cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taatila
Taatila-nimisiä henkilöitä:
Atlant, kodinkonetehdas
Atlant, kodinkonetehdas, valkovenäjäksi Атлант, on valkovenäläinen kodintekniikkaa valmistava yritys joka valmistaa kodinkoneita omalla brändillään. Yrityksen pääkonttori on Minskissä, Valko-Venäjällä.
Tehdas perustettiin vuonna 1959 kun oli käynyt seväksi, että Neuvostoliitto tarvitsee kotimaisen jääkaappitehtaan. Ensimmäinen jääkaappi valmistui tehtaassa vuonna 1962. Tehdasta laajennettiin ja sen valmistama miljoonas jääkaappi valmistui vuonna 1971. Tuolloin jääkaappien tavaramerkkinä oli Minsk.
Heikki Turunen (muotoilija)
Heikki Juhani Turunen (s. 12. kesäkuuta 1937 Joutseno) on suomalainen muotoilija, joka teki 38 vuoden uran valaisinten suunnittelijana Ornossa.
Turunen pääsi Stockmann-Ornon piirustuskonttorille töihin heti valmistuttuaan Taideteollisen oppilaitoksen metalliosastolta 1963. Hän työskenteli aluksi pääsuunnittelija Lisa Johansson-Papen avustajana mutta alkoi jo pian kehittää omia valaisinmalleja, aluksi lähinnä kodinvalaisimia ja mittatilaustöitä.
Heikki Turusen palkittuja valaisinmalleja ovat muun muassa Reflex, Efekti, Laajapintavalaisin 5300 ja Salonki-sarja. Vuonna 1993 hänen Avanti-valaisimensa valittiin Ranskan presidentin virka-asuntoon Élysée-palatsiin. Hänen fyysisesti suurimmat työnsä ovat halkaisijaltaan kuusi- ja kahdeksanmetriset kattokruunut neuvostoliittolaisiin hotelleihin 1970-luvulla. Suurelle yleisölle tutuimpia Turusen valaisimia lienee akryylimuovista valmistettu sienenmuotoinen La Boheme -pöytävalaisin. Muita Heikki Turusen suunnittelemia valaisimia ovat 1970–1980-lukujen Isokaari, Natalie, Senior ja Valio sekä vuoden 1991 seinävalaisin Band.
Teppo Paulasto
Teppo Paulasto (s. 1968) on suomalainen kirjailija. Hänen ammattinsa on psykiatrinen sairaanhoitaja. Paulaston tuotantoon kuuluu sekä runoutta että proosaa. Hän on voittanut Pirkanmaan kirjoituskilpailun runosarjan I palkinnon vuonna 2008 ja III vuonna 2012. Hänen novellinsa Pöytään isketty puukko on ilmestynyt antologiassa vuonna 2010.
Paulaston esikoisromaani Kolvi ilmestyi vuonna 2014. Se kuvaa psykiatrisen sairaalan suljetun osaston arkea, siellä tehtävän hoitotyön raskautta.
Lummelampi (Jyväskylä)
Lummelampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Haukkalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 11 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee Karhuvuoren länsipuolella olevassa painaumassa, jonne on muodostunut myös pieni Lummesuo. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Se on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuus on 0,28 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys on 7,7 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven pohjoispäässä. Lammen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen pohjoispuolella sijaitsee asuinalue ja rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 16685.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Syväojan valuma-alueeseen (14.293) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,7 metriä mpy.
Antonino Orrù
Antonino Orrù (23. huhtikuuta 1928 Sinnai – 13. elokuuta 2022 ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1952 ja nimitettiin Ales-Terralban hiippakunnan piispaksi 9. huhtikuuta 1990. Konsekroinnin suoritti 13. toukokuuta Ottorino Pietro Alberti, jota avustivat Pier Giuliano Tiddia ja Tarcisio Pillolla.
Orrù jäi eläkkeelle 5. helmikuuta 2004.
Eduard Steinberg
Eduard Arkadjevitš Steinberg (3. maaliskuuta 1937 Moskova, Neuvostoliitto – 28. maaliskuuta 2012 Pariisi, Ranska ) oli venäläinen taidemaalari, filosofi ja toisinajattelija.
Steinbergin isä oli runoilija ja kirjailija Arkadi Steinberg. Steinbergillä oli asunto Tarusassa (Kalugan alue), jossa hän piti ensimmäisen näyttelynsä, ja Pariisissa. Hänellä oli vuodesta 1988 alkaen näyttelyjä ulkomailla.
Hän oli Venäjän taideakatemian jäsen ja sai kultamitalin ja Ystävyyden ritarikunnan mitalin. Steinbergin vaimo Galina Manevitš on venäläinen taidekriitikko, kirjailija ja esseisti.
Steinberg sairasti pitkään syöpää. Hänen vähän ennen kuolemaansa sanelema kirja ilmestyy lähiaikoina.
Ura
Steinberg piirsi uransa alussa elävää mallia ja maisemia ja siirtyi myöhemmin "metafyysisiin asetelmiin".
Arthur Gardiner Butler
thumb|250px|Arthur Gardiner Butler Arthur Gardiner Butler (27. kesäkuuta 1844 Beckenham, Kent - 28. toukokuuta 1925 Beckenham) oli englantilainen eläintieteilijä.
Eduard Steinberg
Ura
1960–1980-luvuilla Steinberg oli mukana neuvostoliittolaisten toisinajattelijoiden toiminnassa tukemassa taiteen ilmaisuvapauden ja ihmisoikeuksien vaatimusta.
Arthur Gardiner Butler
Butler työskenteli British Museumissa, missä hän luokitteli lintuja, hyönteisiä ja hämähäkkejä. Butler julkaisi useita teoksia ja lajiluetteloita.
Teoksia
Lepidoptera Exotica, or, Descriptions and illustrations of exotic lepidoptera (1869-1874)
Frederick William Frohawk
pienoiskuva|Frederick William Frohawk Frederick William Frohawk (16. heinäkuuta 1861 Brisley Hall, East Dereham, Norfolk – 10. joulukuuta 1946) oli englantilainen eläinmaalari ja perhostutkija.
Frohawk kiinnostui jo lapsena luonnosta ja piirtämisestä. 20-vuotiaana hän sai kuvittamistoimeksiannon The Field-aikakausjulkaisulta, jonka luontotoimittaja hänestä myöhemmin tuli. Hän teki töitä Natural History Museumille, ja kuvitti useita kirjoja, muun muassa Aves Hawaiienses: The Birds of the Sandwich Islands (1890–1899) ja British Birds’ Eggs: a handbook of British oölogy, yhdessä Arthur Gardiner Butlerin kanssa (1886).
Frohawk julkaisi päiväperhosista kolme teosta: Natural History of British Butterflies (1914), The Complete Book of British Butterflies (1934) ja Varieties of British Butterflies (1938).
Frohawk kuvaili ensimmäisenä laysaninhuitin (Porzana palmeri), joka sittemmin on kuollut sukupuuttoon.
Dailekhin piirikunta
Dailekhin piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskilännen kehitysalueen Bherin vyöhykkeellä.
Dailekhin piirikunta rajautuu idässä Jajarkotin, etelässä Surkhetin, lännessä Achhamin ja pohjoisessa Kalikotin piirikuntaan.,
Vuonna 2011 Dailekhin piirikunnan väkiluku oli 261 770 (225 201 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 502 neliökilometriä ja väestötiheys 174 as./km2. Vuonna 2011 piirikunnassa oli vain yksi kaupunki, Narayan (21 110 as), joka toimi myös piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Narayanin keskustaajamasta käytetään joissain yhteyksissä nimitystä DailekhBazaar. Toukokuussa 2014 piirikuntaan muodostettiin hallinnollisesti kaupunki nimeltä Dullu yhdistämällä aiempaan Dullun kyläsuunnittelukomitean alueeseen (4 178 as., 2011) muita kyläkomiteoita.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä osaksi Nepalin Keskilännen kumpuvyöhykettä. Tarkemmassa kasvillisuusvyöhykejaottelussa piirikunnan monimuotoisuus paljastuu: 16,7 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 64,5 % subtrooppiseen, 16,1 % lauhkeaan, 2,3 % subalpiiniseen, 0,0 % (eli hieman) alpiiniseen kasvillisuusvyöhykkeeseen ja 0,5 % vesistöihin kuuluvaksi.
Ralf Boxberg
Synnynnäisestä sydänviasta kärsinyt Boxberg menehtyi sairauskohtaukseen kesäkuussa 1963. Hän oli aiemmin samana päivänä pelannut Suomensarjan ottelussa Turun Pallokerhoa vastaan ja törmännyt vastustajan maalivahtiin. Lääkäreiden mukaan sillä ei kuitenkaan ollut tekemistä Boxbergin kuoleman kanssa.
Juho Saloheimo
Juho Ilmari Saloheimo, sukunimi vuoteen 1906 Berner (7. toukokuuta 1882 Ilomantsi − 9. tammikuuta 1953 Mäntyharju) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Saloheimon vanhemmat olivat filosofian kandidaatti, Möhkön ruukin tehtaanisännöitsijä Akseli Berner (Saloheimo) (1853−1931) ja tämän ensimmäinen puoliso Hilma Maria Riikonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Viipurin reaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1904. Saloheimo sai varatuomarin arvon 1907.
Saloheimo oli oikeusneuvosmiehenä Joensuussa 1908−1913, Savonlinnan hiippakunnan tuomiokapitulin notaarina 1913−1914 ja sihteerinä 1914−1925, Oulun tuomiokunnan tuomarina 1925−1932 ja korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1932−1935 sekä Tyrvään tuomiokunnan tuomarina 1935−1947. Saloheimo oli kirkolliskokouksen jäsenenä 1913−1943 ja laajennetun piispainkokouksen jäsenenä 1944−1948.
Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat
Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat oli entisen Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat. Se oli osa Kansanarmeijaa. Se perustettiin vuonna 1956 vastapainoksi Saksan liittotasavallan merivoimille.
Historia
thumb|250px|Volksmarinen laivastoparaati Rostockissa 1979 Neuvostoliiton valvonnassa ollut Saksan itäinen osa julistautui 7. lokakuuta 1949 Saksan demokraattiseksi tasavallaksi. Neuvostoliiton valvontakomission korvannut sotilasneuvonantajan organisaatio ryhtyi uudelleenaseistamaan maata. Organisaatio muun muassa tuki helmikuussa 1950 DDR:n sisäasiainministeriön alaisen Hauptverwaltung Seepolizein perustamisessa, jonka ensimmäinen laivue muodostettiin toukokuussa tanskalaisesta kalastuksenvalvontaan suunnitellusta Hvidbjörnenistä, kuudesta R-veneestä ja mahdollisesti muutamasta Neuvostoliiton palauttamasta Flugsicherungsbootesta. Saksan kommunistit olivat suunnitelleet varsinaisen laivaston muodostamista ja sille oli tilattu ensimmäiset alukset jo 1. maaliskuuta 1949.
1. heinäkuuta 1952 uudelleennimettiin Volkspolizei-See:ksi. Kun Saksan demokraattinen tasavalta perusti Kansanarmeijan 1. maaliskuuta 1956 Kansanpoliisin merellisestä osasta muodostettiin Verwaltung Seestreitkräfte der NVA, jonka vahvuus oli 10 000 miestä.
Marraskuussa 1960 Kansanarmeijan merijoukot nimettiin virallisesti Kansanlaivastoksi (Volksmarine). Seuraavina vuosina laivasto vastaanotti lukuisia sota-aluksia, joista suurin osa oli kotimaassa rakennettuja. Ainoastaan rannikkopuolustusalukset ja jotkin torpedoveneet olivat hankittu Neuvostoliitosta, kuten myös kaikki helikopterit. Lisäksi Puolasta hankittiin joitakin apualuksia.
Laivaston upseereista amiraali Theodor Hoffmann toimi vuosina 1987–1989 laivaston komentajana ja marraskuusta 1989 huhtikuuhun 1990 Saksan demokraattisen tasavallan toiseksi viimeisenä puolustusministerinä Heinz Kesslerin jälkeen.
Materiaalin kohtalo
Itäsaksalaisista sota-aluksista päätyi maan olemassaolon lakattua yhteensä 39 Indonesian laivastolle. Indonesia maksoi aluksista yhteensä 468 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, sekä 800 miljoonaa dollaria niiden uudistamisesta.
Projekti 602:een kuuluva vuonna 1985 käyttöön otettu elektronisen viestinnän tiedustelualus Jasmund myytiin vuonna 1992 käyttöön Espanjan laivastoon, missä se sai nimen Alerta ja tunnisteen A-111. Alus on edelleen käytössä.
Esko Tommola
thumb|Esko Tommola (vas.) haastattelemassa [[Armi Kuusela|Armi ja Gil Hilariota vuonna 1959.]] Esko Tommola (3. elokuuta 1930 Kotka – 7. huhtikuuta 2008 Kotka) oli Yleisradion Tukholman-kirjeenvaihtaja 1960-luvulla ja sen jälkeen MTV3:n Kymmenen Uutisten uutistenlukija ja New Yorkin -kirjeenvaihtaja. Hän luki Leena Kaskelan kanssa Kymmenen Uutisia vuosina 1981–1995. Esko Tommola oli myös MTV:n uutistoiminnan perustajajoukkoa.
Tommola aloitti toimittajauransa paikallislehdessä Kymenlaaksossa ja nousi 1960-luvulla Yleisradion kautta tunnetuksi televisiokasvoksi. Tätä ennen hän oli Saksassa radioyhtiö Sender Freies Berlinin ja sanomalehti Berliner Morgenpostin palveluksessa. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, ensimmäisen ruotsinsuomalaisista Suomalaisia Ruotsissa vuodelta 1969 ja toisen Uuden maan rakentajat – New Yorkin suomalaisten tarina vuodelta 1988.
Tommola oli kotoisin Kotkasta, jonne hän palasi vuonna 2001. Hän asui sitä ennen 1990–2001 Helsingissä.
Viestintäalan yrittäjänä Tommola toimi vuosina 1998–2004 yritysten, yhteisöjen, kuntien ja yksityisten ihmisten kouluttajana. Eläkepäivillään hän myös kirjoitti lehtiin kotiseuduistaan. Tommolan poika Mika työskentelee Kymmenen uutisten kevennystoimittajana.
Tommola kuoli 7. huhtikuuta 2008 Kotkassa pitkäaikaiseen sairauteen.
Nikolai Nosov
thumb|250px|Nikolai Nosovin lastenkirjojen sankari Tietämätön venäläisessä postimerkissä. Nikolai Nikolajevitš Nosov (23. marraskuuta (J: 10. marraskuuta) 1908 Kiova – 26. heinäkuuta 1976 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija.
Nikolai Nosov syntyi näyttelijäperheeseen. Hän opiskeli Kiovan taideinstituutissa ja valmistui Moskovan elokuvainstituutista. Vuosina 1932–1951 hän työskenteli animaatio- ja opetuselokuvien ohjaajana. Vuodesta 1938 lähtien hän kirjoitti lapsille tarkoitettuja kertomuksia.
Nosovin ensimmäinen kertomuskokoelma Tuk-tuk-tuk! (”Kop-kop-kop!”) ilmestyi vuonna 1945. Sitä seurasivat kirjat ”Hauskoja kertomuksia” (Vesjolyje rasskazy, 1947), ”Iloinen pikku perhe” (Vesjolaja semeika, 1949) ja ”Kolja Sinitsynin päiväkirja” (Dnevnik Koli Sinitsyna, 1950). Pienoisromaani ”Viktor Malejev koulussa ja kotona” (Vitja Malejev v škole i doma, 1951) sai Stalin-palkinnon vuonna 1952. Teosten sankari on yleensä 11–12-vuotias poika. Ne ovat täynnä toimintaa ja hauskoja tilanteita.
Vuonna 1954 ilmestynyt ”Tietämättömän ja hänen kumppaniensa seikkailut” (Prikljutšenija Neznaiki i jego druzei) kertoo satukaupungissa asuvista pienistä mielikuvitusolennoista. Sen jatko-osia ovat Neznaika v solnetšnom gorode (”Tietämätön aurinkokaupungissa”, 1958) ja Neznaika na Lune (”Tietämätön kuussa”, 1965). Suosittu trilogia sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon vuonna 1969.
Nosov on laatinut kertomuksiensa pohjalta lukuisia lastennäytelmiä. Niistä on tehty myös elokuvia. Kirjailijan muistelmateos Taina na dne kolodtsa (”Salaisuus kaivon pohjalla”) ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen.
Abenakit
Historia
thumb|200px|vasen|Abenakipariskunta 1700-luvulta. Alun perin abenakit asuttivat nykyisen Mainen, Vermontin ja New Hampshiren alueita. He elivät pääasiassa maissin viljelyksellä ja talvisin hirven metsästyksellä. Talvella harjoitettiin kalastusta sekä makeissa että suolaisissa vesissä. Ennen eurooppalaisten tuloa heitä oli arviolta noin 12 000. Abenakit olivat jakaantuneet itäisiin ja läntisiin heimoihin, joista tärkeimmät lännessä olivat nimeltään missiquoit ja sokokit, idässä pagwacketit, arosaguntacookit, kemebecit ja penobscotit. Heimot olivat liitossa keskenään alun perin irokeesien uhan takia.
1600-luvun alussa abenakit sotivat pawtucketeja sekä mi'kmaqeja vastaan. 1660–1670-luvuilla alkoivat irokeesien hävitysretket abenakien alueelle ja osa heistä muutti Kanadaan ja Suurien järvien suuntaan. Kanadassa olikin vuonna 1689 noin 600 abenakia, joista suuri osa oli St. Frances -joelle Québeciin muuttaneita sokokeja. Abenakit liittoutuivat ranskalaisten kanssa irokeeseja vastaan ja vuonna 1706 St. Frances -joelle perustettiin jesuiittojen lähetysasema. Abenaqkit taistelivat irokeesien ohella myös Isoa-Britanniaa vastaan. Ensimmäinen sota syttyi heidän auttaessaan pokanoketeja brittejä vastaan vuosina 1675–1678 käydyssä sodassa. Sodan aikana britit myivät orjaksi 900 New Hampshiressa asunutta sotaan osallistumatonta abenakia. 1600-luvulla etelästä virtasi pohjoiseen intiaaneja, joista osa sulautui abenakien heimoon. Abenakit sotivat brittejä vastaan uudestaan vuosina 1688–1699.
Seuraava sota brittejä vastaan alkoi 1702 ja päättyi 1712. Tällä kertaa abenakit taistelivat ranskalaisten kanssa. Sodan aikana suuri osa Mainen abenakeista kuoli. 1700-luvulla taisteltiin vielä brittejä vastaan vuosina 1721–1727, 1745–1748 ja 1754–1760. Näiden sotien aikana valtaosa abenakeista muutti Kanadaan samoille alueille, minne muuttoa oli ollut aikaisemminkin. Yhdysvaltojen vapaussodan aikana Yhdysvaltojen puolelle jääneet abenakit taistelivat amerikkalaisten puolella ja Kanadan abenakit brittien puolella.
Nykypäivä
thumb|Perinteinen abenakien puku. Suuri osa Kanadan abenakeista on osittain valkoisia ja he ovat pitkälti sulautuneet ympäröivään valtakulttuuriin. Yhdysvalloissa abenakien kulttuuri on säilynyt paremmin. Yhdysvalloissa abenakeja elää pääasiassa Mainen Oldtownin ympäristössä sekä Vermontin pohjoisosissa. Vain Mainen abenakeilla on virallinen intiaaniheimon status, mutta Vermontin abenakit ovat hakeneet samanlaista asemaa. Abenakeilla on yhdessä passamaquodien kanssa edustaja Mainen lainsäätäjäkunnassa.
Kulttuuri
Abenakien wigwamit olivat usein suorakaidepohjaisia ja niissä oli tynnyrin muotoiset katot. Itäiset abenakiheimot käyttivät myös pyramidin muotoisia majoja. Abenakeilla oli saunoja, jotka olivat yleensä pyöreäpohjaisia ja kupolin muotoisia. Ainakin läntiset abenakiheimot olivat järjestäytyneet patrineaalisiksi klaaneiksi. Heimopäälliköt valittiin kiinnittämättä huomiota hänen sukutaustaansa. Sodasta päätettiin heimokokouksessa, jossa myös naiset saattoivat esittää mielipiteitään.
Kivilampi (Parkano, Lamminkoski)
Kivilampi on Pirkanmaalla Parkanossa Lamminkoskella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Kivilampi on osa Kuivasjärven lähialuetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 800 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 12 hehtaaria. Se sijaitsee 12 kilometriä pohjoiseen Kuivasjärven eteläpuolella Välinevan suoalueen reunalla. Välinevan pohjoisosia reunustavat keidassuon kermit eikä sitä ole ojitettu ollenkaan lammen länsipuolelta. Itäpuolella on sen sijaan suoritettu tiheä ojitus. Lammella ei ole enää suoraa laskuojaa, vaan vedet suotuvat kaivettuihin ojiin itsekseen. Kivilammen eteläpuolella 650 metrin päässä sijaitsee toinen lampi Lokalampi ja kilometrin verran länteen sijaitsee Nivusjärvi. Rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. Lammen koillispäässä kohoaa kallioinen mäki, minne on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Myös järven pohjoispäässä on rantaan sijoitettu rakennus. Niille johtaa metsäautotiet valtatieltä 3 Lamminkoskelta.
Tarcisio Pillolla
Tarcisio Pillolla (11. heinäkuuta 1930 Pimentel – 16. kesäkuuta 2021 ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cagliarin arkkihiippakuntaan 4. heinäkuuta 1954 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Cartennaen titulaaripiispaksi 3. toukokuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni Canestri, jota avustivat Giuseppe Bonfigioli ja Pier Giuliano Tiddia.
Pillolla sai 3. heinäkuuta 1999 nimityksen Iglesiasin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 8. maaliskuuta 2007.
Volodymyr Tkatšenko
Volodymyr Petrovytš Tkatšenko (,, s. 20. syyskuuta 1957 Golovinka, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on ukrainalaistaustainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, joka edusti maajoukkuetasolla Neuvostoliittoa. Hänet on nimetty FIBA Hall of Fameen.
Miesten maajoukkuetasolla Tkatšenko edusti Neuvostoliittoa, jonka pelaajana hän voitti olympiapronssia Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980, maailmanmestaruuden Kolumbiassa 1982, kaksi MM-hopeaa , kolme Euroopan mestaruutta ja kaksi EM-hopeaa. Vuonna 1979 Tkatšenko palkittiin sekä Euroscar Awardilla että Mr. Europa -palkinnolla. Vuonna 2015 hänet nimettiin FIBA Hall of Fameen.
Mario Delpini
pienoiskuva|pysty|Mario Delpini Mario Delpini (s. 29. heinäkuuta 1951 Gallarate) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Milanon arkkihiippakuntaan Giovanni Umberto Colombo 7. kesäkuuta 1975. Hänet nimitettiin 13. heinäkuuta 2007 Milanon vihkipiispaksi sekä Stephaniacumin titulaaripiispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 23. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dionigi Tettamanzi, jota avustivat Francesco Coccopalmerio, Marco Ferrari, Renato Corti ja Giuseppe Betori.
NMDA-reseptori
N-metyyli-D-aspartaatti reseptorit eli NMDAR:ät ovat rakenteeltaan moninainen ryhmä ionotrooppisia eli ionokanaviin kuuluvia glutamaattireseptoreita (iGluR:iä), jotka aktivoituessaan päästävät lävitseen soluihin kationeja kuten Ca2+. Tyypillisten NMDAR:ien luonnollinen aktivoiva (agonistinen) ligandi on L-glutamaatti, jonka sitoutuminen reseptoriin avaa sen ionikanavan. NMDAR:ät vaativat myös aukeamiseen muista iGluR:istä poiketen D-seriinin tai L-glysiinin samanaikaisen sitoutumisen koagonistina ja solun depolarisaation, joka vapauttaa kanavaa normaalisti sulkevan Mg2+-ionin. NMDAR:t ovat heterotetrameerejä, eli ne koostuvat 4:stä alayksiköstä, joista osa on keskenään erilaisia. Muut iGluR:t ovat AMPA-reseptorit, kainaattireseptorit ja delta-reseptorit. pienoiskuva|360px|GluN2- eli N1/N2-tyyppinen NMDAR, joka on yksinkertaistamiseksi esitetty dimeerinä, vaikka NMDAR:t ovat tetrameerisiä. Solukalvon (membrane) polariteetti (+ ja - merkit) on esitetty ennen depolarisaatiota, eli ennen kanavan aukeamista. Keskushermostossa NMDAR:ät ovat keskeisessä roolissa sen kehittymisessä ja muotoutuvuudessa (plastisuudessa), sekä oppimisessa ja muistamisessa. NMDAR:iä on muuallakin, kuten munuaisissa, sydämessä ja luustossa, joissa ne säätelevät niiden eri toimintoja.
Monet NMDAR:ien agonistit ovat eksitotoksisia ja NMDAR:ien liikatoiminnan on tutkittu liittyvän eksitotoksisin mekanismein keskeisesti hermostoa rappeuttaviin sairauksiin kuten Alzheimerin ja Parkinsonin tautiin. Antagonisteista osa on tiettävästi hermosoluille myrkyllisiä ja voivat aiheuttaa Olneyn leesioita.
Rakenne
Ihmisten NMDAR:ät ovat heterotetrameerisiä proteiinikomplekseja eli ne koostuvat neljästä yhteen liittyneestä proteiinialayksiköstä, joista osa on keskenään erilaisia. Rakenteeltaan moninaiset NMDAR:ät koostuvat kahdesta GluN1-alayksiköstä ja kahdesta GluN2- tai GluN3-alayksiköstä – GluN1-3 jaetaan kukin vielä eri alaryhmiin (alaotsikot alla).
Kukin NMDAR:än muodostava alayksikkö jaetaan 4:ään osaan:
GluN1
GRIN1-geenin mRNA:n vaihtoehtoinen silmukointi voi ihmisillä johtaa 8:n eri GluN1-alayksikön muodostumiseen (taulukko). Geeni on kromosomikohdassa 9q34.3.
GluN2
GluN2-alayksiköt ovat GluN2A, GluN2B, GluN2C ja GluN2D. Näitä koodaavat vastaavasti geenit GRIN2A, GRIN2B, GRIN2C ja GRIN2D. Alayksiköiden pituudet ihmisillä ovat vastaavasti 1442, 1456, 1220 ja 1296 aminohappoa, ja ne ovat vastaavasti kromosomikohdissa 16p13.2, 12p13.1, 17q25.1, 19q13.33.
GluN3
GluN3-alayksiköt ovat GluN3A ja GluN3B. Näitä koodaavat vastaavasti geenit GRIN3A ja GRIN3B. Alayksiköiden pituudet ovat ihmisillä vastaavasti 1089 ja 985 aminohappoa, ja ne ovat vastaavasti kromosomikohdissa 9q31.1 ja 19p13.3.
Alaysikköyhdistelmät
Tetrameerisessä NMDAR:ssä tulee olla sen muodostumiseksi vähintään 2 GluN1-yksikköä (mikä tahansa 8:sta silmukointimuunnelmasta). Loput 2 voivat olla jokin 4:stä GluN2-yksiköstä ja/tai 2:sta GluN3-yksiköstä. Ihmisten keskushermoston yhdistelmiä ovat esimerkiksi diheteromeerit 1/2A, 1/2B, 1/2C, 1/2D ja 1/3A. Ainakin seuraavat triheteromeeriset yhdistelmät ovat myös mahdollisia: 1/2A/2B, 1/2A/2C, 1/2B/2D ja 1/2B/3A.
Eri alayksikköyhdistelmistä koostuvilla NMDAR:illä on eri perusominaisuuksia kuten niiden eriävä Ca2+ läpäisykyky, Mg2+ salpauskyky ja agonistien affiniteetit eli sitoutumisherkkyydet (taulukko). Yhdistelmien ilmeneminen esimerkiksi keskushermostossa vaihtelee eliöissä niiden kehitysvaiheiden (lapsuuden, aikuisuuden) aikana, mutta yhdistelmien sijainti keskittyy myös eri alueille esimerkiksi aivoissa. GluN1-yksikköjä on niiden välttämättömyyden vuoksi laajalti keskushermoston NMDAR:issä.
Aktivointi
Kehon tuottama NMDAR:iä aktivoiva välittäjäaine on L-glutamaatti, joka sitoutuu GluN2-alayksikön LBD:hen. Aktivointi vaatii L-glysiinin tai D-seriinin samanaikaisen sitoutumisen "koagonistina" GluN1- ja GluN3-alayksiköiden LBD:eihin. NMDAR:ien ionikanavan sisään kiinnittynyt Mg2+-ioni salpaa reseptorin kiinni. Solun sisällä on negatiivinen, noin -70 mV, jännite-ero suhteessa solun ulkopuoleen, jonka vuoksi kanavaan mahtuva positiivisesti varautunut Mg2+ pitää kanavaa kiinni. Hermosolujen ulkoinen Mg2+-pitoisuus on lisäksi millimolaarisuus luokkaa ja sisäinen mikromolaarisuusluokkaa. Mg2+ poistuminen kanavasta vaatii solun voimakkaan depolarisaation. Depolarisaatio poistaa Mg2+:n, jolloin agonistia ja koagonistia sitovan NMDAR:n ionikanava aukeaa. Monimutkaisen aktivaationsa vuoksi NMDAR:t aktivoituvat hitaammin kuin muut glutaminergiset ionikanavareseptorit (kuten AMPA- ja kainaattireseptorit). NMDAR:ien toimintaan vaikuttavat normaalisti myös mm. pH-arvo ja sinkki-ionit ja tietyt polyamiinit kuten spermidiini, spermiini. GluN3-NMDAR:illä ei ole sitoumispaikkaa glutamaatille ja ne aktivoituvat pelkän glysiinin tai D-seriinin vaikutuksesta. NMDAR:illä ei siis ole ensisijaista agonistia, mutta glutamaatista ja glysiinistä/seriinistä käytetään usein silti vastaavasti termejä agonisti ja koagonisti.
Kanavan auetessa solun ulkoiset Ca2+-ionit virtaavat sisälle soluun – samalla K+ ja Na+ voivat läpäistä kanavan. Ionien virtaussuunta riippuu niiden solupitoisuuksista. Normaalisti K+ virtaavat ulos solusta ja Na+ sisään. Hallittu Ca2+ virtaus solun sisään pitää osaltaan solun elossa, mutta liika virtaus voi johtaa solukuolemaan johtavaan eksitotoksisuuteen. Solun sisällä Ca2+-ionit voivat vaikuttaa mm. kalsiumista riippuviin entsyymeihin, toisiolähetteihin (proteiinikinaaseihin, fosfataaseihin), telineproteiineihin (eng. scaffold protein), solun tukirangan elementteihin, GTP:tä sitoviin proteiineihin ja adheesiomolekyyleihin. Vaikutukset ovat pitkäaikaisia ja laajoja.
Sijainti
NMDAR:iä löytyy eliöiltä keskushermostosta synapseista ja niiden ulkoisilta (ekstrasynaptisilta) alueilta. Toimivia NMDAR:iä on eri eliöiltä löydetty muistakin kudoksista, mm. munuaisista, luista, sydämestä, lisäkilpirauhasista, imusoluista, haimasta, kateenkorvasta, ihosoluista, munasarjoista, vatsalaukusta ja alemmista virtsatiehyistä.
Hermosolujen pintojen NMDAR:istä noin 30–40 % kuitenkin vaihtaa paikkaa synaptisilta alueilta ekstrasynaptisille (ja päinvastoin) lateraalidiffuusiolla – keskimäärin nopeus on 0.05 μm2/s, eli vaihdos voi tapahtua minuuteissa. Liike riippuu NMDAR:än alayksiköistä. Esimerkiksi hippokampuksen hermosolujen GluN2B-NMDAR:t vaihtavat paikkaa synaptisille alueille, mutta GluN2A-NDAR:ien liike rajoittuu vain ekstrasynaptisille alueille. Ei tiedetä vaikuttaako hermosolujen NMDAR:ien aktiivisuus tai toiminnan estyminen agonistien/antagonistien vaikutuksesta niiden liikkeeseen.
Toiminta
Munuaisissa NMDAR:ät ylläpitävät niiden normaalia toimintaa osallistumalla mm. niiden verisuoniston laajentumiseen/supistumiseen, Na+ takaisin ottoon ja virtsan erityksen säätelyyn vaikuttamalla mm. munuaiskerästen suodatusnopeuteen eli GFR-arvoon. Jatkuvan munuais-NMDAR:ien aktivaation on ehdotettu voivan johtaa munuaisten vajaatoimintaan ja kohonneeseen verenpaineeseen paikallisesti munuaisissa tai laajemmaltikin. Sydämessä NMDAR:illä on keskeinen rooli sen sähkötoiminnan säätelyssä.
Ligandeja
pienoiskuva|350px|A: NMDAR. B: GluN1-yksikköön sitoutuva kilpaileva antagonisti. C: GluN2-yksikköön sitoutuva kilpaileva antagonisti. D: allosteerinen ei-kilpaileva antagonisti. E: kanavaa salpaava ei-kilpaileva antagonisti.
GluN1 ligandit
Mm. nämä aineet sitoutuvat kilpailevasti GluN1-alayksikön glysiiniä tai D-seriiniä sitovalle alueelle estäen niiden sitoutumisen, ja sitten joko aktivoiden tai inaktivoiden reseptorin.
Agonisteja: (R)-HA-966, ACBC, ACPC, D-seriini, L-687,414.
Antagonisteja: 5,7-diklorokynureenihappo, ACEA-1021, CGP 61594, CNQX, DNQX, GV 150526, GV 196771A, kynureenihappo, L-683,344, L-683,560, L-701,324, ACPR (1-aminosyklopropaanikarboksyylihappo).
GluN2 ligandit
Mm. nämä aineet sitoutuvat kilpailevasti GluN2-alayksikön glutamaattia sitovalle alueelle estäen sen sitoutumisen, ja sitten joko aktivoiden tai inaktivoiden reseptorin.
Antagonisteja: ACPEB, CGP 37849, CGS 19755, CPP, CPP-eeni, D-AP7, LY235959, NPC 17742, NVP-AAM077, PBPD, PMPA, PPDA, SCZ-EAB-515, UBP141.
Kanavan salpaajat
Eri NMDAR:ien ionikanavien sisälle voi Mg2+:n kaltaisesti kiinnittyä molekyylejä. Nämä ovat ei-kilpailevia antagonisteja eli ne estävät Ca2+ virtausta soluun reseptorin lähialueen antagonistien pitoisuudesta riippuen. Näitä ovat mm. ditsosilpiini, fensyklidiini (PCP), ketamiini, memantiini, amantadiini, dekstrometorfaani (DXM), dekstrorfaani (DXO), efenidiini.
Allosteeriset säätelijät
Nämä aineet ovat allosteerisia säätelijöitä, sillä ne sitoutuvat NMDAR:iin eri alueille kuin glutamaatti, glysiini tai D-seriini. Tiettyä, vain GluN2B:ssä, olevaa sitoutumisaluetta kutsutaan ifenprodiilin tai polyamiinien sitoutumisalueeksi, johon sitoutuvat antagonistisesti mm. CP-101,606, nylindriini, Ro 25-6981, spermidiini, spermiini, haloperidoli, ifenprodiili, eliprodiili.
Sinkki
Sinkki-ionit (Zn2+) salpaavat ei-kilpailevasti GluN2A- ja GluN2B-NMDAR:iä sitoutumalla näiden ATD:ihin.
Muita
Nämä ovat tarkemmin luokittelemattomia tai sitoutumispaikaltaan tuntemattomia ligandeja.
Antagonisteja: ilokaasu (sitoutumispaikka tuntematon, ilokaasu vaikuttaa muihinkin reseptoreihin kuin NMDAR:iin).
Ei-kilpailevia antagonisteja: 2-MDP, 2-MeO-difenidiini, 2-MeO-ketamiini (2-MK), 2-okso-PCE, 3-HO-PCE, 3-HO-PCP, 3-MeO-PCP, 3-MeO-PCPr, 3-MeO-PCPy, 4'-Me-PCP, 4'-Me-PCP, BnCP, N-etyylinorketamiini (N-EK), NPS-1506, PCEEA, PCMEA, PCMPA, PCMo (PCM), PCPr (NPPCA), PCiP (NIPPCA), TCPy, aptiganeeli, deksoksadrooli, difenidiini, etisyklidiini (PCE), lanikamiini, lefetamiini, metoksetamiini (MXE), metoksietisyklidiini (3-MeO-PCE), metoksydiini (4-MeO-PCP), rolisyklidiini (PCPy), tenosyklidiini, tiletamiini, etanoli (sitoutumispaikka tuntematon, etanoli vaikuttaa muihinkin reseptoreihin kuin NMDAR:iin). Lyijy (Pb2+, sitoutuu ehkä samaan kohtaan ATD:ssä kuin sinkki).
Lääketiede
NMDAR-antagonisteja kuten ketamiinia käytetään kipua lievittävinä anestesia-aineina. Dekstrometorfaania käytetään yskänlääkkeenä.
NMDAR:ien liiallinen aktivoituminen johtaa eksitotoksisuuteen, joka osallistuu hermosolujen kuoleman viimeisiin vaiheisiin halvauksissa, ja sairauksissa kuten Parkinsonin, Alzheimerin, Huntingtonin ja ALS-tauti. Alzheimerin tautia hidastavana hoitona käytetään usein memantiinia, joka on NMDAR-antagonisti. Pääasiassa synapsien ulkoiset (ekstrasynaptiset) NMDAR:ät laukaisevat eksitotoksisen vaikutuksen monissa hermostoa rappeuttavissa sairauksissa. Synaptiset NMDAR:t suojaavat hermostoa ja niiden pieni määrä suhteessa ekstrasynaptisiin NMDAR:iin on hermostolle vahingollista.
NMDAR:ien alitoiminta on yksi teorioista skitsofrenian oireiden taustalla mm. hermostossa esiintyvän liiallisen dopamiinin lisäksi. Mm. NMDAR:ien koagonisteina toimivaa glysiiniä ja D-seriiniä, ja osittaisagonistina toimivaa D-sykloseriiniä on siksi kokeiltu hoitona skitsofrenian oireiden lievittämiseen lupaavin tuloksin.
Ismail Azzaoui
Seurajoukkueura
Azzaoui siirtyi englantilaisen Tottenham Hotspurin juniorijoukkueeseen kasvattajaseurastaan RSC Anderlechtistä vuonna 2014. Vuonna 2015 hän siirtyi saksalaiseen VfL Wolfsburgiin. Seuran edustusjoukkueen paidassa Bundesliigassa Azzaoui debytoi marraskuussa 2015 Werder Bremeniä vastaan.
NMDA-reseptori
Lääketiede
NMDAR-antagonistien on esitetty toimivan lupaavana ja nopeavaikutteisena hoitona masennukseen ja kaksisuuntaisen mielialahäiriön masennusjaksoihin. Antagonistit kuten ketamiini vaikuttavat suun kautta otettuna muutamassa tunnissa. Taas nykyisin käytetyt SSRI-masennuslääkkeet kuten fluoksetiini tehoavat vasta useiden viikkojen kuluttua säännöllisen käytön aloittamisesta.
Antagonistit vähentävät sydämen lyöntiheyttä ja rytmihäiriön riskiä, ollen siten mahdollinen hoitokeino NMDAR:iin liittyviin sydänsairauksiin. NMDAR-agonistit taas lisäävät kammiovärinäkohtauksen riskiä, sydämen oksidatiivista stressiä ja sydänlihassolujen autofagosytoosia.
Ismail Azzaoui
Maajoukkueura
Azzaoui voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla joko Marokkoa tai Belgiaa. Hän on kuitenkin pelannut Belgian alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa hän pelasi vuoden 2015 ikäluokan EM- ja MM-kilpailuissa.
NMDA-reseptori
Lääketiede
NMDAR-agonistit ovat mahdollinen osteoporoosia hoitava ja ennalta ehkäisevä hoitokeino. Glutamaatin intraperitoniaaliset pistokset hiirillä ovat osoittaneet pistosten ylläpitävän luiden mineraalitiheyttä NMDAR välitteisesti.
Keho voi muodostaa vasta-aineita keskushermostonsa NMDAR:iä vastaan. Tätä autoimmuunisairautta kutsutaan NMDAR-vasta-aine aivotulehdukseksi. Sairaudessa vasta-aineet sitoutuvat NMDAR:iin solujen pinnoilla. Solut ottavat toimimattomat reseptorit sisäänsä ja seurauksena on NMDAR:ien vajaus. Noin 75 % sairastuneista paranee, mutta 25 % saa pysyviä oireita tai kuolee. Oireet ovat hermostollisia ja niihin voivat kuulua mm. vapina, hallusinaatiot ja kooma.
ARMA 3
Arma 3 on Bohemia Interactiven kehittämä taktinen ammuntapeli, joka julkaistiin 12. syyskuuta 2013.
Pelaaminen
Arma 3 sijoittuu 2030-luvulle. Pelissä fiktionaalinen CSAT-sotilasliitto (jonka jäseniä ovat mm. Kiina ja Iran), on ohittanut Naton taloudellisessa ja sotilaallisessa kehityksessä.
Pelialueina ovat kaksi Egeanmerellä sijaitsevaa saarta, Altis (290 km²) ja Stratis (20 km²), jotka on mallinnettu kreikkalaisten Límnos- ja Ágios Efstrátios-saarien pohjalta. Maksullisen Apex-lisäosan mukana tulee myös Tyynellämerellä sijaitseva Tanoan saaristo, ja Contact-lisäosan kautta pääsee pelaamaan kuvitteelliseen Livonian valtioon Liivinmaalla.
Yksinpelikampanja
Yksinpelikampanjassa pelaaja, alikersantti Ben Kerry, on mukana Naton rauhanturvausjoukoissa Stratiksen saarella. Taloudellisien syiden takia Nato-joukot ovat lähdössä saarelta pois kymmenen vuoden rauhanturvausoperaation jälkeen. Sen seurauksena Altiksen armeija hyökkää CSAT-sotilasliiton avustuksella Natoa vastaan ja pelaaja joutuu muiden eloonjääneiden kanssa taistelemaan selviytymisestä.
Kehitys
Pelin alfaversio julkaistiin 5. maaliskuuta 2013. Betaversio julkaistiin 25. kesäkuuta ja lopullinen valmis peli julkaistiin 12. syyskuuta 2013. Arma 3 julkaistiin ilman yksinpelikampanjaa, joka julkaistiin jälkikäteen kolmessa osassa ilmaisena ladattavana lisäsisältönä. Ensimmäinen osa julkaistiin 31. Lokakuuta 2013.
Vakoilusyytökset
Pelin kehityksen aikana kaksi Bohemia Interactiven työntekijää pidätettiin kuvaamassa sotilastukikohtaa Limnoksella. Kreikan hallinto tuomitsi heidät 128 päivän vankeuteen vakoiluepäilyistä. Tapauksen seurauksena Limnoksen nimi muutettiin pelissä fiktionaaliseksi.
Walt Lloyd
Walter ”Walt” Andrew Lloyd on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Lost. Häntä näyttelee Malcolm David Kelley.
Ennen onnettomuutta
Walt Lloyd on Michael Dawsonin kymmenenvuotias poika, joka syntyi 24. elokuuta 1994. Hänen äitinsä oli Susan Lloyd, joka erosi hänen isästään Michaelista Waltin ollessa vielä vauva. Susan muutti Waltin kanssa Amsterdamiin. Kaksi viikkoa ennen Waltin kaksivuotissyntymäpäivää Susan kertoi aikovansa mennä naimisiin pomonsa Brian Porterin kanssa, ja että he aikovat muuttaa Roomaan. Michael aloittaa huoltajuuskiistan Waltin omistuksesta, mutta joutuu lopulta luovuttamaan Waltin Susanille pysyvästi.
Kahdeksan vuotta myöhemmin Susan kuolee Australiassa verenmyrkytykseen. Brian pyytää Michaelia ottamaan Waltin huoltajuuden ja antaa tälle lentolipun Sydneyhin ja takaisin sekä rahaa matkakuluihin. Brian paljastaa, ettei hän halua olla Waltin adoptioisä ja että Walt pelottaa häntä. Kun Michael saapuu Australiaan kohtaamaan Waltin, hän soittaa äidilleen ja pyytä tätä huolehtimaan Waltista. Michaelin äiti kieltäytyy kuitenkin kasvattamasta Waltia. Michael huomaa Waltin seisoneen hänen vieressään puhelun aikana.
Onnettomuuden jälkeen
Selviydyttyään lentoturmasta Walt jää eri ihmisten hoivaan Michaelin yrittäessä auttaa selviytyneitä. Waltia alkaa kiehtoa Locken metsästystaipumukset ja hän yrittää hiipiä pois tämän mukaan, mutta tuloksetta. Seuraavana päivänä Walt karkaa Boonen ja Locken kanssa ja esittää luonnonlahjakkuutena veitsenheittoa. Michael huomaa tapauksen raivostuen ja vie Waltin pois kieltäen Boonea ja Lockea näkemästä häntä. Walt karkaa koiransa Vincentin kanssa leiristä ja suuntaa viidakkoon, jossa hän kohtaa jääkarhun. Michael ja Locke pelastavat hänet.
Michael alkaa rakentaa lauttaa, jonka Walt kuitenkin polttaa. Seuraavana päivänä Walt tunnustaa Michaelille tekonsa, koska hän ei halua lähteä saarelta. Lopulta hän päättää kuitenkin lähteä. Ennen lähtöään Walt antaa Vincentin Shannonille hoidettavaksi. Illalla lautalla matkaavat Walt, Michael, Jin ja Sawyer kohtaavat ensimmäistä kertaa Toiset, jotka kidnappaavat Waltin ja räjäyttävät lautan. Walt jää Toisten luo, mutta ilmestyy satunnaisesti Shannonille. Lyhytjaksossa Huone 23 paljastuu, että Walt aiheuttaa suuremman uhan Toisille kuin he odottivat, hänen tehtyään jotain mikä pelästytti heidät, eivätkä uskalla mennä katsomaan häntä huoneeseen 23. Ben syyttää Waltia hälytysäänistä ja Juliet näyttää Benille maassa olevia kuolleita lintuja.
Kun Michael yhtenä päivänä vartioi Joutsen-aseman näppäintä, tietokoneen ruudulle ilmestyy viesti. Michael epäilee viestin lähettäjää Waltiksi ja lähtee etsimään tätä aseen kanssa. Michael joutuu Toisten vangiksi ja hänet viedään Toisten valekylään, jossa hän kohtaa Waltin. Walt kertoo Michaelille, että hänestä otettiin verinäytteitä ja hänellä tehtiin kokeita. Walt viedään pois, mutta hän ehtii halata Michaelia. Myöhemmin Michael palaa Jackin, Katen, Sawyerin ja Hurleyn kanssa laiturille, missä Walt odottaa veneessä. Michael ja Walt päästetään pois saarelta Toisten veneessä.
Saaren jälkeen
Lähdettyään saarelta Walt ilmestyy Lockelle ja sanoo tällä olevan tehtävä tekemättä. Kun Walt saa tietää Michaelin ampuneen Ana Lucian ja Libbyn, hän katkaisee välit isäänsä ja muuttaa isoäitinsä luo asumaan. Myöhemmin Walt vierailee Hurleyn luona mielisairaalassa ja kertoo Jeremy Benthamin eli John Locken vierailleen hänen luonaan. Locke ei kuitenkaan pyytänyt Waltia palaamaan saarelle, koska hän ajatteli tämän kärsineen jo tarpeeksi. Walt saa myöhemmin tietää isänsä kuolemasta.
The New Man in Charge -nimisessä epilogissa kerrottaan Waltin joutuneen mielisairaalaan ja käyttävän salanimeä Keith Johnson. Ben vierailee Waltin luona ja tarjoaa tälle töitä kehottaen tätä palaamaan takaisin saarelle. Walt kertoo odottaneensa muiden selviytyneiden paluuta ja muiden pitäneen häntä hulluna kerrottuaan tästä heille. Ben ilmaisee Waltin olevan ”erityinen” ja että hänen on autettava isäänsä pääsemään irti kuiskauksista. Walt suostuu palaamaan saarelle yhdessä Hurleyn ja Benin kanssa.
Lost
Personatges de Lost Huvudroller i Lost
Onni Heinonkoski
Onni Johannes Heinonkoski, sukunimi vuoteen 1906 Lukander (2. huhtikuuta 1883 Heinola – 18. syyskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Heinonkosken vanhemmat olivat kauppias Johan Oskar Ferdinand Lukander ja Anna Malvina Krook. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Tampereen reaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1905 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1926. Heinonkoski sai varatuomarin arvon 1908.
Heinonkoski oli asianajajana Helsingissä 1909–1913, Helsingin kaupungin 2. viskaalina 1912–1913 ja Viipurin hovioikeudessa asessorina 1913–1917 ja 1917–1919 sekä notaarina 1917. Hän oli Mäntyharjun tuomiokunnan tuomarina 1919–1930, Rannan tuomiokunnan tuomarina 1930–1934 sekä korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena vuodesta 1934 alkaen. Heinonkoski oli myös sotaministeriön lainvalmistelukomitean jäsenenä 1918–1919, oikeudenkäyntilaitoksen uudistuskomitean jäsenenä 1919–1920, korkeimman oikeuden apujäsenenä 1928 ja kansanhuoltoministeriön lainopillisena neuvonantajana 1941–1943.
Onni Heinonkoski oli naimisissa vuodesta 1909 Emma Ellen Silfveniuksen kanssa.
Helmitaulu
Länsi-Euroopassa helmitauluja käytettiin laajalti ennen intialaisarabialaisen lukujärjestelmän yleistymistä, mutta nykyään ne tunnetaan lähinnä koulujen alimpien luokkien matematiikan opetusvälineinä. Monissa Aasian ja entisen Neuvostoliiton maissa helmitaulu on kuitenkin vakavasti otettava ja osaavissa käsissä tehokas apuväline, joka on pitänyt osittain pintansa jopa pieniä ja halpoja taskulaskimia vastaan. Esimerkiksi kiinalaiseen pankkiin töihin päästäkseen on vielä nykyäänkin hallittava helmitaulun käyttö varsin hyvin, ja helmitauluja myös näkee pankeissa nykyaikaisten tietokoneiden rinnalla.
Helmitaulu mahdollistaa yhteen- ja vähennyslaskujen lisäksi myös kerto- ja jakolaskut, ja esimerkiksi Japanissa on määritelty viralliset algoritmit myös neliö- ja kuutiojuurten ottoon.
Intialais-arabialainen lukujärjestelmä yleistyi Euroopassa vain hitaasti keskiajalla, ja yhtenä syynä voidaan pitää helmitaulujen käytännöllisyyttä laskutoimituksissa. Vaikka ensimmäiset käsikirjoitukset, joissa arabialaista numerojärjestelmää käytettiin Euroopassa, ovat 900-luvun Espanjasta, järjestelmä alkoi yleistyä vasta 1400-luvulla.
Venäläinen helmitaulu
thumb|Venäläinen helmitaulu Venäläisessä štšoty-helmitaulussa kunkin tangon varassa on kymmenen helmeä. Helmiä liikutellaan yleensä siten, että vasemmassa reunassa olevien helmien määrä ilmaisee numeron 0–9. Desimaalierottimena käytetyssä tangossa on vain neljä helmeä. Venäläismallisia helmitauluja näkee varsin usein Suomessakin esimerkiksi kirpputoreilla.
Kiinalainen helmitaulu
Kiinalaisessa suànpán-helmitaulussa kukin tanko on jaettu poikkipuun avulla kahteen alueeseen: yläpuoliskolla on kunkin tangon varassa kaksi helmeä ja alapuoliskolla viisi. Yläpuoliskon helmet ovat arvoltaan "viitosia" ja alapuoliskon helmet "ykkösiä": jos esimerkiksi poikkipuuta vasten on saman tangon varassa yksi yläpuoliskon helmi ja kaksi alapuoliskon helmeä, ilmaisevat tangon helmet tällöin numeron 5+2=7.
Kiinalaisessa helmitaulussa on tyypillisesti 13 tankoa, ja yhdellä tangolla voi tarvittaessa ilmaista numeron 0–15. Taustana tälle ratkaisulle lienee Kiinassa aiemmin käytetty kantalukuun 16 perustuva painomittajärjestelmä.
Japanilainen helmitaulu
Japanilainen soroban-helmitaulu on samankaltainen kuin kiinalainenkin, mutta kunkin tangon varassa on yläpuoliskossa vain yksi helmi ja alapuoliskossa neljä. Näin japanilainen helmitaulu on tiukemmin sidoksissa desimaalijärjestelmään, ja yksi tanko ilmaisee vain numeron 0–9.
Thomas Khamphan
Thomas Khamphan (6. lokakuuta 1925 – 26. heinäkuuta 2001) oli laosilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. lokakuuta 1955 ja nimitettiin Paksén apostoliseksi vikaariksi sekä Seminan titulaaripiispaksi 10. heinäkuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Nantha, jota avustivat Etienne-Auguste-Germain Loosdregt ja Jean-Pierre Urkia.
Khamphan jäi eläkkeelle 30. lokakuuta 2000.
Brian Lebler
Brian Lebler (s. 16. heinäkuuta 1988 Klagenfurt, Itävalta) on itävaltalais-kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Itävallan pääsarjan EHC Linzissä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Lebler syntyi Itävallan Klagenfurtissa, mutta muutti perheineen Kanadaan hänen kanadalaissyntyisen isänsä Edwardin lopetettua pelaajauransa. WHL-joukkue Kamloops Blazers varasi Brian Leblerin 133. pelaajana vuonna 2003, mutta hän ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta Lebler voisi pelata Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Hän pelasi vuodet 2004–2006 BCHL-junioriliigan Penticton Veesissa. Vuodet 2006–2010 Lebler pelasi Michiganin yliopistojoukkueessa, jossa hän voitti CCHA:n mestaruuden vuosina 2008 ja 2010.
Toukokuussa 2010 NHL-varaamaton Lebler teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Syracuse Crunchin kanssa. Hän pelasi yli puolet kaudesta 2010–2011 kuitenkin ECHL-joukkue Elmira Jackalsin vahvuudessa. Kaudeksi 2011–2012 Lebler siirtyi syntymämaahansa Itävaltaan ja Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavan EHC Linzin riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi Itävallan-mestaruuden. Kaudella 2012–2013 Lebler oli Linzin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Mike Ouelletten jälkeen tehoilla 31+22=53. Hän sijoittui EBEL:n maalipörssissä toiseksi edellään vain Dornbirner EC:n Andrew Kozek sekä jakoi pistepörssin kymmenennen sijan Medveščak Zagrebin Brandon Buckin kanssa. Lebler jakoi myös Linzin sisäisen tehotilaston voiton Franklin MacDonaldin kanssa lukemalla +18. Joulukuussa 2012 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2013–2014 Lebler oli tehoilla 27+17=44 Linzin paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän sijoittui EBEL:n maalipörssissä viidenneksi. Kevään 2014 pudotuspeleissä Lebler oli joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 6+4=10. Kaudella 2014–2015 hän voitti tehoilla 35+28=53 koko EBEL:n maalipörssin ja oli Linzin toiseksi paras pistemies Rob Hiseyn kanssa. He jakoivat liigan pistepörssin kolmannen sijan EC Salzburgin Thomas Rafflin kanssa. Kevään 2015 pudotuspeleissä Lebler voitti Linzin sisäisen tehotilaston lukemalla +10. Hänet valittiin kauden päätteeksi EBEL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi ja palkittiin Ron Kennedy -palkinnolla.
Lebler siirtyi kaudeksi 2015–2016 Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtiin. Lebler pelasi yhden kauden Saksassa ja palasi sen jälkeen 2+3-vuotisella sopimuksella Linziin. Linzissä Lebler jatkoi tehokkaasti ja oli sarjan paras maalintekijä kausilla 2016–2017, 2017–2018, 2019–2020 ja 2020–2021. Jokaisella kaudella hän ylitti 30 maalin rajan. Lebler vuokrattiin kauden 2021–2022 loppupuolella sarjan viimeisenä olleesta Linzistä EC Salzburgiin, missä Lebler voitti Itävallan-mestaruuden.
Maajoukkueura
Lebler edusti Itävaltaa Sotšin olympiakisoissa 2014. Hän on pelannut MM-kilpailuissa vuosina 2015, 2018 ja 2022. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014, 2016 ja 2017. Vuonna 2014 Itävalta sijoittui hopealle, ja 2017 se voitti mestaruuden. Lebler itse voitti 2014 turnauksen maalipörssin kuudella osumallaan ja jakoi Itävallan sisäisen tehotilaston voiton Thomas Hundertpfundin kanssa lukemalla +5. Lebler valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Lebler teki maajoukkuedebyyttinsä 8. marraskuuta 2013 Itävallan Innsbruckissa Sloveniaa vastaan. Yhteensä hän on pelannut 82 maaottelua tehopistein 39+20=59.
Vartiovuoren vesisäiliö
Vartiovuoren vesisäiliö oli Turun ensimmäinen vesitorni, joka sijaitsee Vartiovuorenmäellä tähtitornin kupeessa. Säiliö valmistui vuonna 1903 ja oli vesitilavuudeltaan 1080 kuutiometriä. Vesi säiliöön pumpattiin aluksi Kaarningon pohjavesilaitoksesta ja vuodesta 1922 lähtien Halisista, jonne oli valmistunut uusi vesilaitos. Vesisäiliö poistettiin vesihuoltokäytöstä vuonna 1941, jolloin silloiselle Ryssänmäelle rakennettu uusi vesilinna aloitti toimintansa.
Historia
thumb|left|250px|Pumppu- ja mittarihuone, vanhan vesisäiliön ainoa maan päällä ollut osa. Vesisäiliön paikalla ollut kivinen Turun palon jälkeen rakennettu palotorni sai väistyä 1900-luvun alussa. Maahan kaivettiin kuoppa ja siihen rakennettiin vesisäiliö betonista. Säiliö oli kaksiosastoinen ja holvattu. Säiliö peitettiin pakkaselta suojaan maakerroksen alle. Vain säiliön pieni pumppu- ja mittarihuone on maan pinnan yläpuolella. Kivirakenteinen tornimainen rakennus on hyvin koristeellinen, tyyliltään lähinnä art nouveauta simpukanmuotoisine ikkunoineen, kattorakennelma on uusbarokkia. Vesikaton joka kulmassa on graniittinen delfiini, joista kaksi toimii myös vedenheittäjinä. Pumppuhuoneen suunnittelija ei ole tiedossa.