cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Surahammarin kunta
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 1 150 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 11,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 18,9 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 1 677 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 14,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 92,1 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 788 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Virsbo Station on sittemmin kasvanut yhteen Virsbon taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Surahammarin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Surahammarin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Torkkujat
Torkkujat (Eleotridae) on ahvenkalojen lahkoon kuuluva heimo. Torkkujaheimoon kuuluu noin 35 sukua ja niihin 150 lajia, joista useimmat elävät Indopasifisella merialueella. Harvat niistä viettävät koko elämänsä merivedessä, vaan useimmat elävät murtovedessä tai makeassa vedessä, mutta monet lajit palaavat mereen kutemaan.
Suurin lajeista on Kaakkois-Aasian sisävesissä elävä marmoritorkkuja (Oxyeleotris marmorata), joka voi kasvaa 65 cm pitkäksi. Useimmat muut lajit ovat pituudeltaan 3-20 cm.
Torkkujat ovat lihansyöjiä. Ne ovat saaneet nimensä elintavoistaan: ne nöpöttävät paikoillaan lähellä pohjaa suuren osan ajastaan, ja säntäävät sitten saaliin perään lyhyitä pyrähdyksiä. Torkkujat muistuttavat tokkoja sekä ruumiinrakenteeltaan että käytöstavoiltaan, mutta niillä ei ole samanlaista imukuppimaista vatsauloketta kuin tokoilla.
Jacques Lemercier
thumb|[[Philippe de Champaignen vuonna 1644 maalaama Lemercier’n muotokuva. Taustalla Sorbonne.]] Jacques Lemercier (1585–1654) oli ranskalainen arkkitehti ja kuvataiteilija.
Fredrik Aalto
thumb|250px|Kirjailija Fredrik Aalto (vas.), hänen vaimonsa [[Ida Aalto (oik.) sekä tyttärensä Hertta Aalto (kesk.) Männäisten koulun pihapiirissä, Uudessakaupungissa vuonna 1890.]] Fredrik (Reitto) Aalto (sukunimi aik. Stenfors; 10. maaliskuuta 1854 Lapin pitäjä – 6. kesäkuuta 1917 Uusikirkko Tl) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Elämä ja ura
Lapin pitäjän Kuolimaassa syntynyt Fredrik Aalto työskenteli puolisonsa Ida aallon kanssa kansakoulunopettajana Uudenkirkon Männäisissä. Heidän tyttärensä oli runoilija Hertta Aalto.
Jacques Lemercier
Lemercier tunnetaan muun muassa Keski-Ranskaan rakennetun ”ihannekaupungin” Richelieun asemakaavan suunnittelijana. Lemercier’n töistä ovat nykypäivään säilyneet muun muassa Louvren sisäpihan julkisivun keskiosa, Sorbonnen rakennusryhmä kirkkoineen sekä Val-de-Grâcen sotilassairaalan kirkon kupoli.
Fredrik Aalto
Elämä ja ura
Aallon nimerkillä R. A. kirjoittama Kolmen fennomaanin matka oli seikkailukertomus jossa kaksi Lapissa kielitutkimusta harjoittanutta nuorta fennomaania lyö vetoa erään kiivaan ruotsalaisuuden kannattajan kanssa siitä että suomen kielellä pääsee matkustamaan maailmalla. Fennomaanit matkaavat sitten Euroopan ja Afrikan halki vain suomen kieltä käyttäen ja heidän palattuaan kotiin vedon hävinnyt ruotsalainen kääntyy fennomaaniksi eikä hänen tarvitse maksaa vetosummaa. Aalto lienee saanut idean kertomukseensa pari vuotta aiemmin 1874 suomeksi ilmestyneestä Jules Vernen seikkalukertomuksesta Matkustus maan ympäri 80 päivässä.
Teoksia
Nimimerkillä R. A.:
Antichristus Ex Utero
Antichristus Ex Utero on puolalaisen black metal -yhtye Witchmasterin viides studioalbumi. Se julkaistiin 28. lokakuuta 2014 levymerkillä Osmose Productions.
Colleen Lee
Ka Ling Colleen Lee (s. 11. lokakuuta 1980 Hongkong) on hongkongilainen pianisti.
Lee sai vuonna 2003 diplomin Hongkongin esittävien taiteiden akatemiasta, jossa hänen opettajansa oli Eleanor Wong. Hän täydensi opintojaan Hannoverin musiikki-, teatteri- ja mediayliopistossa Arie Vardin johdolla. Sittemmin Lee on itse opettanut Hongkongin esittävien taiteiden akatemiassa.
Lee on saavuttanut menestystä eri kilpailuissa, esimerkiksi vuonna 2005 kuudennen sijan 15. kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa. Hän on esiintynyt monien orkesterien, kuten Walesin BBC-kansallisorkesterin ja Hongkongin filharmonisen orkesterin kanssa. Kaudella 2010–2011 Lee oli Hong Kong Sinfoniettan taiteilijakumppani ja osallistui orkesterin kiertueelle Italiaan sekä Etelä-Amerikkaan. Hän on levyttänyt Frédéric Chopinin ja Domenico Scarlattin teoksia.
Oleksandra Stadnjuk
Oleksandra Oleksandrivna Stadnjuk (, s. 16. huhtikuuta 1980 Tšerkasy) on ukrainalainen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja.
Hän karsiutui pituushypyssä Helsingin MM-kilpailuissa 2005, Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008. Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa 2006 hän oli kolmiloikan seitsemäs tuloksella 14,34 m.
Hänen pituushyppyennätyksensä on 675 cm, jonka hän hyppäsi Haniassa 9. kesäkuuta 2007. Sisäradoilla hän on hypännyt 664 cm Kiovassa 13. tammikuuta 2006. Kolmiloikkaa hän on hypännyt ulkoradoilla 14,20 m Jaltalla 7. kesäkuuta 2008 ja sisäradoilla 14,34 m Moskovassa 11. maaliskuuta 2006.
Hersey Hawkins
Hersey R. Hawkins Jr. (s. 29. syyskuuta 1966 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi heittävänä takamiehenä NBA:ssa 13 kautta ja saavutti olympialaisissa pronssia.
Los Angeles Clippers varasi Hawkinsin NBA:han kuudennella varausvuorolla vuoden 1988 varaustilaisuudessa mutta myi hänet saman tien Philadelphia 76ersille.
Hawkins edusti NBA:ssa Philadelphia 76ersin lisäksi Charlotte Hornetsia, Seattle SuperSonicsia ja Chicago Bullsia sekä viimeisellä kaudellaan 2000–2001 uudelleen Charlotte Hornetsia. Hän pelasi NBA:ssa kaikkiaan 983 runkosarjaottelua ja kahdeksana kautena yhteensä 74 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 14,7 pistettä, otti 3,6 levypalloa ja antoi 2,9 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä hänen tilastolukemansa olivat 14,1 pistettä, 3,9 levypalloa ja 2,6 syöttöä.
Hawkins saavutti olympiapronssia Soulin kisoissa 1988 joukkueen hävittyä välierissä Neuvostoliitolle. Hawkins pelasi turnauksessa vain neljä alkulohko-ottelua, joista Espanjaa ja Kanadaa vastaan hän teki 13 pistettä.
Ryan Suter
Ura
Nashville Predators varasi puolustajana pelaavan Suterin vuoden 2003 varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella seitsemännellä varausvuorolla. Suter pelasi varauksen jälkeen yhden kauden yliopistokiekkoa Wisconsin Badgersin joukkueessa ennen siirtymistään Nashvillen farmijoukkue Milwaukee Admiralsiin kaudeksi 2004–2005 NHL:n työsulun ajaksi. NHL:ssä Suter pääsi debytoimaan kaudella 2005–2006. Suter on edustanut Yhdysvaltoja seitsemän kertaa arvoturnauksessa, kuudesti nuorissa ja kerran aikuisten tasolla.
16. kesäkuuta 2008 Suter solmi Nashvillen kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen, arvoltaan 14 miljoonaa dollaria.
Heinäkuussa 2012 Suter solmi Minnesota Wildin kanssa 13 vuoden ja 98 miljoonan dollarin sopimuksen yhdessä Zach Parisen kanssa. Heidät nimettiin joukkueen varakapteeneiksi.
Heinäkuussa 2021 Wild osti Suterin ja Parisen sopimukset ulos.
Sopimuksen ulososton jälkeen Suter solmi neljän vuoden ja arvoltaan 14,6 miljoonan dollarin sopimuksen Starsin kanssa.
Muuta
Ryanin isä, Bob Suter oli voittamassa olympiakultaa Yhdysvaltojen joukkueessa vuoden 1980 Lake Placidin olympialaisissa ja hänen setänsä Gary Suter pelasi 17 kautta NHL:ssä edustaen Chicago Blackhawksia, Calgary Flamesia ja San Jose Sharksia.
John Powell (säveltäjä)
John Powell (s. 18. syyskuuta 1963 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen elokuvasäveltäjä.
Lapsena Powell harjoitteli viulun soittoa ja sittemmin opiskeli Lontoon Trinity College of Musicissa. Tämän jälkeen hän alkoi säveltää mainoksiin, ja sen myötä hän pääsi Patrick Doylen assistentiksi. Vuonna Powell teki ensimmäisen sävellystyönsä televisiosarjaan Stay Lucky, ja hänen ensimmäinen elokuvasävellyksensä oli vuoden 1997 toimintaelokuvassa Face/Off – kahdet kasvot (1997).
1990–2000-luvuilla Powell tuli tunnetuksi säveltämällä ääniraidat useisiin animaatioelokuviin ja tekemällä yhteistyötä Doug Limanin ja Paul Greengrassin kanssa. Näin koulutat lohikäärmeesi -elokuvan (2011) musiikista Powell sai parhaan musiikin Oscar-ehdokkuuden. Powell on ollut mukana Hans Zimmerin Remote Control Productionsissa ja sen myötä tehnyt yhteistyötä muun muassa itse Zimmerin ja Harry Gregson-Williamsin kanssa.
Seksihullut / Pekka Mutanen
Seksihullut / Pekka Mutanen on saman nimisten yhtyeiden split-albumi, joka julkaistiin 3. maaliskuuta 2015 levymerkillä Fuck CD’s.
Antiikin Kreikan keramiikka
Antiikin Kreikan keramiikka ( <, ’savi’) käsitti poltetusta savesta tehdyt astiat, lamput ja muut esineet. Astioita, joista käytetään yleisnimitystä vaasi, käytettiin arkikäytössä ruoan ja nesteiden kuljetuksessa, säilytyksessä ja tarjoilussa, mutta niillä oli usein myös erityinen seremoniallinen merkitys. Keramiikkataiteessa keskeistä oli vaasien maalauskuviointi. Keramiikan tutkimuksesta on tullut tärkeä osa antiikintutkimusta.
Kreikkalaisen maailman varhaisimmat käsin tehdyt keraamiset esineet ajoittuvat neoliittiselle kivikaudelle noin 5000 eaa. Dreijaa eli savenvalajan pyörää alettiin käyttää Manner-Kreikan minyalaisten parissa keskisellä pronssikaudella noin 2000 eaa. ja Kreetan minolaisessa kulttuurissa noin 1900 eaa. Antiikin ajan keramiikka alkoi nousta protogeometriselta kaudelta noin 1000 eaa. lähtien. Myöhemmin keramiikan tuotantoa hallitsi Korintissa tuotettu korinttilainen keramiikka, mutta Ateenassa tuotettu attikalainen keramiikka syrjäytti sen 500-luvulla eaa. Attikalainen keramiikka saavutti huippukautensa myöhäisellä arkaaisella ja varhaisella klassisella kaudella noin 570–440 eaa. mutta taantui tämän jälkeen samalla, kun keramiikantuotannon painopiste siirtyi muualle.
Vaasien muotoilu ja koristelu vaihtelivat eri aikoina, ja siten niiden perusteella antiikin Kreikan historiaa voidaan tutkimuksessa jakaa kulttuurikausiin ja -alueisiin. Keramiikka säilyy hyvin, ja siksi se on arkeologisissa löydöksissä yliedustettuna suhteessa monista muista materiaaleista, kuten kankaasta, metallista ja puusta, tehtyihin esineisiin. Näistä syistä löydetyt keramiikan osat ovat erittäin tärkeitä eri rauniovaiheiden ajoittamisen kannalta. Lisäksi keraamisten tuotteiden levinneisyys antaa tutkijoille tärkeää tietoa ajan kauppasuhteista ja -reiteistä, joten ne ovat sirpaleinakin arkeologeille tärkeä informaation lähde. Kuva-aiheista saadaan tietoa tuon ajan uskonnollisesta elämästä ja arjen tapakulttuurista sekä muun muassa urheilusta, merenkulusta, tarustosta ja sodankäynnistä.
Vaasimaalaukset ovat nykyisin tärkein esimerkki varhaisesta kreikkalaisesta maalaustaiteesta. Kreikkalaisille itselleen vaasimaalaukset olivat vähempimerkityksisiä kuin seinä- ja paneelimaalaukset, joista on säilynyt nykaikaan vain vähäisiä esimerkkejä, siinä missä keramiikkaa tunnetaan runsain mitoin. Merkittävimpiä maalaustyylejä olivat mustakuvio- ja punakuviotekniikka.
Tausta Egeanmeren pronssikautisissa kulttuureissa
Minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin keramiikka kukoistivat peräkkäin ja osin päällekkäin 1000-luvulla eaa. Niiden välillä oli varsinkin loppuvaiheessa paljon vuorovaikutusta, ja usein näiden kahden kulttuurin tuottamien taide-esineiden erottaminen toisistaan onkin hankalaa.
Varhaisin minolaiselle kulttuurille ominainen tyyli tunnetaan löytöpaikkansa mukaan Kamáres-keramiikkana. Se kukoisti ensimmäisten palatsien aikaan noin 2000–1700 eaa. Kamarés-keramiikka tunnetaan erityisesti vaasien ohuudesta. Sen koristeaiheet olivat pääosin kasvi- ja eläinmaailmasta. Ihmisiä ei esiinny vielä lainkaan. Minolaisen keramiikan, samoin kuin muun kulttuurin, suurin kukoistuskausi alkoi noin 1700 eaa. jälkeen, ja ajoittuu erityisesti vuosiin 1550–1450 eaa. Suosittuja aiheita olivat kalat, linnut ja muut eläimet sekä spiraalikuviot. Tuolla kaudella myös ihmishahmot ilmestyvät ensimmäisen kerran keramiikkaan.
Mykeneläinen keramiikka sai paljon vaikutteita minolaisilta ja jatkoi samoja tyylejä, ja myös samat kuva-aiheet säilyivät suosiossa. Mykeneläiset suosivat kuitenkin myös sotaisampia kuva-aiheita kuin minolaiset. Mykeneläisen vaasimaalauksen omaa kehitystä oli tyylittely ja skematisointi, joka voidaan nähdä protogeometrisen ja geometrisen kauden tyylien edeltäjänä.
Protogeometrinen tyyli 1000–900 eaa.
Protogeometrinen keramiikka, jota tuotettiin Kreikan niin kutsutuilla pimeillä vuosisadoilla noin 1000–900 eaa., edustaa ensimmäistä uutta kehitysvaihetta mykeneläisen kulttuurin romahtamisen jälkeen. Siinä vaasimuodot olivat edelleen mykeneläisiä, mutta vaasimaalaukset olivat yksinkertaisia ja abstrakteja verrattuna mykeneläisen kauden tyyliin. Koristelu koostui ympyröistä ja muista geometrisista kuvioista, jotka oli ryhmitelty vaaseja kiertäviksi nauhoiksi. Koristelussa ei käytetty juuri lainkaan vapaata kättä, vaan lähes kaikki vaasien kuvioinnit ja koristelut tehtiin harpeilla, viivoittimilla ja sapluunoilla. Nauhat ja viivat maalattiin pitämällä sivellintä dreijalla pyörivän vaasin pintaa vasten. Ihmiset ja eläinhahmot katosivat kuvituksesta. Keramiikan merkittävä keskus oli Ateena, joka vaikuttaa selvinneen mykeneläisen kulttuurin romahduksesta vähemmin vaurioin.
Geometrinen tyyli 900–700 eaa.
Varsinainen geometrinen keramiikka sai alkunsa noin 900 eaa., jolloin keramiikassa on havaittavissa jälleen uutta luovaa kehitystä. Kaudella Ateena jatkoi keramiikan merkittävimpänä keskuksena. Aikakauden tyylille olivat edelleen ominaisia geometriset muodot ja koristeaiheet, kuten ympyrät ja siksak-kuviot. Varhaisella geometrisella kaudella saivat alkunsa kuvanauhoina ja -paneeleina esiintyvät siluettimaiset eläinaiheet, kuten hevoset ja vesilinnut.
Keskisellä geometrisella kaudella noin 850–760 eaa. vaasimaalauksiin ilmestyivät jälleen myös ihmiset, jotka on kuvattu tikku-ukkomaisina. Ajalle ovat ominaisia Ateenan Kerameikoksen hautausmaalta löytyneet huomattavan kookkaat niin kutsutut Dipylon-vaasit, joita käytettiin aatelisten hautojen merkkeinä ja tuhkauurnina. Aihepiiri liittyi yleensä hautajaisrituaaleihin ja ruumiinvalvojaisiin. Tummat siluettikuviot maalattiin vaalealle pohjalle kuvanauhoina. Niiden tekijää työpajoineen kutsutaan Dipylon-mestariksi. Myöhäisellä geometrisella kaudella n. 760–725/700 eaa. kuvitus levisi täyttämään vaasin koko pinnan. Lopulta tyyli ei kyennyt enää luomaan uutta, vaan syrjäytyi uusien itämailta tulleiden virtausten alta.
Orientalisoiva tyyli 700–600 eaa.
Orientalisoiva eli itämaisten vaikutteiden tyyli syntyi vähitellen Lähi-idän ja Egyptin taiteen vaikutteiden levitessä kreikkalaisille alueille 700-luvulta eaa. alkaen merikaupan lisäännyttyä. Kreikkaan tuli paljon itämaista tuontitavaraa, jota alettiin jäljitellä. Korintti vei keramiikan tuottamisen johtoaseman Ateenalta koko 600-luvuksi eaa., ja itäiseen Kreikkaan syntyi muita orientalisoivan tyylin keskuksia. Korintissa orientalisoivaa kautta nimitetään protokorinttilaiseksi ja Attikassa protoattikalaiseksi kaudeksi.
Orientalisoivassa keramiikassa eläin- ja kasviaiheet syrjäyttivät vähitellen jäykän geometrisen muotokielen. Vaaseja kiertäneissä eläinnauhoissa esiintyi usein koiria, lintuja ja jäniksiä, ja kasviaiheissa muun muassa lootuksenkukkia. Suosittuja olivat myös eksoottiset ja mytologiset aiheet, kuten leijonat, aarnikotkat ja sfinksit. Myös kreikkalaisen mytologian tapahtumien kuvaaminen yleistyi. Maalaustyylissä käytettiin usein venytettyjä kuva-aiheita ja runsasta täyteornamentiikkaa. Ajan kuluessa hahmot muuttuivat pelkistä silueteista elävämmiksi ja yksityiskohtaisemmiksi.
Mustakuviotekniikka 600–480 eaa.
Mustakuviotyyli perustui protokorinttilaisen keramiikan maalaustekniikkaan. Varsinaista mustakuviokeramiikkaa valmistettiin noin 600–480 eaa. Se sai alkunsa korinttilaisessa keramiikassa, ja nousi suurimpaan kukoistukseensa attikalaisessa keramiikassa noin 570–530 eaa. Mustakuviotyylille oli ominaista kuvioiden maalaaminen tummalla saviliuoksella vaaleammalle savipohjalle. Tarkkoja yksityiskohtia tehtiin uurtamalla ja lisäväreinä käytettiin usein punaista sekä valkoista väriä varsinkin naisten ihon maalaamiseen. Kuva-aiheiden merkitys oli tärkeä; kuviin ilmestyivät nyt erilaiset jumalat ja mytologian sankarihahmot.
Tältä ajalta on peräisin myös ensimmäinen signeerattu vaasi, jonka tekijä oli Sofilos. Muita merkittäviä tämän tekniikan edustajia ovat muun muassa Amasis-maalari, Eksekias, Lydos, Ergotimos, Eumaros, Nearkhos ja Frynos-maalari. Mustakuviokeramiikan suosio alkoi laskea punakuviotekniikan kehittämisen jälkeen noin 530 eaa. alkaen. Siirtymävaiheessa valmistettiin myös niin kutsuttua kaksikielistä keramiikkaa.
Punakuviotekniikka 530– eaa.
Punakuviotekniikka sai alkunsa attikalaisessa keramiikassa noin 530 eaa. Sen kehittäjinä nähdään Andokides-maalari ja Psiaks. Tekniikka käänsi värit toisin päin mustakuviotekniikkaan nähden: tausta maalattiin mustaksi ja hahmot jätettiin savenvärisiksi. Nyt yksityiskohdat maalattiin hahmoihin uurtamisen sijaan, mikä loi paremmat mahdollisuudet taipuisampaan maalausjälkeen ja tarkempaan yksityiskohtien kuvaamiseen. Tekniikka toi kuviin täysin uudenlaista dynamiikkaa ja sielukkuutta. Niissä oli elävyyttä ja dramatiikkaa, ja yksityiskohtaisen tarkasti esitettyjä eläin- ja ihmishahmoja urheilemassa, ratsastamassa, vaunuja ajamassa, taistelemassa tai tanssimassa. Vaaseja kiertävissä kuvasarjoissa saatettiin esittää kokonainen historiallinen tai mytologinen tapahtuma.
Keskeisiä punakuviotekniikan edustajia olivat muun muassa Eufronios, Berliini-maalari, Kleofrades-maalari, Brygos-maalari, Duris, Niobidi-maalari, Meidias-maalari, Aison, Epiktetos, Euthymides, Fintias, Makron, Hieron, Pistoksenos-maalari, Sotades, Kakhrylion, Syleus-maalari, Triptolemos-maalari, Pan-maalari ja Seireeni-maalari.
Valkopohjatekniikka 530– eaa.
Valkopohjatekniikka kehittyi yhtä aikaa punakuviotekniikan rinnalla. Se oli seinämaalauksista keramiikkaan siirtynyt tekniikka, jota tuotettiin 530-luvun eaa. jälkeen Attikassa, Jooniassa ja Lakoniassa. Tyyli oli erityisen suosittu Attikassa, jossa tuotettuja sylinterinmuotoisia valkopohjalekyyttejä käytettiin erityisesti hautalahjoina.
Valkopohjatekniikassa vaasi peitettiin kauttaaltaan valkoisella savilietteellä. Hahmot maalattiin alkuvaiheessa mustalla, mutta myöhemmin käytettiin myös ruskeita sävyjä. Lisäväreinä käytettiin muun muassa purppuraa, sinistä ja vihreää. Normaalissa käytössä värit eivät olisi kestäneet vaan olisivat kuluneet helposti pois, mutta hautojen suojassa ne ovat säilyneet jonkin verran paremmin. Useimmista löydetyistä vaaseista ne ovat kuitenkin ainakin osittain kadonneet. Kuva-aiheet olivat herkkiä ja levollisen dramaattisia.
Vaasien tyypit ja muodot
Kreikan arkaaisella ja klassisella kaudella vaasityyppien joukko oli melko pieni ja vakiintunut, ja tyypeissä tapahtui suhteellisen vähän muutoksia ajan kuluessa. Havaittavissa olevia muutoksia voidaan käyttää ajoittamiseen. Kaikkien vaasityyppien antiikin aikaisia nimiä ei tunneta, eikä kaikista nykyisin luokittelussa käytetyistä nimistä tiedetä täydellä varmuudella, viittasivatko ne aivan samanlaisiin vaaseihin myös antiikissa. Vaasien alkuperäinen käyttötarkoitus tiedetään joskus niiden nimestä, kun taas usein se paljastuu ennen kaikkea vaasimaalausten kuvista, joissa vaasi esiintyy käytössä. Monien vaasien muodot kertovat, että muotoa on alun perin käytetty jossakin muussa materiaalissa kuin keramiikassa.
Vaasien osat
pienoiskuva|upright=1.1|Tyypillisen vaasin osat, esimerkki [[voluuttikrateerista.]]
Useimmissa vaasityypeissä oli samat perusosat: jalka, vatsa eli vartalo ja kaula sekä mahdolliset kädensijat. Osaan vaasityypeistä kuului kansi. Vaasityyppien alatyyppejä on luokiteltu näiden osien muotojen yksityiskohtien perusteella.
Jaotteluperusteita
Vaaseja voidaan jaotella monin eri perustein. Ensiksi, ne voidaan jakaa muodon mukaan avonaisiin muotoihin, joissa on avara suu, ja suljettuihin muotoihin, joissa on suljettavissa oleva suu. Käyttötarkoituksen mukaan vaaseja voidaan puolestaan jaotella muun muassa juhla-, kultti- ja käyttöastioihin. Pöytäastiat voidaan jakaa sekoitusastioihin (esim. krateeri), kaatoastioihin (esim. oinokhoe) ja juoma-astioihin (esim. kantharos, kyliks, mastos, skyfos).
Luettelo vaasien muodoista
Alla on lueteltu eräitä tärkeimpiä kreikkalaisia vaasityyppejä. Monilla tyypeillä oli useita alatyyppejä, joiden ulkonäkö vaihteli joskus suurestikin. Laajempi luettelo, katso: Luettelo kreikkalaisten vaasien muodoista.
Materiaali ja tuotanto
pienoiskuva|Savenvalajan työpaja. Korinttilainen [[pinaks, n. 575–550 eaa.]] pienoiskuva|Antiikin aikainen keramiikkauuni, [[Erétrian arkeologinen museo.]]
Savea oli saatavilla kaikkialla Kreikassa. Parasta savimaata keramiikan tuotannon kannalta oli tarjolla Attikassa eli Ateenan seudulla. Siinä oli paljon rautaa, mikä teki keramiikasta oranssinpunaista. Korintin seudun savi oli vaaleampaa ja keltaisempaa.
Valamisen jälkeen vaasi maalattiin. Perusvärinä oli musta. Toteutus riippui maalaustekniikasta: mustakuviotekniikassa mustalla maalattiin hahmot, joihin yksityiskohdat uurrettiin piirtimellä. Punakuviotekniikassa mustalla maalattiin puolestaan tausta sekä hahmojen yksityiskohdat. Musta maali oli savilietettä, johon käytettiin muun muassa rautaoksidia, potaskaa ja silikonipitoista savea. Kiinnitysaineena käytettiin muun muassa ureaa ja viinietikkaa, jotka paloivat pois uunissa kiinnittäen samalla maalin vaasin pintaan. Joissakin tyyleissä käytettiin lisävärejä, kuten piippusavesta tehtyä valkoista tai okrasta tai mangaanista tehtyä punaista.
Polttomenetelmä tuotti halutun lopullisen väriyhdistelmän ja lasitti mustan maalin. Käytetty lämpötila oli suhteellisen alhainen, minkä vuoksi kreikkalainen keramiikka on pehmeämpää kuin esimerkiksi kiinalainen posliini.
Savenvalajat ja vaasimaalarit
pienoiskuva|[[Signeeraus|Signeerauksessa vaasi ikään kuin puhuttelee katsojaa: Amasis m’epoiesen, ”Amasis teki minut”.]] pienoiskuva|Signeeraus Sofilos [...] m’egrapsen, ”[[Sofilos maalasi minut”.]]
Savenvalaja ja vaasimaalari  olivat yleensä, joskaan eivät aina, kaksi eri henkilöä. Mustakuvioisen tyylin aikaan oli vielä tavallista, että sama henkilö sekä valmisti itse vaasin että koristeli sen maalauksin. Noin vuoden 530 eaa. jälkeen alkoi tulla yhä yleisemmäksi, että näistä työvaiheista huolehti kaksi eri henkilöä. Eri savenvalajia ja vaasimaalareita on tunnistettu lukuisia vaasien ja niiden maalausten yksityiskohtien tarkan tutkimisen kautta.
Monissa vaaseissa on signeerauksia, jotka kertovat savenvalajan tai vaasimaalarin nimen. Nimeä seurasi tavallisesti joko verbi epoiēsen, ’teki’, tai egrapsen , ’maalasi’, joista jälkimmäinen viittaa aina yksiselitteisesti maalariin. Myös monet signeeraamattomat maalaukset on voitu yhdistää johonkin tiettyyn vaasimaalariin henkilökohtaisia maalaustyylejä vertailemalla.
Bùi Thị Nhung
Bùi Thị Nhung (s. 21. tammikuuta 1983 Vīnh Bảo) on vietnamilainen yleisurheilija, joka kilpailee korkeushypyssä.
Antiikin Kreikan keramiikka
Savenvalajat ja vaasimaalarit
Jos yhden ja saman maalarin maalauksista yhdessäkään ei ole signeerausta, tutkijat ovat yleensä antaneet maalarille jonkin korvaavan nimen. Esimerkiksi niin sanottu Seireeni-maalari on saanut nimensä siitä, että hänen tunnetuin maalauksensa esittää seireenejä. Berliini-maalari puolestaan on saanut nimensä siitä, että hänen tunnetuimmat teoksensa sijaitsevat nykyään Berliinissä.
Bùi Thị Nhung
Bui voitti vuonna 2003 Aasian-mestaruuskilpailuissa kultaa tuloksellaan 188 senttimetriä. Hän osallistui seuraavana vuonna Ateenan olympialaisiin, joissa hän oli karsinnan 33. paras eikä päässyt finaaliin. Bui hyppäsi toukokuussa 2005 ennätyksensä 194 ja ponnisti vuonna 2007 sisäratojen ennätyksensä 190. Hän sijoittui Aasian-mestaruuskisoissa 2009 viidenneksi.
Antiikin Kreikan keramiikka
Piirtokirjoitukset
Joissakin vaaseissa on mukana piirtokirjoituksia. Ne voidaan jakaa seuraaviin ryhmiin:
Tutkimus
Tunnetut antiikin aikaiset vaasit on koottu Corpus vasorum antiquorum -kokoomateokseen. Eri vaasityyppejä on luokitellut erityisesti John Beazley.
Rachael Hip-Flores
pienoiskuva|Rachael Hip-Flores Rachael Hip-Flores on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esittää internetissä julkaistussa Anyone But Me -televisiosarjassa (2008–) päähenkilö Vivian McMillania, lesboa, joka rakastuu hyvään ystäväänsä Aster Gastoniin ja ryhtyy tämän kanssa salasuhteeseen.
Paksujalat (kasvisuku)
Paksujalat (Pachypodium) on oleanterikasveihin (Apocynaceae) kuuluva kasvisuku. Paksujalkoja kutsutaan toisinaan myös madagaskarinpalmuiksi, mutta nimitys on harhaanjohtava, koska kyse ei ole palmuista, eivätkä paksujalat ole sukua palmuille.
Paksujalkojen runko on mehevä, ja kasvi varastoi siihen vettä. Rungon pinnalla on piikkejä. Lehdet kasvavat tupsuina kasvin haarojen latvoissa. Kukissa on viisi terälehteä. Paksujalkoja kasvatetaan koristekasveina sekä erikoisen muotonsa että näyttävän kukintansa takia.
Carley-pelastuslautta
thumb|Carley-lautta pelastusristeilijä Harmajan kannella talvella 1995. thumb|Pieni venäläinen Carley-mallinen lautta Sortanlahden sataman rannassa. Carley-pelastuslautta on pelastusväline, joka kuului pitkään laivojen varusteisiin. Lautta on useimmiten kulmistaan pyöristetyn suorakulmion muotoinen yleensä kyllästetystä purjekankaasta tehty poikkileikkaukseltaan pyöreä kehys, joka on täytetty kelluvalla materiaalilla, aiemmin balsalla, kapokilla tai korkilla. Kehikon alaosaan on tehty yleisimmin köydestä verkkomainen pohja. Lauttoja on hyvin monen kokoisia, pari miestä kannattavista aina suuriin parinkymmenen miehen. Myös pohjarakenne vaihtelee valmistajan mukaan. Lautan reunoja kiertää köydestä tehty kahvarivistö. Joissakin lautoissa, eritoten sotalaivoissa, on ollut kyllästetystä purjekankaasta tehtyihin pusseihin pakattuja elintarvikkeita ja vesiastioita. Varustukseen on kuulunut myös meloja.
Historia
Vasta kun kaasutäytteiset katokselliset pelastuslautat ilmaantuivat 1960-luvun taitteessa, alkoivat Carleyt hiljalleen väistyä.
Akseli Gallen-Kallela
Gallen-Kallelan tunnettuja maalauksia ovat muun muassa Sammon taonta, Ad Astra, Sammon puolustus, Kullervon kirous, Symposion ja Lemminkäisen äiti. Hän loi taulujen lisäksi freskoja, taidegrafiikkaa ja suunnitelmia tekstiileiksi ja huonekaluiksi. Suomen sisällissodan jälkeen Gallen-Kallela toimi Mannerheimin adjutanttina ja suunnitteli itsenäisen Suomen armeijan univormuja ja kunniamerkkejä. Gallen-Kallelan kansainvälisen uran huippukohtia olivat näkyvä rooli Suomen paviljongissa Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900 sekä oma osasto Venetsian biennaalissa vuonna 1914.
Vuoden 1907 tienoilla noin 41-vuotiaana Axel Gallén suomensi nimensä Gallen-Kallelaksi, mutta hän signeerasi töitään edelleen myös vanhaan tapaan.
Perhe ja nuoruus
Axel Gallén syntyi ruotsinkieliseen säätyläisperheeseen. Hänellä oli isä Peter Wilhelm Gallénin aikaisemmasta avioliitosta 1855 kuolleen Sofia Gallénin kanssa kuusi sisaruspuolta, joista yksi kuoli pian syntymänsä jälkeen. Axel Gallén oli kolmas isän toisesta avioliitosta Anna Mathilda Wahlroosin kanssa syntyneistä lapsista. Kaikkiaan perheessä oli 14 lasta, joista kuitenkin Gallénin lapsuusvuosina kotona oli enää osa.
Isä Peter Wilhelm Gallén (1817–1879) oli Suomen Pankin Porin konttorin kassanhoitaja ja omisti Tyrväällä Vännin ratsutilan ja pari muuta tilaa, yhteensä noin 150 hehtaaria. Gallén vietti lapsuutensa Jaatsin tilalla.
Isä toimi Tyrväällä muun muassa nimismiehenä ja lakimiehenä ja oli 1850-luvulla perustamassa lainakirjastoa, Tyrvään Säästöpankkia ja parikymmentä vuotta myöhemmin ensimmäistä kansakoulua. Gallénin isä kuoli 62-vuotiaana käräjämatkalla syksyllä 1879 pojan ollessa 14-vuotias. Leskeksi jäänyt äiti Anna Mathilda Gallén (k. 1922) ei vähävaraisena voinut kustantaa kuin Axelin taideopinnot, isoveli Unon viuluopinnot katkesivat. Mathilda Gallén eli 90-vuotiaaksi ja oli loppuun saakka hyväkuntoinen, vaikka olikin sairastellut keski-ikäisenä.
Opinnot piirustuskoulussa ja kouluvuodet
Akseli Gallen-Kallela opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1881–1884 sekä Pariisissa Académie Julianissa ja Fernand Cormonin ateljeessa 1880-luvulla. Hän teki opintomatkoja muun muassa Lontooseen ja Berliiniin vuonna 1895, sekä Afrikkaan vuosina 1909–1911.
Opintoja ja työskentelyä Pariisissa
Päätettyään vuonna 1884 Taideyhdistyksen piirustuskoulun Akseli Gallén matkusti Pariisiin, jossa asui Emil Wikströmin huonetoverina vuoden 1886 alussa Menessin-kadun varrella. Nuorten taiteilijoiden pohjoismaiseen seurapiiriin kuului tuohon aikaan maalareita ja kirjailijoita, kuten August Strindberg ja Ernst Josephson, Anders Zorn ja Edvard Munch. Gallénin hyvä ystävä oli ranskalainen Henri de Vallombreuse, joka oli keramiikkataiteilija ja monilahjakkuus. Montmartren kahvilat tulivat tutuiksi, ja taiteilijat tapasivat toisiaan ”Eremitagessa” Montmartrella ja Josephsonin perustaman Jeesus Siirakin veljeskunnan tapaamisissa Jacob-kadulla sijainneessa viinituvassa Latinalaiskorttelissa.
Kesäksi 1885 Gallén saapui takaisin Suomeen, ja hän työskenteli muun muassa Salossa maalaten naturalistista teosta Akka ja kissa. Keväällä 1886 Gallén oli taas Suomessa, ja hän työskenteli seuraavan vuoden Korpilahdella ja Keuruulla, vaikka oli jälleen saanut valtion matka-apurahan. Talveksi 1887–1888 hän jälleen lähti Pariisiin. Gallén oli kosinut ennen lähtöään Mary Slööriä, mutta ilmeisesti tämän vanhempien vastustuksen takia tilanne jäi avoimeksi. Gallén viipyi Pariisissa kevääseen 1889 saakka taideopinnoista enää innostumatta. Kiinnostus Kalevalaa kohtaan lisääntyi syksyllä 1888, ja hän lopetti opinnot, vuokrasi oman ateljeen niin sanotusta taiteilijaleiristä Montmartrella ja alkoi maalata muun muassa Aino-aihetta.
Karelianismia ja rakennushankkeita
Pariisissa opiskellessaan Gallen-Kallela maalasi boheemielämää, mutta vähitellen suomalainen luonto ja korpimaisemat alkoivat vetää häntä puoleensa. Myös Kalevalan myyttiset aiheet alkoivat kiehtoa häntä. Gallen-Kallela olikin mukana perustamassa Kalevalaseuraa vuonna 1911.
Jo kouluaikana Gallén oli vastustanut muun muassa August Sohlmanin ja P. A. Munchin kehittelemiä rotuteorioita aasialaisperäisistä suomalaisista, joille ruotsalaiset olivat tuoneet kulttuurin. Jossakin vaiheessa 1870-luvulla Axel alkoi lukea Kalevalaa, mitä etenkään äiti, joka edusti ruotsinmielisen skandinavismin ajatusmaailmaa ja piti suomalaisia hiukan moukkamaisina ja talonpoikaisina, ei suvainnut.
Axel Gallén teki avioiduttuaan 1890 häämatkan Kuhmoon ja Vienan Karjalaan. Mukaan lähti myös Louis Sparre. Elettiin ”Nuoren Suomen” aikaa, karelianismin, kalevalais-karjalaisen romantiikan alkuaikaa, joka omalla tavallaan vastasi Paul Gauguinin pakoa primitivismiin. Tyylisuuntana kansallisromantiikka läpäisi oikeastaan kaikki taidealueet.
Gallen-Kallela keräsi kokoelman vanhoja suomalaisia ryijyjä, piti niitä ateljeessaan ja käytti tauluissaan mallien takana. Pariisin maailmannäyttelyssä 1900 esiteltiin hänen suunnittelemansa Liekki-ryijy. Sitä pidetään ensimmäisenä modernina taideryijynä, joka teki ryijystä lämmittävän peitteen lisäksi sisustustekstiilin.
Lars Jacobsen
Lars Christian Jacobsen (s. 20. syyskuuta 1979 Odense, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija. Hän pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Saksassa, Englannissa ja Ranskassa ja oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ura
Jacobsen aloitti uransa vuonna 1996 Odense Boldklubista, jossa hän pelasi kauteen 2001–2002 asti. Otteluita kuuden kauden aikana kertyi yhteensä 112 ja maaleja kaksi. Tämän jälkeen hän on edustanut saksalaisseuroja Hamburgia ja Nürnbergiä sekä toista tanskalaisseuraa Kööpenhaminaa.
Akseli Gallen-Kallela
Karelianismia ja rakennushankkeita
Gallen-Kallela oli venäläistämistä vastaan. Tuohon aikaan taiteilijapiirit olivat laajalti nuorsuomalais-perustuslaillisia. Gallen-Kallela maalasi myös nuorsuomalaisen lähipiirinsä kokoontumisen Kämpissä Symposion-maalauksessa. Piiriin kuuluivat muun muassa Jean Sibelius, Eino Leino ja Robert Kajanus. Venäläinen kirjailija, vallankumouksellinen Maksim Gorki piileskeli talvella 1905–1906 Gallen-Kallelan Pirtti-ateljeessa Helsingin Erottajalla, missä taiteilija maalasi hänen muotokuvansa.
Jälleen kohti Eurooppaa ja kauemmaksikin
Karelianistisen vaiheen jälkeen Gallen-Kallela suuntautui uudestaan kohti Eurooppaa. Hän matkusti vuonna 1895 Berliiniin ja liittyi yleiseurooppalaisen Pan-lehden toimituskuntaan. Gallen-Kallela kuului löyhään kirjalliseen ja taiteelliseen yhteisöön, niin sanottuun Ferkelin piiriin, joka kokoontui Zum schwarzen Ferkel -ravintolassa Berliinissä. Kolme vuotta myöhemmin hän matkusti Italiaan. Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900 Gallen-Kallelalla oli myös merkittävä osuus: Hän maalasi paviljongin kattoon Kalevala-aiheiset freskot ja suunnitteli huonekaluja. Freskomaalausta hän oli opiskellut Italian-matkallaan.
Gallen-Kallela oli myös Unkarissa vuosina 1907–1908. Budapestissa pidettiin Gallen-Kallelan taidenäyttely, jossa oli lähes viisisataa teosta. Budapestiin on pystytetty Gallen-Kallelan muistomerkki Tonavan rantakadun lähellä sijaitsevaan puistoon Budan puolella.
Gallen-Kallela kutsuttiin vuonna 1914 esiintymään Venetsian biennaaliin, ja Italian valtio tilasi hänen omakuvansa Firenzen Uffizi-galleriaan. Sodan syttyessä taiteilijan maalaukset jäivät Italiaan, mistä ne pyydettiin San Franciscon Panama-Pacific-näyttelyyn vuonna 1915. Ne palkittiin yhdellä ensipalkinnolla ja kultamitalilla.
Lars Jacobsen
Ura
29. kesäkuuta 2009 Jacobsen siirtyi samassa sarjassa pelanneeseen Blackburniin kaksivuotisella sopimuksella. Jacobsen debytoi Rovers-paidassa elokuussa Manchester Cityä vastaan. Peliaika seurassa jäi kuitenkin vähiin, sillä Jacobsenin edellä peluutuksessa olivat Míchel Salgado ja Pascal Chimbonda. Keväällä 2010 Jacobsen sanoi haluavansa lisää vastuuta seurassa. Hän kuitenkin jatkoi joukkueessa kaudelle 2010/11, mutta pelasi vain yhden ottelun elokuussa ja siirtoikkunan viimeisenä päivänä 2010 hän siirtyi West Ham Unitediin. West Hamissa Jacobsen esiintyi 24 ottelussa joukkueen pudotessa kauden päätteeksi Valioliigasta. Kauden jälkeen seura vapautti tanskalaisen sopimuksestaan.
Akseli Gallen-Kallela
Jälleen kohti Eurooppaa ja kauemmaksikin
Gallen-Kallela teki muitakin pitkiä ulkomaanmatkoja, kuten Itä-Afrikkaan vuosina 1909–1911 ja Pohjois-Amerikkaan vuosina 1923–1926. Keniassa hän maalasi akvarelleja ja yli 150 ekspressionistista öljyvärimaalausta. Amerikassa hän tutki intiaanien kulttuuria ja taidetta ja aloitti Suur-Kalevalan kuvituksen valmistelut.
Lars Jacobsen
Ura
Syyskuussa 2011 Jacobsenin uutisoitiin siirtyvän ranskalaisseura AS Saint-Étienneen. Tanskalaispuolustajan siirto ei kuitenkaan lopulta toteutunut, vaan hän päätti jatkaa uraansa kotimaassaan FC Kööpenhaminan joukkueessa.
Akseli Gallen-Kallela
Itsenäisessä Suomessa
Suomen itsenäistymisen jälkeen, vuonna 1918 Suomen sisällissodan aikana, Gallen-Kallela liittyi Gustaf Mannerheimin johtamiin hallituksen joukkoihin eli valkoisiin. Hän toimi aluksi Suomen tasavallan joukkojen kartanpiirtäjänä, mutta siirtyi myöhemmin päämajaan. Sisällissodan aikana luodut Vapaudenristin ritarikunnan kunniamerkit ovat Gallen-Kallelan piirtämiä Mannerheim-ristiä lukuun ottamatta, joskin sekin perustuu hänen suunnittelemiinsa Vapaudenristeihin. Sodan jälkeen Gallen-Kallela toimi Suomen valtionhoitajaksi valitun Mannerheimin adjutanttina sekä suunnitteli Suomen sotajoukkojen univormut ja Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkit.
Suur-Kalevala
Vuonna 1919 perustettu Kalevalaseura otti tehtäväkseen kuvituksen edistämisen ja tuki Gallen-Kallelan työtä. Gallen-Kallela suunnitteli Suur-Kalevalana tunnettua mittavaa kuvitetun Kalevalan toteuttamista useiden vuosikymmenten ajan. Suunnitelman ”Kansallis-Kirjokirjasta” Gallen-Kallela julkaisi vuonna 1909 Valvoja-lehdessä. Suur-Kalevalasta Gallen-Kallela suunnitteli toteutettavan neljä eri versiota: loistopainos, yleispainos, kansanpainos ja koulupainos. 700-sivuiseksi aiotusta Suur-Kalevalasta Gallen-Kallela ehti toteuttaa noin 75 sivua.
Daft Punk
Daft Punk oli ranskalainen elektronista musiikkia soittava Grammy-palkittu kaksikko. Yhtyeen lanseeraamaa tyylilajia on kutsuttu muun muassa french houseksi.
Akseli Gallen-Kallela
Koru-Kalevala
Kustantaja Werner Söderström Oy:n kanssa sovittiin vuonna 1920, että ensiksi ilmestyisi Koru-Kalevala, joka olisi esityö ja kansanpainos myöhempää Suur-Kalevalaa varten. Koru-Kalevala ilmestyi vuonna 1922. Gallen-Kallelan vinjettikuvin varustetulla teoksella on Suomen kirjataiteessa pysyvä arvo.
Daft Punk
Historia
Guy-Manuel de Homem-Christo (s. 8. helmikuuta 1974) ja Thomas Bangalter (s. 3. tammikuuta 1975) tutustuivat koulussa Pariisissa vuonna 1987. He perustivat yhtyeen nimeltä Darlin', joka otti vaikutteita muun muassa The Beach Boysilta. Brittiläinen musiikkilehti Melody Maker arvioi heidän demonauhansa, ja kuvasi musiikkia sanoin "a bunch of daft punk" eli "typerää punkia". Tästä keksittiin nimi tulevalle projektille. Daft Punk teki levytyssopimuksen skotlantilaisen Soma Recordsin kanssa ja julkaisi ensimmäisen singlensä "New Wave" vuonna 1994. Seuraavana vuonna kaksikko julkaisi singlen "Da Funk", josta Daft Punkin menestys alkoi. Kappale on sekoitus teknoa, funkia ja diskoa, ja se oli yhtyeen läpimurto.
Akseli Gallen-Kallela
Viimeiset vuodet
Gallen-Kallela kutsuttiin vuonna 1931 Kööpenhaminaan luennoimaan työstään ja tapaamaan pohjoismaalaisia taiteilijoita. Hän vilustui matkan aikana ja kuoli keuhkokuumeeseen paluumatkalla Suomeen yöpyessään tukholmalaisessa Hotel Reisenissä. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Puoliso ja lapset
Gallen-Kallela avioitui vuonna 1890 Mary Helena Slöörin (1868–1947) kanssa. Slöörin isä oli hovineuvos Kaarlo Slöör ja äiti (vihitty 1863) Aina Emilia Ehrnström (k. 1929). Akselille ja Marylle syntyi kolme lasta: Impi Marjatta (1891–1895), Aino Kirsti ja Kaius Jorma. Kirsti ja Jorma olivat kuvataiteellisesti lahjakkaita, kuten vanhempansa. Kirsti oli myös musikaalisesti lahjakas, kuten äitinsä Mary, joka soitti pianoa. Mary toteutti myös miehensä Akselin kuvataidetta taidekäsityönä.
Daft Punk
Historia
Daft Punk on myös tehnyt musiikin anime-elokuvaan Interstella 5555 – The 5tory of The 5ecret 5tar 5ystem (2003), jonka ohjasi Leiji Matsumoto. Se lähti rakentumaan muutaman Discoveryn kappaleen musiikkivideoiden ympärille, ja muodostui koko levyn soundtrackinaan käyttäväksi elokuvaksi. Elokuvassa ei ole ollenkaan puhetta ja vain vähän ääniefektejä.
Daft Punk julkaisi maaliskuussa 2005 albumin Human After All. Yhtyeen ensimmäinen kokoelma-albumi Musique Vol. 1 1993–2005 julkaistiin huhtikuussa 2006. Yhtyeen toinen live-albumi Alive 2007 nauhoitettiin Pariisin Bercyssä pidetyssä konsertissa 14. kesäkuuta 2007.
Akseli Gallen-Kallela
Kansankuvausta ja dekadenssia
Gallen-Kallelan ensimmäisiä huomattavia teoksia olivat suoran realistiset Poika ja varis 1884 sekä Akka ja kissa seuraavalta vuodelta. Gallen-Kallela sai Pariisissa vaikutteita muun muassa Jules Bastien-Lepagen maalaamista talonpoikaiskuvauksista. Hän jatkoikin realistista kansankuvausta samoihin aikoihin syntyneissä maalauksissa, kuten Muikunpaistaja, Käsikivillä jauhaja ja Ensi opetus. Gallen-Kallelan omiin suosikkeihin lukeutui Haavakuume.
Daft Punk
Historia
22. maaliskuuta 2006 sai ensi-iltansa Bangalterin ja de Homem-Christon ohjaama elokuva Electroma. Elokuvassa ei kuulla yhtyeen musiikkia eivätkä Daft Punk itse esiinny siinä.
Kanye Westin vuonna 2007 julkaiseman kappaleen "Stronger" tausta on lainattu Daft Punkin kappaleesta "Harder, Better, Faster, Stronger". Näyttelijät, jotka esiintyivät Electromassa, esiintyvät myös kappaleen musiikkivideolla Daft Punkin robottipuvuissa. Kanye West ja Daft Punk esittivät yhdessä hieman uudistetun version kappaleesta vuoden 2008 Grammy-gaalassa. Tämä yllätysesiintyminen oli myös yhtyeen uran ensimmäinen live-esiintyminen televisiossa.
Akseli Gallen-Kallela
Kalevala-romantiikasta Symposion-vaiheeseen
thumb|Gallen-Kallela maalaamassa [[Aino-tarua.|279x279px]] Démasquéen aikoihin Gallen-Kallela kuitenkin siirtyi jo kohti Kalevala-aiheita. Näitä varhaisia maalauksia aiheesta nimitetään Kalevala-romantiikaksi, kun myöhemmät ovat enemmänkin Kalevala-mystiikkaa. Ensimmäisiä suurikokoisia teoksia oli triptyykki Aino-taru, joka valmistui 1890-luvun alussa. Matkat Itä-Karjalaan ja Kuusamoon toivat tuotantoon erämaa-aiheita, kuten Paanajärven paimenpoika ja Palokärki.
Daft Punk
Historia
Daft Punk teki soundtrackin Disneyn elokuvaan Tron: Perintö. Yhtyeen jäsenet tekevät elokuvassa myös cameo-esiintymisen Päätepysäkki-nimisen yökerhon DJ:nä.
Akseli Gallen-Kallela
Kalevala-romantiikasta Symposion-vaiheeseen
Tyyliin ja koristeellisuuteen vaikutti myös Berliinissä 1895 herännyt kiinnostus taidegrafiikkaan, ja Gallen-Kallela ryhtyi kehittelemään sopivaa tapaa tehdä väripuupiirroksia. Hänen laaja grafiikantuotantonsa käsitteli samoja aiheita kuin maalaukset. Tunnetuimpia ovat puupiirrokset, kuten Sammon taonta ja Kalman kukka tuoreeltaan vuodelta 1895 sekä etsaukset aiheista Kullervon kirous ja Koskenkuulija seuraavalta vuodelta.
Daft Punk
Historia
Daft Punk on tehnyt remixejä DJ Hero -peliin ja he esiintyvät myös pelattavina hahmoina pelissä.
Akseli Gallen-Kallela
Kalevala-romantiikasta Symposion-vaiheeseen
Yleensäkin Gallen-Kallelan tuotanto oli 1890-luvulla kaksijakoinen, eli realismi ja symbolismi vuorottelivat. Realismia edusti esimerkiksi Sammon taonta, symbolismia taas Ad Astra.
Berliini-maalari
Berliini-maalari oli Euthymideen oppilas. Hänen nimiinsä on laitettu noin 300 eri vaasia. Maalari piirsi kiiltävän mustiin vaaseihin yksittäisiä ihmishahmoja, joille oli ominaista rintalihasten välissä oleva pieni kolmio ja kulmikas kehräsluu. Poikkeuksena punakuviotyylistä Berliini-maalari teki myös joitakin Panathenaia-amforoita, joissa käytettiin aina mustakuviotekniikkaa, sekä joitakin vaaseja myös valkopohjatekniikalla.
Akseli Gallen-Kallela
Kalevala-mystiikkaa freskojen kautta
thumb|Gallen-Kallela työryhmänsä kanssa maalaamassa keväällä 1928 Kansallismuseoon Kalevala-aiheisia kattofreskoja. Symposion-kauden jälkeen Gallen-Kallela palasi Kalevala-aiheisiin uudelta kannalta. Italiassa hän oli 1890-luvun loppupuolella perehtynyt freskomaalaukseen, ja monet maalaukset olivat jo aiemminkin olleet freskojen luonnoksia. Freskoiksi ajateltuja olivat olleet Lemminkäisen äiti ja Velisurmaaja, kuin myös temperamaalaus Sammon puolustus.
Daft Punk
Historia
22. helmikuuta 2021 yhtye ilmoitti lopettavansa YouTube-palveluun ladatulla videolla, jossa yhtyeen Electroma-elokuvasta lainatun kohtauksen taustalla soi ote Random Access Memories -albumin kappaleesta ”Touch”.
Diskografia
250px|thumb|Daft Punk [[Sydneyssä joulukuussa 2007.]] 250px|thumb|Daft Punk Wireless Festivaleilla vuonna 2007. thumb|250px|Daft Punk Coachella Festivaleilla vuonna 2006
Akseli Gallen-Kallela
Kalevala-mystiikkaa freskojen kautta
Freskojen pariin Gallen-Kallela pääsi Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä maalatessaan Kalevala-aiheiset kattomaalaukset Suomen paviljonkiin. Pian sen jälkeen hän maalasi Porissa Juseliuksen mausoleumin elämän ja kuoleman teemoihin liittyvät freskot. Maailmannäyttelyn paviljongin purkamisen myötä freskot tuhoutuivat, mutta Gallen-Kallela maalasi ne uudelleen yhtä aihetta lukuun ottamatta vuonna 1928 Kansallismuseon sisääntulohallin holvattuun kattoon. Juseliuksen mausoleumin freskot uusi hänen poikansa Jorma Gallen-Kallela 1934–1939 luonnosten pohjalta. Fresko syntyi myös Vanhan ylioppilastalon musiikkisaliin vuonna 1901, jonne Gallen-Kallela maalasi Kullervon sotaanlähdön.
Loppuvaiheen tuotanto
Kansalliset aiheet kuitenkin vähenivät 1900-luvulla. Gallen-Kallelan aiheet olivat uran loppupuolella monipuolisempia, kuten luontoa ja afrikkalaisia kuvaavat värikkäät maalaukset Afrikan-matkalta. Gallen-Kallela julkaisi myös Afrikka-kirjan 1931. Aiemmin 1924 oli julkaistu myös Gallen-Kallelan taiteeseen ja elämään liittyviä pohdiskeluja Kallela-kirjan muodossa.
Maine ja arvostus
Gallen-Kallela sai professorin arvonimen vuonna 1919, ja 1923 hänestä tehtiin kunniatohtori.