cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heikki Kovalainen
2011
Japanissa Kovalainen ajoi aika-ajoissa sijalle 18, otti kisassa hyvän lähdön, mutta jäi silti lopputuloksissa samalle sijalle.
Koreassa Heikki Kovalainen ajoi aika-ajoissa vahvasti ja otti jälleen kisassa hyvän lähdön, jossa hän jätti molemmat Sauber -tallin kuljettajat taakseen ja oli Trullia selvästi nopeampi. Tekniikkapomo Mike Gascoyne kertoi kisan olleen Lotuksen paras.
Intiassa Kovalainen jatkoi vahvaa kisaamistaan ja oli neljästoista.
Abu Dhabissa ja kauden päättävässä Brasilian GP:ssä Kovalainen jatkoi vahvoja aika-ajosuorituksia sekä loistavia starttejaan. Hän päätti kauden Brasilian 16. sijaan.
Pistesaalis jäi koko kaudella kuitenkin nollaan jo toistamiseen.
Kovalainen oli kauden aikana parempi aika-ajaja tallikavereihinsa verrattuna voittaen Jarno Trullin 16-2 ja Karun Chandhokin 1-0.
Arvostettu F1-toimittaja James Allen listasi Kovalaisen kauden neljänneksi parhaaksi F1 -kuljettajaksi. Allen kertoi Kovalaisen ottaneen autostaan kaiken irti, ja olleen ylivoimaisesti paras "uusien tallien" kuljettaja.
2012
thumb|left|250px|Kovalainen [[Caterham F1 Team|Caterhamin ratissa Malesiassa kaudella .]] Kaudeksi Lotus-talli joutui vaihtamaan nimensä Caterhamiksi. Kovalainen jatkoi tallin kuljettajana, mutta uudeksi tallikaveriksi tuli aiemmin Renault'lla ajanut venäläinen Vitali Petrov.
Caterham sai ennen kautta autoonsa KERSin ja jotain osia Red Bull Racingilta, minkä vuoksi talli odotti viimein nousevansa keskikastiin. Lisäksi talli sai oman tuulitunnelin kauden aikana. Kuitenkin jo talvitesteissä huomattiin ettei auto ollut tarpeeksi hyvä. Kaudeksi 2012 Kovalainen otti käyttöön punaisen Angry Birds -teemaisen kypärän, joka sai osakseen positiivista huomiota.
Kauden avauksessa Australiassa Kovalainen jatkoi edellisen kauden tapaan hyviä aika-ajosuorituksia tallikaveriinsa nähden, päihittäessään Petrovin ja ollen 19. Kisassa molemmat keskeyttivät.
Malesian ja Kiinan kisoissa ei tullut menestystä. Sen sijaan Bahrainin aika-ajoissa Kovalainen eteni toiseen aika-ajo-osioon. Kovalainen oli tallikaveriaan Vitali Petrovia sekunnin nopeampi. Lopulta Kovalainen oli aika-ajojen 16.
Espanjan GP:ssä Kovalainen oli 16. Seuraavissa kolmessa aika-ajoissa – Monacossa, Kanadassa ja Valenciassa – Kovalainen ajoi toiseen aika-ajo-osioon päihittäen tallikaverinsa. Monacosta tuli kauden paras kisatulos kun Kovalainen oli kolmastoista. Entinen F1 -kuljettaja ja F1-asiantuntija Martin Brundle kehui Kovalaista kertomalla tämän ajavan kuin supertähti ja ansaitsevan mielestään uuden mahdollisuuden huipputallissa.
Caterhamin kotikisassa Britanniassa Kovalainen ajoi seitsemänneksitoista. Samalla Kovalainen kertoi alkavansa kyllästyä jäännössijoista ajamiseen.
Saksassa Kovalainen starttasi kuudennestatoista ruudusta, mutta monien ongelmien kautta sijoittui kisassa vasta yhdeksänneksitoista.
Unkarin GP:ssä Kovalainen ajoi F1-uransa sadannen osakilpailun. Kilpailu oli samalla Kovalaisen tallin Caterhamin viideskymmenes. Kovalainen voitti vuonna 2008 uransa ensimmäisen F1-kilpailun juuri Unkarin Hungaroringin radalla.
Belgiassa Kovalainen oli 17.
Italian GP:n aika-ajoissa Kovalainen päihitti tallikaverinsa Petrovin puolella sekunnilla ja oli kisassa neljästoista.
Abu Dhabin kilpailussa Kovalainen ajoi kolmanneksitoista sivuten kauden parasta sijoitustaan.
2013
pienoiskuva|Kovalainen [[Italian Grand Prix 2013|Italian GP:n perjantain vapaissa harjoituksissa kaudella 2013.]] Kaudeksi 2013 Kovalainen ei saanut jatkosopimusta Caterham-tallista. Helmikuun lopussa Kovalainen kävi neuvotteluja Marussian kanssa kisakuskin paikasta, mutta ei saanut paikkaa tallista. Kovalainen palasi takaisin Caterhamin rattiin toimimalla tallin varakuljettajana ja osallistumalla auton kehitystyöhön. Hän ajoi Bahrainin, Espanjan, Belgian, Italian, Japanin ja Abu Dhabin vapaissa harjoituksissa.
Sekä Yhdysvaltain että Brasilian GP:ssä Kovalainen ajoi Lotuksellaan sijalle 14.
Formula 1 -sarjan jälkeen
Kaudeksi 2014 Kovalainen ei saanut jatkosopimusta Caterham-tallista mikä tarkoitti virallisesti Kovalaisen F1-uran päättymistä. Hän oli koko vuoden ajamatta missään sarjassa ja näin ollen piti välivuoden. MTV Sportin haastattelussa hän harmitteli Formula 1 -uraansa, ja sanoi roikkuneensa Caterham-tallissa liian kauan. Kovalainen sanoi saaneensa kauden 2011 lopulla tarjouksia isommista talleista. Hän kuitenkin hylkäsi ne, koska talli lupasi auton suorituskyvyn paranevan tulevaisuudessa.
Tammikuussa 2015 Kovalainen osallistui Tunturi ralliin.
Vuonna 2019 Kovalainen ajoi Suzukan 10 tunnin ajossa HubAuto Racing -tallin autolla ja suunnitteli osallistumista vuonna 2021 Le Mansin 24 tunnin ajoihin, mutta Super GT -sarjan aikataulun muutos esti jälkimmäisen.
Super GT -ura
Kovalainen kilpaili Japanin Super GT -sarjassa kaudella 2015. Hänen ajoparinaan oli japanilainen Kōhei Hirate. He kilpailivat Lexus RC -luokan GT -autolla sarjan korkeimmalla tasolla GT500-luokassa ja sijoittuivat 13:nneksi.
Hän jatkoi samassa Lexus Team Sard -tallissa myös kaudella 2016, jolloin Kovalainen ja Hirate voittivat GT500-sarjan mestaruuden.
Kovalainen jatkoi Team Sardin kuljettajana myös kaudella 2017 yhdessä Hiraten kanssa. Kauden kahdeksasta startistaan he voittivat yhden ja olivat kahdesti palkintokorokkeella. Suoritus riitti sarjan kahdeksanteen tilaan.
Kaudelle 2018 Kovalaisen pariksi vaihtui Kamui Kobayashi, joka on myös entinen F1-kuski. Autona heillä on Lexus LC500 ja tallina edelleen Team Sard.
Ralliura
Kovalainen ja kartanlukija Sae Kitagawa voittivat Japanin JRC-sarjan JN-1-luokan rallimestaruuden syyskuussa 2022. Edellisenä vuonna Kovalainen voitti JN-2-luokan mestaruuden voittamalla kaikki kilpailut Toyota 86:lla. Kovalaisen ensimmäinen voitto JRC-sarjassa oli vuonna 2019. Kovalainen ajoi Japanin rallisarjaa Škoda Fabia R5 -autolla ja voitti sarjan olemalla nopein kuudessa rallissa kahdeksasta.
Kovalainen ajaa vuonna 2023 rallin SM-sarjaa, kun hän muuttaa Abu Dhabista takaisin Suomeen. Kovalainen ajaa SM-sarjassa Secto Automotive Labsin tallin Rally2-luokan Škoda Fabialla kartanlukijanaan radio- ja tv-juontaja Janni Hussi. Lisäksi hän ajaa täyden kauden myös Japanissa vuonna 2023.
Transall C-160
Transall C-160 on keskiraskas sotilaskuljetuskone. Trapetsisiipisessä ylätasoisessa lentokoneessa on kaksi Rolls-Royce Tyne -potkuriturbiinia. Konetyypin pääkäyttäjä on ollut Saksan ilmavoimat. Muita merkittäviä käyttäjiä olivat Ranskan ohella Turkki ja Etelä-Afrikan tasavalta.
Heikki Kovalainen
Ralliura
Vuoden 2023 ensimmäinen SM-ralli oli Arctic Lapland Rally, jossa Kovalainen ajoi ulos ensimmäisen päivän kolmannella erikoiskokeella ja joutui keskeyttämään. Kuopion rallissa helmikuussa Kovalainen oli 14. ja hävisi voittajalle 4.20 min.
Transall C-160
Transall C-160:n huippunopeus on 513 km/h sekä lakikorkeus 8 230 metriä. 8 000 kg:n kuormalla toimintamatka on 5 095 kilometriä. Kohoamiskyky on 396 metriä minuutissa. Koneen tyhjäpaino on 29 000 kg, ja maksimilentoonlähtöpaino (MTOW) 51 000 kg.
Heikki Kovalainen
Race of Champions
thumb|250px|Kovalainen [[Mestareiden kisassa 2007.]] Kovalainen kilpaili ensimmäisen kerran Mestareiden kisassa (Race of Champions) vuonna 2004 Pariisissa. Hän voitti aluksi Formula 1 -kuljettaja David Coulthardin ja Jean Alesin ja sen jälkeen Formula ykkösten seitsenkertaisen maailmanmestarin Michael Schumacherin välierissä. Loppukilpailussa hän voitti Rallin maailmanmestarin Sébastien Loebin Ferrarilla ja ralliauto Peugeot 307:llä. Hänestä tuli ensimmäinen "ei-rallikuski" joka voitti Henri Toivonen Memorial Trophyn ja Race of Championsin.
Hän kisasi myös maiden välisen kilpailun voitosta Marcus Grönholmin kanssa ja he tulivat toiseksi.
Kovalainen kisasi Mestareiden kisassa myös vuonna 2005, voittaen Bernd Schneiderin ja Felipe Massan, mutta putosi välierissä häviten Tom Kristensenille. Vuonna 2006 hän voitti maiden välisen kilpailun Marcus Grönholmin kanssa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän hävisi välierissä Mattias Ekströmille 0,0002 sekunnilla. Vuonna 2007 hän tuli maiden välisessä kilpailussa toiseksi yhdessä Marcus Grönholmin kanssa.
Kovalainen kilpaili Race of Championsissa myös vuonna 2010.
Master Blaster
Master Blaster on saksalainen yhtye, joka soittaa elektronista tanssimusiikkia sekä trancea. Master Blasterin perusti trance-tuottaja Sascha van Holt yhdessä DJ:nä ja tuottajana toimineen Rico Bernasconin ja trance-tuottaja Mike De Villen kanssa.
Heikki Kovalainen
Race of Champions
Kovalainen kilpaili Sebastien Loebia vastaan kun suomussalmelainen kolaroi Audi R8:llaan. Auto lähti Kovalaisen hanskasta ja hän törmäsi sivuvalliin ja suomalaiskuljettaja oli jopa hetken tajuton ja sai aivotärähdyksen. Kovalainen väitti kaasun hirttäneen kiinni, mutta Audin tutkimuksista kävi ilmi että kyseessä oli Kovalaisen oma ajovirhe.
Master Blaster
Master Blastersin ensimmäinen single oli ”Hypnotic Tango” vuonna 2002. Tämän jälkeen vuonna 2003 Master Blaster julkaisi kaksi maxisingleä (enemmän kuin kaksi tavallista raitaa), jotka olivat ”Ballet Dancer” ja ”How Old R U?”. Samana vuonna ilmestyi myös albumi, We Love Italo Disco.
Master Blasterillä on yhteensä 13 julkaisua, joista uusin on vuonna 2012 tullut single ” Let's Get Mad”.
Heikki Kovalainen
Yksityiselämä
Koulutukseltaan Kovalainen on ylioppilas. Kovalainen tapasi brittiläisen Catherine Hyden vuonna 2002 ja he avioituivat vuonna 2014 Las Vegasissa Yhdysvalloissa. Vaimo puhuu myös suomea. He ovat asuneet yhdessä Englannissa, Sveitsissä, Arabiemiraateissa ja nyt (2023) Suomessa. Pariskunta sai ensimmäisen lapsensa, pojan, juhannuksena 2023 Helsingissä.
Kovalainen on valittu vuoden kainuulaiseksi vuosina 2005 ja 2006.
Kovalainen soittaa rumpuja leikkimielisessä The Myötähäpeä -yhtyeessä, johon kuuluu hänen lisäkseen Nightwish-yhtye sekä Apulanta-yhtyeen kitaristi-laulaja Toni Wirtanen.
Hutthurm
Hutthurm on kunta Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee 12 kilometriä Passausta pohjoiseen. Kunnan pinta-ala on 37,22 neliökilometriä, sen asukasluku oli 6 241 vuoden 2020 lopussa ja väestötiheys oli 168 asukasta/km2. Christian Grünberger toimii Hutthurmin pormestarina. Kunta on maatalousvaltainen, mutta siellä on myös erityisesti metsäteollisuutta. Ensimmäinen kirjallinen maininta Hutthurmista on vuodelta 1075.
Tuomasmessu
pienoiskuva|350px|Tuomasmessu [[Ylämaan kirkko |Ylämaan kirkossa Lappeenrannassa 25.9.2016.]]
Tuomasmessu  on Tuomasyhteisön evankelis-luterilainen jumalanpalvelus eli messu. Sen nimi viittaa "epäilijänä" tunnettuun apostoli Tuomaaseen. Tuomasyhteisö haluaa koota messuun erilaisia ihmisiä riippumatta katsomuksesta, etnisestä taustasta, seksuaalisesta suuntautumisesta, sukupuolesta, tai sosioekonomisesta asemasta. Tervetulleita ovat uskovaiset ja epäilijät sekä epäilevät uskovaiset. Tuomasyhteisö rohkaisee avaraan, itseä ja toista armahtavaan uskoon.
Musiikki
Tuomasmessulle on ominaista vaihteleva ja monipuolinen musiikki. Messussa käytetään virsiä, Taizé-lauluja ja muita, messuun sopivia hengellisiä lauluja. Välillä Tuomaslaulut kaikuivat pop- tai lattarityyliin ja välillä swingin tahtiin. Musiikinjohtaja kokoaa pyhän teemaan ja sovituksiin soveltuvan esilauluryhmän ja soitinyhtyeen. Joskus seurakuntaa säestää jousikvartetti tai puhallinorkesteri, välillä jazzyhtye, kansanmusiikkiyhtye  tai Taizé-soitinyhtye. Mukana on usein myös kuoro. Tuomasyhteisössä on tuotettu useita laulukirjoja, jotka ovat levinneet ympäri Suomea: Tuomaslauluja 1991, Messulauluja 1997, Uusia messulauluja 2007 ja Messulauluja 3 2023.
Vapaaehtoiset
Tuomasmessu syntyy monen vapaaehtoisen yhteistyönä. Jokaista messua on kokoamassa muusikoita, rukousavustajia, sivualttarien rakentajia, ehtoollisavustajia sekä pikarin kerääjiä ja pesijöitä. Maallikkovapaaehtoinen juontaa messun. Ehtoollista jakavat rukousavustajat yhdessä pappien kanssa. Messun esirukousjaksolla rukousavustajat ovat valmiita kuuntelemaan ja rukoilemaan halukkaiden kanssa. Tämä antaa mahdollisuuden keskinäiseen vuorovaikutukseen.
Muoto ja tavoitteet
Tuomasmessu on liturginen erityismessu, jossa hyödynnetään symboliikkaa ja kokemuksellisuutta. Se kehitettiin alun perin etsimään uusia tapoja viettää jumalanpalvelusta, kun kävijämäärät kirkoissa vähenivät. Messua on käytetty koekenttänä uusille ideoille. Osa näistä ideoista siirtyi jumalanpalvelusuudistuksessa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkokäsikirjaan ja paikallisseurakuntien messuihin. Myös Tuomasmessun musiikki on ollut esimerkkinä ja innoittajana monelle uudelle messulle ja kokeilulle.
Interstate 680 (Ohio)
Interstate 680 (I-680) Ohiossa Yhdysvalloissa on Interstate Highway Systemiin kuuluva 26,44 km:n (16,43 mailin) pituinen yhdystie. Tie erkanee pohjoispäässä Interstate 80:sta ja liittyy eteläpäässä Ohio Turnpike -nimiselle Interstate 76:lle. Tie on Mahoningin piirikunnan hallintokeskuksena toimivan Younstownin tärkein liikenneväylä.
Alkuperäisten suunnitelmien mukaan I-680 olisi ollut osa nykyistä I-78 tietä, mutta I-78 tielinjauksen muuttuessa Youngstownin eteläpuolelle tie päätettiin rakentaa kehätieksi ja se numeroitiin I-480:ksi. Viimein vuonna 1962 tie päätettiin rakentaa numerolla I-680. Tie valmistui nykyiseen mittaansa vuonna 1976.
Interstate 680 muodostaa yhdessä I-80:n ja I-76:n kanssa kehätien Youngstownin ympärille.
Louhi (vakuutusyhtiö)
Louhi oli vuonna 1917 perustettu suomalainen vakuutusyhtiö. Se oli joutumassa konkurssiin vuonna 1971, mutta konkurssi vältettiin sen siirtyessä Pohjolan omistukseen. Yhtiö oli alkujaan rakennusmestarien perustama ja omistama. Se kuului muun muassa vuonna 1953 perustetun Rakentajain konevuokraamon omistajiin.
Kotko
Kotko on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Suuren-Lutskan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Laukaanjoen oikealla rannalla 34 kilometriä kunnan keskuspaikasta Kingiseppskistä luoteeseen. Kylässä on 11 vakituista asukasta (vuonna 2011).
Kotkon kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Vuonna 1848 siellä oli 203 asukasta, jotka kaikki olivat inkeroisia. 1800-luvun alussa asukkaat olivat tilanomistajan maaorjia ja myöhemmin valtion talonpoikia, jotka kuuluivat Haavikon ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli 36 taloa ja 298 asukasta. Neuvostoaikana Kotko kuului aluksi Kukkosin ja myöhemmin Suuren-Lutskan kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, joista valtaosa toimii kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 20 henkeä.
Kotkoon johtaa Jaamasta asfaltoitu maantie, joka jatkuu soratienä Kukkosiin. Kylästä on linja-autoyhteys Jaamaan.
Legend of the Shadowking
Legend of the Shadowking on power metal -yhtye Freedom Callin vuonna 2010 julkaistu kuudes studioalbumi.
Iisveden koulu
Iisveden koulu on Suonenjoen Iisvedellä sijaitseva alakoulu, joka on toiminut vuodesta 1924. Nykyinen koulurakennus on valmistunut vuonna 1954 ja vuonna 2010 koulussa oli 70 oppilasta ja neljä luokanopettajaa.
Historia
Ennen varsinaisen ensimmäisen koulurakennuksen valmistumista koulu toimi vuokrahuoneistossa Karsikonmäellä opettajanaan Ellen Viholainen. Ensimmäinen Iisvedellä sijaitseva kansakoulurakennus valmistui vuonna 1927. Myöhemmin oppilasluvun kasvaessa Iisvedelle alettiin rakentaa suurempaa koulua, jolloin osa oppilaista jouduttiin sijoittamaan väliaikaisesti muualle.
Täten valmistunut, vieläkin toiminnassa oleva koulurakennus saatiin valmiiksi syksyllä 1954.
Aiheesta muualla
Koulun kotisivut
Kenttätykistörykmentti 16 (jatkosota)
Kenttätykistörykmentti 16 (KTR 16) oli jatkosodan Suomen maavoimien tykistöyksikkö, jonka perustivat välirauhan 11. prikaatin patteristo sekä Pohjois-Pohjanmaan sotilaslääni kesäkuussa 1941. Rykmentti liitettiin osaksi 3. divisioonaa.
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä
II Patteriston varusmiesyksiköt siirtyivät liikekannallepanossa 4. patteri Tanankajärven maastoon Kuusamon kirkolta viisi kilometriä itään ja 6. patteri siirtyi jo 5. kesäkuuta Kurkijärven varuskunnasta Vanttajajärven pohjoispuolelle leiriytyen sinne ja suorittaen varustelutöitä. Kumpikin patteri siirtyi 27. kesäkuuta lähemmäs valtakunnan rajaa valmistautuen tulitoimintaan.
Komentaja(t)
Patteristonkomentajina olivat:
Balkanin yliopistojen verkosto
Balkanin yliopistojen verkosto (Balkan University Network), BUN) on Balkanin alueiden yliopistojen yhteistyöelin, joka perustettiin koordinoimaan Jugoslavian hajoamisen myötä syntyneiden useiden eri kansallisten yliopistojen toimintaa sekä näiden osallistumista Bolognan prosessiin. Laajempana tavoitteena on yhteistyön kautta saavuttaa Balkanin alueen tieteellinen, taloudellinen ja kulttuurillinen kasvu. Käytännön asteella pyritään yhteisiin jatko-opintomahdollisuuksiin, vaihto-ohjelmiin, akateemiseen yhteistyöhön ja tieteellisen tiedon vaihtoon eli ylikansalliseen akateemiseen yhteistyöhön kaikissa muodoissaan. Verkoston perustivat 10. helmikuuta 2006 Kreikan Thessalonikissa Kreikkaa, Albaniaa, Bulgariaa, Makedoniaa, Romaniaa ja Serbia-Montenegroa edustavat yliopistot. Verkoston yliopistot tapaavat kahdenkeskisten konferenssien lisäksi verkoston vuosittaisessa yhteisessä konferenssissa.
Norman Denzin
Norman Kent Denzin (s. 24. maaliskuuta 1941) on Illinoisin yliopisto Urbana-Champaignin sosiologian emeritusprofessori, joka on kehittänyt symbolisen interaktionismin teoriaa ja tutkimusta. Hän on toiminut myös elokuvatutkimuksen professorina ja tiedostusopin tutkimusprofessorina.
Denzinin tutkimusalueita ja kiinnostuksen kohteita ovat muun muassa sosiaalinen vuorovaikutus, kriittinen pedagogiikka, kulttuurintutkimus, elokuvatutkimus, etnografia ja sosiaalipsykologia. Denzin on toimittanut useita laadullisen tutkimuksen käsikirjoja yhdessä Yvonna Lincolnin kanssa. Hän toimii Cultural Studies ↔ Critical Methodologies- ja International Review of Qualitative Research -lehtien päätoimittajana.
Denzinille on myönnetty Charles Horton Cooley -palkinto vuonna 1988 teoksesta The Alcoholic Self ja George Herbert Mead -palkinto vuonna 1997. Hän on myös Lifetime Achievement in Qualitative Inquiry -palkinnon saaja vuodelta 2009.
Orly
Orly voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Itävallan historia 1815–1918
Wienin kongressi
Napoleonin sotien jälkeen Euroopan edustajat tapasivat Wienissä syyskuusta 1814 kesäkuuhun 1815. Itävallan ulkoministeri Klemens von Metternichin johtamana kongressi jakoi Euroopan uudelleen ja loi perustan pitkälle rauhan ajalle. Habsburgin valtakunta laajeni, mutta rajoittui keskiseen Eurooppaan. Habsburgit menettivät Belgian ja maansa Lounais-Saksassa, mutta saivat muut ennen vuotta 1792 hallitsemansa maat ja lähes kaikki ne, jotka olivat saaneet haltuunsa sodan aikana, mukaan lukien Salzburgin. Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa ei luotu uudelleen, mutta sen tilalle luotiin Saksan liitto, johon kuului 35 itsenäistä ruhtinaskuntaa ja neljä vapaakaupunkia. Itävallalla oli pysyvä puheenjohtajuus liitossa ja luultavasti enemmän todellista vaikutusvaltaa Saksassa kuin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan aikana. Sillä oli myös hallitseva asema Italiassa, missä sille kuuluivat Lombardia ja Venetsia.
Sodanaikaiset liittolaiset, Itävalta, Britannia, Venäjä ja Preussi päättivät kongressin solmimalla neliliiton, joka velvoitti ne pitämään yllä rauhansopimuksen järjestelyä. Toisessa sopimuksessa, Venäjän keisari Aleksanteri I:n ehdottamassa Pyhässä Allianssissa, Euroopan monarkit sopivat toimivansa kristillisten periaatteiden, hyväntekeväisyyden, rauhan ja rakkauden mukaan. Allianssilla oli vähän merkitystä, mutta se antoi tuen Itävallan, Venäjän ja Preussin pyrkimyksille pitää yllä Euroopan monarkioita jumalattomien tasavaltalaispyrkimysten edessä.
Itävallasta tuli Wienin kongressin jälkeen yksi Euroopan suurvalloista. Tosin sen valta-asema ja koskemattomuus vaativat läpi 1800-luvun vähintään yhden toisen suurvallan tukea. Itävallan edut olivat turvattuina niin kauan kuin liittolaiset olivat valmiit pitämään yllä kongressinjärjestelmää rauhan, järjestyksen ja vakauden saavuttamiseksi Euroopassa. Tosin muut suurvallat, jotka olivat kykenevämpiä puolustamaan etujaan voimakeinoin, eivät aina jakaneet Itävallan omistautumista Metternichin luomukselle.
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Wolfenstein on Activisionin vuonna 2009 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin elokuussa 2009 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli on myös jatko-osa vuonna 2001 ilmestyneelle pelille Return to Castle Wolfenstein.
Itävallan historia 1815–1918
Itävallan keisarikunta
thumb|upright|[[Klemens von Metternich. Thomas Lawrencen maalaama muotokuva 1810-luvulta.]]
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Peli käyttää moottorinaan Doom 3:ssa ja Quake 4:ssa käytettyä ja palkittua id Tech 4 -pelimoottoria.
Itävallan historia 1815–1918
Itävallan keisarikunta
Metternich sai aluksi pidettyä Euroopan johtajien mielipiteen Itävallan etujen mukaisena. Hän piti Espanjan ja Napolin vallankumouksia ja vallankumouksellista toimintaa Saksassa esimerkkinä liberalismin vaaroista ja sai Venäjän ja Preussin puolelleen. Britannia tuki myös Itävaltaa, koska maille oli yhteisenä etuna Itävallan johtajuus Saksassa, Ranskan pitäminen erossa Italian asioista ja Osmanien valtakunnan tukeminen Venäjän vaikutusvallan kasvun estämiseksi Balkanilla. Muiden suurvaltojen tuki heikkeni Itävallalle 1820-luvun puolen välin jälkeen. Venäjä sekaantui yhä enemmän Balkanin asioihin ja Britannian politiikkaan vaikutti sen sitoutuminen liberaaliin politiikkaan.
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Peli sai jatko-osan Wolfenstein: The New Order vuonna 2014.
Itävallan historia 1815–1918
Itävallan keisarikunta
Metternich sai Venäjän ja Preussin puolelleen jälleen 1830-luvun alussa, kun toinen sarja vallankumouksia ravisteli Eurooppaa. Jopa Britannia palasi yhteistyöhön muiden suurvaltojen kanssa estääkseen Ranskaa saamasta jalansijaa Egyptissä. Metternich ei kuitenkaan pystynyt vastaaman Preussin perustaessa Saksan tulliliiton 1834. Itävalta jäi tulliliiton ulkopuolelle muiden Saksan valtioiden yhdentyessä taloudellisesti, mikä johti lopulta Saksan yhdistymiseen Preussin johdolla vuosisadan loppupuolella.
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Pelaaminen
Kuten aikaisemmissakin Wolfenstein-peleissä, peli sijoittuu fiktiiviseen natsi-Saksaan, ja pelaajan hahmona toimii yhdysvaltalainen kommando William ”B.J” Blazkowicz. Peli sisältää Doom 3:ssa ja Quake 4:ssa käytettyjä efektejä, joka luo intensiivisen pelitunnelman.
Itävallan historia 1815–1918
Sisäpolitiikka
Huolimatta Metternichin korkeasta profiilista, keisarin konservatiivinen näkemys ja vihamielisyys Ranskan vallankumouksen ideoita ja arvoja kohtaan hallitsivat sisäpolitiikkaa. Frans I piti sisäpolitiikan hoidon omalla vastuullaan kuolemaansa 1835 saakka. Vajaamielisen poikansa Ferdinand I:n puolesta hallitsevan valtiokonsiilin jäsenten valinta takasi Fransin politiikan jatkumisen vuoden 1848 vallankumouksiin asti.
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Pelaaminen
Pelissä kuljetaan Isenstadt-nimisessä kaupungissa, jossa pelaajan on suoritettava erilaisia tehtäviä, joita hän saa ystävällisiltä henkilöiltä. Kaupungista löytyy useita turvapaikkoja ja mustasta pörssistä voi ostaa aseisiin parannuksia. Jotta parannuksen voi ostaa, se on ensin avattava tehtäviä suorittamalla.
Itävallan historia 1815–1918
Sisäpolitiikka
Frans I:n tavoite oli antaa alamaisilleen hyvät lait ja materiaalinen hyvinvointi. Tämän hän uskoi pitävän mielialat rauhallisina. Uusi rikoslaki säädettiin 1803 ja siviililaki 1811. Poliittinen ja kulttuurielämä pidettiin kuitenkin tiukassa valvonnassa nationalismin ja liberalismin leviämisen estämiseksi. Nämä kaksi ideologiaa olivat uhka Fransin vallalle, koska radikaalit pyrkivät muodostamaan yhtenäisen saksalaisen kansallisvaltion Itävalta mukaan lukien. Habsburgien valtakunnan puitteissa liberaalit uudistukset olivat mahdottomia.
Poliittinen pysähtyneisyys ei kuitenkaan estänyt laajempaa sosioekonomista kehitystä. Vuonna 1843 Itävallan väkiluku oli jo 37,5 miljoonaa, joka oli 40 prosentin lisäys vuodesta 1792. Kaupunkiväestön koko kasvoi nopeasti ja Wienissä oli jo lähes 400 000 asukasta. Taloudellinen kehitys oli vakaata ja sota-ajan budjettivajeet korvautuivat lähes tasapainoisella budjetilla. Tämä saavutettiin leikkaamalla valtion menoja, eikä lisäämällä verotuloja. Itävallan kyky suojata etujaan ulkomailla tai lisätä sijoituksia kotimaassa jäivät siten tulojen puuttuessa pieniksi.
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Pelaaminen
Pelin vihollisina toimivat natsit. Natsien joukot vaihtelevat tavallisista sotilaista eliittisotilaihin ja niitäkin vaarallisempiin vihollisiin. Joskus pelaaja voi saada ystävällisiä sotilaita avukseen.
Itävallan historia 1815–1918
Vuoden 1848 vallankumoukset
Vuonna 1848 vallankumouksia puhkesi kautta Euroopan. Helmikuun lopulla Ranskan toisen tasavallan julistaminen ravisteli konservatiivista Itävaltaa. Odotus sotaan lähdöstä johti Itävallassa taloudelliseen paniikkiin, joka toimi vallankumouksellisten eduksi. Maaliskuussa tapahtumat etenivät nopeammin kuin hallitus kykeni reagoimaan. Taantumuksen symboli Metternich oli ensimmäinen lähtijä. Hän erosi ja pakeni maaliskuun puolessa välissä, mikä johti vain suurempiin uudistusvaatimuksiin. Huhtikuussa hovi vahvisti Unkarin valtiopäivien vaatimat uudistukset. Toukokuussa hallitus oli pakotettu julistamaan edustuksellisesti valitun kokouksen perustamisesta. Ensimmäinen parlamentti Itävallan historiassa avattiin heinäkuussa 1848.
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Moninpeli
Moninpelissä pelaaja saa valita kolmesta luokasta: sotilas, lääkintämies ja mekaanikko. Kaikki aseet ovat saatavilla alussa, vain päivitykset pitävät olla avoinna. Moninpeli sisältää kolme moninpelitilaa: Team Deathmatch pelaajan pitää saada tietty määrä tappoja, Tehtävässä on tarkoitus puolustaa tai hyökätä tiettyyn paikkaan ja Ajassa pelaajan on saavutettava tavoite tietyssä ajassa.
Itävallan historia 1815–1918
Vuoden 1848 vallankumoukset
Osana Saksan liittoa saksankieliset Habsburgien maat joutuivat osalliseksi Saksan vallankumouksellisista mullistuksista. Saksan nationalistit ja liberaalit kutsuivat kokoon kokouksen Frankfurtissa toukokuussa 1848. Tämä kokous päätti Saksan liiton valtiopäivät ja oli esiaskel Saksan yhdistymiselle. Nationalismin ja liberalismin läheinen yhteys Saksassa joutui tällöin koitokselle. Böömin saksalaiset osallistuivat kokoukseen, mutta tšekit ja liberaalit hylkäsivät Böömin osallistumisen luotavaan Saksan valtioon. Heidän haaveenaan oli uudelleen luotu Habsburgien valtakunta, jossa Keski- ja Etelä-Euroopan slaavilaiset kansat saisivat tasa-arvoisen aseman saksalaisten ja unkarilaisten kanssa ja välttäisivät liittämisen Saksaan tai Venäjään. Hallitus antoi tukea suunnitelmalle ja tšekit kokoontuivat kesäkuussa Austro-slaavilaisessa kokouksessa Prahassa vastapainona Frankfurtin kokoukselle.
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Juoni
Vuosi 1943, jonkin aikaa Return to Castle Wolfensteinin tapahtumien jälkeen. Peli alkaa natsien taistelulaiva Tirpitziltä, joka valmistautuu ohjusiskuun Lontooseen. Agentti B.J. Blazkowicz on onnistunut soluttautumaan alukselle estämään natsien aikeet. Kun hän paljastuu, hän aiheuttaa aikamoisen sekasorron ja pääsee melkein pakoon, mutta hänet pysäytetään. Natsiupseeri huomaa hänen povitaskussaan jotain hehkuvaa. Upseeri luulee sitä pommiksi ja käskee miestensä tappaa Blazkowiczin, mutta esine on outoja voimia sisältävä mitali, jolla Blazkowicz luo suojakilven, joka tappaa natsit jättäen vain luut jäljelle. Blazkowicz pakenee laivalta ja ohjukset laukeavat, mutta Blazkowicz onnistui sabotoimaan ne ja laiva tuhoutuu. Blazkowicz ottaa yhteyden OSA:an (Office of Secret Actions) ja palaa Lontooseen.
Obernzell
Obernzell on kunta Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee Tonavan varrella 12 kilometriä Passausta itään. Obernzellin pinta-ala on 18,2 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2020 lopulla 3 780. Kunnan pormestarina toimii Ludwig Prügl. Obernzell kuului aluksi Untergriesbachiin, mutta on ollut itsenäinen kunta jo vuodesta 1359.
Wolfenstein (vuoden 2009 videopeli)
Juoni
OSA:ssa hänelle kerrotaan mitalista. Mitali kuului kauan sitten eläneelle mystiselle kansalle, joka palvoi jotain nimeltä ”Black Sun”. Muutamia vuosikymmeniä sitten mitalin otti käyttöön Thule-seura, saksalainen yliluonnollinen ryhmä, joka on yhteydessä natseihin. Mitalista on vielä löydetty taianomaisia kristalleja, joita löytyy vain Isenstadt-nimisestä kaupungista Saksasta. OSA on saanut tietää että natsikenraali Victor Zetta on aloittanut ison operaation Isenstadtissa, eikä muuta ei tiedetä. Blazkowicz lähetetään Isenstadtiin ottamaan selvää natsien aikeista.
Itävallan historia 1815–1918
Vuoden 1848 vallankumoukset
Kun konservatiivinen hallinto antoi myöten vallankumouksellisille voimille, kaksi sotilaskomentajaa alkoi palauttaa järjestystä, usein jättäen huomiotta hovin ohjeet. Kenraali Alfred Windischgrätz karkotti vallankumoukselliset Prahasta ja Wienistä ja palautti järjestyksen sotavoimin. Alppien eteläpuolelle kenraali Joseph Radetzky palautti Itävallan hallinnon Lombardia-Venetsiaan elokuussa.
Enää Unkari oli vallankumouksellisten käsissä kun Itävallan hallitus alkoi järjestäytyä syksyllä 1848. Perustuslailliselle kokoukselle esiteltiin marraskuussa joukko perustuslakiin sitoutuneita ministerejä. Ministerinpresidentti sitoi hallituksen toteuttamaan kansalaisvapaudet ja perustuslailliset instituutiot, mutta myös pitämään yllä valtakunnan yhtenäisyyden. Vajaamielinen keisari Ferdinand luopui virallisesti vallasta 2. joulukuuta 1848 ja hänen 18-vuotias veljenpoikansa Frans Joosef I kruunattiin keisariksi (hallitsi 1848–1916). Nuorta keisaria odotti kolme haastetta: palauttaa hallinnon auktoriteetti, murskata Unkarin kapina ja palauttaa Itävalta johtoasemaan Saksassa.
Ensimmäisen saavuttamiseksi hallitus julisti salaa laaditun perustuslain maaliskuussa 1849. Näin se nollasi perustuslaillisen kokouksen keskeneräisen työn. Perustuslaki takasi kansalaisvapaudet ja yhdenmukaisuuden lain edessä. Sen huomattavin saavutus oli koko valtakunnan kattavan keskitetyn hallinnon luominen.
Uusi perustuslaki pahensi tilannetta Unkarissa. Unkarin valtiopäivät syrjäytti keisarin ja julisti Unkarin itsenäiseksi. Vaikka Itävalta olisi saanut valtansa palautettua ominkin toimin, samanaikainen tilanne Saksassa vaati keisari Frans Joosefia pyytämään Venäjän keisarin apua. Kapina murskattiin tehokkaasti, joskin brutaalisti syyskuuhun 1849 mennessä.
Itävallan päätös luoda keskitetty valtio asetti myös ehdot Frankfurtissa työskenteleville Saksan yhdistäjille: Itävalta liittyisi yhtenäiseen Saksaan kaikkine alueineen, ei ainoastaan itävaltalaisin ja böömiläisin osin. Tämä oli ristiriidassa kokouksen aikaisemman päätöksen kanssa, joten kokous kääntyi yhtenäisen Saksan Grossdeutsch-mallista Kleindeutsch-malliin, joka merkitsi Saksaa ilman Itävaltaa. Kokous tarjosi Saksan kruunua Preussin kuninkaalle. Tarjottujen ehtojen vuoksi kuningas kuitenkin kieltäytyi huhtikuussa 1849. Kun Itävallan edustajat olivat vetäytyneet, tämä kieltäytyminen päätti Frankfurtin kokouksen työn. Saksan liitto palautettiin voimaan ja Itävalta oli siinä jälleen johtavassa asemassa. Preussi ja Itävalta jatkoivat kuitenkin kilpailuaan vaikutusvallasta ja johtoasemasta.
Uusabsolutismin epäonnistuminen
Aluksi uusi hallitus aikoi ilmeisesti toteuttaa maaliskuun 1849 uuden perustuslain mukaisesti luvatut instituutiot. 31. joulukuuta 1851 Frans Joosef kuitenkin kumosi perustuslain ja jätti voimaan vain kansalaisten yhdenvertaisuuden lain edessä ja maaorjuuden lakkauttamisen. Kansan edustus kumottiin kaikissa hallituselimissä. Vahvistaakseen uutta itsevaltiuden kautta hallitus kumosi myös joosefilaiset uskonnolliset määräykset, jotka olivat olleet jatkuvan konfliktin aihe kirkon kanssa. Vuonna 1855 hallitus solmi konkordaatin Pyhän istuimen kanssa, jossa kirkko tunnustettiin itsenäiseksi ja aktiiviseksi mielipidevaikuttajaksi. Sopimus aloitti uuden kauden hovin ja kirkon suhteissa.
Ranska hyödynsi Itävallan ja Venäjän välirikkoa luomalla yhteentörmäyksen Itävallan ja Italian kansallismielisten kanssa. Tämä avasi Ranskalle tilaisuuden sotilaalliseen väliintuloon italialaisten tueksi 1859. Frans Joosef ei ollut halukas tekemään myönnytyksiä Preussille korvaukseksi Saksan liiton tuesta ja koska hän pelkäsi Ranskan ryhtyvän agitoimaan vaikeuksia Unkarissa, hän luopui Lombardiasta heinäkuussa 1859.
Epäonnistumiset eivät luvanneet hyvää kilpailussa Preussin kanssa Saksan yhdistymisestä, joten keisari alkoi hylätä yksivaltiutta ja hakea uskottavampaa poliittista perustaa. Hän kokeili erilaisia järjestelyjä houkutellakseen armeijan, katolisen kirkon, Saksan liberaalien, unkarilaisten, slaavien ja juutalaisten tukea. Näillä kaikilla oli vahva taloudellinen ja poliittinen asema valtakunnassa. Unkarilaisten tuen saavuttaminen oli kiireisintä, joten hallitus avasi salaiset neuvottelut 1862. Järjestely kaksoismonarkiasta oli muotoutumassa jo 1865, mutta neuvottelut ajautuivat umpikujaan ennen Preussin sodan syttymistä.
Häviö Saksassa
Koko 1860-luvun alun Itävalta elätti toiveita johtoaseman säilyttämisestä Saksassa, koska pienemmät ruhtinaskunnat suosivat ennemmin heikompaa Itävallan hallintoa kuin Preussin ylivaltaa. Kesällä 1864 oli kuitenkin selvää, että sota oli väistämätön, jotta Itävallan johtoasema saataisiin säilytettyä.
Itävallan ja Preussin seitsenviikkoisen sodan välitön syy oli Preussin halu vuonna 1866 liittää Holsteinin ruhtinaskunta itsensä. Itävalta ja Preussi olivat sotineet lyhyen sodan Tanskaa vastaan 1864 saadakseen enimmäkseen saksalaiset Schleswigin ja Holstein ruhtinaskunnat hallintaansa. Ennen lopullista päätöstä maiden kohtalosta, Preussi otti Schleswigin hallintaansa ja Itävalta Holsteinin. Huhtikuussa 1866 Preussi kuitenkin juonitteli Italian kanssa kahden rintaman sodan Itävaltaa vastaan saadakseen Holsteinin ja Italia Venetsian. Itävalta yritti pitää Italian pois sodasta myöntymällä viime hetkellä luovuttamaan Venetsian sille, mutta Italia liittyi silti sotaan Preussin rinnalla. Itävalta voitti taisteluja Italiaa vastaan, mutta hävisi ratkaisevan Königgrätzin taistelun (nykyisessä Hradec Královéssa Tšekissä) Preussia vastaan heinäkuussa 1866.
Lyöty Itävalta myöntyi Saksan liiton purkamiseen ja hyväksyi Preussin hallitseman Pohjois-Saksan liiton luomisen. Siitä tuli 1871 perustetun Saksan valtakunnan perusta. Etelä-Saksan valtiot Baijeri, Baden, Württemberg ja Hessen-Darmstadt jäivät riippumattomiksi ja itsenäisiksi ja olisivat teoriassa saattaneet liittyä Itävaltaan. Kuitenkin niiden sotilaalliset ja taloudelliset siteet Preussiin sanelivat tuollaista mahdollisuutta vastaan. Viimeinen Itävallan alue Italiassa, Venetsia, liitettiin Italiaan.
Kaksoismonarkia
Häviö sodassa Preussia vastaan osoitti, että Itävalta ei ollut enää suurvalta. Frans Joosef asetti kolme tavoitetta palauttaakseen Itävallan johtoaseman Saksassa; suurvalta-aseman palautus, vastaaminen Preussin siirtoihin Etelä-Saksassa ja sodan välttäminen lähitulevaisuudessa. Suhteiden palauttaminen Unkariin oli esiehtona suurvalta-aseman palauttamiseksi, joten uusi ulkoministeri Friedrich Ferdinand von Beust ryhtyi toimiin neuvottelujen viemiseksi päätökseen unkarilaisten kanssa. Keväällä 1867 saavutettiin kompromissiratkaisu, jonka Unkarin parlamentti hyväksyi laiksi.
Vuoden 1867 kompromissi, Ausgleich, jakoi Habsburgien valtakunnan kahteen erilliseen valtioon, joilla oli samat oikeudet yhteisen hallitsijan alla. Virallisesti valtiot olivat Unkari ja "Keisarillisessa neuvostossa edustetut kuningaskunnat ja maat" – jälkimmäinen nimi oli kömpelö ilmaus, koska ei-unkarilaisille valtakunnan osille ei ollut historiallista nimeä. Epävirallisesti läntinen osa oli Itävalta tai Cisleithania maita erottavan Leithajoen mukaan. Kaksoismonarkiasta käytetty nimi oli Itävalta-Unkari.
Kahdella kansallisella hallituksella ja lainsäädännöllä Wienissä ja Budapestissa oli lisäksi yhteinen hallitus, johon monarkki kuului. Hänellä oli lähes rajaton valta ulkopolitiikassa ja sotilasasioissa. Yhteiseen hallintoon kuului ulkoministeriö, sotaministeriö ja talousministeriö diplomaattisiin ja sotilastarkoituksiin. Yhteisen parlamentin puutteessa valtakunnan yhteisiä asioita neuvoteltiin molempien puoliskojen edustajien yhtäaikaisilla tapaamisilla, joiden välillä vaihdettiin kirjallisia muistiinpanoja. Tapaamisten pääasia oli yhteinen talouspolitiikka ja tulliliitto, josta piti sopia uudelleen joka kymmenes vuosi.
Itävallan parlamentti hyväksyi vuoden 1867 kompromissin lainsäädäntöönsä loppuvuodesta. "Joulukuun perustuslaki" oli saksankielisten liberaalien tuotos, joka saatiin aikaan koska tšekkiedustajat boikotoivat parlamenttia. Joulukuun perustuslaki seurasi tarkasti vuoden 1849 perustuslakia, eikä asettanut hallitsijalle merkittäviä rajoituksia ulko- tai turvallisuuspolitiikassa, mutta lisäsi Itävallan kansalaisten perusoikeuksia. Parlamentin alahuoneen valitsi tarkoin rajattu äänestäjäkunta, noin 6 % miespuolisesta väestöstä. Paikkoja jaettiin maakuntien ja neljän curian, sosioekonomisen ryhmän, mukaan joihin kuului suurmaanomistajia, kaupunkeja, kauppakamareita ja talonpoikaisyhteisöjä.
Nojaamalla kahteen hallitsevaan kansallisuuteen, saksalaisiin ja unkarilaisiin, Itävalta-Unkari saavutti suhteellisen taloudellisen ja poliittisen vakauden. Muut kansallisuudet, eritoten slaavit, eivät saaneet vastaavaa poliittista asemaa. Unkari käytti nimenomaisesti vaikutusvaltaansa estämään sellaisen mahdollisuuden. Unkari tulkitsi sopimusta niin, että Itävallan piti säilyttää yhtenäisvaltion asemansa, ja minkäänlainen liittovaltiojärjestely tšekit huomioon ottaen olisi hajottanut kaksoismonarkian.
Lopullinen johtoaseman menetys Saksassa
Koska Venäjä oli liitossa Preussin kanssa, ja Britannia vajonnut eristyneisyyteensä, Itävalta-Unkari lähestyi Ranskaa vahvistuakseen Preussiin nähden. Ranska janosi valloituksia Preussin kustannuksella, joten se oli halukas liittoon. Yhteistyö ekspansiivisen Ranskan kanssa oli kuitenkin ristiriidassa Itävalta-Unkarin halun kanssa olla Saksan johtaja ja puolustaja. Liittosuhteen menestys riippui siten Ranskan asemasta Etelä-Saksan puolustajana Preussia vastaan, jossa se epäonnistui.
Ranska julisti sodan Preussille ja hyökkäsi Saksaan heinäkuussa 1870. Etelä-Saksan valtiot liittyivät Ranskan–Preussin sodassa Preussin puolelle, ja ulkoministeri Beustin yritykset saada niitä etääntymään Preussista olivat siten menneet. Itävalta seurasi sivusta kun alivoimaisena pidetty Preussi peittosi Ranskan nopeasti ja selvästi. Tammikuussa 1871 Preussi yhdisti Saksan perustamalla toisen Saksan keisarikunnan ilman Itävaltaa.
Itävalta ei mitenkään kyennyt peruuttamaan Preussin voittoa, joten sen ulkopolitiikan suuntaa oli muutettava. Unkarilainen kreivi Gyula Andrássy korvasi Beustin ulkoministerinä ja valtakunnan ulkopolitiikka alkoi heijastaa unkarilaisten venäjänvastaisuutta. Ennen vuoden 1871 loppua Itävalta-Unkari ja Saksa toimivat yhdessä ulkopolitiikan alalla.
Diplomaattinen yhteistyö Saksan kanssa auttoi pitämään yllä Itävalta-Unkarin sisäistä vakautta. Jääminen yhtenäisen Saksan ulkopuolelle oli šokki Itävallan saksalaisille, jotka olivat perustelleet johtoasemaansa Habsburgien valtakunnassa johtajuusasemallaan saksalaisten joukossa. Saksan ulkopuolelle jääneinä he olivat vain yksi Itävalta-Unkarin monista kansallisuuksista ja muodostivat vain hiukan yli kolmanneksen valtakunnan asukkaista. Jos Preussin johtama Saksan valtakunta olisi jäänyt vihamieliseksi, Itävalta-Unkarin saksalaiset alueet olisivat voineet olla sen laajentumishaaveiden kohde, kuten monet muut alueet olivat Itävalta-Unkaria ympäröivien kansallisvaltioiden haaveissa. Itävalta-Unkarin liittolaisena Preussi kuitenkin etääntyi suursaksalaisista nationalisteista ja anneksiohaaveet jäivät poliittisesti merkityksettömiksi. Mutta koska itävallansaksalaisilla ei enää ollut takanaan laajemman saksalaisväestön tuki, monet tunsivat itsensä uhatuiksi ja haavoittuvaisiksi. Saksankielisten nationalismi alkoi saada pelon ja vihamielisyyden vaikutteita aikaisempien vuosikymmenten vapaamielisen nationalismin sijaan.
Itäkysymys
Kun Itävalta-Unkari oli toipunut Saksan ja Italian aiheuttamista takaiskuista, katseet kääntyivät kohti itää, jossa Osmanien valtakunnan heikkenevä mahti teki Balkanista kansainvälisen kilvoittelun kohteen. Ulkoministeri Andrássy vastusti kaikkia aluelaajennuksia Balkanilta, koska ne olisivat lisänneet valtakunnan slaavilaisen väestön määrää. Sen sijaan hän kannatti Turkin vallan säilyttämistä Venäjän laajenemisen estämiseksi. Tämä ei kuitenkaan ollut mahdollista, joten estääkseen Venäjän vaikutusvallan kasvua jo itsenäistyneissä Balkanin maissa (Serbia, Montenegro, Kreikka ja Romania), Itävalta-Unkari joutui sopimaan Venäjän kanssa etupiirien jaosta.
Saksan ja Venäjän suhteiden katkettua Itävalta-Unkari hyödynsi Saksan heikkoa asemaa Ranskaa vastaan ja solmi Venäjän vastaisen liiton. Kaksiliitossa Itävalta-Unkari ja Saksa puolustaisivat toisiaan Venäjän hyökkäystä vastaan, mutta Saksan–Ranskan sodan uhatessa Itävalta jäisi puolueettomaksi, jollei Venäjä olisi mukana. Kaksiliitto vei Itävalta-Unkarin mukaan Otto von Bismarckin liittosuhteiden verkkoon ja diplomaattisiin manöövereihin. Maa joutui siten osalliseksi Ranskan ja Britannian vastaisista konflikteista, vaikka sillä ei ollut näiden maiden kanssa vastakkaisia etuja. Saksan, Italian ja Itävalta-Unkarin vuonna 1882 solmima kolmiliitto oli suunnattu Italian ja Saksan kannalta Ranskaa vastaan, mutta ei selvittänyt Itävallan ja Italian välisiä kiistoja.
Milt Schmidt
pienoiskuva Milton Conrad Schmidt (5. maaliskuuta 1918 Kitchener, Ontario, Kanada – 4. tammikuuta 2017 ) oli kanadalainen jääkiekkoilija, jääkiekkovalmentaja ja jääkiekkovaikuttaja. Keskushyökkääjänä pelanut Schmidt loi uransa ennen kaikkea Boston Bruinsissa NHL-liigassa.
Tomáš Berdych
Tomáš Berdych (s. 17. syyskuuta 1985 Valašské Meziříčí, Tšekki) on tšekkiläinen tennispelaaja. Hän on yltänyt Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan välieriin Ranskan avoimissa 2010, Yhdysvaltain avoimissa 2012 ja Australian avoimissa 2014 ja 2015 sekä finaaliin Wimbledonissa 2010. Hän on myös yltänyt puolivälieriin Wimbledonissa 2007, neljännelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2006 ja 2012, Yhdysvaltain avoimissa vuosina 2004, 2006 ja 2007. Hän on voittanut urallaan 13 ATP-turnausta kaksinpelissä ja selviytynyt lisäksi 19 kertaa loppuotteluun. Nelinpelissä hänellä on kaksi voittoa. Hän on ollut parhaimmillaan neljäntenä kaksinpelin maailmanlistalla. Berdychiä valmentaa Tomas Krupa ja hän asuu Monacossa.
Itävallan historia 1815–1918
Sisäiset kehitykset
Tšekit boikotoivat Itävallan parlamenttia, joten saksankieliset liberaalit hallitsivat hallitusta 1870-luvun lopuille asti. He käyttivät asemaansa estääkseen kaikki tšekkien ja puolalaisten aseman parannukset kaksoismonarkian alkupäivinä. Vuonna 1873 vaalilakia muutettiin edelleen siten, että saksankielisen kaupunkiväestön ja juutalaisten edustus suureni. Liberaalien politiikka suuntautui kirkkoa vastaan. Vallasta heidät kuitenkin pudotti lopulta ulkopolitiikka 1879. Liberaalit vastustivat Bosnia ja Hertsegovinan liittämistä Itävalta-Unkariin, jota keisari taas kannatti. Parlamentti vaati ulkopolitiikassa valtuuksia, jonka Frans Joosef näki oman rajattoman valtansa loukkauksena.
Milt Schmidt
Hän teki 229 maalia ja antoi 346 maaliin johtanutta syöttöä (575 pistettä) 776 runkosarjaottelussa. Päättäessään uransa hän oli NHL:n maratontilastojen kolmas tehopisteissä ja toinen annettujen syöttöjen määrässä.
Itävallan historia 1815–1918
Sisäiset kehitykset
Liberaalien jälkeen hallituksen muodosti Eduard Taaffe. Hänen hallituksensa edusti hovin etuja, ja nautti laajaa tukea uskonnollisilta puolueilta, saksankielisiltä konservatiiveilta, puolalaisilta ja tšekkiläisiltä edustajilta, jotka olivat päättäneet boikottinsa. Laajan parlamentaarisen kannatuksensa ansiosta hallitus toimi tehokkaasti. Tšekit saivat kielellisiä ja kulttuurillisia myönnytyksiä, mutteivät poliittisia. Tšekin kielen laajentunut käyttö herätti kuitenkin närää Böömin saksankielisessä vähemmistössä.
Taaffen hallitus uudisti vaalilakia 1883, lisäten äänioikeutettujen määrää ja heikentäen liberaalien kannatusta. Vielä laajempi uudistusesitys tehtiin 1893, kun eri kansallisuuksien välit olivat kiristyneet vuoden 1891 vaalien aikana. Ehdotettu uudistus olisi antanut yleisen äänioikeuden yli 25-vuotiaille mieskansalaisille ja siten heikentänyt edelleen kaupunkien keskiluokan kannattamien liberaalien nationalistien asemaa. Ehdotus koki laajaa vastustusta hallituksen tukijoissa ja Taaffe erosi.
Etniset jännitteet eivät laantuneet vaikka vuoden 1893 esityksen suuntainen laki viimein asetettiin voimaan. Koska parlamentti oli hajanainen kansallisesti ja poliittisesti, ministeripresidentti kreivi Kasimir Badeni tarjosi tšekeille uusia myönnytyksiä 1897 saadakseen tuen tulli- ja kauppaneuvotteluihin Unkarin kanssa. Myönnytykset koskivat tšekin käyttöä valtionhallinnossa, ja ne raivostuttivat saksankieliset itävaltalaiset. Böömissä, Wienissä ja Grazissa puhkesi väkivaltaisia levottomuuksia ja lähes vallankumouksellista liikehdintää. Badenin hallitus kaatui. Koska parlamentista ei saatu koottua enemmistöä edustajista minkään asiaan taa, hallitus käytti hätätilavaltuuksia, joiden avulla keisari saattoi säätää lakeja parlamentin ollessa lomalla.
Poliittinen umpisolmu oli seurausta rakennemuutoksesta, joka kiristi yhteiskuntaluokkien ja kansallisuuksien välejä. Vuoden 1873 talousromahduksen seuraukset oli ohitettu ja Itävalta oli vakaassa teollistumis- ja kaupungistumiskehityksessä. Vuonna 1890 se oli idän ja etelän maatalousyhteiskuntien ja Länsi-Euroopan teollistuneiden maiden välissä myös kehityksellisesti.