cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nivelpussi
thumb|250px|Nivelpussi Nivelpussi eli nivelkotelo tai nivelkapseli on nivelonteloa ympäröivä pussi. Nivelpussissa on kaksi kalvoa. Ulompi kalvo on kollageenisyinen syykalvo (membrana fibrosa) ja sisempi on nivelvoidetta tuottava nivelkalvo (membrana synovialis).
Nivelrusto peittää nivelpussin sisällä nivelessä yhdistyvien luiden päät. Syykalvossa on runsaasti samoja hermoja, joita on niveleen liittyvissä lihaksissa.
Jäätynyt olkapää on vaiva, jossa olkanivel on tulehtunut. Plica-oireyhtymä on häiriö, jossa plica synovialis eli nivelkalvon poimu tulehtuu ja aiheuttaa polvessa liikeradan häiriön.
Fayu
Fayut ovat etninen heimo, jotka elävät Länsi-Papuassa, Indonesiassa. Fayujen heimo koostuu seuraavista neljästä klaanista: tigret, tearut, sefoidit ja iyariket. Heidän tapansa ovat lähellä kivikautista tasoa. Metsästysvälineinä käytetään itse tehtyjä aseita, kuten jousipyssyä ja nuolia.
Ensimmäinen heistä kertova kirja on saksalaisen Sabine Kueglerin kirjoittama Viidakkolapsi vuodelta 2006, jossa hän kertoo elämästään fayuheimon parissa lapsena. Kirjaa seurasi Paluu viidakkoon teos vuonna 2007.
Nykyään fayuja on noin 1470.
Ville Selmgren
Ville Selmgren (s. 28. joulukuuta 1974) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Oulun NMKY:n kasvatti Selmgren pelasi Suomen pääsarjaa 11 kauden ajan. Hän aloitti pääsarjauransa Lahden NMKY:ssä, josta siirtyi Forssan Alkuun. Vuodenvaihteessa 1996–1997 hän siirtyi Pyrbasketiin, jossa pelasi kevääseen 2005 asti. Kaudella 2000–2001 Selmgren ja Pyrbasket saavuttivat SM-hopeaa ja Suomen cupin hopeaa. Vuosina 2012–2014 Selmgren pelasi vielä I-divisioonaa Oulun NMKY:n joukkueessa.
Selmgren tunnettiin hyvänä pelitilanneheittäjänä ja 105 kilogramman painollaan voimakkaana kamppailijana. Vapaaheitoissaan hän onnistui alle 50-prosenttisesti.
Seltyn piiri
thumb|175px|Seltyn piiri Udmurtian kartalla. Seltyn piiri on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1884,4 neliökilometriä. Asukkaita on 11 400 henkeä (vuonna 2010).
Seltyn piiri sijaitsee Udmurtian länsiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Krasnogorskojen, idässä Igran ja Jakšur-Bodjan, kaakossa Uvan ja lounaassa Sjumsin piireihin sekä luoteessa Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 40 % on metsää. Tärkein joki on Kilmez. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, hiekka, sora ja kalkkikivi.
Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa: Haldy, Kilmez (keskuspaikka Selty), Kolesur, Kopki, Novaja Monja, Selty, Sjuromošur, Uzi ja Valamaz. Hallinnollinen keskus on Seltyn kylä.
Asukkaista 58,4 % on udmurtteja ja 39,4 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin läpi kulkee Kazanin ja Permin välinen Siperian maantie. Iževskiin on maantieyhteys Uvan ja Nylgan kautta. Tärkein elinkeino on puunhankinta ja -jalostus. Lisäksi on pellavanjalostuslaitos, tiilitehdas ja rakennusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, pellavan ja vihannesten viljelyyn.
Paikallislehtenä ilmestyy Oktjabr.
ISI
Muita Pakistaniin tiedusteluun kuuluvia osastoja ovat sisäministeriön tiedustelupalvelu (IB) ja armeijan tiedustelupalvelu (MI). ISI perustettiin 1948 Intian ja Pakistanin vuonna 1947 käymän sodan jälkeen, koska MI ei pystynyt jakamaan tiedustelutietoja riittävän tehokkaasti puolustusvoimien päähaarojen välillä. ISI vastaa koti- ja ulkomaan tiedustelusta sekä Pakistanin puolustusvoimien päähaarojen maa-, ilma- ja merivoimien välisestä tiedustelutiedon koordinoinnista.
ISI:n päämaja sijaitsee Islamabadissa ja sen palveluksessa on arveltu työskentelevän 25 000 henkeä.
ISI on jaettu 6–8 osastoon.
Aiheesta muualla
Pakistanin puolustusministeriön sivut
Orangit
Orangit (Pongo) on ihmisapinasuku. Orangeilla on pitkät kädet ja oranssinpunertava, joskus ruskea karva. Orankien tavanomainen pituus on 120–150 cm ja paino 30–80 kg. Urokset ovat noin puolet painavampia kuin naaraat. Useissa kielissä orankia tarkoittava sana, ”orangutan”, tulee malaijin kielestä ja tarkoittaa metsän ihmistä.
Levinneisyys
Orankien levinneisyys kattoi aiemmin lähes koko Kaakkois-Aasian, mutta nykyään orankeja elää luonnossa vain Borneon ja Sumatran saarten sademetsissä. Borneon ja Sumatran orankeja pidettiin pitkään saman lajin alalajeina, mutta nykyään ne luokitellaan eri lajeiksi. Borneonorankeja on arviolta 41 000 ja ne ovat erittäin uhanalaisia. Sumatranorankeja on noin 7 000 ja ne ovat äärimmäisen uhanalaisia. Eräät tutkijat arvelevat, että elinkykyiset kannat menetetään vuonna 2020. Metsänhakkuut, kaivostoiminta ja metsäpalot tuhoavat niiden elinympäristöä. Orankien asuttamia metsiä on raivattu riisipelloiksi ja öljypalmun viljelyyn. Nämä ongelmat ovat lisääntyneet kuluneen vuosikymmenen aikana. Usein orankeja haittaava toiminta on laitonta ja tapahtuu kansallispuistoissa, joissa hakkuut ja kaivokset ovat kiellettyjä. Edellä mainittujen ongelmien lisäksi orankivauvoja pyydystetään, jotta ne voitaisiin myydä lemmikeiksi.
Borneon saarella elävien orankien määrän on arvioitu vähentyneen 80 prosenttia kolmen sukupolven aikana. Lisääntymissykli on hidas: naaras synnyttää yleensä yhden jälkeläisen kerran 6–8 vuodessa. Joskus voi syntyä kaksoset.
Ravinto
Suurin osa orankien ravinnosta koostuu hedelmistä, mutta niiden lisäksi ne syövät erittäin monipuolisesti esimerkiksi versoja, nuoria lehtiä, puun kuorta, hyönteisiä, munia ja joskus harvoin lihaa.
Elintavat
Orangit viettävät jopa 90 prosenttia ajastaan puissa. Muiden ihmisapinoiden tavoin orangit ovat huomattavan älykkäitä eläimiä. 1990-luvun puolivälissä tutkijat huomasivat, että jotkut orangit käyttävät työkaluja syömiseen. Aiemmin vastaavaa käytöstä oli tavattu simpansseilta. Sittemmin orankien on todettu jopa harjoittavan kulttuurista tiedonvälitystä: orankien työkalutaidot ja tapa rakentaa pesäpaikkoja puuhun riippuvat niiden sosiaalisesta viiteryhmästä. Oppiminen tapahtuu ilmeisesti pääosin mallioppimisen avulla.
Eva & Manu
Eva & Manu (myös Eva + Manu) on ranskalais-suomalainen pop-folkduo. Jyväskyläläinen Eeva "Eva" Louhivuori (s. 1987 ) ja pariisilainen Emmanuel "Manu" Laudic (s. 1989 ) tapasivat toisensa Bostonissa sijaitsevassa Berklee College of Music -musiikkiopistossa.
Orangit
Elintavat
Leipzigin eläintarhassa suoritetun tutkimuksen mukaan orangit ovat ihmisen jälkeen kädellisistä taitavimpia kaupankävijöitä. Ne muistavat annettujen lahjojen ja tehtyjen palvelusten arvon paremmin kuin gorillat tai simpanssit.
Eva & Manu
Ura
Vuonna 2010 Louhivuori ja Laudic muuttivat Lontooseen, missä he saivat idean lähteä kiertämään Eurooppaa ja tehdä matkan aikana kappaleita. Pari lähti liikkeelle Etelä-Ranskasta, ja he kiersivät noin puolen vuoden ajan Ranskaa, Espanjaa ja Italiaa. He julkaisivat joka viikko yhden uuden kappaleen ja sen musiikkivideon blogissaan "Travel in Music". Duo julkaisi yhteensä 16 kappaletta ja videota, joista neljä kappaletta päätyi kesäkuussa 2010 julkaistulle EP:lle Still Traveling.
Matkan päätyttyä Louhivuori ja Laudic asettuivat Suomeen ja he alkoivat äänittää tekemiään kappaleita studiossa. Warner Music Finland julkaisi duon esikoisalbumin Eva & Manu Suomessa 17. elokuuta 2012. Keväällä 2013 albumi julkaistiin myös muualla Euroopassa. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale ”Feet In the Water”. Esikoisalbumi toi duolle Vuoden tulokas -ehdokkuuden alkuvuodesta 2013 järjestetyssä Emma-gaalassa.
Orangit
Elintavat
pienoiskuva|oikea
Eva & Manu
Ura
Lokakuussa 2013 Eva & Manu julkaisi ensimmäisen suomenkielisen singlensä ”Kun aika on”, joka oli joulukuussa 2013 ensi-iltansa saaneen Ainoat oikeat -elokuvan tunnuskappale. Toisen studioalbuminsa Cinnamon Hearts, duo julkaisi 29. elokuuta 2014.
Antero Alku
thumb|Alku vaaliväittelyssä Helsingissä vuonna 2011 Antero Alku (s. 1955, Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri. Alku on kirjoittanut raideliikennettä käsittelevän kirjan: Raitiovaunu tulee taas. Lisäksi hän on ollut mukana kirjoittamassa teoksia Unelma Löylymäestä – Saimaan rautatien historia ja Herää Helsinki!. Vuoden 2007 keväällä Alku julkaisi kirjan Mennäänkö metrolla? Suomen tietokirjailijat ry:n apurahalla.
Joukkoliikenteen puolestapuhujana Alku tuli tunnetuksi kansalaisliike Pikaraitiotien asiantuntijana 1989.
Eva & Manu
Ura
Duo julkaisi tammikuussa 2019 kuusi uutta kappaletta sisältäneen In the Woods -EP:n.
Antero Alku
Alku on Suomen Lähijunat -rautatieyhtiön perustaja yhdessä Pekka Mötön kanssa.
Politiikka
Toimittuaan ensin lyhyen aikaa Vihreissä Alku vaihtoi puoluettaan Suomen Keskustaan Vihreiden ja Keskustan pääkaupunkiseudun liikennepolitiikkaa koskevien erojen takia. Kunnallisvaaleissa 2004 Alku oli ensimmäistä kertaa ehdolla kaupunginvaltuustoon Keskustan listoilta, mutta jäi valitsematta. Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnassa Alku toimii varajäsenenä.
Alku on politiikassaan arvostellut Helsingin kolmen vahvan puolueen (Vihreät, Kokoomus, SDP) politiikkaa ja sen tuottamia ongelmia kaupungin päätöksenteolle.
Politiikassa ja kansalaisjärjestötoiminnassa Alku on toiminut autottoman Helsingin edistämiseksi. Hän oli Länsimetro-hankkeen vastustaja ja pikaraitiotien puolustaja. Lisäksi Alku on toiminut keskustatunnelin rakentamista vastaan sekä Kruunuvuorenrannan ja Helsingin keskustan yhdistävän sillan rakentamisen puolesta.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Alku oli Keskustan ehdokkaana, muttei tullut valituksi.
Joanne Catherall
Joanne Catherall (s. 18. syyskuuta 1962 Sheffield, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen laulaja, joka on kuulunut Human League -yhtyeeseen vuodesta 1980. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi myös Catherallin ystävä, Susan Ann Sulley (s. 22. maaliskuuta 1963).
Stelviosola
Stelviosola on vuoristosola Pohjois-Italiassa. Sen korkein kohta on 2 758 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Solan läpi kulkevaa tietä alettiin suunnitella Itävallan keisarikunnan aikaan. Habsburgien saatua Lombardian haltuunsa vuonna 1815, ryhdyttiin suunnittelemaan alueen yhdistämistä Tiroliin. Lombardiassa sijaitsevasta Valtellinasta Tirolin Val Venostaan johtavan tien suunnittelijaksi valittiin arkkitehti Carlo Donegani. 49 kilometriä pitkän tien rakentaminen kesti 2 500 työntekijältä viisi vuotta. Tie avattiin vuonna 1825. Ferdinand I myönsi Doneganille Itävallan keisarikunnan ritarin ja Stelvion herran arvon.
Stelvion nousu on ajettu useasti pyöräilyn Italian ympäriajossa. Ensimmäistä kertaa nousu oli mukana vuoden 1953 kilpailussa ja viimeksi vuonna 2020.
Onkamonoja
Joen alkupiste on Haukiputaan keskustaajamasta noin 20 kilometriä itäkoilliseen sijaitseva Alajärvi. Joki laskee noin 11 kilometrin päässä Alajärvestä Onkamossa sijaitsevan Onkamonjärven kautta ja siitä edelleen noin 12 kilometrin päässä Kiiminkijokeen Himolan kohdalla. Jokivarsi on lähes asumaton ylävirran Onkamonselkää, keskivirran Sutelan taloryhmiä ja muutamaa kesämökkiä lukuun ottamatta. Tieyhteys joelle on Jokikylän suunnasta joko Onkamon kautta ylävirralle tai alavirran suuntaan Majavakankaalle. Ylävirran puolella olevat Vitsajärvi ja Hetejärvi laskevat jokeen ojia myöten.
HMAS Vendetta (D08)
Valmistus
Alus tilattiin Williamstown Naval Dockyardilta ja sen köli laskettiin 4. heinäkuuta 1949. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1954 kumminaan H. M. L. Wallerin leski rouva N. Waller ja se otettiin palvelukseen 26. marraskuuta 1958 Melbournessa ensimmäisenä päällikkönään Ronald J. Robertson.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 9. lokakuuta 1979 ja se sijoitettiin reserviin. Oltuaan yli seitsemän vuotta ankkurissa Athol Bayssä alus myytiin romutettavaksi tammikuussa 1987 Ming Hsich Steel Millille. Alus hinattiin Sydneystä romuttajalle Taiwaniin.
Billy Strayhorn
William Thomas ”Billy” Strayhorn (29. marraskuuta 1915 – 31. toukokuuta 1967) oli yhdysvaltalainen pianisti, säveltäjä ja sovittaja, joka tunnetaan parhaiten Duke Ellingtonin orkesterista. Hän oli Ellingtonin pääyhteistyökumppani 30 vuoden ajan ja osallistui yli 200 kappaleen säveltämiseen tai sovittamiseen. Hän esiintyi toisinaan konserteissa orkesterin kanssa ja levytti 1950- ja 1960-luvulla myös sooloartistina. Tunnetuimpia Strayhornin säveltämiä kappaleita ovat ”Lush Life”, ”Chelsea Bridge”, ”Satin Doll” sekä Ellingtonin orkesterin tunnusmusiikkina pitkään toiminut ”Take the ’A’ Train”.
Alkuvuodet
Strayhorn syntyi marraskuussa 1915 Daytonissa, Ohiossa ja varttui Hillsboron kaupungissa Pohjois-Carolinassa. Hänen äitinsä oli viidentoista ikäinen Billyn syntyessä, ja isä jätti perheen pian lapsen syntymän jälkeen. Viisivuotiaana Billy muutti tätinsä luo Montclairiin ja muutti lapsuudessaan useita kertoja eri sukulaisten hoidettavaksi. Hän opiskeli musiikkia lapsuudessaan ja aloitti pianonsoiton heti kun oli tarpeeksi pitkä ylettyäkseen koskettimiin.
Perhe muutti Pittsburghiin pian Billyn kouluunmenon jälkeen. Saadakseen rahaa pianon ostoon hän työskenteli koulun jälkeen lehtimyyjänä Pittsburghin juutalaiskorttelissa sijaitevan Pennfield Drug Store -nimisen apteekin kulmalla. Myöhemmin apteekin omistaja palkkasi hänet apulaiseksi apteekkiin. Ostettuaan lopulta pianon hän alkoi saada yksityisopetusta pianonsoittoon. Hän harjoitteli soittamista joka päivä ja oli toisinaan myöhässä työstään soittamisen takia. High schoolissa ollessaan Strayhorn soitti koulun yhtyeessä ja sävelsi tuotantoon asti päätyneen musikaalirevyyn, jonka pääosaa esitti Billy Eckstine. Tuona aikana hänet tunnettiin kiinnostuksestaan eurooppalaiseen taidemusiikkiin, ja koulun päättäjäisjuhlassaan hän esitti Edvard Griegin pianokonserton a-molli. Myöhemmin Strayhorn pääsi opiskelemaan musiikkia Pittsburghin musiikkiopistoon. Hänellä oli enemmän klassisen musiikin koulutusta kuin useimmilla aikakauden jazzpianisteilla.
Duke Ellingtonin tapaaminen
thumb|right|200px|Duke Ellington.
Strayhorn alkoi 1930-luvun puolivälissä kiinnostua jazzmusiikista kahden ystävänsä opastamana. Hän näki Duke Ellingtonin ensimmäistä kertaa konsertissa vuonna 1934 ja innostui tämän musiikista suuresti. Strayhorn on myöhemmin sanonut, ettei mikään tapahtuma ollut vaikuttanut hänen elämäänsä yhtä paljon kuin tuon konsertin kuuleminen.
1. joulukuuta 1938 Strayhornin ystävä järjesti tälle mahdollisuuden päästä tapaamaan Ellingtonin erään konsertin jälkeen soittopaikan takahuoneessa. Strayhorn soitti orkesterinjohtajalle muutamia omia sävellyksiään ja sovituksiaan tämän kappaleista, esittäen muun muassa ”Sophisticated Ladyn” ensin Ellingtonin soittoa matkien ja sitten omalla tyylillään. Ellington kiinnostui heti nuoren pianistin lahjakkuudesta. Vaikka yhtyeessä oli jo vakituinen pianisti, Ellington palkkasi Strayhornin yhtyeeseensä siltä istumalta.
8. marraskuuta
8. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 312. päivä (313. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 53 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 7. marraskuuta, 9. marraskuuta
Billy Strayhorn
Duke Ellingtonin tapaaminen
Duke Ellington lähti pian yhtyeensä kanssa Euroopan-kiertueelle ja pyysi poikaansa Merceriä pitämään huolta Strayhornista hänen poissa ollessaan. Strayhorn soitti lyhyen ajan pianoa Mercer Ellingtonin yhtyeessä, ja vanhemman Ellingtonin palattua kiertueelta tämä otti hänet yhtyeensä vakituiseksi sovittajaksi ja kakkospianistiksi.
Ura Ellingtonin orkesterissa
Strayhornin ensimmäinen työtehtävä Ellingtonin yhtyeessä oli sovittaa kappaleet ”Savoy Strut” ja ”Like a Ship in the Night” saksofonisti Johnny Hodgesin johtamia pienryhmänauhoituksia varten. Ellington oli tyytyväinen sovitukseen ja antoi Strayhornin huolehtia pienryhmänauhoituksista lähes kokonaan. Strayhornille annettiin pian vastuu myös yhtyeen lauluosuuksien suunnittelusta. Ennen pitkää hänestä tuli Ellingtonin pääyhteistyökumppani sävellys- ja sovitustyössä, ja heidän yhteistyönsä jatkui aina Strayhornin kuolemaan asti.
Ellingtonin yhtye lähti vuonna 1939 kiertueelle Ruotsiin ja muualle Eurooppaan. Strayhorn jäi Yhdysvaltoihin säveltämään yhtyeelle uutta materiaalia. Vuodesta 1940 alkaen hän alkoi osallistua yhtyeen levytyksiin pianistina; hänen nimeään ei tosin usein mainittu soittajalistassa. Strayhornin ja Ellingtonin soittotyylit olivat lähellä toisiaan, ja molemmat ottivat myös vaikutteita toisen soitosta. Soittaessaan yhtyeessä Strayhorn pyrki mukailemaan Ellingtonin soittotyyliä, koska tiesi mitä Ellington soittaisi tietyssä tilanteessa ja mitä yhtye odotti tapahtuvan. Muissa kokoonpanoissa soittaessaan hänen soittonsa erosi selvemmin Ellingtonista.
Loppuvuodet
Strayhornilla todettiin vuonna 1964 ruokatorven syöpä, jota pitkäaikainen tupakanpoltto ja alkoholinkäyttö olivat pahentaneet. Viimeiset sävellyksensä pianisti viimeisteli sairaalassa ollessaan ennen kuolemaansa toukokuussa 1967. Strayhorn kuoli 31. toukokuuta 1967 ystävänsä Lena Hornen kotona New Yorkissa. Strayhornin kuoleman jälkeen Ellington levytti tämän kunniaksi albumin ...And His Mother Called Him Bill, joka koostui Strayhornin säveltämästä musiikista ja sisälsi muun muassa hänen viimeiseksi jääneen sävellyksensä ”Blood Count”.
Tuotanto
Tunnetuinta sävellystään ”Lush Lifea” Strayhorn alkoi työstää jo vuonna 1933. Vuoteen 1939 mennessä sävel ja sanat olivat valmiina, mutta pianistilla itsellään ei ollut kiinnostusta julkaista kappaletta ja ensimmäinen levytys tehtiinkin vasta vuonna 1948. Ellington ei koskaan äänittänyt kappaletta, mutta Nat King Colen levytys vuonna 1949 nosti kappaleen pinnalle ja ennen pitkää lukuisien artistien levyttämäksi jazzstandardiksi.
Ensimmäinen Ellingtonin äänittämä Strayhornin sävellys oli ”Something to Live For”, jonka tämä levytti maaliskuussa 1939 säveltäjän itsensä toimiessa pianistina. Vuonna 1941 Ellington ei saanut muusikkoliitto ASCAP:n lakon takia soittaa omia kappaleitaan radiossa, minkä vuoksi hän värväsi Strayhornin ja poikansa Mercerin kirjoittamaan yhtyeelle uutta materiaalia. Strayhorn sävelsi uuteen repertuaariin muun muassa kappaleet ”Chelsea Bridge”, ”Day Dream” ja ”Take the ’A’ Train”. Jälkimmäisen sävellyksen Strayhorn oli alun perin heittänyt roskakoriin, koska se muistutti hänen mielestään liikaa kilpailija Fletcher Hendersonin sovituksia. Kappale otettiin yhtyeen tunnuskappaleeksi, ja siitä on sittemmin tullut jazzstandardi ja yksi Strayhornin tunnetuimmista sävellyksistä.
Ellington merkitytti itsensä usein sävellyksen toiseksi tekijäksi, mikä oli yleistä aikakauden orkesterinjohtajille. Toisaalta Strayhorn viimeisteli monia Ellingtonin sävellyksiä ilman erillistä merkintää tai korvausta; asiasta turhautunut Strayhorn jopa lähti Ellingtonin yhtyeestä lyhyeksi ajaksi vuonna 1955. Kuitenkin Strayhorn sanoi vuonna 1956 Down Beat -lehden haastattelussa pitävänsä Ellingtonin kanssa työskentelemisestä, erityisesti siksi että tämä ei asettanut rajoituksia materiaalin valinnalle tai kappaleiden pituudelle.
Ellingtonin yhtyeessä soittamisen lisäksi soitti Ellington Indigos -nimisessä triossa ja esiintyi yhtyetoveriensa kuten Clark Terryn ja Johnny Hodgesin soololevytyksissä. Vuonna 1950 hän levytti Ellingtonin kanssa duettoalbumin Great Times. Hän levytti omalla nimellään albumit Billy Strayhorn Septet (1958), Live! (1958), Cue for Saxophone (1959), The Peaceful Side (1961) sekä Billy Strayhorn and the Orchestra LP (1961).
Sävellystyyli
Strayhornin ja Ellingtonin yhteistyö oli niin saumatonta ja sävellystyyli niin lähellä toisiaan, että joissain tapauksissa on vaikeaa erottaa mikä osa oli Ellingtonin ja mikä Strayhornin kirjoittama. Toisaalta Ellingtonin basisti Aaron Bell on sanonut, että yhtyeen jäsenet erottivat aina oliko jokin sävellys Ellingtonin vai Strayhornin käsialaa; hänen mukaansa Strayhornin kappaleet olivat herkempiä ja monimutkaisempia kuin Ellingtonin.
Jazztoimittaja Stanley Dancen mukaan Ellingtonin sävellykset pohjautuivat enemmän bluesiin, kun taas Strayhornin vaikutteet olivat Claude Debussyn ja Maurice Ravelin edustamassa impressionismissa. Erityisesti ”Chelsea Bridge” -sävellystä pidetään selkeästi impressionismivaikutteisena. Strayhornin elämäkerran kirjoittaja David Hajdun mukaan sävellyksen taidemusiikkivaikutteet näkyvät melodian ja harmonian yhdistämisessä orgaaniseksi kokonaisuudeksi. Sen on sanottu muistuttavan Ravelin sävellystä ”Valses nobles et sentimentales”, jota Strayhorn ei kuitenkaan omien sanojensa mukaan ollut koskaan kuullut. Strayhorn osasi säveltää myös tanssittavia, ”svengaavia” kappaleita, joista tunnetuin esimerkki on ”Take the ’A’ Train”.
Joel Melasniemi
250px|right|thumb|Joel Melasniemi [[Ilosaarirockissa 2016]]
Billy Strayhorn
Sävellystyyli
Vaikka Strayhorn olikin arvostettu säveltäjä, hänen maineensa jäi hänen elinaikanaan jossakin määrin Ellingtonin varjoon. Myöhemmin hänen vaikutustaan sovittajana ja sanoittajana on alettu ymmärtää paremmin. Musikologi Walter van de Leur julkaisi vuonna 2002 Strayhornin sävellyksiä analysoivan teoksen Something to Live For.
Joel Melasniemi
Joel Jesse Antero Melasniemi (s. 19. tammikuuta 1975) on kitaristi, graafinen suunnittelija ja säveltäjä. Hänet tunnetaan Ultra Bra- ja Scandinavian Music Group (SMG) -yhtyeiden kitaristina ja SMG:ssä myös pääasiallisena säveltäjänä. Joel Melasniemi on yksi Folkhem-yhtyeen perustajajäsenistä. Melasniemi on myös Mauron Maiden -tribuuttiyhtyeen kitaristi.
Billy Strayhorn
Yksityiselämä
Strayhorn oli avoimesti homoseksuaali, mikä tuohon aikaan aiheutti usein vahvoja ennakkoluuloja. Pelkästään mustaihoisen esiintyjän hyväksyminenkin tuotti vielä yhdysvaltalaiselle yleisölle vaikeuksia, ja Strayhornin elämäkerran kirjoittaja David Hajdu onkin spekuloinut että Strayhorn olisi mahdollisesti joutunut pitämään seksuaalisen suuntautumisensa salassa jos olisi esiintynyt näkyvämmässä roolissa kuten yhtyeen johtajana.
Joel Melasniemi
Melasniemi on suorittanut taiteen kandidaatin tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa. Vuonna 1994 hän voitti Kemin sarjakuvakeskuksen järjestämän sarjakuvakilpailun.
Billy Strayhorn
Yksityiselämä
Ellington hyväksyi Strayhornin homoseksuaalisuuden, mikä oli tälle tärkeä asia. Strayhornista oli tullut jo tärkeä yhteistyökumppani Ellingtonille ennen kuin tämä sai tietää hänen seksuaalisesta suuntautumisestaan, ja orkesterinjohtaja jätti aikakaudelle tyypilliset ennakkoluulonsa sivuun. Ellingtonin hyväksymistä pidetään yhtenä syynä Strayhornin omistautumiseen tämän musiikille. Ellington pyysi Strayhornin silloin tällöin turvalliseksi seuralaiseksi omille tyttöystävilleen.
Joel Melasniemi
Melasniemi asuu Helsingissä ja harrastaa banjonsoittoa, uintia ja kirjallisuutta. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Kristiina Halkola ja Eero Melasniemi. Melasniemellä on kolme sisarusta, joista sisko Vilma on näyttelijä. Melasniemi on seurustellut Terhi Kokkosen kanssa.
Billy Strayhorn
Yksityiselämä
Ellington esitteli Strayhornin laulaja Lena Hornelle vuonna 1941 Jump for Joy -musikaalin ensi-illan tauolla, ja näistä tuli läheiset ystävät aina Strayhornin kuolemaan asti. Horne on sanonut hänen ja Strayhornin olleen kuin sisko ja veli. Horne esiintyi Strayhornin kunniaksi järjestetyssä tribuuttikonsertissa New Yorkin JVC Jazz Festivalilla vuonna 1993; samana vuonna hän julkaisi albumin We’ll Be Together Again, joka sisälsi useita Strayhornin sävellyksiä.
Joel Melasniemi
Vuonna 2011 Melasniemi sävelsi ensimmäisen elokuvamusiikkinsa Oskari Sipolan ohjaamaan elokuvaan Elokuu.
Bartok Suurenmoinen
Bartok Suurenmoinen (Bartok the Magnificent) on vuonna 1999 valmistunut amerikkalainen piirroselokuva, jonka ohjasivat Gary Goldman ja Don Bluth. Elokuvan tuotti Fox Animation Studios. Elokuva kestää 68 minuuttia. Elokuva julkaistiin VHS:lle vuonna 1999 ja DVD:lle vuonna 2005.Elokuvan päähenkilönä on Anastasia-elokuvasta tuttu Bartok-lepakko.
Juoni
Bartok-lepakko esiintyy kiertävänä katutaiteilijana ympäri Venäjän keisarikuntaa aisaparinaan sirkuskarhu Sotshi. Eräänä yönä Venäjän kruununprinssi Ivan siepataan, ja syylliseksi epäillään ilkeää noitaa Baba jagaa. Epätoivoiset moskovalaiset pyytävät lepakkoa pelastamaan prinssin. Bartok löytää tien Baba jagan mökille, mutta noita vaatii häntä suorittamaan kolme tehtävää ennen kuin suostuu paljastamaan Ivanin olinpaikan.
Moonstone
Moonstone: A Hard Day's Knight (lyhyesti Moonstone) on Mindscapen kehittämä ja julkaisema toimintapeli. Peli julkaistiin vuonna Amigalle, mutta se käännettiin vuotta myöhemmin DOS:lle.
Vastaanotto
Pelit-lehti jätti pelin arvostelematta, koska heille toimitetusta pakkauksesta puuttuivat levykkeet. Myöhemmin lehdessä DOS-versiosta ilmestyi lyhyt, varsin suopea arvostelu.
Laramien piirikunta
Laramien piirikunta on piirikunta Yhdysvaltain Wyomingin osavaltiossa. Piirikunta perustettiin vuonna 1867, ja se on asukasluvultaan osavaltion suurin. Laramien asukasluvun arvioitiin vuonna 2005 olevan 85 163, ja piirikunnan pinta-ala on 6 962 neliökilometriä. Laramien hallintokeskuksena toimii osavaltion pääkaupunki Cheyenne.
Väestö
thumb|200px|left|Cheyennen kaupungintalo ja Laramien piirikunnan hallintorakennus vuodelta 1981. Vuoden 2000 väestönlaskennassa Laramien piirikunnassa asui 81 607 ihmistä. Heistä 88,92% luokiteltiin valkoihoisiksi, 2,6% mustaihoisiksi ja loput muunrotuisiksi tai sekoittuneiksi. Populaatiosta 10,9 prosentilla oli hispaano- tai latinotausta.
Kübler
Kübler on tyypillinen La bleue -absinttijuoma. Sitä valmistettiin alun perin Sveitsin Val-de-Traversissa vuodesta 1863 vuoteen 1910. Sveitsin liittoneuvoston kumottua absintin valmistuskiellon alkoi alkuperäisen valmistajan pojanpojanpoika Yves Kübler tekemään absinttia alkuperäisellä reseptillä. Väriltään juoma on kirkasta, mutta vettä lisättäessä se muuttuu sameaksi. Kübler sisältää koiruohosta erittyvää tujonia.
Pietu Kätkä
Pietu Kätkä (s. 15. heinäkuuta 1977) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Tampereen NMKY:n kasvatti Kätkä pelasi Suomen pääsarjaa yhteensä kahdeksan kauden ajan. Hän pelasi pääsarjauransa Tampereen Pyrinnössä/Pyrbasketissa, jossa saavutti kaudella 2000–2001 SM-hopeaa ja Suomen cupin hopeaa. Hän pelasi myös I-divisioonaa Korikobrissa ja muutaman ottelun Kauhajoen Karhussa sekä Loimaan Korikonkareissa.
Simon Bird
pienoiskuva|Simon Bird, 2010 Simon Antony Bird (s. 19. elokuuta 1984) on englantilainen näyttelijä, joka näytellyt Will McKenzien roolia BAFTA-palkitussa komediasarjassa Putoojat (The Inbetweeners). Hän esiintyy Willin roolissa myös Putoojat-elokuvissa.
Bird aloitti teatteriharrastuksen opiskeluaikoinaan Cambridgen yliopistossa. Hän osallistui Edinburghin festivaaleille 2007 ja 2008 komediaryhmässä, joka herätti valtakunnallista kiinnostusta Isossa-Britanniassa. Bird esiintyy myös stand up -koomikkona.
Westfalenin rauha
Westfalenin rauha oli sarja rauhansopimuksia, jotka touko- ja lokakuun 1648 välisenä aikana alle­kirjoitettiin Osnabrückissä ja Münsterissä. Rauhan­sopimukset lopettivat pää­asiassa Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan alueella käydyn kolmi­kymmen­vuotisen sodan ja Espanjan ja Alanko­maiden välillä käydyn kahdeksankymmenvuotisen sodan.
Rauhasta sopivat keskenään Habsburg-sukuun kuulunut pyhä Rooman keisari Ferdinand III, Espanja, Ruotsi, Alankomaat, Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan valta­kunnan­ruhtinaat ja vapaiden valta­kunnan­kaupunkien päämiehet. Rauhan­teko tapahtui kahdessa vaiheessa:
Rauhan­sopimukset aloittivat Keski-Euroopassa uuden­laisen poliittisen järjestelmän, jota myöhemmin on sanottu west­faleni­laiseksi suvereni­teetiksi: kullakin valtiolla on määräysvalta omalla alueellaan. Westfalenin rauhansopimusta pidetäänkin yleisesti modernin valtio­järjestelmän peruskirjana. Se perustuu valtiollisen suvereni­teetin käsitteeseen, tunnusti valtioiden itse­määräämis­oikeuden ja kielsi valtioita puuttumasta toisten valtioiden sisäisiin asioihin. Westfalenin rauha oli esikuvana monille myöhemmille kansain­välisille sopimuksille ja se vaikutti suuresti kansain­välisen oikeuden kehitykseen yleisestikin. Rauhan­sopimuksen määräykset tulivat myös oleelliseksi osaksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan valtiosääntöä.
Rauhansopimukset eivät tuoneet rauhaa kaikkialle Eurooppaan, sillä Ranska ja Espanja sotivat keskenään vielä seuraavat yksi­toista vuotta. Rauhansopimus kuitenkin kielsi keisaria tai keisari­kunnan jäsen­valtioita sekaantumasta näiden maiden väliseen sotaan.
Neuvottelut ja sopimusten tekopaikat
Rauhan­sopimukset syntyivät yleis­eurooppalaisen diplomaattisen kongressin tuloksena, jossa välittäjinä toimivat varsinkin paavin nuntius sekä Venetsian ja Tanskan edustajat.
Kardinaali Richelieu Ranskan edustajana vaati kaikille liittolaisilleen edustajaa neuvotteluissa, olivatpa nämä itsenäisiä tai Pyhään Rooman keisari­kuntaan kuuluneita valtioita. Vuonna 1638 Ruotsi ja Pyhä Rooman keisarikunta tekivät Richelieun välityksellä keskenään Hampurin rauhansopimuksen.
Keisarikunta ja Ruotsi julistivat, että Kölnin neuvottelut ja Hampurin sopimus oli tarkoitettu yleisen rauhan­sopimuksen valmisteluiksi. Tästä laajemmasta sopimuksesta neuvoteltiin kahdessa Westfalenissa lähellä toisiaan sijaitsevassa kaupungissa, Münsterissä ja Osnabrückissä. Molemmat kaupungit oli pidettävä puolueettomina ja demilitarisoituina vyöhykkeinä neuvottelujen ajan. Münster oli vuodesta 1635 lähtien ollut täysin katolinen kaupunki, jossa toimi Münsterin ruhtinas­hiippa­kunnan piispan­istuin. Siellä vain roomalais­katolinen uskonto oli sallittu; kalvinisteilla ja luterilaisilla ei ollut lupa pitää omia jumalan­palveluksiaan.
Osnabrückissä sen sijaan sekä katolinen että luterilainen uskonto olivat sallittuja, ja kummallakin uskonto­kunnalla oli kaupungissa kaksi kirkkoa. Kaupungin porvaristo oli enimmäkseen luterilaisia ja kaupungin­hallitus puhtaasti luterilainen, mutta kaupungista käsin hallittiin myös katolista Osnabrückin ruhtinashiippakuntaa, ja osa kaupungin asukkaista oli katolilaisia. Vuosina 1628–1633 kaupunkia oli miehittänyt Katolinen liiga. Silloin katolinen ruhtinas­piispa Franz Wilhelm von Wartenberg oli määrännyt kaupungissa toimeen­pantavaksi vasta­uskon­puhdistuksen, ja monet luterilaiset perheet joutuivat pakenemaan. Myöhemmin kaupungin oli miehittänyt Ruotsi. Silloin katolisia ei karkotettu, mutta kaupunki kärsi pahoin Ruotsin sota­toimista. Sen vuoksi Osnabrück toivoi osakseen suurta parannusta oloihinsa, kun kaupunki päätettiin tehdä puolueett­omaksi ja demili­tari­soida.
Molemmat kaupungit toivoivat itselleen laajempaa autonomiaa ja vapaan valta­kunnan­kaupungin asemaa. Sen vuoksi ne toivottivat tervetulleeksi asemansa puolueettomina alueina rauhan­neuvottelujen ajan sekä sen, että kaikilta sotivilta osa­puolilta, ruhtinas­piispat mukaan luettuina, kiellettiin kaikki poliittinen vaikutus­valta näissä kaupungeissa. Sen sijaan keisari­kunnan ja Ranskan sekä näiden kaikkien liittolaisten, samoin kuin Alanko­maiden ja Espanjan välillä liittolaisineen käydyt neuvottelut pidettiin Münsterissä.
Rauhansopimuksen vaikutukset
thumb|300px|Eurooppa Westfalenin rauhan jälkeen vuonna 1648, yksin­kertaistettu kartta thumb|300px|Eurooppa vuonna 1648 thumb|300px|[[Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta vuonna 1648.]]
Cool Spot
Cool Spot on Virgin Interactiven vuonna 1993 Sega Mega Drivelle, Super Nintendolle, Sega Game Gearille, Amigalle, Game Boylle ja MS-DOSille julkaisema tasohyppelypeli. Pelin päähenkilö on 7 Up-virvoitusjuoman maskotti: juoman etiketissä esiintyvä punainen piste, jolle on lisätty raajat, aurinkolasit ja suu. Pelin palkitun musiikin on tehnyt Tommy Tallarico.
Westfalenin rauha
Rauhansopimuksen vaikutukset
Keisari Ferdinand III menetti sen vallan, jonka hän Pyhän Rooman keisarikunnan perustus­lakien vastaisesti oli anastanut itselleen, ja joutui palauttamaan sen ruhtinas­kunnille. Tämä palautti ruhtinaille myös oikeuden päättää hallitsemiensa alueiden valtion­uskonnosta. Protestantit ja katoliset julistettiin lain edessä tasa-arvoisiksi, ja kalvinismi tunnustettiin lailliseksi uskonnoksi. Alanko­maiden itsenäistyminen soi myös Euroopan juutalaisille turvapaikan.
Saksassa oli myös joukko ruhtinas­piispoja, joille kuului hiippa­kunnassaan maallinenkin valta. Näiden osalta maiden omistus oli järjestettävä vuonna 1624 vallinneen tilanteen mukaisesti, mikä koitui protestanteille eduksi vuoden 1635 Prahan rauhansopimukseen verrattuna.
Sopimuksen määräykset
Westfalenin rauhansopimuksen pääkohdat olivat seuraavat:
Rauhansopimuksessa oli myös alueellisia määräyksiä:
HMS Tenacious (R45)
HMS Tenacious (viirinumero R45) oli Britannian kuninkaallisen laivaston T-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus muutettiin 1952 tyypin 16 fregatiksi.
Westfalenin rauha
Aiheesta muualla
Harmincéves háború
HMS Tenacious (R45)
Valmistus
Alus tilattiin maaliskuussa 1941 kuudennessa hätälaivueessa nimellä HMS Tempest Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 3. joulukuuta telakkanumerolla 1100. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1943 nimellä HMS Tenacious, koska alukselle suunniteltu nimi oli annettu vastavalmistuneelle sukellusveneelle. Se valmistui 30. lokakuuta 1943.
Palvelus
Alus oli Brittiläisessä Tyynenmeren laivastossa osallistuen joukkojen kotiuttamiseen ja imperiumin alueiden haltuunottoon. Helmikuussa se vierali Melbournessa, jonka jälkeen alus palasi Britteinsaarille. Alus siirrettiin reserviin Devonportissa, mistä se palautettiin 1949 palvelukseen 3. sukellusvenelaivueen maalilaivaksi. Alus muutettiin tyypin 16 fregatiksi. Se vapautui telakalta 1954 sijoitettuna reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin BISCOlle. Alus saapui Trooniin romutettavaksi kesäkuussa 1965.
Vepsän kieli
Vepsä on uhanalainen kieli, joka kuuluu uralilaisen kielikunnan itämerensuomalaiseen haaraan. Sitä puhuvat vepsäläiset Äänisen etelä- ja länsipuolella. 1960-luvulla kaikki alueen perheet puhuivat vepsää, mutta 1980-luvulla sitä oppivat enää lapset, joita vepsää puhuvat isovanhemmat hoitivat.
Nykytilanne
Vuonna 2010 Venäjällä eli vepsän kieltä oman ilmoituksensa mukaan osaavia ihmisiä 3 610. Kielen luonnollinen siirtymä on lähes kokonaan katkennut. Yksittäiset lapset saattavat oppia vepsää äidinkielenään, mutta viimeistään kouluun mennessään hekin kaksikielistyvät ja suurin osa heistä vaihtaa myöhemmin kielensä venäjään. Tämä johtuu vuonna 2008 voimaan astuneesta Venäjän koululaista, joka ei velvoita ottamaan huomioon paikallisia kieliä. Vuonna 2006 tutkimusryhmän jäsenet tapasivat Koskenalan piirissä muutamia nuoria, jotka pystyivät keskustelemaan vepsäksi jossain määrin. Ryhmä ei tavannut vepsänkielisiä lapsiperheitä, eikä sellaisia edes kuultu olevan.
Kieli jakautuu kolmeen murteeseen, pohjois-, keski- ja etelävepsään. Keskivepsä jakautuu edelleen useaan alamurteeseen. Murrejako käy tarkemmin ilmi seuraavasta kaaviosta:
Vepsän kieltä opetetaan valinnaisena aineena muutamissa peruskouluissa Venäjällä vepsäläisten asuma-alueella. Karjalan tasavallassa kuukausittain ilmestyvä Kodima-lehti on kaksikielinen sisältäen sekä vepsän- että venäjänkielisiä kirjoituksia. Jonkin verran Karjalan tasavallassa lähetetään myös vepsänkielisiä radio- ja televisio-ohjelmia. Kielen julkinen käyttö on kuitenkin myös siellä varsin vähäistä.
Vepsä saa Venäjän valtiolta tukea kielen kehitystyöhön Karjalan tasavallassa.
Markku from Finland
250px|thumb|Markku from Finland [[Helsinki|Helsingissä Euroviisuviikolla 2007.]] Markku from Finland (oikealta nimeltään Antti Toivonen) on MySpacen kautta julkisuuteen noussut suomalaista ”junttia” esittävä internethahmo. Mikahäkkispaitaan pukeutuva Markku on karikatyyri suomalaisesta formulaturistista, joka Suomen vuoden 2007 Euroviisu-isännyydestä hullaantuneena tekee ulkomaalaisille suunnattuja esittelyvideoita Suomesta. Markku on 46-vuotias mies, koulutukseltaan teknikko, naimaton ja kertoo harrastavansa avantouintia, sauvakävelyä, sudokua ja karaoken laulamista. Hänet tunnetaan ulkonäöllisesti silmälaseista ja tekoviiksistä. Markun Suomi-aiheisia videoita on katsottu YouTubessa yli puoli miljoonaa kertaa.
Vepsän kieli
Ominaispiirteet
Murre-erot ovat pieniä ja kaikki vepsän puhujat ymmärtävät toisiaan vaivatta. Pohjoisvepsässä on kuitenkin joitakin piirteitä, jotka erottavat sen toisista murteista. Sananalkuinen j on muuttunut liudentuneeksi d:ksi, esimerkiksi ďäŕv 'järvi' ja ďoob '(hän) juo'. Muualla kuin ensimmäisessä tavussa l, n ja r esiintyvät useimmiten liudentuneina, esimerkiksi poigaĺe 'pojalle'. Vokaalin i jälkeinen konsonantti on muista murteista poiketen liudentumaton yksikön ensimmäisen ja toisen persoonan imperfektin päätteessä sekä monikon partitiivin ja adessiivin päätteessä, esimerkiksi ande̮in 'annoin', ande̮id 'annoit', ĺehmid 'lehmiä' ja küńźil 'kynsillä'. Palato-alveolaarinen affrikaatta /ʧ/ on pohjoisvepsässä liudentunut, mutta muissa murteissa liudentumaton. Pohjoisvepsä on säilyttänyt pitkät vokaalit uu ja ii, esimerkiksi puu 'puu' ja hiiŕ 'hiiri', mutta yy on sen sijaan muuttunut diftongiksi yu, esimerkiksi püu 'pyy'.
Kielioppi
thumb|Vepsänkielinen aapinen 1930-luvulta.
Markku from Finland
Subtv palkkasi internetissä huomattavaa suosiota keränneen Markun euroviisutoimittajakseen isännöimään puolen tunnin mittaista keskusteluohjelmaa, jota alettiin esittää kanavalla 2. toukokuuta 2007. Markku’s Morning Comb to Eurovision 2007 -nimisessä aamushow’ssa tavattiin Markku sekä viisuvieraita ja seurattiin Helsingin euroviisuhuumaa.
Vepsän kieli
Kielioppi
Vepsä on säilyttänyt hyvin paljon muinaiselle itämerensuomalaiselle kantakielelle ominaisia piirteitä. Siksi sitä kutsutaankin toisinaan itämerensuomalaisten kielten sanskritiksi. Vepsässä on 24 sijamuotoa, joista uusimmat ovat syntyneet postpositioiden sulautuessa edeltävään sanaan.
Vepsän aakkoset
Liudentuneet konsonantit merkitään kirjakielessä kirjaimen jäljessä esiintyvällä heittomerkillä (’), esimerkiksi l’ tarkoittaa liudentunutta l-äännettä (ääntyy suunnilleen lj).
Markku from Finland
Markku-hahmon on luonut sketsikomediakokoonpano nimeltä Ruttoryhmä. Ruttoryhmä on kerännyt YouTubessa Markun vedolla sketseilleen yli miljoona katsomiskertaa.
Vepsän kieli
Kieliesimerkkejä
Pienoisevankeliumi vepsäksi: Jumal om armastanu mirud muga äjal, ka andoi ičeze üksjaižen Poigan, miše ni üks’, ken hänehe uskob, ei kadoiži, a saiži igähižen elon
Meiden Tat
(Matvei 6: 9-13)
Kirjallisuus
Vaikka puhuttuna kielenä vepsän kielen hiipumista ei ole onnistuttu viime vuosikymmeninä pysäyttämään, vepsänkieliselle kaunokirjallisuudelle ja vepsän kirjakielelle vuosikymmenet Neuvostoliiton romahduksen jälkeen ovat merkinneet myöhäistä renessanssia. Vepsänkielistä kirjallisuutta on julkaistu 1980-luvun lopulta lähtien etupäässä Karjalan tasavallassa mutta myös Suomessa ja Virossa aikakauslehdissä (erityisesti Kodima-lehdessä), monografioina ja kirjallisuusantologioissa. Suomessa vepsänkielistä kaunokirjallisuutta on kustantanut varsinkin Juminkeko-säätiö. Vepsää kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Vepsänkielinen nykykirjallisuus on pääosin runoutta. Vanhemman polven kirjailijat ovat 1930-luvulla (kuten Rurik Lonin, Maria Abramova, Viktor Jeršov, Alevtina Andrejeva) ja 1940-luvulla (Nina Zaitseva, Nina Potaševa) syntyneitä. Nuorempaa, 1960- ja 1970-luvuilla syntynyttä sukupolvea edustavat muun muassa Nikolai Abramov (1961–2016), Mihail Bašnin, Olga Jeršova, Gulja Polivanova, Valentina Rogozina sekä äidinkieleltään venäläinen Igor Brodski (s. 1968). Vepsäläiseen kirjallisuuteen luetaan myös Vasili Pulkin (1922–1987) ja Anatoli Petuhov (s. 1934), jotka kuitenkin ovat kirjoittaneet vain venäjäksi. Erityinen sija vepsän kirjakielen kehittämisessä ja viljelyssä on ollut Nina Zaitsevalla (s. 1946), joka on kääntänyt vepsäksi Uuden testamentin vuonna 2006 sekä julkaissut vuonna 2012 laajan eeppisen runoelman Virantanaz. Ensimmäisen vepsänkielisen romaanin Kalarand julkaisi vuonna 2002 pietarilainen Igor Brodski (s. 1968). Polivanova on julkaissut myös satukirjan vuonna 2019, Armaz sarnaine – heled ojaine.
HMS Edinburgh (D97)
HMS Edinburgh (viirinumero D97) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä, joka kuului kolmanteen sarjaan (Manchester-luokka). Alus otettiin palvelukseen 1985 ja poistettiin palveluksesta 2013.
Valmistus
Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 8. syyskuuta 1980. Se laskettiin vesille 14. huhtikuuta 1983 kumminaan puolustusministeri Michael Heseltinen puoliso Lady Ann Heseltine ja otettiin palveluskäyttöön 17. joulukuuta 1985.
Palvelus
Aluksen modernisointi päättyi 1990, jolloin se palautettiin palvelukseen varustettuna Phalanx CIWS -järjestelmällä. Alus osallistui 1994 Normandian maihinnousun 50-vuotispäivän laivastokatselmukseen. Se oli 1998 Etelä-Atlantilla, jossa se valvoi Falklandin aluevesiä.
Vuonna 2003 alus osallistui Irakin sotaan, jossa se tuki muun muassa merijalkaväkeä tykillään ja suojasi maihinnousutukialus HMS Oceania. Alus palasi toukokuussa Portsmouthiin. Se oli huhtikuussa 2004 Välimerellä osana Naton pysyvää Välimerelle sijoitettua laivastoa ja osallistui sen jälkeen operaatio Active Endeavouriin.
Palattuaan Britteinsaarille alus siirrettiin Rosythissä telakalle, mistä se palasi palvelukseen syyskuussa 2005. Alus oli koeajoissa vuoden loppuun.
Hein ten Hoff
Hein ten Hoff (19. marraskuuta 1919 Süddorf, Edewecht, Hollanti – 13. kesäkuuta 2003 Hampuri, Saksa) oli syntyjään hollantilainen, mutta 1930-luvun lopulla Saksaan siirtynyt ja Saksaa edustanut nyrkkeilijä, jonka amatööriura ajoittui 1940-luvulle ja ammattilasiura 1940-luvun lopulta 1950-luvun alkupuolelle. Ammattilaisten raskaansarjan Euroopan mestaruustittelin hän saavutti syyskuussa 1951 voitolla englantilaisesta Jack Gardnerista. Tittelin hän menetti tammikuussa 1952 belgialaiselle Karel Sysille.
Ura
Nyrkkeily kuten myös muukin urheilutoiminta kiellettiin sodan ajan Saksassa syksystä 1942 alkaen. Niinpä ten Hoffistakin tuli vuosiksi 1942-1945 rintamasotilas.
Heti sodan jälkeen ten Hoff jatkoi ammattilaisena raskaassa sarjassa syyskuusta 1945 aina elokuuhun 1955 asti. Hän kohtasi kesäkuussa 1946 amatööriaikojen saksalaisen kilpakumppaninsa Herbert Rungen ammattilaiskehässä Bad Segebergin kuudennessa ammattilaisottelussaan ja voitti Rungen tyrmäyksellä. Saksan ammattilaismestaruudesta ten Hoff otteli elokuussa 1946 kokenutta Walter Neuselia vastaan ja voitti pistein. Sen jälkeen hän puolusti titteliään Richard Grupea, Jean Kreitzia, uudelleen Walter Neuselia, Arno Kölbliniä, uudelleen Jean Kreitzia, Heinz Seelischia, jälleen Herbert Rungea ja Walter Neuselia sekä Adolf Kleinholdermannia, Wilson Kohlbrecheria, Heinz Neuhausia ja uudelleen heinäkuussa 1952, jolloin menetti lähes kuuden mestaruusvuoden jälkeen tittelin Neuhausille. Toukokuussa 1950 ten Hoff oli otellut Mannheimissa amerikkalaista Jersey Joe Walcottia vastaan ja oli kokenut uransa ensimmäisen tappion ammattilasiurallaan 22. ottelussaan. Syyskuussa 1951 ten Hoff pääsi EM-otteluun Berliinissä englantilaista Jack Gardneria vastaan voittaen pistein. Seuraavassa ottelussa tammuikuussa 1952 hän puolusti EM-titteliä Brysselissä belgialaista Karel Sysiä vastaan ja koki pistetappion menettäen näin raskaan sarjan EM-tittelin. Hän pääsi yrittämään EM-titteliä vielä Heinz Neuhausia vastaan Dortmundissa heinäkuussa 1952. Ottelu oli samalla ottelu Saksan raskaansarjan tittelistä. Neuhaus tyrmäsi ten Hoffin 1. erässä. Samalla ten Hoff loukkasi jalkansa. Sen jälkeen ten Hoff siirtyi vuodeksi Yhdysvaltoihin. Maaliskuusta 1953 maaliskuuhun 1954 ten Hoff otteli Yhdysvalloissa seitsemän ottelua ja saavutti niissä kuusi voittoa. Palattuaan kesällä 1954 takaisin Saksaan ten Hoff jatkoi uraansa, mutta menestys hiipui niin, että elokuussa 1955 hän otteli viimeisen ammattilaisottelunsa Göteborgissa Ruotsin nousevaa tähteä Ingemar Johanssonia vastaan kokien tyrmäyksen. Otteluita kertyi kaikkiaan 43, joissa tuli 32 voittoa, ratkaisemattomia neljä ja tappioita seitsemän.
Uransa jälkeen ten Hoff työskenteli ravintoloitsijana vaimonsa kanssa Hampurin alueella. Hän toimi jonkin aikaa nyrkkeilyliiton puheenjohtajana, mujtta luopui tehtävästä. ten Hoffin elämä päättyi 83-vuotiaana sairastettuaan viimeisinä elinvuosinaan Parkinsonin tautia. ,
Pentti Kumpulainen
Pentti Kumpulainen (s. 21. helmikuuta 1949 Riistavesi) on suomalainen laulaja, jonka levytysura alkoi vuonna 1977. Laulaja asuu tätä nykyä lähellä Oulua, Lumijoella. Hän on vuosien varrella asunut pitkään mm. Riihimäellä, Göteborgissa ja Forssassa. Ruotsin vuosien (1975–1980) aikaan alkoivat levytykset. Päätyö oli tuolloin Volvon tehtaalla, ja laulukeikat keskittyivät lähinnä viikonloppuihin. Muutettuaan takaisin Suomeen, Pentti aloitti keikkailun päätoimisesti.
Alla olevien levytysten lisäksi hän on tehnyt lukuisia singlelevyjä ja ollut mukana monissa tanssimusiikin kokoelmalevyissä.
Mikko Mäntymäki
2013
Mäntymäki voitti Global Powerlifting Alliancen (GPA) maailmanmestaruuskisoissa Tampereella avoimessa ikäluokassa hopeaa maastanostossa ja Push-Pullissa sekä lisäksi kultaa näiden lajien veteraanisarjoissa.
2014
Sydneyssä Australiassa pidetyissä GPA:n MM-kisoissa Mäntymäki oli kisojen menestynein urheilija kuudella kultamitalillaan. Avoimessa ikäluokassa Mäntymäki voitti maailmanmestaruudet penkkipunnerruksessa, maastanostossa sekä Push-Pull'issa. Lisäksi hän voitti veteraanien maailmanmestaruudet voimanostossa, penkkipunnerruksessa sekä Push-Pull'issa .pienoiskuva|Mikko Mäntymäki maastanosto 260 kg GPA:n MM-kisoissa Sydneyssä 2014.|keski|300x300px
2015
Mäntymäki uusi Athensissa USA:ssa GPA:n avoimen ikäluokan maailmanmestaruutensa maastanostossa ja Push-Pull'issa sekä saavutti avoimen ikäluokan penkkipunnerruksessa MM-hopeaa.
2016
Mäntymäki kilpaili World Powerlifting Unionin (WPU) MM-kisoissa Coventryssä Iso-Britanniassa. Penkiltä hän punnersi avoimessa ikäluokassa hopeaa ja veteraaneissa kultaa. Maasta Mäntymäki nosti WPU:n veteraanien (45-49 v) alle 100 kilon painoluokan maailmanennätyksen 250 kg, mikä riitti pronssiin avoimessa ikäluokassa ja mestaruuteen veteraaneissa.
GPA lanseerasi MM-kisoihinsa Dolgoprudnyissä Venäjällä doping-testatun kategorian. Mäntymäki nosti siinä Push-Pull'issa GPA:n veteraanien (40-49 v) alle 100 kilon painoluokan maailmanennätyksen 400 kg. Avoimessa ikäluokassa tulos toi pronssia ja veteraaneissa kultaa. Lisäksi hän sijoittui veteraanien maastanostossa toiseksi.
2017
Mäntymäki kilpaili kesällä WPU:n Euroopanmestaruuskilpailuissa Kerkdrielissä, Alankomaissa. Hän sijoittui avoimessa ikäluokassa penkkipunnerruksessa toiseksi ja voitti maastanoston.
Radikaali vasemmisto
pienoiskuva Radikaali vasemmisto tarkoittaa politiikan tutkimuksessa niitä äärivasemmistolaisia poliittisen kirjon ryhmiä, jotka vaativat yhteiskuntajärjestelmän radikaalia muuttamista esimerkiksi sosialistiseen suuntaan. Vasemmistoradikaalien aatteiden toteuttamiseen kuuluu yleensä yhteisöllisyyden lisäämistä ja kommunismia. Kommunismin yhteydessä radikaalin vasemmiston aatteisiin kuuluu joskus vasemmistotyyppistä vallankumoksen ihannoimista.
Mikko Mäntymäki
2017
Syksyllä World Raw Powerlifting Federationin (WRPF) MM-kisoissa Moskovassa Mäntymäki nosti doping-testatun kategorian Push-Pull'issa avoimessa ikäluokassa hopeaa. Hän osallistui lisäksi World Armlifting Federationin (WAF) otevoimailussa Rolling Thunder -kilpailuun sijoittuen avoimessa ikäluokassa hopealle. Veteraanien Rolling Thunderin hän voitti.
Radikaali vasemmisto
Esimerkiksi Vasemmiston radikaaliryhmä ja Euroopan vasemmistopuolue ovat radikaaleja vasemmistolaisia puolueita. Kreikassa ja Espanjassa vastaavat puolueet ovat tulleet suurten puolueiden joukkoon sosialistipuolueiden tilalle, mikä näkyi Europarlamenttivaaleissa.