cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silvio Berlusconi
Siirtyminen politiikkaan
1990-luvun alkuvuosina Italian politiikkaa ravistelivat useat korruptioskandaalit. Moni puolueiden rahoittamisesta tai lahjomisesta syytetty yritysjohtaja ja yrittäjä tuomittiin, kuten myös pääministeri Bettino Craxi. Myös Berlusconia ja hänen veljeään tutkittiin moneen kartaan lahjonnasta ja korruptiosta. Skandaalien seurauksena koko Italian poliittinen eliitti syrjäytettiin ja viisi suurinta puoluetta katosi poliittiselta näyttämöltä. Berlusconin mukaan vain Neuvostoliiton avokätisesti rahoittama ja osuuskuntia hallinnut Italian kommunistinen puolue ei ollut tarvinnut yritysrahaa. Berlusconi pelkäsi hyvin rahoitettujen kommunistien ottavan seuraavissa vaaleissa murskavoiton, joten kesällä 1993 hän päätti mennä itse politiikkaan ja perustaa koalition.
Ensimmäiset pääministerikaudet
Berlusconi perusti Forza Italia -puolueen ja luopui samalla kaikista asemistaan yhtiöissään. Berlusconi ilmoitti lähtevänsä politiikkaan 26. tammikuuta 1994, tavoitteenaan "lyödä kommunismi." Hän oli tuolloin kriittinen vakiintuneita vallanpitäjiä kohtaan ja politiikassa tahriintumaton. Berlusconista tuli pääministeri maaliskuun 1994 vaalien jälkeen, kun Forza Italia voitti enemmistön vain kolme kuukautta perustamisensa jälkeen. 21 % äänisaalilla siitä tuli suurin puolue. Berlusconin ensimmäinen hallitus oli ensimmäinen puhtaasti oikeistolainen 34 vuoteen. Se kaatui kuitenkin jo seitsemän kuukauden kuluttua keskinäisiin riitoihinsa Lega Nordin Umberto Bossin lähdettyä hallituksesta.
Hän pyrki uudelleen pääministeriksi vuoden 1996 vaaleissa, mutta hävisi vasemmiston Romano Prodille ja johti vuoteen 2001 oppositiota. Vuoden vaaleissa 2001 Berlusconin johtama Casa delle Libertà voitti vasemmiston Francesco Rutellin ja muodosti toisen hallituksensa.
thumb|Silvio Berlusconi ja [[George W. Bush vuonna 2005]] Berlusconin toinen hallitus oli Italian historian pitkäikäisin. Politiikassa Berlusconi noudatti konservatiivista linjaa, mm. maahanmuuton, keinohedelmöityksen ja huumeiden suhteen. Ulkopolitiikassa hän kannatti Yhdysvaltain linjaa ja lähetti sotilaita Yhdysvaltain koalitioon Irakiin maan miehityksen jälkeen.
Digitaalisen television käyttöönoton yhteydessä hallitus lievensi rajoituksia median omistuksessa, mikä salli Berlusconin pitää kolme televisiokanavaansa. Lokakuussa 2005 hallitus uudisti vaalilain hyläten vuoden 1993 kansanäänestyksessä käyttöön otetun enemmistövaalitavan ja palasi suhteelliseen vaaliin, mikä heikensi mahdollisuuksia koota toimiva hallitus seuraavissa vaaleissa.
Kolmas pääministerikausi
Berlusconin liittouma hävisi huhtikuun 2006 vaaleissa niukasti ja hänen tilalleen valittiin niukasti enemmän ääniä saaneen oppositiokoalition johtaja, jo aiemmin Italian pääministerinä toiminut Romano Prodi. Prodin toinen hallitus istui yhdeksän kuukautta ennen kaatumistaan ensimmäisen kerran. Toisen hallituksen kaatumisen jälkeen päädyttiin ennenaikaisesti huhtikuussa 2008 järjestettyihin vaaleihin, jotka Berlusconin kokoama uusi Popolo della Libertà -kokoomus voitti.
Vuonna 2009 Berlusconin poliittinen ura näytti olevan vaakalaudalla muun muassa seksiskandaalin ja korruptioepäilyjen takia. 13. joulukuuta 2009 42-vuotias mies pahoinpiteli Berlusconin Milanossa pidetyn puheen jälkeen. Häneltä murtui nenä ja hampaita. Berlusconi kotiutui sairaalasta muutaman päivän kuluttua ja palasi julkisiin tehtäviinsä nopeasti vammoista huolimatta.
Italia aloitti toukokuun 2010 lopussa laajat menoleikkaukset Kreikan velkakriisin vanavedessä. Vuonna 2009 maan budjettialijäämä oli 5,3 prosenttia bruttokansantuotteesta, ja tavoitteena oli supistaa vaje 2,7 prosenttiin vuonna 2012.
thumb|[[Nicolas Sarkozy ja Berlusconi Libya-konferenssissa syyskuussa 2011]] Berlusconi anoi eroa pääministerin tehtävistään 12. marraskuuta 2011. Äänestys Italian valtion viime vuoden tilinpäätöksen hyväksymisestä oli samalla de facto hallituksen luottamusäänestys. Koko oppositio jätti äänestämättä, jolloin vain hallituksen jäsenet äänestivät. Tilinpäätös sai taakseen 308 ääntä, kun saadakseen enemmistön äänistä sen olisi tarvinnut saada 316 ääntä 630-paikkaisessa parlamentissa. Tämä merkitsi sitä, että tilinpäätös hyväksyttiin, mutta Berlusconi oli menettänyt poliittisen luottamuksensa, koska enemmistö parlamentista ei enää seissyt hänen takanaan.
Jacques Chirac
Presidenttinä
Chirac asettui ehdolla uudelle kaudelle 2002. Ensimmäisellä kierroksella hän sai 19,88 % äänistä ja pääsi toiselle kierrokselle, jolla häntä vastaan asettui yllättäen oikeistolaisen Front national -puolueen Jean-Marie Le Pen. Jospin sai kolmanneksi eniten ääniä. Mielenosoituksissa monet Le Penin vastustajat käyttivät slogania: ”Äänestä roistoa, älä fasismia” (Votez escroc, pas facho). Toiselle kierroksella Chirac löi Le Penin selkeällä äänten enemmistöllä. Presidentin tueksi muodostettiin Union pour la Majorité Présidentielle, johon liittyi suurin osa RPR:n, DL:n ja UDF:n kannattajista. UDF oli siirtynyt oikealla ja osa sen ehdokkaista sai tukea Front nationalilta. Vasemmisto puolestaan oli sekaisin Jospinin tappion jälkeen. UMP voitti presidentinvaaleja seuranneet parlamenttivaalit ja Jean-Pierre Raffarinista tuli pääministeri.
Yhdessä Saksan Gerhard Schröderin kanssa Chirac vastusti Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin suunnitelmaa hyökätä Irakiin. Hän uhkasi käyttää Ranskan veto-oikeutta YK:n turvallisuusneuvostossa vastustaakseen voimankäytön sallimisen Irakia vastaan. Chiracista tuli sen jälkeen sekä amerikkalaisten että Tony Blairin tukijoiden vihan kohde. Vastoin amerikkalaisten väitteitä Chirac sanoi, ettei Irakista ollut välitöntä uhkaa, joka oikeuttaisi sodan. Blairin ja Chiracin välit olivat muutenkin huonot: kesällä 2005 Blair pyrki leikkaamaan EU:n maataloustukia, joissa Ranska on yksi merkittävimmistä edunsaajista. Chirac taas yritti saada Isolta-Britannialta pois sen nauttimat alennukset EU:n jäsenmaksuista. Neuvottelujen kaatuessa molemmat syyttivät toisiaan. Tapahtuneen jälkimainingeissa Chirac sanoi Britannian suurimman annin maataloudelle olevan hullun lehmän tauti. Hän myös lisäsi, ettei britteihin voi luottaa, koska heidän ruokansakin on niin huonoa.
29. toukokuuta 2005 Sopimus Euroopan perustuslaista hylättiin kansanäänestyksessä. Tämä oli tappio sekä Chiracille, UMP:lle että sopimusta tukeneelle vasemmistolle. Pääministeriksi nousi tämän jälkeen Dominique de Villepin.
11. maaliskuuta 2007 julkaistussa nauhoitetussa puheessaan Chirac ilmoitti, ettei aio enää pyrkiä ehdolle kolmannelle kaudelle. Hänen seuraajaehdokkaakseen oli jo ennen ilmoitusta noussut Nicolas Sarkozy, jonka suosiota sekä presidentti että pääministeri Dominique de Villepin olivat yrittäneet torpedoida. Chirac asettui toukokuussa 2006 tukemaan harvinaisessa televisiopuheessaan pääministeriään. Tästä huolimatta Sarkozy valittiin Chiracin seuraajaksi.
Tuomio
Oikeus tuomitsi Chiracin joulukuussa 2011 kahden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen julkisten varojen väärinkäytöstä. Oikeuden mukaan Chirac oli palkannut poliittisia tukijoitaan keksittyihin virkoihin vuosina 1977–1995, jolloin hän oli Pariisin kaupunginjohtajana. Näin Chirac oli ensimmäinen tuomittu Ranskan valtionpäämies sen jälkeen, kun marsalkka Philippe Pétain oli tuomittu vuonna 1945 yhteistyöstä saksalaisten miehittäjien kanssa; toisin kuin Pétain, Chirac ei kuitenkaan joutunut vankilaan.
Muuta
Chirac on kääntänyt ranskaksi Puškinin klassikkoteoksen Jevgeni Onegin, josta hänelle myönnettiin Venäjän valtionpalkinto.
Presidenttiuransa jälkeen hän perusti säätiön suojelemaan kuolevia kieliä. Bukarestin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi 10. heinäkuuta vuonna 1997 yhdessä Yhdysvaltojen presidentti Bill Clintonin kanssa.
Silvio Berlusconi
2012–2022
7. tammikuuta 2013 Berlusconi ilmoitti, että Pohjoisen liitto ja Vapauden puolue ovat jälleen tehneet vaaliliiton, mutta eivät ole sopineet pääministeri-ehdokkaasta. Berlusconi ilmoitti olevansa kiinnostunut valtiovarainministerin tehtävästä. Helmikuun vaaleissa Berlusconin johtama keskustaoikeiston liittouma sai sekä edustajainhuoneen että senaatin vaaleissa toiseksi eniten ääniä. Vaalien jälkeen muodostettiin Demokraattisen puolueen ja Vapauden kansan yhteishallitus, jonka johdossa oli Demokraattisen puolueen Enrico Letta. Berlusconi ei ole mukana hallituksessa. Syyskuun lopussa Berlusconi kehotti puolueensa ministereitä harkitsemaan eroa hallituksesta. Kaikki viisi Vapauden kansa -puolueen ministeriä erosivat hallituksesta. Puolueen sihteeri ja varapääministeri Angelino Alfano ilmoitti myöhemmin tukevansa hallitusta ja 25 puolueen senaattoria ilmoitti äänestävänsä hallituksen puolesta luottamuslauseäänestyksessä. Tämä sai myös Berlusconin lokakuun alussa ilmaisemaan jälleen tukensa hallitukselle. Marraskuussa 2013 Vapuden kansa jakautui kahtia, kun Alfano ilmoitti perustavansa uuden hallitusta tukevan puolueen ja Vapauden kansa siirsi toimintansa uuteen puolueeseen, jolla on vanha nimi Forza Italia. Marraskuussa Forza Italia veti tukensa pois hallitukselta, mutta hallitus ei menettänyt enemmistöään puolueen jakautumisen takia. 27. marraskuuta senaatti erotti Berlusconin senaatista, koska laki kieltää yli kahden vuoden vankeustuomion saaneilta julkiset virat kuudeksi vuodeksi.
Vuonna 2018 oikeus poisti hyvän käytöksen takia Berlusconilta kiellon toimia julkisisissa viroissa. Niinpä hän saattoi olla ehdokkaana europarlamenttivaaleissa vuonna 2019, joissa hän tuli valituksi. Vuonna 2022 Berlusconi valittiin Italian senaattiin.
Yksityiselämä
thumb|Villa San Martino Arcorassa, Berlusconin ykköskoti Berlusconi meni 1965 naimisiin Carla Dall'Oglion kanssa ja heillä on kaksi lasta. Pari erosi 1985, tosin Berlusconi oli jo tätä ennen suhteessa näyttelijätär Veronica Larion kanssa, jonka kanssa sai myös lapsen. Avioeronsa jälkeen hän sai kaksi lasta lisää ja nai Larion 1990. Toukokuussa 2009 Lario ilmoitti hakevansa eroa miehestään. Ero tuli voimaan helmikuussa 2014.
Kuolema
Berlusconi kuoli 86-vuotiaana 12. kesäkuuta 2023 jouduttuaan sairaalahoitoon muutamaa päivää aiemmin. Hän oli aikaisemmin keväällä 2023 ollut sairaalahoidossa keuhkokuumeen ja leukemian vuoksi. Kuoleman takia Italian parlamentin toiminta keskeytettiin kolmeksi päiväksi ja maahan julistettiin kansallinen surupäivä.
Syytettynä ja lainlaatijana
Lokakuussa 2009 Italian perustuslakituomioistuin päätti, että syytesuoja on perustuslain vastainen. Kriitikoiden mukaan laki oli laadittu vain Berlusconin suojelemiseksi korruptio-oikeudenkäynneiltä, kun taas oikeusministeriö katsoi sen takaavan työrauhan päättäjille. Vastaava syytesuoja hyväksyttiin myös Berlusconin edellisellä pääministerikaudella, mutta myös silloin Italian perustuslakituomioistuin kumosi sen perustuslain vastaisena. Berlusconin hallitus on myös esittänyt senaatille hyväksyttäväksi lakia jolla tuhannet viivästyneet oikeustapaukset jäädytetään vuodeksi, yksi näistä on tapaus, missä Berlusconia syytetään asianajajansa lahjomisesta antamaan väärän valan.
Helmikuussa 2009 brittiläinen lakimies tuomittiin vankeuteen, koska hän oli ottanut vastaan lahjuksia Berlusconilta. Vastineeksi lakimies oli antanut väärän todistuksen kahdessa Berlusconia vastaan käydyssä oikeudenkäynnissä. Berlusconi ei ollut syytettynä, koska hänellä pääministerinä oli syytesuoja.
Huhtikuussa 2011 alkoi oikeudenkäynti, jossa Berlusconia syytettiin virka-aseman väärinkäytöstä sekä seksin ostamisesta alaikäiseltä. Syyttäjien mukaan Berlusconi maksoi seksistä tuolloin 17-vuotiaalle Ruby-nimellä paremmin tunnetulle marokkolaisnaiselle Karima El Mahrougille. Berlusconi järjesti kyseisen naisen vapaaksi tämän ollessa kiinniotettuna varkaudesta epäiltynä. Syyttäjät epäilivät tämän olleen virka-aseman väärinkäyttöä. Berlusconi sanoi, että hän uskoi tekevänsä palveluksen Egyptin johtajalle Hosni Mubarakille, koska oli kuullut, että nainen oli tämän lapsenlapsi. Kesäkuussa 2013 Berlusconi tuomittiin jutussa seitsemäksi vuodeksi vankeuteen ja elinikäiseen kieltoon toimia julkisissa viroissa. Heinäkuussa 2014 valitustuomioistuin kumosi tuomion.
26. lokakuuta 2012 Berlusconi tuomittiin veronkierrosta neljäksi vuodeksi vankeuteen. Vain tunteja tuomion antamisen jälkeen rangaistusta lyhennettiin vuoteen vuoden 2006 armahduslain perusteella. Berlusconi tuomittiin lisäksi menettämään viideksi vuodeksi oikeutensa toimia julkisissa viroissa sekä maksamaan yhdessä muiden samassa jutussa syytettyjen kanssa 10 miljoonaa euroa veroviranomaisille. Elokuussa 2013 korkein oikeus vahvisti vankeustuomion. Tämä on Berlusconin ensimmäinen lainvoiman saanut tuomio. Ikänsä vuoksi Berlusconi kärsi rangaistuksen kotiarestissa. Tuomioistuin päätti 19.10.2013 määrätä Berlusconille kahden vuoden virkakiellon eli kiellon asettua ehdolle julkisiin tehtäviin  Berlusconin anomuksesta tuomio muutettiin huhtikuussa 2014 vuoden mittaiseksi yhdyskuntapalveluksi. Berlusconi joutui työskentelemään kerran viikossa joko vanhainkodissa tai vammaisille tarkoitetussa laitoksessa. Lisäksi Berlusconin matkustamista rajoitettiin.
7. maaliskuuta 2013 Berlusconi tuomittiin vuodeksi vankeuteen, koska hänen omistamansa sanomalehti julkaisi poliisin salakuuntelunauhoja, jotka koskivat Berlusconin poliittista kilpakumppania. Tämäkään tuomio ei ole sitova ennen kuin kaksi vetoomustuomistuinta on hyväksynyt sen.
Vain elämää – kausi 7, toinen kattaus
Vain elämää – kausi 7, toinen kattaus on Vain elämää -televisiosarjan seitsemännen tuotantokauden toinen kokoelmalevy, joka julkaistiin 20. lokakuuta 2017.
Silvio Berlusconi
Syytettynä ja lainlaatijana
Lokakuussa 2013 Berlusconia vastaan nostettiin syyte lahjonnasta. Berlusconin epäiltiin lahjoneen senaattori Sergio De Gregorion liittymään puolueeseensa vuoden 2006 parlamenttivaalien jälkeen. De Gregorio myönsi saaneensa lahjusrahat, kolme miljoonaa euroa, ja hänet tuomittiin 20 kuukaudeksi vankeuteen. Heinäkuussa 2015 Berlusconi tuomittiin tapauksesta kolmen vuoden vankeuteen. Berlusconi valitti tuomiosta, mikä merkitsi, että oikeusjuttu ehti vanheta ennen kuin tuomiosta tuli lainvoimainen, joten Berlusconi ei joutunut vankilaan.
Poliittiset näkemykset ja päätökset
Syyskuussa 2009 Sardiniassa ollessaan Berlusconi uhkasi lakkauttaa EU-komission toiminnan.
Joulukuun lopussa 2009 Berlusconi lupasi radiohaastattelussa hajottaa mafian vuoteen 2013 mennessä.
Julkisuuskuva
Italiassa yleinen mielipide Berlusconista on hyvin jakautunut: toisille hän oli korruptoitunut vihamies, toisille johtaja, joka ajoi Italiaa eteenpäin.
Kritiikki
thumb|Italialaisia osoittamassa mieltään Berlusconia vastaan [[Amsterdamissa 2009]]
Berlusconi oli hyvin kiistelty persoona, jota on syytetty usein korruptiosta ja vallan väärinkäytöstä. Hän oli useasti erilaisten seksiskandaaleiden keskipisteessä.
Hänen mediaomistuksensa, joihin kuului kolme televisiokanavaa ja merkittäviä lehtiä, samaan aikaan pääministeriyden kanssa on ollut kiistanalainen. Vuonna 2008 hän omisti neljä Italian viidestä yksityisestä tv-kanavasta, ja käyttää merkittävää valtaa myös julkisen palvelun tv-yhtiössä RAIssa. Kritiikki perustuu siihen, että Berlusconi kykenee valtavien mediatalo-omistustensa avulla vaikuttamaan poliittisten kysymysten käsittelyyn tiedotusvälineissä, joiden rooliksi on perinteisesti mielletty tärkeiden asioiden objektiivinen esittely kansalle.
Keskustalais-vasemmistolainen Guardian on syyttänyt Berlusconia Italian toisen maailmansodan jälkeisen anti-fasistisen perinteen hylkäämisestä. Ennen poliitikon uraansa Berlusconi kuului entisen fasistien tukijan Lucio Gellin johtamaan kommunisminvastaiseen salaiseen P2-vapaamuurarilooshiin. Politiikassa hänen hallituskumppaneinaan on ollut entisiä fasisteja, jotka yhä puolustelevat fasismia. Myös Berlusconi itse on puolustellut fasismia. Berlusconin hallituksen ulkomaalaispolitiikka on saanut katolisen Famiglia Cristiana -lehden varoittamaan fasismin uudesta noususta valtaan Italiassa. Toukokuussa 2010 Silvio Berlusconi vertasi itseään Italian diktaattori Benito Mussoliniin.
Berlusconin kykyjä on arvosteltu kansainvälisesti hänen kehnojen tulostensa vuoksi. Kaudella 2001–2006 esimerkiksi Saksan, Ranskan ja Espanjan sekä Britannian kansantaloudet kasvattivat rakoaan Italian kansantalouteen 7 %. Italian valtionvelka kasvoi miljardeilla samoin kuin pääministerin henkilökohtainen varallisuus.
Berlusconi myös hämmästytti ajattelemattomilla – tai tarkoin harkituilla – kommenteillaan, kuten tarjoamalla saksalaispoliitikko Martin Schulzille keskitysleirin vartijan roolia italialaiselokuvassa tai kertoessaan käyttäneensä "playboy-viehätysvoimaa" Tarja Haloseen EU:n elintarvikeviraston saamiseksi Italian Parmaan. Hän myös haukkui suomalaista ja brittiläistä ruokaa. Lisäksi hän teki sormillaan "pirun sarvet" espanjalaisministerille. Marraskuun lopussa 2009 Italian Rolling Stone-lehti, nimesi Silvio Berlusconin vuoden rock-tähdeksi. Syy tähän valintaan on hänen elämäntyylinsä. Häntä verrattiin huikempiin rock-tähtiin.
Bunga bunga -juhlat
Ruby-kohun aikana nousi esiin myös tietoja Berlusconin huvilallaan järjestämistä "bunga bunga" -nimellä kutsutuista juhlista, joissa lehdistössä olleiden tietojen mukaan laulettiin, tanssittiin yläosattomissa ja stripattiin. Paikalla olleiden 19-vuotiaiden italialaismissien mukaan Berlusconi kutsui naisia ”minun tytöikseni” ja naiset puolestaan sanoivat häntä ”daddyksi” eli ”isukiksi” ja lauloivat ”Jumalalle kiitos Silviosta”. Naisten mukaan ruoan jälkeen 74-vuotias pääministeri kysyi, ”oletteko valmiita bunga bungaan?” ja naiset vastasivat yhteen ääneen, ”kyllä”. Niin ikään paikalla olleen Rubyn eli Karima El Mahrougin mukaan "kaikki tytöt olivat bunga bungan aikana alasti. Minulla oli sellainen tunne, että he kilpailivat keskenään ja esittivät mitä hurjimpia seksiesityksiä varastaakseen Berlusconin huomion". Ensitapaamisellaan Berlusconin kanssa Ruby kertoi tämän sanoneen hänelle seuraavaa: "Bunga bunga on haaremi, jossa tytöt riisuvat itsensä ja tyydyttävät hänet (Berlusconin) fyysisesti". Idean Berlusconi oli Rubyn väitteen mukaan sanonut kopioineensa ystävältään Libyan johtaja Muammar Gaddafilta. Kaiken tämän lisäksi italialaiselle medialle on tarjottu bunga bunga -juhlista otettuja valokuvia puolentoista miljoonan euron hintaan. Lehdissä olleiden tietojen mukaan bunga bunga -juhlista salaa otetuissa pornokuvissa nähdään alastoman pääministerin lisäksi myös useita seksiakteja. Väitteiden mukaan osa kuvissa esiintyvistä naisista on italialaisia televisiotähtiä. Berlusconin asianajajat ovat kiistäneet kuvien aitouden eivätkä italialaiset lehdet ole toistaiseksi julkaisseet niitä.
Suhtautuminen kritiikkiin
Berlusconi pyrki monin keinoin vaientamaan häneen kohdistuvan kritiikin. Eräs tunnetuimmista tällaisista tapauksista oli Italian televisiossa RAI:ssa esitetyn koomikko Sabina Guzzantin poliittisen satiirin RaiOt-ohjelman hyllytys 2003 Berlusconin yhtiöiden uhatessa oikeusjutulla. Kesken jääneen ohjelman tekijät julkistivat 2005 aiheesta Viva Zapatero! -nimisen elokuvan, joka on saanut paljon suosiota ja kansainvälisiä palkintoja. Elokuvaa on esitetty myös Suomessa keväällä 2006.
Silvio Berlusconi nosti syytteen brittiläistä talouslehteä The Economistia vastaan kunnialoukkauksesta. The Economist mainosti vuoden 2001 parlamenttivaalien alla kannessaan: ”Miksi Silvio Berlusconi ei kelpaa johtamaan Italiaa”. Milanolainen tuomioistuin hylkäsi kaikki Berlusconin vaatimukset syyskuussa 2008.
Elokuun puolivälissä 2009 Berlusconi patisti italian Yleisradioyhtiö RAI:ta myönteiseen uutisointiin; pääministeri kielsi varsin suorasanaisesti kanavaa arvostelemasta hallitusta. Samassa kuussa Berlusconi haastoi Italian toiseksi suurimman lehden La Repubblican ja sitä kustantavan L'Espresso-ryhmän oikeuteen panettelusta ja mustamaalaamisesta. Aikaisemmin hän oli kehottanut yrittäjiä boikotoimaan L'Espresso-ryhmää. Samoihin aikoihin Berlusconi haastoi oikeuteen myös espanjalaisen El Pais -sanomalehden ja ranskalaisen Nouvel Observateur -viikkolehden.
Leeviläiset
Leeviläiset ovat Israelin kansaan kuuluva heimo. Kantaisänä leeviläisillä oli Leevi, jonka isä oli Jaakob. Ennen ”luvatun maan” valloitusta leeviläisten tehtävänä oli huolehtia siitä, että liitonarkku oli kunnossa asumukseltaan ja kalustoltaan. Heidän piti huolehtia kaikesta liitonarkkuun liittyvästä. Lisäksi heidän toimenkuvaansa kuului ilmestysmajan ja sen varusteiden kuljetus sekä pyhäkössä palveleminen. Leeviläiset avustivat varsinaisia pappeja, kohaniitteja. Israelin kansan valloittaessa Kanaaninmaan heimojen alueita leeviläiset eivät saaneet omaa heimoaluetta, koska heidät oli erotettu palvelemaan pappistehtävissä. Leeviläisille arvottiin kuitenkin annettavaksi muiden heimojen kaupunkeja ja laitumia. Myöhemmin leeviläiset muodostivat ryhmän, jolla oli tiettyjä tehtäviä jumalanpalveluksessa ja jonka jäsenet saattoivat tulla varsinaisiksi papeiksi.
Nykyaikana leeviläisiin liittyy juutalaisuudessa edelleen erityisiä tapoja. Nykyisten leeviläisten uskotaan juutalaisuudessa olevan suorassa isälinjassa Leevin jälkeläisiä, ja leeviläisen asema periytyy isältä pojille. Julkisen Tooran luvun aikana Tooraa lukemaan kutsutaan Kohen-pappissukuun kuuluvan henkilön jälkeen leeviläissukuun kuuluva henkilö, jos paikalla on leeviläisiä. Juutalaisuudessa näiden henkilöiden nimen perään lisätään sana ”Levi” eli leeviläinen.
Klassinen rock
Klassinen rock on jälkikäteen syntynyt nimitys, jolla nykyisin joskus kutsutaan 1960- ja 1970-luvun suosittujen rockyhtyeiden musiikkia. Tämän aikakauden rockmusiikki on silloin nuoruuttaan eläneiden ihmisten ja usein nuorempienkin rock-kriitikoiden keskuudessa jatkuvasti erittäin arvostettua ja esikuvallista, mihin nimitys klassinen rock viittaa.
Yhdysvalloissa klassinen rock (classic rock) on 1980-luvulla syntynyt radioformaatti, jota edustavien radioasemien soittolistat sisältävät lähinnä 1960- ja 1970-lukujen rockhittejä. Nykyisellään klassista rockia edustaviin soittolistoihin saattaa sisältyä myös esimerkiksi 1980-luvun hard rock -kappaleita ja 1990-luvun vaihtoehtorockia, jonka katsotaan olevaan tyyliltään ja tunnelmaltaan yhteensopivaa vanhemman rockmusiikin kanssa.
Lipas
Lipas on ampuma-aseen ammusten piippuun syöttämiseen, säilyttämiseen ja kuljettamiseen käytettävä, irrotettavissa sekä vaihdettavissa oleva osa. Lippaiden kapasiteetti vaihtelee muutamasta ammuksesta yli sataan, tavallisesti 6–30. Lippaan osat ovat runko, jousi, syöttösilta, lippaan huulet ja lippaan pohja.
Tankolippaitten tavallisimmat tyypit ovat yksirivinen lipas, jossa patruunat ovat päällekkäin yhdessä rivissä ja kaksirivinen lipas, jossa patruunat ovat limittäin kahdessa rivissä.
Yhtä asetta kohti voi olla useampia vaihtolippaita. Jos lipas ei ole irrotettavissa aseesta ja vaihdettavissa välittömästi toiseen, kutsutaan syöttölaitetta makasiiniksi tai kiintomakasiiniksi.
Muut säilytyslaitteet
thumb|220px|left|Lautaslippaalla varustettu [[Degtjarjov DP-27 -pikakivääri.]]
Erkki Tuominen
Erkki Olavi Tuominen (26. heinäkuuta 1914 Hollola – 25. heinäkuuta 1975 Moskova) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen kommunistisen puolueen johtotehtävissä 1950-luvulta 1970-luvulle. Hän oli Karjalaisen II hallituksen oikeusministeri vuosina 1970–1971.
Elämä ja ura
Erkki Tuominen syntyi Hollolassa 1914 maanviljelijäperheeseen. Tuomisen isä kuoli 1931, äitinsä nimeä hän ei tiennyt. Kasvatusäiti hankki nuorelle pojalle paikan oppikoulussa. Ylioppilaaksi Tuominen pääsi Oulunkylän yhteiskoulusta. Hyvän koulumenestyksen ansiosta hän pääsi opiskelemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon ja valmistui vuonna 1941 suoritettuaan ylemmän oikeustutkinnon.
Vuodesta 1940 alkaen Tuominen työskenteli sosialidemokraattien kansanedustaja Mikko W. Erichin asianajotoimistossa. Vuosina 1942–1946 Tuominen toimi Kansanhuoltoministeriön virkamiehenä. Tuominen avioitui Mirjam Viren kanssa 1941. Pariskunnan ainut lapsi syntyi vuonna 1947.
Sotien jälkeen Tuominen työskenteli "kitkeäkseen fasismin jäänteitä yhteiskunnasta". Hän liittyi Akateemiseen sosialistiseuraan (ASS) 1945, ja hänet valittiin pian järjestön puheenjohtajaksi. Tuominen nimitettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna Valtiollisen poliisin apulaispäälliköksi, ja 1. tammikuuta 1947 hän yleni päälliköksi. Ripeää uranousua selittävät kansandemokraattien keskuudessa harvinainen oikeustutkinto sekä läheinen suhde SKP:n johdon Aimo Aaltoseen.
SKP:hen Tuominen liittyi vuonna 1949 ”punaisen” Valpon tultua lakkautetuksi. 1950-luvun hän toimi Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) eduskuntaryhmän opillisena sihteerinä ja tutkijana. Vuonna 1954 Tuominen nousi SKP:n keskuskomiteaan, ja vuonna 1960 poliittiseen toimikuntaan. Vuosina 1955–1957 hän opiskeli Moskovassa. Vuonna 1962 Tuominen siirtyi Kansaneläkelaitoksen johtotehtäviin. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun kommunisti nimitettiin merkittävään valtion virkaan sitten 1940-luvun. Tuominen oli Kommunisti-lehden toimitusneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1964. Hän oli myös suomalais-neuvostoliittolaisen hallitusten välisen yhteistyökomission jäsen 1966 lähtien.
Tuomisen poliittisen uran kohokohta osui vuoteen 1970, jolloin hänet nimitettiin oikeusministeriksi Ahti Karjalaisen toiseen hallitukseen. Valinta tärkeälle paikalle herätti kohua, koska mies tuli tehtävään (SKDL:n sisäisen sopimuksen mukaisesti) SKP:n sisäisen opposition edustajana. Tuominen aloitti työnsä innokkaana, mutta hän joutui myöntämään, ettei vallankumousta aloitettu oikeusministeriöstä. Tuomisen ministerikautta leimasi jopa radikalismin puute. Toisaalta kausi jäi niin lyhyeksi, ettei Tuominen ehtinyt toteuttaa näkemystään.
Tuominen suhtautui SKP:n puolueriidan alussa kiistaan varsin neutraalisti välttäen osapuolten tukemista, mutta 1960-luvun päättyessä hän oli sitoutunut oppositioon, jonka maltillisempaa siipeä hän edusti. Valintaan lienevät vaikuttaneet aikaisemmat yhteydet oppositiojohtoon, Valpo-menneisyys sekä puoliso Mirjam Vire-Tuominen, joka oli opposition näkyviä johtohahmoja alusta alkaen. Tuominen kuului 1970-luvun alussa opposition ydinjohtoon ja hän istui esimerkiksi Tiedonantaja-yhdistyksen hallituksessa. Tuominen kuoli yllättäen 1975 Moskovassa leikkauskomplikaatioihin.
Hockeytvåan
Hockeytvåan tai Ruotsin jääkiekon II-divisioona on Ruotsin jääkiekon neljänneksi korkein sarjataso SHL:n, HockeyAllsvenskanin ja Hockeyettanin jälkeen. Sarja on aiemmin tunnettu pelkästään nimellä Division 2, jota käytetään usein edelleen eri tilastoissa. Hockeytvåan alueellinen ja se on jaettu neljään alueeseen; pohjoiseen, eteläiseen, itäiseen ja läntiseen. Alueilla on yhteensä 11 eri sarjaa. Hockeytvåanin neljän jatkosarjan parhaiten sijoittuneet joukkueet nousevat Hockeyettaniin, kun taas Hockeyettanin neljän alkusarjan viimeiseksi sijoittuneet joukkueet putoavat Hockeytvåaniin.
Kauden 2015–2016 lopulla Hockeytvåanissa kiekkoili pelaajia peräti 23 eri maasta. Suomalaisista sarjassa kiekkoili mm. uransa jo kertaalleen päättänyt entinen NHL- ja maajoukkuekiekkoilija Hannes Hyvönen.
Punainenpesukarhukoira
Punainen pesukarhukoira (Redbone Coonhound) on yhdysvaltalainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n hyväksyntää, mutta American Kennel Club on tunnustanut sen viralliseksi roduksi.
Ulkonäkö
thumb|250px|Punainen pesukarhukoira. Silmät ovat pyöreät ja toisistaan erilleen asettuneet. Niiden sävy vaihtelee pähkinänruskeasta tummanruskeaan, mutta tummat ovat toivottavat. Korvat ovat riippuvat ja melko matalalle asettuneet. Karvapeite on lyhyt ja sileä. Väritys on mieluiten yksivärinen punainen, mutta tumma maski ja pienet valkoiset merkit rintakehässä ja raajoissa sallitaan. Uroksen säkäkorkeus on 56–68,5 cm ja nartun 53–66 cm ; keskimääräinen paino sukupuolia määrittelemättä on noin 20,5–31,5 kg.
Luonne ja käyttäytyminen
Punainen pesukarhukoira on älykäs, energinen, tottelevainen ja hyväluonteinen. Työskennellessään se on peloton, sitkeä ja väsymätön.
Alkuperä
1700-luvun lopulla skotlantilaiset maahanmuuttajat toivat mukanaan Yhdysvaltoihin punaisia ajokoiria, minkä lisäksi maahan tuotiin myös punaisia irlantilaisia ajokoiria. Punaisen pesukarhukoiran uskotaan polveutuvan kyseisistä koirista. Kuitenkin vasta 1920-luvulla päätettiin aloittaa systemaattinen jalostus. Ensimmäisiä yksilöitä kutsuttiin "satulaseliksi" (Saddleback), koska niillä oli usein musta satulakuvio, josta kuitenkin päästiin eroon jatkojalostuksen myötä.
Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (treeing dogs). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Punainen pesukarhukoira jalostettiin paitsi pesukarhun, myös villikissan, puuman ja karhun metsästykseen.
Etymologia
Rotu on saanut nimensä joko tennesseeläiseltä kasvattajalta Peter Redbonelta tai punaisesta karvapeitteestään.
Uinti kesäolympialaisissa 1920
100px|right|Uinti
Kesäolympialaisissa 1920 uitiin yhteensä 10 lajia. Uutena lajina mukaan tuli naisten 300 metrin vapaauinti.
Sikapieni Hiace
Sikapieni Hiace on Jope Ruonansuusta kertova toinen kirja. Kirjan on kirjoittanut Ruonansuun muistelusten pohjalta hänen managerinsa Tapio Pieskä.
Mauno Järvelä
Mauno Ilmari Järvelä (s. 25. marraskuuta 1949 Kaustinen) on suomalainen viulisti, kaustislaisen pelimannimusiikin opettaja ja esittäjä. Hän aloitti soittoharrastuksen 7-vuotiaana ja soittaa nykyisin viulua ja urkuharmonia. Järvelä kirjoitti ylioppilaaksi 1969 ja sai klassisen koulutuksen Sibelius-Akatemiassa 1969–1975.
Työuransa Järvelä aloitti Suomen Kansallisoopperan orkesterin jäsenenä 1970. Vuosina 1971–1975 hän toimi Radion sinfoniaorkesterin 2. viulun soittajana ja vuodet 1976–1979 2. viulun varaäänenjohtajana. Kokkolan orkesterin 2. viulun äänenjohtajana hän soitti 1978–1981 ja virkaa tekevänä ensimmäisenä konserttimestarina hän toimi 1982–1986. Perhonjokilaakson kansalaisopiston musiikin opettajana hän on toiminut vuodesta 1985 lähtien ja Keski-Pohjanmaan konservatorion ja Kaustisen musiikkilukion viulunsoiton tuntiopettajana vuodesta 1978 lähtien.
Järvelä on soittanut pelimanniyhtyeissä Järvelän pelimannit, Kankaan pelimannit ja JPP. Hän on kehittänyt oman, kansanmusiikkiin voimakkaasti tukeutuvan opetusmenetelmän, jota sanotaan näppärimenetelmäksi tai sisuki-menetelmäksi, koska se muistuttaa japanilaista Suzuki-menetelmää.
Sibelius-Akatemian hallitus kutsui Järvelän kunniatohtoriksi vuoden 2012 promootioon.
Palkinnot ja tunnustukset
Järvelä on saanut valtion kolmivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2000.
Aarno Ristimäki
Aarno Samuli Ristimäki (3. huhtikuuta 1945 Punkalaidun – 18. elokuuta 2015) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Uransa aikana hän edusti Ylöjärven Ryhtiä, Toijalan Valpasta sekä Turun Weikkoja.
Aikuisten SM-kilpailuista Ristimäki saavutti kaksi hopeaa maratonilta vuosina 1978 ja 1982. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän oli mukana voittamassa pitkän matkan joukkuekilpailusta hopeaa vuonna 1980 sekä kahta pronssia vuosina 1976 ja 1982 sekä lyhyen matkan joukkuekilpailusta kultaa vuonna 1972 ja hopeaa vuonna 1975. Sisäratojen SM-kilpailuista Ristimäki saavutti pronssia 3 000 metrin juoksussa vuonna 1972 sekä hopeaa 5 000 metrin juoksussa vuonna 1975.
Aarno Ristimäen poika Mikko Ristimäki voitti muun muassa 1994 SM-maastojuoksujen mestaruuden.
Internalismi ja eksternalismi
Internalismi ja eksternalismi ovat filosofisia termejä, joista ensin mainittu viittaa johonkin sisäiseen ja viimeksi mainittu johonkin ulkoiseen. Niitä käytetään useassa eri yhteydessä:
Filosofiassa:
Muilla aloilla:
Laktationaalinen amenorrea
Laktationaalinen amenorrea  myös imetyksen aikainen amenorrea (LAM) on imetykseen perustuva ehkäisykeino. Ainoastaan täys­imetys toimii ehkäisykeinona. Ovulaatio estyy 98 % todennäköisyydellä, jos seuraavat kriteerit täyttyvät:
April Bowlby
April Michelle Bowlby (s. 30. heinäkuuta 1980 Vallejo, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Miehen puolikkaat.
Vehkajärvi (Padasjoki)
Vehkajärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kaukelan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,4 metriä mpy.
Mary Beard
Beard julkaisi 1970-luvulla merkittäviä tutkimusartikkeleita Rooman valtakunnan historiasta, vuonna 1980 tutkimuksen Vestan neitsyistä ja 1982 väitöskirjan Rooman tasavallan valtionuskonnosta. Hän oli Cambridgen yliopiston Newnham Collegessa ensin opiskelija, myöhemmin opettajana.
Beard luennoi King’s College Londonissa 1979–1983 ja palasi Cambridgeen vuonna 1984, missä hän sai antiikintutkimuksen professuurin vuonna 2004. Vuonna 2008 hän oli vieraileva professori Berkeleyssä.
Ensimmäisessä yksin kirjoittamassaan kirjassa vuonna 1989 Beard kertoi niksejä työssäkäkyvälle äidille. 1980-luvun lopussa hän alkoi kirjoittaa myös London Review of Booksiin ja Times Literary Supplementiin. Pompejista kertova kirja vuonna 2008 oli ensimmäinen suuri menestys. Arvioiden mukaan hän osaa poikkeuksellisen hyvin yhdistää ammatillisen osaamisen kykyyn kertoa suurelle yleisölle tutkimusaiheidensa merkityksestä ja mielenkiintoisuudesta. Hän on päässyt korjaamaan myös yleisiä harhaluuloja: Colosseum-teoksessa kerrotaan, että aikalaislähteissä ei ole tietoa siitä, että siellä olisi syötetty kristittyjä leijonille, eivätkä roomalaiset kutsuneet sitä Colosseumiksi vaan Amfiteatteriksi. Nykyinen Parthenon taas on 1920-luvulla rakennettu epätarkka rekonstuktio alkuperäisestä.
Ehkäisymenetelmien tehokkuus
Ehkäisymenetelmien tehokkuutta kuvataan Pearlin luvun (Pearl Index) avulla. Pearlin luku ilmoittaa raskauksien lukumäärän 100 naisvuotta kohti. Esimerkiksi Pearlin luku 0,1 tarkoittaa sitä, että yksi nainen tuhannesta tulee raskaaksi vuoden aikana.
Aiheesta muualla
Taulukko Suomen lääkärilehden artikkelin sivulla 2217 .pdf Huom! Artikkelissa taulukon lähteeksi mainitaan WHO:n teos, mutta alkuperäislähde on Trussell J. Contraceptive efficacy. In: Hatcher RA, Trussell J, Nelson AL, Cates W, Stewart FH, Kowal D. Contraceptive technology: nineteenth revised edition. New York NY: Ardent Media, 2007. ]
Juovasiilikala
Juovasiilikala (Chilomycterus schoepfi) on mustavalkokirjava keskikokoinen siilikala, jota näkee joskus meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö
Juovasiilikala voi kasvaa luonnossa lähes 30 cm pitkäksi. Se on vartaloltaan laatikkomainen, kyhmypintainen, kellanharmaa-mustajuovainen.
Alkuperä
Juovasiilikala on peräisin Atlantin länsiosista Nova Scotian, Mainen, Bahaman ja Brasilian rannikoilta. Se viihtyy laguunien ja lahtien meriruohoniityillä sekä rannikon matalilla riutoilla.
Käyttäytyminen
Muiden siilikalojen tapaan juovasiilikalat osaavat pullistaa itsensä palloksi imaisemalla vatsansa täyteen vettä. Ne myös erittävät myrkyllistä limaa ihostaan suojautuakseen pedoilta.
Peroksygeenit
Peroksygeenit ovat desinfiointiaineita, jotka sisältävät happi-happisidoksen (O-O-sidos). Peroksygeenit ovat yleisesti käytettyjä vahvoja hapettimia, jotka kykenevät hapettamaan monia yleisimpiä epäpuhtauksia (esim. yhdisteitä, jotka sisältävät hiiltä, typpeä tai rikkiä).
Happi-happisidoksen ominaisuuksia
Yleensä samanlaisten atomien väliset sidokset heikentyvät, kun liikutaan jaksollisen järjestelmän ryhmissä alaspäin (esimerkiksi yksinkertainen C-C-sidos on vahvempi kuin yksinkertainen Si-Si-sidos). Tähän liittyviä tärkeitä poikkeuksia ovat jakson 2 ja ryhmän 15, 16 sekä 17 yksinkertaiset sidokset (N, O, F), jotka ovat hyvin heikkoja. Happi-happisidoksen heikkous johtuukin vapaiden elektroniparien voimakkaista hylkivistä vuorovaikutuksista happiatomien välillä.
Kun happi-happisidos hajoaa, yleisimmissä peroksygeeneissä muodostuu vapaa radikaali, joka on hydroksyyliradikaali. Hydroksyyliradikaali pystyy reagoimaan kaikkien biologisten makromolekyylien kanssa diffuusiorajansa sisällä, eli peroksygeenit läpäisevät solukalvon helposti. Hydroksyyliradikaalit aiheuttavat mutageneesiä ja solukuolemaa, koska bakteereilla, viruksilla ja alkueliöillä ei ole olemassa entsyymiä, joka olisi spesifioitunut tuhomaan hydroksyyliradikaaleja. Tähän perustuu peroksygeenien desinfioiva ominaisuus.
Hydroksyyliradikaali (OH·)
pienoiskuva|Hydroksidi-ionin ja hydroksyyliradikaalin ero
Hydroksyyliradikaali on voimakas hapetin, joka reagoi nopeasti elektronirikkaiden molekyylien kanssa (esim. hiilivetyjen kanssa se luo alkoholiryhmän liittymällä vapaaseen vetyatomiin). Hydroksyyliradikaali on erittäin reaktiivinen, johtuen sen vapaista elektroneista. Hydroksyyliradikaali koostuu yhdestä vetyatomista ja yhdestä happiatomista.
Hydroksyyliradikaalin additioreaktio eli liittymisreaktio hiilien tai hiilen ja typen välisiin kaksoissidoksiin sekä samanaikainen vedyn abstraktioreaktio eli vetyatomin ottoreaktio ovat merkityksellisiä peroksygeenien desinfioivan ominaisuuden kannalta. Hydroksyyliradikaalin voimakas epäspesifi hapettuminen proteiinien, solukalvon ja perintöaineksen kanssa johtaa solun toimintahäiriöihin ja vaurioitumiseen. Nämä reaktiot ovat mahdollisia, kun vesiliuoksessa on korkea hydroksyyli puhdistusainepitoisuus. Esimerkiksi vetyperoksidi tuottaa hydroksyyliradikaaleja katalyyttisessä Fenton-reaktiossa. Fenton-reaktiossa vetyperoksidi hapettuu ja vapautuu solun rakenteita tuhoavia hydroksyyliradikaaleja. Esimerkiksi rautaioni voi toimia katalyyttinä seuraavien reaktioyhtälöiden mukaan.
Erilaisia peroksygeenejä
Peroksygeeneihin kuuluvia aineita ovat esimerkiksi:
Peroksygeenien desinfioivat ominaisuudet
Peroksygeenit ovat voimakkaita hapettimia, joita voidaan käyttää desinfiointiaineina tai antiseptisinä aineina.
Yleisimmin käytetty peroksygeeni on vetyperoksidi. Vetyperoksidi tuottaa vapaita radikaaleja, jotka vahingoittavat soluorganismeja, kuten bakteereita, sieniä ja viruksia. Kaasumuodossa vetyperoksidi toimii kaikista tehokkaimmin, joten sitä voidaan käyttää myös tilojen ja laitteiden steriloinnissa. Vetyperoksidi hajotessaan muuttuu vedeksi ja hapeksi:.
Peroksihappoyhdisteillä on paljon aktiivisuutta, mistä johtuen ne ovat tehokkaita bakteereja, sieniä ja viruksia vastaan. Niiden toiminta perustuu reagointiin proteiinien ja entsyymien kanssa ja ne tekevät soluseinät läpäisevämmiksi. Peroksygeenipohjaiset desinfiointiaineet eroavat muista desinfiointiaineista sillä, että orgaanisten aineiden ja suolojen lisääminen ei vaikuta peroksygeeneihin. Kun peroksygeeniyhdiste kohtaa ilman kanssa, se muodostaa hydroksyyliradikaaleja, jotka ovat tappavia monille bakteereille. Koska hydroksyyliradikaalit ovat erittäin reaktiivisia, ne tuhoavat solukalvon komponentteja ja aiheuttavat solukalvon tuhoutumisen.
Peroksygeenit ovat tappavia myös esimerkiksi itiöille, sillä ne tuhoavat itiön pinnalla olevia proteiineja, jolloin itiöiden ydin altistuu desinfioinnille.
Sven Elvestad
Sven Elvestad, alun perin Kristoffer Elvestad Svensen (7. syyskuuta 1884 Fredrikshald – 18. joulukuuta 1934 Skien) oli norjalainen toimittaja ja kirjailijanimeä Stein Riverton käyttänyt kirjailija.
Toimittajana
Elvestadista tuli eräs Norjan suurimmista sanataiteilijoista. Svenin ollessa 14-vuotias sanomalehti Fredrikssten julkaisi hänen ensimmäisen novellinsa. Myöhemmin hän kirjoitti pieniä artikkeleita paikallisista asioista samaan julkaisuun. Pari vuotta hän toimi Kristianianissa Fredriksstenin kirjeenvaihtajana, mutta samalla hän kirjoitti myös pääkaupungin Forposten- ja Kristiania Dagsavis -lehtiin. Kirjoitukset olivat pieniä haastatteluhelmiä, jotka osoittivat tarkkaa harkitsevuutta ja tyyliä.
Lehtikirjoitukset alkoivat tuottaa Elvestadille toimeentulon. 1902 hän tuli tunnetuksi koko maassa ns. Skjebergin mysteeriä koskevasta artikkelistaan. Samana vuonna hän julkaisi nimettömästi samasta rikosasiasta debyyttikirjansa. Pian hänet palkattiin toimittajaksi Ørebladetiin. 1907 Elvestad mm. O. W. Erichsenin kera perusti Fri Presse -sanomalehden, jonka toiminta kuitenkin loppui vuoden kuluttua. Sen jälkeen hän satunnaisesti työskenteli Aftenpostenin kirjeenvaihtajana. 1910 perustettiin sanomalehti Tidens Tegn, johon Elvestad oli yhteydessä. Lehdestä tuli hänelle loppuelämäkseen journalistinen koti. Tunnusomaisia olivat hänen erinomaiset artikkelinsa, matkakirjeensä sekä haastattelunsa. Pieni osa materiaalista on julkaistu kirjan muodossa. Tämä osa Elvestadin sanomalehtityöstä yleisemmin tunnetaan.
Kirjailijana
Elvestadin tuotantolajeja ovat olleet kokoelmat Tidens Tegnin artikkeleista ja haastatteluista. Myös novellikokoelmassa Himmel og hav on osaksi sanomalehtimateriaalia. Omalla nimellään Elvestad julkaisi pari psykologiaa ja omaelämäkertaa sisältävää romaania, poleemisen ja kriittisen isänmaahan liittyvän teoksen sekä myönteisen satiirisen romaanin.
Elvestad käytti myös muiden kirjailijoiden ideoita, ja yksi Kragin romaaneista, Skjulte spor  (1911), on hyvin lähellä Conan Doylen plagiointia. Monet pienet romaanit olivat kiireessä kyhättyjä. Näissäkin salapoliisikertomuksissa olevista asioista sai lukija nauttia.
Erityisesti Ruotsissa ja Saksassa Elvestadin salapoliisikirjat tulivat erittäin suosituiksi. Suomennettuja teoksiakin on yli 35. Menestys oli suora syy siihen, miksi kirjailija muutti Ruotsiin vuonna 1914 (virallisesti 1916). Täällä hän kirjallisesti tehtaili pari vuotta apunaan sihteeri Christian Haugen. Myöhemmin hänen asuinalueensa laajeni muun muassa Baijeriin, kunnes hän asettui Italian Positanoon vuonna 1925. Enimmäkseen siellä hän asui vuoteen 1933, jolloin hän pääasiassa taloudellisista syistä muutti takaisin Osloon. Siellä Elvestad palkattiin toimitussihteeriksi Tidens Tegniin. Hän kuoli vuoden kuluttua.
Laurence Sterne
Laurence Sterne (24. marraskuuta 1713 Clonmel, Tipperaryn kreivikunta, Irlanti – 18. maaliskuuta 1768 Lontoo, Englanti) oli englantilainen kirjailija.
Korsvikkyrkan
Korsvikkyrkan on Pernajassa Sarvilahden kartanon mailla sijaitseva suurista rapakivilohkareista muodostunut luonnonnähtävyys. Kivirykelmän kolme suurinta lohkaretta muodostavat kirkon holvisala muistuttavan luolamaisen tilan joka on kooltaan 5x2x2 metriä. Tilaan johtaa yksi suurempi ja useita pienempiä aukkoja.
Laurence Sterne
Elämä ja ura
Sterne valmistui papiksi Cambridgen yliopistosta. Hän on kirjoittanut kokeellisen romaanin Tristram Shandy – elämä ja mielipiteet (The life and opinions of Tristram Shandy, gentleman), joka ilmestyi vuosina 1759–1767. Romaani on yhdeksänosainen. Suomeksi se ilmestyi vuonna 1998 Kersti Juvan kääntämänä. Kirjailija piti esikuvinaan Cervantesia, François Rabelais’ta ja Jonathan Swiftiä. Hän oli tajunnanvirtatekniikan uranuurtaja.
Korsvikkyrkan
Lähteet
60.41111°N, 26.18833°W
Laurence Sterne
Suku ja tausta
Sternen isä oli sotilas, ja elämänsä kymmenen ensimmäisen vuoden aikana hän muutti isän rykmentin mukana paikasta toiseen. Koulun päätyttyä Halifaxissa hän opiskeli isänsä kuoleman jälkeen sukulaisten avulla Cambridgen yliopistossa minkä jälkeen hän sai pappisvihkimyksen. Hän sai vuonna 1738 seurakunnan Suttonista, johon hän vuonna 1743 liitti seurakunnan Stillingtonista, molemmat läheltä Yorkia. Seuraavat kaksikymmentä vuotta hän harjoitti monenlaista opiskelua pappilan rauhassa, minkä aika ajoin keskeyttivät iloiset juomingit varakkaan sukulaisen luona Yorkissa.
Kirjallinen ura
Sterne aloitti kirjailijana varsinaisesti vasta vuonna 1760, jolloin hän julkaisi teoksesta The life and opinions of Tristram Shandy gentleman kaksi ensimmäistä osaa, joita vuoteen 1767 mennessä seurasi vielä seitsemän osaa. Näennäisesti teoksessa ei ole minkäänlaista juonta, vaan se on kokoelma sattumia ja tapahtumia, joita maustaa satiiri, huumori ja ironia. Teoksen ansiosta Sternestä tuli yhdellä iskulla muodikas. Myös teos on mullistava. Sterne ei huolehtinut objektiivisesta luonteiden ja tapojen kuvauksesta vaan teki romaanista oman persoonansa ja omien mielijohteidensa äänitorven.
Hän loi uuden huumorin muodon, joka heilahtelee tunteellisuudesta kyynisyyteen, ja hän loi taipuisamman, omaperäisemmän tyylin. Hänen esitystavastaan puuttuvat pitkät linjat, mutta hän on arkielämän pikkuseikkoja herkkien psykologisten prosessien kuvauksen mestari. Sterne teki tunteellisuudesta muotia. Juuri hän loi termin "sentimentaalinen" kirjallaan Sentimental journey through France and Italy (1768), joka herätti ihastusta kaikkialla Euroopassa. Kirjaa oli tarkoitus jatkaa, mutta työn katkaisi Sternen sairaus ja kuolema. Se on tulosta Sternen etelänmatkasta 1762–1765. Muita Sternen teoksia on Sermons by Yorick (1760–1769).
Perintö
Sternen kuoleman jälkeen hänen tyttärensä Lydia Sterne de Medalle julkaisi hänen kirjeensä Letters (1775), ja vuonna 1775 ilmestyi myös Letters from Yorick to Eliza. Sternen vaikutus ulottuu koko silloiseen kirjallisuuteen, ja hänellä oli suuri merkitys aina 1830-luvulle saakka. Sternen seitsenosainen Works ilmestyi vuonna 1779.
Elokuva
Englantilainen ohjaaja Michael Winterbottom teki vuonna 2005 Sternen teoksen pohjalta elokuvan Tristram Shandy: Herrasmiehen paljastukset (A Cock and Bull Story).
Robottiruohonleikkuri
Robottiruohonleikkuri on ruohonleikkuri, joka on robotti. Robottiruohonleikkuri liikkuu autonomisesti ja sille tarkoitettu leikkuualue rajataan rajakaapelilla.
Ruohonleikkurirobotti (lyhennettynä ruohonleikkurirobotti) on palvelurobotti, joka pystyy leikkaamaan nurmikon itsenäisesti. Robottiruohonleikkurit eivät ole kauko-ohjattavia, vaan ne leikkaavat määritellyn alueen itsenäisesti: ne toimivat itsenäisesti.
Robottiruohonleikkurin käytössä voi olla riskejä. Vuonna 2018 tehdyssä testissä kaikki ruohonleikkurit eivät tunnistaneet leikkivää lasta, vaan ne saattavat ajaa lapsen jalan yli ja aiheuttaa vakavia vammoja. Robottiruohonleikkureiden uskotaan myös aiheuttavan vammoja eläimille, kuten siileille. Siilien kannalta olisi parempi, jos robottileikkureita ei käyttäisi siilien liikkuessa eli hämäräaikaan kello 18 ja aamuyhdeksän välillä. Piha voidaan myös aidata niin, etteivät siilit pääse samalle alueelle, jossa leikkuria käytetään.
Mähroboter on ollut kaupallisesti saatavilla 1990-luvun puolivälistä lähtien.[1] Ne ovat pölynimurirobottien jälkeen ensimmäiset kotitalousrobotit, jotka ovat löytäneet laajan käytön yksityisissä kotitalouksissa.
Alpuan kirkkokivi
Alpuan kirkkokivi on Alpuan kylän Kirkkoniemessä Vihannissa sijaitseva saarnatuolia muistuttava luonnonkivi.
Perimätiedon mukaan kiven luokse kokoonnuttiin isonvihan aikana sunnuntaisin jumalanpalveluksiin. Kirkkokiven luona pidetään nykyisinkin kesäisin jumalanpalveluksia.
Kirkkokivi lähiympäristöineen on rauhoitettu.
Lähteet
64.43111°N, 25.19917°W