cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bambi: Tarina metsästä
Julkaisuhistoria
Salten alkoi kirjoittaa Bambia vuonna 1921. Romaani julkaistiin saksaksi ensin jatkokertomuksena Neue Freie Presse -lehdessä 15.8.–21.10.1922 ja kirjan muodossa vuonna 1923, käännettiin englanniksi vuonna 1928 ja suomeksi ensi kertaa vuonna 1954. Kaikkiaan romaani on käännetty yli 30 kielelle.
Tulkintoja
Esikuvina Saltenia innoittivat Rudyard Kiplingin Viidakkokirja ja Selma Lagerlöfin Peukaloisen retket villihanhien seurassa.
Bambia pidetään ympäristökirjallisuuden klassikkona, mutta sitä on tulkittu myös kirjailijan juutalaisen taustan kautta: Bambin on tulkittu käsittelevän antisemitismiä ja juutalaisten sekä muiden vähemmistöjen turvatonta asemaa 1900-luvun alun Euroopassa. Kuten esimerkiksi George Orwell myös Salten käytti eläintarinan muotoa käsitelläkseen vakavia aiheita.
Kirjallisuudentutkijat ovat esittäneet Bambista monenlaisia tulkintoja: Vanhan ruhtinaan on nähty edustavan keisari Frans Joosefia ja Theodor Herzliä.
Romaanin sisältö
Bambi jakaantuu kahteen osaan, joista ensimmäinen kuvaa Bambin ensimmäistä elinvuotta emon kuolemaan saakka ja toinen jatkuu noin vuotta myöhemmin ja kertoo, kuinka vanha ruhtinas, Bambin isä, opettaa Bambia selviytymään metsässä ja kuinka Bambi ottaa puolisokseen Falinen.
Romaanin alkupuolella Bambi oppii emoltaan kyselemällä: "”Bambi kyseli. Hän rakasti kyselemistä. Hauskinta mitä hän tiesi oli alinomaa kysellä ja sitten kuulla, mitä äiti vastasi. Bambi ei ollenkaan ihmetellyt että hänen mieleensä tuli lakkaamatta uusia kysymyksiä. Se oli hänestä aivan luonnollista ja se viehätti häntä kovasti. Häntä viehätti myös uteliaana odottaa vastausta. Vastasipa äiti mitä tahansa, hän oli aina tyytyväinen. Usein Bambi ei kuitenkaan ymmärtänyt häntä, mutta se oli vain hauskaa, koska silloin saattoi kysellä edelleen jos halusi.”"
Lapsuutensa aikana Bambi tutustuu niityllä muihin metsäkauriisiin ja oppii tuntemaan muun muassa kuoleman sekä vaaran, joka johtuu ”Hänestä” eli ihmisestä, samoin kuin vahdit eli linnut ja muut pikkueläimet, jotka varoittavat vaaroista.
Romaanin jälkipuolella, nuoruutensa aikana, Bambi oppii jäljittelemällä vanhaa ruhtinasta. Kun Bambi haavoittuu metsästäjän luodista, vanhus pelastaa hänet. Vaikka eläimet pitävät ihmistä kaikkivaltiaana vihollisena, vanhus opettaa Bambille, että ihminenkin on kuolevainen.
Romaanin viimeisellä sivulla Bambi kohtaa kaksi vastasyntynyttä vasaa, ilmeisestikin jälkeläisensä Genon ja Gurrin, jotka ovat jatko-osan Bambis Kinder päähenkilöt.
Bambin saksankielinen alaotsikko Eine Lebensgeschichte aus dem Walde tarkoittaa ’elämäntarinaa metsästä’, ja lukija saattaa odottaa, että romaani päättyisi Bambin kuolemaan, mutta kirjan aiheena on nimenomaan Bambin oppimisprosessi alusta loppuun.
Kuvitus
Romaani Bambi: Eine Lebensgeschichte aus dem Walde julkaistiin alun perin ilman kuvitusta. Saltenin paettua Sveitsiin hänen uusi kustantajansa julkaisi vuonna 1940 kuvitetun laitoksen, jossa on Hans Bertlen 118 mustavalkoista vinjettiä. Saltenin kuoleman jälkeen vuonna 1946 sama kustantaja julkaisi uuden laitoksen, jossa on Walter Linsenmaierin kahdeksan värikuvaa. Bertlen piirroksia on käytetty useissa käännöksissä, muun muassa suomennoksessa, mutta useat muutkin taiteilijat ovat kuvittaneet Bambin käännöksiä.
Jatko-osa ja elokuvat
Salten kirjoitti romaanille jatko-osan Bambis Kinder: Eine Familie im Walde, joka ilmestyi vuonna 1939. Bambin hahmo vierailee myös hänen romaanissaan Die Jugend des Eichhörnchens Perri (1938), ja Gobo ja Faline esiintyvät Saltenin romaanissa Fünfzehn Hasen: Schicksale in Wald und Feld (1929).
Walt Disneyn tuottama yhdysvaltalainen animaatioelokuva Bambi vuodelta 1942 perustuu Saltenin romaanin alkuosaan. Tarina on siirretty Pohjois-Amerikkaan vaihtamalla metsäkauriit valkohäntäpeuroiksi. Disneyn elokuvaan perustuva 32-sivuinen kuvakirja Bambi ilmestyi suomeksi vuonna 1947, ja englanniksi julkaistiin runsaasti muitakin oheistuotteita. Elokuvan jatko-osa Bambi 2 perustuu melko väljästi romaanin jälkiosaan, jossa isä ottaa Bambin hoiviinsa.
Neuvostoliitossa kirjasta sovitettiin kaksi elokuvaa: Detstvo Bembi (1985) ja Junost Bembi (1986). Molemmat elokuvat ohjasi Natalja Bondartšuk.
Piia Suomalainen
Piia Suomalainen (s. 9. heinäkuuta 1984 Helsinki) on suomalainen tennispelaaja, joka edustaa tennisseura Smash-Tennistä Helsingistä. Parhaimmillaan hän on sijoittunut WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 356 lokakuussa 2011 ja nelinpelissä sijalle 528 joulukuussa 2006. Hän on voittanut neljä ITF-turnausta kaksinpelissä sekä nelinpelissä. Hän on edustanut Suomea Fed Cupissa vuosina 2002, 2003, 2005–2007, 2009–2015 ja 2017.
Hän on voittanut tenniksen Suomen mestaruuden ulkokentillä kaksinpelissä vuosina 2002, 2006, 2013 ja 2017 ja nelinpelissä 2001, 2002 ja 2003 sekä sisäkentillä kaksinpelissä vuosina 2005, 2006 ja 2014 ja nelinpelissä 2002 ja 2006.
Kveekarimatkija
Kveekarimatkija (Cinclocerthia ruficauda) on Alankomaiden Antilleilla ja Pienillä Antilleilla elävä matkijoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan kveekarimatkija on noin 9–10 cm. Kveekarimatkijan pää, selkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään harmahtavan ruskeat. Vatsa on väriltään vaaleamman ruskea. Linnun nokka on pitkä ja kapea. Kveekarimatkijan tunnistaa helposti sen tavasta tärisyttää siipiään.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kveekarimatkija elää Alankomaiden ja Pienten Antillien alueella. Lajia tavataan muun muassa Saban, Saint Kittsin, Nevisin, Montserratin, Guadeloupen, Dominican ja Saint Vincentin saarilla. Kveekarimatkijan elinympäristöä ovat kosteat metsät, joissa kasvaa paljon päällyskasvillisuutta. Toisinaan lajia tavataan myös greippi-, banaani- ja kaakaoviljelmillä.
Elintavat
Kveekarimatkijat elävät pareittain tai pieninä ryhminä. Linnuilla on tapana ravistella siipiään niitä liikuttelemalla niitä nopeaan tahtiin ylös ja alas. Siipien ravistelun arvellaan liittyvän lajin yksilöiden väliseen kanssakäymiseen.
Kveekarimatkijan pesä sijaitsee puunkolossa tai ontossa rungossa. Pesä sisustetaan juurilla ja kasvikuiduilla. Naaras munii kahdesta kolmeen sinertävän vihreää munaa.
Ravintonaan kveekarimatkija käyttää suurimmaksi osaksi selkärangattomia, kuten hyönteisiä ja hämähäkkejä. Linnut voivat syödä lisäksi kasvien hedelmiä. Ruokailu tapahtuu niin maassa kuin puussakin.
Maija Liukkonen
Maija Liukkonen (o.s. Raitanen, s. 24. lokakuuta 1956) on suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Liukkosen pelaajaura alkoi samoihin aikoihin, kun Suomessa käynnistyi organisoitu naisten sarjatoiminta. Hän liittyi 1972 vasta perustettuun Jyväskylän Pallokerhon joukkueeseen. Jyväskylästä Liukkonen siirtyi Turun Pyrkivään 1977 ja sieltä Turun Palloseuraan, jossa hän pelasi 10 vuotta ja voitti ensimmäisen mestaruutensa 1978. Liukkonen on pelannut myös PP-Futiksessa, Helsinki Unitedissa, Helsingin Jalkapalloklubissa ja Kontulan Urheilijoissa. Hän voittanut Suomen cupin HJK:ssa 1993 ja Pyrkivässä 1994. Mestaruuden ja cupin Liukkonen on voittanut myös Helsinki Unitedissa 1990.
Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa Liukkonen 52 maaottelua vuosina 1980–1991. Hän toimi myös maajoukkueen kapteenina ja oli aikanaan eniten maaotteluita pelannut naispelaaja.
Liukkonen valmensi Helsingin Jalkapalloklubia yhdessä Timo Lounion kanssa vuosina 1997–1999 ja 2001–2003. Tuona aikana HJK voitti Suomen cupin kolmesti, mestaruuden neljästi ja se eteni myös UEFA Cupissa välieriin 2001. Liukkonen on myös valmentanut Kontulan Urheilijoita ja pelasi siellä edelleen kaudella 2008.
Termoluminesenssiajoitus
Termoluminesenssiajoitus on eräs ajoitusmenetelmä, jolla voidaan määrittää tuhansien – satojen tuhansien vuosien ikäisten esineiden tai aineiden ikä. Menetelmä perustuu kiteisten mineraalien saaman säteilyannoksen mittaamiseen kuumentamalla niitä. Kuumennettaessa ainetta siitä lähtee heikkoa valoa, joka on termoluminesenssia. Termoluminesenssiajoituksella saadaan selville, milloin mineraaleja sisältävä esine (esimerkiksi keramiikkaa) tai aine (esimerkiksi sedimenttiä) on viimeksi kuumennettu.
Kun mineraaleja sisältävää esinettä kuumennetaan yli 550-asteiseksi, se vapauttaa säteilyä, jonka määrä riippuu esineen iästä. Esimerkiksi kvartsissa ja maasälvässä luonnon taustasäteily ja kosminen säteily aiheuttavat joidenkin perustilassa olevien elektronien siirtymisen viritystytiloille. Useimmiten viritystilat purkautuvat pian, mutta joissain tapauksissa elektroni loukkuuntuu hilavirheen takia. Kuumennus purkaa nämä loukkuuntuneet viritystilat, mikä saa esineen hohtamaan heikosti valoa. Tämä valo on termoluminesenssia.
Nuorten esineiden ajoituksessa menetelmä on melko tarkka, mutta vanhojen ajoituksessa hyvin epätarkka. Menetelmä vaatii taustasäteilyn tuntemista. Tämänhetkinen taustasäteily mitataan yleensä kahdella kuumennuksella. Kahden kuumennuksen välillä kertynyt taustasäteily on pohjana iänmääritykselle. On mitä todennäköisintä, että taustasäteily kuitenkin vaihtelee satojen tuhansien vuosien kuluessa kohtalaisen paljon ja lisää menetelmän epätarkkuutta.
Tuulihattu (elokuva)
Tuulihattu on vuonna 1974 valmistunut, näytelmäelokuvaa ja animaatiota yhdistävä ruotsalainen lastenelokuva. Siinä Tuulihattu-niminen otus tulee perheen kotiin, muuttaa lelut eläviksi ja vie ne kanssaan metsään. Perheen on seurattava perässä.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Tuulihattu saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Vuonna 2009 Tuulihattu pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat ruotsinkielisten kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Ranskan marsalkka
thumb|Ranskan marsalkan sauva, joka kätkee sisäänsä nimitysasiakirjan marsalkaksi Ranskan marsalkka on Ranskassa käytössä oleva sotilasarvoa muistuttava korkea arvonimi, joka voidaan myöntää ansioituneelle kenraalille.
Historia
Ranskan marsalkan arvo juontaa juurensa kuningas Filip II:n Albéric Clémentille noin vuonna 1190 luomasta arvonimestä marescallus Franciae. Myöhemmin siitä tuli tallikreiviä tai konnetaabelia (connétable de France, comes stabulari) korkeampi arvonimi. Vuoteen 1791 mennessä nimitettiin 256 marsalkkaa.
Kansalliskonventti lakkautti arvonimen ensimmäisen tasavallan aikana vuonna 1793, mutta Napoleon otti sen uudelleen käyttöön. Ensimmäisen keisarikunnan aikana nimitettiin keisarikunnan marsalkoita. Bourbon-restauraation myötä arvonimi palasi Ranskan marsalkaksi ja keisari Napoleon III säilytti sen.
Kuusi marsalkkaa on palkittu marsalkkakenraalin (maréchal général des camps et armées du roi) arvonimellä: Biron, Lesdiguières, Henri Turenne, Claude Villars, Morits Saksilainen ja Soult.
Nyky-Ranskassa marsalkan arvonimi ei ole sotilasarvo, vaan se annetaan erityisesti kunnostautuneille kenraaleille. Esimerkiksi Philippe Pétain säilytti arvonimen, vaikka hänet tuomittiin maanpetoksesta ja hän menetti sotilasarvonsa. Viimeisin Ranskan marsalkka on Alphonse Juin, joka palkittiin 1952 ja kuoli 1967. Tosin presidentti François Mitterrand nimitti vuonna 1984 Marie-Pierre Kœnigin (1898–1970) Ranskan marsalkaksi, mutta nimitys oli postuumi.
Nishinari-ku
Nishinari-ku on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin eteläosassa ja rajautuu lännessä Kizujokeen, pohjoisessa Naniwan ja Tennōjin suuralueisiin, idässä Abenon suuralueeseen ja etelässä Sumiyoshin ja Suminoen suuralueisiin. Sen pinta-ala on 7,35 neliökilometriä ja siellä on 122 020 asukasta.
Nishinarin suuralue on perustettu 1. huhtikuuta 1925. Se on tiheään asutettua ja työväenluokkaista aluetta, jossa on paljon teollisuutta ja kaupallista toimintaa. Suuralueen itäreunassa kulkee vanha Sakaihin johtava Kishū-kaidō-tie.
Kamagasakin kaupunginosa suuralueen koillisosassa on ollut pitkään köyhää aluetta, jossa on paljon päivätyöläisiä ja kodittomia. Sen viralliseksi nimeksi muutettiin vuonna 1966 alueen maineen parantamiseksi Airin. Alueella on ollut sen historian aikana useita mellakoita.
Nishinarin aluetta palvelevat Osakan metron Midōsuji-linja, Sakaisuji-linja ja Yotsbashi-linja, JR Nishi-Nihonin Osakan ympyrälinja ja Kansai-päälinja (Shin-Imamiyan rautatieasema suuralueen koillisrajalla), Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Kōya-linja sekä Hankai-raitioteiden Hankai-linja.
Köping
Köping on samannimisen Köpingin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västmanlandin läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 17 743 asukasta.
Paikannimi Köping merkitsee suomeksi kauppalaa. Sana esiintyy myös monien muiden Ruotsin kaupunkien nimissä (Enköping, Falköping, Jönköping, Lidköping, Norrköping, Nyköping).
Media
Paikallislehdet Arboga Tidning ja Bärgslagsbladet ilmestyvät kolmesti viikossa ja niillä on yhteinen toimitus Köpingissä.
Pitkämiekka
Pitkämiekka on yleinen historiallinen eurooppalainen lyömämiekka, jonka juuret ylettyvät keskiajalta antiikkiin. Tunnetuimpia pitkämiekkoja ovat eurooppalaiset pitkämiekat ja spathat. Vastoin yleistä käsitystä taistelukentän yleisin ase ei useimpina aikoina ollut miekka, vaan keihäs.
Eurooppalainen pitkämiekka (saks. Langschwert, engl. longsword, tansk. Langsværd, ruots. Långsvärd) on ajasta ja paikasta riippuen monimuotoinen yleensä kahdella kädellä käytettävä ase. Ensimmäiset pitkämiekat olivat hevosten selästä käytettäviä leveitä ja ohuita leikkaamiseen keskittyneitä miekkoja. Myöhemmin levyhaarniskojen yleistyessä pistämisestä tuli yhä yleisempää ja miekat muuttuivat sitä myöten pistoa tukemaan kapeammiksi ja paksummiksi. Näiden rinnalla käytettiin yhä sekä leikkaamiseen että pistämiseen soveltuvia miekkoja. Lyötäessä toinen käsi ohjaa asetta ja toinen antaa voimaa. Pitkämiekkaa voi käyttää myös niin sanotulla puolimiekkaotteella, jolloin toinen käsi on terällä. Tämä mahdollistaa tarkempien pistojen tekemisen, esimerkiksi haarniskan aukkoihin, sekä tietynlaisten lukkojen ja sidontojen tekemisen. Terä on joskus tätä varten teroitettu vain puolesta välistä kärkeen.
Tyypillinen pitkämiekka painaa kilosta kahteen kiloon. Viikinkiajan miekat olivat noin kilon painoisia. Kilpien väistyessä siirryttiin käyttämään ensin yhdellä tai kahdella kädellä käytettäviä pitkämiekkoja ja myöhemmässä vaiheessa kahdenkädenmiekkoja (esimerkiksi Claymore).
Nicolas Fatio de Duillier
Nicolas Fatio de Duillier (26. helmikuuta 1664 – 12. toukokuuta 1753) oli sveitsiläissyntyinen matemaatikko. Hän on tunnettu työstään koskien eläinratavaloa ja roolistaan Newtonin ja Leibnizin riidassa. De Duillier keksi vuonna 1704 menetelmän, jonka avulla pystyttiin poraamaan reikä rubiineihin ja safiireihin timanttiporan avulla. Tämä mahdollisti näiden jalokivien käyttämisen kellojen kivilaakereina ja tätä kautta kellojen rattaiden kitkaa saatiin pienemmäksi.
Elämä
Duillier syntyi vuonna 1664 Jean-Baptiste ja Cathérine Fation perheeseen seitsemäntenä lapsena. Perheeseen syntyi yhteensä 14 lasta. Perhe asui Baselissa, mutta vuonna 1672 muuttivat Sveitsin länsiosassa sijaitsevaan Duillierin kaupunkiin. Duillierin ollessa 18-vuotias hän matkusti Pariisiin, jossa hän opiskeli Pariisin observatoriossa tähtitiedettä Giovanni Domenico Cassinin opettamana. Hän oli lahjakas matemaatikko, ja hänen varhaiskypsyytensä teki vaikutuksen moneen huomattavaan filosofiin. Duillier'n tieteellinen läpimurto tapahtui vuonna 1684, kun hän selitti eläinratavalon johtuvan siitä, että hiukkaset heijastavat auringonvaloa. Oltuaan viisi vuotta Ranskassa, Duillier matkusti Isoon-Britanniaan, ja siellä hänestä tuli vuonna 1688 Royal Societyn jäsen. Hän matkusti Englantiin ennen muuta tavatakseen Isaac Newtonin. Hän onnistui hankkiutumaan Newtonin suosioon ja vuosina 1689-93 heillä oli erittäin läheinen homoseksuaalinen suhde. Eräässä vaiheessa Newton halusi Fation muuttavan hänen asuntoonsa Cambridgeen, mutta suunnitelmasta ei tullutkaan mitään.
Waitin’ to Inhale
Waitin' to Inhale on Devin the Duden neljäs sooloalbumi, joka julkaistiin 20. maaliskuuta 2007. Levyllä vierailevat muun muassa André 3000, Snoop Dogg, Lil Wayne sekä Bun B.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 30.
Condorcet’n menetelmä
Condorcet’n menetelmä eli Condorcet’n vaalitapa on vaalitapa, joka on nimetty 1700-luvulla eläneen ranskalaisen markiisi Nicolas de Condorcet’n mukaan. Condorcet-voittaja on jonkin äänestyksen ehdokas, joka on jokaista muuta ehdokasta suositumpi, jos ehdokkaita verrataan kaksittain. Condorcet-kriteerin täyttäviä vaalitapoja on useita, ei ainoastaan yksi. Joskus nimeä käytetäänkin koko tällaisten vaalitapojen ryhmästä.
Condorcet’n paradoksista johtuen yksiselitteistä voittajaa ei ole kaikissa Condorcet-vaalitavalla toteutetuissa äänestyksissä.
Menetelmä
Jokainen äänestäjä lajittelee ehdokkaat haluamaansa suosituimmuusjärjestykseen omalle äänestyslipulleen. Jokaisella ehdokasparilla vertaillaan, kumpaa ehdokkaista useampi äänestäjä on äänestänyt toisen edelle (ehdokkaat, joiden kohdalle äänestäjä ei ole merkinnyt sijalukua, tulkitaan yleensä äänestettyjä ehdokkaita epäsuositummiksi ja keskenään yhtä suosituiksi). Jos yksi ehdokkaista voittaa pareittain kaikki muut ehdokkaat, hänet valitaan.
Schulzen vaalitapa
Schulzen vaalitapa on Markus Schulzen kehittämä Condorcet'n vaalitapa. Se tuottaa yhden voittajan äänestyslipuista, joihin äänestäjät ovat listanneet ehdokkaat mieluisuusjärjestykseen. Sitä voidaan käyttää myös kaikkien ehdokkaiden listaamiseen paremmuusjärjestyksessä. Vaalitapa tunnetaan myös nimellä beatpath-menetelmä tai polkuäänestys.
Schulzen menetelmä on käytetyin Condorcet-vaalitavoista. Sitä käyttävät mm.
Veli Kalima
Veli Valdemar Kalima (sukunimi vuoteen 1901 Landgrén; 26. toukokuuta 1894 Aura – 22. elokuuta 1968 Kangasniemi) oli suomalainen taidemaalari.
Kaliman vanhemmat olivat Axel Emerik Landgrén (1846–1900) ja Ida Amanda Rosenqvist (1867–1940). Veli Kaliman puoliso vuodesta 1938 alkaen oli maisema-akvarelleja maalannut taidemaalari Taimi Kalima (o.s. Korppi).
Kalima teki öljyvärimaalausten ohella myös IKL-aiheisia ja uskonnollisia postikortteja sekä korttisarjoja. Hän teki myös kirjankuvituksia.
Bilbao
Bilbao on kaupunki Pohjois-Espanjassa. Se on Baskimaan itsehallintoalueen suurin kaupunki ja Biskajan maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Nerviónjoen varrella ja on tärkeä satama- ja teollisuuskaupunki. Bilbaon väkiluku on 345 110 (2017) ja Biskajanlahdelle ulottuvat esikaupunkialueet mukaan lukien metropolialueella asuu 1,0 – 1,1 miljoonaa ihmistä.
Historia
Bilbaon perusti 15. kesäkuuta 1300 Don Diego Lopez de Haro V, mutta paikalla oli ollut asutusta ja satama jo kauan sitä ennen. Kaupungin nimen alkuperää ei tunneta varmasti. 1400-luvulla Bilbaon väkiluku oli noussut lähelle kolmea tuhatta, mutta se kärsi ylhäissukujen välisistä sodista. Vuonna 1511 Bilbao sai konsulaatin ja siitä tuli Kastilian merinovillan tärkein vientisatama. Espanjan imperiumin aikana Bilbaosta tuli maan pohjoisrannikon tärkein talous- ja kauppakeskus. 1800-luvun teollisen vallankumouksen myötä kaupungin metalliteollisuus kehittyi voimakkaasti. Bilbaoon liitettiin 1800-luvun lopulla Abandon kylä, ja 1876 aloitettujen laajennushankkeiden myötä kaupungin pinta-ala kaksinkertaistui. 1900-luvun alussa Bilbao oli Espanjan vaurain kaupunki, ja siellä sijaitsivat maan tärkeimmät pankit ja vakuutusyhtiöt.
Bilbao oli Espanjan sisällissodassa hallituksen puolella. Francisco Francon joukot miehittivät sen kuitenkin kesäkuussa 1937. Kaupunki ei kärsinyt tappiosta, mutta sen sillat tuhottiin puolustusyrityksissä. Bilbao oli ensimmäisen Baskien autonomisen hallinnon pääkaupunki. Francon hallintokaudella kaupunki kasvoi voimakkaasti.
Bilbao kärsi pahoista tulvista vuonna 1983. Bilbao on 2000-luvun alussa läpikäynyt suuria kunnallisteknisiä muutoksia. Muutoksia on erityisesti aiheuttanut uusi metro ja Guggenheimin taidemuseo, jonka on suunnitellut maailmankuulu arkkitehti Frank Gehry. Liikennettä on kehitetty rakentamalla EuskoTran-raitiovaunuverkko, joka otettiin käyttöön 2002.
Kaupungin läpi virtaavan Nerviónjoen varrelta on vapautunut suuri määrä kiinteistöjä Bilbaon sataman siirryttyä Biskajanlahden rannalle. Muita merkittäviä rakennushankkeita ovat olleet Euskaldunan kongressikeskus ja Santiago Calatravan suunnittelema Zubizurin silta. Myös uusi rakennus Baskimaan hallituksen käyttöön on rakenteilla, ja joella sijaitsevan Zorrozaurren saaren uudisrakentamista suunnitellaan.
Nähtävyydet
Bilbaossa on runsaasti arkkitehtonisia nähtävyyksiä, jotka ovat kävelyetäisyydellä toisistaan.
Lentoasema
Bilbaon lentoaseman terminaalin on suunnitellut espanjalainen arkkitehti Santiago Calatrava, ja se otettiin käyttöön vuonna 2002.
Euskalduna
Konsertti- ja konferenssikeskus Euskalduna on entisellä telakka-alueella. Rakennus muistuttaa keskeneräistä laivaa.
Metro
Arkkitehti Norman Fosterin suunnittelemat uuden metroverkoston sisäänkäynnit Plaza Moyúa -aukion reunalla ovat kuin kastematoja kaivautumassa maan pinnalle. Niistä käytetään suunnittelijansa mukaan nimitystä "fosteritas".
Guggenheim-museo
Frank Gehryn suunnittelema Bilbaon Guggenheim-museo avattiin 1997, ja se on ollut siitä pitäen kaupungin vetonaula. Museon lähellä olevat veistokset, kuten Louise Bourgeoisin teräshämähäkki, kuuluvat museon kokoelmiin.
Zubizurin silta
Santiago Calatravan suunnittelema Zubizurin kävelysilta yhdistää Nerviónjoen rannat. Silta valkoisine kaarineen ei ole ollut käytännössä kovin toimiva, sillä pinnoitteena käytetty lasitiili oli sateella liukas ja se jouduttiin peittämään muovimatolla.
Casco Viejo
Bilbaon vanhakaupunki on Casco Viejo. Sen keskeisiä elementtejä ovat aukio Plaza Nueva sekä kirkot Catedral de Santiago ja La Iglesia de San Antón.
Kauppahalli
Kauppahalli Mercado de la Ribera on rakennettu 1929 ja sijaitsee vanhankaupungin laidalla. Halli on kunnostettu 2000-luvulla sisältä modernin askeettiseksi, ja vanhasta on jäljellä vain ulkokuori.
Ilmasto
Bilbaon ilmasto on kuvattu taulukossa:
Urheilu
Athletic Bilbao pelaa kotiottelunsa San Mamésin stadionilla.
Väestö
Vuonna 1970 Bilbao oli 6. suurin kaupunki Espanjassa 410 000 asukkaallaan ja kolmanneksi suurin metropolialue. Vuonna 1981 väkiluku oli 433 115. Tämän jälkeen kaupungin väkiluku on laskenut tasaisesti.
Taito Kantonen
Taito Almar Kantonen (24. huhtikuuta 1900 Karstula – 26. huhtikuuta 1993 Springfield, Ohio, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen luterilainen teologi. Hän oli vuodesta 1932 Hamma Divinity Schoolin systemaattisen teologian professori. Hän sai Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon 1955.
Eliezer Halfin
Eliezer Halfin (18. kesäkuuta 1948 – 6. syyskuuta 1972) oli israelilainen painija, joka surmattiin vuoden 1972 olympialaisissa tapahtuneessa kaappausdraamassa. Palestiinalaiset terroristit ottivat 12 israelilaista urheilijaa vangiksi. Eliezer oli mekaanikko ja syntyi Latviassa. Hän muutti Israeliin vuonna 1969.
HMS Astrid
HMS Astrid oli Ruotsin laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu 2. luokan tykkivene.
Valmistus
Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1861 Nyköpingin telakalta ja se otettiin palveluksen 25. marraskuuta.
Alus valmistettiin teräksestä ja se oli varustettu kahdella mastolla, joihin kyettiin nostamaan kaikkiaan 270 m² purjeet.
Palvelus
Vuosina 1866-1867 aluksen tykit korvattiin yhdellä 96 millimetrin kanuunalla ja samalla miehistöntarve laski 31 mieheen. Alus poistettiin palveluksesta 7. huhtikuuta 1899, jonka jälkeen se muutettiin hiiliproomuksi.
Zeev Friedman
Zeev Friedman (10. kesäkuuta 1944 Siperia, Neuvostoliitto – 5. syyskuuta 1972 Fürstenfeldbruck, Baijeri, Saksa ) oli israelilainen olympiapainonnostaja ja vuoden 1972 olympialaisten verilöylyn uhri.
Zeev syntyi Siperiassa mutta asui jonkin aikaa Puolassa kunnes muutti Israeliin vuonna 1960. Friedman oli Israelin armeijan terrorismin vastaisessa yksikössä. Huhujen mukaan Friednannilla oli suhde palestiinalaisen naisen kanssa.
Friedman sijoittui 12:nneksi Münchenin olympialaisten painonnoston kääpiösarjassa. Hän oli panttivankina kun palestiinalaiset ottivat vangiksi 11 israelilaista urheilijaa ja kuoli kun terroristit surmasivat hänet ja muut urheilijat.
MAG
Kirjainlyhenne MAG voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Miss Baker
thumb|Miss Baker odottamassa laukaisuaan avaruuteen Miss Bakeristä (1957 Iquito, Peru – 29. marraskuuta 1984 Huntsville, Alabama, Yhdysvallat) tuli 28. toukokuuta 1959 - yhdessä Miss Ablen kanssa - ensimmäiset nisäkkäät jotka palasivat elossa NASAn tekemältä avaruuslennolta. Kyseinen Floridan Cape Canaveralistä lähtenyt, Jupiter IRBM:n tekemä lento saavutti lähes 500 kilometrin korkeuden, alkukiihdytyksen ollessa 38 geetä ja vauhdin yltäessä suurimmillaan noin 4,5 kilometriin sekunnissa. Lento kesti noin kuusitoista minuttia, josta yhdeksän minuuttia oli painottomuudessa. Lennon tarkoitus oli selvittää elävien olentojen elinmahdollisuuksia avaruudessa ja näin tasoittaa tietä ihmisten tuleville avaruuslennoille. Life Magazine huomioi Miss Bakerin tieteen eteen antamansa panoksen kansikuvalla 15. kesäkuuta 1959.
Lennon jälkeen Miss Baker sijoitettiin Naval Aerospace Medical Centeriin Pensacolaan, Floridassa. Vuodesta 1971 alkaen asuinpaikaksi muuttui U.S. Space & Rocket Center -museo, jossa se oli suuri suosikki erityisesti lapsivierailijoiden keskuudessa. Vain hieman yli 300-grammainen Miss Baker oli suvultaan kierteishäntäapinoihin kuuluva oravasaimiri.
Miss Baker kuoli lopulta 29. marraskuuta 1984 munuaisten vajaatoiminnan seurauksena. Se oli tuolloin 27-vuoden ikäisenä tiettävästi vanhin tunnettu saimiriapina. Miss Baker on haudattu U.S. Space & Rocket Center -museon sisäänkäynnin läheisyyteen, jossa sen hautakiven päältä löytyy usein vierailijoiden sinne jättämä banaani.
Kilpakävely
thumb|20 kilometrin kävelijöitä [[Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2005|yleisurheilun MM-kisoissa 2005.]] Kävely on yleisurheilun kilpailulaji.
Ensimmäistä kertaa kävely oli olympiakilpailuiden ohjelmassa Ateenan välikisoissa 1906, joissa käveltiin 1 500 metrin matka. Seuraavissa kilpailuissa lajista tuli virallinen olympialaji. Maantiekävely korvasi ratakävelyn Melbournen kesäkisoissa vuonna 1956. Naisten kävely oli ensimmäistä kertaa ohjelmassa vuonna 1992 Barcelonassa. Nykyään arvokisoissa miehet ja naiset kävelevät 20 kilometrin ja 35 kilometrin matkat. Vuodesta 1961 eteenpäin on suurin piirtein joka toinen vuosi järjestetty kävelyn maailmancup.
Kilpakävely verrattuna pikakävelyyn
Kilpakävely on lajin virallinen nimitys, mutta usein nimi sekoitetaan virheellisesti pikakävelyyn. Tämä erehdys on ymmärrettävissä, koska kilpakävelyssä nopeus on mahdollisimman kova sen sääntöjen sallimissa rajoissa. Pikakävely on lähinnä käytössä kuntoiluterminä (ei yleisurheilussa), ja se ei sisällä kilpakävelyn määritteitä ja sääntöjä. Pikakävely tarkoittaa periaatteessa samaa kuin tehokävely.
Kilpakävelyn säännöt ja tuomaritoiminta
Kilpakävelyä säätelee kilpailuissa ja myös harjoituksissa kilpakävelyn säännöt. Säännöt on kirjattu IAAF:n (Kansainvälinen yleisurheiluliitto) sääntökirjaan, jossa kilpakävelyn sääntö kuuluu näin:
Kävelytuomarit valvovat kilpailun aikana, että kilpailijoiden tekniikka pysyy kävelysääntöjen mukaisena. Kävelyn sääntöihin nojautuen tuomarit seuraavat, että kilpailijoiden polvi ojentuu täydellisesti jalan tullessa maahan ja pysyy ojennettuna jalan pystysuoraan vaiheeseen saakka. Samoin tuomarit seuraavat, että silmin nähtävä maakosketus säilyy. Kilpailijoille tuomarit näyttävät tarpeen mukaan joko puutteellisesta maakosketuksesta kertovaa merkkiä tai koukkupolvesta viestittävää laikkaa. Alla tuomarien käyttämät varoitusmerkit selityksineen
Tiedosto:maakosketus.gif Puutteellinen maakosketus Tiedosto:koukkupolvi.gif Koukkupolvi
Radalla käytävissä kävelykilpailuissa on tuomareita viisi, enintään kuusi ja maantiekisoissa reitin pituudesta (1,5–5 kilometrin kierros) riippuen vähintään kuusi ja enintään yhdeksän. Kävelijän suoritus tulee hylätyksi, jos vähintään kolme eri tuomaria on todennut saman kävelijän etenevän kävelysääntöjen vastaisesti. Tästä he kukin ovat kyseistä kävelijää kertaalleen huomauttaneet yllä olevilla merkeillä. Mikäli kävelijä ei ole pystynyt kävelytekniikkaansa korjaamaan, he ovat kirjoittaneet varoituksen lähetettäväksi ylituomarille. Ylituomari toteaa kilpailijan saaneen kolme varoitusta kolmelta eri tuomarilta ja poistaa kilpailijan radalta. Kaikki tuomarit toimivat itsenäisesti ja heidän on tehtävä päätöksensä näköhavaintoihin perustuen. Tuomareiden välinen keskustelu kilpailun kulusta kilpailun aikana ei ole sallittua.
Kilpakävelymatkat
Kilpakävely on kova kestävyyslaji, jossa kilpailumatkat ovat nuorimmista sarjoista lähtien suhteellisen pitkiä. Kilpailumatkat eivät voikaan olla kovin lyhyitä, koska jo tuomaritoiminnan oikeudenmukaisuuden takia on parempi, että kilpailijat ovat matkalla hieman pidempään. Pitkistä kilpailumatkoista seuraa, että kilpakävelijäksi aikovan on totuttauduttava pitkäkestoisiin liikuntasuorituksiin.
Kävelyn sarjat ja viralliset matkat Suomessa:
Lähteet:
Kävelijöitä
Kuuluisia kävelijöitä ovat italialaiset Ugo Frigerio ja Maurizio Damilano, neuvostoliittolainen Vladimir Golubnitši, ruotsalainen John Ljunggren, venäläinen Jelena Nikolajeva, ecuadorilainen Jefferson Pérez sekä puolalainen Robert Korzeniowski. Myös Meksikosta on aina tullut menestyneitä kävelijöitä.
Parhaiten menestyneet suomalaiset kävelijät ovat Reima Salonen, Sari Essayah ja Valentin Kononen. Salonen voitti EM-kultaa 50 kilometrin kävelyssä vuonna 1982 ja Essayah 10 kilometrillä MM-kultaa vuonna 1993 ja -pronssia 1991 sekä EM-kultaa vuonna 1994. Kononen on 50 kilometrin maailmanmestari vuodelta 1995 lisäksi hänellä on EM- (1998) ja MM-hopeaa (1993).
Suomen ennätykset
Lähde: Tilastopaja
20 km
Lähde: IAAF
20 000 m ratakävely
Lähde: IAAF
50 km
Lähde: IAAF
10 000 m ratakävely
Lähde: IAAF
Major League Baseball -kausi 1879
Kausi 1879 oli neljäs National Leaguen kausi. Liigan mestaruuden voitti toista kauttaan pelannut Providence Grays, joka liigojen välisissä play-offseissa voitti Albany Blue Stockingsin (National Association) voitoin 2–0. Ensimmäisen kerran avauskauden jälkeen liigassa pelasi kahdeksan joukkuetta.
Kirjallisuuden henkilöhahmo
thumb|200px|[[Lewis Carrollin Liisa Ihmemaassa -teoksen Liisa John Tennielin piirroksena.]] Kirjallisuuden henkilöhahmon rooli on muuttunut kirjallisuuden ja yhteiskunnan kehittyessä. Realismin kirjallisuudessa keskeiseksi noussutta henkilöhahmoa on sittemmin modernin ja postmodernin henkilönkuvauksessa pyritty hälventämään ja jopa kokonaan kumoamaan. Henkilöhahmojen luokittelusta on myös käyty kiivasta keskustelua kirjallisuuden tutkimuksessa, eikä henkilönkuvauksen muuttuminen ole voinut olla vaikuttamatta luokittelun kriteereihin.
Henkilöhahmojen jaottelu
Henkilöhahmoja arvioidaan usein sanoilla pinnallinen, kaavamainen, syvällinen tai uskottava. Tällainen luonnehdinta ja niiden keskinäinen jännite kertoo paljon henkilöhahmoon liittyvistä arvoista ja odotuksista. Syvällisyys koetaan pinnallisuutta arvokkaammaksi, koska se ei ole tekstin pinnalta suoraan nähtävää vaan pintaelementeistä pääteltävää. Kaavamaiseksi kuvaillaan henkilöhahmoa, joka toistaa teoillaan ja olemuksellaan tiettyä kaavaa ja on siten ennalta arvattava. Henkilöhahmo on siis jakautunut kahteen osaan, ulko- ja sisäpuoleen, joista sisäpuoli koetaan arvokkaammaksi. Sisäpuoli on siis se tekijä, joka määrittelee henkilökuvauksen uskottavuuden.
Klassinen jako
Henkilöhahmon klassinen jako erottaa kaksi henkilöhahmotyyppiä juuri niiden pinnallisuuden ja syvällisyyden perusteella. Pinnalliset yksiulotteiset hahmot ovat E. M. Forsterin kuuluisan jaottelun mukaan litteitä (flat) ja syvälliset moniulotteiset pyöreitä (round).
Litteät hahmot ovat muodostuneet yhden ainoan idean tai ominaisuuden ympärille ja ovat siten lukijalle helppoja huomata ja muistaa. Litteät hahmot eivät kehity vaan ovat staattisia. Litteät hahmot ovat siis karikatyyrimäisiä, pelkistettyjä ja persoonattomia.
Pyöreät hahmot voidaan määritellä litteiden vastakohtaisuuden avulla moniulotteisiksi, monia ominaisuuksia ilmentäviksi ja kehittyviksi. Tällaiset hahmot mielletään usein persoonallisiksi, kuten Leo Tolstoin Anna Karenina (Anna Karenina, 1875–1877). Pyöreät hahmot ovat aina enemmän kuin tekojensa ja ulkoisten piirteidensä summa. Forsterin mukaan henkilöhahmo on pyöreä, mikäli se kykenee olemaan uskottavalla tavalla yllättävä. Mikäli henkilöhahmo ei yllätä, se on litteä. Mikäli henkilöhahmon yllättävyys ei ole uskottavaa, on henkilö litteä vaikka yrittääkin teeskennellä olevansa pyöreä.
Klassisen jaon kritiikki
Shlomith Rimmon-Kenan on arvostellut Forsterin jakoa sen jyrkkyyden vuoksi. Rimmon-Kenanin mielestä jako litteisiin ja pyöreisiin henkilöhahmoihin jättää huomiotta kaikki vivahteet henkilöhahmojen välillä. Henkilöhahmot voivat olla sekä kehittyviä että yksipiirteisiä tai monipiirteisiä ja muuttumattomia. Rimmon-Kenan ehdottaakin henkilöhahmojen tarkastelussa käytettäväksi luokittelun sijaan kompleksisuuden, kehittymisen ja tietoisuuden kuvauksen asteiden tunnusmerkkejä. Tämä toisi henkilöiden tarkasteluun aste-erojen arvioimisen tiukkojen luokkien sijaan.
Henkilöhahmon kehitys
1700-luvulta lähtöisin oleva psykologisen realismin perinne on saanut haastajakseen muun muassa postmodernistisen ja modernistisen perinteen, mutta on silti säilyttänyt paikkansa kirjallisuuden tutkimisessa ja arvioinnissa. Kirjallisuudessa useat näistä suuntauksista vaikuttavat samaan aikaan, joten rajanveto on erittäin vaikeaa. Joitakin erotteluja on kuitenkin syytä tehdä.
Realismin henkilöhahmo
1700- ja 1800-luvun vaihteessa individualismi ja yksilöllisen persoonallisuusihanteen kehittyminen vaikuttivat myös kirjallisuuteen. Henkilökuvauksen perusteella voidaankin realismin kohdalla puhua 1700-luvun lopulta alkaneesta niin sanotusta psykologisesta realismista. Tämä termi kuvaa hyvin tapahtumaa, jossa henkilöhahmon asema nousi keskeiseksi kirjallisuudessa. Romaania edeltäneissä kirjallisuuden lajeissa hallinneet universaalit henkilöhahmot saivat väistyä yksilöllisten henkilöhahmojen tieltä, jotka nousivat tekstin ja tarinan yksiköistä ainutlaatuisiksi yksilöiksi, ja joiden luonteet ja luonteiden ymmärtäminen punoutui tiukasti yhteen tekstin ymmärtämisen kanssa.
Lisäksi realismin näkemyksen mukaan henkilöt ikään kuin itsenäistyivät tapahtumista, joissa he elävät ja heihin suhtauduttiin kuin oikeisiin ihmisiin ja tämän vuoksi heistä myös keskusteltiin yhteyksistään irrallisina. Realismin yksilöön keskittyvä kirjallisuus kuvasi henkilöitä persoonina ja ensimmäistä kertaa kirjallisuudessa pyrittiinkin saamaan välitettyä toisen tunteita ja ajatuksia. Yhdeksi tällaisen vaikutelman keinoksi nousi kerrottu monologi, jossa yksikön kolmatta persoonaa hyödyntämällä saatiin luotua vaikutelma henkilöhahmon omasta pohdinnasta ja tuotua samalla mielialoja paremmin ja aidommin esiin.
Henkilöhahmon tarkka kuvaus on toinen realistisen kerronnan keino erottaa selvästi henkilöhahmo kertojasta itsenäiseksi toimijaksi. Realismin ihmiskuva erittelee mielen kehosta: ruumis on alisteista tietoisuudelle, koska tietoisuus on viime kädessä se, jota ei voida epäillä. Tämä näkyy realismin kerronnassa henkilöhahmon luonteen ja ulkomuodon erotteluna, joiden välille syntyy kuitenkin syysuhde, jossa ulkomuoto edustaa henkilön persoonaa.
Henkilöhahmon yksilöllisyyteen liittyy lisäksi ajatukset itsenäisyydestä ja vapaudesta, jotka näkyvät realismin kirjallisuudessa kahdella tavalla. Toisaalta henkilöhahmot kykenevät irtautumaan tai jopa kokonaan pakenemaan yhteisöllisiä siteitään ja elämään omaa elämäänsä, toisaalta henkilöhahmoja ei näytä sitovan edes tekstuaaliset rajat: heillä tuntuu olevan oma elämänsä ennen kerronnan alkua ja jopa sen jälkeen.
Tällaisten yksilöllisten ja persoonallisten henkilöhahmojen ilmaantuminen 1700-luvun lopulta kirjallisuuteen viestii tietystä yhteiskunnallisesta tilanteesta. Henkilöhahmoa tarvittiin varsinkin lukijan yksilöllistymisen välineenä. Tutkimalla henkilöhahmon persoonaa lukija samalla ikään kuin tutustui omaansakin. Kuvitteellisia hahmoja kohtaan koettuja tunteita pidettiin yleisesti moraalia kasvattavina; henkilöhahmot tarjosivat lukijalle väylän harjoitella rauhassa ja yksityisesti sosiaalisessa kanssakäymisessä tarvittavia tunteita.
Modernismin henkilöhahmo
1900-luvun kirjallinen suuntaus, modernismi, alkoi horjuttaa realismin perinteen asemaa. Modernismin on kuitenkin yleensä katsottu jatkavan samaa perinnettä kuin realismikin ja ainoastaan vievän sitä hiukan pidemmälle. Modernismiin kuuluu vahvasti henkilöhahmon mielen liikkeiden kuvailu toiminnan sijasta. Tajunnanvirtatekniikka tai sisäinen monologi ovat modernismille tyypillisiä kerronnan tapoja, joissa henkilöhahmon ja kertojan tekstit saattavat sekoittua ja henkilöhahmon rajat hämärtyä. Tämä ei kuitenkaan kumoa oletusta, että kerronta pyrkii kuvaamaan henkilön yksilöllisenä toimijana ja sisäisesti ristiriitaisena kokijana.
Henkilöhahmon realismin perinteestä selvästi erottava muutos tapahtui kuitenkin 1950-luvulla Ranskassa. Nouveau romanin kannattajat pyrkivät todistamaan teoriassa ja käytännössä, että perinteinen henkilöhahmo on kuollut. Realismin tapoja rikkomalla nouveau romanin edustajat selvittivät, että henkilöhahmon todenkaltaisuus on vain tietynlaisia sovinnaisuuksia, kielellisiä toimintatapoja.
Postmodernismin henkilöhahmo
Postmodernismiksi kutsuttu kirjallinen suuntaus seurasi ranskalaista nouveau romania vieden henkilöhahmon vieraannuttamisen vieläkin pidemmälle. Psykologisen realismin mukainen lukutapa tuli ongelmalliseksi ja muuttui jopa joissain tapauksissa täysin mahdottomaksi. Postmodernismi kyllä säilytti henkilöhahmon, mutta hyvin erinäköisenä. Postmodernin henkilöhahmoa kutsutaankin kirjallisuudentutkimuksessa usein desentralisoituneeksi, koska siltä katsotaan puuttuvan se syvin olemus, keskus, joka realismin henkilöhahmoissa oli hyvin tärkeässä roolissa.
Yksi merkittävimmistä eroista siirryttäessä realismista modernismin kautta postmodernismiin on henkilökuvauksen tarkoituksen muuttuminen. Realismin klassiset henkilöhahmot, kuten Anna Karenina, on annettu lukijalle valmiina ja sellaisenaan. Modernismin ja postmodernismin perinteessä kerronta muuttuu epäpersoonalliseksi, jolloin selitysten ja johtopäätösten teko jää lukijalle. Henkilöhahmon häilyvä epämääräisyys ja epävakaus yhdistettynä kertojan valta-aseman hälvenemiseen pakottavat lukijan tekemään omia johtopäätöksiään ja omia valintojaan. Nämä valinnat kuitenkin kertovat enemmän lukijasta itsestään kuin kirjallisuuden henkilöhahmosta. Tiina Käkelä-Puumalan esimerkin mukaan kuvatessa realismin tekstiä todellisuutta heijastavaksi, on postmodernismin kirjallisuudessa tästä heijastuksesta tullut kaksisuuntaista; teksti on peili, joka heijastaa lukijalle hänen omat yrityksensä ymmärtää sitä.
Modernismin ja varsinkin postmodernismin kerronnassa teksti hajoaa osiin murskaamalla samalla suoraviivaisen aikajatkumon ja tällä on myös vaikutuksensa henkilöhahmoon. Jos henkilöhahmo käyttäytyy joka kerta esiintyessään eri tavalla ja yllättää lukijan, ei voida välttämättä enää puhua henkilöhahmosta edes yksilönä. Siinä missä realismin kirjallisuudessa henkilöhahmolla on temaattisesti vahva rooli ja jopa yhteys teeman jäsentymiseen, katoaa postmodernismin henkilöhahmon pirstoutumisen myötä myös temaattisen yhtenäisyyden mahdollisuus. Henkilöhahmon ollessa vain joukko erilaisia ”näytöksiä”, joilla ei välttämättä ole mitään tekemistä keskenään, on myös lukijan vaihdeltava jatkuvasti omaa suhdettaan henkilöhahmoon. Tämän vaikutuksesta myös lukijan oma rooli, lukijaidentiteetti, jää vaille yhtenäisyyttä.
Nicolas de Condorcet
Marie Jean Antoine Nicolas de Caritat, Condorcet'n markiisi (17. syyskuuta 1743 Ribemont – 28. maaliskuuta 1794 Bourg-la-Reine) oli ranskalainen filosofi ja matemaatikko sekä valtio-opillinen tieteilijä, joka muun muassa kehitti Condorcet’n vaalitavan. Hän oli vuodesta 1769 Ranskan tiedeakatemian jäsen. pienoiskuva|pysty|Esquisse d’un tableau historique des progres de l’esprit humain, 1795.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Condorcet oli lakiasäätävän kansalliskokouksen ja kansalliskonventin jäsen. Hän kannatti vallankumousta, ja hänen näkemyksensä olivat usein yhteneviä girondistien kanssa. Condorcet vangittiin terrorin aikana ja hänet löydettiin kuolleena vankisellistään. Kyseessä lienee ollut itsemurha.
Condorcet oli monin tavoin aikaansa edellä 1700-luvulla. Hän kannatti vapaata taloutta, maksutonta ja tasa-arvoista julkista koulutusta, perustuslaillista oikeutta sekä yhtäläisiä oikeuksia naisille ja kaikille etnisille ryhmille. Hänen filosofinen pääteoksensa oli Esquisse d’un tableau historique des progrès de l’espirit humain, jonka hän viimeisteli vankilassa hieman ennen kuolemaansa.
Vuonna 1785 Condorcet kirjoitti teoksen Essee analyysin soveltamisesta enemmistöpäätösten todennäköisyyksiin, jossa hän kuvaili Condorcet’n paradoksin. Sen mukaan on mahdollista, että enemmistö pitää vaihtoehtoa A parempana kuin B:tä, B:tä parempana kuin C:tä ja C:tä parempana kuin A:ta, samoilla äänestyslipuilla. Samassa paperissa hän kuvaa yksinkertaisen Condorcet’n menetelmän äänestystulosten selvittämiseen. Hän kävi myöhemmin useita väittelyjä Jean-Charles de Bordan kanssa Condorcet’n menetelmän paremmuudesta Borda-laskentaan nähden.
Condorcet saattoi olla ensimmäinen henkilö, joka sovelsi järjestelmällisesti matematiikkaa yhteiskuntatieteisiin.
Frigyes Pleszkán
Frigyes Pleszkán (1. heinäkuuta 1959 – 14. helmikuuta 2011 Csorna, Unkari) oli unkarilainen jazzpianisti.
Ura
Frigyes Pleszkán tuli tunnetuksi jo nuorena virtuoosimaisena jazzpianistina. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun kahdeksanvuotiaana ja piti ensimmäisen konserttinsa yksitoistavuotiaana. Saman ikäisenä, joulukuussa 1970, Plezskán nauhoitti Oscar Petersonin trion radioidun esiintymisen Budapestissä. Pleszkán opiskeli korvakuulolta kappaleet ja pääsi näillä taidoillaan opiskelemaan Béla Bartók -musiikkiopistoon.
Pleszkán muutti 1980-luvun loppupuolella Länsi-Eurooppaan, jossa hän esiintyi pääasiassa ravintolapianistina. Hän palasi lyheksi aikaa Unkariin 1996, mutta muutti pian sen jälkeen takaisin ravintolamuusikoksi Sveitsiin.
Muuta
Frigyes Pleszkán teki vuonna 2011 itsemurhan Budapestissä 51-vuotiaana.
The Best of Kiss: The Millennium Collection
The Best of Kiss: The Millennium Collection on KISS-yhtyeen julkaisema kokoelma-albumi 8. toukokuuta 2003.
Haley Skarupa
Haley Skarupa (s. 3. tammikuuta 1994 Washington) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin sekä MM-kilpailuissa kolme kultaa. Seuratasolla hän edustaa NWHL-seura Boston Pridea.
Skarupa on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2016 ja 2017. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2011 sekä hopeaa vuosina 2010 ja 2012.
Skarupa edusti Boston Collegen joukkuetta vuosina 2012–2016. Kaudella 2016–2017 hän pelasi Connecticut Whalessä, josta hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Boston Prideen.
Andrée & Rosenqvist
Wärtsilä-yhtymä osti Androksen vuonna 1939 ja liitti sen osaksi viereistä Crichton-Vulcanin telakkaa. Viimeiset Andros-moottorit valmistettiin vuonna 1958.
Perustaminen
Yrityksen perustivat Carl Severin Andrée ja Gustaf Allan Rosenqvist. Andrée oli Göteborgista, Ruotsista kotoisin ollut insinööri ja asunut muutaman vuoden Yhdysvalloissa ennen Turkuun muuttamistaan 1898. Hän työskenteli Turun Rauta-teollisuus Oy:n palveluksessa vuoteen 1905, jolloin hän siirtyi tavaratalo Wiklundille myymään venemoottoreita. Seuraavana vuonna hän osti tavaratalon veneosaston liiketoiminnan yhdessä lankonsa Gustaf Allan Rosenqvistin kanssa. 21-vuotias kaupan alan tutkinnon suorittanut Rosenqvist oli syntyperäinen turkulainen.
Laajentuminen
Yritys aloitti toimintansa kokoonpanoverstaana, joka osti veneiden rungot venevalmistajilta, kuten Turun Veneveistämöltä, ja varusti ne yhdysvaltalaisilla Fay & Bowen -moottoreilla. Liiketoiminta käynnistyi hyvin, ja pian kumppanukset ostivat tontin Aurajoen rannasta Korppolaismäen juurelta. Miehet investoivat rohkeasti toimitiloihin; vuonna 1909 alueella oli kaksikerroksinen tiilitalo, jossa oli takomo, kokoonpanoverstas, lämmittämö, puunkuivaushuone ja galvanointiverstas. Veneet rakennettiin suuressa vajassa ja laskettiin vesille kahdella slipillä. Päärakennuksessa sijaitsivat toimistot sekä materiaalivarasto, joka oli kahdessa kerroksessa yhteensä 1 270 m² suuruisella alueella. Riski kantoi hedelmää, ja kahden seuraavan vuoden aikana yritys valmisti 120 venettä ja myi 367 eri valmistajien tekemää moottoria.
Veneverstas paloi perustuksiaan myöten 24. huhtikuuta 1909; samalla tuhoutui myös viisitoista valmista veneen runkoa. Uusi verstas oli kuitenkin rakennettuna jo seuraavaan syksyyn mennessä.
Andrée & Rosenqvist rakensi myös purjeveneitä, joista suuren osan suunnitteli Carl Andrée, mutta suunnittelijoina oli myös tunnettuja kotimaisia veneensuunnittelijoita, kuten Gustaf Estlander.
pienoiskuva|Androksen rakennukset Stålarminkadun puolelta katsottuina. Kuva on todennäköisesti 1920-luvulta.
Moottorivalmistuksen alku
Yhtiöstä tuli osakeyhtiö vuonna 1911 ja sen vuosituotanto oli noin 50 venettä, joihin asennettiin ulkomaiset moottorit. Samalla Andrée ja Rosenqvist toteuttivat pitkäaikaisen suunnitelmansa veneenmoottorien valmistuksen aloittamisesta. Nykyaikainen, amerikkalaisten esikuvien mukaan rakennettu moottoriverstas aloitti toimintansa vuoden 1912 alkupuolella. Moottorin merkiksi tuli Andros ja ensimmäisen vuoden aikana niitä valmistettiin 31 kappaletta. Vuoteen 1918 asti moottoreita valmistettiin kahta tyyppiä. Yrityksen raskaat moottorit, joiden käyntinopeus oli 400–800 r/min, oli tarkoitettu kalastusaluksiin ja pienemmät moottorit urheiluveneisiin.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Venäjän keisarikunnan laivasto tarvitsi pikaisesti höyry- ja polttomoottorikäyttöisiä kaatereita (kaateri tulee venäjän sanasta Катеръ, nykyisin Катер, joka tarkoittaa kutteria tai pientä moottorialusta). Kyetäkseen vastaamaan kasvaneeseen kysyntään ja erityisesti Venäjän laivastolta saamaansa tilaukseen yritys rakensi uudenaikaisen verstaan Uittamolle. Vanhalla veneverstaalla investoitiin muun muassa uuteen valimoon ja ohutlevyverstaseen.