cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ritva Auvinen
Auvisen puoliso oli kenraalimajuri Pentti Kolehmainen. Auvinen oli nuorin yhdeksänlapsisessa perheessä, jonka äiti oli musikaalinen. Hän oli alkujaan kouluttautunut voimistelunopettajaksi ja aloitti laulunopinnot yli 30-vuotiaana Mirjam Helinin johdolla. Ensikonserttinsa hän piti 1965. Hänen uraansa kuuluu yli 50 oopperaroolia, ja hän on konsertoinut myös ulkomailla. Lisäksi hän on toiminut laulunopettajana Sibelius-Akatemiassa ja Stadiassa. Konserteissa hänen pianistinaan on toiminut Gustav Djupsjöbacka; toinen pitkäaikainen yhteistyökumppani on Collin Hanssen.
Auvinen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1979.
Vilho Lindén
thumb|150px|Vilho Lindén Vilho Lindén (29. joulukuuta 1897 Karjalohja – 10. tammikuuta 1970) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Juho Robert Linden ja Alma Sofia Lietzen. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1923 Kerttu Aune Paganuksen kanssa, josta hän erosi vuonna 1958 ja avioitui uudelleen 1958 Eila Enqvistin kanssa, joka kuoli jo seuraavana vuonna.
Opinnot
Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Haminan yhteislyseossa vuonna 1930. Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuosina 1927–1928 ja upseerien talvikoulutuskurssin vuonna 1931.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan.
Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1918 alkaen 12. jääkäripataljoonaan perustetun konekiväärikomppanian päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon piiritykseen.
Sisällissodan jälkeinen aika
Hän palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Jääkärirykmentti n:o 2:ksi ja myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Rykmentistä hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1918 alkaen Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:n (myöhempi nimi Viipurin rykmentti) 3. konekiväärikomppaniaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana ja oli komppanian mukana Repolassa ja toimi Omelian ja Muujärven vartiokomennuskuntien päällikkönä. Hänet määrättiin 16. kesäkuuta 1919 edellä mainitun komppanian ja 27. heinäkuuta 1928 alkaen 2. konekiväärikomppanian päälliköksi. Hän oli Viipurin rykmentin aliupseerikoulun johtajana vuosina 1928–1930 ja hoiti useita kertoja pataljoonankomentajan tehtäviä vuosina 1930–1932. Hänet määrättiin 1. heinäkuuta 1933 toisen ja 29. syyskuuta 1933 ensimmäisen pataljoonan komentajaksi, josta hänet siirrettiin 11. syyskuuta 1935 Pohjan rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi ja komennettiin 11. heinäkuuta 1938 vuodeksi ensimmäiseksi sotilasohjaajaksi Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin esikuntaan.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui 3. pataljoonan komentajana 3. Prikaatissa ja osallistui taisteluihin Raudussa, Summassa, Kämärällä ja Talissa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes siirrettiin ensin 2. pataljoonan komentajaksi 1. Prikaatiin ja edelleen 1. pataljoonan komentajaksi 12. prikaatiin. Jatkosotaan hän osallistui Linnoituspataljoona 14:n komentajana, josta hänet siirrettiin Jalkaväkirykmentti 11:n komentajaksi, missä tehtävässä oli vuoteen 1943 saakka, jolloin siirtyi rykmentin komentajan apulaiseksi. Jatkosodassa hän otti osaa taisteluihin Uhtuan suunnalla. Hänet siirrettiin vuonna 1943 Jalkaväenkoulutuskeskus 23:n päälliköksi, josta hänet siirrettiin Pataljoonan komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 3:een. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen vuonna 1944.
Luottamustoimet
Hän toimi 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1935.
Deborah Riedel
Deborah Riedel (31. heinäkuuta 1958 Sydney – 8. tammikuuta 2009 Sydney) oli australialainen sopraano.
Riedel varttui Sydneyssä ja työskenteli aluksi koulun opettajana. Hän opiskeli Sydneyn konservatoriossa ja aloitti laulajan uransa mezzosopraanona, mutta siirtyi lyyriseksi sopraanoksi. Vuonna 1983 Riedel liittyi Australian oopperan kuoroon ja aloitti myös satunnaisen pienten roolien esittämisen. Vuonna 1986 Riedel voitti Sydney Sun Arts Awardin ja aloitti soolouransa. Hän tulkitsi varhaisella urallaan muiden muassa Vincenzo Bellinin, Giuseppe Verdin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Emmerich Kálmánin, Engelbert Humperdinckin, Charles Gounod'n ja Georges Bizet'n rooleja.
Vuonna 1991 Riedel aloitti kansainvälisen uransa debytoimalla 9. marraskuuta Covent Gardenissa Freian roolissa Richard Wagnerin Reininkullassa. Seuraavana vuonna hän esiintyi Teresan roolissa Hector Berlioz'n Benvenuto Cellinissä Genevessä, ja hän toisti saman roolin vuonna 1993 Opéra Bastillessa Pariisissa. Vuonna 1993 hän myös palasi Covent Gardeniin laulamaan Mimin roolin La bohèmessa. Seuraavaksi Riedel suuntasi Amsterdamiin, jossa hän tulkitsi Violettan roolin La traviatassa. Hän myös palasi esiintymään Australiaan vuosittaisella tasolla.
Yhdysvaltain-debyyttinsä Riedel teki San Diegossa vuonna 1994 Aminan roolissa Unissakävelijässä. Hän palasi sinne esiintymään vuonna 1996 Adinan roolissa Lemmenjuomassa, vuonna 1997 jälleen Violettan roolissa ja vuonna 1999 Alicen roolissa Falstaffissa. Vuonna 1997 Riedel esiintyi ensimmäistä kertaa Metropolitan-oopperassa Donna Annan roolissa. Vuonna 2000 Riedel esiintyi Walesin kansallisoopperassa Marschallinin roolissa Ruusuritarissa, mutta tätä esiintymistä ei seurannut enää muita Richard Straussin rooleja. Vuonna 2002 Riedel palasi Walesin kansallisoopperaan esittämään Toscan roolin, jonka hän oli ensimmäistä kertaa laulanut Adelaidessa 2000. Hän esiintyi vielä Normassa vuonna 2004 ja Sieglinden roolissa Valkyyriassa Adelaidessa samana vuonna. Myöhemmin Riedel esiintyi Adelaidessa vielä Amelian roolissa Un ballo in mascherassa (2007). Viimeisen esiintymisensä solistina hän teki Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian esityksessä elokuussa 2008 Sydneyssä.
Riedel kuoli 50-vuotiaana syöpään, jota oli sairastanut lähes vuosikymmenen. Hänellä oli puoliso Paul Ferris.
Blind Channel
Revolutions (2016)
Kahden omakustannejulkaisun jälkeen Blind Channel osallistui vuonna 2014 järjestettyyn Wacken Metal Battleen, jonka voiton myötä yhtye pääsi esiintymään Wacken Open Airiin, yhdelle Euroopan suurimmista metallifestivaaleista. Samana vuonna yhtye kirjoitti levytyssopimuksensa kotimaisen Ranka Kustannuksen kanssa.
Lokakuussa 2015 yhtye ilmoitti siirtyneensä studioon nauhoittamaan debyyttialbumiaan. Helmikuussa se kertoi saaneensa nauhoitukset valmiiksi. Albumin ensimmäisen singlen ”Unforgivenin” yhtye julkaisi jo kesäkuussa 2015. Debyyttialbumi Revolutions julkaistiin 1. lokakuuta 2016. Levy sai positiiviset arvostelut muun muassa Soundilta (4/5 tähteä) ja Kaaoszinelta (9½/10).
Blind Channel valittiin kesäkuussa 2016 kanadalaisyhtye Simple Planin lämmittelijäksi neljälle keikalle, jotka järjestettiin Suomessa sekä kaikissa Baltian maissa. Alkuvuodesta 2017 yhtye toimi lämmittelijänä myös Royal Republicin sekä myöhemmin keväällä myös Amaranthen Suomen kiertueella.
Blood Brothers (2018)
Joulukuussa 2017 Blind Channel kertoi saaneensa toisen studioalbuminsa äänitykset valmiiksi. Ensimmäinen single, ”Sharks Love Blood”, oli julkaistu jo saman vuoden lokakuussa. Blood Brothers -niminen albumi julkaistiin huhtikuussa 2018.
Helmikuussa Blind Channel lämmitteli Helsingin jäähallissa soittanutta Hollywood Undeadia ja pääsi lämmittelijäksi myös neljälle muulle Euroopan kiertueen konsertille. Toukokuussa Blind Channel soitti ensimmäisen kerran Tavastia-klubilla pääesiintyjänä. Albumin julkaisun jälkeen yhtye aloitti kesäkuussa kiertueen, joka sisälsi esiintymisiä Suomessa ja ulkomailla.
Joulukuussa 2018 Blind Channel kiersi Isoa-Britanniaa All That Remains ja Sevendust -yhtyeiden kanssa.
Violent Pop (2020)
Lokakuussa 2020 yhtye ilmoitti Alex Mattsonin liittyvän bändiin sen kuudenneksi jäseneksi. Hän soittaa yhtyeessä sampleja, syntetisaattoreja ja perkussioita sekä tuottaa yhtyeen musiikkia.
Tammikuussa 2021 Blind Channelin tiedotettiin olevan yksi UMK 2021:n seitsemästä finalistista kappaleellaan ”Dark Side”. Yhtye voitti kilpailun ja pääsi edustamaan Suomea Alankomaiden Rotterdamissa järjestettyyn Eurovision laulukilpailuun toukokuussa 2021. Blind Channel sijoittui kilpailun finaalissa kuudenneksi.
Vuoden 2021 lopulla yhtyeelle myönnettiin Kalevan vuoden julkisuusteko -tunnustus.
Lifestyles of the Sick & Dangerous (2022)
Toukokuussa 2021 Blind Channel solmi kansainvälisen levytyssopimuksen Century Media Recordsin kanssa, joka on metallimusiikkiin keskittynyt levy-yhtiö Sony Musicin alaisuudessa.
Ensimmäinen levyltä julkaistu biisi (Dark Side pois lukien) oli elokuussa 2021 julkaistu "Balboa", joka kertoo bändin sanoin heidän "altavastaajuudesta" ja siitä kuinka "he ovat niin monia kertoja ryömineet pohjamudassa, mutta sieltä aina nousseet".
Toinen levyltä julkaistu biisi oli marraskuussa 2021 julkaistu "We Are No Saints". Biisi kertoo yhtyeen mukaan siitä miten heidät yritetään leimata joksikin mitä he eivät ole. "Meistä yritettiin tehdä jotain, mitä me ei oikeasti olla" bändi kommentoi.
Tammikuussa 2022 yhtye ilmoitti julkaisevansa uuden albumin "Lifestyles of the Sick & Dangerous" heinäkuussa 2022. Uutisen ohessa he julkaisivat myös levyn biisilistan.
Helmikuussa 2022 tuli ulos albumin kolmas biisi "Bad Idea", joka kertoo yhtyeen jäsenten rankoista ajoista. Niko kertoi levyn julkaisun yhteydessä, kuinka kamalassa henkisessä kunnossa oli vuonna 2018.
Vuoden 2022 toukokuussa Blind Channel kahmi kuusi pystiä suomalaisessa musiikkitapahtuma Emma-gaalassa, kategorioista Vuoden striimatuin (Dark Side), Vuoden biisi (Dark Side), Vuoden yhtye, Vuoden rock, Yleisö-Emma ja Vuoden vienti. Yhtye oli vuoden 2022 Emma-gaalan eniten pystejä kerännyt yhtye/artisti.
Kesäkuussa 2022 julkaistiin tulevan albumin neljäs biisi "Don't Fix Me", jonka sanoma on se, että on ihan ok olla rikki. Biisin kylkeen julkaistiin kevään kiertueelta kuvattu musiikkivideo. Kyseinen biisi on albumin tähänastisista biiseistä vähiten promottu ja se soitettiin kahdella eri keikalla ennen sen julkaisua.
Svart Records julkaisee loppuvuoden 2022 aikana yhtyeen kolme ensimmäistä albumia vinyylinä.
Renata Nielsen
Renata Nielsen (s. 18. toukokuuta 1966 Otwock, Puola) on puolalaissyntyinen tanskalainen pituushyppääjä. Hänen ennätyksensä on 6,96 metriä, jonka hän hyppäsi Sevillassa 5. kesäkuuta 1994.
Nielsen osallistui vuonna 1991 sisäratojen MM-kilpailuihin ja sijoittui pituushypyssä 10:nneksi. Vuonna 1992 Nielsen osallistui sisäratojen EM-kilpailuihin ja Barcelonan olympialaisiin. EM-kilpailuissa hän sijoittui 10:nneksi ja olympialaisissa 11:nneksi. Vuoden 1993 sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui yhdeksänneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa Nielsen voitti pronssia. Nielsen osallistui vuonna 1994 sisäratojen EM-kilpailuihin, joissa hän sijoittui 11:nneksi ja EM-kilpailuihin, joissa hän sijoittui neljänneksi. Vuonna 1995 Nielsen osallistui sisäratojen MM-kilpailuihin, joissa hän sijoittui viidenneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän ei menestynyt. Nielsen osallistui vuonna 1996 sisäratojen EM-kilpailuihin ja Atlantan olympialaisiin. EM-kilpailuista hän voitti kultaa, mutta olympialaisissa hän ei menestynyt. Vuonna 1997 Nielsen osallistui sisäratojen MM-kilpailuihin ja MM-kilpailuihin, mutta ei menestynyt kummassakaan kilpailussa.
Euroopan kemikaalivirasto
Euroopan kemikaalivirasto (, ECHA) on Helsingissä toimiva Euroopan unionin erillisvirasto, jonka tehtävänä on antaa teknistä, tieteellistä ja hallinnollista tukea vuonna 2006 annetun REACH-asetuksen toimeenpanossa.
Kemikaalivirasto on kemikaaliturvallisuutta sääntelevä auktoriteetti. Kemikaaliviraston tehtävänä on EU:n uraauurtavan kemikaalilainsäädännön täytäntöönpano. Se auttaa yrityksiä noudattamaan lainsäädäntöä, edistää kemikaalien turvallista käyttöä, antaa tietoa kemikaaleista ja puuttuu huolta aiheuttavien kemikaalien tilanteeseen. Se myös jakaa tietoa kemikaaliturvallisuudesta kansalaisille.
Kemikaalivirasto aloitti toimintansa 1. kesäkuuta 2007 ja työllisti ensimmäisenä vuonna noin sata henkilöä. Vuonna 2017 kemikaalivirasto työllisti 650 henkilöä 27 Euroopan unionin jäsenmaasta. Virasto muutti Annankadulta Telakkarantaan uusiin toimitiloihin vuonna 2020.
Perustaminen
thumb|[[Euroopan kemikaaliviraston pääkonttori Telakkakadulla Helsingin Punavuoressa.]]
Aluksi Suomi tavoitteli Helsinkiin Euroopan elintarvikevirastoa, mutta kun alkoi käydä selväksi, ettei sitä saataisi, Suomi alkoi tavoitella kemikaalivirastoa. Eurooppa-neuvosto päätti kokoontuessaan 13. tammikuuta 2003 sijoittaa Euroopan kemikaalivirasto Helsinkiin, jossa se aloitti toimintansa kesäkuussa 2007. Ensimmäisen vuoden aikana kemikaalivirastossa ei vielä suoritettu viraston pääasiallisia tehtäviä, vaan rakennettiin organisaatiota ja rekrytoitiin työntekijöitä.
Helsingin kaupunki toimi aktiivisesti kemikaaliviraston perustamisvaiheessa ja alkuaikoina. Ulkomailta muuttavia työntekijöiden ja heidän perheidensä kotiutumista Suomeen tuettiin muun muassa järjestämällä asuntoja, tietoa ja perustamalla eurooppalainen koulu.
Kemikaalivirasto otettiin Suomessa hyvin vastaan ja sen toiminta on lähtenyt Helsingissä mallikkaasti käyntiin. Yhteiskunnan hyvä organisointi ja toimivuus sekä työympäristön selkeys ovat vaikuttaneet viraston sujuvaan toimintaan.
Taustalla vaikuttava lainsäädäntö
REACH-asetus on Euroopan unionin lainsäädäntöä, jonka tarkoituksena on suojella sekä ihmisten terveyttä että luontoa kemikaalien aiheuttamilta riskeiltä, mutta samalla myös turvata Euroopan unionin kilpailukyky kemikaaliteollisuuden alalla. REACH-asetus pätee kaikkiin kemikaaleihin teollisista kemikaaleista päivittäiskemikaaleihin kuten puhdistusaineisiin, maaleihin ja tekstiileissä käytettäviin kemikaaleihin. Asetus vaikuttaakin lähes kaikkien yritysten toimintaan kaikkialla Euroopan unionissa. Käytännössä REACH-asetuksen kautta yrityksillä on velvollisuus esittää tietoa käyttämiensä kemikaalien riskeistä sekä niiden turvallisesta käytöstä.
Yritysten tulee rekisteröidä kemikaaliturvallisuutta koskeva tieto virastolle, joka puolestaan julkaisee tiedot EU-kansalaisille Internet-sivuillaan. Tähän mennessä noin 5 000 vaarallisinta ja yleisintä kemikaalia on jo rekisteröity viraston verkkosivuille. Nykyään myös kuluttajat voivat kysyä jälleenmyyjältä, käyttääkö se kyseisiä kemikaaleja tuotteissaan.
Johtaja
Euroopan kemikaaliviraston johtajana toimii Bjorn Hansen. Johtajan tehtäviin kuuluu vastata viraston johtamisesta ja hallinnoinnista valituslautakuntaa lukuun ottamatta. Johtaja toimii myös Euroopan kemikaaliviraston laillisena edustajana ja vastaa toiminnastaan hallintoneuvostolle.
Hallintoneuvosto
Kemikaaliviraston johtava toimielin on neljästi vuodessa kokoontuva hallintoneuvosto, jolla on valvova rooli ja yleinen vastuu talousarvioista ja suunnittelusta. Hallintoneuvoston tehtävinä on muun muassa pääjohtajan sekä valituslautakunnan puheenjohtajan ja jäsenten nimittäminen sekä viraston toiminnasta raportoiminen unionin toimielimille. Hallintoneuvoston puheenjohtaja vuonna 2017 on Sharon McGuinness.
Valituslautakunta
Puheenjohtajasta ja kahdesta jäsenestä koostuva valituslautakunta päättää REACH-asetuksen 91 artiklassa luetelluista kemikaaliviraston päätöksiä koskevasta muutoksenhausta. Vaikka lautakunta kuuluu kemikaalivirastoon, se toimii itsenäisesti päätöksenteossaan.
Täytäntöönpanofoorumi
Täytäntöönpanofoorumin tehtävänä on toimia yhteistyössä valvoen ja opastaen jäsenmaiden valvonnasta vastaavien viranomaisten kanssa. Foorumin tavoitteena on kehittää työvälineitä ja -menetelmiä paikallisten viranomaisten käyttöön sekä yhdenmukaistaan valvontaa ja tarkastuksia jäsenvaltioissa. Foorumin jäsenet koostuvat kunkin jäsenvaltion kolmeksi vuodeksi valitsemasta henkilöstä. Tarvittaessa voidaan nimittää vielä viisi lisäjäsentä erityisen pätevyyden vuoksi. Foorumi valitsee itse itselleen puheenjohtajan.
Muut
Näiden lisäksi kemikaalivirastoon kuuluu monia eri osastoja, yksiköitä ja komiteoita.
Rekisterit
SVHC-aineet (Substance of Very High Concern) ovat EU:n kemikaaliviraston listaamia vaarallisia aineita. Listalla on runsaat 200 kemikaalia ja se on nähtävillä viraston nettisivulla. Lain mukaan valmistajan tai maahantuojan pitää tietää, mitä aineita tuotteet sisältävät ja tarvittaessa selvittää koostumusta kuluttajalle.
EU:n kemikaalivirastossa on tekeillä uusi SCIP-tietokanta (Substances of Concern in articles as such or in complex objects (products)). Siihen ilmoitetaan esimerkiksi esineet, tekstiilit, koneet, laitteet ja kulkuneuvot, jos niiden jossain osassa on haitallista ainetta yli 0,1 prosenttia osan painosta. 2021 alkaen valmistajat ja maahantuojat joutuvat ilmoittamaan mahdolliset riskiaineet rekisteriin. Ilmoitusvelvollisuus ei koske yrityksiä, jotka pelkästään myyvät tuotteita kuluttajalle. Epäkohtana kaupan alalla pidetään sitä, että vaarallisten aineiden rekisteröintivaatimus ei ulotu verkkokauppaan. SCIP-rekisteri on lähtökohtaisesti julkinen. Jäsenmaa voi vapauttaa esimerkiksi salassapidettävän puolustusalan yrityksen ilmoitusvelvollisuudesta tai virasto salata luottamukselliset tiedot.
SCIP-rekisterin taustalla on jätedirektiivi. Tarkoitus on välittää tieto vaarallisista aineista tuotteen loppupäähän eli kierrätysfirmoille ja jätteenkäsittelijöille. Näin vaarallinen aine voitaisiin eristää jätteeksi ja estää aineen paluu kiertoon.
Konsulinkyyti
Konsulinkyyti on kaupunkitarina, jonka mukaan passinsa ja rahansa ulkomailla kadottanut suomalainen saa Suomen suurlähetystöstä tai konsulaatista ilmaisen kuljetuksen Suomeen. Todellisuudessa suurlähetystö voi auttaa yhteyden saamisessa omaisiin ja pankkiin rahan saamiseksi kotimatkaa varten. Mikäli se ei onnistu, kyyti kotimaahan voidaan järjestää, mutta sen kulut peritään asianomaiselta korkoineen.
Rare (verkkomedia)
Rare on taustaltaan tamperelainen suomalainen media, joka on perustettu vuonna 2018. Se julkaisee nuorille suunnattuja sisältöjä somekanavissa. Median toiminta on inspiroitunut kestävän kehityksen tavoitteista.
Kynouría
Kynouría voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Rare (verkkomedia)
Helsingin Sanomain Säätiö palkitsi Raren Uutisraivaaja-kilpailun vuoden 2019 voittajana. Kilpailussa säätiö hakee kahden vuoden välein uusia teknologioita soveltavia, yhteiskunnallisesti merkittäviä ja ajankohtaisia journalistisia projekteja. Palkintoon liittyi 250 000 euron suuruinen hankkeen kehitysraha.
Mediaa julkaisee RARE Media Oy:n, jonka osakkaina ovat median perustajat.
Juhamatti Aaltonen
Oulun Kärpät (2003–2009)
Aaltonen aloitti jääkiekon Haukiputaan Ahmoissa, josta hän siirtyi jo nuorena Oulun Kärppiin. St. Louis Blues varasi Aaltosen NHL:n varaustilaisuudessa 2003. Aaltonen kuului Kärppien liigarinkiin kaudesta 2002–03, mutta hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa vasta kaudella 2005–06. Ennen kyseistä kautta Aaltonen oli pelannut SM-liigassa 14 runkosarjaottelua ilman yhtään tehopistettä. Kaudella 2005–06 50 runkosarjan ottelussa tehopisteet 13+12=25 merkkauttanut Aaltonen oli tulokkaiden toiseksi paras pistemies, ja Kärpät juhli kaudella pronssimitalia kaataen Helsingin IFK:n pronssiottelussa lukemin 6–2.
Kolme viimeistä Kärpissä vietettyä kautta olivat Aaltoselle hyvin menestyksekkäät: kaudella 2006–07 Aaltonen juhli Kärppien riveissä ensimmäistä SM-kultaansa ja runkosarjassa hän tehtaili siihenastisen uransa piste-ennätyksen, kun keräsi 53 runkosarjaottelussa tehopisteet 11+21=32. Kaudella 2007–08 Aaltonen pelasi Kärpissä 44 ottelua runkosarjassa keräten tehopisteet 7+19=26, kun taas pudotuspelien 15 ottelussa hän keräsi viisi tehopistettä Kärppien voittaessa jälleen SM-kultaa. 240px|pienoiskuva|vasen|Aaltonen Kärppien paidassa vierasottelussa [[Porin Ässät|Porin Ässiä vastaan 6. tammikuuta kaudella 2008–09.]] Viimeinen Kärppien kanssa vietetty kausi 2008–09 oli sekin menestyksekäs, sillä Aaltonen keräsi 53 runkosarjaottelussa yhteensä 32 tehopistettä, ja oli Kärppien johtavia pelaajia sen selvittäessä tiensä jälleen finaaleihin, joissa se joutui kuitenkin taipumaan pettymyksellisesti JYPille.
Kärpissä pelatessaan Aaltonen omisti myös Kiekkokamari-nimisen baarin Oulussa.
Lahden Pelicans ja KHL (2009–2012)
Kaudeksi 2009–10 Aaltonen siirtyi Lahden Pelicansin miehistöön, ja 17. maaliskuuta 2010 seura julkisti tehneensä Aaltosen kanssa viisivuotisen sopimuksen, joka salli hänen kuitenkin siirtyä ensimmäisen sopimuskauden jälkeen toiseen seuraan. Sopimus oli Pelicansille sen seurahistorian pisin ja suurin. Pelicansissa Aaltonen sai runsaasti peliaikaa, ja pelasi kaikissa joukkueensa 58 ottelussa tehopistein 28+21=49. Lisäksi hän rikkoi kaudella oman yhden kauden jäähyennätyksensä kärsimällä 56 rangaistusminuuttia. Pelicans ei kuitenkaan selviytynyt pudotuspeleihin, ja oli runkosarjan kolmanneksi huonoin joukkue 73 pisteellään.
Aaltonen sijoittui toiseksi Jori Lehterän jälkeen pelaajien tekemässä valinnassa SM-liigan runkosarjan parhaaksi pelaajaksi keväällä 2010.
Kaudella 2010–11 Pelicans vuokrasi Aaltosen Venäjän KHL-liigassa pelaavalle Metallurg Magnitogorskille, jossa pelasivat jo ennestään suomalaisista puolustaja Janne Niskala, hyökkääjä Petri Kontiola sekä Kärpissä vietetyiltä vuosilta tuttu pelikaveri, puolustaja Lasse Kukkonen. Magnitogorskissa Aaltonen pääsi pelaamaan 47 ottelua, joissa hän keräsi tehopisteet 19+17=36. Toisella kaudellaan KHL:ssä hän teki 22 maalia ja antoi 9 maalisyöttöä 54 ottelussa. Kauden jälkeen Magnitogorsk ja Aaltonen purkivat sopimuksensa, ja myöhemmin kesän aikana Aaltonen siirtyi Traktor Tšeljabinskiin. Josta sai kuitenkin potkut, kun ei pystynyt lentämään joukkueen harjoitusleirille silmävamman takia.
Rögle BK (2012–2013)
Aaltonen sai vuoden 2012 elokuun alussa vakavan vamman silmäänsä, jonka vuoksi Aaltonen sai potkut KHL-seurastaan jo ennen kuin ehti pelata otteluakaan joukkueessa. Pahimmassa tapauksessa Aaltosen ura olisi voinut jopa päättyä. Näin ei kuitenkaan käynyt, vaan Aaltonen solmi lokakuussa sopimuksen Ruotsin pääsarjassa pelanneen Rögle BK:n kanssa. Röglessä pelasi jo ennestään Lasse Kukkonen, jonka kanssa Aaltonen on pelannut sekä Kärpissä että Suomen maajoukkueessa. Aaltonen teki Elitserien-debyyttinsä 18. lokakuuta 2012 vierasottelussa Skellefteå AIK:ta vastaan. Aaltosen debyytti ei kuitenkaan mennyt ollenkaan toivotunlaisesti. Aaltonen sai peliluvan vain tunteja ennen ottelua, joka päättyi Röglen 6–0-tappioon. Aaltonen pelasi ensimmäisessä Elitserien-ottelussaan Röglen ykkösketjussa reilut 19 minuuttia ja oli jäällä Skellefteån 1–0- ja 6–0-maalien aikana.
Takaisin Kärppiin (2013–2014)
Ruotsin kauden jälkeen Aaltosen arvioitiin siirtyvän kaudeksi 2013–2014 NHL:ään. Joukkueeksi spekuloitiin muun muassa Dallas Starsia. Aaltonen teki kuitenkin sopimuksen kasvattajaseuransa Oulun Kärppien kanssa kaudesta.
Marraskuussa 2013 syntyi kohua, että Aaltonen olisi lähdössä Kärpistä. Aaltosella oli sopimuksessaan pykälä, joka mahdollisti hänen siirtymisensä ulkomaille viimeistään 15. marraskuuta mennessä. Marraskuun alussa Aaltonen totesi ruotsalaislehti Expressenin haastattelussa, että siirto Ruotsiin on mahdollinen. Lehden tietojen mukaan Aaltosesta olivat eniten kiinnostuneet SHL-seurat Örebro HK sekä Linköpings HC. Aaltosen pelaaja-agentin mukaan kiinnostusta oli myös Sveitsissä ja Venäjällä. Huhumylly laantui vasta, kun Kärpät ilmoitti Aaltosen pysyvän seurassa.
Keväällä 2014 Aaltonen voitti uransa kolmannen Suomen mestaruutensa Kärppien kokoonpanossa. Aaltonen teki finaalisarjan seitsemännen ottelun ratkaisseen jatkoerämaalin 68. peliminuutilla. Kyseessä oli ensimmäinen kerta SM-sarjan historiassa, kun mestaruus ratkaistiin vasta seitsemännessä loppuottelussa.
Helsingin Jokerit ja KHL (2014–2016)
1. elokuuta 2014 uutisoitiin Aaltosen tehneen kaksivuotisen sopimuksen KHL:ään siirtyneen Helsingin Jokereiden kanssa. Kaudella 2014–2015 Aaltonen pelasi Jokereissa 48 ottelua, joissa syntyi 10+24=34 tehopistettä. Jouluun saakka Aaltonen pelasi samassa kentällisessä Niklas Hagmanin ja Niko Kapasen kanssa. Mutta yhteispelin takkuilun vuoksi Aaltonen siirrettiin pelaamaan Jokereiden pelillisesti kolmanteen kenttään, jossa pelasivat Jere Sallinen ja Petteri Wirtanen. Pudotuspeleissä Aaltonen teki 10 pelissä 4 maalia ja antoi 2 maaliin johtanutta syöttöä. Aaltonen jatkoi Jokereissa myös kaudella 2015–2016.
Kaudella 2015–2016 Juhamatti Aaltonen pelasi 60 ottelusta 45. Pelaamissaan otteluissa Aaltonen teki 15 maalia sekä antoi 13 maalisyöttöä tehden kaikkiaan 28 pistettä.
HIFK (2016–2017)
Aaltonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liiga-joukkue Helsingin IFK:hon kesäkuussa 2016. Urheilusanomien mukaan HIFK teki hänestä ensimmäisen kauden aikana eniten palkkaa ansaitsevan pelaajan koko SM-liigassa (350 000 euroa).
Aaltonen pelasi kauden 2016–2017 aikana HIFK:ssa 52 runkosarjaottelua. Niissä hän teki 39 tehopistettä. Pudotuspelien 13 ottelussa hän teki viisi pistettä. Maalintekijänä tunnettu Aaltonen pelasi kauden lopussa peräti 21 ottelua ilman maalia. Pudotuspeleissä HIFK:n valmentaja Antti Törmänen jätti hänet välillä jopa kokoonpanon ulkopuolelle.
Takaisin Rögleen (2017–2018)
Aaltosen HIFK-jakso jäi kauden mittaiseksi, kun hän teki kaudeksi 2017–2018 sopimuksen SHL-seura Rögle BK:n kanssa. Kausi ei kuitenkaan onnistunut toivotulla tavalla, ja Aaltonen siirtyi pelaamaan SC Bernin riveihin. Hän ei ehtinyt pelaamaan montaa ottelua, koska siirtyi Sveitsin runkosarjapelien loppujaksolla: mutta pääsi siltikin tehopisteille. Aaltonen onnistui myös pudotuskamppailuissa teholukemiin. Kiekkokauden päätyttyä, Aaltosen tiedotettiin siirtyneen pelaamaan takaisin SHL:aan, mutta Skellefteå AIK:n riveihin.
Kärpät (2020–2022)
Helmikuussa 2020 Aaltonen teki loppukauden kattavan sopimuksen Kärppien kanssa. Toukokuussa 2021 Aaltonen teki Kärppien kanssa jatkosopimuksen kaudesta 2021-2022.
Mikkelin Jukurit (2022-2023)
Toukokuussa 2022 Aaltonen teki kautta 2022-2023 koskevan sopimuksen Mikkelin Jukurien kanssa. Hänet nimitettiin joukkueen kapteeniksi.
BK Mladá Boleslav (2023-2024)
Aaltonen ilmoitti että ei tule pelaamaan Jukureissa toista kautta, eikä palaa ainakaan vielä takaisin Ouluun, joten Aaltonen päätti jättää Liigan ja siirtyi Tsekin pääsarjassa pelaavan BK Mladá Boleslavin riveihin yksivuotisella sopimuksella.
Maajoukkueura
A-maajoukkueessa Aaltonen debytoi Euro Hockey Tourin Ruotsissa pelatun LG Hockey Gamesin turnauksessa. Suomi nousi lopulta EHT-turnauksen kokonaisvoittoon, ja Aaltonen voitti myös Ruotsin turnauksessa Suomen joukkueen sisäisen pistepörssin tehopisteillä 3+2=5. Hyvien peliesitystensä ansiosta hänet palkittiin turnauksen parhaana hyökkääjänä, ja maajoukkueen päävalmentaja Jukka Jalonen valitsi Aaltosen myös lopulliseen MM-kisajoukkueeseen Saksassa pelattuihin MM-kisoihin 2010. Aaltonen pelasi ensimmäisissä MM-kilpailuissaan 7 ottelua, joissa hän keräsi tehopisteet 1+2=3. Suomen menestys kisoissa jäi kuitenkin vaisuksi, kun Tšekki pudotti Suomen puolivälierissä rangaistuslaukauskilpailun jälkeen. Suomi sijoittui kisoissa kuudenneksi.
Jukka Jalonen valitsi Aaltosen jälleen vuoden 2011 MM-kisoihin, joissa hän pelasi ykkösketjussa Mikko Koivun ja Tuomo Ruudun kanssa. Avausottelussa Tanskaa vastaan Aaltonen viimeisteli tehopisteet 1+1=2, ja iski Suomelle voittomaalin Koivun ja Sami Lepistön syötöstä, ja toimi syöttäjänä Tuomo Ruudun viimeistellessä loppulukemat 5–1 Suomelle. Aaltosta peluutettiin turnauksen alkusarjan otteluiden jälkeen myös joukkueen toisessa hyökkäysketjussa. MM-turnauksessa Aaltosen tehopisteet olivat 1+2=3, ja Ruotsia vastaan pelatussa loppuottelussa Aaltonen sai syöttöpisteen Niko Kapasen tekemään 3–1-johtomaaliin. Suomi voitti ottelun lopulta tylysti lukemin 6–1, ja Aaltonen pääsi juhlimaan uransa ensimmäistä maailmanmestaruutta. Aaltosen kotipaikkakunta Ii lahjoitti MM-sankarilleen 3 000 neliön tonttialueen Iijoen suulta 13. kesäkuuta 2011.
Aaltonen pelasi vuonna 2013 maailmanmestaruuskisoissa. Hän oli tuolloin Leijonien ykköskentällisessä ja onnistui hyvin Petri Kontiolan ja Janne Pesosen kanssa. Hän oli yhdessä Suomen ykköskentällisen kanssa Suomen kantavia voimia. Aaltonen kuului Suomen joukkueeseen myös Sotšin olympialaisissa 2014, joissa hän teki 1-1-tasoitusmaalin puolivälierässä Venäjää vastaan ja voitti lopulta pronssia.
Aaltonen pelasi myös vuoden 2015 MM-kilpailuissa ja teki 8 pelissä tehot 1+3. Hän pelasi Suomen niin sanotussa  neloskentässä  Joonas Kemppaisen ja Janne Pesosen kanssa. Kenttä oli Suomen toiseksi tehokkain. Aaltonen pelasi lisäksi Suomen toisessa ylivoimakentällisessä, jossa pelasivat myös Petri Kontiola, Tuomo Ruutu, Joonas Kemppainen ja Esa Lindell.
Aaltonen nimettiin heinäkuussa 2011 yhdessä Lasse Kukkosen ja Pekka Rinteen kanssa Mestis-joukkue Kiekko-Laserin pääomistajaksi. .
Jérôme Pineau
Jérôme Pineau (s. 2. tammikuuta 1980 Mont-Saint-Aignan, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2002–2015.
Lama lama lama
Lama lama lama on Maj Karman kappale ja ensimmäinen single yhtyeen toukokuussa 2018 julkaistavalta kymmenenneltä studioalbumilta. Se julkaistiin 26. tammikuuta 2018 levymerkillä Sakara Records.
Kappale sai Radio Rockin ”Rautaa vai roskaa” -äänestyksessä 76,8% yläpeukkua.
Pellervo
Pellervo voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Şirəli Müslümov
Şirəli Müslümov (väitetään syntyneen 1805 – 2. syyskuuta 1973) oli talyšien etniseen ryhmään kuulunut azerbaidžanilainen lammaspaimen, jonka kerrottiin eläneen 168-vuotiaaksi. Müslümovin syntymäaikaa ei ole pystytty todistamaan, koska hänellä ei ollut esittää syntymätodistusta – vain neuvostoliittolainen passi. Haalistuneiden paperien mukaan hän oli syntynyt vuonna 1805. Useat tiedemiehet haastattelivat Mislimovia hänen elämänsä aikana. Mislimov kertoi menneensä naimisiin ensimmäistä kertaa 65-vuotiaana.
Müslümov eli Lerikin piirin Barzavun kylässä. Alueella on epätavallisen suuri keskittymä erittäin vanhaksi eläneitä ihmisiä, joiden eliniän salaisuus on arveluiden mukaan paikallisessa ruokavaliossa kuten jogurtissa ja vuoristoilmastossa.
Theódoros Kerkézos
Kerkézos on julkaissut Naxokselle levyt Ballades for Saxophone and Orchestra, Impressions for Saxophone and Orchestra ja Music for Saxophone and Orchestra. Helmikuussa 2005 saksalainen Fono Forum -lehti nimesi Ballades for Saxophone and Orchestra -albumin yhdeksi kymmenestä parhaasta saatavilla olevasta klassisesta saksofonialbumista.
Otavan yksiosainen tietosanakirja
Laatijat
Tietosanakirjan päätoimittaja oli Kalle Vaarna, toimitussihteeri Anja Hurme ja julkaisija Otava. Toimittajia oli kaiken kaikkiaan yksitoista: J. E. Aalto-Setälä, Ilmari Havu, Terttu-Liisa Jalas, Jouko Kaisila, Matti Laamanen, Lauri Lehtinen, Olavi Perilä, Harras Porkka, Salme Wartiovaara, Yrjö Vasari sekä Keijo Virtamo. Teoksen kuvittajia olivat Anja Ylönen ja Raija Petäjäinen, kartanpiirtäjinä toimivat Jussi Kosonen, Airi Miettinen, Markku Reunanen ja Meri Streng.
Sisältö ja rakenne
Teoksen artikkeleissa mainittujen henkilöiden ja asioiden viittauksissa hyödynnetään niistä mahdollisesti laadittuja erillisiä artikkeleita (nuoli tai vrt. -viittaus) eli sisäistä linkitystä. Kokooma-artikkelit jäsentävät laajan asian taulukkona tai teemoina kuten elokuvan: elokuvatekniikka ja sen kehitys, elokuvateollisuus, -tuotanto, -teatterit ja -taide. Kokooma-artikkelit helpottavat myös tiettyyn teemaan liittyvän artikkelin löytämistä, kuten emmental kokooma-artikkelin juusto yhteydessä.
Kirjassa ei ole sivunumeroita, vaan palstanumerot. Kukin sivu on kolmipalstainen, ensimmäisen palstan ensimmäinen artikkeli koskee A-kirjainta ja viimeisen ennen täydennysosaa olevan sivun viimeisen palstan 4242 artikkeli Öölantia, viimeisen sivun palstoja ei tosin ole numeroitu. Täydennysosan palstat ovat 4249-4266. Palstanumerot on painettu sivun alamarginaaliin, ylämarginaalissa on sivun ensimmäisen kokonaisen ja viimeisen alkavan artikkelin nimi, esimerkiksi sarvijaakko ja Satakunta palstojen 3250, 3251 ja 3252 sivulla.
Inga Nielsen
Inga Nielsen (2. kesäkuuta 1946 Holbæk – 20. helmikuuta 2008) oli tanskalainen sopraano. Hänen äitinsä oli itävaltalainen ja isänsä tanskalainen. Nielsen debytoi vuonna 1971 Gelsenkirchenissä esiintymällä Karl Millöckerin operetissa Der Bettelstudent. Vuonna 1983 hän loi Minetten roolin Hans Werner Henzen oopperassa Die englische Katze. Alun perin Nielsen saavutti mainetta Mozartin tulkitsijana. Hän vakuuttui kyvystään esiintyä suuremmissa rooleissa esiinnyttyään vuonna 1981 New York City Operassa Micaelan roolissa oopperassa Carmen. Hän esiintyi myös muun muassa Kööpenhaminan oopperassa, Salzburger Festspielellä ja Covent Gardenissa.
Nielsen tulkitsi myös Richard Straussin rooleja. Hän esiintyi Marschallinin roolissa Ruusuritarissa Kööpenhaminassa ja lauloi ensimmäistä kertaa Chrysothemiksen roolin Elektrassa Japanissa Giuseppe Sinopolin johtamana. Salomen nimiroolin hän esitti ensimmäistä kertaa Zürichissä 1993, ja hän levytti sen Chandos Recordsille vuonna 1999. Nielsenin muihin rooleihin lukeutuivat Elsa ja Tosca. Hän levytti muun muassa Leonoren roolin Fideliossa Naxos-levymerkille. Nielsen meni naimisiin bassobaritoni Robert Halen kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon.
Dorothy Kirsten
pienoiskuva|Dorothy Kirsten [[Bing Crosbyn kanssa elokuvassa Sävelten maailmassa.]] Dorothy Kirsten (6. heinäkuuta 1910 Montclair, New Jersey – 18. marraskuuta 1992 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lyyrinen sopraano. Hän oli uransa huipulla 1950–1960-luvuilla ja vetosi oopperan ystävien lisäksi myös muunlaiseen yleisöön. Hän tuli tunnetuksi säännöllisistä radio-, televisio- ja elokuvaesiintymisistään. Oopperalavalla hänen ohjelmistoonsa kuului Mimin (La bohème) kaltaisia tunnettuja rooleja ja Gustave Charpentierin Louisen nimiroolin kaltaisia suhteellisia harvinaisuuksia. Kirsten lauloi Metropolitan-oopperassa 30 vuotta ja sai arvostusta varsinkin Giacomo Puccinin sankarittarien roolien tulkitsijana. Konsertti- ja televisioesiintymisissään Kirsten lauloi lisäksi teatteria varten kirjoitettuja ja populaareja lauluja. Hän esiintyi Frank Sinatran kanssa Your Hit Parade -show’ssa.
Kirsten debytoi ammattilaisena konsertissa vuonna 1939 ja oopperassa Pousetten roolissa Jules Massenet’n Manonissa Chicago Grand Operassa 1940. New York City Operassa Kirsten esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1943, ja vuoteen 1945 mennessä hän oli jo esiintynyt San Franciscon oopperan ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Hänellä oli oma syyskuussa 1943 alkanut radio-ohjelmansa Keepsakes.
Kirstenin kuolema johtui aivoverenkiertohäiriöstä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Abdoul-Gafar Mamah
Abdoul-Gafar Mamah (s. 24. elokuuta 1985 Lomé, Togo) on togolainen jalkapalloilija, joka edustaa Moldovan pääsarjassa Dacia Chișinăuta. Pelipaikaltaan Mamah on puolustaja.
Seurajoukkueura
Mamah aloitti jalkapalloilun kotimaassaan Gomido FC:ssä vuonna 2000. Sittemmin hän siirtyi vuonna 2003 Gaboniin, jossa Mamah vietti kolme kautta FC 105 Librevillessä.
Vuonna 2005 Mamah siirtyi Moldovaan Sheriff Tiraspoliin. Hän vietti seurassa yhteensä viisi kautta, kunnes siirtyi Venäjälle Alania Vladikavkazin riveihin vuonna 2010. Hän pelasi joukkueessa yhden kauden, jonka jälkeen Mamah lainattiin takaisin Moldovaan Dacia Chișinăun riveihin.
Dilbèr
Dilbèr (s. 2. lokakuuta 1958 Kašgar, Kiina) on sopraanolaulaja. Hän on kotoisin Luoteis-Kiinan Xinjiangin uiguurialueelta. Hän on Suomen kansalainen.
Dilbèr opiskeli Pekingin musiikkiakatemiassa ja on musiikin maisteri. Hän sijoittui toiseksi Mirjam Helin -laulukilpailussa 1984. Hän debytoi Suomen Kansallisoopperassa 1987. Roolina oli Giuseppe Verdin Rigoletton Gilda. Vuonna 1990 hän sai oopperaan vakituisen kiinnityksen.
Dilbèr opettaa Kiinan Xinjiangin Taidekorkeakoulussa ja Xinjiangin yliopistossa. Hänen aloittaessan opetuksen vuonna 2000 yliopistoon perustettiin Dilbérin vokaalimusiikin tutkimuskeskus. Kiinan musiikkiakatemian professuurin hän sai 2008.
Uutissuomalainen
Uutissuomalainen on 21 suomalaisen sanoma- ja kaupunkilehden yhteinen uutistoimitus. Toimitus on perustettu 1. helmikuuta 2017. Toimituksen tuottamia uutisia julkaisevat sanomalehdet Aamuposti, Etelä-Saimaa, Etelä-Suomen Sanomat, Hämeen Sanomat, Iisalmen Sanomat, Itä-Häme, Itä-Savo, Karjalainen, Keskisuomalainen, Keski-Uusimaa, Kouvolan Sanomat, Kymen Sanomat, Länsi-Savo, Länsi-Uusimaa, Savon Sanomat ja Uusimaa sekä kaupunkilehdet Helsingin Uutiset, Länsiväylä, Tamperelainen, Turkulainen ja Vantaan Sanomat. Lehdet tavoittavat yhteensä noin 1,47 miljoonaa suomalaista.
Uutissuomalaisessa on kahdeksan toimittajaa. He työskentelevät eri puolilla Suomea.
Karjalaista lukuun ottamatta Uutissuomalaisessa mukana olevat lehdet kuuluvat Keskisuomalainen-konserniin. Uutissuomalainen toimii sanomalehtien yhteisesti omistamassa tuotantoyhtiössä Väli-Suomen Media Oy:ssä, joka on Keskisuomalainen Oyj:n tytäryhtiö. Yhtiöön kuuluvat Uutissuomalaisen lisäksi Sunnuntaisuomalainen ja Teemasuomalainen.
Historia
Uutissuomalaista edelsi sanomalehtien yhteistyöverkosto, joka tunnettiin nimellä Väli-Suomen sanomalehdet. Siinä olivat mukana Etelä-Suomen Sanomat, Ilkka, Karjalainen, Keskisuomalainen, Pohjalainen ja Savon Sanomat. Väli-Suomen sanomalehtien aikana yhteistyö oli Uutissuomalaista löyhempää ja perustui yksittäisten juttujen vaihtoon. Työntekijät olivat kukin oman lehtensä palkkalistoilla. Ilkka ja Pohjalainen irtautuivat Väli-Suomen sanomalehtien yhteistyöstä vuonna 2014, kun ne liittyivät Lännen Mediaan.
Vuosina 2009–2013 Väli-Suomen sanomalehdillä oli myös Helsingissä sijainnut lähinnä talouden ja politiikan uutisia tuottanut toimitus, joka oli yhteinen Turun Sanomien ja Kalevan kanssa. Lisäksi Väli-Suomen sanomalehdillä, Turun Sanomilla, Kalevalla ja Etelä-Suomen Sanomilla oli 2010-luvun alussa yhteinen ulkomaantoimitus, jonka toimittajat työskentelevät eri paikkakunnilla.
Uutispäälliköt ja toimitusjohtajat
Uutissuomalaisen uutispäällikön ja Väli-Suomen Media Oy:n toimitusjohtajan tehtävä on määräaikainen. Tähän mennessä tehtävässä ovat toimineet:
Muut sanomalehtien yhteistoimitukset
Uutissuomalaisen kanssa vastaava sanomalehtien valtakunnallinen yhteistoimitus on Lännen Media.
Kylmälä
Kylmälä on kylä Kirkkonummen pohjoisosassa, lähellä Lapinkylää. Kylä on rakenteeltaan maaseutumainen, taajama-alueella on lievää rakennuskantatihentymää. Vuonna 2011 kylässä oli 855 asukasta.
Kylässä harjoitetaan kasvihuoneviljelyä sekä hevosia. Kylässä on vapaaehtoinen palokunta (Kylmälä FBK).
Koulun uimaranta
Kylmälässä sijaitseva Sjökullan koulu sijaitsee Tampaja-järven rannalla, lähellä Evitskogin risteystä. Koulun rannassa on hyvä uintipaikka. Laiturin päässä veden syvyys on aikuisella suurin piirtein kainaloihin asti veden pinnan ollessa normaalikorkeudella. Rannalla on pukukopit. 60.23517°N, 24.40317°W
Liikenneyhteys
Pohjolan Liikenne ajaa Helsingistä Veikkolaan Kylmälän kautta muutamia kertoja arkipäivässä. Linja-auto lähtee Helsingin linja-autoasemalta laiturista 17. Kirkkonummen linja-autoasemalta Kylmälään menevät linja-autot lähtevät laitureilta 9 ja 10.
Metsähovi
thumb|Aalto-yliopiston [[Metsähovin radiotutkimusaseman 14-metrisen radioteleskoopin suojakupu.]] Kylmälässä sijaitsevat myös Metsähovin tutkimuslaitokset, joihin kuuluvat Helsingin yliopiston Observatorio, Aalto-yliopiston radioteleskooppi ja Paikkatietokeskuksen havaintoasema.
Röyhtäily
Röyhtäily (Eructatio) on kaasun päästämistä pois ruoansulatuselimistä - lähinnä vatsasta ja ruokatorvesta - suun kautta. Röyhtäilystä kuuluu usein kovakin ääni.
Elaine Bennett
Elaine Bennett (1. tammikuuta 1951 – 26. toukokuuta 1995 Monterey, California) oli yhdysvaltalainen ekonomisti. Hänen akateeminen työnsä keskittyi peliteoriaan ja usean osapuolen välisten neuvottelujen ja päätöksenteon analyysiin.
Röyhtäily
Fysiologia
Syödessä tai juodessa ihminen nielee jonkin verran ilmaa. Kun paine vatsassa kasvaa riittävästi, kaasu purkautuu suun ja nenän kautta ja tapahtuu röyhtäys. Tässä tapauksessa vapautettu kaasu on typen ja hapen yhdistelmä. Röyhtäykset voivat myös johtua karbonaattia sisältävien juomien, kuten virvoitusjuomien, oluen tai samppanjan juomisesta. Tällöin vapautuva kaasu on itse juomassa ollutta hiilidioksidia. Myös jotkut sairaudet voivat aiheuttaa tahatonta röyhtäilyä. Jotkut tutkimukset väittävät, että röyhtäily olisi enemmän opittua sosiaalista käyttäytymistä kuin biologis-mekaaninen prosessi.
Elaine Bennett
Bennett suoritti B.Sc. -tutkinnon fysiikassa Floridan yliopistossa 1972 ja MBA:n taloustieteessä vuonna 1973. Hän valmistui taloustieteen tohtoriksi Northwestern-yliopistosta 1980. Hän opetti New Yorkin osavaltionyliopistossa, Kansasin yliopistossa ja Virginia Tech -korkeakoulussa. Vuodesta 1994 alkaen Bennett toimi professorina Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Hänen mukaansa on nimetty Elaine Bennett -tutkimuspalkinto, joka myönnetään joka toinen vuosi ansioituneelle naisekonomistille, jonka Ph.D.-tutkinnon suorittamisesta ei ole kulunut yli seitsemää vuotta.
Röyhtäily
Fysiologia
Röyhtäilemisen ääni johtuu mahansuun värähtelystä kaasun kulkiessa sen läpi. Maailmanennätys röyhtäyksen äänen voimakkuudessa on 109,9 desibeliä, jonka sai aikaan lontoolainen Paul Hunn vuonna 2009.
Sosiaalinen konteksti ja käytöstavat
Länsimaissa kuuluvaa röyhtäilyä pidetään epäkohteliaana, joskin pierua pidetään vielä paljon epäkohteliaampana. Jotkut ihmiset peittävät suunsa röyhtäillessään samoin kuin haukotellessa usein tehdään. Nuorten lasten parissa röyhtäily nähdään sen sijaan hauskana. Usein lapset leikkivät keskenään röyhtäilemällä. Monissa maissa, kuten Saudi-Arabiassa, röyhtäilyä pidetään ruoan jälkeen kohteliaana. Tytöt ja naiset eivät yleensä röyhtäile, koska se on epäkohteliasta.
Röyhtäyspuhe
On mahdollista tehdä röyhtäilyä tahallaan nielemällä ilmaa ja vapauttamalla se. Tällöin on mahdollista myös puhua röyhtäysäänellä liikuttelemalla suuta röyhtäyksen yhteydessä. Tätä käytetään usein kun kurkunpää on poistettu kurkunpään syövän takia. Myös hauskuutusmielessä sitä voidaan tehdä. Tahallista röyhtäilyä voi kuulla esimerkiksi M. A. Nummisen kappaleessa "Eleitä kolmelle röyhtäilijälle" (1967).
Eläimet
Myös muut nisäkkäät, kuten lehmät ja lampaat röyhtäilevät. Näiden kohdalla vapautettu kaasu on metaania, joka on eläimen ruoansulatusprosessin sivutuote. Tällöin on kyse anaerooppisten organismien toiminnasta. Nämä metaanipäästöt ovat lehmien kohdalla merkittävä kasvihuoneilmiön voimistumisen kannalta. Suurin osa niistä tulee nimenomaan röyhtäilyn kautta. Keskimäärin yksi lehmä röyhtäilee päivässä 540-600 litraa metaania (riippuen siitä, onko se ulko- vai sisätiloissa).
Monet eläimet, kuten hevoset ja rotat, eivät voi rakenteellisista syistä röyhtäillä eivätkä oksentaa.
Orchid
Orchid on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin debyyttialbumi. Sen julkaisi Euroopassa Candlelight Records vuonna 1995, ja kaksi vuotta myöhemmin Yhdysvalloissa Century Media Records. Myöhemmin Candlelight Records julkaisi albumin uudelleen, sisältäen bonuskappaleen "Into the Frost of Winter". Albumin nimen mukainen kukka orkidea esiintyy albumin kannessa.
Kuten muutkin Opethin albumit, Orchid sisältää sekä rujompia osuuksia että aivan akustisia osia, progressiivisesti aseteltuna. Vokalisti Mikael Åkerfeldt laulaa albumilla puhtaita osuuksia hyvin vähän, jonka lisäksi hänellä on kuiskattuja lauluosuuksia. Tyypillistä death metal -örinää levyllä kuullaan selkeästi eniten. Lähestulkoon kaikki Orchidin kappaleet pyörivät kymmenen minuutin lieppeillä, lukuun ottamatta 3-minuuttista pianoesitystä "Silhouette" ja minuutin mittaista instrumentaalikappaletta "Requiem".
Orchid on Opethin uudempaan tuotantoon verrattuna selvästi suoraviivaisempaa, vähäisimpien tahtilajikikkailuidensa sekä jonkin verran yksinkertaisimpien rumpuosuuksiensa takia. Albumi on silti sinänsä hyvin progressiivinen, koska sen kappaleet ovat hyvin pitkiä ja moniosaisia, saattaen sisältää useammankin kerran siirtymän puhtaasta akustisesta osuudesta raakaan death metal -osuuteen, tai toisin päin. Erilaiset kahden kitaran harmoniat ja akustiset osuudet ovat suuressa osassa albumilla. Orchidin masteroinnissa tapahtuneen virheen vuoksi kappaleen "Requiem" outro siirtyi kappaleen "The Apostle in Triumph" alkuun.
Berndt Ludvig Federley
Berndt Ludvig Federley (30. kesäkuuta 1906 Tampere – 23. kesäkuuta 1976 ) oli arkistoneuvos, historioitsija tietokirjailija.
Henkilöhistoria
Berndt Federleyn vanhemmat olivat arkkitehti Carl Birger Federley ja Gerdrud Helene Pacius ja puoliso vuodesta 1949 Gerda Synnöve Marianne Ahlbäck. Federley tuli ylioppilaaksi 1929 ja valmistui filosofian maisteriksi 1932 ja lisensiaatiksi 1946. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1948. Hän oli valtionarkiston ylimääräinen amanuenssi 1931–1936 ja nuorempi amanuenssi 1936–1940, Viipurin maakunta-arkiston va. hoitaja 1940–1945, Savo-Karjalan maakunta-arkiston hoitaja 1945, valtionarkiston vanhempi amanuenssi 1945–1949, arkistonhoitaja 1949–1952 ja kansliaosaston johtaja vuodesta 1952 vuoteen 1970. Vuonna 1969 arkistoneuvoksen arvon saanut Federley oli kahteen otteeseen Helsingin yliopiston dosentti ja työskenteli erikoisopettajana Teknillisessä korkeakoulussa. Hän oli Suomen Tiedeseuran jäsen ja Suomen historiallisen seuran tutkijajäsen.
Suomen ulkoministeriö
Ulkoministeriö (UM,, vuoden 2017 loppuun saakka ulkoasiainministeriö ) on yksi Suomen valtioneuvoston kahdestatoista ministeriöstä. Ministeriössä toimii ulkoministerin lisäksi kaksi muuta ministeriä, ulkomaankauppa- ja kehitysyhteistyöministeri ja pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministeri.
Ministeriön tehtävänä on ”edistää suomalaisten turvallisuutta ja hyvinvointia” ja toimia ”kansainvälisen yhteisvastuun rakentamiseksi ja rauhan vahvistamiseksi” eurooppalaisten arvojen kuten demokratian pohjalta. Käytännössä ulkoministeriön tehtäviin kuuluu Suomen ulkopolitiikan valmistelu ja toteuttaminen.
Tehtävät
thumb|right|Ulkoministeriö sijaitsee [[Merikasarmissa Katajanokalla.]]
Valtioneuvoston ohjesäännön mukaan ulkoministeriön toimialaan kuuluvat: