cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan Šiškin
Ivan Ivanovitš Šiškin (25. tammikuuta (J: 13. tammikuuta) 1832 Jelabuga, Venäjän keisarikunta – 20. maaliskuuta (J: 8. maaliskuuta) 1898 Pietari) oli venäläinen taidemaalari ja maalaustaiteiden professori. Hän tuli tunnetuksi erityisesti mestarillisena puiden ja aarniometsien kuvaajana. Šiškinillä oli läheiset suhteet Venäjän maalaustaidetta uudistaneeseen vaeltajien eli peredvižnikkien koulukuntaan. thumb|250px|left|Aamu mäntymetsässä, 1889. Ivan Šiškin syntyi vuonna 1832 Jelabugassa Vjatkan kuvernementissa, nykyisen Tatarstanin alueella, pikkuporvarilliseen perheeseen kauppiaan pojaksi. Hän kävi koulua Kazanissa, mutta vuonna 1848 hän keskeytti lukion, jotta hänestä ei omien sanojen mukaan tulisi ”byrokraattia”. Tämän jälkeen Šiškin opiskeli vuosina 1852–1856 Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa ja vuodesta 1856 Pietarin taideakatemiassa, josta hän valmistui vuonna 1860 parhain mahdollisin arvosanoin. Vuodet 1861–1866 Šiškin opiskeli taidemaalausta Saksassa ja Sveitsissä. Vuonna 1873 Pietarin taideakatemia kohotti hänet professoriksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa asti.
Andrei Astvatsaturov
Astvatsaturov on kotimaassaan tunnettu angloamerikkalaisen kirjallisuuden asiantuntija, joka on julkaissut tutkimuksia mm. T.S. Eliotista, Henry Milleristä sekä kirjallisuuden fenomenologiasta. Astvatsaturov on kuudennen polven pietarilainen ja etniseltä taustaltaan juutalainen. Hänen sukunsa on tunnettu älymystösuku, johon kuuluu lukuisia arvostettuja tutkijoita. Näistä merkittävin on hänen äidinisänsä, neuvostoliittolainen kielitieteilijä, kirjallisuudentutkija ja akateemikko Viktor Žirmunski.
Ivan Šiškin
Šiškin teki elämässään satoja maisemamaalauksia ja tuhansia piirustuksia, joista useat hankki venäläinen kauppias ja taiteenkerääjä Pavel Tretjakov. Suurin osa Šiškinin tunnetuimmista maalauksista on nähtävillä Tretjakovin galleriassa Moskovassa tai Venäläisen taiteen museossa Pietarissa.
Rauman seutukunta
Rauman seutukunta on Rauman ja lähikuntien muodostama talousalue Satakunnan maakunnassa. Se on yksi Suomen seutukunnista ja sen EU:n alueluokittelun mukainen LAU 1 -numero on 041. Seutukuntaan kuuluu neljä kuntaa, joiden alueella oli 0 asukasta.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
Hormuzinsalmi
Hormuzinsalmi (persiaksi:تنگه هرمز—Tangeh-ye Hormoz, arabiaksi: مضيق هرمز‎—Maḍīq Hurmuz) on salmi, joka erottaa Persianlahden ja Omaninlahden toisistaan. Kansainvälisen hydrograafisen järjestön merialuejaon mukaan se on osa Persianlahtea. Salmi erottaa Arabian niemimaan muusta Aasiasta. Salmi sijaitsee Iranin ja Omanin, jossain määrin myös Iranin ja Yhdistyneiden arabiemiirikuntien liiton välissä. Salmi on kapeimmillaan noin 54 kilometriä leveä.
Hormuzinsalmen läpi kulkevat Iranista, Irakista ja Kuwaitista sekä muista Persianlahden öljymaista tulevat tankkerit. Salmessa on kaksi tankkereiden kulkukäytävää. Salmen läpi kulkee noin 20 prosenttia maailman öljystä. Liikenne on 15 tankkeria/päivä. Siksi salmi on ollut kriisiaikoina strategisesti tärkeä. Hormuzinsalmen läpi on käyty jo vanhoina Kaksoisvirtainmaan Sumerin sivistyksen aikoina kauppaa. Iran on moneen otteeseen uhannut sulkea Hormuzin salmen, muttei ole tehnyt sitä, osin siitä syystä että sen omatkin öljykuljetukset kulkevat salmen kautta.
Iran Hormuzin salmen vartijana
Hormuzinsalmen pohjoisranta kuuluu Iraniin, kapeimman kohdan eteläranta Omanin Musandamin kuvernoraattiin. Hormuzinsalmi on kapeimmillaan 54 km leveä. Salmi voidaan teoriassa pyrkiä sulkemaan joko kokonaan tai osittain. Täysi sulkeminen estäisi öljykuljetukset salmen kautta, mikä vaikuttaisi paitsi Persianlahden maiden, myös öljyntuojamaiden talouselämään.
Iran on riidellyt vuonna 1992 Arabiemiirikuntien liiton kanssa Abu Musan saaresta, jonka Iran valtasi 1971 kahden muun saaren mukana. Iran uhkasi Hormuzinsalmen sulkemisella useasti 1980-luvulla. Iran viittasi salmen sulkemiseen myös vuonna 1997 ja uudelleen vuonna 2008 vastavetona Iranin ydinkriisin aikana esillä olleelle mahdolliselle Israelin iskulle Iranin ydinlaitoksia vastaan. Iranin uhkaukseen vastattiin esimerkiksi, että maan puuttuminen öljykuljetuksiin tulkitaan Washingtonissa sotatoimena.
Petri Pyhäjärvi
Joni Petri Eevert Pyhäjärvi (s. 30. marraskuuta 1982 Pelkosenniemi) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Urallaan Pyhäjärvi on edustanut muun muassa Jokipoikia, HeKiä ja KooKoota. Hän on pelannut neljä kautta Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestiksessä, ensimmäisen kerran kaudella 2004–2005, jolloin edusti Jokipoikia, ja viimeksi kaudella 2008–2009, jolloin edusti KooKoota. Kaudella 2005–2006 hän oli Suomi-sarjassa pelanneen HeKin paras pistemies ja nostamassa joukkuetta Mestikseen. Pyhäjärvi on pelannut myös A-junioreiden SM-liigaa HPK:ssa ja Jokipojissa.
Pyhäjärvi edusti Suomea vuoden 2005 talviuniversiadeissa ja voitti pronssimitalin. Hän teki turnauksessa tehot 1+1. Turnauksen osallistuneista maista muun muassa Itävallan, Slovakian ja Italian joukkueet oli koottu pitkälti maan pääsarjoista. Pyhäjärvi on pelannut myös seitsemän ottelua Mestiksen pelaajista kootun epävirallisen ”maajoukkueen” riveissä.
Musiikkifestivaali
thumb|Yleisöä [[metallimusiikkiin keskittyneillä Wacken Open Air -festivaaleilla Saksassa vuonna 2005.]] Musiikkifestivaali on yleisötilaisuus, jossa monta yhtyettä tai artistia esittävät vuorotellen ohjelmistojaan. Festivaalit kestävät usein monta päivää ja katsojat majoittuvat telttoihin. Ne järjestetään pääsääntöisesti kesäkuukausina.
Ympäristövaikutukset
Suurten massatapahtumien haittapuolia ovat liikenneongelmat, hiilidioksidi- ja saastepäästöt, tallautuneet pellot ja metsiköt, pelästyneet eläimet, melu ja muu ympäristön asukkaiden kokema häiriö. Suurimpien tapahtumien kävijät eivät välttämättä ole tulleet paikalle pelkästään musiikin takia, vaan taustana voi olla myös esimerkiksi alkoholin käyttö.
Raskasta joulua (vuoden 2013 albumi)
Raskasta joulua on 1. marraskuuta 2013 Spinefarm Recordsin julkaisemana ilmestynyt Raskasta joulua -projektin albumi, jolla suomalaiset rock- ja metallimuusikot esittävät uudelleensovitettuja versioita joululauluista. Se on projektin kolmas albumi. Albumin tuotti projektin perustaja ja kitaristi Erkka Korhonen.
Levyä on myyty joulukuuhun 2016 mennessä yli 42 000 kappaletta, mikä oikeuttaa tuplaplatinaan. Suomen albumilistalla se sijoittui parhaimmillaan viidenneksi. Albumin julkaisua seurasi Suomen-kiertue, joka järjestettiin yhdeksättä kertaa peräkkäin.
Pekka Simojoen säveltämästä ja sanoittamasta ”Tulkoon joulu” -kappaleesta, jolla esiintyvät kaikki levyn laulajat, kuvattiin musiikkivideo.
Max Brooks
Ura
Brooks toimi vuosina 2001–2003 käsikirjoittajana Saturday Night Livessä. Hän on julkaissut kaksi kirjaa, joista molemmat käsittelevät zombeja. Ensimmäinen, vuonna 2003 julkaistu Zombi – Taistelijan opas, on kevytmielinen kirja, jossa lukijalle opetetaan selviytymistaitoja taistelussa zombeja vastaan. Sukupolvi Z – Zombisodan aikakirjat on post-apokalyptinen teos, jossa haastatellaan lukuisia zombisodasta selvinneitä henkilöitä ympäri maailmaa. Kirjan pohjalta on filmatisoitu World War Z -elokuva.
Yksityiselämä
Brooks on naimisissa ja hänellä on vuonna 2005 syntynyt lapsi. Max on ohjaaja Mel Brooksin ja näyttelijä Anne Bancroftin ainoa lapsi.
HEVC
HEVC (High Efficiency Video Coding, tunnetaan myös nimillä H.265 ja MPEG-H Part 2) on videonpakkausstandardi, joka on kehitetty H.264:n seuraajaksi. Standardi hyväksyttiin huhtikuussa 2013 HEVC/H.265 ITU-T -standardiksi.
Se voi tukea 8K UHD:tä ja resoluutioita 8 192x4 320 asti. Sen on arvioitu kykenevän pakkaamaan 4K UHD -video hyvällä kuvanlaadulla 10 Mbps laajakaistaan.
Fraunhofer HHI ilmoitti seuraajan H.266:n valmistumisesta heinäkuussa 2020.
Tasot ja profiilit
Alkuperäinen HEVC standardi määritteli kolme profiilia: Main, Main 10 ja Main Still Picture. Sen jälkeen tulleita kutsutaan alueen laajennuksiksi.
Käyttö
HEVC:n käyttö on pikaisesti laajenemassa käytettyihin medioihin ja järjestelmiin; mm. DVB, MPEG, Blu-ray, DivX ja Matroska ovat julkaisseet tai julkaisemassa HEVC:n tuen. Sen sijaan DVD-videon MPEG-muotoon tukea ei olla lisäämässä.
Helmikuussa 2012 Mobile World Congressissa Qualcomm esitteli HEVC-dekooderin Android-tabletilla, Qualcomm Snapdragon S4 dual-core processorilla 1,5 GHz, H.264/MPEG-4 AVC ja HEVC-versioiden vertailun. Tässä esittelyssä HEVC suoriutui lähes 50 % bittinopeuden vähennyksellä verrattuna H.264/MPEG-4 AVC:hen.
Tammikuussa 2013 Broadcom julkaisi BCM7445:n, joka on mikropiiri Ultra HD -käyttöön ja pystyy purkamaan HEVC:tä maksimissaan 4096x2160p 60 fps. BCM7445 perustuu 28 nm ARM-teknologiaan ja pystyy 21 000 Dhrystone MIPS tehokkuuteen. Piirien massatuotannon on arvioitu alkavan 2014.
Toukokuussa 2013 NHK ja Mitsubishi Electric ilmoittivat, että ovat yhdessä kehittäneet HEVC-encoderin 8K Ultra HD TV, jota myös kutsutaan Super Hi-Vision (SHV). Laite on yhteensopiva draft 4 HEVC -standardin mukaisesti ja sen maksimi bittinopeus on 340 Mbit/s. Esittelyssä 2013 HEVC encoder käytti bittinopeutta 85 Mbit/s, joka antoi pakkaussuhteen 350:1.
Toukokuussa 2013 DivX julkaisi luonnosversion DivX HEVC -videoprofiileista, jotka pohjautuvat Main profile ja Main tier HEVC:iin. Luonnosversio koskee DivX HEVC 4K, 1080p ja 720p -videoprofiileja, ja jatkotäsmennyksiä suunnittellaan. DivX HEVC 4K -videoprofiili sallii maksimissaan bittinopeuden HEVC Level 5.1 (40 Mbit/s), vaikka standardi on rajoittuneempi HEVC Level 5 (4096x2160 at 30 fps).
Lokakuussa 2013 OpenHEVC-dekooderi lisättiin FFmpeg:iin.
Marraskuussa 2013 DivX-kehittäjät julkaisivat suorituskykytietoja HEVC-dekooderista laiteessa, jossa oli Intel i7 CPU at 3.5 GHz 4 ydintä ja 8 säiettä. DivX 10.1 Beta -dekooderi selviytyi 210,9 fps 720p, 101,5 fps 1080p, ja 29,6 fps 4K nopeuksista.
Suomen-syöjä
”Suomen-syöjiksi” on satunnaisesti kutsuttu myös myöhempinä aikoina sellaisia neuvostoliittolaisia tai venäläisiä vaikuttajia, joiden on väitetty suhtautuneen vihamielisesti Suomen itsenäisyyteen. Vladimir Lenin tiettävästi pilkkasi Otto-Wille Kuusista ”Suomensyöjäksi” tämän kirjoitettua 1920-luvun alussa artikkelin Suomen itsenäisyyden tarpeettomuudesta. Valvontakomission johtajaa Andrei Ždanovia on joskus kutsuttu ”Suomen-syöjäksi”. Muita suomalaisissa tiedotusvälineissä ”Suomen-syöjiksi” nimitettyjä ovat olleet muun muassa neuvostodiplomaatit Vladimir Stepanov ja Juri Derjabin (”Juri Komissarov”) sekä venäläinen poliitikko Vladimir Žirinovski.
Syrakusan taistelu (397 eaa.)
Syrakusan taistelu käytiin 397 eaa. karthagolaisten tunkeutuessa Sisiliaan. Taistelu käytiin karthagolaisten ja Syrakusan kreikkalaisen siirtokunnan välillä. Se päättyi kreikkalaisten voittoon.
Hatullinen paskaa / Soolot
Kappaleet 1–12 ovat samat kuin levyllä Hatullinen paskaa. Soolot-osuus käsittää kappaleet 13–22 ja on ollut alun perin nimeltään Aku, Juha, Martti ja Mikko2.
Tulevaisuuden tutkimuskeskus
Tulevaisuuden tutkimuskeskus (engl. Finland Futures Research Centre) on Turun yliopiston kauppakorkeakoulun ainelaitos. Se on Pohjoismaiden suurin tulevaisuudentutkimukseen ja ennakointiin erikoistunut akateeminen tutkimuslaitos. Keskuksessa työskentelee yli 50 asiantuntijaa kolmessa eri toimipisteessä Turussa, Helsingissä ja Tampereella.
​Tulevaisuuden tutkimuskeskus on monitieteinen akateeminen tutkimus-, koulutus- ja kehittämisorganisaatio, jonka johtoajatuksena on vastuullinen ja kestävä tulevaisuus. Keskus tuottaa näkemyksellistä tulevaisuustietoa, jonka tavoitteena on antaa välineitä vastuulliseen päätöksentekoon ja herättää yhteiskunnallista keskustelua. Keskuksen tutkimushankkeissa tutkitaan vaihtoehtoisia tulevaisuuksia sekä niihin sisältyviä haasteita ja mahdollisuuksia.
Tulevaisuuden tutkimuskeskus on perustettu Opetusministeriön päätöksellä Turun kauppakorkeakoulun yhteyteen vuonna 1992. Vuoden 2010 alusta heinäkuun 2013 loppuun keskus toimi Turun yliopiston erillislaitoksena. 1.8.2013 alkaen keskus on toiminut Turun kauppakorkeakoulun ainelaitoksena. Keskuksen toiminnasta vastaa keskuksen johtaja, jonka esimiehenä toimii kauppakorkeakoulun johtaja. Lisäksi keskuksen johtajan apuna toimii johtoryhmä sekä neuvottelukunta, joka tekee ehdotuksia keskuksen toiminnan kehittämiseksi.
Tutkimus- ja kehittämistoiminta
Tutkimustoiminta kattaa laajalti tieteellisen tutkimuksen eri sektoreita. Vankka ja monitieteellinen perustutkimus luo hyvän pohjan soveltavalle tutkimukselle, erilaisille tilaustutkimuksille sekä koulutus- ja kehittämishankkeille. ​Keskus tekee organisaatio- ja asiakaskohtaisia sekä verkostopohjaisia hankkeita, jotka ovat käytännönläheisiä ja osallistavia. Ne avaavat uusia näkökulmia sekä antavat välineitä erilaisiin kehittämisprosesseihin. Tyypillisiä kehittämiskohteita ovat ennakointiosaaminen ja ennakointijärjestelmien luominen sekä tulevaisuussuuntautunut ajattelu ja toiminta organisaatioissa.
Tulevaisuuden tutkimuskeskuksessa tehdään vuosittain noin 60 tutkimusta ja lukuisia pienempiä selvityksiä. Tutkimusta rahoittavat sekä kansalliset toimijat (TEKES, Suomen Akatemia, säätiöt, ministeriöt) että kansainväliset ohjelmat (osana laajempia EU-hankkeita tehtävä tutkimus).
Tulevaisuudentutkimuksen opinnot
Tulevaisuuden tutkimuskeskus kouluttaa tulevaisuudenosaajia tarjoamalla akateemista koulutusta sekä tutkinto- että jatko-opiskelijoille. Tulevaisuudentutkimus on Turun kauppakorkeakoulun pääaine, jota voi opiskella tulevaisuudentutkimuksen maisteriohjelmassa (Master’s Degree Programme in Futures Studies) sekä tulevaisuudentutkimuksen jatkokoulutusohjelmassa.
Keskus koordinoi Tulevaisuudentutkimuksen Verkostoakatemiaa (TVA), joka on valtakunnallinen yliopistojen tulevaisuudentutkimuksen opetus- ja tutkimusverkosto. TVA:n opintokokonaisuutta voi opiskella sen jäsenyliopistoissa ympäri Suomea.
Näiden lisäksi Tulevaisuuden tutkimuskeskuksessa koordinoidaan monitieteistä Kestävän kehityksen opintokokonaisuutta sekä tutkitaan aktiivisesti oppimiseen ja opetukseen liittyviä kysymyksiä.
Charles Lindbergh
Charles Augustus Lindbergh II (4. helmikuuta 1902 Detroit, Michigan – 26. elokuuta 1974 Maui, Havaiji) oli yhdysvaltalainen ilmailun alkuaikojen lentäjä, joka on kuuluisa ensimmäisestä välilaskuttomasta Atlantin ylittävästä yksinlennosta.
Lindbergh syntyi Detroitissa Michiganissa. Hän kasvoi Little Fallsissa Minnesotassa. Isä Charles August Lindbergh oli lakimies ja myöhemmin Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen, joka oli syntynyt Ruotsissa, mutta tullut jo sylivauvana vanhempiensa mukana Yhdysvaltoihin. C. A. Lindbergh vanhempi vastusti Yhdysvaltain liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan. Äiti oli detroitilaissyntyinen kemian opettaja Evangeline Lodge Land Lindbergh.
Lindbergh osoitti jo varhain kiinnostusta koneisiin. Vuonna 1922 hän lopetti koneinsinöörin koulutuksen ja aloitti lentäjän ja mekaanikon koulutuksen Nebraska Aircraftissa, osti oman lentokoneen (Curtiss JN4 ”Jennyn”) ja ryhtyi taitolentäjäksi. Vuonna 1924 hän aloitti sotilaslentäjän opinnot Yhdysvaltain ilmavoimissa. Valmistuttuaan kurssinsa parhaana hän työskenteli siviilipuolella postilentäjänä St. Louisin reitillä 1920-luvulla.
Ensimmäinen lento Atlantin yli
thumb|right|Spirit of St. Louis näytteillä vuonna 2004. 20. toukokuuta 1927 kello 7:52 aamulla Lindbergh nousi Rooseveltin lentokentältä Long Islandilta New Yorkissa maailman ensimmäiselle välilaskuttomalle Atlantin valtameren ylittävälle yksinlennolle ja laskeutui Le Bourget’n lentokentälle Pariisiin kello 22:22 seuraavana iltana. Lentokoneena hänellä oli yksimoottorinen Spirit of St. Louis, jonka Ryan Airlines oli rakentanut San Diegossa Kaliforniassa hänen vaatimuksiaan noudattaen. Lento kesti 33,5 tuntia. thumb|left|Lindbergh Spirit of St. Louisin vieressä 31. toukokuuta 1927 Tämä saavutus teki hänestä kansainvälisesti kuuluisan ja hän voitti sillä 25 000 dollarin palkinnon (Orteig Prize). 13. kesäkuuta 1927 hänen kunniakseen järjestettiin paraati New Yorkissa. Hänen julkinen asemansa teki hänestä ilmailun puolestapuhujan koko hänen loppuelämäkseen. Hän työskenteli lukuisissa kansallisissa ja kansainvälisissä johtokunnissa ja komiteoissa, mukaan lukien Yhdysvaltain kansallinen neuvoa-antava ilmailukomitea (National Advisory Committee for Aeronautics). 21. maaliskuuta 1928 hänelle myönnettiin Kongressin kunniamerkki Atlantin ylilennostaan.
Muita Lindberghin saavutuksia ilmailun alalla ovat napareittien tutkiminen ja kartoitus, korkealla lentämisen tekniikoiden kehittäminen sekä lentomatkan pidentäminen polttoainekulutusta vähentämällä. Nykyaikainen mannertenvälinen lentomatkustus perustuu pitkälti näihin kehitysaskeliin.
Avioliitto ja kidnappaus
Vuonna 1929 Lindbergh meni naimisiin kirjailija Anne Morrow Lindberghin kanssa. Charles opetti hänet lentämään ja he tutkivat ja kartoittivat yhdessä ilmareittejä. He saivat kuusi lasta: Charles Augustus III (1930), Jon (1932), Land (1937), Anne (1940), Scott (1942) ja Reeve (1945).
Suurta huomiota herätti vuonna 1932 heidän 20 kuukautta vanhan lapsensa Charles Augustuksen kidnappaus ja murha. Lapsi siepattiin 1. maaliskuuta 1932 kotoaan. Hänet löydettiin kuolleena 12. toukokuuta 1932 Hopewellistä New Jerseyssä vain muutaman kilometrin päässä Lindberghien kotoa kymmenen viikkoa kestäneen maanlaajuisen etsinnän ja kaappaajien kanssa suoritettujen lunnasvaatimusneuvottelujen jälkeen. Kahden ja puolen vuoden päästä mediasirkus alkoi jälleen, kun murhasta syytetyn Bruno Hauptmannin oikeudenkäynti alkoi. Lindberghit muuttivat joulukuussa 1935 Eurooppaan sillä he olivat jo väsyneitä julkisuuteen ja surivat edelleen poikaansa. Koko ajan syyttömyyttään vakuuttanut Hauptmann tuomittiin murhasta ja teloitettiin 3. huhtikuuta 1936.
Toinen maailmansota
thumb|Lindberghin vastaanottama saksalainen kunniamerkki (Verdienstorden vom Deutschen Adler) Euroopassa tapahtuneen totalitarismin nousun aikana Lindbergh vietti jonkin aikaa Saksassa, jossa hän tutustui Saksan ilmavoimiin. Lindbergh oli alkanut ihailla kansallissosialismia ja vuonna 1938 Hermann Göring tarjosi hänelle saksalaista kunniamerkkiä. Lindbergh vastaanotti sen, mikä aiheutti vastalauseita Yhdysvalloissa. Yhdysvalloissa Lindbergh edisti kansallissosialismia osallistumalla Yhdysvalloissa toimineen pienen äärioikeistolaisen ja saksalaismielisen puolueen toimintaan muun muassa puhujana tilaisuuksissa, ja osallistumalla sen marsseille. Lindbergh oli myös ystävänsä Henry Fordin tavoin jyrkän antisemitistinen.
Sodan uhan leijuessa Euroopan yllä, ja sodan jo alettuakin, Lindbergh kannatti puheissaan Yhdysvaltain eristäytymispolitiikkaa. 23. tammikuuta 1941 Lindbergh antoi lausunnon Yhdysvaltain kongressissa ja suositteli, että Yhdysvallat neuvottelisi Adolf Hitlerin kanssa puolueettomuussopimuksen. Hän erosi maavoimien ilmajoukkojen (United States Army Air Corps) palveluksesta näkökantaansa kohdistuneen kritiikin takia.
Vuonna 1941 tapahtuneen Pearl Harborin hyökkäyksen Lindbergh pyrki palaamaan asevoimien palvelukseen, mutta häntä pidettiin niin epäluotettavana, että tämä ei ollut mahdollista. Hän kuitenkin otti osaa sotaponnistuksiin palvelemalla Tyynellä valtamerellä siviilikonsulttina ensin Vought-lentokoneyhtiön ja sitten ilmavoimien palveluksessa. Hän myös lensi (edelleen siviilinä) vuonna 1944 useita taistelulentoja japanilaisia vastaan.
Ennen Hiroshiman ja Nagasakin pommituksia Charles Lindbergh tapasi nuoren pilotin, joka oli testaamassa uutta raskasta strategista pommikonetta, Boeing B-29 Superfortressia. Tämä oli kapteeni Robert A. Lewis, jonka matkustajaksi Lindbergh pääsi tuolla mullistavalla koneella. Lewis oli varsin otettu kuultuaan lentäjälegendalta, olevansa kelpoisa kumppaniksi Atlantin ylityslennossa kanssaan. B-29 kärsi alkuvaiheissaan ”lastentaudeista”, ja sitä pidettiin jopa vaarallisena lentää lentäjien keskuudessa – muun muassa koneen koelentäjä oli saanut surmansa.
Jälkikäteen Lindbergh on väittänyt muun muassa Saksan vierailunsa tehtävänä olleen tietojen hankinnan Euroopassa tapahtuneista teknologian edistysaskelista, ja erityisesti varoittaa Yhdysvaltoja Saksan ilmavoimien kasvusta. Teoria siitä, että Lindbergh olisi ollut Yhdysvaltain tiedustelupalvelussa ei ole saavuttanut suosiota vaikka sitä on 1960-luvulta lähtien nostettu aika ajoin esiin.
Myöhempi elämä
thumb|[[Robert Goddard ja Lindbergh kuvassa keskellä raketin edessä laukaisutornissa. Lindbergh tuki Goddardin rakettitutkimusta, mikä auttoi häntä siirtämään kokeensa Roswelliin New Mexicoon. (1935)]] thumb|Lindberghin hauta Maui-saarella Toisen maailmansodan jälkeen hän vietti hiljaista elämää Connecticutissa ja konsultoi sekä Yhdysvaltain ilmavoimien johtoa että Pan American World Airways -lentoyhtiötä.
Hänen vuonna 1953 ilmestynyt kirjansa The Spirit of St. Louis, joka kertoo hänen Atlantin yksinlennostaan, voitti vuonna 1954 Pulitzer-palkinnon. Dwight D. Eisenhower rehabilitoi hänet täysin palauttamalla hänen ilmavoimien asemansa ja nimittämällä hänet prikaatikenraaliksi vuonna 1954. 1960-luvulla hänestä tuli luonnonsuojelun puolestapuhuja ja hän puhui valaidensuojelun puolesta ja vastusti yliäänennopeudella lentäviä kuljetuskoneita.
Marraskuussa 2003 paljastettiin, että DNA-testien mukaan Lindbergh oli siittänyt kolme Saksassa vuosina 1958–1967 syntynyttä lasta, joita hän ei ollut tunnustanut omakseen. Heidän äitinsä oli Brigitte Hesshaimer, 24 vuotta Lindberghiä nuorempi müncheniläinen hatuntekijä, jonka suhde Lindberghiin alkoi vuonna 1957 ja jatkui Lindberghin vuonna 1974 tapahtuneeseen kuolemaan asti. Lapset olivat Dyrk (1958), Astrid ja David (1967). Lasten vanhemmat pystyivät pitämään suhteensa täysin salassa. Lapsetkaan eivät tietäneet kuka heidän isänsä oli, vaikka he tapasivat häntä hänen satunnaisilla vierailuillaan. Tytär Astrid luki myöhemmin Lindberghiä käsittelevän lehtiartikkelin ja löysi valokuvia sekä yli sata Lindberghin hänen äidilleen kirjoittamaa kirjettä. Hän sai asian selville vuonna 2003, kaksi vuotta Birgitte Hesshaimerin kuoleman jälkeen – hän kuoli 74-vuotiaana vuonna 2001. Myöhemmin kävi myös ilmi, että Charles Lindbergillä oli ollut suhde myös Brigitten isosiskon Marietten kanssa. Suhteesta syntyi kaksi poikaa Vargo (1962) ja Cristoph (1966).
Lindberghin muistoksi nimettiin muun muassa Lindbergh Terminal Minneapolis-Saint Paulin kansainvälisellä lentoasemalla sekä San Diegon kansainvälinen lentoasema (entiseltä nimeltään Lindbergh Field).
Lindbergh fiktiossa
Yhdysvaltalaiskirjailija Philip Rothin vaihtoehtohistoriallisessa romaanissa Salajuoni Amerikkaa vastaan vuodelta 2004 Lindbergh esiintyy Yhdysvaltain republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaana vuoden 1940 presidentinvaaleissa, jotka hän voittaa yhdessä varapresidenttiehdokkaansa Burton K. Wheelerin kanssa 57 prosentin kannatuksella. Tultuaan valituksi Yhdysvaltain 33. presidentiksi Lindberghin hallinto, johon lukeutuu muun muassa Henry Ford sisäministerin asemassa, alkaa enenevässä määrin vainota Yhdysvaltain juutalaisväestöä. Lindbergh katoaa lopulta loppuvuonna 1942 lennollaan Spirit of St. Louis -koneellaan ja historian kulku palaa lopulta ennalleen.
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK ry (lyhenne SAK,, lyhenne FFC) on Suomen suurin ammatillinen keskusjärjestö. SAK edustaa noin miljoonaa suomalaista. SAK:hon kuuluu 17 teollisuuden, julkisen sektorin, kuljetusalojen, yksityisten palvelualojen ja kulttuurialojen ammattiliittoa. Sen edeltäjiä ovat Suomen Ammattijärjestö ja Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto.
Portugalin perustuslaki
Portugalin perustuslaki laadittiin ensimmäisen kerran vuonna 1822. Sitä on uudistettu monesti ja nykyinen versio tuli voimaan Kolmannen Tasavallan aikana 1976. Tähänkin versioon on tehty muutoksia, viimeisin niistä 2004.
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK
Järjestön puheenjohtaja on ollut vuodesta 2016 lähtien Jarkko Eloranta. SAK:n edustajiston puheenjohtaja on Annika Rönni-Sällinen ja varapuheenjohtajat ovat Jarmo Markkanen ja Mika Byman. Hallituksen varapuheenjohtaja on Katja Syvärinen.
SAK:n suomenkielisen Palkkatyöläinen-lehden paperiversion julkaiseminen lopetettiin vuoden 2016 lopussa. Ruotsinkielisen Löntagaren-lehden julkaiseminen lopetettiin vuoden 2017 lopussa. SAK toimii yhteistyössä Suomen Ammattiin Opiskelevien Liitto – SAKKI ry:n kanssa.
Historia
thumb|Suomen postilaitos julkaisi vuonna 1957 postimerkin Ammattiyhdistysliikkeen 50-vuotisen toiminnan kunniaksi. SAK:n edeltäjä, Suomen ensimmäinen keskusjärjestö Suomen Ammattijärjestö SAJ perustettiin 15. huhtikuuta 1907, ja se oli läheisessä suhteessa Suomen Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Suomen sisällissodan jälkeen SAJ:ssa saivat enemmistön kommunistit ja vasemmistososialistit, ja heinäkuussa 1930 viranomaiset lakkauttivat sen Lapuan liikkeen painostuksen takia. Uuden keskusjärjestön, Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton (SAK) perustajia 19. lokakuuta 1930 olivat lähinnä sosiaalidemokraatit. SAK:n jäsenmäärä ylitti vuoden 1944 lopussa 100 000, vuonna 1947 jäsenmäärä oli 341 600 henkilöä.
1950-luvun lopulla sosiaalidemokraattien keskinäinen riita ulottui myös ammattiyhdistysliikkeeseen. SAK:n jäätyä TPSL:n kannattajien haltuun, osa SDP:n kannattajien hallitsemista liitoista erosi ja muodosti uuden Suomen Ammattijärjestön, osin CIA:lta saadun rahoituksen turvin. TPSL:n kuihduttua SAJ ja SAK yhdistyivät jälleen 1969 Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestöksi, eli nykyiseksi SAK:ksi.
Yhteiskunnallinen toiminta
SAK on julkisesti kannattanut muun muassa viidennen ydinvoimalan rakentamista ja Euroopan unionin jäsenyyttä. EU:n rahaliiton jäsenyyden edellytykseksi muodostettiin niin sanotut EMU-puskurit, joita SAK muiden työmarkkinajärjestöjen lailla piti jäsenyyden edellytyksinä.
Tulopolitiikka
SAK jäsenliittoineen on tulopolitiikan osapuoli. Se pyrkii vaikuttamaan siihen, että tehtäisiin tulopoliittisia kokonaisratkaisuja, jotka hillitsisivät inflaatiota estämällä suuret palkankorotukset, mutta samalla tukisivat tulonjaon tasaisuutta. Tästä seuraa, että SAK:lla on kantoja myös nettotuloihin vaikuttaviin asioihin, muun muassa verotukseen, veronalennuksiin jne. SAK:n pääekonomisti on Ilkka Kaukoranta.
Vaalikampanjat
Suomalaisissa medioissa SAK:n kampanjointia on useaan otteeseen pidetty vasemmiston tukemisena. Tämä ei ole mitenkään poikkeuksellista, sillä poliittisella työväenliikkeellä ja ammatillisella työväenliikkeellä on yhteistä työläisten elinolojen puolustaminen ja parantaminen.
London International Financial Futures and Options Exchange
The London International Financial Futures and Options Exchange (LIFFE) oli Lontoon futuuripörssin nimenä tammikuuhun 2002 asti, jolloin se siirtyi Euronextin omistukseen. Se tunnetaan nykyään nimellä Euronext.liffe. Pörssi perustettiin 1982 ja se oli aikanaan Euroopan suurin johdannaispörssi. LIFFE menetti markkinaosuuttaan merkittävästi 1990-luvun lopussa siirryttyään merkittäviä kilpailijoitansa myöhemmin edullisempaan elektroniseen kaupankäyntijärjestelmään.
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK
Vaalikampanjat
Vuoden 1997 kampanjassa esiintyi mieshahmo, joka laukoi kärkkäitä mielipiteitä. Vuoden 1999 vaaleissa SAK kampanjoi televisiomainoksella, jossa öykkärimäisesti käyttäytyvät rikkaat mollasivat äänestämättä jättävää työväestöä.
London International Financial Futures and Options Exchange
Kilpailijat
Euronext.liffen pääkilpailijoita ovat Eurex, Chicago Board Options Exchange ja Chicago Mercantile Exchange.
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK
Vaalikampanjat
SAK tuki avoimesti Tarja Halosta vuoden 2006 presidentinvaaleissa.
Keskusjärjestö kampanjoi vaalien edellä (erityisesti oman jäsenkunnan) äänestysaktiivisuuden nostamiseksi. SAK:n lähtökohtana on, että mitä korkeampi äänestysprosentti eduskuntavaaleissa, sitä enemmän eduskuntaan tulee valituksi palkansaajien asioita ymmärtäviä kansanedustajia.
SAK:n jäsenet äänestävät selvästi muuta väestöä laiskemmin: esimerkiksi vuoden 2007 eduskuntavaalien edellä helmikuussa 2007 tehtyssä tutkimuksessa SAK:n jäsenistä 55 % ilmoitti äänestävänsä varmasti ja 26 % melko varmasti. Kaikkien suomalaisten äänestysikäisten vastaavat luvut olivat 63 % ja 22 %. Puhelimitse tehdyn tutkimuksen virhemarginaali oli 4 % suuntaansa.
Vuoden 2007 eduskuntavaalien kampanja
thumb|Vuoden 2007 eduskuntavaalien yhteydessä toteutetun kampanjan juliste SAK:n silloisen päätoimipaikan, Helsingin [[Metallitalon julkisivussa.]] Vuoden 2007 sensuroidussa televisiomainoksessa Oiva Lohtanderin esittämä öykkärimäinen johtaja mässäili ruualla ja pilkkasi työläisiä, jotka eivät edes vaivaudu äänestämään. Mainoksen tarkoituksena oli herätellä palkansaajia äänestämään. Vaalien jälkeen erityisesti SDP:n piirissä on arvioitu, että mainoskampanja heikensi vasemmiston suosiota.
Mainos herätti ihmetystä muun muassa Perheyritysten liitossa ja Helsingin Sanomissa. Vastalauseita tuli myös SDP:n piirissä – muun muassa Jukka Gustafsson katsoi blogissaan SAK:n menneen mainonnassaan jo liian pitkälle. Vaikka aluksi SAK:n johto seisoi mainoksensa takana, luovuttiin mainoksen esittämisestä ennen ensimmäistä TV-esityskertaa.
Kansainvälinen toiminta
SAK on ollut mukana kansainvälisessä toiminnassa perustamisestaan lähtien. Liitto kuuluu vuonna 2006 perustettuun Ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestöön (ITUC). Ennen ITUC:n perustamista SAK oli sen edeltäjän, Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälisen liiton (VAKL), jäsen. Eurooppa-tasolla SAK on vuodesta 1974 alkaen kuulunut Euroopan ammatilliseen yhteisjärjestöön (EAY). Pohjoismainen kattojärjestö on Pohjolan ammatillinen yhteisjärjestö (PAY), johon SAK on kuulunut vuodesta 1972.
Schwab’s Pharmacy
pienoiskuva|Schwab’s Pharmacyn ruokalistaSchwab’s Pharmacy (usein myös Schwab’s Drug Store) oli osoitteessa 8024 Sunset Boulevard Hollywoodissa, Los Angelesissa sijainnut apteekki. Se oli näyttelijöiden ja elokuvateollisuuden muiden työntekijöiden suosima oleskelupaikka vuonna 1983 tapahtuneeseen purkamiseensa asti. Kuten monet apteekit Yhdysvalloissa, se myi lääkkeiden lisäksi muun muassa jäätelöä ja kevyitä aterioita.
Schwab’s suljettiin lokakuussa 1983. Liikkeen viimeinen omistaja oli tuolloin 72-vuotias Leon Schwab.
Schwab's populaarikulttuurissa
Hollywoodin juorutoimittaja, muun muassa New York Daily Newsiin kirjoittanut Sidney Skolsky teki Schwab’s Pharmacysta tunnetun 1930-luvulla. Hän käytti apteekkia toimistonaan ja hänen kolumninsa Photoplay-lehdessä oli nimeltään ”From A Stool At Schwab’s” (suom. ”Schwabsin jakkaralta”). Tunnetun Hollywood-legendan mukaan ohjaaja Mervyn LeRoy löysi näyttelijä Lana Turnerin Schwab’sin kahvilan tiskiltä. 16-vuotias Turner löydettiin kylläkin kahvilasta, mutta paikka ei ollut Schwab’s vaan niin ikään Sunset Boulevardilla sijainnut Top Hat Cafe, ja löytäjä oli The Hollywood Reporterin julkaisija William Wilkerson.
Schwab’s Pharmacy on mukana elokuvassa Auringonlaskun katu kohtauksessa, jossa päähenkilö, käsikirjoittaja Joe Gillis tapaa elokuvateollisuudessa työskenteleviä ystäviään. Elokuvaa varten ohjaaja Billy Wilder rakennutti kopion Schwab’s Pharmacyn sisätiloista Paramount Picturesin studioille.
I Love Lucy -sarjan jaksossa, jossa Lucy vierailee Kaliforniassa, hän ilmoittaa menevänsä Schwab’s Drug Storeen löydettäväksi.
Hetki hetkeltä -elokuvan (pääosissa Lily Tomlin ja John Travolta) avauskohtaus tapahtuu Schwab’s Pharmacyssa, jossa päähenkilöt tapaavat.
Tom Waitsin kappaleessa ”Invitation to the Blues” (vuoden 1976 albumilla Small Change) viitataan Schwab’siin: ”And you feel just like Cagney, she looks like Rita Hayworth / At the counter of the Schwab’s drug store”.
Universalin studiolla Orlandossa, Hollywood-osastolla, on jäätelöbaari nimeltä Schwab’s Pharmacy.
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK
Kansainvälinen toiminta
Vuonna 1991 SAK, STTK ja Akava perustivat yhteisen toimiston edunvalvontaan Euroopassa. Toimiston nimi oli aluksi Keskusjärjestöjen Eurooppa-yhteistyö (KEY) ja vuodesta 2006 se on toiminut nimellä Palkansaajajärjestöjen EU-edustusto FinUnions. Toimisto siirtyi Brysseliin 1. helmikuuta 1995. Akava irtautui FinUnionsin toiminnasta vuoden 2017 alussa. Samaan aikaan Akavan yksityisen sektorin neuvottelujärjestö Ylemmät Toimihenkilöt YTN liittyi toimiston ylläpitäjäksi.
Jäsenistö
SAK:n suurimmat jäsenliitot ovat suuruusjärjestyksessä: Palvelualojen ammattiliitto Pam, Julkisten ja hyvinvointialojen liitto (JHL), Teollisuusliitto, Rakennusliitto, TEAM Teollisuusalojen ammattiliitto, Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT, Paperiliitto ja Sähköalojen ammattiliitto.
Työttömyyskassoihin maksavia jäseniä on sen jäsenjärjestöissä arviolta yhteensä runsaat 800 000.
Vuonna 2005 keskimäärin SAK:laiset olivat 45-vuotiaita kunnan palveluksessa olevia naisia ja 42-vuotiaita metallialalla töissä olevia miehiä. SAK:laisilla ammattiliitoilla on yhteensä 170 000 alle 30-vuotiasta jäsentä.
Varapuheenjohtajat
2. puheenjohtajat (Vuodesta 1991 lähtien varapuheenjohtaja)
3. puheenjohtajat
Algeria olympialaisissa
Algeria osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Tokion 1964 kesäolympialaisissa. Siitä lähtien se on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin lukuun ottamatta Montréalin 1976 olympialaisia, joita se usean muun Afrikan maan tavoin boikotoi. Ensimmäiset olympiamitalinsa maa sai Los Angelesin 1984 kesäolympialaisissa ja ensimmäisen olympiavoittonsa Barcelonan 1992 kisoissa. Talviolympialaisiin se osallistui ensimmäistä kertaa Albertvillessä 1992.
Algeria on saavuttanut olympiamitaleja kolmessa eri urheilumuodossa; yleisurheilussa, nyrkkeilyssä ja judossa. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli naisten 1 500 metrin juoksun Barcelonan 1992 kisoissa voittanut Hassiba Boulmerka, joka on myöhemmin toiminut Kansainvälisen olympiakomitean urheilijajäsenenä. Maan muut olympiavoittajat ovat nyrkkeilijä Hocine Soltani sekä 1500 metrin juoksijat Noureddine Morceli, Nouria Mérah-Benida ja Taoufik Makhloufi.
Monnikalat
Monnikalat (Siluriformes) on kalalahko, jonka lajit elävät kaikentyyppisissä makeissa vesissä ja kaikilla mantereilla lukuun ottamatta Antarktista. Muutamat lajit elävät myös meressä. Monia lajeja käytetään akvaariokaloina.
Monnikaloihin kuuluu hyvin erikokoisia kaloja. Pienikokoisiin kuuluu muun muassa candirú, yksi maailman pienimmistä selkärankaisista ja ainoa, jonka väitetään voivan tunkeutua ihmiseen loisena. Joukkoon kuuluu samalla myös eräitä maailman kookkaimpia makean veden kaloja, kuten Suomessakin aiemmin esiintynyt monni.
Monnikaloille ovat tyypilliset kissaa muistuttavat viikset, mutta niitä ei ole kaikilla lajeilla. Kalan kuuluminen monnikaloihin määritellään lopulta sen kallon ja evien piirteiden perusteella.
Monnikalat on jaettu noin 40 heimoon, joissa on yli 3 700 lajia, ja lajeja kuvataan jatkuvasti lisää. Näin monnikalat ovat toiseksi tai kolmanneksi monilajisin nykyisistä selkärankaislahkoista. Noin yksi 20:stä tunnetusta selkärankaislajista on itse asiassa monnikala.
Pihatähtimö
Pihatähtimö eli vesiheinä (Stellaria media) on yksivuotinen, pienikukkainen kohokkikasvien heimoon kuuluva kasvi. Laji on hyvin laajalle levinnyt maailmanlaajuisesti.
Suomessa yleisellä lajilla on noin 50 kansankielistä nimeä, muun muassa vesiheinä, arho, kanannokkima ja linnunruoho.
Ulkonäkö
thumb|220px|vasen|Pihatähtimön kukkia thumb|220px|vasen|Pihatähtimökasvusto Yksivuotinen ja usein myös talvehtiva pihatähtimö kasvaa 10–30 cm korkeaksi muodostaen mattomaisina kasvustoja. Se on rento tai koheneva; varsi on toispuoleisesti karvainen. Vaaleanvihreät lehdet kasvavat pareittain vastakkain. Kaljut lehdet ovat yleensä ruodillisia lukuun ottamatta ylimpiä lehtiä. Lehtilapa on puikea. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus on muuntunut yksikukkaiseksi. Valkoiset, hieman tähtimäiset kukat ovat selväperäisiä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Valkoiset terälehdet ovat 2–3 mm pitkiä ja jakautuneet lähes tyveen asti kahdeksi liuskaksi. Terälehdet ovat enintään verholehden pituisia tai saattavat joskus puuttua kokonaan. Emiö on kolmilehtinen, heteitä on tavallisesti 3–7 kappaletta. Pihatähtimön kukinta-aika on pitkä, Suomessa se ulottuu toukokuusta lokakuuhun. Tämän vuoksi laji kukkii samaan aikaan, kun siinä on myös kypsiä siemeniä. Hedelmä on 4–6,4 mm pitkä, munamainen kota, joka aukeaa kuusiliuskaisesti. Itsepölytteisenä lajina pihatähtimö tuottaa runsaasti siemeniä huonoissakin kasvuolosuhteissa.
Pihatähtimö muistuttaa suuresti lehtoarhoa (Moehringia trinervia), jonka erottaa parhaiten pihatähtimöstä kolmisuonisten lehtien perusteella. Laji muistuttaa myös melko paljon kookkaampia lehtotähtimöä (Stellaria nemorum) ja vataa (Myosoton aquaticum).
Levinneisyys
Pihatähtimö on kosmopoliittinen laji, joka on ihmisen mukana levinnyt erittäin laajalle maapallolla. Sitä kasvaa muun muassa koko Euroopassa, Keski-Siperiassa, Keski-, Etelä- ja Itä-Aasiassa ja monin paikoin Oseaniassa. Laji kasvaa myös Pohjois-Afrikassa ja monin paikoin Keski- ja Etelä-Afrikassa. Pihatähtimö on levinnyt suurimpaan osaan Pohjois-Amerikkaa ja moniin paikkoihin Etelä-Amerikassa. Laji karttaa vain kaikkein arktisimpia seutuja sekä kuivimpia alueita. Pihatähtimöä onkin sanottu maailman yleisimmäksi kukkakasviksi, jota tavataan Tulimaasta Grönlantiin sekä Huippuvuorille ja merenpinnan tasosta miltei viiden kilometrin korkeuteen Himalajalla.
Suomessa pihatähtimö on Etelä-Suomen rannikolla ja Pohjois-Lapissa alkuperäislaji, muualla maassa muinaistulokas. Lajia tavataan koko Suomessa, jossa se on paikoin erittäin yleinen Keski-Lappia myöten.
Elinympäristö
Pihatähtimö on tyypillinen ihmisen muokkaaman kulttuuriympäristön laji. Se viihtyy kausikosteilla, avoimilla, mutta varjoisilla kasvupaikoilla. Pihatähtimöä tapaa muun muassa viljely- ja joutomailla, pihoilla, kaduilla, tienvierillä, rehevissä metsissä, rannoilla ja varjokallioilla. Lajia tavataan myös merenrannoilla ja merensaariston lintuluodoilla. Näiden kasvupaikkojen yksilöt kuuluvat usein eri rotuun kuin kulttuuriympäristöissä kasvavat yksilöt.
Käyttö
Toisaalta pihatähtimö on hankala rikkaruoho, koska se tuottaa niin paljon siemeniä. Pihatähtimömassasta ei ole juuri haittaa varsinaisille viljelyskasveille, mutta se haittaa kasvien hoitoa ja sadonkorjuuta.
Akileijat
Akileijat (Aquilegia) on leinikkikasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 60–70 monivuotista kasvia, joista useita kasvatetaan koristekasveina kukkiensa takia. Akileija on perinteinen perennakasvi mm. englantilaisessa ja suomalaisessa puutarhassa. Niiden kukat ovat kellomaiset, ja niissä on pitkät kannukset. Suomessa tavataan paikoin mahdollisesti puutarhoista karannutta lehtoakileijaa.
Kasvisuvun nimi tulee latinan sanasta aquila, joka tarkoittaa kotkaa. Tämä viittaa kukkien kynsimäisiin kannuksiin.
Lajeja
Suomessa kasvatetaan ainakin seuraavia lajeja. Lajit risteytyvät helposti keskenään.
Jyrki Virolainen
Jyrki Juhani Virolainen (s. 26. helmikuuta 1943 Vuoksenranta ) on Lapin yliopiston lainkäytön eli prosessioikeuden emeritusprofessori.
Elämä
Hän valmistui oikeustieteen lisensiaatiksi 1970 ja siirtyi Helsingin yliopistoon prosessioikeuden professori Jouko Halilan assistentiksi vuonna 1971, toimien samalla myös esittelijänä korkeimmassa oikeudessa.
Vuonna 1973 Virolainen nimitettiin korkeimman oikeuden oikeussihteeriksi, toimien tuonkin viran ohessa sivutoimisesti Helsingin raastuvanoikeuden apujäsenenä. Samana vuonna Virolainen nimitettiin Toijalan tuomiokunnan käräjätuomariksi. Vuonna 1976 Virolainen toimi lainvalmistelukunnan jäsenenä eli lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä. Tuolloin hänet myös nimitettiin Vaasan hovioikeuden hovioikeudenneuvokseksi vain 33-vuotiaana, ja lienee edelleen nuorimpia tuohon virkaan nimitetyistä. Vuonna 1978, 35-vuotiaana Virolainen nimitettiin Kauhajoen tuomiokunnan kihlakunnantuomariksi. Tällöin hän hoiti myös pari lukukautta Helsingin yliopiston avoinna ollutta prosessioikeuden professuuria. Virolainen väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1977 tutkimuksella, jonka aiheena oli muutoksenhakumenettelyä koskeva reformatio in pejus -kielto. Vuonna 1982 Virolainen siirtyi Ikaalisten tuomiokunnan kihlakunnantuomariksi. Vuonna 1983 Virolainen oli puoli vuotta korkeimman oikeuden ylimääräisenä jäsenenä.
Kihlakunnantuomariksi palattuaan Virolainen alkoi kehittää mm. kollegansa Gustaf Möllerin kanssa alioikeusprosessia moderniin, suullisempaan suuntaan, jossa Ruotsi oli hyvä esimerkki. Sittemmin alioikeusmenettely on lainsäännöksillä muutettu tavalla, jota monet alioikeustuomarit olivat käyttäneet jo ennen virallista uudistusta vuonna 1994.
Vuosina 1986–1987 Virolainen hoiti Lapin yliopiston prosessioikeuden professuuria, johon virkaan hänet nimitettiin vuonna 1990. Helsingin yliopiston prosessioikeuden dosentiksi Virolainen oli nimitetty jo vuonna 1979.
Professorina Virolainen on toiminut jatkuvasti toisinajattelijana ja kriitikkona. Hän on kirjoittanut lehtien yleisönosastolla oikeuslaitoksesta ja julkaissut kriittisen pamfletin Korkein oikeus kriisissä vuonna 1997. Hän myös laati oikeuskanslerille kantelut Irak-skandaalin syyttäjän esteellisyydestä, mikä johtikin syyttäjän vaihtamiseen. Virolainen on kritisoinut usein korkeimman oikeuden jäsenten toimimista välimiestehtävissä. Hänen kantelunsa johdosta oikeuskansleri Jorma S. Aalto totesi päätöksessään vuonna 1997, että korkeimman oikeuden suorittama jäsentensä välimiestehtävien ja muiden sivutoimien valvonta ei täyttänyt virkamieslain vaatimuksia. Lakia on sittemmin sanotuilta osin selvennetty ja tiukennettu.
Virolainen on osallistunut myös lainvalmisteluun ja oikeushallinnon kehittämiseen toimikuntien ja komiteoiden jäsenenä, joissa tehtävissä hän on yleensä aina jättänyt mietintöihin eriävän ja laajasti perustellun mielipiteensä. Näin myös tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean mietintöön vuonna 2003.
Jyrki Virolainen jäi eläkkeelle professorin tehtävästään helmikuussa 2011. Toukokuussa 2011 julkaistiin Lapin yliopiston kustantama "Blogikirja", joka sisältää 45 Virolaisen suositussa blogissa julkaistua juridiikkaan ja oikeuspolitiikkaan liittyvää kirjoitusta.
Modern Times Group
thumb|Ruotsin televisioyhtiöiden markkinaosuudet 2011. Modern Times Group on vihreällä merkitty ryhmittymä. Modern Times Group (MTG) on ruotsalainen mediakonserni. MTG muodostettiin Kinnevik-sijoitusyhtiön mediayhtiöistä, joka hajautettiin vuonna 1997 yhtiön osakkeenomistajien kesken. Yhtiöihin kuuluivat muun muassa Viasat-tv-yhtiö ja Metro International-kaupunkilehtikonsepti. Viasatin omistukseen kuuluvat televisiokanavat olivat muun muassa TV3 (ensimmäinen ruotsalainen mainosrahoitteinen tv-kanava), TV6, Viasat Sport ja Viasat Film.
Lisäksi Modern Times Groupin omistuksessa olivat muun muassa Rix FM-, Lugna Favoriter- ja Bandit Rock-radiokanavat sekä Cdon.com-verkkokaupan. MTG omisti aiemmin osan Radio Novasta. MTG on listattu Tukholman pörssissä tunnuksilla MTG A ja MTG B.
Vuonna 2019 MTG jaettiin kahteen erilliseen yhtiöön, joista toinen oli Nordic Entertainment Group.
Uusi Atlantis
thumb|250px|The New Atlantis -teoksen vuoden 1628 painoksen nimilehti
Uusi Atlantis on englantilaisen yleisneron ja valtiomiehen Francis Baconin vuonna 1627 julkaisema teos. Tässä kirjassaan Bacon kuvaa utopiaa eli täysin onnellista yhteiskuntaa.
Uusi Atlantis -kirja kuvaa Bensalemin saarta, missä asuu siveellisyys ja harmonia. Kehittynyt tiede hallitsee luontoa ja yhteiskuntaa. Bensalemin elämä suunnitellaan ja valvotaan tarkoin. Tästä vastaavat tieteilijät ja virkamiehet. Tieteilijöiden muodostamaa instituutiota kutsutaan teoksessa nimellä ”Salomonin talo” (Salomon's house).
Dubeonjjae seumusal
Dubeonjjae seumusal on televisioyhtiö tvN:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Choi Ji-woo, Lee Sang-yoon, Choi Won-young, Kim Min-jae ja Son Na-eun
Toinen Henokin kirja
Kirja kuvailee Henokin taivaassa viettämää aikaa, jolloin hänet viedään taivaan seitsemään osastoon. Taivaasta hän palaa kirjan mukaan 30:ksi päiväksi Maan päälle kertoakseen lapsilleen taivaassa oppimiaan asioita.
Intel Pentium D
thumb|200px|Pentium D 820 -suoritin Pentium D on Intelin kaksiytiminen Pentium 4:ään pohjautuva suoritinsarja. Ensimmäiset sarjan suorittimet esiteltiin 2005 keväällä Intel Developer Forum -tapahtumassa. Pentium D oli ensimmäinen useampaa ydintä käyttävä suoritin samaan aikaan julkaistun Pentium Extreme Edition -mallin kanssa. Loppukesästä 2006 ilmestynyt Core 2 -sarja korvasi Pentium D:t tarjoten paremman suorituskyvyn ja energiatehokkuuden.
Damages
Damages on Golden Globe -palkittu yhdysvaltalainen draamasarja. Sarjan loivat Daniel Zelman sekä Glenn ja Todd A. Kessler. Sen esitys alkoi Yhdysvalloissa FX-kanavalla 24. heinäkuuta 2007 ja päättyi DirecTV:llä 12. syyskuuta 2012 viidenteen kauteensa. Sarjassa seurataan häikäilemättömän asianajaja Patty Hewesin (Glenn Close) ja hänen alaistensa, kuten Ellen Parsonsin (Rose Byrne), yrityksistä saada korruptoituneet ihmiset oikeuteen.
FX lopetti sarjan tuotannon kolmannen tuotantokauden jälkeen, mutta DirecTV osti oikeudet sarjan jatkoon alkaen esittää neljättä kautta Audience Networkilla kesällä 2011. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen.
Juoni
Sarjan pääosissa ovat lakiyhtiö Hewes & Associatesin johtaja Patty Hewes sekä hänen alaisensa Ellen Parsons ja Tom Shayes. Jokaisella kaudella Patty ottaa uuden jutun tutkittavakseen ja yrittää saada päätekijät vastuuseen teoistaan. Hänellä on menestyksekäs ura takanaan, mutta ei ole saanut paljoa liittolaisia niin työ- kuin yksityiselämässäänkään. Sarjassa seurataan kahta eri aikajanaa: ensimmäinen sijoittuu aikaan, jolloin Hewes & Associates tutkii juttuaan, kun taas toinen aikajana sijoittuu tavallisesti puoli vuotta eteenpäin eli nykyaikaan, jolloin nähdään hitaasti etenevä mysteeri, johon sarjan henkilöt ovat osallisena.
Tuotantokausi 2
Kausi alkaa kohtauksella, jossa Ellen juttelee toistaiseksi tuntemattoman henkilön kanssa. Yhtäkkiä hän ottaa esille aseen ja ampuu sillä kahdesti. Seuraava kohtaus vie katsojat jälleen puoli vuotta taaksepäin, jolloin Ellen avustaa FBI:tä saadakseen Pattyn vastuuseen edelliskauden teoistaan, ja käy samalla suruterapiassa, jossa hän tutustuu mystiseen Wes Krulikiin. Daniel Purcell pyytää Pattylta apua saatuaan uhkauksia, minkä jälkeen hänen vaimonsa löydetään kuolleena. Murha on jotenkin liitoksissa energiayhtiö UNR:n laittomiin toimiin, joten Patty alkaa pakkomielteisesti tutkia juttua.