cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mitokondrio
Mitokondriot säätelevät eliön aineenvaihduntaa eli niitä reaktioita, jotka liittyvät kudosten toimintaan, kasvuun ja korjaukseen. Soluhengityksen yhteydessä syntyy myös sähkövirtaa, jota tarvitaan solukalvojen sähkövarausten ylläpitoon, sillä solun sisäpuoli on negatiivisesti ja ulkopuoli positiivisesti varautunut.
Mitokondrioilla on muitakin tehtäviä, jotka liittyvät esimerkiksi solun jakautumiseen ja ohjelmoituun solukuolemaan eli apoptoosiin. Mitokondriot osallistuvat myös muuhun solun sisäiseen signalointiin esimerkiksi varastoimalla positiivisesti varautuneita kalsiumioneja. Kalsiumin vapauttaminen solulimaan saa aikaan esimerkiksi hermosolujen välittäjäaineiden vapautumisen.
Mitokondrioiden määrä solussa riippuu niiden energiantarpeesta. Yhdessä aivojen hermosolussa saattaa olla jopa kaksi miljoonaa mitokondriota. Myös lihaksissa on runsaasti mitokondrioita. Mitokondriossa on omaa DNA:ta. Mitokondriot voivat jakautua kahtia, tai kaksi mitokondrioita voi fuusioitua yhdeksi. Mitokondriot periytyvät aina äidiltä, ja niitä voidaankin käyttää apuna yksilöntunnistuksessa. Punasoluissa ei ole mitokondrioita.
Jos ravintoa tulee jatkuvasti liikaa tarpeeseen nähden, rasvakudoksen mitokondriot vähenevät ja niiden toiminta heikkenee. Säännöllinen liikunta puolestaan lisää mitokondrioiden määrää ja aktiivisuutta. Myös paasto ja pitkät tauot ruokailujen välissä tehostavat mitokondrioiden toimintaa.
Mitokondrioilla on happiradikaalien tuottajana rooli myös vanhenemisessa. Mitokondriosairaudet aiheuttavat mitokondrioiden toimintahäiriöitä. Moniin aivosairauksiin, kuten skitsofreniaan, liittyy mitokondrioiden toimintahäiröitä.
Mitokondrioihin vaikuttavia toksiineja on tutkittu muun muassa sian siittiötestien avulla.
Rakenne
Mitokondrio muodostuu sileästä ulkokalvosta ja poimuttuneesta sisäkalvosta. Kalvojen rakenteen vuoksi mitokondriossa on viisi funktioltaan ja kemiallisilta ominaisuuksiltaan erilaista osastoa: ulkokalvo, sisäkalvo, ulko- ja sisäkalvon välinen tila, sisäkalvon poimut eli kristat ja sisäkalvon sisäpuoli eli matriksi.
Ulkokalvo
Ulkokalvoa peittää samanlainen amfipaattisten molekyylien muodostama kalvo kuin soluakin. Kalvo on muodostunut pääasiassa vastakkain asettuneista fosfolipideistä, joissa glyserolimolekyylin jokaiseen hydroksyyliryhmään on esterisidoksella kiinnittynyt happo. Kalvoon on kiinnittynyt useita poriineiksi kutsuttuja proteiineja, jotka päästävät kaikki alle 5 000 daltonin kokoiset molekyylit lävitseen.
Sisäkalvo
Mitokondrion sisäkalvoproteiineja on neljää eri tyyppiä:
Kristat
Sisäkalvon poimuja kutsutaan kristoiksi. Ne laajentavat huomattavasti kalvon kokonaispinta-alaa ja mahdollistavat siten ATP:n entistä tehokkaamman tuotannon.
Matriksi
Sisäkalvon sisäpuolta kutsutaan yleisesti matriksiksi. Sen sisäpuolella on muun muassa sitruunahappokierron entsyymejä, mitokondrion oma perimä ja sen säätelyyn ja kopioitumiseen vaadittavia proteiineja.
Mitokondrioiden alkuperä ja DNA
Koska mitokondriolla on käytössään oma DNA-sekvenssinsä ja sillä on työkalut proteiinisynteesiin, uskotaan mitokondrion olleen viherhiukkasen ohella alun perin itsenäinen solu. Tumallisten solujen mitokondrioiden ajatellaan polveutuneen endosymbioosin välityksellä aerobisista bakteereista ja kloroplastien syanobakteereista.
mtDNA on ihmisellä noin 16 600 emäksen mittainen rengasmainen DNA-molekyyli. Jälkeläinen saa hedelmöityksessä mtDNA:n vain äidiltä (uniparentaalinen periytyminen), toisin kuin tuman DNA:n, joka saadaan molemmilta vanhemmilta. MtDNA:ssa tapahtuu paljon mutaatioita, jotka eivät korjaannu korjausmekanismien tehottomuuden vuoksi, joten mutaatiot jäävät mtDNA:han. Mutaatioita käytetään esimerkiksi ihmisgenetiikassa äitilinjojen määrittämisen apuna. Yhden emäksen muutosta (single nukleotide polymorphism SNP) pidetään yleensä mutaation merkkitekijänä.
Koska isän perimä ei ole vaikuttanut mitokondrion DNA:han eikä näin ollen sen mutaatioihin ja mutaatioiden on katsottu tapahtuneen suhteellisen säännöllisesti, ovat tutkijat voineet määrittää yksilöiden mitokodrioiden DNA:n avulla, miten kauan sitten kaikkien ihmisten kantaäiti on elänyt. Äitilinjan kantaäitinä pidetään noin 200 000 vuotta sitten Afrikassa elänyttä naista, jota kutsutaan Mitokondrio-Eevaksi.
Arena Mytištši
Arena Mytištši on jäähalli Mytištšissä viiden kilometrin päässä Moskovasta Venäjällä. Mytištši toimi yhdessä Hodynka-areenan kanssa vuoden 2007 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen areenana. Hallia käyttää KHL-joukkue HK Atlant.
Mitokondrio
Energiantuotanto
Erilaiset kemialliset reaktiot kuluttavat tai tuottavat energiaa, riippuen reagoivista aineista. Kun ATP:stä irtoaa fosfaattiryhmä, se luovuttaa runsaasti energiaa, jota solu käyttää erilaisiin toimintoihinsa. ATP on siis kompakti energiavarasto, jota solu osaa käyttää esimerkiksi vaikkapa lihassupistuksen vaiheissa. Solussa energia pyrkii päätymään yhteen, ATP, lopputuotteeseen, ja energiaa tuottavat ravintoaineet, kuten rasvat, glukoosi ja proteiinit muokataan yhteen välituotteeseen, joka pystyy muodostamaan mitokondrion reaktiosarjassa ATP:tä.
Välituote on nimeltään aktiivinen etikkahappo, eli asetyyli-CoA, jossa etikkahappo on tioesterisidoksella kiinni koentsyymi A:ssa, joka ei kulu reaktion aikana. Etikkahapon hiiliatomit pelkistyvät hiilidioksidiksi ja vedyt vedeksi, jonka muodostamiseen tarvitaan happea. Aktiivisen etikkahapon hiilien pelkistymistä hiilidioksidiksi ja vetyjen hapettumista vedeksi sitruunahappokierrossa ja oksidatiivista fosforylaatiota kutsutaan yhteisnimellä soluhengitys.
Kaiken kaikkiaan mitokondrio on dynaaminen soluelin, jonka reaktiot ovat mitä hienovaraisimmin järjestäytyneet keskenään. Reaktiot voivat myös vaihtaa suuntaansa, jolloin energiaa pyritään varastoimaan pitkäaikaisempaan käyttöön, kuten esimerkiksi maksassa glykogeenina tai rasvapisaroina.
Mannanmäen näkötorni
Mannanmäen näkötorni sijaitsee Hämeenkyrön Kostulan kylässä Kyrösjärven ja Järvenkylänjärven välisellä harjanteella noin 150 metriä korkean Mannanmäen huipulla. Kyröskosken taajamasta on paikalle matkaa kolme kilometriä. Noin 15 metriä korkea torni on samalla vuoden 1918 sisällissodan aikana Mannanmäen taistelussa kaatuneiden valkoisten muistomerkki.
Tornin kaksikerroksisen alaosan toisessa kerroksessa toimii kahvila ja alakerrassa puolestaan on marmoritaulu, johon on merkitty 68 sisällissodan aikana Hämeenkyrössä kuolleen valkoisen nimet. Huipun näköalatasanteelle noustaan kierreportaita pitkin.
Historia
Ajatus näkötornista esitettiin kymmenen vuotta sodan päättymisen jälkeen, mutta sen rakentaminen aloitettiin kuitenkin vasta yleisen ilmapiirin rauhoittumisen myötä vuonna 1937. Torni rahoitettiin lahjoitusvaroin, joita kertyi noin 100 000 markkaa. Varsinaisen tornin rakentamiseen käytettiin 81 000 markkaa ja loput kuluivat pihatöihin sekä kalusteisiin.
Vuosikymmenten aikana torni pääsi rapistumaan pahoin, kunnes se peruskorjattiin talkootyönä vuosina 2012–2013 ja avattiin jälleen yleisölle syyskuussa 2013.
Kemijärven Kiekko
Kemijärven kiekko eli KeKi on vuonna 1978 perustettu pohjoissuomalainen jääkiekkojoukkue, jonka kotipaikka on Kemijärven kaupunki. KeKi pelaa nykyisin III divisioonassa.
Vuoden 1983 alkuun saakka Kemijärvellä pelattiin luonnonjäillä. Silloin nykyisen jäähallin paikalle valmistui paineilmahalli. Vuonna 2000 entisen paineilmahallin tilalle rakennettiin nykyinen kiinteä rakennus, jonka omistaa Kemijärven Jäähalli Oy, jossa KeKi on vähemmistöosakkaana.
Helmikuussa 2010 Kuusamon Pallo-Karhujen ja KeKin kohtaamisessa KeKin pelaaja Dmitry Korovin sai huomiota hankkimalla ennätykselliset 127 jäähyminuuttia. Ottelurangaistus 3 × 25 minuuttia, 2 × 20 minuuttia, automaattinen pelirangaistus käytöksestä, 5 minuuttia poikittaisesta mailasta ja 5 minuuttia väkivaltaisuudesta. Nämä kaikki tuomittiin Koroville samaan aikaan. Ennen tätä Korovin oli saanut vain yhden kahden minuutin jäähyn väkivaltaisuudesta. Paikallaolijan mukaan Korovin olisi lyönyt tuomaria, heittänyt tätä hammassuojillaan sekä näytellyt kansainvälisiä käsimerkkejä. Tilanne oli käynnistynyt, kun Korovin oli lyönyt poikittaisella mailalla kiekotonta pelaajaa.
Chad Billins
Chad Billins (s. 26. toukokuuta 1989 Marysville, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Elite Prospects -sivuston Erik K. Pirin mukaan hän on hyökkäävä puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu syöttäminen, liike ja pelikäsitys. Billinsin heikkouksiin Pirin mukaan kuuluu pieni koko.
Seuraura
Billins pelasi kauden 2005–2006 pääasiassa Detroit Little Caesarsin joukkueessa MWEHL-juniorisarjassa, mutta hän debytoi myös NAHL-joukkue Alpena IceDiggersissa, jossa hän vietti kokonaan seuraavan kauden 2006–2007. USHL-joukkue Waterloo Black Hawks varasi Billinsin 24. pelaajana vuonna 2007. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2007–2008 ja sijoittui tehoilla 10+26=36 USHL:n puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Billins oli kevään 2008 pudotuspeleissä viidellä osumallaan liigan eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä pelipaikastaan huolimatta Black Hawksin paras maalintekijä. Joukkue eteni kauden päätteeksi Clark Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Omaha Lancers otteluvoitoin 4-3.
Vuodet 2008–2012 Billins kävi Ferris State Universitya. Hän oli viimeisellä yliopistokaudellaan 2011–2012 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+22=29 ja jakoi CCHA:n puolustajien syöttöpörssin voiton MSU:n Torey Krugin kanssa. Billins toimi FSU:n kapteenina ja johdatti joukkueen ensimmäistä kertaa historiassa CCHA:n runkosarjan voittoon. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan skolastisimmaksi urheilijaksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Viimeisen yliopistokautensa päätteeksi huhtikuussa 2012 NHL-varaamaton Billins jatkoi tutussa yliopistokaupungissa Grand Rapidsissa amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsissa. Hän ei pelannut joukkueessa enää loppukaudella 2011–2012, mutta sai Griffinsiin kauden 2012–2013 kattaneen jatkosopimuksen heinäkuussa. Billinsin tulokaskausi AHL:ssä toi 76 runkosarjaottelussa tehot 10+27=37 sekä 24 playoff-ottelussa tehot 2+12=14. Hän oli runkosarjassa joukkueen tehokkain puolustaja. Billins pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Hän voitti kauden päätteeksi Calder Cupin.
Heinäkuussa 2013 Billins teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen NHL-joukkue Calgary Flamesin kanssa. Hän pelasi kauden pääosin farmijoukkue Abbotsford Heatissa, jonka varakapteenina Billins toimi. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 10+31=41, joilla Billins sijoittui AHL:n puolustajien pistepörssissä kahdeksanneksi. Hän pelasi kauden aikana myös kymmenen NHL-ottelua Flamesissa tehden kolme syöttöpistettä. Billins teki NHL-debyyttinsä 5. marraskuuta 2013 vieraissa Minnesota Wildia vastaan ja sai Flamesin 5-1-tappioon päättyneessä ottelussa syöttöpisteen joukkueensa ainoan maalin tehneen Jiří Hudlerin osumaan.
Kaudeksi 2014–2015 Billins siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-joukkue TsSKA Moskovaan, mutta joulukuussa 2014 joukkue purki hänen sopimuksensa. Billins siirtyi viisi päivää myöhemmin loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsiin SHL-joukkue Luleå HF:n paitaan. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Linköping HC:n riveihin. Billins jakoi tehoilla 7+24=31 koko SHL:n puolustajien pistepörssin voiton Djurgårdens IF:n Linus Hultströmin kanssa. Hultström vei kuitenkin varsinaisen kärkisijan useamman maalin ansiosta. Billins voitti myös liigan tehotilaston lukemalla +27. Pudotuspeleissä hän jakoi Linköpingin sisäisen pistepörssin voiton Broc Littlen kanssa tehoilla 2+2=4.
Billins ei pelannut Linköpingissä enää toista sopimuskauttan, sillä hän teki heinäkuussa 2016 vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen NHL-sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Billins pelasi kauden 2016–2017 kokonaan AHL-joukkue Utica Cometsissa. Hän palasi kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisella sopimuksella Linköpingiin. Billins oli neljällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Patrick Mullenin kanssa.
Maajoukkueura
Billins edusti Yhdysvaltoja Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös Deutschland Cupissa vuonna 2015.
Muuta
Billinsin pikkuveljet Dylan ja Tyler ovat pelanneet myös jääkiekkoa.
Marian tyttäret
thumb|250px|Marian tyttäriä (1879) Marian Tyttäret on katolinen hyväntekeväisyysjärjestö, joka perustettiin auttamaan kodittomia tyttöjä. Se on salesiaanien sääntökunnan sisärjärjestö. Sen perusti 1800-luvulla Giovanni Bosco.
Marian tytärten jäseniä on Euroopassa 18 maassa noin 7 000, Amerikassa noin 4 500, Aasiassa noin 2 000, Afrikassa noin 450 ja Oseaniassa noin 50. He ylläpitävät kouluja, tekevät nuorisotyötä, järjestävät lukutaitokursseja ja turvakoteja sekä terveyspalveluita.
Jaakko Eskola
Jaakko-Veikko Eskola (s. 1958) on suomalainen yritysjohtaja, joka aloitti Wärtsilän toimitusjohtajana vuonna 2015. Hän jätti toimitusjohtajan tehtävän helmikuussa 2021, jolloin ruotsalainen Håkan Agnevall aloitti Wärtsilän toimitusjohtajana.
Eskolan keskeisiin luottamustoimiin kuuluvat hallituksen puheenjohtajuudet Enersense International Oyj:ssä vuodesta 2021, Suominen Oyj:ssä vuodesta 2021, Cargotec Oyj:ssä vuodesta 2022 sekä Työeläkeyhtiö Varmassa 2022. Eskola on myös Valmet Oyj:n hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 2022. Aiemmin hän toimi Valmet Oyj:hin fuusioituneen Neleksen hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2021. Hänet valittiin myös Teknologiateollisuuden puheenjohtajaksi vuonna 2022.
David Rasche
David Rasche (s. 7. elokuuta 1944 Saint Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Neuvostomiehityksen päivä
Neuvostomiehityksen päivä on eräissä Neuvostoliittoon kuuluneissa Itä-Euroopan maissa vietettävä muistopäivä.
Latviassa Latvian tasavallan miehityksen päivää vietetään 17. kesäkuuta vuoden 1940 tapahtumien muistoksi. Päivä on virallistettu vuonna 2000.
Moldovan virkaatekevä presidentti Mihai Ghimpu julisti vuonna 2010 kesäkuun 28. päivän neuvostomiehityksen päiväksi. Julistus herätti polemiikkia myös hallitsevassa koalitiossa ja perustuslaillinen oikeus totesi sen perustuslain vastaiseksi.
Georgian parlamentti julisti vuonna 2010 25. helmikuuta neuvostomiehityksen päiväksi.
Valde
Valde on suomalainen miehen etunimi. Se on muunnelma vanhasta Valdemar-nimestä, joka tuli Skandinaviaan lainana kelteiltä ja joka myöhemmin slaavilaistui Vladimiriksi. Valdea on käytetty myös jonkin verran osana yritysten nimiä. Vuoden 2016 kesäkuuhun mennessä Suomessa on rekisteröity 1808 Valdea. Nimeä on rekisteröity jonkin verran yleisemmin 1900-luvun alkupuoliskolla, kuin sen jälkeen. Suomalaisessa kalenterissa Valdella ei ole omaa nimipäivää, joskin kantanimen Valdemarin sekä saamenkielisessä kalenterissa olevan Válden päivä on 18. huhtikuuta.
Valde on myös Suomessa esiintyvä harvinainen ja suojattu sukunimi. Sitä on esiintyy sukunimenä myös ulkomailla, kuten Norjassa, Espanjassa ja Yhdysvalloissa.
Hindrek Ojamaa
thumb|Hindrek Ojamaa pelaamassa VPS-joukkueessa vuonna 2018. Hindrek Ojamaa (s. 12. kesäkuuta 1995 Tallinna, Viro) on virolainen jalkapalloilija. Hän on edustanut Suomen Veikkausliigassa JJK Jyväskylää ja Vaasan Palloseuraa sekä Ykkösessä FC KTP:tä. Hän on pelannut Viron jalkapallomaajoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan oikea puolustaja.
Šerpat
thumb|Nepalilainen šerpa.
Šerpat ovat Nepalissa Himalajan vuoristossa asuva kansa. Šerpojen puhuma šerpan kieli kuuluu tiibetiläis-burmalaiseen kieliryhmään.
Šerpat tunnetaan erityisesti Himalajan vuoristoalueen oppaina ja hyvinä vuorikiipeilijöinä. . Vaikka termiä šerpa käytetään nykyään viittaamaan yleisesti kaikkiin Himalajalla kantajina toimiviin ihmisiin, useat etniset šerpat ovat tarkkoja erosta: etniset šerpat toimivat useammin enemmän oppaina kuin kantajina ja näin ansaitsevat korkeampia palkkioita kuin muut kantajat.
Joidenkin tutkimusten mukaan šerpat ovat maailman parhaimpia kantajia, koska he käyttävät energiaansa tehokkaammin kuin esimerkiksi afrikkalaisnaiset, joita useimmissa tutkimuksissa pidetään tehokkaimpina kantajina. Jotkut šerpat pystyvät kantamaan kaksi kertaa oman painonsa verran tavaraa. Kyky kantaa tehokkaasti painavia kuormia on mahdollisesti kehittynyt šerpojen elintapojen mukaan, koska he usein kantavat yli sadan kilometrin matkoja tuotteitaan myytäviksi kaupunkien toreille ja heidän vähärasvainen ruokavalionsa parantaa hapen hyväksikäyttöä. Šerpoilla oletetaan olevan monia tyypin I lihaskuituja, jotka eivät väsy nopeasti.
Salesiaanit
thumb|200px|Järjestön perustaja Giovanni Bosco thumb|280px|Salesiaanien organisaatio. Salesiaanit on katolinen sääntökunta eli uskonnollinen yhteisö, yksi maailman suurimpia. Sen perusti italialainen pappi Giovanni Bosco 1800-luvulla. Salesiaanien sääntökunta toimii 128 valtiossa eri puolilla maailmaa ja ylläpitää noin tuhatta ammattikoulua, poikakotia ja opettajaseminaaria. Suurimmat maat ovat Italia, Intia, Espanja, Puola ja Brasilia. Salesialaisiin järjestöihin kuului vuonna 2005 yhteensä noin 402 500 jäsentä.
Ralph Morgan
thumb|right|Ralph Morgan Ralph Morgan (6. heinäkuuta 1883 – 11. kesäkuuta 1956) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi New Yorkissa, valmistui lakialalle Columbian yliopistosta ja voitti vuonna 1940 Oscar-kunniapalkinnon.
Morgan kuului Screen Actors Guildin perustajiin. Hän toimi sen puheenjohtajana vuosina 1933 ja 1938–1940. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Morgan kuoli New Yorkissa 72-vuotiaana. Hänen veljensä oli Frank Morgan ja tyttärensä Claudia Morgan, molemmat itsekin näyttelijöitä.
Jenni Erkintalo
Jenni Erkintalo (s. 1978 Rauma) on suomalainen graafikko, kuvittaja, lastenkirjailija ja kustantaja. Hän on myös kuvakirjoihin erikoistuneen Etana Editions -kustantamon toinen kustantaja. Erkintalo on opiskellut Helsingin Taideteollisessa korkeakoulussa ja Tukholman Konstfackissa.
Erkintalon kirjoittama ja kuvittama kuvakirja Millainen minä? (2016) sai Punni-palkinnon kunniamaininnan vuonna 2017. Erkintalon kuvittama ja kirjoittama Mato ja Meri (Etana Editions 2019) kertoo madon meriseikkailuista ja käsittelee samalla ilmastonmuutosta lapsiystävällisesti. Erkintalon kirjoja on julkaistu myös muun muassa espanjaksi, katalaaniksi, kiinaksi ja koreaksi.
Erkintalo perusti Etana Editions -kustantamon Helsingissä vuonna 2014 yhdessä Réka Királyn kanssa.
Raila Leppäkoski
Raila Sinikka Leppäkoski (s. 3. maaliskuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän toimi Teatterikorkeakoulun ohjaajantyön professorina 1989–1995 ja näyttelijätyön professorina 1997–2002. Leppäkoski on myös tehnyt käsikirjoituksia ja näytellyt. Lisäksi hän on suomentanut näytelmiä.
Raila Leppäkoski kirjoitti ylioppilaaksi 1969 ja valmistui Suomen teatterikoulun ohjaajalinjalta 1974. Hän toimi Ylioppilasteatterin taiteellisena vastaavana vuosina 1975–1981. Hän on ollut ohjaajana Ryhmäteatterissa, Q-teatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa.
Vuoden 2014 alusta Leppäkoski on nimitetty Helsingin kaupunginteatteriin kuuluvan Lilla Teaternin taiteelliseksi johtajaksi.
Håkan Agnevall
Håkan Agnevall (s. 1966) on ruotsalainen yritysjohtaja, joka oli Volvo Groupin Volvo Bus Corporation -yksikön johtaja vuodesta 2013. Hän on toiminut eri johtotehtävissä Bombardierilla ja ABB:llä.
Dee (joki Walesissa)
Dee ( on noin 110 kilometriä pitkä joki, joka virtaa Pohjois-Walesin ja Luoteis-Englannin alueilla ja laskee Irlanninmereen.
Joki saa alkunsa Gwyneddin kreivikuntaan kuuluvasta Snowdonian kansallispuistosta, Ddualltvuoren rinteiltä, josta sen vedet virtaavat vuolaina Llyn Tegid -järveen. Sieltä sen jokilaakso avautuu koilliseen kohti Corwenin kaupunkia ja jatkuu sitten itään Llangollenin pikkukaupungin ohi. Llangollenin laaksossa on vuonna 1805 rakennettu Thomas Telfordin suunnittelema akvedukti, jota pitkin Shropshire Union -kanava ylittää Deejoen.
Jätettyään vuoret taaksensa joki mutkittelee kohti pohjoista Cheshiren tasangolla levittäytyvien laidunmaiden läpi. Chesterin kaupungista eteenpäin joki virtaa suorassa, keinotekoisessa uomassa. Ennen yhtymistään Irlanninmereen joki muodostaa 19 kilometriä pitkän ja suustaan 8 kilometriä leveän estuaarin. Estuaari on hyvin matala ja siihen kuuluu laajoja hiekkasärkkiä ja marskimaata. Flint on suurin estuaarin rannalla sijaitsevista kaupungeista.
Vlad Filat
Vladimir Filat (s. 6. toukokuuta 1969 Lăpușna) on moldovalainen poliitikko, maan pääministeri aikavälillä 25. syyskuuta 2009 – 25. huhtikuuta 2013. Pääministerinä häntä seurasi virkaatekevä pääministeri Iurie Leancă (25. huhtikuuta 2013 – 30. toukokuuta 2013), kun Filat oli erotettu korruptiosyytteiden vuoksi.
Filat suoritti asepalveluksensa Simferopolissa ja Sevastopolissa ja opiskeli lakia Romanian Iașin yliopistossa vuodesta 1990. Vuoteen 1998 asti hän työskenteli lähinnä Romaniassa.
Filat oli Dumitru Diacovin johtaman sosiaalidemokraattisen Demokraattisen puolueen jäsen sen perustamisesta, vuodesta 1997. Hänet nimitettiin 1998 talousministeriön yksityistämisviraston johtajaksi. Hänestä tuli puolueen varajohtaja 2000 ja 2005 hänet valittiin parlamenttiin. Vuonna 2007 hän pyrki myös Chișinăun pormestariksi.
Joulukuussa 2007 Filat valittiin Liberaalidemokraattisen puolueen (PLDM) johtoon sitä perustettaessa. Puolue on luonteeltaan kristillisdemokraattis-konservatiivinen ja EKP:n tarkkailijajäsen. Myös kristillisdemokraattisesta puolueesta siirtyi runsaasti kommunistien kanssa tehtävään yhteistyöhön pettyneitä jäseniä perustettavaan puolueeseen.
Sisäpoliittinen kriisi 2009-2012
Huhtikuun 2009 vaaleissa Filatin Liberaalidemokraattinen puolue sai 16,57 % äänistä. Modlovan kommunistipuolueen voittamien vaalien jälkeen syttyi mellakoita ja oppositio kieltäytyi osallistumasta äänestyksiin parlamentissa. Maahan ei saatu valittua uutta hallitusta eikä presidenttiä. Presidentti ja kommunistipuolueen johtaja Voronin, jolla kahden presidentin virkakauden enimmäisaika oli täyttymässä, määräsi uudet vaalit. Heinäkuun 2009 vaalien jälkeen, joissa kommunistit menettivät enemmistön, muut puolueet liittoutuivat eurooppaintegraatiota ajaneeksi Alianța pentru Integrare Europeană -liittoumaksi, jonka tuella Filat nimitettiin pääministeriksi. Uutta presidenttiä ei sen sijaan saatu valittua kommunistien vastustaessa riittävällä määrävähemmistöllään Marian Lupun valintaa; tuolloisen perustuslain mukaan parlamenttiedustajista 3/5 piti saada ehdokkaan taakse. Tuolloin vt. presidentti Mihai Ghimpu ilmoitti kansanäänestyksestä, jossa muutettaisiin perustuslakia siten, että presidentti valitaan kansanäänestyksellä ja sen jälkeisistä uusista parlamenttivaaleista syksyllä 2010. Perustuslain muutos ei mennyt läpi, mutta Filatia tukeva liittouma lisäsi edelleen niukasti ja jäi kahden paikan päähän presidentin valintaa tarvittavasta paikkamäärästä. Vuonna 2012 presidentti saatiin lopulta valittua, kun ehdokkaaksi tuotiin puoluemaailman ulkopuolelta tullut Nicolae Timofti, joka oli arvostettu tuomari ja kolme kommunistia siirtyi ryhmästään riippumattomiksi kansanedustajiksi.
Huhtikuussa 2013 koalitiokumppanit olivat mukana metsästysonnettomuudessa. Filat syytti heitä luvattomasta metsästyksestä ja osallisuudesta kuolemantuottamukseen.
Vuoden 2013 hallituskriisi
Hallitseva koalitio nimitti Filatin uudelleen pääministeriksi ja presidentti kutsui Filatin muodostamaan uuden hallituksen. Perustuslaillinen oikeus kumosi tämän päätöksen lainvastaisena.
Poliisi pidätti Filatin parlamentissa 15. lokakuuta 2015, kun parlamentti oli äänestänyt hänen syytesuojansa kumoamisesta. Häntä syytetään osallisuudesta yli miljardin dollarin katoamiseen maan pankeista vuoden 2014 aikana. Syyttäjä Corneliu Gurin mukaan Filat sai yli 200 miljoonaa lahjuksina liikemies Ilan Shorilta, jotta olisi auttanut tätä saamaan haltuunsa yhden maan pankeista.
Topi Sorsakoski
Topi Sorsakoski, oikealta nimeltään Pekka Erkki Juhani Tammilehto oli suomalainen laulaja, joka aloitti varsinaisesti uransa Agentsin kakkossolistina 1980-luvulla. Myöhemmin hän nousi yhtyeen ykkössolistiksi. Sorsakoski jätti Agentsin 1992 ja aloitti sen jälkeen soolouransa, jota oli jo käynnistellyt Agents-aikanaan.
Ura laulajana
Sorsakoski aloitti uransa muun muassa Juice Leskisen kokoonpanoissa vaikuttaneen veljensä Antti Tammilehdon kanssa Kalle Kiwes Blues Bandissa. Yhtye sijoittui kolmanneksi rockin SM-kisoissa vuonna 1971. Tämän jälkeen Sorsakoski soitti The Boys -yhtyeessä kitaristina. Hän myös lauloi muutamalla kappaleella, jotka jäivät vähäiselle huomiolle. Tällöin hän käytti vielä esiintymisnimenään Pekka Tammilehtoa. Boys-yhtyeen keikkabussissa hän kertoi tarinoita kuvitteellisesta hanuristista nimeltä Topi Sorsakoski, ja vähitellen yhtyeen muut jäsenet alkoivat kutsua häntä Topi Sorsakoskeksi.
Sorsakosken laulajan ura alkoi varsinaisesti 1980-luvulla hänen alkaessaan esiintyä Agentsin kakkossolistina, ykkössolistin ollessa Rauli Somerjoki. Hän tulkitsi esimerkiksi Olavi Virran kappaleita. Somerjoen ja Agentsin yhteistyön päättyessä Sorsakoskesta tuli Agentsin ainoa solisti.
Topi Sorsakosken ja Agentsin musiikki, joka on yhdistelmä rokkia, rautalankaa ja Suomi-iskelmää, nautti suurta suosiota 1980-luvulla. Yhteistyö Agentsin kanssa päättyi 1992, syynä olivat muun muassa erimielisyydet keikkapalkkioiden jaosta. Sorsakoski oli esiintynyt Agentsin keikkojen ohessa myös sooloartistina ja julkaissut soololevyn 1991.
Topi siirtyi soolouralle ja alkoi kiertää keikoilla Kulkukoirat-taustayhtyeen kanssa. Vuonna 2005 hän perusti levy-yhtiön FINPILE. Keväällä 2007 Sorsakoski palasi Agentsin miehistöön yhden levyn (Renegades) ja keikkakiertueen ajaksi. Sorsakoski lauloi metalliyhtye Viikatteen vuonna 2010 julkaistulla Hautajaissydän-kappaleella. Sorsakosken agenttina toimi pitkään Juhani Mansikkamäki.
Vain kahta päivää ennen Sorsakosken kuolemaa tiedotettiin, että hänen seuraava albuminsa Tummansininen sävel julkaistaan 26. lokakuuta 2011. Levyn ensimmäinen julkaistu, samanniminen single oli Olavi Virran vuonna 1962 levyttämä käännöskappale laulusta Blue Melodie.
Yksityiselämä
Topi Sorsakoski oli suomalaisen tangolaulaja Yrjö "Tapio" Tammilehdon poika. Tapio Tammilehdon Tangoyhtye oli 1960-luvulla yksi tunnetuimpia tanssiorkestereita Pohjanmaalla. Sorsakosken veli oli basisti Antti Tammilehto ja serkku Seppo Tammilehto, joka on myös suomalainen muusikko. Topi Sorsakosken äiti oli vuonna 2007 kuollut Maija Tammilehto (os. Lehtomäki). Iskelmälaulaja Jiri Tammilehto on Sorsakosken ja Antti Tammilehdon sukulainen.
Maaliskuussa 2011 Sorsakoski joutui sairaalaan muun muassa hengitysongelmien vuoksi, mutta hänet kotiutettiin viikkoa myöhemmin. 3. huhtikuuta 2011 julkisuuteen kerrottiin hänen sairastavan keuhkosyöpää.
Elokuun alussa 2011 kerrottiin Sorsakosken joutuneen jälleen sairaalahoitoon yllättäen heikentyneen terveydentilan vuoksi, mutta tilan ei mainittu olevan tuolloin erityisen vakava. Viimeisen viikkonsa hän vietti kotonaan Ähtärissä. Perjantain ja lauantain välisenä yönä hänen vointinsa heikkeni jälleen niin pahasti, että hänet vietiin sairaalahoitoon. Sorsakoski kuoli lauantaina 13. elokuuta 2011 iltapäivällä Seinäjoen keskussairaalassa. Julkisuudessa kerrottiin virheellisesti Sorsakosken lopettaneen hoidot.
Sorsakosken hautajaiset olivat 27. elokuuta 2011 Ähtärissä. Hautajaisten jälkeiseen muistotilaisuuteen osallistui noin 160 henkeä.
Sorsakoski oli naimisissa, ja hänellä oli yksi lapsi aiemmasta avoliitosta.
Voortrekkerit
thumb|Voortrekkerien lippu thumb|[[Voortrekker-monumentti. Monumentin peruskivi muurattiin voortrekkerien satavuotisjuhlavuonna 1938.]] Voortrekkerit (, sananmukaisesti edelläkulkevat) olivat joukko buureja, jotka 1830–1840-luvulla siirtyivät useana joukkoliikkeenä osana Suurta vaellusta brittiläisten hallitsemasta Kapmaasta kohti mustien asuttamia alueita Oranje-joen pohjoispuolella.
Voortrekkerit olivat pääasiassa trekboereiksi kutsuttujen hollantilaisten siirtolaisten jälkeläisiä. Trekboerit olivat Kapmaan siirtokunnasta sisämaahan siirtyneitä perheitä. Trekboerien ja xhosien välillä käytiin vuodesta 1779 alkaen useita rajasotia. Trekboerit pettyivät siihen, etteivät Kapmaan hollantilaiset tukeneet heitä sodassa, ja julistivat vuonna 1795 Graaff Reinetin alueen itsenäiseksi tasavallaksi. Käytännössä tämä johti buurien ja Kapmaan hollantilaisten lopulliseen irtaantumiseen kahdeksi eri väestöryhmäksi. Itsenäisyyssuunnitelmat kuitenkin kaatuivat brittiläisten saapumiseen Kapmaahan samana vuonna.
Vuosien 1835–1847 välisenä aikana 7 000–8 000 voortrekkereiksi nimitettyä buuria lähti brittien hallitsemasta Kapmaan siirtokunnasta kohti itää ja koillista. Buurien mukana seurasi suuri joukko etupäässä värillisiä palvelijoita ja vaellukselle osallistuneiden kokonaismäärän arvioidaan olleen noin 15 000. Muuttoliikkeen syinä olivat taloudelliset ongelmat, xhosien ja buurien välinen aseellinen konflikti ja erityisesti tyytymättömyys brittihallintoa kohtaan, joka voortrekkerien näkemyksen mukaan ei ollut tarjonnut heille tarvittavaa turvaa xhosia vastaan ja oli edistänyt musta- ja valkoihoisten välistä tasa-arvoa sekä oli kieltänyt orjakaupan Kapmaassa. Voortrekkerit katsoivat, että nämä toimet olivat tuhonneet heidän perinteisen rotuerotteluun perustuvan sosiaalisen järjestyksensä ja että se vaaransi eurooppalaisten Jumalan tahdosta etuoikeutetun aseman. Voortrekkerit lähtivät Kapmaasta useissa ryhmissä, jotka koostuivat useista sadoista ihmisistä ja lukuisista härkävankkureista sekä suuresta määrästä karjaa. Suurin osa ryhmistä oli kokoontunut jonkun tietyn johtajan ympärille.
Ensimmäinen ryhmä voortrekkereitä lähti liikkeelle vuonna 1835 Louis Trichardtin ja Hans van Rensburgin johdolla ja kulki kohti pohjoista nykyiseen Mpumalangaan. Pian perässä seurasi muita ryhmiä, joita johtivat muun muassa Andries Pretorius, Gert Maritz ja Piet Retief. ThabaNchun alueelle, tulevaan Oranjen vapaavaltioon muodostui yli 5 000 voortrekkerin leiri. Voortrekkerit jatkoivat kohti Natalia etsiäkseen laidunmaata. Zulu-kuningas Dinganen kanssa käytyjen neuvottelujen perusteella voortrekkerit saivat itselleen laajoja alueita Keski- ja Etelä-Natalista, mutta poistuessaan neuvotteluista buurineuvottelijat joutuivat zulujen väijytykseen ja heidät tapettiin. Väijytyksessä kuoli myös voortrekkerien keskeisiin johtajiin kuulunut Piet Retief. Tämän jälkeen zulut hyökkäsivät Drakensbergvuoriston juurelle leiriytyneiden buurien leiriin, tappoivat noin 500 voortrekkeriä ja varastivat suuren osan heidän karjastaan.
Andries Pretoriuksen johdolla voortrekkerit toteuttivat kostoiskun. Zulut lyötiin täydellisesti 16. joulukuuta 1838 Blood Riverin taistelussa. Buurit perustivat ensimmäisen lyhytaikaisen buuritasavallan Nataliin, jonka pääkaupungiksi tuli Pietermaritzburg. Vuonna 1842 britit miehittivät nykyisen Durbanin kaupungin ja anneksoivat suuren osa Natalia. Sen jälkeen buurit vetäytyivät Drakensbergin taakse.
Vuonna 1938 järjestettiin alkuperäisten voortrekkereiden satavuotisjuhla, joka huipentui Pretorian liepeillä Voortrekker-monumentin peruskiven muuraukseen. Rakennus on 40 metriä korkea, sen pohja on 40 × 40 metriä, ja se on rakennettu graniitista. Sen sisäseiniä kiertää voortrekkerien matkasta kertova kohokuva.
Rodolfo Cetoloni
pienoiskuva|Rodolfo Cetoloni vuonna 2019. Rodolfo Cetoloni (s. 3. tammikuuta 1946) on italialainen fransiskaaneihin kuuluva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Ferdinando Fulgencio Pasini 26. kesäkuuta 1973, ja hän sai 25. maaliskuuta 2000 nimityksen Montepulciano-Chiusi-Pienzan hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Silvano Piovanelli, jota avustivat Luciano Giovannetti ja Alberto Giglioli.
Cetoloni sai 28. toukokuuta 2013 uuden nimityksen Grosseton piispaksi.
Yhtäsuuruus (matematiikka)
Yhtäsuuruudella voidaan tarkoittaa matematiikassa useita asioita, kyse on kuitenkin aina vertailusta. Esimerkiksi kahden luvun sanotaan olevan yhtä suuret, kun niiden erotus on nolla. Kaksi vektoria ja vastaavasti matriisia ovat yhtä suuret, kun niiden toisiaan vastaavat komponentit ovat yhtä suuret.
Merkintä
Matematiikassa yhtäsuuruutta kuvataan "="-merkillä, ohjelmointikielissä vertailuoperaattorina myös "=="-merkillä. Yhtäsuuruuden vastakohta on erisuuri, jota kuvataan "<>"-merkinnällä (useissa ohjelmointikielissä myös "!=").
Mansikat
Mansikat (Fragaria) on ruusukasveihin (Rosaceae) kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu yli 21 lajia ja monia risteymiä ja lajikkeita. Mansikoita kasvaa lauhkeassa ilmastossa eri puolilla maapalloa. Puutarhamansikan (Fragaria × ananassa) pohjushedelmä on kaupallisesti merkittävä viljeltävä marja.
Kuvaus
Mansikat ovat monivuotisia, rönsyjä kasvattavia ruohovartisia kasveja. Lehdet kasvavat ruusukkeisesti, ja lehtilapa on kolmisorminen. Kukkien teriö on valkoinen.
Mansikoiden kukka­pohjus paisuu hedelmöittymisen jälkeen pohjushedelmäksi eli pohjus­marjaksi, jota myös sanotaan mansikaksi. Tavallisessa kielen­käytössä sitä pidetään marjana, mutta kasvitieteessä yleisesti käytetyn määritelmän mukaan se on epähedelmä, koska hedelmällä tarkoitetaan vain sikiäimestä muodostunutta solukkoa. Tässä mielessä mansikoiden varsinaisia hedelmiä ovat pähkylät eli pienet siemenet pohjusmarjan ulkopinnalla. Mansikat leviävät siementen lisäksi myös rönsyjen avulla.
Ravintoarvot
pienoiskuva|vasen|150px|[[Puutarhamansikka]] Mansikassa on C-vitamiinia enemmän kuin appelsiinissa. 100 grammassa mansikoita on C-vitamiinia 60 milligrammaa, eli kahdessa desissä mansikoita on päivän C-vitamiiniannos. C-vitamiini säilyy pakastettunakin melko hyvin. Kahdessa desilitrassa mansikoita on yhtä paljon kuitua kuin palassa ruisleipää. Mansikan kuitupitoisuus on 2,4 prosenttia tuorepainosta. Mansikka sisältää runsaasti fenoliyhdisteitä, jotka vahvistavat elimistön suojamekanismeja, toimivat antioksidantteina ja estävät haitallisten mikrobien kasvua. Sadassa grammassa eli noin kahdessa desilitrassa mansikoita on 43 kilokaloria.
Mansikan tärkeimmät laatutuhoojat
Mansikan laatua voivat heikentää erilaiset kasvissa esiintyvät bakteerien ja sienten aiheuttamat taudit sekä mansikassa esiintyvät eliöt.
Lajeja ja risteymiä
pienoiskuva|oikea|500px|Kukkiva [[ahomansikka vasemmalla ja kukkiva karvamansikka oikealla.]]
Katajanokka
Katajanokka on kaupunginosa Helsingin kantakaupungin itärannalla. Se oli alkujaan niemi, mutta nykyisin sen erottaa mantereesta Katajanokan kanava. Kanavan yli johtaa neljä siltaa, joiden mantereen puoleiset päät ovat Kauppatorin ja Aleksanterinkadun itäpään välisellä alueella.
Katajanokalla sijaitsevat muun muassa entinen vankila ”Nokka” (Hotel Katajanokka), Uspenskin katedraali, Katajanokan Kasino, Wanha Satama, Stora Enson pääkonttori, Suomen ulkoministeriö ja Viking Linen terminaali. Katajanokka muodostaa keskeisen osan Eteläsatamasta. 1800- ja 1900-luvuilla Katajanokka tunnettiin tavaraliikenteen solmukohtana ja jopa Suomen suurimpana tuontisatamana, mutta sittemmin sen rooli asuinalueena on kasvanut. Katajanokalle liikennöivät raitiolinjat 4 ja 5.
Historia
pienoiskuva|vasen|Katajanokan vanhaa puutaloasutusta vuonna 1868. Taustalla vasta valmistunut [[Uspenskin katedraali.]] pienoiskuva|[[Katajanokan lentosatama Helsingin ilmailupäivien aikana talvella 1928. Vasemmalla näkyy Lutikkalinnan pääty radiomastoineen. Rakennuksessa sijainneen Radiopataljoonan lähetysaseman kautta lähetettiin Suomen ensimmäiset yleisradio-ohjelmat 1920-luvulla.]] Katajanokka oli alun perin pääasiassa metsää. 1600-luvulla alueen pohjoisrannalla toimi ruukki, ja eteläpuolisella Laukkasaarella oli kruununmakasiini. Itäisin osa oli porvariston laidunmaata. Helsingin kaupunkiasutus laajeni nykyisen Senaatintorin tienoilta Katajanokalle 1700-luvulla. Augustin Ehrensvärdin vuoden 1749 suunnitelmassa Katajanokka oli osa kaupunkia ympäröivää puolustusmuuria, sillä niemellä oli tärkeä strateginen merkitys. Suunnitelma ei toteutunut, ja Katajanokalle alkoi muuttaa kalastajaperheitä. Niemelle syntynyt laitakaupunkiasutus jäi pääosin ennalleen vuosikymmeniksi sen jälkeenkin, kun Helsinki muilta osin oli 1800-luvun alkupuolella rakennettu Johan Albrecht Ehrenströmin laatiman asemakaavan (1812) mukaisesti kokonaan uudestaan. Asemakaavassa ehdotettu Katajanokan kanava, joka erotti niemen mantereesta ja yhdisti Helsingin Etelä- ja Pohjoissataman toisiinsa, rakennettiin vasta vuonna 1844. Ehrenströmin kaavassa Katajanokka oli puolustuksen ja varastomakasiinien aluetta.
Kaupunginosa tunnettiin alkujaan 1600-luvulla ruotsinkielisellä nimellä Estnäs Skatan. Suomenkielinen väestö ei osannut ruotsia, joten skata on todennäköisesti muotoutunut suomalaiselle luontevaksi katajaksi. Ruotsinkielinen nimi Skat Udden löytyy vuoden 1775 kartasta, kun suomenkielinen nimi Katajanokka esiintyi ensimmäisen kerran Suomettaren sivulla vuonna 1856.
Kasarmi
pienoiskuva|vasen|Vastavalmistunut [[Merikasarmi kuvattuna Pohjoissatamasta päin vuonna 1827.]] pienoiskuva|[[Itämeren laivaston sotasatama Katajanokan pohjoisrannassa vuonna 1907.]] 1810–1830-luvuilla Katajanokan itäiseen kärkeen rakennettiin Carl Ludvig Engelin ja A. F. Granstedtin suunnittelemia kasarmirakennuksia venäläisen sotaväen käyttöön. Vuonna 1831 kasarmialueelle sijoittui Ensimmäisen suomenmaalaisen meriekipaasi, minkä jälkeen kasarmin nimeksi vakiintui Merikasarmi Katajanokan kasarmin sijaan. 1880-luvulla joukko-osasto lakkautettiin, kun Suomen suuriruhtinaskunnassa siirryttiin asevelvollisuusarmeijaan. Alueesta tuli tämän jälkeen Venäjän Itämeren laivaston tukikohta.
Asemakaava
Suurin osa Katajanokan länsiosan rakennuskannasta oli 1800-luvulle saakka vanhoja 1700-luvulla rakennettuja, jo pahasti rappeutuneita puutaloja ja varastoja. Poikkeuksena olivat vuonna 1868 rakennettu Uspenskin katedraali ja Suomen Rahapajan rakennus (1836), jotka toteutettiin Ernst Lohrmannin vuoden 1861 kaavan mukaan, sekä varuskunnan läheisyydessä sijainnut Katajanokan vankila ja muutama aivan vuosisadan lopulla rakennettu asuinkerrostalo. Katajanokka oli jäänyt asemakaavoitetun kaupungin ulkopuolelle, kunnes se nousi keskeisen kiinnostuksen kohteeksi 1870-luvulla, jolloin kaupunki pakkolunasti alueen pienet puutalot. Alue liitettiin asemakaavaan kaupungininsinööri J. Conrad D. Reuterin vuoden 1876 kaavassa.
Vuonna 1879 Theodor Tallqvistille annettiin tehtäväksi laatia uusi asemakaava, jonka lähtökohtana tuli olla Katajanokan eteläosan sovittaminen aikaisempaa paremmin merenkulun ja kaupankäynnin tarpeisiin. Tallqvist otti vaikutteita Göteborgin, Kööpenhaminan ja Hampurin satamista. Tallqvistin asemakaava valmistui vuonna 1882, vaikka toteutus jäikin odottamaan satamaradan valmistumista. Kaavan mukaan Kruunuvuorenkadun eteläpuolinen ranta-alue varattiin satama-alueeksi ja pohjoispuolella oleva alue asuntoalueeksi. Niemen kärki jäi edelleen varuskunta-alueeksi. Kaavassa ei panostettu estetiikkaan, eikä puistoja ja viheralueita juuri ollut mukana. Asuntokorttelien sijoittaminen sataman yhteyteen oli epätavallista. Syyksi on nähty se, että Katajanokan keskiosa olisi ollut satamatoiminnoille liian mäkistä maastoa, kun taas merelle satamaa pystyttiin laajentamaan maantäytöillä.
Laiturirakennustöiden yhteydessä vuonna 1894 Katajanokkaan yhdistettiin täyttömaalla Laukkasaari. Vuonna 1984 insinööri Herman Norrmén muokkasi Tallqvistin ehdotuksesta lopullisen asemakaavan, joka vahvistettiin seuraavana vuonna. Norrmén muun muassa lisäsi maantäyttöjä ja poisti kaavasta kääntöpöydät sekä satamaradan linjauksen Pohjoisrantaan, josta se Tallqvistin mukaan olisi voinut kulkea päärautatieasemalle Kaisaniemen kasvitieteellisen puutarhan pohjoispuolitse. Katajanokan kaavaa kritisoi muun muassa arkkitehti Lars Sonck, jonka mukaan alueesta tehtiin ”sekamelska”, jossa potentiaaliset virkistyspaikat oli ympäröity laitureilla, makasiineilla ja sotilaallisilla tarkoituksilla.
Muuta rakennushistoriaa
Sataman läheisyydessä sijaitsi useita pääkonttoreita, kuten Keskon pääkonttori (1939) ja Pauligin konttori. Makasiineja rakennettiin muun muassa Osuustukkukaupalle ja Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnalle. Pauligin kahvipaahtimo edusti alueen elintarviketeollisuutta. Se perustettiin vuonna 1904 ja oli toiminnassa 1960-luvun lopulle asti.
1930-luvulla ehdotettiin siltaa Katajanokalta Korkeasaareen. Myös Katajanokan kanavan täyttämisestä keskusteltiin.
Toisessa maailmansodassa tuhoutuneen muutaman talon tai rakentamattoman tontin uudisrakentaminen on toteutettu historialliseen ympäristöön sopeuttaen.
Katajanokan länsireunalla kanavan äärellä on akateemikko Alvar Aallon suunnittelema Stora Enson pääkonttori (1962), valkoisella marmorilla päällystetty, italialaisista renessanssipalatseista innoituksensa saanut rakennus. Se näkyy Pohjoisesplanadin päätteenä Kauppatorin suunnasta, joskin rakennuksen erityispiirre on, ettei sillä ikään kuin ole etujulkisivua. Sen tieltä purettiin koristeellinen, punatiilinen Norrménin talo, joka oli rakennettu vuonna 1897. Aallon rakennuksen sopivuudesta Kauppatorin miljööseen ja Uspenskin katedraalin hallitsemaan kaupunkikuvaan on käyty vuosikymmenestä toiseen kärjekästä väittelyä. Kun Enson rakennuksen lähelle rakennettiin vuonna 1993 ulkoministeriön kehitysyhteistyöosaston valkoinen toimitalo, rakennusten on katsottu tasapainottavan toisiaan ja muodostavan yhdessä oman selvärajaisen arkkitehtonisen kokonaisuutensa.
Vuonna 1913 Uspenskin katedraalin tontille rakennettiin niin sanottu Rauhankappeli (Haminan rauhan 100-vuotismuistoksi). Se koettiin venäläisen sorron symbolina ja vuonna 1919 ilmeisesti kiihkokansalliset ylioppilaat tervasivat sen. Tervaa oli mahdoton puhdistaa vuolukivestä, mistä syystä rakennus purettiin. 1960-luvulla Uspenskin katedraalin alle rakennettiin väestönsuoja.
Katajanokan kärki
Merikasarmia ympäröivän itäisen kärjen, ns. uuden puolen, rakennuskanta muodostui jo 1920-luvulla monenlaisista varasto-, työpaja- ja telakkatoimintaan liittyvistä rakennuksista. Alueen eteläisellä rannalla sijaitsi myös Aeron (nyk. Finnair) lentosatama, josta käsin reittilentoliikennettä harjoitettiin vuodesta 1924 vuoteen 1936. Katajanokan itäinen osa pysyi kaupunkilaisilta suljettuna. Kun merivoimien varuskunta ja sotasatama olivat siirtyneet Upinniemeen ja Valmetin telakka muuttanut Vuosaareen, pääosa vanhoista varasto- ja teollisuusrakennuksista purettiin. Arkkitehtikolmikko Vilhelm Helander, Pekka Pakkala ja Mikael Sundmanin suunnittelema ”Katajanokan kärjen” asemakaava vahvistettiin vuonna 1976, ja vuosina 1977–1986 alueelle nousi 21 uutta asuinkerrostaloa. Viimeiset vapaat tontit rakennettiin vuosina 2006–2009. Alueen kaavoituksessa pyrittiin takaisin umpikorttelimaiseen tiiviiseen kaupunkitilaan vastakohtana aiemmalle lähiörakentamiselle, mitä on pidetty käännekohtana suomalaisessa kaupunkisuunnittelussa. Lisäksi suunnitelmaa kiitettiin ympäröivän vanhan alueen rakennus- ja kulttuurihistoriallisten arvojen huomioon ottamisesta. Aukiotilat pyrittiin mitoittamaan todellisen käyttäjämäärän mukaan sopivan kokoisiksi. Suunnittelunormien vuoksi rakennustehokkuus jäi kuitenkin vanhaa osaa alhaisemmaksi. Punatiiliset julkisivut määrättiin paikalla muurattaviksi, vaikka elettiin elementtirakentamisen kulta-aikaa. Suuri osa taloista kaavoitettiin vuokra- tai hitas-taloiksi, ja siksi kustannustasosta piti tinkiä. Esimerkiksi pysäköinti piti järjestää maantasoisena. Viimeisimmissä vuonna 2007 valmistuneissa taloissa sen sijaan pysäköinti on maan alla. Vanhaa rakennustakantaa otettiin uusiokäyttöön muun muassa liikuntatiloina ja kouluna.
Satama
pienoiskuva|vasen|Katajanokanlaituri vuonna 1967. pienoiskuva|[[Katajanokan terminaali]] Katajanokan eteläinen ranta rakennettiin 1800-luvun lopulla tavaraliikennesatamaksi, joka oli samalla osa Eteläsatamaa. Sinne johti Töölönlahden eteläpuolella sijainneelta Töölön tavara-asemalta alkanut, kaupungin eteläisiä rantoja kiertänyt Helsingin satamarata, joka valmistui Vanhan kauppahallin kohdalle vuonna 1894. Seuraavana vuonna rata ulottui Katajanokalle. Satamaan rakennettiin iso ratapiha, ja raiteita kulki eri makasiinien välissä. Yksi raide ylsi aivan itäosaan asti. Uusia raiteita rakennettiin vielä vuosina 1966–1967.
Vuonna 1959 pystytettiin viimeiset Katajanokan 14 uudesta kolmijalkaisesta nosturista. Sen jälkeen Katajanokallakin pystyttiin parhaassa tapauksessa käyttämään kahta nosturia laivan jokaista luukkua kohden. Yksi uusista nostureista oli purkamassa S/S Nioben lastia, kun tavaravaunuletka törmäsi nosturin jalkaan paikassa, jossa nosturin ja rautatien kiskot kulkivat ristiin. Nosturi kaatui ja romuttui täysin, mutta sen kuljettaja selvisi onneksi vammoitta.
Satamatoimintaan liittyi aikoinaan lieveilmiöitä. Katajanokka oli 1800-luvulta 1900-luvun puoliväliin huonomaineista aluetta, jossa harjoitettiin viinan salakauppaa ja prostituutiota. Katajanokan pohjoisrannan ilmettä määrittivät pitkään huolintaliikkeiden suuret makasiinit. Pohjoisrannalla oli aikoinaan myös jätelaituri, jossa käymälätuotteet lastattiin proomuihin, joilla ne vietiin maalle peltoja lannoittamaan. Tosin jätteiden kuljettajat kaatoivat välillä lastinsa suoraan mereenkin.
Rahtisatama oli käynyt kannattamattomaksi, ja Katajanokan keskeinen sijainti sopi huonosti tavaraliikenteeseen. Satamaradan liikenne väheni, kun Eteläsatama muuttui pääosin autolauttasatamaksi. Autolauttaliikenteen aloitti 9. heinäkuuta 1974 Tukholmaan lähtenyt M/S Viking 5. Rautatieliikenne Katajanokalle päättyi lopulta keväällä 1980. Neljä viimeistä satamanosturia purettiin tammikuussa 1986. Sataman entisen ratapihan paikalla on nykyisin leveä puistokatu, Katajanokanlaituri, jonka varrella sijaitsevia vanhoja makasiinirakennuksia on muutettu muun muassa hotelleiksi ja kongressikeskuksiksi.
Katajanokan satama-alueen vartiointia tehostettiin 3. toukokuuta 1994 lähtien passintarkastuksen ja tullitoiminnan tehostamiseksi. Satama-alueella asioivilla tuli olla mukanaan valokuvallinen henkilökortti. Toukokuun alussa 1997 koko Eteläsataman porttivartiointi siirtyi vartiointiliikkeen hoidettavaksi.
Telakka
pienoiskuva|Katajanokan pohjoisrantaa vuonna 1963. Telakka näkyy taustalla. Vuosina 1945–1970 Valmetin telakalla Katajanokan itäosassa valmistettiin noin 160 alusta, joista osa toimitettiin sotakorvauksina Neuvostoliitolle. Telakka työllisti noin tuhat työntekijää, ja se aiheutti huomattavaa läpikulkuliikennettä asuinkortteleiden ohi. Katajanokan ahtaus asetti rajoitteita sille, miten paljon toimintaa voitiin kehittää ja tuotantovolyymiä lisätä. Lopulta Valmet joutui etsimään telakalle uuden paikan. Telakka siirrettiin Vuosaareen vuonna 1974. Viimeinen telakalta vesille laskettu alus oli tuotesäiliöalus MT Tebostar 26. huhtikuuta 1974. Paikalla toimi jonkin aikaa laivaromuttamo.
Jäänmurtajat
Jäänmurtajat ovat monitoimimurtajia lukuun ottamatta edelleen kesälevossa Katajanokan rannassa. Monitoimimurtajat tarvitsevat laituritilaa vain varusteiden asennukseen ja varastointiin. Tällaista palvelua niille tarjoaa Kotkan satama. Nykyiset jäänmurtajat ovat Kontio, Otso, Voima, Urho, Sisu ja Polaris. Kesäaikaan laiturissa olevia jäänmurtajia on mahdollista vuokrata myös yksityistilaisuuksiin.
center|600px|thumb|Suomen jäänmurtajia kesällä 2004 Katajanokan laiturissa: Sisu ja Urho, Kontio ja Otso sekä Apu ja Voima (Apu myytiin Venäjälle jokimurtajaksi 2006).