cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veroparatiisi
Oxfam
Oxfamin raportti perustuu talouslehti Forbesin miljardöörilistaan ja sveitsiläisen Credit Suisse -talousyhtiön lukuihin. Credit Suisse muistuttaa, että koska kaikkein rikkaimpien omaisuudesta on hankala saada tietoja, heidän omaisuutensa arviot saattavat jäädä alle todellisten lukemien.
OECD:n BEPS-suunnitelma
BEPSin tavoitteena on saada monikansalliset yritykset näyttämään tuloksensa niissä maissa, joissa yritysten varsinainen liiketoiminta ja arvon luonti tapahtuu. Toukokuuhun 2018 mennessä BEPS-sopimukseen oli liittynyt yli 50 maata, jotka jakavat nyt yrityksiä ja varojen siirtoja koskevia tietoja automaattisesti keskenään.
EU:n toimet
Vuodesta 2017 lähtien EU on ylläpitänyt kiisteltyä ja puutteelliseksi kritisoitua luetteloa veroparatiiseista. Vuonna 2021 Pandoran papereiden paljastusten aikoihin luettelosta poistettiin Anguilla, Dominica ja Seychellit. Nyt luetteloon kuuluvat Amerikan Samoa, Fidži, Guam, Palau, Panama, Samoa, Trinidad ja Tobago, Yhdysvaltain Neitsytsaaret ja Vanuatu.
Tieteellinen tutkimus
Veronkiertoa ja veroparatiiseja koskevista tutkimuksistaan tunnetaan mm. taloustieteiljä Gabriel Zucman.
Tutkiva journalismi
Moni tutkiva journalisti on ottanut asiakseen paljastaa erilaisia yritysten ja yksityishenkilöiden veroparatiisikytköksiä. Näiden joukossa ovat mm. kansainvälinen lehtimiesten yhteenliittymä ICIJ sekä lukuisat yksittäiset mediatoimijat ja journalistit. Suomessa tutkivaa journalismia harjoittaa muun muassa Yleisradion MOT-ohjelma. Vuonna 2015 julkaistiin Helsingin Sanomien kustantamana tutkivan toimittajan Jyri Hännisen kirja: ”Veroparatiisit ja Suomi – eli kuinka liituraitamafia pyörittää varjotaloutta ja laskun siitä maksamme me”.
Tietovuodot
2000-luvulla veroparatiisitoimintaa on järkyttänyt yhä enenevä tietovuotojen määrä. Monesti kyseessä ovat tapaukset, joissa joku veronkiertoa harjoittavan tahon sisäpiirissä oleva työntekijä paljastaa asiakirjoja, joista selviää veronkiertoa harjoittaneiden yritysten tai yksityishenkilöiden nimiä ja yhteyksiä veroparatiiseihin tehtyihin talletuksiin.
Veroparatiiseja koskeneita tietovuotoja ovat olleet esimerkiksi:
William Dwane Bell
William Dwane Bell (s. 1978) on uusiseelantilainen murhaaja.
Bell ampui 8. joulukuuta 2001 eräässä klubissa kolme ihmistä; klubin puheenjohtajan sekä kaksi asiakasta. Lisäksi yksi työntekijä haavoittui vakavasti.
Motiivina oli kosto. Bell oli työskennellyt kyseisessä klubissa baarimikkona ja oli saanut potkut kolme kuukautta ennen ammuskelua.
Bell sai vuonna 2003 elinkautisen vankeusrangaistuksen, josta olisi mahdollista anoa ehdonalaiseen vapauteen pääsyä 30 vuoden kuluttua. Uudessa-Seelannissa elinkautisvangin on tavallisesti mahdollista anoa ehdonalaiseen vapauteen pääsyä 10–17 vuoden istumisen jälkeen, mutta Bellin kohdalla tehtiin poikkeus. Kyseessä on siis Uuden-Seelannin pisin elinkautisrangaistus ilman ehdonalaisen mahdollisuutta.
Dungaanin kieli
Dungaanin kieli (omakielinen nimi: хуэйзў йүян ) on Keski-Aasian valtioissa asuvien dungaanien puhuma siniittinen kielimuoto. Eräät tutkijat pitävät sitä itsenäisenä kielenä, toiset pohjoiskiinan eli mandariinikiinan murteena.
Puhujamäärä ja elinvoimaisuus
Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 69 300 dungaania. Heistä 36 900 asui Kirgisiassa, 30 200 Kazakstanissa ja 1 100 Uzbekistanissa. Vuonna 1999 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan Kirgisiassa oli 51 800 ja Kazakstanissa 36 900 dungaania.
Dungaaniksi julkaistaan sanomalehteä, oppikirjoja ja kaunokirjallisuutta. Radiossa ja televisiossa lähetetään dungaaninkielisiä ohjelmia. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Suurin osa dungaaneista osaa myös naapurikansojen kieliä: venäjää, kirgiisiä, kazakkia, uiguuria tai uzbekkia.
Historia ja murteet
Dungaanit ovat Luoteis-Kiinasta vuosien 1862–1877 muslimikapinan jälkeen Keski-Aasiaan siirtyneiden hui-kiinalaisten jälkeläisiä. He puhuvat lähtöalueidensa murteita. Niistä suurimmat ovat Gansun ja Shaanxin maakuntien murteet, joiden välillä on lähinnä foneettisia ja sanastollisia eroja. Edellisessä on kolme toonia ja toisessa neljä.
Ortografia
Hui-kiinalaiset ovat perinteisesti käyttäneet arabialaista ja kiinalaista kirjoitusjärjestelmää. Vuonna 1927 dungaania varten laadittiin lisämerkein täydennetty arabialainen aakkosto. Vuonna 1932 siirryttiin latinalaiseen ja vuosina 1953–1954 kyrilliseen kirjaimistoon, johon kuuluvat lisämerkit ә, җ, ң, ў ja ү. Kirjoitusjärjestelmän erikoisuutena on, ettei siinä merkitä tooneja. Kirjakielen normit perustuvat Gansun murteeseen.
Dungaanin kyrillinen kirjaimisto:
ATC-koodi G
Anatomis-terapeuttis-kemiallisen lääkeluokituksen G-koodiryhmään kuuluvat sukupuoli- ja virtsaelinten sairauksien lääkkeet sekä sukupuolihormonit. Ryhmä jaetaan edelleen neljään ryhmään.
Vogüé
thumb|Vogüén kylä Vogüé on kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 726 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Vogüén pinta-ala on 12 neliökilometriä.
Kyläkuvaa hallitsee keskiaikainen linna Château de Vogüé. Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Le
Le tarkoittaa seuraavia:
Pan European Game Information
Pan European Game Information, joka tunnetaan yleisemmin lyhenteenä PEGI, on yleiseurooppalainen ikäluokitusjärjestelmä videopeleille ja muille ohjelmistoille. Järjestelmä on maksullinen. Järjestelmän kehittäjä ja nykyinen ylläpitäjä on ISFE (Interactive Software Federation of Europe). Järjestelmä on ollut käytössä 2003 huhtikuusta lähtien ja se on käytössä 30 Euroopan maassa.
Pelien luokittelusta ja siihen liittyvästä hallinnosta vastaa hollantilainen NICAM (Netherlands Institute for the Classification of Audiovisual Media). Järjestelmä ottaa huomioon jäsenmaan lainsäädännöt ja erilaiset kulttuuriin liittyvät normit ja vaatimukset.
Pelikehittäjän kannalta pelin PEGI-luokittelun hankkiminen on vapaaehtoista. Useimmissa maissa PEGI-järjestelmä on kuluttajan kannalta vapaaehtoinen ja neuvoa-antava. Suomessa PEGI-luokittelu, mikäli pelillä sellainen on, on samalla tavoin velvoittava kuin KAVI:n luokittelema ikäraja.
Eksistenssikvanttori
Eksistenssikvanttori eli olemassaolokvanttori (\exists) on predikaattilogiikassa ilmaisu sille, että jokin ominaisuus tai suhde (looginen predikaatti) on totta ainakin yhdelle joukon alkiolle, eli jonkin ominaisuuden toteuttava alkio on olemassa.
Eksistenssikvanttorin merkki tietokoneissa
LaTeX-järjestelmässä merkki \exists tuotetaan kirjoittamalla \exists, ja merkin \nexists saa kirjoittamalla \nexists.
Pekka Huttunen (tietokirjailija)
Pekka Huttunen (s. 20. toukokuuta 1941, Haapajärvellä) on suomalainen matemaatikko, suunnittelija ja tietokirjailija. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1971 pääaineena matematiikka. Hän on toiminut vesistöjärjestelyjen suunnittelijana Maatalous­hallituksessa, matematiikan opettajana Hämeenkylän yhteiskoulussa, suunnittelijana ja laskentatoimen asiantuntijana Vesi­hallituksessa, erikoistutkijana konsultoiden keskeisten ministeriöiden ylimmän johdon johtamisen kehittämistä Valtiovarainministeriön Suunnittelusihteeristössä, suunnittelupäällikkönä Oikeusministeriössä, muutos­johtajana Patentti- ja rekisteri­hallituksessa, konsultti­yksikön johtajana HAUS:n Kehittämiskeskuksessa, HAUS Oy:n johtokunnan jäsen vuonna 1992 ja viransijaisina valtiovarainministeriön       hallinnon kehittämisosaston osastopäällikkönä ja finanssineuvoksena. Hän toimi Ahon hallituksen kehittämisvaliokunnan asiantuntijajäsenenä. HAUS:ssa toimiessaan hän konsultoi keskeisten ministeriöiden ylimmän johdon johtamisen kehittämistä. Hän oli vuonna 1995 Pertti Sorsan johdolla työskentelevän valtiovarainministeriön asettaman valtion kehys- ja tulosohjausta kehittävän hankkeen sihteeri ja kirjoitti sen loppuraportin ”Ministeriö tuloksentekijänä”.
Viime vuodet Huttunen on toiminut tietokirjailijana bloginpitäjänä. Hän on pitänyt vuodesta 2012 lähtien blogia ”Mikä vain on, ei pysy”. Postauksia on yli 2200. Ne käsittelevät näkökulmia päivän kysymyksistä ja tekstejä arkielämästä. Blogilla on lukijoita yli kymmenestä eri maasta.
René Lacoste
thumb|René Lacoste thumb|Lacosten tennispaita René Lacoste (2. heinäkuuta 1904 – 12. lokakuuta 1996) oli ranskalainen tennispelaaja, joka on perustanut vuonna 1933 Lacoste-vaatemerkin. Lacosten lempinimi oli Krokotiili, ja se esiintyy myös vaatemerkin tuotteissa.
Lacoste kuului niin sanottuihin Neljään musketööriin, joka oli ranskalaisten tennispelaajien muodostama ryhmä. Ryhmän muut jäsenet olivat Henri Cochet, Jean Borotra ja Jacques Brugnon. Neljä musketööriä dominoivat lajia 1920- ja 1930-luvuilla. He voittivat muun muassa kuusi perättäistä Wimbledonin tennisturnausta (Cochet 2, Lacoste 2, Borotra 2) ja kahdeksan perättäistä Ranskan avointen turnausta (Cochet 4, Lacoste 3, Borotra 1). Nelikko myös voitti Davis Cupin vuonna 1927 Yhdysvaltain maaperällä, mikä oli USA:n tennisväelle šokki. Seuraavana vuonna Davis Cup pelattiin Ranskassa. Mestaruuden puolustamiselle kotimaassa haluttiin arvoisensa puitteet ja niin rakennettiin Roland Garros’n tenniskeskus.
Lacoste saavutti kymmenen Grand Slam -turnausvoiton lisäksi olympiapronssia nelinpelissä Pariisissa 1924.
Jumala ompi linnamme
Jumala ompi linnamme on eräs tunnetuimpia protestanttisia virsiä. Sen on sanoittanut ja todennäköisesti myös säveltänyt saksalainen Martti Luther 1520-luvulla. Se tunnetaan myös ”Lutherin taisteluvirtenä” ja siitä tuli jo hänen aikanaan uskonpuhdistuksen kannattajien tunnuslaulu. Nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa se on virsi numero 170.
”Jumala ompi linnamme” perustuu psalmiin numero 46, joka alkaa sanoilla ”Jumala on turvamme ja linnamme, auttajamme hädän hetkellä”. Virren innoittajana on kuitenkin vain tämä aloituslause ja sen muu sisältö poikkeaa psalmista. Sanomansa vuoksi virsi on ollut suosittu varsinkin sotien ja uskonvainojen aikana. Se vakuuttaa Jumalan olevan ainoa turva paholaisen muodostamaa uhkaa vastaan, mutta virren sanoja on ollut eri aikoina suosittua tulkita siten, että ne kuvaisivat vertauskuvallisesti jotain maallista vihollista tai vastustajaa.
Historia
thumb|upright=1.2|Virren nuotit ja saksankieliset sanat Joseph Klugin virsikirjassa vuodelta 1533. Martti Lutherin on arveltu sanoittaneen virren vuoden 1527 aikoihin. Sen on väitetty saaneen innoituksensa jo vuoden 1521 Wormsin valtiopäiviltä, missä Luther julistettiin valtakunnanpannaan hänen puolustettuaan oppejaan. Vaihtoehtoisten teorioiden mukaan Lutheria innoitti hänen kannattajansa Leonhard Kaiserin polttaminen roviolla tai Lutherin kotikaupungissa Wittenbergissä riehunut rutto. Virsi julkaistiin painettuna tiettävästi ensi kerran vuonna 1529 Wittenbergissä painetussa Klugin virsikirjassa Geistliche Lieder, jonka vanhin nykypäiviin säilynyt laitos on vuodelta 1533. Kyseessä oli kriittinen ajankohta uskonpuhdistuksen historiassa, sillä juuri vuonna 1529 prostestantit irtautuivat katolisesta kirkosta Speyerin valtiopäivillä. Virren uhmakas sanoitus valoi uskoa Lutherin seuraajiin.
Luther lienee säveltänyt myös melodian itse, mahdollisesti aiemman sävelaineiston pohjalta. Alkuperäistä, rytmisesti monimutkaista melodiaa on myöhemmin hieman yksinkertaistettu. Jotkin virsikirjat sisältävät nuotit molempiin versioihin. ”Enkeli taivaan” -virren, joka myös on Lutherin sanoittama, viimeinen säe eroaa vain yhden sävelen verran ”Jumala ompi linnamme” -virren viimeisestä säkeestä.
Jo 1500-luvun aikana ”Jumala ompi linnamme” yhdistettiin vahvasti uskonpuhdistukseen ja sen alkuperäinen tausta Raamatun psalmin tulkintana jäi ajan kuluessa vähemmälle huomiolle. Sen asema korostui uskonpuhdistuksen muistovuosina 1617 ja 1817, ja Saksan protestantit alkoivat käyttää sitä ryhmäidentiteettinsä korostamiseen. Runoilija Heinrich Heine kutsui sitä vuonna 1834 ”reformaation Marseljeesiksi”. Virren viimeinen säe ”Das Reich muß uns bleiben” (Jääköön valtakunta meille) mahdollisti Saksassa myös poliittiset tulkinnat, joissa ”valtakunnalla” viitattiin Jumalan valtakunnan sijasta Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan saksalaisena valtiona. Varsinkin 1800-luvulla virren käyttöön Saksassa alkoi liittyä nationalistisia sävyjä, mutta toisaalta myös vallankumoukselliset ja sosialistit sepittivät sen sävelmään omia taistelulaulujaan.
Suomennokset
”Jumala ompi linnamme” oli mukana jo Jacobus Finnon vuonna 1583 laatimassa ensimmäisessä suomalaisessa virsikirjassa (”Meidhän linnam on Jumal taivast, meidhän kilpem ja otam”). Nykyinen suomennos on vuodelta 1886 ja virsikirjakomitean tekemä. Sen pohjana on Elias Lönnrotin vuonna 1864 laatima suomennos. Vuoden 1938 virsikirjauudistuksessa ensimmäisen säkeistön viimeinen säe muutettiin nykyiseen muotoonsa ”Vain Herra hänet voittaa”, vaikka alkutekstissä tämä seikka mainitaan vasta myöhemmissä säkeistöissä ja ensimmäisen säkeistön loppu kuvaa pelkästään paholaista.
Suomenkielisessä Ruotsin kirkon virsikirjassa on tästä virrestä erilainen käännös kuin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa. Siellä virsi 237 alkaa sanoin ”Vain Jumala on linnamme”. Tekstin muokkaus seuraa Ruotsin kirkon ruotsinkielisen virsikirjan tekstiä sekä Lutherin alkuperäistä tekstiä. Samoin sävelmässä on pieniä eroja ja Suomen virsikirjasta tuttu teksti ei käy sävelmämuotoon. Virren muokkaus on Pekka Kivekkään tekemä. Lutherin virrestä on Ruotsin kirkon virsikirjassa myös toinen versio, joka on Olov Hartmanin kirjoittama virsi ”Jumala vahva turva on” (numero 477). Virren suomennos on Pekka Kivekkään tekemä, ja se on toisen joulupäivän virsien osastossa.
Virren asema Suomessa ja Pohjoismaissa
Kaikissa Pohjoismaissa ”Jumala ompi linnamme” on ollut Lutherin sanoittamista 45:stä virrestä historiallisesti vaikutusvaltaisin ja on yhä yksi suosituimmista, ainoastaan Ruotsissa se on nyttemmin menettänyt suosionsa. Varsinkin Suomessa se on saavuttanut poikkeuksellisen aseman eräänlaisena kansallisvirtenä. Vuosittainen Turun joulurauhan julistus on ollut tapana aloittaa tällä virrellä vuodesta 1903 alkaen. Se on ollut myös mukana Suomen puolustusvoimien Sotilaan virsikirjassa ja sen kaikissa edeltäjissä koko itsenäisyyden ajan. Sitä on esitetty usein myös televisioiduissa uudenvuoden juhlissa Helsingin Senaatintorilla.
Virsi saapui Ruotsin valtakuntaan jo varhain, sillä piispa Olaus Petri ruotsinsi sen mahdollisesti vuonna 1536. Kuningas Kustaa II Aadolfin komentamien ruotsalaisjoukkojen kerrotaan veisanneen sitä kolmikymmenvuotisessa sodassa taisteluihin valmistautuessaan, tiettävästi ainakin vuoden 1632 Lützenin taistelussa, jonka ruotsalaiset voittivat, vaikka kuningas itse kaatui. Tätä kuvataan muun muassa Zachris Topeliuksen historiallisessa romaanissa Välskärin kertomuksia.
Suomessa ”Jumala ompi linnamme” -virren käyttö isänmaallisiin tarkoituksiin voimistui sortovuosina ja toisen maailmansodan aikana. Ensimmäisessä säkeistössä viitataan saatanaan nimityksellä ”se vanha vainooja”, ja Suomessa muodostui suosituksi tulkita sanojen tarkoittavan paholaisen sijasta keisarillista Venäjää tai Neuvostoliittoa. Tämä ilmaus ei esiintynyt virren suomennoksissa ennen Lönnrotin käännöstä. Lutherin alkuperäinen ilmaus on ”alten, bösen Feind” (vanha, häijy vihollinen), joka oli keskiajalta periytynyt paholaisen nimitys. Eräs virren kuuluisimmista historiallisista käyttöyhteyksistä Suomessa oli 9. lokakuuta 1939 sattunut tapaus, jossa Moskovan neuvotteluihin lähdössä ollutta J. K. Paasikiveä saattanut suuri väkijoukko alkoi veisata sitä Helsingin rautatieasemalla. Sitä veisattiin myös vuoden 1905 suurlakon aikana Tampereen vapaudenjuhlassa ja vuoden 1918 sisällissodan aikana Hämeenlinnan valtausparaatissa. Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan elokuvasovitusten on arveltu vankistaneen virren asemaa isänmaallisena symbolina.
”Jumala ompi linnamme” on perinteisesti ollut tärkeä myös herännäisyysliikkeen piirissä ja se esitetään aina yhteislauluna herättäjäjuhlilla. Paavo Ruotsalaisen kannattajat lauloivat sitä vuonna 1838 Kalajoen käräjillä, kun laittomasta seurojen pidosta ja varainkeruusta sakkoihin tuomittu Ruotsalainen tovereineen astui ulos käräjätuvasta.
Taidemusiikissa
Useat säveltäjät ovat lainanneet ”Jumala ompi linnamme” -virttä tai sen melodiaa teoksissaan. Johann Sebastian Bach käytti sitä yhden kantaattinsa (BWV 80) pohjana ja myös sen urkusovituksessa (BWV 720). Felix Mendelssohn käytti sitä musiikillisena teemana Augsburgin tunnustuksen 300-vuotismuistoksi säveltämänsä 5. sinfonian eli Uskonpuhdistussinfonian (1832) viimeisessä osassa. Giacomo Meyerbeer teki siitä johtoaiheen pärttylinyön verilöylystä kertovassa oopperassaan Hugenotit (1836). Otto Nicolai sävelsi siihen perustuvan alkusoiton (1836) ja Max Reger käytti sitä urkufantasiassaan (1898). Suomalainen säveltäjä Armas Järnefelt käytti sitä sinfonisessa runoelmassaan Korsholma (1894), Richard Wagner säveltämässään Keisarimarssissa (1871) ja venäläinen Aleksandr Glazunov teoksessaan Suomalainen fantasia (1909).
Sanat
Suomeksi
Jumala ompi linnamme
ja vahva turva aivan,
on miekkamme ja kilpemme
ajalla vaaran, vaivan.
Se vanha vainooja,
ja julma, hirmuinen.
Vain Herra hänet voittaa.
On turha oma voimamme
vääryyden valtaa vastaan.
Me turman vallat voitamme
Herrassa ainoastaan.
Hän, Kristus, kuningas,
on voitonruhtinas,
lyö joukot helvetin,
ne tallaa jalkoihin
ja voiton meille saattaa.
Jos täyttyisikin maailma
nyt valheen enkeleistä,
niin pimeys ei voittoa
kuitenkaan saisi meistä.
ja syöskööt kiukkuaan.
Nyt valheen vallat on
jo saaneet tuomion.
Se sana seisoo vahvana,
ne ei voi sitä kestää.
Kun kanssamme on Jumala,
ken meiltä voiton estää?
Jos veis he henkemme,
osamme, onnemme,
ne heidän olkohon,
vaan meidän iät on
Jumalan valtakunta.
Ein feste Burg ist unser Gott,
ein gute Wehr und Waffen.
Er hilft uns frei aus aller Not,
die uns jetzt hat betroffen.
Der altböse Feind,
mit Ernst er's jetzt meint;
groß Macht und viel List
sein grausam Rüstung ist,
auf Erd ist nicht seinsgleichen.
Mit unsrer Macht ist nichts getan,
wir sind gar bald verloren;
es streit' für uns der rechte Mann,
Fragst du, wer der ist?
Er heißt Jesus Christ,
der Herr Zebaoth,
und ist kein andrer Gott,
Und wenn die Welt voll Teufel wär
und wollt uns gar verschlingen,
so fürchten wir uns nicht so sehr,
Der Fürst dieser Welt,
wie sau'r er sich stellt,
das macht, er ist gericht':
Das Wort sie sollen lassen stahn
und kein' Dank dazu haben;
er ist bei uns wohl auf dem Plan
mit seinem Geist und Gaben.
Nehmen sie den Leib,
Gut, Ehr, Kind und Weib:
laß fahren dahin,
sie haben's kein' Gewinn,
das Reich muß uns doch bleiben.
Sananmukainen käännös
Vahva linna on Jumalamme,
hyvä puolustus ja ase.
Hän auttaa meidät vapaaksi kaikesta hädästä,
joka meitä on nyt kohdannut.
Vanha, paha vihollinen,
hän nyt totisena juonii;
suuri voima ja oveluus
ovat hänen kauhea varustuksensa
maan päällä ei ole hänen veroistaan.
Oma voimamme on turha,
olemme jo pian hävinneet;
vuoksemme taistelee oikea[mielinen] mies,
jonka Jumala on itse valinnut.
Kysytkö, kuka hän on?
Hänen nimensä on Jeesus Kristus,
Herra Sebaot,
[taistelu]kentän on hän pitävä (tai: taistelun hän voittaa).
Ja jos maailma olisi täynnä piruja
sitä emme pelkää niin paljoa,
kaikki kääntyy vielä meille hyväksi.
Tämän maailman ruhtinas,
kuinka tylysti käyttäytyykin,
ei voi meille mitään;
se tarkoittaa, hänet on tuomittu:
yksi sananen hänet kaataa.
siitä lainkaan kiittämän;
hän on täysin kanssamme taistelukentällä
henkensä ja lahjojensa kera.
Jos he ottaisivat ruumiin [hengen],
tavarat, kunnian, lapsen ja vaimon:
vaikka sen veisivät,
he eivät voittaisi,
What Hits!?
Kokoelma julkaistiin vasta sen jälkeen kun Red Hot Chili Peppers oli jo jättänyt EMI:n, ja julkaissut menestysalbumi Blood Sugar Sex Magikin. Emi Records sai Warner Bros. Recordsilta luvan käyttää yhtä kappaletta menestysalbumilta, jos tulevaisuudessa Warner saisi omalle kokoelmalevylleen yhden vanhemmista kappaleista (Kappale oli Higher Ground Greatest Hits-kokoelmalla vuodelta 2003).
What Hits!?:in (suom. Mitkä hitit!?) nimi on vitsi Red Hot Chili Peppersin heikosta suosiosta EMI Recordsin alaisuudessa.
Levyn kansi on samantapainen kuin bändin toisen kokoelma-albumin, Out in L.A.:n.
Kappaleet
Kaikki kappaleet tehnyt Red Hot Chili Peppers, ellei toisin mainittu.
Elastinen
Kimmo Ilpo Juhani Laiho (s. 18. huhtikuuta 1981 Helsinki), taiteilijanimeltään Elastinen, on suomalainen hip hop -artisti ja musiikkituottaja, joka toimi myös oman Rähinä Records -levy-yhtiönsä hallituksen puheenjohtajana. Elastinen osallistui Vain elämää -sarjan kolmannelle ja kymmenennelle kaudelle, ja hän on ollut ääninäyttelijänä useassa animaatioelokuvassa. Elastinen on kirjoittanut lastenkirjan Bex ja luovuuden lähde.
Ura
Kiinnostus musiikkiin alkoi näkyä aikaisin Elastisen varhaisnuoruudessa: jo seitsemänvuotiaana hän kävi ahkerasti kitaratunneilla. Lisäksi hän aloitti aktiivisen tanssimisen 11-vuotiaana ja oli osa maineikasta Illmatic Cru -breakdance-ryhmää, joka vaihtoi myöhemmin nimensä Savage Feetiksi. Vuonna 1997 perustettuun ryhmään kuuluivat Elastisen lisäksi b-boyt Hypnotic, Uniikki, D'Maestre, Lil'P ja Twister. Kutsumanimensä "Elastinen" hän sai ajan mittaan breakdance-piireistä.
Laiho syntyi Kalliossa, mutta nuoruutensa hän vietti Malminkartano-Kannelmäki-Hakuninmaa-akselilla. Elastinen kirjoitti ensimmäiset rap-lyriikkansa viidentoista vuoden iässä, isoveljeltään saamansa hip hop -kasetin innoittamana. Hän liittyi ystäviensä kera rasisminvastaisen Colorblind-musikaalin riveihin ja kesällä 1997 perusti myös musikaalissa mukana olleen Iso H:n kanssa Fintelligensin, suomenkielisen hip hopin pioneeribändin. Heidän ensimmäinen julkaisunsa oli vuonna 1998 omakustanteena julkaistu Vapaa Tyyli / Finvasion -vinyyli, jota painettiin sata kappaletta. Levyä myytiin muun muassa pienessä The Funkiest -levykaupassa ja kädestä käteen erilaisissa hip hop -tapahtumissa. Levy herätti Sony Musicin kiinnostuksen, ja Fintelligens sai levytyssopimuksen Elastisen ollessa vasta 18-vuotias.
Deborah Voigt
Deborah Voigt (s. 4. elokuuta 1960) on yhdysvaltalainen sopraano. Hän voitti Kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun vuonna 1990 ja toteutti läpimurtonsa viimeistään Bostonissa vuonna 1991, jolloin hänellä oli rooli Richard Straussin Ariadnessa.
Covent Garden kielsi Voigtilta Ariadnen roolin esittämisen vuonna 2004, sillä hänen ylipainoisuutensa katsottiin olevan haittatekijä. Hän pudotti painoaan kirurgisin keinoin ja sai paikkansa myöhemmin takaisin.
Elastinen
Ura
Kun Elastinen suoritti asepalvelustaan Santahaminassa vuoden 2002 keväällä, hän käytti pääasiassa kaikki viikonloppuvapaansa ahkeraan keikkailuun Fintelligensin kanssa. Marraskuussa 2002 julkaistiin Fintelligensin kolmas pitkäsoitto, kultarajan helposti ylittänyt Kokemusten summa, jonka musiikin tuottamisesta Elastinen vastasi kokonaisuudessaan. thumb|300px|Elastinen ja [[Timo Pieni Huijaus Kajaanin Bepopissa, 2007.]]
Deborah Voigt
Voigtille myönnettiin vuonna 1992 ooppera-alan Richard Tucker -palkinto. Hän on Ordre des Arts et des Lettresin Chevalier.
Elastinen
Ura
Vuonna 2003 Elastinen tuotti yhdessä Fried Musicin Jukka Immosen kanssa Popstarsista tutun Jonnan debyyttialbumin Kaksnolla, sekä suuren menestyksen saavuttaneen jääkiekon MM-kisojen 2003 virallisen tunnuslaulun, "Kaikki peliin". Saman vuoden lopussa Fintelligens julkaisi kokoelman Nää vuodet 1997–2003, joka päätti Fintelligensin levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Kokoelman mukana tuli myös DVD, joka sisälsi muun muassa kaikki yhtyeen musiikkivideot ja videomateriaalia keikoilta vuosien varrelta. Kokoelma myi kultaa.
Deborah Voigt
Voigt sai Grammyn vuonna 1995 parhaasta oopperalevytyksestä.
Elastinen
Ura
Keväällä 2004 Elastinen julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Elaksis Kivi. Levyltä julkaistiin singlet ”Syljen” ja ”Bäkkiin Stadiin”. ”Syljen” menestyi myös ulkomailla ja nousi nopeasti Pohjoismaiden singlelistan kärkeen. Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Jani Tolin. Elaksis Kivi julkaistiin CD:n lisäksi myös vinyylinä.
Vuonna 2006 Elastinen teki E.T.T.E.-mixtapen Timo Pieni Huijauksen kanssa. Mixtape sisälsi 13 uutta kappaletta, ja sen tuotannosta vastasivat Elastisen lisäksi Snellmen, Jonny Bro, Marks ja Boy Mike. Elastinen julkaisi myös toisen sooloalbuminsa Anna soida 15. marraskuuta. Levyn nimikappale ”Anna soida” soi runsaasti radiokanavilla, ja siitä kuvattiin myös musiikkivideo. Myös kappaleesta ”Päivä kerrallaan” tehtiin musiikkivideo. Molemmat videot ohjasi Trill Median Lauri Aalto.
Elastisen kolmas sooloalbumi E.L.A. ilmestyi 31. lokakuuta 2007. Levyllä vierailivat muun muassa Asa ja Sami Saari, ja siltä julkaistiin singlet ”Ovet paukkuu” ja ”Häivytään”. Tunne Productions Oy:n Jaakko Manninen ja Kusti Manninen tekivät musiikkivideot molempiin kappaleisiin. E.L.A.-levyn myötä alkaneella kiertueella Elastisella oli mukana taustayhtye The E.L.A. Band sekä myös aiemmin tuplaajana ollut Timo Pieni Huijaus.
Kiertue päättyi kesällä 2008, minkä jälkeen Elastinen vetäytyi soolouralta ja jatkoi Iso H:n kanssa Fintelligensissä. Fintelligensin neljännen studioalbumin single ”Hoida homma” julkaistiin heinäkuussa 2008. Saman vuoden syksynä julkaistiin vielä toinen single ”Määränpää”, jolla vieraili Lauri Tähkä. Neljäs albumi Lisää julkaistiin marraskuussa 2008. Vuoden 2009 Fintelligens keikkaili ja teki viidettä albumiaan, jonka ensimmäinen single ”Mikä boogie” sai ensisoittonsa joulukuussa 2009. Viides albumi Mun tie tai maantie julkaistiin helmikuussa 2010. Fintelligensin kuudes ja toistaiseksi viimeinen albumi Täytyy tuntuu julkaistiin kesällä 2011.
Televisio
Elastinen toimi Idols-laulukilpailun Rovaniemen koelauluissa vierailevana tuomarina helmikuussa 2011. Lisäksi hän toimi yhtenä neljästä tuomarista 31. joulukuuta 2011 alkaneessa The Voice of Finland -ohjelmassa. Hänet nähtiin myös ohjelman 4. tammikuuta 2013 alkaneella toisella kaudella. Keväällä 2023 Elastinen palasi takaisin tähtivalmentajaksi.
Syksyllä 2013 Elastinen tuomaroi The Voice Kids -laulukilpailua yhdessä Mira Luodin ja Krista Siegfridsin kanssa.
Vuonna 2014 hän oli mukana Vain elämää -televisiosarjan kolmannella kaudella.
Maaliskuussa 2016 MTV3:lla alkoi Elastinen feat. -musiikkiviihdeohjelma, jossa Elastinen teki jokaisessa jaksossa vieraana olevan artistin kanssa yhden uuden kappaleen. Ohjelman päätteeksi kappaleista julkaistiin samanniminen albumi. Ohjelmassa vieraili muun muassa Hector, Lauri Tähkä, Anssi Kela ja Robin.
Vuonna 2019 Elastinen oli mukana Vain elämää -televisiosarjan kymmenennellä kaudella.
Yksityiselämä
Elastinen harrastaa kuntosalilla käyntiä ja akrobatiaa. Hänen ruokavalionsa on mukaillut paleoruokavaliota, jota hän ei kuitenkaan noudata enää. Hän kihlautui kesällä 2016 Riina-nimisen naisen kanssa ja avioitui 2. syyskuuta 2017. Elastinen ilmoitti vuonna 2017 Instagram-tilillään jäävänsä toistaiseksi julkisuudesta tulevan isyyden takia. Elastiselle syntyi poika helmikuussa 2017, tytär helmikuussa 2019 ja kolmas lapsi tammikuussa 2022.
Julkaisut
Luettelo Elastisen tuottamista kappaleista
Saksan Grand Prix 1954
Saksan Grand Prix 1954 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 1. elokuuta 1954 Nürburgring Nordschleifen radalla. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden neljäs.
Salainen valiokunta
Salainen valiokunta oli Ruotsin valtiopäivillä vuodesta 1627 alkaen toiminut valmisteluelin. Sen vaikutus maan ulkopolitiikkaan oli vapauden ajalla erittäin keskeinen. Tällöin se käsitteli ulkopolitiikan lisäksi armeijaan ja valtiontalouteen liittyviä asioita, koska sen toimivallan rajat olivat epäselvät. Talonpoikaissääty ei ollut edustettuna salaisessa valiokunnassa (poikkeuksena vuosien 1742-43 valtiopäivät). Tätä perusteltiin sillä, että talonpojilla ei ole riittävästi tietoa ulkopolitiikasta eikä heille voi uskoa luottamuksellisia ulkopolitiikan tietoja. Luottamuksellisuus ei kyllä toteutunut muidenkaan säätyjen osalta, sillä vapauden ajalla oli tavallista, että valiokunnan jäsenet jakoivat luottamuksellista tietoa ulkomaiden diplomaateille. Valiokunnan jäseninä oli 50 aateliston, 25 papiston ja 25 porvariston edustaja, ja äänestys tapahtui säädyittäin.
Nana Džordžadze
Nana Džordžadze (, s. 24. elokuuta 1948 Tbilisi) on georgialainen käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja näyttelijä.
Pentti Haanpää
Pentti Mikael Haanpää (14. lokakuuta 1905 Piippola – 30. syyskuuta 1955 Pyhäntä) oli suomalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti laajasta novellituotannostaan. Haanpää kirjoitti noin 350 novellia ja kymmenen joko hänen elinaikanaan tai myöhemmin julkaistua romaania. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948.
Nana Džordžadze
Džordžadze syntyi Tbilisissä ja valmistui ensin paikallisesta musiikkikoulusta vuonna 1966 ja myöhemmin Tbilisin kuvataiteiden valtionakatemian arkkitehtiosastolta vuonna 1972. Työskenneltyään arkkitehtina vuosina 1968–1974 hän pääsi Tbilisin valtion teatteri-instituuttiin, josta hän valmistui vuonna 1980. Hän teki debyyttinsä näyttelijänä elokuvassa Neskolko intervju po litšnim voprosam vuonna 1977 ja ohjaajana elokuvassa Mogzauroba Sopotši  vuonna 1979. Hänen vuoden 1986 teoksensa Robinzoniada, anu tšemi ingliseli papa oli kansainvälinen läpimurto, josta hän sai Caméra d'Or -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla sekä kriitikkojen ja yleisön suosion. Hän muutti Ranskaan 1990-luvun alussa ja ohjasi useita elokuvia, kuten Šeqvarebuli kulinaris 1001 retsepti, josta tuli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa georgialainen elokuva, joka on saanut Oscar-ehdokkuuden.
Pentti Haanpää
Elämä
Haanpää meni vuonna 1940 naimisiin kirjanpitäjä Alli Karjalaisen kanssa. Pariskunnalle syntyi tytär Elsa vuonna 1945. Avioliitto oli 1940-luvulla risainen, ja Haanpäällä oli mahdollisesti suhde helsinkiläisen kommunistin Aune Laurikaisen kanssa, mikä on selvinnyt myöhemmin julkaistuista kirjeistä.
Pentti Haanpää hukkui kalastusretkellä 30. syyskuuta 1955 Pyhännän Iso-Lamujärveen.
Maine tuli ja meni
Haanpää julkaisi ensimmäisen novellikokoelmansa Maantietä pitkin 1925. Arvostelut olivat kiittävät. Häntä verrattiin jopa Aleksis Kiveen ja pidettiin suomalaisen kirjallisuuden suurena lupauksena.
Haanpää kuitenkin kirjoitti itsensä pannaan vuonna 1928 ilmestyneellä tarinakokoelmalla Kenttä ja kasarmi. Se perustui hänen armeijakokemuksiinsa. Haanpään alkuperäinen kustantaja WSOY vaati kirjailijaa poistamaan teoksesta ”brutaalisia” kohtia, mutta Haanpää ei suostunut : ”Kuvasta ei saa kauniimpaa kun malli on”, hän vastasi.
Lopulta Kentän ja kasarmin julkaisi pieni vasemmistolainen kustantaja Kansanvalta. Kirjan aiheuttama julkinen tuohtumus erityisesti äärioikeiston piireissä oli syvä, ja yleensä sovitteleva Mika Waltari näki jopa tarpeelliseksi julkaista oman, ”oikeamman” näkemyksensä tasavallan armeijasta (Siellä missä miehiä tehdään, 1931). Jo aikanaan Haanpään teos sai kuitenkin puolustajiakin, jotka kiittelivät teoksen realismia, esimerkiksi Huugo Jalkanen (Uuden Suomen Iltalehti), Antero Kajanto (Suomen Sosialidemokraatti), kirjoittaja Liitossa ja nimimerkki H-a Savon Sanomissa. Jälkiviisauden valossa Haanpää oli kuitenkin kirjoittanut esiin nuoren tasavallan armeijan todelliset ongelmat ja epäoikeudenmukaisuudet.
1930-luvun ensimmäisellä puoliskolla Haanpää kommentoi teoksissaan ahkerasti pula-aikaa ja sen ilmiöitä. Nivalan konikapinan jälkeen Erkki Valan toimittama Tulenkantajat-lehti julkaisi Haanpään kirjoittamat vuorokeskustelut "Pulamiehet puhelevat" ja "Pulamiehet lähtevät liikkeelle", joiden vuoksi lehteä vastaan nostettiin syyte ”julkisen viranomaisen ja laillisen yhteiskuntajärjestyksen halventamisesta”. Huhtikuussa 1935 Turun hovioikeus tuomitsi Haanpään ja Valan sakkoihin ja Tulenkantajat-lehden asianomaiset numerot menetetyiksi valtiolle.
Haanpää jatkoi tinkimättömällä linjallaan ja joutui mielipiteidensä vuoksi pitkään paitsioon, joka kesti aina 1940-luvulle. Hänen oli vaikeaa löytää tekstilleen julkaisijoita. Monet hänen keskeisistä teoksistaan julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Vuonna 1931 kirjoittamaansa Noitaympyrää, jota Haanpää on sanonut parhaaksi teoksekseen, Haanpää tarjosi Otavalle, WSOY:lle ja Minervalle, vaikka varmasti ymmärsi, ettei sitä 1930-luvulla julkaista. Vuonna 1937 jyväskyläläinen Gummerus alkoi julkaista Haanpään teoksia, kuitenkin vain sellaisia, ”ettei arvostelu voisi nähdä niissä poliittista kannanottoa, mikä Teihin nähden on aina varteenotettava seikka”.
Korpisotaa palautti arvon
Armeijaan kriittisesti suhtautunut Haanpää palveli talvisodassa kiväärimiehenä Sallan ja Pelkosenniemen rintamilla ja jatkosodassa huoltojoukoissa. Hänelle sota oli kärsimystä, pelkoa ja uupumusta. Välirauhan aikana alkoi Haanpään maineen palautus, kun Otava julkaisi Haanpään talvisodasta kertovan teoksen Korpisotaa, joka oli sijoittunut palkintosijalle yhtiön sotakuvauksia koskevassa kirjoituskilpailussa. Jatkosodan tuntojaan Haanpää kirjoitti kokoelmaan Yhdeksän miehen saappaat.
Sodan jälkeen julkaistu Haanpään parhaita novelleja sisältänyt Jutut-kokoelma vakiinnutti Haanpään aseman arvostettuna mestarina ja normalisoi kustantajasuhteen niin, että ennen boikotoidut sisällytettiin nyt koottuihin teoksiin.
Keväällä 1953 Haanpää teki ainoan ulkomaanmatkansa Sylvi Kekkosen johtaman suomalaisen kulttuurivaltuuskunnan mukana Kiinaan. Kaksi kuukautta kestäneen matkan vaikutelmista hän julkaisi 1954 matkakirjan Kiinalaiset jutut. Sylvi Kekkosen matkapäiväkirjan mukaan Haanpään runsas alkoholinkäyttö matkan aikana aiheutti riitoja. Lisäksi Haanpään ja seurueeseen kuuluneen Suomi–Kiina-seuran sihteerin Aune Laatikaisen välille kehkeytyi suhde. Kiinalaiset jutut sai vaihtelevan vastaanoton. Varsinkin monet porvarilliset ja sosialidemokraattiset kriitikot arvostelivat Haanpäätä isäntien mielistelystä eivätkä huomanneet teokseen sisältynyttä, Haanpäälle tyypillistä ironiaa. Valtuuskunnan kahden vuonna 2001 vielä elossa olleen jäsenen mukaan Haanpää oli vaitelias matkakumppani: ”Puhui vain kun puhutettiin, eikä aina silloinkaan.”
Pohjoisen ja maaseudun kuvaaja
Haanpään tuotannossa toistuvia aiheita ovat yhteiskunnan ongelmat, maaseutu ja sen ihmiset sekä luonto ja sen kiertokulku, maa ja maattomuus. Koko elämänsä synnyinseudullaan asunut Haanpää oli leimallisesti pohjoisen Suomen kirjailija.
Jälkimaine
Haanpään jälkimainetta on tukenut hänen maineensa kirjailijoiden suosimana kirjailijana. Muiden ohella Erno Paasilinna piti tätä tehokkaasti näkyvillä. Kouluja käymättömän jätkämiehen maine on kauan sitten käsitetty rooliksi. Jälkeen jääneistä papereistaan päätellen Haanpää suhtautui kirjailijan tehtäväänsä poikkeuksellisen syvällisesti ja pitkäjännitteisesti. Hän jopa opetteli englantia kyetäkseen lukemaan aikakauden merkkiteoksia. Eräs hänen novellinsa näyttäisi saaneen suoria vaikutteita James Joycelta niin varhain, ettei Joycea tunnettu vielä edes Suomen akateemisissa piireissä.
Kirjallisuuden klassikkona Haanpää on harvoja lyhyen tekstin suomalaisia mestareita. Haanpää hyödynsi romaanejaan muokkaamalla niistä kertomuksia, joita hän julkaisi lehdissä. Aiemmin kirjan muodossa julkaisematta jääneitä ”juttuja” ilmestyi vuonna 2014 nimellä Eräs avioliitto. Haanpään koko novellituotannon määräksi on Erään avioliiton ilmestyttyä laskettu yli 360.
Teokset
thumb|right|Haanpää työn ääressä.
Dramatisointeja
Haanpään tuotantoa on myös dramatisoitu ja muokattu elokuvaksi.
Muita julkaisuja
Varsinaisen kirjallisen tuotannon lisäksi Haanpään jäämistöstä on toimitettu kirjeitä ja päiväkirjamerkintöjä:
A1-talli Kanada
A1-talli Kanada on kanadalainen talli, joka kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa kausilla 2005–2006–2007–2008.
Dominikaanisen tasavallan lippu
right|thumb|180px|Kansallislippu, jonka mittasuhteet: 5:8 right|thumb|180px|Kansalaislippu, jonka mittasuhteet: 5:8 thumb|Lippu vuodelta [[1844]]
Dominikaanisen tasavallan lippu on Dominikaanisen tasavallan tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se on otettu käyttöön 21. elokuuta 1943 ja sen mittasuhteet ovat 5:8. Vuonna 1844 Trinitania-niminen ryhmä, joka taisteli vapauttaakseen maan haitilaisten vallasta, muutti Haitin lippua lisäämällä siihen ristin kuvaamaan katolista uskoa. Myös lipun värejä muutettiin siten, että nykyisessä lipussa lipun tangon puoleinen yläkulma ja liehuvan puolen alakulma ovat sinisiä ja vastaavasti punaisia ovat tangon puolen alakulma ja liehuvan puolen yläkulma.
Kansalaislipuissa ei ole maan vaakunaa, joka taas kansallislipuissa on ristikeskuksessa. Yleensä kuitenkin käytetään kansallislippua kansalaislipun asemesta. Lipussa on sama kuvio kuin vaakunassakin. Vaakunassa on kuvattuna myös lippuasetelma, Johanneksen evankeliumin kohdalta auki oleva Raamattu ja krusifiksi. Punainen symboloi tulta ja itsenäisyystaistelijoiden vuodattamaa verta, sininen vapautta ja valkoinen risti kansan uhrauksia.
Kuparisulfaatti
thumb|right|70px|Haitallinen thumb|right|70px|Ympäristölle vaarallinen Kuparisulfaatti on suola, jota valmistetaan teollisesti liuottamalla kupariromua rikkihappoon.
Tavallisimmin kuparisulfaatti esiintyy kauniin sinisenä, kiteisenä kupari(II)sulfaatin pentahydraattina, jonka kemiallinen kaava on CuSO4·5H2O (CAS-numero 7758-99-8). Se sisältää kidevettä, joka aiheuttaa sille ominaisen sinisen värin. Kuumennettaessa kidevesi höyrystyy, jolloin kuparisulfaatti muuttuu valkoiseksi hygroskooppiseksi jauheeksi, jonka kemiallinen kaava on CuSO4 (CAS-numero 7758-98-7). Reagoidessaan veden kanssa tämä muuttuu takaisin siniseksi, kidevedelliseksi kuparisulfaatiksi.
Kuparisulfaatti on molempina muotoinaan myrkyllistä ihmiselle.
Käyttö
Kidevedellistä kuparisulfaattia käytetään nahkateollisuudessa, levämyrkkynä, sähköparistoissa ja väriaineiden valmistuksessa. Se on myös sallittu apuaine viinin maku- tai hajuvirheiden poistamiskäsittelyssä. EU hyväksyi aiemmin (heinäkuuhun 2015 asti) kuparisulfaatin käytön luomuviinien viinirypäleiden kasvitautien torjunnassa.
Martina Ertl
Martina Ertl (nykyään Ertl-Renz; s. 12. syyskuuta 1973 Bad Tölz, Länsi-Saksa) on saksalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän on voittanut useita mitaleja talviolympialaisissa ja maailmanmestaruuskisoissa.
Ertl aloitti laskettelun kaksi ja puolivuotiaana. 18-vuotiaana hän osallistui nuorten maailmanmestaruuskisoihin Hemsedalissa Norjassa voittaen hopeaa suurpujottelussa ja pronssia alppiyhdistetyssä.
Ertl osallistui olympialaisiin vuosina 1992, 1994, 1998, 2002 ja 2006. Hän saavutti hopeaa suurpujottelusta 1994 ja alppiyhdistetystä 1998. Pronssia hän saavutti alppiyhdistetystä 2002.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Ertl voitti kultaa alppiyhdistetystä 2001 ja joukkuekilpailusta 2005. Pronssia hän voitti suurpujottelusta 1993 ja 1996.
Vuoteen 2006 menneessä Ertl oli osallistunut 430 maailmancup-kilpailuun voittaen niistä 14. Hän voitti suurpujottelun maailmancupin 1996 ja 1998.
Ertlin veli Andreas Ertl on myös alppihiihtäjä.
Leroy Carr
Leroy Carr (27. maaliskuuta 1905 Nashville – 29. huhtikuuta 1935 Indianapolis) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, -laulunkirjoittaja ja pianisti. Hän oli afroamerikkalainen. Carrin tyylistä ovat ottaneet vaikutteita muun muassa Nat King Cole ja Ray Charles. Hänen kappaleistaan ovat esittäneet cover-versioita Eric Clapton ja Memphis Slim. Carr kuoli munuaistulehdukseen 30-vuotiaana.
Kupu
Kupu on ruokavarastona toimiva ruoansulatuskanavan osa. Linnuilla kupu on ruokatorven laajentuma, hyönteisillä taasen etusuolen laajentuma.
Matti Laipio
Matti Laipio (s. 25. helmikuuta 1944 Helsinki ) on suomalainen talous- ja musiikkitoimittaja, levytuottaja ja tietokirjailija, jonka erikoisalana on jazz, blues, rock ja muu rytmimusiikki. Hän on kir­joit­ta­nut musii­kis­ta eri leh­tiin, laatinut rytmimusiikkiaiheisia tietokirjoja ja toi­mi­nut musiik­kia­lan jär­jes­töis­sä. (
Suomen Jazzliitto palkitsi Matti Laipion vuonna 2020 elämäntyöstä Andania-palkinnolla. Perusteluissa todettiin hänen tehneen jazzmusiikin eri vivahteita tunnetuksi varsinkin toimittajana ja kirjoittajana. Laipiolla on ollut myös merkittävä ura Jazzliiton puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä 1970- ja 1990-luvuilla. Vanhemmat jazzharrastajat muistavat Laipion yhtenä ”jazzin äänistä” Ylen radio-ohjelmissa.
Matti Laipio tuli ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta ja opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Hän toimi Uuden Suomen taloustoimittajana 1967–1971, sitten Scandia-Musiikin tiedotuspäällikkönä ja Jazzliiton Rytmi-lehden päätoimittajana. Vuonna 1977 hän palasi pariksi vuodeksi Uuteen Suomeen ja toimi sitten läpi 1980-luvun Kauppalehden uutis- ja toimituspäällikkönä, kunnes siirtyi päälliköksi Aamulehden asiakaslehtiä tuottaneeseen yksikköön.
M/S Stena Carrier
M/S Stena Carrier on ruotsalainen ro-ro-rahtilaiva, jolla Stena Line -varustamo liikennöi Ruotsin Göteborgin ja Saksan Travemünden välillä. Alus on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja kotisatama on Göteborg. Laivalla on hyttipaikat 12 matkustajalle ja sen lastikapasiteetti on 2 715 metriä.
Käyttöhistoria
Aluksen tilasi Stena RoRo. Rakentajatelakka teki konkurssin ja rakennustyön suoritti loppuun Apuania -telakka La Speziassa Italiassa. Vuonna 2003 Enrico Bogazzi Shipmanagement osti aluksen ja myöhemmin samana vuonna omistaja vaihtui jälleen, kun Malamar Transportes Marittimos osti aluksen ja rekisteröi sen Irlannin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Cork. Omistaja vaihtui vielä kerran vuonna 2003, kun 16. maaliskuuta Stena RoRo osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Göteborg. Maaliskuussa 2004 laiva luovutettiin Stena Line Scandinavian omistukseen Stena Carrier II -nimellä. 6. huhtikuuta Stena Carrier II aloitti liikennöinnin reitillä Travemünde–Göteborg. 31. heinäkuuta alus sai nykyisen Stena Carrier -nimensä.
Casa delle Libertà
Casa delle Libertà (CDL, suomeksi myös Vapauden talo ja Vapausliitto ) oli italialainen poliittinen liittouma, jota johti Silvio Berlusconi. Sen tilalle muodostettiin vuonna 2008 Popolo della Libertà, johon tulivat CDL:n tärkeimmät puolueet FI ja AN.
Siihen kuuluivat:
Liittouma perustettiin vuoden 1994 vaaleja varten nimellä Polo delle Libertà. Se voitti vaalit, mutta Berlusconin pääministerikausi kesti vain yhdeksän kuukautta Lega Nordin vetäydyttyä yhteistyöstä. Uusi vaalivoitto 2001 mahdollisti Berlusconille vuosien 2001–2006 pääministerikauden.
Vuoden 2006 vaaleissa osa koalition jäsenistä protestoi uusfasistien, kuten Adriano Tilgher, Roberto Fiore, Alessandra Mussolini, Gaetano Saya ja Pino Rauti ottamista CDL:n listalle. Protestien jälkeen Mussolini vetäytyi, mutta sanoi tukevansa CDL:ää.
Euphratensis
Euphratensis eli Augusta Euphratensis, joskus Syria Euphratensis, oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Syyrian ja Turkin valtioiden alueella.
Jukka Wuolio
Jukka Sakari Wuolio (5. maaliskuuta 1927 Tampere - 27. kesäkuuta 2001 Jyväskylä) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edusti Tampereen Ilvestä vuosina 1944-1956 ja voitti viisi Suomen-mestaruutta sekä kaksi SM-hopeaa. Maajoukkueessa Wuolio pelasi 30 kertaa ja esiintyi myös MM-kisoissa 1951 ja olympialaisissa 1952. Pelaajanuran ohella Wuolio vaikutti jääkiekkomaailmassa esimerkiksi kirjoittamalla aiheeseen liittyviä artikkeleita sekä ensimmäisen suomalaisen jääkiekko-oppaan vuonna 1950. Wuolio on jääkiekkoleijona.
Euphratensis
Maantiede
Euphratensiksen provinssi käsitti antiikin aikaisen Syyrian koillis- ja itäosan Eufrat-joen länsipuolella. Siihen kuului alueita nykyisen Syyrian valtion koillisosasta sekä Turkin kaakkoisosasta. Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Cappadocian provinssi, itäpuolella Osroenen provinssi, eteläpuolella Syria secundan eli Syria salutariksen provinssi ja Syria priman provinssi, ja länsipuolella Cilicia secundan provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Hierapolis.
pienoiskuva|upright=1.06|[[Oriens (diokeesi)|Oriensin diokeesi vuonna 400, mukaan lukien provinssit Syria I, Syria (II) salutaris ja Euphratensis.]]
Jukka Wuolio
Muuta
Jääkiekkoilu-uransa jälkeen Wuolio jatkoi lajin parissa kirjoittamalla artikkeleita Suomen Urheilulehteen ja toimien suomalaista jääkiekkoa edistävän työryhmän jäsenenä. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteellisen tiedekunnan lehtoriksi.
Euphratensis
Kaupunkeja
Euphratensiksen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Jukka Wuolio
Muuta
Aikaisemmin Wuolio oli opiskellut voimistelunopettajaksi ja kirjoittanut ensimmäisen suomalaisen jääkiekko-oppaan Jääkiekko (1950).
Euphratensis
Historia
Euphratensiksen alue oli aiemmin osa ensin Syrian provinssia ja sitten Syria Coelen provinssia. Euphratensiksen provinssi perustettiin jossain vaiheessa 300-luvun jälkimmäistä puoliskoa, viimeistään keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin. Viimeistään se oli olemassa noin vuonna 400. Provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin.