cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lilo & Stitch (televisiosarja)
Päähenkilöt
Koekappaleet ovat Stitchin serkkuja. Kokeita ajavat takaa Gantu, Lilo ja Stitch. Lähes kaikilla kokeilla on aluksi joku ilkeä toiminto esimerkiksi muuttua mustaksi aukoksi taikka muuttaa kaikki näkymättömäksi. Kuitenkin Lilo ja Stitch opettavat ne hyviksi ennen kuin etsivät niille hyvän kodin. Kokeita on 626 (myös 627 ja 628 jota ei ole koskaan näytetty). Koekappaleissa on kuusi eri sarjaa ja niillä on samantyyliset kyvyt (muutamia poikkeuksia löytyy). 0-alkuiset ovat ns. "kotiapulaisia". Ne voivat esimerkiksi sotkea ja tehdä muuta tuhoa. Jotkut tuhoavat esim. siivousvälineitä. Koekappaleet kuuluvat Lilon ja Stitchin perheeseen eli havaijiksi ohanaan.
Pekka Grönberg
Grönberg pelasi miesten SM-sarjaa Tampereen Pyrinnössä yhteensä viiden kauden ajan vuosina 1963–1970. Kauden 1967–1968 Grönberg pelasi uransa parhaalla, 3,3 pisteen, keskiarvolla.
Lilo & Stitch (televisiosarja)
Päähenkilöt
Reuben (625) (lausutaan Suomessa Ruben) on Gantun luona asustava koe, ja Stitchin läheisin serkku. Reubenin erikoiskyvyt ovat samat kuin Stitchillä, hän ei vain käytä niitä. Reuben ei juuri muuta teekään kuin valmistaa erilaisia voileipiä, ja ne ovat hänen suurin intohimonsa. Hän on laiska eikä usein kiinnitä huomiota, vaikka Stitch tulisi Gantun alukseen esim. hakemaan varastettuja kokeita takaisin.
David on Lilon kaveri ja ilmeisesti Nanin poikaystävä. David surffailee paljon aalloissa. Eräässä jaksossa Lilo haluaa, että David ja Nani menisivät naimisiin perhekuvaa varten. Lilo toivoo, että David olisi maailman viisain mies, jotta Nani haluaisi mennä tämän kanssa naimisiin. Eräs koekappale 267 on sellainen joka toteuttaa toiveet, ja se tekee Davidista maailman älykkäimmän. Älykkyys ei kuitenkaan ole ihan OK juttu – Davidista tuli ärsyttävästi puhuva, rillejä käyttävä nörtti. Lopulta kuitenkin David saadaan entiselleen.
Mertle harrastaa myös hulaa kuten Lilokin. Mertle ei pidä Lilosta eikä hänen kummallisesta koirastaan ja sen tyhmistä serkuista ja sanoo joskus Liloa oudoksi. Mertle luulee niin kuin muutkin, että Stitch on koira (mutta mitä todennäköisimmin Mertle tietää Stitchin olevan muu kuin koira. Stitch on pelastanut Mertlen hengen useassakin jaksossa. Mertle ei myönnä tätä ystäviensä tähden). Mertlen koira Fifi on oikeasti Stitchin serkku 007. Mertle on hyvin suosittu ja kaikki kokoontuvat aina hänen ympärilleen. Mertle sanoo Liloa aina oudoksi tytöksi. Hänellä on punaiset hiukset ja silmälasit. Hänellä on ystäviä kuten Yuki, Elena ja Teresa, jotka seuraavat häntä minne tahansa (muutamissa jaksoissa nämä kyllä kapinoivat Mertleä vastaan). Ikä 7–9v.
Victoria on Lilon uusi ystävä joka muutti perheen kanssa Havaijille, mistä kerrotaan eräässä jaksossa. Samassa jaksossa hän joutuu osalliseksi koekappaleen 277 nappaamisen, ja koska hän luulee sen olevan tosiasiassa räkävampyyri (kuten moni muukin), hän päättää tuhota sen ja liittoutuu kaupassa tapaamansa Gantun kanssa tietämättä tämän todellisista aikeista. Myöhemmin hän saa koekappaleystävän 277 Snuuttiksen, kun hän pelasti sen Gantulta.
Oleksandr Petriv
Oleksandr Petriv (, s. 13. elokuuta 1974 Lviv) on ukrainalainen pistooliampuja ja olympiavoittaja.
Petriv on saavuttanut olympialaisissa Pekingissä 2008 kultaa 25 metrin olympiapistoolissa uudella finaali olympiaennätyksellä 780,2 (580+200,2). Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa joukkuepronssia Lahdessa 2002 25 metrin isopistoolissa ja Zagrebissa 2006 25 metrin vakiopistoolissa.
Richard Röstel
Richard Röstel (1872 – ?) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa maansa joukkueen mukana sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa. Röstel osallistui henkilökohtaisista kilpailuista nojapuihin, rekkiin, hyppyyn ja hevoseen, mutta jäi niissä mitaleitta.
Rantakylä (Mikkeli)
Rantakylä on Mikkelin 31. kaupunginosa. Rantakylässä asuu noin 5 000 ihmistä. Ennen vuoden 2001 kuntaliitosta Rantakylä oli Mikkelin maalaiskunnan keskustaajama.
Rantakylässä sijaitsee baareja, kaukaloita, hiihtolatuja, pururata, uimahalli, kauppoja, huoltoasemia ja koulu. Rantakylän yhtenäiskoulu on oppilasmäärältään Mikkelin suurin koulu. Rantakylässä toimii urheiluseura RTA. Rantakylässä on myös mahdollista harrastaa monia lajeja, kuten tennistä, sählyä, uintia tai vaikka yleisurheilua.
Rantakylä paikannimenä on tunnettu jo 1500-luvun puolivälistä, jolloin se oli Rantakylän kymmenyskunta, joka kuuluu Visulahden pitäjän Vuolingon neljänneskuntaan.
Mitsuo Fuchida
Mitsuo Fuchida (jap. 淵田 美津雄 - Fuchida Mitsuo, 3. joulukuuta 1902 – 30. toukokuuta 1976) oli keisarillisen Japanin laivaston kommodori toisessa maailmansodassa. Hän tuli lähinnä tunnetuksi Pearl Harborin ilmahyökkäyksen johtajana.
Fuchida haavoittui Midwayn taistelussa, mutta pelastui nilkka murtuneena Akagille. Lisäksi hän oli silminnäkijänä todistamassa Hiroshiman atomipommitusta. Hänen käyttämänsä lentokone, jossa oli matkustajana, laskeutui Hiroshimaan hyvin pian atomipommituksen jälkeen.
Midwayn tappio oli japanilaisille niin vaikea pala niellä, että muiden joukossa Fuchida kannettiin salaa sairaalalaivasta. Taistelussa japanilaisten neljä merkittävintä lentotukialusta tuhoutui. Amerikkalaiset menettivät vain Yorktownin, jonka japanilainen sukellusvene torpedoi.
Ptychopteromorpha
Ptychopteromorpha on pieni sääskiin kuuluva osalahko. On esitetty epäilyjä, että se ei välttämättä ole monofyleettinen eli ryhmä joka sisältää yhteisen esi-isän ja kaikki sen jälkeläislajit.
Ptychopteromorpha kattaa vain kaksi heimoa, joiden kaikki lajit ovat ohutvartaloisia ja pitkäjalkaisia hyönteisiä. Ulkonäöltään heimot muistuttavat paljon toisiaan. Huomattavan vaaksiaismaisesta ulkonäöstään huolimatta Ptychopteromorpha on lähempänä hyttysiä.
Toukat elävät vesistöissä ja hengittävät pitkän hengitysputken kautta tai kosteassa maaperässä. Toukat elävät syömällä kariketta. Aikuiset sääsket viihtyvät soilla ja muissa kosteissa ympäristöissä.
Anatolie Doroș
Anatolie Doroș (s. 21. maaliskuuta 1983) on moldovalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Puolassa, Azerbaidžanissa, Venäjällä, Ukrainassa ja Kazakstanissa.
Doroș pelasi Moldovan maajoukkueessa 28 ottelua ja teki niissä kolme maalia vuosina 2007–2013.
Ukonhauta
Ukonhauta on Kotiteollisuus-yhtyeen 10. albumi. Se julkaistiin 18. helmikuuta 2009. Se meni heti ilmestymisviikollaan suoraan Suomen virallisen listan ykköseksi. Albumi julkaistiin cd-painoksen lisäksi myös vinyylinä. Albumin ensimmäinen single "Mahtisanat" julkaistiin 28. tammikuuta 2009. Single sisältää myös albumille sisältymättömän Ralliraita-elokuvaa varten tehdyn kappaleen "Pää kylmänä", josta on kuvattu myös Markku Pölösen ohjaama musiikkivideo. Myös "Mahtisanat" -kappaleesta on kuvattu musiikkivideo, jonka ohjauksesta ja käsikirjoituksesta yhdessä yhtyeen kanssa vastaa Stam1na-yhtyeen Antti Hyyrynen. Myös kappaleista Taivas Tippuu ja Taivaankaunis on kuvattu videot. Albumin neljäs single Lemminkäisen laulu julkaistiin vuoden 2009 syksyllä.
Kappaleet
Sävellykset Kotiteollisuus, sovitukset Kotiteollisuus + Mikko Karmila (ellei toisin mainita). Sanoitukset Jouni Hynynen.
Mahtisanat
Julkaistu 28. tammikuuta 2009.
Santa Barbara (televisiosarja)
Santa Barbara on yhdysvaltalainen saippuasarja, joka voitti monia televisioalan palkintoja.
Sarja keskittyi kahden kaupungin mahtisuvun, Capwellien ja Lockridgen perheen, keskenäiseen taisteluun sekä näiden perheiden jäsenten ihmissuhteisiin. Sarjan pääosissa nähtiin muun muassa Lane Davies, Jed Allan, Robin Wright, Marcy Walker, A. Martinez, Harley Jane Kozak, Judith McConnell, Nancy Grahn sekä Robin Mattson.
Donots
thumb|250px|Donots kesäkuussa 2008
Punakardinaalit
Punakardinaalit (Cardinalis) on kardinaalien heimoon kuuluva pohjois- ja eteläamerikkalainen lintusuku, johon luetaan kolme lajia:
Donots
The Donots on saksalainen punk rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1993 Ibbenbürenissä.
Alun perin yhtyeen nimeksi piti tulla The Donuts, mutta nykyiseen muotoonsa se päätyi basistin kirjoittaessa nimen vahingossa väärin.
Ylinen Latvajärvi
Ylinen Latvajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Ylinen Latvajärvi on osa Liesijärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 1,0 kilometriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Se sijaitsee Aurejärvestä noin neljä kilometriä itään. Järven pohjoisrannat ovat suoalueella, mutta sen eteläosat metsämaastossa. Pohjoisrantoja kiertää kapea avosuon vyöhyke ja kahdeksan järven kymmenestä ojasta on siellä kaivettu järveen asti. Pohjoispään vesialue on myös ruohottunutta. Järven laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja laskee 200 metrin jälkeen Alaiseen Latvajärveen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 13 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä. Rannoille on rakennettu kiinteistö ja neljä vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet joko yhdystieltä 3350 tai Rikalasta lähtevältä tieltä.
Vedenlaatu
Veden laatua on tutkittu tammikuussa 1990. Silloin vedellä oli voimakas humusleima, koska valuma-alueella on paljon soita. Myös veden tumma väri ja happamuusasteen (eli pH) alhainen arvo johtuivat samasta syystä. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan oli heikko, jolloin happamuuden muutokset riippuivat sateen aiheuttamasta valunnan määrästä. Veden ravinnepitoisuudet ovat lievästi koholla. Järven virkistystasolle voidaan antaa arvosana välttävä.
Ivan Babuškin
thumb|175px|Ivan Babuškin. Ivan Vasiljevitš Babuškin (, 15. tammikuuta (J: 3. tammikuuta) 1873 Vologdan läänin Totman kihlakunnan Ledenskojen kylä – 18. tammikuuta 1906 Mysovajan asema) oli venäläinen vallankumouksellinen bolševikki.
Ivan Babuškin syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuosina 1887–1891 hän työskenteli viilaajan oppilaana Kronstadtissa ja sittemmin viilaajana Pietarissa. Vuosina 1894–1895 hän osallistui V. I. Leninin johtaman marksilaisen kerhon ja Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestön toimintaan. Tammikuussa 1896 Babuškin pidätettiin ja helmikuussa 1897 hänet karkotettiin Jekaterinoslaviin. Siellä hän perusti vuonna 1898 Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen paikallisosaston.
Vuosina 1900–1901 Babuškin levitti vallankumousaatetta eri puolilla Venäjää. Vuonna 1902 hän pakeni Jekaterinoslavin vankilasta ja kävi Lontoossa. Sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen Pietarin komitean jäsenenä hän kannatti Leniniä ja vastusti ekonomisteja sekä Sergei Zubatovin perustamia poliisin valvomia työläisten ammattiliittoja. Vuonna 1903 Babuškin pidätettiin ja karkotettiin Verhojanskiin. Vapauduttuaan vuonna 1905 hän kuului sosiaalidemokraattien Irkutskin ja Tšitan komiteoihin ja johti Viktor Kurnatovskin ja Anton Kostjuško-Valjužanitšin kanssa aseellista kapinaa Tšitassa. Kenraali Aleksandr Meller-Zakomelskin johtama rangaistusretkikunta vangitsi aselastia kuljettaneen Babuškinin tovereineen Sljudjankan asemalla tammikuussa 1906. Heidät ammuttiin ilman oikeudenkäyntiä Mysovajan asemalla.
Neuvostoliitossa Babuškinin mukaan nimettiin entinen Mysovskin kaupunki, Vologdan alueen Babuškinin piiri, katuja, aukioita ja muita kohteita.
The Legend of Sigurd and Gudrún
The Legend of Sigurd and Gudrún on J. R. R. Tolkienin kirjoittama kertova runo, joka julkaistiin kirjana vuonna 2009, 36 vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Sen on toimittanut monien muiden Tolkienin postuumien teosten lailla kirjailijan poika Christopher Tolkien.
Kirja kertoo muinaisskandinaaviseen, allitteroivaan runomittaan sovitetulla nykyenglannilla Tolkienin uudelleentulkinnan Völsunga-saagasta eli skandinaavisen tarusankari Sigurdin tarinasta. Sisältö jakautuu kahteen pitkään runoon, joitten nimet ovat muinaisnorjaa: Völsungakviđa en nýja ja Guđrunarkviđa en nýja.
Tolkien kirjoitti runot joskus 1920-luvun lopulla tai 1930-luvulla toimiessaan Oxfordin yliopiston muinaisenglannin professorina ja opettaessaan myös muinaisnorjaa, mutta tarkemmasta kirjoitusajankohdasta ei ole varmuutta. Kirjan esipuheessa Christopher arvioi, että Tolkien saattoi siirtyä Sigurdin tarinan pariin hylättyään Lay of Leithianin (Berenin ja Lúthienin runomuotoisen tarinan) kirjoittamisen loppuvuodesta 1931.
Käännökset
Teos on käännetty hollanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi ja espanjaksi.
Sävelluokkahierarkia
Sävelluokkahierarkialla (myös tonaalinen hierarkia, engl. tonal hierarchy) tarkoitetaan länsimaisessa musiikissa asteikon tehojen merkittävyysjärjestystä toisiinsa nähden. Eri sointutehoilla on hierarkkisesti eri tehtävä musiikillisessa teoksessa. Tässä hierarkiassa merkittävin teho on toonika, joka samalla on myös asteikon stabiilein teho. Toonikan jälkeen hierarkiassa merkittävimmäksi nousevat kolmisoinnut muut sävelet (mediantti ja dominantti). Myös subdominanttitehoiset (etenkin IV aste) soinnut ovat hierarkiassa merkittäviä. . Ihmismielellä on taipumus järjestää asioita ja jäsentää ne vielä keskenään paremmuusjärjestykseen. Tämä hierarkia on muokkautunut eri aikakausien tyylikonventioiden ja estetiikan mukana sellaiseksi, kuin sen havaitsemme, eikä ole kulttuurisesti yksiselitteinen. Länsimaisessa musiikissa havaitaan tonaalinen keskus (toonika), jota pyritään ilmaisemaan usein sekä rytmisesti että melodisesti, etenkin sävellyksen alussa ja lopussa. .
Sävelluokka
Kuulohavainnon perusteella samaksi sävelkorkeudeksi havaituilla äänillä on yhteinen ”sävelyys”. Yhteistä ”sävelyyttä” kuvaa termi sävelluokka. Samaan sävelluokkaan luetaan siis enharmoniset sävelet kuten cis ja des sekä oktaavikerrannaiset c1, c2 jne. Sävelluokkia havainnollistamaan on kehitetty sävelluokkaympyrä tai sävelspiraali. Sävel­luokka­ympyrä kuvaa tasa­vireistä 12-säveljärjestelmää ja käsittää kromaattisen asteikon kaksi­toista säveltä, joiden suhteita toisiinsa se kuvaa. Siinä enharmoniset sävelet samastetaan keskenään, kun taas sävelspiraalissa ne katsotaan eri säveliksi.
Ihmiskorva on herkistynyt kuulemaan sävelkorkeuksia, joiden perustaajuudet ovat suhteessa 2/1, sillä luonnonsävelissä on runsaasti näitä 2/1 ylä-ääneksiä. Onkin esitetty, että korvan herkistyminen oktaavi-intervallille johtuu ylä-ääneksien tietyistä suhteista. Kaikissa kulttuureissa esiintyy oktaavi-intervallin kuulemista samaksi säveleksi, vaikka välissä havaittu sävelaines vaihteleekin. Länsimaisessa musiikissa oktaavi jaetaan 12 kromaattiseen sävelluokkaan.
pienoiskuva|300px|oikea|Kuva 1.1 Sävelluokkaympyrä
Carol Krumhansl ja probe tone -menetelmä
Probe tone –menetelmällä (suom. koetinsävelmenetelmä) tarkoitetaan tapaa, jolla tehojen stabiliteettia tonaalisessa hierarkiassa pyritään tutkimaan. Testihenkilöille soitetaan useita kertoja tiettyä melodista tai harmonista näytettä. Tämän jälkeen heille soitetaan yhtä sointua tai säveltä, jonka sopivuutta kuultuun näytteeseen heidän tulee arvioida numeerisesti. Tulokset osoittavat, että kuultu hierarkia vastaa sävelten esiintymistiheyttä länsimaisessa tonaalisessa musiikissa, sekä kuvaavat parhaiten mielensisäisiä representaatioita tonaalisesta hierarkiasta. . . Länsimaisessa tonaalisessa musiikissa siis esiintyy tiheimmin toonika-tehoa, joka myös koetaan merkittävimmäksi tehoksi tonaalisessa hierarkiassa. Tutkimukset osoittavat, että hierarkkinen erottelu lisääntyy kymmeneen ikävuoteen asti, jolloin tonaalisen hierarkian käsitys on vahvistunut. Myös musiikkiharrastuksen on tutkittu lisäävän tonaalisen hierarkian erittelykykyä.
Paavo A. Viding
pienoiskuva|Paavo A. Widing (keskellä) neuvottelussa kollegoineen (1953) Paavo Aleksanteri Viding (7. maaliskuuta 1899 Jääski – 17. elokuuta 1965 Helsinki ) oli suomalainen agronomi, vuorineuvos, pääjohtaja ja Maalaisliiton ministeri.
Viding toimi Itä-Suomen Raakasokeritehdas Oy:n toimitusjohtajana ja myöhemmin SOK:n pääjohtajana. Maalaisliittoa edustanut Viding oli II maatalousministerinä ja II sisäasiainministerinä Pekkalan hallituksessa 1946–1948.
Paavo Vidingin vanhemmat olivat verhoilija Karl Johan Viding ja Emilia (Emma) Stubb. Teollisuusneuvokset Eino Viding ja Lauri Viding olivat hänen veljiään.
Oscar Patric Sturzen-Becker
Oscar Patric Sturzen-Becker, vuoteen 1855 Sturtzenbecher; kirjoittajanimimerkki Orvar Odd (28. marraskuuta 1811 Tukholma, Ruotsi – 16. helmikuuta 1869 Hälsingborg, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija, toimittaja ja poliitikko.
Elämä ja ura
Sturzen-Becker tuli ylioppilaaksi 1827 Uppsalan yliopistossa, valmistui 1832 filosofian kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi. Opiskeluaikana hän kuului kirjallisuutta harrastavaan ryhmään, joka karsasti Uppsalassa vallalla ollutta uusromanttista suuntausta. Hänen varhaisimmat runonsa ovat kuitenkin lähinnä tegnériläisyyden jälkikaikuja, kuten Romarskölden (1831) ja vuonna 1832 Ruotsin akatemian pienen palkinnon saanut laulusikermä Veidi Alf, joka on Fritjofin tarun tyylinen gööttiläinen runo, julkaistu kokoelmassa Vinterblommor (1835). Kokoelmassa on Sturzen-Beckerin nimimerkki Szr useiden runojen alla. Uusi sävy, johon liittyy poliittisen vapaamielisyyden tendenssi, näkyy teoksessa Man ur huse (1837), ja se ennakoi uutta suuntaa.
Sturzen-Becker julkaisi 1837 lyhyen aikaa kirjallista lehteä Arlekin, jossa hän julkaisi ikätovereidensa mutta ennen kaikkea omia kirjoituksiaan, novelleja, pakinoita ja pakinatyylisiä kritiikkejä, ja oli aika riitaisa vähän joka taholle, niin kotimaan suuntaan kuin ulkomaillekin. Vaikka Arlekin oli suunnannut aseensa kohti Aftonbladetia, Sturzen-Becker siirtyi tarjouksen saatuaan sen palvelukseen. Hän oli lehden palveluksessa 1834–1843 ja kirjoitti katsauksia ja selostuksia menneen viikon tapahtumista (vuodesta 1837 alkaen). Nimimerkillä Orvar Odd hän hankki itselleen nimeä ironisena, sanavalmiina pakinoitsijana, joka osasi tarjoilla päivän tapahtumia helposti sulavassa muodossa. Hänen kirjallisuuskritiikkinsä olivat kepeitä, ja erityisesti hän osui harhaan Almquistin ja J. L. Runebergin teosten kohdalla, vaikka usein hän toki osui oikeaankin. Varsinkin teatterikritiikit olivat pirteitä ja eloisia. Hän ujutti niihin toisinaan poliittisia vihjailuja.
Rabulistien mellakoiden aikaan hän julkaisi satiirisen kokoelman Stormfåglarna (1838), jossa oli muun muassa parodinen laulu Sabelsång för de Braheska dragonerna. Vuosina 1838–1839 hän matkusteli Saksassa ja Ranskassa ja on kuvannut matkaa kirjassaan En utflygt ur boet (1842). Siinä hän kehitti jatkokertomustyyliään ranskalaisen ja saksalaisen esimerkin mukaan. Muita teoksia näiltä vuosilta ovat Med en bit krita (1841), Med en bit blyerts (1842) sekä Ur Stockholmslifvet (1844), joka sisältää kuvauksia pääkaupunkilaishahmoista ja -tapahtumista. Pieni vaudevillenäytelmä Bellman i Mariefred esitettiin 1842, mutta sitä ei julkaistu painettuna. Aftonbladetin lisäksi Sturzen-Becker kirjoitti kotiinpaluunsa jälkeen kahteen viikoittain julkaisemaansa kirjallisuus- ja runouslehteen Bazaren (1841) ja Liten lefver än (1843). Jälkimmäisen piti olla kirjallinen pilalehti, mutta siinä oli myös vakavampia kirjoituksia. Sturzen-Beckerin 1843 tapahtuneeseen eroon Aftonbladetista oli syynä se, että Almquist kävi August Blanchen kimppuun ja mitä siitä seurasi.
Sturzen-Becker julkaisi 1844 kokoelman Min fattiga sångmö, joka sisältää vanhoja ja uusia runoja, osin poliittisia ajankohtaisrunoja, joihin vaikutteita oli tullut lähinnä nuorsaksalaisilta runoilijoilta. Jotkut niistä heijastelivat sentimentaalisuutta, jotkut taas olivat napsakoita ja maskuliinisia, kuten Till de unga ja hyvin henkilökohtainen Som liber studiosus (myöhemmin nimellä År 1830), joka kuvaa Puolan kapinan vaikutusta uppsalalaisnuorisoon; osin realistisia genrekuvia, samalla toisinaan tunteellisia mutta siten, että niissä on Heinen tyylinen humoristinen tai ironinen kärki; osin runomuotoisia pikkukertomuksia, ensimmäisiä kertomarunouden kokeiluja, jollaisia hän elämänsä lopulla mielellään harrasti. Runokokoelma ilmensi sekä tunnetta että sanavalmiutta ja myös kepeää ja vapautunutta muodon käyttöä, joka antoi Sturzen-Beckerin runoudelle omaleimaisuutta. Silti ei kritiikki tahtonut ottaa häntä vakavasti, sillä hän rohkeni astua lyriikan ja epiikan maaperälle, eivätkä poliittiset pyrkimyksetkään olleet kaikkien mieleen. Ankara kritiikki jopa vapaamielisissä lehdissä masensi Sturzen-Beckeriä. Lundilaisessa julkaisussa Studier, kritiker ja notiser Carl August Hagberg nosti kuitenkin esiin kokoelman ansiot ja Sturzen-Beckerin merkittävän aseman runoilijana.
Avioliittomurheet saivat Sturzen-Beckerin lähtemään kesällä 1844 Tukholmasta, ja hän asui vuoroin Skånessa, vuoroin Tanskassa. Hän toimi nyt lähinnä lehtikirjoittelun ja politiikan parissa. Hän taisteli edistämänsä skandinaavisuuden puolesta ja keskusteli johtavien poliitikkojen kanssa eri tahoilla. Hän halusi, että skandinavismi on tekoja, ei pelkästään sanoja, ja puolusti itsenäistä näkökantaansa milloin skandinavismin vastustajia vastaan, milloin – myöhemmässä vaiheessa – kansallisliberaaleja tanskalaisia skandinaaveja vastaan, jotka hänen mielestään harjoittivat politiikkaa liian yksipuolisesti tanskalaisittain ja liian laimeasti. Syksyllä 1844–1847 hän asui Kööpenhaminassa, jossa hän luennoidessaan Skandinavisk selskabissa esitti aiheesta Den nyare svenska skönlitteraturen ja tidningspressen (1845; julkaistu muokattuna 1861 ja otsikoituna Grupper ja personnager) säkenöiviä, raikkaita, hivenen ilkikurisia mutta usein osuvia luonnehdintoja aikakauden ruotsalaisesta kirjallisuudesta. Maanmiehilleen hän tarjosi vastaavia kuvauksia Tanskan tilanteesta teoksessa Hinsidan sundet (1846). Vuonna 1847 hän siirtyi Hälsingborgiin ja perusti siellä Öresundspostenin, joka oli seuraavina vuosina skandinavismin epävirallinen äänitorvi. Hän kannatti innokkaasti Ruotsin osallistumista sotaan 1848–1850. Lisäksi hän julkaisi 1850–1851 jatkokertomuslehteä Orvar Odd ja muitakin kirjallisia lehtiä.
Sitten Sturzen-Becker muutti jälleen Hälsingborgista Kööpenhaminaan, jossa hän 1854–1863 asui ja toimi "yksityisenä diplomaattina" skandinavismin palveluksessa. Skandinaavisen valtioliiton perustamissuunnitelmista innostuneena hän kirjoitti artikkeleita ruotsalaisiin lehtiin, lähinnä Aftonbladetiin, tanskaksi Fædrelandetiin, ja julkaisi Skandinavisk gazettea (1861–1862) sekä osallistui myös ulkomaisen lehdistömielipiteen muokkaukseen. Mutta samalla hän ajautui kiistaan tanskalaisten kansallisliberaalien kanssa ja esiintyi C. C. Hallin jarrutuspolitiikkaa vastaan. Hänestä tuli tanskalaisten mielipidejohtajien silmissä jopa persona non grata, ja ilmeni, ettei hän voinut "tehdä politiikkaa maassa, jonne hän ei kuulunut". Pahoilla mielin hän muutti 1863 jälleen Hälsingborgiin, keskittyi kirjeenvaihtajan työhön, kulttuurihistoriallisiin kirjoituksiin ja ennen kaikkea runouteen. Lehtikirjoittajana hän kuului aikansa parhaimmistoon ja loistavimpiin persoonallisuuksiin. Pilailun taakse kätkeytyi usein syvällistä vakavuutta.
Poliittisen ja journalistisen työn ohella Sturzen-Becker oli koko ajan jatkanut runoilijana. 1840-luvulla hänen runoutensa oli pääasiallisesti poliittista ja tuki Puolan ja Tanskan asiaa, skandinaavisia ja liberaaleja aatteita ja Ruotsin osallistumista tanskalaisen veljeskansan rinnalla taisteluun Saksaa vastaan. 1850-luvun puolivälistä alkaen kiinnostus runouteen kasvoi, suuntauksista riippumatta, ja hänen runoudessaan tuli näkyväksi Christian Wintherin ja Byronin vaikutus, ehkä myös Frederik Paludan-Müllerin, ja hän läheni yhä enemmän puhtaasti realistista kuvausta, erityisesti hänellä on silmää luonnonmaisemille. Runossa "Verkligheten till fantasien" (1862) hän lausuu romanttiset jäähyväiset mielikuvitusrunoilijalle (entiselle minälleen) ja sanoo haluavansa katsella ympärilleen, tarttua toimiin ja rakentaa ihmisille maan päälle Gimlen. Myös metriikan suhteen hän otti askeleen kohti realismia käyttämällä puhetta lähenevää vapaampaa rytmiä, jossa on havaittavissa vaikutteita Wintheriltä ja Heinelta, kohti sitä vapaata rytmiä, joka oli uutta ruotsalaisessa runoudessa. Hän, kuten ystävänsä Talis Qualis, käytti mieluusti harvinaisia ja yllättäviä riimejä.
Sturzen-Beckeristä oli kehittynyt Talis Qualisin rinnalle vanhemmille sukupolville merkittävin runoilija, vaikka hän ei saanutkaan yleisöltä runoutensa ansaitsemaa kannustusta tai huomiota, mihin osittain syynä oli hänen epäkäytännöllinen tapansa julkaista kirjoituksensa pieninä painoksina omakustanteina. Myöhemmässä tuotannossaan hän osoittautuu syvälliseksi runoilijaksi. Kosmopoliittinakin hän on pohjimmiltaan runoudessaan isänmaallinen.
Sturzen-Becker julkaisi 1861–1862 viisiosaisen kootut teokset Samlade arbeten, jota seurasi 1868 jälkisato Samlade ax, joka sisältää pääasiassa uutta tai muuten tuntematonta epiikkaa ja lyriikkaa. Runotuotannon ohella Sturzen-Becker kirjoitti myöhempinä vuosinaan populaaria kulttuurihistoriaa, kuten Reuterholmin (1862) sekä aikakauslehtiartikkeleita. Lisäksi hän toimi sanomalehdissä. Sturzen-Beckerin kolmiosainen Valda skrifter julkaistiin 1880–1882. Johdannon siihen on kirjoittanut Gustaf Ljunggren.
Cicapo
pienoiskuva Cicapo (myös Kikapo, Kikabo tai Picador-marssi) on paritanssi, jonka musiikin on säveltänyt Max Oscheit. Se on Suomessa yksi vanhojenpäivänä esitettävistä tansseista. Cicapon askelkuvio on melko yksinkertainen, miehet ovat yleensä sisä- ja naiset ulkoringissä.
Alainen Latvajärvi
Alainen Latvajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Alainen Latvajärvi on osa Liesijärven valuma-aluetta.
Kyntäjä (lehti)
Kyntäjä oli vuosina 1935–1965 ilmestynyt maalaisliiton järjestölehti. Vuodesta 1947 sitä julkaisi Maaseudun Nuorten Liitto. Johannes Virolainen toimi lehden päätoimittajana vuosina 1947–1956 ja hänen jälkeensä Pekka Silvola vuoteen 1958. Urho Kekkonen kirjoitti pääministerivuosinaan Kyntäjään säännöllisesti, ja Ahti Karjalainen esiintyi lehdessä pakinoitsijana. Lehden levikki 1950-luvun puolessavälissä oli yli.
Alainen Latvajärvi
Maantietoa
Järven pituus on 900 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 15 hehtaaria. Se sijaitsee noin neljä kilometriä Aurejärvestä itään metsämaastossa, jonka etelärannoilla on hieman suomaata. Järven ympäristöstä on siihen johdettu viisi metsäojaa ja Ylisen Latvajärven laskuoja. Järven oma laskuoja Papinoja lähtee sen eteläpäästä ja laskee noin neljän kilometrin jälkeen Liesijärven Levälahteen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 18 vuorokautta. Rantaviivaa on 2,0 kilometriä ja se on paikoin hieman soistunutta. Järven rannoille on rakennettu kahdeksan vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet seututieltä 332 tai siitä Rikalan suuntaan haarautuvalta tieltä.
Vedenlaatu
Veden laatua on tutkittu kesällä 1989 ja talvella 1990. Veden humuspitoisuus on suuri, veden väri tumma ja sen happamuustao on alhainen. Ravinteita on vedessä enemmän kuin levän määrästä voisi päätellä. Fosforin pitoisuudet vastaavat rehevien järvien tasoa, mutta klorofyllin määrät vastaavat vain lievästi rehevien järvien tasoa. Järven virkistyskäytön luokittelussa se saa arvosanan välttävä.
Kyntäjä (lehti)
Kyntäjän seuraajaksi perustettiin vuonna 1966 Nuoren Keskustan Liiton julkaisema Keskusta, joka ilmestyi vuoteen 2013 saakka.
John Treloar
John Francis Treloar (19. tammikuuta 1928 Uusi Etelä-Wales, Australia – 23. heinäkuuta 2012) oli australialainen yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän voitti kolme kultamitalia Brittiläisen imperiumin kisoissa vuonna 1950. Viestijoukkueen muut jäsenet olivat Scotchy Gordon, David Johnson ja Bill de Gruchy.
100 metriä Treloar juoksi parhaimmillaan aikaan 10,5 (1948) ja 200 metriä 21,1 (1946).
Kaarle Emanuel III
Kaarle Emanuel III (27. huhtikuuta 1701 Torino, Savoiji – 20. helmikuuta 1773 Torino) oli Savoijin herttua ja Sardinian kuningaskunnan toinen kuningas vuosina 1730–1773.
Kaarle Emanuel III tuli hallitsijaksi, kun hänen isänsä Viktor Amadeus II luopui kruunusta vuonna 1730. Viktor Amadeus II yritti palata valtaan seuraavana vuonna, jolloin Kaarle Emanuel vangitutti hänet. Viktor Amadeus kuoli seuraavana vuonna vankeudessa. Kaarle Emanuel oli saanut sotilaallisen koulutuksen ja osoittautui taitavaksi sotapäälliköksi, jonka tukeen useat muut Euroopan hallitsijat nojasivat 1700-luvun alkupuolella käydyissä sodissa. Puolan perimyssodassa (1733–1738) hän liittoutui Ranskan ja Espanjan kanssa ja ryhtyi henkilökohtaisesti Pohjois-Italiaan sijoitettujen ranskalaisten ja sardinialaisten joukkojen ylipäälliköksi. Vuonna 1734 hän löi itävaltalaiset Parman ja Guastallan taisteluissa sekä valtasi heiltä Milanon. Sodan päättäneessä Wienin rauhansopimuksessa Novara ja Tortona liitettiin Sardinian kuningaskuntaan.
Itävallan perimyssotaan (1740–1748) Kaarle Emanuel osallistui aluksi Ranskan liittolaisena, mutta hän siirtyi vuonna 1743 Itävallan puolelle, koska katsoi Ranskan pääliittolaisen Espanjan kilpailevan Sardinian kanssa Milanon hallinnasta. Tämän sodan päättäneessä Aachenin rauhassa hän sai liitettyä valtakuntaansa vielä Vigevanon Lombardiassa. Seitsenvuotiseen sotaan (1756–1763) Kaarle Emanuel ei enää osallistunut. Valtakautensa myöhempinä aikoina hän keskittyi hallinnollisiin uudistuksiin sekä kurinalaisen armeijan ylläpitoon. Hän rakennutti myös uusia kanavia. Kaarle Emanuelin kuoltua vuonna 1773 hallitsijaksi tuli hänen poikansa Viktor Amadeus III.
Atomikallo
Atomikallo on superroisto DC Comicsin universumissa. Atomikallosta on ollut kaksi eri versiota. Atomikallo on tullut tunnetuksi Teräsmiehen vastustajana.
Albert Michaels
Albert Michaels oli loistava, mutta aidosti epäystävällinen tiedemies-hallinnoija S.T.A.R. Laboratoriossa, jolla oli harvinainen hermoston häiriö, joka oikosulki hänen aivojensa sähköimpulssit aiheuttaen kivuliaita ja hallitsemattomia kohtauksia. Kun hän ei löytänyt parannuskeinoa, hän otti salaa yhteyttä SKULL-rikollisjärjestöön, ja he istuttivat hänelle radium-käyttöisen laitteen, joka oli suunniteltu valjastamaan hänen hermohäiriönsä tappaviksi atomi "aivoräjäytyksiksi" vastineeksi siitä, että hänestä tuli heidän agenttinsa. Näitä henkisiä räjähdyksiä oli kuitenkin vaikea hallita, ja ne vain pahensivat hänen tilaansa. Hän syytti tilanteesta Teräsmiestä sen jälkeen, kun Teräsmies vangitsi ainoat SKULL-tutkijat, jotka olisivat voineet parantaa hänet. Kostoa vannoen ilkeä nero puki ylleen erottuvan keltaisen ja vihreän pukunsa visiirillä varustetun kallonpäällisen naamion kanssa, kutsui itseään Atomikalloksi, ja lopulta hänestä tuli organisaation johtaja, joka lensi ympäriinsä tyylikkäässä kallonmuotoisessa ilmatyynyaluksessa, jonka hän oli suunnitellut apunaan hänen vastaavasti pukeutunut rakastaja Felicia, joka oli pantteri, jonka hän oli keinotekoisesti kehittänyt ihmismuodoksi.
Joseph Martin
Oppilas Joseph Martin oli rutiinitarkastuksessa S.T.A.R. Laboratoriossa kun häneen iski voimakas säde Dominatorsin geenipommista, joka antoi hänelle yliluonnolliset voimat ja sai hänen ihonsa muuttumaan näkymättömäksi. Myöhemmin kun joukko rikollisia hyökkäsi hänen kimppuunsa hän sai iskun päähänsä ja hän otti "Atomikallon" puvun joka oli sankari vanhasta elokuvasta. Hän sai myös valtavan annoksen säteilyä mutta myöhemmin hän keksi tavan muuttaa sen energiasäteiksi. Hän taisteli Teräsmistä vastaan koska hän luuli että hän oli elokuvan roisto ja Lois Lanen johon hän rakastui.
Hän myöhemmin menetti osan voimistaan demoni Neronille. Joseph yritti toimia jäljellä olevilla voimillaan supersankarina mutta ilmaantui enemmän rikollisena.
Víctor Sánchez
Sánchez edusti juniorina Europaa ja Barcelonaa, joista jälkimmäisessä hän aloitti myös ammattilaisuransa. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Copa del Reyn ottelussa Alcoyanoa vastaan 2. tammikuuta 2008. Hänet lainattiin kaudeksi 2009–2010 Xereziin ja kaudeksi 2010–2011 Getafeen. Jälkimmäisen lainan päätyttyä hän purki sopimuksensa Barcelonan kanssa ja siirtyi sveitsiläisseura Neuchâtel Xamaxiin.
Aya Sameshima
Aya Sameshima (, s. 16. kesäkuuta 1987) on japanilainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaassaan INAC Kobe Leonessa -seuraa. Hän on aiemmin pelannut myös Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Sameshima on pelannut Japanin naisten maajoukkueessa 113 maaottelua maaliskuusta 2008 alkaen ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 2011 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi täyden ajan jokaisessa kuudessa ottelussa. Lontoon 2012 kesäolympialaisissa hän saavutti hopeaa pelattuaan viidessä Japanin kuudesta ottelusta. MM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa pelaten avauskokoonpanossa Japanin ensimmäistä ottelua lukuun ottamatta ja teki Japanin ensimmäisen maalin 2–1-voittoon päättyneessä alkulohko-ottelussa Kamerunia vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Japanin kaikki neljä ottelua alusta loppuun.
Siviilityönään Sameshima on ollut sihteerinä Fukushiman ydinvoimalassa, jossa tapahtui mittava onnettomuus maaliskuussa 2011 maanjäristyksen seurauksena. Ennen siirtymistään pelaamaan Yhdysvaltoihin hän edusti Tepco Mareeze -seuraa, jonka omistaa sama yhtiö kuin Fukushiman ydinvoimalan.
American Le Mans Series -kausi 2000
American Le Mans Series -kausi 2000 oli IMSA:n American Le Mans Series -sarjan toinen kausi. Kaudella ajettiin Le Mans Prototype- ja Gran Turismo -urheiluautoilla, ja autot oli jaettu luokkiin LMP, GTS ja GT. Kausi alkoi 18. maaliskuuta 2000 ja loppui 12 kilpailun jälkeen 31. joulukuuta 2000.
Kausi 2000 oli ainoa kausi, jolloin ALMS-kilpailuja ajettiin Pohjois-Amerikan ulkopuolella: kaksi kilpailua ajettiin Euroopassa ja yksi Australiassa. Nämä kilpailut auttoivat European Le Mans Series -sarjan kehittelyssä, vaikkakin sarjaa ajettiin vain hetken aikaa.
Kilpailujen voittajat
Yleiskilpailun voittaja lihavoituna.
Tallien mestaruus
Pisteitä jaettiin sijoitusten mukaan seuraavasti:
Poikkeuksina olivat Sebringin 12 tunnin ajo, Nürburgringin 1000 km ajo, Petit Le Mans ja Race of a Thousand Years, joissa pisteet jaettiin seuraavasti:
Loppupisteisiin laskettiin kauden 12 kilpailusta 10 parasta sijoitusta. Pisteet, jotka saavutettiin mutta joita ei laskettu loppupisteisiin, on luettelossa kursivoitu.
Autot, jotka eivät onnistuneet suorittamaan 70 % voittajan ajamasta matkasta, eivät saaneet pisteitä. Tallit saavuttivat pisteitä vain korkeimmin sijoittuneesta autostaan.
Yukari Kinga
Yukari Kinga (, s. 2. toukokuuta 1984) on japanilainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa sarjassa INAC Kobe Leonessa -seuraa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Kinga on pelannut Japanin naisten maajoukkueessa 97 maaottelua maaliskuusta 2005 alkaen ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 2011 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi täyden ajan kaikissa kuudessa ottelussa. Lontoon 2012 kesäolympialaisissa hän saavutti hopeaa ja pelasi kaikki Japanin ottelut alusta loppuun. Kanadan MM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa mutta pelasi vain yhden alkulohko-ottelun. Hän kuului Japanin joukkueeseen lisäksi vuoden 2008 kesäolympialaisissa sekä vuoden 2007 MM-kilpailuissa.
Eurooppalaisista seuroista Kinga on edustanut englantilaista Arsenalia.
Kai Pöntinen
Kai Pöntinen (s. 1. toukokuuta 1963 Lapua) on yrittäjä, maakuntaneuvos ja kokoomuslainen kunnallispoliitikko, koulutukseltaan merkonomi.
Gustav Schuft
Gustav Schuft (16. kesäkuuta 1876 – 8. helmikuuta 1948) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa Ateenan olympialaisissa 1896. Schuft osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, muttei voittanut niissä mitaleja.
Kai Pöntinen
Pöntinen on istunut Lapuan kaupunginvaltuustossa vuodesta 1993 lähtien, valtuuston varapuheenjohtajana vuodesta 2001 ja valtuuston puheenjohtajana vuodesta 2013. Vuonna 2021 Pöntinen valittiin Lapuan kaupunginhallituksen puheenjohtajaksi. Hänet valittiin Etelä-Pohjanmaan liiton hallituksen varapuheenjohtajaksi vuonna 2008 ja valtuuston puheenjohtajaksi vuonna 2013 ja 2017. Vuonna 2021 hänet valittiin maakuntahallituksen puheenjohtajaksi. Ensimmäisissä aluevaaleissa 2022 Pöntinen valittiin aluevaltuustoon ja aluehallitukseen. Vuoden 2009 eurovaaleissa Pöntinen julkaisi muun muassa Helsingin Sanomien etusivulla vaalimainoksia, joiden jatkamisen Kokoomus kielsi. Pöntinen sai vaaleissa 17 240 ääntä.
Eduskuntavaaleissa 2011 Pöntinen sai 2 679 ääntä ja sitä myöten toisen varakansanedustajan paikan. Seuraavissa eduskuntavaaleissa vuonna 2015 Pöntisen äänisaaliiksi jäi 987 ääntä, eikä hän tullut valituksi eduskuntaan.
Hän on paikallisradiotoiminnan (Simpsiö 96,9 ja Radio Seinäjoki) sekä digi-TV-toiminnan (Harju & Pöntinen) uranuurtaja. Suomen Radioiden Liitto palkitsi Pöntisen vuoden musiikkipäällikkö -palkinnolla vuonna 1999.
Pöntinen on ollut perustamassa yhtiökumppaninsa Olli Lahdensuon kanssa Lapualle muun muassa Lapuan liikettä esittelevää museota ja aiheeseen liittyvää verkkokauppaa. Yrittäjät ovat perustaneet vuonna 2008 Latomerilaivat-nimisen laivayhtiön, jonka alus m/s Koivunlehti purjehtii Lapuanjoessa. Vuonna 2012 he rakensivat Lapualle maauimala/kesäuimala Epop Parkin.
Syksyllä 2014 konservatiivisena tunnettu Pöntinen kohautti ilmoittamalla kantansa niin sanotusta sukupuolineutraalista avioliitosta muuttuneen myötämieliseksi. Hän ilmoitti asiasta Facebook-profiilissaan vain muutamia päiviä ennen eduskunnan äänestystä asiassa.
Mamman Vatsa
Mamman Jiya Vatsa (3. joulukuuta 1940 – 5. maaliskuuta 1986) oli nigerialainen poliitikko, sotilasarvoltaan kenraalimajuri. Hän toimi maataan hallinneen sotilasneuvoston jäsenenä ja liittovaltion pääkaupungin (Abujan) asiain ministerinä. Kenraalimajuri Ibrahim Babangidan johtama hallitus teloitutti hänet syytettynä sekaantumisesta vallankaappaushankkeeseen.
Mamman Vatsa oli myös lahjakas runoilija ja kirjailija. Häneltä on julkaistu kahdeksan aikuisten- ja yksitoista lastenrunokokoelmaa. Hän käsitteli teoksissaan tavallisten ihmisten elämää esimerkiksi pidgin-kielisessä kokoelmassaan Tori for geti bow leg (1981), hausankielisessä kulttuurillisessa kuvakirjassaan Bikin Suna ja kuvitetussa tarinakirjassaan Stinger the Scorpion (1979). Vatsa edisti ja tuki taiteita maassaan muun muassa järjestämällä kirjoittamistyöryhmiä sotilastovereilleen ja näiden lapsille, ja sai heidän teoksiaan julkaistuiksi. Hän myös avusti Children's Literature Association of Nigeriaa (Nigerian lastenkirjallisuusyhdistys) lahjoituksin, rakennutti Association of Nigerian Authorsille (Nigerian kirjailijayhdistys) kirjailijakylän ja isännöi sen vuosittaisia konferensseja.
Edvard Eriksen
Edvard Eriksen (10. maaliskuuta 1876 – 12. tammikuuta 1959) oli tanskalais-islantilainen kuvanveistäjä. Hänen veistoksistaan on tunnettu erityisesti Pieni merenneito. Hän asui Frederiksbergissä.
Hän opiskeli Kunstakademietissa 1895–1899. Vuonna 1902 hänen teoksensa oli näyttelyssä Charlottenborgissa. Hänen läpimurtonsa tapahtui viisi vuotta myöhemmin teoksella Haabet ('toivo'), josta hänelle myönnettiin akatemian vuosimitali ja jonka Valtion taidemuseo osti. Vuonna 1908 hänelle myönnettiin kunniaprofessuuri Carraran taideakatemiassa Italiassa.
Pienen merenneidon lisäksi hän on veistänyt Kristian X:n ja kuningatar Louisen marmorisen hautamuistomerkin Roskilden tuomiokirkkoon. Hän on koristanut myös Ny Carlsberg Glyptotekin julkisivut kymmenellä hiekkakivisellä reliefillä, jotka esittävät taiteita ja tieteitä.
Vuonna 1930 hänet nimitettiin konservaattoriksi Thorvaldsenin museoon. Hänelle myönnettiin 1932 Dannebrogin ritarikunnan kunniamerkki.
Ingelstorpin kirkko
Ingelstorpin kirkko on kirkkorakennus Ystadin kunnassa, Ruotsin Skånen läänissä. Kirkon suunnittelusta ja rakentamisesta on vastannut rakennusmestari N. Andersson. Toisen lähteen mukaan suunnittelija olisi arkkitehti Albert Törnqvist. Nykyinen kirkko on vuodelta 1874, mutta paikalla on sijainnut kirkkorakennus myös aiemmin. Vanhan kirkon purkamisen yhteydessä omaiset veivät hautakivet pois, ja kiviä on edelleen jäljellä monissa paikoissa Ingelstorpin kylässä.
Aiheesta muualla
55.43583°N, 14.03583°W
Soveltavan kielentutkimuksen keskus
thumb|SOLKI on sijainnut aikaisemmin Seminaarinmäellä ylioppilastalossa.
Soveltavan kielentutkimuksen keskus (SOLKI) on yksi Jyväskylän yliopiston humanistisen tiedekunnan kuudesta laitoksesta. Laitosta johtaa professori Ari Huhta. SOLKIn johtajana on aikaisemmin toiminut professori Tarja Nikula-Jäntti.
Tutkimus
Soveltavan kielentutkimuksen keskuksen tavoitteena on kehittää kielikoulutusta laaja-alaisesti. Tutkimuksen painoaloja ovat kielitaidon arviointi, kielitaidon kehittyminen erilaisissa konteksteissa ja toimintayhteisöissä sekä kielikoulutuspolitiikka. Tutkimus ennakoi ja ottaa huomioon yhteiskunnalliset tarpeet ja kysymykset. Tutkimusta yhdistää käsitys kielestä sosiaalisena ja vuorovaikutuksellisena, identiteettejä ja kulttuuria rakentavana ilmiönä.
Tutkimushankkeille on tyypillistä monitieteinen, soveltava tutkimusote, joka yhdistää esim. kielentutkimuksen, sosiologian, koulutustutkimuksen ja kasvatustieteen näkökulmia. Kiinnostuksen kohteena ovat muuttuvan yhteiskunnan vaikutukset kielikoulutukseen.
Sitruunakardinaalit
Sitruunakardinaalit (Caryothraustes) on kardinaalien heimoon kuuluva lintusuku. Siihen kuuluu neljä lajia, jotka elävät Etelä- ja Väli-Amerikassa:
Soveltavan kielentutkimuksen keskus
Jatko-opiskelu SOLKI:ssa
Soveltavan kielentutkimuksen keskuksessa on mahdollista suorittaa filosofian tohtorin ja lisensiaatin tutkinto pääaineena soveltava kielitiede. Soveltava kielentutkimus on monitieteistä luonteeltaan ja jatko-opinnot sopivat niin kieliä ja kielitieteitä opiskelleille kuin kielestä kiinnostuneille kasvatus- tai yhteiskunnallisten alojen opiskelijoille.
Kari Sajavaara -palkinto
Soveltavan kielentutkimuksen keskus ja Kielikoulutuspolitiikan verkosto jakavat vuosittain professori Kari Sajavaaran rahaston palkintoa tunnustuksena ansiokkaasta tutkimuksesta ja yhteiskunnallisesti vaikuttavasta työstä soveltavan kielentutkimuksen alalla. Tunnustuspalkinto jaetaan vuosittain tammikuussa Kari Sajavaaran muistoluentotilaisuuden yhteydessä Jyväskylässä.
Erkulla
Erkulla on eheä torppakokonaisuus Espoonkartanon kaupunginosassa läntisimmässä Espoossa noin kilometrin Loojärvestä itään. Se sijaitsee maisemallisesti tärkeällä paikalla Träskbyn viljelysalueen pohjoislaidalla Mankinjoen laaksossa.
Erkullan paikalla oli torppa jo vuoden 1750 kartassa, se kuului Espoon kartanolle läheisten Tunfallin ja Norrkullan tavoin. Erkullan pitkänurkkaisen hirsisen torpparakennuksen päätyyn on merkitty vuosiluku 1800, jota pidetään sen rakennusvuotena. Taloa on tosin saatettu myös jatkaa myöhemmin. Talon vieressä on hirsinen luhtiaitta ja liiteri, jonka erikoisuutena ovat luonnonkivestä tehdyt päädyt.
Kolu
Kolu voi tarkoittaa seuraavia:
Paronen
Paronen on kaivos ja suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Gunnar Nielsen
Niels Gunnar Nielsen  (25. maaliskuuta 1928 Kööpenhamina – 29. toukokuuta 1985 Kööpenhamina) oli tanskalainen juoksija, jonka päämatkat olivat 800 metriä ja 1 500 metriä.
Nielsen saavutti Helsingin 1952 olympialaisissa neljännen sijan 800 metrin juoksussa ajalla 1.49,7. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sai Roger Bannisterin voittamassa 1 500 metrin juoksussa hopeaa ajalla 3.44,4. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä kymmenenneksi. 800 metrillä hän voitti alkueränsä, muttei jatkanut kilpailua.
Tim Harden
Tim Harden (s. 27. tammikuuta 1974) on yhdysvaltalainen entinen pikajuoksija joka juoksi pääsääntöisesti 100 metrin juoksussa. Hänen paras saavutuksensa on hopeamitali Atlantan kesäolympialaisissa 1996, jonka hän voitti 4x100 metrin viestijuoksussa yhdessä joukkuetovereidensa Jon Drummondin, Michael Marshin ja Dennis Mitchellin kanssa. Harden on juossut 60 metriä aikaan 6,43 sekuntia, jolla hän on kaikkien aikojen tilastossa sijalla 3.
Porst
Photo Porst on saksalainen valokuvausalan kauppaketju. Alun perin se oli vuosina 1919–2002 toiminut valokuvausalan tukku- ja vähittäiskauppayritys, jonka Porst-merkkisiä valokuva- ja kaitafilmikameroita, filmejä, projektoreita ym. valokuvaustarvikkeita ja kiikareita myytiin Suomessakin ainakin 1960-luvulta 1980-luvulle. Kuluttajille ja harrastajille suunnatut tuotteet olivat muiden valmistajien tekemiä ja Porstin omille kaupan merkeille uudelleenbrändättyjä; kameroiden toimittajia olivat Cosina, Chinon, Mamiya ja Pentacon. Esimerkiksi Porst Compact Reflex OS oli Cosinan valmistama ja käytännössä sama kuin Cosina CS-1. Porst-merkin lisäksi yritys myi kameroita merkeillä Hapo ja Carena.
Yrityksen perustajan Hanns Porstin poika Hannsheinz Porst tuli tunnetuksi marxistina, jota syytettiin vakoilusta Itä-Saksan hyväksi ja joka vuonna 1972 lahjoitti perimänsä yritysryhmän työntekijöilleen.
Vuosien 1972–1973 paikkeilla Porstin perheyrityksistä merkittävin, Photo Porst, oli Länsi-Saksan neljänneksi suurin valokuvausalan yritys, jolla oli maassa 86 omaa myymälää ja lisäksi 471 muun valokuvausliikkeen jakeluverkko. Photo Porst oli myös merkittävä valokuvausalan postimyyntiyritys. Yritysryhmän muut yritykset olivat värikuvalaboratorio Eurocop, tietokonepalveluja tuottanut Exdata sekä paikallisille sanomalehdille 21 miljoonan yhteispainoksena neliväripainettua viikkoliitettä tuottanut kustantamo. Konserni työllisti lähes 1 500 ihmistä, joista kaikista tuli lokakuussa 1972 yrityksen omistajia.
Suomessa Porst- ja Carena-valokuvaustuotteita markkinoi aikoinaan Instrumentarium.
Emily Loizeau
Loizeau on opiskellut lapsena klassista musiikkia, mutta päätti vasta myöhemmin tehdä laulamisesta itselleen uran. Hän on soittanut pianoa 5-vuotiaasta.
Ketoukonsieni
Ketoukonsieni (Lepiota oreadiformis) on pikku-ukonsieniin kuuluva kellomainen ja okranvärinen sienilaji. Sen heltat ovat valkoiset. Jalka on vaaleankeltainen ja siinä on heikko rengas. Ketoukonsieni kasvaa kedoilla ja tienvarsilla. Se on Suomessa melko harvinainen.
Porst
Historiaa
Vuonna 1896 syntynyt Hanns Porst innostui valokuvauksesta jo nuorena ja osti lehtipoikana ansaitsemillaan rahoilla kameran. Pian hän jo kuvasi erilaisia tilaisuuksia ja myi ottamiaan kuvia. Ensimmäisestä maailmansodasta palattuaan Porst toimi kaupunginkirjurina, kunnes avasi Photo Haus Porst -nimisen liikkeen, joka muutti vuonna 1922 Nürnbergin keskustorin laitaan. Vuonna 1924 yritys julkaisi ensimmäisen postimyyntiluettelonsa, minkä lisäksi yritys järjesti valokuvauskursseja. Vuoteen 1929 mennessä Porstilla oli jo parisataa työntekijää ja se kutsui itseään Saksan suurimmaksi valokuvausalan liikkeeksi. Vuonna 1932 siitä tuli maailman suurin alallaan.
Hanns Porst menestyi varsin hyvin myös toisen maailmansodan aikana ja kuului Hitlerin kannattajiin. Sodan lopulla yrityksen toimitilat kuitenkin tuhoutuivat pommituksissa, ja Hanns Porst aloitti toiminnan uudelleen turvanaan pommituksissa säilynyt yli sadan tuhannen postimyyntiasiakkaan osoiterekisteri. 1950-luvun lopulla Porstin markkinaosuus Saksan valokuvakameramyynnistä oli noin viidennes.