cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaakko Summanen
Summanen lähti jatkosotaan vapaaehtoisena vuonna 1942. Kesäkuussa 1944 hän jäi Kannaksen suurhyökkäyksen yhteydessä venäläisten sotavangiksi ja vietti kuukausia vankileirillä, kunnes pääsi marraskuussa takaisin Suomeen. Hän työskenteli 1948 lähtien viisi vuotta myymäläapulaisena Rautavaaralla ja perusti sitten oman kauppansa kotikylälleen Nilsiän Palonurmelle. Hän oli naimisissa Katri Hellin Väätäisen kanssa vuodesta 1949 lähtien.
Summasen esikoisromaani oli vuonna 1979 julkaistu omaelämäkerrallinen Sotavanki, ja seuraavan vuosikymmenen aikana hän kirjoitti seitsemän muutakin sotaromaania.
Paradise Now (elokuva)
Paradise Now on yhteistuotantoelokuva vuodelta 2005. Se kertoo palestiinalaismiehestä, joka valmistelee itsemurhaiskua Israeliin. Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globen 2006 ja oli Oscar-ehdokkaana parhaan vieraskielisen elokuvan sarjassa.
Näyttelijät
Lähde:
Luettelo Tanskan puolueista
Tämä artikkeli on luettelo Tanskan puolueista.
Nykyiset kansankäräjäpuolueet
Kansankäräjien suurin puolue on kansankäräjävaalien 2022 jälkeen poliittiseen keskusta-vasemmistoon lukeutuva Sosiaalidemokraatit.
Koloman Wallisch
Koloman Wallisch (, 28. helmikuuta 1889 Lugoj – 19. helmikuuta 1934 Leoben) oli itävaltalainen poliitikko, joka toimi maan kansallisneuvoston jäsenenä vuosina 1930–1934. Sosialidemokraatteja edustanut Wallisch teloitettiin hänen osallistuttuaan Itävallan sisällissotaan vuonna 1934.
Nykyisen Romanian alueella sijaitsevassa Lugojssa syntynyt Wallisch liittyi Unkarin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1905. Ensimmäisessä maailmansodassa hän osallistui taisteluihin itärintamalla Galitsiassa sekä Italian rintamalla. Vuodesta 1921 lähtien Wallisch toimi sosialidemokraattien puoluesihteerinä Itävallan Bruck an der Murissa. Maan parlamenttiin hänet valittiin vuonna 1934.
Toisen maailmansodan jälkeen Bruck an der Murin, Leobenin ja Kapfenbergin kaupungit nimesivät aukion Wallischin mukaan.
Videopeliklooni
Videopeliklooni viittaa videopeleihin, joita pidetään vahvasti matkittuina jostain aiemmasta pelistä. Klooni on usein kielteisessä sävyssä käytetty käsite. Kloonia voidaan pitää idean varastamisena, mutta toisaalta se voi olla myös kunnianosoitus matkitulle pelille.
Joskus kloonien myötä syntyy uusi lajityyppi ja jäljitellystä pelistä tulee lajityypin kantamuoto. Esimerkiksi Lunar Lander on muodostunut omaksi lajityypiksi.
Kloonauksen suosituimpia kohteita ovat olleet varhaiset, yksinkertaiset pelit, joita ei-kaupalliset harrastelijaohjelmoijat ovat pystyneet helposti ”kloonaamaan” omilla tuotoksillaan. Ei-kaupalliset kloonit voivat olla hyvinkin suoria kopioita alkuperäisestä pelistä.
Tekijänoikeudet
Kloonien tekijät ovat toisinaan joutuneet oikeuskiistaan pelin muistuttaessa liikaa toista peliä.
Konamin Scramble oli oikeuskiistan aiheena vuonna 1982, jonka päätöksessä todettiin Omni Video Gamesin yrittäneen tahallisesti hyötyä pelistä, johon Stern Electronicsilla oli yksinoikeus Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Päätöksessä myös todettiin videopelin audiovisuaalisen työn olevan tekijänoikeuden alaisesti suojattavaa.
Kent Nilsson
Nilsson edusti Ruotsin maajoukkuetta kolmessa Kanada-cupissa ja kolmissa MM-kilpailuissa. Kanada-cupissa 1984 ja MM-kilpailuissa 1990 hän saavutti hopeaa. MM-kilpailuissa 1989 hän teki kolme maalia ja sai 11 syöttöpistettä, joten hän kokosi samat 14 tehopistettä kuin turnauksen pistepörssin voittaja ja oli tehokkain ruotsalaispelaaja. Seuraavan vuoden MM-kilpailuissa hän teki kymmenen maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä, millä hän oli pistepörssissä kolmas ja jälleen paras ruotsalainen.
Nilsson edusti uransa alussa kotimaassaan Djurgårdens IF:ää kausina 1973–1976 ja AIK:ta kaudella 1976–1977. NHL-seura Atlanta Flames varasi Nilssonin vuoden 1976 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella 64. varausvuorolla. Nilsson aloitti Pohjois-Amerikan uransa kuitenkin WHA-liigan Winnipeg Jetsissä kausina 1977–1979 ja teki molempina kausina runkosarjassa 107 tehopistettä. Winnipeg voitti molempina kausina mestaruuden, ja Nilsson valittiin avauskaudellaan WHA:n vuoden tulokkaaksi. Vuonna 1979 Nilsson siirtyi NHL-seura Atlanta Flamesiin, jonka mukana hän vuotta myöhemmin muutti Calgaryyn. Hän pelasi seurassa vuoteen 1985 saakka ja teki kaudella 1980–1981 NHL:n runkosarjassa 49 maalia ja 82 syöttöpistettä eli yhteensä 131 tehopistettä, ja hänen hallussaan on edelleen Calgary Flamesin yhden kauden syöttöpiste- ja tehopiste-ennätys. Myös kaudella 1982–1983 Nilsson ylitti sadan tehopisteen rajan ja jäi kaudella 1984–1985 siitä vain yhden pisteen päähän. Vuonna 1985 Nilsson siirtyi Minnesota North Starsiin ja kesken kauden 1986–1987 Edmonton Oilersiin, jossa hän voitti Stanley Cupin. Mestaruuskauden pudotuspeleissä hän teki kuusi maalia ja antoi 13 maalisyöttöä ja oli joukkueensa viidenneksi paras pistemies Wayne Gretzkyn, Mark Messierin, Glenn Andersonin ja Jari Kurrin jälkeen.
Vuonna 1987 Nilsson palasi Eurooppaan. Kaudella 1987–1988 hän pelasi kaksi ottelua sveitsiläisseura HC Luganossa ja suurimman osan kautta italialaisessa HC Bolzanossa, jossa hän voitti Italian mestaruuden. Kaudella 1988–1989 hän pelasi Djurgårdens IF:ssä ja voitti Ruotsin-mestaruuden. Tämän jälkeen hän edusti kolme kautta sveitsiläisseura EHC Klotenia ja pelasi kauden 1992–1993 jälleen Djurgårdenissa. Pelaajauransa viimeiset viisi kautta hän pelasi Itävallassa, Norjassa, Ruotsin II-divisioonassa, Saksassa ja Espanjassa sekä kuusi ottelua NHL:ssä Edmonton Oilersin joukkueessa kaudella 1994–1995.
Nilsson palkittiin Pohjois-Amerikan parhaana ruotsalaispelaajana Viking Awardilla vuonna 1981 ja Ruotsin parhaana pelaajana Guldpuckenilla vuonna 1989. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut pitkään pelaajatarkkailijana Edmonton Oilersille ja Florida Panthersille.
Kent Nilssonin pojista Robert Nilsson on pelannut jääkiekkoa Ruotsin maajoukkueessa ja Anders Nilsson alasarjoissa.
Marko Ahtisaari
thumb|Marko Ahtisaari. Marko Oiva Ilari Ahtisaari (s. 1969 Helsinki) on Helsingin Juhlaviikkojen taiteellinen johtaja 2018–2023. Ahtisaari oli Nokian muotoilusta vastaava johtaja 2009–2013 ja johtokunnan jäsen 2012–2013. Hän on Martti Ahtisaaren ja Eeva Ahtisaaren ainoa lapsi.
Ura
Marko Ahtisaari vastasi Nokian muotoilusta vuodesta 2009 vuoteen 2013. Tammikuussa 2012 hänet valittiin Nokian johtokunnan jäseksi. Syyskuussa 2013 kerrottiin, että Ahtisaari lähtee Nokialta marraskuussa 2013. Nokialla hän työskenteli vuodesta 2009 ja aiemmin vuosina 2002–2006. Ahtisaari työskentelee musiikin terapiakäyttöön keskittyvän Sync Projectin toimitusjohtajana. Hän on digitaaliseen käsinkirjoitukseen keskittyvän Write Technologies Oy:n perustajaosakas ja hallituksen jäsen. Vuosina 2008–2009 Ahtisaari työskenteli perustamassaan Dopplr-yrityksessä. Tätä ennen vuodet 2006–2008 hän työskenteli Blykin parissa. Ennen Nokiaa Ahtisaari työskenteli konsulttina Satama Interactivessa vuosina 1999–2002.
Lisäksi Ahtisaari on valittu Newsmillin hallitukseen Ruotsiin. Ahtisaari on myös maailman suurimman Wi-Fi-verkkoyhteisön FONin neuvonantaja ja Aula-verkoston perustaja. Lisäksi Ahtisaari on vaikuttanut myös F-Securen ja Artekin hallituksissa.
Muusikkona
Ahtisaari on soittanut bassoa newyorkilaisessa -ism-yhtyeessä.
Koulutus ja perhe-elämä
Marko Ahtisaari suoritti siviilipalveluksen työministeriön maahanmuutto-osastolla hänen isänsä toimiessa puolustusvoimain ylipäällikkönä, mikä herätti keskustelua. Ahtisaari on opiskellut Columbian yliopistossa New Yorkissa filosofiaa, taloustieteitä ja musiikkia.
Ahtisaari valittiin kansainvälisen Prix Ars Electronica -kilpailun tuomaristoon vuonna 2006. Ahtisaari oli naimisissa Tiuku Raskin kanssa 1999–2002. Vuosina 2008–2020 Ahtisaari oli naimisissa brändiasiantuntija ja yrittäjä Lisa Sounion kanssa.
Asana
Asana on yleisesti joogan asennosta tai joogaan liittyvästä fyysisestä harjoituksesta käytettävä nimitys.
Asana on sanskriittia ja merkitsee istuinta. Nimitys tulee alkuperäisestä merkityksestä, sillä alun perin sanaa asana käytettiin tarkoittamaan lähinnä meditaatioasentoa. Myöhemmin sanan merkitys laajeni kattamaan myös joogan fyysisten muotojen harjoitukset.
Asanat ovat kolmas askelma tunnetun joogafilosofi Patanjalin määrittelemästä kahdeksanosaisesta polusta. Yhdessä hengitystekniikoiden eli pranayaman kanssa asanat muodostavat hathajoogaksi kutsutun joogan muodon.
Asanat voidaan karkeasti jakaa lepoasanoihin, istuen tehtäviin asanoihin, seisten tehtäviin asanoihin ja pää alaspäin tehtäviin asanoihin. Asanat harjoittavat vaihtelevassa määrin notkeutta, lihaskestävyyttä ja tasapainoa. Samaan harjoitukseen suositetaan yhdistettäväksi sekä eteen- että taaksepäin taipuvia asanoita ja näiden lisäksi selkärangan kiertoja, jolloin selkäranka saa monipuolista harjoitusta. Perinteisesti harjoitukseen sisällytetään kaikkia asanoiden päätyyppejä.
Perinteinen asanaharjoitus on aurinkotervehdys eli surya namaskaar, joka paitsi kunnioittaa auringonjumalaa, myös tarjoaa monipuolista harjoitusta. Aurinkotervehdyksestä on olemassa lukemattomia variaatioita, mutta kaikille on yhteistä soljuva liike, johon kuuluu kumarruksia ja taivasta kohti kurottelua. Harjoitus stimuloi verenkiertoa tehokkaasti ja siksikin se on perinteinen aamuharjoitus.
Keuhkot ja hengitys
Lyhytaikainen kuuden viikon asanaharjoittelu parantaa keuhkojen toimintaa seuraavilla tavoilla:
Asanoiden harjoittelu yhdessä pranayaman kanssa auttaa puhdistamaan hengitysteitä, laajentamaan rintakehää hengityksen aikana ja vahvistamaan hengityslihaksia.
Prinimai menja
Prinimai menja on venäläisen televisiojuontaja Olga Buzovan toinen albumi. Se julkaistiin 5. lokakuuta 2018 levymerkillä Archer Music Production.
Asana
Keuhkot ja hengitys
Hathajoogaa harjoittavien astmaatikkojen oireet helpottivat harjoittelun avulla. Osa tutkimuksiin osallistuneista jopa luopui tai vähensi astmalääkitystään joogaharjoitusten seurauksena.
Hengityksen pysäyttäminen
"Meditoiville joogeille on tehty luotettavia kokeita, joissa he ovat kyenneet pysäyttämään hengityksensä pitkiksi ajoiksi, EKG-mittausten mukaan jopa useiksi vuorokausiksi, ja palaamaan takaisin normaalitilaan. Periaatteessa tilanne muistuttaa monien eläinten kesälepovaihetta, jonka ansiosta esim. sammakko tai etana selviävät kuuman ja kuivan kauden yli."
Joogan asana- ja pranayamaharjoitukset voivat vähentää oksidatiivista stressiä kehossa, hengityksen säätelyn avulla. Harjoittelun on todettu vähentävän hapenkulutusta, ja siten hidastavan aineenvaihduntaa. Joidenkin joogien on väitetty voivan hidastaa aineenvaihduntansa äärimmilleen, ja siten väliaikaisesti lähes pysäyttää vanhenemisprosessin kehossa.
Selkä
Monilla jooga-asanoilla on vaikutuksia selkään. Ne voivat asennosta riippuen vaikuttaa selkään seuraavilla tavoilla:
Asanaharjoittelu voi olla yhtä tehokasta epäspesifisten alaselkäkipujen hoidossa, kuin perinteiset hoitomenetelmät.
Nikamavälilevyt
Pitkään asanaharjoitusta tehneillä ihmisillä esiintyy vähemmän selkärangan nikamavälilevyjen rappeumaa ja pullistumista. Heillä välilevyjen vanhenemismuutokset olivat hidastuneet ja välilevyjen kuluminen oli tasaisempaa.
Selkärangan taivuttaminen ääriasentoihin on arveltu lisäävän nikamavälilevyjen rasitusta ja siten niiden kulumista. Tutkimuksissa on todettu sirkuksissa työskentelevillä venytystaiteilijoilla olevan madaltumia välilevyissä. Välilevyjen kulumisen ja selkärangan liikkuvuuden välistä yhteyttä ei ole pystytty selvittämään tarkasti. Tutkimukset kuitenkin osoittavat välilevyjen kulumisen lisäävän paikallista liikkuvuutta nikamassa. Siten on mahdollista, että asanaharjoittelu auttaa pitämään välilevyjen kulumisen iän myötä tasaisena, sallien selkärangalle erinomaisen liikkuvuuden myös myöhemmällä iällä.
George Sluizer
George Sluizer (25. heinäkuuta 1932 Pariisi – 20. syyskuuta 2014 Amsterdam) oli alankomaalainen elokuvaohjaaja, jonka tuotanto sisältää sekä dokumentti- että näytelmäelokuvia. Hänen tunnetuin ohjaustyönsä on Kadonnut (Spoorloos) vuodelta 1988.
Sluizerin päätyö Kadonnut perustuu Tim Krabbén pienoisromaaniin Jäljettömiin, ja siitä tuli kansainvälinen menestys. Sluizer kutsuttiin Yhdysvaltoihin ohjaamaan elokuvan englanninkielinen uusintaversio Pelon hetket (1993), mutta sitä ei ole pidetty yhtä onnistuneena.
Sluizerin myöhempään tuotantoon kuuluu epäonninen draama Dark Blood, jonka kuvaukset jäivät kesken, kun pääroolin esittäjä River Phoenix kuoli huumausaineiden yliannostukseen. Vuonna 2012 Sluizer julkaisi elokuvasta version, joka sisältää kuvatun aineiston ja jonka ääniraidalla ohjaaja selostaa, mitä elokuvasta jäi puuttumaan.
Sluizer kuoli sydänvaivoihin 82-vuotiaana Amsterdamissa syksyllä 2014.
Sosiaalinen luototus
Sosiaalinen luototus on järjestämisen kannalta kunnille vapaaehtoinen sosiaaliturvan muoto. Ne kuntalaiset, joiden alueella sosiaalista luototusta on tarjolla, voivat saada luottoa sosiaalisin perustein tavallista pankkikorkoa pienemmällä korolla. Kunnat saavat korkotulot itselleen.
Sosiaalisen luototuksen käyttökohteena voi olla vaikkapa uuden kodinkoneen hankinta. Sosiaalista luototusta voidaan hyödyntää myös velkaongelmien hoitamisessa. Luottomäärä on yleensä 200–5 000 euron välillä. Takaisinmaksuajan maksimi on 5 vuotta. Takaisinmaksuvalmiuden vuoksi sosiaalinen luototus ei sovellu kaikkein heikko-osaisimpien auttamiseen.
Järjestelmän vapaaehtoisuuden vuoksi kunnilla on melko vapaat kädet määritellä luototuksen tarkempia ehtoja. Järjestelmänä sosiaalinen luototus on verrattavissa mikroluototukseen, jossa köyhiä tuetaan mm. yritystoimintaa mahdollistavilla lainoilla.
Last Young Renegade
Last Young Renegade on pop-punk-yhtye All Time Lowin seitsemäs studioalbumi, jonka julkaisi Fueled by Ramen 2. heinäkuuta 2017. Albumi on tyyliltään erilainen kuin muut All Time Lowin albumit, se on poprock-albumi.
Alex Gaskarth sanoi haastattelussa yhtyeen halunneen tutkia ja kokeilla uusia mahdollisuuksia ja synkempiä teemoja. Heidän sopimuksensa Hopeless Recordsin kanssa raukesi ja he liittyivät Fueled by Rameniin.
All Time Low ja Fueled by Ramen järjesti "Young Renegades Tour" -kiertueen Yhdysvalloissa vuoden 2017 kesällä. Kiertueella oli mukana yhtyeet SWMRS, Night Riots, Waterparks ja The Wrecks.
Datapohjainen suoritus
Datapohjainen suoritus on tietojenkäsittelyn termi, joka tarkoittaa tuloksen tai reaktion laskemista heti kun lähtötiedot siihen ovat saatavilla.
Datapohjaisen suorituksen etuna on tuloksen saatavilla olo heti tarvittaessa. Joissain sovelluksissa huonona puolena on tulosten laskeminen turhaan - jos tulosta ei tarvita ennen uusien tietojen saapumista (eli uuden tuloksen laskemista), laskenta meni hukkaan. Datapohjaista suoritusta käytetään järjestelmissä, joissa tulokset pitää laskea hyvin suurella todennäköisyydellä. Samoin järjestelmissä joissa tulosten laskeminen vie kauan, mutta tarvittaessa tulokset pitää saada käyttöön nopeasti on erittäin vahva kysyntä datapohjaiselle suoritukselle.
Monoteletismi
Monoteletismi on 600-luvulla muodostunut oppi, jonka keisari Herakleios I (keisarina 610–641) julisti Bysantin viralliseksi kristologiaksi yrittäen näin voittaa monofysitismin. Monoteletismin mukaan Kristuksella on kaksi luontoa, mutta lihaksi tulleessa Jeesuksessa vaikutti yksi tahto, thelesis. Kaksisataa vuotta aiemmin pidetyn Khalkedonin kirkolliskokouksen (451) päätöksiä kannattaneet torjuivat monoteletismin valepukuisena monofysitisminä; tätä taistelua johti kreikkalainen munkki Maksimos Homologetes ('Tunnustaja', n. 580-662) kehittäen opin, jonka mukaan Kristuksen jumalallisella ja inhimillisellä luonnolla kummallakin oli tahto ja oma toimintatapansa. Monoteletismi tuomittiin harhaopiksi kuudennessa ekumeenisessa kirkolliskokouksessa vuonna 680–681, ja asiaan palattiin vielä Trullossa vuonna 692.
Nyhemsveckan
Nyhemsveckan on eräs Ruotsin helluntailiikkeen suurista kesäjuhlista. Nyhemsveckan järjestetään vuosittain Mullsjön kunnan Nyhemin kylässä. Tapahtumalla on vuosittain tuhansia osallistujia. Ensimmäinen Nyhemsveckan järjestettiin vuonna 1917 ja konferenssi on kasvanut Ruotsin helluntailiikkeen suurimmaksi konferenssiksi. Nyhemsveckanin järjestelyistä on vastannut vuodesta 2006 lähtien 20 helluntaiseurakunnasta muodostuva Nyhemsveckan-yhdistys.
Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa ja Kuningatar Silvia vierailivat Nyhemsveckanilla vuonna 2007.
Suomen euroviisukarsinta 1979
Palanneet artistit
Sijoitukset euroviisukarsinnoissa on merkitty mustalla tekstillä ja interviisukarsinnoissa punaisella tekstillä.
KNM Otto Sverdrup
KNM Otto Sverdrup (runkonumero F312) on Norjan laivaston vuonna 2008 palvelukseenotettu Fridtjof Nansen -luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin 23. kesäkuuta 2000 Navantian telakalta Ferrolista Espanjasta, missä köli laskettiin 25. toukokuuta 2005. Alus laskettiin vesille 28. huhtikuuta 2006 ja otettiin palvelukseen 30. huhtikuuta 2008.
David Cox (tilastotieteilijä)
David Roxbee Cox (15. heinäkuuta 1924 Birmingham – 18. tammikuuta 2022 ) oli englantilainen tilastotieteilijä.
Hän opiskeli matematiikkaa St John's Collegessa Cambridgen yliopistossa ja väitteli Leedsin yliopistosta 1949. Yliopistouransa hän aloitti Cambridgen yliopiston tilastotieteen laboratoriossa 1950. Vuonna 1956 hän siirtyi ensin readeriksi ja sitten tilastotieteen professoriksi Birbeck Collegeen Lontooseen. Vuodesta 1966 vuoteen 1988 hän oli professori Imperial College Londonissa. Vuonna 1988 hän aloitti professorina Oxfordin yliopistossa Nuffield Collegessa, josta hän jäi eläkkeelle 1994.
David Cox on kirjoittanut satoja tieteellisiä artikkeleita ja kirjoja. Vuodesta 1966 vuoteen 1991 hän oli Biometrikan toimittaja. Lisäksi hän on toiminut useiden tunnettujen tilastotieteilijöiden ohjaajana. Hän on Nuffield Collegen kunniajäsen.
David Cox on tehnyt uraauurtavaa työtä useilla tilastotieteen aloilla sekä soveltavassa todennäköisyysteoriassa. Hänet tunnetaan todennäköisesti parhaiten verrannollisten hasardien mallista, jota käytetään elinaika-analyysissa. Cox-prosessi on nimetty hänen mukaansa.
Pirkko Lindberg
Pirkko Lindberg (s. 12. maaliskuuta 1942 Vesilahti) on suomenruotsalainen kirjailija.
Koulutukseltaan Lindberg on humanististen tieteiden kandidaatti. Hän on työskennellyt radiotoimittajana, kasviskokkina, lumpunkerääjänä ja kirjastoapulaisena. Lindberg asuu Helsingissä.
Lindberg ryhtyi kirjailijaksi 1980-luvun lopussa. Hänen esikoisromaaninsa Byte (1989) sai J. H. Erkon palkinnon. Candida-romaani oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1997. Lindberg kirjoittaa paljon ekologista aiheista.
Mikaeli
Mikaeli on Mikkelin keskustan tuntumassa, Pankalammen rannalla sijaitseva kongressi- ja konserttitalo. Se valmistui vuonna 1988 arkkitehti Arto Sipisen suunnittelemana. Mikaeli toimi ensimmäiset parikymmentä vuotta Mikkelin kaupunginhallituksen alaisena, kunnes se vuonna 2001 siirtyi kulttuuri- ja vapaa- aikatoimen alaisuuteen. Vuonna 2006 kulttuuritalo yhtiöitettiin Mikkelin Mikaeli Oy:ksi, jonka päätoimintaa on talon tilojen vuokraus.
Mikaelissa on kaksi salia, oopperalaulaja Martti Talvelan mukaan nimetty lähes 700-paikkainen konserttisali sekä 166-paikkainen kamarimusiikkisali, joissa molemmissa on nouseva katsomo. Lisäksi Mikaelissa on kokous- ja näyttelytiloja sekä 350-paikkainen tilausravintola.
Mikaeli oli Suomen ensimmäisiä monia eri kulttuurilaitoksia yhdistäviä monitoimitaloja tai kulttuurikeskuksia, joita rakennettiin 1980-luvulla erityisesti Itä-Suomen kaupunkeihin. Muita olivat Pieksämäen Kulttuurikeskus Poleeni, Imatran Kulttuuritalo Virta sekä Kouvola-talo ja Kuusankoskitalo.
Magnus Bratten
Magnus Karl Bratten (1918 − 3. lokakuuta 1971 ) oli norjalaisen ammatillisen keskusjärjestön LO:n (Landsorganisasjonen i Norge) toimitsija ja myöhemmin Norjan lähetystösihteeri ja sotilasattasea Helsingissä. Hänellä oli aktiivinen rooli Norjan suomalaisten avulla harjoittamassa tiedustelutoiminnassa Neuvostoliittoa vastaan 1950-luvulla.
Nuorena Bratten toimi aktiivisesti Norjan työväenliikkeessä. Hän opiskeli kielitiedettä ja historiaa ja työskenteli keskusjärjestö LO:ssa 1945-1949. 1950-luvun alussa hän sai tarjouksen työskennellä Norjan lähetystössä Suomessa, vaikkei hänellä ollut diplomaatin koulutusta tai taustaa. Brattenista tuli lähetystösihteeri (kansainvälisten asioiden sihteeri) Helsinkiin; hänen keskeiset tehtävänsä liittyivät tiedusteluun. Hänen edeltäjänsä oli Norjan talous- ja sosiaaliasioiden lähettiläs Joachim (Jack) Helle, jonka tehtävä oli alkanut 1948 ja jonka viimeinen raportti on päivätty 24. maaliskuuta 1949. Samaan aikaan Norja allekirjoitti liittymissopimuksen Naton kanssa.
Bratten poistui Suomesta pikaisesti 1955 sen jälkeen, kun hänen asuntoonsa Helsingissä oli murtauduttu. Tällöin katkesi hänen yhteydenpitonsa mm. Suorantaan. Brattenin organisoima toiminta päättyi Suomen ja Norjan tiedustelujohtojen epäviralliseen sopimukseen. Hänen seuraajakseen lähetystössä tuli sotilasasiamiehen nimekkeellä komentaja Arne Ekeland, joka jatkoi yhteydenpitoa hänen kontakteihinsa kuten Lehmukseen.
Brattenin osuus Norjan ja Naton tiedustelutoiminnassa tuli laajempaan julkisuuteen Odd Isungsetin ja Morten Jentoftin kirjassa Verkebyllen: om menneskeskjebner og agenter i kald krig vuonna 1995. Brattenin lapsenlapsi Magnus Bratten teki vuonna 2011 radiodokumentin Morfar var spion, jossa haastateltiin mm. Brattenin tytärtä.
Suomessa toiminnasta oli kerrottu lähetettyjen vakoilijoiden näkökulmasta Esa Anttalan (oik. Urpo Lempiäinen) jo vuonna 1977 ilmestyneessä kirjassa Yli rautaesiripun, jonka päähenkilönä ja tiedonlähteenä oli Arvo A. Juvonen. Toimintaan osallistumisestaan on 1990-luvulla kertonut mm. Seppo Hänninen.
Magnus Bratten ei käsitellyt julkisesti osuuttaan tiedustelutoiminnassa ja salasi sen enimmäkseen myös perheeltään. Hän kuoli lokakuussa 1971.
Porvoon uimahalli
Porvoon uimahalli on Porvoon keskustassa sijaitseva uimahalli. Halli valmistui vuonna 1970. Uimahallissa on 25 metrin allas, opetusallas, hyppyallas, monitoimiallas, kylmäallas, poreallas, lasten allas ja liukumäki. Hallissa on myös jumppasali ja tilaussauna.
Syreenien kukkiessa
Syreenien kukkiessa (Lilac Time) on vuonna 1928 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen mykkäelokuva. Sen pääosia esittävät Colleen Moore ja Gary Cooper. Elokuvan ensi-ilta oli Suomessa lokakuussa 1929, jolloin siitä oli jo tullut jättimenestys Yhdysvalloissa. Jane Cowl oli käsikirjoittanut sekä pääroolittanut näytelmäversion, joka menestyi Broadwayllä sen esitysvuonna 1917. Frank Lloyd ohjasi elokuvaan joitakin lisäkohtauksia.
Henrik Tikkanen (jääkiekkoilija)
Seuraura
Tikkanen on Lohjan Kisa-Veikkojen kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Harjun Kiekkoon. Kauden 2015–2016 Tikkanen aloitti Helsingin Jääkiekkoklubin B2-nuorissa, mutta hän nousi kuitenkin kauden edetessä Helsingin IFK:n C-nuoriin joukkueen loukkaantumisten myötä. Tikkanen voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Hänet palkittiin koko C-nuorten SM-sarjan parhaana pelaajana Teppo Numminen -palkinnolla ja parhaana maalivahtina Jukka Tammi -palkinnolla sekä valittiin tähdistökentälliseen. Kauden 2017–2018 Tikkanen pelasi suurimmaksi osaksi HIFK:n B-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Tikkanen pelasi osan kaudestaan myös seuran A-nuorissa, jossa hän voitti SM-pronssia.
Kaudella 2018–2019 Tikkanen jakoi HIFK:n A-nuorten torjuntavastuun varsin tasaisesti Roope Taposen kanssa. Hän puki kauden aikana myös yhteen SM-liigaotteluun, mutta Tikkanen jäi kuitenkin ilman peliaikaa. Kaudella 2019–2020 hän toimi HIFK:n A-nuorten selkeänä ykkösmaalivahtina. Tikkanen puki myös kolmeen SM-liigaotteluun jääden kuitenkin ilman peliaikaa.
New York Islanders varasi hieman yllättäen Tikkasen seitsemännellä kierroksella 214. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuihin. Tammikuussa 2021 Tikkanen lainattiin seuran yhteistyöjoukkueeseen, SM-liigajoukkue Kalevan Palloon, kun Mestis oli keskeytettynä ja KalPan toinen maalivahti Samu Perhonen oli loukkaantunut. Hän teki liigadebyyttinsä 2. helmikuuta 2021 vieraissa Pelicansia vastaan. Tikkanen torjui KalPan 1–3-voittoon päättyneessä ottelussa 21 kertaa. Janne Laukkanen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Tikkasesta tuli Ari Hillin (4. lokakuuta 1987) ja Pasi Kuivalasen (3. joulukuuta 1989) jälkeen vasta KalPan seurahistorian kolmas maalivahti, joka torjuu voiton SM-liigadebyytissään. Hän jatkoi joukkueen pelaavassa maalivahtikaksikossa, kun sekä Eero Kilpeläinen että Samu Perhonen olivat sivussa. Tämän myötä KalPa täydensi maalivahtiosastoaan Matěj Tomekilla. SM-liigan siirtotakarajalla maaliskuussa KalPa uutisoi Tikkasen pelaavan seurassa loppukauden. Hän pelasi siellä kauden aikana kaikkiaan seitsemän runkosarjaottelua, kunnes Kilpeläisen kuntouduttuan Tikkanen palasi IPK:hon, jossa hän pelasi kauden aikana 12 runkosarjaottelua. Tikkanen ei saanut kuitenkaan peliaikaa pudotuspeleissä, jotka pelasi kokonaan Samu Pakarinen. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Huhtikuussa 2021 Tikkanen teki KalPan kanssa 1+2-vuotisen SM-liigasopimuksen. Alkukaudella 2021–2022 hän pelasi kaksi ottelua varsin heikolla päästettyjen maalien keskiarvolla 4.95 ja torjuntaprosentilla 76,5%, kunnes lokakuussa Tikkasen sopimus seuran kanssa purettiin. KalPan urheilutoimenjohtaja Anssi Laineen mukaan hän tarvitsi joukkueen, jossa Tikkanen pääsee pelaamaan paljon. Samalla hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue MoDo Hockeyn paitaan. Tikkanen jäi lopulta kakkosmaalivahdiksi Tex Williamssonille. Hän pelasi 19 runkosarjaottelua torjuen 13 voittoa ja yhden nollapelin sekä yhden SHL:n nousukarsintasarjan ottelun. Helmikuussa 2022 MoDo lainasi Tikkasen yhden ottelun ajaksi SHL-joukkue Växjö Lakers HC:hen, kun joukkue tarvitsi maalivahtia Adam Åhmanin loukkaannuttua lievästi sekä Jānis Kalniņšin edustettua Latviaa Pekingin olympiakisoissa.
Elokuussa 2022 Tikkanen teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Bridgeport Islandersin kanssa.
Maajoukkueura
Tikkanen on pelannut kolme poikien maaottelua.
Muuta
Tikkasta on verrattu torjuntatyyliltään Robin Lehneriin, jota hän on myös kertonut seuranneensa paljon. Tikkanen on kertonut seuranneensa jonkin verran myös Pekka Rinnettä ja Ben Bishopia.
Tikkanen valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukiosta keväällä 2020.
Kari Alitalo
Kari Kustaa Alitalo (s. 21. toukokuuta 1952 Kuopio) on suomalainen tieteen akateemikko (2020–) ja lääketieteen ja kirurgian tohtori. Vuosina 1996–2000 hän toimi Helsingin yliopiston lääketieteellisen kemian professorina. Hän toimi yhtäjaksoisesti Suomen Akatemian akatemiaprofessorina vuodesta 1993 toukokuun 2020 loppuun saakka. Vuosina 2006–2011 hän johti Suomen Akatemian huippuyksikköä Center of Excellence in Cancer Biology.
Alitalo on tehnyt erityisesti syöpätutkimusta. Hän johtaa translationaalisen syöpäbiologian (Translational Cancer Biology) tutkimusohjelmaa Helsingin yliopiston Biomedicumissa. Vuodesta 2013 hän on johtanut myös Wihurin tutkimuslaitosta.
Koulutus ja ura
Vuonna 1976 Alitalo opiskeli Yhdysvalloissa ja toimi vierailevana tutkijana Washingtonin yliopistossa Seattlessa vuosina 1981–1982 ja vuosina 1982–1983 Kalifornian yliopistossa San Franciscossa, missä hän työskenteli muun muassa syöpätutkimuksesta vuonna 1989 palkittujen nobelistien J. Michael Bishopin ja Harold E. Varmusin kanssa.
Vuodesta 1993 Alitalo on ollut tutkijaprofessori ja myöhemmin akatemiaprofessori sekä vuodesta 1999 huippuyksikön johtaja.
Tutkimus
Alitalon johtama tutkimusryhmä on löytänyt muun muassa imusuonen endoteelin kasvutekijä-C:n (VEGF-C) ja sen reseptorin VEGFR-3:n, jotka säätelevät imusuoniston kehitystä ja kasvua. Imusuonilla on erityisen suuri merkitys useiden syöpäkasvainten etäpesäkkeiden leviämisessä elimistöön ja näin ollen VEGF-C:n ja VEGFR-3:n estolla voi olla suuri merkitys uusien hoitokeinojen löytymiselle syövän hoitoon.
Alitalo on ohjannut yli 40 väitöskirjaa ja useat tutkijatohtorit ovat tehneet työtä hänen kanssaan. Monet hänen opiskelijoistaan ja tutkijatohtoreistaan ovat perustaneet omia laboratorioita (esim. Jussi Taipale, Juha Partanen ja Tomi Mäkelä).
Tunnustukset
Alitalo on saanut lukuisia tiedepalkintoja ja tunnustuksia. Alitalo valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1991 ja Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 2007. Vuonna 1998 hän sai Matti Äyräpään palkinnon. Vuonna 2005 Alitalolle myönnettiin Eric K. Fernströmin säätiön miljoonan kruunun arvoinen Stora Fernströmpriset ja vuonna 2006 Louis-Jeantet-palkinto.
Huhtikuussa 2009 Alitalo ja Kuopion yliopiston akatemiaprofessori Seppo Ylä-Herttuala saivat 200 000 euron arvoisen InBev-Baillet Latour International Health Prize -tiedepalkinnon. Se myönnettiin tutkimuksesta, jossa selvitettiin veri- ja imusuonten uudiskasvun ja niiden säätelyn sovellusmahdollisuuksia sydän- ja verisuonitautien sekä syövän hoidossa. Alitalo ja Ylä-Herttuala ovat vuosien ajan tehneet yhteistyötä edellä mainittujen sairauksien geenihoidon kehittämiseksi. Heiltä on ilmestynyt 15 yhteistyövuoden aikana yli 40 yhteisjulkaisua.
Vuonna 2010 Alitalo sai 400 000 Norjan kruunun Anders Jahren lääketieteen pääpalkinnon. Professori Alitalo on kutsuttu Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi. Vuodesta 2011 hän on ollut Academia Europæan jäsen. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin A. I. Virtanen -palkinto, hänet valittiin jäseneksi Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan ja Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi hänelle 85 000 euron arvoisen Suomen tiedepalkinnon. Keväällä 2014 Alitalo sai ensimmäisenä suomalaisena arvostetun Hollannin Kuninkaallisen tiedeakatemian myöntämän Heinekenin lääketieteen palkinnon, jonka arvo on 200 000 euroa.
Julkaisut
Alitalo on ollut mukana yli 500 tieteellisessä julkaisussa biolääketieteen, syöpätutkimuksen, molekyyli- ja solubiologian aloilta. Solubiologian alalla hän oli vuosina 1996–2007 Euroopan toiseksi eniten viitattu kirjoittaja. Vuonna 2013 Alitalo oli Euroopan viidenneksi siteeratuin syöpätutkija.
Sanda Toma
Sanda Toma, myöh. Urichianu (s. 24. helmikuuta 1956 Ștefănești, Botoșani) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 176 cm.
Toma voitti olympiakultaa yksikössä Moskovassa 1980. Hän voitti yksikön maailmanmestaruuden 1979 ja 1981. Pariairokaksikossa hän sijoittui viidenneksi MM-kilpailuissa 1978.
Erekle II
thumb|220px|Kartlin ja Kakhetin kuningas Erekle II. Erekle II (, 7. marraskuuta 1720 (tai 7. lokakuuta 1721 C. Toumanoffin mukaan ) – 11. tammikuuta 1798) oli georgialainen kuningas Bagrationi-hallitsijasuvusta. Hän hallitsi Kakhetin kuningaskuntaa vuosina 1744–1762 ja Kartli-Kakhetin kuningaskuntaa vuosina 1762–1798. Ajan persialaisissa lähteissä häneen viitataan nimellä Erekli Khan, kun taas venäläiset tunsivat hänet nimellä Irakli. Hänen nimensä latinisoidaan usein muotoon Herakleios.
Erekle II oli Kakhetin ja Kartlin yhdistyneen itägeorgialaisen kuningaskunnan toiseksi viimeinen kuningas, ja hänen hallintoaan pidetään georgialaisen monarkian joutsenlauluna. Omien kykyjensä ja Persian valtakunnan levottoman tilanteen avulla hän nousi käytännössä itsenäiseksi hallitsijaksi, joka yritti nykyaikaistaa maan hallintoa, taloutta ja asevoimia. Georgian haurasta itsenäisyyttä ja väliaikaista valta-asemaa Taka-Kaukasian itäosassa horjuttivat kuitenkin sisäiset ja ulkoiset uhat, ja Erekle vei kuningaskuntansa Venäjän keisarikunnan muodollisen suojeluksen alle Georgijevskin sopimuksen kautta vuonna 1783. Se ei kuitenkaan estänyt tuhoisaa persialaishyökkäystä vuonna 1795. Erekle kuoli vuonna 1798. Hänen tilalleen valtaistuimelle nousi kuolemansairas Giorgi XII.
Nuoruus ja aika Kakhetin valtaistuimella
220px|thumb|left|Muistomerkki Erekle II:lle [[Telavissa.]] Erekle syntyi Kakhetin pääkaupungissa Telavissa. Hän oli Kakhetin kuningas Teimuraz II:n poika ja hänen äitinsä oli Tamar, Kartlin kuningas Vakhtang VI:n tytär. Hänen lapsuutensa ja nuoruutensa aikaan vuosina 1732–1735 Kakhetia miehittivät osmanit, kunnes Persian šaahi Nadir Šah karkotti heidät Georgiasta kahdella hyökkäyksellä vuosina 1734 ja 1735. Teimuraz asettui persialaisten puolelle, joten hänestä tehtiin viereisen Kartlin persialainen wali (kuvernööri). Monet georgialaiset aateliset eivät kuitenkaan hyväksyneet uutta hallintoa ja nousivat kapinaan vastustaakseen Nadirin georgialaisilta vaatimaa raskasta suojeluveroa. Teimuraz ja Erekle pysyivät uskollisina šaahille, osittain siksi, että he halusivat estää kilpailevan Mukhrani-suvun valtaannousun. Suvun taantuminen 1720-luvun alussa oli sallinut Teimurazin nousta Kartlin valtaistuimelle. Vuosina 1737–1739 Erekle komensi georgialaisia apujoukkoja Nadirin Intian-sotaretkellä ja sai mainetta kyvykkäänä sotilaskomentajana. Sen jälkeen hän toimi luutnanttina isänsä palveluksessa ja nousi sijaishallitsijaksi, kun Teimuraz kutsuttiin neuvotteluihin Persian pääkaupunkiin Isfahaniin vuonna 1744. Samaan aikaan Erekle kukisti Mukhrani-dynastian ruhtinaan Abdulah Begin vallankaappausyrityksen ja auttoi Teimurazia tukahduttamaan aatelisten vastalauseet persialaishallintoa kohtaan. Palkinnoksi Nadir luovutti Kartlin kuninkuuden Teimurazille ja Kakhetin kuninkuuden Ereklelle. Hän järjesti myös veljenpoikansa Ali-Qoli Khanin avioon Teimurazin tyttären Ketevanin kanssa; Ali-Qoli nousi myöhemmin hänen seuraajakseen nimellä Adil Šah.
Tästä huolimatta molemmat georgialaiset kuningaskunnat joutuivat maksamaan Persialle raskaita veroja, kunnes Nadir salamurhattiin vuonna 1747. Teimuraz ja Erekle käyttivät Persian sisäistä epävakautta hyödykseen, vahvistivat itsenäisyytensä ja karkottivat kaikki tärkeät persialaiset varuskunnat Georgiasta, myös Tbilisistä. He tekivät läheistä yhteistyötä toistensa kanssa ja onnistuivat estämään uuden Mukhrani-suvun kannattajien kapinan, jonka masinoi Adil Šahin veli Ebrahim Khan vuonna 1748. He muodostivat persianvastaisen liittouman Azerbaidžanin kaanien kanssa: azerit olivat erityisen haavoittuvaisia persialaisten sotaherrojen hyökkäyksille ja suostuivat tunnustamaan Ereklen itäisen Taka-Kaukasian ylimmäksi hallitsijaksi. Vuonna 1752 georgialaiset kuninkaat lähettivät retkikunnan Venäjälle pyytääkseen maahan 3 000 venäläistä sotilasta tai rahaa, jolla he voisivat palkata tšerkessisotilaita ja hyökätä Persiaan, jonne he perustaisivat Venäjää tukevan hallinnon. Lähetystö ei kuitenkaan saanut mitään konkreettista aikaan, sillä Venäjän hovi oli keskittynyt ongelmiin Euroopassa.
Kartlin ja Kakhetin kuningas
240px|thumb|right|Kuningas Erekle II:n palatsi [[Telavissa.]] Vuonna 1762 Teimuraz II kuoli ollessaan diplomaattisella matkalla Pietarin hovissa, ja Erekle nousi hänen tilalleen Kartlin kuninkaaksi. Siten Georgia yhdistyi poliittisesti ensimmäistä kertaa kolmeen vuosisataan.
Vaikka Erekle säilytti hovissaan tietynlaisen persialaistyylisen loiston, hän aloitti kunnianhimoisen "eurooppalaistamisohjelman", jota georgialainen älymystö tuki. Se ei kuitenkaan ollut erityisen suuri menestys, sillä Georgia oli edelleen maantieteellisesti erillään muusta Euroopasta ja maan täytyi käyttää kaikki saatavilla olevat resurssit hauraan itsenäisyytensä puolustamiseen. Erekle toivoi saavansa eurooppalaisten suurvaltojen tuen taakseen ja houkuttelevansa maahan länsimaisia tiedemiehiä ja insinöörejä, jotta Georgia voisi hyötyä viimeisimmästä sotatekniikasta ja teollisuudesta. Hänen hallintotapansa muistutti ajan valistuneita itsevaltiaita Keski-Euroopassa. Hän piti hallussaan toimeenpano-, lainsäädäntö- ja tuomiovallan ja valvoi tarkasti valtionhallinnon eri haarojen toimintaa. Ereklen tärkein sisäpoliittinen tavoite oli keskittää valtaa edelleen heikentämällä aatelia. Sen vuoksi hän yritti luoda ympärilleen itselleen uskollisen hallintoeliitin, joka korvaisi omapäiset aatelisherrat paikallishallinnossa. Samaan aikaan hän rohkaisi talonpoikia muodostamaan asevoimat, joita tarvittiin voittamaan aateliston vastarinta ja suojelemaan maata jatkuvilta dagestanilaisten rosvojen hyökkäyksiltä, jotka tunnettiin Georgiassa nimellä lekianoba. Brittiläisen historioitsijan David Marshall Langin sanoin: "sillä, miten valppaasti hän piti huolta kansalaisistaan, ei ollut rajoja. Ollessaan sotaretkellä hän valvoi öisin vihollisen hyökkäyksen varalta, kun taas rauhan aikaan hän käytti aikansa hoitaen valtion asioita tai uskonnollisia menoja, eikä nukkunut kuin muutamia tunteja yössä."
Liitto Venäjän kanssa ja viimeiset vuodet
Ulkopolitiikassa Ereklen tärkein tavoite oli löytää luotettava suojelija, joka takaisi Georgian selviytymisen. Hän valitsi tehtävään Venäjän; ei ainoastaan, koska maa oli ortodoksikristitty, mutta myös siksi, että se toimisi yhteytenä Eurooppaan, jota Erekle piti mallina Georgian kehittymiselle nykyaikaiseksi valtioksi. Yhteistyö Venäjän kanssa tuotti kuitenkin aluksi pettymyksen. Ereklen osallistuminen Venäjän–Turkin sotaan vuosina 1768–1774 ei tuonut Georgialle odotusten vastaisesti takaisin osmaneille menetettyjä eteläisiä maa-alueita, koska venäläiset komentajat käyttäytyivät Georgiassa ylimielisesti ja usein petollisesti, eikä keisarinna Katariina II pitänyt Kaukasuksen rintamaa kuin toissijaisena taistelukenttänä. Tästä huolimatta Erekle jatkoi tiiviimmän liittosuhteen hakemista, koska Persian hallitsija Karim Khan yritti tuoda Georgian takaisin Persian vaikutuspiiriin. Karim Khan kuitenkin kuoli vuonna 1779 ja Georgiaan kohdistunut vaara poistui, kun Persia ajautui kaaokseen.
Vuonna 1783 Venäjä laajeni etelään Krimille ja Katariina II kiinnostui Kaukasian alueesta. Georgijevskin sopimuksessa vuonna 1783 Erekle sai viimein takuut, joita hän oli Venäjältä hakenut. Georgia muutettiin Venäjän protektoraatiksi, Erekle katkaisi muodollisesti kaikki siteensä Persiaan ja antoi ulkopolitiikkansa Venäjän valvontaan. Venäjän–Turkin sodassa 1787–1792 Tbilisiin asettunut pieni venäläinen varuskunta kuitenkin lähti Georgiasta ja jätti Ereklen vastaamaan Persian aiheuttamaan uhkaan yksin. Muhammad Khan Qadžar sai suurimman osan Iranin keskiosan tasangosta haltuunsa vuoteen 1794 mennessä ja halusi tehdä Persiasta jälleen suurvallan, johon Kaukasia kuuluisi. Vuonna 1795 hän vaati Erekleä tunnustamaan Persian ylivallan ja lupasi vastalahjana tehdä Ereklestä walin. Erekle kieltäytyi, ja syyskuussa 1795 yhteensä 35 000 miehen persialainen armeija marssi Georgiaan. Kuningas osallistui henkilökohtaisesti eturintamassa Tbilisin urhoolliseen puolustukseen Krtsanisin taistelussa, mutta hänen pieni noin 5 000 miehen armeijansa tuhoutui lähes täysin. Erekle joutui katselemaan pääkaupunkinsa tuhoa ja sen asukkaiden teurastusta; hän ei olisi halunnut jättää taistelukenttää ja kaupunkia, mutta hänen jäljelle jääneet henkivartijansa ja perheenjäsenensä veivät hänet turvaan. Persian hyökkäys oli Georgialle vakava isku, eikä maa kyennyt toipumaan siitä. Vaikka Erekle oli hylätty ratkaisevalla hetkellä, hänen täytyi edelleen luottaa Venäjän tukeen ja taistella vuonna 1796 yhdessä Katariina II:n lähettämän venäläisen retkikunnan kanssa Persiassa. Katariinan kuolema samana vuonna merkitsi kuitenkin äkillistä muutosta Venäjän Kaukasian-politiikassa, ja hänen seuraajansa Paavali I veti kaikki venäläiset joukot alueelta. Agha Muhammad Khan aloitti toisen sotaretken rankaistakseen georgialaisia liitostaan Venäjän kanssa. Hänet kuitenkin salamurhattiin vuonna 1797, joten Kartli-Kakheti säästyi uudelta hävitykseltä. Erekle kuoli vuonna 1798 vakuuttuneena edelleen siitä, että vain Venäjän suojelus voisi taata hänen maansa olemassaolon. Hänen tilalleen valtaistuimelle nousi hänen sairas ja heikko poikansa Giorgi XII, jonka kuoleman jälkeen vuonna 1801 tsaari Paavali I liitti Kartli-Kakhetin Venäjään lopettaen samalla Georgian itsenäisyyden ja Bagrationi-dynastian tuhat vuotta kestäneen valtakauden.
Perhe
thumb|250px|Erekle II:n hauta [[Svetitskhovelin katedraalissa.]] Erekle oli naimisissa kolme kertaa. Vuonna 1738 hän meni naimisiin prinsessa Ketevanin (o.s. Orbeliani, k. 1750) kanssa, mutta erosi hänestä vuonna 1744. Seuraavana vuonna Erekle nai prinsessa Annan (o.s. Abašidze, 1730–1749). Annan kuoleman jälkeen kuningas meni naimisiin Daredžanin kanssa (o.s. Dadiani, 20. heinäkuuta 1738–8. marraskuuta 1807). Erekle sai yhteensä kolmetoista poikaa ja kymmenen tytärtä.
BMP (tiedostomuoto)
thumb|256 värisen BMP-kuvan tarkkuutta edustava kuva
.BMP tai .DIB (Microsoft Windows / OS/2 bitmap, Device-Independent Bitmap) on, joko pakkaamaton tai RLE-pakattu tiedostomuoto bittikarttakuville. Se on Windows-käyttöjärjestelmän pääasiallinen bittikarttakuvamuoto, mutta sitä käytetään myös muissa ohjelmissa sen yksinkertaisuuden ja vallitsevuuden vuoksi.
BMP-tiedostomuodossa kuvan pikselit on talletettu tiedoston lukusuuntaan nähden "ylösalaisin". Ensimmäinen pikselitietue kertoo kuvan vasemman alareunan värin, josta pyyhkäisyviiva etenee vasemmalta oikealle, ja tästä rivin kerralla kohti yläreunaa. Viimeisenä ilmoitetaan oikean yläreunan väriarvo. Esimerkiksi selaimessa hitaasti latautuva BMP-kuva näkyy siis latautuvan alhaalta ylös.
Pikselit voidaan tallentaa joko 24-bittisenä eli 16 777 216 väriä sisältävänä, 8-bittisenä eli 256 väriä sisältävänä, 4-bittisenä eli 16 väriä sisältävänä, tai yksibittisenä ja yksivärisenä maskina, jolloin kuva tallentuu mustavalkoisena.
BMP kehitettiin Microsoftin ja IBM:n OS/2 -käyttöjärjestelmää varten, ja myöhemmin Microsoft käytti sitä Windows-käyttöjärjestelmässään. Tiedostomuoto ei ole pysynyt vakiona aikojen saatossa, vaan esimerkiksi Windows XP toi mukanaan 32-bittisen värisyvyyden ja alfakanavan. Koska erilaisia versioita on paljon, kaikenlaisten BMP-kuvien avaaminen ei ole triviaalia. Sen sijaan perusmuotoisen BMP-tiedoston teko on helppoa ja se toimii kaikissa ympäristöissä.
Desmond Plummer
Arthur Desmond Herne Plummer, St Marylebonen paroni Plummer KBE (25. toukokuuta 1914 – 2. lokakuuta 2009) oli brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui Suur-Lontoon valtuuston johdossa vuosina 1967–1973 ja sai elinikäisen päärinarvon vuonna 1981.
Gremlins 2 – uusi pesue
Gremlins 2 – uusi pesue (alkuperäiseltä nimeltään Gremlins 2: The New Batch) on yhdysvaltalainen vuonna 1990 ensi-iltansa saanut kauhukomedia. Se on jatko-osa edelliselle Gremlins-elokuvalle.
Ohjaaja Joe Dante halusi jatko-osan olevan ensimmäistä elokuvaa kevyempi ja anarkistisempi. Elokuva on suurelta osin itseironinen ja parodioi jatko-osia yleensä. Se sisältää lukuisia viittauksia muihin elokuviin, kuten Ramboon, Batmaniin ja Oopperan kummitukseen. Elokuva myös satirisoi ihmisten kasvavaa riippuvuutta teknologiasta ja tavallisten ihmisten osaa suurten yhtiöiden puristuksessa.
Kolmannesta Gremlins-elokuvasta on puhuttu jo vuosien ajan. Elokuussa 2017 Chris Columbus kertoi saaneensa Gremlins 3 -nimisen elokuvan käsikirjoituksen valmiiksi. Kesällä 2019 kerrottiin Gremlins: Secrets of the Mogwai -televisiosarjasta, ja lokakuussa 2020 julkaistiin sarjasta konseptikuvia.
Juoni
Ensimmäisestä elokuvasta tutut päähenkilöt Billy Peltzer ja hänen mielitiettynsä Kate ovat muuttaneet entisestä pikkukaupungistaan New Yorkiin. Molemmat työskentelevät ökyrikkaan mediamogulin Daniel Clampin omistamassa huipputeknistyneessä yhtiössä. Billy saa selville, että hänen tuntemansa pienen, hyväntahtoisen mogwai-otuksen Gizmon entinen omistaja on kuollut, Gizmo on vangittu ja tuotu Billyn työpaikan laboratorioon.
Billy pelastaa Gizmon ja piilottaa tämän pöytälaatikkoonsa. Billyn poissa ollessa Gizmon päälle kaatuu vahingossa vettä, vapauttaen täten tämän pahansuovat sukulaisriiviöt, jotka pakottavat Gizmon lukkojen taa saadakseen temmeltää rauhassa. Niihin pätevät edelleen ensimmäisen elokuvan asettamat säännöt: ne ovat herkkiä kirkkaalle valolle, niitä ei saa kastella eikä syöttää keskiyön jälkeen.
Billy on tällä välin pyytänyt Katea hakemaan Gizmon ja viemään tämän mukanaan heidän kotiinsa. Kate palaa Billyn työpöydän luokse, mutta ottaakin erehdyksessä mukaan yhden ilkeistä riiviöistä. Billyn palattua kotiin pariskunta ymmärtää erheensä ja arvaa, että Gizmon muut sukulaiset juoksentelevat myös vapaina. He päättävät palata työpaikalleen. Tällä välin Futtermanit, Billyn ja Katen entiset naapurit, saapuvat kaupunkiin turistimatkalle. Heilläkin on ikäviä muistoja riiviöitten ensimmäisestä hyökkäyksestä, ja Billy ja Kate yrittävät aluksi salata uuden pesueen Futtermaneilta.
Gizmon sukulaiset aiheuttavat tuhojaan Clampin rakennuksessa. Syötyään keskiyön jälkeen ne koteloituvat ja kuoriuduttuaan olioista on tullut entistä limaisempia, vaarallisempia ja ilkeämpiä. Pahanteon yhteydessä nämäkin otukset kastuvat sadettimien lauettua. Seurauksena on, että riiviöitä syntyy ennennäkemätön määrä, jokainen edellistä rumempi ja sadistisempi.
Billyn ystävä Fred, joka ansaitsee leipänsä lastenohjelmien vampyyriasuisena juontajana, haaveilee uutisankkurin urasta. Riiviöiden vallattua televisiostudion, Fred ymmärtää tilaisuutensa tulleen, värvää innokkaan japanilaisen turistin kameramiehekseen ja ryhtyy raportoimaan hirviöiden edesottamuksia ulkomaailmalle.
Billy, Gizmo, Kate, Futtermanit sekä Billyn esimiehet (mukaan lukien johtaja Clamp) ryhtyvät taistoon olioita vastaan. Koska riiviöt inhoavat auringonvaloa, he keksivät suunnitelman, jossa rakennuksen etuseinä peitetään valtavalla yötä esittävällä mustalla kankaalla. Näin oliot uskovat yön koittaneen ja luulevat voivansa turvallisin mielin paeta kaduille mellastamaan. Kun kaikki riiviöt ovat kokoontuneet aulaan, kangas vedetään alas niin, että auringonvalo pääsee tulvimaan sisään ikkunoista.
Suunnitelmaan tulee muitenkin mutka matkaan, kun aurinko piiloutuu h-hetkellä pilven taa. Ukkosen uhkaava jyrinä ennustaa, että jos riiviöt nyt pääsevät pakenemaan ulos, ne kastuvat sateessa eikä niiden lisääntymistä pitele enää mikään.
Billy kuitenkin keksii avata paloletkun rakennuksen sisällä, kastella riiviöt perinpohjaisesti ja sitten lähettää voimakkaan sähköiskun koko lauman keskuuteen ennen kuin nämä pääsevät jälleen lisääntymään. Sähköistetyt riiviöt sulavat epämääräiseksi mönjäksi.
Nähtyään millaista tuhoa riiviöt saivat aikaan hänen tekniikan ihmetalossaan, johtaja Clamp on valmis aloittamaan puhtaalta pöydältä aivan toisenlaisen projektin parissa. Hän löytää luonnoksen, jonka Billy on piirtänyt vanhasta kotikaupungistaan ja päättää seuraavaksi rakentaa samanlaisen rauhaisan pikkukylän, Billy neuvonantajanaan. Fred ja hänen kuvaajansa palkataan kokemuksensa perusteella oikeiksi reporttereiksi. Futtermanit ovat saavuttaneet mielenrauhan kohdattuaan pelkonsa toistamiseen ja voivat palata kotiin hyvillä mielin. Riiviöistä ovat jäljellä ainoastaan Gizmo sekä naispuolinen riiviö, joka on ihastunut rakennuksen turvapäällikköön, herra Forsteriin. Elokuva päättyy vihjaukseen, että Forster ei loppujen lopuksi pidäkään kyseistä riiviötä kovin hirviömäisenä ja on jopa valmis avioon tämän kanssa.
Videopeli
Elokuvasta tehtiin videopeli, joka julkaistiin Nintendo Entertainment System- ja Game Boy -konsoleille.