cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
János Csonka
Kaasutin
Uudella keksinnöllä varustetusta Bánki-Csonka -mallista tuli erittäin taloudellinen ja luotettava. Moottoreita käytettiin voimanlähteinä erilaisilla tehtailla ja maataloudessa, ja niiden sanotaan kestäneen palveluksessa jopa puolen vuosisadan ajan.
Tekniikan koulutuksen kehittäminen
Vuosisadan vaihteen tienoilla yhteistyö Bánkin kanssa jatkui. Tuloksina syntyi muun muassa paperin ja tekstiilin leikkaukseen tarkoitettu laite sekä erilaisia mittavälinekeksintöjä. Bánkin siirryttyä luennoimaan korkeakoululle miehet panostivat yhdessä tekniikan koulutuksen kehittämiseen ja solmivat useita kansainvälisiä suhteita. Csonka oli läheisissä väleissä Robert Boschin kanssa.
Csonka tuotti teknistä kirjallisuutta ja laati unkarinkielisen tekniikan sanaston.
Autonvalmistus
thumb|250px|Csonkan kolmipyöräinen moottoriajoneuvo. Jo vuonna 1875 Pariisissa ollessaan Csonka oli kiinnostunut polttomoottorin soveltamisesta ajoneuvon voimanlähteeksi. Ensimmäinen ajoneuvosovellus oli Unkarin postilaitokselle suunniteltu kolmipyöräinen moottoriajoneuvo, jota alettiin valmistaa Ganzin tehtaalla. Ensimmäinen yksilö ilmestyi Budapestin katukuvaan 19. marraskuuta 1900. Ajoneuvoon oli saatavana vaihtoehtoisesti joko yksi- tai kaksisylinterinen moottori sekä edistyksellisesti alumiinirunko. Csonkan kolmipyörä oli tiettävästi ensimmäinen unkarilainen moottoriajoneuvo, ja niitä käytettiin postin palveluksessa 25 vuoden ajan.
250 px|thumb|left|[[Csonka vuodelta 1905, ensimmäinen unkarilainen auto.]] Vuonna 1903 postilaitos järjesti kansainvälisen tarjouskilpailun uusista postiautoista. Kilpailuun osallistui useita tunnettuja autonvalmistajia. Tästä huolimatta Csonkan suunnitelma voitti.
Csonkan ensimmäinen varsinainen auto valmistui korkeakoululla 31. toukokuuta 1905. Tätä päivämäärää pidetään Unkarin autoteollisuuden alkuna. Autossa oli nelisylinterinen moottori, jonka sylinteriryhmä oli valettu kahdessa osassa. Voimansiirrossa oli ketjuveto ja tasauspyörästö. Auton luotettavuuden testaamiseksi sillä ajettiin 2 000 kilometrin mittainen koeajo, jonka kulkureitti oli Budapest – Aszód, – Kassa – Lőcse – Késmárk – Dés – Máramarosziget – Kolozsvár – Temesvár – Szeged – Budapest. Matkan keskinopeus oli 26 km/h ja huippunopeudeksi mitattiin 35 km/h. Postin käyttöön suunniteltiin malli jossa oli takana kahden kuutiometrin kokoinen tavaratila.
Csonka oli mukana perustamassa Unkarin autokerhoa, jonka johtoon asetettiin Béla Zichy. Zichy oli intohimoinen autotekniikan kehittäjä, joka ansioihin lukeutuu muun muassa vierintälaakerein tuettu kampiakseli. Tällä saavutettiin erinomainen toimintavarmuus. Zichy tilasi Csonkalta 24-hevosvoimaisella moottorilla varustetun erikoisauton. Kaksi autoa osallistui vuonna 1909 Budapest – Berliini – München -ajokilpailuun, jossa ne sijoittuivat hyvin. Kummankin korit olivat Glattfelderin valmistamat. Samana vuonna valmistui Csonkan kokonaan itse suunnittelema pikkuauto, jossa oli yksisylinterinen moottori ja akseliveto.
Korkeakoulun tiloissa ei ollut resursseja autonvalmistukseen, joten valmistusoikeuksia myytiin MÁGille ja Röckille. Hyvän kilpailumenestyksen rohkaisemana Zichy halusi kehittää autonvalmistuksesta merkittävää toimialaa Unkarissa. Hanke mureni suurten konepajayritysten lyhytnäköiseen riitelyyn. Tämän seurauksena Csonka joutui lopettamaan autonvalmistuksen vuonna 1912 korkeakoulun purettua yritystoiminnan tiloissaan mahdollistaneen sopimuksen. Csonka-autoja valmistui kaikkiaan yli 150 kappaletta.
Perhe
Vuonna 1895 Csonka nai Johanna Winklerin, maineikkaan lääketieteen professori Lajos Winklerin sisaren. Perheeseen syntyi kolme poikaa ja kaksi tytärtä. Isänsä esimerkin innoittamina pojat oppivat jo nuorina työskentelemään intensiivisesti tekniikan parissa.
Myöhempi työura
thumb|200px|János Csonkan rintakuva Szegedissä, Unkarissa. Autonvalmistuksen päätyttyä Csonka suunnitteli vuosina 1912–1914 generaattoreita, pumppulaitteistoja, perämoottoreita sekä vetoajoneuvoja.
Vuonna 1924, Csonkan eläköitymisen kynnyksellä Budapestin teknillinen korkeakoulu sekä Unkarin insinööriseura myönsivät hänelle konetekniikan insinöörin arvonimen hänen saavutuksiensa tähden. Unkarin autokerho ojensi hänelle Andrássy-palkinnon uraauurtavasta työstä maan autoteollisuuden kehittämiseksi. Korkeimpana kunnianosoituksena Csonkalle myönnettiin hallintoneuvoksen arvonimi.
Kunnianosoituksia
Csonkan 130-vuotissyntymäpäivänä Budapestin teknillisen korkeakoulun työpaja nimettiin hänen mukaansa. Csonkan kunniaksi on pystytetty lukuisia patsaita ympäri Unkaria.
Brioude
Brioude on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Allierjoen varrella.
pienoiskuva|vasen|Saint-Julienin basilika Kaupunki on rakentunut Saint-Julienin basilikan ympärille. Kirkko rakennettiin alkaen 1000-luvulta aina 1200-luvulle saakka. Se on Auvergnen suurin romaaninen kirkko. Kirkko oli merkittävä etappi Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitillä.
Riihimäki
Riihimäki on Etelä-Suomen kaupunki, joka sijaitsee Helsingistä noin 70 kilometriä pohjoiseen ja Hämeenlinnasta 28 kilometriä kaakkoon. Riihimäki sijaitsee Kanta-Hämeen maakunnan eteläosassa. Sen naapurikunnat ovat Janakkala pohjoisessa, Hausjärvi idässä, Hyvinkää etelässä ja Loppi lännessä. Riihimäki perustettiin kauppalana vuonna 1922, ja vuonna 1960 Riihimäestä tuli yksi Suomen kuudesta ensimmäisestä uusimuotoisesta kaupungista.
Riihimäen asukasluku on noin 30 000. Se sijaitsee rautatieristeyksessä ja on ollut varuskuntakaupunki autonomian ajoista lähtien. Paikkakunnalla toimi lasitehdas lähes koko 1900-luvun ja nykyään samassa rakennuksessa sijaitsee Suomen lasimuseo. Kaupungissa on myös metsästysmuseo, taidemuseo, Suomen Würthin pääkonttori ja logistiikkakeskus sekä Valion Etelä-Suomen-tuoretuotemeijeri.
Luonto
vasen|pienoiskuva|251x251px|[[Hatlamminsuo on arvokkain yksittäinen luontokohde Riihimäen alueella. ]] Maisemallisesti Riihimäki on viljely- ja järvimaata. Kaupungin länsipuoli kuuluu Tammelan ylänköseutuun ja itäpuoli Keski-Hämeen viljely- ja järviseutuun. Suhteellinen korkeusvaihtelu on 30–75 metriä ja alue on luonteeltaan mäkimaastoa. Korkein kohta on Hatlamminmäellä, joka on 165 metriä merenpinnan yläpuolella.
Riihimäen luontoon sisältyy monipuolisesti metsiä, soita ja vesistöjä. Metsistä kuusivaltaiset, lehtomaiset kankaat ovat yleisimpiä. Lehtojen osuus Riihimäen metsämaista on yli 30 prosenttia. Lehmusmetsiköitäkin on runsaasti ja myös pähkinäpensaikkoja esiintyy. Kallioista muun muassa harvinainen kivilaji, gabro, esiintyy laajalti kaupungin eteläosissa.
Soita Riihimäellä on Etelä-Suomen oloihin jopa tavallista enemmän, lähes 10 %. Vallitsevien suoyhdistelmätyyppien vyöhyke Riihimäellä ovat kilpikeitaat. Pääosa soista kuuluu kuitenkin viettokeitaisiin ja ainoastaan iso Silmäkeneva kilpikeitaisiin. Suotyypeistä Riihimäellä esiintyy monipuolisesti rämeitä, korpia ja nevoja. Soista luonnontilaisimpana on säilynyt kaupungin koilliskulmassa, Hausjärven rajan tuntumassa sijaitseva Hatlamminsuo.
Jääkauden jäljistä löytyy Riihimäeltä siirtolohkareita, harjuja, muinaisrantoja sekä suppia. Riihimäen läpi kulkee myös ensimmäinen salpausselkä.
Laitapisteet
Riihimäen kaupungin alueen laitapisteet ovat alla olevassa taulukossa. Taulukkoon on kerätty pohjoisin, itäisin, eteläisin ja läntisin piste sekä alueen korkein ja alin kohta.
Historia
Varhaisimmat pysyvät asukkaat asettuivat Riihimäen seudulle, Ryttylän kylän alueelle arviolta 1200-luvulla. Silmäkenevalta otettujen siitepölynäytteiden perusteella maanviljely olisi lähialueilla alkanut viimeistään 1400-luvulla. Riihimäen kylistä Ryttylä, Kara, Arolampi, Hiivola ja Herajoki mainitaan jo 1500-luvulta peräisin olevissa veroluetteloissa.
Nykyinen Riihimäen alue oli varhaisina aikoina suomaata, jota halkaisi hiljalleen virtaava joki. Mahdollisuudet maanviljelyyn, kaskenpolttoon ja pellonraivaukseen olivat vähäiset ja varhainen asutus hakeutui yleensä seuduille, jossa vilja kasvoi helposti ja missä karja kykeni liikkumaan vaivattomasti. Tämän takia seutu, jossa Arolammen, Herajoen, Karan, Ryttylän ja Vantaan kylät sivusivat toisiaan jäi kylien takamaaksi, jota hallitsi suuri suo. Suo oli paikoin vetistä lettoa, paikoin aukeaa nevaa ja kitukasvuista rämettä tai kuusivaltaista korpea. Karan kylää esittävässä isojakokartassa 1770-luvulta suuren rämeikön nimeksi on merkitty Pataistensuo. Nykyisen keskustan (Suokylä) alueen nimenä mainitaan Pillisuo vuoden 1857 karttaan liittyvässä asiakirjassa. Karan kylän eteläinen raja kulki Hattulamminmäestä (nyk. Hatlamminmäki) etelälounaaseen Kokonsuolle ja sieltä edelleen lounaaseen Vantaanjoen itärannalla sijaitsevaan Vähään Patastesaareen, nykyisen Parooninmäen pohjoispuolelle. Sieltä raja suuntautui luoteeseen Sipposaareen (nyk. Sipusaari). Ryttylän ja Karan välinen raja kulki sieltä koilliseen Vuohiniitynmäelle.
Pataistensuon pohjoispuolta pitkin kaarsi korkea harjanne, joka oli eräs Salpausselän sivuharjuista, joka syntyi runsaat 10 000 vuotta sitten jääkauden lopulla. Harjua pitkin kiemurteli herajokelaisten vanha kirkkotie. Tien varrella oli Istuinkivenä tunnettu kallio. Ryttylän rajalta Pataistensuon länsilaitaan ulottuvalla ylänkömaalla kasvoi sankkaa metsää. Joka puolella aukeni suuria soita. Ison Patastesaaren (nyk. Patastenmäki) itä- ja eteläpuolella oli laaja Uhkolansuo. Lounaassa Vantaanjoen varrella Pataistensuohon liittyi läheisesti Korttionsuo sekä Herajoella päin Silmäkeneva. Vedenjakaksi muodostuneen harjun pohjoispuolella kasvoi kumpuileva korpi. Sen keskellä avautui suuri, upottava Uramonsuo. Hieman kauempana koillisessa oli mäkisen ja metsäisen maaston takana Hattulamminsuo (nyk. Hatlamminsuo). Harjun eteläpuolisen vetisten maaperän suonena virtasi paljon nykyistä leveämpänä Vantaanjoki, joka alkoi noin viiden kilometrin päästä Erkylänjärvestä.
Haapahuhdan alueella oli 1700-luvulla Karan ja Ryttylän kartanoiden torppia. Karan maille syntyivät 1780-luvun kuluessa muun muassa Kuulojan, Huhtimon ja Kokon torpat, ja 1800-luvun puolella Talteen ja Tienhaaran torpat. Anttilan talonpoikaistalon alainen Juppalan torppa raivattiin 1788. Ryttylän rälssitalon alainen Haapahuhdan torppa perustettiin 1794, josta muodostettiin vuonna 1813 itsenäinen tila. 1800-luvun alkuvuosina perustettiin myös Uramon ja Sipusaaren torpat sekä Riihiviidan uudistila. Monet entisten torppien nimet ovat edelleen nähtävissä Riihimäen kaupunginosien ja asuinalueiden nimissä.
Suomen rautatieverkon ensimmäisen rataosuuden rakentamisen Helsingin ja Hämeenlinnan välille alettua perustettiin radanrakentajia varten alueelle työasema, joka sai nimekseen Riihimäki. Riihimäelle perustettiin myös rautatieasema, joka on yksi vuonna 1862 avautuneen Helsinki-Hämeenlinna-radan alkuperäisistä asemista. Ensimmäinen asemarakennus Riihimäelle valmistui kuitenkin vasta 1868. Riihimäki oli aluksi Helsinki-Hämeenlinna-radan hiljaisin seisake ja seudulle asettui pieni rautatieläisyhdyskunta ja syntyvä kylä houkutteli myös käsityöläisiä. Riihimäen taajaman ydin muodostui 1900-luvun alkuun saakka rautatieaseman ja Rautatienpuiston ympäristöstä. Asukkaita oli vuoden 1859 lopussa noin 1 200, ja vuoteen 1900 mennessä oli väkiluku kasvanut 2 610 henkeen.
Asemasta tuli Suomen ensimmäinen risteysasema ja siten tärkeä kauttakulkupaikka, kun sieltä itään johtavan Riihimäki–Pietari-radan ensimmäinen osuus Lahteen avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1869. Risteysasema teki Riihimäestä Hausjärven kunnan nopeimmin kasvavan taajaman. Jo 1800-luvun loppupuolella Riihimäellä pidettiin käräjät ja veronkannot. Vähitellen aseman ympärille alkoi syntyä lisää asutusta.
Vuonna 1905 valmistunut kirkko yhdisti lähiseutua ja asemakyläläisiä. Riihimäestä oli muodostumassa teollisuuspaikkakunta, jonka tärkeimmät teollisuuslaitokset olivat saha ja lasitehdas. Vuonna 1907 avattiin kapearaiteinen Riihimäen–Lopen rautatie Riihimäeltä Lopen Kesijärvelle. Rautatie oli alkujaan hevosvetoinen, mutta muuttui 1911 höyryvetoiseksi. Rata oli toiminnassa vuoteen 1954.
Sotilasstrategisesti tärkeälle rautatiepaikkakunnalle riittävän matkan päähän Suomenlahden rannikosta perustettiin 1910 ratsuväkivaruskunta, jossa toimi Suomen viestijoukkojen keskuspaikka Viestirykmentti vuoden 2014 lakkautukseensa saakka. Samana vuonna 1910 perustettiin myös Riihimäen lasi, joka toimi vuoteen 1990 saakka. Vuoden 1918 sisällissodan loppuvaiheessa käytiin Riihimäen taistelu, jonka yhteydessä saksalaiset valtasivat paikkakunnan punaisilta. Sodan päätyttyä perustettiin vankileiri, jonne oli sijoitettuna noin 8 500 punavankia. Heistä yli tuhat kuoli vuoden 1918 syyskuuhun mennessä. Nykyinen Riihimäen vankila on toiminut vuodesta 1929 lähtien.
Riihimäki sai kaupunkioikeudet vuoden 1960 alusta, jolloin yhä useampi riihimäkeläinen matkusti töihin paikkakunnan ulkopuolelle. Lähiöitä rakennettiin Otsolaan ja Sipusaareen ja muun muassa Räätykänmäkeen rakennettiin omakotitaloalueita. 1970-luvulla alettiin rakentaa Mattilaan teollisuuskylää ja Peltosaareen uutta asuinlähiötä. Lisäksi rakennettiin kerrostaloja Ilomäkeen sekä Suojalan omakoti- ja rivitaloalue. Riihimäen osuus pääradasta sähköistettiin vuonna 1972. 1980-luvun alussa teollisuustyöväen määrä laski kolmanneksella ja rautatieläistenkin määrä väheni, sillä ihmiset alkoivat siirtyä palvelualoille. Riihimäen lasi lopetti toimintansa vuonna 1990, joka lisäsi palvelualoille siirtyvien määrää. Valtatie 3:n valmistuessa 1990-luvulla Riihimäen liikenneyhteydet maanteitse Helsinkiin ja Tampereelle paranivat huomattavasti.
Riihimäen rautatieaseman liikenne ja asema rautatieristeyksenä heikkeni jonkin verran Lahden oikoradan valmistuttua 2006. Vuonna 2008 Riihimäen aseman tuntumaan rakennettiin Liikekeskus Atomi, jossa toimii muun muassa Prisma. Rautatieaseman yhteyteen valmistui 2009 myös matkakeskus.
Kauppalan ja kaupunginjohtajat
Riihimäki on ollut kaupunki vuodesta 1960 lähtien ja sitä ennen kauppala, alla olevassa taulukossa ovat kauppalan ja kaupunginjohtajat.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Riihimäellä oli 29 021 asukasta, joista 27 881 asui taajamissa, 807 haja-asutusalueilla ja 333:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Riihimäen taajama-aste on 97,2 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Riihimäen keskustaajama. Riihimäen keskustaajama ulottuu pieniltä osin myös Hausjärven ja Lopen kuntien alueelle.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Riihimäellä toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Riihimäen seurakunta.
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Riihimäellä toimii Riihimäen Kotikirkko. Riihimäen Vapaaseurakunta on toiminut Riihimäellä vuodesta 1925. Riihimäen Vapaaseurakunta on osa Suomen Vapaakirkkoa, joka erkani luterilaisesta kirkosta 1800-luvun lopulla.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Riihimäen alueella toimii Lahden ortodoksinen seurakunta.
Liikenne
pienoiskuva|oikea|260px|Riihimäen matkakeskus. Riihimäki on Suomen pääradan varrella ja historiallisen Pietarin radan Suomen-puoleinen päätepiste. Riihimäen rautatieasema on pääkaupunkiseudun lähiliikenteen junien pohjoinen pääteasema. Se on edelleenkin tärkeänä risteysasema, vaikka asemalla pysähtyvien junien määrä väheni Lahden oikoradan valmistuttua syyskuussa 2006. Riihimäen kautta kulkee myös Helsingin ja Tampereen välinen valtatie 3 sekä Hollolan ja Tammelan välinen kantatie 54.
Riihimäen paikallisliikennettä liikennöi yhdeksällä aikataulutetulla linjalla sekä kutsuohjattuun joukkoliikenteeseen perustuvalla R-kyydillä Lehdon liikenne. Seutuliikennettä on Riihimäen matkakeskukselta Lopen, Tervakosken ja Ryttylän suuntiin. Kaukoliikenteen vuoroista ainoastaan muutama käy matkakeskuksella. Muut kaukoliikenteen vuorot pysähtyvät Valtatien 3 Kormuntien eritasoliittymän pysäkeillä.
Palvelut
pienoiskuva|Näkymä [[Riihimäen keskuskirkko|Riihimäen keskuskirkolle.]] pienoiskuva|Riihimäen keskustaa Hämeenkadun ja Lopentien risteyksessä vuonna 2006. pienoiskuva|[[Riihimäen kaupunginmuseo.]] pienoiskuva|Itsenäisyyspäivän kansallinen paraati vuonna 2009.
Koulutus
Riihimäellä on yksitoista peruskoulua: kahdeksan alakoulua ja kolme yläkoulua. pienoiskuva|Riihimäen koululaitoksen 100-vuotismuistolaatta Öllerinkadulla, asemapäälliikkö [[Anton_Wilhelm_Öller|A.W.Öller oli vahvasti mukana hankkimassa koulua Riihimäelle.]]
Yläkoulut
Esiopetusta järjestetään sekä päiväkotien että koulujen yhteydessä. Riihimäellä on yksi päivälukio ja yksi aikuislukio. Hyria-kouluyhtiöön kuuluu Riihimäeltä entiset Riihimäen ammattioppilaitos ja Hyvinkään-Riihimäen aikuiskoulutuskeskuksen Riihimäen yksikkö. Riihimäellä on myös Suomen ympäristöopisto SYKLI sekä Hämeen ammattikorkeakoulun (HAMK) Riihimäen yksikkö, jonka tiloissa toimii Hämeen ammattikorkeakoulun tytäryhtiön Hämeen ammatti-instituutti Oy:n liikenneopettajakoulutus. Lisäksi kaupungissa on kansalaisopisto, kuvataidekoulu ja musiikkiopisto.
Koulutoimeen kuuluu myös kaupunginkirjasto ja oppimateriaalikeskus. Riihimäellä on aikuiskoulutuksena vartijaksi pyrkiville kaksivuotinen opintolinja.
Terveys
Riihimäkeläisten perusterveydenhuollosta vastaa Riihimäen seudun terveyskeskuksen kuntayhtymä ja erikoissairaanhoidosta Kanta-Hämeen sairaanhoitopiiri. Riihimäen kaupunki on molempien kuntayhtymien jäsen, ja kaupungissa on näiden kuntayhtymien toimipisteitä, esimerkiksi Kanta-Hämeen keskussairaalan Riihimäen yksikkö (RYKS) eli Riihimäen sairaala.
Nuoret
Riihimäellä toimii seitsemän nuorisotilaa: Monari, Peltsin Clubi, Jukolan nuorisotila, Petsamon nuorisotila, Mäkikujan kerhokeskus, Hämeentornin kerhotila ja seurakuntanuorten Narnia. Lisäksi nuorille aikuisille on Nuorten palvelupiste (Nuppi) joka tarjoaa ohjausta ja tietoa alle 25-vuotiaille riihimäkeläisille. Riihimäen kaupungin nuorisopalvelut järjestää erilaisia tapahtumia ympäri vuoden. Riihimäellä toimii nuorisovaltuusto, jolla on läsnäolo-oikeus lautakuntien kokouksissa. Nuorisovaltuusto ottaa kantaa kaupunginvaltuuston päätöksiin ja järjestää nuorille tapahtumia.
Media
Riihimäen paikallislehti on Aamuposti, jossa julkaistaan myös Hyvinkään, Hausjärven, Lopen ja Nurmijärven uutisia. Aamulehden tytärlehti Viikkouutiset Riihimäki on paikallinen ilmaisjakelulehti. Ennen Aamupostin perustamista Riihimäellä ilmestyi paikkakunnan oma paikallislehti Riihimäen Sanomat.
Riihimäen asioista uutisoi myös Yle Hämeenlinna (ent. Radio Häme), jonka kuuluvuusalue on Kanta-Häme.
Talous
Suurimmat työnantajat:
Urheilu
pienoiskuva|Riihimäen keskusurheilukentän yleisurheilun kenttäennätysten laatta pukuhuoneen seinässä tammikuussa 2022. Keskuskenttä on nykyään harrastekäytössä, kilpailukenttä on Peltosaaren urheilupuistossa.
pienoiskuva|Olympiasoihdun 18.7.1952 muistolaatta Riihimäen urheilupuistossa, kuvattu soihdun 70-vuotispäivänä 18.7.2022.
Riihimäkeläisiä urheiluseuroja:
Kaupunginosat ja kylät
Riihimäen kaupunginosat:
Riihimäen alueella sijaitsevat kylät:
Ystävyyskaupungit ja yhteistyökunnat
Riihimäellä on seuraavat ystävyyskaupungit:
Lisäksi Riihimäellä on seuraavat yhteistyökunnat, joiden kanssa Riihimäellä on johonkin yhteiseen piirteeseen perustuvaa säännöllistä yhteistyötä:
Pihvi- ja suihinottopäivä
Pihvi- ja suihinottopäivä on Yhdysvalloissa alkunsa saanut ystävänpäivän vastineeksi kehitetty satiirinen vuosipäivä, jota on tarkoitus viettää kuukausi ystävänpäivän jälkeen 14. maaliskuuta. Silloin naisten odotetaan hemmottelevan miespuolista kumppaniaan paistamalla tälle pihvin ja antamalla tälle suuseksiä. Vaikka päivän vietosta ei ole mitään tietoa, siitä on tullut kuitenkin jokavuotinen internetilmiö. Se on herättänyt myös kritiikkiä seksismistä ja antifeminismistä.
Yok Đônin kansallispuisto
thumb|Elefanttiretki Yok Donissa Yok Đônin kansallispuisto on Vietnamin laajin luonnonsuojelualue Tây Nguyênin alueella. Se ulottuu Kambodžan rajalle asti, ja muodostaa yhtäjaksoisen suojelualueen sikäläisen luonnonpuiston kanssa. Puistossa elää tiikereitä, leopardeja, elefantteja ja gaureja. Lintuja on 450 lajia riikinkukoista sarvinokkiin. Monet harvinaiset nisäkäslajit pysyttelevät osassa, johon tavallisia matkailijoita ei päästetä, mutta heille järjestetään retkiä elefanttien selässä.
Pihvi- ja suihinottopäivä
Historia
Useat verkkosivustot väittävät olevansa pihvi- ja suihinottopäivän virallinen sivusto, mutta kaikki niistä tunnustavat päivän olevan radio-DJ Tom Birdseyn luomus vuodelta 2002.
Päivä peilaa ystävänpäivää, sillä samaan tapaan kun miehet hemmottelevat kumppaneitaan ystävänpäivänä, naisten odotetaan hemmottelevan kumppaneitaan pihvi- ja suihinottopäivänä. Juhlapäivällä ei ole virallista statusta, vaan se on internetistä alkunsa saanut ilmiö. Suomessa päivästä ovat uutisoineet muun muassa MTV, Iltalehti ja Stara. Espanjalainen päivittäinen sanomalehti El Mundo kertoi, että Espanjassa päivää juhlittaisiin nimellä Día del Solomillo y el Sexo Oral, ja että päivä yhdistää ruoan ja seksin, jotka ovat kaksi maailman suurinta nautintoa.
Kritiikki ja reaktiot
Pihvi- ja suihinottopäivää on kommentoitu seksistiseksi ja antifeministiseksi. Päivää on syytetty muun muassa patriarkaattisen perinteen säilyttämisestä: naisten tulee kyseisenä päivänä kokata ja harrastaa seksiä ilman omaa tahtoa. Päivää on pidetty myös machokulttuurisena, sillä se ei ota huomioon kuin yhdentyyppisiä miehiä. Se ei huomio muun muassa kasvissyöjiä eikä vegaaneja.
Vaikka päivä on saanut paljon kielteistä huomiota, jotkut julkisuuden henkilöt, kuten Christina Aguilera ja Peter André, ovat kannustaneet ihmistä viettämään sitä. Lisäksi siitä on tullut niin suosittu internetilmiö, että sen ympärille on kehitetty omia tuotteitansa ja pihvi- ja suihinottokortteja.
Pilliluikat
Pilliluikat eli luikat (Eleocharis) on kasvisuku sarakasvien heimossa. Suvun taksonomia on aiemmin vaihdellut. Carl von Linnén aikaisessa luokittelussa luikat olivat kaislojen (Scirpus) suvussa.
Harjasluikkia (Isolepis) ja tupasluikkia (Trichophorum) ei nykyisin lueta pilliluikkien sukuun kuuluviksi, vaan ne ovat pilliluikkien tavoin omia sukujaan sarakasvien heimossa.
Ulkonäkö
Pilliluikat ovat monivuotisia ja kasvavat kosteilla paikoilla tai vedessä. Kasvit ovat tyypillisesti vihreiden liereiden varsien muodostamia tuppaita. Kukintona on pieni monikukkainen latvatähkä.
Suomessa kasvavat lajit, alalajit ja muunnokset
Suomessa kasvaa kuusi pilliluikkalajia, jotka ovat osittain hankalasti toisistaan erotettavia. Rantaluikka on niistä yleisin ja mutaluikka toiseksi yleisin.
Käyttö
Kastanjaluikka eli vesikastanja on ravintokasvi, jonka mukuloita syödään erityisesti Aasiassa. Joitain edellä mainittuja pilliluikkalajeja käytetään akvaariokasveina.
Hans-Peter Lanig
Hans-Peter Lanig (7. joulukuuta 1935 Bad Hindelang – 28. tammikuuta 2022 ) oli saksalainen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Lanig sijoittui Cortina d'Ampezzon olympialaisissa 1956 syöksylaskussa viidenneksi ja suurpujottelussa seitsemänneksi. Vuoden 1960 kisoissa hän sai syöksyssä hopeamitalin, jonka lisäksi hän oli pujottelussa seitsemäs ja suurpujottelussa kolmastoista.
Hans-Peterin sisko Evi oli alppihiihtäjä ja tämän aviomies Lorenz Nieberl rattikelkkailija.
Länsi-Sumatra
Länsi-Sumatran väestöstä suurin osa on minangkabau -kansan jäseniä ja 98 % muslimeja. Alueen puhutuimmat kielet ovat minangkabau ja indonesia.
The Runaways
The Runaways (suom. ’karkulaiset’) oli 1970-luvulla toiminut yhdysvaltalainen rock-musiikkia esittänyt tyttöbändi. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Cherry Bomb”, ”Queens of Noise”, ”Rock n Roll”, ”Neon Angels (On the Road to Ruin)” ja ”Born to Be Bad”. Yhtye ei pysynyt koossa pitkään, sillä se aloitti vuonna 1975 ja lopetti vuonna 1979.
Tausta
Vuonna 1975 kitaristi Joan Jett ja rumpali Sandy West molemmat olivat esittelleet itsensä kuululle tuottaja Kim Fowleylle, joka tutustutti heidät toisiinsa antamalla Jettin puhelinnumeron Westille. Fowleyn avustukselle Jett muodosti The Runaways -yhtyeen yhdessä rumpali Sandy Westin ja basisti Michael Steelen kanssa. Myöhemmin The Banglesin basistina tunnetuksi tullut Steele lähti yhtyeestä varsin pian, mutta siihen liittyivät Cherie Currie laulajaksi, Lita Ford kitaristiksi ja Jackie Fox basistiksi. Tässä ensimmäisen albumin nauhoittaneessa kokoonpanossa Jett soitti rytmikitaraa. Foxin jälkeen bassoa soitti Vicki Blue, joka on nyttemmin ohjannut dokumenttielokuvan yhtyeen jäsenistä nimeltään 'Edgeplay: A film about The Runaways'.
Yhtenä yhtyeen ajatuksena naisasialiikemäisesti oli olla naisten yhtye, joka vastaa siihen aikaan ainoastaan miesten ’miehittämiä’ rock-yhtyeitä. Toisaalta yhtye ikään kuin näytti että ’naapurintyttö’, amerikkalaisteinityttö saattoi yhtäkkiä ollakin 'toisellapuolella maailmaa' rajuna ja kapinoivana esiintyjänä.
Taustavoimat
Yhtyeen manageri- ja levy-yhtiö-tasolla oli vaikuttamassa manageri-tuottaja Kim Fowley, Mercury Records-levy-yhtiö/ Peermusic-yhtiön johtoa - johtaja Ralph Peer II henkilökohtaisesti jopa studiossa, sekä kiertuemanageri Scott Anderson.
Menestys
Yhtye sai levytyssopimuksen Mercury Recordsilta vuonna 1976, ja pian sen jälkeen he julkaisivat esikoisalbuminsa The Runaways. Yhtye julkaisi vielä studio- ja livealbumin ennen kuin joidenkin jäsenmuutosten myötä (Cherie Currien poistuminen yhtyeestä) Joan Jettistä tuli yhtyeen päälaulaja. Jett oli laulajana kahdella albumilla, ennen kuin yhtye hajosi vuonna 1979.
The Runaways oli tunnettu Euroopassa ja varsin suosittu yhtye Japanissa, mutta kotimaassaan yhtye saavutti suosiota lähinnä vain länsirannikon punkpiireissä. Joan Jettin on kerrottu sanoneen yhtyeen suosion Japanissa olleen ”kuin beatlemanian”.
Hajoaminen
Yhtyeen hajoamisen syiksi on esitetty monia asioita, mutta manageri Kim Fowleyn lausunto yhtyeen 'huonoista väleistä keskenään' on todennäköisesti ollut vaikuttava tekijä. Cherie Currie on kertonut kirjassaan Neon Angel: A Memoir of a Runaway (Neonenkeli: Runawayn muistelmat) omasta huume-ongelmastaan ja raskaasta kiertue-elämästä. On myös sanottu että yhtye oli liikaa 1970-luvun sovinnaiselle amerikkalaisyleisölle avoimesti rocknroll-elämäntyyliä viettävine naispuolisine teineineen, mukaan lukien nuoren amerikkalaisteinitytön Cherie Currien huomiotaherättänyt esiintymisasu korsetteineen ja sukkanauhaliiveineen. Myynti USA:ssa ei yltänyt huippumenestykseen.
Yhtyeen jälkeen
Joan Jett ja Lita Ford ovat menestyneet hyvin rock-musiikin alalla, myiden platina-levyn verran musiikkiaan, Joan Jett parhaiten useammankin rock-menestyskappaleen julkaisijana ja kuuluisuutena. Cherie Currie esiintyi 80-luvulla mm. elokuvassa ’Tyttölaakso’ (englanninkielinen nimi ’Foxes’) Jodie Fosterin kanssa, ja on levyttänyt musiikkia sisarensa Marie Currien kanssa.
Cherie Currien kirjaan Neon Angel: A Memoir of a Runaway perustuvassa elokuvassa ja muuallakin yhtyeen ’johdon’ tai manageri-henkilöstön on vihjailtu mahdollisesti toimineen svengalimaisesti, eli hyväksikäyttäneen yhtyeen kokemattomuutta musiikkialalla, ja esim. laittaneen yhtyeen liian koville kiertueineen.
Elokuvat
Maaliskuussa 2010 ilmestyi Floria Sigismondin käsikirjoittama ja ohjaama elokuvaversio yhtyeen tarinasta. The Runaways -elokuvan pääosia esittävät Kristen Stewart, Dakota Fanning, Stella Maeve, Scout Taylor-Compton ja Michael Shannon. Alia Shawkat soittaa yhtyeen basistina, fiktiivistä roolia nimeltä Robin. Elokuvan soundtrackilla on useita The Runawaysin kappaleita.
The Runawaysista on myös ilmestynyt elokuvia aiemminkin. Vuonna 2005 'Edgeplay: A film about The Runaways' dokumenttielokuva yhtyeen jäsenistä, jonka ohjaajana oli entinen Runaways basisti Victory Tischler-Blue (Vicki Blue). Joan Jettiä ei näy filmin haastatteluissa, hänen kieltäydyttyään osallistumasta kyseiseen elokuvaan.
Vuonna 1984 julkaistiin ’Du-beat-e-o’ (myös nimellä: ’We’re All Crazy Now’), elokuva The Runaways-yhtyeeseen liittyen, mutta jossa yhtyeestä on mukana jostain syystä ainoastaan Joan Jett.
Agnes (albumi)
Agnes on Ruotsin Idol-kilpailun vuonna 2005 voittaneen Agnes Carlssonin tuplaplatinaa myynyt debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 19. joulukuuta 2005 ja se oli Ruotsin albumilistan sijalla yksi kahden viikon ajan. Albumin ensimmäinen single Right Here, Right Now (My Heart Belongs To You) oli Ruotsin singlelistan kärjessä kuusi viikkoa. Toinen albumilta julkaistu single Stranded ei menestynyt yhtä hyvin kuin debyyttisingle - se sijoittui albumilistan sijalle 27.
Heyday Films
Heyday Films on brittiläinen elokuvatuotantoyritys, jonka perusti elokuvatuottaja David Heyman Lontoossa vuonna 1997.
Evi Lanig
Evi Lanig (s. 24. lokakuuta 1933 Bad Hindelang) on saksalainen entinen alppihiihtäjä. Lanig osallistui Oslon olympialaisiin 1952, joissa hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksi ja suurpujottelussa neljänneksitoista.
Lanigin veli Hans-Peter oli alppihiihtäjä ja aviomies Lorenz Nieberl rattikelkkailija.
Right Here, Right Now (My Heart Belongs to You)
Right Here, Right Now (My Heart Belongs to You) on Agnes Carlssonin debyyttialbumin "Agnes" ensimmäinen single, joka oli Ruotsissa listaykkösenä kuuden viikon ajan. Myöhemmin Raffaëla Paton, Alankomaiden vuoden 2006 Idols-kilpailun voittaja teki laulusta cover-version. Kappale on myös mukana vuonna 2006 julkaistussa ruotsinkielisessä Staraoke -pelissä.
Unborn-SF
Kokoonpano
Näiden lisäksi alkuvuosien äänitteillä mukana myös Ari Voutilainen (laulu), Jyri Koskinen (basso, taustalaulu) ja Timo Lehtimäki (rummut, laulu).
Esa Eetu Takala
Esa Eetu Takala (31. joulukuuta 1864 Ylistaro – 10. marraskuuta 1914 Kitee ) oli suomalainen kansanopistonjohtaja, lehtimies ja nuorisoseuraliikkeen toimija.
Esa Eetu syntyi Ylistaron Untamalassa maanviljelijä Matti Lammin perheeseen. Isä kuoli Esan ollessa pieni ja äiti muutti Ylihärmän Takalaan vanhimman pojan Iisakin luokse. Esa otti veljensä tavoin sukunimen Takala. Hän työskenteli Iisakin kaupassa, suoritti kansakoulun yhdessä vuodessa ja meni syksyllä 1880 vastikään avattuun Vaasan lyseoon. Takala harrasti kirjoittamista ja teatteria, osallistui nuorisoseuratoimintaan ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1888. Hän opiskeli suomea ja historiaa Helsingin yliopistossa ja osallistui aktiivisesti pohjalaisen osakunnan toimintaan. Takala oli perustamassa Santeri Alkion kanssa nuorisoseuralehti Pyrkijää vuonna 1890 ja työskenteli sen toimittajana. Samana vuonna hänet valittiin Alkion tilalle Etelä-Pohjanmaan nuorisoseuran esimieheksi.
Kansanvalistus- ja nuorisoseuraharrastuksiinsa keskittynyt Takala valmistui vuonna 1897 kandidaatiksi, mutta joutui sitten etsimään palkattua työtä. Hän matkusti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Siirtolaisen ja Edistyksen toimittajana vuosina 1898–1899. Palattuaan Suomeen Takala valittiin keväällä 1900 joensuulaisen Pohjois-Karjalan vastaavaksi toimittajaksi, mutta viranomaiset lakkauttivat lehden saman vuoden joulukuussa. Vuonna 1900 Takala valmistui myös maisteriksi ja meni naimisiin kiteeläisen Eevi Branderin kanssa.
Takala työskenteli Peräpohjolan kansanopiston johtajana Alatorniossa vuosina 1901–1904 ja porvoolaisen Uusimaa-lehden toimittajana vuosina 1904–1906. Vuonna 1907 hän perusti johtamansa Kiteen (Puhoksen) kansanopiston. Opisto sai vuonna 1914 omat tilat Suorlahden Riuskasta, mutta Takala kuoli pian sen jälkeen keuhkokuumeeseen.
James Chiona
James Chiona (1924 Bandawe – 18. elokuuta 2008) oli malawilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Blantyreen 12. syyskuuta 1954 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Bacanarian titulaaripiispaksi 11. tammikuuta 1965. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Baptist Hubert Theunissen, jota avustivat Cornelius Chitsulo ja Lawrence Pullen Hardman.
Function block diagram
Function block diagram, FBD on graafinen ohjelmointikieli ohjelmoitaville logiikoille.
James Chiona
Chiona sai 29. marraskuuta 1967 nimityksen Blantyren arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 23. tammikuuta 2001. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Function block diagram
Ohjelmat kirjoitetaan tietokoneella, tarkoitukseen sopivilla ohjelmilla ja siirretään logiikkaan. Ohjelma tallennetaan logiikassa normaalisti joko paristovarmeinteiseen RAM-muistiin tai muuhun pysyvään muistiin.
Tyypillisiä ohjelmoinnissa käytettyjä "blokkeja" voivat olla
Muita logiikoille soveltuvia kieliä ovat Tikapuulogiikka, Structure Text, Instruction List ja Sequential Function Chart.
Michael Wüstenberg
Michael Wüstenberg (s. 19. heinäkuuta 1954 Dortmund) on Etelä-Afrikassa toimiva saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Hildesheimin hiippakuntaan 5. kesäkuuta 1982 ja nimitettiin Aliwalin hiippakunnan johtoon 19. joulukuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta 2008. Pääkonsekraattorina toimi James Patrick Green, jota avustivat Jabulani Adatus Nxumalo ja Fritz Lobinger.
Faustus
Faustus on Paavo Rintalan viimeiseksi jäänyt romaani, joka ilmestyi Kustannusosakeyhtiö Otavan kustantamana vuonna 1996. Teos päätti Kauneuden attribuutit -trilogian, jonka aikaisemmat osat olivat vuonna 1993 ilmestynyt romaani ja oopperalibretto Aika ja uni sekä vuonna 1994 ilmestynyt romaani Marian rakkaus. Teoksen lähtökohtana on vanha tarina Faustista ja Rintalan oma henkilöhistoria. Romaanin keskeisenä tapahtumapaikkana toimii Oulu ja se sisältää kauneutta etsivän kirjailijan vaelluksen kuvaamisen ohella kritiikkiä nyky-Oulua ja -yhteiskuntaa kohtaan. Teoksen päähenkilö on uuden ajan pirstoutunut ihminen, joka tuntee itsensä aina ja kaikkialla kodittomaksi.
Air Fortress
Air Fortress on HAL Laboratoryn kehittämä ja julkaisema toiminta- ja ammuntapeli. Peli on julkaistu Japanissa vuonna Nintendo Entertainment Systemille.
Pelaaminen
Peli on sivulta kuvattu ammunta-/toimintapeli. Pelaajan tavoitteena on voittaa Farmel-planeettaa uhkaavat alukset (nimen mukaiset "ilmalinnoitukset").
Ensimmäisessä vaiheessa pelaajan on tuhottava aaltoina tulevat vastustajan alukset ja väistettävä esteitä, sekä löydettävä ilmalukko sisään pääsyyn. Tämän jälkeen pelaajan on edettävä rakettipuvussa ja lopulta tuhottava reaktori.
Jussi Tammisola
Jussi Tammisola (s. 1944 Lappeenranta) on suomalainen maatalous- ja metsätieteiden tohtori, filosofian lisensiaatti ja Helsingin yliopiston kasvinjalostuksen dosentti. Tammisola kannattaa geenitekniikan käyttöä kasvinjalostuksessa ja hän on arvostellut voimakkaasti luomuviljelyä.
Tammisola pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän normaalilyseosta. Hän aloitti 1964 biologian opinnot Turun yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1970 sekä väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1989.
Tammisola oli 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Ydin-lehden päätoimittajana ja Sadankomitealiiton puheenjohtajana. Hän toimi vuodesta 1971 kasvinjalostuksen assistenttina Helsingin yliopistossa ja hän työskenteli 1970-luvulla myös vanhempana atk-suunnittelijana Tilastokeskuksessa. Tammisola oli VTT:n biotekniikan laboratorion tutkijana 1988–1997 ja vuodesta 1997 alkaen hän oli maa- ja metsätalousministeriön erikoistutkijana ja Helsingin yliopiston kasvinjalostustieteen laitoksella kasvinjalostuksen dosenttina. Tammisola oli myös Geenitekniikan lautakunnan jäsen. Hän jäi eläkkeelle erikoistutkijan virasta 2009.
Tammisola kannattaa geenitekniikan käyttöä kasvinjalostuksessa, ja hän on arvostellut luomuviljelyä, joka Tammisolan mielestä on ”mätä kompromissi tiedettä ja taikauskoa”. Tammisolan mukaan luomun aatteellinen ydin polveutuu lähinnä 1800-luvun vitalismista, ”jossa ajatellaan, että kemia ja fysiikka eivät riitä selittämään eliöiden elämää ja tätä on täydennetty saman aikakauden homeopatialla, modernilla tähdistä ennustamisella ja viime vuosisadan joogalennolla”. Tammisolan mukaan kallis luomuruoka vähentää vihannesten ja hedelmien käyttöä ja estää myös riittävän seleenin saannin ravinnon mukana. Tammisolan mielestä geenitekniikka tarjoaa tehokkaamman ja nopeamman tavan jalostaa kasveja kuin perinteinen risteyttämiseen perustuva jalostaminen. Geenitekniikan avulla voitaisiin Tammisolan mukaan kehittää parempia ravintokasveja muun muassa kehitysmaiden tarpeisiin. Tammisola ylläpitää www.geenit.fi-verkkosivustoa jonne hän koonnut geeniteknologiaan ja kasvinjalostukseen liittyvää materiaalia.
Love Love Love
"Love Love Love" on Agnes Carlssonin "Dance Love Pop" -albumin Love Love Love Edition -julkaisun kolmas single.
Listasijoitukset
Laulu oli 6. maaliskuuta 2009 Ruotsin singlelistan sijalla 28 ja kohosi sitten seuraavalla viikolla sijalle 4, mikä olikin sen korkein sijoitus, ennen kuin se putosi sijalle 11, 16, 18, 26 ja 34.
Kosmidi
Kosmidi on lambdafagin cos-kohdasta ja bakteerin plasmidista koostuva vektori. Kosmidi voidaan siirtää mihin tahansa bakteriofagiin DNA-fragmenttien kloonausta varten. Se myös kopioituu bakteerissa kuin plasmidi. Cos-kohta viittaa lamdafagin itsestään toisiinsa liittyviin DNA-osien päihin.
Kaninin niemimaa
thumb|250px|Kaninin niemimaan sijainti Kaninin niemimaa on niemimaa Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Se erottaa Vienanmeren pohjoisosan Barentsinmeren Tšošanlahdesta. Niemimaan pinta-ala on noin 10 500 neliökilometriä.
Kosmidi
Kosmidivektoriin voidaan lisätä lähes 50 kb vierasta DNA:ta, kun taas plasmidivektorien insertiokapasiteetti on alle 15 kb ja lambdafaagivektorien noin 20 kb. Kosmidi- ja lambdafaagivektorin kokonaiskoko on 50 kb ja ero insertiokapasiteetissa johtuu siitä, että lambdafaagivektori pystyy tuottamaan bakteerisolussa lambdafaageja ja 20 kb pystytään lisäämään vektoriin ilman, että tämä toiminta kärsii. Kosmidit eivät tuota uusia faageja vaan monistuvat plasmidien tapaan. Kosmidivektorin oma koko on noin 2-5 kb, joten siihen jää lähes 50 kb tilaa vieraalle DNA:lle.
Kaninin niemimaa
Suurin osa Kaninin niemimaasta on alavaa soista tundraa. Leveässä pohjoisosassa sijaitsee 242 metriä korkea liuskekiviharjanne Kanin Kamen. Luoteessa niemimaa päättyy Kanin Nos -niemeen.
Seudun kanta-asukkaita ovat poronhoitoa harjoittavat nenetsit. Rannikolla harjoitetaan kalastusta ja metsästystä.
Prince of Persia
Historia
Prince of Persia on pelinä merkittävä, koska se oli sen ajan muihin tasohyppelyihin ja useimpiin toimintaseikkailuihin verrattuna huomattavasti realistisempi. Ennen Prince of Persia -pelejä tyypillisessä tasohyppelyssä pelihahmon kehon mittasuhteet olivat epärealistisia eivätkä hahmot reagoineet korkealta putoamiseen.
Prince of Persiassa käytettiin siihen aikaan poikkeuksellisen realistista animaatiota. Pelin ihmishahmot ovat karkeita spritejä, mutta elävästi animoituja. Jordan Mechner perusti pelin animaatiot hänen veljestään, Davidista otettuun videopätkään, jossa David teki liikkeitä jotka myöhemmin päätyivät peliin. Kaikki hahmojen asennot ja mittasuhteet tehtiin tarkoin videon pohjalta vastaamaan todellista ihmistä niin juostessa kuin hypätessäkin. Myös pelin miekkailukohtaukset ovat varsin aidon näköisiä, joskin lyöntejä ja torjuntoja oli käytössä vain yksi kumpaakin.
Vuonna 2008 pelisarjan pohjalta alettiin kehittää elokuvaa. Prince of Persia: The Sands of Time sai ensi-iltansa keväällä 2010.
Juoni ja pelaaminen
Prince of Persian punainen lanka on aikaraja, jossa peli pitää läpäistä. Aika juoksee pelissä jatkuvasti, joten pelaajalla on aikaa vain tunti pelata peli läpi. Joillakin alustoilla oli mahdollista tallentaa peli jokaisen tason alkuun, mutta peliä jatkettaessa aika jatkuisi tästä pisteestä.
Prince of Persian historia muuttui Prince of Persia Special Editionin jälkeen täysin. Juoni oli samantapainen, mutta Prinssi osasi yliluonnollisia liikkeitä, kuten seinillä kävelyä. Peleihin tuli myös aivan uudenlaisia vihollisia ja esteitä. Myöhemmässä Ubisoftin luomassa Sands of Time -trilogiassa Prinssin liikkeet ovat taas palanneet uskottavammiksi: pudotukset, jotka tappaisivat oikeasti, tappavat myös pelissä.
Ryhmittely
thumb|right|250px|Kuva avoimen lähdekoodin kloonista ensimmäisestä Prince of Persia -pelistä. Prince of Persia -pelit voidaan luokitella neljään ryhmään:
Elokuva
Sarjaan liittyen on tehty myös elokuva.
Rimi Baltic
250px|thumb|Rimi Tallinnassa, Virossa Rimi Baltic on vähittäiskauppayritys, jonka päätoimipaikka sijaitsee Riiassa, Latviassa. Rimillä on kauppoja Latvian lisäksi myös Virossa ja Liettuassa. Yritys perustettiin ruotsalaisen ICA:n ja suomalaisen Keskon yhteisyritykseksi tammikuussa 2005. Vuodesta 2006 lähtien se on ollut ICA AB:n tytäryhtiö. Yhteensä Rimi Balticilla on yli 200 kauppaa.
Castor
Castor viittaa seuraaviin asioihin:
Salkko-Niila
Salkko-Niila eli Niila Länsman (1822–1912) oli laajalti tunnettu pororuhtinas. Samuli Paulaharjun mukaan hänellä olisi ollut parhaimmillaan 4 000–5 000 eläintä, huhut kertoivat jopa 10 000 yksilöstä. Paulaharju kuvaa poroihin tullutta sairautta, joka tuhosi porolaumoja laajalti. Tuho osui myös Niilan poroihin, mutta hän pääsi tilanteesta eteenpäin. Paulaharjun mukaan Niila menetti vähitellen omaisuutensa mutta hän ei eräitä uskomuksia lukuun ottamatta kerro syytä tapahtumille.
Länsman tuli Lismaan Norjasta ja rakennutti 1870-luvulla ensimmäisen talon Lismajoen varrelle. Erno Paasilinnan mukaan hän oli osa Inarin Lapin kehityssuuntaa, joka sai alkunsa Suomen ja Norjan välisestä rajasulkusopimuksesta v. 1852. Seudulle syntyi porojen suuromistajien yläluokka. Yli 1000 eläintä omistaneita olivat Länsmanin ohella esimerkiksi Niilo Magga, Jouni Helander ja Kaapi Aikio.
Länsmanin hahmo on toisella nimellä elokuvassa Valkoinen peura.
Suomen Palopäällystöliitto
Suomen Palopäällystöliitto ry on vuonna 1932 perustettu valtakunnallinen järjestö, jonka tavoitteena on kohottaa ja edistää henkilö- ja omaisuusturvallisuutta erilaisten onnettomuuksien varalta ja sattuessa.
Jill Sterkel
Jill Ann Sterkel (s. 27. toukokuuta 1961 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uimari ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Ensimmäisen mitalinsa hän sai 15-vuotiaana voittaessaan kultaa 4x100 metrin vapaauintiviestissä Montrealin olympialaisissa vuonna 1976. Kaksitoista vuotta myöhemmin hän voitti pronssia 50 metrin vapaauinnissa sekä 4x100 metrin vapaauinnissa Soulissa Etelä-Koreassa. Sterkelin toinen olympiakulta tuli Los Angelesin olympialaisissa 1984 4x100 metrin vapaauintijoukkueessa.
Suomen Palopäällystöliitto
Palopäällystöliitolla ei ole ammatilliseen edunvalvontaan liittyviä tehtäviä vaan sen tärkein tehtävä on turvallisuuden edistäminen.
Jill Sterkel
Olympiakultien lisäksi Sterkel on voittanut yhden kultamitalin MM-kilpailuissa 1978 sekä muissa kilpailuissa peräti 10 kultaa. Sterkel on ensimmäinen nainen, joka on osallistunut neljiin olympialaisiin Yhdysvaltain uimajoukkueessa.
Suomen Palopäällystöliitto
Suomen palokuntien mestaruuskilpailut
Suomen Palopäällystöliitto on järjestänyt vuodesta 1998 alkaen Suomen palokuntien mestaruuskilpailun, Jehumaljakilpailut, jossa palokunnat kilpailevat keskenään. Kilpailu sai alkunsa 1951, kun Liitin Oy:n toimitusjohtaja Herman Lindgrén lahjoitti Jehumaljan kilpailtavaksi. Ensimmäisen Jehumaljakilpailut pidettiin 27. ja 28. syyskuuta 1952 Tampereella. Maljan luovutustilaisuuteen osallistuivat pääministeri Urho Kekkonen ja valtiovarainministeri Viljo Rintala.
Volvo S40
pienoiskuva|Volvo S40 (1995–2004) pienoiskuva|Volvo S40 (2004–2012) Volvo S40 tarkoittaa seuraavia Volvo-malleja:
Liro Vendelino Meurer
thumb|right|Liro Vendelino Meurer
Liro Vendelino Meurer (s. 13. heinäkuuta 1954 Salvador do Sul) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Porto Alegren arkkihiippakuntaan João Cláudio Colling 12. joulukuuta 1981. Hänet nimitettiin Passo Fundon vihkipiispaksi sekä Thucca in Numidian titulaaripiispaksi 14. tammikuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 22. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dadeus Grings, jota avustivat Pedro Ercílio Simon ja José Mário Stroeher.
Meurer sai 24. huhtikuuta 2013 nimityksen Santo Ângelon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. kesäkuuta.
Volvo V40
pienoiskuva|Volvo V40 (1995–2004) pienoiskuva|Volvo V40 (2012–) Volvo V40 tarkoittaa seuraavia Volvo-malleja:
Kiusausten vuori
Kiusausten vuori on Viljo Lampelan ohjaama elokuva vuodelta 1960. Parikymmentä vuotta elokuva-alalla toiminut Lampela oli mukana Moraalinen varustautuminen (MRA) liikkeen toiminnassa Suomessa. Värielokuva kuvattiin jo 1950-luvun puolivälissä Jordaniassa Länsirannan alueella ja Libanonissa. Jordanian silloinen kuningas Hussein esiintyi myös elokuvan lopussa. Rahoitusvaikeuksien vuoksi elokuvan valmistuminen kesti vielä neljä vuotta. Arvosteluissa elokuvaa pidettiin amatöörimäisesti toteutettuna, mutta värikuvausta kiitettiin. Elokuvan kuva- ja ääninegatiivit jäivät kehitystyön tehneeseen laboratorioon Kööpenhaminaan, jossa ne tuhottiin 1975.
Juoni
Elokuvassa kolme päähenkilöä yhdysvaltalainen öljy-yhtiön johtaja Jim Grace, australialainen rouva Dina Brent ja englantilainen pastori John Smith tulevat vierailulle Pyhään maahan. Heidän vaiheitaan seurataan Jerusalemissa, Bethlehemissä, Kuolleenmeren rannalla, Kiusausten vuorella ja Beirutissa. Elokuvassa tuotiin esille myös Palestiinan pakolaisongelma.
Óscar Pérez
Óscar Pérez Rojas (s. 1. helmikuuta 1973 México, Meksiko) on meksikolainen jalkapallomaalivahti.
Perinnemestari
Perinnemestari on vanhojen rakennusten korjaamiseen liittyvä hanke, joka käynnistyi suunnittelulla vuonna 2007. Keväällä 2008 tuotantoyhtiö Mediatehdas Dakar allekirjoitti sopimukset Yleisradion ja Cursorin (Kotkan-Haminan seudun kehitysyhtiön) kanssa. Yhteistyön ansiosta voitiin aloittaa sekä 10-osaisen televisiosarjan että www-sivuston tekeminen. Televisiosarja Yle TV1:ssä alkoi 20.8.2009 ja hieman ennen tätä avattiin www-sivut täydessä laajuudessaan.
Arkistojen Portti
Arkistojen Portti on Arkistolaitoksen kehittämä ja ylläpitämä tietoympäristö, jonka avulla saa neuvoja ja vinkkejä paperimuotoisten sekä jo digitoitujen aineistojen käytöstä.
Ylikiimingin suuralue
Ylikiimingin suuralue on Oulun kaupungin 16. suuralue. Se muodostettiin 1. tammikuuta 2009, kun Ylikiimingin kunta lakkautettiin ja liitettiin osaksi Oulun kaupunkia. Suuralue muodostuu lakkautetun Ylikiimingin kunnan alueesta ja käsittää kuusi kaupunginosaa .Suuralue rajoittuu Kiimingin, Yli-Iin ja Sanginsuun suuralueisiin sekä Muhoksen, Pudasjärven ja Utajärven kuntiin. Suuralue on pinta-alaltaan Oulun suurin, kattaen 34,9% kaupungista merialueet poisluettuna.
Väestö
Vuoden 2019 lopussa suuralueen kokonaisväkiluku oli 3 379, eli noin 1,6 % Oulun kaupungin kokonaisväestöstä. Näistä 0–15-vuotiaita oli 912 (27,0 %), 16–64-vuotiaita 1 778 (52,6 %) ja 65–vuotiaita ja sitä vanhempia 689 (20,4 %). Väestötiheys on suhteellisen matala 3,18 as./km².
Hannu Salovaara
Hannu Olavi Salovaara (s. 26. maaliskuuta 1950) on suomalainen elintarviketieteilijä ja Helsingin yliopiston viljateknologian emeritusprofessori. Alan ensimmäisenä professorina vuodesta 1987 lähtien hän on kouluttanut koko maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta valmistuneen viljateknologien ammattikunnan. Häntä onkin luonnehdittu Suomen viljateknologian isäksi. Salovaara jäi eläkkeelle vuonna 2015.