cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tähystä tuulenpuolta
Juoni
Romaanin päätapahtumat sijoittuvat Masaq-kiertoratamaailmaan, jossa chelgrialainen kuuluisa säveltäjä nimeltään Ziller elää maanpaossa. Masaqille saapuu lähettiläs Chelgriasta, ja Ziller tahtoo vältellä häntä epäilyjensä vuoksi.
Baumkuchen
pienoiskuva|Baumkuchen Dresdenistä. Baumkuchen, suomeksi joskus myös puukakku, on saksalaisperäinen makeahko leivonnainen, jossa on vaniljainen jälkimaku. Leivonnaisen nimi tulee sen sisuksesta, joka muistuttaa halkileikatun puun vuosirenkaita. Kakun vuosirenkaat symbolisoivat vaurautta ja pitkäikäisyyttä.
Baumkuchen on erittäin suosittu leivonnainen myös Japanissa, jossa sitä kutsutaan nimellä baumukūhen (バウムクーヘン). Japanissa leivonnaisesta on kehitelty monenlaisia variaatioita. pienoiskuva|Pala Baumkuchenia, jossa näkyvät puun vuosirenkaita muistuttavat renkaat.
Historia
Baumkuchenin historiasta on kiistelty, eikä siitä ole tarkkaa tietoa, mutta sen varhaisin kirjoitettu resepti löytyy italialaisesta keittokirjasta vuodelta 1426. Vanhin saksaksi kirjoitettu resepti löytyy sen sijaan vuodelta 1450, jolloin baumkuchen oli suosittu leivonnainen erityisesti häätilaisuuksissa.
Japaniin baumkuchen rantautui vuonna 1919, kun saksalaismies Karl Juchheim leipoi leivonnaisen saksalaisia tuotteita ja ruokia esittelevään näyttelyyn Hiroshimassa. Tuolloin japanilaiset osoittivat kiinnostusta saksalaista kulttuuria kohtaan, ja noin 16 000 vierailijaa kerännyt näyttely nosti baumkuchenin japanilaisten suosioon.
Neuvostoliiton 23. armeija
23. armeija oli Neuvostoliiton puna-armeijan sotatoimiyhtymä, joka perustettiin toukokuussa 1941 Leningradin sotilaspiirissä puolustamaan Leningradin aluetta vastuualueenaan Viipurin pohjois- ja koillispuoliset alueet. Armeijan oikealla puolella operoi 7. armeija.
Armeija siirtyi Leningradin sotilaspiiristä 24. kesäkuuta muodostetun Pohjoiseen rintaman alaisuuteen ja heinäkuun alussa armeijaan liitetty X mekanisoitu armeijakunta siirrettiin pois.
Suomalaisten aloitettu 31. heinäkuuta hyökkäyksensä Karjalankannaksella armeija ei kyennyt estämään hyökkääjän etenemistä, vaan elokuun loppuun mennessä Karjalankannaksen alue oli rajajoelle saakka suomalaisten hallussa. Taisteluiden aikana armeija kärsi mittavia tappioita ja sen vahvuus oli syyskuun alussa suomalaisten etenemisen pysähtyessä ainoastaan 80 000–90 000 miestä ja pääosa sen raskaasta kalustosta oli menetetty.
Puna-armeijaa uudelleen järjestettäessä 23. armeija siirrettiin 24. elokuuta vasta perustetun Leningradin rintaman alaisuuteen. Kesäkuuhun 1944 armeija puolusti Leningradin luoteispuolisia alueita. Armeijaan kuuluneet XCVII, XCVIII ja CXV kivääriarmeijakunnat sekä 17. linnoitusalue armeijajoukkojen tukemana osallistuivat Viipuriin suunnattuun hyökkäykseen 10. kesäkuuta – 15. heinäkuuta 1944. Operaatiossa armeija oli toisessa aallossa seuraten läpimurron tehnyttä 21. armeijaa sekä puhdistaen Vuoksen etelärannan. Armeijan joukot ylittivät joen Vuosalmen taistelussa. Hyökkäyksen pysähdyttyä ja Suomen kanssa tehdyn aselevon astuttua voimaan armeijan joukot asettuivat puolustukseen Karjalankannakselle.
Armeija lakkautettiin 1950-luvun lopulla, mutta XXX kaartinarmeijakunta divisioonineen säilyi.
Kokoonpano 1941 kesällä
Armeijan kokoonpano 22. kesäkuuta :
Helvi Tiippana
Helvi Tiippana (15. lokakuuta 1920 Puumala – 1. huhtikuuta 1993) oli suomalainen aforismikirjailija.
Kaupan tekninen este
Kaupan tekninen este on vapaakauppa-ajatuksen näkökulmasta hallinnallinen keino rajoittaa tuontia, minkä vuoksi niistä pyritään pääsemään eroon silloin kun vapaata kauppaa eli tullialueiden kesken pyritään edistämään.
Kaupan teknisenä esteenä voi toimia esimerkiksi joihinkin tuotteisiin, esimerkiksi elintarvikkeiden lisäaineisiin, geenimuunteluun tai sähköteknisten tavaroiden sähkötarkastukseen liittyvät erilaiset säännöt, jotka lisäävät maahantuonnin kustannuksia vaikuttaen tullien tapaan vaikeuttavasti tuontiin.
Kaupan teknisiä esteitä säätelee muun muassa Maailman kauppajärjestön (”TBT”, Technical Barriers to Trade) -sopimus.
Neuvostoliiton 7. armeija
thumb|Neuvostoliiton 7. armeijan joukkoja Karjalankannaksella 7. armeija oli Neuvostoliiton puna-armeijan yhtymä, joka perustettiin vuonna 1939. Se keskitettiin talvisodan aikana Karjalankannakselle.
Talvisota
Armeija, jonka esikunta oli Agalatovassa, keskitettiin ennen talvisotaa Karjalankannakselle. Neuvostoliiton XIX armeijakunta vasemmalle Suomenlahden rannalle ja L armeijakunta oikealle. Armeijan reservinä oli X panssariarmeijakunta, 138. jalkaväkidivisioona, 49. jalkaväkidivisioona sekä vasta alueelle saapuva 150. jalkaväkidivisioona. Armeijan tukena oli lisäksi noin 300 lentokonetta.
Armeijan tehtävänä oli hyökätä Suomenlahden rannikon suunnassa ensimmäisenä tavoitteena todennäköisesti Suvanto ja lopullisena tavoitteena Helsinki.
Joulukuussa 1939 Neuvostoliiton pääsotaneuvosto totesi puna-armeijan kärsineen merkittäviä tappiota ja epäonnistuneen Suomen valtaamisessa lyhyessä ajassa kuten alkuperäinen suunnitelma edellytti. Pääsotaneuvosto arvioi tehdyiltä suunnitelmilta puuttuneen todellisuuspohjan ja totesi suomalaisten puolustuskykyä aliarvioidun merkittävästi. Tästä syystä pääsotaneuvosto päätti perustaa Suomea vastaan uuden johtoportaan Luoteisen Rintaman, jonka perustamisen yhteydessä puna-armeijan yhtymien komentajia vaihdettiin. Luoteis-Rintaman komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijankomentaja Semjon Timošenko.
Samassa yhteydessä 7. armeija jaettiin kahteen armeijaan joukkojen suuren määrän vuoksi. Kevennetty 7. armeija jatkoi Länsi-Kannaksella uuden komentajansa (2. luokan armeijakomentaja) Kirill Meretskovin johtamana ja Itä-Kannakselle perustettiin uusi 7. armeijan oikea ryhmä, jonka komantajaksi tuli suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendahl (aik. Wladimir Gröndahl). Uuteen ryhmään liitettiin 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Myöhemmin 26. joulukuuta 1939 ryhmästä muodostettiin 13. armeija Pääsotaneuvoston antamalla käskyllä numero 0691.
Talvisodan jälkeen
Jatkosodan alkaessa 7. armeija oli edelleen Karjalankannaksella. Heinäkuussa 1941 varsinaisesti alkaneen saksalaisten ja suomalaisten hyökkäysvaiheen aikana 7. armeijaa komensi kenraaliluutnantti Filipp Danilovitš Gorelenko. Gorolenko vapautettiin tehtävistään 24. syyskuuta 1941 ja siirrettiin puna-armeijan kaaderihallinnon käyttöön. Samana päivänä 7. armeija nimettiin uudelleen 7. erilliseksi armeijaksi (7 Er.A) ja siirrettiin samalla suoraan Stavkan alaisuuteen. Tämän uuden erillisen armeijan johtoon Stalin nimitti henkilökohtaisesti armeijakenraali Kirill Afanasjevitš Meretskovin 24. syyskuuta 1941 alkaen.
Lakkauttaminen
7. armeija lakkautettiin 1945.
Weser
Weser on joki luoteisessa Saksassa. Joki muodostuu Hann. Mündenin kaupungin alueella kun joet Werra ja Fulda yhtyvät toisiinsa. Se virtaa läpi historiallisen hansakaupungin Bremenin ja 50 kilometrin päässä siitä se laskee Bremerhavenin kohdalla Pohjanmereen. Joella on pituutta 452 kilometrin verran. Thüringenistä alkunsa saavan Werrajoen kanssa joki on 744 kilometrin pituinen.
D. J. Mbenga
'''Didier ”D. J.” Ilunga-Mbenga''' (s. 30. joulukuuta 1980 Kinshasa, Zaire) on belgialais-kongolainen koripalloilija. Hänen pelipaikkansa on sentteri.
Mbenga on kaksinkertainen NBA-mestari, ja yksi Belgian menestyneimmistä koripalloilijoista.
Ammattilaisura
Kinshasassa syntynyt Mbenga ja hänen äitinsä saivat 1990-luvun lopulla turvapaikan Belgiasta, jossa Mbenga pelasi vuosina 2001–2004 ammatikseen. Vuonna 2004 hän teki sopimuksen NBA-seura Dallas Mavericksin kanssa.
Mbenga pelasi NBA-urallaan 2004–2011 neljässä eri joukkueessa yhteensä 234 runkosarjaottelua. Hän voitti Los Angeles Lakersissa kahdesti mestaruuden, kausilla 2008–2009 sekä 2009–2010
Celeste & Jesse – aina yhdessä
Celeste & Jesse – aina yhdessä (Celeste and Jesse Forever) on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Lee Toland Kriegerin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva. Sen ensi-ilta oli 3. elokuuta 2012 New Yorkissa ja Los Angelesissa. Pienellä budjetilla valmistunut elokuva oli arvostelumenestys.
William Tolbert
thumb|William Tolbert vuonna 1978 William Richard Tolbert Jr. (13. toukokuuta 1913 – 12. huhtikuuta 1980) oli Liberian presidentti 1971–1980.
Tolbert syntyi Bensonvillessä, Montserradon piirikunnassa Liberiassa William ja Charlotte Tolbertin poikana. Tolbertin isoisä oli afroamerikkalainen entinen orja Etelä-Carolinasta joka oli muuttanut Liberiaan vuonna 1878. . Tolbertin suku oli yksi suurimpia afroamerikkalaisia sukuja Liberiassa. Tolbert nai Victoria Davidin, joka oli korkeimman oikeuden tuomarin tytär ja he saivat pojan ja kuusi tytärtä, sekä adoptoivat yhden pojan.
Tolbert meni valtiovarainministeriön palvelukseen konekirjoittajaksi 1934 ja yleni myöhemmin arvossa ja valittiin edustajainhuoneeseen Montserradosta 1943 True Whig Partyn edustajana. Toukokuussa 1951 hänestä tuli presidentti William Tubmanin varapresidentti.
Tolbert omisti myös kumiplantaasin ja toimi Mesurado Groupissa, kalastus- ja pakastusliiketoiminnassa. Hän oli baptistien maailmanliiton puheenjohtaja 1965–1970 ja Afrikan lähetyssaarnaajien evankelisen unionin pääneuvonantajana vuodesta 1973.
Tolbert nimitettiin virallisesti Liberian presidentiksi 3. tammikuuta 1972, kuusi kuukautta presidentti Tubmanin kuoleman jälkeen. Hän vannoi lopettavansa korruption ja rakentavansa vakaan talouden.
Tolbert aloitti jotain liberaaleja uudistuksia, vapautti poliittiset vangit, salli suuremman sananvapauden, kitki korruptiota, alensi äänestysiän 18 vuoteen ja uudisti turvallisuuselimiä.
Tolbert otti etäisyyttä ja korosti ulkopoliittista itsenäisyyttä suhteessa Yhdysvaltoihin ja solmi suhteet itäblokin maiden kuten Neuvostoliiton, Tšekkoslovakian, Kuuban, Libyan ja Kiinan kanssa. Tolbert katkaisi suhteet myös Israelin kanssa Jom kippur -sodan aikana 1973. Hän neuvotteli myös Guinean kanssa, mikä johti Länsi-Afrikan talousyhteisön muodostamiseen. Vuonna 1979 Liberia järjesti Afrikan yhtenäisyysjärjestön kokouksen, jossa Tolbert valittiin sen puheenjohtajaksi.
Tolbertia arvosteltiin maan liberianafroamerikkalaisen eliitin ja alkuperäisasukkaiden suuresta eriarvoisuudesta, vaikka hänet valittiinkin uudelleen 1975.
12. huhtikuuta 1980 sotilaat kaappasivat vallan ylikersantti Samuel K. Doen johdolla ja Tolbert surmattiin muun hallitsevan liberianafroamerikkalaisen  eliitin ohella.
Pelin säännöt
Pelin säännöt (La Règle du jeu) on Jean Renoirin ohjaama ranskalainen klassikkoelokuva vuodelta 1939. Sitä pidetään myös yhtenä maailman parhaimmista elokuvista. Sight & Sound -lehden kaikkien aikojen 10 parhaimman elokuvan listalla se on ollut mukana alusta alkaen (1952) ja monet kerrat se oli 2. sijalla heti Citizen Kanen jälkeen. Vuoden 2002 listalla Vertigo tiputti sen 3. sijalle. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen viidenneksi parhaaksi ei-englanninkieliseksi elokuvaksi.
Pelin säännöt kuvaa ranskalaisen yläluokan dekadenttia elämää juuri ennen toista maailmansotaa.
Vastaanotto
Pelin säännöt ei ensi-iltanaan saanut hyvää vastaanottoa. Yleisö oli suorastaan vihamielinen ja levittäjä leikkasi elokuvan alkuperäisestä 113 minuutista 80 minuuttiin. Saksalaisten miehityksen aikana se kiellettiin epämoraalisena ja sen alkuperäiset negatiivit tuhottiin. Renoirin onnistui restauroida elokuva alkuperäiseen pituuteensa (yhtä lyhyttä kohtausta lukuun ottamatta) vasta 1950-luvulla. Sen uusintaensi-ilta Venetsian elokuvajuhlilla 1959 oli suuri menestys.
Nemoura kopetdaghi
Nemoura kopetdaghi on Nemoura-sukuun ja Nemouridae-heimoon kuuluva eläinlaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Zhiltzova vuonna 1976. Sillä ei ole alalajeja.
Canon EOS 2000D
Canon EOS 2000D on Canonin 26. helmikuuta 2018 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera. Siinä on 24 magpikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Kameralla pystyy kuvata kolme kuvaa sekunnissa ja videoida FullHD-laadulla 30 kuvaa sekunnissa. Kameran runko painaa akun kanssa 475 grammaa.
Katoava taide
thumb|Joseph Beuys, Polkupyörällä Düsseldorfin linnantornin portaita. thumb|Vuonna 2007 tehty rekonstruktio [[Yves Klein|Yves Klenin teoksesta vuodelta 1957. 1001 sinistä ilmapalloa.]] Katoava taide on sellaista taidetta, joka kestää vain lyhyen ajan.
Canon EOS 2000D
Kamera tunnetaan Pohjois-Amerikassa nimellä Canon EOS Rebel T7.
Katoava taide
Katoavan taiteen muotoja on erilaisia kuvanveistosta performanssiin. Sanaa käytetään kuitenkin tavallisesti kuvaamaan taideteosta, joka tapahtuu vain kerran, kuten happening, ja joka ei ilmene museossa tai galleriassa näytettävänä kestävänä objektina.
Taustaa
Katoava taide tuli esiin ensimmäisen kerran 1960-luvulla Fluxus-ryhmässä, kun taiteilijat kuten Joseph Beuys olivat kiinnostuneita luomaan taideteoksia, jotka olivat olemassa gallerian ja museon rakenteen ulkopuolella ja joilla ei ollut taloudellista arvoa. Tapahtumat, performanssit ja äänimaisemat olivat osa katoavaa taidetta, samoin kuin lentolehtiset ja halvat massatuotetut esineet, jotka toivat esille kumouksellisia viestejä. Teos voi olla itsessään väliaikainen ja katoava, ajallinen prosessi, teko tai tapahtuminen.
Esimerkiksi Andy Goldsworthyn taide on tehty käsillä saatavissa olevista maiteriaaleista. Taiteilija konstruioi veistoksen anonyymisti, ja poistuu sitten jättäen teoksen löydettäväksi. Osa katoavan taiteen haastetta on se, että katsoja törmää teokseen sattumalta, ja jää ihmettelemään kuka sen teki ja miksi.
Katoava (ephemeral) tulee kreikankielen sanasta εφήμερος – ephemeros, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”vain päivän elävää tai lyhyen aikaa elävää”. Katoava taide koostuu usein sellaisista materiaaleista tai aineista, joiden kesto tai muotoa ylläpitävä kapasiteetti on lyhyt, kuten hiekka, lumi tai jää. Teokset on tehty usein materiaaleista, joilla on taipumus hajota tai muuttua luonnollisten prosessien kuluessa, kuten maataiteessa. Katoavan taideteoksen voi myös ymmärtää performanssina tai muina taiteellisina ilmaisumuotoina, joissa ihmisvartalo ja vartalon toiminta ovat teoksen ”päämateriaaleja”. Nykyajan teknologian kehityksen myötä katoavuus saavutetaan usein käyttämällä valon, kuvien projektioita ja muita väliaikaisten kuvien esityksiä ja luomuksia.
Baudelaire ja Benjamin
Charles Baudelaire ja Walter Benjamin selvittivät katoavan ja ikuisen materialistisia ja käsitteellisiä yhteyksiä. Heille katoavuus on seurausta modernisuudesta, jossa arjen olosuhteet nopeuttavat taideteosten tuottamista ja kuluttamista. Baudelairelle modernisuuden katoavuus on se herooinen osa, josta ikuinen voidaan suodattaa. Hän jättää paljolti edeltävien aikojan teoreettiseksi panokseksi sen, että luovuuden pitäisi edustaa ikuisuutta ja jossa ikuinen on jotain, mitä luovuuden tulisi pyrkiä edustamaan. Tämä ihanne leijuu ohimenevän yläpuolella.
Benjamin taas luokitteli uudestaan ikuisuuden käsitteen ja asetti sen dialektiseen suhteeseen sen siirtymäkauden kanssa, jossa modernisuuden välittyminen itsessään ikuistetaan. Modernissa tuotantotavassa katoava sekä määrittelee teoksen materiaalisuutta, että sen käsitteellisiä perusteita. Katoava taide hahmottuu väliaikaisena, mutta se saa myös omat väliaikaisuuden kokemuksemme näyttäytymään nykyisyyden ikuisena ehtona.
Prumnopitys
Prumnopitys on podokarpuskasvien heimoon (Podocarpaceae) kuuluva havupuusuku. Sukuun kuuluvat yhdeksän tai kymmenen lajia ovat Australaasian sekä Väli- ja Etelä-Amerikan ainavihantia puita ja pensaita. Suvun ominaispiirteitä ovat kaksirivisesti asettuneet tasasoukat lehdet sekä suuret, pyöristyneet ja mehevät kävyt, jotka muistuttavat suuresti eräiden koppisiemenisten kasvien hedelmiä.
Nimet
Tieteellinen nimi Prumnopitys on muodostettu kreikan kielen sanoista prumne (πρύμνη), joka tarkoittaa laivan perää, ja pitys (πίτυς), joka on tarkoittanut useaa eri havupuuta.
Kuvaus
Suvun Prumnopitys edustajat ovat ainavihantia puuvartisia kasveja. Ne voivat olla yksi- tai monirunkoisia puita tai pensaita. Puista korkeimmat voivat saavuttaa jopa 60 metrin korkeuden. Oksat siirottavat yleensä vaakatasossa. Pienemmät oksat haarautuvat vuorottaisesti. Rungon kuori on kuituista ja yleensä pinnaltaan sileää tai vanhemmiten liuskoihin halkeilevaa. Pienet silmut ovat kolmiomaisten silmusuomujen peittämiä. Kuori ja lehdet ovat pihkaisia.
Lehdet ovat litteitä ja kannaltaan johteisia. Lehtiasento on kierteinen, mutta lehdet ovat sivuttaisissa kasvuversoissa kiertyneet tyvestään siten, että asettuvat versorangan sivuille kaksirivisesti. Lehtilapa on muodoltaan tasasoukka tai hieman sirppimäinen. Lehdessä on näkyvä keskisuoni, jonka alla lehden ainoa pihkatiehyt kulkee. Ilmarakoja on ainoastaan lehtien alapinnalla. Ne muodostavat kaksi ilmarakojuovaa keskisuonen ympärille.
Suvun kasvit ovat kaksikotisia, mikä tarkoittaa hede- ja emikukintojen kehittyvän eri kasviyksilöihin. Kukinnot kasvavat hankasilmuista kehittyvissä versoissa.
Hedekävyiksi kutsutut hedekukinnot kasvavat yksittäin tai ryppäinä lehdettömissä versoissa. Ne ovat yleensä kapean lieriömäisiä. Hedekävyt voivat myös muodostaa kerrannaiskukinnon. Jokaisessa hedelehdessä on kaksi suhteellisesti suurta siitepölyä tuottavaa pölylokeroa, jotka avautuvat transversaalisesti eli poikittaisesti, toisin kuin heimon lajeilla yleensä. Siitepölyhiukkasessa on kaksi ilmaonteloa.
Vienanmeren valuma-alue
Valtio- ja hallintosuhteet
Vienanmeri kuuluu kokonaan Venäjälle ja Vienanmeren valuma-alue sijaitsee pääosin Venäjän luoteisosissa Karjalan tasavallassa, Murmanskin alueella, Arkangelin alueella ja Nenetsiassa. Lännessä muutamat latva-alueet ulottuvat Suomen Lappiin ja Kainuuseen.
Prumnopitys
Kuvaus
Kävyiksi kutsutut emikukinnot kasvavat versoissa, joissa on pieniä ja surkastuneita lehtiä. Kävyt voivat kasvaa ryppäänä tai yksin lähellä verson kärkeä. Käpy koostuu useasta peitinsuomun muodostamasta käpysuomusta, jotka ovat asettuneet rankaan kierteisesti. Käpyyn kehittyy vain yksi pysty ja suorasuuntainen siemenaihe, joka muodostuu kävyn kärjessä sijaitsevan peitinsuomun hangassa kasvavaan pieneen emisuomuun. Kävyn kypsyessä emisuomusta muodostuu kävyn ainoan siemenen ympärille mehevä vaippa eli epimatium. Kävyn tyvenpuoleiset peitinsuomut eivät kehity meheviksi, kuten monilla muilla podokarpuskasveilla. Munanmuotoista siementä ympäröivä paksu ja mehevä epimatium saa kypsän kävyn muistuttamaan luumarjaa. Epimatium on kypsänä muodoltaan pallomainen tai soikean munanmuotoinen ja väritykseltään yleensä punainen, keltainen tai musta.
Vienanmeren valuma-alue
Vienanmeren jako vesialueittain
Vienanmeri on Barentsinmeren lähes sulkeutunut lahti. Se kapenee Kuolan niemimaan ja Kaninin niemimaan välissä Vorongan merialueessa salmeksi, jotka kutsutaan Vienankurkuksi. Kurkku aukeaa etelässä laajaksi Vienanmeren ulapaksi, jolla on laajoja lahtimaisia merialueita. Länteen työntyy Kantalahti, etelässä suuri Äänislahti, itärannikolla sijaitsevat Vienanlahti ja Mezeninlahti.
Prumnopitys
Luokittelu
Suvun Prumnopitys kasvit ovat podokarpuskasvien heimoon kuuluvia havupuita. Ne ovat kaikkein läheisimmin sukua suvulle Halocarpus sekä podorin (Parasitaxus usta), Manoao colensoin ja Lagarostrobos frankliniin muodostamalle kolmen yksilajisen suvun ryhmälle. Suvun lajeja luokiteltiin aiemmin usein laajaan podokarpusten sukuun (Podocarpus), vaikka Prumnopitys ja podokarpukset eivät ole keskenään kovinkaan läheistä sukua geneettisiin tutkimuksiin perustuvien luokitusten nojalla.
Vienanmeren valuma-alue
Tulouomat ja kanavat
Vienanmeren vuosittainen kokonaisvirtaama on noin 215 kuutiokilometriä (km³), joka muodostuu sadannasta Vienanmereen ja jokien ja ojien valuma-alueilta tulevasta vedestä. Laskennallisesti kolme neljäsosaa ulosvirtaamasta tulee Vienanmereen kolmen suurimman joen virtaamista: Vienanjoki 171 km³, Mezen 38,5 km³ ja Äänisjoki 27 km³. Lisäksi ovat Kemijoki 12,5 km³ ja Uikujoki 11,5 km³ sekä kaikki loput virtavedet, joiden osuus on 9 % kokonaisvirtaamasta.
Vienanmeren–Itämeren kanava on rakennettu ensin Itämereltä Laatokan kautta Ääniselle. Ääniseltä on yhteys Volgan vesistöön ja sen kautta muualle Venäjälle. Kanava Ääniseltä Vienanmerelle valmistui vasta vuonna 1933.
Prumnopitys
Lajit
Sukuun katsotaan tavallisesti kuuluvaksi yhdeksän tai kymmenen lajia riippuen siitä määritelläänkö laji Prumnopitys amara kuuluvaksi tähän sukuun vai omaan yksilajiseen sukuunsa nimellä Sundacarpus amarus.
Vienanmeren valuma-alue
Kansainvälisesti merkittävien jokien valuma-alueet
Kahden valtion alueelle ulottuvien jokien valuma-alueita ovat Kemijoen vesistö ja Koutajoen vesistö. Kemijoen valuma-alueen pinta-ala on 27 700 km², josta latva-alueista 1 297 km² sijaitsee Suomen puolella ja noin 26 400 km² Venäjällä. Koutajoen valuma-alueen pinta-ala on 18 800 km², josta latva-alueista 4 915 km² sijaitsee Suomessa ja noin 13 900 km² Venäjällä.
Prumnopitys
Levinneisyys
Suvun luontainen levinneisyys on hajanainen. Sen lajeja esiintyy luonnonvaraisena Australian koillisosissa, Uudessa-Seelannissa ja Uudessa-Kaledoniassa sekä Väli- ja Etelä-Amerikassa epäyhtenäisesti pohjoisesta Costa Ricasta etelään Chileen. Lisäksi usein erillisenä yksilajisena sukunaan pidetty Prumnopitys amara kasvaa luonnonvaraisena suuressa osassa Kaakkois-Aasiaa Filippiineiltä Papuaan-Uuteen-Guineaan.
Vienanmeren valuma-alue
Tarkennettu luettelo valuma-alueista
Vienanmereen laskevia jokia on paljon. Niistä on valittu taulukkoon kaikki ne, joista on tehty artikkeli, tai muuten merkittäviä tai suuria jokia. Taulukoiden tiedot ovat peräisin artikkeleista tai muista lähteistä, jotka on esitetty viimeisen taulukon alla ja kullakin rivillä on lähteet vielä eritelty tarkemmin. Pituus-sarakkeessa on valuma-alueen pääuoman pituus tai (tähdellä merkittynä) pääuoman alajuoksulta nimikkojoen pituus.
Kuolan niemimaa
Kuolan niemimaalta Vienanmereen laskevat vesistöt on lueteltu lännestä itään.
Länsirannikko
Vienanmeren länsirannikolle laskevat joet on lueteltu pohjoisesta etelään.
Itärannikko
Vienanmeren itärannikolle laskevat joet on lueteltu pohjoisesta etelään. Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = luettu venäjänkielisestä Wikipediasta, 3 = luettu saksankielisestä Wikipediasta, 4 = katsottu tai mitattu Internetin karttapalvelusta kuten esimerkiksi Yandex Maps, Kosmosnimki, ACME tai Google Maps, 5 = vanha Itä-Karjalan kartta
Lagmanin koulu
thumb|upright=1|right Lagmanin koulu on alakoulu Pietarsaaren kaupungissa. Koulurakennuksen suunnitteli Berndt Nyman, ja se valmistui vuonna 1910. Koulussa opiskelevat luokat 1–5.
Gramin–Schmidtin ortogonalisoimismenetelmä
thumb|Gramin–Schmidtin ortogonalisoimismenetelmän kaksi ensimmäistä vaihetta. Gramin–Schmidtin ortogonalisoimismenetelmä on menetelmä, jolla voidaan tehdä äärellinen jono sisätuloavaruuden V lineaarisesti riippumattomia vektoreita ortogonaalisiksi eli keskenään kohtisuoriksi siten että ortogonaalinen jono virittää V:n saman aliavaruuden kuin alkuperäinen jono. Toisin sanoen ortogonaalinen jono on saman aliavaruuden kanta kuin alkuperäinen jono. Ortogonaalisesta jonosta saadaan normittamalla ortonormaali.
Menetelmä on nimetty tanskalaisen Jørgen Pedersen Gramin ja saksalaisen Erhard Schmidtin mukaan.
Gramin–Schmidtin menetelmä
Olkoon ( w1, ..., wn ) vapaa, ääreellinen jono sisätuloavaruudessa V, n ≥ 1. Halutaan muodostaa ortonormaali jono ( u1, ..., un ), jolle pätee span( w1, ..., wn ) = span( u1, ..., un ) kaikilla k \in { 1, ..., n } eli jonot ( w1, ..., wn ) ja ( u1, ..., un ) virittävät V:n saman aliavaruuden. Toimitaan seuraavasti:
Valitaan.
missä V1 on vektorin v1 virittämä aliavaruus ja projV 1 (w2) on vektorin w2 kohtisuora projektio aliavaruudelle V1. Merkintä tarkoittaa vektoreiden a ja b sisätuloa;. Merkintä tarkoittaa vektorin a normia;  Lisäksi huomataan, että sisätulon määritelmästä seuraa  ja erityisesti pätee, koska muutoin w1 = 0, mikä ei ole mahdollista, koska jono ( w1, ..., wn ) on vapaa.
missä V2 on vektoreiden v1 ja v2 virittämä aliavaruus ja projV 2 (w3) on vektorin w3 kohtisuora projektio aliavaruudelle V2.
\vdots
missä Vk-1 on vektoreiden v1, v2, ..., vk-1 virittämä aliavaruus ja projV k-1 (wk) on vektorin wk kohtisuora projektio aliavaruudelle Vk-1.
Näin muodostettu jono ( v1, ..., vn ) on ortogonaalinen. Ortonormaali jono ( u1, ..., un ) saadaan normittamalla jono ( v1, ..., vn ):
Esimerkki
Sisätuloavaruuden R3 (sisätulona pistetulo) eräs kanta on jono ( w1, w2, w3 ), missä w1 = [1 0  1]T, w2 = [0 1  2]T ja w3 = [1   -1   2]T. Sovelletaan jonoon Gramin–Schmidtin menetelmää eli ortonormalisoidaan jono.
Valitaan
Tarkistetaan: Vektorit ovat kohtisuorassa toisiaan vastaan, mikäli niiden välinen pistetulo on nolla:
Normitetaan vielä:
ja
Nyt jono (u1, u2, u3 ) on ortonormaali jono ja span(u1, u2, u3 ) = span(w1, w2, w3 ).
Alfred Mäkinen
Kustaa Alfred Mäkinen (24. helmikuuta 1869 Somero – 21. elokuuta 1955 Nummi ) oli rovasti, mehiläishoitaja ja päätoimittaja.
Alfred Mäkisen vanhemmat olivat talollinen Kustaa Adolf Mäkinen ja Anna Penttinen ja puoliso vuodesta 1904 Elin Aleksandra Silén. Mäkinen tuli ylioppilaaksi 1893 ja vihittiin papiksi 1900. Hän toimi Somerniemen kirkkoherrana 1916–1920 ja Nummen kirkkoherrana 1920–1952. Mehiläistenhoitokoulua Mäkinen piti Asikkalassa 1902–1909 ja Somerniemellä 1910–1918. Hän oli Mehiläisen päätoimittaja vuodesta 1916, usean vuoden ajan. Rovastin arvon Mäkinen sai 1930. Hän julkaisi teoksen Mehiläishoidosta vuonna 1903.
Finnhits 3
Finnhits 3 on suomalaisia iskelmiä sisältävän Finnhits-albumisarjan kolmas albumi, joka ilmestyi vuonna 1976. Levyn kappaleet on äänitetty vuosien 1967 ja 1976 välillä. Levytyksistä suurin osa on kuitenkin levytetty vuosina 1975 ja 1976. Vanhemmista levytyksistä kokoelmaan on valikoitu "Kanssasi sun", joka on äänitetty vuonna 1970 mutta nousi hittilistoille vasta vuonna 1975. "Ruusut hopeamaljassa" -levytyksestä on julkaistu vuonna 1967 levytetty versio, vaikka laulusta nousi vuonna 1975 listoille saman vuoden maaliskuussa levytetty versio nimeltään "Ruusuja hopeamaljassa".
Albumi oli Mitä Suomi soittaa -listan ykkösenä huhti- ja toukokuussa 1976.
Albumi on julkaistu vinyylilevynä ja C-kasettina. Vuonna 1996 albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-painoksena ja seitsemän vuoden kuluttua vuonna 2003 julkaistiin toinen CD-painos.
Louko
Louko on maaseututaajama Leningradin alueen Viipurin piirin Tienhaaran kunnassa (Seleznjovo) Suomen rajan tuntumassa. Ennen sotia Suomessa Louko oli kylä ja rautatiepysäkki Viipurin läänin Vahvialan kunnassa. Vähäinen osa kylää jäi Suomen puolelle ja liitettiin Lappeen kuntaan vuonna 1946; nykyisin tämä on osa Lappeenrannan kaupunkia.
Balta kurandae
Balta kurandae on Balta-sukuun ja Ectobiidae-heimoon kuuluva eläinlaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Morgan Hebard vuonna 1943. Sillä ei ole alalajeja.
Hakkapeliittain kotiinpaluu
Hakkapeliittain kotiinpaluu on Lahden keskustassa sijaitseva Pentti Papinaho n veistos. Se on ratsastajapatsas, joka kuvaa kahta kotiin palaavaa hakkapeliittaa. Teos sijaitsee nykyisin Lahden torin eteläpuolella, Aleksanterinkadun ja Mariankadun risteyksessä.
Kuvanveistäjä Papinaho käytti tähän työhön viisi vuotta. Se sijoitettiin ensin Lahden Sairaalanmäelle, jossa se paljastettiin 4. lokakuuta 1975. Nykyiselle paikalleen kävelykaduksi muutetulle Mariankadun osalle se siirrettiin 1991, jossa se paljastettiin toisen kerran puolustusvoimain lippujuhlan päivänä 4. kesäkuuta. Uusi sijainti on keskeinen, se on suoralla linjalla Lahden kaupungintalon ja Ristinkirkon välissä.
Patsas sai osakseen arvostelua 1970-luvulla, sillä sitä pidettiin sotaa ihannoivana. Sen pystytys syrjäiselle, vaikka avoimelle Sairaalanmäelle herätti keskustelua, mutta myös sen uusi paikka ja siirron mielekkyys saivat aikaan ristiriitaisia tunteita. Teoksen luonne ja sijainti on antanut aihetta keskusteluun vuosikymmenestä toiseen. Teoksen sijainti ja keskustelu siitä on muodostunut Lahdessa patsasriidaksi, joka heijastaa valtuuston voimasuhteita. Vuonna 2007 Hakkapeliittain kotiinpaluu oli Etelä-Suomen Sanomien mukaan lahtelaisten suosikkipatsas.
Angelscourge
Angelscourge on turkulainen black metal -yhtye.
Jäätelökone
Jäätelökone on jäätelömassaa jäähdyttävä sekoitin, jota käytetään jäätelön valmistamiseen.
Katri Nironen
Katri Eira Nironen (o.s. Saurio, 20. lokakuuta 1920 Viipurin maalaiskunta – 24. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen teatteritaiteilija ja näytelmäkirjailija.
Jäätelökone
Jäätelömassan jäähdyttämiseksi koneessa voi olla kylmävaraava komponentti - esimerkiksi sekoituskulho, joka jäädytetään pakastimessa, tai se voi itse sisältää kylmäkoneen. Edullisuutensa vuoksi useimmat kotitalouskoneet ovat kylmävarattavia.
Katri Nironen
Katri Nironen oli suomalaisen kokeellisen teatterin pioneeri, joka ohjasi ja kirjoitti äänitaideteoksia Yleisradiolle.
Jäätelökone
Jäätelön valmistuksessa kone sekoittaa jäätelömassaa noin 20–60 minuuttia lisäten siihen ilmakuplia sitä samalla jäähdyttäen, kunnes jäätelömassa on kiinteytynyt riittävästi. Jäätelömassa on tässä vaiheessa vielä suhteellisen löysää; vertaa pehmis. Lopullinen kiinteytys toteutetaan pakastamalla sekoitettu jäätelömassa.
Jäätelökirnu
Jäätelökirnu on jäätelökoneen edeltäjä. Eroavaisuuksia:
Katri Nironen
Vuonna 1965 Katri Nironen sävelsi puhekuoroteoksen Agadir, joka perustui Agadirin tuhoisan maanjäristyksen kokeneen ruotsalaisen Artur Lundkvistin samannimiseen runoteokseen. Teoksesta tehtiin studiotallenne Yleisradiolle. Tallennetta on myöhemmin esitetty Suomen lisäksi muun muassa Italian radiossa. Teoksen ensimmäinen julkinen yleisöesitys oli 4. maaliskuuta 2015 Taideyliopiston Exhibition Laboratoryssa Petri Kuljuntaustan johdolla, 50 vuotta teoksen valmistumisen jälkeen.
1960-luvulla Katri Nironen perusti avantgardistisen teatteriryhmän Collegium Artiumin, joka esiintyi muun muassa Venetsian biennaalissa 1970. 1970-luvulla ryhmä muutti nimensä Tilateatteriksi ja tutki erilaisten teatteritilojen suhdetta näyttelijäntyöhön. Hän työskenteli 1971 perustetun Teatterikeskuksen ensimmäisessä hallituksessa luoden edellytyksiä pienten teatteriryhmien eloonjäämiselle.
Salla Rinne
Salla Emilia Rinne (o.s. Käppi, s. 22. toukokuuta 1980 Järvenpää) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu. Hän edusti Espoon Tapioita. Rinnettä valmensivat Eila Kelo (1996), Mika Järvinen 1997–2003, Markku Leppänen 2003–2007 ja vuodesta 2007 Tiia Hautala. Rinne voitti neljä ulkoratojen SM-mitalia ja kahdeksan halli-SM-mitalia.
Hän meni naimisiin Kellokosken kirkossa 16.9.2006 Tomi Rinteen kanssa.
Rinne lopetti uransa vuonna 2009 varpaan rasitusmurtuman vuoksi.
John Irving
John Irving (alkujaan John Wallace Blunt Jr., s. 2. maaliskuuta 1942) on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka useita teoksia on filmattu (Garpin maailma, Kaikki isäni hotellit, Oman elämänsä sankari). Suomennoksia on julkaissut kustannusosakeyhtiö Tammi Keltaisessa kirjastossa. Irvingin teokset on kääntänyt suomeksi Kristiina Rikman.
Irving on myös kirjoittanut muistelmateoksen Elokuvaurani (My Movie Business: A Memoir), joka ilmestyi Yhdysvalloissa 1999. Suomeksi kirja ilmestyi vuonna 2000. Kirjassa Irving kuvaa kokemuksiaan kirjojensa filmatisoinneista. Irvingin romaanien pohjalta on tehty elokuvat Garpin maailma (1982), Kaikki isäni hotellit (1984), Ystäväni Simon Birch (1988), Oman elämänsä sankari (1999) ja Oven takana (2004).
Uuskokkiini
Uuskokkiini (englanniksi Ponceau 4R) on monoatsoväri, jonka E-koodi on E 124. Sen väri on purppuraan viittava punainen. Norjassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa se on ollut elintarvikevärinä kiellettyä ja Suomessa sitä on saanut käyttää 50 gr/kg tai 50 ml/l makeisissa, virvoitusjuomissa ja jäätelöissä. EU:ssa elintarvikekäytössä vaaditaan pakkausmerkintä "voi vaikuttaa haitallisesti lasten aktiivisuustasoon ja heikentää tarkkaavaisuutta”. Sitä käytetään myös kosmetiikassa ja pesuaineissa.
Oskar Guido Tapio Aminoff
Oskar Guido Tapio Aminoff (10. kesäkuuta 1870 Tuusula – 29. tammikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.
Aminoffin vanhemmat olivat Adolf Aminoff ja Elsa Matilda Ruskelin ja puoliso Bertha Anna Elisabeth Cronström. Aminoff oli rautatievirkailija, joka työskenteli valtionrautateiden palveluksessa, muun muassa sähköttäjänä Ryttylässä, konttoristina Hausjärvellä ja Keravalla sekä asematarkastajana Hiirolassa, Haukivuorella, Mellilässä 1918–1930 ja viimeksi Rovaniemellä vuoteen 1938 asti. Aminoff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Motion Picture Story
Motion Picture Story (myös Motion Picture tai Motion Picture Magazine) oli ensimmäinen yhdysvaltalainen elokuvalehti, jonka perustivat Vitagraph Studiosin johtaja J. Stuart Blackton ja hänen liikekumppaninsa Eugene V. Brewster.
Motion Picture Story ilmestyi joka kuukausi vuodet 1911–1977. Ensimmäinen numero ilmestyi helmikuussa vuonna 1911, jolloin lehden nimenä oli vielä The Motion Picture Story Magazine. Maaliskuussa vuonna 1914 lehden nimi vaihdettiin Motion Picture Magazineksi. Lehden viimeinen numero ilmestyi joulukuussa vuonna 1977. Motion Picture Storya julkaisi aluksi Brewster Publications ja myöhemmin Macfadden Publications.
Motion Picture Story oli tosi menestynyt aikakauslehti alusta alkaen. Lehteä painettiin aluksi 50 000 kappaletta, mutta vuoteen 1914 mennessä lehden levikki oli noussut 200 000:een kappaleeseen. Vuonna 1919 levikki hyppäsi 248 845 kappaleesta 400 000 kappaleeseen. Lehden suosituin kolumni oli ”The Answer Man”, jota kirjoitti nainen kolumnin nimestä huolimatta. Kolumni vastasi lukijoiden kysymyksiin elokuvamaailmasta.
Motion Picture Storyn ”sisarlehteä” Motion Picture Classicia julkaistiin kuukausittain syyskuusta 1925 maaliskuuhun 1931 asti. Vuonna 1941 Motion Picture Story fuusioitui lehtien Hollywood Magazine ja Screen Life kanssa.
Nuke
Nuke on Foundryn kehittämä ohjelmisto digitaaliseen kompositointiin ja visuaalisiin tehosteisiin. Ohjelma sai alkunsa vuonna 1993 Digital Domain -yrityksessä ennen Foundryn tuotteistamista.
Ohjelman kehittämisen aloitti Phil Beffrey ja myöhemmin jatkoi Bill Spitzak. Ohjelma kehitettiin sisäiseen käyttöön ja se oli aluksi komentorivityökalu. Versiossa 2 (noin vuonna 1994) ohjelmaan tuli graafinen käyttöliittymä.
Ohjelmassa on muun muassa OpenEXR-tuki ja tuki grafiikkasuorittimen hyödyntämiseen. Ohjelmassa on noodipohjainen malli. Ohjelma on saatavilla Linuxille (CentOS), macOS:lle ja Windowsille.
Ohjelmisto on saanut Oscar-palkintojen ”Academy Certificate” tunnustuksen vuonna 2001.
Panu Raipia
Panu Juhani Raipia (s. 9. tammikuuta 1969 ) on suomalainen teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Hän toimii Tampereen Komediateatterin johtajana. Raipia on myös yrittäjä ja Suomen Teatteriopiston rehtori.
Ura
Vuonna 1969 teatteriympäristöön syntynyt Raipia aloitti näyttelijänuransa 22-vuotiaana. Tätä ennen hän oli tehnyt monia lapsirooleja Yleisradion tuotannoissa. Kun isä Esko Raipia perusti Komediateatterin vuonna 1991, oli Panu Raipia sen ensimmäinen työntekijä, mutta samaan aikaan hän työskenteli vielä opettajana. Raipian oma polku yrittäjänä oli alkanut vuonna 1989 kun hän perusti Kalevan puistotiellä sijainneen Kalevan helmi -nimisen baarin. Nykyisin Raipia ylläpitää yhdessä siskonsa ja lankonsa kanssa Komediateatteria vastapäätä sijaitsevaa pubia Sisko ja sen Veli.
Tampereen Komediateatterin johtajan työt siirtyivät isältä pojalle vuonna 1998. Panu Raipia jättäytyi toimitusjohtajan tehtävistä pois vuonna 2016 Teemu Ojalan aloittaessa. Raipia toimii edelleen teatterin taiteellisena johtajana.
Raipia työskentelee ohjaajana ja näytelmäkirjailijana teatterissaan, välillä vieraillen myös muualla. Hänen näytelmänsä ovat tyyliltään yleensä komedioita. Raipian ensimmäinen teos kirjailijana oli musiikkinäytelmä Tänä iltana Georg Ots (1997). Raipia ohjasi syksyllä 2021 Mika Waltarin aiemmin julkaisemattomaan tekstiin perustuvan Komediateatterin 30-vuotisjuhlanäytelmän Levätkää rauhassa, komisario Palmu. Hän on ohjannut myös muita Palmu -näytelmiä. Vuonna 2017 ensi-iltansa sai Raipian ohjaama ja dramatisoima Väinö Linnasta kertova näytelmä Päämäärä tuntematon. Se myi hetkessä loppuun ja keräsi paljon positiivista palautetta myös kriitikoilta.
Raipia on Suomen Teatteriopiston rehtori ja koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri ja ilmaisutaidon opettaja. Hän toimi vuoden 2018 alkuun saakka – neljän vuoden ajan Tampere tunnetuksi ry:n puheenjohtajana.
Panu Raipia toimii vuonna 2024 ensi-iltansa saavan Kyllä isä osaa -elokuvan ohjaajana.
Yksityiselämä
Panu Raipia oli 20 vuotta naimisissa näyttelijä Anu Niemen kanssa. Heillä on liitosta yksi tytär. Panu Raipian isä oli näyttelijä-yrittäjä Esko Raipia, ja äiti koreografi Maija-Leena Raipia (1931–2022 ). Hänen sisarpuolensa on ravintoloitsija Loretta Pietilä.
Rooleja lavalla
Lähde:
Filmografia
Lähde:
Ibrahima Konaté
Seurajoukkueura
Ibrahima Konaté aloitti ammattilaisuransa jalkapalloilijana ranskalaisessa FC Sochaux’ssa kaudella 2016–2017, jolloin hän pelasi 12 Ligue 2:n ottelua ja teki yhden maalin.
Kesällä 2017 Konaté siirtyi Saksan Bundesligassa pelaavan RB Leipzigiin, ja pelasi ensimmäisellä kaudellaan 16 ottelua. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 28 bundesliigaottelua ja teki yhden maalin. Kahdella seuraavalla kaudella sarjaotteluita kertyi, pitkälti loukkaantumisista johtuen, yhteensä vain 22 ja maaleja yksi. Mestarien liigassa hän pelasi Leipzigin-vuosinaan kahdeksan ottelua ja Eurooppa-liigassa karsintoineen 13, joissa viimeisteli kaksi maalia.
Toukokuussa 2021 Konaté siirtyi Englannin Valioliigaan Liverpool FC:n joukkueeseen noin 40 miljoonan ulosostosummalla. Hän pelasi tulokaskaudellaan 11 ottelua Valioliigassa ja kahdeksan Mestarien liigassa, muun muassa kaikki ottelut puolivälieristä tappiolliseen loppuotteluun avauskokoonpanossa. Hän teki Mestarien liigan puolivälierissä Benficaa vastaan maalin sekä vieras- että kotiottelussa. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua Liverpoolin voittamassa FA Cupissa, jossa hän teki maalin välierässä Manchester Cityä vastaan, ja neljä ottelua Liverpoolin voittamassa Liigacupissa, jonka loppuottelussa Chelseaa vastaan hän tuli jatkoajalla vaihdosta kentälle ja teki maalin voittajan ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa Liverpoolin kymmenentenä laukojana.
Kauden 2022–2023 alussa Konaté oli pitkään poissa kentiltä polvivamman vuoksi. Hän pelasi vuodenvaihteeseen mennessä vain kaksi valioliigaottelua. Lopulta liigaotteluita kertyi kauden aikana 18. Mestarien liigassa hän pelasi kolme ottelua.
Maajoukkueura
Konaté pelasi Ranskan alle 16-, alle 17-, alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa täydet minuutit. Kaksi vuotta myöhemmin hän pelasi saman ikäluokan EM-kilpailuissa yhden alkulohko-ottelun ja tappiollisen puolivälieräottelun alusta loppuun.
Konaté pelasi Ranskan A-maajoukkueessa ensimmäiset kaksi otteluaan kesäkuussa 2022 Kansojen liigassa. Tällä kokemuksella hänet valittiin vuoden 2022 MM-kilpailuihin, jonka alkulohkossa hän pelasi avauskokoonpanossa kaksi ottelua ja tuli yhdessä vaihdosta kentälle. Välierässä Marokkoa vastaan hän pelasi täydet minuutit. Tappiollisessa loppuottelussa Argentiinaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle seitsemän minuuttia ennen jatkoajan päättymistä. Juhannukseen 2023 mennessä hän on pelannut 11 A-maaottelua.
Joel Haahtela
pienoiskuva|Joel Haahtela Tampereen kirjamessuilla 2010. Joel Kauko Kallevi Haahtela (s. 10. syyskuuta 1972 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja lääketieteen lisensiaatti. Hän on työskennellyt HUS:n sairaalalääkärinä 1999–2003, Keskussotilassairaalassa 2003–2005 ja Jorvin sairaalassa vuodesta 2006.
Haahtela valmistui lääkäriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1998. Vuonna 2006 hän erikoistui psykiatriaan. Haahtela aloitti kirjoittamisen opiskeluaikanaan Tampereella, jossa hän julkaisi ystävineen Unicum Zwack -nimistä ilmaista novellilehteä. Hänen esikoisromaaninsa Kaksi kertaa kadonnut ilmestyi keväällä 1999. Haahtelan teoksia on käännetty saksaksi, viroksi ja venäjäksi.
Vankan uskonnollisen vakaumuksen omaava Haahtela tutustui ortodoksisuuteen aluksi vaimonsa mukana ja mieltyi kokemaansa. Elämys syveni, kun häntä pyydettiin jumalanpalvelustekstien lukijaksi. Hänet vihittiin ensin lukijaksi ja 2021 diakoniksi, joka on varsinaisen ortodoksisen pappeuden ensimmäinen porras. Haahtela käsittelee tuotannossaan kristinuskoa ja sen selittämättömiä asioita, mutta romaaneita voi lukea niin hengellisin kuin humanistisin silmin.
Haahtelan teoksille on tyypillistä keveys ja unenomainen tunnelma; tyyliltään niitä on luonnehdittu impressionistisiksi. Haahtela itse kertoo uskovansa ”selittämättömään, siihen että asioiden takana on jotain monimutkaista ja kaunista, toisin sanoen mystistä”.
Haahtela perheineen asuu Kirkkonummella.
Palkinnot
Vuonna 2001 Haahtela sai Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinnon ja vuonna 2002 Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinnon romaanistaan Tule risteykseen seitsemältä. Hän on ollut ehdolla Finlandia-palkinnon saajaksi romaaneillaan Elena (2003) ja Katoamispiste (2010). Vuonna 2007 Haahtelan romaani Perhoskerääjä oli Runeberg-palkintoehdokkaana.
Jone Delai
Jone Delai (s. 5. syyskuuta 1967 Naidrodro, Viti Levu) on fidžiläinen entinen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Hän osallistui siellä miesten 100 metrin juoksuun ja 4 × 100 metrin viestijuoksuun, mutta putosi molemmissa ensimmäisellä kierroksella. Delain henkilökohtaiset ennätykset ovat 100 metrin juoksussa 10,26 (1997) ja 200 metrin juoksussa 21,22 (1995).
Ilmari Launis
thumb|Tervon kirkossa on piirteitä useista tyylisuunnista. thumb|Tarvasjoen kirkon sisätilat ovat edelleen pääosin Launiksen suunnittelemassa asussa. thumb|Lumivaaran kirkon sisätilat 2016. thumb|Ylämaan kirkko itsenäisyyspäivänä 2014. Adolf Ilmari Launis (ent. Lindberg, 3. joulukuuta 1881 Hämeenlinna – 10. huhtikuuta 1955 Helsinki ) oli suomalainen arkkitehti.
Launis valmistui arkkitehdiksi vuonna 1905. Hänellä oli oma toimisto Espoon Leppävaarassa vuodesta 1906 ja vuodesta 1920 lähtien Helsingissä. Launis työskenteli 1920- ja 1930-luvuilla Yleisten rakennusten ylihallituksessa. Hän toimi vuodesta 1937 Kuopion piirin piiriarkkitehtina kunnes erosi virasta vuonna 1948. Hän oli aikansa tuotteliaimpia kirkkorakennusten suunnittelijoita Suomessa, ja yhdessä Josef Stenbäckin kanssa hänen katsotaan hallinneen 1900-luvun alun kirkkoarkkitehtuuria. Hän suunnitteli muun muassa 16 kirkkoa ja uudisti esimerkiksi Juupajoen kirkon ja Lappeenrannan kirkon. Hän teki myös lasi- ja alttarimaalauksia.
Launis sovelsi suunnitelmissaan useita tyylejä ja liitti niihin elementtejä erilaisista suuntauksista.
Willem Peters
Willem ”Wim” Peters (5. heinäkuuta 1903 Meppel, Drenthe, Alankomaat – 30. maaliskuuta 1995 Zwolle, Overijssel, Alankomaat) oli alankomaalainen kolmiloikkaaja.
Jonas Alströmer
Jonas Alströmer (ennen aateloimista Alström, alun perin Toresson isänsä mukaan; 7. tammikuuta 1685 Alingsås – 2. kesäkuuta 1761 Alingsås) oli ruotsalainen liikemies ja teollisen vallankumouksen edistäjä Ruotsissa.
Willem Peters
Peters osallistui kolmiin olympiakisoihin ollen parhaimmillaan viides vuonna 1932. Hänen paras saavutuksensa oli vuoden 1934 Euroopan-mestaruus.
Jonas Alströmer
Hänet tunnetaan myös siitä, että hän teki perunasta suositun ruokakasvin Ruotsissa, vaikka ei yleisen harhakäsityksen vastaisesti ollutkaan ensimmäinen, joka sitä Ruotsissa viljeli. Hän kuitenkin kirjoitti artikkeleita perunan hyvistä ominaisuuksista.
Willem Peters
Petersin ennätys on 15,28, jonka hän hyppäsi vuonna 1927.
Jonas Alströmer
Elämä
Jonas Toresson syntyi vuonna 1685 Alingsåsissa köyhään porvarisperheeseen. Hänen isänsä oli Tore Carlsson ja äitinsä Annika Gisledotter, ja heillä oli Jonaksen lisäksi kolme muuta lasta: Brita, Maria ja Carl. Toresson otti myöhemmin sukunimekseen Alström kotikaupunkinsa mukaan, näin tekivät myös hänen sisaruksensa.
Alström kävi koulua ja oppi siellä lukemaan, kirjoittamaan ja laskemaan, mutta ei erityisen paljon muuta. Hän joutui aloittamaan työnteon varhain, ja toimi muun muassa juoksupoikana Eksjössä. Sieltä hän suuntasi kahden vuoden jälkeen Vänersborgiin, jossa hän pääsi kaupunginsihteerin palvelukseen kirjoittamaan puhtaaksi oikeudenkäyntiasiakirjoja. Siellä hän sai ystävän kautta työtarjouksen Tukholmasta, johon hän muutti työskentelemään kirjuriksi eräälle tukkukauppiaalle. Hän ei ehtinyt olemaan siellä kauaa, ennen kuin lähti aiemmin mainitun ystävänsä ja tämän kihlatun mukana Lontooseen. Kyseinen kihlattu oli nimittäin tukkukauppiaan tytär, eivätkä tytön vanhemmat hyväksyneet suhdetta.
Lontoossa Alström työskenteli ystävänsä perustamassa kauppayhtiössä, joka meni kolmen vuoden jälkeen konkurssiin epäonnistuneen keinottelun takia. Hän oli kuitenkin ehtinyt luoda itselleen mainetta ja pääsi töihin laivanselvittäjäksi. Hän sai myös Englannin kansalaisuuden, ja vähän ajan kuluttua hän perusti oman yhtiön.
Alströmin afäärit sujuivat hyvin, ja hänelle kerääntyi huomattava omaisuus. Katsellessaan, kuinka paljon erilaisia asioita teknisesti kehittyneemmästä Englannista vietiin Ruotsiin, hän alkoi ajatella, että olisi Ruotsin kannalta parempi, jos se pystyisi valmistamaan näitä tuotteita itse. Hän palasikin Ruotsiin vuonna 1715 ja lähti kartoittamaan maansa resurssien, tuotannon ja kaupankäynnin tilaa. Hän päätyi kuitenkin palaamaan ulkomaille hankkiakseen vielä lisää osaamista. Hän matkusti Pariisiin, jossa perehtyi lampaanhoitoon ja tekstiiliteollisuuteen.
Vuonna 1723 Alström purjehti Amsterdamista Tukholmaan mukanaan työväkeä ja -välineitä. Ruotsiin saapuessaan hänen rahatilanteensa oli hänen kaikkien Manner-Euroopassa tekemiensä ostosten takia heikko. Hän kuitenkin onnistui käynnistämään Alingsåsiin manufaktuurin, joka valmisti tekstiilituotteita. thumb|200px|Alströmin patsas [[Alingsåsissa (Aron Sandberg, 1905).]]
Perhe
Alströmer oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa Margareta Clason (1709–1738) kuoli vain 29-vuotiaana. Pari ehti saada kolme lasta: Patrik (1733–?), August (1735–?) ja Clas (1736–?). Alströmin toinen vaimo oli Hedvig Elisabet Paulin (1716–1806), jonka kanssa Alströmer sai yhden pojan, Johanin (1742–?).
Stenobiella hirsutissima
Stenobiella hirsutissima on Stenobiella-sukuun ja Berothidae-heimoon kuuluva eläinlaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Tillyard vuonna 1916. Sillä ei ole alalajeja.
Monacon Grand Prix 1995
Monacon Grand Prix 1995 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 28. toukokuuta 1995 Monacon katuradalla. Kilpailu oli kauden viides. Sen voitti Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden kolmas.
Kilpailu keskeytettiin ensimmäisen kierroksen kolaroinnin takia. Uusintalähdön jälkeen kierrosmäärä vähennettiin yhdellä.