cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zorron naamio
Zorron naamio on Martin Campbellin ohjaama toimintaelokuva vuodelta 1998. Pääosissa ovat Antonio Banderas, Catherine Zeta-Jones ja Anthony Hopkins. Elokuva sai kolme Oscar-ehdokkuutta. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun alkupuolelle.
Elokuvalle tehtiin jatko-osa Zorron legenda vuonna 2005.
Juoni
Don Diego de la Vega on vankilasta paennut entinen Zorro, joka etsii itselleen seuraajaa pysäyttämään Don Rafael Montero. Montero surmasi hänen vaimonsa ja anasti heidän tyttärensä Elenan sekä vei Diegon vankilaan, koska sai tietää, että hän on Zorro. Elena vietiin 20 vuotta sitten Eurooppaan.
Kun Montero palaa takaisin, hänen tarkoituksenaan on ostaa Meksikon presidentiltä Kalifornia. Don Diego päättää toimia ja alkaa kouluttaa rikollisille teille ajautuneesta Alejandro Murrietasta uutta Zorroa.
Likainen enkeli
Likainen enkeli on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin vuonna 2011 julkaistu romaani. Se kertoo ruotsalaisesta köyhistä oloista lähteneestä nuoresta naisesta, joka pestauduttuaan kokiksi Australiaan matkalla olevaan alukseen päätyy asumaan Maputoon Mosambikiin. Hänestä tulee paikallisen menestyvän bordellin omistaja.
Kirja perustuu osittain tositapahtumiin. Siirtomaahallinnon arkistoista löytyneiden tietojen perusteella Maputossa on ollut 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa oikeasti bordelli, joka maksoi runsaasti veroja ja jonka omistaja oli ruotsalainen nainen. Naisesta ei tiedetä juuri mitään; Mankellin romaani on kirjailijan keksimä kertomus siitä, minkälainen naisen elämäntarina olisi saattanut olla.
Klaara Assisilainen
thumb|right|Klaara Assisilainen Pyhä Klaara Assisilainen (16. heinäkuuta 1194 Assisi, Italia – 11. elokuuta 1253) oli pyhimys, klarissojen sääntökunnan perustaja ja pyhän Franciscus Assisilaisen läheinen ystävä. Hänen isänsä oli vanhan roomalaisen suvun rikas jäsen ja hänen äitinsä todella hurskas nainen joka kuului Fiumin aatelisperheeseen. Klaara Assisilainen on ainakin seuraavien asioiden suojeluspyhimys: silmät, silmäsairaudet, hyvä sää, kultasepät, pyykinpesijät, neulatyöläiset, lennättimet, puhelimet, televisiot, televisiokirjoittajat, klarissat ja Assisin kaupunki Italiassa. Erityisesti paavi Pius XII teki pyhästä Klaarasta television suojeluspyhimyksen, koska tarinan mukaan Klaaran ollessa hyvin sairas hän näki ja kuuli messun huoneensa seinällä. Paavi Aleksanteri IV kanonisoi hänet 26. syyskuuta 1255 eli noin kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen ja hänen muistopäiväänsä on vietetty 11. elokuuta, 12 elokuuta, 23. syyskuuta ja 3. lokakuuta. Katolinen kirkko on muistanut häntä seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
“''Orémus. Exáudi nos, Deus, salutáris noster: ut, sicut de beátæ Clarae Vírginis tuæ festivitáte gaudémus; ita piæ devotiónis erudiámur afféctu. Per Dóminum nostrum Iesum Christum, Fílium tuum: qui tecum vivit et regnat in unitáte Spíritus Sancti Deus, per ómnia sǽcula sæculórum. R. Amen''.”
Klaaran elämä legendan mukaan
Assisin kaupungissa Umbriassa eli rikas ja ylhäinen ritari. Hänellä oli hurskas ja hyvä puoliso, nimeltään Torculana. Eräänä päivänä Torculana rukoili kirkossa, ja hänen polvistuessaan ristiinnaulitun kuvan eteen hänelle puhui ääni korkeudesta: "Torculana. Sinä tulet synnyttämään ihmeellisen valon, joka tulee loistamaan yli koko maailman."
Silloin Torculana tuli iloiseksi ja meni kotiinsa. Ja vähän ajan kuluttua hänelle syntyi tytär, ja hän antoi tämän nimeksi Clara. Ja tämä lapsi oli hyvä ja hurskas, eikä kaivannut kauniita vaatteita tai koruja kuten muut hänen ikäisensä. Kun Clara kasvoi neidoksi, hän kuuli puhuttavan Franciscus Assisilaisesta, joka oli pyhä ja hurskas mies. Clara tahtoi nähdä tämän pyhän miehen, ja kun Franciscus Assisilainen kuuli puhuttavan Clarasta, hän meni tämän luo ja alkoi opettaa ja puhua hänelle Jumalasta. Eräänä päivänä Franciscus Assisilainen sanoi Claralle: "Nyt on palmusunnuntai, pukeudu parhaimpiisi ja mene kirkkoon, ja illalla sinun tulee iäksi lähteä isäsi kodista."
Clara teki niin, pakeni illalla kodistaan ja meni Portiunculan luostariin. Siellä hänen pitkät hiuksensa leikattiin ja hän vaihtoi kallisarvoisen pukunsa katujan hameeseen. Kun hänen isänsä ja ystävänsä saivat tietää, missä hän oli, he lähtivät etsimään häntä. Ja he löysivät hänet kirkosta, jonne Franciscus Assisilainen oli hänet kätkenyt, ja he soimasivat häntä ja houkuttelivat häntä palaamaan kotiin. Mutta Clara vastasi: "Minua ei kukaan voi vieroittaa Jumalani palveluksesta".
Sitten Clara perusti oman nunnaluostarin, ja paavi siunasi häntä. Kreivittäret ja herttuattaret tulivat hänen luostariinsa kuullessaan puhuttavan hänen hurskaasta elämästään. Mutta Clara oli nöyrä ja avulias kaikille, ja vaikka hän oli abbedissa, hän pesi sisarten jalat ja palveli heitä.
Eräänä yönä paaston aikana halusi Pyhä Clara ravita sisaria, jotka olivat monta päivää paastonneet. Ja hän käski keittäjäsisaren tuoda heille ruokaa, mutta tällä ei ollut mitään annettavaa. Silloin Pyhä Clara omin käsin kattoi pöydän ja polvistui sen ääreen rukoillen, että Jumala lähettäisi jonkun tuomaan heille leivän ja kaksi kalaa. Ja samassa astui luostarin portille nainen, jonka kasvot loistivat kuin aurinko, kantaen koria päälaellaan. Hän antoi korin portinvartijasisarelle ja sanoi: "Anna tämä Pyhälle Claralle". Silloin portinvartijasisar sanoi: "Kuka tämän on lähettänyt?" Nainen vastasi: "Clara tietää kyllä, kuka lähettäjä on." Ja sen sanottuaan nainen katosi. Portinvartijasisar vei korin Claralle ja kertoi hänelle, mitä nainen oli sanonut. Clara avasi korin, ja siinä olivat nuo kaksi kalaa ja leipä. Silloin he kaikki ylistivät Jumalaa hänen armostaan ja söivät, kunnes olivat ravitut.
Kun Pyhä Clara oli ollut 40 vuotta luostarissa, hän tuli sairaaksi ja makasi kauan sairasvuoteellaan. Ja koska hän oli ollut kauan syömättä, sisaret pyysivät häntä nauttimaan vähän ruokaa. Silloin Clara sanoi, että he toisivat hänelle vähän kirsikoita. Nunnat hämmästyivät, sillä oli joulunaika, eikä kirsikoita silloin kasvanut. Mutta eräällä hurskaalla veljellä oli kirsikkapuu, ja kun hän katseli sitä, hän näki oksan, joka oli täynnä hedelmiä. Hän taittoi sen ja vei sen Claralle. Ja Clara söi ja lähetti kirsikoita muille­kin sairaille.
Kun Pyhän Claran loppu lähestyi, hänen huoneessaan olleet nunnat näkivät valkopukuisten neitojen kultaristiä kantaen astuvan hänen vuoteensa luo. Heidän keskellään kulki Neitsyt Maria kultakruunu päässä, ja hän oli niin hohtava, että luostari oli valoisa kuin päivällä, vaikka oli yö. Ja Neitsyt Maria kallistui Pyhän Claran puoleen, ja silloin hän jätti taakseen maallisen elämän.
Chinese Basketball Association
Chinese Basketball Association, lyhennettynä CBA, on Kiinan koripallon pääsarja. Se perustettiin vuonna 1995.
Kaudella 2018–2019 CBA:ssa pelaa 20 joukkuetta. Liigassa on pelannut viime vuosina useita entisiä NBA-tähtiä, muun muassa Tracy McGrady, Gilbert Arenas ja Metta World Peace.
Bosnia ja Hertsegovina olympialaisissa
Bosnia ja Hertsegovina osallistui olympialaisiin itsenäisenä valtiona ensimmäisen kerran Barcelonassa 1992 ja on ollut mukana kaikissa kesä- ja talviolympialaisissa sen jälkeen. Maa ei ole saavuttanut yhtään olympiamitalia. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, ovat yltäneet ilmakivääriampujat Mirjana Jovović-Horvat, joka oli kahdeksas naisten kilpailussa Barcelonassa 1992, ja Nedžad Fazlija, kuudes miesten sarjassa Sydneyssä 2000.
Olavi Elimaeus
Olavi Elimaeus (k. 1629) oli Viipurin hiippakunnan neljäs piispa. Hän oli kotoisin Elimäeltä, mutta kävi koulua Turussa ja Tukholmassa. Hän opiskeli vuodesta 1597 Rostockissa, jossa sai maisterinarvon. Hän toimi koulunopettajana Enköpingissä ja Tukholmassa. Elimaeus tuli vuonna 1611 Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherraksi. Kun Stolbovan rauhan jälkeen Viipurin hiippakunta, jota Turun piispat olivat vuosina 1578–1618 hoitaneet, oli tuntuvasti laajentunut alueeltaan ja sai oman esimiehen, Kustaa II Adolf nimitti Elimaeuksen sen piispaksi vuonna 1618. Hän sai myös Inkerin kirkollisen valvonnan tehtäväkseen. Elimaeuksen tärkeäksi tehtäväksi jäi Itä-Suomen kirkollisten olojen järjestäminen ja valtakuntaan liitetyn Käkisalmen läänin ortodoksisen väestön käännyttäminen luterilaiseen uskoon.
Elimaeus painatutti Tukholmassa vuonna 1621 suomenkielisen virsikirjan, joka sisälsi 153 virttä, niistä 100 Jaakko Suomalaisen ja 47 Hemminki Maskulaisen virsikirjasta sekä kaksi uutta virttä. Myöhemmin julkaistiin Elimaeuksen "tiedosta ja tahdosta" vuoden 1629 kirkkokäsikirjan suomennettu laitos.
Južno-Suhokumsk
Južno-Suhokumsk (avaariksi ja ) on kaupunki Dagestanin pohjoisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Suhaja-Kumajoen varrella, Stavropolin aluepiirin vastaisen rajan tuntumasa, 295 kilometriä pääkaupungista Mahatškalasta luoteeseen. Južno-Suhokumsk on Dagestanin pohjoisin kaupunki.
Historia
Južno-Suhokumskista tuli kaupunkityyppinen taajama vuonna 1963 ja kaupunki vuonna 1988.
Matti Lukkari
Lukkari oli lähtöisin upseeriperheestä. Hänen isänsä oli asekätkijä ja Mannerheim-ristin ritari nro 67, pioneerimajuri Reino Lukkari. Hänen veljensä yleisesikuntaupseeri, everstiluutnantti Jussi Reino Lukkari (s. 1943) on myös pioneeriupseeri.
Lukkari toimi myös Sotilasaikakauslehden päätoimittajana ja Upseeriliiton puheenjohtajana, josta asemasta hän siirtyi Kadettikoulun johtajaksi. Uransa aikana hän toimi erityisesti pioneerialan opettajana Kadettikoulun lisäksi Reserviupseerikoulussa ja Sotakorkeakoulussa, jossa hän oli sotateknisen opintosuunnan johtajana. Opettamisen ohella hän ehti toimia myös johtotehtävissä, muun muassa Keski-Suomen Pioneeripataljoonan komentajana Keuruulla.
Kausi Virossa
Lukkari erosi Kadettikoulun johtajan paikalta ja lopulta koko puolustusvoimista keväällä 1993, koska olisi halunnut säilyttää itsenäisen Kadettikoulun. Puolustusvoimista erottuaan hän toimi vuosina 1993–1994 Viron puolustusvoimain pääesikunnassa vapaaehtoisena avustajana ja johti "Lukkarin Pojat" -ryhmää, joka organisoi itsenäisyytensä palauttaneen Viron armeijaa. Suomeen palattuaan hän jatkoi kenraaliluutnantti Pentti Lehtimäen johtamaan Viro-projektiin, jota Suomen valtio ja puolustusvoimat tukivat.
Viron-aikanaan Lukkari tutustui Jalkaväkirykmentti 200:n veteraanien olosuhteisiin, ja tuolloin perustettiin heitä auttamaan Suomen-poikien tukiyhdistys.
Inez Borg
Inez Maria Borg (31. elokuuta 1859 Pori – 1. toukokuuta 1900 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänellä oli useita pääosia Suomalaisessa Teatterissa 1880-luvulla.
Ura
Inez Borgin vanhemmat olivat kauppias Carl Johan Borg ja Johanna Charlotta Björkman. Hän aloitti näyttelemisen Suomalaisessa Teatterissa keväällä 1883. Aikalaiset kehuivat hänen lauluääntään ja ulkonaista olemustaan. Hänen näyttämötaiteellista tulkintaansa pidettiin älykkäänä, mutta sitä haittasi heikko suomenkielentaito. Borgin näyttämöura jäi verraten lyhyeksi, hän jätti teatterin avioiduttuaan hammaslääkäri Wilhelm Leopold Olanderin (1851–1896) kanssa 1889.
Inez Borgin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Anni (kappaleessa Viimeinen ponnistus), Ilmarisen emäntä (Kullervo), Regan (Kuningas Lear), Ofelia (Hamlet), Emilia (Othello) ja nimiosa kappaleessa Ainamo.
John Hume
John Hume (18. tammikuuta 1937 – 3. elokuuta 2020 ) oli pohjoisirlantilainen poliitikko, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon 1998 yhdessä Ulsterin unionistipuolueen David Trimblen kanssa.
Hume oli Pohjois-Irlannin sosialistisen työväenpuolueen (SDLP) toinen johtaja 1979–2001. Hän on ollut kansanedustajana sekä oman maansa parlamentissa että Euroopan parlamentissa. Häntä pidetään yhtenä Pohjois-Irlannin rauhanprosessin tärkeimmistä arkkitehdeista.
Hume on opiskellut katolisessa seminaarissa, ja aikoi aluksi pappisuralle, mutta palasi kotikaupunkiinsa ja rupesi opettajaksi. Hän nousi kansalaisoikeusliikkeen johtohahmoksi 1960-luvulla ja sitä kautta Pohjois-Irlannin alueparlamenttiin 1969 sitoutumattomana edustajana. Vuonna 1979 hänet valittiin Euroopan parlamenttiin, ja uudelleen vuosina 1983, 1987, 1992, ja 1997.
Vuonna 2001 hän erosi puoluejohdosta vedoten terveyssyihin, mutta jatkoi sekä Euroopan että Britannian parlamenteissa.
3-aminobentsoehappo
3-aminobentsoehappo eli m-aminobentsoehappo (C7H7NO2) on bentsoehapon aminojohdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä muun muassa valmistettaessa väriaineita. 3-aminobentsoehappo on antraniilihapon (2-aminobentsoehappo) ja 4-aminobentsoehapon isomeeri.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
3-aminobentsoehappoa valmistetaan pelkistämällä m-nitrobentsoehappoa. Yhdistettä käytetään useiden orgaanisten yhdisteiden kuten atsovärien ja väriaineiden valmistuksessa käytettävien kemikaalien kuten N,N-dimetyyli-3-aminobentsoehapon valmistukseen.
Arthur Shawcross
thumb|right|Arthur Shawcross tyttärensä ja lapsenlapsensa kanssa vuonna 2002 Arthur John Shawcross (6. kesäkuuta 1945 – 10. marraskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka tunnettiin myös Genesee-joen tappajana. Valtaosan uhreistaan hän surmasi päästyään ehdonalaiseen, kun hänen kahden lapsen taposta saamaansa tuomiota oli jäljellä vielä kymmenen vuotta. Tämä herätti runsaasti kritiikkiä oikeuslaitosta kohtaan.
Ensimmäiset rikokset
Shawcross syntyi Mainessa, mutta perhe muutti New Yorkin Watertowniin hänen ollessaan vielä lapsi. Shawcross lopetti koulun yhdeksännellä luokalla ja liittyi armeijaan ollessaan 19-vuotias. Hän taisteli Vietnamin sodassa ja väitti myöhemmin tappaneensa ja syöneensä kaksi nuorta vietnamilaistyttöä. Näitä väitteitä ei ole koskaan pystytty todistamaan. Shawcross kertoi vankilassa antamassaan haastattelussa kärsiessään viimeiseksi jäänyttä vankeusrangaistustaan, siepanneensa kaksi tyttöä, sitoneen toisen kiinni puuhun ja tappaneen ensin toisen, jonka irti leikattua jalkaa Shawcross alkoi syödä vielä elävän tytön nähden. Shawcross kertoi tytön olleen aivan hiljaa mutta virtsanneen katsoessaan alleen.
Shawcross on kertonut haastattelussa, että häntä oli nuorena isketty lekalla päähän. Useat sarjamurhaajat ovat saaneet samankaltaisia päähän kohdistuneita iskuja, jotka ovat voineet olla syynä tietynlaisen aivovaurion syntymiseen ja persoonallisuuden muuttumiseen.
Shawcross meni neljästi naimisiin palattuaan siviiliin ja Watertowniin, mutta vaimot jättivät hänet joka kerta ennustamattoman ja väkivaltaisen käytöksen vuoksi. Toukokuussa 1972 Shawcross tappoi kymmenvuotiaan Jake Blaken. Hän houkutteli pojan metsikköön, kävi tämän kimppuun ja kuristi pojan. Neljä kuukautta myöhemmin hän raiskasi ja tappoi kahdeksanvuotiaan Karen Ann Hillin. Shawcross pidätettiin, ja hän tunnusti molemmat rikokset, mutta sai neuvoteltua tuomiostaan armeliaan. Hän tunnusti Karen Ann Hillin surman tappona ensimmäisen asteen murhan sijaan ja Jake Blakea koskeneesta murhasyytteestä luovuttiin. Todisteiden puuttuessa syyttäjä myöntyi, ja Shawcross sai 25 vuoden tuomion.
Shawcross kärsi tuomiostaan 15 vuotta ja pääsi ehdonalaiseen maaliskuussa 1987. Paluu siviilielämään ei ollut helppo, sillä hänet ajettiin pois asuinalueilta ja erotettiin työpaikoista heti, kun naapurit ja työnantajat saivat tietää hänen tuomiostaan. Lopulta hän asettui asumaan Rochesteriin Clara-nimisen naisen kanssa.
Toinen murha-aalto
Maaliskuussa 1988 Shawcross alkoi tappaa asuinalueensa seksityöntekijöitä. Yksitoista ihmistä kuoli ennen kuin hänet saatiin kiinni. Uhrit olivat:
Uhrit oli tavallisesti kuristettu ja hakattu kuoliaaksi, ja heitä oli silvottu. Useimmat löytyivät läheisestä Genesee-joesta. Kaikki uhrit tapettiin Monroen piirikunnassa lukuun ottamatta Elizabeth Gibsonia, jonka Shawcross surmasi viereisessä Waynen piirikunnassa.
Kun viimeisen uhrin ruumis löytyi tammikuussa 1990, päätti poliisi olla siirtämättä sitä ja aloitti alueen tarkkailun. Psykologisen profiilin mukaan tappaja palaisi todennäköisesti tekopaikalle.
Shawcross oli monelle seksityöntekijälle ennestään tuttu, ja he tunsivat hänet nimellä "Mitch". Shawcross oli ostanut takin jonka selässä luki Mitch, ja sai siitä peitenimensä.
Shawcross havaittiin masturboimassa sillalla, joka ylitti joen, jonne viimeinen uhri oli heitetty. Hänet pidätettiin, ja lopulta hän tunnusti.
Oikeudenkäynnit
Marraskuussa 1990 Shawcross joutui oikeuden eteen kymmenestä Monroen piirikunnassa tehdystä murhasta. Oikeudenkäynti televisioitiin ja sai korkeat katsojaluvut. Shawcross vetosi dissosiaatiohäiriöstä johtuvaan syyntakeettomuuteen, mutta valamiehistö totesi hänet terveeksi ja syylliseksi. Tuomari langetti 250 vuoden vankeusrangaistuksen.
Muutaman kuukauden kuluttua Shawcross vietiin Waynen piirikuntaan Elizabeth Gibsonin murhaoikeudenkäyntiä varten. Tällä kertaa hän myönsi syyllisyytensä ja sai elinkautisen rangaistuksen.
Shawcross kuoli vankeudessa 10. marraskuuta 2008 sydämenpysähdykseen.
Victor Forselius
Carl Victor Gustaf Forselius (29. tammikuuta 1838 Huittinen – 6. huhtikuuta 1905 Turku) oli suomalainen kauppaneuvos ja maanviljelyskoneiden kaupan uranuurtajia Suomessa.
Elämä
Forseliuksen vanhemmat olivat lukkari Gustaf Forselius ja Maria Laurell. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1864, toimi Turun kauppakoulun johtajana 1866–1873 ja Pohjoismaiden Osakepankin Turun konttorin johtajana 1873–1903. Forselius perusti 1868 Turkuun Suomen ensimmäisen maanviljelystarvike- ja konekaupan, josta tuli osakeyhtiö 1903. Hän kokeili itse Huittisissa omistamallaan Laurilan tilalla myymiään aineita, tarvikkeita ja laitteita ja kehitti erityisesti siipikarjan tuotantoa. Forselius osallistui Turun kunnalliselämään ja toimi edustajana neljillä eri valtiopäivillä, 1891, 1894, 1897 ja1899. Hän edusti vapaamielisiä aatteita ja teki muun muassa siirtolaisuutta koskevia aloitteita. Forselius julkaisi 1871–1903 teosta Finlands handelskalender ja 1868 kirjasen Svensk-finsk köpmannaterminologi. Julkisuuteen hän toimitti myös laajan levikin saaneen suomennosmukaelman humoristisesta kuvateoksesta Herra Koipelinin matkat. Maanviljelyskaupan kannalta huomattavia olivat Forseliuksen julkaisemat yhteensä yli 300 painettua tavaraluetteloa. Kauppaneuvoksen arvon Forselius sai 1897.
Forseliuksen perustama Aktiebolaget Victor Forselius Osakeyhtiö harjoitti maataloustyövälineiden, maatalous-, teollisuus- ja meijerikoneiden, imukaasumoottoreiden, lokomobiilien, höyrykoneiden- ja höyrykattiloiden, vene- ja tuulimoottorien, lannoitteiden ja siementen kauppaa sekä autojen maahantuontia. Turun pääkonttori oli Linnankatu 5:ssä ja sivuliikkeet sijaitsivat Tampereella, Viipurissa, Oulussa, Kuopiossa, Vaasassa, Mikkelissä, Lahdessa, Porissa ja Jyväskylässä. Vuonna 1932 lamakauden takia vaikeuksiin joutunut yhtiö siirrettiin Suomen Maanviljelijän Kauppa Oy:n haltuun. Myyntivarastojen realisointia varten perustettiin SMK:n tytäryhtiö Kauppa Oy Victor Forselius joka toimi vuoteen 1942 saakka.
Forselius kuoli naimattomana. Huomattavan omaisuutensa hän testamenttasi Turun kauppaopistolle ja Turun Kauppaseuralle, jonka puheenjohtajana hän toimi 1876–1901, sekä hyväntekeväisyyteen. Forselius on haudattu Huittisten Pyhän Katariinan kirkon hautausmaalle.
Muuta
Turun seudun mobilistit perustivat 30-vuotisjuhlansa kunniaksi Forseliuksen nimeä kantavan rahaston, koska tämä oli mahdollisesti Suomen ensimmäinen autonomistaja tai ainakin ensimmäisiä. Hänen käytettynä hankkimansa Benz Velo Comfortable saapui maahan Lyypekistä Per Brahe -höyrylaivalla 2. toukokuuta 1900. Ab Victor Forselius ilmoitti Hufvudstadsbladetissa 22. joulukuuta 1905, että ”ensimmäinen todellinen moottorivaunu tuli Suomeen, tuotettiin toimestamme keväällä 1900, ja tämän vuoksi me voimme täydellä syyllä väittää, että me tavallamme olemme tämän alueen 'tienraivaajia' maassamme”. Myös Kytäjän ja Mustion kartanoiden omistajalla, kamariherra Hjalmar Linderillä tiedetään olleen oma auto vuonna 1900. Linderin kerrotaan tuoneen autonsa suoraan Ranskasta, yhdeltä monista ulkomaanmatkoistaan.
Mariusz Musial
Mariusz Konrad Musial (s. 1. tammikuuta 1978 Jelenia Góra, Puola) on norjalainen rattikelkkailija ja yleisurheilija. Hän edusti rattikelkkailussa seuratasolla Lillehammer Bob- og Akeklubbia.
Wallops Flight Facility
thumb|230x230px|Wallops Flight Facility vuonna 2010. Wallops Flight Facility (WFF) on Yhdysvaltain avaruushallinnon kantorakettien laukaisukeskus, joka sijaitsee itärannikolla, Virginian osavaltiossa. Hallinnollisesti WFF kuuluu Marylandissa sijaitsevan Goddardin avaruuskeskukseen. Alueella on ollut toimintaa vuodesta 1945 alkaen, jona aikana alueelta on laukaistu yli 16 000 rakettia alkaen ilmatieteellisistä luotausraketeista kiertoradalle laukaistuihin kantoraketteihin.
Kunnioitus
thumb|Kunniavartio presidentti [[Mauno Koiviston haudalla.]] Kunnioitus on myönteinen, ihmistä tai muuta entiteettiä, kuten kansakuntaa tai uskontoa, kohtaan tunnettu ihaileva tai arvostava tunne. Kunnioitus voi kohdistua myös johonkin luonnonilmiöön tai johonkin muuhun abstraktina kuvattuun asiaan. Kunnioituksen osoittaminen teoin tai elein on usein osa ihmisen moraalia tai sosiaalista kanssakäyntiä.
Esimerkiksi urheilussa on tärkeää vastustajan kunnioittaminen, vaikka hänet pyritäänkin voittamaan. Tämän sanotaan juontuvan muun muassa vanhasta filosofisesta sanonnasta, jonka mukaan toisia on kohdeltava kuten toivottaisiin itseään kohdeltavan.
Lähes kaikkien ihmisryhmien tai uskontojen tapoihin ja perinteisiin on aina kuulunut vainajien ja esi-isien kunnioittaminen. Kunnioitusta kuolleita kohtaan osoitetaan yleensä hautajaisilla ja muilla muistotapahtumilla. Kunnioitus voi myös kohdistua johonkin väestöryhmän johtajaan tai sankarihahmoon, jolloin kyseisestä henkilöstä saatetaan tehdä esimerkiksi kunniamerkki tai patsas. Yksi ihmisten keskuudessa kunnioittamiseen kehottava tekijä on kultainen sääntö, jonka piirteitä on monissa uskonnoissa.
Darryl Boyce
Darryl Boyce (s. 7. heinäkuuta 1984 Summerside, Prinssi Edwardin saari, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtissa. Boyce on lähtökohtaisesti pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Boyce on "energiahyökkääjän" pelityyliinsä nähden varsin pienikokoinen. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu työteliäisyys ja aloittaminen. Boyce on ajoittain myös tapellut.
Seuraura
Boyce voitti Summerside Turk's Red Wingsin joukkueessa Island Junior Hockey Leaguen mestaruuden keväällä 2000. Seuraavan kauden 2000–2001 hän vietti OPJHL-joukkue Parry Sound Shamrocksissa, jonka jälkeen Boyce siirtyi kaudeksi 2001–2002 OHL-joukkue Toronto St. Michael's Majorsiin. Tulokaskausi toi siellä 67 runkosarjaottelussa 21 tehopistettä ja 15 playoff-ottelussa seitsemän tehopistettä. Seuraavalla kaudella 2002–2003 hän oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 16+21=37. Viimeisellä OHL-kaudellaan 2004–2005 Boyce teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 15+35=50, joilla hän voitti St. Michael's Majorsin sisäisen piste- ja syöttöpörssin.
Vuodet 2005–2007 Boyce kävi New Brunswickin yliopistoa sijoittuen molempina kausina joukkueensa sisäisessä pistepörssissä toiseksi. Hänet valittiin ensimmäisen yliopistokautensa 2005–2006 päätteeksi AUS:n parhaaksi tulokkaaksi. Kauden 2006–2007 päätteeksi Boyce voitti koko CIS:n mestaruuden. Häntä ei koskaan varattu NHL:ään. Boyce siirtyi kaudeksi 2007–2008 vapaana agenttina AHL-joukkue Toronto Marliesiin. Tulokaskausi toi siellä 41 runkosarjaottelussa tehot 8+16=24. Tammikuussa 2008 hän teki kaksivuotisen NHL-tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa, jossa Boyce pelasi kauden aikana yhde ottelun. Hän teki kyseisen NHL-debyyttinsä 24. tammikuuta 2008 Washington Capitalsia vastaan. Boyce sai ottelussa jääaikaa 3.20 minuuttia, kunnes joutui jättämään sen kesken olkapäävamman takia, joka päätti hänen koko loppukautensa.
Kaudella 2007–2008 Boyce teki Marliesissa AHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+18=30. Hän voitti joukkueen sisäisen jäähypörssin sekä runkosarjassa 131 minuutillaan että pudotuspeleissä 27 minuutillaan. Boyce ei pelannut kauden aikana otteluakaan NHL:ssä, kuten ei myöskään seuraavalla kaudella 2008–2009, joka jäi vain 20 ottelun mittaiseksi useiden loukkaantumisten takia. Hän pelasi uransa toisen NHL-ottelun vasta 30. joulukuuta 2010 Columbus Blue Jacketsia vastaan, jolloin Boyce teki myös NHL-uransa ensimmäisen tehopisteen syötettyään Nikolai Kuljominin tekemän maalin. NHL-uransa avausmaalin hän teki kaksi päivää myöhemmin 1. tammikuuta 2011 vieraissa Ottawa Senatorsin Mike Brodeurin taakse. Yhteensä Boyce teki kauden aikana NHL:ssä 46 runkosarjaottelussa tehot 5+8=13. Heinäkuussa 2011 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Maple Leafsin kanssa.
Syyskuussa 2013 Boyce osallistui AHL-joukkue Springfield Falconsin harjoitusleirille ja haki paikkaa joukkueesta try-outin kautta. Hän sai lokakuussa Falconsiin kauden 2013–2014 kattaneen sopimuksen. Kaudeksi 2014–2015 Boyce palasi kaksivuotisella sopimuksella JYPiin. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2015–2016 Boycen runkosarja jäi vain 32 ottelun mittaiseksi lokakuussa 2015 tulleen leikkaushoitoa vaatinen loukkaantumisen vuoksi. Hän teki runkosarjassa kuusi tehopistettä, mutta kevään 2016 pudotuspeleissä Boyce onnistui tekemään kymmeneen ottelun seitsemän tehopistettä. Hän voitti JYPin sisäisen tehotilaston lukemalla +6.
Kaudeksi 2016–2017 Boyce siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtiin.
Maajoukkueura
Boyce edusti Canada Atlanticin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2001.
Chen Guangbiao
pienoiskuva|Chen Guangbiao Chen Guangbiao on kiinalainen yrittäjä, eräs Kiinan rikkaimmista ihmisistä.
Vuoden 2014 alussa, kun Chen Guangbiao oli 45-vuotias, hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 0,8–1,5 miljardia Yhdysvaltojen dollaria. Hän on alkujaan köyhistä oloista Jiangsun provinssista. Hän opiskeli lääkäriksi ja perusti sitten kierrätysalan yhtiön, jonka avulla rikastui. Hän on lahjoittanut miljoonia ympäristönsuojeluun ja katastrofien uhreille.
F.K. Trube
thumb|Truben konditorian henkilökuntaa 1950-luvulla.
Historia
Yrityksen perusti Karl Trube Karjalankannaksella sijaitsevaan Kuokkalaan vuonna 1913. Truben leipomo oli 1900-luvun alussa kuuluisa erityisesti omenaleivoksistaan. Karl Truben poika Fredrik Trube, jota kutsuttiin myös lempinimellä "Ukko-Trube", peri oppinsa isältään. Fredrik Trube siirsi konditorialeipomon Kuopioon Puijonkadulle vuonna 1933. Fredrik ja Natalia Trubella ei ollut perillisiä. Trube myi liiketoimintansa Hallman-yhtiölle vuonna 1974 ja jäi eläkkeelle.
Liikenne eläinvoimalla
thumb|250px|Kilpailuun valjastettu strutsi
Liikenne eläinvoimalla on vanhimpia ihmisen käyttöönsä valjastamista liikkumista helpottavista keinoista. Myös vesiliikennettä veneellä voidaan pitää vielä varhaisempana muotona ihmisen keksimistä liikkumishelpotuksista.
Hevonen - ratsastus
Ratsastaminen ei ole vaatinut merkittävää määrää teknisiä apuvälineitä jonkin eläimen vangitsemista ja työjuhdaksi alistamista lukuun ottamatta, yksinkertainen köysikin on voinut jo riittää. Hevosajoneuvon varusteluun on aikanaan lisätty satula ja kavioiden kulumista hidastavat hevosenkengät. thumb|Kaksi miestä liikkeellä aaseilla Ratsastamiseen eniten käytetty hevonen on ollut myös sotilaallinen kulkuneuvo aina toisen maailmansodan loppuun asti. Ratsumiehen panssarointi haarniskalla on luonut hevonen-mies-parista merkittävän asejärjestelmän, jonka kiväärin kehitys teki liian haavoittuvaksi.
Hevosten kasvatus on kehittynyt merkittäväksi tuotantotoiminnaksi, joka hiipui ratsuväen ja yläluokan ratsastusharrastuksen hiipuessa syntyäkseen uudestaan teinityttöjen harrastuksena, esteratsastuskilpailuna ja vedonlyöntiliiketoiminnan osana (laukkakilpailut) jne.
Rahdin kuljetus eläimen selässä
Hevosta, kamelia ja aasia on käytetty kuorman kuljetukseen eläimen selässä kuljettavissa koreissa tai säkeissä. Tässä kuormankantokyky on pienempi kuin pyörillä vedettäessä, mutta tällainen kuljetusmuoto ei vaadi minkäänlaista tietä tai edes polkua.
Aura tai vaunu ja sen vetäjä
Vaunujen vetäminen hevosella, vesipuhvelilla tai muulla vankkatekoisella eläimellä vaati myös pyörän keksimisen. Kulkureittien, kuten Silkkitien tai Yhdysvaltain postivaunureittien varrelle rakentui infrastruktuuri, jossa matkustajat saattoivat syödä ja levätä ja josta oli saatavissa vaihtohevoset. Hevosia ja jopa elefantteja on käytetty muun muassa tukkien kuljetukseen kaatamispaikalta vaikkapa jokien rantaan. Hevosia on myös käytetty 1900-luvun alkupuolelle asti vetämään lauttoja, vaikka jossain orjatyövoima (kuten tsaarien ajan Venäjän Volgan lautturit) on ollut halvempaa tällaiseen työhön kuin hevoset.
Maatalouden liikevoimana auraa tms. vetävä eläin on ollut merkittävä perustuotannon lisääjä, kunnes ne korvaantuivat 1900-luvun alusta lähtien traktorilla jne.
Eläimiä on käytetty myös eräänlaisten vesipumppujen käyttövoimana.
Koira, poro
Koiravaljakko tai porotokka on toiminut kulkuvälineenä pienemmille kuormille lumisilla alueilla. Ne ovat turismia lukuun ottamatta korvautuneet esimerkiksi moottoroiduilla lumikelkoilla 1950-luvulta lähtien.
Tietoliikenne
Kyyhkyä on käytetty viestien kuljetuksessa aina optisen (valomerkit) ja radiotaajuisen järjestelmän tuloon asti.
Afganistanin naisten jalkapallomaajoukkue
Afganistanin naisten jalkapallomaajoukkue on Afganistanin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Afganistanin jalkapalloliiton alaisuudessa. Se ei ole koskaan edennyt maailman- tai Aasian-mestaruuskilpailuihin eikä osallistunut niiden karsintoihin. Maaliskuussa 2019 Afganistanin sijoitus maailmanrankingissa oli 142. Sen historian paras rankingsijoitus on 106. Ensimmäisen maaottelun Afganistan pelasi joulukuussa 2010 Nepalia vastaan.
Mohammed Kasola
Mohammed Kasola (myös Kasoula; s. 13. elokuuta 1986 Gyamase, Ghana) on qatarilais-ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänellä on myös kenialaisia sukujuuria. Kasola edustaa seuratasolla Al-Saddia.
Kasola on pelannut Qatarin maajoukkueessa vuodesta 2010 lähtien. Hän oli mukana joukkueen kokoonpanossa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2011.
Ludvig Filip I
Ludvig Filip I (6. lokakuuta 1773 – 26. elokuuta 1850) oli viimeinen Ranskan kuningas vuosina 1830–1848. Hän oli Louis Philippe d'Orléansin (Philippe-Égalité) poika Bourbonien Orléansin sukuhaaraa ja Henrik IV:n ja Ludvig XIII:n jälkeläinen.
Ludvig Filipin valtakautta kutsutaan Ranskan historiassa heinäkuun monarkiaksi, sillä hän tuli valtaan heinäkuun vallankumouksen seurauksena vuonna 1830. Hallitsijana hän nautti aluksi suurta kansansuosiota, mutta menetti sen valtakautensa edetessä. Hän ei ollut niin liberaali ja kansanvallan kannattaja kuin oli tukijoilleen uskotellut, vaan alkoi hallita yhä enemmän valtaoikeuksiaan laajentaen. Lisäksi häntä syytettiin ahneeksi oman etunsa ajajaksi. Kuninkaana häntä kutsuttiin lempinimillä "kansalaiskuningas" tai "porvarikuningas".
Vuonna 1848 hän joutui vuorostaan helmikuun vallankumouksen syrjäyttämäksi.
Varhainen elämä
Ludvig Filip oli Chartresin ruhtinaan Louis-Philippe Joseph de Bourbon-Orléansin vanhin poika. Isä päätti antaa pojilleen edistysmielisen kasvatuksen ja etsi heille opettajaksi Madame de Genlisin, joka oli runoilija ja muusikko. Hänen opetusmetodinsa oli asioiden oppiminen tekemällä sekä pelien ja dramatisoinnin kautta. Opetusohjelmaan kuului vieraiden kielien kuten saksan, englannin ja italian opiskelua. Opetusohjelmaan kuuluivat myös puutarhan hoito, puutyöt sekä liikunta. Poikien piti tehdä myös työpalvelua läheisessä sairaalassa.
Vuonna 1785 Ludvig Filip oli saanut perinnöllisen nimityksen 14. rakuunarykmentin everstiksi. Kun Ranskan vallankumous puhkesi vuonna 1789, hän kuului tuolloin perustettuun edistysmielisten aatelisten ryhmään. Jakobiiniklubiin hän liittyi vuonna 1790. Kun sota Itävaltaa vastaan puhkesi vuonna 1792, hän liittyi pohjoiseen armeijakuntaan. Hän ansioitui palveluksessa ja sai komennettavakseen oman osasatonsa ja syyskuussa 1792 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Kun Ludvig Filip oli sodassa, oli hänen isänsä vaihtanut nimensä vallankumoushenkiseksi. Hän oli nyt Philippe Égalité ja kansalliskokouksen jäsen. Lisäksi hän äänesti kuningas Ludvig XVI:n teloittamisen puolesta. Samaan aikaan Ranskan armeija hävisi taistelun Itävaltaa vastaan Neerwindenissä. Ludvig Filip päätti hylätä vallankumouksen asian ja siirtyä itävaltalaisten puolelle. Hän ei kuitenkaan liittynyt Itävallan armeijaan, vaan siirtyi Sveitsiin, minne hänen Adélaïde-sisarensa oli muuttanut jo aikaisemmin. Kun tieto tästä saapui Pariisiin, Ludvig Filipin isä pidätettiin ja teloitettiin petturina.
Opettajana Sveitsissä
Ludvig Filip lähti Ranskasta 19-vuotiaana eikä astunut maahan 21 vuoteen. Isänsä kuoleman jälkeen Ludvig Filip oli nyt Orléansin-sukuhaaran päämies. Monet monarkistit pitivät häntä nyt Ranskan laillisena hallitsijana, mutta hän kielsi koskaan havittelevansa kuninkuutta. Samaan aikaan hänen äitinsä oli yhteydessä vallankumoushallitukseen saadakseen vangitut veljensä vapautetuiksi.
Koska tunsi olevansa uhattuna Ludvig Filip päätti siirtyä Sveitsiin. Matka ei ollut mitenkään loistelias. Syntyessään hän oli ollut Ranskan rikkaimpia asukkaita, mutta nyt hän oli lähes rahaton. Hän liikkui jalkaisin, esiintyi valenimellä ja nukkui ladoissa. Seuranaan hänellä oli perheen entinen palvelija Baoduin ja he yhdessä saivat ostettua vaatimattoman aterian. Lokakuussa 1793 Ludvig Filip pääsi maantiedon, historian, matematiikan ja modernien kielten opettajaksi Reichenaun poikakouluun 1 400 frangin palkalla. Turvallisuutensa vuoksi pelännyt Ludvig Filip käytti tuolloin valenimeä Chabaud de la Tour. Sveitsistä hän muutti Freiburgiin, Baijeriin. thumb|Ludvig Filip Äijänkoskella. [[François-Auguste Biardin maalaus, 1840.]]
Lapissa ja Yhdysvalloissa
Koska Ludvig Filip tunsi turvallisuutensa uhatuksi, hän päätti ottaa osaa Lappiin suuntautuneeseen tutkimusmatkaan. Matka alkoi vuonna 1795 ja Ludvig Filip käytti nimeä Müller. Aluksi matka suuntautui Kööpenhaminaan, sitten Trondheimiin ja sieltä Hammerfestiin. Sieltä matkustettiin nykyisen Suomen Lapin kautta Ruotsiin. Viikon verran oleskeltiin Muonionniskan erämaapappilassa kirkkoherra Mathias Kolströmin vieraana.
Pappilassa nuori ruhtinas hurmasi kirkkoherran kauniin kälyn Beata Caisa Walbomin, joka toimi pappilan avainpiikana. Ruhtinaan lähdettyä Beata Caisalle syntyi poika Erik. Häntä on epäilty Ludvig Filipin aviottomaksi pojaksi, mutta tieto on epävarma. Kirkonkirjat tuhoutuivat myöhemmin tulipalossa, joten pojan tarkkaa syntymäaikaa ei tiedetä. Erik Walbom asui Muoniossa vuoteen 1833, jolloin hän muutti Ruijaan, jossa elätti itsensä maanviljelijänä ja kalastajana. Hän kuoli 83-vuotiaana vuonna 1879.
Lapin matkan jälkeen, vuonna 1797 Ludvig Filip matkusti Yhdysvaltoihin, Philadelphiaan. Sinne muuttivat myös hänen veljensä sekä Baoduin. Seurue väitti olevansa joukko saksalaisia kauppiaita, mutta heidän henkilöllisyytensä paljastui. He pääsivät nopeasti kaupungin seurapiirien suosikeiksi, sillä "aidot prinssit" olivat kovin kiinnostavia. Ludvig Filipin ulkonäköä kehuttiin komeaksi, häntä pidettiin älykkäänä ja vaatimattomana.
Ludvig Filip oleskeli veljineen Yhdysvalloissa aina siihen asti, että kuulivat Napoleonin tekemästä Brumaire-kuun vallankaappauksesta 9.–10. lokakuuta 1799. Nyt veljekset päättivät palata Eurooppaan, mutta Napoleonin keisarikuntaan he eivät voineet asettua. Ludvig Filip muutti veljineen Isoon-Britanniaan.
Isossa-Britanniassa ja avioliiton solmiminen
Isossa-Britanniassa oleskelun aikana Bourbonien sukuhaarat tekivät sovinnon. Ludvig Filip ei liittynyt Napoleonia vastaan taistelleeseen emigranttiarmeijaan. Miksi, sitä ei varmuudella tiedetä, mutta on epäilty, että tuleva kuningas Ludvig XVIII ei luottanut mieheen, joka oli hänen veljensä murhan sallineen Philippe Égalitén poika. Toisaalta on epäilty, että Ludvig Filip ei halunnut hylätä vaikeasti sairaita veljiään, vaan auttaa heitä parhaansa mukaan. Toinen veli kuoli vuonna 1807 ja toinen vuonna 1808. Kumpikin oli sairastanut tuberkuloosia.
Vuonna 1809, yhdeksän vuoden Twickenhamissa asumisen jälkeen, Ludvig Filip liittyi Napolin kuninkaan armeijaan Palermossa. Marraskuussa 1809 hän vietti häitään Marie-Amélien, Napolin kuninkaan tyttären ja Marie Antoinetten sisaren tyttären kanssa. Sulhasen toivottiin liittyvän armeijaan, mutta asiasta ei tullut mitään. Epäillään, että tuleva kuningas Ludvig XVIII, esti asian, sillä ei halunnut Orléansin sukuhaaraa edustavaa Ludvig Filipiä mihinkään näkyvään asemaan.
Paluu Ranskaan
Napoleonin kärsittyä ratkaisevan tappion asettivat voittajavallat Ranskan kuninkaaksi Ludvig Filipin serkun Ludvig XVIII:n vuonna 1814. Ludvig Filipin ei vielä sallittu käyttää nimitystä "hänen kuninkaallinen korkeutensa", vasta Kaarle X myönsi hänelle tuon oikeuden. Uusi hallinto päätti palauttaa Ludvig Filipille ne suvun maatilat ja metsät, joita ei oltu myyty. Satapäiväisen keisarikunnan aikana vuonna 1815 hän oleskeli Isossa-Britanniassa toisin kuin muu hovi, joka siirtyi Gentiin.
Aikaa Napoleonin kukistumisesta heinäkuun vallankumoukseen kutsutaan Bourbon-restauraatioksi. Ludvig XVIII oli antanut vapaaehtoisesti perustuslain, jossa rajoitti omaa valtaansa ja säätänyt uskonnonvapauden. Tilanne ei miellyttänyt vanhaa kuninkaan itsevaltiuden aikaa kaipaavia eikä tasavaltalaisiakaan. Kuningas osasi luovia maltillisesti kahden ääripään välissä. Ulkovaltojen miehitysjoukot vedettiin Ranskasta pois ja rauhan palaaminen hyödytti maata. Talous kääntyi nousuun ja kulttuurielämä elpyi ja lähti kohti uutta kukoistusta.
Tyytymättömyys alkoi kasvaa Ranskassa erityisen vuoden 1824 jälkeen, jolloin äärikonservatiivinen Kaarle X tuli kuninkaaksi. Liikemiehenä toiminut ja äärimmäisen rikkaaksi mieheksi tullut Ludvig Filip alkoi kiinnostua politiikasta. Hän avasi palatsinsa salongit nuorille liberaaleille. Usein nähty vieras palatsin salongissa oli nuori Adolphe Thiers, joka julkaisi ystäviensä kanssa liberaalia Le National-nimistä sanomalehteä. Myös vanha juonittelija, Talleyrand tuki Thiersiä. Hänen salongeissaan vieraili myös nuoria menestyviä liikemiehiä ja taiteilijoita. Vaikka olikin säästäväinen mies, salonkiensa vieraita Ludvig Filip kestitsi avokätisesti. Hän kuunteli tarkasti heidän puheitaan, mutta varoi itse ottamasta kantaa varsinaisesti mihinkään. Kansan parissa alkoi kiertää lentolehtisiä joissa kerrottiin kuinka epäitsekäs isänmaanystävä ja vapaamielinen kansalainen Ludvig Filip olikaan.
Palattuaan Ranskaan Ludvig Filip ei hankkinut pojilleen kotiopettajia, kuten aatelisto yleensä oli tehnyt. Hän laittoi poikansa kouluun, jossa kävi enimmäkseen porvaristoon kuuluvien perheiden poikia.
Ranskan poliittisella kentällä oli hiljaista niin kauan, kun pääministerinä oli Joseph de Villèle joka osasi luovia konservatiivien ja liberaalien välillä. Vuonna 1829 pääministeriksi tuli kuningas Kaarle X:n mieleinen mies, äärikonservatiivinen ruhtinas Jules de Polignac. De Polignac joutui heti riitoihin edustajainkamarin kanssa ja kuningas määräsi uudet vaalit. Uusissa vaaleissa oppositio sai vaalivoiton.
Tie hallitsijaksi
Pelästynyt kuningas Kaarle X teki nyt ratkaisevan virheen, joka sai vallankumouksen, josta käytetään nimeä heinäkuun vallankumous, puhkeamaan. Heinäkuun 26. päivä vuonna 1830 kuningas julkaisi niin kutsutut heinäkuun ordonanssit. Uusi edustajakamari, joka ei ollut vielä edes kokoontunut, hajotettiin, painovapaus lakkautettiin sekä äänioikeutta rajoitettiin. Tämä tarkoitti kuninkaan tekemää vallankaappausta. Kuultuaan asiasta Ludvig Filip tajusi, että jotain merkittävää olisi tekeillä ja että kansalla olisi asioihin sanansa sanottavana.
Tapahtumat alkoivat vyöryä kohti vallankumousta 27. heinäkuuta vuonna 1830. Myymälät ja työhuoneet olivat suljettuina ja ihmisiä kerääntyi Pariisin kaduille ja puistoihin. Poliisi ryhtyi takavarikoimaan Le National-lehden painokoneita, sillä kielletyksi määrätty lehti oli ilmestynyt tuona päivänä. Adolphe Thiers julisti, että maan hallitus on nyt laiton ja kansa nousee sitä vastaan. Sanaa levitettiin ympäri Pariisia ja kaikkia kansankerrostumia edustavaa väkeä alkoi kerääntyä kaduille osoittamaan mieltään. Hallitus vastasi tähän ryhmittämällä joukkonsa hallintorakennusten ympärille.
Kansa alkoi rakentaa kaduille barrikadeja, niitä väitetään olleen lähes 4000, ja kaduilla taisteltiin hallintorakennusten hallinnasta. Kansalliskaarti oli asettunut vanhan intomielisen tasavaltalaisen, kenraali Lafayetten komentoon. Kuningas Kaarle X oleskeli yhä maaseutuasunnollaan, sillä pääministeri de Polignac vakuutti, että mitään vakavaa ei ole tapahtumassa. Nyt Talleyrand lähetti viestin maaseudulla oleskelevalle Ludvig Filipille, että hänen olisi syytä ottaa tilanne haltuunsa. Maanalaisessa piilopaikassaan oleskellut Thiers saapui henkilökohtaisesti tapaamaan Ludvig Filipiä ja kertoi, että oli tärkeää, että hän asettuisi johtamaan vallankumousta. Ludvig Philip ei kuitenkaan ollut henkilökohtaisesti paikalla, joten Thiers neuvotteli Ludvig Philipin vaimon Marie Amélien ja sisaren Adélaïden kanssa Ludvig Philipin mahdollisuudesta Ranskan kruunuun. Adélaïde, joka oli veljensä tärkein neuvonantaja kuolemaansa vuonna 1847 asti, myöntyi Thiersin suunnitelmiin veljensä puolesta ja lähti Pariisiin Thiersin kanssa.
Ludvig Filip noudatti kutsua. Heinäkuun 31. päivä vuonna 1830 vanha tasavaltalainen Lafayette ja Ludvig Filip seisoivat yhdessä kaupungintalon parvekkeella heiluttaen trikolorilippua ja syleillen toisiaan. Nyt myös Kaarle X ymmärsi, että hän on hävinnyt. Hän luopui vallasta pojanpoikansa Henri d'Artoisin hyväksi 2. elokuuta vuonna 1830.
Porvarikuningas
Ranskan edustajainhuone hylkäsi legitimistien vaatimukset Ludvig Filipin kansansuosion vuoksi ja julisti Ludvig Filipin uudeksi kuninkaaksi. Hän vannoi valan, jossa lupasi noudattaa uutta 9. elokuuta vuonna 1830 annettua perustuslakia. Hän hallitsi nyt tittelillä ranskalaisten kuningas, sillä nyt haluttiin kumota virallisesti vanha legitimistien teoria siitä, että hallitsija on Jumalan asettama. Kaarle X:n pojanpojan sijaishallitsijaksi hän ei voinut ryhtyä, sillä hän tajusi, että tätä kansa ei hyväksyisi. Heti hallituskautensa alkupäivinä Ludvig Filip teki uudistuksia. Vanha perinnölliseen asemaan perustunut edustajainhuoneen ylempi kamari lakkautettiin ja korvattiin uudella kamarilla, johon hallitsija kutsui ansioituneita kansalaisia. Ranskan lipuksi otettiin jälleen trikolori. Äänioikeutta laajennettiin, mutta se koski vain niitä miehiä, jotka pystyivät maksamaan tuolloin suuren 200 Frangin vuosittaisen verosumman. Äänioikeus koski näin ollen vain 270 000 miestä. Asukkaita Ranskassa oli tuolloin noin 30 000 000.
Pian Ludvig Filipin valtaannousun jälkeen pariisilaiset saivat todistaa uudenlaista näkyä. Maan hallitsija oli iltakävelyllä vaimonsa kanssa pukeutuneena vaatimattomaan takkiin ja silinterihattuun sateenvarjo toisessa kädessään korostaen olevansa kuin kuka tahansa varakas porvari. Ulkomaiden lähettiläille ja hallitsijoille osoitetuissa kirjeissä kaikui kuitenkin toisenlainen ääni. Niissä hän totesi, että ei ollut koskaan halunnut kuninkaaksi, että häntä suretti miten hänen sukunsa toiselle haaralle oli käynyt ja vain nöyrästi otti vastaan kaitselmuksen hänelle antaman tehtävän.
Ludvig Filipin haaveena oli tehdä omasta Orléansin suvusta merkittävä eurooppalainen hallitsijasuku. Hän tiesi, että häntä kutsuttiin hallitsijahuoneissa nousukkaaksi ja halusi päästä siitä eroon. Parasta olisi, jos joku hänen lapsistaan menisi naimisiin jonkun Habsburgin suvun edustajan kanssa. Itävallan pääministeri ruhtinas Metternich torjui kaiken tähän viittaavankin. Hanke onnistui ainakin osittain: Ludvig Filipin tyttärestä Louise-Marie Thérèse Charlotte Isabellesta tuli belgialaisten kuninkaan Leopold I:n vaimo ja ensimmäinen belgialaisten kuningatar.
Ludvig Filip eli vaatimattomasti ja vältti ylimielisyyttä ja edeltäjiensä tuhlailevaa rahankäyttöä. Tämän johdosta hän nautti aluksi suuresta kansansuosiosta. Suurin osa hänen tukijoistaan oli varakasta ylempää keskiluokkaa joiden parissa kuningas viihtyi parhaiten. Sisäpoliittiset vaikeudet alkoivat jo ensimmäisen pääministerin Casimir Périerin aikana. Hän moitti kuningasta usein puuttumisesta asioihin, jotka hänelle eivät lain mukaan kuuluneet. Ranskaa vaivasi vuonna 1832 koleraepidemia ja pääministeri vieraili tarkastamassa sairaaloita ja osoittamassa myötätuntoaan sairastuneille. Kun pääministeri kuoli, joutui Ludvig Filip teeskentelemään surullista.
Nyt kuningas päätti lähettää poikansa tarkastamaan sairaaloita. Tätä kansa pilkkasi kysymällä, haluavatko kuninkaallisetkin nyt nähdä kurjuutta. Ensimmäiset kuninkaanvastaiset lentolehtiset alkoivat levitä.
Melko pian alkoi myös hälvetä käsitys kuninkaan vaatimattomuudesta. Julkisuuteen alkoi tulla tietoja, että kuningas on pyytänyt edustajainhuoneelta usein lisärahoitusta omiin menoihinsa ja omien lastensa varallisuuden kartuttamiseen. Hallituskriisin sattuessa kuningas pyrki mahdollisimman pitkään olemaan nimeämättä uutta pääministeriä, jotta voisi hallita mahdollisimman pitkään itse. Ministereiksi hän alkoi etsiä entistä enemmän miehiä, jotka pyrkivät miellyttämään häntä.
Ulkopoliittisesti Ludvig Filipin oli tärkeää saada Euroopan suurvallat uskomaan, että hän haluaa rauhaa eikä pyri levittämään vallankumousta. Kaarle X:n hallituskaudella alkanutta Algerian valtausta päätettiin jatkaa. Maa sekaantui myös Egyptin asioihin, joka alkoi tuolloin irtaantua Osmanien valtakunnasta. Monimutkaisten neuvottelujen ja sodan uhan jälkeen Ludvig Filip päätti lopettaa Egyptin asioihin puuttumisen, mitä kansa piti Ranskan nöyryyttämisenä. Ludvig Filip ymmärsi, että Egyptin vuoksi ei kannattaisi sotaan lähteä, sillä sodan hinta olisi liian korkea.
Vuonna 1832 ryhdyttiin jälleen ranskalaisten vapauksia rajoittaviin toimiin. Hallituksessa oli sisäministerinä vielä tuolloin Ludvig Filipiä tukenut Thiers ja hallitus määräsi, että kokoontumiset voidaan hajottaa tarvittaessa väkivalloin, yhdistymisvapaus kumotaan, kaikkien yhdistysten perustamiseen tarvitaan lupa ja painovapautta rajoitetaan. Ludvig Filip ja hallitus olivat alkaneet pelätä kapinaa, jollainen tapahtuikin vuonna 1834.
Lyonin silkkikutomojen työläiset mellakoivat vuonna 1834 kokoontumisvapauden rajoituksia vastaan. Ne kukistettiin ankarasti. Tieto levisi Pariisiin ja työväestö alkoi rakentaa barrikadeja ja aseistautua. Thiers, joka oli sisäministeri, määräsi poliisin ja asevoimien ampuvan väkijoukkoja. Hänen ollessaan katsomassa mitä tapahtuu Rue Transnonainilla, häntä kohti ammuttiin. Thiers määräsi, että kadun varren talot vallataan ja että asukkaat teloitetaan. Työväenkapina saatiin näin kovilla otteilla murskattua. Ainoastaan pilalehti Le Caricature protestoi. Se esitti Ludvig Filipin ruumiinkantajana.