cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Fellowship Foundation
Organisaatiolla on jo Vereiden ajoista ollut läheiset suhteet moniin autoritäärisiin valtionjohtajiin kuten Haitin François (“Papa Doc”) Duvalieriin, Indonesian Suhartoon, Etelä-Korean Park Chung Heehen, ja Filippiinien Ferdinand Marcosin. Vuonna 2009 ugandalainen poliitikko, jolla oli yhteyksiä organisaation ja muihin yhdysvaltalaisiin uskonnollisiin yhteisöihin, oli mukana Ugandan tiukan homolain valmistelussa.
Kuningas Oidipus
Juoni
Kreon saapuu kohtaamaan Oidipuksen syytökset. Oidipus vaatii tätä surmattavaksi salajuonen vuoksi, mutta kuoron väliintulo säästää Kreonin hengen. Kuningatar Iokaste sanoo, ettei Oidipuksen tarvitse välittää oraakkelinlausumista, koska Laios ja hän olivat saaneet monta vuotta aiemmin ennustuksen, joka ei koskaan toteutunut. Ennustuksen mukaan Laioksen olisi pitänyt kuolla oman poikansa käden kautta, mutta kaikki tietävät hänen kuolleen rosvojen käsissä kolmen tien risteyksessä Theban ja Delfoin välisellä tiellä. Viittaus kolmen tien risteykseen saa Oidipuksen huolestumaan siitä, voisiko Teiresias sittenkin olla oikeassa, ja hän kyselee Iokastelta lisää yksityiskohtia surmasta. Näin kummallekin paljastuu vähitellen, että Oidipus todellakin oli surmannut Laioksen.
Korintista tuleva sanansaattaja tuo tiedon kaupungin kuningas Polyboksen kuolemasta, mikä saa Oidipuksen huojentumaan, sillä se tarkoittaa, ettei hän voisi koskaan surmata isäänsä. Jäljellä on ainoastaan mahdollisuus sekaantumisesta omaan äitiin. Sanansaattaja sanoo, ettei Oidipuksen tarvitse olla huolissaan, sillä kuningatar Merope ei ollut hänen oikea äitinsä. Sanansaattaja paljastuu samaksi paimeneksi, joka oli Kithaironilla saanut toiselta paimenelta hylätyn lapsen ja vienyt tämän lopulta Korintin hoviin, jossa kuningas Polybos otti tämän omaksi pojakseen. Oidipus ymmärtää olevansa itse kyseinen poika.
Oidipus kuulustelee paimenta, jotta tämä kertoisi lisää. Paimen sanoo tuon toisen, hänelle lapsen luovuttaneen paimenen olleen Thebasta. Iokaste alkaa ymmärtää totuuden, ja pyytää, ettei Oidipus kyselisi enempää; riittäisi, että hän itse kärsisi ainoana totuuden tietävänä. Oidipus haluaa kuitenkin tietää totuuden syntyperästään, ja pyytää paikalle kyseisen toisen paimenen. Iokaste ryntää omaan huoneeseensa. Sillä välin Oidipukselle lopulta selviää paimenten kertomasta, että kyseinen lapsi oli Laioksen ja Iokasten oma poika, jonka Iokaste oli antanut vuorille hylättäväksi. Syynä oli oraakkelinlause, jonka mukaan poika tulisi surmaamaan isänsä. Näin Oidipukselle viimein selviää hänen syntyperänsä.
Kaiken paljastuttua Oidipus kiroaa itsensä ja kohtalonsa. Kuoro valittaa, kuinka kohtalo voi kaataa suurenkin miehen. Palvelija saapuu ja kertoo Iokasten hirttäytyneen huoneessaan. Oidipus vaatii saada miekan, jotta voisi surmata itsensä. Hän raivoaa ympäri palatsia ja päätyy lopulta Iokasten ruumiin luokse. Nähtyään kuolleen vaimonsa ja äitinsä Oidipus ottaa epätoivoisena kaksi kultasolkea tämän asusta ja puhkaisee niillä silmänsä. Näytelmän loppuosa on pääosin Oidipuksen ja kuoron valitusta Oidipuksen kohtalosta.
Sokea Oidipus pyytää, että hänet ajetaan pois maasta, ja pyytää Kreonia huolehtimaan kahdesta tyttärestään, Antigonesta ja Ismenestä, valittaen sitä, että nämä joutuivat syntymään sellaiseen kirottuun perheeseen. Kreon määrää, että Oidipus pidettäisiin palatsissa, kunnes oraakkelilta on saatu neuvo, mitä pitäisi tehdä. Kuoro päättää laulunsa yleiseen kreikkalaiseen maksiimiin:
Tulkintoja
Kuningas Oidipusta on usein pidetty yhtenä kreikkalaisen tragedian lajityyppiä parhaiten edustavista teoksista – tragediana par excellence – ja Sofokleen tuotannon huipputeoksena. Draama etenee tehokkaasti niin, että Oidipuksen karu kohtalo paljastuu tälle itselleen vähitellen; Päivö Oksalan sanoin ”Sofokles ikään kuin kerii Oidipuksen kohtalon vyyhdin auki kohtaus kohtaukselta”. Oidipus haluaa selvittää Laioksen murhan, ja kulkee askel askeleelta kohti omaa tuhoaan ymmärtämättä sitä itse.
Näytelmän pääteemaksi voidaan nähdä kohtalon ja vapaan tahdon välinen suhde: missä määrin ihminen voi vapaalla tahdolla vaikuttaa kohtaloonsa, joka on kreikkalaisissa tragedioissa usein ennalta määrätty ja oraakkelien ennustama. Traagiset päähenkilöt syyllistyvät yleensä johonkin traagiseen virheeseen, hamartiaan, josta heitä lopulta rangaistaan. Oidipuksen tapauksessa ei kuitenkaan ole selvää, mikä tällainen virhe olisi. Oidipus ei myöskään kärsi hänen mukaansa vasta nykyaikana nimetystä Oidipus-kompleksista, sillä hän on surmannut isänsä ja nainut äitinsä täysin tietämättään. Oidipuksen elämän käänteet ovat kaikki seurausta puhtaasti kohtalosta.
Toisena merkittävänä teemana näytelmässä voidaan nähdä ihmisten halu sulkea silmänsä karuilta tosiasioilta: sekä Oidipus että Iokaste tekevät kaikkensa, ettei heidän tarvitsisi myöntää totuutta, joka tulee näytelmän kuluessa yhä ilmiselvemmäksi.
Shkodër-Pultin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta
Shkodër-Pultin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katolinen arkkihiippakunta Albaniassa. Sen keskuspaikka on Shkodër.
Hiippakunta perustettiin Skodran eli Skutarin hiippakuntana vuonna 345. 14. maaliskuuta 1867 hiippakunta korotettiin Shkodërin arkkihiippakunnaksi. 25. tammikuuta 2005 siihen yhdistettiin Pultin hiippakunta, jolloin arkkihiippakunnan nimeksi muutettiin Shkodër-Pultin arkkihiippakunta.
Vuonna 2017 arkkihiippakuntaan kuului 43 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 167 000 jäsentä. Nämä muodostivat 66,7% arkkihiippakunnan alueen väestöstä. Arkkihiippakunnan johtamaan kirkkoprovinssiin kuuluvat myös Lezhën hiippakunta ja Sapën hiippakunta.
Bang Bang
”Bang Bang” on brittiläislaulaja Jessie J:n, yhdysvaltalaislaulaja Ariana Granden sekä yhdysvaltalaisräppäri Nicki Minajin kappale. Kappaleen julkaisivat Lava Records ja Republic Records 29. heinäkuuta 2014 singlenä, jolla kaikki esiintyjät ovat johtavina artisteina. Kappale on johdantosingle Jessie J:n kolmannella studioalbumilla Sweet Talker ja se on mukana myös Granden toisen studioalbumin My Everythingin 25. elokuuta 2014 julkaistussa erikoispainoksessa. Vaikka kappale on virallisesti julkaistu 29. heinäkuuta, se vuoti internetiin muutamaa tuntia ennen suunniteltua julkaisuaan.
”Bang Bang” sai sekä kuuntelijoiden että kriitikoiden keskuudessa pääosin positiivisen vastaanoton, jotka yllättyivät Jessien ja Granden laulusta Minajin räppäämisen rinnalla. Kaupallisesti kappale menestyi hyvin, debytoiden Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kuudennella sijalla, jossa se on saavuttanut parhaimmillaan neljännen sijan, muodostuen Jessie J:n korkeimman sijoituksen saavuttaneeksi kappaleeksi kyseisellä listalla. ”Bang Bang” on myynyt nelinkertaisesti platinaa, ja kappale saavutti sijoituksia kymmenen parhaan joukossa myös Kanadassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Bulgariassa. Kappale tulee olemaan osa Just Dance 2015-peliä.
Savonlinnan oopperajuhlat
pienoiskuva|Oopperan sisäänkäynti ennen esitystä. pienoiskuva|Olavinlinnan pohjoismuuri oopperan jälkeen vuonna 2007. Savonlinnan oopperajuhlat on heinäkuussa Savonlinnassa järjestettävä, kuukauden kestävä oopperaesitysten sarja.
Oopperajuhlien johtaja syksystä 2012 on Jan Strandholm. Taiteellisena johtajana toimii syyskuusta 2019 Ville Matvejeff.
Oopperajuhlat kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin.
Oopperajuhlien historiaa
Aino Ackté järjesti ensimmäiset Oopperajuhlat Olavinlinnassa vuonna 1912. Sen jälkeen juhlat järjestettiin kesinä 1913, 1914, 1916 sekä 1930, jolloin juhlat päättyivät taloudellisiin vaikeuksiin. Tapahtuma hiipui 37 vuoden ajaksi, kunnes vuonna 1967 ne aloitettiin uudelleen. Juhlien uudelleen alku tapahtui vuonna 1955 perustetuista Savonlinnan musiikkipäivistä ja niiden ohjelmaan kuuluneesta oopperakurssista, jonka opettajana toimi Wienin valtionoopperan tenori Peter Klein. Oopperakurssi esitti tuolloin Olavinlinnassa Ludwig van Beethovenin Fidelion. Sama teos esitettiin myös Suomen parhaiden solistien voimin Ulf Söderblomin johdolla.
Oopperajuhlia ryhdyttiin elvyttämään uudelleen vuonna 1965. Savonlinnan kaupunginhallitus asetti sitä varten työryhmän, jonka puheenjohtajana toimi kaupunginjohtaja Viljo Virtanen; jäseninä musiikkipäivien toiminnanjohtaja Pentti Savolainen ja matkailusihteeri Pertti Mutka. Juhlien maine kasvoi 1970-luvulla Martti Talvelan toimiessa niiden taiteellisena johtajana.
Vuoden 1967 henkiinherättämisestään alkaen Savonlinnan oopperajuhlat on ollut yksi merkittävimpiä suomalaisen oopperamusiikin näyttämöitä. Vuosien saatossa festivaali on kasvanut viikosta kuukauden mittaiseksi tapahtumaksi, jonka kävijämäärä vuosittain on noin 70 000. Oopperajuhlilla on toteutettu yhteensä 14 suomalaisen oopperan kantaesitystä.
Savonlinnan oopperajuhlilla on vuodesta 1987 nähty myös ulkomaisten oopperatalojen vierailuja. Juhlilla ovat esiintyneet muun muassa Tallinnan Estonia-teatteri, Reinin kansallisooppera, Lontoon Covent Garden ja pietarilainen Mariinski-teatteri. Vuonna 2007 vierailulla oli Bolšoi-teatteri Moskovasta, vuonna 2008 Shanghain ooppera ja vuonna 2009 Palermon Teatro Massimo.
Kantaesityksiä
pienoiskuva|Suosionosoituksien vastaanotto Macbethin jälkeen vuonna 2007.
Vuoden 2009 ohjelma
pienoiskuva|[[Madama Butterflyn esityksen jälkeen 9. heinäkuuta 2018.]] Vuonna 2009 ohjelmassa olivat Giacomo Puccinin oopperat Madama Butterfly ja Turandot, Arrigo Boiton Mefistofele ja Gaetano Donizettin Lucia di Lammermoor. Vieraileva palermolainen oopperatalo Teatro Massimo Italiasta esitti Pietro Mascagnin oopperan Cavalleria rusticana, Ruggero Leoncavallon Pajatson sekä Vincenzo Bellinin Puritaanit. Markus Fageruddin lastenoppera Seitsemän koiraveljestä sai myös kantaesityksensä.
Vuoden 2010 ohjelma
Vuoden 2010 oopperajuhlakauden avasi Giacomo Puccinin Tosca. Muut kauden oopperat olivat Bizet’n Carmen, Puccinin Madama Butterfly ja Donizettin Lucia di Lammermoor. Vierailijatalo oli Ruotsin kuninkaallinen ooppera, joka esitti Savonlinnassa Mozartin oopperan Figaron häät sekä Straussin Elektran. Oopperajuhlilla käytiin kesällä 2010 myös ensimmäinen kansainvälinen oopperalaulukilpailu. Lisäksi juhlakaudella 2.7.–31.7.2010 kuultiin Lucia Alibertin, Kristin Lewisin ja Elina Garancan konsertit.
Vuoden 2011 ohjelma
Vuonna 2011 ohjelmassa olivat Puccinin Tosca, Wagnerin Lohengrin ja Mozartin Don Giovanni. Vierailulle saapunut Unkarin valtionooppera esitti Verdin Don Carlos oopperan. Sen lisäksi ohjelmistoon kuului Unkarilainen ilta, jolloin esitettiin Zoltán Kodályn vokaaliteos Psalmus Hungaricus sekä puolinäyttämöllinen versio Béla Bartókin oopperasta Herttua Siniparran linna. Juhlakaudella konsertoivat Marjukka Tepponen, Vuoden taiteilija Juha Uusitalo sekä Carlo Colombara.
Vuoden 2012 ohjelma
Vuonna 2012 Savonlinnan Oopperajuhlat juhli 100–vuotista taivaltaan ja ohjelmistossa oli seitsemän oopperaa joista kaksi sai kantaesityksensä. Kantaesityksen saivat Kimmo Hakolan La Fenice sekä Free Will joka on maailman ensimmäinen ooppera jonka on tehnyt nettiyhteisö. Markus Fagerudd on koonnut yhteisön säveltämät osiot kokonaisuudeksi. Uusien teosten lisäksi esitettiin kolme suosikkia: Mozartin Taikahuilu, Wagnerin Lentävä hollantilainen ja Verdin Aida. Vierailijana oli Den Norske Opera & Ballet eli Norjan kansallisooppera ja baletti. Se esitti Brittenin Peter Grimes oopperan ja Kverndokkin Den fjerde nattevakt (Neljäs yövartio) oopperan. Myös Karita Mattila kävi konsertoimassa Oopperajuhlilla sekä Apocalyptica kävi esitämässä ”oopperakonsertin”.
Vuoden 2013 ohjelma
Vuonna 2013 oli Giuseppe Verdin ja Richard Wagnerin syntymistä kulunut 200 vuotta ja sen kunniaksi Oopperajuhlilla esitettiin Verdin La traviata ja Macbeth sekä Wagnerin Lohengrin. Camille Saint-Saënsin tunnetuin ooppera Samson et Dalila oli myös ohjelmistossa saksalaisen Erfurtin oopperan kanssa yhteistyössä toteutettuna. Vieraileva ooppera oli Pietarin Mihailovski-teatteri joka esitti Tšaikovskin Jevgeni Onegin ja Verdin Naamiohuvit (Un ballo in maschera). Lisäksi kantaesityksen sai Oopperajuhlien neljäs lastenooppera. Sen tarina ja visuaalinen ilme on toteutettu koululuokkien välisillä kilpailuilla yhdessä Savonlinnan opettajankoulutuslaitoksen kurssin kanssa. Säveltäjänä toimi Timo-Juhani Kyllönen, libretistinä Iida Hämeen-Anttila ja ohjaaja oli Minna Vainikainen.
Vuoden 2014 ohjelma
Vuonna 2014 Oopperajuhlat aloitettiin Aulis Sallisen Kullervolla. Tämän lisäksi juhlissa esitettiin Henry Akinan ohjaama Madama Butterfly, Carmen, Taikahuilu, Nabucco ja Manon Lescaut.
Vuoden 2015 ohjelma
Vuonna 2015 Oopperajuhlat aloitettiin Franz Lehárin Iloisella leskellä. Muut esitykset olivat Boris Godunov, Figaron häät, Tosca, La traviata ja Pikku Taikahuilu.
Vuoden 2016 ohjelma
Vuonna 2016 Oopperajuhlilla vieraili kaksi italialaista oopperaseuruetta Teatro Regio Torino ja Ravenna Festival. Näistä jälkimmäinen esitti Falstaffin ja Macbethin, ja torinolais seurue La Bohemen ja Kuolleesta talosta. Muut esitykset olivat Otello, Norma ja Punahilkka.
Vuoden 2017 ohjelma
Vuonna 2017 Oopperajuhlilla vieraili Teatro Real Madrid, joka esitti Puritaanit-oopperan. Toinen vierailija oli Bolšoi-teatteri, joka esitti Tsaikovskin Jolantan. Muut esitykset olivat Ryöstö Seraljista, Kullervo, Rigoletto ja Nani Koipeliinin kuperkeikat.
Vuoden 2018 ohjelma
Vuonna 2018 oopperajuhlilla vieraili Festival Puccini, joka esitti Toscan. Muut esitykset olivat Patarouva, Faust, Madama Butterfly, Otello ja Turandot. Oopperajuhlien yhteydessä oli kaksi Opera Festival Rocks! -esitystä, kun sekä Apocalyptica että Children of Bodom ja Lost Society esiintyivät juhlien aikana.
Vuoden 2019 ohjelma
thumb|Näkymä Olavinlinnasta. Kesällä 2019 oopperajuhlilla vieraili Teatro alla Scala, joka esitti Verdin Rosvot sekä Volksoper Wien, joka esitti Johann Straussin Lepakon. Juhlilla esitettiin myös Sevillan parturi (Gioachino Rossini), Rigoletto (Giuseppi Verdi) , Ryöstö Seraljista (W.A. Mozart) ja C-molli messu (W.A. Mozart).
Oopperoiden lisäksi järjestettiin Timo Mustakallio -laulukilpailu 14. heinäkuuta 2019 sekä La scalan kuoron ja orkesterin sekä vierailevien solistien juhlakonsertti 18. heinäkuuta 2019.
Vuosina 2020 ja 2021 ei oopperajuhlia järjestetty koronaviruspandemian vuoksi.
Vuoden 2022 ohjelma
Kesällä 2022 Savonlinnan oopperajuhlilla vieraili Rijekan ooppera Kroatiasta, joka esitti Händelin Giulio Cesaren sekä Busonin Harlekiini ja Puccinin Gianni Schicchi oopperaparin. Muina esityksinä olivat kauden uutuusohjaus Verdin Aidasta, Puccinin Tosca sekä Bizet´n Carmen.
Puccinin Toscassa debytoi pääroolissa sopraano Miina-Liisa Värelä, Cavaradossina kuuluisa yhdysvaltalaistenori Matthew Polenzani, Scarpiana ranskalainen Ludovic Tezier. Esitykset johti nuori italialainen kapellimestari Lorenzo Passerini. Produktion uusintaohjauksen toteutti Anselmi Hirvonen.
Kauden uutuusteos oli Philipp Himmelmannin ohjaama Verdin Aida. Teoksen ensi-illassa lauloivat sopraano Michelle Bradley (Aida), tenori Gaston Rivero (Radames), mezzosopraano Agniezka Rehlis (Amneris), baritoni Tommi Hakala (Amonasro), sopraano Iris Candelaria (papitar) ja tenori Johan Krogius (lähetti). Esityksen johti oopperajuhlien taiteellinen johtaja Ville Matvejeff. 4.7.2022 sekä 6.7.2022 esitykset olivat poikkeuksellisia siinä suhteessa, että kolme pääroolin laulajaa olivat sairastuneet. Aidan roolin lauloi sopraano Helena Juntunen ja Radamesin roolin tenori Martin Muehle. Amneriksen roolin lavalla näytteli mezzosopraano Agniezka Rehlis, mutta 4.7.2022 roolin orketerimontusta lauloi mezzosopraano Tuija Knihlilä ja 6.7.2022 mezzosopraano Anna Danik.
Stade Tunisien
Stade Tunisien on tunisialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1948. Sen kotistadion on Stade Chedli Zouiten, joka sijaitsee Tunisissa. Joukkue on voittanut Tunisian liigamestaruuden neljä kertaa. Se kuuluu myös Tunisian pääkaupungin Tunisin parhaimpiin jalkapalloseuroihin Espérancen ja Club Africainin ohella.
Tunnettuja entisiä pelaajia
1980-luku
1990-luku
2000-luku
Just the 3 of Us
Just the 3 of Us on Cathy Garcia Molina ohjaama vuonna 2016 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen elokuva.
Berlevåg
Berlevåg  on kunta Tromssan ja Finnmarkin läänissä Varangin niemimaalla Pohjois-Norjassa. Kunnan keskustaajama on Berlevåg, toinen tärkeä taajama on Kongsfjord. Berlevågin kunta rajoittuu idässä Båtsfjordiin, kaakossa Vesisaareen, etelässä Tenon kuntaan, lännessä Tenonvuonoon ja pohjoisessa Jäämereen. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Berlevågin kunnassa oli 1 025 asukasta. thumb|left|300px|Berlevågin keskustan vanha kalasatama
Kreodontit
Kreodontit (Creodonta), oli suuri nisäkäspetojen lahko, jonka jäsenet muistuttivat koiria, kissoja ja hyeenoja. Ne ilmestyivät paleogeenikauden keskivaiheilla noin 60 miljoonaa vuotta sitten, mutta eivät pärjänneet kehittyneemmille petonisäkkäille kuten kissaeläimille, vaan katosivat myöhäisellä mioseenikaudella noin seitsemän miljoonaa vuotta sitten. Kreodonteilla oli myöhempiä petoeläimiä pienemmät aivot ja niiden hampaat olivat hieman erilaiset. Myös niiden jalkojen luissa oli eroja verrattuna myöhempiin petoeläimiin.
Brades
Brades on karibialaisen Montserratin epävirallinen pääkaupunki. Se sijaitsee saaren pohjoisosassa, ja asukasluku on noin 1 300. Virallinen pääkaupunki Plymouth tuhoutui ja evakuoitiin vuoden 1997 tulivuorenpurkauksessa. Sen jälkeen Bradesiin rakennettiin tilapäiset hallintorakennukset.
Sigrun Wodars
Sigrun Wodars (s. 7. marraskuuta 1965) on saksalainen juoksija, jonka päälajina oli 800 metriä, mutta hän juoksi myös 400 metriä. Hän on vuoden 1988 olympiavoittaja ja vuoden 1987 maailmanmestari ajalla 1.55,26. Hänen viimeinen tittelinsä on vuoden 1990 Euroopanmestaruuskilpailujen voitto.
SOE Busproduction
SOE Busproduction Finland Oy on 1. toukokuuta 2014 perustettu Scanian omistama suomalainen linja-autojen korinvalmistaja. Yhtiö jatkaa Lahden Autokorin konkurssipesän toimintaa Lahdessa. Kirjainlyhenne SOE tulee sanoista Scania OmniExpress, joka on Scanian bussimalli, jota Lahden Autokori valmisti ennen konkurssiaan. Yhtiö työllistää tehtaassaan 342 henkilöä. Maanantaina 21.9.2020 Scania ilmoitti lopettavansa tuotannon Lahden-tehtaallaan käytännössä kokonaan. Samassa yhteydessä kaupunkilinja-autojen tuotanto Suomessa päättyy. Uusien linja-autojen tuotekehitys sekä varaosavalmistus Suomessa jatkuu edelleen, työllistäen n. 90 henkilöä Lahdessa.
New Marketin taistelu
New Marketin taistelu oli New Marketissa Virginiassa 15. toukokuuta 1864 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelussa olivat vastakkain Unionin kenraalimajuri Franz Sigelin noin 6 000 miehen vahvuiset sekä Konfederaation kenraalimajuri John C. Breckinridgen reilun 4 000 miehen vahvuiset joukot. Taistelu päättyi Konfederaation voittoon.
Taustaa
Keväällä 1864 kenraaliluutnantti Ulysses S. Grant määräsi Franz Sigelin siirtymään Shenandoahin laakson yläosaan Lynchburgiin, jossa tämän oli määrä tuhota kaupungin rautatie- ja kanavayhteydet. New Marketin taistelun alkaessa Sigelin joukot olivat matkalla kohti Stauntonia, jossa heidän tarkoituksenaan oli katkaista Virginia Central Railroad -yrityksen omistama rautatie. Jos Sigel olisi onnistunut liikenneyhteyksien katkaisemisessa, olisi se häirinnyt Robert E. Leen joukkojen ja Konfederaation pääkaupungin Richmondin huoltoyhteyksiä. Sigel olisi myös voinut päästä ennen pitkää Leen armeijan selustaan.
Joukkojen vahvuudet
Arviot joukkojen vahvuuksista vaihtelevat hieman eri lähteissä, mutta joka tapauksessa Unionin joukoilla oli taisteluun lähtiessä selkeä miesylivoima.
National Park Servicen mukaan Unionilla olisi ollut taistelussa yhteensä 6 275 miestä. Professori E. R. Turner taas on arvioinut Unionin miesvahvuudeksi noin 6 000 miestä. Turnerin mukaan näistä jalkaväkeen olisi kuulunut 4 700, ratsuväkeen 1 000 ja tykistöön 300 miestä. Näistä taisteluun olisi Turnerin mukaan osallistunut kuitenkin vain noin 4 000 miestä. Lisäksi Unionin joukoilla olisi ollut 28 tykkiä.
Konfederaation kokonaisvahvuudeksi National Park Service arvioi 4 090 miestä, Turner taas noin 4 500. Turnerin arviossa jalkaväkeen olisi kuulunut 3 400, ratsuväkeen 900 ja tykistöön 200 miestä, joiden lisäksi Konfederaatiolla olisi ollut 18 tykkiä. Näistä taisteluun on Turnerin mukaan osallistunut kuitenkin todellisuudessa vain noin 2 000 miestä.
Taistelun kulku
Sigelin etujoukot ja Imbodenin miehet kohtasivat toisensa ensimmäisen kerran 14. toukokuuta, jolloin joukot kävivät pieniä yhteenottoja toisiaan vastaan. Varsinainen taistelu alkoi kuitenkin vasta seuraavana päivänä.
Taistelussa Unionin joukoilla oli selkeä miesylivoima suhteessa Konfederaation joukkoihin. Kesken taistelun Unionin joukkojen tykistö joutui kuitenkin vetäytymään hetkeksi taistelusta, koska heidän täytyi täydentää ammusvarastojaan. Breckinridge päätti käyttää tilanteen hyväkseen ja määräsi kaikki joukkonsa etenemään, mikä johti Sigelin puolustuksen romahtamiseen.
Puolustuksen romahtamisen jälkeen Konfederaation ratsuväki uhkasi Sigelin joukkoja yhtä aikaa vasemmasta sivustasta sekä takaa. Tämän vuoksi Sigel määräsi kaikki joukkonsa vetäytymään taistelusta. Perääntymisen jälkeen Sigelin joukot polttivat North Forkin sillan takanaan ja vetäytyivät aina Strasburgiin saakka.
Unionin joukot menettivät taistelussa yhteensä 840 miestä, Konfederaation joukot taas 540. Konfederaation puolella kuolleista kymmenen ja loukkaantuneista 45 oli Virginia Military Instituten kadetteja.
Seuraukset
Pian taistelun jälkeen kenraalimajuri Sigel siirrettiin syrjään yksikkönsä johdosta ja hänet korvattiin kenraalimajuri David Hunterilla.
Reteesti vaan (kappale)
Reteesti vaan on Irwin Goodmanin vuonna 1968 julkaistu musiikkikappale, joka julkaistiin samannimisellä albumilla. Kappaleen on säveltänyt Irwin Goodman ja sanoittanut Vexi Salmi nimimerkillä Emil Retee. Kappale julkaistiin myös singlenä b-puolenaan ”Tango Kauhajoen kasinolla”.
Poing poing poing (kappale)
Kappale perustuu purukumipop-komppiin. Sanoituksessa käytettiin tarkoituksella kielikuvia, jotka erosivat muiden käyttämistä.
Englanninkielisen version ”Boing Boing Boing” levytti 1972 Suomessa tuolloin työskennellyt yhdysvaltalainen muusikko ja levytuottaja Warren Schatz. Siinä käytettiin samaa Markku Johanssonin yhtyeen taustaa kuin alkuperäisessäkin, ja englanninkielisen sanoituksen teki Schatz. Singlen b-puolen ”Tomorrow on My Own” on Schatzin versio Irwinin kappaleesta ”Kulta ei syytä huoleen”.
Mackenzie McDonald
Mackenzie McDonald (s. 16. huhtikuuta 1995 Piedmont, Kalifornia) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä ATP-listan sijalla 60 maaliskuussa 2019.
Vuonna 2016 McDonald sai villin kortin Yhdysvaltain avointen pääsarjaan, missä hän hävisi avauskierroksella karsija Jan Šátralille. Vuonna 2018 hän pelasi Australian avointen pääsarjassa voittaen ensimmäisellä kierroksella Elias Ymerin. Toisella kierroksella hän hävisi viisieräisen ottelun Grigor Dimitroville.
Zak McKracken and the Alien Mindbenders
thumb|300px|Zak McKracken and the Alien Mindbendersin Atari ST:n demoversio thumb|300px|Zak McKracken and the Alien Mindbendersin FM Townsin käännös
Zak McKracken and the Alien Mindbenders (usein lyhyesti Zak McKracken) on LucasArtsin vuonna julkaisema seikkailupeli. Se oli toinen SCUMM-komentosarjakielellä julkaistu peli. Pelin juoni kertoo Maahan soluttautuneista avaruusolennoista, jotka aikovat orjuuttaa ihmiskunnan ja sensaationhakuisesta lehtimiehestä, joka aikoo tehdä tyhjäksi heidän suunnitelmat.
Peli parodioi monia nykyaikaisia salaliittoteorioita ja hengellisiä liikkeitä. Pelissä selviää muun muassa, että niin Gizan pyramidit kuin kasvot Marsissa rakensivat muinaiset humanoidit, Elvis Presley tuli ulkoavaruudesta ja Bermudan kolmiosta kaapataan lentokoneita avaruusaluksiin.
Juoni
Pelin keskushenkilö on sensaatiolehdelle juttuja keksivä sanfranciscolainen Zachary "Zak" McKracken. Peli sijoittuu vuoteen 1997. Pelin dokumentaatiosta on pääteltävissä, että ihmisiksi naamioituneet avaruusolennot, caponialaiset, laskevat ihmiskunnan älykkyyttä lisäämällä puhelinlinjoille matalaa huminaa.
Zakin tehtäväksi koituu korjata ja aktivoida muinaisten skolarialaisten, jotka poistuivat 50 000 vuotta sitten Maasta, rakentama Maan puolustusjärjestelmä caponialaisten häätämiseksi. Hän saa avukseen kolme naista, jotka ovat Annie Larris, Melissa China ja Leslie Bennett. Annie on itsenäinen tieteenharjoittaja. Melissa ja Leslie ovat opiskelijoita, jotka näkemänsä unen opastamana ovat lentäneet asuntoautolla Marsiin. Unet muutenkin yhdistävät nelikkoa, sillä he pitävät niiden välityksellä telepaattista yhteyttä.
Varsinainen peli alkaa kuitenkin melko kaukana tästä juonesta. Seurattuaan esimiehensä antamaa johtolankaa Zak löytää sattumalta sinisen kristallin. Kristallin avulla hän tutustuu Anniehin. Skolarialaisten puolustusjärjestelmä tarvitsee toimiakseen vielä kaksi muuta kristallia ja koneen, joiden kappaleita joutuu etsimään ympäri Maata ja Marsia.
Zak McKrackenin julkaisut
Zak McKracken julkaistiin 10. lokakuuta 1988 aluksi Commodore 64:lle luotuna SCUMM version 1:llä. Samana vuonna se julkaistiin myös MS-DOSille.
Zak McKracken julkaistiin SCUMM version 2:lla MS-DOSille käännettynä samana vuonna myös Enhanced Versioniksi kutsuttuna. Merkittävin muutos oli korkeampi grafiikkaresoluutio. Vuonna 1989 se julkaistiin Amigalle ja Atari ST:lle. Amigan käännös hyödynsi koneen äänipiiriä ja siinä oli digitoituja ääniefektejä, mutta musiikkien soitinäänet oli jätetty kuitenkin varsin vaatimattomiksi.
Zak McKracken julkaistiin SCUMM version 3:lla käännettynä vuonna 1991 FM Townsille. Merkittävin muutos oli 256-värinen grafiikka 16-värisen sijaan. FM Townsin käännöksessä taustamusiikit ja -äänet tulivat CD:ltä. Pelistä julkaistiin myös demoversio Atari ST:lle ja FM Townsille.
Peli väitetään julkaistun myös Apple II:lle. Commodore 64:n käännöksen ohjekirjassa on myös Apple II:n latausohjeet, ja joillakin Internet-sivustoilla on maininta Apple II:n käännöksestä, kuitenkin puutteellisin tiedoin. Jotkin keräilijät ovat sitä mieltä, ettei kyseistä käännöstä ole julkaistu.
Zak McKracken on ainoa LucasArtsin peli, jota ei ole käännetty Macintoshille.
Peli julkaistiin englanniksi, ranskaksi, saksaksi, espanjaksi ja japaniksi. Japaninkielisessä FM Townsin käännöksessä hahmot olivat japanilaista manga-tyyliä muistuttavasti isompisilmäisiä.
Zak McKrackenin tekijät
Maniac Mansionia varten kehitettyä SCUMM-komentosarjakieltä käyttävä Zak McKracken valmistui yhdeksässä kuukaudessa ideasta peliksi.
Zak McKrackenin ideoivat ja suunnittelivat David Fox, Matthew Kane, David Spangler ja Ron Gilbert. Fox ja Kane myös ohjelmoivat ja kirjoittivat pelin SCUMM-komentokieltä. Kane sävelsi ja sovitti pelin musiikit.
Zak McKrackenin kuvitukset tekivät Basilio Amaro, Martin Cameron, Mark J. Ferrari ja Gary Winnick. Winnick teki pelin animaatiot.
Edellä mainitut vastasivat Commodore 64 -käännöksestä. Muiden käännösten tekijät:
Zak McKrackenin maine ja perintö
Zak McKrackenista tuli nopeasti suosittu seikkailupelien ystävien keskuudessa ja sillä on nykyään kulttimaine. Peli on melko tuntematon seikkailupelien klassikoiden joukossa verrattuna vaikkapa Maniac Mansioniin tai Space Questeihin, mahdollisesti siksi, ettei se saanut jatko-osia, sitä ei ollut saatavilla kovin monelle laitteelle eikä sillä monista SCUMM-peleistä poiketen ollut toistoarvoa ensimmäisen läpipeluun jälkeen. Suomessa Niko Nirvi arvosteli pelin C=lehdessä ja antoi sille vain kolme tähteä (Nirvi ei pitänyt erityisemmin seikkailupeleistä Leisure Suit Larrya lukuun ottamatta). Saman lehden Petri Teittinen kuitenkin kehui peliä omalla palstallaan (Baron Knightlore -palsta), ja lehden lukijat lähettivät palstalle julkaistavaksi vihjeitä peliin ja lopulta kokonaisia läpipeluuohjeitakin saapui Teittiselle postissa yli kymmenen kappaletta (joista yksi julkaistiin lehdessä).
Zak McKracken on erittäin mutkikas ja laaja, ja väitetään, että monet eivät ole jaksaneet pelata sitä läpi ilman läpipeluuohjetta. Lisävaikeutena pelissä on umpikujia, eli tiettyjen virheellisten ratkaisujen tai välinpitämättömän rahankäytön jälkeen peliä ei voi enää läpäistä. Myöhemmissä peleissään LucasArts pyrki karsimaan tällaiset. Peliä on haukuttu fanienkin keskuudessa sen lukuisista sokkeloista, joilla ei ole juuri muuta virkaa kuin pidentää pelin kestoa. FM Townsin käännöksessä joitakin sokkeloita on hieman helpotettu valaisemalla ne.
Juonen eeppisyyden ja monimuotoisuuden takia pelillä on edelleen aktiivinen fanikuntansa, joka on muun muassa työstänyt sille epävirallisia jatko-osia. Lucasfan Games julkaisi vuonna 2002 suppean jatko-osan The New Adventures of Zak McKracken. Jatko-osan Zak McKracken Between Time And Space odotetaan valmistuvan pian ja Zak McKracken and the Alien Rockstarsin noin vuonna 2007.
Pelin alkumusiikki muistetaan edelleen peliharrastajien keskuudessa ja siitä on tehty uusia sovituksia. MS-DOS-käännöksen musiikki toteutettiin alun perin PC:n sisäisellä kaiuttimella, mutta se on varsin siedettävän kuuloinen. Enhanced Versionissa on Tandy-tuki.
David Hunter
David Hunter (s. 21. heinäkuuta 1802 Washington (DC) – k. 2. helmikuuta 1886 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen upseeri ja Pohjoisvaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hunter valmistui West Pointin sotilasakatemiasta vuonna 1822 ja palveli ennen sisällissodan syttymistä Yhdysvaltain-Meksikon sodassa.
Sisällissodassa Hunter taisteli Unionin joukoissa. Ollessaan johtotehtävissä vuonna 1862 hän julisti ilman esimiestensä lupaa Konfederaatioon kuuluneiden Georgian, Floridan ja Etelä-Carolinan orjat vapautetuiksi. Presidentti Abraham Lincoln kuitenkin kumosi julistuksen. Myöhemmin Hunter organisoi Etelä-Carolinassa afroamerikkalaisista kootun rykmentin.
Hunter sai toukokuussa 1864 komennettavakseen Shenandoahin laaksossa taistelleen yksikön sen jälkeen, kun yksikön edellinen komentaja Franz Sigel oli hävinnyt New Marketin taistelun. Hunter itse hävisi pian tämän jälkeen Lynchburgin taistelun Konfederaation Jubal Earlyn joukkoja vastaan.
Abraham Lincolnin murhan jälkeen Hunter toimi puheenjohtajana komiteassa, joka tuomitsi murhasta syytetyt henkilöt.
Lumene
pienoiskuva|Lumenen logo vuoteen 2016 Lumene Oy on suomalainen kosmetiikka-alan yritys. Lumene on myös yhtiön tunnetuin tuotemerkki. Aiemmin yritys tunnettiin nimellä Noiro Oy. Lumene on saanut nimensä Kuhmoisten Lummene-järvestä. Lumenen tunnuslause on Beauty born of light.
Historia
Lääketeollisuusyhtiö Orion perusti vuonna 1948 Noiro Oy -nimisen yrityksen (nimi oli Orion kirjoitettuna toisin päin) valmistamaan teknokemian tuotteita. Yritys toi markkinoille Lumene-kosmetiikkasarjan vuonna 1970. Siitä tuli muutamassa vuodessa eniten myyty kosmetiikkasarja Suomessa.
Orion myi Noiro Oy:n vuonna 2003 ostajaryhmälle, jonka muodostivat CapManin hallitsemat rahastot, pääomasijoitusyhtiö Langholm Capital LLP ja yhtiön toimiva johto. Yhtiön nimeksi muutettiin vuonna 2005 Lumene Oy, ja samalla otettiin käyttöön markkinointinimi Lumene Group. Tätä nimeä käytettiin alkuvuoteen 2009 saakka, jolloin otettiin jälleen käyttöön Lumene Oy. CapManin rahastot myivät 12 prosentin osuuden yhtiöstä kesällä 2014 yhtiön johdolle ja Langholm Capitalille, joka jo ennestään oli yhtiön pääomistaja. Syksystä 2021 yhtiön on omistanut pohjoismainen pääomasijoitusyhtiö Verdane. Lumene Group on edelleen rekisteröity yhtiön aputoiminimeksi, mutta sitä käytetään ainoastaan yritysjohdon harjoittamassa talousviestinnässä, kun viitataan koko konserniin tytäryhtiöt mukaan lukien (esim. konsernitilinpäätös).
Liiketoiminta
Lumene Group toimii kansainvälisillä markkinoilla kahdella tuotemerkillä: Lumene (ihonhoito-, kasvo- ja värikosmetiikkatuotteet) ja Cutrin (hiuskosmetiikka). Lumenen liikevaihdosta 90 % tulee yhtiön päämarkkinoilta Suomesta ja muista Pohjoismaista, Isosta-Britanniasta, Venäjältä, Kiinasta ja USA:sta. Maaliskuussa 2022 Lumene Group (Lumene ja Cutrin) vetäytyi Venäjän markkinoilta. Samana vuonna Lumene aloitti toiminnan Saksassa. Noin 50 % liikevaihdosta tulee kansainvälisiltä markkinoilta.
Valtaosa Lumene- ja Cutrin-tuotteista kehitetään ja valmistetaan Suomessa, Espoon Kauklahdessa.
Kilpikonnien suihkulähde
pienoiskuva|Kilpikonnien suihkulähde Kilpikonnien suihkulähde (it. La fontana delle tartarughe) on Roomassa, pienellä piazza Matteilla sijaitseva suihkulähde Sant'Angelon alueella. Aukio oli juutalaisgheton sisällä vielä 1800-luvulla. Suihkulähdettä on usein kiitetty Rooman kauneimmaksi. Se valmistui vuosina 1581-1588 kuvanveistäjänään Taddeo Landini. Suihkulähde rakennettiin osana antiikin aikaisen Vergine-akveduktin (Acqua Virgo) entisöintiä.
Chitra
Ulkonäkö ja koko
Chitra-suvun kilpikonnat ovat hyvin suuria; kookkaimpien yksilöiden paino ylittää sata kiloa ja niiden kilven pituus voi olla yli metrin. Suurin laji on Chitra chitra, jonka kilven pituus voi olla jopa 122 senttimetriä. Chitra-lajien pää on pitkä, kapea ja virtaviivainen. Kuono on lyhyt ja silmät sijaitsevat hyvin edessä. Nahkan peittämä selkäkilpi on erittäin litteä, ja se on suunnilleen yhtä leveä kuin se on pitkä. Suvulla on tunnusomaisia selkäkilven, pään ja kaulan kuviointeja, jotka vaihtelevat lajien ja alalajien välillä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Chitra-suvun lajit ovat trooppisia vesikilpikonnia, joita tavataan Etelä-Aasiassa ja Malaijien saaristossa. Toisin kuin lähisukuinen Pelochelys, jota tavataan usein estuaareissa ja jopa meressä, Chitra vaatii elinympäristökseen suuria alankojokia. Vaikka lajien ei tiedetä voivan ylittää merialueita, Indonesiassa lajin Chitra chitra levinneisyys ulottuu Sumatran ja Jaavan saarille. Jaavalta on myös löydetty sen fossiileja, jotka ovat peräisin pleistoseenilta. Saarille levittäytymisen on luultavasti mahdollistanut Sundan- ja Malakansalmen kapeus yhdessä kvartäärikauden matalamman merenpinnan kanssa. Tuohon aikaan Chitra-suvun levinneisyysalue oli kannaksien ansiosta kokonaan yhtenäistä maa-aluetta.
Elintavat
Chitra-suvun kilpikonnat viettävät suurimman osan ajastaan piiloutuneena suurten jokien pohjaan. Ne syövät kaloja, nilviäisiä, katkarapuja ja vesikasveja. Naaras munii suuren pesyeen, noin 80–100 munaa. Munat ovat pyöreitä ja valkoisia, ja niissä on sitkeä, nahkamainen kuori.
Uhat
Aikuiset Chitra-kilpikonnat ovat erittäin haluttua ihmisravintoa. Liikapyynti ja elinympäristöjen tuohutuminen ovat tehneet niistä harvinaisia lähes koko niiden levinneisyysalueella. IUCN:n arvioimasta kahdesta lajista kitrakilpikonna (Chitra indica) on erittäin uhanalainen ja Chitra chitra äärimmäisen uhanalainen. Myös Chitra vandijki on alustavan arvion perusteella äärimmäisen uhanalainen.
Lajit
Sukuun kuuluu kolme lajia:
Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT
Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT eli LUT-yliopisto ( LUT, LUT University) on vuonna 1969 perustettu tekniikan, talouden ja yhteiskuntatieteiden tutkimukseen ja opetukseen erikoistunut tiedeyliopisto Lappeenrannassa ja Lahdessa. Tutkinto-opiskelijoita yliopistossa oli vuonna 2021 noin 6 300 ja opetus- ja tutkimushenkilöstöä noin 633.
Vuoden 2018 loppuun saakka yliopistosta käytettiin nimeä Lappeenrannan teknillinen yliopisto (LTY, eng. LUT) ja vuoteen 2002 Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu, LTKK.
Historia
thumb|Uuden rehtorin Juha-Matti Saksan kaste [[Lappeenrannan satamassa 30.4.2016]] Lappeenrantaan oli suunniteltu perustettavaksi Itä-Suomen yliopistoa 1950-luvulta lähtien. Yliopisto kuitenkin päätettiin hajauttaa kolmelle paikkakunnalle, Lappeenrannan lisäksi Joensuuhun ja Kuopioon. Kuopion korkeakouluun sijoitettiin lääke- ja hammaslääketiede ja Joensuun korkeakouluun humanistinen ja luonnontieteellinen opetus. Lappeenrantaan sijoitettiin teknilliset tieteet. Vuoksen ja Kymenlaakson alueella oli paljon metalli- ja puunjalostusteollisuutta, ja Lappeenrannassa oltiinkin melko tyytyväisiä tähän järjestelyyn. Opetus silloisessa Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa alkoi syyskuussa 1969, ja samana vuonna toimintansa aloitti myös ylioppilaskunta.
Kauppatieteellisen alan tutkimus ja koulutus alkoi vuonna 1991. Tämä ala juontaa juurensa jo vuoteen 1919, jolloin perustettiin Viipurin taloudellinen korkeakouluseura. Seuran tarkoituksena oli aikaansaada Viipuriin kauppakorkeakoulu, mutta tavoite vaihtui Viipurin menetyksen jälkeen Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun ja sen talousaineiden aloittamisen edistämiseksi.
Vuoden 2003 alussa korkeakoulun nimeksi tuli Lappeenrannan teknillinen yliopisto (LTY). Myöhemmin yliopiston visuaalisessa ilmeessä vakiintui käyttöön myös englanninkielinen nimi Lappeenranta University of Technology ja lyhenne LUT.
Vuonna 2000 Lahden kaupunki lahjoitti LUTin Lahden yksikölle toisen professuurin. Liiketaloustieteen professuurissa aloitti vuonna 2001 Timo Pihkala. Vuonna 2004 Vesa Harmaakorpi aloitti Lahdessa Tiede- ja Yrityspuisto Oy:ltä lahjoituksena saadussa innovaatiojärjestelmien professuurissa. Samana vuonna Lahdessa alkoivat tietojohtamisen erikoistumisopinnot.
Runsaan 20 vuoden aikana, 2010-luvun loppuun mennessä LUT-yliopiston muutaman tutkijan Lahden yksikkö kasvoi vajaan 60 tutkijan ja kehittäjän asiantuntijaorganisaatioksi. LUT-yliopiston Lahden kampuksen tutkimus- ja koulutusaloihin kuuluvat nykyisin myös ympäristötekniikka ja kestävyystiede sekä yrittäjyystutkimus.
Yliopistolla on alueyksiköt myös Mikkelissä ja Kouvolassa.
Kampukset
pienoiskuva|Lappeenrannan kampuksen pääsisäänkäynti tammikuussa 2020. LUT-yliopiston Lappeenrannan kampus sijaitsee Skinnarilan kaupunginosassa, seitsemän kilometrin päässä keskustasta Saimaan rannalla. Yliopiston toinen kampus sijaitsee Lahdessa, osoitteessa Mukkulankatu 19.
Kun korkeakoulu perustettiin, opetus aloitettiin Lappeenrannan keskustassa tilapäisissä tiloissa. Ensimmäiselle luennolle syyskuussa 1969 tekniikan ylioppilaat menivät Saimaan kansalaisopiston tiloihin. Ensimmäisenä lukuvuonna opetusta annettiin lisäksi muun muassa Satamapaviljongissa. Tekniikan ylioppilaiden määrän kasvaessa luennointiin sopivien tilojen puute oli suuri, ja opetusta järjestettiin muun muassa MAP-kirkon salissa. Laboratoriotöitä varten saatiin tiloja paikallisilta yrityksiltä.
Emilia Widstrand
Emilia Widstrand (s. 28. elokuuta 1992) on ruotsalainen näyttelijä.
Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT
Kampukset
Skinnarilan ensimmäinen rakennusvaihe vihittiin käyttöön huhtikuussa 1975. Tilaa ensimmäisessä rakennuksessa oli 18 850 kerrosneliömetriä. Toinen rakennusvaihe alkoi vuonna 1977, ja se valmistui pari vuotta myöhemmin. Lisää tilaa tarvittiin seuraavan kerran 1980-luvun lopussa. Kolmas rakennusvaihe saatiin valmiiksi 1989 ja neljäs rakennusvaihe 1993. Vuosituhannen vaihteessa valmistuivat viides ja kuudes rakennusvaihe. Vuonna 1991 alkoi kauppatieteiden opetus. Seitsemäs rakennusvaihe valmistui vuonna 2004, ja tiloihin muutti kauppatieteellinen tiedekunta.
Yliopiston vieressä sijaitsee Technopolis Skinnarila, Lappeenrannan ylioppilastalo ja useita LOAS:n opiskelijataloja. Yliopiston hallinnassa ovat myös Saimaan rannalla sijaitsevat Skinnarilan hovi ja kaksi rantasaunaa. Skinnarilan hovi on hirsirunkoinen huvila, joka on rakennettu vuonna 1902. Rakennuksella on merkittävä musiikkihistoriallinen tausta. Huvilan omistaneen pietarilaisen kulta- ja hopeaseppä Pekka Silventoisen Aino-tytär oli aviossa säveltäjä Toivo Kuulan kanssa. Nykyään Skinnarilan hovi on kurssi- ja edustuskäytössä.
Tutkinnot
Kaksiportaisen tutkintojärjestelmän perustutkinnot ovat tekniikan ja kauppatieteiden kandidaatti sekä ylempänä yliopistotutkintona diplomi-insinööri (DI) ja kauppatieteiden maisteri (KTM). Jatkotutkintona yliopistossa voi suorittaa tekniikan ja kauppatieteiden lisensiaatin tutkinnon sekä tekniikan ja kauppatieteiden tohtorin tai filosofian tohtorin tutkinnon.
Kauppatieteet
Bolognan prosessin myötä kauppatieteissä luovuttiin pääainerakenteen mukaisesta tutkinnosta ja siirtyi ohjelmapohjaiseen tutkintotarjontaan 1. elokuuta 2011 ja kaksiportaiseen tutkintorakenteeseen. Opetettavat aineet on järjestetty valmiiksi kokonaisuuksiksi ja tutkinto jakautuu kolmivuotiseen kandidaatin tutkintoon ja sen jälkeen suoritettavaan kaksivuotiseen maisterin tutkintoon.
LUTissa kauppatieteen tutkimus paneutuu kestävän arvonluonnin tekijöihin eli siihen, kuinka yritykset menestyvät kansainvälisessä kilpailussa ja samalla toimivat taloudellisesti, ekologisesti ja sosiaalisesti kestävällä tavalla. LUTissa kauppatieteiden maisteriohjelmia on sekä suomeksi että englanniksi.
Tekniikka
Tekniikan kandidaatin tutkinnon voi suorittaa LUTissa kahdeksassa eri koulutusohjelmassa, joita ovat energiatekniikka, kemiantekniikka, konetekniikka, sähkötekniikka, laskennallinen tekniikka ja analytiikka, tietotekniikka, tuotantotalous ja ympäristötekniikka. Technology and Engineering Science on LUTin englanninkielinen tekniikan kandidaattiohjelma. Tekniikan maisteriohjelmia LUTilla on jokaiselta edustamaltaan alalta. Kandidaatin tutkintoa suorittamaan valitulla opiskelijalla on automaattinen oikeus jatkaa opintoja maisterivaiheeseen suorittamaan diplomi-insinöörin tutkintoa.
Strategia ja organisaatiorakenne
Puhdas energia ja vesi, kiertotalous sekä kestävä liiketoiminta ja yrittäjyys ovat avainkysymyksiä, joihin LUT-yliopisto etsii ratkaisuja tekniikan ja talouden osaamisella. Nykyisessä strategiassaan LUT hyödyntää myös osaamistaan tiedon louhinnassa ja analyysissa, Venäjän taloudessa sekä pk-yritysten kansainvälistymisen ja kasvun tukemisessa.
Elinkeinoelämän vaikuttajista koostuva advisory board on LUT-yliopiston strateginen neuvoa-antava taho. Advisory boardiin kuuluvat Atte Jääskeläinen, Pertti Korhonen, Risto Siilasmaa, Päivi Leiwo, Harri Kerminen, Kirsi Sormunen, Ari Rahkonen, Mika Anttonen, Jyrki Talvitie, Ari Korhonen, Juha Laaksonen ja Juha Rantanen.
Vuoden 2015 alussa LUT siirtyi uutta strategiaa tukevaan organisaatiomalliin. Organisaatiossa ei ole yliopistoille tyypillisiä perinteisiä tiedekuntia vaan se koostuu poikkitieteellisistä tutkimusalustoista sekä kolmesta akateemisesta yksiköstä, eli schoolista. Schoolit toimivat koulutuksen ja tutkimuksen resurssikeskuksina. Opintoja on mahdollisuus yhdistää kaikilta tieteenaloilta. Lisäksi yliopistossa toimii koulutus- ja kehittämiskeskus sekä Lappeenrannan tiedekirjasto.
LUT School of Energy Systems
LUT School of Energy Systemsin osaamisalueita ovat energiatekniikka, sähkötekniikka, ympäristötekniikka ja konetekniikka. Akateeminen yksikkö koordinoi myös yliopiston ja ABB:n yhteistä sähkökoneisiin, sähkökäyttöihin sekä energiatehokkuuteen keskittyvää Carelian Drives and Motor Centre -tutkimusyksikköä ja kokeellista tutkimustoimintaa palvelevaa LUT Voima -yksikköä.
LUT School of Business and Management
LUT School of Business and Management (LUT-kauppakorkeakoulu) vastaa kauppatieteiden opetuksesta ja tutkimuksesta yliopistolla. LUT-kauppakorkeakoulun tavoitteena on ymmärtää organisaatioiden sisäisiä ja ulkoisia tekijöitä, joiden avulla kilpailukykyä – eli jatkuvaa uudistumista ja kasvua, innovaatioita sekä kestävää liiketoimintaa – mahdollistetaan ja parannetaan.
LUT School of Engineering Science
LUT School of Engineering Science toimii erotus-, puhdistus- ja prosessitekniikan sekä konenäön ja hahmontunnistuksen, teollisuusmatematiikan ja fysiikan aloilla. Yksikkö koordinoi kahta tutkimusyksikköä: laskennallisen teknologian ja integroidun suunnittelun keskusta ja erotustekniikan keskusta.
LUT School of Engineering Science hallinnoi ympäristö-, energia-, ja materiaalitekniikan tutkimukseen keskittyvän LUT Savo -alueyksikön toimintaa Mikkelissä, Varkaudessa ja Savonlinnassa. Alueyksikön toiminta keskittyy kestävän teknologian ratkaisuihin. Savonlinnan materiaalifysiikan tutkimusryhmä lakkautetaan vuoden 2019 huhtikuun loppuun mennessä ja liitetään Lappeenrannan tutkimusryhmiin. Tutkimusryhmän johtaja Kari Ullakko on valittu LUT materiaalifysiikan professoriksi.
Hallinto
LUT-yliopiston rehtorina on toiminut 15. helmikuuta 2016 lähtien kauppatieteen tohtori Juha-Matti Saksa. Saksa on Lappeenrannan teknillisen yliopiston kasvatti. Hän on työskennellyt LUT-yliopistossa aiemmin myös provostina, hallintojohtajana ja professorina.
Saksaa edelsi maatalous- ja metsätieteiden tohtori Anneli Pauli, joka valittiin maaliskuussa 2014 Lappeenrannan teknillisen yliopiston rehtoriksi. Paulin nelivuotinen toimikausi alkoi 1. heinäkuuta 2014, mutta Pauli luopui tehtävästä kesken kauden. Aiemmin Pauli työskenteli vuosia Euroopan komission tutkimuksen ja innovoinnin pääosaston varapääjohtajana ja komission yhteisen tutkimuskeskuksen varapääjohtajana. Hän on toiminut myös Suomen Akatemian ylijohtajana ja pääsihteerinä. Ennen rehtorin virkaan siirtymistä Pauli työskenteli Tiedekeskus Heurekan johtajana.
Yliopiston vararehtoreiksi valittiin syyskuussa 2014 Jari Hämäläinen ja Jaana Sandström. Hämäläisen vastuualueena on tutkimus ja Sandströmin vastuualueena on opetus.
Schoolien johtajina toimivat:
Hallitus
Yliopiston hallituksessa on yhdeksän jäsentä, joista viisi on yliopiston ulkopuolelta. Hallituksen jäsenet vuosina 2018–2021 ovat: