cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hannibal
Toinen puunilaissota
Hannibal eteni Etruriaan, jossa hän kohtasi Rooman armeijan pääjoukon Trasimenusjärven taistelussa. Hannibal murskasi roomalaisten joukot veteen ja läheisille rinteille. Reitti kohti Roomaa oli nyt vapaa. Mutta Hannibal jatkoikin suoraan Rooman ohi kohti etelää. Syytä tälle liikkeelle on pohdittu pitkään. Eräs mahdollisuus on, että Hannibal arvioi Rooman piirityksen liian raskaaksi, koska hänellä ei ollut piirityskoneita. Toisaalta on epäilty, että Hannibalin joukot olivat jo kyllästyneet jatkuvaan sotimiseen. Rooman piiritys olisi saattanut merkitä kuukausien paikallaanoloa huonolla ruoalla ilman toivoakaan sotasaaliista. Hannibal ei ehkä luottanut palkkasoturiensa uskollisuuteen, vaan katsoi parhaaksi suunnata helpommin ryövättäville seuduille.
Woldemar von Daehn
thumb|Woldemar von Daehn, [[Albert Edelfeltin maalaama muotokuva vuodelta 1899.]] Woldemar Carl von Daehn [von deen] (20. helmikuuta 1838 Sippola – 28. joulukuuta 1900 Rooma, Italia) oli venäjänsaksalaista sukua ollut suomalainen jalkaväenkenraali, joka toimi Suomen suuriruhtinaskunnan ministerivaltiosihteerinä vuosina 1891–1898. Hän toimi myös Viipurin läänin kuvernöörinä, senaattorina ja ministerivaltiosihteerin apulaisena. Von Daehn puolusti Suomen autonomista asemaa ja haki kompromissia Suomen ja Venäjän välille syntyneisiin kiistoihin.
Perhetausta
Woldemar von Daehn kuului Saksan Braunschweigista lähtöisin olleeseen von Daehnin aatelissukuun. Hänen isoisoisänsä oli mennyt Venäjän palvelukseen ja hänen isoisänsä saanut avioliiton kautta omistukseensa Vanhan Suomen alueella sijainneen Sippolan kartanon, jota hänen isänsä Alexander Gustaf von Daehn sittemmin viljeli. Suku oli merkitty Suomen ritarihuoneelle vuonna 1836. Von Daehnin äiti oli saksalaistaustainen Maria Charlotta Amalia von Wilde ja setä insinöörikenraali Johan Jakob von Daehn. Sippolan kartanon peri aikanaan von Daehnin vanhempi veli, maanviljelysneuvos Alexander von Daehn.
Hannibal
Toinen puunilaissota
Keväällä 216 eaa. suuri roomalaisten armeija saapui Apuliaan murskaamaan Hannibalin. Seurasi Cannaen taistelu, jossa Hannibal loistavalla ratsuväkitaktiikalla vastoin odotuksia löi ylivoimaisen vastustajansa. Vaikka hänellä oli pienempi armeija, perustui voitto vahvan ratsuväen taitavaan käyttämiseen, hyökkäyksen oikea-aikaisuuteen ja riskinottoon. Arvioiden mukaan roomalaisten tappiot nousivat kymmeniin tuhansiin, tappio oli Rooman tasavallan historian pahin. Roomalaisten moraali mureni pahoin ja suuret osat Etelä-Italiaa siirtyivät Hannibalin puolelle. Jos Hannibal olisi saanut vahvistuksia Karthagosta, olisi hän ehkä nyt voinut suunnata kohti Roomaa. Puutteellisten resurssien takia hän kuitenkin tyytyi hävittämään lähiseutuja. Hannibal teki Capuasta tukikohtansa, kun se oli siirtynyt hänen puolelleen. Roomalaiset puolestaan palasivat Fabius Cuntactorin strategiaan ja sissisotaan.
Woldemar von Daehn
Perhetausta
Von Daehn puhui sujuvasti viittä kieltä. Suomeakin hän osasi kohtalaisesti, joskin luultavasti heikoiten puhumistaan kielistä. Hän oli lukenut ja sivistynyt mies ja sai seurapiireissä huomiota komeudellaan. Hän oli kuitenkin myös luonteeltaan vaitelias ja sulkeutunut.
Hannibal
Toinen puunilaissota
Hannibal pysytteli Campaniassa useita vuosia. Voitosta huolimatta Hannibalin asema Etelä-Italiassa muuttui asteittain vaikeammaksi. Hänen oma hallituksensa tai hänen liittolaisensa Makedonian Filippos V eivät olleet hänelle suureksi avuksi. Vuonna 212 eaa. roomalaisiin kyllästyneet asukkaat juonivat Taraksen Hannibalille. Hannibalin kerrotaan lupautuneen suojelemaan Taraksen vapautta ja määränneen kaupungista ryövättäväksi vain roomalaisten omaisuuden, taraslaisten omaisuus oli jätettävä rauhaan. Hannibalin pahaksi onneksi roomalaiset onnistuivat säilyttämään kaupungin linnoituksen hallinnan, mikä teki sataman käytön mahdottomaksi. Samana vuonna Hannibal joutui vetäytymään Campaniasta roomalaisten armeijoiden ahdistelun takia. Hän yritti vetää roomalaiset armeijat toisaalle marssimalla parhaillaan vain kolmen kilometrin päähän Roomasta, mutta roomalaisten hätäännyksestä huolimatta ei hyökännyt.
Woldemar von Daehn
Varhaisempi sotilasura
thumb|pysty|Von Daehn 1860-luvun alussa. Von Daehn kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1849–1855. Hän palveli vuosina 1855–1857 vänrikkinä Henkikaartin Jääkärirykmentissä ja vuosina 1857–1860 Suomen kaartissa Helsingissä. Käytyään Nikolain yleisesikunta-akatemian Pietarissa vuosina 1860–1862 hän siirtyi yli vuosikymmeneksi Kaukasiaan. Von Daehn oli yleisesikunta-adjutanttina Kutaisin kuvernementissa vuosina 1863–1865, 39. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä vuodesta 1865 ja krenatöörirykmentin komentajana Tiflisissä vuosina 1871–1874. Hän sai 1857 aliluutnantin, 1859 luutnantin, 1861 alikapteenin, 1863 kapteenin, 1866 everstiluutnantin ja 1869 everstin arvon.
Hannibal
Toinen puunilaissota
Seuraavina vuosina Hannibalin asema kuitenkin jatkoi heikentymistään. Hän menetti yksi toisensa jälkeen aikaisemmat valloituksensa. Hänen liittolaisensa ja maanmiehensä kärsivät vakavia tappioita. Lopulta vuonna 203 eaa. hänet kutsuttiin takaisin Afrikkaan, jossa seurasi sodan loppunäytös.
Woldemar von Daehn
Varhaisempi sotilasura
Von Daehn teloi toisen jalkansa vaununpyörän alle vuonna 1873 pysäyttäessään Kaukasian käskynhaltijan, suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin – keisari Aleksanteri II:n veljen – vaunuja vetäneitä pillastuneita hevosia. Tämän tapahtuman myötä von Daehnin ura kenttäupseerina päättyi ja ura hovin suosikkina alkoi. Hän ontui toista jalkaa loppuikänsä.
Koulun kauhu
Koulun kauhu (engl. Big Bully) on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut draamakomedia. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Rick Moranis, Justin Jon Ross, Tom Arnold, Michael Zwiener, Julianne Phillips, Tiffany Foster, Carol Kane, Jeffrey Tambor, Curtis Armstrong, Tony Pierce, Matthew Slowik, Harry Waters, Jr., C. J. Grayson, Faith Prince, Don Knotts ja Blake Bashoff. Elokuvan on ohjannut Steve Miner. Elokuva epäonnistui taloudellisesti ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta miespääosasta.
Hannibal
Myöhempi elämä
Sodan jälkeen Hannibal toimi Karthagossa rauhanajan poliittisissa tehtävissä. Karthagon nopea toipuminen sodasta kuitenkin herätti roomalaisten epäluulot. Seitsemän vuotta Zaman jälkeen he vaativat Hannibalin luovuttamista, mutta Hannibal lähti vapaaehtoiseen maanpakoon. Hannibal pakeni aluksi seleukidien hallitsemaan Aasiaan Antiokhos III:n luokse. Kun roomalaiset löivät seleukidit vuonna 189 eaa., oli Hannibalin paettava. Moninaisten vaiheiden jälkeen hän päätyi Bithynian kuninkaan Prusias I:n luokse. Vuonna 182 eaa. roomalaiset vaativat että Prusias luovuttaisi Hannibalin heille, mutta Hannibal teki mieluummin itsemurhan kuin antautui. Hän joi myrkkyä ja kuoli. Viimeisinä sanoinaan Hannibalin kerrotaan todenneen: "Tahdon vapauttaa roomalaiset pelosta, koska he eivät salli vanhan miehen kuolla rauhassa."
Antiikin lähteet
Tärkeimmät lähteet Hannibalin elämästä ovat roomalaisia ja niitä värittää roomalaisen historian viholliskuva karthagolaisista. Livius ja Cicero sanovat Hannibalia julmaksi. Polybios suhtautui Hannibaliin myönteisemmin, mutta oli monilta osin roomalaisten, mahdollisesti propagandan värittämien, lähteiden varassa.
Töölön kirkko
thumb|250px|Töölön kirkon pääsisäänkäynti
Historia
Kirkkorakennuksen muoto noudattaa paljolti vuonna 1927 järjestetyn arkkitehtikilpailun voittanutta suunnitelmaa. Kilpailun jälkeen ehdotusta muokattiin. Esimerkiksi rakennuksen toisessa kerroksessa sijaitseva 400 hengen kirkkosali jäi pienemmäksi kuin Ekelundin alun perin hahmottelema 700 hengen sali.
Rakennuksen urakoi rakennusmestari Matti Heusala. Rakennus vihittiin käyttöön 13. huhtikuuta 1930.
Woldemar von Daehn
Kuvernöörinä, senaattorina ja ministerivaltiosihteerin apulaisena
Von Daehn oli Stavropolin kuvernöörinä vuosina 1876–1882 ja sai kenraalimajurin arvon vuonna 1878. Hän palasi Suomeen, kun hänet tammikuussa 1882 nimitettiin Viipurin läänin kuvernööriksi. Lokakuussa 1885 hän siirtyi senaatin siviilitoimituskunnan päälliköksi. Senaatissa von Daehn ajautui jatkuvasti vastakkain nuoruudenystävänsä Leo Mechelinin kanssa, sillä hän piti tämän ”perustuslakiuhoa” vaarallisena Venäjän ärsyttämisenä. Von Daehn vierasti myös svekomaaneja ja tuki fennomaaneja, vaikka suomi ei ollutkaan hänen vahvimpia kieliään. Osoitukseksi suomenmielisyydestään hän oli jo Viipurissa kirjautunut kaupungin suomalaisen seurakunnan jäseneksi. Von Daehn oli aatelissäädyn edustajana vuoden 1888 säätyvaltiopäivillä. Hän sai samana vuonna kenraaliluutnantin arvon.
Töölön kirkko
Historia
Töölön kirkosta tuli seurakuntansa pääkirkko vasta runsas vuosikymmen valmistumisensa jälkeen; alun perin rakennus toimi seurakuntasalina. Kun Töölöstä muodostettiin 1941 oma evankelis-luterilainen seurakunta, rakennuksen pääkäyttötarkoitus muutettiin kirkoksi.
1,1′-bi-2-naftoli
1,1'-Bi-2-naftoli eli BINOL (C20H14O2) orgaaninen yhdiste ja 2-naftolin johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä kiraalisena katalyyttinä tai apuaineena.
Ominaisuudet ja valmistus
Huoneenlämpötilassa 1,1'-Bi-2-naftoli on kiinteää valkoista ainetta. Se on optisesti aktiivinen yhdiste ja esiintyy R- ja S-isomeereinä, vaikka sen rakenne ei sisällä kiraliakeskusta. Sen sijaan sillä on kiralia-akseli ja yhdisteen kiertyminen naftaleenirunkoa yhdistävän yksinkertaisen sidoksen ympäri on rajoitettua. BINOLin hydroksyyliryhmien välisten steeristen vuorovaikutuksten vuoksi se ei ole täysin planaarinen muiden aromaattisten yhdisteiden tavoin. BINOL ei rasemisoidu korkeissakaan lämpötiloissa, minkä vuoksi se ja sen johdanniaset ovat suosittuja apuaineita epäsymmetrisessä synteesissä.
Raseemista 1,1'-bi-2-naftolia voidaan valmistaa 2-naftolin oksidatiivisella kytkennällä käyttämällä katalyyttinä siirtämämetallisuoloja esimerkiksi Fe(III)-yhdisteitä. Reaktiossa 2-naftolista muodostuu aryylioksiradikaali, joka dimerisoituu tuotteeksi. Seoksesta voidaan enantiomeerit erottaa resoluutiolla kinkoniinin avulla. S-BINOLia voidaan valmistaa myös puhtaana enantiomeerina. Reaktiossa katalyyttinä toimii Cu(II)-yhdiste yhdessä kiraalisen amiinin kanssa. Useimmiten käytetään (+)-amfetamiinia, joka antaa parhaimman saannon ja enantioylimäärän. R-BINOLia ei voi valmistaa näin, koska se näissä olosuhteissa isomerisoituu hitaasti S-BINOLiksi.
Käyttö
1,1'-Bi-2-naftolia ja sen johdannaisia käytetään kiraalisina apuaineina. Se muodostaa komplekseja muun muassa alumiinin, titaanin, harvinaisten maametallien ja maa-alkalimetallien kanssa. Näitä käytetään asymmetrisinä apuaineina muun muassa eräissä hapetuksissa ja pelkistyksissä, epoksidoinneissa, Diels–Alder-reaktiossa, eenireaktioissa, aldolikondensaatiossa ja Michael-additiossa. Siitä valmistetaan myös asymmetrisissä pelkistyksissä käytettävää BINAP-yhdistettä käsittelemällä sitä fosfoniumsuolalla. BINOL:ia ja eräitä sen johdannaisia on tutkittu myös käytettäväksi organokatalyytteinä ilman koordinoitunutta metalli-ionia.
Töölön kirkko
Historia
Kirkon alttaritaulu on jäänyt keskeneräiseksi, koska tätä öljyvärimaalausta Iankaikkinen elämä maalannut taiteilija Henry Ericsson kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1933. Vihkikappelin Viinipuu-seinämaalaus, kastekappelin Jeesuksen kaste -seinämaalaus ja ala-aulan kaarisyvennyksen Mooses ja palava pensas -maalaus ovat taidemaalari Paavo Leinosen käsialaa. Kirkon 26-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan Urkutehdas.
Töölön kirkon korjaus alkuperäisasuunsa valmistui vuonna 2016. Korjauksen valmistuttua kirkon avajaisjuhlallisuudet pidettiin sunnuntaina 14. helmikuuta 2016. Peruskorjauksessa muun muassa uusittiin talotekniikka ja keittiötilat sekä palautettiin rakennuksen ulko- ja sisäpintoihin alkuperäinen väritys.
Pärinäpirtti
Töölön kirkon kellarin kerhohuone Pärinäpirtti eli "Päris" on ollut monien kerhojen kokoontumispaikka. Muun muassa kappalainen Ilmo Launis veti siellä askartelu- ja tekniikkakerhoja.
Woldemar von Daehn
Kuvernöörinä, senaattorina ja ministerivaltiosihteerin apulaisena
Von Daehn nimitettiin ministerivaltiosihteerin apulaiseksi Pietariin helmikuussa 1889. Suomen ja Venäjän suhteissa oli tuolloin alkamassa muutaman vuoden kestänyt kriisivaihe. Von Daehn oli jäsenenä keisari Aleksanteri III:n vaatimuksesta asetetuissa komiteoissa, jotka selvittivät Suomen posti-, tulli- ja rahajärjestelmien yhdistämistä vastaaviin venäläisiin laitoksiin. Hankkeista toteutui vain vuoden 1890 postimanifesti, jonka von Daehn joutui esimiehensä Casimir Ehrnroothin sairastaessa varmentamaan ja sai sen vuoksi osakseen paheksuntaa Suomessa.
Ministerivaltiosihteerinä
Ehrnroothin erottua von Daehnista tuli ministerivaltiosihteeri huhtikuussa 1891. Hieman myöhemmin lakkautettiin Suomen asiain komitea, minkä huhuttiin tapahtuneen von Daehnin aloitteesta. Hän ei todellisuudessa ollut aloitteentekijä, mutta piti lakkauttamista välttämättömänä eikä esittänyt siitä vastalausetta. Samana vuonna annettu uusi esittelyjärjestys lisäsi Venäjän ministerien mahdollisuuksia puuttua Suomen asioihin, mutta von Daehn sai sen lievennettyä muotoon, joka jätti ministerivaltiosihteerille oikeuden päättää, mitkä asiat vaativat muiden ministerien lausuntoa. Myös kiista Suomen rikoslain vahvistamisesta saatiin soviteltua loukkaamatta Suomen perustuslakeja, sillä von Daehnin vaatimuksesta Aleksanteri III ei tehnyt yksipuolisia muutoksia säätyvaltiopäivien päätöksiin vaan antoi rikoslaista kahdesti uuden esityksen, kunnes valtiopäivät hyväksyivät sen muuttamattomana. Von Daehn toisaalta painosti useasti säätyjä hyväksymään Pietarista annettuja lakiesityksiä uusien kriisien välttämiseksi.
Von Daehn yritti saada aikaan kompromissin Suomen ja Venäjän suhteita koskeneissa kiistoissa. Hän pyrki poistamaan Venäjän kansalaisten oikeuksia Suomessa koskevia rajoituksia, koska ne ärsyttivät Venäjän yleistä mielipidettä. Von Daehn oli jäsenenä vuosien 1892–1893 Bungen komiteassa, jossa hän vastusti venäläisen enemmistön esitystä yleisvaltakunnallisesta lainsäädäntöjärjestyksestä. Hän kuitenkin myös arvosteli oppia Suomen suuriruhtinaskunnasta valtiona, piti Mechelinin unioniteoriaa haitallisena radikalismina ja katsoi Ruotsin vallan aikaisten perustuslakien olevan vain osittain voimassa Suomessa. Von Daehnin näkemys Suomen oikeusasemasta oli lähellä professori Robert Hermansonin tulkintaa.
Von Daehnin aikana ministerivaltiosihteerin vaikutusvalta palautui lyhytaikaisesti lähes samalle tasolle kuin Alexander Armfeltin ja Emil Stjernvall-Walleenin aikana. Von Daehn pyrki luomaan henkilökohtaisen luottamussuhteen keisariin, ja Aleksanteri III:n eläessä hän osin onnistuikin siinä. Von Daehn oli venäläistä Vjatšeslav von Plehweä lukuun ottamatta viimeinen Suomen ministerivaltiosihteeri, joka oli tarpeeksi vaikutusvaltainen vastustamaan Venäjän ministereitä. Suomen kenraalikuvernööri Fjodor Heidenin ja Venäjän opetusministeri Ivan Deljanovin vaatiessa Suomen venäjänkielisten keski- ja alkeiskoulujen asettamista Venäjän opetusministeriön alaisuuteen von Daehn sai taivuteltua keisarin vastustamaan esitystä. Historiantutkija Osmo Jussilan mukaan von Daehn käyttäytyi kuin olisi ollut kenraalikuvernöörin yläpuolella oleva Suomen käskynhaltija, mihin saattoi vaikuttaa hänen pitkä palveluksensa Kaukasiassa. Hän myös teki omavaltaisia muutoksia senaatin ja säätyjen esityksiin keisarille.
Von Daehn onnistui vuonna 1894 hankkimaan uudelta hallitsijalta Nikolai II:lta kaavanmukaisen Suomen hallitsijanvakuutuksen pyytämällä audienssia jo Aleksanteri III:n kuolinpäivänä ja rientämällä keisarin luo Livadijaan Krimille ennen kuin kukaan muu ehtisi vaikuttaa tämän kantaan. Hallitsijanvakuutuksen hankkimista pidettiin Suomessa suoranaisena urotekona, ja von Daehnin maine parani huomattavasti. Hänen suhteensa Nikolai II:een ei kuitenkaan ollut yhtä vahva kuin Aleksanteri III:een, joten hänen mahdollisuutensa jarruttaa Suomeen kohdistuvia uhkia heikkenivät. Von Daehn kuitenkin päihitti vielä kenraalikuvernööri Heidenin järjestämällä vuonna 1896 keisarilta asetuksen, jolla senaatille siiirrettiin aiemmin keisarille kuulunutta päätösvaltaa eräissä nimityskysymyksissä. Seuraavana vuonna von Daehn sai keisarin hyväksymään rautatieyhteyden rakentamisen Tornioon, vaikka Venäjän sotaministeri Pjotr Vannovski piti Ruotsin rajalle ulottuvaa rautatietä turvallisuusuhkana.
Von Daehnilla oli hyvät suhteet Venäjän valtiovarainministeri Ivan Vyšnegradskiin ja tämän seuraajaan Sergei Witteen. Suomessa hänen tärkeitä yhteistyökumppaneitaan olivat fennomaanisenaattorit Y. S. Yrjö-Koskinen ja K. F. Ignatius, minkä lisäksi hän käytti neuvonantajinaan entistä prokuraattoria Robert Montgomerya ja Mecheliniäkin.
Von Daehn toimi ministerivaltiosihteerin viran ohessa Helsingin yliopiston virkaa tekevänä kanslerina. Hänen aloitteestaan yliopistoon perustettiin vuonna 1896 maatalous-taloudellinen osasto, josta tuli myöhemmin maatalous-metsätieteellinen tiedekunta. Von Daehn uskoi maatalouden kehittämisen edistävän Suomen talouskasvua ja siten lisäävän maan vapautta. Professorien nimitysoikeus siirrettiin vuosina 1896 ja 1898 keisarilta kanslerille.
Aavistaessaan Suomen tilanteen pian hankaloituvan von Daehn jätti vuosina 1897–1898 useita eronpyyntöjä, joihin Nikolai II lopulta yllättäen suostui 11. kesäkuuta 1898. Keisarin päätökseen lienee vaikuttanut Suomen erillisen sotaväen lakkauttamista valmistellut sotaministeri Aleksei Kuropatkin, joka halusi vaikutusvaltaisen von Daehnin pois tieltä. Ministerivaltiosihteerin virkaa jäi hoitamaan von Daehnin kokemattomampi apulainen Victor Napoleon Procopé, josta ei ollut vastusta Kuropatkinille. Von Daehn vapautettiin viikkoa myöhemmin myös armeijasta jalkaväenkenraaliksi ylennettynä. Vain kaksi kuukautta myöhemmin Nikolai Bobrikov nimitettiin Suomen kenraalikuvernööriksi.
Kartanonomistajana ja viimeiset vaiheet
Von Daehn asettui aluksi viettämään eläkepäiviään Sippolan kartanoon, jonka hän oli perinyt vuonna 1894 kuolleelta veljeltään Alexanderilta. Hän oli teettänyt kartanon päärakennukseen 1890-luvun puolivälissä arkkitehti Jac. Ahrenbergin suunnitteleman korotuksen. Von Daehn kuitenkin myi kartanon Halla Oy:lle ja muutti vuonna 1899 pysyvästi ulkomaille. Hän kuoli seuraavana vuonna Roomassa, jossa hänet haudattiin ei-katolisten hautausmaalle.
Puoliso ja lapset
Von Daehn nai vuonna 1871 ruhtinatar Nina Svjatopolsk-Mirskajan (1852–1926), jonka isä oli jalkaväenkenraali Dmitri Svjatopolsk-Mirski. Heille syntyi yksi tytär ja neljä poikaa, jotka kaikki ryhtyivät sotilasuralle. Pojista kaksi kaatui Venäjän–Japanin sodassa ja kaksi muuta, 1. luokan kapteeni Dmitri von Daehn ja eversti Peter de Daehn, kuolivat lapsettomina maanpaossa Roomassa vuosina 1937 ja 1971. Von Daehnin suku merkittiin sammuneeksi Suomen ritarihuoneella, kun Dmitri von Daehnin adoptoima kasvattipoika Alexander kuoli vuonna 1979.
Muuta
Helsingin Latokartanossa sijaitseva Von Daehnin katu on nimetty Woldemar von Daehnin mukaan.
Majed Saeed Sultan
Majed Saeed Sultan, alkuperäiseltä nimeltään Elijah Kosgei (s. 3. marraskuuta 1986 Keniassa) on kalenjin-heimosta lähtöisin oleva 800 metrin juoksija.
Majed Saees Sultan on alkujaan Kenian kansalainen, mutta loikkasi sittemmin monien muiden kenialaisjuoksijoiden tavoin Qatariin. Kesäkuussa 2004 hän sijoittui Aasian nuorten mestaruuskilpailuissa 800 metrillä toiseksi ajalla 1.51,34, ja kuukautta myöhemmin voitti Grossetossa nuorten maailmanmestaruuden ajalla 1.47,33.
Toisin kuin Saif Saaeed Shaheenin ja Ahmad Hassan Abdullahin tapauksissa, ei Kenian liitto estänyt Majed Saeed Sultanin osallistumista 2004 Ateenan olympialaisiin, koska hän oli vaihtanut kansalaisuutta ennen nousuaan miesten maajoukkuetasolle. Ateenassa Sultan sijoittui omassa 800 metrin alkuerässään neljänneksi ajalla 1.47,92, mutta ei päässyt jatkoon.
Syyskuussa 2005 Majed Saeed Sultan voitti Aasian mestaruuden omalla ennätysajallaan 1.44,27.
Majed Saeed Sultan on 190 senttimetriä pitkä ja painaa 68 kilogrammaa.
Harmonikkayhtye
thumb|350px|[[Salon Seudun Harmonikkakerhon Ykkösharmonikat esiintymässä lokakuussa 2008.]] Harmonikkayhtye tai harmonikkaorkesteri voi tarkoittaa pelkästään harmonikoista koostuvaa kokoonpanoa tai kokoonpanoa, jossa on harmonikkojen lisäksi muitakin soittimia lisäämässä yhtyeeseen harmoniaa tai rytmiä. Nykyisin harmonikkayhtyetoiminta tapahtuu useimmiten paikallisissa harrastusluonteisissa harmonikkakerhoissa, mutta myös ammattimaisia harmonikkakokoonpanoja on esiintynyt 1900-luvun alkupuolelta lähtien.
Harmonikkayhtyeiden alkujuuret ovat 1920-luvulla, jolloin saksalainen harmonikanvalmistaja Hohner sponsoroi yrityksen harmonikoilla soittanutta harmonikkaorkesteria. Orkesteri kiersi esiintymässä ympäri Eurooppaa ja markkinoi samalla yrityksen instrumentteja. Hohner julkaisi myös harmonikkaorkestereille tarkoitettua nuottimateriaalia, mikä vaikutti laajalti monien harrastajayhtyeiden syntyyn. Saksassa natsien valta-aika jarrutti harmonikkaorkesterien kehitystä, koska harmonikkaa ei pidetty kansallissosialistiselle aatteelle sopivana instrumenttina. Harmonikkaorkesteri-ilmiö jatkoi kuitenkin etenemistään etenkin muualla manner-Euroopassa ja Britanniassa. Britanniassa harmonikka alkoi syrjäyttää ukulelea suosittuna kansansoittimena 1930-luvulla ja eri puolelle maata syntyi useita paikallisia harmonikkayhtyeitä. Maan tanssisaleissa nähtiin tyypillisesti orkestereja, joissa oli kolme, usein enemmän, pianoharmonikansoittajaa eturivissä, joita tuki rytmiryhmä. Äänen laatu veti hyvin vertoja sen ajan muille kokoonpanoille. Tosin kriitikot saattoivat kommentoida: "herrasmies tietää, kuinka harmonikkaa soitetaan, mutta ei tee sitä!"
Ammattimaisten harmonikkayhtyeiden kulta-aikanakin, saati sen jälkeen, on harmonikkayhtyeiden musisointi yleisimmin tapahtunut harrastusluonteisissa harmonikkakerhoissa, joiden jäsenet kokoontuvat soittamaan motiivinaan innostus harmonikkamusiikkiin sekä rakkaus instrumenttia kohtaan. Harmonikkakerhot voivat soittaa erityyppistä musiikkia, kevyestä klassisesta folkiin, ja käyttää erityyppisiä harmonikkojakin. Yhteistä on, että ne eivät kumartele sivistyneistön määrittelemiä korkeakulttuurin standardeja vaan organisoivat itse oman musiikillisen yhteisönsä, jonka kilpailuja, konsertteja, kiertueita, uutislehtiä, verkkosivustoja, kansainvälisiä kontakteja jne. pidetään yllä vapaaehtoisvoimin.
thumb|350px|Harmonikkakulkue Bushmillsissa, Pohjois-Irlannissa vuonna 2006 Erityinen poliittisen toiminnan ympärille kehittynyt harmonikkaorkesterin muoto on Pohjois-Irlannin protestanttien keskuudessa esiintynyt marssiva, jopa 30-henkinen harmonikkakulkue. Harmonikkakulkueet marssivat kaduilla esittäen kansallismielisiä irlantilaisia lauluja ja hymnejä poliittisen kantansa ilmaisemiseksi. Irlannissa puolestaan on esiintynyt vastaavia kansanmusiikkikulkueorkestereita ilman erityistä poliittista sanomaakin. Harmonikkayhtyeitä on käytetty muuallakin poliittisen propagandan välineenä, esimerkiksi 1960-luvun Kiinassa.
Suomen harmonikkaliittoon kuuluu noin sata alueellista harmonikkakerhoa ja -yhdistystä (2009).
Torkkelinpuistikko
thumb|Vanhoja kivitaloja Torkkelinkujalla, puiston vieressä. Torkkelinpuistikko on Torkkelinmäellä Helsingin Kalliossa sijaitseva pieni ja rauhaisa puisto, jossa on myös lasten leikkipaikka. Puiston on suunnitellut Elisabeth Koch. Puisto on hyvä esimerkki 1920-luvun säännöllisestä ja symmetrisestä puistoihanteesta.
Torkkelinpuistikkoa ympäröi orapihlaja-aidan lisäksi Torkkelinkuja ja sen varrella olevat vanhat kivitalot. Tämä tekee puistosta ympäröivää aluetta rauhaisemman ja eristetymmän.
Puiston ilmettä kohennettiin kesällä 2002. Puiston vanhat peruselementit ja geometria sekä puut ja leikattu orapihlaja-aita säilytettiin. Suurimmat muutokset näkyvät kasvillisuuden monipuolistumisessa, uusissa kalusteissa sekä puiston näkymien avartumisessa.
Useina kesäpäivinä Torkkelinpuistikossa, samoin kuin Torkkelinkujan rakennusten toisella puolella sijaitsevassa Pengerpuistossa, on runsaasti auringonpaisteesta ja puiston tarjoamasta rauhasta nauttivia kaupunkilaisia.
Bash
GNU Bash (sanoista Bourne again shell) on GNU-projektin POSIX-yhteensopiva komentotulkki. Bash on osittain yhteensopiva Unixin Bourne shellin kanssa. Nimi on sanaleikki: englannin kielen sana ”born”, joka lausutaan samalla tavalla kuin ”Bourne”, tarkoittaa syntynyttä. Born/Bourne again tarkoittaa siis uudestisyntynyttä, ja Bash on suuresti Bournen kaltainen.
Alkuperäisen Bourne shellin kehitti Stephen R. Bourne Bell Labsissa. Bashin pääasiallinen kirjoittaja on Brian Fox, joka julkaisi ohjelman vuonna 1987. Bash sai ominaisuuksia Bourne shellin lisäksi C shellistä ja Korn shellistä.
Bash sisältää ominaisuuksia ohjelmointiin ja interaktiiviseen käyttöön. Bash toteuttaa komentorivieditoinnin Readline-kirjaston avulla ja csh-komentotulkin tyylisen komentohistorian.
Bash on GPLv3-lisenssin alainen, ja se toimii GNU:n lisäksi monissa Unix-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä sekä Windowsissa. Bash on oletuskomentotulkki useimmissa Linux-jakeluissa. Bash toimi oletuskomentotulkkina myös macOS:ssä, kunnes Catalina-versiossa Zsh korvasi sen.
Bash voidaan mieltää ohjelmointikieleksi: se on Turing-täydellinen eli sillä voi tehdä kaikki ne asiat, joita tietokoneella voi ylipäätään tehdä.
Bash sisältää tuen muun muassa muuttujille, aritmetiikalle, taulukoille, ehtolauseille, toistorakenteille, funktioille ja Boolen algebralle.
Song Machine, Season One: Strange Timez
Song Machine, Season One: Strange Timez on Gorillazin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 23. lokakuuta 2020 levymerkillä Parlophone.
Hilary Deacon
Hilary John Deacon (10. tammikuuta 1936 Kapkaupunki – 25. toukokuuta 2010) oli eteläafrikkalainen arkeologi ja professori. Hän oli eteläafrikkalaisen Stellenboschin yliopiston arkeologian professori. Hän keskittyi tutkimuksessaan nykyihmisen syntyyn ja Afrikan arkeologiaan. Hän oli päätutkija Klasiesjoen luolilla, joka on siellä noin 125 000 vuotta sitten eläneiden anatomisesti nykyaikaisten ihmisten vanhimpia tunnettuja asuinpaikkoja.
Deacon suoritti maantieteen ja arkeologian alkuopinnot Kapkaupungin yliopistossa, josta hän valmistui 1955. Hän aloitti uransa kentällä geologina Itä- ja Länsi-Afrikassa ennen kuin hänet nimitettiin arkeologiksi ja apulaisjohtajaksi Grahamstownin Albany Museumiin, vuosiksi 1963-1971. Hän perusti sitten arkeologian osaston Stellenboschin yliopistoon, jossa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Vuonna 1967 hän toimi vuoden British Councilin tutkijana Lontoon yliopistossa. Hän sai filosofian tohtorin arvon Kapkaupungin yliopistosta 1974. Hän työskenteli vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä (1986); stipendiaattina Australian valtionyliopistossa Canberrassa (1984) ja vierailevana professorina Chicagon yliopistossa (1978).
Deacon opetti arkeologiaa Stellenboschin yliopistossa ja kirjoitti toistasataa julkaisua, lehtiartikkeleita, kirjoja, monografioita ja kokousselostuksia. Hän oli naimisissa Janette Deaconin kanssa, joka myös opetti Stellenboschin yliopistossa.
LIBOR
LIBOR (London Interbank Offered Rate) on päivittäin määriteltävä viitekorko, jolla pankit lainaavat vakuudettomia varoja toisille pankeille Lontoon pankkienvälisillä rahamarkkinoilla.
LIBOR:n määrittelyä koordinoi British Bankers' Association (BBA), joka myös julkaisee koronmäärittelyn tulokset yhdessä Reutersin kanssa aamupäivisin kello 11.00 jälkeen Lontoon aikaa.
LIBOR-korko määritellään kymmenelle eri valuutalle: Lisäksi LIBOR määritellään 15:lle eri lainasopimuksen kestoajalle, yhdestä päivästä yhteen vuoteen.
Kutakin valuuttaa varten BBA on koonnut vähintään kahdeksasta pankista koostuvan paneelin. Pankit valitaan paneeliin maineensa, toimintansa volyymin sekä kyseiseen valuuttaan liittyvän asiantuntemuksensa perusteella. BBA seuraa paneelin jäsenten toimia markkinoilla ja julkaisee niiden markkinoille antamat noteeraukset. LIBOR:n määrittelyssä jätetään näistä noteerauksista huomioimatta korkein neljännes ja alin neljännes; LIBOR saadaan kahden keskimmäisen neljänneksen noteerausten keskiarvosta.
Kuten muitakin vastaavia viitekorkoja, LIBOR-korkoa käytetään yleisesti määritellessä erilaisten rahamarkkinatuotteiden hintoja. LIBOR-korko on merkittävä viitekorko Yhdysvaltain dollari-, Ison-Britannian punta-, Sveitsin frangi-, Japanin jeni-, Kanadan dollari- ja Tanskan kruunu -määräisissä rahamarkkinasopimuksissa.
Vuonna 2018 LIBOR-korkoon sidottuja rahoitusinstrumentteja on noin 370 biljoonan Yhdysvaltain dollarin arvosta. Esimerkiksi laivanvarustajat sitovat kauppalaivojen lainat LIBORiin.
LIBORista on ollut sellaista puhetta, että siitä luovuttaisiin vuoden 2021 loppuun mennessä.
Mäntsälän suojeluskunta
Mäntsälän suojeluskunta oli Mäntsälässä 1917–1944 toiminut suojeluskunta. Se taisteli Suomen sisällissodassa valkoisten puolella ja Mäntsälän kapinassa Lapuan liikkeen puolella.
Perustaminen ja sisällissota
Mäntsälän suojeluskunta perustettiin 20. elokuuta 1917 Sääksjärven Pohjoispään Seurahuoneella. Se oli aluksi Sääksjärven suojeluskunta ja sen jäseniksi liittyi tuolloin noin 30 miestä. Se harjoitteli kaksi kertaa viikossa. Apteekkari lahjoitti suojeluskunnalle kahdeksan vanhaa kätkössä ollutta Grafton-kivääriä. Lisäksi suojeluskunta käytti aseinaan muun muassa seipäitä ja urheiluseura Veljen voimistelusauvoja.
Tammikuussa 1918 suojeluskunnassa oli 75 jäsentä, joista 20 oli muilta kyliltä kuin Sääksjärveltä. 29. tammikuuta 1918 suojeluskunta komennettiin Sipooseen, mutta kun punaiset eivät hyökänneetkään sinne, joukot siirtyivät Keravalle. Suojeluskunta sai tulikasteensa Keravan taistelussa yrittäessään vallata Keravan rautatieaseman punaisilta. Valtaus epäonnistui ja Mäntsälän suojeluskunta koki ensimmäiset tappionsa: viisi suojeluskunnan jäsentä jäi vangiksi ja heidät surmattiin. Lisäksi kaksi suojeluskuntalaista haavoittui. Sääksjärven suojeluskunta oli Mäntsälän ainoa suojeluskunta, ja niinpä se siirtyi 1. helmikuuta kirkonkylään, jossa se majoittui kansakoululle ja kunnantalolle. Tässä vaiheessa Hirvihaara ja Ohkola olivat punaisten hallussa ja niistä tuli joitakin miehiä suojeluskuntaan.
3. helmikuuta suojeluskunta perääntyi Sääksjärvelle ja sieltä edelleen Askolan Monninkylään. 5. helmikuuta punaiset valtasivat Mäntsälän. Suojeluskunta kuitenkin palasi Sääksjärvelle mukanaan vahvistuksia Porvoosta. Valkoiset joukot pyrkivät valtaamaan kirkonkylän ja kohtasivat punaiset Sääksjärven taistelussa 7. helmikuuta. Taistelussa kaksi suojeluskunnan jäsentä kaatui, yksi katosi ja viisi haavoittui. Suojeluskunta otti kaksi vankia, joista toinen pakeni, mutta toinen tapettiin. Taistelun jälkeen suojeluskunta perääntyi taas Monninkylään. Tämän jälkeen suojeluskuntalaiset osallistuivat Pellingin retkeen siirtymällä osittain Porvooseen ja edelleen hiihtäen Pellinkiin. Osa suojeluskuntalaisista alkoi palata koteihinsa, mutta osa jäi piileskelemään metsiin. Punaiset vakiinnuttivat valtansa Mäntsälässä.
Huhtikuussa punaiset alkoivat perääntymään maahan saapuneita saksalaisia joukkoja. He poistuivat Porvoosta Mäntsälään, jonka myötä Sääksjärven suojeluskunta harjoitteli pari viikkoa Porvoossa. Huhtikuun lopulla punaiset perääntyivät Mäntsälästä. Tämän jälkeen suojeluskunta saapui sinne. Suojeluskuntalaiset alkoivat etsimään vallankumoukseen osallistuneita sekä vangita ja surmata heitä. Meijeristä tehtiin punaisten vankila, josta vankeja kuljetettiin pikaoikeudenkäyntien jälkeen hautausmaan luo ruumishuoneen seinää vasten ammuttavaksi. Kostotoimet kestivät vuoteen 1919 asti.
Sisällissodan jälkeen
Mäntsälän kunnanvaltuusto kokoontui toukokuussa 1918 ja antoi 20 000 markkaa taloudellista tukea Sääksjärven suojeluskunnalle, josta kasvoi seuraavina vuosina Mäntsälän suojeluskunta. Vuonna 1919 valtuusto antoi 50 000 markkaa avustusta. Vasemmisto vastusti suojeluskunnan tukemista. Vielä vuonna 1922 sitä tuettiin, mutta sen jälkeen ei enää pitkään aikaan. Mäntsälän kunnanvaltuustossa oli vasemmistoenemmistö vuoteen 1947 asti.
Mäntsälän kartano lahjoitti tontin ja maanviljelijät tukkeja Mäntsälän suojeluskuntataloa varten. Lisäksi rakennusta varten otettiin 750 000 markan laina. Talon vihkiäisjuhlat pidettiin 26. elokuuta 1926. Kunnan tuella tehtiin keräys, jonka avulla pystytettiin surmansa saaneiden suojeluskuntalaisten muistomerkki. Siinä oli 32 nimeä ja se paljastettiin myös vuonna 1926.
Mäntsälän suojeluskunta osallistui Lapuan liikkeen jäsenten käynnistämään Mäntsälän kapinaan vuonna 1932. Kun kapina epäonnistui, suojeluskunnan toiminta laamantui vuosiksi.
Flemming Flindt
Flemming Ole Flindt (30. kesäkuuta 1936 – 3. maaliskuuta 2009) oli tanskalainen nykytanssija ja koreografi.
Flindt syntyi Kööpenhaminassa ja aloitti uransa 19-vuotiaana. Hän oli ennättänyt niittää mainetta jo Lontoota ja Pariisia myöten ennen kiinnitystään solistitanssijaksi Pariisiin (1960–1965).
Flindt toimi vuosina 1966–1978 Tanskan kuninkaallisen balettin johtajana. Monet hänen koreografioistaan ovat syntyneet Eugène Ionescon näytelmiin pohjautuen.
Katupoikia
B-puoli
”Lanka palaa” on versio vuonna 1967 ensi-illan saaneesta Hair-musikaalin laulusta ”Flesh Failures (Let The Sun Shine In)”. Sen on aiemmin esittänyt suomeksi nimellä ”Kulje valoon kulje Aurinkoon” Tampereen Popteatteri. ”Tiina on niin nuori” on versio The Ramones -yhtyeen kappaleesta ”Sheena Is a Punk Rocker”.
Punapyy
Punapyy (Alectoris rufa) on peltopyytä hieman suurempi kanalintu. Sitä tavataan Lounais-Euroopassa ja Englannin eteläosissa, jonne laji on istutettu 1700-luvulla. Punapyy viihtyy viljelysmailla, mutta myös muilla kuivilla avomailla ja kivikoissa. Lajia ei tavata ollenkaan Euroopan ulkopuolella, se on mitä tyypillisin paikkalintu.
Ulkonäkö
Punapyylle on tunnusomaista vaalea leukalappu, jota ympäröi musta reunus. Rinnassa ja kyljissä on mustia poikittaisviiruja. Linnun selkäpuoli on harmaanruskehtava ja jalat sekä nokka punaiset. Vaaran uhatessa punapyy mieluummin pakenee juosten kuin lähtee lentoon. Punapyy on 33–34 cm pitkä ja painaa 500–700 grammaa.
Sukulaiset
Punapyyllä on Euroopassa lähisukulaisia lajeja, joilla kaikilla on pystyviiruinen kylkikuvio. Kivikkopyy asustaa Apenniinien niemimaan vuoristoissa, Alpeilla ja Balkanin niemimaalla. Vuoripyytä tavataan puolestaan Balkanin koillisosissa ja Turkissa. Koska punapyy ja sen lähisukulaiset ovat tyypillisiä paikkalintuja, on luonnollista, että lajeja ei ole tavattu Suomessa.
Lisääntyminen
Naaras munii 10–17 munaa ja hautoo niitä noin 25 vuorokautta. Poikaset oppivat nopeasti ottamaan lentopyrähdyksiä.
Ravinto
Punapyyt syövät siemeniä, silmuja ja maassa eläviä selkärangattomia.
Georges Hatot
Georges Hatot (22. joulukuuta 1876 Pariisi – 11. elokuuta 1959 Pariisi ) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Pariisin teattereissa työskennellyt Hatot siirtyi vuonna 1896 Lumièrelle, jossa hän ohjasi etupäässä historiallisten tapahtumien rekonstruktioita. Lumièren lopetettua elokuvatuotantonsa vuonna 1901 Hatot työskenteli vähän aikaa Gaumontilla ja siirtyi sitten Pathé Frèresille, jossa hän ohjasi etupäässä komedioita muun muassa käsikirjoittaja André Heuzén ja näyttelijä André Deedin kanssa.
Vuonna 1908 Hatot siirtyi Éclairille, jossa hän teki Victorin Jassetin kanssa muun muassa suositun Nick Carter -etsiväsarjan (1908–1909). Vuonna 1910 Hatot perusti oman tuotantoyhtiön Société du film négatif, jolle Jasset ohjasi suositun Docteur Phantom -sarjan. Yhtiön Montreuilin studio paloi pian tämän jälkeen ja Hatot vetäytyi elokuva-alalta.
Ketanseriini
Ketanseriini on lääke. Se parantaa ääreisverenkiertoa esimerkiksi haavoissa, kun niihin levitetään ketanseriinivoidetta. Se myös laskee verenpainetta suun kautta käytettynä. Ketanseriinia käytetään Suomessa hevosille tarkoitetuissa voiteissa, jotka nopeuttavat jalkahaavojen parantumista. Ketanseriini saa aikaan lääkevaikutuksensa tiettävästi olemalla 5-HT2A-serotoniinireseptorin ja adrenergisten α1-reseptorien antagonisti. Ketanseriini on heikko emäs, sillä sen happovakio on 3.30. Se on niukkaliukoinen veteen. Sen suoloja, kuten tartraattia, käytetään lääkkeissä. Ketanseriinin kehitti Janssen Pharmaceutica -lääkeyritys vuonna 1980. Ketanseriinin kehityksen varhaisvaiheessa se tunnettiin koodilla R 41 468.
Käyttö
Ketanseriinia käytetään Suomessa kauppanimellä "Vulketan" hevosille tarkoitetuissa voiteissa, jotka edistävät raajojen haavojen parantumista ja ehkäisevät liian arpikudoksen muodostumista niihin. Voiteen ketanseriini estää serotoniinireseptorien aktivaation kautta välittyvää suonten supistumista ja makrofagien toiminnan heikentymistä varhain muodostuneessa haavassa, jolloin tulehdusreaktio haavassa tehostuu ja sen parantuminen nopeutuu.
Ketanseriinia myydään ainakin Meksikossa kauppanimellä "Sufrexal" ihmisille tarkoitettuna yhdistelmälääkevoiteena, jossa on myös mikonatsolia tai metronidatsolia. Voidetta käytetään haavaumien hoitoon.
Haittavaikutukset
Mikäli ketanseriinia käytetään suun kautta verenpaineen laskemiseen, sen yleisimpiä haittavaikutuksia ihmisissä ovat sekavuus, väsymys, turvotus, suun kuivuminen ja kehonpainon nousu.
Toimintamekanismi
Ihmisissä ketanseriini on antagonisti 5-HT2A-serotoniinireseptorille ja H1-histamiinireseptorille. Ketanseriinin affiniteetti (Ki) näille reseptoreille on 1–2 nanomoolia per litra (nM). Se on heikompi antagonisti α1A- α1B- ja α1D-adrenergisille reseptoreille (Ki 5–25 nM) ja 5-HT2C-reseptorille (Ki noin 50 nM). Se on heikko antagonisti 5-HT1D-reseptorille, 5-HT2B-reseptorille, α2A-reseptorille ja D1-dopamiiminireseptorille (Ki 100–220 nM).
Metabolia ja farmakokinetiikka
Terveissä ihmisissä ketanseriini saavuttaa maksimipitoisuuden veriplasmassa 0.5–2 tunnissa annoksen nielemisestä. Sen proteiinisitoutuvuus veren albumiiniin on noin 95%. Sen puoliintumisaika on 9–25 tuntia. Viiden päivän aikana noin 68% niellystä annoksesta poistuu virtsassa ja 24% poistuu ulosteissa.
Alle 2% ketanseriinista poistuu kehosta sellaisenaan. Pääosa ketanseriinista läpikäy ensikierron metabolian, jossa sen avoketjuisen rakenteen karbonyyli pelkistyy OH-ryhmäksi tuottaen ketanserinolin. Ketanserinoli poistuu kehosta sellaisenaan tai glukuronidijohdannaisena. Merkittävä osa ketanseriinista hajoaa piperidiinirakenteensa typen kohdalta N-dealkylaatiossa kahdeksi molekyyliksi. Pieni osa myös hydroksyloituu fluoria sisältämättömästä bentseenirakenteestaan tuottaen 6-hydroksiketanseriinia.
Tutkimus
LSD:n kaltaiset psykedeelit ovat 5-HT2A-reseptorin agonisteja ja saavat siten aikaan hallusinogeeniset vaikutuksensa. Ketanseriini on 5-HT2A-reseptorin antagonisti, joten sillä voidaan estää psykedeelien hallusinogeeniset vaikutukset. Nieltäessä 40 milligrammaa (mg) ketanseriinia, se estää tunnin jälkeen niellyn 200 mikrogramman LSD-annoksen vaikutukset ihmisissä lähes täysin. Ketanseriinin saattaa toimia kilpailevana antagonistina LSD:lle, jolloin se voisi kumota LSD:n vaikutukset myös LSD-annoksen ottamisen jälkeen, mutta tutkimustulokset tästä asiasta valmistuvat vasta vuoden 2021 loppupuolella. Ketanseriini estää ihmisissä esimerkiksi myös sen kanssa samaan aikaan niellyn psilosybiinin ja suurelta osin (muttei kokonaan) myös dimetyylitryptamiinia sisältävän ayahuascan halusinogeeniset vaikutukset.
Pilkku (sarjakuvahahmo)
Pilkku (oikealta nimeltään Jonathan Ohnn, ) on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisessa Spectacular Spider-Man-lehden numerossa 98 (1985). Hahmon loivat Al Milgrom ja Herb Trimpe.
Suomessa Pilkku esiintyi ensimmäisen kerran Hämähäkkimies-lehden numerossa 4 (1988).
Historia
Jonathan Ohnn oli kerran rikollislordi Kingpinille työskentelevä tiedemies, joka yritti luoda uutta kätyriä Tikarin surmaaman Vastauksen tilalle. Ohnn käänsikin tutkimuksensa Tikarin partneriin, Viittaan ja tämän synkkään ulottuvuuteen.
Laitteillaan hän yritti avata portaalia tuohon ulottuvuuteen, mutta epäonnistui ja päätti uhkarohkeasti astua sisälle syntyneeseen aika/paikkarepeämään. Pökertynyt Ohnn huomasi olevansa Pilkkujen Ulottuvuudessa, joka on eräänlainen välitila todellisuuksien välillä.
Palatakseen takaisin laboratorioon erään pilkun kautta Ohnn huomasi olevansa kokonaan pilkkujen peittämä. Jokainen pilkuista osoittautui päteväksi siirtolaitteeksi ajassa ja avaruudessa.
Samanaikaisesti Hämähäkkimies ja Musta Kissa tutkivat Kingpinin rakennuksia erään rikoksen vuoksi. Itseään Pilkuksi nimittävä Ohnn taisteli Hämähäkkimiehen kanssa ja onnistui voittamaan hänet. Hämähäkkimiehen palatessa myöhemmin supersankari kuitenkin voitti Pilkun, joka lupasi, ettei enää koskaan hairahtuisi rikoksen poluille.
Vuosien kuluttua Pilkku kuitenkin palasi vainoamaan Hämähäkkimiestä yhdessä Gibbonin, Harmaakarhun ja Kengurun kanssa. Epäonniset Ö-luokan sankarit hävisivät Hämähäkkimiehelle tämän yllyttäessä Gibbonin ja Harmaakarhun muiden roistojen kimppuun.
Pilkun kaappasi myöhemmin salaperäinen Gideon Trust-organisaatio. Organisaatio käytti Pilkkua julmasti hyväkseen avaamalla tämän kautta portaalin Negatiiviselle Vyöhykkeelle, jonka hyödyntämättömiä luonnonvaroja Gideon Trust yritti omia itselleen. Ihmeneloset kuitenkin saivat tietää organisaation aikeista ja nämä pysäyttivät roistot ja vapauttivat Pilkun, joka kuitenkin näytti kuolleen.
Pilkku kuitenkin selvisi ja liittyi myöhemmin Hautakiven rikollisliigaan, jossa sadistinen Hautakivi tappoi Pilkun taittamalla tältä niskat.
Pilkku ei kuitenkaan kuollut tästäkään vaan palasi jälleen ja päätti tavata vanhan ystävänsä Slyden. Molemmat järkyttyivät kuullessaan, että rikollisjoukkio Hydra vainosi pienemmän tason superroistoja.
Saapuessaan tapaamispaikalle Pilkku kuitenkin tapasi aivopestyn Elektran Slyden ruumiin äärestä Käden ninjojen kanssa. Hydra pyrki keräämään valtavan armeijan superroistoja, mutta hyökätessään YPKVV:n kimppuun näiden aikeet pysäytti Wolverine.
Voimat & varusteet
Jonathan Ohnnin kokemukset Pilkkujen Ulottuvuudessa muokkasivat hänen ihostaan valkoisen ja täplitetyn kauttaaltaan mustilla tila/paikkakeroutumilla. Pilkkujen kautta voi siirtää joko kokonaisen tai osan fyysisestä objektista (jopa toisia ihmisiä). Pilkku voi muokata pilkkujaan miten haluaa - suurentaa tai pienentää niitä tai kiinnittämällä useita pilkkuja yhteen muodostaen näin yhden suuremman pilkun.
Ohnn voi myös liikutella vapaasti pilkkujaan ympäri kehoaan tai ottaa niitä pois asettaen niitä kirjaimellisesti mihin tahansa, jopa ilmaan roikkumaan painovoimaa uhmaten. Pilkku kykenee itse päättämään mikä pilkuista toimii ulostuloaukkona siirryttäessä paikassa. Keskittymällä Ohnn kykenee palaamaan ihmismuotoonsa. Näin tehdessään pilkut kasautuvat yhdeksi suureksi pilkuksi hänen rintaansa.
Pilkun suosima hyökkäysmetodi on yksinkertainen: hän irrottaa kehostaan lukuisia pilkkuja, jotka sitten heittää vastustajansa ympärille. Tämän jälkeen hän syöksyy Pilkkujen Ulottuvuuteen alkaen potkia ja lyödä vastustajaansa joka suunnalta.
Pilkku voi myös asettaa pilkkujaan fyysisten iskujen tielle, jolloin esimerkiksi vastustajan nyrkki uppoaa vaarattomasti toiseen ulottuvuuteen. Pilkku on saanut jopa Hämähäkkimiehen maahan näennäisen vaarattomilla voimillaan, koska tämän vaisto ei toimi Pilkun suorittamia pilkkuhyökkäyksiä vastaan (vrt. Venom).
Ohnn on myös nerokas fyysikko ja tiedemies.
Pilkku muissa medioissa
200 px|left|thumb|Pilkku Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa. Pilkku esiintyi yhdessä Hämähäkkimiehen animaatiosarjan osassa, numerossa 39 (Pilkku). Hänen äänenään toimi Oliver Muirhead.
Episodissa Tony Stark erotti Jonathan Ohnin vaarallisten ulottuvuuskokeiden seurauksena. Myöhemmin Kingpin hyötyi Ohnnin tiedoista teeskentelemällä hyväntahtoista tieteidensuosijaa ja muokkaamalla Ohnnista Pilkku. Myöhemmin Pilkku hyökkäsi Hämähäkkimiehen kimppuun, mutta ei pärjännyt Hämähäkkimiehelle ja selitti tälle, kuka hänen pomonsa oli. Kingpinin oli innoissaan, kun Pilkku toi hänelle Hämähäkkimiehen tajuttomana, mutta se olikin ansa ja Hämähäkkimies ja Kingpin taistelivat. Tohtori Herbert Landon kuitenkin huomauttaa taivaalla olevasta suuresta pilkusta ja Hämähäkkimies ja Pilkku lähtevät pysäyttämään sitä. Pilkku joutui kuitenkin oman villiintyneen ulottuvuusportaalinsa imuun ja katosi samalla tuhoten ulottuvuusportin.
Sarjan toiseksi viimeisessä jaksossa, toisessa maailmassa (Ben Reillyn kertomuksen mukaan) Ohn työskenteli Kingpinille ja oli näemmä tässäkin maailmassa ulottuvuusporttien asiantuntija. Ben Reilly (sen maailman Hämähäkkimies) seititti Ohmin maahan ja pian tämän jälkeen ulottuvuusportista ilmestyi Carnage- symbiootti...
Siikajärvi (Espoo ja Kirkkonummi)
Espoon osalta Siikajärvi sijaitsee saman nimisessä harvaanasutussa kaupunginosassa. Järven lounaisosa kuuluu Kirkkonummeen, Vihtiin kuuluu pieni alue edellä mainitun saaren länsipuolella.
Siikajärven kasvillisuus on niukkaa ja se koostuu pääosin ilmaversoiskasvillisuudesta. Kalalajeista edustettuina ovat muun muassa ahven ja hauki sekä siika istutettuna.
Siikajärven ympäristössä on useita pieniä järviä ja lampia, kuten Heinäslampi idässä ja Kolmuslampi pohjoisessa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee runsaan kilometrin Siikajärvestä itään. Turunväylä kulkee Siikajärven eteläpuolitse. Veikkolan taajama sijaitsee kolmisen kilometriä Siikajärvestä länteen.
Ensimmäiset asiakirjamaininnat Siikajärvestä ovat 1700-luvun puolivälistä. Järvestä on käytetty muun muassa nimeä Sikjärvi Träsk, mutta sillä ei ole koskaan ollut virallista ruotsinkielistä nimeä.
Siikajärven rannalla ovat sijainneet Espoon puolella Keskon K-instituutti, nykyinen (2020-luku) Nuuksionranta ja Kirkkonummen puolella Suomen rakennustyöläisten liiton Siikaranta-opisto , joka toimii nykyisin (2023) nimellä Hotelli Nuuksio.
Camilleri
Camilleri on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pimeä aika
Pimeä aika on historian ajanjakso, jolta on käytettävissä hyvin vähän tai ei lainkaan dokumentteja. Nimitystä käytetään seuraavista aikakausista:
Adams
Adams tarkoittaa seuraavia:
V.V.V.
V.V.V. (oik. Marko Antero Viitasaari ) on Maj Karma -yhtyeessä vuosina 1992–2004 soittanut basisti. Ennen Maj Karmaa V.V.V. soitti muun muassa kitaraa Sobibor-nimisessä thrash metal -yhtyeessä.
Maksamaa
Maksamaa on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjanmaalla. Maksamaan ja Vöyrin kunnat yhdistyivät Vöyri-Maksamaan kunnaksi vuoden 2007 alussa. Maksamaalla asui kuntaliitoksen toteutuessa runsaat tuhat henkeä. Kuntaliitoksen yhteydessä uuden kunnan vaakunaksi valittiin Maksamaan vaakuna.
Maksamaan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa ja grötbullar eli ”puuropullat”.