cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jouni Hagström
Sanoituksia
-Rakastutaan, säv. Jukka Karppinen, san. Jouni Hagström, lev. Juha Simola.
-Rakkauden hymyä, säv. Jari Niemelä, san. Jouni Hagström, lev. Maria Niemelä.
-Rakkauden yö, säv. Matti Rantala, san. Jouni Hagström, lev. Lännenmiehet (Viimeiseen junaan 1990).
-Revontulten leikkiä, säv. Veikko Juntunen, san. Jouni Hagström ja Veikko Juntunen, lev. Esko Rahkonen (Parhaat plus 7 uutta 1991, Tunturitangot 1991).
-Ruusut unessa kukkivat aina, säv. Timo Kosonen, san. Jouni Hagström, lev. Jarmo Tuominen (Luoksein 1989, Ruusu joka vuodesta 1989)
-Sataa muistot tuhkaa, säv. Veikko Juntunen, san. Jouni Hagström, lev. Hannu Lauronen (1993).
-Silmissäsi meri muistojen, säv. Vesa Lauhamaa, san. Jouni Hagström, lev. Matti Eskonniemi (Ei sammu sieluni lyhty 1997).
-Sinun jälkeesi tullut ei toista, säv. Jukka Linnala, san. Jouni Hagström, lev. Ari Mähönen (Saavu päivä uus 1991), Albert Wee (Keikkamies 1996).
-Sinun kanssasi, säv. Timo Kosonen, san. Jouni Hagström, lev. Marianne (Yön viini 1993).
-Sun sydämes, säv. Jukka Linnala, san. Jouni Hagström, lev. Jari Vähäkoski (Helmet hetkien 1992).
-Sydän tietää sen, säv. Timo Kosonen, san. Jouni Hagström, lev. Marianne (1991).
-Tukku riihikuivaa, säv. Veikko Juntunen, san. Jouni Hagström, lev. Trio Poseidon (1989).
-Turistityttöni, säv. Jukka Linnala, san. Jouni Hagström, lev. Pekka Jussila (Lapin taikaa 1996).
-Tähtisilmäsi sun, säv. Timo Kosonen, san. Jouni Hagström, lev. Channel Four (Soitellen pitkälle 1997).
-Valon ja varjon leikki, säv. Jukka Linnala, san. Jouni Hagström, lev. Reijo Kallio (Sateenkaari sydämessäsi 1990).
-Viimeinen erämaa, säv. Veikko Juntunen, san. Jouni Hagström, lev. Tapio Pirhonen (Jos laiva katoaa, 1995).
-Villi pohjola, säv. Timo Kosonen, san. Jouni Hagström, lev. Pentti Kumpulainen (Huippuhitit 1991, Villi pohjola 1991).
-Voitko lähteä noin, säv. Jukka Linnala, san. Jouni Hagström, lev. Ari Mähönen (Saavu päivä uus 1991), Albert Wee (Keikkamies 1996).
-Vuotoksen jenkka, säv. Seppo Leino, san. Jouni Hagström, lev. Lasse Hoikka (Lapin luonto luo outoa taikaa 1993).
-Yhteinen elämä, säv. Veikko Juntunen, san. Jouni Hagström, lev. Markku Väyrynen (Lapin valssit 1991).
-Yö tunturissa, säv. Veikko Juntunen, san. Jouni Hagström, lev. Lasse Hoikka (Hallayön kukka 1994, Pohjolan yössä 1994).
-Sano Se Sävelin, säv. Jukka Linnala, san. Jouni Hagström, lev. Tanssiorkesteri Fernanda (Tanssiorkesteri Fernanda 2011).
Blokkipuolue
Blokkipuolueiksi kutsutaan diktatorisesti johdetuissa maissa hallitsevan puolueen ohella sallittuja muita puolueita, jotka käytännössä tukevat hallitsevan puolueen valtaa eivätkä muodosta todellista oppositiota. Ilmiö liittyi varsinkin kylmän sodan aikaisiin kansandemokratioihin, joista useissa kommunistisen puolueen tosiasiallista yksinvaltaa tuki nimellisesti ei-kommunistisiin ideologioihin sitoutuneiden puolueiden muodostama blokki.
Neuvostoliitossa samoin kuin suurimmassa osassa kansandemokratioista oli yksipuoluejärjestelmä eli kommunistinen puolue oli ainoa laillinen puolue. Itäisen Euroopan kansandemokratiosta blokkipuolueista muodostunut monipuoluejärjestelmä oli käytössä Saksan demokraattisessa tasavallassa, Puolassa, Tšekkoslovakiassa ja Bulgariassa. Nykyisistä kommunistivaltioista blokkipuolejärjestelmä on käytössä Kiinan kansantasavallassa, Korean demokraattisessa kansantasavallassa ja Vietnamissa. Myös Syyriassa on käytössä vastaavanlainen järjestelmä.
Saksan demokraattinen tasavalta (DDR)
DDR:ssä blokkipuolueiksi (saks. Blockpartei) kutsuttiin puolueita, jotka olivat järjestäytyneet "Antifasistis-demokraattiseksi blokiksi". Neuvostoliiton miehitysviranomaiset perustivat tämän 14. heinäkuuta 1945 miehitysvyöhykkeelle perustettujen "antifasististen ja demokraattisten" puolueiden yhteistyöelimeksi. Myöhemmin antifasistista blokkia laajennettiin siten, että myös alueelle syntyneiden "joukkojärjestöjen" sallittiin liittyä siihen. Antifasistinen blokki muodosti siis myöhemmän Kansallisen rintaman ytimen.
Vaikka kaikki DDR:ssä toimivat puolueet olivat Kansallisen rintaman jäseniä, ei maata hallitsevaa Saksan sosialistista yhtenäisyyspuoluetta SED:tä kutsuttu yleensä blokkipuolueeksi. Nimityksellä tarkoitettiin nimenomaan muita rintaman puolueita, jotka profiloituivat ennen muuta SED:n "apupuolueina". Ne tukivat virallisesti sosialistisen yhteiskunnan rakentamista Saksan maaperällä ja tunnustivat SED:n roolin "Saksan työväenluokan etujoukkona" ja maan politiikan muotoilijana. Viimeistään 1950-luvulta lähtien muut puolueet eivät enää kyenneet vetämään itsenäisiä poliittisia linjauksia, vaan ne olivat riippuvaisia SED:stä.
Neuvostoliiton miehityshallinto Saksassa (joka yleisesti tunnetaan lyhenteellä SMAD) antoi jo 10. kesäkuuta 1945 "käskyn nro 2", jolla antifasististen ja demokraattisten puolueiden toiminta miehitysvyöhykkeellä sallittiin. Kesän kuluessa miehitysvyöhykkeellä rekisteröitiin neljä puoluetta, jotka muodostivat keskenään Antifasisti-demokraattisen blokin. Nämä olivat:
1948 Antifasistiseen blokkiin liittyivät vielä Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue DBD ja Saksan kansallisdemokraattinen puolue NDPD. Blokin muodostivat siis:
Molemmat kesällä 1945 perustetut porvarilliset puolueet CDU ja LDPD syntyivät vapaan kansalaistoiminnan seurauksena. Niillä oli myös edeltäjiä sotaa edeltäneessä Weimarin tasavallassa. Sitä vastoin DBD ja NDPD syntyivät Neuvostoliiton miehitysviranomaisten ja saksalaisten sosialistien aloitteesta. Niiden tarkoituksena oli sitouttaa sosialistisen yhteiskunnan rakentamiseen sellaisia väestönosia, joiden perinteinen kosketuspinta sosialismiin oli vähäinen; maatalousväestöä (DBD) ja entisiä Kansallissosialistisen puolueen rivijäseniä ja Wehrmachtin rintamasotilaita. Sekä NDPD:n puheenjohtaja Lothar Bolz että DBD:n puheenjohtaja Ernst Goldenbaum olivat olleet Weimarin tasavallassa kommunistipuolueen jäseniä ja Kolmannen valtakunnan aikana maanpaossa Neuvostoliitossa.
Blokkipuolueilla oli Saksan demokraattisessa tasavallassa kahdenlainen funktio. Niiden olemassaolo loi yhtäältä vaikutelman aidosti moniarvoisesta yhteiskunnasta, jossa vallitsi poliittinen vapaus valita eri puolueiden välillä. Toisaalta niiden tehtävänä oli sitouttaa yhteiskuntaan ja sosialismin rakentamiseen väestöryhmiä, joita Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen oli hankala tavoittaa. Kristillisdemokraattien tehtävänä oli sitoa kristityt sosialismin rakentamiseen, liberaalidemokraattien taas keskiluokka, virkamiehet ja pienyrittäjät. Kansallisdemokraatit vetosivat ennen muuta kansallissosialistisen puolueen rivijäseniin, Wehrmachtin rintamasotilaisiin ja kansallismielisesti ajatteleviin. Talonpoikaispuolueen tavoitteena oli sitouttaa maaseudun väestö sosialistiseen yhteiskuntaan.
Saksan demokraattisen tasavallan poliittisessa järjestelmässä blokkipuolueille oli taattu edustus niin parlamentissa, Kansankamarissa, piirikunta- ja piirineuvostoissa kuin kunnan- ja kaupunginvaltuustoissakin. Jokainen blokkipuolue lähetti Kansankamariin 52 edustajaa, mikä oli 10,4 % edustajien määrästä. Samoin blokkipuolueille oli taattu tietyt kiintiöt eri lautakuntiin ja valiokuntiin niin valtakunnallisella kuin paikallisellakin tasolla, samoin niille oli taattu tietty määrä ministerinpaikkoja valtioneuvostossa. Täten blokkipuolueet saattoivat ainakin muodollisesti myös tuoda edustamiensa väestöryhmien edut ja tarpeet esille eri elimissä.
Toisin kuin maata hallitsevan SED:n, blokkipuolueiden jäseneksi oli verrattain helppo liittyä. Tämän johdosta monet poliittista tai virkamiesuraa havittelevat liittyivät blokkipuolueihin, koska ne pystyivät takaamaan verrattain nopeankin urakehityksen. Toisaalta valtion huippuvirat oli varattu vain SED:n jäsenille.
1980-luvun kuluessa blokkipuolueet alkoivat ottaa varovasti etäisyyttä SED:n linjasta. He tekivät tämän ennen muuta puolustamalla Neuvostoliitossa uuden puoluejohtajan Mihail Gorbatšovin aloittamia uudistuksia. DDR:n poliittisen järjestelmän hajotessa 1989 Kansallinen rintama hajosi, ja sen puolueet alkoivat ajaa itsenäistä politiikkaa. Kevään ja kesän 1990 aikana ne lopettivat itsenäisen toimintansa ja sulautuivat Saksan liittotasavallassa toimiviin sisarpuolueisiinsa. LDPD ja NDPD sulautuivat Vapaisiin demokraatteihin, CDU ja DBD taas kristillidemokraatteihin.
Bulgaria
Bulgarian kansantasavallassa oli Bulgarian kommunistisen puolueen (vuonna 1978 noin 817 000 jäsentä) lisäksi myös Bulgarian maanviljelijöiden kansanliitto (noin 120 000 jäsentä). Jälkimmäisen, jo sotien välisellä ajalla perustetun puolueen tehtävänä oli sitouttaa maaseudun väestö sosialismin rakentamiseen ja edesauttaa maatalouden kollektivisointia. Yhdessä eräiden joukkojärjestöjen kanssa Bulgarian kommunistinen puolue ja Bulgarian maanviljelijöiden kansanliitto olivat yhdistyneet Isänmaalliseksi rintamaksi.
Tšekkoslovakia
Tšekkoslovakian sosialistisessa tasavallassa oli Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen (vuonna 1976 noin 1,3 miljoonaa jäsentä) lisäksi erillinen Slovakian kommunistinen puolue (Slovakialla oli siis oma kommunistinen puolueensa, tšekeillä taas ei). Tämän lisäksi maassa toimi Tšekkoslovakian kansanpuolue (joka oli suunnattu lähinnä kristityille) ja Tšekkoslovakian sosialistinen puolue (joka edusti lähinnä kaupunkien keskiluokkaa). Slovakiassa toimivat Slovakian kommunistisen puolueen lisäksi Slovakian vapauspuolue ja Slovakian uudistamisen puolue. Kaikki nämä puolueet tunnustivat Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen roolin kansankunnan poliittisena johtajana ja suunnannäyttäjänä sekä työväenluokan etujoukon edustajana. Ne myös tukivat varauksetta sosialismin rakentamista Tšekkoslovakiassa. Niillä ei siis ollut omaa, vapaasti muodostettua poliittista agendaa, eivätkä ne pystyneet päättämään itse poliittisesta linjastaan. Puolueet olivat yhdistyneet Tšekkoslovakian kansalliseksi rintamaksi DDR:n tapaan.
Puola
Puolan kansantasavallan hallitseva puolue oli Puolan yhdistynyt työväenpuolue PVAP, joka syntyi 1948 kommunistisen Puolan työväenpuolueen (Polska Partia Robotnicza, PPR) ja sosiaalidemokraattisen Puolan sosialistisen puolueen PPS:n yhdistyessä. Puolan yhdistyneen työväenpuolueen lisäksi maassa oli vuoden 1948 jälkeen kaksi laillista "porvarillista" puoluetta, jotka kuitenkin tukivat sosialistisen yhteiskunnan rakentamista ja Puolan yhdistyneen työväenpuolueen roolia kansankunnan poliittisena suunnannäyttäjänä. Nämä kaksi sallittua porvaripuoluetta olivat Yhdistynyt talonpoikaispuolue ZSL ja Demokraattinen liitto SD. Yhdistynyt talonpoikaispuolue katsoi olevansa ennen muuta Puolan maaseutuväestön (joka koostui itsenäisistä talonpojista, Puolan maataloutta ei muiden kansandemokratioiden tapaan ollut kollektivisoitu) etujen ajaja, Demokraattinen liitto taas kaupunkien keskiluokan. Vuonna 1976 Yhdistyneellä sosialistipuolueella oli 2 450 jäsentä, Yhdistyneellä talonpoikaispuolueella 420 000 ja Demokraattisella liitolla 90 000. Näiden puolueiden lisäksi Puolan parlamentissa sejmissä oli edustettuina myös pieniä katolisia ryhmittymiä, kuten Kristillis-sosiaalinen unioni (Unia Chrzescijansko-Spoleczna, UChS), PAX-liike ja Puolan katolis-sosiaalinen liitto PZKS. Yhdistyneellä sosialistipuolueella oli maan vaalilain mukaan aina ehdoton enemmistö sejmissä (toisin kuin DDR:n SED:llä).
Kiinan kansantasavalta
Kiinan kansantasavallassa toimii Kiinan kommunistisen puolueen lisäksi kahdeksan "demokraattista" puoluetta, joiden katsotaan edustavan niiden kiinalaisten etua, jotka eivät tue kommunistista puoluetta. Yhdessä kommunistisen puolueen ja eräiden joukkojärjestöjen kanssa nämä muodostavat Kiinan yhdistyneen rintaman. Sallitut puolueet ovat:
Korean demokraattinen kansantasavalta
Korean demokraattista kansantasavaltaa hallitsee Korean työväenpuolue, minkä lisäksi maassa on kaksi muuta sallittua poliittista puoluetta, Korean sosiaalidemokraattinen puolue ja Chondoist Ch'ôngu -puolue. Yhdessä nämä muodostavat Demokraattisen isänmaan yhdistämisen rintaman, johon kuuluu myös esimerkiksi Korean pioneerijärjestö, Korean työväenpuolueen nuorisojärjestö Kim Il-Sungin sosialistinen nuorisoliitto, Korean demokraattinen naisjärjestö ja Korean Punainen risti.
Along for the Ride
Along for the Ride on Dream Theaterin 22. single. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Roadrunner Records.
Santos Abril y Castelló
Santos Abril y Castelló (s. 21. syyskuuta 1935 Alfambra) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi Teruel(-Albarracín)in hiippakuntaan 19. maaliskuuta 1960 ja nimitettiin Tamadan titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Boliviaan 29. huhtikuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agostino Casaroli, jota avustivat Gabino Díaz Merchán ja Ramón Búa Otero.
2. lokakuuta 1989 Abril y Castelló nimitettiin apostoliseksi pro-nuntiukseksi Kameruniin, Gaboniin ja Päiväntasaajan Guineaan. 24. helmikuuta 1996 hän sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Jugoslaviaan, 4. maaliskuuta 2000 Argentiinaan, 9. huhtikuuta 2003 Sloveniaan sekä Bosnia ja Hertsegovinaan ja 12. huhtikuuta 2003 Makedoniaan. Hän erosi apostolisen nuntiuksen Bosnia ja Hertsegovinaan tehtävistä 21. marraskuuta 2005, mutta jatkoi apostolisena nuntiuksena Sloveniaan ja Makedoniaan, kunnes jäi eläkkeelle 9. tammikuuta 2011.
22. tammikuuta 2011 Abril y Castelló sai nimityksen kirkon varacamerlengoksi.
Constantin Runo Georg von Schoultz
Constantin (Konstantin) Runo Georg von Schoultz (19. tammikuuta 1866 Vladimir Venäjä – 27. kesäkuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja valtiopäivämies.
Von Schoultzin vanhemmat olivat rautatieinsinsinööri, kollegineuvos Karl Fredrik Sebastian von Schoultz ja Marie Henriette Florence von Schoultz ja puoliso vuodesta 1896 Ingrid Elisabet Idestam. Von Schoultz tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1887 ja opiskeli vuoriteknistä ja metallurgian alaa Helsingissä ja Tukholmassa. Hän toimi insinöörinä kenttätykistön varikolla 1889–1906 ja työskenteli myös useissa rauta- ja terästehtaissa Venäjällä. Suomen teollisuudenharjoittajien keskinäisen palovakuutusyhtiön matkatarkastaja hän oli vuodesta 1902.
Von Schoultz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Lähi-itä
400px|thumb|Lähi-idän valtiot. Joissain määritelmissä Turkkia ei lueta Lähi-itään. 400px|pienoiskuva|Lähi-idän kartta.
Lähi-itä on alue, johon kuuluvat lounaisen Aasian maat ja Egypti. Lähi-idän maantieteellisiä ja historiallisia alueita ovat muun muassa Mesopotamia, Levantti, Syyria ja Arabia.
Valtiot
Seuraavat maat katsotaan yleensä osaksi Lähi-itää:
Myös Turkki luetaan joskus Lähi-itään.
Kypros kuuluu maantieteellisesti Lähi-itään, mutta sen historia ja kulttuuri ovat pääosin kreikkalais-turkkilaista, joten se lasketaan historiallisesti ja kulttuurillisesti Eurooppaan ja Aasiaan.
Suurelta osin yhtenäisen kulttuurin takia Lähi-itä ulotetaan joskus kattamaan myös koko Pohjois-Afrikan eli Maghrebin maat.
Poliittisissa yhteyksissä Lähi-idällä tarkoitetaan usein erityisesti niitä valtioita, jotka ovat osallisina arabien–Israelin konfliktissa.
Etniset ryhmät
Lähi-idän suurimman etnisen ryhmän muodostavat arabit. Iranissa valtaväestönä ovat persialaiset, Israelissa juutalaiset. Kyproksessa asuu kreikkalaisia ja turkkilaisia. Lisäksi alueen eri maissa asuvia kansallisia vähemmistöjä ovat kurdit, assyrialaiset, syyrialaiset, armenialaiset, azerit, tšerkessit ja georgialaiset.
Kielet
Arabia, noin 300 miljoonaa puhujaa, on valtakielenä muissa Lähi-idän maissa paitsi Israelissa  heprea~5 miljoonaa puhujaa ja Iranissa persia jota puhuu 52,8 miljoonaa.
Kyproksessa puhutaan kreikkaa ja turkkia.
Näiden lisäksi kurdin kielellä on arviolta 30–40 miljoonaa puhujaa.
Osa Israeliin muuttaneista siirtolaisista puhuu englantia, romaniaa tai venäjää.
Uskonnot
Lähi-itä on monien uskontojen kuten kristinuskon, islamin, juutalaisuuden, jesidismin ja Iranin mithralaisuuden, zarathustralaisuuden, manikealaisuuden ja bahá'in syntypaikka ja hengellinen keskus. Keskiajalta lähtien islam on ollut valtauskontona melkein koko Lähi-idässä.
Talous
Monet Lähi-idän alueet, kuten Gaza ja Jemen, ovat erittäin köyhiä, toiset taas, kuten Qatar, Arabiemiraatit ja Saudi-Arabia, ovat viime vuosikymmeninä vaurastuneet alueen runsaiden maaöljyvarojen ansiosta.
Maailmanpankin World Development Indicators -tietokannan mukaan (julkaistu 1.6.2009) Lähi-idän kolme suurinta taloutta olivat vuonna 2008 Turkki, Saudi-Arabia ja Iran.
Historia
Maanviljelyn taito syntyi Lähi-idässä noin kymmenentuhatta vuotta sitten. Jo ennen vuotta 3000 eaa. kehittyivät sekä Mesopotamiassa että Egyptissä ensimmäiset varhaiset korkeakulttuurit ja varsinaiset valtiot, ja kummassakin maassa tunnettiin jo kirjoitustaito. Mesopotamiassa valtaväestönä olivat ensin sumerit, myöhemmin babylonialaiset ja assyrialaiset.
Assyria yritti 700- ja 600-luvuilla eaa. valloittaa koko Lähi-idän, mutta tuli lopulta voitetuksi ja tuhoutui kokonaan. Tämän jälkeen Babylonia tuli varsinkin Nebukadressarin aikana vielä joksikin ajaksi suurvallaksi. Mutta 500-luvulla eaa. Persian kuningas Kyyros II Suuri perusti valloituksillaan laajan, koko Lähi-idän käsittäneen valtakunnan, joka ulottui Aigeianmereltä Intian rajoille saakka ja johon kuului myös Mesopotamia. Hänen seuraajansa Kambyses II valloitti sittemmin Egyptinkin.
Persian suurvalta kesti noin kaksisataa vuotta, kunnes sen kukisti Makedonian hallitsija Aleksanteri Suuri. Hänen jälkeensä kreikkalainen kulttuuri levittäytyi laajalle Lähi-itään, ja monia alueen valtioita hallitsivat kreikkalaisperäiset hallitsijasuvut. Tämänaikaista kulttuurimuotoa sanotaan hellenismiksi. Viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskumme alkua Rooman valtakunta valloitti koko Välimeren rannikon, ja muuta osaa Lähi-idästä hallitsi Parthia.
Kun Rooman valtakunta vuonna 395 jakautui kahtia, Välimeren itärannikko tuli kuulumaan Bysanttiin. Kristinusko tuli alueella valtauskonnoksi. 600-luvulla Persian raunioille syntynyt arabivaltakunta yhdisti Lähi-idän ja Persian yhdeksi jättivaltakunnaksi, jonka uskonnoksi kehittyi 800-luvulle tultaessa kristillisiä ja persialaisia vaikutteita yhdistänyt islam. Niistä ajoista nykyaikaan saakka islam on ollut alueella valtauskontona ja arabia ylivoimaisesti laajimmalle levinneenä kielenä.
Eurooppalaiset tekivät vuodesta 1095 lähtien joukon ristiretkiä varsinkin Palestiinan valloittamiseksi kristityille, mikä joksikin ajaksi onnistuikin, mutta sittemmin arabit saivat vallatuksi alueen takaisin. Alueelle tekivät hävitysretkiä myös Keski-Aasiasta tulleet mongolit Tsingis-kaanin ja hänen seuraajiensa aikana. Seuraavien vuosisatojen kuluessa Osmanien valtakunta valloitti vähitellen melkein koko Lähi-idän ja piti sitä hallinnassaan ensimmäiseen maailmansotaan (1914–1918) saakka.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen monet Osmannien valtakunnalle kuuluneet alueet jaettiin Britannian ja Ranskan kesken Kansainliiton mandaattialueina. Britannian hallintaan joutuivat täten Palestiina ja Irak, Ranskan hallintaan taas Syyria. Sitä vastoin Egypti ja Saudi-Arabia itsenäistyivät muutaman vuoden kuluttua ensimmäisen maailmansodan jälkeen, samoin kuin myöhemmin mandaattialueetkin, ensimmäisenä Irak vuonna 1932.
Palestiinaan muutti 1800-luvun lopulta lähtien sionistisen liikkeen vaikutuksesta suuri joukko juutalaisia, jotka vaativat oman valtionsa perustamista alueelle. Tämä toteutuikin vuonna 1948, jolloin YK päätti jakaa Palestiinan juutalais- ja arabivaltioon, minkä jälkeen Israel itsenäistyi. Samalla sai kuitenkin alkunsa myös nykyaikaan saakka jatkunut arabien-Israelin konflikti, joka on useita kertoja johtanut sotiinkin. Näistä sodista huomattavimpia ovat olleet Israelin itsenäisyyssota 1948–1949, Suezin kriisi 1956, kuuden päivän sota 1967, Jom kippur -sota 1973 ja Libanonin sota 1982 sekä palestiinalaisten intifadat 1987–1993 ja uudestaan vuodesta 2000. Israel soti Gazassa vuosina 2008–2009, 2012 ja 2014 vastauksena sieltä ammuttuihin raketteihin. Vuonna 1979 tapahtui Iranissa islamilainen vallankumous. Irak ja Iran sotivat keskenään 1980–1988. Vuosina 1990–1991 oli Persianlahden sota ja 2003–2011 Irakin sota, joka sai alkunsa siitä, kun Yhdysvallat epäili Irakin kehittelevän joukkotuhoaseita. Monissa Lähi-idän valtioissa on ollut melko itsevaltainen hallinto, ja talousvaikeudet kasvaneet väestönkasvun myötä. Vuosina 2010–2011 tapahtui Lähi-idässä kansannousujen sarja, Arabikevät. Se johti monissa maissa vallanvaihdoksiin. Eräs Arabikevään seuraus oli Syyrian sisällissota, joka aiheutti valtavan humanitaarisen katastrofin ja pakolaiskriisin. Irakin ja Syyrian sisällissodat mahdollistivat maailmanlaajuiseen kalifaattiin pyrkivän Isis-järjestön luoda oma valtionsa.
Emma Puikkonen
Emma Puikkonen (s. 1974 Hämeenlinna) on suomalainen kirjailija. Hän myös opettaa sanataidetta ja teatteria. Hänen teoksensa Eurooppalaiset unet (2016) oli ehdolla Finlandia-palkinnon ja Tulenkantaja-palkinnon saajaksi.
Sword
Sword oli 1980-luvun alkupuolella perustettu quebecläinen heavy metal -yhtye, joka julkaisi kaksi albumia. Rick ja Dan Hughes perustivat Swordin Saint Brunon kaupungissa Montrealin eteläpuolella. Yhtyeen musiikkia leimasivat aggressiiviset riffit, voimakas rumpusoundi sekä laulaja Hughesin normaalin, käheähkön lauluäänen sekä kiljunnan vuorottelu. Sword lämmitteli kiertueella Motörheadia ja Alice Cooperia sekä Metallicaa heidän Master of Puppets -kiertueellaan vuonna 1986. Sword ei kuitenkaan koskaan saavuttanut suurempaa valtavirran menestystä ja hajosi toisen albuminsa jälkeen.
Emma Puikkonen
Puikkonen opiskeli Kallion ilmaisutaiteen lukiossa ja sen jälkeen vuoden Oriveden Opiston sanataidelinjalla. Hän valmistui teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Turun taideakatemiasta 2000. Puikkonen on opiskellut myös kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän oli mukana perustamassa Turussa Manilla-kulttuuritehdaskiinteistössä toimivaa TEHDAS teatteri -ammattiteatteritilaa sekä turkulaisen esittävän taiteen Iholla-ryhmää. Puikkonen toimi Varsinais-Suomen läänin kirjallisuuden ja teatterin läänintaiteilijana 2000-luvulla.
Puikkosen esikoisromaani Turkulainen näytelmä ilmestyi vuonna 2001 ja oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Teos on Puikkosen tulkinta Josef Julius Wecksellin vuonna 1862 ilmestyneestä Daniel Hjort -näytelmästä, ja sai alkunsa Juha Hurmeen Turun taideakatemiassa vetämässä käsikirjoitustyöpajassa.
Kirjailija Arja Puikkonen on Emma Puikkosen äiti. Heidän yhteinen teoksensa Äänihäkki oli Topelius-palkintoehdokkaana 2017. Puikkosen teos Musta peili oli vuoden 2022 Runeberg-palkintoehdokas. Se valittiin vuonna 2023 myös yhdeksi Suomen Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkintoehdokkaista.
Puikkonen asuu Helsingissä.
Black Uhuru
Heidän tilallensa Black Uhuruun tulivat Michael Rose ja Errol "Jay" Wilson. Trio levytti ensimmäisen albuminsa Love Crisis vuonna 1977, joka julkaistiin myöhemmin uudelleen vuonna 1981 nimellä "Black Sounds of Freedom". Albumin tuottajana toimi Prince Jammy. Heidän taustayhtyeensä toimivat keskeisinä jäseninä rumpali Sly Dunbar ja basisti Robbie Shakespeare, paremmin tunnettuina taiteilijanimellä Sly & Robbie.
Vuonna 1981 Errol Wilsonin tilalle tuli Sandra "Puma" Jones, joka lisäsi yhtyeen soundiin erottuvuutta muista aikalaisyhtyeistä. Yhtye julkaisi 80-luvun alkupuolella suosituimmat albuminsa Black Uhuru, Red, Tear it up, Chill out sekä Anthem. Näistä viimeksi mainittu voitti Yhdysvalloissa Grammy-palkinnon vuonna 1985.
Palkinnon saamisen jälkeen Rose lähti bändistä sisäisten ristiriitojen vuoksi ja Junior Reid tuli hänen tilalleen vuoteen 1989 saakka. Puma Jones menehtyi vuonna 1990 syöpään.
Vuonna 1990 alkuperäisjäsenet Spencer, Dennis ja Simpson palasivat vielä yhteen tekemällä vielä muutamia albumeita sekä kiertuetta 90-luvun puoleen väliin saakka. Tämän jälkeen yhtyeeltä on vielä ilmestynyt kokoelmia, uudelleen julkaisuja, dub- versioita ja uusia miksauksia.
Diskografia
Julkaisija: Hip-O Select, Päivämäärä: 09.30.04'
Julkaisija: Ras / Sanctuary, Päivämäärä: 08.10.04
Julkaisija: Mango, Päivämäärä: 07.29.03
Julkaisija: Island, Päivämäärä: 07.29.03
Julkaisija: Island Records, Päivämäärä: 07.29.03
Julkaisija: Island Records, Päivämäärä: 08.13.02
Julkaisija: Dressed To Kill - (import), Päivämäärä: 05.22.01
Julkaisija: Island, Päivämäärä: 02.27.01
Julkaisija: Dressed to Kill, Päivämäärä: 01.01.01
Julkaisija: Tabou 1, Päivämäärä: 06.27.00
Julkaisija: Hip-O Records, Päivämäärä: 03.14.00
Julkaisija: Artists Only, Päivämäärä: 04.20.99
Julkaisija: Five Star General, Päivämäärä: 10.13.98
Julkaisija: Culture Press, Päivämäärä: 01.01.94
Julkaisija: Mesa/Bluemoon, Päivämäärä: 01.01.94
Julkaisija: Mango, Päivämäärä: 09.21.93
Päivämäärä: 06.08.93
Julkaisija: Mesa/Bluemoon, Päivämäärä: 01.01.93
Julkaisija: Mesa/Bluemoon, Päivämäärä: 07.02.92
Julkaisija: Mesa/Bluemoon, Päivämäärä: 01.01.92
Päivämäärä: 06.01.91
Julkaisija: Sonic Sounds, Päivämäärä: 01.01.91
Julkaisija: Mesa/Bluemoon, Päivämäärä: 01.01.91
Julkaisija: Rhino Records, Päivämäärä: 01.01.90
Julkaisija: Mesa/Bluemoon, Päivämäärä: 01.01.90
Julkaisija: Rohit Records, Päivämäärä: 01.01.88
Julkaisija: RAS Records, Päivämäärä: 01.01.87
Ei-kenenkään-maa
thumb|[[Ensimmäinen maailmansota|Ensimmäisen maailmansodan ei-kenenkään-maata Ranskassa lähellä Lensiä]] Ei-kenenkään-maa on maa-alue, joka ei ole minkään valtion tai ryhmittymän hallitsema. Yleisimmin käsitettä ”ei-kenenkään-maa” käytetään sodassa rintamalinjojen välisestä alueesta tilanteessa, jossa osapuolet ovat jumiutuneet asemasotaan juoksuhautoihinsa ja linjojen väliin jää vyöhyke, joka ei ole kummankaan osapuolen hallinnassa.
Black Uhuru
Diskografia
Julkaisija: RAS Records, Päivämäärä: 01.01.86
Julkaisija: Palm, Päivämäärä: 01.01.85
Julkaisija: Palm, Päivämäärä: 01.01.84
Julkaisija: Mango, Päivämäärä: 09.01.83
Julkaisija: Palm, Päivämäärä: 12.01.82
Julkaisija: Mango, Päivämäärä: 01.01.82
Julkaisija: Shanachie Records, Päivämäärä: 01.01.81
Julkaisija: Mango, Päivämäärä: 01.01.81
Päivämäärä: 01.01.81
Julkaisija: Heartbeat, Päivämäärä: 01.01.81
Julkaisija: Mango, Päivämäärä: 01.01.80
Päivämäärä: 01.01.79
Päivämäärä: 01.01.77
DJ Project
thumb|right|250px|DJ Project esiintymässä [[Timişoarassa 9. toukokuuta 2010.]] DJ Project on romanialainen dancemusiikkia soittava kokoonpano, jonka perustajiin kuuluvat tuottajat Gino Manzotti (Handke Giuseppe) ja DJ Maxx (Ovidiu Florea) sekä laulaja Elena Baltagan. Yhtye perustettiin Timişoarassa vuonna 2000 ja he julkaisivat ensimmäisen albuminsa, Experiencen vuonna 2001.
Roy Book Binder
Laivastossa soittamisen aloittanut Book Binder keikkaili itärannikon kahviloissa 1960-luvun alussa. Hän tutustui Reverend Gary Davisiin, josta tuli hänen mentorinsa ja Book Binderista sokean muusikon autonkuljettaja. Book Binder aloitti levytysuransa hiljalleen äänittämällä muutamia singlejä Kicking Mule ja Blue Goose -merkeille vuonna 1968. Vuonna 1969 hän kiersi Englantia yhdessä Arthur "Big Boy" Crudupin ja Homesick Jamesin kanssa ja julkaisi seuraavana vuonna ensimmäisen albuminsa Travelin' Man Adelphi-merkillä.
DJ Project
Vuoden 2006 MTV Europe Music Awardsissa yhtye palkittiin kategoriassa "Paras romanialainen esittäjä".
Roy Book Binder
Book Binder aloitti yhteistyön viulisti Fats Kaplinin kanssa vuonna 1973 ja he levyttivät albumin Git Fiddle Shuffle samana vuonna. Duo soitti yhdessä kolmisen vuotta, kakkosalbumi Ragtime Millionare ilmestyi vuonna 1976. Tämän jälkeen Book Binder osti vakituiseksi asunnokseen asuntoauton, jolla alkoi kiertää Yhdysvaltoja ja keikkailla.
Book Binder on julkaissut kaikkiaan seitsemän albumia ja opettaa usein kitaransoittoa Fur Peace Ranchilla yhdessä muun muassa Jorma Kaukosen kanssa.
DJ Project
Vuosina 2006 ja 2007 yhtye on saavuttanut palkinnon MTV Romania Awardsissa kategoriassa "Paras tanssiryhmä".
Kesäkuun 2007 lopulla he julkaisivat kuudennen, Două Anotimpuri-studioalbuminsa.
Alkuvuodesta 2008 Robbins Entertainment levitti sanomaa DJ Projectista Yhdysvaltoihin julkaisemalla siellä yhtyeen ensimmäisen yhdysvaltain julkaisun, Before I Sleepin. Albumia markkinoidaan siellä nimen "Elena" alaisena kuten Englannissa. Se julkaistiin ITunesissa 18. maaliskuuta 2008 ja se tuli saataville CD-formaattina 1. huhtikuuta 2008.
Jean-Vincent Ondo Eyene
Jean-Vincent Ondo Eyene (s. 22. tammikuuta 1960) on gabonilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. heinäkuuta 1990 ja nimitettiin Oyemin hiippakunnan piispaksi 17. helmikuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Roberto Cassari, jota avustivat Basile Mvé Engone ja André Fernand Anguilé.
DJ Project
Vuonna 2009 Elena Baltagan (nykyisin tunnetaan nimellä Ellie White) jätti yhtyeen soolouran takia. Gino ja Maxx löysivät lopulta uuden paikkansa Giuliassa (entisessä Candyssä).
Diskografia
Albumit
George Grosz
thumb|George Grosz George Grosz (26. heinäkuuta 1893 Berliini – 6. heinäkuuta 1959 Länsi-Berliini) oli saksalainen taidemaalari. Hän oli näkyvä hahmo Berliinin dadaskenessä ja Neue Sachlichkeit -liikkeessä.
Grosz sai syntyessään nimen Georg Ehrenfried Groß, mutta hän muutti sen nykyisin tunnettuun muotoon vuonna 1916. Hän sai vapautuksen palveluksesta kesken ensimmäistä maailmansotaa. Hän joutui sodan jälkeen kahnauksiin viranomaisten kanssa saksalaista yhteiskuntaa parodisoivilla maalauksillaan.
Grosz kuului kommunistipuolue KPD:hen vuosina 1919–1922. Hän lähti tammikuussa 1933 Saksasta ja asettui ihannoimiinsa Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1938. Hänen omaelämäkertansa A Little Yes and a Big No ilmestyi vuonna 1946. Hänet nimitettiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi vuonna 1954.
Grosz päätti 1950-luvun lopulla palata Saksaan ja asettui Länsi-Berliiniin, jossa hän kuoli tapaturmaisesti kaaduttuaan portaissa 65-vuotiaana.
Ra'annana
Ra'annana on kaupunki Israelissa Keski-Israelin hallintoalueella. Kaupungin perustivat Yhdysvalloista saapuneen juutalaiset siirtolaiset vuonna 1922 ja sen asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 71 686.
Historia
thumb|vasen|Ra'annanaa valokuvassa vuodelta 1927. Ra'annanan moshavah perustettiin vuonna 1922. Sen ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia siirtolaisia Yhdysvalloista. Alueen maan osti Palestine Land Development Company ja siirtolaiset alkoivat aluksi kasvattaa karjaa. Toiminta ei kuitenkaan ollut kovin tuottoisaa. 1930-luvulla alettiin hyödyntää alueen runsaita pohjavesivarantoja, joita käytettiin sitrusviljelmien perustamiseen. Samaan aikaan paikalle saapui uusia siirtolaisia. Sitrushedelmien kysyntä romahti toisen maailmansodan aikana ja maataloutta monipuolistettiin. Paikalle alkoi myös kehittyä teollisuutta. Sionistit Yhdysvalloista ja Etelä-Afrikasta rahoittivat uusien asuintalojen rakentamista. Vuonna 1947 kaupungin asukasluku oli 3 800. Kaupungin kasvu nopeutui vuoden 1948 Israelin itsenäisyyssodan jälkeen ja vuonna 1968 asukkaita oli jo 11 900. Kaupungin kasvaessa se nieli itseensä entisiä maatalousalueita. Vuonna 1981 Ra'annana sai kaupungin aseman.
Talous
Ra'annana on Tel Avivin kaupungin reunavyöhykettä ja sinne on keskittynyt eri alojen teollisuutta. Korkean teknologian yrityksistä kaupungissa toimii esimerkiksi Amdocs.
Väestö
Ra'annanan asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 71 686. Monet kaupungin juutalaiset siirtolaiset ovat saapuneet englanninkielisistä maista.
Alec John Such
Alexander ”Alec” John Such (14. marraskuuta 1951 Yonkers, New York, Yhdysvallat – 2022 ) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet muistetaan parhaiten urastaan Bon Jovi -yhtyeen alkuperäisenä basistina. Such soitti yhtyeessä sen perustamisesta vuonna 1983 vuoteen 1994, jolloin hänet erotettiin yhtyeestä live-esiintymisissä ilmenneiden ongelmien vuoksi. Bon Jovin muut jäsenet eivät halunneet ottaa Suchin tilalle virallista korvaajaa, joten vuodesta 1994 yhtyeen basistina on toiminut sessiomuusikko Hugh McDonald.
Bon Jovin jälkeen Such manageroi New Jerseyn alueen yhtyeitä, ja hän myös omisti moottoripyöräliikkeen New York Cityssä. Hän kuitenkin vetäytyi pois musiikkialalta, eikä vaikuttanut eronsa jälkeen enää muusikkona. Such kuitenkin esiintyi Bon Jovin kanssa kahdesti erottamisensa jälkeen, 2001 One Wild Night-kiertueen päätöskonsertissa Giants Stadiumilla sekä 2018 tilaisuudessa, jossa yhtye vihittiin Rock and Roll Hall of Fameen. Bon Jovin Instagram -sivulla kerrottiin 5. kesäkuuta 2022 hänen kuolleen.
Raivo (täsmennyssivu)
Raivo voi viitata esimerkiksi seuraaviin:
Agía Paraskeví
Agía Paraskeví (, ”Pyhä Paraskeva”) voi viitata seuraaviin Kreikan paikkoihin:
Jeanette Thompson
Jeanette Thompson (s. 1965) on yhdysvaltalainen konsertti- ja oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Arvid Michael af Schultén
Arvid Michael (Mikael) af Schultén (15. syyskuuta 1861 Piikkiö – 7. tammikuuta 1909 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, toimittaja, tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Jeanette Thompson
Thompson sai toisen palkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa vuonna 1988. Hän tulkitsi finaalissa ohjelman, joka koostui Henri Duparcin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Edward Boatnerin, Alfredo Catalanin ja Gian Carlo Menottin sävellyksistä. Thompson on saavuttanut arvostelumenestyksiä muun muassa Giuseppe Verdin Requiemin esityksestä Carnegie Hallista. Hänen muuhun konserttiohjelmistoonsa ovat kuuluneet muiden muassa Johannes Brahmsin Saksalainen sielunmessu, Gioacchino Rossinin Stabat Mater ja Francis Poulencin Gloria.
Arvid Michael af Schultén
Af Schulténin vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos, vapaaherra Otto Reinhold af Schultén ja Naema Aurora von Haartman. Af Schultén tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1880 ja työskenteli Nya Pressenin toimittajana, mutta oli myös tilanomistaja Nauvossa. Hänet tunnettiin lisäksi teatterikriitikkona.
Jeanette Thompson
Thompson teki Toledon sinfoniaorkesterin kanssa ensimmäisen esiintymisensä Benjamin Brittenin War Requiemissa huhtikuussa 1995. Hänet kutsuttiin esittämään Toledon sinfoniaorkesterin kanssa myös Richard Straussin Vier letzte Lieder toukokuussa 1997. Thompson on esiintynyt myös useiden muiden orkesterien kanssa ja pitänyt sooloresitaaleja paitsi Yhdysvalloissa, myös Kamerunissa, Keniassa ja Zairessa (Kongon demokraattinen tasavalta). Hän on tehnyt opetustyötä Dokuz Eylül -yliopiston valtionkonservatoriossa Turkin Izmirissä.
Arvid Michael af Schultén
Af Schultén oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894 ja 1905–1906.
Jan Thore Grefstad
Jan Thore Grefstad (s. 30. tammikuuta 1978, Tromssa) on norjalainen heavy metal -laulaja. Tällä hetkellä hän laulaa yhtyeissä Saint Deamon ja Wild Willy's Gang. Hän on toiminut myös Frostmoonin ja Highland Gloryn laulajana.
The Allman Brothers Band
The Allman Brothers Band oli yhdysvaltalainen yhtye, jonka musiikille on ominaista rockin, bluesin, jazzin ja countryn ainesten yhdistäminen sekä lavaesiintymisten improvisoidut, pitkätkin osuudet. Yhtye perustettiin Jacksonvillessä, Floridassa 26. maaliskuuta 1969. Tuota ennen yhtyeen jäsenet olivat vaikuttaneet paikallisissa yhtyeissä Allman Joys ja Hourglass. Yhtye oli suosittu kotimaassaan, mutta esimerkiksi Euroopassa se on saanut paljon vähemmän huomiota.
Allman Brothersin suurimpia hittejä oli vuoden 1973 ”Ramblin’ Man”. Sovitus yhtyeen instrumentaalikappaleesta ”Jessica” toimi pitkään BBC:n autoiluviihdeohjelman Top Gear tunnusmusiikkina. Tunnettuja kappaleita ovat myös ”Whipping Post” ja ”Midnight Rider”. Allman Brothers Bandia pidetään yhtenä southern rockin maineikkaimpana edustajana.
Yhtye koki kolauksen, kun sen suuresti arvostettu kitaristi Duane Allman kuoli moottoripyöräonnettomuudessa vuonna 1971 ja basisti Berry Oakley kuoli vastaavassa onnettomuudessa vuotta myöhemmin 1972. Yhtye ei kuitenkaan lopettanut silloin, vaan vasta vuoden 2014 lokakuussa.
Hakuteoksessa St. James Encyclopedia of Popular Culture (Gale, 2000) Jon Klinkowitz kutsuu Allman Brothers Bandia Yhdysvaltojen vastaukseksi 1960-luvun britti-invaasiolle. Hänen mukaansa yhtyeen improvisoiva country-rock-tyyli oli hyvin amerikkalaista, ja yhtyeen suosio vaikutti merkittävästi Yhdysvaltojen etelävaltioiden kulttuuriseen nousuun, joka huipentui Jimmy Carterin valintaan maan presidentiksi. Klinkowitzin mukaan Allman Brothers myös ensimmäisenä otti onnistuneesti käyttöön kahden soolokitaristin ja kahden rumpalin kokoonpanon.
Perustaminen ja varhaiset vaiheet
Veljekset Duane ja Gregg Allman varttuivat Daytona Beachissa, Floridassa. 1960-luvun alussa Gregg aloitti kitaransoiton ja sai veljensäkin innostumaan siitä. Duane jopa lopetti opiskelun keskittyäkseen soittamiseen ja hänestä tuli lopulta veljeään taitavampi kitaristi. Veljesten kiinnostus musiikkiin oli alkanut heidän käytyään B. B. Kingin konsertissa. Duane perehtyi erityisesti slide-kitaran soittamiseen. Gregg siirtyi soittamaan Hammond B3 -urkuja ja laulamaan. Heidän ensimmäinen yhtyeensä oli nimeltään Allman Joys. Allman Joysin äänityksiä julkaistiin myöhemmin Allman Brothersin menestyksen myötä albumilla Allman Joys - Early Allman vuonna (1973). Yhtyeen musiikki oli blues- ja soul-vaikutteista
Vuonna 1967 Duane ja Gregg perustivat uuden yhtyeen nimeltä The Hour Glass. Uusi yhtye sai levytyssopimuksen Liberty-merkille ja vaikutti Los Angelesissa esiintyen Whisky a Go Gossa. Hour Glass levytti albumit Hour Glass (1967) sekä Power Of Love (1968). Yhtye äänitti myös kolmannen albumin Muscle Shoalsissa Alabamassa, mutta levy-yhtiö ei ollut vakuuttunut siitä eikä suostunut julkaisemaan sitä. Liberty toivoi Gregg Allmanin levyttävän sooloalbumin, joka ei kuitenkaan valmistunut.
Syksyllä 1968 Hour Glassin hajottua Duane Allman muutti Jacksonvilleen, Floridaan ja liittyi paikalliseen 31st Of February-nimisen folk-yhtyeeseen, jossa oli mukana rumpali Butch Trucks. Duane päätti valita musiikin ammatikseen ja aloitti työskentelyn studiomuusikkona. Gregg Allman asui vielä jonkin aikaa Los Angelesissa ja aikoi opiskella hammaslääkäriksi.
Alkuajat Duane Allmanin johdossa
thumb|right|240px|Duane Allman, yhtyeen perustaja ja alkuperäinen kitaristi.
Pohjolan Työ
Pohjolan Työ oli Oulussa vuosina 1937–2011 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti. Sen levikkialueena oli Pohjois-Pohjanmaa, Kainuu ja Lappi.
The Allman Brothers Band
Alkuajat Duane Allmanin johdossa
Studiomuusikkona toimiessaan Duane Allmanin lahjakkuus huomattiin ja hän pääsi mukaan studiosessioihin lähinnä Fame-studiolle Muscle Shoalsissa Alabamassa. Tunnettuja artisteja joiden levytyksillä Duane soitti ovat Derek and the Dominos, Boz Scaggs, Aretha Franklin, Wilson Pickett ja Otis Rush. Duanen slide-kitaralla soittama soolo Derek and the Dominosin "Layla" -kappaleessa on hänen tunnetuimpia levytyksiään. Hän levytti myös omaa sooloalbumiaan, mutta se ei valmistunut hänen elinaikanaan. Albumin materiaalia on kuitenkin julkaistu kokoelmilla Duane Allman An Anthology I (1972) ja An Anthology II (1974). Duanen slide-kitaran soitto toi erityistä huomiota hänelle. Slide-kitara oli myös yksi The Allman Brothers Bandin tavaramerkeistä koko uran ajan.
Duane tahtoi myös perustaa oman yhtyeen ja kutsui veljensä Greggin muuttamaan Jacksonvilleen, sillä ei voinut kuvitella ketään muuta solistikseen. The Allman Brothers Bandia olivat perustamassa Duane Allman (kitara), Gregg Allman (urut ja laulu) sekä Butch Trucks (rummut). Lisäksi alkuperäiseen kokoonpanoon liittyivät Second Coming-yhtyeessä aiemmin soittaneet Dickey Betts (kitara) ja Berry Oakley (basso). He olivat tunteneet toisensa jo pitkään oltuaan yhteisillä keikoilla. Yhtyeen ensimmäiset harjoitukset pidettiin huhtikuussa 1969, joissa Duane totesi heidän löytäneen jotain säilyttämisen arvoista. Kokoonpanoon liittyi myös toinen rumpali Jaimoe, joka oli aiemmin soittanut Otis Reddingin yhtyeessä ja myös Duanen kanssa. Muut jäsenet eivät aluksi ymmärtäneet Duanen tahtoa hankkia kaksi rumpalia. Duane selitti haluavansa yhtyeeseen samanlaisen grooven kuin kahta rumpalia käyttäneet Otis Redding ja James Brown.
Pohjolan Työ
Perustaminen ja alkuvaiheet
Vuoden 1938 alusta säännöllisesti ilmestynyt Pohjolan Työ julisti tavoitteekseen työväen järjestäytymisen taisteluun taloudellisten ja valtiollisten oikeuksiensa sekä kansanvallan puolesta. Kuudesti viikossa ilmestynyt, yleensä neli- tai kuusisivuinen lehti toimitettiin ja painettiin Kirjateollisuuden tiloissa Oulun Pakkahuoneenkadulla. Se saavutti nopeasti noin 5 000 kappaleen levikin ja menestyi taloudellisesti varsin tyydyttävästi. Riittämättömistä toimitusresursseistaan huolimatta Pohjolan Työ pyrki sotavuosinakin olemaan täyden palvelun sanomalehti, joka tarjosi lukijoilleen monipuolisen annoksen ulkomaan- ja kotimaanuutisia, tietoa poliittisesta ja ammatillisesta työväenliikkeestä sekä kulttuuria, urheilua ja viihdettä. Se suhtautui sotaan realistisesti ja vierasti yhteistyötä Natsi-Saksan kanssa.
Taantuminen järjestölehdeksi
Sotien jälkeen Pohjois-Suomen kansandemokraatit perustivat oman Kansan Tahto -lehden. Pohjolan Työ luovutti vuokraamansa kirjapainon vuonna 1946 Työväen Kirjateollisuudelle, jonka määräysvalta jaettiin tasan kansandemokraattien ja sosiaalidemokraattien kesken. Kannatustaan menettäneen SDP:n lehden levikki laski ja se ajautui vakaviin talousvaikeuksiin. Pohjolan Työ joutui supistamaan toimintaansa ja vuonna 1953 sen ilmestymistiheyttä harvennettiin kolmeen kertaan viikossa. Kansandemokraattien käsiin joutuneen Kirjateollisuuden tilalle hankittiin T-lehdistö Oy:n avulla entisen Laatokka-lehden kirjapaino, jonka omistajaksi perustettiin PT-paino Oy. Uudet toimitilat saatiin työväenyhdistyksen omistamalta Teatteritalon tontilta. Lehden ensimmäiset numerot omassa kirjapainossa painettiin maaliskuussa 1954.
The Allman Brothers Band
Alkuajat Duane Allmanin johdossa
Capricorn -levy-yhtiön perustanut Phil Walden oli pitänyt Duanen soitosta kuultuaan häntä studiosessioissa ja teki levytyssopimuksen The Allman Brothers Bandin kanssa. Pitkällisen harjoittelun jälkeen yhtye matkusti New Yorkiin äänittämään ensimmäistä studioalbumiaan, joka ilmestyi marraskuussa 1969 nimellä The Allman Brothers Band. Albumi äänitettiin ja miksattiin kahdessa viikossa ja se on saanut hyviä arvioita. Ilmestyessään debyyttialbumi myi kuitenkin vaatimattomasti. Albumi sisältää tanakkaa bluesvaikutteista soittoa. Siltä muodostuivat klassikoiksi kappaleet "Whipping Post" ja "Dreams".
Yhtye muutti asumaan Maconin kaupunkiin Georgiaan. Berry Oakley osti vaimonsa kanssa suuren maalaistalon, jonne koko yhtye muutti roudareineen ja ystävineen asumaan. Taloa kutsuttiin nimellä "Big House". The Allman Brothers Band piti majaa talossa ja harjoitteli siellä. Yhtye piti myös moottoripyöräilystä kaupungissa, H&H Restaurant -ravintolasta, psykedeelien käyttämisestä sekä Maconin hautausmaalla oleskelusta, jossa he kirjoittivat kappaleita.
Pohjolan Työ
Taantuminen järjestölehdeksi
Säästötoimien seurauksena Pohjolan Työ muuttui täyden palvelun uutislehdestä sosiaalidemokraattiseksi järjestölehdeksi, jonka kehittämiseen ei ollut varoja eikä riittävästi tarmoa. Sen sisältöä leimasi taistelu kommunisteja ja sittemmin skogilaisia, maalaisliittoa ja Kekkosta vastaan. SDP:n 1950-luvun puoluehajaannuksesta lehti selvisi melko vähin vaurioin. Oulun kovassa lehtikilpailussa se jäi kuitenkin selvästi Kalevan, Kansan Tahdon ja Liiton varjoon.
Uuteen nousuun
1950-luvun lopussa ja 1960-luvulla Pohjolan Työ kamppaili olemassaolostaan ja pääsi SDP:n kannatuksen lisääntymisen myötä vähitellen uuteen nousuun. Sen kirjapainoyhtiö PT-paino hankki vuonna 1969 uuden rotaatiokoneen ja rakensi uuden toimitalon Karjasillan Ahjotielle. SDP:n uudistumisen sekä valtion ja ammattiyhdistysliikkeen tuen ansiosta voitiin ryhtyä kehittämään myös lehden sisältöä. 1970-luvun puolivälistä lähtien Pohjolan Työn muuttui ay- ja palkansaajalehden suuntaan ja sen toimittajakunta, sivumäärä, levikki ja liikevaihto kasvoivat. Levikki oli enimmillään noin 8 500 kappaletta vuonna 1978. Oulun toimituksen lisäksi lehdellä oli aluetoimittajat Kemissä, Kajaanissa, Raahessa ja Rovaniemellä. Vanhentuneesta painokoneesta luovuttiin vuonna 1976, jolloin lehden painatus siirrettiin Kalevan kirjapainoon. Samalla siirryttiin valoladontaan ja tabloid-kokoon. Tietokonepohjainen tekstinvalmistus otettiin käyttöön vuonna 1985.
The Allman Brothers Band
Alkuajat Duane Allmanin johdossa
Seuraava studioalbumi Idlewild South (1970) äänitettiin juuri Maconissa. Dickey Betts alkoi säveltää kappaleita Gregg Allmanin ohella. Idlewild South sisältää Bettsin kirjoittamat hittikappaleet "In Memory Of Elizabeth Reed" ja "Revival". Gregg Allmanin kirjoittamista kappaleista "Midnight Riderista" tuli The Allman Brothersin tunnetuimpia hittejä. Idlewild South menestyi debyyttialbumia paremmin ja nousi myyntitilastoissa Top-40:een.
Pohjolan Työ
Uuteen nousuun
Vuonna 1979 hyväksytyn toiminta-ajatuksen mukaan Pohjolan Työstä pyrittiin kehittämään Pohjois-Suomen sosiaalidemokraattinen maakuntalehti, joka olisi aikaisempaa vähemmän riippuvainen puoluejärjestöistä. Osakepääoman korotuksen yhteydessä Työväenlehdistön kannatusyhdistyksen osuus kasvoi 84 prosenttiin ja Oulun työväenyhdistyksen osuus supistui viiteen prosenttiin. Yhteiskunnan tuki muodosti vuonna 1984 neljänneksen kustannusyhtiön liikevaihdosta. Yhtiön tuotoista lähes kaksi kolmannesta tuli ilmoituksista ja alle viidennes tilauksista. Menoista yli kolmannes kului painatukseen, lähes 15 % jakeluun ja yli 38 % toimituksen kuluihin.
The Allman Brothers Band
Alkuajat Duane Allmanin johdossa
Idlewildin Southin myötä The Allman Brothers Bandin suosio kasvoi ja yhtye esiintyikin yli 300 kertaa vuonna 1970. Yhtyeen maine kasvoi huomattavasti ja konserttien yleisömäärät suurenivat. Keikkailu oli raskasta yhtyeelle ja jäsenet alkoivat käyttää lääkkeitä ja päihteitä keventääkseen kiertue-elämän varjopuolia.