cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jainalaisuus
Jumalat ja kaikkeuskäsitys
Jainalaisten maailmankaikkeudessa on kolme tasoa, lokaa, jotka yhdessä muodostavat trilokan. Seitsemässä helvetissä asuu olentoja, jotka joutuvat kärsimään aikaisemmista teoistaan. Keskimmäinen maailma Madhyaloka on ihmisen maailma. Ylimpänä ovat taivaat, joista kaikkein ylin on päivänvarjon muotoinen maailma, jossa asuvat vapautuneet sielut, siddhat. Kaikissa kolmessa maailmassa on jumaluuksia, ja helvetin ja taivaiden jumalat käyvät joskus keskimaailmassa.
Jainalainen aikakäsitys on syklinen, kuten Intiassa yleensäkin. Maailmankausia on 12, ja ne vaihtelevat rikkaudesta ja yltäkylläisyydestä köyhyyteen ja kurjuuteen. Kolmas kausi on hyvinvoinnin ja surun aikaa, ja silloin syntyy hengellinen voittaja jina. Tirthankara-hahmot elivät neljännellä kaudella. Nyt on meneillään viides kausi, joka alkoi 75 vuotta ja 8,5 kuukautta Mahaviran kuoleman jälkeen.
Oppi ja elämäntapa
Jainalaiset uskovat ahimsaan (väkivallattomuus), askeesiin, karmaan, samsaraan (jälleensyntyminen) ja jivaan (sielu).
Jainalaiset eivät usko kenenkään voivan saavuttaa vapautusta tässä turmeltuneessa ajassa. Jainalaiset pyrkivät puhdistamaan sielun, mikä tapahtuu vasta kun sielu on ikuisessa ruumiista vapautumisen tilassa. Tätä puhdistusta hidastuttaa henkilön teoista kertyvä aineellinen karma, jota tarttuu sieluun monen jälleensyntymän aikana estäen sielun täydellisen itseoivalluksen ja vapautumisen. Jainalaiset pyrkivät karistamaan heihin jo kertyneen karman ja samalla torjumaan uuden karman. Karmasta päästään eroon nirjara-menetelmällä. Siihen kuuluu paasto, rajoitettu ruokavalio, mieltymysten hallinta, vetäytyminen, ruumiin nöyryyttäminen, pahojen tekojen sovitus, vaatimattomuus, palvelu, opiskelu, mietiskely ja minän hylkääminen. Jainalaiset eivät tavoittele välitöntä valaistumista, vaan harjoittamalla kurinalaista ja ansiokasta väkivallattomuutta he tavoittelevat uudelleensyntymistä, joka vie heidät lähemmäs valaistumista.
pienois|Jainalaisia rukoilemassa. Jainalaisuuteen kuuluu viisi hyvettä eli ”viisi suurta lupausta”, joita etenkin munkkien ja nunnien tulee noudattaa:
Maallikot voivat antaa viiden suuren lupauksen sijaan lievemmät ”viisi pientä lupausta” ja niiden lisäksi muitakin lupauksia, joita on yleensä seitsemän.
Jainalaiset ovat laktovegetaareja eli maitotuotteita käyttäviä kasvissyöjiä. He eivät syö kuitenkaan juureksia, koska niitä esiin kaivettaessa voivat madot ja muut mullassa elävät eliöt vahingoittua. Elämää kunnioittaakseen jainalaiset askeesimunkit saattavat pitää kasvojensa edessä suojaa välttyäkseen nielemästä pieneliöitä. Jotkut lakaisevat tietä edessään, jotteivät tappaisi muurahaisia ja muita eläimiä.
Jainalaisen tulee pysyttäytyä tietyissä rajoissa ja tietyillä alueilla. Hänen täytyy välttää viittätoista ei-toivottua ammattia, ja hän ei saa laittaa ruokaa tai syödä yöllä. Askeettisuutta kuten paastoa sekä lahjojen antamista arvostetaan. Munkit ja nunnat vaeltelevat ja elävät almuilla.
Temppelit
pienois|pysty=0.8|[[Ranakpurin jainalaistemppelin sisätiloja. Ranakpur on yksi jainalaisten pyhiinvaelluspaikoista. Suuri temppeli rakennettiin 1400-luvulla. ]] Jainalaistemppeleissä mietiskellään ja vietetään aikaa hiljaisuudessa. Temppeleissä maallikot käyvät myös laskemassa tirthankara-patsaiden eteen uhrilahjoja kuten kukkia. Jokainen temppeli on pyhitetty yhdelle tirthankaralle, joskin niitä voi samassa temppelissä olla muitakin. Päähahmo voi joskus olla joku muukin arvostettu hahmo kuin tirthankara. Jainalaistemppelit muistuttavat hindutemppeleitä. Ne on samalla tavoin jaettu osastoihin, ja tärkein kulttikuva on kauimmaisessa tilassa, kaikkeinpyhimmässä. Jainalaistemppelit ovat ulkoa usein vaatimattomia mutta sisältä hyvin koristeellisia. Temppeleihin päästetään sisälle myös muiden uskontojen harjoittajia.
Luostarilaitos
Jainalaisen munkin elämä on äärimmäisen kurinalaista. Luostarilupauksessaan hän luopuu tappamisesta, varastamisesta, valehtelemisesta, seksuaalisesta kanssakäymisestä ja omistamisesta. Jainalaisuus tuntee neljätoista askelta karmasta vapautumiseen. Näihin kuuluu muun muassa tietoisuus oikeasta käyttäytymisestä.
Luostarilaitoksessa on kaksi suuntausta: shvetambara (’valkopukuiset’) ja digambara (’taivaan vaatettamat’). Näillä lahkoilla on yhteinen oppi, mutta ne eroavat joiltain yksityiskohdiltaan. Korkeimmat digambaramunkit vaeltavat kokonaan alastomina, mutta shvetambarat pukeutuvat aina valkoisiin vaatteisiin. Digambarat eivät myöskään usko naisten mahdollisuuteen pelastua.
Kirjoitukset
Jainalaisten kanonisia kirjoituksia kutsutaan nimellä siddhanta, ’oppi’. Kirjoitusten muita nimityksiä ovat agama, 'perinne' ja shrutajnana, ’kirjoitettu tieto’. Siddhantaan kuuluu 45 tekstiä, jotka jakautuvat viiteen ryhmään. Näistä ryhmistä tärkeimpiä ovat kaksitoista angaa ja kaksitoista upangaa. Siddhantat edustavat etenkin enemmistöjainalaisten eli shvetambara-lahkon näkemyksiä. Digambara-lahko nojautuu lisäksi neljääntoista vanhaan purva-tekstiin, jotka ovat kadonneet jo tuhansia vuosia sitten.
Anthony Giddens
Giddens tunnetaan strukturaatioteoriastaan ja holistisesta yhteiskuntakäsityksestään. Hänen modernisuutta ja yhteiskuntateoriaa käsittelevät kirjansa lukeutuvat alan tunnetuimpiin viime vuosikymmenien julkaisuihin. Giddens on julkaissut 34 kirjaa, joita on käännetty noin 28 kielelle. Häntä on luonnehdittu Britannian tunnetuimmaksi yhteiskuntatieteilijäksi John Maynard Keynesin jälkeen.
Giddens on toiminut myös Tony Blairin neuvonantajana, ja häntä pidetäänkin yhtenä Britannian työväenpuolueen 1990-luvulla omaksuman niin sanotun kolmas tie -ideologian keksijöistä. Kirjassaan Over to You, Mr Brown – How Labour Can Win Again (2007), Giddens käsittelee Britannian työväenpuolueen tulevaisuutta.
Akateeminen ura
Giddens opiskeli Hullin yliopistossa, London School of Economicsissa ja Cambridgen yliopistossa. Hän työskenteli sittemmin Leicesterin yliopistossa, Cambridgen yliopistossa sekä London School of Economicsissa, jonka johdossa hän toimi vuosina 1996–2003. Leicesterissä työskennellessään Giddens tutustui Norbert Eliasiin, mikä vaikutti hänen teoreettisiin näkemyksiinsä.
Giddensin lähti akateemisella urallaan liikkeelle klassikkojen kriittisestä uudelleentulkinnasta. Giddensin uran alkuvaiheen tunnetuimmat teokset, joissa hän pyrki näkemään sosiologian menetelmät ja teorian uudella tavalla, ovat Capitalism and Modern Social Theory (1971) ja New Rules of Sociological Method (1976).
Nimitz
Nimitz voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Anthony Giddens
Akateeminen ura
Teokset, jotka tekivät Anthony Giddensistä kansainvälisesti tunnetun sosiologin, ajoittuvat 1980-luvun vaihteeseen. Tunnetuimmat teokset tältä aikakaudelta ovat Yhteiskuntateorian keskeisiä ongelmia (1979) ja The Constitution of Society (1984). Viime aikoina Anthony Giddens on tullut tunnetuksi teoksista, jotka käsittelevät moderniteettia, globalisaatiota ja politiikkaa. Hän on esittänyt kriittisiä näkemyksiä postmodernismista.
Ruben Aquino
Ruben Azama Aquino (s. 18. joulukuuta 1953) on filippiiniläinen Annie-palkittu animaattori, joka on työskennellyt useiden Disney-elokuvien parissa, kuten Mulan ja Leijonakuningas.
Pierre Guyotat
Pierre Guyotat (9. tammikuuta 1940 Bourg-Argental – 7. helmikuuta 2020 ) oli ranskalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Sur un cheval ilmestyi vuonna 1960.
Matt Carkner
Matthew "Matt" Carkner (s. 3. marraskuuta 1980 Winchester, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi urallaan puolustajana kolmessa NHL-joukkueessa. Suurimman osan urastaan Carkner pelasi farmisarja AHL:ssä.
Juniorisarjoissa
Carkner pelasi ennen ammattilaisuraansa neljän kauden ajan, vuodesta 1997 vuoteen 2001, Peterborough Petesissä juniorisarja OHL:ssä. Hän sai NHL-varauksen, kun Montréal Canadiens varasi hänet numerolla 58 varaustilaisuuden 1999 toisella kierroksella, muttei lopulta pelannut joukkueessa yhtään ottelua, vaan teki kesäkuussa 2001 vapaana pelaajana sopimuksen San Jose Sharksin kanssa.
Ammattilaisura
Carkner pelasi vuodet 2001–2009 lähes kokonaan AHL:ssä, aluksi vuoteen 2006 Sharksin silloisessa farmijoukkueessa Cleveland Baronsissa. Kaudella 2004–2005 hän toimi joukkueensa kapteenina. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 2005–2006, jolla hän edusti Sharksia yhdessä runkosarjaottelussa. Hän antoi tuossa ottelussa, joka pelattiin helmikuussa 2006, yhden maalisyötön. Heinäkuussa 2006 Carkner teki vapaana pelaajana sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa, minkä jälkeen pelasi koko kauden 2006–2007 sen farmijoukkueessa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa AHL:ssä. Vuonna 2007 hänet palkittiin AHL-palkinto Yanick Dupré Memorial Awardilla, joka jaetaan pelaajan toiminnasta paikallisyhteisönsä ja hyväntekeväisyyden hyväksi.
Heinäkuussa 2007 Carkner teki vapaana pelaajana sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa. Hän pelasi kahden kauden ajan pääasiassa AHL:n Binghamton Senatorsissa, mutta pääsi pelaamaan myös yhdessä NHL:n runkosarjaottelussa kaudella 2008–2009. Kaudesta 2009–2010 alkaen hän pelasi vakituisemmin NHL:ssä. Hän pelasi tuolla kaudella 81 runkosarjaottelua, joissa teki 11 tehopistettä, kaksi maalia ja yhdeksän syöttöpistettä. Keväällä 2010 hän pelasi kuusi pudotuspeliottelua ja teki niissä yhden maalin, voittomaalin Pittsburgh Penguinsia vastaan pelatun ottelusarjan viidennessä ottelussa, joka venyi kolmanteen jatkoerään. Senators hävisi tuon ottelusarjan voitoin 2–4. Kaudella 2010–2011 Carkner pelasi 50 runkosarjaottelua. Hän oli sivussa yli 20:stä ottelusta loukkaantumisten vuoksi. Kauden 2011–2012 alussa hän oli pelaamatta kaksi kuukautta toipuessaan polvileikkauksesta. Hän pelasi joulukuun alussa kolme ottelua Binghamton Senatorsissa ennen paluuta Ottawa Senatorsin NHL-kokoonpanoon. Carkner pelasi kauden aikana yhteensä vain 29 ottelua NHL:n runkosarjassa sekä neljä pudotuspeleissä.
Pelityyli
Carkner oli rooliltaan puolustava puolustaja. Hän oli myös osallisena useissa jääkiekkotappeluissa. Joulukuussa 2010 hän tappeli New York Rangersiä edustaneen Derek Boogaardin kanssa ottelussa, joka jäi toukokuussa 2011 kuolleen Boogaardin viimeiseksi.
Bjørnstjerne Bjørnson
Bjørnstjerne Martinus Bjørnson (8. joulukuuta 1832 Kvikne – 26. huhtikuuta 1910 Pariisi) oli norjalainen runoilija, isänmaanystävä ja kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon 1903. Hänen runostaan "Ja, vi elsker dette landet" tuli  Rikard Nordraakin säveltämänä Norjan kansallishymni.
Bjørnson toimi aktiivisesti politiikassa ja kirjoitti lehtikirjoituksia sekä Norjan että myös Suomen itsenäisyyden puolesta. Hänen vaimonsa oli näyttelijä Karoline Bjørnson.
Elämä
Bjørnstjerne Bjørnson syntyi 1832 Hedmarkin läänin Kviknen kylässä Norjassa. Hänen isänsä oli vanhaan maalaissukuun kuulunut pappi Peder Bjørnson (1798–1871). 17-vuotiaana Bjørnstjerne Bjørnson lähti pääkaupunkiin Christianiaan ja opiskeli yliopiston pääsykokeisiin valmentavassa Heltbergin "ylioppilastehtaassa" yhdessä Aasmund Olavsson Vinjen, Henrik Ibsenin ja Jonas Lien kanssa. Bjørnson ei kuitenkaan koskaan aloittanut varsinaisia yliopisto-opintoja. 1850-luvulta lähtien hän toimi toimittajan ammatissa. Vuosikymmenen lopulla hän toimi teatterin taiteellisena johtajana Bergenissä ja 1860-luvulla Christianian teatterin johtajana.
Bjørnson meni 1858 naimisiin Karoline Reimersin (1835–1934) kanssa. Pari sai kuusi lasta.
Bjørnson matkusteli paljon. 1850-luvun lopulla hän matkusti Ruotsissa ja 1860-luvulla kiersi Eurooppaa ja vieraili Tanskassa, Saksassa, Italiassa ja Ranskassa. Viimeisen matkansa hän teki 1910 Pariisiin, jossa hän kuoli.
Kirjallinen tuotanto
Uran alkuvaiheessa Bjørnstjerne Bjørnsonin tyyli oli kansallisromantiikkaa. Myöhemmin, osittain Henrik Ibsenin vaikutuksesta, hän suuntautui realismiin ja alkoi käsitellä yhteiskunnan ongelmia. Bjørnson tunnetaan myös runoilijana ja journalistina.
Kansallisromantikko
Kansallisromanttisen kauden tärkeimpiä teoksia olivat Norjan varhaishistoriaan sijoittuvat näytelmät sekä "maalaiskertomukset" kuten Synnøve Solbakken (1857, ). Synnøve Solbakkenissa henkilöhahmot saivat viikinkisaagojen sankareille ominaisia luonteenpiirteitä, jotka Bjørnson yhdisti Norjan "kansanluonteeseen". Tapahtumat sijoittuvat idealisoidulle, ajattomalle maaseudulle. Myös kohtalomotiivin kautta kertomus yhdistyy vanhoihin saagoihin, mutta Bjørnson liittyy kirjalliseen nykyaikaan psykologisoimalla kohtaloa ja sen herättämiä ajatuksia henkilöissä ja pohtimalla kohtalonuskon eettisiä ulottuvuuksia: "kypsynyt" Norjan kansa ei ole enää kohtalon sokeasti johdatettavissa. Sillan sitominen viikinkiajan ja nykyajan välille oli Bjørnsonille tärkeä osa kansakunnan rakentamista 1800-luvun lopun Norjassa.
Kohtalon lisäksi Synnøve Solbakkenissa on keskeisessä osassa myös klassinen rakkausmotiivi. Nimihenkilön sijaan novellin varsinainen päähenkilö on Torbjørn, jolle puhtoinen Synnøve edustaa kaikkea hyvyyttä ja valoisaa. Vastakappaleena on saamelainen renki Aslak, joka houkuttelee Torbjørniä pahoille teille. Novellia voi tulkita myös kristillisestä näkökulmasta, jolloin Torbjørnin on voitettava pahan Aslakin houkutukset ja valittava Päiväkummulla asuva Synnøve päästäkseen irti hänelle ennustetun kohtalon kahleista. Päiväkummun tila sijaitsee symbolisesti puolessamatkassa Torbjørnin kotoa kirkolle.
Kerronnallisesti ja rakenteellisesti Synnøve Solbakken oli uudenaikainen. Novelli rakentuu toisiaan peilaavista, lähes draamallisista kohtauksista. Kertoja on lähes näkymätön, mikä oli romantiikan aikana harvinaista. Kerronta ei etene aivan suoraviivaisesti, vaan sisältää lukijan täydennettäväksi jääviä aukkoja. Torbjørnin luonteenkasvuun keskittyvä juoni muistuttaa hieman realismin ajan kehitysromaania. Myös teoksen kieli on modernia: tuolloin norjan kirjakielenä käytettiin tanskaa, mutta Bjørnson on värittänyt kieltä lukuisilla norjalaisilla piirteillä.
Realistinen kausi
thumb|Bjørnstjerne ja [[Karoline Bjørnson kotonaan Aulestadissa, 1908.]] thumb|Bjørnsonin patsas Oslon kansallisteatterin edessä. Taiteilijana Stephan Sinding, paljastettu 1899. Bjørnsonin ensimmäinen nykyaikaan sijoittunut realistinen näytelmä De Nygifte ("Vastanaineet") ilmestyi jo 1865 eli vuotta ennen Henrik Ibsenin Brandia ja yli kymmenen vuotta ennen Ibsenin varsinaista kriittisen realismin kautta: Bjørnson oli siis myös realistisessa draamassa edelläkävijä. Hänen näytelmänsä olivat tanskalaisen kirjallisuusteoreetikon Georg Brandesin oppien mukaisia, ja Bjørnsonin tavoitteena oli nostaa yhteiskunnallisia epäkohtia julkiseen keskusteluun.
Runoilija
Runoilijana Bjørnsonilta tunnetaan parhaiten kansallisromanttinen "Ja, vi elsker dette landet", josta tuli myöhemmin Rikard Nordraakin säveltämänä Norjan kansallislaulu. Kansallisromanttisen runouden lisäksi Bjørnson kirjoitti myös jonkin verran poliittisia agitaatiorunoja sanomalehtiin. Hän julkaisi yhteensä kolme runokokoelmaa, joista tunnetuimpia runoja sisältää Digte og Sange ("Runoja ja lauluja", 1870). Kokoelmassa on kansallisromanttisia luontorunoja ja virsiä.
Yhteiskunnallinen vaikuttaja
Bjørnson osallistui yhteiskunnalliseen keskusteluun kirjoittamalla eri sanomalehtiin 1850-luvulta lähtien koko ikänsä. Tärkeä aihe oli muun muassa kuolemanrangaistuksen vastustaminen, jota hän vaati useita kertoja läpi 1870- ja 1880-luvun. Bjørnson osallistui myös keskusteluun norjalaisen teatterin ja kansallisen näyttämötaiteen perustamisesta ja toimi Christianian teatterin johtajana 1865–1867.
Skandinavismi oli kosmopoliitti Bjørnsonille läheinen asia, ja hän puhui usein Pohjolan kansojen veljeyden puolesta erityisesti 1860-luvulla. Hän puhui Euroopassa myös kansainvälisen rauhanliikkeen ja pienten kansojen itsemääräämisoikeuden puolesta.
Norwegian Air Shuttle on huomioinut Bjørnsonin saavutukset maalauttamalla hänen kuvansa yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1998 (kreikkalais-roomalainen paini)
Vuoden 1998 kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 27.–30. elokuuta 1998 Gävlessä, Ruotsissa. Kisoissa painittiin kahdeksassa painoluokassa.
Aéropostale
thumb|270px|Aéropostalen myymälää [[CF Markville|Markvillen ostoskeskuksessa Markhamissa, Kanadassa.]] Aéropostale on yhdysvaltalainen nuorisolle suunnattu vaatemerkki, ja vähittäismyymäläketju jonka liikkeitä on kauppakeskuksissa ympäri Pohjois-Amerikan. Yhtiö oli listattu New Yorkin pörssiin (tickeri ARO) vuoteen 2016, mutta on nykyisin yksityinen osakeyhtiö. Aéropostalen lisenssinhaltijat operoivat Aéropostale ja P.S. from Aéropostale myymälöitä kansainvälisesti Lähi-idässä, Aasiassa, Euroopassa ja latinalaisessa Amerikassa. Tammikuussa 2021 sillä oli omia myymälöitä Yhdysvalloissa ja Puerto Ricossa ja 350 lisenssinhaltijoiden operoimaa myymälää maailmanlaajuisesti. Nimi Aéropostale on viittaus 1920-luvun Compagnie Generale Aéropostale -lentopostiyhtiöön.
Vuoden 2016 konkurssi
Aéropostale poistettiin NYSE:n pörssilistalta 22. huhtikuuta 2016, sen kärsittyä tappioista 13 peräkkäisen vuosineljänneksen ajan. Tämän jälkeen sillä käytiin kauppaa jonkun aikaa symbolilla AROP OTC-markkinalla.
Aéropostale haki itsensä Chapter 11 -konkurssiin 4. toukokuuta 2016. Sen omaisuuden arvo tällöin oli $354 miljoonaa. Yritys sulki 113 sen 739 yhdysvaltalaisesta myymälästä ja kaikki 41 (niiden 20 lisäksi jotka oli jo suljettu ennen konkurssiin hakemista) Kanadassa. Etenkin kanadalaisista myymälöistä suurin osa oli tuottamattomia.
Yritys poistui konkurssista syyskuussa 2016, saatuaan $243 miljoona ostotarjouksen konsortiolta johon kuuluivat lisensiointiyritys Authentic Brands Group, kauppakeskusten omistajat Simon Property Group ja General Growth Properties, sekä pääomasijoittajat Gordon Brothers ja Hilco Merchant Resources. Tammikuussa 2017 Aéropostale oli uudelleenavannut yli 500 myymälää. Aéropostale palasi Kanadaan 2019 verkkomyynnin ja Bluenotes kaupoissa olevien myymälöiden voimin.
Thiago Motta
thumb|Thiago Motta Thiago Motta (s. 28. elokuuta 1982 São Bernardo do Campo, Brasilia) on brasilialais-italialainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi Espanjassa ja Italiassa ja edusti uransa viimeiset kuusi vuotta Ranskan pääsarjassa pelaavaa Paris Saint-Germainia. Myös Italian kansalaisuuden omaavan Mottan pelipaikka oli puolustava keskikenttä. Nykyään hän toimii valmentajana.
Peliura
187 senttimetriä pitkä Motta on Barcelonan kasvatti, joka pelasi ensimmäiset ottelunsa seuran ykkösjoukkueessa kaudella 2001–2002. Yhteensä hän on pelannut Espanjan pääsarjassa 79 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Hän on voittanut Espanjan-mestaruuden vuosina 2005 ja 2006, Espanjan supercupin vuonna 2005 ja Mestarien liigan vuonna 2006. Barcelonan voittoon päättyneessä kauden 2005–2006 Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua.
Elokuussa 2007 Motta siirtyi yhden kauden mittaisella sopimuksella Atlético Madridiin. Vaikean polvivamman vuoksi Motta pelasi vain kaksi kokonaista liigaottelua Atléticossa kaudella 2007–2008. Kauden päätyttyä Atlético päätti, ettei se tarjoa pelaajalle uutta sopimusta. Loppukesällä 2008 Motta vieraili valioliigaseura Portsmouthin testattavana mutta ei lopulta kuitenkaan saanuut sopimusta Englantiin. Syyskuun alussa Motta matkusti Racing Santanderin harjoitusleirille, mutta seuran lääkärien arvioiden mukaan pelaajan polvi ei kestäisi koko kauden pelejä eikä sopimusta täten solmittu. Uusi seura löytyi lopulta Italiasta Mottan tehtyä Genoan kanssa vuoden mittaisen sopimuksen.
Tammikuun lopussa 2012 Motta siirtyi ranskalaisseura Paris Saint-Germainiin 10 miljoonan euron siirtosummalla. Mottan sopimus on 3,5-vuotinen. . Hän lopetti uransa kauden 2017-18 jälkeen ja alkoi valmentajaksi.
Motta on pelannut Brasilian maajoukkueessa kaksi ottelua ja Italian maajoukkueessa 30 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Valmennusura
Hän aloitti valmennusuransa kaudella 2018-19 PSG:n junioreissa ja siirtyi sieltä kaudeksi 2019-20 Genovaan, mutta sai potkut jo kahden kuukauden jälkeen. Sen jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2021-22 Serie A:han Speziaan, jossa kuitenkin vaikutti vain vuoden. Speziasta hän siirtyi sairastumisen vuoksi eronneen Siniša Mihajlovićin tilalle Bolognaan.
Yksityiselämä
Motta töytäisi joukkueensa fania autolla 8. maaliskuuta 2017. Välikohtaus tapahtui Pariisissa lentokentällä kannattajien piiritettyä hänen autoaan hävityn Mestarien liigan ottelun jälkeen. . Mottaa pidettiin PSG:ssä hankalana pelaajana, joka halusi vaihtaa seuraa kesken sopimuksensa vaikka lopulta pelasikin sopimuksensa loppuun.
Motta on naimisissa.
Alam-Pedjan luonnonsuojelualue
Alam-Pedjan luonnonsuojelualue on Viron suurimpiin kuuluva luonnonsuojelualue Pedja-, Põltsamaa- ja Emajoen yhtymäkohdassa Jõgevamaan, Tartumaan ja Viljandimaan maakunnissa. Se ulottuu Viljandin, Põltsamaan, Tarton ja Elvan kuntien alueelle.
Luonnonsuojelualue on perustettu 1994. Sen pinta-ala on 25 846 ha. Alueelle on tyypillistä harva asutus, hyvin monentyyppiset niityt, metsät ja suot. Alam-Pedja on myös monien harvinaisten eläin- ja kasvilajien elinaluetta. Erinomaisten luontopolkujen avulla voi matkailija täysin itsenäisestikin tutustua monipuoliseen kasvistoon, linnustoon ja muuhun eläimistöön. Toinen vaihtoehto on vuokrata kanootti, sillä etenkin Pedja- ja Põltsamaajoet sopivat erinomaisesti kapeine mutkittelevine uomineen tähän.
Nimettömät Narkomaanit
Nimettömät Narkomaanit (, lyhennettynä NA) on kansainvälinen yhteisö, jonka toiminta perustuu AA-liikkeenkin (Nimettömät Alkoholistit) käyttämään vertaistukitoimintaan ja 12 askeleen ohjelmaan. Idea AA:n ohjelman soveltamisesta huumeongelmaisten kohdalla syntyi Yhdysvalloissa 1940-luvulla, ja ensimmäinen huumausaineriippuvaisten kokous pidettiin siellä vuonna 1948. Nykyisenkaltainen NA kuitenkin perustettiin vasta 1953. Noihin aikoihin AA myönsi sille luvan käyttää ja muokata 12 askeleen ohjelmaa.
Nimettömien Narkomaanien toiminta Euroopassa alkoi 1980-luvulla, ja Suomessa ensimmäinen kokous pidettiin vuonna 1988. Toukokuussa 2010 järjestettiin yli 58,000 NA-kokousta 131 maassa.
Jäsenyys ja organisaatio
Nimettömien Narkomaanien kolmas perinne sanoo, että jäsenyyden ainoa edellytys on halu lopettaa käyttäminen. NA sanoo, että kokoukset on tarkoitettu järjestettäväksi säännöllisesti toinen toisemme tukemiseen puhtaana pysymisessä. Puhtaana pysyminen tarkoittaa täydellistä pidättäytymistä kaikista mielialaan ja mieleen vaikuttavista yhdisteistä. NA-jäsenyys on aina ilmainen, joskin vapaaehtoisen kannatusmaksun voi halutessaan maksaa, koska toiminta on omarahoitteista.
Perusta Nimettömien Narkomaanien ohjelmalle on kahdessatoista askeleessa ja kahdessatoista perinteessä.
Nimettömillä Narkomaaneilla "ei ole mielipidettä kokousten ulkopuolisiin asioihin", tämä koskee politiikkaa, tiedettä, lääketiedettä sekä ulkopuolisia organisaatioita ja instituutioita. Järjestö ei varsinaisesti mainosta itseään, vaan pikemminkin houkuttelee uusia jäseniä julkisella tiedolla järjestön olemassaolossa. NA-ryhmät ja alueet tarjoavat tietoa NA-ohjelmasta ulkopuolisille järjestöille, myös yksittäiset jäsenet ovat vieneet paikallisiin sairaaloihin ja instituutioihin, kuten päihdehoitokeskuksiin ja vankiloihin NA-sanomaa.
Olli Joki
Olli Joki (s. 1943 Hämeenlinna) on suomalainen taidemaalari. Joki on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1963-1966. Hänellä on ateljee Tampereen TampellArtissa ja Espanjan Fuengirolassa.
Olli Joen maalaukset ovat esittäviä ja värikkäitä. Tavallisesti ne ovat myös kevyen impressionistisesti tai ekspressionistisesti sävyttyneitä. Monesti niissä on suuria väripintoja ja pieniä hahmoja. Aiheena on usein tanssi, musiikki ja soittimet, hevoset tai pyöräily. Kooltaan maalaukset ovat pienehköjä tai keskikokoisia.
Olli Joen maalauksissa on nähty toistuvan kolme teemaa. Lämpimän ruskeiden Välimeren maisemien ohella on naisfiguureja, jotka ovat usein kohtalokkaan punaisia värimaailmaltaan. Kolmantena ovat sinisävyiset surrealistiset fantasiateokset, joissa on yksisarvisia ja planeettoja.
Olli Joki äänestettiin Taloustaito-lehden äänestyksessä vuonna 2009 Suomen rakkaimpien nykytaiteilijoiden joukkoon, 16. sijalle. Joki on pitänyt suuren määrän näyttelyjä taidegallerioissa Suomessa ja ulkomailla
Kaatuneitten Omaisten Liitto
Kaatuneitten Omaisten Liitto (KOL) on suomalaisten sotaleskien vuonna 1945 perustama järjestö, johon myöhemmin liittyi myös kaatuneiden vanhempia.
Suomen taisteluissa toisessa maailmansodassa eli talvisodassa, jatkosodassa ja Lapin sodassa sekä suomalaisen SS-pataljoonan riveissä Saksan itärintamalla kaatui yhteensä noin 90 000 suomalaista, joilta jäi noin 30 000 sotaleskeä ja yli 50 000 sotaorpoa. Jo sotien aikana sotalesket olivat perustaneet omia yhdistyksiään, jotka toimivat silloisen Suomen Aseveljien Liiton (SAL) suojissa. Kun SAL jouduttiin lakkauttamaan jatkosodan päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen perusteella, perustettiin vuonna 1945 Sotaleskien Huolto, joka yhdistyi seuraavana vuonna kahden muun yhdistyksen kanssa nimellä Sotaleskien ja Kaatuneitten Omaisten Huolto. Nykyinen nimi otettiin vuonna 1958.
KOL vastaa kaatuneiden muistopäivän valtakunnallisesta järjestämisestä vuosittain toukokuun kolmantena sunnuntaina.
2000-luvun alussa sotaorvot alkoivat perustaa omia yhdistyksiään, jotka liittyivät KOL:ään. Nykyään sotaorvot muodostavatkin jäsenistön pääosan, sillä sotaleskien keski-ikä on yli 90 vuotta. Liitto järjestää vuosittain valtakunnalliset hengelliset päivät. KOL:n lehti on vuonna 1945 perustettu Huoltoviesti.
Alakylä (Oulu)
thumb|270px|Aution silta ylittää Kiiminkijoen Alakylän kohdalla. Alakylä on Oulun 134. kaupunginosa, joka kuuluu Kiimingin suuralueeseen. Alakylä sijaitsee Kiiminkijoen varrella noin kahdeksan kilometriä Kiimingin kirkonkylän länsipuolella. Matkaa Oulun keskustaan on noin 20 kilometriä ja Haukiputaan kirkonkylälle noin 15 kilometriä. Alakylä on myös taajama, jossa on 1 370 asukasta (31.12.2011).
Alakylän koulu
Alakylän koulu sijaitsee kylän keskipisteessä, seututien 848 ja Kuivasjärventien risteyksessä Kiiminkijoen etelärannalla. Koulu on perustettu vuonna 1920 ja sitä laajennettiin vuonna 1954 pihapiiriin rakennetulla toisella rakennuksella. Vuonna 1995 koulun yhteyteen valmistui myös liikuntasali. Koulun nykyinen oppilasmäärä on noin 130 oppilasta, mukaan lukien esikouluoppilaat. Alakylän koulussa annetaan opetusta luokka-asteille 0–6. Luokkien 7–9 oppilaat kuljetetaan linja-autoilla kirkonkylän Kiiminkipuiston koululle. Alakylän vanha koulurakennus paloi kesäkuussa 2020.
Tekijänoikeus
thumb|150px|[[Tekijänoikeusmerkki © tulee termin englanninkielisestä vastineesta copyright. Sillä ei kuitenkaan Suomessa ole oikeudellista vaikutusta.]]
Tekijänoikeus on tekijän oikeus kirjalliseen tai taiteelliseen teokseensa, josta yleensä säädetään monilla tavoilla kansallisissa lainsäädännöissä. Perustan sääntelyille antavat kansainväliset sopimukset, joista tärkeimpiä ovat Maailman henkisen omaisuuden järjestön WIPOn hallinnoimat yleissopimukset. Muun muassa Suomi on ratifioinut usean vuonna 1967 perustetun WIPOn hallinnoiman yleissopimuksen tekijänoikeuden eri osa-alueilta. Myös vuonna 1886 laadittua Bernin yleissopimusta hallinnoi WIPO. Suomi on ratifioinut vuonna 1986 Bernin yleissopimuksen Pariisin sopimuskirjan.
Teoksia voivat olla esimerkiksi kirjalliset tuotokset, elokuvat, äänitteet, taidemaalaukset ja sävelteokset. Kirjallisia teoksia ovat myös tietokoneohjelmat, kartat ja graafisesti muotoillut teokset. Tekijänoikeus ei suojaa ideoita eikä ajatuksia vaan teoksen ilmiasua eli toteutustapaa.
Tekijänoikeus oikeutena
Tekijänoikeus tuottaa tietyin rajoituksin yksinomaisen oikeuden määrätä teoksesta valmistamalla siitä kappaleita ja saattamalla se yleisön saataviin, muuttamattomana tai muutettuna, käännöksenä tai muunnelmana, toisessa kirjallisuus- tai taidelajissa tai käyttäen toista tekotapaa. Useimmissa maissa tekijänoikeuden omistaja voi valtuuttaa muun oikeushenkilön näihin taloudellisen oikeuden hyödyntämisiin tai muihin toimenpiteisiin, kuten jälkituotantoon, jakeluun ja lähettämiseen langattomasti tai langallisesti. Joissain maissa tekijänoikeus on ainoastaan mahdollista lisensoida joksikin ajaksi tiettyyn käyttöön. Myös Suomessa sitoo oikeuden uutta haltijaa osin kumpikin menettely. Suomessa, kuten muissakin maissa tekijälle syntyy myös moraalisia oikeuksia, joita ei voi siirtää ja joista voi luopua vain rajoitetusti.
Historiaa
Tekijänoikeuksien eri oikeuksien alkuperät voidaan jäljittää muinaiseen antiikin Kreikan kulttuuriin, juutalaiseen Talmudin lakiin ja antiikin Rooman lakiin. Ensimmäisenä kirjattuna tekijänoikeuspäätöksenä tunnetaan kuningas Diarmait Mac Cerbhaillin antama päätös Irlannista noin vuodelta 555–561 liittyen The Cathach-psalmikokoelmaan ja sen kopioihin. Päätöksen pohjalta käytiin taistelu Battle of the Book, joka vaati 3 000 uhria ja sitä pidetään ensimmäisenä tekijänoikeuskiistana. Useissa Euroopan maissa tekijänoikeus syntyi 1400-luvulla kirjapainon keksimisen aikoihin privilegioina eli erioikeuksina ja monopolioikeuksina. Ensimmäinen tekijänoikeuslaki The Statute of Anne säädettiin Ison-Britannian kuningaskunnassa Anglo-Skottilaisessa Unionissa vuonna 1710, kun Englannin kuningaskunta ja Skotlannin kuningaskunta olivat solmineet unionisopimuksen juuri vuonna 1707.
Tekijänoikeus alkoi saada lisää merkitystä sanomalehdistön ja kirjateollisuuden laajentuessa 1800-luvulla, ja kansainvälinen Bernin sopimus 1886 oli käännekohta. Yhdysvallat pysytteli kuitenkin kansainvälisen sopimusjärjestelmän ulkopuolella 1950-luvulle asti. Venäjä ei kuulunut Bernin sopimukseen, joten Suomikin liittyi siihen vasta 1928. Suomi ratifioi vasta vuonna 1986 Bernin yleissopimuksen niin sanotun Pariisin sopimuskirjan.
Nykyisin keskeisiä kansainvälisesti velvoittavia sopimuksia ovat esimerkiksi Euroopan alueella EU-direktiivit, Maailman henkisen omaisuuden järjestön WIPOn hallinnoimat yleissopimukset ja WTO:n TRIPS-sopimus (Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights). Tekijänoikeutta määrittelevät sopimukset tukevat toisiaan, jolloin uudet sopimukset tarkentavat edellisten jättämiä epäselvyyksiä. Muun muassa WIPOn yleiskokoukset ovat paneutuneet muutaman vuosikymmenen ajan tekijänoikeusjärjestelmän sopeuttamiseksi digitaaliseen ympäristöön.
Bernin sopimuksen mukaan tekijänoikeuden tuli kaikissa maissa olla voimassa vähintään 50 vuotta tekijän kuolemasta. Sopimus jätti kuitenkin valtioille mahdollisuuden säätää suoja-aika pidemmäksikin. Muutamissa Euroopan valtioissa suoja-ajaksi säädettiin 70 vuotta tekijän kuolemasta.
EU:n direktiivin 2011/77/EU mukaisesti suoja-aika on 70 vuotta tapahtumasta. Bernin sopimuksen mukaan direktiivissä 2006/116/EC suoja-aika oli 50 vuotta kuoleman jälkeen, ja tarkoituksena oli suojata tekijänoikeus kahdeksi sukupolveksi jälkeläisille.
Helmikuussa 2023 Yhdysvaltain tekijänoikeusvirasto epäsi tekijänoikeussuojan tekoälyn generoimilta kuvilta. Kris Kashtanova oli aluksi saanut tekijänoikeusrekisteröinnin sarjakuvakirjalleen Zarya of the Dawn, jonka kuvat on tuotettu Midjourney-kuvageneraattorilla.
Tekijänoikeus Suomessa
thumb|Esimerkki [[teoskynnys|teoskynnyksen alle jäävästä piirroksesta]] Suomessa tekijänoikeuksista säädetään tekijänoikeuslaissa, ja lain viimeisimmät merkittävät muutokset säädettiin vuonna 2013. Uudistuksen tarkoituksena oli yhteensovittaa Suomen tekijänoikeussäädökset Euroopan parlamentin ja neuvoston antamien direktiivien kanssa.
Suomessa tekijänoikeus syntyy teoksen tekijälle eli sille, joka luo kirjallisen tai taiteellisen teoksen. Kirjallisena teoksena pidetään myös muun muassa karttaa, selittävää piirustusta, graafista teosta sekä tietokoneohjelmaa.
Tekijänoikeussuojan saamisen kannalta tärkeintä on, että henkisen luomistyön tuote on itsenäinen ja omaperäinen ja että se ylittää teoskynnyksen eli yltää teostasoon.
Tuntematon tekijä
Anonyymin tekijän tai nimimerkin tekijänoikeuksista vastaa julkaisija, milloin sellainen on mainittu, ja muutoin kustantaja, kunnes tekijän nimi on ilmaistu uudessa painoksessa tai ilmoitettu asianomaiselle ministeriölle. Tuntemattoman tekijän teoksen suoja-aika 70 vuotta lasketaan tällöin alkaneeksi teoksen julkaisemisvuodesta.
Tekijänoikeuden rajoituksia
Tekijänoikeuden rajoituksia kutsutaan Yhdysvalloissa nimellä fair use (suomeksi 'oikeudenmukainen käyttö'), Isossa-Britanniassa ja Australiassa fair dealing. Tekijänoikeuden rajoituksissa on vähäisiä eroja eri valtioissa, mutta Euroopan yhteisössä asiasta annetut direktiivit yhdenmukaistavat näitä rajoituksia. Jukka Kemppisen mukaan Euroopan ja Yhdysvaltojen ja kolmanneksi Japanin lakien erot eivät ole niin suuria kuin joskus luullaan.
Tekijänoikeus ei koske teoksia, joiden suoja-aika on jo mennyt umpeen. Englanniksi näiden sanotaan olevan public domainissa olevia teoksia. Näitä ovat esimerkiksi menneiden vuosisatojen julkaisemattomat vanhat käsikirjoitukset ja uudelleenjulkistamattomat teokset. Näiden teosten käyttö on vapaata. Lisäksi lait ja viranomaisten päätökset ovat joissain maissa kuten Suomessa jätetty tekijänoikeuden ulkopuolelle.
Suomessa suurin osa rajoituksista on säädetty tekijänoikeuslain toisessa luvussa perustuen sivistyksellisiin tai muihin yhteiskunnallisiin syihin. Useimmiten teoksen käyttäminen sallitaan ilman lupaa ja korvauksetta. Pakkolisenssisäännös mahdollistaa korvausta vastaan esimerkiksi kirjallisten teosten saattamisen näkövammaisten ja muiden lukemisesteisten käytettäväksi ilman lupaa.
Kuitenkaan esimerkiksi parodiaa koskevaa poikkeusta ei löydy sellaisenaan laeista, mutta tuomioistuimet ja oikeustieteilijät ovat katsoneet parodian kuuluvan tekijänoikeuden rajoituksiin. EU:n tekijänoikeusdirektiivi sallii, mutta ei velvoita jäsenmaita säätämään poikkeuksista teoksen käyttämiseen karikatyyrissä, parodiassa tai pastississa. Monista muista maista poiketen Suomen tekijänoikeuslakiin ei ole otettu parodiarajoitusta.
Siteeraus ja kopiointi
Julkistettua teosta saa siteerata hyvän tavan mukaisesti ja tarkoituksen edellyttämässä laajuudessa. Sen lisäksi joistakin ostetuista tai Internetistä ladatuista teoskopioista saattaa olla luvallista valmistaa muutama kopio yksityistä käyttöä varten. Lain säännökset yksityisestä kopioinnista mahdollistavat kopioinnin paitsi henkilökohtaiseen käyttöön myös lähimmälle perhe- ja ystäväpiirille. Oikeus yksityiseen kopiointiin ei kuitenkaan koske aina tietokoneohjelmia, joita ostajat käyttävät lisenssisopimuksella. Monien ryhmien ja tarkoitusperien vuoksi on yksityiskohtaisia rajoitussäännöksiä, kuten näkövammaisten, sekä julkisten kirjastojen ja arkistojen erioikeudet.
Teoksen levittäminen
Käytännössä tärkeä sääntö koskee niin sanottua konsumoitumista eli tekijänoikeuden raukeamista. Kun teoskappale on saatettu yleisön saataviin eli esimerkiksi kirjakauppaan, näitä kappaleita saa edelleen levittää. Teoskappale muuttuu tällöin siis normaaliksi kauppatavaraksi.
Oikeustieteen tohtori Jukka Kemppinen on kirjoittanut, että "tätä sääntöä on kuvailtu oikeustieteessä sanomalla, että teoksen 'käyttäminen' ei ole kiellettyä, vaan päinvastoin kiellettyä on käyttää teosta lain kieltämällä tavalla, kuten kopioimalla ja tallentamalla. Tämä on tärkeä ero."
Richard de Clare
Pembroken jaarli hänestä tuli vuonna 1148. Hän tuki Englannin kuningas Tapania, mikä aiheutti ongelmia tämän seuraajan Henrik II:n kanssa. Kuningas kieltäytyi tunnustamasta de Claren kreivikuntaa, ja miesten välit olivat kireät.
Richard de Clarella oli merkittävä rooli Irlannin valloittamisessa. Hän liittoutui Diarmait Mac Murchadan, Leinsterin kuninkaan kanssa. de Claren normannijoukot saivat valloitetuksi Irlannin itäosia. Hän oli vuodesta 1170 kuolemaansa naimisissa puolisonsa Aoifen (k. n. 1188) kanssa, joka oli Mac Murchadan tytär.
M/S Superspeed 1
M/S Superspeed 1 on norjalaisen Color Linen omistama ropax-alus. Alus on rakennettu vuonna 2008 Aker Yardsin Rauman telakalla. Superspeed 1 on rekisteröity Norjan lipun alle ja sen kotisatama on Kristiansand. Aluksen matkustajakapasiteetti on 1 928 ja autokapasiteetti 764.
Taustaa ja rakennustyöt
Vuodesta 1991 saakka Color Line on operoinut erilaisilla aluksilla Norjan ja Tanskan välillä. Vuodesta 1996 eteenpäin reitin alusmäärää lisättiin kesäkauden ajaksi. Keväällä 2004 Color Line alkoi suunnitella kahta uutta ja suurta alusta. Aluksiin päätettiin rakentaa ainoastaan rekkakuskeja varten olevat hytit. 15. joulukuuta 2005 alusten rakennustyöt annettiin Aker Finnyardsin Rauman telakalle Suomeen. Telakka oli aiemmin rakentanut maailman suurimmat autolautat M/S Color Fantasyn ja M/S Color Magicin Color Linelle ja tilaus olikin jatkoa näihin. Alun perin ensimmäinen alus piti luovuttaa joulukuussa 2007 ja toinen huhtikuussa 2008. Rakennustyöt kuitenkin myöhästyivät teknisistä syistä johtuen ja Superspeed 1 luovutettiin vasta 27. helmikuuta 2008.
Käyttöhistoria
28. helmikuuta 2007 aluksen köli laskettiin. 1. elokuuta alus laskettiin vesille. 27. helmikuuta 2008 se luovutettiin norjalaisen Color Line -varustamon omistukseen, joka rekisteröi aluksen Norjan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Kristiansand. 28. helmikuuta alus lähti telakalta kohti Kristiansandia, jonne se saapui 1. maaliskuuta. 12. maaliskuuta alus kastettiin Kristiansandissa. 13. maaliskuuta alus aloitti liikennöinnin Kristiansandin ja Hirtshalsin välillä.
Aamu
thumb|250px|Usvainen aamu.
Aamu on vuorokaudenaika yön ja päivän välissä. Yleensä aamun katsotaan alkavan auringon noustessa, mutta laajimmin aamuna voidaan pitää aikaa keskiyön ja keskipäivän välillä. Maissa, joissa kello on 12-tuntinen, näitä tunteja merkitään ante meridiem (A.M.). Aamulla voidaan viitata myös alkuun tai syntymään. Silloin siihen liittyy usein toivo, kuten fraasissa uusi aamu tuo uuden toivon. Yleensä aamulla syödään aamiainen, arkisemmin aamupala.
Dmitri Mendelejev
Dmitri Ivanovitš Mendelejev (,, 8. helmikuuta (J: 27. tammikuuta) 1834 Tobolsk – 2. helmikuuta (J: 20. tammikuuta) 1907 Pietari) oli venäläinen kemisti, joka tunnetaan parhaiten jaksollisen järjestelmän luojana. Mendelejev jätti piirtämäänsä jaksolliseen järjestelmään aukkoja uusien alkuaineiden varalta. Hän osasi jopa ennustaa joidenkin alkuaineiden ominaisuuksia järjestelmänsä avulla. Myöhemmin urallaan hän tutki myös Venäjän väestönkehitystä.
Mendelejeviä aiemmin jaksollisen järjestelmän oli keksinyt myös Julius Lothar Meyer. Mendelejev teki löytönsä kuitenkin riippumatta Meyeristä, mutta jättämiensä aukkojen ansiosta Mendelejevin versio oli täsmällisempi. Hän oli jaksollisesta järjestelmästä niin hyvin selvillä, että pystyi kertomaan siitä puuttuvien, kolmen alkuaineen (skandium, gallium, germanium) ominaisuudet täydellisesti jopa väriä myöten.
Elämäkerta
thumb|[[Ilja Repin, Dmitri Mendelejev, 1885.]] Mendelejev oli Ivan Pavlovitš Mendelejevin ja Maria Dmitrijevna Mendelejevan (o.s. Korniljeva) neljästoista lapsi. Hän syntyi siperialaisessa Tobolskin kaupungissa. Isänsä kuoleman jälkeen 14-vuotias Mendelejev meni Tobolskin lukioon, jossa hänen isänsä oli ollut rehtorina. Vuonna 1849 Mendelejevin perhe muutti Pietariin. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa vuodesta 1850. Hän kärsi tuberkuloosista, ja sairaus pakotti hänet muuttamaan vuonna 1855 Mustanmeren rannalle Krimille. Siellä hänestä tuli paikallisen lukion luonnontieteen pääopettaja. Mendelejev muutti vuonna 1856 takaisin Pietariin.
Mendelejev auttoi rakentamaan Venäjän ensimmäisen öljynjalostamon.
Väestötieteilijä
Uransa loppupuolella Mendelejev teki Venäjän vuoden 1897 väestötilastojen pohjalta ennusteen Venäjän väestönkehityksestä. Hänen vuonna 1905 julkaisemansa arvion mukaan vuonna 2000 Venäjällä olisi 594 miljoonaa asukasta, kun tosiasiassa asukkaita oli tuolloin 147 miljonaa ja suunta on vähenevä. Pekka Kauppi esittää artikkelissaan Kanava-lehdessä syyt virheelliseen arvioon. Keskeinen syy on, että Mendelejev ei ottanut huomioon, että vaikka kuolleisuus alenee, aikaa myöten myös syntyvyys alenee. Mendelejev ei tuntenut väestötransition teoriaa, joka syntyi vasta 1930-luvulla. Sen mukaan väestönkasvun trendit eivät ole ikuisia.
Mendelejev esitti laskelman myös Venäjään tuolloin kuuluneen Suomen väestönkehityksestä. Suomen väkiluku olisi vuonna 2000 hänen arvionsa mukaan 12 miljoonaa, mutta toisin kuin Venäjällä Suomessa suunta ei ole vähenevä maahanmuuton ansiosta.
Victoria Pedretti
Victoria Pedretti (s. 23. maaliskuuta 1995 Philadelphia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa The Haunting of Hill House, The Haunting of Bly Manor ja You.
Badaberin kapina
Badaberin kapina oli neuvostoliittolaisten ja afganistanilaisten sotavankien kapina Badaberissa Pakistanissa 26.–27. huhtikuuta 1985. Sotavankeja oli kuljetettu Pakistanin puolelle Afganistan sodan aikana, ja tapahtuma-aikana Badaberissa linnoituksessa toimineessa vankilassa oli noin 12 neuvostoliittolaista ja 40 afganistanilaista vankia. Vangit kapinoivat ja ryöstivät linnoituksen asevaraston. Alkoi taistelu, johon osallistui afganistanilaisten taistelijoiden lisäksi Pakistanin joukkoja panssarivaunuineen ja helikoptereineen. Taistelu päättyi seuraavana päivänä linnoituksen ammusvaraston räjähdykseen.
Kaikki neuvostoliittolaiset saivat surmansa, mutta joitakin afganistanilaisia vankeja pääsi pakenemaan. Tapahtuma-aikana asiasta ei juuri kerrottu, ja epäselväksi on jäänyt esimerkiksi neuvostovankien henkilöllisyys. Heistä seitsemän tunnetaan myöhempien selvitysten perusteella suhteellisen varmasti.
Tausta
Badaber sijaitsee Pakistanissa hieman Peshawarin kaupungin eteläpuolella. Siellä oli vanha Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohta, jota oli käytetty vuosina 1958–1970. Esimerkiksi Gary Powersin alasammuttu U-2-lento lähti juuri Badaberista. Afganistanin sodan aikana Badaberiin oli perustettu pakolaisleiri Pakistaniin tuleville afgaaneille, ja se muuttui myös Neuvostoliittoa vastaan taistelevien muhjahideen-joukkojen keskukseksi.
Badaberissa sijaitsi vanha linnoitus, jota oli alettu käyttää sodan aikana aseiden ja ammusten varastointiin. Paikalla sijainnutta koulutusleiriä käytti Burhan al-Din Rabbanin johtama Afganistanissa neuvostojoukkoja vastaan taistellut Afganistanin Islamilainen Yhdistys (Džamat-e Islami-je Afghanistan). Vaikka leiri sijaitsi Pakistanin alueella, Rabbani on kertonut saaneensa joukkoineen hoitaa sen asioita täysin itsenäisesti. Afganistanilaisia taistelijoita kouluttivat pakistanilaiset ja egyptiläiset neuvonantajat. He saivat tukea myös Yhdysvaltojen CIA:lta, jonka operaatio Cyclone tähtäsi Afganistanissa Neuvostoliittoa vastustaneiden joukkojen aseistamiseen ja taloudelliseen tukeen.
Badaberin linnoitukseen alettiin 1983 tuoda neuvostoliittolaisia ja afganistanilaisia vankeja. Vankeja käytettiin esimerkiksi töihin linnoituksen ammusvarastolla ja läheisillä louhoksilla. Heitä pidettiin linnoituksen maanalaisissa tiloissa, joita kutsuttiin nimellä zindand. Vuonna 1985 neuvostoliittolaisia vankeja oli noin 12. Heitä oli jäänyt etenkin Ahmad Šah Masudin joukkojen vangeiksi Pandžširin laakso ssa. Heidän lisäkseen vankeina oli noin 40 afganistanilaista hallituksen sotilasta ja poliisia. Vankien olot olivat alkeelliset. He olivat kuitenkin työskennelleet moitteettomasti, ja heille oli annettu musliminimet islamiin kääntymistä varten.
Kapina
Tarinan mukaan 26. huhtikuuta noin kello kuusi illalla suuri osa linnoituksen vartijoista oli rukoilemassa linnoitukseen kuuluneella harjoituskentällä. Vankeja vartioimaan oli jätetty vain kaksi vartijaa. Eräs erityisen vahvana tunnettu vanki, ukrainalainen Viktor Dyh’ovtšenko (Yunos), päihitti vartijat, jotka otettiin vuorostaan vangeiksi. Vartijoita vartioimaan jätettiin yksi afganistanilainen vanki ja Mohamed Islam -niminen neuvostoliittolainen vanki. Linnoituksen muut vangit murtautuivat asevarastoon. Tavoitteena oli alun perin murtautua ulos linnasta, mutta ilmeisesti vartijoita vartioimaan jätetty Mohamed Islam oli tällä välin varoittanut afganistanilaisia taistelijoita.
Linnoitus oli nyt aseistautuneiden vankien hallussa. Heillä oli käytössään myös raskasta aseistusta. Linnoituksen torneihin vietiin konekiväärejä ja sen katolle kranaatinheittimiä. Linnoitus piiritettiin, ja alueelle tuotiin uusia afganistanilaisia taistelijoita ja myös Pakistanin asevoimien joukkoja panssarivaunuineen ja tykkeineen. Ensimmäiset yritykset vallata linnoitus kuitenkin epäonnistuivat. Rabbani oli saapunut linnoitukselle saman päivän iltana ja tarjosi vangeille mahdollisuutta antautua lupaamalla, että antautujien henki säästettäisiin. Vangit eivät suostuneet antautumaan vaan vaativat saada tavata Neuvostoliiton tai Afganistanin Pakistanin-lähettiläitä sekä Punaiselta Ristin tai Punaisen Puolikuun edustajia. Vangit tehostivat vaatimuksiaan uhkaamalla räjäyttää linnoituksen ammusvaraston.
Rabbani ei suostunut vankien vaatimuksiin. Tähän vangit vastasivat ampumalla linnoituksesta raketin, joka oli vähällä surmata Rabbanin ja haavoitti hänen henkivartijoitaan. Aamulla 27. huhtikuuta Rabbani määräsi joukot hyökkäämään linnoitukseen. Hyökkääjiä tukivat panssarivaunut, tykit, raketinheittimet ja helikopterit. Taistelun ollessa käynnissä linnoituksen ammusvarasto räjähti surmaten linnoituksen puolustajat. Linnoitus itsessään tuhoutui lähes täysin, ja taistelu päättyi.
Tuhot ja uhrit
Venäläisten lähteiden mukaan hyökkääviä afgaaneja kuoli 120 ja Pakistanin sotilaita noin 90. Lähteissä mainitaan myös kuusi kuollutta yhdysvaltalaista neuvonantajaa. Sittemmin liikkuneen huhun mukaan Neuvostoliiton asevoimat olivat valmistelleet vankien vapauttamista erikoisjoukkojen iskulla, ennen kuin räjähdys päätti koko tilanteen. Taistelun jälkeen kovan linjan vetäjänä tunnettu afganistanilaisten joukkojen komentaja Golboddin Hekmatjar kielsi joukkojaan ottamasta vastaisuudessa venäläisiä vankeja.
Uutisointi
Badaberin kapinasta ei heti tapahtuma-aikaan juuri puhuttu sen enempää Pakistanissa kuin Neuvostoliitossakaan. Neuvostoliiton virallisen kannan mukaan neuvostojoukot eivät enää olleet Afganistanissa tapahtumissa mukana. Vangit Pakistanissa eivät sopineet viralliseen tarinaan. Pakistanilaiset halusivat puolestaan ylläpitää julkikuvaa, jonka mukaan he eivät aktiivisesti auta Afganistanin taistelijoita. Pakistanin viranomaiset sulkivat linnoitusta ympäröivän alueen toimittajilta ja kaikilta ulkomaalaisilta. Peshawarissa ilmestyvä lehti Safir kertoi tapahtumista yhdessä numerossaan, jonka Pakistanin viranomaiset tuhosivat.