cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuuli (laulaja)
2017–2019: Tavoitteena kansainvälinen ura
Tuuli valmistui ylioppilaaksi Espoon aikuislukiosta keväällä 2019. Syyskuun alussa 2019 Tuuli matkusti New Yorkiin, Yhdysvaltoihin. Hän vietti siellä kuukauden tehden musiikkia paikallisten tuottajien kanssa. Tavoitteena Tuulilla on kansainvälinen ura. Hänen haaveenaan on asua New Yorkissa jonain päivänä.
2020–2021: musiikkia Uniikin kanssa
Tuuli pääsi vuonna 2020 tekemään musiikkia suomalaisen artistin Uniikin (Dan Ahti Tolppanen) kanssa, jonka kappaleessa "Ehjää" hän on mukana. Vuonna 2021 Tuuli vieraili yhdessä Oneviolinin kanssa Uniikin "Karuselli"-kappaleella.
Tuuli oli yksi syksyllä 2021 esitetyn Selviytyjät Suomi -ohjelman kuudennen tuotantokauden kilpailijoista.
2023–: Windy Season
Tammikuussa 2023 Tuuli solmi levytyssopimuksen Liiga Musicin kanssa. Hänen ensimmäinen Liiga Music -single oli ”Windy Season”, jossa vieraili rap-artisti Costi.
Tuulin kolmas Liiga Music -single oli "Bikineis", jossa vieraili suomalainen rap-artisti Cledos.
Tuulin neljäs Liiga Music -single oli "Redflag"
Tonavansieraintokko
Tonavansieraintokko (Proterorhinus semilunaris) on tokkojen heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Tyypillisesti kala on vähän toistakymmentä senttiä pitkä.
Tonavansieraintokkoa tavataan luontaisena Mustaanmereen ja Egeanmereen laskevissa vesistöissä, Tonavassa ainakin Wieniin asti. Sittemmin se on levinnyt vieraslajina Reinin vesistöön Saksaan ja Alankomaihin, toisaalla Dnepristä Puolaan Veikseliin sekä laivojen painolastivesissä Pohjois-Amerikan Suuriin järviin.
2000-luvun alkuun asti tonavansieraintokkoa pidettiin samana lajina kuin murtovedessä elävä lajia Proterorhinus marmoratus.
Sergei Sobolev
Sergei Lvovitš Sobolev (6. lokakuuta 1908 Pietari – 3. tammikuuta 1989 Moskova) oli Venäjällä syntynyt matemaatikko. Hän työskenteli matemaattisten analyysien ja osittaisdifferentiaaliyhtälöiden parissa. Sobolevin opetustyötä on kuvattu merkittäväksi.
Nuoruus
Sergei erotettiin nuorena asianajajaisästään Lev Aleksandrovitš Sobolevista, ja äiti Natalya Georgievna kasvatti hänet. Georgievnan kasvatuksen tärkeimpiä kulmakiviä olivat rehellisyys ja päämäärätietoisuus. Näiden piirteiden kerrotaankin kuvanneen Sobolevin tutkijantyötä. Sobolev kiinnostui matematiikasta lukioaikanaan. Hän asui äitinsä kanssa Harkovassa Venäjän sisällissodan aikana. Harkovasta Pietariin hän muutti vuonna 1923. Sobolev valmistui lukiosta seuraavana vuonna erinomaisin arvosanoin. Hän ei kuitenkaan päässyt yliopistoon, koska hän oli vain 15-vuotias.
Työ matemaatikkona
Sobolev valmistui Pietarin valtionyliopistosta vuonna 1929. Hän työskenteli Pietarissa 1932 ja Moskovassa Steklovin matematiikan instituutissa 1934 alkaen. Sobolev oli Moskovan valtionyliopiston professori vuosina 1935–1957. Hän toimi Kurtšatov-instituutin apulaisjohtajana 1943–1957 ja osallistui Neuvostoliiton ydinaseprojektiin.
Abetone
Abetonessa on hiihtokeskus, jossa on 50 kilometriä laskettelurinteitä. Hiihtokeskus on ollut myös useasti Italian ympäriajossa etappimaalina.
Dihydralatsiini
Dihydralatsiinin hoitovaikutus pohjautuu sydänlihaksen stimulointiin sekä sen jälkeen ilmenevään perifeerisen eli ääreisverenkierron niin kutsutun suonivastuksen laskemiseen. Tämä aiheuttaa verenpaineen alenemisen. Dihydralatsiinin antamiksi eduiksi katsottiin edullinen eli ei-vähentävä vaikutus aivoverenkiertoon sekä munuaisverenkiertoon.
Merkittävimpiä eroja hydralatsiiniin nähden on ollut se, että tätä lääkettä saatettiin antaa suun kautta otettavan tabletin ohella myös lääkeruiskeina. Ainetta annosteltiin intravenoosisti eli suonensisäisesti. Intramuskulaarinen eli lihaksen sisäinen annostelu oli sekin mahdollista. Lisäksi dihydralatsiinia on yhdistelty muihin lääkeaineisiin, niin kutsuttuina yhdistelmälääkkeinä. Tippainfuusiossa dihydralatsiinia on saatettu sekoittaa muihin lääkeainevalmisteisiin. Tällaisesta käytöstä on ollut yleensä varsin tarkat ohjeet, kuten esimerkiksi sopivien liuotinaineiden käytöstä lääketiputuksissa. Näistä yhdistelmälääkityksistä on yleensä käytetty joitain seuraavista: nesteenpoistolääkkeet, beetasalpaajat sekä barbituraatit.
Iso-Heikkilä (täsmennyssivu)
Iso-Heikkilä voi viitata seuraaviin:
Ritavuori
Ritavuori on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Miles Mander
Miles Mander (oik. Lionel Mander ) oli brittiläinen elokuvanäyttelijä, -ohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Joshuah Ignathios Kizhakkeveettil
Joshuah Ignathios Kizhakkeveettil (s. 24. toukokuuta 1950) on intialainen syyrialais-malankarilaiskatolisen kirkon piispa. Hänet vihittiin papiksi Trivandrumin arkkieparkiaan 2. huhtikuuta 1978 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Nigizubin titulaaripiispaksi 15. huhtikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cyril Baselios Malancharuvil, jota avustivat Geevarghese Timotheos Chundevalel ja Geevarghese Divannasios Ottathengil.
Kizhakkeveettil sai 2. tammikuuta 2007 nimityksen Mavelikaran piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. helmikuuta.
Ryyppö
Ryyppö on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Ferdinand von Saar
Ferdinand von Saar (1833 Wien, Itävalta – 1906) oli itävaltalainen kirjailija. Hän sai ylennyksen luutnantiksi 1854 mutta erosi 1859 armeijasta ja omistautui kirjallisille töille.
Saaria on sanottu syksyn runoilijaksi: lempeän melankolisesti hän kertoo surullisia elämäntarinoita alistuneista ja lannistetuista ihmisistä ja kuvaa menneiden aikojen haikeita tunnelmia ja haaveita romantiikan sävyttämällä sanataiteella. Saarin Sämtliche werke ilmestyi 1909, ja samana vuonna ilmestyi hänen kirjeenvaihtonsa ruhtinatar Marie zu Hohenlohen kanssa. Hän teki itsemurhan.
Karl Bartsch
thumb|upright|Karl Bartsch Karl Bartsch (1832−1888) oli saksalainen filologi ja kirjallisuudentutkija. Bartsch oli 1858 professorina Rostockissa ja sen jälkeen Heidelbergissä. Hän julkaisi vanhoja saksalaisia runoteoksia, muun muassa Nibelungenliedin ja Kudrunin sekä provencelaisia teoksia, kirjoitti tutkimuksia saksalaisesta ja romaanisesta kirjallisuudesta, käänsi Nibelungenliedin ja Danten Divina commedian. Hän kirjoitti itsekin runoja.
Ihor Pintšuk
Ihor Borysovytš Pintšuk (,, s. 11. lokakuuta 1967 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, joka edusti maajoukkuetasolla Neuvostoliittoa.
Miesten maajoukkuetasolla Pintšuk edusti Neuvostoliittoa, jonka pelaajana hän saavutti MM-hopeaa Argentiinassa 1990.
Eliel Sundström
Eliel Sundström (6. syyskuuta 1885 Sund  – 21. marraskuuta 1939) oli suomalainen merkittävä  ayrshirekarjan-, lampaan-, vuohen -ja suomenhevosen jalostaja sekä huomattava hedelmäpuutarhan viljelijä Ala-Lemun kartanossa Kaarinassa. Hän oli myös yksi maamme suurimmista spesialisteista karjanjalostuksen ja sovelletun ruokintafysiologian alalla.
Nuoruus, avioliitto, kuolema
thumb|Eliel Sundströmin hauta Eliel toimi matematiikan opettajana Hämeenlinnan jälkeen hän palasi Ouluun ja toimi puutavarakauppiaana V. Höckertin palveluksessa. Oulussa pienellä ”Villa Vava” -nimisellä vuokrahuvilatilalla Eliel aloitti vakavasti karjanjalostuskokeilut Ahvenanmaalta tuodulla Ayrshire-sekarotuisella karjalla saavuttaen maan parhaimpiin kuuluvia lypsytuloksia. Eliel kiinnostui myös suomenhevosista ja niiden jalostuksesta. Hän osti palkitun ahvenanmaalaisen Alice-Lotta-tamman (1141-O) ja kantakirjasi sen vuonna 1916. Höckertin vaikutuksesta hän myös tutustui hedelmä- ja puutarhaviljelyyn.
Eliel Sundström kuoli 21. marraskuuta 1939 ja hänet siunattiin Turun tuomiokirkossa 25. marraskuuta. Eliel haudattiin syntymäpitäjänsä Sundin kirkkomaalle. thumb|Vava Sundström 1953
Aviopuoliso
Avioliiton Eliel solmi Vava Elise Höckertin (1889–1960) kanssa vuonna 1913. Vava oli apteekkari Viktor ja Tekla Höckertin (1864–1922) tytär Oulusta. Höckerteillä oli Toppilansalmessa lähellä Oulua ”Villa Vava”, jossa heillä oli näyttävä ”Vava” huvilapuutarhan, puistikkoineen kasvihuoneineen, kukka- ja viljelysmaineen. Ala-Lemun kartanossa Vavan ammattitaito oli tarpeen hedelmä- ja puutarhan hoidossa.
Eliel Sundströmin kuoltua Vava omisti jonkun aikaa Ala-Lemun kartanon yhdessä poikansa Jan-Erik Sundströmin kanssa.
Palkintoja ja huomionosoituksia
thumb|left|Suomen Ayrshire yhdistyksen palkinto thumb|Mrs. Mott Howie maljan voittaja 1936
Ala-Lemun kartano
Vava ja Eliel Sundström ostivat 1922 Ala-Lemun kartanon kreivi Filip Armfeltiltä. Kartanon maiden koko oli noin 100 hehtaaria, jossa oli 27,5 hehtaaria peltoa, 3 hehtaaria niittyä ja  6 hehtaaria puutarhaa.
Kartanon aluetta uudistettiin ja sinne rakennettiin vuonna 1925 uusi talli, kotitarvikemylly, puutarhurin ja talonmiehen asunnot sekä rantasauna. Lampaanjalostuksella oli oma tilansa sekä myös sadan kanan kanala, ankkala ja hanhela. Kaikissa rakennuksissa oli toimiva vesijohto ja navetassa automaattiset juomakupit.
Karja
Ala-Lemun kartano tunnettiin parhaiten ayrshirekarjasta. Vuonna 1928 lehmiä kartanossa oli 14 ja sonneja kaksi, samana vuonna kartanoon hankittiin lypsykone ja Lounais-Suomen Ayrshirekerho asetti toimikunnan väkirehujen yhteisostamisesta. Eliel Sundström oli toimikunnassa mukana. Yli 20 kiloa päivässä tuottavat lehmät lypsettiin kolmesti päivän aikana. Voin kilomääräinen tuotanto oli karjan tulosten mittauksissa etusijalla verrattuna maidon kilomääräiseen tuotantoon.
Ennätyksiä
Maanviljelysneuvos Eliel Sundströmin Ala-Lemun karjassa saavuttamat eivät olleet ainoastaan Suomen, vaan koko Pohjolan ennätyksiä.
Palkinnot maatalousnäyttelyissä
''1927 Lahden yleinen kotitalousnäyttely 23.–26. kesäkuuta 1927''
''1932 XIII Viipurin yleinen maatalousnäyttely 23. kesäkuuta – 2. heinäkuuta 1932''
Serafi
Serafit (seraphim) ovat kristinuskossa esiintyviä enkelihahmoja. Nimi serafi tarkoittaa palavaa tulta tai syyttäjää. Ne mainitaan Raamatussa nimeltä Jesajan kirjassa 6:2. Serafeilla on kuvauksien mukaan kuusi siipeä, joista neljällä ne suojautuvat Jumalan kirkkaudelta ja kahdella lentävät. Serafien ainoana tehtävänä on ylistää Jumalaa. Serafeja on pidetty rakkauden, valon ja tulen enkeleinä. Taiteessa niiden väri on yleensä punainen. Keskiaikaisen katolisen teologian mukaan serafit ja kerubit olivat enkeleiden hierarkiassa ylimpänä. Kuvataiteessa serafin siipiin kuvataan toisinaan 10–12 silmää, jotka edustavat Elämän puussa (sefiroth-puu) kuvattuja hyveitä ja pyhiä enkeleitä/nimiä, mutta silmien on myös eräissä perinteissä väitetty edustavan ihmisen eri olemisen tasoja (sielu, sydän, mieli, aisti yms).
Eliel Sundström
Siitostoiminta
Vuonna 1930 Ala-Lemun Kartano hyväksyttiin Suomen Ayrshireyhdistyksen siitoskeskustaloksi ja kartanolla oli mm 13  valiosonnia. Samana vuonna 1930 Ala-Lemun siitoskeskuksesta lähetettiin sonnivasikat Ruotsiin ja Norjaan.
Serafi
Serafit mainitaan usein yhdessä kerubien kanssa muun muassa kansahurskauden ja virsikirjan taivastoiveissa ja -kuvauksissa.
Eliel Sundström
Siitostoiminta
Ala-Lemun lehmäkantaa jalostettaessa päähuomio oli kiinnitettynä Perniön Ylikylän, Rymättylän poikon ja Vihdin Veikkolan kantoihin. Rasvamaitoisimmat ja noin puolet lehmistä polveutui Ylikylän sonnista Merrily of Knockterrasta (A74)
Eliel Sundström keskittyi karjanjalostuksessa yksinomaan rotupuhtaisiin, täysverisiin skotlantilaisiin eläimiin. Vuonna 1931 Suomen Ayrshireyhdistyksessä kytenyt erimielisyys ayrshirekarjan jalostusohjelmasta puhkesi riidaksi. Puhtaaseen skotlantilaiseen tyyppiin perustuvan jalostusohjelman kannattajat arvostelivat johtokunnan ja hoitovaliokunnan toimintaa. Kirjelmän johdosta äänestyksen jälkeen johtokunta oli pakotettu eroamaan. Eliel oli yksi kirjelmän allekirjoittajista ja hänet valittiin Suomen Ayrshireyhdistyksen johtokuntaan
Lampaat
Ala-Lemun kartano hyväksyttiin vuonna 1930 yhdistyksen maatiaissiitoskeskukseksi. Jo heti seuraavana vuonna Ala-Lemun kartanon lampaat saivat parhaan pistemäärän siirtoskeskusten välisissä vuosittaisessa arviointimittauksessa. Lampaiden sikiäväisyys oli hyvä, karitsojen syyspainot ja karitsatuotto emää kohti olivat harvinaisen hyvät. Lampaat olivat kesälaitumella Turun lentokentällä ja syksyllä karitsat olivat erittäin suuria ja painavia. Eliel Sundströmillä oli noin 200 suomalaista siitoslammasta ja hän oli myynyt niitä Itä- ja Pohjois-Karjalaan sekä Ruotsiin.
Eliel Sundström oli Lammas- ja Vuohenjalostusyhdistyksen ensimmäinen jäsen, joka kasvatti ja tilastoi eri villatyyppejä (talous, turkis, värilliset ja textil) ja jalosti lampaita tämän perusteella. Ruskea villa Suomessa oli hyvin harvinaista ja saadakseen luonnonvärisiä ruskeita käsityölankoja Eliel hankki Islannista ruskeita lampaita sekä osti niitä lisää Säkkijärveltä.
Hevoset ja raviurheilu
Kartano tarvitsi hyviä työhevosia. Vuonna 1928 kartanossa oli kantakirja suomenhevosia 12. Suomenhevosesta hän pyrki saamaan hyvän työ- ja ravihevosen. Hänen hevosjalostuslinjansa perustui ori Einon-Tähteen (1621) ja tammoihin Lippa (280-I) ja Jenny (1463).
Vuodesta 1924 alkaen Eliel osallistui ravikilpailuihin Viipurissa, Turussa ja Helsingissä kohtuullisin tuloksin.
Siipikarja
Vuonna 1928 kartanossa oli yli 100 kanaa. Kantakirjakana numero 770 muni vuodessa 297 munaa] ja kantakirjakana H178 oli muninut 20. tammikuuta 1928 – 20. elokuuta 1928 kaikkiaan 187 munaa. thumb|left|Omenatarhan ilmoitus
Omenat ja hedelmäpuut
thumb|Eliel Sundström 1938
Lahjoitukset
Elielin isä merikapteeni John Edward Sundström hukkui Atlantilla vuonna 1905 ja kunnioittaakseen merikapteeni-isänsä ja muiden meren syliin jääneiden merimiesten muistoa, Eliel hankki Ruorimies-veistoksen kuvanveistäjä Emil Cedercreutzilta ja lahjoitti sen Maarianhaminan kaupungille. Ahvenanmaan posti julkaisi 26. huhtikuuta 2012 postimerkin Ruorimies-veistoksesta.
50-vuotissyntymäpäivänään Eliel Sundsrtöm lahjoitti 25 000 markkaa Sundin seurakunnalle.
Lovimittarit
Lovimittarit (Ennominae) on mittareiden laajin alaheimo. Maailmanlaajuisesti siihen on laskettu kuuluvan jopa 9 700 lajia noin 1 100 suvussa. Suomessa tavataan 79 lovimittareihin kuuluvaa lajia. Alaheimon monofyleettisyys on kuitenkin kyseenalaistettu.
Harry Dean Stanton
Harry Dean Stanton (14. heinäkuuta 1926 West Irvine, Kentucky, Yhdysvallat – 15. syyskuuta 2017 Los Angeles, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi uransa aikana yli 200 roolissa.
Nuoruus
Stanton syntyi pienessä kaupungissa Kentuckyssä vuonna 1926, hänen isänsä oli Sheridan Harry Stanton ja äiti Ersel. Isä oli tupakan kasvattaja ja työskenteli myös parturina. Hänen äitinsä oli kampaaja ja kokki. Valmistuttuaan Lafayette Senior High Schoolista vuonna 1944 hän osallistui toiseen maailmansotaan ja palveli Yhdysvaltain laivastossa vuoteen 1946. Päästyään palveluksesta hän aloitti journalismin opiskelun Kentuckyn yliopistossa. Stanton keskeytti opiskelunsa kolme vuotta opiskeltuaan ja lähti Pasadena Playhouse -teatteriin, jossa aloitti näyttelijän uransa. Hän näytteli sen aikana merkittävissä sivurooleissa, joita hänellä oli yli 200 elämänsä aikana.
Pitkän uransa aikana Stanton työskenteli useiden nimekkäiden ohjaajien, kuten esimerkiksi seuraavien kanssa: Sam Peckinpah, Alfred Hitchcock, Francis Ford Coppola, John Carpenter, Terry Gilliam, John Milius, Ridley Scott, Sergio Leone, Martin Scorsese, Frank Darabont, Sean Penn sekä useaan otteeseen David Lynchin kanssa.
Stanton kuoli 91-vuotiaana 15. syyskuuta 2017 Cedars-Sinai-sairaalassa Los Angelesissa.
Tunguskan räjähdys
pienoiskuva|350px|Tunguskan räjähdyksen (punainen piste) arvioitu sijainti. Tunguskan räjähdys oli 30. kesäkuuta 1908 Siperiassa Venäjällä nykyisen Evenkian alueella tapahtunut erittäin voimakas räjähdys, jonka aiheuttajaa ei varmuudella tiedetä vieläkään. Räjähdys kaatoi valtavat määrät metsää ja sytytti metsäpaloja. Se surmasi kymmeniä poroja ja tappoi ainakin kaksi ihmistä. Todennäköisesti sen aiheutti asteroidin tai komeetan räjähtäminen maan ilmakehässä. Vuosien varrella on esitetty myös erilaisia vaihtoehtoisia teorioita. Räjähdys tapahtui Kivinen-Tunguska-joen latvoilla Vanavaran kauppa-aseman lähistöllä korkealla ilmassa monena erillisenä jyrähdyksenä. Räjähdyksestä levinnyt paineaalto ja myrskytuuli kaatoivat noin 80 miljoonaa puuta 2 150 neliökilometrin suuruisella alueella eli noin 40 kilometrin säteellä. Räjähdyksen kuumuus poltti metsää noin 14,5 kilometrin säteellä ja tuntui polttavana vielä 60 kilometrin päässä. Palamisalue oli muodoltaan pitkulainen ja puiden kaatumisalue perhosmainen. Tuhoalueesta tuli epäsäännöllinen kumpuilevan maaston takia ja myös siksi, että räjähdyksen keskipiste liikkui ilmassa räjähdyksen kestäessä. Räjähdyksen aiheuttama ilmanpainevaihtelu ja järistys havaittiin ympäri maailman.
Räjähdyksen vaikutukset ilmakehässä olivat havaittavissa eri puolilla maailmaa, mutta Tunguskan syrjäisen sijainnin ja tuhoalueen asumattomuuden vuoksi itse räjähdys sai vain paikallista julkisuutta ja jäi muilta aikalaisilta lähes huomaamatta. Tapaus tuli maailmalla yleiseen tietoon vasta vuosikymmeniä myöhemmin, kun neuvostoliittolaiset tutkijat löysivät tuhoalueen ja suorittivat siellä tieteellisiä tutkimuksia.
Tapahtuma
Noin kello 7.15 paikallista aikaa asukkaat Baikaljärven luoteispuolella sijaitsevilla kukkuloilla havaitsivat halki taivaan liikkuvan tulipallon, jonka kirkkaus lähenteli auringon kirkkautta. Silminnäkijälausuntoja saatiin muun muassa seudulla liikkuneilta venäläisiltä turkiskauppiailta ja alkuperäisasukkailta. Kello 7.17 näkyi suuri välähdys, joka valaisi puolet taivaasta. Sumumainen, pyrstön kasvattanut kappale sukelsi ilmakehään pystysuunnasta katsoen 30–35 asteen kulmassa. Kappaleen pyrstö venyi lopulta 800 kilometriä pitkäksi. Sitten kappale räjähti korkealla ilmakehässä. Tämä tapahtui Podkamennaya Tunguska -joen (Kivinen-Tunguska) yllä. Luultavasti räjähdyksiä tapahtui peräkkäin ainakin kolme ja niitä seurasi iskuaalto. Paineaalto tuntui jopa tuhannen kilometrin päässä. Lähellä räjähdystä olleet porolaumat paloivat tuhkaksi. 300 kilometrin päässä Angarajoen varrella ihmisiä kaatui paineaallon takia ja ikkunoita särkyi tärinän vuoksi.
pienoiskuva|Tunguskan räjähdyksen jälkiä metsässä. Vanavarassa 60 kilometrin päässä räjähdyksestä kuultiin voimakas räjähdysääni, havaittiin maanjäristys ja tunnettiin polttava kuumuus sekä paineaallot, jotka heittivät ihmisiä maahan kahden metrin päähän niin, että he menettivät tajuntansa. Räjähdyksen tulihehku oli aurinkoa kirkkaampi. Eräs vanhempi mies lensi 12 metriä ja sai kuolettavia vammoja. Monet ikkunat särkyivät ja kuuma tuuli puhalsi valtavalla nopeudella. Noin 40 kilometrin päässä räjähdyspaikasta metsä syttyi tuleen ja puita kaatui. Ensimmäiset pamaukset kuultiin kappaleen vielä lentäessä nopeasti tulipallona taivaan yli. Kappaleen kokoa ja muotoa ei kyetty hahmottamaan sen nopeuden vuoksi. Kappale oli taivaanrannan tasolla, liekki leimahti taivaan poikki ja pian huomattiin kummallinen pilvi. Liekin hehku heijastui huoneisiin voimakkaana. Liekki katosi juuri pamausten tullessa.
Uusimpien tietokonesimulaatioiden mukaan Tunguskan räjähdyksen voima olisi ollut vain noin 3–5 megatonnia, mutta puut kaatuivat hyvin laajalla alueella, koska olivat alueella heikompia kuin havumetsissä normaalisti. Tämä olisi johtanut räjähdyksen voiman yliarviointiin. Aiemmin räjähdysvoima arvioitiin noin 10–15 megatonnin räjähdysainemäärää vastaavaksi, ja jotkut väittivät voimakkuudeksi jopa 50 megatonnia. Tämä on noin 10¹⁷ joulea. Räjähdyspaikalta on löydetty hyvin pieniä kivisiruja, lasipallosia ja nikkelirautaa.
Tunguskan räjähdyksen tuhoalue
Räjähdyspaikan koordinaatit ovat 60° 53′ pohjoista leveyttä ja 101° 53′ itäistä pituutta. Melko kaukana etelässä Tunguskan räjähdyspaikasta sijaitsevat eri suuntiin suuret kaupungit Krasnojarsk ja Irkutsk. Lähempänä ovat Kežma, Tetere ja Vanavaran pieni kauppa-asema.
Tunguskan räjähdyksen tuhoalue on epäsäännöllisen ja epäsymmetrisen muotoinen, soikea, viuhka- tai perhosmainen. Puiden kaatuminen ei ole säteittäistä, vaan puiden kaatumisella on ollut monta leikkauspistettä. Elämä hävisi kokonaan 250 km²:n alalta. Guinnessin ennätyskirjan mukaan tuhoalue oli 3 900 km². Yleensä sanotaan että tuuli kaatoi puita 2 150 km²:n alalta, ja puut kaatuivat lähes täysin 600 km²:n alalta. . Metsästä 90 % kaatui 15–25 kilometrin päässä. Paineaalto oli tappava noin 30 kilometrin etäisyydellä, ja vielä 200 kilometrin päässä räjähdys saattoi heittää ihmisiä tajuttomiksi maahan. Vanavaran taloihin tuli pieniä vaurioita 65 kilometrin päässä, ja evenkien majat sortuivat yli 100 kilometrin päässä. Ikkunoita särkyi 400 kilometriin asti, mutta joissain tapauksissa jopa 570 kilometrin päässä. 25 kilometrin päässä oli ylipaine noin 25 kPa, 500 kilometrin päässä 2 kPa. Vanavarassa 65 kilometrin etäisyydellä polttava tunne vaati 3 cal/cm². Kuiva sammal, kuiva puu ja kuivat lehdet paloivat vielä 50 kilometrin päässä. Eläviä neulasia putosi 30–40 kilometrin päässä. Räjähdyksen maanpintakeskipiste sai lämpöpulssin 15 cal/cm². 5 kilometrin päässä oli noin 10 cal/cm² (5–15 cal/cm²) lämpöaalto.
Vaikutukset kauempana Venäjällä ja muualla maailmassa
Muuten pilvettömällä taivaalla pohjoisessa nähtiin tuhkanharmaa pilvi, joka häipyi iltapäivään mennessä. Noin tuhat poroa paloi räjähdysalueella tuhkaksi. Räjähdys rekisteröitiin seismisillä asemilla ympäri Euraasiaa, jopa Potsdamissa Saksassa saakka. Se aiheutti ilmanpaineessa vaihteluita, jotka havaittiin vastakeksityllä barometrilla Lontoosta käsin vielä viisi tuntia räjähdyksen jälkeen, jolloin räjähdyksen synnyttämä paineaalto oli kiertänyt maapallon kahdesti. Havaittu järistyksen magnitudi oli noin 5 Richterin asteikolla.
Räjähdyksen ilmakehään levittämä pöly heijasti Auringon valoa toiselta puolelta maapalloa ja vaalensi esimerkiksi Lontoon öitä viikkokausiksi. Seuraavina viikkoina yötaivas Euroopan ja läntisen Venäjän yllä oli poikkeuksellisen valkea ja Yhdysvalloissa havaittiin ilmakehän läpinäkyvyyden lasku, jota kesti useita kuukausia. Ilmakehän vaalenemisen havaittiin pari päivää ennen räjähdystä voimistuvan kesäkuun 23. päivästä kesäkuun 30. päivään. Tätä on selitetty komeettateoriassa komeetan pyrstön saapumisella ilmakehään ennen emokappalettaan.
Euroopassa vaalenemisilmiöitä nähtiin Tukholman–Pohjois-Italian leveyksillä Jeniseijoen pituuksilta yli Euroopan kauas Atlantille asti. Vaaleneminen oli voimakkainta heinäkuun 1. ja 2. päivänä, mutta jatkui heikentyen yli kuukauden ajan. Englannissa oli pohjoistaivas oudon kirkas. Hohtavia yöpilviä näkyi kaikkialla, keltaisenpunainen valaistus oli niin kirkas, että kesäkuun 30. ja heinäkuun 1. päivänä ei ollut yötä lainkaan. Valokuvia voitiin ottaa Tukholmassa keskiyöllä ilman salamaa, sanomalehtiä näki lukea. Suomen leveyksillä vaalenemista ei nähty, koska Suomessa on luonnostaan valoisat kesäyöt. Valaistusilmiöt johtuivat komeetan tai asteroidin räjähdyksessä syntyneestä pölystä ja ehkä myös ionisoituneesta kaasusta. Ilmiö toi mieleen Krakataun tulivuorenpurkauksen pölyn aiheuttamat iltojen vaalenemiset. Helsingin Sanomat otsikoi näyttävästi ”Keltasenpunanen Valaistus Pohjoisella Taivaalla” 4. päivänä heinäkuuta 1908: ”Berliinissä, Kööpenhaminassa, Königsbergissä ja koko Itämeren alueella huomattiin viime yönä omituinen keltasenpunanen valaistus pohjoisella taivaalla, joka muistutti Krakataun tulivuoren v. 1883 tapahtuneen purkauksen aikana huomatusta ilmiöstä”.
Tutkimukset
pienoiskuva|220px|Mineralogi [[Leonid Kulik, joka tutki Tunguskan räjähdystä tiettävästi ensimmäisenä.]] Johtuen Tunguskan alueen syrjäisestä sijainnista tapahtuma ei juuri herättänyt tieteellistä mielenkiintoa, ja mikäli räjähdyspaikalle tehtiin varhaisia tutkimusmatkoja, niiden dokumentit hävisivät seuraavina sotien ja vallankumousten varjostamina vuosina. Ensimmäinen vierailu tapahtumapaikalle tehtiin vasta vuonna 1927, kun venäläinen mineralogi Leonid Kulik päätteli räjähdyksen johtuneen meteoriitin törmäyksestä ja suostutteli Neuvostoliiton hallituksen rahoittamaan tutkimusmatkan mahdollisten rautaesiintymien toivossa. Yllätyksekseen retkikunta ei löytänyt lainkaan törmäyskraatteria, vaan noin 50 kilometrin läpimittaisen alueen, jonka puut olivat palaneet pahoin ja kaatuneet säteittäin poispäin räjähdyksen keskuksesta. Alle viiden kilometrin etäisyydellä räjähdyskohdasta puut olivat kuitenkin säilyneet pystyssä, vaikka olivat menettäneet oksansa ja kaarnansa. Vuonna 1938 Kulikin järjestämässä ilmakuvauksessa havaittiin, että kaatuneiden puiden alue muodosti suuren perhosen muotoisen kuvion. Alueelta löydetyt kuopat todettiin kuitenkin normaaleiksi luonnonmuodostelmiksi eikä kraattereiksi.
Kulik jatkoi tutkimuksiaan, mutta toinen maailmansota keskeytti ne, ja seuraavan kerran tutkimusryhmiä kävi paikalla vasta 1950-luvun loppupuolella. 1950- ja 1960-luvuilla tutkimusryhmät löysivät maaperästä mikroskooppisia lasipisaroita, jotka sisälsivät meteoriiteille tyypillistä iridiumia ja nikkeliä. Gennadi Plehanovin johtama ryhmä ei havainnut normaalista poikkeavaa radioaktiivista säteilyä alueella, mikä rajasi pois mahdollisuuden ydinperäiseen räjähdykseen.
Räjähdyksen mahdollinen aiheuttaja
Räjähdyksen syytä ei ole varmuudella kyetty selittämään, mutta yleisesti hyväksytyin teoria on asteroidin tai komeetan räjähtäminen alueen yläpuolella. Yksi todennäköinen vaihtoehto on muutaman kilometrin korkeudessa räjähtänyt kivimeteoriitti, joka on läpimitaltaan 60–100 metriä. Toisaalta todennäköinen vaihtoehto on myös 5–10 kilometrin korkeudella räjähtänyt läpimitaltaan 500-metrinen komeetta: meteoriitista olisi jäänyt jäljelle isompia kappaleita, ja komeetan pyrstön suurella nopeudella ilmakehään osuvien hiukkasten aiheuttamat ilmakehän häiriöt selittäisi nähdyt valoilmiöt, joita havaittiin pari päivää ennen tapahtumaa. Pieni komeetta ei olisi kehittänyt suurta pyrstöä, minkä lisäksi sen tulosuunta olisi estänyt havaitsemisen. Komeettateoriaa puoltaa se, että suurin osa nähdyistä tulipalloista on ollut saatujen spektrien perusteella hyvin harvaa ainetta, jonka tiheys on lähellä veden tiheyttä Toisaalta etenkin pienet asteroidit voivat olla rakenteeltaan löyhiä materiaalikasaumia tai komeetan ytimiä, joissa ei ole enää sulamalla irtoavaa materiaalia näyttävän pyrstön kehittymiseen.
Guinnessin ennätyskirja pitää syynä halkaisijaltaan 30-metristä ääntä nopeammin liikkunutta asteroidia, joka hajosi palasiksi kymmenen kilometrin korkeudessa. Kirjan mukaan kyseessä on suurin nähty Maahan osunut törmäys.
Yleisesti ottaen kappale on melko varmasti peräisin ulkoavaruudesta, oli se sitten mikä tahansa, koska räjähdyspaikalta on löydetty iridiumia, jota on vähän maankuoressa, mutta paljon meteoriiteissa ja asteroideissa. Tunguskan alueen suoturpeesta löytyy meteoriperäisen nikkeliraudan siruja. Etelämantereen ja Grönlannin vuosina 1908 ja 1909 muodostuneesta jäästä on löydetty epätavallisen paljon iridiumia ja meteoripölyä, jotka ovat saattaneet joutua ilmakehään ja sitä kautta jäähän juuri Tunguskan räjähdyksen seurauksena.
Tutkijat ovat esittäneet useita teorioita Tunguskan räjähdyksen syyksi, mutta yhtäkään niistä ei ole varmasti voitu todistaa. Seuraavassa esitetään tunnetuimpia teorioita sekä nykyään yleisesti kumottuja hypoteeseja, jotka sisältävät liikaa olettamuksia ollakseen hyväksyttäviä selityksiä.
Meteoriitti tai asteroidi
Ensimmäisten joukossa esitetyn ja yleisesti hyväksytyimmän teorian mukaan Tunguskan räjähdyksen aiheutti avaruudesta pudonnut kappale, joka saapui hyvin matalassa kulmassa. Meteoriitti olisi ilmakehään saapuessaan kuumentunut ja räjähtänyt juuri ennen törmäämistään maanpintaan. Tässä tapauksessa tuho olisi voinut olla ihmishenkien kannalta paljon suurempi. Erään teorian mukaan törmännyt kappale olisi ollut 50–60 metrin läpimittainen C- tai S-tyypin asteroidi, joka olisi törmännyt Maan ilmakehään nopeudella 20 km/s.
Luigi Foschinin johtaman italialaisen tutkimusryhmän mukaan asteroidi olisi ollut hauras pienistä kivistä koostunut kappale, joka hajosi pölyksi ennen kuin osui Maahan. Ryhmän tutkijat ovat käyneet paikan päällä useita kertoja, tutustuneet silminnäkijälausuntoihin ja aikaisempiin raportteihin. Kappaleen mahdollisen radan laskemiseksi he kartoittivat puiden kaatumissuuntia ja vertasivat niitä tietoja Siperiassa vuonna 1908 tehtyihin seismologisiin mittauksiin. Tuloksena oli 886 mahdollista vaihtoehtoa, joista 83 prosenttia oli asteroidien ja loput komeettojen ratoja, minkä perusteella he pitävät siis todennäköisempänä selityksenä asteroidia.
Space Science Institutessa työskentelevän Alan W. Harrisin tekemän simulaation mukaan avaruudessa on suunnilleen puoli miljoonaa asteroidia, jotka vastaavat kooltaan Tunguskaan mahdollisesti osunutta ja hän on arvioinut, että Maahan niistä voisi jokin osua aina tuhannen tai 2 000 vuoden välein.
Metaaniräjähdys
Venäläisen geologin Vladimir Epifanovin ja saksalaisen astrofyysikon Wolfgang Kundtin mukaan Tunguskan räjähdys saattoi olla peräisin maan alta purkautuneesta metaanikaasupilvestä, joka räjähti kovassa paineessa sisäsyntyisen salaman sytyttämänä. Kyseessä olisi Kundtin mukaan ollut siis sulien kivimassojen Maan sisuksista pintaan nostaman maakaasupurkauksen aiheuttama räjähdys. Metaani olisi ollut peräisin vulkaanisesta toiminnasta: räjähdyksen episentrumi sijaitsee keskellä 250 miljoonan vuoden ikäistä Kulikovski-nimistä vulkaanista kraatteria ja alueen läpi kulkee useita siirroslinjoja. Eräs toinen venäläinen geologi osoitti tutkimuksillaan 1980-luvulla, että räjähdyksen episentrumi sijaitsee suuren kaasukasaantuman yläpuolella. Metaaniräjähdykseen viittaavat myös muun muassa Euroopassa havaitut valoisat yöt, jotka alkoivat jo 29. kesäkuuta eli ennen varsinaista räjähdystä ja joita on aiemmin havaittu lähinnä Krakataun tulivuorenpurkauksen yhteydessä. Puut eivät myöskään kaatuneet täysin yhdensuuntaisesti yhdestä pisteestä poispäin, vaan niiden muodostamat säteittäiset kuviot ovat lähtöisin kahdesta tai useammasta keskipisteestä ja ovat luonteeltaan aaltoilevia ja maastoa seuraavia. Osa puista on säilynyt elävinä laaksossa lähellä räjähdyksen tapahtumapaikkaa, ja myös varsinaisen tuhoalueen ulkopuolella on pieniä kaatuneiden puiden saarekkeita. Siten puutuhot eivät välttämättä olisi ulkopuolelta tulleen räjähdyksen aiheuttamia. Kaasuräjähdyksen vaikutukset vastaavat muuten vetypommia, paitsi radioaktiivinen säteily puuttuu.
Eye Witness
Eye Witness on Daniel Algrantin ohjaama draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa 11. lokakuuta 2002. Sen pääosissa esiintyvät Al Pacino, Kim Basinger ja Téa Leoni.
Tunguskan räjähdys
Kumottuja hypoteeseja
Yhdysvaltalaisten tiedemiesten vuonna 1973 esittämän teorian mukaan Siperiaan putosi pieni musta aukko, joka lävisti koko maapallon. Se putosi Tunguskaan aiheuttaen räjähdyksen ja tuli esiin Atlantilla. Musta aukko olisi siis ollut hyvin pieni, ehkä pölyhiukkasen kokoinen. Jos musta aukko olisi ollut suurempi, se olisi voinut nielaista sisäänsä koko maapallon. Teoria ei ole kuitenkaan erityisen suosittu, ja sitä pidetään epäuskottavana. Mustan aukon olisi esimerkiksi pitänyt aiheuttaa maapallon sisästä ulos tullessaan vastaavan kokoinen räjähdys ja sellaista ei tapahtunut.
Eye Witness
Elokuva sai kriitikoilta huonon vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston listaamista kriitikoista vain 42 % on antanut sille hyväksyvän arvostelun.
Tunguskan räjähdys
Kulttuuriviittaukset
Monissa science fiction -aiheisissa elokuvissa, televisiosarjoissa, kirjoissa ja sarjakuvissa kuten Salaisissa kansioissa Tunguskan räjähdyksen selitettiin olevan pudonneen ufon syytä. Stanisław Lem kehitti kirjassaan Kuoleman planeetta (Astronaucij) erään tällaisen teorian; kirjan pohjalta tehtiin aikanaan elokuva Venus on vaiti (Der Schweigende Stern, 1959). Alistair MacLean hyödynsi antimateriateoriaa viitaten Tunguskan tapahtumaan romaanissaan Kuolonhyppy. Ransom Riggsin kirjassa Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille on viittaus, jossa räjähdys selitetään epäonnistuneella yrityksellä luoda vanhenemisen estävä aikasilmukka, joka muodostaisi rinnakkaistodellisuuden kuluvan ajan sisään.
Vuonna 2006 Deep Silver julkaisi PC:lle videopelin Secret Files: Tunguska, joka pohjautuu Tunguskan räjähdykseen. Peli on toteutettu klassisella ”osoita ja klikkaa” -tekniikalla ja on genreltään puhdas seikkailu. Pelistä julkaistiin vuonna 2009 versiot myös Nintendo DS:lle ja Wiille.
Aiheesta muualla
60.88333°N, 101.88333°W
RONJA (optinen tiedonsiirtotekniikka)
Reasonable optical near joint access (RONJA) on näkyvällä valolla tai lähi-infrapunavalolla toimiva langattoman vapaan tilan optisen tiedonsiirron standardi, joka perustuu LED (Light Emitting Diode) valon kohdistamiseen kapeaksi säteeksi linssillä ja vastaanottamiseen eräänlaisella kaukoputkella. Nopeus on perusmallissa 10 megabittiä per sekunti ja kantama 1,4 kilometriä. Kantama voidaan nostaa 1,9 kilometriin kaksin- tai kolminkertaistamalla lähetin. Ronja-sädettä ei ole patentoitu. Rakennusohjeet, kaavakuvat ja piirrokset on julkaistu GNUn vapaalla lisenssillä. RONJA on Twibright Labsin hanke.
Alofi
Alofi on Uudelle-Seelannille kuuluvan Niuen pääkaupunki. Se sijaitsee saaren länsirannikolla. Alofin asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 615. Arvio vuodelle 2010 on 560. Tammikuussa 2004 Alofiin iski sykloni. Se vei kahden ihmisen hengen ja tuhosi lukuisia rakennuksia, mukaan lukien sairaalan.
Hartikanvaara
Hartikanvaara oli kylä Soanlahden kunnan eteläosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Hartikanvaara oli virallisesti osa Soanlahden kirkonkylää, mutta käytännössä sitä pidettiin omana kylänään.
RONJA (optinen tiedonsiirtotekniikka)
Valmistus
Rakennusohjeet on tehty kokematon rakentaja mielessä. Perustoiminnot, kuten poraaminen ja juottaminen, on selitetty. Virheiden minimoimiseksi kriittisissä paikoissa ja auttamaan työn nopeutusta on otettu käyttöön monta keinoa, kuten porausmallit, yksityiskohtaiset tarkistukset juottamisen jälkeen, testausproseduurit. Tulostettavat piirilevykaaviot ohjeineen ovat ladattavissa valmistusta varten. Elektroniikan rakentelussa kokemattomat ovat postituslistalla kertoneet, että laite toimi ensimmäisellä yrittämällä.
Hartikanvaara
Kylä sijaitsi Jänisjärven itäpuolella pitkämäisellä mäkialueella, jonka korkeimmat kohdat olivat sen luoteispäässä sijaitseva Löllövaara ja kaakkoispäässä sijaitseva 132,4 metriä korkea Hartikanvaara. Jänisjärvestä kylän erottaa Kankaanselkä -niminen metsäalue. Kylän kaakkoispuolella on Lohjanselänsuo. Koillispuolella on Syvänkumparesuo ja sen pohjoispuolella virtaava Veljakanjoki. Hartikanvaaran naapurikyliä olivat lännessä Päätyy ja varsinainen Soanlahden kirkonkylä, pohjoisessa Veljakanjoen toisella puolella Ypäkkö ja koillisessa Syvänkumparesuon toisella puolella Suistamon kuntaan kuulunut Jalovaaran kylä. Hartikanvaaran läpi kulki tie Soanlahden kirkonkylästä Suistamon kirkonkylästä Jalovaaraan johtavalle maantielle.
Talvisodan taistelut eivät ulottuneet Soanlahdelle, mutta Moskovan rauhassa 1940 koko kunta ja Hartikanvaara kylä sen mukana luovutettiin Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneen Suomen alueelle. Jatkosodan alussa 1941 luovutetut alueet vallattiin takaisin ja hartikanvaaralaiset pääsivät palaamaan kotikyläänsä, mutta 1944 alue evakuoitiin ja luovutettiin uudelleen.
Dalamar
Dalamar on Dragonlance-kirjasarjassa esiintyvä fiktiivinen hahmo. Dalamar on Silvanestin Haltia. Hänet karkotettiin Silvanestista harjoittamansa magian vuoksi, joka on Silvanestin Haltiakunnassa luvallista vain yläluokalle. Dalamar on käynyt tornin kokeessa, josta hänellä on todistuksenaan päällään oleva mustakaapu, mikä paljastaa hänet Nuitarin palvelijaksi.
Raistlinin oppilaana
Dalamar lähetettiin alun perin vakoilemaan Raistlin Majerea, sillä Velhojenneuvoston johtaja Par-Salian sai vihiä Raistlinin pyrkimyksistä mennä menneisyyteen, ja kukistaa Fistandatilus.
Raistlin haavoittaa häntä vakavasti ennen lähtöään. Raistlinin lähdön jälkeen, hän ilmoittaa Velhojenneuvostolle Raistlinin lähdöstä ja alkaa pohtia suunnitelmaa, jolla Raistlinin saisi pysäytettyä.
Dalamar melkein kuolee Raistlinin siskon, Kitiaran hyökätessä hänen kimppuunsa.
List of Dragonlance characters
Marja Sakari
Sakari valmistui ylioppilaaksi 1974, filosofian kandidaatiksi 1988 ja lisensiaatiksi 1996. Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 2001 Helsingin yliopistossa. Hänen taidehistorian väitöskirjansa aiheena oli käsitetaiteen etiikka.
Sakari työskenteli Galleria Strindbergin näyttelysihteerinä 1982–1985 ja Helsingin Taiteilijaseuran pääsihteerinä 1988–1990. Hän työskenteli valtion taidemuseon kuvataiteen keskusarkiston tutkijana Ateneumissa 1991–1993. Sakari oli Kuvataideakatemian taidehistorian yliopettaja 2001–2002 ja Suomen Akatemian tutkijatohtori 2002–2003.
Marja Sakarin isä oli romaanisten kielten tutkija ja professori Aimo Sakari. Äiti Ellen Sakari hoiti myöhemmin samaa professuuria. Sakari oli avioliitossa taiteilija Simo Suoniemen kanssa 1978–1988, ja heillä on yksi lapsi.
Radio ELVI
Radio ELVI on elokuva- ja videoyhdistys Kainuun ELVI ry:n leiriradio. Radio Elvi on toiminut kainuulaisilla viestintäleireillä Paltamossa ja Vuolijoella. Radio Elvin tavallisin taajuus on ollut 90,0 MHz.
Kainuun ELVI ry on järjestänyt lähinnä lapsille ja nuorille suunnattuja viestintäleirejä vuodesta 1990 alkaen. Alussa puuhamiehinä olivat mm. uuralaislähtöinen Veli-Matti Karppinen, paltamolainen Markku Korhonen, kajaanilaiset Veli-Matti Immonen, Petri Koistinen ja Jouni Taponen. Osallistujia leireillä on ollut n. 3000. Ensimmäinen viestintäleiri Paltamon Saunasalmella Iijärven koululla oli Soidinsuon koulun viestintäleiri toukokuussa 1990. Leirin johtajana oli opettaja Tapio Suvanne. Suomen Viestintäkasvatuksen seura ry:n ja Kainuun Elvin yhteinen viestintäleiri pidettiin pidettiin samassa paikassa viikkoa myöhemmin. Ensimmäisten vuosien aikana radio Elvi toimi kaiutinverkossa.
Elvin viestintäleirit pidettiin Paltamon Iijärvellä 1990-1996, Vuolijoen Kuusirannalla 1997-2001, Kainuun Opistolla Mieslahdessa 2002-2007 ja 2009-2010, Paltamon Savirannan koululla 2008.
Radio Elvin ensimmäinen radioaalloilla tapahtunut lähetys oli Iijärven koululta v. 1995 taajuudella 90 MHz. Lähetystehoa oli 20 W. V. 1996 lähetystehoa oli 150 W. Vuosina 1997 -2000 radio toimi Vuolijoella Kuusirannassa 20 - 150 Watin teholla taajuudella 90,0 MHz. Kuusirannasta lähetys tapahtui v. 2001 taajuudella 89,7 MHz (50W) ja se releoitiin  Digitan Vuokatin radioasemalta 1 kW:n teholla. Radio Elvi lähetti Mieslahdesta v. 2002- 2004 50 W:n teholla taajuudella 90.0 MHz. V. 2005 radio lähetti Mieslahdesta taajuudelle 87,9 MHz (30 W) ja se releoitiin Vuokatista 250 W:n teholla. Vuokatissa antennin korkeus oli 202 metriä meren pinnasta. Myöhemmin lähetykset 2010 asti on releoitu 300 MHz:n ULA-linkin kautta Vuokattiin, jossa on ollut 1 kW:n lähetysteho.
Digitan yhteyshenkilöt Vuokatissa ovat olleet mm. aseman johtaja Heikki Kuikka sekä insinööri Aarne Tarkkonen. Leireistä suurimman vetovastuun ovat kantaneet paltamolaiset radioamatöörit Tanja Korhonen (OH8HDL) ja Markku Korhonen (OH8UV) sekä kajaanilainen Jouni Taponen. Radioryhmän vastaavina ohjaajina on ollut mm. suomussalmelainen Olli-Matti (Ola) Lappalainen ja kajaanilainen Jarkko Rehmal.
Radio Elvin lähetyksistä ovat vastanneet viestintäleirien jälkeisellä viikonlopulla radioamatöörit Iisalmen Radiokerhon (OH7AI/8), Kajaanin Korvenpoikien Radiokerho (OH8AK) ja Garde Partyn radiokerhon (OH8G) kesäleireillä.
Djak
Djak oli lähinnä 1500–1700-luvuilla tsaarien Venäjän aikainen korkea hovivirkamies, oikeastaan kirjuri. Djakien ja muodollisesti heitä alempiarvoisten okolnikkojen vaikutusvalta saattoi olla ajoittain hyvinkin suuri. Djakit eivät yleensä tullut pajari- eikä aatelissuvuista. He saattoivat kyllä olla maanomistajia, mutta ei välttämättä. Käytännössä djakit johtivat valtion virastoja eli prikazeja, joilla oli omat kirjurinsa.
Everyday Life
Everyday Life on brittiläisen rockyhtye Coldplayn kahdeksas studioalbumi. Albumi ilmestyi 22. marraskuuta 2019 Parlophone-levymerkillä. Albumi on tupla-albumi, ensimmäinen albumi on nimeltään Sunrise, ja toinen Sunset.
Djak
On arveltu, että djakeista ja okolnikoista olisi kehittynyt länsimaistyyppinen hoviaatelisto, ellei Pietari Suuri olisi sitonut aatelisarvoja maanomistukseen.
Kuuluisimpia djakeja olivat Iivana Julman aikaiset Ivan Viskovati sekä veljekset Andrei ja Vasili Štšelkalov.
Djak-nimitystä on käytetty myös joistakin ortodoksisen kirkon palvelijoista.
Remídio José Bohn
thumb|right|Remídio José Bohn
Remídio José Bohn (21. toukokuuta 1950 Feliz – 6. tammikuuta 2018 ) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Porto Alegren arkkihiippakuntaan Alfredo Vicente Scherer 29. marraskuuta 1975. Hänet nimitettiin Porto Alegren vihkipiispaksi sekä Uchi Maiuksen titulaaripiispaksi 18. tammikuuta 2006, ja piispaksi vihkiminen seurasi 17. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dadeus Grings, jota avustivat Aloísio Sinésio Bohn ja Redovino Rizzardo.
Bohn sai 28. joulukuuta 2011 nimityksen Cachoeira do Sulin piispaksi, johon virkaan hänet asetettiin 26. helmikuuta 2012.
Oleg Meleštšenko
Oleg Vladimirovitš Meleštšenko (, s. 14. heinäkuuta 1967 Ekibastuz, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Miesten maajoukkuetasolla Meleštšenko edusti Neuvostoliittoa Argentiinan MM-kilpailuissa 1990, missä maa ylsi hopealle.
Major League Baseball -kausi 1942
Major League Baseball -kauden 1942 päätteeksi pelatussa World Series -ottelusarjassa kohtasivat St. Louis Cardinals ja New York Yankees. Kymmenes MLB:n All-Star -ottelu pelattiin Polo Groundsilla, New Yorkissa, NY, 6. heinäkuuta 1942. AL voitti ottelun juoksuin 3–1.
Enbuske, Veitola & Salminen
Enbuske, Veitola & Salminen on vuosina 2016–2018 esitetty Tuomas Enbusken, Maria Veitolan ja Roope Salmisen juontama suora keskusteluohjelma, jossa perehdyttiin ajainkohtaisiin aiheisiin vieraiden kanssa.
Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla helmi–huhtikuussa 2016. Sen jälkeen ohjelmaa on esitetty yhteensä kuusi tuotantokautta, joista viimeisin syksyllä 2018.
Le Puy-en-Velay
Le Puy-en-Velay on kaupunki Ranskassa. Se on Haute-Loiren departementin prefektuuri, eli pääkaupunki, Auvergne-Rhône-Alpesin alueella (région).
Sijainti
Le-Puy-en-Velay sijaitsee Haute-Loiren departementissa, Auvergnen alueen koillisosassa. Kaupunki on 135 km:n päässä Lyonista, 130 km:n päässä Clermont-Ferrandista ja 76 km:n päässä Saint-Étiennestä.
Aiheesta muualla
thumb|left|440px|Panoraamakuva kaupungista
Heliografi
thumb|250px|[[Saksalainen heliografi.]] Heliografi on keino siirtää tietoa langattomasti auringon valon heijastusta muuntamalla. Heijastavaa peiliä voidaan heiluttaa tai heijastussäteen edessä voi olla mekaaninen tai elektroninen suljin. Ilman elektro-optista suljinta datansiirtonopeus jää muutamiin kymmeniin bitteihin sekunnissa. Heliografi-säde on yhtä kapea kuin auringon kulmaläpimitta eli noin puoli astetta. Hyvissä oloissa kantama voi olla yli 100 kilometriä. Sama heliografi-laitteisto saattaa kelvata myös Kuun valon avulla viestitykseen.
José Cardoso Sobrinho
José Cardoso Sobrinho (s. 30. kesäkuuta 1933) on katolisen kirkon brasilialainen pappi. Hän kuuluu karmeliittoihin. Hän sai vihkimyksensä papiksi 28. huhtikuuta 1957 ja piispaksi 27. toukokuuta 1979. Hänestä tuli vuonna 1979 Paracatun hiippakunnan piispa Minas Geraisin osavaltiossa. Vuodesta 1985 hän on toiminut Olindan ja Recifen arkkihiippakunnan arkkipiispana Pernambucossa. Häntä edelsi Olindassa ja Recifessä Helder Pessoa Câmara.
Vuonna 2009 Cardoso Sobrinho nousi kansainvälisiin otsikoihin ekskommunikoituaan isäpuolen pitkään hyväksikäyttämälle 9-vuotiaalle tytölle abortin tehneet lääkärit sekä tytön äidin. Lääkäreillä oli lain takaama oikeus tekoonsa, sillä he katsoivat, että raskaus oli sekä alkanut raiskauksesta että terveysvaara. Cardoso Sobrinho puolustautui väittämällä, että Jumalan laki on maallisten lakien yläpuolella ja että Jumalan lain kanssa ristiriidassa oleva maallinen laki on arvoton.
Itse katolisena Brasilian presidentti Luiz Inácio Lula da Silva kertoi olevansa hyvin pahoillaan Cardoso Sobrinhon konservatiivisesta asenteesta.
John Raymond McGann
John Raymond McGann (2. joulukuuta 1924 Brooklyn – 29. tammikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 3. kesäkuuta 1950 ja nimitettiin Rockville Centren vihkipiispaksi sekä Morosbisduksen titulaaripiispaksi 12. marraskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. tammikuuta 1971. Pääkonsekraattorina toimi Walter Philip Kellenberg, jota avustivat Vincent John Baldwin ja Charles Richard Mulrooney.
McGann sai 3. toukokuuta 1976 nimityksen Rockville Centren piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 24. kesäkuuta. Hän jäi eläkkeelle 4. tammikuuta 2000.
Valeri Koroljov
Valeri Nikolajevitš Koroljov (, s. 7. syyskuuta 1965 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Kakolan funikulaari
60.44129°N, 22.24508°W
Kakolan funikulaari on Turun Kakolanmäen etelärinteeseen alkukesästä 2019 valmistunut rinnehissi. Linnankatu 55 B:n kohdalta lähtevä hissi kuljettaa jopa 30 henkilöä kerralla, ja matka kestää minuutin verran molempiin suuntiin. Ainakin aluksi funikulaarin käyttö tulee olemaan ilmaista samalla tavoin kuin 200 metrin päässä sijaitsevalla Förillä ajelu. Föri ja Kakolan funikulaari eivät ole osa Turun seudun joukkoliikenne Föliä vaan niiden ylläpidosta vastaa Turun kaupunki. Funikulaari palvelee Kakolanmäelle rakentuvaa uutta asuinaluetta, joka on osittain saneerattu vanhoihin vankilarakennuksiin.
Historiaa
Hankkeen suunnittelu alkoi jo vuonna 2010, jolloin Kakolan asemakaava tuli lainvoimaiseksi. Kaupungin kaupunkisuunnittelu- ja ympäristölautakunnalle ehdotettiin funikulaaria uudestaan vuonna 2013.
Joukkoliikenteen järjestäminen alueelle olisi ollut mahdollista monin tavoin. Jos joukkoliikenne olisi toteutettu linja-autoilla, kustannukset olisivat kasvaneet kolminkertaisiksi vinohissiin verrattuna. Pystysuora perinteinen hissi kallion sisään olisi ollut kallis vaihtoehto. Liikenne olisi voitu järjestää myös säältä suojatuilla liukuportailla, mutta sen sijaan päätettiin tavoitella turistien huomiota vinohissin avulla.
Turun kaupunginhallitus hyväksyi loppuvuonna 2015 funikulaarin seuraavan vuoden budjettiin. Hankkeen arveltiin alun perin maksavan 2,5 miljoonaa euroa, mutta lokakuussa 2018 kokonaishinnan sanottiin olevan 5,4 miljoonaa euroa. Funikulaarin oli aluksi määrä valmistua vuoden 2017 loppuun mennessä, mutta hankkeen valmistuminen viivästyi runsaalla vuodella muun muassa valitusten ja kallioperän tukevoittamisen vuoksi. Funikulaarin laitetoimittaja on italialainen Leitner.
Rakennusaikataulujen venymisen takia Kakolan funikulaarin valmistuminen ja käyttöönotto siirtyivät kevääseen 2019, ja koekäyttö ja -ajot alkoivat tammi–helmikuussa 2019. Maaliskuussa tiedotettiin, että avajaiset siirtyvät toukokuun lopulle. Funikulaarin muotoilu ja erilaisuus verrattuna havainnekuviin on herättänyt yleisössä huvittuneisuutta.