cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barbro Alving
Elämä ja ura
Sotavuosina Alving tutustui skoonelaiseen aatelisnaiseen Loyse Sjöcronaan, josta tuli hänen elämänkumppaninsa ja Ruffan varaäiti. Vuonna 1947 Dagens Nyheter lähetti Alvingin maailmanympärimatkalle. Hän vieraili muun muassa itsenäistymiseen valmistautuvassa Intiassa ja sisäiseen aseelliseen konfliktiin ajautuneessa Indonesiassa sekä Singaporessa, Hongkongissa ja Japanissa, josta jatkoi juttusarjan päätepisteeseen Yhdysvaltoihin.
Pasifistina Alving kieltäytyi osallistumasta edes välillisesti maanpuolustukseen, ja hän jätti saapumasta vuonna 1951 pakolliselle väestönsuojelukurssille, minkä johdosta hänet tuomittiin kuukaudeksi vankilaan. Hän suoritti tuomionsa vuonna 1956. Hän oli myös jyrkästi Ruotsin mahdollista ydinaseohjelmaa vastaan ja irtisanoutui Dagens Nyheteristä, kun Herbert Tingsten oli pääkirjoituksessa asettunut kannattamaan Ruotsin omien ydinaseiden hankkimista. Alving siirtyi Vecko-Journaleniin, johon oli jo aiemmin kirjoittanut pakinoita. Vuonna 1958 hän kääntyi katoliseksi. 1960-luvulla hän liittyi kommunistiseen puolueeseen ja arvosteli ankarasti Vietnamin sotaa, jonne hän matkusti sotakirjeenvaihtajaksi vuonna 1967. Hänen fyysinen kuntonsa oli tuolloin jo alkanut heikentyä. Vuonna 1982 hän sai aivohalvauksen. Alving menehtyi tammikuussa 1987, ja hänet on haudattu Ytterselön kirkon haustausmaalle Sörmlantiiin.
Pelourinho
thumb|Historiallinen keskusta kartalla tummennettuna. thumb|Pelourinhon vanhoja taloja. Pelourinho on brasilialaisen Salvador da Bahian kaupungin historiallinen keskusta. Vuonna 1985 Unesco nimesi Pelourinhon kulttuurikeskukseksi maailmanperintöluetteloon.
Teuvan Rivakka
Urheiluseura Teuvan Rivakka perustettiin vuonna 1902 Teuvalla, Etelä-Pohjanmaalla. Nykyään seurassa on hiihto-, suunnistus-, yleisurheilu-, sulkapallo-, kuntourheilu-, pyöräily-, lentopallo-, salibandy- ja painijaostot. Seura ylläpitää Kaarihovi-nimistä tanssipaikkaa.
Seuraa on vuosien varrella edustanut mm. keihäänheiton olympiavoittaja Pauli Nevala, vapaapainin olympiamitalisti Jukka Rauhala, vapaapainin euroopanmestari Pekka Rauhala sekä pikajuoksija Antti Rajamäki.
Orkneysaaret
Orkneysaaret  on Skotlantiin kuuluva saariryhmä Ison-Britannian saaren pohjoispuolella. Saaristo muodostaa yhden Skotlannin 32:sta hallintoalueesta (council area). Siihen kuuluu 67 matalaa saarta. Pääkaupunki Kirkwall sijaitsee saarista suurimmalla.
Joe Primeau
Hän pelasi ammattilaisena vuodesta 1927 vuoteen 1936 Toronto Maple Leafsissa ja sen farmiseuroissa. Primeau tuli tunnetuksi Maple Leafsin "The Kid Line" -ketjun pelaajana yhdessä Charlie Conacherin ja Busher Jacksonin kanssa. Hän voitti NHL-mestaruuden eli Stanley Cupin niin pelaajana kuin valmentajana.
Primeaun uran kokonaistehopisteet olivat 310 ottelussa kerätyt 66 maalia ja 177 maaliin johtanutta syöttöä.
Orkneysaaret
Maantiede
Orkneysaaret koostuu noin 70 saaresta, joista 20 on asuttuja. Saariryhmän pinta-ala on 990 neliökilometriä ja asukasluku arviolta 21 670 (vuonna 2015). Saariston pituus itä–länsisuunnassa on 37 kilometriä ja pohjois–eteläsuunnassa 85 kilometriä.
Joe Primeau
Joe Primeau ei tiettävästi ollut mitään sukua Wayne ja Keith Primeaulle.
Orkneysaaret
Maantiede
Orkneysaarten pääsaari on nimeltään Mainland. Pääsaaren lisäksi puhutaan pohjoissaarista, joiden isoimpia saaria ovat Sanday, Rousay, Westray, Stronsay, Shapinsay ja Eday, sekä eteläsaarista, joiden isoimpia ovat Hoy, South Ronaldsay ja South Walls.
Saarten keskellä oleva Scapa Flow toimi vuoteen 1956 asti Englannin Kotilaivaston päätukikohtana.
Väestö
Suurin osa Orkneysaarten asukkaista asuu joko pääkaupungissa Kirkwallissa tai Stromnessissa. Kolmanneksi suurin asutuskeskus on St Margaret’s Hope South Ronaldsayn saarella. thumb|[[Stromnessin 2 000 asukkaan kylä on Orkneysaarten toiseksi suurin asutus pääkaupunki Kirkwallin jälkeen.]]
Nähtävyydet
Suurimmalla saarella sijaitsee joukko kuuluisia neoliittisia arkeologisia kohteita: hautakammio, kaksi seremoniallista kiviympyrää ja Skara Braen kylä. Näiden lisäksi saarella on joukko ilmeisiä hautakumpuja ja kivikautisia asuinpaikkoja, joita ei ole vielä tutkittu. Löydöistä on saatu paljon tietoa elämästä esihistoriallisena aikana tällä kaukaisella saarella. Yhdessä ne muodostavat Unescon maailmanperintökohteen. Orkneysaaret tunnetaan myös viikinkiajan jäljistä.
Sixx: A.M.
Sixx:A.M. on Nikki Sixxin perustama yhtye. Sixx tunnetaan glam metal -yhtye Mötley Crüen basistina. Sixx:A.M. on julkaissut neljä albumia, The Heroin Diariesin, This Is Gonna Hurtin, Modern Vintagen ja Prayers For The Damned. Ensimmäinen albumi toimii soundtrackina Sixxin kirjalle The Heroin Diaries ja toinen albumi toimii soundtrackina Sixxin kirjalle This is gonna hurt (suom. Nikki Sixxin Maailma).
Yhtyeen livedebyytti tapahtui Crash Mansionissa 16. heinäkuuta 2007. He soittivat viisi kappaletta uudelta albumiltaan.
BLEVE
thumb|right|300px|Kaatuneita ja räjähtäneitä nestekaasusäiliöitä. BLEVE on paineistettua ja nesteytettyä (kuten esim. nestekaasu) kaasua sisältäville säiliöille ominainen räjähdystyyppi. Räjähdys johtuu kiehuvan nesteen ja höyryn laajenemisesta, ja tästä johtuvan paineennousun aiheuttamasta säiliön halkeamisesta. Tämän puolestaan aiheuttaa tyypillisesti säiliön kuumeneminen esimerkiksi tulipalossa, mutta ilmiön voi synnyttää myös esimerkiksi säiliön vaurioituminen tai ylitäyttö.
BLEVE-ilmiön synnyttämiseksi säiliön sisällön ei välttämättä tarvitse olla syttyvää. Jos se kuitenkin on, räjähdyksessä voi syntyä tulipallo.
Prince (täsmennyssivu)
Prince viittaa esimerkiksi seuraaviin:
Fire
Fire tai Fires voi viitata seuraaviin:
Musiikki
Artistit:
Kappaleet:
Genotyyppi
Genotyyppi eli perimätyyppi on yksilön vanhemmiltaan perimien kaikkien geenimuotojen kokonaisuus. Sen sisältämä koodi vaikuttaa yksilön fenotyyppiin ratkaisevasti, mutta vaikutuksen aste vaihtelee suuresti ominaisuudesta riippuen. Ympäristön ja perimän vaikutuksesta yksilönkehitykseen ja ominaisuuksiin on kiistelty siitä lähtien, kuin genetiikka on ollut olemassa. Geenituotteen ilmentymistä organismissa kutsutaan ekspressioksi. Tietyn ominaisuuden suhteen (esimerkiksi hauislihaksen voima) geneettisen ekspression (esimerkiksi aktiinin, myosiinin ja troponiinin määrä sekä vaikkapa hermo-lihas-yksikön reseptorien signaalikaskadien toiminta tuossa lihaksessa) aste kyetään määrittämään ani harvoin, koska suurin osa ominaisuuksista on monigeenisiä. Näin ollen yleensä jonkin ominaisuuden riippuvuussuhteet yksilön genotyypistä esitetään lähinnä todennäköisyyksinä. Ihmisominaisuuksien kohdalla genetiikan ja ympäristön välistä suhdetta on pyritty selvittämään muun muassa klassisilla kaksostutkimuksilla. Termit genotyyppi ja fenotyyppi erotetaan toisistaan ainakin kahden syyn takia:
Fire
Musiikki
Levy-yhtiöt:
Genotyyppi
גן (ביולוגיה)
Zeil
Historia
Zeilin historia alkaa 1100-luvulta. Se on ollut Saksan tunnetuimpia kauppakatuja 1800-luvun lopulta alkaen. Aiemmin katu oli kuulu kestikievareistaan ja barokin sekä klassismin kausina rakennetuista palatseistaan. Zeilin läntinen osa muutettiin kävelykaduksi 1970-luvulla; lännessä se rajoittuu Hauptwachen aukioon ja idässä vastaavasti Konstablerwachen aukioon. Zeilin itäinen osa (Neue Zeil eli "Uusi Zeil") sijaitsee yhdyskatu Konstablerwachen ja kehäkatu Friedberger Anlagen (Cityring) välillä. Neue Zeil on lähinnä virastokatu. Sen varrella sijaitsevat muun muassa keskikaupungin poliisiasema ja kaupunginkirjasto.
Zeilin läntisen osuuden varrella sijaitsee helmikuussa 2009 avattu kauppakeskus MyZeil, jonka suunnitteli arkkitehti Massimiliano Fuksas. Toinen suuri kauppakeskus, kymmenkerroksinen Zeilgalerie, avattiin syyskuussa 1992. Zeilin varrella on myös kaksi tavarataloa ja lukuisia pienempiä kauppaliikkeitä.
Zeil sijaitsee erinomaisten maanalaisten raideliikenneyhteyksien varrella. Sekä Hauptwache että Konstablerwache ovat Frankfurtin metron keskeisiä risteysasemia (U-Bahn-Strecke C).
Cynthia Lummis
Cynthia Marie Lummis (s. 10. syyskuuta 1954 Cheyenne, Wyoming) on yhdysvaltalainen poliitikko republikaanisesta puolueesta.
Ura
Lummis on suorittanut Wyomingin yliopistossa kolme tutkintoa, alemmat tutkinnot eläintieteestä vuonna 1976 ja biologiasta vuonna 1978 sekä oikeustieteestä vuonna 1985 Juris Doctor -tutkinnon. Hän työskenteli aluksi karjatilallisena ja myöhemmin juristina.
Lummisin poliittinen ura alkoi Wyomingin edustajainhuoneessa, jonka jäsen hän oli vuosina 1979–1983 ja 1985–1993. Vuosina 1993–1995 hän oli Wyomingin senaatin jäsen ja vuosina 1999–2007 osavaltion rahastonhoitaja. Vuonna 2008 Lummis pyrki Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseneksi Wyomingista ja tuli valituksi. Hän voitti ensin republikaanien esivaalissa muun muassa Mark Gordonin ja myöhemmin varsinaisessa vaalissa selvällä, 9,9 prosenttiyksikön erolla demokraattien ehdokkaan Gary Traunerin.
Lummis oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen neljä kaksivuotiskautta, vuodesta 2009 vuoteen 2017. Hän ei ollut enää ehdolla vuonna 2016. Hän oli kahdeksan vuoden aikana jäsenenä yhteensä kuudessa eri edustajainhuoneen valiokunnassa, muun muassa budjettivaliokunnassa, maatalousvaliokunnassa sekä tiede-, avaruus- ja teknologiavaliokunnassa.
Lummis on toiminut Yhdysvaltain senaattorina Wyomingista tammikuusta 2021 lähtien.
Yksityiselämä
Lummis oli naimisissa niin ikään Wyomingin osavaltionpolitiikassa vaikuttaneen Alvin Wiederspahnin kanssa vuodesta 1983 tämän kuolemaan, vuoteen 2014 saakka. Pari sai yhden lapsen, tytär Annaliesen.
Howard Smith (elokuvaaja)
Howard Smith on yhdysvaltalainen kameramies ja elokuvaaja. Hän aloitti uransa vuonna 1991 kameramiehenä televisiosarjassa Sherlock Holmesin muistikirja. Ensimmäisen suuren elokuvan kameramiehenä hän toimi Pyhimys-elokuvan myötä vuonna 1997. Vuosien varrella hän on ollut kameramiehenä yhdysvaltalaisissa suurtuotannoissa, kuten elokuvissa The Matrix Reloaded, The Matrix Revolutions, Kaava 51, Possession ja Birthday girl – unohtuman yllätys.
Vuonna 2001 Smith työskenteli ensimmäistä kertaa suomalaisen elokuvan parissa. Toimittuaan Tango Kabareen (2001) kameramiehenä hän toimi vuonna 2005 jo pääasiallisena kuvaajana Pekka Lehdon elokuvassa Game Over.
DINK
DINK  tarkoittaa kahden ansiotyössä käyvän henkilön pariskuntaa, jolla ei ole lapsia. DINK on käytössä erityisesti mainonnan demografisessa suunnittelussa, sillä kyseisellä väestöryhmällä on usein verrattain paljon varoja käytettävänään.
Käsite keksittiin juppi-käsitteen (YUP, Young Urban Professional) syntymisen myötä 1980-luvun loppupuolella, mutta se ei ole tullut sanana yhtä yleiseen käyttöön kuin "juppi".
Unelmien voima
Unelmien voima on kirjailija Nora Robertsin Unelma-trilogian toinen osa, joka julkaistiin vuonna 1997 ja suomennettiin 2009. Kirjan englanninkielinen nimi on Holding the dream. Kirjan pääosassa on kontrollifriikki kirjanpitäjä Katherine "Kate" Powell.
Juoni
Katherine "Kate" Powell on Templetonien äveriääseen hotellisukuun adoptoitu orposerkku. Kate menetti raa'asti vanhempansa autokolarissa ollessaan kahdeksanvuotias. Tuolloin hän astui sisään rakkautta tulvivaan Templeton Houseen, jossa hänelle tehtiin alun alkaen selväksi, että hän on perheenjäsen. Kate ei koskaan tuntenutkaan olevansa muuta kuin aidosti rakastettu, ihan kuin myös hänen sielun sisarensa Margo Sullivan ja Laura Templeton. Kate onnistuu aina ärsyttämään muita loputtomalla järkeilyllään. Järki onkin aina ollut Katen vahva ase jokaisessa asiassa, ja siinä missä Lauran ase on lämmin sydän, ja Margon ase aivan jumalainen ulkoinen kauneus, käyttää Kate järkeä ja järjestelmällisyyttä aseenaan. Ammatiltaan Kate on menestynyt ja pidetty kirjanpitäjä, erittäin kontrollifriikki sellainen.
Kate saa tietää häntä sisäisesti viiltävän perhesalaisuuden; hänen isänsä oli kavaltaja pahimmasta päästä, eikä hänen tilannettaan helpota yhtään se, että hän myös itse saa syytteen asiakkaansa kavalluksesta. Todellisuudessa Kate ei ole kavaltunut keneltäkään mitään; joku on yrittänyt lavastaa hänet.
Kate tuntee sietämätöntä vetovoimaa Templeton hotellien uuteen johtajaan Byron De Wittiin. Kate ei salli itselleen tunteita Byroniin, koska mies näyttää päälle päin häikälemättömältä naistenmieheltä, ja Kate ei siedä sellaisia miehiä. Totta puhuen, Byronkin on aivan lääpällään Kateen, ja suorastaan nauttii saadessaan naisen hikeentymään. Kate milloin ottaa Byronin kanssa rajusti ja äänekkäästi yhteen, ja vihaa tätä koko sydämensä voimalla, ja milloin rakastaa tätä niin ettei näe muuta maailmaa ollenkaan. Byroniin tutustuessaan Kate joutuu tajuamaan, ettei tunteita voi hallita kuin työprojektia, ja yllättäen, Kate eksyykin lakanoiden väliin Byronin kanssa. Pian he ovat suloinen pari vailla vertaistaan.
Kaikki Katen elämän sotkut selviävät pikkuhiljaa. Paljastuu myös, että häikäilemätön Roger, Katen työtoveri, jonka kanssa Kate aikoinaan heilasteli, oli kavalluksen takana. Katelle tarjotaan uudelleen työtä kirjanpitäjänä, mutta hän viihtyy paljon paremmin ystäviensä Margon ja Lauran kanssa perustamassa second hand liikkeessä Pretensesissä, jossa hän on työskennellyt, kun sai kavallussyytteen takia kenkää töistä.
Katen tarina loppuu onnellisesti henkeäsalpaavalla tavalla.
Eraserhead
Eraserhead on David Lynchin ensimmäinen pitkä elokuva. Lynch teki kuvausryhmineen Eraserheadia viisi vuotta. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1977. Vuonna 1974 elokuvan kuvauksissa oli taloudellisista syistä johtuva tauko.
Elokuvan päähenkilö, Henry Spencer (Jack Nance) on hiljainen mies, joka asuu Maryn (Charlotte Stewart) kanssa pienessä asunnossa synkässä kaupungissa. Kuvioihin ilmestyy myös mutanttivauva.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo vaikeaselkoisen ja vainoharhaisen elokuvan olevan kuin luotu kulttiklassikoksi ja antaa Eraserheadille täydet viisi tähteä.
Ridolfo del Ghirlandaio
Ridolfo del Ghirlandaio (4. helmikuuta 1483 Firenze – 1561 Firenze) oli italialainen renessanssikauden taidemaalari ja Domenico Ghirlandaion poika. Myös hänen setänsä David Ghirlandaio ja Benedetto Ghirlandaio olivat taidemaalareita.
Patagotitan
Patagotitan on sukupuuttoon kuollut titanosaureihin kuuluva sauropodisuku. Se löydettiin Argentiinan Patagoniasta, Chubutin maakunnassa sijaitsevasta Cerro Barcinon muodostumasta. Patagotitan sisältää vain lajin Patagotitan mayorum, joka kuvattiin vuonna 2017. Patagotitanin jäänteet koostuvat ainakin kuudesta yksilöstä, ja se on yksi suurimmista ja parhaiten säilyneistä sauropodeista. pienoiskuva|vasen|Taiteilijan näkemys
Ridolfo del Ghirlandaio
Ridolfo sai oppinsa Fra Bartolomeolta ja omaksui vaikutteita etenkin mestari Raffaellolta. Ridolfon töitä ovat muun muassa Incoronazione della Vergine (1504, Louvre), Allegoria (n. 1498, Uffizi), Donna velata (n. 1510, Uffizi), Coperta di ritratto con grottesche (n. 1510, Uffizi) ja Madonna della cintola (1514–1515, Praton tuomiokirkko).
Patagotitan
Koko
Kun Patagotitan kuvattiin vuonna 2017, sen uutisoitiin olleen suurin tunnettu dinosaurus ja maaeläin; sen pituudeksi ilmoitettiin 37 metriä ja painoksi 62 tonnia. Tällaisille väitteille ei ole kuitenkaan tieteellistä tukea, ja tarkempien arvioiden mukaan titanosaureista ainakin Argentinosaurus oli huomattavasti Patagotitania suurempi. Vuonna 2019 Gregory S. Paul arvioi Patagotitanin pituudeksi noin 31 metriä ja painoksi 50–55 tonnia, kun taas Argentinosaurus oli noin 35 metriä pitkä ja painoi 65–75 tonnia. Vuonna 2021 tutkijaryhmä arvioi Patagotitanin painoksi 42–71 tonnia, keskiarvon ollessa 57 tonnia. Vaikka Patagotitan ei ollut suurin tunnettu maaeläin, se on suurin elänyt maaeläin, jonka luuranko tunnetaan suhteellisen hyvin.
Ridolfo del Ghirlandaio
Ridolfo oli myös arvostettu muotokuvamaalari (Ritratto di un orefice, Galleria Palatina, Firenze).
Leopold V
thumb|Leopold V. Josef Kremerin fantasiamaalaus vuodelta 1759. Leopold V (1157 – 31. joulukuuta 1194), Babenbergin sukua, oli Itävallan herttuana kolmannen ristiretken aikoihin 1177–1194. Hän joutui kiistoihin retken johtajan Rikhard Leijonamielen kanssa.
Leopold oli Henrik II:n ja hänen bysanttilaisen vaimonsa Theodora Komneneen poika. Leopold nai 1172 Unkarin kuningas Géza II:n tyttären Helenan. Heillä oli pojat, joista tuli Frederik I ja Leopold VI.
Ristiretkellä Leopold kahinoi Rikhard Leijonanmielen kanssa; Rikhard ja Ranskan kuningas Filip II olivat nostaneet lippunsa Akkossa, mutta kun Leopold teki saman, Rikhard repi hänen lippunsa alas. Rickhardia epäiltiin myös Leopoldin serkun, Jerusalemin kuninkaan Conrad Montferratilaisen surmaan osallistumisesta.
Paluumatkalla Englantiin 1192 Rikhard tunnistettiin Wienissä, tarinan mukaan sinettisormuksesta, ja hänet vangittiin ja tuotiin keisari Henrik VI:n eteen. Rikhardin valtavilla lunnailla rakennettiin uudet Wienin kaupunginmuurit ja Wiener Neustadt. Paavi Celestinus III kuitenkin julisti Leopoldin kirkonkiroukseen ristiretkeläistoverin vangitsemisesta.
Leopold V kuoli 1194 vapautumatta kirkonkirouksesta pudottuaan hevosen selästä turnajaisissa Grazissa.
Anonyymit romantikot
Anonyymit romantikot (Les Émotifs anonymes) on Jean-Pierre Amérisin ohjaama ja yhdessä Philippe Blasbandin kanssa käsikirjoittama ranskalais-belgialainen romanttinen komedia vuodelta 2010.
Juoni
Suklaamestari Angelique (Isabelle Carré) on niin ujo, ettei edes saa sanotuksi vastaan kun hänet palkataan pienen suklaatehtaan myyntiedustajaksi. Kuinka ollakaan, myös uusi työnantaja, konkurssikypsän firman omistaja Jean-René (Benoît Poelvoorde) on ihmissuhteissaan onneton ja estynyt.
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Anonyymit romantikot on herttaisen höpsö mutta kaavamainen romanttinen pikkukomedia, joka ei onnistu yllättämään kertaakaan vaan alkaa nopeasti vaikuttaa melko pitkäpiimäiseltä jahkailulta, jota onneksi kestää vain tunti ja 20 minuuttia. Farssimaisen teatraalisuuden pelastavat hänestä vain muutamat musiikkinumerot.
Arnold Böcklin
thumb|259 px|Arnold Böcklin: Kolmas versio teoksesta Die Toteninsel (1883)
Arnold Böcklin (16. lokakuuta 1827 Basel, Sveitsi – 16. tammikuuta 1901 San Domenico, Italia) oli sveitsiläinen taidemaalari ja tärkeimpiä symbolismin edustajista kuvataiteissa. Böcklinin ehkä tunnetuin teos on Kuolleiden saari, josta hän maalasi useita variaatioita.
Böcklin maalasi runollisen tunnelman ja mystiikan täyteisiä maisemia sekä taruolentoja. Böcklin opiskeli Düsseldorfin taideakatemiassa ja ystävystyi opiskeluaikanaan muun muassa saksalaisen taidemaalarin Anselm Feuerbachin kanssa. Aluksi hän edusti nimenomaan düsseldorfilaisen koulukunnan maisemamaalausta, mutta matkustellessaan eri puolilla manner-Eurooppaa hän tutustui syvemmin eri aikakausien taidesuuntauksiin. Näiden vaikutteiden ansiosta hänen töihinsä tuli yhä enemmän vertauskuvallisia ja mytologisia elementtejä.
Böcklinillä oli vaikutusta symbolismin muotoutumiseen ja leviämiseen etenkin Pohjoismaissa. Myös monet surrealistit, kuten Salvador Dalí ja Max Ernst, tunnustivat Böcklinin edelläkävijäkseen ja pitivät häntä nerokkaana ja ironisena taiteilijana. Lisäksi metafyysisen kuvataiteen edustaja Giorgio de Chirico sai Böckliniltä runsaasti vaikutteita.
Böcklinin työt ovat innoittaneet myös säveltäjiä. Esimerkiksi Max Regerin Neljä sävellystä A. Böcklinin mukaan ( op.128) kuvailee Böcklinin neljää eri teosta: Der geigende Eremit, Im Spiel der Wellen, Die Toteninsel ja Bacchanal. Teos Kuolleiden saari on inspiroinut lisäksi ainakin Andreas Hallénin, Wilhelm Stenhammarin ja Sergei Rahmaninovin sävellyksiä ja Val Lewtonin elokuvaa Tuhoon tuomittu saari.
Saksan armeija
Saksan armeija voi viitata seuraaviin armeijoihin:
Toisen maailmansodan jälkeen:
Vantaan esihistoria
Vantaan esihistoria on Vantaan kaupungin vuonna 2008 julkaisema, Sirpa Leskisen ja Petro Pesosen kirjoittama teos, joka muodostaa osan Vantaan historian teossarjaa. Runsaasti kuvitettu teos käsittelee esihistoriallista Vantaata kivikauden alusta rautakauden loppuun. Aihetta ja alueella eläneiden esihistoriallisten ihmisten elämää lähestytään alueelta löytyneiden kiinteiden muinaisjäännösten ja esineiden pohjalta.
Lasse Grönlund
Lasse Henrik Grönlund (s. 6. helmikuuta 1939 Tampere) on suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla.
Grönlund voitti 21 Suomen-mestaruutta kanadalaiskaksikoissa, 1 000 metrillä vuosina 1958, 1961–1962 ja 1970–1975 sekä 10 000 metrillä vuosina 1958–1959, 1961–1962, 1964, 1968–1969 ja 1971–1975. Hänen parinaan meloivat Reijo Molin 1958–1959 ja 1964, Timo Horppu 1961–1962, Hannu Koskinen 1968–1969 sekä hänen serkkunsa Timo Grönlund 1970–1975. Hän edusti seuratasolla Pirkka-Melojia.
NAL Asunnot
NAL Asunnot Oy on yleishyödyllinen vuokrataloyhtiö, joka rakennuttaa ja vuokraa kohtuuhintaisia vuokra-asuntoja nuorille aikuisille. Yhtiön omistaa valtakunnallinen nuorten asumisen edunvalvoja ja keskusliitto Nuorisoasuntoliitto ry (NAL).
NAL Asuntojen asunnot rakennetaan korkotukilainoituksella sekä valtion erityisryhmien investointiavustuksilla. Asunnot on tarkoitettu 18-29-vuotiaille, pääasiallisesti työssäkäyville tai työelämään hakeutuville nuorille aikuisille. Asunnoissa voi asua siihen saakka, kunnes asukas täyttää 35 vuotta. Asuntoja on 16 paikkakunnalla.
Lähteet
www.nalasunnot.fi
Daína Chaviano
thumb|Daína Chaviano Daína Chaviano (s. 1957 Havanna ) on kuubalainen kirjailija. Chaviano on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1991.
Chavianolle myönnettiin ensimmäinen kirjallisuuspalkinto hänen opiskellessaan Havannan yliopistossa, josta hän valmistui filosofian maisteriksi, pääaineenaan englannin kieli ja englanninkielinen kirjallisuus. Asuessaan Kuubassa hän julkaisi tieteiskirjallisuutta ja fantasiaa ja hänestä tuli Kuuban myydyin ja suosituin lajin edustaja. Yhtä lailla hän on menestynyt perinteisessä kertomakirjallisuudessa ja saanut palkintoja.
Chavianon kirjallisia teemoja ovat mytologia, erotiikka, antiikin historia, sosiologia, parapsykologia, politiikka ja taikuus, joita hän käsittelee runollisia ja aistillisia kuvia tulvivalla tyylillä.
Hänen tärkeimpiin teoksiinsa kuuluu ”La Habana oculta”, sarja romaaneja joista Ikuisen rakkauden saari kertoo historiallisen sukutarinan 1800-luvulta nykyaikaan. Kertomuksen perusaineksia ovat muun muassa taikuus, ihmisten keskuudessa elävät jumalat, murhat ja ennalta määrätyt rakkaustarinat.
Ikuisen rakkauden saaren käännösoikeudet on myyty 25 kielelle, ja siitä on siten tullut kaikkien aikojen käännetyin kuubalaisromaani. Suomeksi romaani on ilmestynyt 2008 Satu Ekmanin suomennoksena.
Sampo Koskinen
Sampo Koskinen (s. 1. maaliskuuta 1979 Kirkkonummi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ura
Koskinen aloitti jalkapalloilun 6-vuotiaana Kyrkslätt IF:ssä. Hän pelasi siellä 17-vuotiaaksi asti ennen kuin siirtyi kaudeksi 1997 FC Honkaan pelaamaan Ykköstä. Vuonna 1998 Koskinen siirtyi Atlantis FC:n riveihin. Kaudella 2000 Atlantis sijoittui Ykkösessä toiseksi ja nousi karsintojen kautta Veikkausliigaan.
Seuraavan kauden Koskinen aloitti FC Hongassa, mutta hän siirtyi FC Jokereihin kesken kauden. Koskinen teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla ja pelasi kolmessatoista Veikkausliiga-ottelussa loppukaudesta. Talvella hän siirtyi Eerste Divisiessä pelanneeseen RBC Roosendaaliin. Koskinen pelasi RBC:ssä alkuun säännöllisesti, mutta joukkueen noustua Eredivisieen uusi valmentaja ei löytänyt enää hänelle käyttöä.
Vuonna 2003 Koskinen siirtyi Allsvenskanin IFK Göteborgiin. Harjoituskaudella Koskinen oli joukkueensa vakiomiehiä avaiskokoonpanossa. Juuri ennen sarjakauden alkua Koskinen kuitenkin loukkaantui, ja toivuttuaan hän ei saanut enää juuri vastuuta joukkueessaan. Näin Koskinen lainattiin kesken kauden 2004 Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Superettaniin Bodens BK:hon. Koskinen pelasi joukkueessa hyvin ja kauden päätteeksi hänelle tarjottiinkin jatkosopimusta, jonka Koskinen kuitenkin hylkäsi, sillä hän ei viihtynyt Bodenin kaltaisessa pikkukaupungissa.
Vuodeksi 2005 Koskinen palasi takaisin Suomeen ja FC Honkaan. Kaudella 2005 joukkue voitti Ykkösen nousten suoraan Veikkausliigaan. Tämä oli Koskisen uran kolmas sarjanousu. Koskinen myös valittiin Ykkösen parhaaksi puolustajaksi. Veikkausliigassa Koskinen pelasi 22 liigaottelua ja toimi myös joukkueen kapteenina. Helmikuussa 2007 uutisoitiin Koskisen siirrosta norjalaiseen Sandefjordiin kahden vuoden sopimuksella. Keväällä 2008 siirtyi takaisin FC Honkaan.
Koskinen teki uransa ensimmäisen Veikkausliiga-maalin FF Jaroa vastaan elokuussa 2010.
Koskinen on myös esiintynyt eri ikäkausi- ja futsalmaaotteluissa.
Konsala
Konsala on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Efektiivinen tuotto
Efektiivinen tuotto eli ”todellinen” tuotto tarkoittaa arvopaperin tuottoa verrattuna sen hankintamenoon tai markkinahintaan. Efektiivinen tuotto kertoo, kuinka monta prosenttia osinko, korko tai muu sellainen tuotto on laskettuna arvopaperin hinnasta.
Kun efektiivinen tuotto lasketaan suhteessa hankintamenoon, menoksi lasketaan ostohinnan lisäksi hankintaan liittyvät kulut ja verot, esimerkiksi välityspalkkio ja leimavero.
Ali Sabieh
Ali Sabieh on kaupunki ja Ali Sabiehin alueen hallinnollinen keskus Djiboutissa. Se sijaitsee lähellä Etiopian rajaa 90 kilometriä Djiboutin kaupungista lounaaseen. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Ali Sabiehissa oli 37 900 asukasta.
Kaupunki on syntynyt 1900-luvun alussa Djiboutin ja Addis Abeban välisen rautatien aseman ympärille. Sen kehitystä ovat edistäneet vuonna 1982 rakennettu maantie ja aluekeskuksen status. Asukkaat ovat etupäässä issoja.
Ali Sabiehin kautta kulkee maantie RN5, josta haarautuu Etiopian rajalle johtava RN19. Rautatie kulkee nykyään kaupungin eteläpuolitse.
Paikallisia elinkeinoja ovat transhumanssiin perustuva karjanhoito, maanviljely ja kaupankäynti. Teollisuutta edustavat vesipullottamo sekä keramiikka- ja sementtitehtaat. Palveluihin kuuluvat koulut, lyseo ja sairaala. Kaupungissa on sähkö- ja vesijohtoverkot.
Seudun nähtävyyksiä ovat Grand Baran autiomaatasanko, 1286 metriä korkea Arreyvuori, Assamon luonnonsuojelualue antilooppeineen sekä siirtomaa-ajan rakennukset.
Gulf (Papua-Uusi-Guinea)
Gulf on maakunta Papua-Uudessa-Guineassa. Sen pääkaupunki on Kerema. Maakunnan pinta-ala on 34 472 neliökilometriä ja asukasluku noin 158 000 vuonna 2011.
Vortex (vuoden 2021 elokuva)
Vortex on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut ranskalainen psykologinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Gaspar Noé. Sen pääosia esittävät Dario Argento, Françoise Lebrun ja Alex Lutz.
Elokuva kertoo kahdeksankymppisestä, Pariisissa asuvasta pariskunnasta. Nainen (Lebrun) kärsii muistisairaudesta ja mies (Argento) sydänongelmista. Ohjaajana tunnettu Argento näyttelee ensimmäisen elokuvapääroolinsa 81-vuotiaana. Noé suostutteli Argenton rooliin näyttämällä tälle Love-elokuvansa, joka sisältää runsaasti autenttisia seksikohtauksia. Argento järkyttyi Lovesta ja luuli Noén pyytävän häntä pornoelokuvaan. Hän suostui kuitenkin mukaan Vortexiin kuultuaan elokuvan ideasta.
Elokuva valmistui poikkeuksellisen nopeassa tahdissa; Noé aloitti käsikirjoituksen laatimisen helmikuussa, kuvaukset toteutettiin huhti-toukokuussa, ja elokuva oli valmis heinäkuussa 2021. Elokuvan dialogi on täysin improvisoitu, ja se on kuvattu split screeninä eli ruutu on jaettu kahteen osaan.
Vortex sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 16. heinäkuuta 2021. Se esitettiin myös Helsingissä järjestettävällä Night Visions -festifaaleilla 19. marraskuuta 2022. Elokuva sai positiivisen vastaanoton sekä kriitikoilta, että yleisöltä: erityisesti Noén käsikirjoitusta ja ohjausta, roolisuorituksia, emotionaalisuutta, kunnianhimoa sekä toteutusta kehuttiin.
Trinity Laban Conservatoire of Music and Dance
Trinity Laban Conservatoire of Music and Dance on musiikin ja tanssin konservatorio Lontoossa, Englannissa. Se perustettiin vuonna 2005 kun kaksi vanhempaa oppilaitosta - Trinity College of Music ja Laban Dance Center yhdistyivät. Konservatoriossa opiskelee 1,175 (2019/20) opiskelijaa kolmella kampuksella: Greenwich (Trinity), Deptford ja New Cross (Laban).
Musiikki
pienoiskuva| Old Royal Naval College, Queen Mary -rakennus Trinity College of Musicin perusti pastori Henry George Bonavia Hunt Lontoon keskustaan vuonna 1872 kirkkomusiikin opetuksen parantamiseksi. Oppilaitos aloitti toimintansa kirkon kuoroseurana nimeltään Church Choral Society, jonka monipuoliseen toimintaan sisältyivät kuorolaulutunnit ja kirkkomusiikin opetus. Gladstone oli varhainen kannattaja koulun alkuvuosina. Vuotta myöhemmin, vuonna 1873, oppilaitoksesta tuli Lontoon kirkkomusiikin korkeakoulu, the College of Church Music, London. Vuonna 1876 korkeakoulu rekisteröitiin uudella nimellä, Trinity College London. Aluksi vain miesopiskelijat saivat osallistua opetukseen ja heidän täytyi olla Englannin kirkon jäseniä.
Vuonna 1881 Trinity College London muutti Mandeville Placelle, Wigmore Streetin varrelle Lontoon keskustaan. Tässä sijainnissa koulu pysyi yli sadan vuoden ajan. Yliopisto otti haltuunsa myös useita naapurirakennuksia Mandeville Placessa, jotka yhdistettiin lopulta vuonna 1922 kreikkalaisen portin avulla. Tämän lisäksi tehtiin myös huomattava remontti, jonka aikana rakennettiin mm. vaikuttava portaikko ja uusi konserttisali ensimmäiseen kerrokseen. Remontista huolimatta koulun muissa osissa säilyi kuitenkin monimutkainen ulkoasu, joka heijastaa sen historiaa kolmena erillisenä rakennuksena. Rakennuksessa toimii nykyään Lontoon kauppakorkeakoulu, School of Economic Science. vasen|pienoiskuva| Trinity College of Musicin kirjasto, Mandeville Place, 1922 Trinity muutti nykyiseen kotiinsa Greenwichiin vuonna 2001. John Webb rakensi King Charles Courtin itäsiiven osana Greenwich Palacen uudelleenrakennusta; se sulautui myöhemmin Royal Naval Hospitalin rakennukseen, jonka suunnitteli osittain Sir Christopher Wren, ja josta oli myöhemmin tullut osa Royal Naval Collegea (RNC). Rakennusten sovittaminen Trinityn käyttöön ja vuosisadan RNC-miehityksen kasvun poistaminen vaati huomattavaa kunnostusohjelmaa. Uusien harjoitustilojen rakennusvaihe paljasti rakennuksen ytimestä Tudorin palatsin muurauksia. Greenwichiin siirtymisen kokonaiskustannukset olivat 17 miljoonaa puntaa.
Junior Trinity
Monet yliopiston henkilökunnasta opettavat myös Junior Trinityssä, lauantaisin järjestettävässä musiikkikoulussa. Opetusta järjestetään poikkeuksellisen lahjakkaille nuorille muusikoille. Junior Trinity tarjoaa soitto- ja lauluopetusta 5–19-vuotiaille, sekä vanhemmille opiskelijoille GCSE- ja A-Level kursseja musiikissa ja musiikkiteknologiassa. Monet Junior Trinity -opiskelijat usein jatkavat musiikkiopintojaan konservatorioissa ja yliopistoissa eri puolilla maata. Trinity oli ensimmäinen musiikkikorkeakoulu, joka loi vastaavan osaston, ja monet konservatoriot ovat seuranneet Trinityn jalanjäljissä.
Sisäänpääsy
Musiikin ohjelmiin pääseminen vaatii koe-esiintymisiin osallistumisen. Koe-esiintymisiä järjestetään vuosittain marras-joulukuussa ja maalis- huhtikuussa. Tanssin ohjelmiin vaaditaan myös koe-esiintymisiä: Koe-esiintymisiä järjestetään Trinity Labanissa ja valituissa kohteissa ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja. Konservatorion sisäänpääsyprosentti on noin 9,9%, mikä tekee Trinity Labanista yhden valikoivimmista kouluista Isossa-Britanniassa ja Euroopassa.
Trinity College London
Trinity College London perustettiin vuonna 1877 Trinity College of Musicin ulkopuolisena tutkintolautakuntana. Nykyään lautakunnan kokeita suorittavat yli 60 maan opiskelijat, mikä antaa maan ulkopuolisille opiskelijoille mahdollisuuden hankkia pätevyksiä useilla eri esittävän taiteen ja taidekasvatuksen sekä englannin kielen oppimisen ja opetuksen aloilla. Trinity College London sijaitsee Blue Fin -rakennuksessa Lontoon keskustassa. Trinity College London vahvisti Trinity College of Musicin tutkintotodistuksen (GTCL) ennen kuin se korvattiin BMus- mallilla vuonna 1997.
Trinity College of Musicin historiallinen yhteys vapaamuurarien liikkeeseen
Trinity Collegen Loosi nro 1765 perustettiin vuonna 1878 seitsemän koulun opettajahenkilöstön toimesta. Mukana oli myös koulun perustaja, pastori Henry George Bonavia Hunt. Kaikki seitsemän olivat vapaamuurareita. Menneisyydessä vapaamuurarit olivat tärkeä, vaikkakin salainen osa oppilaitoksen elämää sekä miespuolisten henkilöstön jäsenten että opiskelijoiden keskuudessa. Trinity Collegen Loosia ei enää liitetä korkeakouluun, sillä yksikään koulun jäsen ei kuulu siihen. Sattumalta koulun suojelija, Prinssi Edward, Kentin Herttua on ollut Englannin Yhdistyneen Loosin suurmestari vuodesta 1968.
Tanssi
Vuonna 1958 koulu muutti Manchesterista Surreyn Addlestoneen ja sitten vuonna 1975 Lontoon New Crossiin, jossa se sai uudeksi nimekseen Laban Centre for Movement and Dance. Vuonna 1997 se nimettiin uudelleen Laban Centre Londoniksi. Vuonna 2002 keskus muutti uusiin tiloihin Deptfordiin ja nimettiin uudelleen Labaniksi.
Tiedekunta tänään
Laban tarjoaa muun muassa alempia ja ylempiä korkeakoulutukintoja (mukaan lukien siirtymäkursseja). Tanssitieteellinen tiedekunta tarjoaa myös tunteja aikuisille ja nuorille paikallisyhteisössä, mukaan lukien jatkokoulutuskeskuksessa. Vuonna 2019 oppilaitos järjesti London International Screen Dance Festival -tapahtuman.
Laban Creekside (Deptford) käsittää 13 tanssistudiota, joista kahdeksassa on balettiin soveltuvat barre-tangot. Kampuksella sijaitsee myös 300-paikkainen Bonnie Bird Theatre, pienempi studioteatteri ja tanssikirjasto. Laban Laurie Grove-kampuksella (New Crossi) on myös useita studioita ja harjoitustiloja.
Maine
Trinity Labanin musiikin ja tanssin konservatorio on kansainvälisesti tunnustettu johtavaksi musiikki- ja tanssikoulutusta tarjoavaksi oppilaitokseksi. Koulu on sijoittunut yhdeksänneksi maailman kymmenen parhaan musiikkikoulun listalla. Sivusto shareranks.org listasi sen 11. sijalle (77: stä) maailman parhaiden musiikkikorkeakoulujen / konservatorioiden luettelossa (maaliskuussa 2018).
Merkittäviä alumneja
oikea|pienoiskuva|250x250px| Professori John Warriner, puheenjohtaja 1930–34. Otettu vuonna 1933
Eskimot
Eskimot ovat eskimokieliä puhuvia kansoja, jotka asuvat pohjoisen pallonpuoliskon arktisella alueella Grönlannissa, Kanadan pohjoisosissa, Alaskassa ja Siperian itäkärjessä. Eskimokieliä lasketaan olevan yhdeksän. Perinteinen eskimoiden elämäntapa pitkälti katosi 1900-luvulla nykyaikaisemman elämäntavan tieltä.
Eskimot jaetaan inuitteihin ja jupikeihin, ja kumpikin kansa jakautuu useaan ryhmään. Inuitien asuinalue ulottuu Grönlannista Pohjois-Kanadan kautta Alaskaan. Jupikit puolestaan asuttavat Alaskan länsi- ja lounaisrannikkoa sekä Venäjän Tšukotkan itärannikkoa. Alaskan lounaispuolisella Aleuttien saariketjulla asuu lisäksi aleutteja, joita pidetään joistain yhtäläisyyksistä huolimatta yleensä eri kansana kuin eskimoita. Aleuttien kielet ovat etäistä sukua eskimoiden kielille, ja heidän aineellinen kulttuurinsa on joiltain osin samankaltainen kuin eskimoiden, mutta henkiset kulttuurit ovat erilaisia. Intiaaneihin eskimot eivät kuulu.
Eskimo-nimen alkuperä ja käyttö
Sana eskimo ei ole eskimoiden omaa kieltä, vaan sen on selitetty johtuvan algonkini-intiaanien antamasta nimityksestä, joka on alun perin tarkoittanut ″vierasta kieltä puhuvaa”. Vaihtoehtoisten selitysten mukaan eskimo-sana juontuisi creenkielisestä sanasta askamiciw, joka tarkoittaa ″raa’an lihan syöjää”, tai askimew, joka tarkoittaa ″lumikenkien solmijaa”, mutta nämä saattavat olla väärinkäsityksiä. Nykyään eskimo-nimitys koetaan etenkin Kanadassa usein halventavaksi, mutta tämä ei välttämättä ole yhteydessä sen alkuperäiseen käyttöön tai merkitykseen.
Eskimoilla ei ole omakielistä sanaa, joka viittaisi kaikkiin maailman eskimokansoihin, sillä hajallaan asuneet ryhmät eivät ole tienneet kaltaisiaan asuvan eri puolilla kalottialuetta. Niinpä mikä tahansa yleisnimitys on keinotekoinen, ja eskimologi Ernest Burch suositteleekin vuosisatojen kuluessa vakiintunutta eskimo-sanaa. Myös osa eskimoista on sitä mieltä, että eskimo on sopiva nimitys, mutta asia on kiistanalainen. Tarvittaessa voidaan käyttää täsmällisempiä nimityksiä inuitti ja jupik.
Eskimo-sanasta on luovuttu monissa yhteyksissä. Tanskan kansallismuseo lopettaa sanan käytön. Monet jäätelövalmistajat ovat luopuneet Eskimo-nimestä, Suomessakin valmistaja päätti muuttaa nimen "Pingviiniksi".
Gazebo
Gazebo (oik. Paul Mazzolini, s. 18. helmikuuta 1960 Beirut) on italialainen laulaja.
Eskimot
Asuinalueet
Inuiteilla on Kanadassa neljä itsehallintoaluetta (yhteisnimeltään Inuit Nunangat): Inuvialuit, Nunatsiavut, Nunavik ja Nunavut. Eniten inuiteja asuu Nunavutissa, noin 25 000. Kanadan inuittien maaoikeuksien ja poliittisten oikeuksien takana on vuonna 1971 perustettu inuittijärjestö Inuit Tapiriit Kanatami (ITK).
Gazebo
Libanonissa syntynyt italialaisen diplomaatin ja amerikkalaisen laulajan poika Mazzolini aloitteli uraansa jazz-, rock- ja punk-yhtyeissä ennen kuin tapasi tuottaja Paolo Micionin, jonka kanssa alkoi tehdä yhteistyötä. Ensimmäinen julkaisu Masterpiece oli pieni hitti vuonna 1982.
Eskimot
Asuinalueet
Alaskassa asuu noin 55 000 inuitia ja noin 21 000 jupikia. Grönlannin 55 000 asukkaasta 80 prosenttia eli 44 000 on inuiteja.
Gazebo
Vuonna 1983 julkaistu I Like Chopin oli hitti ympäri Eurooppaa ja pysyi listojen kärjessä useita viikkoja. Ryan Parisille kirjoitettu kappale "Dolce Vita" oli Saksan listalla 10:ntenä ja Isossa-Britanniassa viidentenä. Myös kappaleet "Love In Your Eyes" ja "Lunatic" ylsivät 20 parhaan joukkoon Euroopan levylistoilla, mutta 1984 julkaistu albumi Telephone Mama ei ollut enää yhtä menestyksekäs. Mazzolini on urallaan tehnyt useita albumeita, joista viimeisin on vuonna 1997 julkaistu Viewpoint.
Eskimot
Eskimokielet
Eskimokieliä puhutaan koko eskimoiden asuinalueella. Suurinta ja vakiintuneinta eskimokieltä grönlantia puhuu yli viisikymmentätuhatta syntyperäistä puhujaa.
Historia
Jääkaudella Kanadaa peitti jäätikkö, joka erotti sen eteläpuolelle asettuneet nykyisten intiaanien esivanhemmat jäätikön pohjoispuolella asuneista eskimoiden esivanhemmista. Nykyisen Beringinsalmen paikalla oli Beringinsalmen maakannas, joka yhdisti Aasian ja Alaskan, ja eskimoiden esivanhemmat olivatkin kulttuurisesti ja etnisesti aasialaisia. Beringinsalmi täyttyi vedestä noin 13 000 vuotta sitten. Paleoeskimot levittäytyivät joskus vuosien 4000–2000 eaa. välillä Länsi-Alaskasta koko Amerikan mantereen pohjoisosiin ja Grönlantiin sekä etelään Aleuttien saariketjun päähän. Eskimokielet ja aleuttilaiset kielet erkanivat toisistaan noin 4 000 vuotta sitten, ja eskimoita ja aleutteja pidetäänkin eri kansoina.
Eskimoiden edeltäjäkulttuurista ei ole yksimielisyyttä: sellaisena on pidetty noin 4000 eaa. alkanutta eteläalaskalaista Ocean Bay -kulttuuria sekä 2500 eaa. alkanutta länsialaskalaista Denbighin kulttuuria. Eskimoiden ekspansion pohjalta syntyi Dorsetin kulttuuri noin vuonna 700 eaa. Sen syrjäytti vuosien 1000–1500 jaa. välillä Pohjois-Alaskasta Amerikan koko pohjoisrannikon ja Grönlannin alueelle levinnyt Thulen kulttuuri, joka synnytti inuit-murrealueena tunnetun yhtenäisen kielivyöhykkeen.
Eskimokulttuurin kukoistuskautena on pidetty ajanlaskumme ensimmäistä vuosituhatta, jolta ajalta on peräisin näyttäviä käsitöitä ja käyttöesineitä. Sitä seurasi pitkä vakaantumisen jakso, jolloin eskimot kehittivät kauppa- ja sodankäyntitaitojaan. Pienen jääkauden seurauksena eskimoiden väkiluku taantui, ja heitä oli 1500-luvulla eurooppalaisten tullessa alueelle noin 75 000. Eurooppalaisten mukana tulleilla taudeilla oli eskimoihin tuhoisa vaikutus, ja eskimokulttuurit olivat monilta seuduilta kadonneet 1900-luvun alkuun mennessä. 1930-luvulla eskimot viettivät paljon aikaansa eurooppalaisten perustamien kauppa- ja lähetysasemien läheisyydessä. 1970-lukuun mennessä kaikki eskimokansat olivat omaksuneet nykyaikaisen elämäntavan ja asuivat paikoillaan. Nykyisin eskimot käyvät palkkatyössä osan ajastaan sekä käyvät koulua, ja metsästystä sekä kalastusta harjoitetaan melko pienimuotoisesti. Eskimot käyttävät sähköä sekä nykyaikaisia kulkuvälineitä, ja vanha elämäntapa on kokonaan kadonnut.
Asuminen ja vuotuismuutto
pienoiskuva|Eskimoperhe vuonna 1915 kesäasumuksensa edessä. Eskimot joutuivat asumisessaan ottamaan huomioon asuinseutujensa ankaran ilmaston: pohjoisen rannikkoseuduilla tuulee ankarasti ja Alaskassa ilmankosteus on korkea. Pohjoisimmilla seuduilla pakkaset ovat purevan kylmiä. Eskimoiden majapaikat olivat siksi hyvin eristettyjä. Rakentamista rajoitti rakennusmateriaalien saatavuus. Tavallisin esikimoasumus oli puoliksi maahan kaivettu turvemaja. Sen seinien kehikkona käytettiin puuta tai valaanluuta, joka katettiin paksulla turvekerroksella. Turvetalojen mallit vaihtelivat paljon, mutta yleensä niissä oli oleskelutila, sisääntulotunneli, pieni varastoalkovi, lyhyt savupiippu ja läpikuultavista hylkeensuolista tehty kattoikkuna. Napaeskimot, joiden asuinseuduilla ei kasvanut puuta, rakensivat turve- ja lumimajojensa seinät kivestä. Jotkut Alaskan eskimot pystyivät rakentamaan talonsa kokonaan hirsistä. Toinen talotyyppi oli qarmat, jota suosittiin paikoin kylmällä Keski-Arktiksella. Siinä oli pyöreä turpeesta, kivistä tai lumilohkareista tehty perustus ja nahkainen katto. Väliaikaisina asumuksina käytettiin usein telttoja, jos ilmasto sen mahdollisti. Keski-Arktiksen seuduilla eskimot rakensivat kupolinmuotoisia lumimajoja eli igluja. Lämpöä saatiin asuntoihin myös lampuissa poltettavasta hyljeöljystä. Kesäisin useimmat eskimoyhteisöt asuivat nahkateltoissa. Sääskiä torjuttiin polttamalla oviaukon vieressä vaivaispajun oksia.
Useimmat eskimoyhteisöt muuttivat vähintään kahdesti vuodessa riistan perässä, jotkin jopa kymmeniä kertoja. Muuttomatkat vaihtelivat parin kilometrin leirinvaihdoista satoihin kilometreihin. Ilmeisesti vain Koillis-Siperian ja jotkin Lounais-Alaskan ja Tyynenmeren eskimot asuivat pysyvillä paikoilla. Muuttomatkalla saattue pystytti peurannahoista tehtyjä telttoja yösijoikseen, joissa saatettiin viipyä huonolla säällä kuukausiakin. Muuttomatkat maitse tehtiin yleensä koiravaljakolla. Eskimoiden koiravaljakon reet olivat 3–4 metriä pitkiä, 80–90 senttimetriä leveitä ja 20–25 senttimetriä korkeita. Vesillä matkaa tehtiin matkaveneillä eli umiakeilla. Kajakkeja käytettiin tavallisesti vain metsästykseen, mutta jos puu ei riittänyt ihmisten ja tavaroiden kuljettamisessa tarvittavien umiakkien rakentamiseen, eskimot sitoivat useita kajakkeja yhteen.
Ravinnonhankinta
pienoiskuva|Grönlantilainen jääkarhunmetsästäjä kajakissaan. Kuva vuodelta 1904. Ravinnon hankkiminen oli eskimoiden asuinseuduilla vaikeaa. Pääravintona olivat nisäkkäät ja kala, joiden pyynti oli vaikeaa jäisessä, tuulisessa ja autiossa maastossa. Merinisäkkäistä eskimot käyttivät ravinnokseen etenkin hylkeitä, mutta myös muun muassa mursuja, merileijonia ja valaita. Merinisäkkäitä metsästettiin kajakista käsin harppuunalla, jossa oli irtoava pää. Sen avulla eläimeen kiinnitettiin nahkaköysi, jossa oli kelluke. Osuman saanut eläin sukelsi kelluketta vetäen, ja metsästäjä odotteli sen nousemista pinnalle hengittämään. Kellukkeen vetämisestä väsynyt hylje ei uskaltanut jäädä pinnalle hengittämään kauaksi aikaa, ja kun se oli lopulta läkähdyksissä, metsästäjä tappoi sen keihäällä. Seuduilla, joilla meri ei koskaan sulanut, metsästettiin hengitysavannoilta, joita koirat pystyivät paikantamaan. Metsästäjä saattoi joutua odottamaan hyljettä avannon äärellä harppuunansa kanssa jopa useita tunteja. Ryhmätyön avulla saatettiin valvoa alueen kaikkia hengitysavantoja. Kesäisin hylkeitä metsästettiin kevätjäiden päältä kierimällä niitä kohti hyljettä matkien. Suurimpia valaita metsästettiin isommalla porukalla. Tyynellämerellä valaanpyynnissä käytettiin myrkkykeihästä. Suurimmat eläimet kuten valaat ja mursut olivat vaarallisia metsästää.
Itäeskimot pyysivät kalaa padoista atraimilla. Lännessä kalaa pyydettiin verkoilla niiden noustessa jokiin.
Maalla eskimot metsästivät etenkin peuroja eli karibuja. Niitä metsästettiin väijymällä niiden vaellusreittien varrella. Usein eläimet johdateltiin aitaukseen, johon ne tapettiin. Muitakin metsästyskeinoja käytettiin tarpeen ja vuodenajan mukaan. Eskimot pyydystivät myös kaikkia muitakin alueen nisäkkäitä jääkarhusta ja myskihärästä maaoravaan. Keväällä ja kesällä pyydystettiin lintuja ja kerättiin niiden munia. Talvisin kiirunat olivat tärkeää ruokaa.
Ruokavalio
Eskimot söivät lähes ainoastaan eläimiä. He käyttivät riistan tarkkaan hyväksi ja söivät lihan lisäksi rasvan, sisäelimet ja veren. Suurimman osan lihasta he söivät raakana, yleensä kuivattuna tai jäätyneenä; joskus he keittivät lihan. Joidenkin seutujen kuten Lounais-Alaskan eskimot söivät myös kasvikunnan tuotteita, kuten marjoja, juuria ja merilevää. Eskimoilla ei esiintynyt puutostiloja, mutta he kärsivät joskus lihasta ja kalasta saamistaan loisista. Ruoanpuute johti myös joskus nälkäkuolemiin. Kanadalainen löytöretkeilijä Vilhjalmur Stefansson tutki eskimoiden hiilihydraatitonta ruokavaliota 1900-luvun alussa ja ryhtyi suosittelemaan sitä Yhdysvalloissa havaittuaan itsensä ja inuitien pysyneen sillä täysin terveinä. Stefanssonin mukaan inuitien ruokavalio koostui noin 50-prosenttisesti karibusta, 30-prosenttisesti kalasta, 10-prosenttisesti hylkeestä ja loput sekalaisista riistaeläimistä ja munista.
Yhteisöt
Eskimot asuivat perinteisesti pienissä ja kaukana toisistaan sijainneissa kylissä, joissa oli tyypillisesti 10–50 asukasta, enimmillään 800. Yhden pienen kylän asukkaat olivat usein kaikki samaa perhettä. Yhden eskimon elinpiiriin kuului enintään 15–40 suurperhettä. Saman kulttuurin jakaneita mutta erillisiä sosiaalisia ja alueellisia ryhmiä tai kansoja eskimoilla oli 1800-luvun alussa luultavasti noin 200. Lännessä kukin yhteisö asutti noin tuhannen neliökilometrin aluetta, mutta idässä yhteisön aluetta saattoi olla jopa 200 000 neliökilometriä. Lännen yhteisöt pitivät yhteyttä muihin kansoihin, mutta jotkin Grönlannin luoteisosien eskimoista luulivat olevansa ainoita ihmisiä maan päällä. Yhteisöt kävivät tavatessaan kauppaa keskenään, mutta yleensä suhtautuminen toisiin heimoihin oli varautunutta tai jopa vihamielistä.
Perheet
pienoiskuva|300px|Eskimolapsia vuonna 1925 Eskimoiden hedelmällisyys oli alhainen, ja eskimonainen sai tavallisesti vain pari kolme lasta. Tämän on arveltu johtuneen ensinnäkin siitä, että eskimolapsia imetettiin yleensä yli viisivuotiaiksi asti, toisekseen eskimonaisten ajoittaisesta alipainoisuudesta, ja kolmanneksi naisten raskaasta työstä ja vaeltamisesta johtuneista lukuisista varhaisista keskenmenoista. Kun eskimot luopuivat perinteisestä elämäntavastaan 1900-luvulla, syntyvyys räjähti nousuun.
Eskimoperheet olivat suurperheitä, joissa asui yhdessä aikuisia sisaruksia, serkkuja puolisoineen ja ikääntyneitä vanhempia. Joillain miehillä oli kaksi tai kolme vaimoa, ja joskus harvoin naisellakin saattoi olla kaksi aviomiestä. Vanhuksia arvostettiin suuresti ja lapsistakin pidettiin hyvää huolta. Vaikeina aikoina oli tavallista että perheen vanhus jättäytyi oma-aloitteisesti luonnon armoille kuolemaan, jotta hän ei olisi taakka perheelle. Lapsia surmattiin vain äärimmäisten nälänhätien aikana.