cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Punasolmukki
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|Punasolmukin kukka. thumb|vasen|Lehtiä ja varren kalvomaisia korvakkeita. Yksi-, kaksi- tai monivuotinen punasolmukki kasvattaa 5–15 cm korkean rennon tai kohenevan varren, joka on tyvestä enintään hieman puutunut. Kasvi on harmaanvihreä ja usein nystykarvainen. Sen pääjuuri on hoikka tai vankahko. Lehdet ovat tasasoukkia, otakärkisiä, ja muista Suomessa tavattavista solmukeista poiketen ne eivät ole möyheitä. Kalvomaiset korvakkeet ovat suikeita ja pian tyvestäkin erillisiä. Lehtihangoissa on lyhytnivelvälisiä haaroja. Kukat ovat punaisia, verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, teriön ollessa noin verhiön pituinen tai hieman lyhyempi. Terälehdet ovat kauttaaltaan kirkkaanpunaisia ja kooltaan 3–4 mm pitkiä. Verholehdet ovat puikeita, suippoja ja 3–4,5 mm pitkiä. Punasolmukki kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Kasvin siemenet kypsyvät kolmiliuskaisesti aukeavissa kodissa. Siemenet ovat palteettomia.
Levinneisyys
Punasolmukki on yleinen laji lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Islannista, Fennoskandian keski- ja pohjoisosista sekä Venäjän pohjois- ja itäosista. Punasolmukkia kasvaa yleisenä myös Pohjois-Afrikassa Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Satunnaisemmin lajia tavataan myös monin paikoin muualla Afrikassa, Aasiassa, Australiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Suomessa punasolmukki on muinaistulokas. Laji on yleinen Etelä- ja Kaakkois-Suomessa sekä Pohjanlahden rannikkoseuduilla aina Tornioon saakka. Keski- ja Itä-Suomessa sitä tavataan harvemmin. Lapista lajista tunnetaan vain yksittäisiä kasvupaikkoja.
Elinympäristö
Punasolmukki kasvaa monenlaisissa ihmisen muokkaamissa avoimissa kulttuuriympäristöissä. Lajia voi tavata pihoilla, kyläpientareilla ja -kallioilla, kaduilla, rata- ja lastausalueilla, sorakentillä, tienpientareilla, hietikoilla ja joutomailla. Punasolmukki kestää hyvin tallaamista ja saattaa muodostaa sopivilla kasvupaikoilla suuria kasvustoja.
Haukkapöllö
Haukkapöllö (Ninox scutulata) on pöllöihin kuuluva lintulaji. Se pesii Etelä-Aasiassa Intiasta ja Sri Lankasta Indonesiaan ja Etelä-Kiinaan.
Haukkapöllö pesii suurimmassa osassa trooppista Etelä-Aasiaa ja Lähi-idästä Etelä-Kiinaan. Sen elinpiiriä ovat puustoinen maaseutu ja metsät. Se munii puun koloon kolmesta viiteen munaa. pienoiskuva|left|upright|Ninox scutulata obscura
Haukkapöllö on keskikokoinen 32 senttimetriä pitkä pöllö, ja se on muodoltaan haukkamainen, mikä johtuu sen pitkästä pyrstöstä ja siitä, ettei sillä ole naamakiehkuraa. Se on päältä tummanruskea, pyrstö on viirullinen. Alta se on valkeahko, mutta siinä on punaruskeita viiruja, joskin Andamaaneilla tavattavan alalajin alapuoli on tummanruskea. Silmät ovat suuret ja keltaiset. Sukupuolet ovat samanlaiset.
Laji on yölintu, mutta sen voi havaita, kun pikkulinnut kiusaavat sitä, kun se istuu puunoksalla. Se syö pääasiassa suuria hyönteisiä, sammakoita, liskoja, pikkulintuja ja hiiriä. Sen ääni on toistuvat matala ja hiljainen uu-ak ...uu-ak..., jota kuulee aamu- ja iltahämärissä.
Alalajit
Sillä on seuraavat alalajit:
William Lagesson
William Lagesson (s. 22. helmikuuta 1996 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesin organisaatiota. Elite Prospects -sivuston mukaan Lagesson on voimakas ja erinomainen puolustava puolustaja, joka tekee myös kohtalaisen hyvin pisteitä. Hän menee ruuhkatilanteisiin, on hyvä fyysisissä väännöissä ja sijoittuu hyvin, mutta Lagessonilla on kuitenkin kehitettävää luistelussa.
Seuraura
Edmonton Oilers varasi Lagessonin neljännellä kierroksella 91. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Samana kesänä hänet varasi myös USHL-junioriliigan Dubuque Fighting Saints 11. pelaajana. Lagesson siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2014–2015. Vuosina 2015–2017 Lagesson kävi Massachusettsin yliopistoa Amherstissa. Sophomore -vuotenaan 2016–2017 hän toimi joukkueensa varakapteenina.
Huhtikuussa 2017 Lagesson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Toukokuussa seura lainasi hänet kauden 2017–2018 kattavalla sopimuksella kotimaahansa SHL-joukkue Djurgårdens IF:ään. Lagesson teki SHL-debyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 21. syyskuuta 2017 Malmö Redhawksia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 19.52 minuuttia. Ensimmäisen SHL-maalinsa Lagesson teki 10. helmikuuta 2018 Karlskrona HK:ta vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman +2. Kaikkiaan hänen tulokaskautensa toi 49 runkosarjaottelussa tehot 1+12=13 ja 11 playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen.
Marraskuussa 2020 Lagesson teki Oilersin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2022 Lagesson teki Carolina Hurricanesin kanssa yksivuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Lagesson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän voitti Ruotsin sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Lagesson jakoi myös kahdella osumallaan turnauksen puolustajien maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014,joissa valmennus valitsi Lagessonin Ruotsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Yhdysvaltoja vastaan pelatun välieräottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Lagesson pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2013, jolloin hän voitti kultaa. Yhteensä Lagesson on pelannut 25 nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Terveyden edistämisen keskus
Terveyden edistämisen keskus ry (Tekry) oli vuonna 1962 perustettu voittoa tavoittelematon järjestö, johon kuului 122 jäsenjärjestöä. Tekryn toiminta loppui 2011-2012 vuodenvaihteessa kun se yhdistyi Sosiaali- ja terveysjärjestöjen yhteistyöyhdistys YTYn ja Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto STKL:n kanssa SOSTE Suomen sosiaali ja terveys ry nimiseksi keskusjärjestöksi, joka aloitti 1.1.2012. Tekryn toimintaa rahoitti Raha-automaattiyhdistys. Tekryn tavoitteena oli saada koko yhteiskunta tukemaan terveyttä. Tekry halusi vahvistaa ihmisten arjen olosuhteita terveyttä edistäviksi yhteistyössä jäsenyhteisöjen ja muiden toimijoiden kanssa.
Jäsenyhteisöt
Jäsenyhteisöihin kuuluu mm.
Canberra (täsmennyssivu)
Canberra tarkoittaa seuraavia asioita:
Pyhän Theraponin kirkko
pienoiskuva|vasen|Kirkon kupoli. Kirkon rakentaminen alkoi 1850-luvulla ja se valmistui vuonna 1935. Sen suunnitteli paikallinen arkkitehti Argýris Adalís, joka oli Ernst Zillerin oppilas ja avustaja tämän rakennusprojekteissa Ateenassa. Kirkko on omistettu Pyhälle Theraponille.
Kirkko on saaren suurin. Se on ristinmuotoinen ja siinä on suurikokoinen kupoli. Kirkkorakennus on tyyliltään omalaatuinen, ja sen arkkitehtuuri yhdistelee bysanttilaista tyyliä sekä gotiikkaa, barokkia, rokokoota ja uusklassismia. Kirkossa on Pyhän Theraponin ikoni vuodelta 1651. Puisen ikonostaasin on kaivertanut Dimítrios Kóvalas.
Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki
thumb|Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki. Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki on Helsingin Kaivopuistossa sijaitseva naparetkeilijä Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki, jonka ovat toteuttaneet kuvanveistäjät Heikki Häiväoja ja Johanna Häiväoja sekä arkkitehti Eric Adlercreutz. Se on pystytetty vuonna 1985. Muistomerkki sijaitsee puiston eteläkärjessä lähellä merenrantaa Ehrenströmintien varrella.
Muistomerkki muodostuu kolmesta tiiviisti vierekkäin seisovasta harmaasta graniittipaadesta, joiden sivutahkot ovat sileitä mutta yläosat rosoisia. Muistomerkki on 3,5 metriä korkea. Kivipaadet symboloivat arktisten vesien jäävuoria ja ahtojäätä. Etummaisen, matalimman paaden päällä on Nordenskiöldin pronssinen rintakuva, joka katselee merelle. Kahden korkeamman paaden takasivuille on kiinnitetty pronssireliefit, joista toinen on Nordenskiöldin vuosien 1878–1880 Koillisväylän-purjehduksen reittiä kuvaava kartta ja toinen esittää matkalla käytettyä Vega-laivaa. Lisäksi teokseen kuuluu litteä nupukivijalusta, joka muistuttaa muodoltaan laivan keulaa. Nordenskiöldin rintakuvan on veistänyt Johanna Häiväoja ja reliefit hänen isänsä Heikki Häiväoja, joka myös suunnitteli kokonaisuuden yhdessä arkkitehti Adlercreutzin kanssa. Euraasian mannerta esittävään karttareliefiin on kuvattu Suomen nykyiset, vuoden 1944 jälkeiset rajat.
Boeing 80
Kaksitasoinen Boeing 80 kehitettiin perustuen aikaisempaan Boeing 40A -malliin, johon verrattuna se oli huomattavasti suurempi ja varustettu kolmella moottorilla. Poiketen edeltäjästään koneen ohjaamo on suljettu, josta ensimmäiset avoimeen ohjaamoon tottuneet pilotit valittivat. Koneeseen mahtui kaksi pilottia ja 12 matkustajaa.
Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki
Nordenskiöld asui pääosan elämästään Ruotsissa, mutta hän oli syntynyt ja opiskellut Helsingissä. Aloitteen Nordenskiöldin muistomerkistä Helsinkiin teki ulkosuomalaisia edustava Suomi-Seura ja sitä varten perustettiin vuonna 1979 neuvottelukunta, jossa oli edustettuina valtion virastoja, kansalaisjärjestöjä ja poliittisia puolueita. Neuvottelukunnan puheenjohtajana oli Osmo Kalliala. Suunnitelmissa oli alkuaan vaatimattomampi muistomerkki, jossa olisi käytetty uutta valosta Walter Runebergin vuonna 1880 veistämästä Nordenskiöldin rintakuvasta. Sijoituspaikaksi kaavailtiin Ritarihuoneen puistikkoa Kruununhaassa, mutta Helsingin kaupunki tarjosi Kaivopuiston rannasta paikan, jossa oli tilaa isommallekin teokselle. Johanna Häiväojan veistämä rintakuva muistuttaa Runebergin veistosta, mutta se on kooltaan isompi ja siihen on lisätty turkiskaulus. Muistomerkki paljastettiin 13. toukokuuta 1985.
Boeing 80
12. elokuuta 1929 ensilennon suoritti 80A-malli, joka oli suurempi variantti ja johon mahtui 18 matkustajaa. Matkustamo oli sisustettu tilavasti ja varustettu nahkaverhoilulla, lukulampuilla, ilmastoinnilla sekä juoksevalla vedellä (kuuma/kylmä). Uudistetun 80A-mallin valmistuttua Boeing sai myös ensimmäiset lentoemännät kun Ellen Church vakuutti yhtiön johdon rekisteröityjen hoitajien hyödyllisyydestä lennolla.
Tunnustukseton hauta-alue
Tunnustuksettomalle hautausmaalle ei hautausmaan ylläpitäjä sijoita kristillisiä eikä muita uskonnollisia tai aatteellisia tunnuskuvia, mutta hautamuistomerkeissä voidaan käyttää kunkin vainajan oman uskonnon mukaisia tunnuskuvia. Hautaustoimitus järjestetään vainajan katsomuksen ja toivomusten mukaan, kunhan ruumista ja tuhkaa käsitellään arvokkaalla ja vainajan muistoa kunnioittavalla tavalla. Tunnustukseton hauta-alue voi olla kokonaan erillinen hautausmaa tai muusta hautausmaasta aidalla, istutuksilla tai muulla vastaavalla selvästi erottuvalla tavalla erotettu osa.
Marras (täsmennyssivu)
Marras-sana viittaa yleensä tavalla tai toisella kuolemaan. Sanalla on useita eri merkityksiä.
Tunnustukseton hauta-alue
Tunnustuksettomalle hautausmaalle hautaaminen edellyttää aina nimenomaista pyyntöä. Myös vainaja, joka ei kuulunut evankelis-luterilaiseen kirkkoon, haudataan tunnustukselliselle evankelis-luterilaiselle hautausmaalle, jollei hautasijaa nimenomaisesti pyydetä tunnustuksettomalta alueelta. Myös evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuulunut vainaja voidaan pyynnöstä haudata tunnustuksettomalle alueelle.
Haudan osoittaminen tunnustuksettomalta hauta-alueelta on hautausmaan ylläpitäjänä toimivan seurakunnan tai seurakuntayhtymän lakisääteinen julkinen velvoite. Seurakunta tai seurakuntayhtymä toimii ainoastaan alueen teknisenä ylläpitäjänä. Jokaisella seurakunnalla tai seurakuntayhtymällä ei tarvitse olla tunnustuksetonta hauta-aluetta, vaan nämä voivat järjestää tunnustuksettoman alueen yhteistyössä. Osoitettava hautasija ei kuitenkaan saa sijaita kohtuuttoman kaukana seurakunnan alueesta. Seurakunnilla on ollut velvoite osoittaa hautasija tunnustuksettomalta hautausmaalta 1.1.2007 lähtien.
Näin ollen hautausmaan ylläpitäjää velvoittavat tässä tehtävässä perustuslaissa säädetyt yksilön oikeudet sekä hallinnon yleiset oikeusturvaperiaatteet. Täyttäessään velvoitetta tarjota hautasija tunnustuksettomalta hauta-alueelta hautausmaan ylläpitäjän on otettava huomioon esimerkiksi perustuslain 6 §:ssä säädetty yhdenvertaisuusperiaate. Tunnukseton hauta-alue on järjestettävä siten, että sinne haudatut tulevat kohdelluiksi yhdenvertaisesti seurakunnan muulle hautausmaalle haudattujen kanssa.
Tunnustuksettomien hauta-alueiden perustaminen tarkoitus on ollut parantaa uskonnonvapauden käytännön toteutumisedellytyksiä. Aikaisemmin, vuoteen 1869 saakka, tunnustuksettomaan eli "siunaamattomaan" maahan hautaaminen oli rangaistus, "häpeällinen hautaus", joka koitui itsemurhaajien, teloitettujen ja erityisen paheellista elämää viettäneiden osaksi.
Ainoastaan naisille
Ainoastaan naisille (Be My Wife) on Max Linderin ohjaama ja käsikirjoittama fiktioelokuva, joka tuli ensi-iltaan 1921.
Juoni
Max yrittää juonittelun avulla päästä riiamaan rakastettuaan, jota haukankatseinen täti vahtii. Esteenä on myös kilpakosija Archie.
Arviot
Los Angeles Timesin kriitikko kehui vuonna 1922 elokuvaa ja huomautti, että Linderin huumorissa on ranskalaista nokkeluutta. Linderin lisäksi muutkin näyttelijät onnistuvat hyvin, hauskimpana heistä Caroline Rankin tädin roolissa. Kriitikko antoi arvoa myös Pal-koiran esiintymiselle.
Milan Popović
Daniel, oikealta nimeltään Milan Popović (monte. Милан Поповић) (s. 29. lokakuuta 1955 Titograd, Montenegron sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on montenegrolainen pop-laulaja, joka keksi nimensä Kroatiassa. Hän on myös joskus käyttänyt nimeä Danijel Popović (Данијел Поповић).
Hänen isänsä oli montenegrolaissyntyinen ja äiti belgialainen. Popović syntyi Titogradissa, mutta loi nimensä Zagrebissa, jonne hän muutti musiikkiuransa takia vuonna 1977. Hän edusti Jugoslaviaa Eurovision laulukilpailussa 1983 laululla Džuli, joka sijoittui 4. sijalle.
Gabriel Wilhelm Cadenius
Gabriel Wilhelm (Vilhelm) Cadenius (30. heinäkuuta 1850 Helsinki – 10. lokakuuta 1903 Kotka) oli suomalainen yrittäjä, yritysjohtaja, konsuli ja valtiopäivämies.
Cadeniuksen vanhemmat olivat raatimies ja kauppias Karl Wilhelm Cadenius ja Albertina Henriette Bergholm ja puoliso vuodesta 1879 Jenny Wilhelmina Dromberg (k. 1898). Cadenius suoritti ylioppilastutkinnon ja opiskeli hetken yliopistossa, mutta siirtyi liikealalle. Hän toimi ensin pari vuotta konttoristina, mutta perusti sitten huolinta- ja kauppaliike Cadenius & Grahnin, jonka johtajana Kotkassa hän työskenteli. Cadenius oli vuodesta 1896 Kotkan kirjapaino -osakeyhtiön toimitusjohtaja ja toimi myös Etelä-Suomen sukellus -osakeyhtiön johtajana. Hän oli Tanskan varakonsuli ja Ranskan konsuliasiamies Kotkassa. Hän oli myös Kotkan kaupunginvaltuutettu kaksitoista vuotta ja toimi Kotkan kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Cadenius oli Kotkan edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1900.
Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto
Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto STKL (aiemmin Sosiaaliturvan keskusliitto ry.) oli valtakunnallinen sosiaali- ja terveyspoliittinen yhteistoimintajärjestö, joka toimi hyvinvoinnin kehittämiseksi 1916-2011. STKL:n toimintaa jatkaa Soste - Suomen sosiaali ja terveys ry. Keskusliitolla on toimisto Helsingissä ja aluetoimipisteet Oulussa, Joensuussa ja Jyväskylässä ja se toimii niin paikallisesti kuin kansallisestikin mutta myös kansainvälisellä tasolla kuuluen mm. seuraaviin verkostoihin: Sosiaalipoliittinen maailmanneuvosto (ICSW), European Round Table of Charitable Associations (ETWelfare), European Antipoverty Network (EAPN) ja European Council for Voluntary Organisations (CEDAG).
STKL
Jäsenyhteisöt
Jäsenyhteisöjä ovat alueelliset sosiaaliturvayhdistykset, ammatilliset järjestöt ja sosiaali- ja terveysjärjestöt. Tukijäseninä on mm. kuntia ja yrityksiä.
Gary Winick
Gary Scott Winick (31. maaliskuuta 1961 – 27. helmikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän aloitti uransa independent-elokuvien ohjaajana ja tuottajana, mutta ohjasi 2000-luvulla myös Hollywood-tuotantoja.
Winickin ensimmäinen ohjaus oli vuonna 1989 julkaistu trilleri Curfew. Vuonna 1999 hän oli perustamassa digitaalista teknologiaa hyödyntäviin pienen budjetin elokuviin erikoistunutta tuotantoyhtiötä InDigEnt (lyhenne sanoista Independent Digital Entertainment), jolla oli toimintaa vuoteen 2007. Yhtiön tuottamiin elokuviin kuuluvat muun muassa Rebecca Millerin ohjaama draama Personal Velocity: Three Portraits (2002), josta hän sai tuottajana Independent Spirit John Cassavetes Awardin, Peter Hedgesin ohjaama draama Aprilin juhlat (2003), josta näyttelijä Patricia Clarkson oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi, ja Steve Buscemin ohjaama musta komedia Lonesome Jim (2005).
Winickin oma ohjaajanura lähti nousuun vuonna 2002 julkaistun, InDigEntin tuottaman komedian Minä ja aikuiset naiset myötä. Hänet palkittiin kyseisestä elokuvasta Sundancen elokuvajuhlien parhaan ohjauksen palkinnolla. Hänen ensimmäinen Hollywood-ohjauksensa oli komedia 13 ja risat (2004), jonka pääosaa esitti Jennifer Garner. Hänen myöhempiä ohjauksiaan olivat lastenelokuva Lotta ystäväni (2006), romanttinen komedia Morsianten sota (2009) ja romanttinen draama/komedia Rakkauskirjeitä Julialle (2010), joka jäi hänen viimeisekseen.
Villefranche-sur-Mer
Villefranche-sur-Mer on kunta Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella Ranskan Rivieralla. Sen läheisin suuri kaupunki ja länsipuolinen rajanaapuri on Nizza. Villefranche-sur-Merin satama on yksi syvimmistä Välimeren luonnonsatamista syvyyden yltäessä 95 metriin. Kaupunki on rakentunut kukkulajonon rinteelle ja sen korkein kohta on 575 metriä.
Gary Winick
Winick opiskeli elokuvantekoa Texasin yliopistossa, Austinissa, jossa hän suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon ohjauksesta, ja American Film Instituten AFI Conservatoryssa, Los Angelesissa, jossa hän suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon tuottamisesta. Hän myös toimi opettajana New Yorkin yliopiston Tisch School of the Artsissa.
Winick kuoli helmikuussa 2011, 49-vuotiaana. Hän sairasti aivosyöpää, joka diagnosoitiin hänellä vuonna 2008.
Mechanical Bull
Mechanical Bull on yhdysvaltalaisen rockyhtye Kings of Leonin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2013. Albumi ylsi Britannian albumilistalla parhaimmillaan listaykköseksi ja kotimaassaan Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 2. Mechanical Bullilta julkaistiin singlenä kuusi kappaletta.
Hilding Nyström
Olof Hilding Waldemar Nyström (26. marraskuuta 1921 Hanko – 1. kesäkuuta 2018 Hanko) oli suomalainen pankkimies ja ruotsin kielellä kirjoittanut muistelmakirjailija.
Hilding Nyström valmistui valtiotieteen lisensiaatiksi 1954. Hän oli Ab Pojoviks Klädesfabrikin sosiaalipäällikkönä 1949–1952 ja toimi sitten Pohjoismaiden Yhdyspankin palveluksessa osasto-, arkisto- ja museopäällikkönä 1952–1986. Nyström on julkaissut päiväkirjoihinsa perustuvia muistelmateoksia jatkosodan vuosilta JR 61:ssä sekä muistelmia työstään pankkimaailmassa ja elämästä sodanjälkeisessä Helsingissä (Gräsrot bland toppar). Hän on kirjoittanut myös yhden tositapahtumiin perustuvan romaanin Tyst som muren: rysk militärbas svarar inte.
Hilding Nyströmin veli oli biologi ja kuvittaja Viking Nyström. Viking Nyström on kuvittanut veljensä julkaisemia kirjoja.
Badi Assad
Elämäkerta
Assad syntyi São Paulon osavaltiossa, mutta vietti lapsuutensa Rio de Janeirossa. Hänen isänsä Jorge Assad soittaa bandolimia, eli brasilialaista mandoliinia. Assadin isoveljet Sergio ja Odair ovat molemmat kansainvälisesti tunnettuja klassisia kitaristeja. Assad alkoi musiikinopiskelun jo hyvin varhaisessa iässä. Kitaraa hän alkoi soittaa 14 vuoden iässä "perittyään" veljiensä paikan isänsä säestäjänä.
Assad opiskeli klassista kitaraa Rio de Janeiron yliopistossa ja voitti nuorten instrumentalistien kilpailun 1984. Näihin aikoihin hän alkoi kehitellä omaperäistä tekniikkansa, joka yhdistelee Assadin omalla ruumillaan tuottamia perkussioääniä ja lauluimprovisaatiota kitaransoittoon. 1986 Assad liittyi Rion kitaraorkesteriin, ja 1987 hänet palkittiin Brasilian parhaana kitaristina kansainvälisillä Villa-Lobos-festivaaleilla. Tuolloin hän oli jo esiintynyt kotimaansa lisäksi myös Euroopassa ja Israelissa Duo Romantique -kokoonpanossa yhdessä kitaristi Françoise-Emmanuelle Denisin kanssa. 1989 Assad julkaisi ensimmäisen levytyksensä Dança dos Tons. Levyn pienen painosmäärän vuoksi siitä tuli nopeasti harvinaisuus, ja vuonna 2003 albumi julkaistiin bonuskappaleilla varustettuna uudelleen nimellä Dança das Ondas.
90-luvun puolivälissä Assad levytti kolme albumia arvostetulle amerikkalaiselle Chesky Records -merkille. Guitar Player -lehden lukijat äänestivät Assadin "Acoustic Fingerstyle" -sarjan voittajaksi ja albumin Rhythms vuoden parhaaksi klassisen kitaran albumiksi 1995]. Kotimaassaan Assad teki vuonna 1995 myös yhteislevytyksen Juarez Moreira & Badi Assad kitaristi Juarez Moreiran kanssa.
Käsivamman vuoksi Assad joutui lopettamaan soittamisen pariksi vuodeksi pian Chameleon-kiertueen jälkeen. Parannuttuaan hän esiintyi 2002 silloisen aviomiehensä Jeff Youngin kanssa vähälle huomiolle jääneellä yhteislevytyksellä Nowhere.
Assadin varsinainen paluu tapahtui vasta 2003, kun hän julkaisi jazzalbumin Three Guitars John Abercrombien ja Larry Coryellin kanssa. Assad jatkoi sittemmin soolouraansa hyvän vastaanoton saaneilla albumeillaan Verde (2004) ja Wonderland (2006), jotka sijoittuvat Assadin varhaisten, kunnianhimoisten levytysten ja Chameleonilla alkaneen populaarimman world beat -linjan välimaille.
Sooloalbumiensa välillä Assad esiintyi Brysselissä nauhoitetulla live-albumilla Um Songbook Brasileiro (2005) perheenjäseniensä muodostaman yhtyeen "Sérgio & Odair, Badi e Família Assad" kanssa.
James Bolton
James Bolton (1758–1799) oli brittiläinen itseoppinut luonnontieteilijä. Hän oli taitava piirtäjä, ja kuvitti luonnontieteellisiä julkaisuja. Hän määritti ja nimesi useita kasvi- ja sienilajeja, muun muassa nurminahikkaan ja puistoukonsienen.
Kasvi- ja sienitieteessä Batchista käytetään auktorilyhennettä Bolton.
Wolf-Lundmark-Melotte
thumb|220px|Wolf-Lundmark-Melotte Wolf-Lundmark-Melotte on epäsäännöllinen galaksi, joka sijaitsee Paikallisen ryhmän ulkoreunoilla. Galaksin löysi Max Wolf vuonna 1909. Knut Lundmark ja Philibert Jacques Melotte tekivät galaksista tärkeitä havaintoja vuoden 1926 aikana. Galaksin sijainti taivaalla on Valaskalan tähdistössä, ja sen etäisyys maasta on noin 3.04 mly. Galaksin magnitudi on 11,0.
Löydetty tähtijoukko
Wolf-Lundmark-Melotten galaksista on löydetty yksi pallomainen tähtijoukko. Tähtijoukon luminositeetti on hieman suurempi kuin kaikkien tähtijoukkojen keskiarvo.
Leo Tolstoi
Leo Tolstoi ; (9. syyskuuta (J: 28. elokuuta) 1828 Jasnaja Poljana, Tulan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 20. marraskuuta (J: 7. marraskuuta) 1910 Astapovo, Rjazanin kuvernementti, Venäjän keisarikunta) on yksi tunnetuimmista venäläisistä kirjailijoista.
Leo Tolstoin tunnetuimpia teoksia ovat Sota ja rauha (1865–1869) sekä Anna Karenina (1875–1877). Tyyliltään hän edustaa realismia. Tolstoi oli myös merkittävä yhteiskunnallinen ja uskonnollinen ajattelija.
Suku ja koulutus
Kreivi Leo Tolstoi syntyi vanhaan, köyhtyneeseen Tolstoin aatelissukuun äitinsä sukutilalla Jasnaja Poljanassa, jonka hän myöhemmin peri. Maatila sijaitsi senaikaisessa Tulan kuvernementissa 200 kilometriä Moskovasta etelään ja siellä hän vietti suurimman osan elämäänsä. Hänen isänsä oli kreivi, upseeri Nikolai Iljitš Tolstoi (1794-1837) ja äitinsä ruhtinatar Maria Nikolajevna Volkonskaja (1790-1830), joka oli erittäin sivistynyt ja hyvinkoulutettu, mutta vielä 30-vuotiaana naimaton, koska ei ollut suuri kaunotar. Avioliitto solmittiin vuonna 1822 järkisyistä, mutta osoittautui myöhemmin onnelliseksi. Leo oli neljäs perheen viidestä lapsesta: vanhemmat veljet olivat Nikolai (1823-1860), Sergei (1826-1904) ja Dmitri (1827-1856) sekä nuorempi sisar Maria (1830-1912). Kaksi veljistä kuoli ennenaikaisesti keuhkotautiin ja kaksi veljistä oli matemaattisesti lahjakkaita. Vanhemmat kuolivat Leon ollessa alle 10-vuotias. Äiti kuoli tapaturmaisesti päähän kohdistuneesta iskusta saatuun infektioon ja isä kuoli äkillisesti todennäköisesti infarktiin; isän pikkuserkku Tatjana Jergolskaja kasvatti Leon ja sisarukset.
Leo Tolstoi aikoi aluksi diplomaatiksi ja kirjoittautui Kazanin yliopistoon opiskelemaan itämaisia kieliä. Tolstoi, joka osasi ranskaa yhtä sujuvasti kuin äidinkieltään venäjää, oli oppinut kreikan kielen kolmessa kuukaudessa ja perehtynyt vaivatta saksan, italian ja englannin kieleen, piti yliopiston kieltenopetusta kaavamaisena ja hitaana. Hän vaihtoi kielet lakitieteeseen, mutta sekin kyllästytti häntä. Lait eivät vastanneet moraalin vaatimuksia ja opiskelu oli ikävää, hän ei koskaan saanut opiskelujaan päätökseen.
Opinnot eivät vastanneet kysymykseen "mikä on elämän tarkoitus", kuten hän päiväkirjoissaan kirjoitti. Moraalifilosofian opintojen ohella hän jatkoi lapsuudessa herännyttä kiinnostustaan kaunokirjallisuuteen. Hänen nuoruudenvaikutteitaan olivat muiden muassa Jean-Jacques Rousseau, Charles Dickens, Friedrich Schiller sekä Laurence Sternen Sentimentaalinen matka, josta hän käänsi osia venäjäksi, ja venäläisestä kirjallisuudesta Aleksandr Puškinin ohella muiden muassa Mihail Lermontov, Dmitri Grigorovitš sekä Ivan Turgenev.
Keskeytettyään opiskelunsa hän vietti jonkin aikaa kevytmielistä seuraelämää Moskovassa ja Pietarissa. Jouduttuaan pulaan suurien pelivelkojensa vuoksi Leo päätti seurata vanhempaa veljeään Kaukasiaan vuonna 1851 ja värväytyi Venäjän armeijaan. Rykmentti oli komennettu taistelemaan tataari sissejä vastaan Kaukasian rajalle. Tolstoi osallistui vuoristolaisheimoja vastaan käytyihin taisteluihin, mutta hänellä oli tykistöupseerina myös runsaasti aikaa kirjoittamiseen. Vuoristomaisemien kauneus ja lumihuippuiset vuoret viehättivät häntä suunnattomasti‚ ja niiden ympärille syntyivät kertomukset Kasakat (1863) ja Hadži Murat (1896-1904, julk. 1912, suom. 1912). Krimin sodassa hän osallistui Sevastopolin puolustukseen linnoituksen kukistumiseen elokuuhun 1855 asti. Tolstoin kirjoitukset Sevastopolin piirityksestä kertoivat venäläisten joukkojen urheudesta ja sodanjohdon kyynisestä typeryydestä. Kertomuksia kehystävät ne sotatoimet, jotka seurasivat, kun Englanti liittoutui Venäjää vastaan Ranskan ja Turkin kanssa. Kärkevä arvostelu armeijaa kohtaan kiinnitti sensuurin huomion, ja Tolstoi joutui muokkaamaan tarinoita ennen niiden julkaisua Sovremennik-lehdessä. pienoiskuva|180x180px|Leo Tostoi ja veli Nikolai Tolstoi. Carl Peter Mazerin valokuva, 1851 pienoiskuva|265x265px|Kreivi Leo Tolstoi vuonna 1856. [[Sovremennik -lehden kirjoittajien kuvauspäivänä Sergei Lvovits Levitski otti jokaisesta kirjailijasta erilliset muotokuvat valokuvausstudiossaan. Tolstoi on pukeutunut Krimin sodan osanottajan univormuun.]]
Kirjallinen ura
Vuonna 1856 Tolstoi palasi sodasta 27-vuotiaana jo tunnustusta saaneena kirjailijana, lähes neljä ja puoli vuotta kestäneestä leirielämästä takaisin elegantin maailman salonkeihin. Hän liikkui Pietarin kirjallisuuspiireissä ja keskusteli aikansa johtavien kirjailijoiden kanssa. Hän ystävystyi erityisesti Ivan Turgenevin kanssa, mutta heidän välilleen tuli 1860-luvun alussa kitkerä riita. Tolstoi julkaisi kertomuksiaan Sovremennik-lehdessä ja tutustui Nikolai Nekrasoviin sekä muiden lehtien ympärillä toimineisiin kirjoittajiin. Myös Pietarin yöelämä, uhkapeli ja ilotalot olivat hänelle tuttuja. Kirjailijan päiväkirjat kertovat jatkuvasta moraalisesta kamppailusta hänen paheina pitämiään tapoja ja mieltymyksiä vastaan.
Hän teki kaksi matkaa Eurooppaan, missä hänen kielteiset tuntemuksensa länsimaista kulttuurin sivistyksen näennäisyyttä kohtaan vahvistuivat. Vuonna 1861 Tolstoi palasi maatilalleen Jasnaja Poljanaan ja aloitti varsinaisen kirjallisen uransa. Hän halusi auttaa maatilan köyhää oppimatonta väestöä, perusti koulun näiden lapsille ja ryhtyi toimiin vapauttaakseen maaorjansa, mutta talonpojat suhtautuivat näihin tekoihin hyvin epäluuloisesti. Vuonna 1862 hän nai hovilääkärinsä Bersin 17-vuotiaan tyttären Sofija (Sonja) Andrejevna Bersin ollessaan itse jo 34-vuotias. Pariskunnalle syntyi kolmetoista lasta, joista viisi kuoli jo lapsena, kuuluisimmat heistä ovat ehkä Aleksandra Lvovna Tolstaja ja Lev Lvovitš Tolstoi. Bersin vieraanvarainen ja vilkas koti on myös Sota ja rauha romaanin Rostovien kodin esikuva.
Sofija Andrejevna toimi myös miehensä sihteerinä ja kirjoitti öisin puhtaaksi Tolstoin päivisin kirjoittamat sivut. Suuresta lapsikatraasta huolimatta Tolstoin avioliitto oli hyvin ristiriitainen. Häidensä aattona itsesyytösten vaivaama Tolstoi, jonka koko siihenastinen elämä oli ollut täynnä naisia, antoi morsiamensa lukea omat päiväkirjansa, joissa hän kuvasi sukupuolisuhteitaan maatilansa maaorja talonpoikaisnaisten kanssa. Nuori neito pysyi järkytyksestään huolimatta myöntävässä vastauksessaan ja niin alkoi 48 vuotta kestänyt avioliitto. Sofija oli käytännöllinen ja Leo taas uneksija. Sofija rakasti kaupunkielämää ja inhosi hiljaista maaseutua päinvastoin kuin Leo, joka viihtyi maaseudun rauhassa. Kreivittären oli huolehdittava siitä, että pojat saivat kunnollisen koulutuksen ja tyttäret esiteltiin seurapiireissä. Anna Grigorjevna Snitkina Dostojevskajan, Fjodor Dostojevskin vaimon, avulla kreivitär Tolstaja aloitti oman kustannustoimensa ja kustansi miehensä viimeiset teokset viimeisinä kahtena vuosikymmenenä.
Uran loppupuoli
Tolstoi kallistui 1870-luvun lopussa yhä enemmän uskonnolliseen mystiikkaan. Tämä muutos tapahtui hänessä keski-iän kriisin ja sitä seuranneen vakavan masennuskauden jälkeen. Hän ei ollut tyytyväinen ortodoksisen kirkon oppiin. Myöhemmässä vaiheessa kreivitär Tolstaja vastusti miehensä uskonnollista mystiikkaa ja anarkismia – muun muassa sitä, että aviomies halusi luopua maatilastaan ja kieltäytyi vastaanottamasta tekijänpalkkioita teoksistaan. Yksinkertaisuuteen pyrkivä Tolstoi jakoi omaisuutensa perheenjäsenten kesken ja muutti suuren osan tuottavista tekijänoikeuksistaan yleiseksi omaisuudeksi. Tolstoi ryhtyi suutariksi ja ryhtyi valmistamaan kenkiä ansaitakseen oman elatuksensa.
Tolstoi oli perustanut apulaisensa Vladimir Tšertkovin (1854-1939) kanssa Posrednik-kirjapainon (n. 1880 -1935), jonka toiminta-ajatus ol julkaista ja levittää pienin kustannuksin painettua opettavaista kirjallisuutta erityisesti kouluttamattoman kansan pariin. Tätä varten Tolstoi kirjoitti sarjan Tarinoita kansalle (suom. Tolstoin tarinoita, 1979). Muun muassa Vladimir Korolenko, Vsevolod Garšin ja Maksim Gorki kirjoittivat kirjapainon tarpeisiin. Kustantamo johti myös kampanjaa juoppoutta vastaan. Vallankumouksen jälkeen se julkaisi lähinnä lastenkirjallisuutta.
Tolstoin vuonna 1900 kirjoittama, mutta vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1911 ensiesityksensä saanut näytelmä Elävä ruumis (Živoi trup, suom. 1911) kertoo miehestä, joka yrittää paeta kotoaan. Talvella 1910 Tolstoi itse päätti jättää kotinsa ja perheensä 82 vuoden iässä ja pitkään sairastelleena. Hän päätti elää viimeiset vuotensa yksinäisyydessä. Lääkärinsä ainoana seuranaan Tolstoi poistui kodistaan kylmänä talviyönä. Rakkain tytär Aleksandra lähti pian isänsä perään. Hidas ja jääkylmä juna ei ehtinyt pitkälle, kun Tolstoi sairastui. Hänet siirrettiin Astapovon asemalla ratamestarin kotiin. Sofija Tolstaja kiiruhti paikalle, mutta häntä ei laskettu sisään, koska pelättiin vaimon järkyttävän sairastunutta miestään. Vasta kun Tolstoi menetti tajuntansa, Sofija päästettiin sisään. Koko maailma seurasi lehdistön välityksellä Venäjän kuuluisimman kirjailijan pakomatkaa ja kuolinkamppailua. Leo Tolstoi kuoli 82-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Tolstoin uskonnolliset ja poliittiset aatteet
pienoiskuva|Kreivi Leo Tolstoi, Mihail Borisovits Tulinovin valokuva, 1862 Tolstoi katsotaan eräänlaisen uskonnollisen anarkismin edustajaksi. Hän sai innoitusta poliittisille näkemyksilleen tsaarinaikaisen Venäjän maaseutuyhteisöistä, joiden elämälle Venäjän valtio näyttäytyi usein vain haitallisena, sekä Jeesuksen toiminnasta. Tolstoin mukaan oli rikollista, että valtio hyväksyi köyhyyden. Hän kävi pitkän kirjeenvaihdon Mahatma Gandhin kanssa. Tolstoi kannatti myös voimakkaasti esperantoa.
Tolstoin kristillinen elämänkäsitys perustui Vuorisaarnaan ja sen oppien mukaisesti hän halusi tehdä ruumiillista työtä ja luopua kaikesta köyhien hyväksi. Hän vastusti kirkkoa, vallanpitäjiä ja yläluokan elämäntapaa luottaen ihmisystävyyteen. Hän oli myös kasvissyöjä. Paradoksaalisesti hänen oppinsa aiheutti suuria ristiriitoja hänen omassa perheessään. Tolstoin rauhanaate vaikutti syvästi rauhanliikkeeseen. Ajan mittaan Jasnaja Poljanasta tuli ”tolstoilaisuuden” ihailijoitten pyhiinvaelluskohde. Tolstoin mielestä oli syntiä paistatella maineen tuomassa kunniassa.
Totuuden etsinnässään Tolstoi hakeutui ortodoksiseen kirkkoon, mutta huomasi pian monien pappien tietämättömyyden. Hän käsitti, etteivät ulkoiset menot, tuoksuvat suitsutukset, loistavat kynttilät, vanhat ikonit ja välkehtivät mosaiikit tehneet ihmisestä kristittyä. ”Kannamme kaikki Jumalan valtakuntaa itsessämme”, hän julisti. Tolstoin kirkkoon kohdistama arvostelu johti siihen, että Pyhä synodi vuonna 1901 julisti hänet harhaoppiseksi ja Tolstoi erotettiin ortodoksisesta kirkosta. Hän perusti ajatuksensa Jeesuksen Vuorisaarnaan ja näin kaikki väkivalta myös sodankäynnin muodossa oli syntiä. Niin myös aseveljet kääntyivät Tolstoita vastaan. Venäjän imperiumi oli Euroopan itsevaltaisimmin keisarin hallitsema maa ja Tolstoi asetti asemansa lukuisia kertoja alttiiksi taistellessaan ihmisten, sananvapauden ja oikeanmukaisuuden puolesta.
Tolstoista oli kuitenkin tullut niin kuuluisa henkilö ja kirjallinen johtohahmo, etteivät viranomaiset uskaltaneet käydä häneen käsiksi. Monet Tolstoin kirjoitukset kiellettiin, mutta hän välttyi ankarammilta rangaistuksilta. Hänen teoksensa levisivät käännöksinä muissa maissa ja Venäjällä niiden käännöksiä jäljennettiin ja levitettiin salaa. pienoiskuva|Kreivitär [[Sofja Tolstaja|Sofija Andrejevna Bers Tolstaja, Leo Tolstoin vaimo]] thumb|Kreivi Tolstoi, poika, koira ja kreivitär Tolstaja. Valokuva otettu vuosien 1870–1890 välillä. pienoiskuva|Leo Tolstoi, [[Ivan Kramskoi 1873]] Leo Tolstoi oli todennäköisesti 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun tunnetuin venäläinen ajattelija Suomessa. Tunnetuin tolstoilaisuuden kannattaja Suomessa oli Arvid Järnefelt.
Teokset
Tolstoi herätti suurta huomiota jo omaelämäkerrallisella esikoisteoksellaan, trilogialla Lapsuus, poikaikä, nuoruus (1852–1857) joka kertoo rikkaan maanomistajan pojasta ja tämän heräämisestä tietoisuuteen eroista itsensä ja talonpoikaistoveriensa välillä. Vaikka Tolstoi itse kutsui tätä teosta myöhemmin ylitunteelliseksi, sitä pidetään yhä totuudellisena ja elävänä aikuistumiskuvauksena.
Tolstoin suuret romaanit ovat maailmankirjallisuuden klassikkoja, mutta hän oli myös pienoisromaanin ja novellin taitaja. Varhaisvaiheen kuuluisia novelleja ovat muun muassa ”Avio-onni” (1859), ”Kolme kuolemaa” (1859) ja ”Vanha ruuna” (1886). Myöhemmät ”Isäntä ja renki” (1895), ”Isä Sergius” (1898) ja ”Kornei Vasiljev” (1906) todistavat ehtymättömästä taiteellisesta luomisvoimasta. Tolstoin lyhyitä kertomuksia on valikoimassa Valitut kertomukset (kolme osaa, suom. 1963).
Tolstoin pienoisromaani Kasakat (1863) sekä hänen Sevastopoliin liittyvät sotilaskertomuksensa perustuivat hänen omiin kokemuksiinsa, jotka vaikuttivat hänen rauhanaatetta kannattavaan elämänkäsitykseensä. Tolstoi kuvasi sodan raakuuden sellaisena kuin se oli, ilman sankaruuden ihannointia.
Rauhanaate kuvastuu myös Tolstoin suurromaanista Sota ja rauha, jota pidetään yhtenä Venäjän ja koko maailmankirjallisuuden suurimmista romaaneista. Tolstoi kirjoitti tätä teostaan seitsemän vuotta. Sota ja rauha on valtava läpileikkaus koko Venäjän yhteiskunnasta, ja sen henkilökaarti sisältää 580 kuviteltua ja historiallista henkilöä. Romaanin taustalla on Napoleonin Venäjän retki ja Austerlitzin ja Borodinon taistelut, ja etualalla ovat venäläisten aatelisperheitten vaiheet Pietarin ja Moskovan salongeissa ja maatiloilla. Tolstoi piti Moskovaa aitovenäläisyyden tyyssijana kun taas Pietari oli länsimaisia muoteja jäljittelevä kaupunki. Romaanin keskeisin henkilö, Pierre Bezuhov on Tolstoin kirjallinen omakuva.
Tolstoi itse piti romaaneistaan parhaimpana Anna Kareninaa (1873–1877), jonka aihe on suppeampi mutta henkilöiden luonnekuvaus syvällisempi kuin Sodassa ja rauhassa. Anna Kareninan ja Vronskin tarina on yksi maailmankirjallisuuden kuuluisimpia rakkaustarinoita. Sen moraalinen sävy on suvaitsevainen osoittaessaan, kuinka laillisten aviollisten siteiden kuristusote voi tuhota itse elämän lahjoittaman todellisen rakkauden. Romaanin rinnakkaisessa juonessa esiintyy Levin, filosofinen maanomistaja, joka Tolstoin tavoin työskentelee pellolla yhdessä palkollistensa kanssa pyrkien muuttamaan näiden elämää, ja erään talonpojan johdattamana vapautuu elämän tarkoituksettomuudesta ja löytää tien omaperäiseen uskoon.
Teoksessa Tunnustus (1882) Tolstoi kuvaa niitä kokemuksiaan, jotka järkyttivät häntä ja saivat lopulta muotoilemaan uuden uskonnon. Kaunokirjallisuutta tärkeämmiksi Tolstoille tulivat nyt kirjoitukset, joissa hän esitti käsityksiään uskonnollisista, moraalisista, yhteiskunnallisista ja taiteeseen liittyvistä kysymyksistä, kuten teoksessa Mitä on taide? (1898).
Tolstoin uskonnollisen kauden tärkeimpiä kirjallisia teoksia ovat pienoisromaanit Ivan Iljitšin kuolema (1886) ja Kreutzersonaatti (1889) sekä romaani Ylösnousemus (1899), jonka tuloilla hän avusti erästä vainottua uskonyhteisöä. Ylösnousemus arvostelee ortodoksista kirkkoa ja oikeuslaitosta. Teos kuvaa nuoren aatelismiehen moraalisen rappion, katumuksen ja uudelleensyntymisen. Pienoisromaani Hadži Murat (kirjoitettu 1902–1904) sijoittuu Kaukasukselle. pienoiskuva|Leo Tolstoi ja Sofija Tolstaja lapsineen Jasnaja Poljanassa vuonna 1887 Tolstoi kirjoitti myös lapsia varten lyhyitä opettavaisia kertomuksia. Näitä on suomennettu muun muassa kokoelmissa Tolstoin tarinoita (1979) ja Kuinka hanhi jaetaan (2008).
Näytelmäkirjallisuudesta Tolstoi kiinnostui vuoden 1880 jälkeen. Hänen huomattavimpiin näytelmiinsä kuuluu Pimeyden valta (1886), synnin valtaa käsittelevä naturalistinen talonpoikaisnäytelmä.
Jasnaja Poljana museona
Leo Tolstoin kotikartano Jasnaja Poljanassa on nykyään kotimuseo. Kaksikerroksisessa kotimuseossa, joka oli kartanon päärakennus on Tolstoin aikaisia huonekaluja ja kirjoja. Yläkerrassa on muun muassa ruokasalin kalustus. Kartanoa ympäröi venäläinen maalaiskylä, joka muistuttaa vanhasta ajasta, jolloin kartanoon liittyi alustalaisia.thumb|[[Ilja Repin, Leo Tolstoi, 1891.]]
Muuta
Tolstoin mukaan on nimetty Tolstoi-juna, joka liikennöi Helsingin ja Moskovan väliä.
USS Eutaw
USS Eutaw oli Yhdysvaltain laivaston siipiratasalus.
Valmistus
J. J. Abrahams laski helmikuussa 1863 aluksen vesille ja se liitettiin laivastoon 2. heinäkuuta päällikkönään H. C. Blake.
Palvelus
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen operoimaan Potomac- ja James-joilla sekä Atlantin rannikolla aina Pohjois-Carolinan etelärajalle asti. Alus purjehti 4.-5. toukokuuta 1864 ylös Jamesjokea suojatakseen kahden muun aluksen kanssa maajoukkojen maihinnousua Virginiassa City Pointin alapuolelle. Alus myös tulitti 14.-17. heinäkuuta Malvern Hilliä.
Alus hinasi 5.-28. heinäkuuta monitori USS Tecumsehin Pensacolaan Floridaan, mistä se palasi yhteysalukseksi Jamesjoelle 22. elokuuta. Alus oli Jamesjoella sodan päättymiseen saakka. Alus lähti 26. huhtikuuta 1865 New Yorkiin, missä se poistettiin palveluksesta 8. toukokuuta. Alus makasi reserviin sijoitettuna ankkurissa, kunnes se myytiin 15. lokakuuta 1867.
Arto Teronen
Arto Teronen (s. 18. syyskuuta 1947 Jyväskylä) on suomalainen urheilutoimittaja, joka on ollut Yleisradion radion urheilutoimituksen päällikkö vuodesta 1993 vuoteen 2006, ja sen jälkeen jatkanut Yle Urheilun tuottajana. Teronen toimi Urheilulehden päätoimittajana vuodesta 1981 vuoteen 1993. Hänen vuosinaan saavutettiin Urheilulehden huippulevikki.
Teronen on ollut paikalla toimittajana olympialaisissa vuoden 1980 Moskovan kisoista vuoden 2012 Lontoon kisoihin lukuun ottamatta Calgaryä 1988. Teronen on erikoistunut urheiluhistoriaan ja kirjoittanut yhdessä Jouko Vuolteen kanssa aiheesta useita kirjoja.
August Johann Georg Karl Batsch
August Johann Georg Karl Batsch (28. lokakuuta 1761 – 29. syyskuuta 1802) oli saksalainen luonnontieteilijä. Hän määritti ja nimesi lähes kaksisataa sienilajia, ja kirjoitti sienistä useita kirjoja. Batsch tutki myös kasvien sienitauteja, mutta ei ymmärtänyt mikä ne aiheutti.
Kasvi- ja sienitieteessä Batschista käytetään auktorilyhennettä Batsch.
Jimmy Swaggart
pienoiskuva|Jimmy Swaggart Jimmy Lee Swaggart (s. 15. maaliskuuta 1935) on yhdysvaltalainen helluntailaistaustainen evankelista, pastori ja gospelmuusikko.
Elämä
Swaggartin televisiolähetykset nousivat suureen suosioon ja saavuttivat laajan yleisön niin Yhdysvalloissa kuin sen ulkopuolellakin.
Vuonna 1988 Swaggart joutui skandaaliin jäätyään kiinni prostituoidulla vierailusta. Kilpailevan televisiosaarnaajan Marvin Gormanin ottamassa valokuvassa Swaggart oli ollut viemässä prostituoitua motelliin. Skandaalista teki entistä suuremman se, että Swaggart itse oli aiemmin tuominnut Marvin Gormanin ja Jim Bakkerin siveettömän seksuaalisen käytöksen. Swaggart esitti anteeksipyynnön kyynelehtien. Ozzy Osbourne levytti Swaggartia ja tämän prostituutioskandaalia pilkkaavan kappaleen "Miracle Man" vuoden 1988 albumilleen No Rest for the Wicked. Swaggart oli aiemmin kritisoinut toistuvasti Osbournen musiikkia ja live-esiintymisiä ja piti niitä saatanallisina.
Skandaali keskeytti Swaggartin uran vain tilapäisesti. Hänet erotettiin Assemblies of God -kirkon tehtävistä määräajaksi. Swaggart kuitenkin palasi televisioon ennen aikojaan; hän sanoi, että ilman hänen varhaista paluutaan miljoonat ihmiset joutuisivat Helvettiin. Kirkko katsoi, että hän ei katunut kunnolla. Hän menetti pastorin valtakirjansa ja ryhtyi tunnustuskunnattomaksi julistajaksi. Vuonna 1991 hän jäi uudemman kerran kiinni prostituoidulla asioimisesta, mikä keskeytti hänen uransa taas tilapäisesti.
Musikaalinen ura
Swaggart on suosittu gospelmuusikko, joka on julkaissut uransa varrella suuren määrän albumeja. Hän oli 1970–1980-luvuilla ehdolla kahdeksan Dove-palkinnon ja kahden Grammy-palkinnon saajaksi. Vuonna 1974 hän oli Singing Newsin suosikkigospelartisti ja vuonna 1977 Record Worldin vuoden mieslaulaja.
Toiminta nykyään
Swaggart on julkaissut useita kristillisiä kirjoja. Hän toimii oman tunnustuskunnattoman Family Worship Center -kirkkonsa pastorina Louisianassa ja johtaa vuonna 1995 perustettua SonLife Radio Networkia. Hän avasi vuonna 1984 raamattuopiston, World Evangelism Bible Collegen.
Perhe
Swaggart on ollut vuodesta 1952 naimisissa vaimonsa Francesin kanssa. Frances työskentelee yhdessä miehensä kanssa. Parilla on poika Donnie, joka myös toimii saarnaajana. Jimmy Swaggartilla on kolme lapsenlasta, joista Gabriel on pastori.
Tunnetut muusikot Jerry Lee Lewis ja Mickey Gilley ovat Swaggartin serkkuja.
Mielipiteet
Swaggartin monet mielipiteet ovat hyvin konservatiivisia. Hän on tuominnut jyrkästi rock- ja heavymusiikin (mm. kirja Religious Rock n' Roll – A Wolf in Sheep's Clothing), erityisesti niiden käytön evankeliumin julistamisessa. Hänen tuomitsemiensa esittäjien joukossa oli tunnettu kristillinen rockyhtye Petra. Tunnetussa, vuonna 1988 julkaistussa samplessaan Swaggart tuomitsee esiaviollisen seksin huutaen No sex until marriage!.
Swaggart uskoo koulujen seksuaalivalistuksen edistävän insestiä. Evoluutioteoria on hänen mukaansa saatanallinen teoria, jonka vain ateistit voivat hyväksyä.
Swaggart uskoo Raamatun olevan erehtymätöntä Jumalan sanaa.
Mantokuoriaiset
Mantokuoriaiset (Scolytus) on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva kaarnakuoriaissuku. Sukuun kuuluu yli 250 lajia, mutta lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Mantokuoriaisten koko vaihtelee lajikohtaisesti 1.5–5.2 mm. Mantokuoriaislajit voivat levittää jalaviin Ophiostoma-sienten aiheuttamaa hollanninjalavatautia. Ophiostoma-sienien pääasiallisena levittäjanä eli vektorina toimii Scolytus multistriatus, joka ei toistaiseksi kuulu Suomen hyönteislajistoon. Norjassa taudin levittäjänä toimii Scolytus laevis.
Koulutus Somerolla
Someron kouluja ovat 2000-luvulla peruskoulun 1.–6. luokkien opetusta tarjoavat alakoulut, peruskoulun 7.–9. luokkien opetusta antava yläkoulu Kiiruun koulu sekä lukio-opetusta tarjoava Someron lukio. Muihin oppilaitoksiin kuuluu aikuisopetusta tarjoava kansalaisopisto Somero-opisto. Vuonna 2018 Somerolla oli toiminnassa neljä alakoulua.
Aiemmin Somerolla on toiminut kansakouluja sekä erityisopetusta tarjonnut Härkätien koulu. Näiden toimintaa jatkavat nykyiset alakoulut. Kansakoulun jälkeistä jatko-opetusta on aiemmin tarjonnut Someron kansalaiskoulu. Keskikoulu- ja lukio-opetusta on aiemmin tarjonnut Someron yhteiskoulu ja keskikoulu-opetusta tämän jälkeen Someron–Kiikalan kunnallinen keskikoulu. Näiden toimintaa jatkavat yläkoulu Kiiruun koulu ja Someron lukio. Enimmillään Someron nykyisellä alueella on ollut toiminnassa yhteensä 25 kansakoulua vuosina 1952–1964.
Ammatillista opetusta ovat Somerolla tarjonneet 1890–1920-luvuilla toiminnassa olleet Långsjön kartanon maanviljelys-, puutarha- ja karjanhoitokoulut.
Someron koulut ja oppilaitokset vuonna 2016
Maaliskuussa 2018 Somerolla olivat toiminnassa seuraavat koulut ja oppilaitokset :
Ensimmäiset kansakoulut vuoteen 1900
Somerolle perustettiin ensimmäinen kansakoulu Kirkonmäelle Someron kirkon viereen vuonna 1882. Someron emäpitäjän puolella seuraava uusi koulu oli yksityinen, kun Pitkäjärven Långsjön kartanon omistaja Waldemar Sagulin perusti vuonna 1892 toimintansa aloittaneen yksityisen Långsjön kansakoulun Pitkäjärvelle. Someron toisena kunnallisena kansakouluna aloitti toimintansa vuonna 1895 Lautelan Terttilän ja Kaskiston kyliä varten perustettu Terttilän koulu aluksi vuokrahuoneissa. Seuraavat kolme kunnallista kansakoulua perustettiin vuonna 1897 Someron Häntälään, Ollilaan ja Vilukselaan aluksi vuokrahuoneissa. Myös Kivisojalle, Söderkullan, Vanhalan ja Hirsjärven kartanoiden alueita varten suunniteltiin koulua, mutta tämä ei vielä toteutunut. Näin Someron emäpitäjän puolelle oli vuoteen 1900 mennessä perustettu yhteensä kuusi kansakoulua, joista kuitenkin vain Kirkon ja Långsjön kouluilla oli oma koulutalo.
Somerniemen ensimmäinen kansakoulu perustettiin vuonna 1888 Keltiäisiin.
Koulujen perustaminen ja koulupiirit ennen oppivelvollisuuslakia 1921
Koulupiirijako Somerolle valmistui vuonna 1899. Piireinä olivat tuolloin :