cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kusti Manninen
Kusti Manninen (s. 28. marraskuuta 1976 Mäntsälä) on suomalainen musiikkivideo-ohjaaja. Kusti Mannisen äiti on kirjailija Kirsti Manninen ja hänellä on neljä sisarusta, joista tunnetuimpia ovat kirjailija-käsikirjoittaja Katri Manninen ja Beats and Stylesin Dj Control eli Jaakko Manninen.
Manninen on ohjannut yli 100 musiikkivideota ja onkin yksi Suomen tuotteliaimmista musiikkivideo-ohjaajista. Manninen on palkittu muun muassa Oulun musiikkivideofestivaaleilla kunniamaininnalla Fintelligens-yhtyeen "En vaihtais päivääkään" -videosta ja pronssisella Muuvi-palkinnolla Beats and Stylesin "Fire"-videosta. Lisäksi Kustin yhdessä veljensä Jaakon kanssa ohjaama Technicolourin "Someday" palkittiin toiseksi parhaana suomalaisena musiikkivideona Ylen Musiikki-TV:n äänestyksessä. Vuoden 2009 Muuvi-kilpailussa Happoradion Che Guevara-video palkittiin hopeisella Muuvilla.
Kusti Manninen omistaa veljensä Jaakon kanssa Tunne Productions Oy:n, joka tuottaa musiikkivideoiden lisäksi muun muassa musiikkia, mainoksia ja tv-ohjelmia.
Kusti Manninen harrastaa motocrossia ja johti veljensä Sepon kanssa Manninen Bros Honda junior-motocross tiimiä 2013 - 2017, jonka tärkeimpänä tavoitteena oli auttaa Suomalaisia motocross-junioreita maailmalle. Tiimin kuljettajista Emil Weckman voitti 2015 ja 2016 EMX150-luokan Euroopan ja on ajanut ammattilaisena motocrossin MM-sarjassa vuodesta 2021. Kusti Manninen on johtanut Suomen motocross-maajoukkuetta vuodesta 2021.
Nelson Eddy
thumb|Nelson Eddy Nelson Ackerman Eddy (1901–1967) oli yhdysvaltalainen laulaja, äänialaltaan baritoni. Eddyllä oli klassisen musiikin koulutus, ja hän esiintyikin oopperoissa, mutta kuuluisaksi hän tuli lähinnä 1920- ja 1930-luvuilla tekemistään musikaalifilmeistä.
Neljäkymmentä vuotta kestäneen uransa aikana Eddy sai kolme tähteä Hollywoodin Walk of Famelle - yhden elokuvista, yhden äänilevyistä ja yhden radioesiintymisistään.
Reservaatti
Reservaatti on tietynlainen erityistarkoitukseen varattu alue. Nimitys tulee latinan sanasta reservare, ’panna talteen’.
From the Very Depths
From the Very Depths on äärimetalliyhtye Venomin neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin 26. tammikuuta 2015. Albumi sekoittaa lukuisia raskaan rockin tyylilajeja: thrash, black ja groove metalia sekä punkia ja jammailua.
Vastaanotto
AllMusicin James Christopher Monger pitää From the Very Depthsiä keskinkertaisena albumina, joka kuulostaa ”enemmän tai vähemmän samalta” kuin Venomin muutkin 1990- ja 2000-lukujen albumit. Myös Classic Rockin David Stubbs panee merkille, ettei Venom yritä uudistua, mutta hänen mukaansa kyseessä on yksinomaan hyvä asia. Stubbs kuvailee From the Very Depthsiä tarpeettomista yksityiskohdista riisutuksi, vauhtia huokuvaksi kallonporauskokemukseksi. Record Collectorin Joel McIver sen sijaan katsoo yhtyeen kehittyneen ensimmäisistä levytyksistään: ilkeän huumorintajun ja nopeatempoisten thrash-rytmien ohella mukana on ”epätoivoisen saastaisia ja raskaita drone-riffejä”. Blabbermouthin Ray Van Horn huomauttaa, että Venomia voi ”tässä vaiheessa” tarkastella ainoastaan Venomin kontekstissa, joten yhtyettä on turha kutsua black metaliksi. Power metalia ja stoner rockia sekoittava ”Smoke” saattaa Van Hornin mukaan olla Venomin uran oudoin kappale. MetalSucks-sivuston Sammy O’Hagarin mukaan ”metallimusiikin pääasiallinen tarkoitus on vedota alkukantaisiin vaistoihin”, mihin Venomin punkia ja metallia sekoittava ”luolamiesestetiikka” soveltuu poikkeuksellisen hyvin.
Infernon arviossa Toni Keränen ylisti From the Very Depthsiä yhtyeen siihenastisen uran parhaaksi levyksi. ”Venomin tuotanto on yksittäisistä helmistä huolimatta ollut aina epätasaista, eikä bändi tehnyt edes klassisen Cronos–Abaddon–Mantas-kokoonpanonsa aikana yhtään kokonaisuudessaan hyvää levyä. [– –] Tietty punkhenkinen suurpiirteisyys ja rupuiset soundit ovat aina olleet osa Venomia ja yhtyeen viehättävyyttä. From the Very Depthsillä räkäinen ote on saatu säilytettyä, mutta se on pystytty valjastamaan järeiden soundien ja tarpeeksi tiukan soiton palvelukseen.” Imperiumin avion mukaan Venom on maineensa vanki, eikä yhtye ole fanien toiveista huolimatta kyennyt palaamaan alkuaikojensa ”laadun ytimeen”. From the Very Depthsiä kuvaillaan ”ihan mukavaksi junttimetalliksi”, hämmentäväksi yhdistelmäksi ”rehvakasta brittiheviä, eläkeläisvauhtia kulkevaa thrashia ja proto-blackia”. Kaaoszinen Sami Elamaan mielestä vuoden 2006 Metal Black ja sen jälkeiset Venom-albumit ovat olleet ”köykäisiä kokemuksia”, eikä From the Very Depths tee poikkeusta. Mukana on jokunen toimiva raita, ”loput viisut ovat samaa paskaa kuin muutkin jämäkappaleet edellisillä albumeilla”.
LV 141
LV 141 eli Tadiran CNR-710 (myös nimellä Tadiran PRC-710) on Suomen puolustusvoimien käytössä oleva digitaalinen Tadiranin (nykyään osa Elbit Systemsiä) tekniikkaan perustuva Yhtymän viestijärjestelmä-2:n kenttäradio, joka voidaan liikennöidä analogisena ja salaamattomana mm. tavallisten VHF-radioiden kanssa. Se voidaan asettaa myös toimimaan digitaalisena ja suojattuna, ja lisäksi se voidaan asettaa ECCM-taajuushypinnälle, jolloin radiota on vaikeampi paikantaa tai häiritä.
Journal of High Energy Physics
Journal of High Energy Physics (JHEP) on kansainvälinen vertaisarvioitu tieteellinen verkkojulkaisu, jonka omistaa Scuola Internazionale Superiore di Studi Avanzati (SISSA) ja julkaisee Institute of Physics Publishing (IOP Publishing). Julkaisun artikkelit ovat saatavilla .pdf- ja .ps-tiedostomuodoissa. JHEP perustettiin vuonna 1997.
JHEP:n julkaisut sisältävät artikkeleita korkeaenergiafysiikan alueilta:
Blogger
Blogger (joskus myös Blogspot) on hakukoneyhtiö Googlen omistama blogipalvelu, joka on ollut toiminnassa vuodesta 1999 lähtien. Alun perin Pyra Labs -yrityksen luoman Bloggerin osti Google vuonna 2003. Eräs perustajista oli myös mikroblogipalvelu Twitterin perustaja Biz Stone. Palvelu oli yksi ensimmäisistä bloggaukseen keskittyneistä alustoista. Samaten Blogger oli yksi ensimmäisistä blogipalveluista, joiden käyttäjien ei tarvinnut käyttää HTML-kieltä tai lähettää sisältöään erikseen kotisivupalvelimelle, vaan blogimerkinnät oli mahdollista kirjoittaa suoraan lomakkeeseen webissä.
Bloggerin saamaa kritiikkiä
Blogger on saanut kritiikkiä liiasta yksinkertaisuudestaan ja uusien ominaisuuksien hitaasta toteuttamisesta. Esimerkiksi blogimerkintöjen luokittelu tai avainsanojen käyttö ei pitkään ollut mahdollista. Tämä on saanut monet bloggaajat siirtymään toisille alustoille monipuolisempien ominaisuuksien perässä. Blogger on kuitenkin korostanut keskittyvänsä nimenomaan peruspalveluun eli luovan tilan tarjoamiseen ihmisille.
Syksyllä 2005 pelkästään muiden sivustojen hakukonetuloksissa korostamista varten perustettujen blogien määrä kasvoi ilmaisissa blogipalveluissa runsaasti. Etenkin Blogger joutui kritiikin kohteeksi, mikä oli Googlelle imagotappio. Pian sen jälkeen yhtiö lisäsi flag-painikkeen palkkiin, jonka se näyttää Bloggerin palvelimilla sijaitsevissa blogeissa. Painike mahdollisti kyseenalaisesta sisällöstä ilmoittamisen palvelun ylläpidolle. Sivua ei kuitenkaan poisteta kokonaan, vaikka raportti menisikin läpi, vaan se jätetään pois ainoastaan palvelun listauksista.
Kosminen Kuutio
thumb|200 px|Kosminen Kuutio Kosminen Kuutio on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä fiktiivinen esine, joka nähtiin ensi kerran lehden Tales of Suspense numerossa 79 (heinäkuu 1966).
Fiktiivinen historia
Kosmiset Kuutiot ovat säilöntälaitteita, joita useat Marvel-universumin sivilisaatiot ovat luoneet, mukaan lukien skrullit, joiden Kuutio kehittyi Maailmojen Muokkaajaksi, ja monet nimeltä mainitsemattomat sivilisaatiot (joiden Kuutioita Magus himoitsi sarjakuvassa Ikuisuussodat ja Jumalatar sarjakuvassa Ikuisuuden rautahanska). Nämä matriisit, jotka ovat tai eivät ole oikeastaan kuutionmuotoisia, on täytetty todellisuutta muokkaavilla energioilla, jotka tulevat Tuonpuoleisten maailmasta.
Viime vuosina Kosmisista Kuutioista on kuitenkin opittu enemmän. Kuution latautumisaika onkin ollut harhaluulo. Se voidaan ladata koska tahansa oikeilla välineillä. On myös selvitetty, että Kuutioiden energia on peräisin samasta ulottuvuudesta, missä Tuonpuoleisten rotu asuu. Tuonpuoleiset ovat kuitenkin omistautuneet muutokselle ja edistykselle, joten näin Kuutioiden toiveita toteuttava luonne on mahdollinen.
Marvelin historiassa on ollut olemassa kolmaskin Kosminen Kuutio. Se oli epäonnistuneen kokeen tulos ja avasi aukon Tuonpuoleisten ulottuvuuteen. Tämä kolmas Kuutio luovutti samalla osan voimastaan suoraan miehelle nimeltään Owen Reece, josta tuli myöhemmin Molekyylimies. Suurin osa voimasta manifestoitui itsensä Tuonpuoleisen hahmossa.
Amerikkalaisessa JLA/Avengers yhteisseikkailussa selvisi, että Vihreän Lyhdyn sormus voidaan ladata suoraan Kosmisesta Kuutiosta.
Marvel Cinematic Universe
thumb|Tesserakti elokuvassa [[The Avengers (vuoden 2012 elokuva)|The Avengers]] Kosminen Kuutio esiintyy useissa Marvel Cinematic Universen elokuvissa ja Disney+-sarjoissa, joissa sitä kutsutaan nimellä Tesserakti (vaikka elokuvassa The Avengers sitä kutsutaan myös Kuutioksi). Se toimii Ikuisuuskiviin kuuluvan Tilakiven säiliönä.
Danny Williams
Danny Williams (s. 13. heinäkuuta 1973 Brixton, Lontoo) on englantilainen raskaansarjan ammattilaisnyrkkeilijä, Britannian raskaansarjan hallitseva ja Kansainyhteisön entinen mestari. Williams tunnetaan myös lempinimellä ”Brixton Bomber”, jonka hän on saanut asuinpaikkansa mukaan. Nyrkkeilyssä Williams tunnetaan parhaiten rajuista yhteenotoista Mike Tysonin ja Vitali Klitschkon kanssa.
Williamsin paino hänen ollessaan ottelukunnossa on noin 120 kiloa ja hän on noin 198 senttimetriä pitkä.
Kontula-lehti
Aktiiviaikoinaan 1960- ja 1970-luvuilla lehteä jakoivat vuorotellen Kontulan urheiluseurat Kontulan Kunto ja Kontulan Urheilijat. Lehti ajautui 1970-luvulla talousvaikeuksiin; Hilkka Tervosen toimituskaudella (1973–1975) lehti painotti liiaksi vasemmistolaista näkökantaa, ja sen jakelussa oli ongelmia. Ajoittaisten jakeluvaikeuksien vuoksi ilmoittajat kyllästyivät lehteen, sillä mainokset eivät ehtineet kuluttajille tarpeeksi ajoissa. Suurin ongelma oli kuitenkin koventunut kilpailu, sillä alueella toimi muun muassa Mellunmäki-lehti ja Tildun Tieto ja Uutinen. Kontula-lehti yritti vastata kilpailuun laajentamalla jakelualuettaan Myllypuroon, Puotinharjuun, Vartiokylään, Rajakylään, Jakomäkeen ja Puotilaan. Entinen jakelualue käsitti Kontulan lisäksi Mellunmäen, Vesalan ja Länsimäen. Marraskuussa 1975 lehden levikki oli jo 27 000 kappaletta. Lehden tulos jäi kuitenkin tappiolliseksi, ja viimeinen säännöllinen numero julkaistiin kesäkuun alussa 1976.
Danny Williams
Amatööriura
Williams voitti nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1993 pronssimitalin painoluokassa 91 kg/201 lbs, eli raskaassasarjassa. Vuonna 1994 Williams voitti superraskaassasarjassa pronssia Kansainyhteisön kisoissa (Commonwealth Games) 1994. Hänen amatööriuransa tilastot olivat 29–6. Tämän jälkeen Williams siirtyi kokopäiväiseksi ammattilaiseksi.
Ammattilaisura
Williamsin ensimmäinen ammattilaisottelu oli 21. lokakuuta 1995, jolloin hän tyrmäsi toisessa erässä brittiläisen Vance Indiensin. Vuonna 1995 Williams otteli ainoastaan kaksi kertaa, voittaen molemmat ottelunsa tyrmäyksellä. Seuraavana vuonna Williams otteli jo viisi kertaa, tyrmäten muun muassa Andy Lambertin, pysytellen vieläkin voittamattomana. Myös vuoden 1997 viisi ottelua sujuivat tappioitta.
Luke Kelly
pienoiskuva|pysty|Luke Kellyn patsas Dublinssa. Luke Kelly (17. marraskuuta 1940 – 30. tammikuuta 1984) oli irlantilainen kansanmuusikko. Hän syntyi Dublinissa, mutta muutti vuonna 1958 Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Kelly palasi vuonna 1962 Irlantiin ja perusti kansanmusiikkiyhtye The Dublinersin. Vuonna 1965 Kelly meni naimisiin näyttelijä Deirdre O'Connellin kanssa. Kelly kuoli vuonna 1984 aivokasvaimeen, joka hänellä oli todettu vuonna 1980.
Danny Williams
Ammattilaisura
Vuonna 1999 Williams hävisi heikkona pidetylle Julius Francisille tuomariäänin 12. erän jälkeen Ison-Britannian raskaansarjan mestaruusottelussa. Tämän jälkeen Williams otteli muutaman nuhruisen ottelun voittaen ne kaikki. Eräs näistä otteluista oli hänen maanmiestään, Mark Potteria vastaan. Ottelussa Williams muljautti oikean olkapäänsä kamppailun alussa paikoiltaan, mutta tyrmäsi Potterin siitä huolimatta pelkällä vasemmallaan. Vuonna 2001 oli jälleen aika otella Julius Francisia vastaan Britannian mestarin tittelistä, ja tuloksena oli tyrmäysvoitto neljännessä erässä. Williams pysyi tämän jälkeen pitkään voittojen tiellä, kunnes seinä tuli vastaan vuonna 2003 Sinan Samil Saminin muodossa, joka niin ikään voitti hänet keskeytyksellä kuudennessa erässä. Saminin ja Williamsin välinen ottelu oli Euroopan nyrkkeilyliiton EBU:n mestaruusottelu.
Tyson ja Klitschko
Williams otteli vuosina 2003–2004 vielä useammankin voitto-ottelun, kunnes vastaan asettui Mike Tyson. Ottelussa Williams oli tulla tyrmätyksi jo ensimmäisessä erässä, mutta hän onnistui sitomaan Tysonin, ja selviytymään eteenpäin. Ensimmäisen erän lopussa Tysonin polvikierukka repeytyi, mikä haittasi tämän liikkumista kehässä. Ensimmäiset kolme erää olivat Tysonin hallintaa, mutta tämän jälkeen hän väsyi, ja hieman ennen neljännen erän loppua Williams iski viisi väkevää koukkua, jotka kaatoivat Tysonin. Tyson vaikutti kohtalaisen hyväkuntoiselta, mutta hän ei ehtinyt ajoissa jaloilleen, joten Williams voitti ottelun tyrmäyksellä ajassa 2.51 kymmeneräisen ottelun neljättä erää. Tysonin jälkeen Williams harppasi Vitali Klitschkon kimppuun 11. joulukuuta 2004 WBC-liiton titteliottelussa. Ottelu oli Williamsille täydellinen painajainen. Hän kaatui kanveesiin ottelun aikana kaikkiaan neljästi; ensimmäisessä, kolmannessa, seitsemännessä ja kahdeksannessa erässä. Kahdeksannessa erässä kaatuminen oli Williamsille lopulta liikaa, ja tuomari keskeytti ottelun ajassa 1.26 kahdeksatta erää Klitschkon johtaessa kaikin tuomariäänin.
Seuraavaksi Williams haki vauhtia ottamalla yhteen Audley Harrisonin kanssa. Ensimmäisessä erässä Williamsin nenään tuli pieni haava, mutta tämä ei vaikuttanut ratkaisevasti ottelun kulkuun. Ottelu päättyi Williamsin tappioon tuomarin keskeytyksellä kolmannessa erässä. Williamsin uran toiseksi viimeinen ottelu oli Scott Gammeria vastaan, jonka hän voitti yhdeksännessä erässä tyrmäyksellä. Viimeisen kerran Williams on otellut 8. joulukuuta 2007 Sveitsin Baselissa, jolloin hän kohtasi ukrainalaisen Oleg Platovin. Ottelu päättyi tuloksettomana Williamsin silmäkulman auettua.
Vuonna 2008 Williams voitti Marcus McGeen ylivoimaisella pistevoitolla, Konstantin Airichn teknisellä tyrmäyksellä seitsemännessä erässä ja John McDermottin. Marraskuussa Williams hävisi Albert Sosnowskille teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä.
Vuonna 2009 Williams kohtasi John McDermottin toisen kerran urallaan. Wiliams voitti ottelun tuomariäänin täysien erien jälkeen.
Viimeksi Williams otteli 2. lokakuuta 2009 häviten Carl Bakerille hajaäänituomiolla täysien erien jälkeen.
Käänteisagonisti
thumb|300 px|Käänteisagonistin vaikutuksen näyttävä diagrammi Kun agonistin pitoisuus nousee, reseptorin aktiivisuus lisääntyy. Käänteisagonistin vaikutus on päinvastainen, sillä sen pitoisuuden nouseminen vähentää reseptorin aktiivisuutta. Käänteisagonisti on kemiallinen yhdiste, joka rakenteensa perusteella eli ligandina sitoutuu kohdereseptoriinsa aiheuttaen siinä vastakkaisen vasteen kuin kohdereseptorin reseptoriagonistit eli "reseptorinaktivoijat". Käänteisagonistin vaikutuksesta reseptoriproteiinin biologinen aktiivisuus on heikompi kuin tilanteessa, jossa koko reseptoripopulaatio olisi miehittämättömänä eli siis ilman sitoutuneita ligandeja.
Kristian
Kristian on miehen etunimi.
Kristianin nimen alkuperä on kreikkalainen sana christianos (lat. christianus), joka tarkoittaa kristittyä, Kristuksen omaa, Kristukselle kuuluvaa. Nimen sisarnimi on Kristiina.
Kristianin nimipäivä on 13. marraskuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä 57 832 miestä ja noin 30 naista saanut nimekseen Kristian.
Tanskan kuninkaita
Nimi Kristian on ollut monilla Tanskan kuninkailla. Vuosina 1513–1972 poikkeuksetta Tanskan joka toisen kuninkaan nimi oli Kristian, joka toisen Fredrik. Heistä kaksi ensimmäistä oli myös Ruotsin ja Norjan, viisi seuraavaakin (Kristian VII:een saakka) myös Norjan kuninkaita. Kristian-nimisten kuninkaiden hallitsijakaudet ovat olleet seuraavat:
UFO: Extraterrestrials
UFO: Extraterrestrials on Chaos Conceptin kehittämä vuoropohjainen taktiikkapeli, joka julkaistiin Windowsille vuonna 2007.
Pelin juoni
Muukalaiset ovat valtaamassa maapalloa ja sinne järjestetään ihmisten ylläpitämä tukikohta torjumaan tunkeilijoita. Ihmiset ovat pahasti teknologiassa jäljessä ja suurin haaste onkin kerätä muukalaisten varusteita, jotta ne voidaan tutkia ja valjastaa omaan käyttöön.
Kehitys
Peliä pidetään X-COM -pelisarjan "henkisenä jälkeläisenä". Peli ei sinällään tarjoa kovinkaan paljon uutta, muuten kuin grafiikan ja tekoälyn osalta. Pelin kehittäjillä ei ole yhteyttä muihin sarjan peleihin eikä siten ole suoraan samaa sarjaa.
Mira (nimi)
Mira on naisen etunimi.
Leimavero
Leimavero oli suomalainen vero, jota kannettiin vuoteen 2001 saakka.
Mira (nimi)
Miraa käytetään Mirjan kutsumamuotona. Nimi voi myös olla lyhennetty Mirabellasta tai Mirandasta. Slaavilaisessa käytössä se liittyy rauhaa merkitsevään mir-sanaan. Suomessa nimestä on käytössä myös rinnakkainen muoto Miira.
Leimavero
Leimaveroa oli maksettava muun muassa useista viranomaisten antamista luvista ja todistuksista, virallisten luetteloiden ja pöytäkirjojen otteista, kiinteistön luovutuksesta, vuokratontin ja sillä olevan rakennuksen myynnistä sekä osakeyhtiötä perustettaessa ja osakkeita myytäessä. Leimaveroa maksettiin myös asiakirjoja tuomioistuimelle jätettäessä ja tuomioistuimen kirjallista päätöstä vastaanotettaessa. Myös arvopaperin luovutuksesta sekä arvonimistä maksettiin leimaveroa.
Mira (nimi)
Miran nimipäivä on 30. huhtikuuta. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on vuoden 2021 loppuun mennessä noin 8 025 henkilöä saanut nimekseen Mira ja hieman alle 403 henkilöä nimen Miira. Nimi Mira yleistyi vasta 1960-luvulla, sitä ennen se oli varsin harvinainen.
Mira on myös tähti, Omicron Ceti. Sen mukaan on saanut nimensä eräs muuttuvien tähtien tyyppi, Mira-tähdet.
Leimavero
Leimaverolaki oli voimassa vuoden 2001 loppuun saakka, ja sen korvasi vuonna 1997 uusi varainsiirtoverolaki ja vuonna 2002 laki arvonimistä suoritettavasta verosta.
Kauppa- tai luovutuskirjaan liimattiin tarvittava määrä postimerkin näköisiä leimaveromerkkejä, joita sai ostaa postitoimistoista. Kuhunkin asiakirjaan tuli kiinnittää leimaveron suuruutta vastaava määrä merkkejä, jotka tämän jälkeen mitätöitiin leimaamalla. Tällä tavalla merkittiin veron suorittaminen itse asiakirjaan.
Historiaa
Asiakirjojen perusteella tapahtuva valtionverotus alkoi ensimmäisenä Hollannissa 1624. Muut maat seurasivat esimerkkiä niin, että verotus alkoi Englannissa 1671, Ranskassa 1673 ja Itävallassa 1686. Ruotsissa valtiosäädyt myöntyivät tähän verotusmuotoon 4. joulukuuta 1660, jolloin annettiin Ordning och stadga om insegladt papper eller charta sigillata. Ensimmäistä leimaveroa kannettiin seuraaviin valtiopäiviin asti. Jatkuvasti kannettavaksi tämä vero tuli 1600-luvun lopulla. Leimaveron kantoperusteesta ja suuruudesta annettiin useita asetuksia. Aluksi leimaveroa perittiin yksityisten välisistä asiakirjoista siitä riippumatta jätettiinkö asiakirja myöhemmin jollekin viranomaiselle vai ei. Myöhemmin lainsäädäntö vakiintui sellaiseksi, että ainoastaan viranomaiselle jätettävistä asiakirjoista perittiin leimaveroa.
Suomessa leimaveron perinnässä käytettiin 1800-luvulla erityistä valmiiksi leimattua paperia, jota nimitettiin karttapaperiksi. Suomeen perustettiin Karttapaperikonttori 19. toukokuuta 1816, jolloin annettiin Karttapaperi-Kontuorin Ohje-sääntö. Veron noustessa aiemmin valmistettuun käyttämättömään karttapaperiin määrättiin liimattavaksi karttamerkkejä uuden arvon saavuttamiseksi. Leimaveron nimenä 1800-luvulla oli karttasuostuntavero. Karttapaperikonttorista tehtiin 21. helmikuuta 1894 Suomen Leimakonttori. Tämän jälkeen alettiin käyttää nimitystä leimamerkki. Leimasuostunnasta eli leimasuostuntaverosta siirryttiin leimavero-nimitykseen ensimmäisen kerran 24. joulukuuta 1915 asetuksella, joka tuli voimaan vuoden 1916 ensimmäisenä päivänä.
Salmanassar V
Salmanassar V oli Assyrian kuningas vuosina 727–722 eaa. Ensimmäinen maininta hänestä on foinikialaisen Zimirran kaupungin kuvernöörinä Tiglatpileser III:n aikaan. Hän oli luultavasti tämän poika. Syyriassa nousi levottomuuksia Salmanassar V:n aikana. Assyrian vasalli, Israelin kuningaskunta, nousi kapinaan. On arvioitu, että Salmanassar kuoli piirittäessään Israelin pääkaupunkia Samariaa, mutta tarkempaa tietoa siitä, miten ja milloin hän kuoli, ei ole saatu selville. Salmanassaria seurasi kuninkaana hänen veljensä Sargon II.
Johnny Weissmuller
Johnny Weissmuller (syntyjään saksalaisittain Johann, unkarilaisittain János, 2. kesäkuuta 1904 Freidorf, Itävalta-Unkari (nyk. Romania) – 20. tammikuuta 1984 Acapulco, Meksiko) oli yhdysvaltalainen uimari ja viisinkertainen olympiavoittaja vuosien 1924 ja 1928 olympialaisissa sekä Tarzan-elokuvien pääosanäyttelijä vuosina 1932–1948.
Lapsuus ja nuoruus
Johnny Weissmuller syntyi 2. kesäkuuta 1904 Freidorfissa, joka kuului silloin Unkariin mutta nykyisin Romaniaan. Hän sai kasteessa unkarinkielisen etunimen János ja sen saksankielisen vastineen Johann. Hänen vanhempansa Petrus Weißmüller ja Elisabeth (Erzsebet) o.s. Kersch olivat etnisiä itävaltalaisia ja roomalaiskatolisia.
Weissmullerit purjehtivat tammikuussa 1905 siirtolaisina Yhdysvaltoihin Rotterdamista lähteneellä laivalla. He asettuivat aluksi Windberiin Pennsylvaniaan, missä isä-Petrus työskenteli hiilikaivoksissa. Windberissä perheeseen syntyi toinen poika, Petrus (Peter) nuorempi. Sen jälkeen perhe muutti Chicagoon. Kun isän liiketoimet epäonnistuivat, hän alkoi juoda ja pahoinpidellä perhettään. Petrus jätti perheensä vuonna 1916, ja avioero myönnettiin vuonna 1925.
Eero Lehtovirta
Lehtovirta oli soutu-uransa huipulla Gentin EM-kisoissa 1955. Siellä Wärtsilän Soutajien nelonen, jossa soutivat Reino Poutanen, Kauko Hänninen, Lehtovirta ja Jorma Salonen, saavutti perämiehettömässä nelosessa pronssia ja kaksi tuntia myöhemmin perämies Rolf Tuomisella vahvistettuna toisen pronssin. Helsingin 1952 olympialaisissa Lehtovirta edusti Suomea kahdeksikkojen soudussa. Joukkue jäi alkuerässään viidenneksi ja karsiutui.
Johnny Weissmuller
Lapsuus ja nuoruus
Johnny Weissmuller alkoi uida kahdeksanvuotiaana. Uintiharrastuksensa myötä hän jätti vandalismin, varastelun ja jengitappelut, joihin hän oli ajautunut jo lapsena. Weissmuller lopetti koulunkäynnin 12-vuotiaana ja sai työn hissipoikana. Vuonna 1916 hän liittyi NMKY:n uintijoukkueeseen.
Uimarina
thumb|left|upright|Johnny Weissmuller uintikilpailussa heinäkuussa 1922.
Eero Lehtovirta
Lehtovirta voitti Suomen mestaruuden perämiehettömässä nelosessa, perämiehellisessä nelosessa ja kahdeksikossa vuonna 1955. Hän asui Ruotsissa 1960-luvulta lähtien.
Johnny Weissmuller
Uimarina
Weissmuller pääsi vuonna 1920 Illinois Athletic Club of Chicago -urheiluseuraan Bill Bachrachin valmennukseen. Hänen uintiasentonsa oli epätavallisen korkea, mutta hän oli jo hyvin nopea. Bachrach ja seuran muut valmentajat hioivat Weissmullerin tekniikkaa. Hän voitti ensimmäisissä virallisissa kilpailuissaan Amateur Athletic Unionin mestaruuden vuonna 1921 ja oli voittamaton koko uransa ajan. Ensimmäiset kansalliset mestaruutensa Weissmuller voitti vuonna 1922. Sen jälkeen hän paransi maailmanennätyksiä useaan kertaan. Heinäkuussa 1922 Weissmuller rikkoi Duke Kahanamokun 100 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen uimalla ajan 58,6.
Jotta Weissmuller saisi Yhdysvaltain passin ja pääsisi edustamaan maata Pariisin kesäolympialaisiin 1924, Weissmullerit väärensivät Euroopassa syntyneen Johnnyn syntymätodistuksen vaihtamalla hänen ja hänen Amerikassa syntyneen pikkuveljensä ikäjärjestyksen ja syntymäpaikat.
Pariisin olympialaisissa 1924 Weissmuller voitti olympiakultaa 100 metrin vapaauinnissa, 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä olympiapronssia Yhdysvaltojen vesipallojoukkueessa. Lisäksi hän sai Ranskan presidentiltä erikoispalkinnon suorituksistaan. Olympiamenestys teki Weissmullerista Yhdysvalloissa kuuluisuuden.
Olympialaisten välivuosina Weissmuller jatkoi maailmanennätysten tehtailua. Vuonna 1927 hän alitti 100 jaardin vapaauinnissa 50 sekuntia ajalla 49,8. Amsterdamin olympialaisissa 1928 Weissmuller voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Hän lopetti kilpauransa seuraavana vuonna ja teki rahakkaan sopimuksen BVD-uintivarusteiden markkinoimisesta.
Weissmuller ui urallaan kymmeniä maailmanennätyksiä, Kansainvälisen olympiakomitean mukaan 28, uinnin kansainvälisen Hall of Famen mukaan 51.
Näyttelijänä
thumb|Weissmuller ja Maureen O'Sullivan elokuvassa [[Tarzan ja salainen aarre (1941).]] Weissmullerin ensimmäinen elokuvarooli oli pieni sivurooli viikunanlehteen pukeutuneena Aadamina Paramountin elokuvassa Miss America (1929). Weissmullerin oli rooliin suostutellut teatterisuunnittelija John Harkrider. Kun Weissmullerin työnantaja BVD suuttui tähtensä viikunanlehtiroolista, joka ei edistänyt BVD:n uima-asujen markkinointia, ja uhkasi Paramountia oikeusjutulla, elokuvayhtiö myöntyi näyttämään Weissmullerin vain yhdessä kaukaa kuvatussa kohtauksessa ja jätti hänen nimensä pois elokuvan tuotantotiedoista.
Ensimmäisen elokuvaroolinsa jälkeen Weissmuller palasi markkinoimaan BVD:n tuotteita. Weissmullerin mukaan hänen Hollywood-uransa käynnisti käsikirjoittaja Cyril Hume, joka oli kirjoittamassa käsikirjoitusta Tarzan-elokuvaan. Hume oli nähnyt Weissmullerin uimassa urheilukerholla ja ehdotti tälle koe-esiintymistä Metro-Goldwyn-Mayerilla. Weissmuller sai Tarzanin roolin MGM:ltä vuonna 1932. Ohjaaja W. S. Van Dyke piti Weissmulleria juuri oikeannäköisenä rooliin, jossa ei tarvinnut juurikaan näytellä. MGM osti Weissmullerin irti BVD:ltä ja teki hänen kanssaan seitsenvuotisen sopimuksen, jossa Weissmullerin palkka oli aluksi 250 dollaria viikossa ja lopulta 2 000 dollaria viikossa. Sopimus velvoitti Weissmullerin myös eroamaan vaimostaan Bobbe Arnstista, koska elokuvayhtiö ei halunnut Tarzaninsa esittäjän olevan ukkomies. Kun MGM lisäksi maksoi Arnstille erosta 10 000 dollaria ja lupasi edistää tämän laulajanuraa, pariskunta katsoi eron parhaaksi ratkaisuksi.
Weissmullerin ensimmäinen Tarzan-elokuva Tarzan – viidakon valtias (1932) oli suurmenestys ja teki Weissmullerista tähden ympäri maailmaa. Weissmullerin vastanäyttelijänä Janen roolissa tässä ja seuraavissakin elokuvissa oli Maureen O’Sullivan. Myös seuraavat Tarzan-elokuvat menestyivät hyvin. Weissmuller esiintyi 16 vuoden aikana kaikkiaan 12 Tarzan-elokuvassa. Niistä kuusi ensimmäistä olivat MGM:n ja loput RKO:n tuottamia. Tarzan-kirjailija Edgar Rice Burroughs ei koskaan pitänyt Weissmullerin elokuvien vähäpuheisesta Tarzanista, koska tässä ei ollut kirjojen Tarzanin sivistyneisyyttä. Myös Weissmuller lopulta tympääntyi Tarzaninsa töksähtelevään puhetapaan. Tarzan-elokuvien tekemistä hän kuitenkin aina kertoi rakastaneensa, etenkin eläinten vuoksi.
Weissmullerin Tarzan-elokuvat ilmestymisjärjestyksessä:
Vaikka Weissmuller ei ollutkaan ensimmäinen elokuva-Tarzan, hän oli ensimmäinen, joka yhdistetään nyttemmin perinteiseen ululoivaan ja jodlaavaan Tarzan-huutoon. Jodlauksen Weissmuller oli opetellut saksalaisissa ja itävaltalaisissa sukutapaamisissa Chicagossa. Elokuvien Tarzan-huudossa tosin oli mukana myös äänistudiolla lisättyjä elementtejä. Weissmullerilla oli aina ollut tavallista korkeampi ääni, koska hän oli lapsena kolhinut äänihuulensa paaluaitaan.
Kun RKO oli irtisanonut Weissmullerin, Columbia Studios palkkasi hänet Viidakko-Jim-elokuvasarjan pääosaan vuosiksi 1948–1955. Sen jälkeen Weissmuller näytteli pääosaa 26-osaisessa Viidakko-Jim-televisiosarjassa vuosina 1955–1956.
Weissmuller teki vielä vuonna 1976 cameoroolin elokuvassa Won Ton Ton – Superstar.
Yksityiselämä
pienois|pysty|Weissmuller toisen vaimonsa [[Lupe Vélezin kanssa vuonna 1934.]] Weissmuller oli naimisissa viisi kertaa. Hänellä oli kolmannen vaimonsa Beryl Scottin (naimisissa 1939–1948) kanssa kolme lasta, joista vanhin oli näyttelijä Johnny Weissmuller, Jr..
Vapaa-aikanaan Hollywoodissa Weissmuller purjehti usein näyttelijäystäviensä kanssa Kalifornian vesillä. Vuonna 1927 Weissmuller pelasti veljensä kanssa 11 ihmistä, jotka olivat joutuneet veden varaan järvilaivaonnettomuudessa. Weissmuller opetteli myös pelaamaan golfia ja kehittyi lajissa lähes ammattilaistasoiseksi.
Weissmuller liittyi 1950-luvulla näyttelijäystäviensä sijoittajaryhmään, joka sijoitti rahaa useisiin kohteisiin Kaliforniassa. Jotkin niistä menestyivät, jotkin eivät. 1950-luvun alussa ryhmä osti Los Flamingos -hotellin Acapulcossa Meksikossa, missä Weissmullerilla oli tapana käydä useita kertoja vuodessa. Lisäksi Weissmuller markkinoi erilaisia tuotteita radiossa ja televisiossa, juonsi uintiaiheista sarjaa, sijoitti epäonnisesti uima-allasyhtiöön, työskenteli Las Vegasissa PR-töissä ja avasi Jungle Hut -nimisen ravintolan. Weissmuller vieraili keväällä 1972 lyhyesti Suomessa Tarzan-sarjakuvakirjojen pohjoismaisen kustantajan kutsumana.
Weissmuller sai lonkkamurtuman vuonna 1973, minkä jälkeen hänen viimeiset elinvuotensa olivat täynnä sairauskohtauksia ja muita terveysvaivoja. Viimeisen kerran Weissmuller esiintyi julkisuudessa vuonna 1976, kun hänet nimitettiin kehonrakentajien killan kunniagalleriaan. Vähän sen jälkeen hän muutti hoivakotiin ja vuonna 1980 Los Flamingos -hotelliin. Viimeisenä elinvuonnaan hän asui kotonaan Acapulcossa, missä hän kuoli 20. tammikuuta 1984.
Yrjö Hakoila
Yrjö Ilmari Hakoila (19. tammikuuta 1932 Turku – 10. joulukuuta 1986 Turku) oli suomalainen kilpasoutaja.
Hakoila edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa kahdeksikkojen soudussa. Joukkue jäi alkuerässään viidenneksi ja karsiutui. Pohjoismaitten mestaruuskilpailuihin hän osallistui vuonna 1951.
Turun Yliopiston Soutajia edustanut Hakoila voitti perämiehettömässä nelosessa Suomen mestaruuden vuonna 1951 ja SM-hopeaa vuonna 1952.
Hakoila oli koulutukseltaan filosofian maisteri ja työskenteli fysiikan opettajana.
Frank Drost
Frank Willem Drost (s. 22. maaliskuuta 1963 Amersfoort, Utrecht), on entinen alankomaalainen vapaa- ja perhosuimari, joka osallistui kesäolympialaisiin 1984 ja 1988.
Vuoden 1984 olympialaisissa Los Angelesissa Drost oli kuudes 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.51,62 ja seitsemäs 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ajalla 7.26,72 (joukkueessa uivat hänen lisäkseen Hans Kroes, Edsard Schlingemann ja Drostin veli Peter).
Soulin olympialaisissa 1988 Drost oli 19:s 100 metrin perhosuinnissa ajalla 55,38, 14:s 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.01,59, yhdestoista 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ajalla 3.25,26 (joukkueella Drost, Patrick Dybiona, Kroes, ja Ron Dekker) ja seitsemäs 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ajalla 3.46,55 (joukkueella Kroes, Dekker, Drost ja Dybiona).
EM-kilpailuissa 1985 Drost saavutti pronssia 200 metrin perhosuinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiiestissä.
Drostin veli Peter osallistui myös kaksiin olympialaisiin.
Ronald Ryan
Ronald Joseph Ryan (1925 – 3. helmikuuta 1967) oli viimeinen murhaaja, jota vastaan Australiassa käytettiin kuolemanrangaistusta.
Ryan syntyi Melbournessa avioliiton ulkopuolisena lapsena. Hänen vanhempansa olivat John ja Cecilia Ryan; Cecilia oli yhä naimisissa George Harry Thompsonin kanssa, vaikka pari käytännössä oli ollutkin erossa jo vuodesta 1915. John ja Cecilia avioituivat G. H. Thompsonin saatua surmansa auto-onnettomuudessa vuonna 1927.
Ryan vietti lapsuutensa köyhyydessä. Hänet leimattiin "laiminlyödyksi lapseksi" ja siirrettiin poikakotiin. Lähdettyään hän siirtyi Uuteen Etelä-Walesiin, mutta palasi 23-vuotiaana Melbourneen.
Nuorella aikuisiällään Ryan toimi useissa töissä, mutta harrasti myös pikkurikollisuutta: hän istui ensimmäistä kertaa Bendigo Prisonissa vuonna 1960. Vankilassa ollessaan Ryan käyttäytyi hyvin ja jopa opiskeli. Viranomaiset pitivät häntä mallivankina.
Armahduksen jälkeen vuonna 1963 hän alkoi jälleen sortua rikoksiin, ja vuonna 1964 hän sai 14 vuoden vankeusrangaistuksen mm. aseellisesta ryöstöstä.
Henkirikos ja tuomio
19. joulukuuta 1965 Ryan suoritti yhdessä toverinsa Peter John Walkerin kanssa vankilapaon ja otti kiväärinsä mukaan.
Vankilapako kävi ilmi, ja aseistautuneet vartijat lähtivät karkurikaksikon perään. Ryan ampui George Hodsonin kuoliaaksi. Neljätoista todistajaa ilmoitti myöhemmin oikeudessa kuulleensa yhden laukauksen.
Ryan tuomittiin kuolemaan ja Walker kahdentoista vuoden vankeuteen. Kaikki kuolemantuomiot oli jo yli vuosikymmenen ajan peruttu, ja tuomarin mukaan oli oletettavaa, että Ryaninkin tapauksessa kävisi näin.
Ronald Ryania ei päätetty armahtaa, ja hänen hirttämisensä herätti laajoja protesteja Victoriassa ja muualla maassa. Ryanin teloituksen jälkeen kuolemanrangaistus onkin kielletty kaikkialla Australiassa.
Rivelino
Roberto Rivelino (s. 1. tammikuuta 1946, São Paulo, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija. Hän pelasi Brasilian jalkapallomaajoukkueessa 1970-luvulla. Rivelino oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän tuli tunnetuksi voimakkaista vapaapotkuista ja kaukolaukauksista. Rivelino laukaisi pallon jalkaterän yläosan ja nilkan välisellä jalanosalla. Hän oli myös tunnettu ns. "elastico"-harhautuksestaan.
Hän pelasi 92 maaottelua tehden 26 maalia.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi hänet FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Malpaso Productions
Malpaso Productions (ennen The Malpaso Company) on yhdysvaltalaisen elokuvatekijä Clint Eastwoodin perustama elokuvayhtiö, joka tuottaa vain hänen ohjaamiaan ja/tai tähdittämiään elokuvia. Yhtiön nimi on harha-askel espanjankielellä.
Arnfinn Nesset
Arnfinn Nesset (s. 25. lokakuuta 1936) on norjalainen sarjamurhaaja. Hän sai vuonna 1983 vankeustuomion 22 potilaan myrkyttämisestä Orkdalissa, Norjassa, jossa hän toimi hoitajana.
Nessetia syytettiin 25 murhasta, ja 11. maaliskuuta 1983 hänet tuomittiin 21 vuoden vankeusrangaistukseen 22 murhasta ja muista rikkomuksista.
Nesset vapautui vuonna 2004.
Don Messick
Donald Messick (7. syyskuuta 1926 Buffalo, New York – 24. lokakuuta 1997) oli yhdysvaltalainen vatsastapuhuja ja ääninäyttelijä, joka teki useita äänirooleja Hanna-Barberan tuottamiin piirrossarjoihin ja elokuviin.
Lapsuus
Messick syntyi Buffalossa, New Yorkissa vuonna 1926, mutta myöhemmin hänen perheensä muutti Baltimoreen, jossa hän asui isoäitinsä luona ja kävi samalla lastentarhaa. Muutaman vuoden jälkeen Messick koki 1930-luvun laman, joka pakotti hänen perheensä muuttamaan ja tällä kertaa Nanticokeen, josta hänen isänsä sai töitä.
Elementary Schoolin aikana nuori Messick kuunteli vapaa-aikanaan usein radiota ja erityisesti niiden ohjelmia, kuten Fibber McGee and Molly, The Jack Benny Program ja The Great Gildersleeve. Täytettyään 13 vuotta Messick aloitti esiintymään vatsastapuhujana yhdessä käsinukkensa Kentworth DeFrostin kanssa. Hän opetteli vatsastapuhumisen aivan itse, lukemalla aiheen kirjoja ja kuuntelemalla radio-ohjelmia. Tämän myötä Messick huomasi ensimmäistä kertaa kykenevänsä luomaan useita ääniä, mutta hän ei kuitenkaan tehnyt imitointia vaan loi omien hahmojen ääniä. Kaksi vuotta myöhemmin 15-vuotias Messick esiintyi WBOC-radioaseman ohjelmapäällikön ja pääkuuluttajan edessä Salisburyssa, jolloin viikkoa myöhemmin Messick sai oman ohjelmansa radioon, jota hän myös käsikirjoitti.
Ura ääninäyttelijänä
Sopimuksensa päätyttyä hän tutustui animaatiostudioihin, kuten Metro-Goldwyn-Mayer ja Warner Bros. Metro-Goldwyn-Mayerista Messick sai hetken aikaa töitä, kunnes yhtiö päätti lopettaa animaation tuottamisen sen ollessa turhan kallista. Samaan aikaan Messick tapasi William Hannan ja Joseph Barberan, jotka myös jättivät MGM-yhtiön perustaakseen oman animaatiostudion Hanna-Barberan. Vuonna 1957 yhtiö loi ensimmäisen animaatiosarjansa televisioon The Ruff & Reddy Show, jota esitettiin ensi kerran joulukuussa. Samalla alkoi Messickin ura ääninäyttelijänä animaatioissa, kun hän oli yhdessä hyvän ystävänsä Daws Butlerin kanssa sarjan päänäyttelijät. Seuraavana vuonna Hakki-koira sai syntynsä, jossa hän jatkoi ääninäyttelemistä Daws Butlerin kanssa. Messickin päärooli oli Pixie, oli hänen ensimmäisiä korkeaäänisiä hahmoja. Hanna-Barberan menestys kasvoi animaatioiden tuottamisessa televisioon, huolimatta siitä miten rajoitetusti animointia kyettiin tekemään. Tämän vuoksi useat animaatiot riippuivat suuresti ääninäyttelemisestä, jonka myötä Messick vakiinnutti asemaansa ääninäyttelijänä ja oli yhtiön yksi vakituisista ääninäyttelijöistä Daws Butlerin kanssa.
Vuonna 1969 Scooby-Doo tuli yleisön tietoisuuteen animaatiosarjan Scooby-Doo, Where Are You! myötä, jossa Messick ääninäytteli päähahmoa Scooby-Doota. Myöhemmin sarjaan tuli mukaan Scrappy Doo, jolle Messick sai myös lainata ääntään. Hänen uransa jatkui vahvasti läpi 1970- ja 1980-luvun, jolloin Messick teki ääniä muun muassa Addamsin perhe – kummituskaruselliin, The New Tom & Jerry Showiin, Superystäviin, Smurffeihin ja The Transformersiin. Hänen uransa kesti aina vuoteen 1996 asti, jolloin Messickin viimeisimmiksi äänirooleiksi jäi muun muassa Tiny Toonsien Helperi ja The Real Adventures of Jonny Questin tohtori Benton C. Quest. Messick kuoli 24. lokakuuta vuonna 1997 kärsittyään toisen kerran aivoverenkiertohäiriöstä.
Huipunkäyttöaika
Huipunkäyttöaika on energiatekniikassa usein käytetty vertailuluku. Huipunkäyttöaika ilmoitetaan tunneissa ja sillä tarkoitetaan sitä tuntimäärää, jona aikana vuoden tuotanto olisi tuotettu voimalan nimellisteholla.
Mitä pienempi on huipunkäyttöaika sitä suuremman ajan voimala on tuottamatta tehoa tai tuottaa sitä nimellistehoonsa nähden vähän. Maksimiarvo on vuodessa oleva tuntien määrä, jolloin voimalaitos olisi käynyt nimellistehollaan koko vuoden.
Rhyl
pienoiskuva|Rhylin rantoja.
Rhyl on kylpylä- ja yliopistokaupunki Cardiganinlahden rannalla Walesissa. on kaupunki Denbighshiressä Walesin pohjoisrannikolla. Rhyl on ollut pitkään suosittu rantalomakohde. Matkailuperinne ulottuu aina Viktoriaaniselle ajalle, jolloin se tunnettiin eleganttina yläluokan kohteena. Toisen maailmansodan jälkeen seudun luonne on muuttunut huomattavasti lähimmistä suurkaupungeista saapuneiden turistien johdosta. Se oli pahasti rappeutunut 1990-luvulle tultaessa, mutta sen jälkeen aluetta on uudistettu merkittävin investoinnein. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2001 hieman alle 25 000 henkeä.
Aiheesta muualla
53.31667°N, -3.46667°W
Mohamed Fofana
Seurajoukkueura
Fofana muutti Pariisiin vuonna 2001 ja sieltä myöhemmin Englantiin, jossa hän edusti Oxford Unitedia kolmen vuoden ajan. MYPAn kanssa Fofana teki sopimuksen elokuussa 2006. Lisäksi hän pelasi Veikkausliigassa FC Lahden joukkueessa kaudet 2009–2010. Yhteensä Fofanalle kertyi 88 liigaottelua, joissa hän teki 7 maalia.
Maajoukkueura
Vuonna 2007 Fofana pelasi myös Guinean olympiajoukkueessa.
Mark Feehily
thumb|Mark Feehily Mark Michael Patrick Feehily (s. 28. toukokuuta 1980 Sligo, Irlanti) on irlantilaisen poplauluryhmä Westlifen jäsen. Hän johtaa laulua usein Shane Filanin kanssa.
Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä, Barry (s. 1985) ja Colin (s. 1989). Hänen vanhempansa ovat Marie ja Oliver Feehily.
Ennen Westlifea Mark, Shane Filan ja Kian Egan kuuluivat yhtyeeseen nimeltä IOU, jossa Mark kirjoitti osittain kappaleet Everlasting Love ja Together Girl Forever.
Mark on myös kirjoittaneet muun muassa seuraavat kappaleet yhdessä yhtyeen muiden jäsenten kanssa:
Yksityiselämä
Feehily kertoi olevansa homoseksuaali The Sun -lehden haastattelussa, ja julkisti myös pitkäaikaisen suhteensa Kevin McDaidiin, entisen englantilaisen poikabändin V:n jäseneen. Haastattelussa hän sanoi: "Seksuaalisuuteni ei rajoita minua ihmisenä, mutta kenelle tahansa on suuri asia olla siitä avoin. Se muutti elämäni täysin ja tunnen oloni paljon onnellisemmaksi ja helpommaksi." Ennen kaapista tuloaan Feehily ei keskustellut yksityiselämästään. Myöskään yhtyeen manageri Louis Walsh ei tiennyt Feehilyn seksuaalisesta suuntautumisesta valitessaan tämän bändiin.
Mark ja Kevin ovat tapailleet vuodesta 2005 asti tavattuaan Cheerios ChildLine -konsertissa Irlannissa. Pariskunta asuu yhdessä.
Piikkipiru
Piikkipiru (Moloch horridus) on agamien heimoon kuuluva liskolaji, joka on nimetty sen piikikkään ulkoasunsa mukaan. Sitä kutsutaan myös joskus moolokiksi, joka on lainaus Raamatussa esiintyneeltä vierasjumalalta.
Piikkipirua tavataan Australian länsi- ja keskiosien kuumilla aavikoilla. Se on tarkka ympäristöstään eikä uskaltaudu aavikkoalueen ulkopuolelle.
Piikkipiru on 20 cm pitkä. Aavikolla sen ravintoon kuuluvat pääasiassa muurahaiset, joista se suosii erityisesti ei-pistäviä lajeja. Se on tottunut saalistamaan muurahaispesän suuaukolla, josta se nappaa kielellään kaikki ulos ja sisään yrittävät muurahaiset. Piikkipiru on vaaraton, mutta sitä ei kannata koskea. Jotkut petolinnut liskoa kuitenkin saalistavat. Naaraat ovat jopa kaksi kertaa kookkaampia kuin koiraat
Cool Kids
Cool Kids on yhdysvaltalaisen indie pop ja rock-yhtyeen Echosmithin vuoden 2013 Talking Dreams -debyyttialbumilla julkaistu kappale, joka julkaistiin myös singlenä. Kappaleen sanoittivat yhdessä yhtye, Jeffrey David sekä Jesiah Dzwonek. Kappaleen tuotti Mike Elizondo ja radioversion vastaava tuottaja oli Rob Cavallo.
"Cool Kids" julkaistiin alun perin iTunes Storen viikon singlenä 31. toukokuuta 2013, ja sitä soitettiin Yhdysvaltain radioissa seuraavan vuoden aikana. Kappale menestyi vähäiseen promootioon ja hiljaiseen vastaanottoon nähden hyvin saavuttaen Billboard Hot 100 -listalla sijan kolmetoista saatuaan runsaasti radiosoittoa Yhdysvaltain modern rock, hot adult contemporary sekä CHR-hittiradiokanavilla. "Cool Kids" menestyi hyvin myös kansainvälisesti päästen Australian singlelistan kymmenen parhaan joukkoon sekä parhaimmillaan listan sijalle kuusi.
Esko Lyytikkä
Esko Aulis Lyytikkä (6. tammikuuta 1929 Viipuri – 20. joulukuuta 1997 Turku) oli suomalainen kilpasoutaja.
Lyytikkä edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa kahdeksikkojen soudussa. Joukkue jäi alkuerässään viidenneksi ja karsiutui. Kotimaassaan hän edusti turkulaisseura IK Academiaa.
Lyytikkä oli koulutukseltaan ekonomi ja työskenteli hallintojohtajana.
Pikaluistelu talviolympialaisissa 1948 – miesten 10 000 m
Pikaluistelun miesten 10 000 metrin kilpailu Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 järjestettiin 3. helmikuuta Badrutts Park -jäästadionilla aamuyhdeksästä alkaen.
Kilpailun voitti Ruotsin Åke Seyffarth, josta tuli maansa historian ensimmäinen pikaluistelun olympiavoittaja. Hopea ja pronssi menivät Suomeen Lassi Parkkiselle ja Pentti Lammiolle: heidän olympiamitalinsa ovat Suomen viimeisimmät 10 000 metriltä, samoin kyseessä on viimeisin kerta, kun useampi suomalaispikaluistelija on sijoittunut samassa olympiakilpailussa palkintokorokkeelle.
Yhdysvaltalainen Richard Solem luisteli tässä kilpailussa olympiahistorian huonoimman ajan (26.22,4) miesten 10 000 metrillä. Solem hävisi maaliin asti selvinneistä luistelijoista toiseksi viimeiselle peräti noin viisi minuuttia luisteltuaan kilpailun viimeisten parien aikana yksin kilpaparinsa jäätyä pois lähtöviivalta monen muun luistelijan tavoin, kun jää oli kilpailun edetessä sulanut kelvottomaksi.
Sotamateriaalitilanteen kehitys Suomessa välirauhan aikana
thumb|250px|Saksasta saatiin välirauhan aikana ostaa mm. 48 kpl moderneja 150 mm:n haupitseja. Sotamateriaalitilanne Suomessa oli parantunut jo talvisodan aikana, mutta Moskovan välirauhan ajan viitenätoista kuukautena materiaalinen puolustusvalmius kohentui entisestään mm. kunnostetun sotasaalismateriaalin, kotimaassa tuotettujen ja ulkomailta ostettujen sotatarvikkeiden myötä. Välirauhan aikaisten sotamateriaalin lisähankintojen ansiosta jatkosotaan lähdettäessä oli Suomen puolustusvoimien kokonaisvahvuus nostettavissa noin 500 000 mieheen. Materiaalitilanteen suotuisasta kehittymisestä huolimatta Suomen puolustusvoimat olivat edelleen sangen pienen ja taloudellisilta resursseiltaan vähäisen maan armeija.
Kesään 1940 mennessä kenttäarmeijan kotiuttamisen päätyttyä puolustusvoimien varastoissa oli laadultaan kirjavaa materiaalia, joka oli pääosin kuitenkin osoittautunut käyttökelpoiseksi sotatilanteessa. Sotamateriaalia ei kuitenkaan ollut riittävästi uusissa suunnitelmissa olleen, noin puolen miljoonan miehen, kenttäarmeijan tarpeisiin. Asehankintoja jatkettiin niin kotimaasta kuin ulkomailta.
Vuoden 1941 perushankintaohjelma
Talvisodan jälkeen puolustusvoimien perushankintoja jatkettiin ja hallitus myönsi puolustusministeriölle luvan ylittää sille valtion tulo- ja menoarviossa varatut määrärahat käytännössä kaikissa menoluokissa. Vuodelle 1941 myönnetyn 350 miljoonan markan määrärahan perushankintoja varten puolustusministeriö sai ylittää peräti 3,376 miljardilla markalla. Ohjelmasta ehdittiin kuitenkin ennen jatkosotaa kuitenkin toteuttaa vain vajaa neljännes. Perushankintoihin varatuista menoista suunnattiin:
Jalkaväen asetilanteen kehittyminen
Jalkaväen asetilanne kehittyi seuraavasti välirauhan aikana (lähteissä esiintyy ristiriitaisuuksia mm. laskenta-ajankohdista johtuen. Lisäksi mm. talvisodan lopun asetilanteessa on epävarmuutta johtuen siitä, miten sotasaaliiksi saatu materiaali on laskettu ja miten Suomeen ulkomailta vielä tulossa oleva sotamateriaali on otettu lähteissä huomioon. Myös käytöstä poistetun materiaalin määrät ovat osin epäselviä):
Tykistön asetilanteen kehittyminen
Talvisodan päättyessä Suomen puolustusvoimien käytössä oli yhteensä:
Kenttätykkien määrä Suomessa lisääntyi välirauhan aikana 797 kappaleella ja saavutti kokonaismääräkseen:
Jatkosodan alkaessa kenttätykkien kokonaismäärästä oli varattu:
Kaikkiaan erilaisia tykkimalleja oli yhteensä 67 kpl, joten ampumatarvikehuollolla riitti haasteita (varsinkin kun jokaiselle tykkimallille oli olemassa useita erilaisia ampumatarvikelajeja). Tykkikalusto oli peräisin suurimmalta osaltaan ensimmäisen maailmansodan ajoilta ja täysin moderneina voitiin pitää vain 59:ää tykkiä. Lisäksi lähes 500 tykin mallivuosi sijoittui 1800-luvulle.