cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peltoukonnauris
Ulkonäkö ja koko
Peltoukonnauris on pystyasentoinen ruohovartinen kasvi, joka kasvaa 30–60 cm korkeaksi. Lehdet ovat pitkulaiset ja lievästi hammaslaitaiset. Keltaiset neliterälehtiset kukat ovat halkaisijaltaan 4–8 mm, kasvin latvassa, ne aukeavat alhaalta ylöspäin. Kukkien kuihduttua niiden tilalle tulee pitkulainen särmikäs lituhedelmä. Peltoukonnauriista tavataan Suomessa kahta alalajia eli yksivuotista rikkaukonnaurista (Erysimum cheiranthoides subsp. cheiranthoides) ja kaksivuotista nurmiukonnaurista (Erysimum cheiranthoides subsp. altum).
Levinneisyys
Peltoukonnauris on yleinen lähes koko Euroopassa. Se on kuitenkin harvinainen arktisilla alueilla pohjoisessa, mereisimmillä alueilla Norjassa, Britteinsaarten pohjois- ja länsiosissa ja Islannissa, sekä toisaalta välimerenkasvillisuuden alueella etelässä. Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa sitä esiintyy laajalti samalla ilmastovyöhykkeellä kuin Euroopassa.
Suomessa peltoukonnauris esiintyy koko maassa ja on yleinen Etelä-Lappiin saakka. Etelä- ja Keski-Suomessa se on muinaistulokas, Keski- ja Pohjois-Lapissa uustulokas.
Store Lakselvtinden
Store Lakselvtinden on Skandien Lyngsalpanissa sijaitseva vuorenhuippu Tromssan läänissä, Norjassa. Huippu kuuluu Lakselvtindanen vuorimassiiviin ja on sen korkein huippu, 1 616 metriä merenpinnan tasosta.
Ensimmäisinä huipulle kiipesivät brittiläiset C. V. Rawlence ja L. C. Rawlence heinäkuussa 1899.
Peltoukonnauris
Muuta
Peltoukonnauris on rikkakasvi.
Rantavihvilä
Sitä tavataan Itä- ja Pohjois-Euroopassa sekä paikoin Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Walter Weller
Walter Weller (30. marraskuuta 1939 Wien – 14. kesäkuuta 2015 Wien ) oli itävaltalainen kapellimestari.
Weller syntyi Wienissä ja nousi alun perin maineeseen viulistina. Hän oli 17-vuotiaana Wienin filharmonikkojen jäsen ja jo 22-vuotiaana konserttimestari. Hän myös johti omaa jousikvartettoaan vuosina 1958–1969.
Kapellimestarina Walter Weller alkoi saada enenevää huomiota 1960-luvulta alkaen. Jo vuonna 1969 hän oli säännöllisesti johtamassa Wienin kansanoopperaa ja Wienin valtionoopperaa. Vuonna 1977 hän muutti Britanniaan ryhtyäkseen Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen ylikapellimestariksi. Tätä ennen hän oli johtanut vuodesta 1975 Tonkünstler-orkesteria Itävallassa.
Vuosina 1980–1986 Weller johti Royal Philharmonic Orchestraa ja vuosina 1991–1996 Skotlannin kansallisorkesteria. Skotlannin pankki kunnioitti kapellimestaria painamalla tämän kuvan 50 punnan erikoisseteliin. Wellerin levytettyyn tuotantoon kuuluu mm. Haydnin, Mozartin, Bergin, Beethovenin, Brahmsin, Šostakovitšin ja Prokofjevin teoksia.
Weller kuoli 75-vuotiaana kotonaan Wienissä 14. kesäkuuta 2015. Hän oli sairastanut syöpää.
Tatsuya Tanaka
Tatsuya Tanaka (s. 27. marraskuuta 1982 Yamaguchi, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2005-2009.
Erik Spoelstra
Erik Spoelstra (s. 1. marraskuuta 1970 Evanston, Illinois) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja, joka toimii NBA-liigan Miami Heatin päävalmentajana.
Koripalloura
Vuodesta 1995 Miami Heatin organisaatiossa toiminut Spoelstra nimettiin päävalmentajaksi kauden 2007–2008 jälkeen edellisen päävalmentajan Pat Rileyn siirryttyä muihin tehtäviin. Omalla peliurallaan hän pelasi Portlandin yliopistossa pelintekijänä ja myös hetken Saksan alasarjoissa pelaaja-valmentajana.
Spoelstran päävalmentaja-aikana Miami Heat on voittanut NBA:n mestaruuden vuosina 2012 ja 2013.
Hannah Montana 2: Non-Stop Dance Party
Hannah Montana 2: Non-Stop Dance Party on yhdysvaltalaisen näyttelijä-laulaja Miley Cyrusin ensimmäinen remix-albumi. Kyseisen albumin hän on tehnyt Hannah Montanan roolihahmossa. Albumi julkaistiin 29. tammikuuta 2008 ja levy-yhtiönä toimi Walt Disney Records.
Tämä CD sinältää bonuskappaleen "Chris Cox Megamix". Tämä bonuskappale sisältää live-esiintymisiä Lontoon konsertilta ("Nobody's Perfect" ja "Life's What You Make It"), kuvia ja printattavia juhlakutsuja. Wal-Martin julkaisu sisältää bonuskappaleen: remix-version kappaleesta "This Is the Life".
Walt Disney Recordsin virallinen verkkosivusto loi Hannah Montana: Make-a-Mix -pelin mainostaakseen kyseistä albumia.
Henry Steel Olcott
Henry Steel Olcott (2. elokuuta 1832 – 17. helmikuuta 1907), oli yhdysvaltalainen eversti, buddhalaisuuden uudistaja ja toinen Teosofisen Seuran perustajista.
H.S. Olcott syntyi Yhdysvalloissa 1832 New Jerseyn osavaltiossa presbyteeriperheeseen. Lyhyiden opintojen jälkeen hän nuoruusvuosinaan suuntasi länteen rajaseutuja kohti. Saavuttuaan Ohioon 20 vuoden ikäisenä hän kääntyi spiritualistiksi. Hän tutustui myös orjuuden lakkauttamiseen, maanviljelyn uudistamiseen, naisten oikeuksiin, polttohautaukseen ja raittiusliikkeeseen. Yhdysvaltain sisällissodan aikana hän työskenteli armeijan palveluksessa, jossa yleni everstiksi, sekä presidentti Lincolnin salamurhaa tutkivassa komissiossa. Viimein New Yorkiin palattuaan hän elätti itsensä lehtimiehenä sekä vakuutusasianajajana.
Liittyminen Teosofiseen Seuraan
Vuonna 1874 tutkiessaan tapausta, jossa henkien väitettiin aineellistuvan eräässä vermontilaisessa maalaistalossa, hän tutustui venäläiseen okkultistiin Helena Petrovna Blavatskyyn. Vuotta myöhemmin Olcott ja Blavatsky perustivat Teosofisen Seuran. Olcottista tuli seuran puheenjohtaja ja Blavatskysta sihteeri.
Vuodet Intiassa
Vuonna 1879 liikkeen johtajat matkustivat Intiaan Bombayhin. Pian tämän jälkeen heistä Wijanandan luostarissa Ceylonilla tapahtuneessa seremoniassa tuli ensimmäiset länsimaalaiset, jotka oli virallisesti vihitty buddhalaisiksi. Eversti Olcott kirjoitti kuuluisan "Buddhalaisen katekismuksensa", josta tuli hänen saarelle perustamiensa buddhalaiskoulujen tekstikirja. Vuonna 1882 Teosofisen Seuran päämaja siirrettiin nykyiselle paikalleen Adyariin Madrasissa. Intiaan palattuaan eversti Olcott kiinnitti huomionsa teosofisen liikkeen kehittämiseen ja johtamiseen liittyviin kysymyksiin. Hän alkoi suhtautua kriittisesti Blavatskyyn etenkin kun tämä kohtasi kasvavia huijausepäilyjä. Olcott halusi myös ottaa etäisyyttä ns, mahatmailmiöön, johon kuului, että Blavatsky esitti mystisten adeptien lähettävän paranormaalein keinoin mahatmakirjeitä, joissa ohjeistavat seuran asioita. Blavatskyn palattua Eurooppaan vuonna 1885 Olcott jäi Intiaan johtamaan Teosofisen Seuran päämajaa. Liike hajosi vuonna 1895 William Quan Judgen ja Olcottin erimielisyyksiin ja Judge vei mukanaan koko Yhdysvaltain osaston. Olcott kuoli Adyarissa Madrasissa, helmikuun 17. päivänä vuonna 1907, minkä jälkeen Teosofista Seuraa alkoi johtaa Annie Besant.
Lars Erik Gästgivars
Lars Erik Gästgivars (s. 28. toukokuuta 1946 Sulva) on suomalainen yrittäjäneuvos ja vuonna 2011 eduskuntaan Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen listalta Vaasan vaalipiiristä valittu kansanedustaja. Hän sai vaaleissa yhteensä 5 650 ääntä. Gästgivars oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta 3 001 ääntä ei riittänyt valintaan jatkokaudelle.
Gästgivars oli myös Mustasaaren kunnanvaltuuston puheenjohtaja toimikaudella 2013−2016. Hän hoiti tehtävää myös edeltävällä valtuustokaudella vuosina 2009−2012.
Tomáš Špidlík
thumb|Tomáš Špidlík. pienoiskuva Tomáš Špidlík (17. joulukuuta 1919 – 16. huhtikuuta 2010 ) oli tšekkiläinen kardinaali. Hän oli pappisvihkimyksensä 22. elokuuta 1949 saanut jesuiitta.
Špidlík ylennettiin kardinaaliksi 21. lokakuuta 2003. Hän oli silloin jo 83-vuotias, joten hänellä ei ollut koskaan mahdollisuutta äänestää konklaavissa uuden paavin valinnassa.
Kuivauskaappi
thumb|Kuivauskaappi Kuivauskaappi on vaatteiden kuivatukseen tarkoitettu kodinkone. Kaapin koneisto poistaa vaatteiden kostuttaman ilman ja tuottaa tilalle kuivaa, lämmintä ilmaa. Kuivauskaappi on yleinen laite kouluissa ja päiväkodeissa.
Puuliesien aikakaudella suljettava kuivauskomero vaatteiden kuivaamista varten pyrittiin maalaistaloissa rakentamaan leivinuunin tai muun lämmönlähteen savuhormimuurin kylkeen siten, että muurin lämpö lämmittää myös kuivauskomeron ilmaa. Ilmanvaihdon varmistamiseksi komerosta johdettiin ilmatorvi savuhormissa olevaan reikään.
Sulunsarvinokka
Sulunsarvinokka (Anthracoceros montani)  on äärimmäisen uhanalainen lintu.
Ulkonäkö ja koko
Sulunsarvinokalla on valkoista pyrstöä lukuun ottamatta kiiltävän musta höyhenpeite. Lintu kasvaa noin 70 cm pitkäksi
Levinneisyys
Sulunsarvinokkia elää Filippiineillä, varmuudella enää yhdellä Tawitawin saarella Sulun eli Jolon saaristossa. Vuoden 2006 tietojen mukaan sulunsarvinokkia saattaa olla enää kaksikymmentä paria.
Elinympäristö
Sulunsarvinokka elää sademetsässä. Se syö puiden hedelmiä ja tarvitsee isokokoisia puita myös pesäpaikakseen. Metsästys ja luonnontilaisten metsien hävitys viljelmien tieltä ovat ajaneet sen sukupuuton partaalle.
Mäntyharjun Reissupolku
Mäntyharjun Reissupolku on Mäntyharjulla toimiva, vuonna 1999 rekisteröity Suomen Ladun jäsenyhdistys, jonka tarkoituksena on sääntöjensä mukaan "vakiinnuttaa ensisijaisesti kaiken ikäisille tarkoitettu luonnossa tapahtuva kunto- ja virkistysliikunta sekä retkeily yleiseksi tavaksi sekä edistää ulkoilukulttuuria ja ulkoilun hyviä tapoja".
Yhdistys tarjoaa tietoa Mäntyharjun pyöräily-, retkeily-, hiihto-, kävely- ja vesillä liikkumisen mahdollisuuksista ja tapahtumista kotisivuillaan. Tavoitteena kannustaa ja tukea omaehtoiseenkin kokonaisvaltaiseen terveysliikuntaan, jossa keho ja mieli saavat liikuntaa.
Yhdistys järjestää erilaisia liikunnallisia tapahtumia, muun muassa sauvakävelyretkiä, perheliikuntaa, hämyhiihtoa ja Siirlahden soihtuhiihdon. Vuodesta 1998 lähtien yhdistys on järjestänyt vuosittaisen Tour De Mäntyharju (TDM)-nimisen pyöräilytapahtuman, jonka pituudeksi on vakiintunut 160-175 kilometriä Repoveden kansallispuiston ympäri. Vuoden 2008 valtakunnallinen laturetki järjestettiin Mäntyharjulla.
Sun Media
Sun Media Corporation oli kanadalainen yhtiö, joka julkaisi useita sanomalehtiä ja omisti 49% nyttemmin lakkautetusta Sun News Network -kanavasta. Se oli osa Québecor Médiaa.
Québecor ilmoitti 6. lokakuuta 2014 myyvänsä Sun Median englanninkieliset lehdet Postmedia-yhtiölle, joka kustantaa mm. National Postia. Uutiskanava Sun News ei kuulunut kauppaan, ja se lopetti lähetyksensä helmikuussa 2015, kun ostajaa ei löytynyt. Kauppa pantiin täytäntöön 13.4.2015, jonka jälkeen Sun Media lakkautettiin ja sen julkaisemat lehdet liitettiin Postmedian lehtiketjuun.
Satoshi Yamaguchi (1978)
Satoshi Yamaguchi (s. 17. huhtikuuta 1978 Kochi, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2009.
Welsh
Welsh voi tarkoittaa myös seuraavia:
Katso myös
Welshiin liittyvät myös seuraavat:
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1967–1968
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1967–1968 oli 28. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Tapion Honka voitti Suomen mestaruuden.
Runkosarja
Hongan joukkue: Jyrki Immonen, Lars Karell, Seppo Kuusela, Kari Lahti, Uolevi Manninen, Matti Nenonen, Jorma Pilkevaara, Kari Rönnholm, Pertti Tuomarla, Erkki Turunen, Jouko Soveri, Mauno Pennanen.
Grace
Grace tai GRACE voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Satu Haapanen
Satu Maria Kristiina Haapanen (s. 3. maaliskuuta 1969 Västanfors, Ruotsi) on suomalainen poliitikko ja opettaja. Hän on ollut vihreiden kansanedustaja Oulun vaalipiiristä vuosina 2011–2015 ja Oulun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2000–2004 ja 2008-2021.
Koulutus ja työura
Haapanen kirjoitti ylioppilaaksi Kemin lukiosta vuonna 1988. Hän valmistui kasvatustieteen maisteriksi Oulun yliopistosta vuonna 1993. Gradunsa hän teki Kyproksesta, missä hän on myös opiskellut ja asunut kaksi vuotta.
Luokanopettajan töitä Haapanen on tehnyt Kemissä, Oulussa ja Kempeleessä sekä Eurooppa-koulussa Luxemburgissa. Lisäksi hän on ollut opettajakouluttajana Oulun yliopistossa.
Kunnallispolitiikka
Haapanen ei ollut ehdolla kunnallisvaaleissa 2004 työskennellessään Luxemburgissa, mutta palasi kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2008 saaden 470 ääntä. Kauden 2009–2012 Haapanen toimi kaupunginhallituksen varajäsenenä ja vuodet 2009–2011 Pohjois-Pohjanmaan liiton maakuntahallituksen jäsenenä ja 2011–2012 varajäsenenä. Hän on ollut Pohjois-Pohjanmaan liiton maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 2009.
Kunnallisvaaleissa 2012 Haapanen uusi valtuustopaikkansa 749 äänellä.
Oulun seudun Vihreiden Naisten puheenjohtajana Haapanen on toiminut vuosina 2010−2013 ja 2016−2017.
Kansanedustajana
Haapanen valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli ollut ehdolla myös vuosina 2003 ja 2007, mutta jäi molemmilla kerroilla varasijalle häviten Erkki Pulliaiselle ensin 1 158 äänellä ja sitten 410 äänellä. Eduskuntavaaleissa 2011 Haapanen tiputti 25 vuotta kansanedustajana toimineen Pulliaisen eduskunnasta 101 äänen erolla.
Eduskunnassa Haapanen on maa- ja metsätalousvaliokunnan ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsen. Hän on ollut myös sivistysvaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Haapanen kuuluu Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan ja Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukuntaan. Hän on myös Opetushallituksen johtokunnan jäsen kaudella 2011–2015. Haapanen on vihreän eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja. Haapanen on ollut eduskuntapuolueiden yhteistyöverkosto Demon puheenjohtaja vuodesta 2014.
Haapanen oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014 ja sai 2 703 ääntä. Hän ilmoitti kesällä 2014 ettei asetu perhesyistä ehdolle kevään 2015 eduskuntavaaleissa.
Näkemyksiä
Politiikassa Haapanen on puolustanut muun muassa eläinten oikeuksia ja ihmisoikeuksia. Hän on pitänyt esillä myös koulutukseen liittyviä kysymyksiä.
Toinen vaihtoehto
Toinen vaihtoehto on suomalainen alakulttuuriaikakauslehti, joka on ilmestynyt vuodesta 1989 lähtien. Lehti on yksi pitkäikäisimmistä suomalaisista pienlehdistä. Lehti käsittelee pääosin erilaisia punkkiin ja sen eri alakulttuureihin liittyviä asioita, sekä toimii tiedotusvälineenä. Pääaiheet lehdessä ovat yhtyeet (haastattelut, keikat, levyt, arviot jne.), kolumnit, muut tapahtumat, matkakuvaukset sekä ajankohtaiset aiheet.
Toimituskunta
Toimituskunta vaihtelee, koska lehteä julkaistaan vapaaehtoistyön avulla. Päätoimittajana toimi vuoteen 2006 vakavaan sairastumiseensa asti Jantsa Kärkkäinen (1969–2008). Kärkkäisen lopetettua ilmoitettiin myös lehden lopettamisesta. Ilmoitus lehden julkaisun uudelleen aloittamisesta julkistettiin kuitenkin 29. tammikuuta 2007. Nykyään lehti toimii uuden päätoimittajan johdolla.
Sunderland AFC
Sunderland Association Football Club on jalkapalloseura Sunderlandista, Englannin koillisosasta. Joukkue pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla mestaruussarjassa. Sunderland on historiansa aikana voittanut Englannin mestaruuden kuudesti; parempaan on pystynyt vain viisi seuraa. Sunderlandin viimeisin mestaruus on vuodelta 1936. Seura on voittanut myös FA Cupin 1937 ja 1973.
Sunderland pelaa kotiottelunsa Englannin suurimpiin kuuluvalla 49 000 -paikkaisella Stadium of Light -stadionilla. Joukkueen paikallisvastustaja on naapurikaupungin Newcastle United, jota vastaan pelattavaa ottelua kutsutaan Tyne–Wear derbyksi. Seurojen välinen kilpailuasetelma on yksi kiihkeimmistä Englannissa.
Perustaminen ja ensimmäiset mestaruudet (1879–1910)
Sunderland AFC perustettiin vuonna 1879, kun samana vuonna Hendon Board Schooliin opettajaksi tullut skotlantilainen James Allan kutsui koolle opettajien kokouksen perustaakseen jalkapalloseuran. Uuden seuran nimeksi tuli Sunderland and District Teachers’ Association Football Club. Seuraavana vuonna myös muut kuin opettajat päästettiin mukaan, ja seura muutti nimekseen Sunderland Association Football Club. Ensimmäisinä vuosinaan se osallistui paikallisiin cup-kilpailuihin, kuten esimerkiksi Durham Cupiin, jonka se voitti 1884. Seuraavana vuonna Sunderland osallistui ensi kertaa FA Cupiin.
thumb|Maalaus Sunderlandin ja [[Aston Villa FC|Aston Villan välisestä ottelusta 1895.]] Rajoitetun ammattilaisuuden tultua mahdolliseksi 1880-luvun lopussa Sunderland ryhtyi hankkimaan pelaajia. Perustaja James Allan vastusti ammattilaisuutta, erosi seurasta ja perusti Sunderland Albionin. Englannin liiga perustettiin 1888, mutta Sunderland ei päässyt mukaan, sillä muut seurat vastustivat pitkiä pelimatkoja Koillis-Englantiin. Kaksi vuotta myöhemmin Sunderland anoi uudestaan pääsyä mukaan, ja se valittiinkin Stoken tilalle. Ensimmäisellä kaudellaan Sunderland sijoittui seitsemänneksi, mutta kaudella 1891–1892 se voitti 1. divisioonan mestaruuden ja pääsi FA Cupin välieriin. Menestys jatkui seuraavalla kaudella Sunderlandin uusiessa mestaruuden ylivoimaisella erolla Preston North Endiin. Kaudella 1893–1894 seura jäi Aston Villan jälkeen toiseksi, mutta voitti jälleen kaudella 1894–1895. Kaikilla mestaruuskausilla Sunderlandin John Campbell voitti liigan maalikuninkuuden. Vuonna 1898 Sunderland muutti Roker Parkille, josta tuli sen kotikenttä lähes sadaksi vuodeksi.
Sunderlandin mestaruuksiin johdattanut Tom Watson siirtyi vuonna 1896 Liverpoolin valmentajaksi. Häntä seurannut Robert Campbell valmensi seuraa kolme kautta, minkä jälkeen valmentajaksi tuli Alex Mackie. Mackie johdatti Sunderlandin vuonna 1900 kolmanneksi, vuonna 1901 toiseksi ja kaudella 1901–1902 mestaruuteen, joka oli seuran neljäs.
Lisää mestaruuksia ja ensimmäinen FA Cup (1911–1939)
Sunderland hankki vuonna 1911 ennätyksellisellä 1 200 punnan siirtosummalla Charlie Buchanin, josta tuli yksi seuran kaikkien aikojen parhaista maalintekijöistä. Buchan muodosti vaarallisen hyökkäysparin George Holleyn kanssa. Sunderland hankki muitakin uusia pelaajia, kuten puolustajat Charlie Gladwinin ja Joe Butlerin. Kausi 1912–1913 alkoi heikosti, ja Sunderland oli viimeisenä seitsemän ottelun jälkeen, mutta sitten tulokset paranivat. Sunderland hivuttautui kohti sarjan kärkeä ja lopulta voitti mestaruuden neljän pisteen erolla Aston Villaan. Buchan voitti maalikuninkuuden 32 maalilla. Samalla kaudella Sunderland eteni myös FA Cupin loppuotteluun ensimmäistä kertaa, mutta hävisi sen Aston Villalle 0–1.
thumb|1937 FA Cupin voittanut joukkue Englannin liiga taukosi ensimmäisen maailmansodan ajaksi, ja sen jälkeen monet Sunderlandin pelaajat eivät olleet enää parhaimmillaan. Valmentaja Bob Kyle rakensi joukkuetta uudestaan, ja seura ylsi kaudella 1922–1923 sarjassa toiseksi Buchanin voitettua jälleen maalikuninkuuden. Seuraavan kerran Sundeland oli toinen kaudella 1934–1935. Seuraavalla kaudella Sunderland voitti kuudennen ja viimeisimmän mestaruutensa Raich Carterin ja Bobby Gurneyn tehdessä 31 maalia kumpikin. Kautta varjosti Birminghamia vastaan pelatussa ottelussa loukkaantuneen maalivahti Jimmy Thorpen kuolema. Kaudella 1936–1937 Sunderland sijoittui sarjassa vasta kahdeksanneksi, mutta FA Cupissa se eteni loppuotteluun. Finaalissa Sunderland kohtasi Preston North Endin ja voitti cupin ensimmäisen kerran lukemin 3–1.
Talousvaikeudet, putoaminen ja toinen FA Cup (1940–1977)
Toisen maailmansodan jälkeen Sunderland pelasi edelleen pääsarjatasolla, mutta vaihtelevalla menestyksellä. Kaudella 1949–1950 seura sijoittui kolmanneksi vain pisteen päähän mestaruuden voittaneesta Portsmouthista. 1950-luvulla Sunderland käytti paljon rahaa pelaajahankintoihin ja sitä kutsuttiin ”Bank of England” -seuraksi. Seura maksoi suuren siirtosumman muun muassa Len Shackletonista, Ivor Broadisista ja Trevor Fordista. Shackletonin 20 050 punnan siirtosumma oli aikansa ennätys. Vuonna 1957 Sunderland oli osallisena talousskandaalissa, jossa sen todettiin maksaneen pelaajille maksimipalkkaa suurempia korvauksia. Sunderland sai aikansa suurimmat sakot ja kolme sen johtajista elinikäisen toimitsijakiellon. Useita seuran pelaajia sai pelikieltoja, ja sakot saanut pitkäaikainen valmentaja Bill Murray erosi. Sekaisin ollut Sunderland putosi vuonna 1958 2. divisioonaan pelattuaan pääsarjatasolla 68 vuotta.
Valmentaja Alan Brown rakensi joukkuetta uudestaan ja onnistui nostamaan seuran takaisin 1964. Brown lähti nousun myötä seurasta ja Sunderland yritti hankkia menestystä uusilla hankinnoilla kuitenkaan ilman mainittavia onnistumisia. Brown palasi uudestaan Sunderlandin valmentajaksi neljä vuotta myöhemmin. Hän sai pidettyä vaikeuksissa olleen seuran pääsarjassa, mutta kausi 1969–1970 päättyi putoamiseen. Ensimmäinen kausi 2. divisioonassakaan ei mennyt hyvin ja Brown sai potkut kun seuraavakin lähti huonosti käyntiin. Tilalle palkattiin Bob Stokoe.
thumb|1973 FA Cupin voitonjuhlat Stokoen johdolla Sunderland eteni FA Cupin finaaliin 1973. Loppuottelussa oli vastassa edellisen vuoden voittaja, Leeds United, jota pidettiin ylivoimaisena ennakkosuosikkina. Odotusten vastaisesti Sunderland voitti ottelun 1–0 ensimmäisenä alemman sarjatason joukkueena yli 40 vuoteen. Ottelun suurimmat sankarit olivat maalivahti Jimmy Montgomery ja voittomaalin tehnyt Ian Porterfield. Voiton myötä Sunderland pääsi ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran eurocupiin, 1973–1974 Cup-voittajien cupiin. Seura voitti ensimmäisellä kierroksella Vasas SC:n yhteistuloksella 3–0, mutta putosi toisella kierroksella Sportingia vastaan.
Vuonna 1976 Sunderland voitti Stokoen johtamana 2. divisioonan ja nousi takaisin pääsarjatasolle. Kausi 1976–1977 ei lähtenyt hyvin käyntiin, ja Stokoe erosi. Lopulta kausi päättyi putoamiseen.
Uusi stadion ja nousu Valioliigaan (1978–2006)
Sunderland vietti 2. divisioonassa neljä kautta, kunnes se nousi takaisin pääsarjatasolle 1980. Vuonna 1985 Sunderland pääsi ensimmäistä kertaa liigacupin loppuotteluun, jonka se hävisi Norwich Citylle 0–1. Kausi 1984–1985 päättyi putoamiseen. Kaksi vuotta myöhemmin seura putosi 3. divisioonaan, mutta nousi heti ensimmäisellä yrityksellä takaisin. Paluun pääsarjatasolle Sunderland teki 1990, vaikka hävisi karsintafinaalin Swindonille. Swindonin nousu peruttiin talousongelmien vuoksi ja Sunderland otettiin tilalle. Tällä kertaa vierailu 1. divisioonassa kesti yhden kauden.
Vuonna 1992 Sunderland ylsi FA Cupin loppuotteluun ollessaan 2. divisioonassa, mutta Liverpool voitti ottelun 2–0. Keväällä 1995 Sunderland oli lähellä putoamista kolmannelle sarjaportaalle, mutta erotetun Mick Buxtonin tilalle palkattu Peter Reid onnistui välttämään putoamisen. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan Reid johdatti Sunderlandin 1. divisioonan (Valioliigan perustamisen jälkeen toiseksi korkein sarjaporras) mestaruuteen ja nousuun Valioliigaan. Kausi 1996–1997 Valioliigassa päättyi putoamiseen. Vuonna 1997 Sunderland muutti 99 vuoden jälkeen Roker Parkilta uudelle 42 000 katsojan Stadium of Lightille.
Heti putoamista seuranneella kaudella Sunderland oli lähellä nousua, mutta hävisi karsintafinaalin. Kaudella 1998–1999 Sunderland keräsi ennätykselliset 105 pistettä ja voitti 1. divisioonan. Noustuaan seura jatkoi hyviä otteitaan ja sijoittui Valioliigan kaudella 1999–2000 seitsemänneksi, joka oli seuran paras sijoitus 45 vuoteen. Sunderlandin Kevin Phillips voitti 30 maalillaan liigan maalikuninkuuden ja Euroopan Kultainen kenkä -palkinnon. Seuraavakin kausi päättyi seitsemänteen sijaan, mutta sitten otteet heikkenivät ja lopulta tammikuussa 2001 Reid sai potkut.
Sunderland putosi Valioliigasta 2003 kerättyään vain 19 pistettä, mikä oli ennätyksellisen vähän. Mick McCarthyn johdolla seura nousi mestarina jälleen 2005, mutta vierailu Valioliigassa kesti vain yhden kauden. Sunderland keräsi vain 15 pistettä, mikä oli jälleen uusi ennätys.
Omistajien vaihdokset ja putoaminen Ykkösliigaan (2006–)
2010-luvun alkupuolella Sunderland taisteli usein putoamista vastaan ja säilyi vain täpärästi 2013, 2015 ja 2016. Kaudella 2016–2017 seura lopulta putosi sijoituttuaan sarjassa viimeiseksi. Kausi mestaruussarjassakin alkoi heikosti ja lopulta Sunderland putosi kolmanneksi korkeimmalle sarjaportaalle toista kertaa historiassaan. Netflix-sarja Sunderland ’Til I Die kertoo kaudesta. Kauden päätyttyä epäsuosittu Ellis Short myi seuran Stewart Donaldille ja päävalmentajaksi kesken kauden tulleen Chris Colemanin tilalle palkattiin Jack Ross.
Sunderlandin ensimmäinen kausi Ykkösliigassa päättyi nousukarsintojen finaaliin, jonka se hävisi Charltonille. Ross sai potkut toisenkin kauden alun mentyä myös alle odotusten ja hänen tilalleen palkattiin Phil Parkinson. Koronaviruspandemian takia keskeytynyt kausi päättyi lopulta 8. sijaan, joka oli Sunderlandin kaikkien aikojen huonoin sarjasijoitus. Kolmas kausi Ykkösliigassa ei alkunut odotusten mukaisesti ja Parkinson sai joulukuussa potkut ja hänen tilalleen tuli Lee Johnson. Helmikuussa 2021 seura siirtyi Kyril Louis-Dreyfusin omistukseen. Sunderland ei taaskaan noussut ja helmikuussa Johnsonin tilalle palkattiin Alex Neil. Neilin johdolla Sunderland sijoittui sarjassa viidenneksi, mutta nousi Mestaruussarjaan voitettuaan nousukarsinnat kukistamalla finaalissa Wycombe Wanderersin.
Elokuussa 2023 Alex Neil siirtyi Stoken valmentajaksi ja hänen tilalleen palkattiin Tony Mowbray.
Sorvarinpensaat
Sorvarinpensaat (Euonymus) on suku kelaskasvien (Celastraceae) heimossa. Lajit ovat pensaita tai pieniä puita. Lehdet sijaitsevat vastakkaisesti ja ovat ehyitä ja sulkasuonisia. Kukinto on viuhko, ja kukat 4- tai 5-lukuisia. Hedelmä on punainen kota, jossa on oranssit siemenet.
Sunderland AFC
Omistajien vaihdokset ja putoaminen Ykkösliigaan (2006–)
Päivitetty 24. tammikuuta 2023
Sorvarinpensaat
Osaa suvun lajeista käytetään koristekasveina muun muassa Suomessa.
Sunderland AFC
Stadion
thumb|Roker Park Sunderlandilla on historiansa aikana ollut kahdeksan stadionia. Perustamisensa jälkeen se pelasi Blue House Fieldillä Hendonissa. Vuosina 1881–1886 Sunderland pelasi The Cedarsilla, Groves Fieldillä, Horatio Streetillä ja Abbs Fieldillä. Vuonna 1886 seura muutti Newcastle Roadille, jossa sen otteluita seurasi parhaimmillaan yli 20 000 katsojaa. Sunderland voitti Newcastle Roadilla ollessaan kolme mestaruutta ja 1800-luvun lopun lähestyessä oli selvää, että seura tarvitsi suuremman stadionin.
Seura muutti vuonna 1898 Roker Parkille, josta tuli sen pitkäaikainen koti. Roker Parkin kapasiteettia kasvatettiin, ja vuonna 1912 sinne mahtui 50 000 katsojaa. 1930-luvulla virallinen kapasiteetti oli 60 000, mutta stadionin katsojaennätys on 75 118 FA Cupin ottelussa Derby Countya vastaan 1933. Myöhemmin stadionille asennettiin istuimet, ja lopulta sen kapasiteetti pieneni 22 500 katsojaan.
thumb|Stadium of Light, Sunderlandin nykyinen stadion Lopulta Sunderland päätti muuttaa pois huonoon kuntoon menneeltä Roker Parkilta. Uusi Stadium of Light rakennettiin Roker Parkin lähistölle. Stadion valmistui 1997 ja tuolloin sen kapasiteetti oli 42 000 katsojaa. Muutamaa vuotta myöhemmin stadionia laajennettiin 49 000 -paikkaiseksi. Stadium of Light on yksi Englannin suurimmista stadioneista, ja siellä on pelattu myös Englannin maaotteluita.
Kannattajat ja kilpailijat
Vaikka Sunderlandin kaupunki ei ole erityisen iso (noin 175 000 asukasta), Sunderlandin katsojamäärät ovat erittäin suuria. Esimerkiksi kaudella 2014–2015 Valioliigassa Sunderland keräsi keskimäärin 43 217 katsojaa, mikä oli sarjan kuudenneksi suurin määrä. Kolmannella sarjaportaallakin seuran katsokeskiarvo oli kaudella 2018–2019 yli 31 000, mikä on sarjatason ennätys.
Sunderlandin suurin kilpailija on paikallisvastustaja Newcastle United. Newcastle sijaitsee vain 15 kilometrin päässä ja molemmat seurat kuuluvat Englannin menestyneimpiin. Seurojen välinen ottelu, Tyne–Wear derby, on yksi kiihkeimmistä Englannissa. Seuran alkuvuosina sillä oli kiivas kilpailuasetelma Sunderlandin perustajan uuden seuran, Sunderland Albionin, kanssa.
Hall of Fame
Sunderlandin Hall of Fame perustettiin vuonna 2019 seuran 140-vuotisjuhlien yhteydessä, jolloin siihen nimettiin ensimmäiset 11 henkilöä.
Hall of Fameen valitut pelaajat (suluissa vuodet seurassa):
Valmentajat
Luettelossa on vain vakituiset valmentajat.
Neu!
pienoiskuva|Neu bändin logo.
Albumi ''Neu! '75 (1975) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään''.
Livealbumit
Levy-yhtiöt Astralwerks ja Grönland Records uudelleenjulkaisivat kaikki yhtyeen Brain Recordsin albumit vuonna 2001.
Jouko Salomäki
Jouko Johannes Salomäki (s. 26. elokuuta 1962 Kauhajoki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut painija ja maan viimeisin painin olympiavoittaja. Hän paini finaalissa kaksi kylkiluuta murtuneena. Los Angelesin kisoja boikotoi kuitenkin Neuvostoliiton johdolla 14 maata. Itäblokin rintamaan kuului lukuisia huippupainijoita. Hän edusti seuratasolla Nurmon Jymyä. Nykyään Salomäki asuu Seinäjoen Nurmossa.
Kilpauransa jälkeen Salomäki on toiminut useita vuosia yksityisyrittäjänä maansiirtokoneita myyvässä yrityksessä, painivalmentajana sekä kiertänyt helluntaiseurakunnissa kertomassa uskoon tulostaan.
Dopingtapaus ja kavallustuomio
Salomäki kärähti hormonien salakuljetuksesta Helsinki-Vantaan lentoasemalla marraskuussa 1990, jolloin hän oli palaamassa kilpailumatkalta Viron Tartosta. Hänen laukustaan löytyi tullitarkastuksessa 300 tablettia ja 40 ampullia anabolisia steroideja. Salomäki väitti oikeudessa asianajajansa välityksellä, että hän ei tiennyt kuinka hormonit olivat joutuneet hänen laukkuunsa. Salomäki väitti jonkun laittaneen hormonit hänen laukkuunsa joko hotellihuoneessa, hotellin aulassa, bussin vieressä tai lentokentällä. Oikeudessa kuultu todistaja, Salomäen kanssa samassa hotellihuoneessa asunut kilpailutoveri, ei uskonut Salomäen salakuljettaneen hormoneja. Hänen mukaansa hormonit saattoivat joutua Salomäen kassiin hotellissa, kun Salomäki nukkui huoneessa pois humalaansa. Selitykset eivät vakuuttaneet Painiliittoa ja oikeutta. Suomen Painiliitto asetti Salomäen marraskuussa 1990 kahden vuoden kilpailukieltoon. Sittemmin Vantaan kihlakunnanoikeus langetti lisäksi Salomäelle sakkotuomion hormonien salakuljetuksesta helmikuussa 1991.
Salomäki tuomittiin Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeudessa huhtikuussa 2018 vuoden ja kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen noin 300 000 euron kavalluksesta omasta yhtiöstään.
Fædrelandsvennen
thumb|left|Yrityksen toimisto Kristiansandissa.
Fædrelandsvennen (tunnetaan paikallisesti myös lempinimellä Fevennen) on Kristiansandissa Norjassa ilmestyvä alueensa tärkein sanomalehti ja sitä julkaisevan mediayhtiö Fædrelandsvennen AS:n lippulaiva.
Lehden lisäksi mediatalo Fædrelandsvennen toimittaa fvn.no-verkkolehteä ja sillä on oma alueellinen TV-kanava TV Sør. Syksyllä 2007 lehdellä arvioitiin olevan 114 000 päivittäistä lukijaa, verkkolehdellä oli 61 000 uniikkia käyttäjää ja TV Sør -lähetyksiä seurasi päivittäin noin 17 000 katsojaa.
Lehden levikki laski vuonna 2007 1 316 kappaletta edellisvuodesta. Vuonna 2007 sillä oli 38 612 tilaajaa keskimääräisen irtonumeromyynnin ollessa 2 714 kappaletta.
Yhtiökokous päätti 15. helmikuuta 2007 liittyä vasta perustettavaan FV AS -yhtiöön, jonka koko omistajaksi tuli uusi Media Norge ASA -yhtiö. Media Norgen omistajina ovat puolestaan useat norjalaiset lehdet, perustajajäseninään Aftenposten, Stavanger Aftenblad, Bergens Tidende ja Fædrelandsvennen.
Ukkometso
Ukkometso on suomalaisen laulajan Pate Mustajärven viides sooloalbumi. Se julkaistiin 27. marraskuuta 2000 (Mustajärven "emoyhtye" Popeda oli kyseisen vuoden keikkatauolla). Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Ukkometso" ja "Kannu vaakunaa" (jonka Mustajärvi duetoi Solistiyhtye Suomen Pekka Hartosen kanssa). Tunnetuimmiksi lauluiksi muodostuivat levyn nimikappale sekä "Mä elän vieläkin" (suomennos kappaleesta "The Highwayman"), jossa Mustajärven lisäksi laulavat Harri Marstio, Jorma Kääriäinen ja Topi Sorsakoski.
Kokoonpano
Vierailijat:
Paraguayn lippu
thumb|200px|Paraguayn lippu edestä thumb|200px|Paraguan lippu takaa
Paraguayn kansallislippu, joka hyväksyttiin vuonna 1842, on Moldovan ja Saudi-Arabian lippujen ohella maailman ainoa lippu, jonka etupuoli on erilainen kuin kääntöpuoli. Lippu on horisontaalinen trikolori, jonka värit ovat ylhäältä alas punainen (symboloi oikeutta), valkoinen (symboloi rauhaa) ja sininen (symboloi vapautta). Lipun etupuolella on maan vaakuna ja takapuolella on leijona yllään fryygialaismyssy ja maan motto Paz y justicia, suomeksi Rauha ja oikeus. Värit ovat samat kuin Ranskan trikolorissa, koska Paraguayn itsenäisyyden alkuajan presidentti José Gaspar Rodríguez de Francia oli nimensä mukaisesti Ranskan ihailija.
Lipun etupuolella oleva vaakuna on nk. toukokuun tähti, joka viittaa maan saavuttamaan itsenäisyyteen. Takapuolen leijonakuvio taas on maan valtionvarainministeriön tunnus.
Euroopanpensaskoivu
Euroopanpensaskoivu (Betula fruticosa) on koivukasveihin kuuluva kesävihanta pensas, joka kasvaa alkuperäisenä Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Koillis-Aasian lauhkeissa osissa. Euroopassa sitä pidetään viimeisimmän jääkauden jäännelajina. Euroopanpensaskoivu on keskimäärin 0,5–2 metriä, enimmillään noin 3 metriä korkea, ja se kasvaa yleensä 600–1 100 metrin korkeudessa, kosteassa savensekaisessa hiekkamaassa, aurinkoisilla ja puolivarjoisilla paikoilla.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Eminorkkoja. thumb|right|Sama puu kesäasussa… thumb|right|… ja talviasussa. Euroopanpensaskoivun korkeus on keskimäärin 0,5–2 metriä ja enimmilläänkin vain noin 3 metriä. Sillä on harmaanvalkoinen kaarna ja tummanpurppuranruskeat tai harmaanmustat, siirottavat oksat. Kuluvan kesän kasvainranka on ruskea ja nuorena karvainen mutta myöhemmin kalju ja isonystyinen.
Euroopanpensaskoivun paksuhkot lehdet ovat sulkasuoniset ja syysväriltään keltaiset. Niiden alapinta on tahmea ja yläpinta suonia myöten karvainen. Lehtilapa on 1–3 senttimetriä pitkä, ehyt, hienosahainen, puikea tai puikeanpyöreä, suippokärkinen ja tyvestä lähes pyöreä tai leveän suippo. Lehdissä on 2–10 millimetriä pitkä ja kalju ruoti sekä pienet korvakkeet, jotka karisevat lehtien puhjetessa. Silmut ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja perättömiä. Lehtiasento on kierteinen.
Euroopanpensaskoivu on yksikotinen kasvi, joka kukkii pienin, yksineuvoisin kukin vasta lehtien puhjettua kesä–heinäkuussa. Hedekukissa on vähäinen kehä, ja ne muodostavat pitkiä ja riippuvia norkkoja. Emikukat ovat kehättömiä ja muodostavat lyhyitä ja pystyjä norkkoja. Norkkoperät ovat 2–5 millimetriä pitkiä ja hienokarvaisia.
Emikukista kehittyy heinä–elokuussa siipipalteisia, litteitä pähkylöitä, joita suojaavat kolmiliuskaiset norkkosuomut. Norkkosuomut ovat ripsilaitaisia ja niiden sivuliuskat ovat keskiliuskaa vähän lyhyempiä. Hedelmänorkot ovat pähkylöiden varistessa hajoavia.
Levinneisyys
Euroopanpensaskoivu on kotoisin Keski- ja Itä-Euroopasta sekä Koillis-Aasian lauhkeista osista. Sitä pidetään Euroopassa viimeisimmän jääkauden jäännelajina. Aasiassa sen levinneisyysalueeseen kuuluvat Burjatia ja Taka-Baikalian aluepiiri Kaakkois-Siperiassa, suurin osa Mongolian tasavallasta, Sisä-Mongolia ja Heilongjiang Pohjois-Kiinassa sekä Korean niemimaa. Suomea lähinnä se kasvaa alkuperäisenä Baltian maissa. Suomessa se ei ole kovin suosittu koristekasvi, vaikka se menestyykin vielä V-vyöhykkeellä.
Elinympäristö
Euroopanpensaskoivu on mantereinen tai lievästi mantereinen boreaalisen vyöhykkeen kasvi, joka kasvaa yleensä 600–1 100 metrin korkeudessa, kosteassa savensekaisessa hiekkamaassa, aurinkoisilla ja puolivarjoisilla paikoilla. Parhaiten se menestyy keskiravinteisilla rämeillä ja nevoilla, letoilla, tulvaisissa korvissa ja pensaikoissa sekä virtaavan veden äärellä.
Sandrine Kiberlain
Sandrine Kiberlain (s. 25. helmikuuta 1968 Boulogne-Billancourt, Hauts-de-Seine, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Les patriotes (1994), Ollako? (vai ei) (1995), Un héros très discret (1996), Le septième ciel (1997), À vendre (1998), Robert-ei-saa (1999), Betty Fisher (2001), Teidän jälkeenne (2003), Très bien, merci (2007), Le petit Nicolas (2009), vuonna 2010 Gérard Depardieun kanssa elokuvassa Une femme d'affaires.
Yksityiselämä
Kiberlain on ollut naimisissa näyttelijä Vincent Lindonin kanssa vuodesta 1998, mutta he asuvat erillään. Heillä on tytär Suzanne (s. 2003). Sandrinen on keväällä 2015 kerrottu olevan yhdessä näyttelijä Édouard Baerin kanssa.
Polar Electro
thumb|250px|Polar Electron valmistama sykemittari ja rintahihna. Polar Electro Oy, tunnettu myös nimellä Polar, on suomalainen langattomaan sykkeenmittaukseen liittyvien laitteiden valmistaja. Polar kehittää ja valmistaa harjoitustietokoneita sekä erilaisia ohjelmistoja ja teknologioita. Polarin perusti vuonna 1977 Seppo Säynäjäkangas, joka keksi pari vuotta myöhemmin langattoman sykkeenmittauksen.
Keväällä 2021 yhtiön toimitusjohtajana aloitti Sander Werring. Häntä edelsi tehtävässä elokuusta 2019 Tomi Saario, jota ennen toimitusjohtajana toimi Sari Säynäjäkangas.
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Kempeleessä, Oulun kupeessa. Polar valmistaa kaikki tuotteensa omistamissaan tehtaissa. Polarin palveluksessa on noin 1 200 ihmistä maailmanlaajuisesti, 26 tytäryhtiötä ympäri maailman sekä jakeluverkosto, joka kattaa yli 35 000 jälleenmyyjää yli 80 eri maassa.
Historia
Seppo Säynäjäkangas sai ajatuksen kannettavasta sykemittarista hiihtoladulla vuonna 1975. Tuohon aikaan sykelukemia ei voitu tarkasti mitata harjoittelun aikana. Vuonna 1977 Polar perustettiin ja yritys anoi ensimmäistä patenttiaan paristokäyttöiselle, sormenpäästä mittaavalle sykemittarille.
Nykyään Polarilla on tuotteita aloittelijoiden perusmalleista kuntoliikkujien tuotteisiin sekä huippu-urheilijoiden tarpeisiin kehitettyihin harjoitusjärjestelmiin. Polar on kehittänyt sykkeenmittaus- ja harjoitusjärjestelmiä myös hevosurheiluun.
Progressiivinen vero
Progressiivinen vero on veronkantotapa, jossa veroprosentti nousee veron perusteena olevan rahasumman kasvaessa asteittain. Tuloverotuksessa progressiivinen vero tarkoittaa, että suurituloisilla on korkeampi veroprosentti kuin pienituloisilla.
Määritelmiä
Vero on progressiivinen, jos verokanta on köyhille pienempi kuin rikkaille. Rikkailla tarkoitetaan tuloveron tapauksessa eniten ansaitsevia, pääomaveron tapauksessa eniten pääomaa omistavia ja kulutusveron tapauksessa eniten kuluttavia.
Progressiivisen veron vastakohta on regressiivinen vero, jolloin tulonsaajan veroprosentti pienenee verotettavan summan noustessa. Jos veroprosentti ei riipu verotettavasta summasta, kyseessä on suhteellinen eli tasavero. Tasasummavero on kysymyksessä, kun kaikki verovelvolliset maksavat yhtä suuren summan.
Progressiivinen verotuksen historiaa
Progressiivinen tulovero on saanut kannatusta monilta taloustieteilijöiltä ja muilta yhteiskuntatieteilijöiltä. Ensimmäisenä siihen viittasi taloustieteen isänä pidetty Adam Smith teoksessaan Kansojen varallisuus (1776). Vuonna 1848 Karl Marx ja Friedrich Engels esittivät teoksessa Kommunistinen manifesti korkean progressiivisen veron.
1900-luvulla veroprogressio eteni pisimmälle anglosaksisissa maissa. Yhdysvallat siirtyi progressiiviseen tuloverotukseen vuonna 1913. Maa kulki veroprogression eturintamassa ja siellä nähtiinkin ensimmäiset yli 70 prosentin verokannat, aluksi tuloverotuksessa (1919) ja myöhemmin perintöverotuksessa (1937). Ylin tuloverokanta laski 1920-luvulla, mutta vuonna 1937 se korotettiin 79 prosenttiin, vuonna 1942 edelleen 88 prosenttiin ja vuonna 1944 peräti 94 prosenttiin. Toisen maailmansodan jälkeen ylin verokanta pysyi 90 prosentin tuntumassa 1960-luvun puoliväliin. Sen jälkeen se vakiintui 70 % paikkeille aina 1980-luvun alkuun asti. Vuosina 1932–1980 liittovaltion tuloveron ylin verokanta oli keskimäärin 81 %.
Isossa-Britanniassa ylimpien tuloluokkien marginaalivero oli vuosina 1942–1952 ja 1974–1978 Yhdysvaltojakin korkeampi, 98 prosenttia. Se on tähänastisen verohistorian korkein.
Sekä Britannian että Yhdysvaltain korkeimmat verokannat koskivat pääomatuloja (unearned income). Ansiotulojen (earned income) ylin verokanta oli varsinkin 1970-luvulla ajoittain hieman alhaisempi.
Manner-Euroopassa Britannian ja Yhdysvaltain kaltaisia korkeita veroprosentteja ei ole sovellettu kuin poikkeustilanteissa. Ranskassa ja Saksassa yllettiin 1940–1980-luvuilla 50–70 prosenttiin. Saksassa ylin verokanta oli poikkeuksellisesti 90 % vuosina 1947–1949.
Progressiivinen verotus Suomessa
Progressiivista veroasteikkoa noudatetaan Suomen henkilöverotuksessa muun muassa ansiotulo- ja pääomatuloverotuksessa, perintö- ja lahjaverotuksessa ja aiemmin myös varallisuusverotuksessa.
Valtion tuloverot peritään Suomessa progressiivisten veroasteikkojen mukaisesti. Tulot jaetaan pääoma- ja ansiotuloihin, joille määrätään erilliset, progressiiviset verot. Pääomatulojen veroprosentti vaihtelee 30:n ja 34:n välillä vuonna 2017. Ansiotuloista peritään vero valtiolle, kunnalle ja seurakunnalle. Ansiotulojen valtionvero vaihtelee verotettavien tulojen mukaan 0 ja 31,75 prosentin välillä. Tämän lisäksi ansiotuloista peritään kunnallis- ja mahdollinen kirkollisvero, joita progressiivinen veroasteikko ei koske.
Veronmaksajien keskusliiton laskelmien mukaan myös kunnallisverotus on käytännössä progressiivista. Tämä johtuu verovähennyksistä, joiden vuoksi kunnallisveron osuus nousee ansioiden kasvaessa.
Historiaa
Suomessa progressiivinen tulo- ja omaisuusvero otettiin käyttöön vuonna 1920.
Varallisuusvero (aiemmin omaisuusvero) lakkautettiin vuoden 2006 alussa. Henkilöverotuksessa varallisuusvero määrättiin progressiivisen varallisuusveroasteikon mukaisesti. Progressiivisessa veroasteikossa oli ennen veron lakkautusta ainoastaan yksi porras, jonka alittavasta varallisuudesta veroa ei peritty.
Erifyle
thumb|right|220px|Polyneikes antaa Harmonian kaulanauhan Erifylelle. Attikalainen punakuvio-oinokhoe, n. 450-440 eaa. Erifyle oli kreikkalaisessa mytologiassa Talaoksen tytär. Hänen puolisonsa oli Amfiaraos, jonka kanssa hänellä oli lapset Alkmaion ja Amfilokhos.
Erifyle oli joutunut ratkaisijan asemaan veljensä Adrastoksen ja puolisonsa Amfiaraoksen välisessä riidassa. Nämä olivat sopineet, että erimielisyyksissä Erifylen mielipide ratkaisisi kiistan. Nyt Adrastos halusi auttaa luoksensa paennutta Polyneikestä, jonka veli Eteokles oli vienyt tältä Theban kuninkuuden; sotaretkeen vain tarvittiin välttämättä mukaan Amfiaraos, kuuluisa tietäjä. Amfiaraos oli kuitenkin ennalta nähnyt, että hän olisi tuhon oma, jos hän osallistuisi taisteluun, ja niin hän johdonmukaisesti kieltäytyi osallistumasta. Polyneikes kysyi neuvoa Ifikseltä, kuinka hän saisi Amfiaraoksen mukaan, ja tämä neuvoi antamaan Harmonian kaulanauhan tämän puolisolle Erifylelle. Näin tapahtui, ja Erifyle lahjan saatuaan ratkaisi kiistan veljensä eduksi ja lähetti siten Amfiaraoksen taisteluun, joka tunnetaan nimellä ”seitsemän Thebaa vastaan”.
Amfiaraos piti lupauksensa, mutta ennen lähtöään – kokeneensa vaimonsa pettäneen hänet – käski poikaansa Alkmaionia tappamaan äitinsä ja hyökkäämään Thebaa vastaan vartuttuaan aikuiseksi. Kymmenen vuotta myöhemmin epigonit aloittivatkin hyökkäyksen valmistelun. Tällä kertaa Thersandros antoi viitan Erifylelle, jotta tämä houkuttelisi poikansa osallistumaan taisteluun. Oraakkeli oli kertonut Alkmaionin täytyvän johtaa joukkoa, jotta se olisi voitokas, ja niin tämä kysyi neuvoa Apollonilta, mitä hänen pitäisi tehdä osallistumisensa ja äitinsä suhteen. Apollonin vastaus kuului, että hänen pitäisi osallistua ja surmata äitinsä rangaistukseksi lahjojen ottamisesta sukunsa ajamiseksi kuolemaan. Theban valtauksen jälkeen Alkmaion surmasikin äitinsä – Apollodoroksen mukaan mahdollisesti veljensä Amfilokhoksen kanssa.
Hoogstraten
Hoogstraten on kunta Antwerpenin provinssissa, Flanderissa, Belgiassa. Kunta kuuluu Turnhoutin arrondissementtiin. 1. tammikuuta 2007 Hoogstratenissa oli 18 905 asukasta. Pinta-alaa kunnalla on 105,32 km² ja asukastiheys on 180 asukasta neliökilometrillä.
Erifyle
Vergilius kertoo Erifylen olevan manalassa vuotaen edelleen verta poikansa tekemästä haavasta.
Hoogstraten
Hoogstratenin naapurikunnat ovat Baarle-Nassau (Alankomaissa) ja Baarle-Hertog idässä, Alphen-Chaam ja Breda (Alankomaissa) pohjoisessa, Zundert (Alankomaissa) luoteessa, Wuustwezel lounaassa, Rijkevorsel etelässä ja Merksplas kaakossa. Turnhout sijaitsee 15 kilometrin päässä kaakossa Hoogstratenista, alankomaalainen Breda 20 km:n päässä pohjoisessa ja Antwerpen 30 km:n päässä lounaassa. Moottoritie A1/E19 kulkee Hoogstratenin kautta.
Hoogstraten muodostuu seuraavista asutuskeskuksista : Hoogstraten, Meer, Meerle, Meersel-Dreef, Minderhout ja Wortel. Meersel-Dreefissä sijaitsee Belgian pohjoisin piste.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2008 – naisten kaksinpeli
Pöytätenniksen naisten kaksinpeli Pekingin kesäolympialaisissa 2008 alkoi 18. elokuuta ja finaali pelattiin 22. elokuuta 2008. Yhteensä osallistujia oli 42 maasta, 78 urheilijaa.
Hoogstraten
Hoogstratenin suojeluspyhimys on St. Catharina.
Aiheesta muualla
thumb|left|230px|Hoogstratenin kunnantalo
Risiiniöljyhappo
Risiiniöljyhappo eli risinoleiinihappo (C18H34O3) on harvinainen omega-9-rasvahappoihin kuuluva rasvahappo, jota esiintyy erityisesti risiiniöljyssä. Yhdistettä ja sen johdannaisia voidaan käyttää kosmetiikassa.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa risiiniöljyhappo on keltaista öljymäistä nestettä. Yhdiste liukenee vain heikosti veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Risiiniöljyhappoa esiintyy erityisesti risiinissä triglyseridinä ja noin 90 % risiiniöljyn rasvahapoista on risiiniöljyhappoa. Muita kasveja, joissa risiiniöljyä esiintyy ovat muun muassa Hiptage-suvun lajeissa sekä Azima tetracantha-, Argyreia cuneata ja Anogeissus latifolia-kasvilajeista. Lisäksi sitä on huomattavia määriä Claviceps purpurea-sienessä esteröityneenä muiden rasvahappojen kanssa. Kasvit muodostavat risiiniöljyhappoa hapettamalla öljyhappoa entsymaattisesti. Hapettimena reaktiossa toimii happi ja entsyymi tarvitsee kofaktorikseen NADPH-molekyylin. Reaktiota katalysoivan entsyymin toimintamekanismi muistuttaa rasvahappodesaturaasien toimintamekanismia.
Valmistus ja käyttö
Risiiniöljyhappoa valmistetaan saippuoimalla risiiniöljyä. Saippuoiminen voidaan tehdä joko emäksisissä olosuhteissa kemiallisesti tai entsymaattisesti.
Risiiniöljyhappoa voidaan käyttää saippuoiden valmistukseen, voiteluaineena ja voiteluaineiden valmistukseen, estolidien valmistukseen ja kosmetiikan ainesosien valmistukseen. Siitä saadaan myös useita eri rasvahappoja esimerkiksi se voidaan pelkistää vedyttämällä 12-hydroksisteariinihapoksi ja hajottaa kuumentamalla tai otsonoimalla sebasiinihapoksi.