cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filosofiset tietosanakirjat
Historiaa
Myöhempiä esimerkkejä ovat Pierre Baylen Dictionnaire historique et critique (1697) ja Voltairen Dictionnaire philosophique (1764), jotka olivat paitsi sanakirjoja myös hyökkäyksiä metafysiikkaa, teologiaa ja uskontoa kohtaan. 1700- ja 1800-luvun filosofisiin sanakirjoihin kuuluvat myös J. G. Walchin Philosophisches Lexikon (1726), W. T. Krugin Allgemeines Handwörterbuch der Philosophischen Wissenschaften (1827–29), Adolphe Franckin Dictionnaire des sciences philosophiques (1843–1852) ja J. M. Baldwinin Dictionary of Philosophy and Psychology (1899). 1900-luvulla julkaistuja ovat muun muassa Dagobert D. Runesin Dictionary of Philosophy (1942), A. R. Laceyn A Dictionary of Philosophy (1976), Antony Flew'n A Dictionary of Philosophy (1979) ja Robert Audin The Cambridge Dictionary of Philosophy (1995).
Arnold Ruge ja Wilhelm Windelband johtivat vuonna 1912 alkanutta Hegelin ensyklopedian innoittamaa hanketta Encyclopedia of the Philosophical Sciences, josta julkaistiin vain ensimmäinen osa (”Vol. I. Logic”, 1913). Ensimmäinen vakavasti otettavampi filosofinen tietosanakirja oli neliosainen italialainen Enciclopedia filosofica (1957). Tähänastisista merkittävimmät ja laajimmat filosofiset tietosanakirjat ovat alun perin 8-osainen Encyclopedia of Philosophy (1967) ja 10-osainen Routledge Encyclopedia of Philosophy (1998).
Nykyisin monet filosofiset tietosanakirjat toimivat verkossa. Routledge Encyclopedia of Philosophyn koko sisältö on saatavilla verkossa maksullisena. Stanford Encyclopedia of Philosophy ja The Internet Encyclopedia of Philosophy ovat ilmaisia verkossa julkaistuja tietosanakirjoja.
Suomeksi on julkaistu painettuna vain Filosofian sanakirja (1999), joka perustuu WSOY:n tietosanakirja-aineistoon. Verkkoon kootaan muun muassa Filosofia.fi -sivuston Logos-ensyklopediaa.
Säästöpossu
thumb|[[Serbialainen säästöporsas.]] thumb|[[Saksalainen 1970-luvun säästöpossu.]]
Säästöpossu tai säästöporsas on pääasiassa lapsille tarkoitettu säiliö kolikoiden säilyttämiseen. Säästöpossut muistuttavat muodoltaan porsasta, ja ne valmistetaan yleensä muovista, mutta myös keraamisia possuja on myynnissä. Nimitystä säästöpossu käytetään usein myös muiden eläinten muotoisista rahankeräyslippaista.
Etymologia
Säästöpossun nimi ja muoto ovat syntyneet Keski-Englannissa. Sikäläisessä murteessa sana pygg tarkoittaa savilajia, josta valmistetaan kodin käyttöastioita. Lausuttuna sana pygg kuulostaa samalta kuin porsasta tarkoittava sana pig. Ihmiset usein keräsivät rahaa saviruukkuihin.
Säästöpossulle syötetyn rahan voidaan myös katsoa kuvaavan rehua, jota viljelijä syöttää sioilleen: rehu maksaa viljelijälle rahaa, mutta hän saa rahat moninkertaisena takaisin, kun porsas teurastetaan ja lihat myydään.
Useimmat säästöpossut ovat riittävän pieniä käsin kuljetettavaksi. Markkinoilla on myös suuria säästöpossuja, jopa lähes metrin korkuisia, joiden ulkomuoto muistuttaa tunnettuja sarjakuvahahmoja kuten Putte Possua.
Säästölipas Suomessa
Suomessa eri pankeilla on ollut erilaisia säästölippaita. Aluksi ne olivat pienen lippaan muotoisia, mutta sitten muuttuivat muovisiksi ja eläinhahmoisiksi. Osuuskassoilla oli teräksinen lieriömuotoinen säästölipas. 1960-luvulla säästölippaista tuli muovisia ja ne valmisti usein sama yritys, Heikki Tavelan omistama MK-Tuote, mistä seurasi että kaikkien pankkien säästölippaat saattoi avata pankeissa samalla peltisellä avaimella.
Osuuskassojen muuttuttua osuuspankeiksi niiden säästölipas sai virtahevon muodon, ja säästölipasta kutsuttiin Hippo-lippaaksi.
Suomen Yhdyspankissa ja Pohjoismaiden Yhdyspankissa säästölipas oli maapallon muotoinen. Myöhemmin Suomen Yhdyspankki kehitti lapsia ja nuoria vasten Postipankin Kultapossukerhoa vastaavan Maapallokerhon, joka julkaisi omaa lehteäkin.
Kansallis-Osake-Pankissa säästölippaan muoto oli raha-arkun päällä istuva Roope Ankka.
Sähköiset säästölippaat
Sähköisten palveluiden yleistyessä myös säästölippaat ovat kokemassa uuden tulemisen virtuaalisessa muodossa. Maailman ensimmäisen sähköisen säästölippaan tarjosi vuonna 2003 suomalainen Ålandsbanken. Sähköisen palvelun etuna on mahdollisuus uudenlaisiin toiminnallisuuksiin kuten esimerkiksi säästötavoitteen asettamiseen ja seuraamiseen.
Moreeni (kirjankustantamo)
Kustannusosakeyhtiö Moreeni (vuoteen 2010 saakka Multikustannus Oy) on suomalainen kirjankustantamo, joka keskittyy yleiseen tietokirjallisuuteen, eri alojen ammattikirjallisuuteen ja syksystä 2010 alkaen myös kaunokirjallisuuteen. Yhtiö julkaisee vuosittain noin 45 uutta nimikettä. Keskeisiä aihealueita yleisellä puolella ovat rakentaminen, arkkitehtuuri, luonto ja ympäristö, koti, ruoka ja sisustaminen, harrastukset sekä kulttuurihistoria; ammattikirjojen puolella taas rakentaminen, markkinointi ja johtaminen. Kaunokirjallisuuden kustantamisen Moreeni aloitti syksyllä 2010 kahdella englantilaisella dekkarisarjalla. Kustantamon tunnetuimpia kirjailijanimiä ovat Panu Kaila, Esa Kero, Risto Vuolle-Apiala sekä englantilaiset David Hewson ja Barbara Nadel.
Kustantamo toimii Vantaalla, ja sen toimitusjohtaja on Mikko Vartiainen.
Nunzio Malasomma
Nunzio Malasomma (4. helmikuuta 1894 Caserta – 12. tammikuuta 1974 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Toisen maailmansodan jälkeen Malasomma teki vain muutamia elokuvia. Hänen viimeiset ohjaustyönsä olivat peplum-elokuva Orjien kapina (1960) ja spagettiwestern Quindici forche per un assassino (1967).
Rabbe Enckell
Rabbe Arnfinn Enckell (3. maaliskuuta 1903 Tammela – 17. kesäkuuta 1974 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, runoilija, taidemaalari ja akateemikko. Hän kuului Edith Södergranin, Elmer Diktoniuksen ja Gunnar Björlingin ohella suomenruotsalaisen modernismin kärkinimiin. Hänen tuotantonsa heijastelee paitsi hänen elämänvaiheitaan myös yhteiskunnan murroksia.
Elämäkerta
Enckellin edustamaa ajatonta klassillisuutta ja yksilöllisyyttä alettiin vastustaa 1960-luvun lopulla mustavalkoisen politisoitumisen aikana. Vasemmistolaisnuorten arvosteluissa häntä pidettiin konservatiivisena ja porvarillisena jäänteenä, josta oli päästävä pian eroon. Enckell on osallistunut kotimaisiin taidenäyttelyihin 1920- ja 30-luvuilla sekä 40-luvun alussa. Enckellin teoksia on mm. Kansallisgallerian (ent. Ateneumin Taidemuseo), Amos Anderssonin, Hämeenlinnan, Mikkelin, Turun taidemuseon, Serlachiuksen kok. , Gyllenbergin säät., Helsingin kaup, Bäcksbackan kok. Stenmanin kok., Sv, kulturfonden kok. Osallistui Suomen taiteen näyttelyihin ulkomailla mm. Tukholma ja Oslo 1929, Moskova NL ja Riika, Latvia 1934-35, Berliini, Düsseldorf ja Hampuri ,Saksa 1935. Oslo 1936. Milano ja Rooma 1937. Göteborg ja Tukholma 1940. Tukholma 1944 Kaikkiaan Enckell julkaisi yli 40 kirjallista teosta, ja hän kirjoitti tutkielmia myös kirjallisuudenteoriasta. Hän sai kunniatohtorin arvon Helsingin yliopistosta vuonna 1960 ja Uppsalan yliopistosta 1963 ja taiteen akateemikon arvonimen vuonna 1972. Hän kuoli syöpään vuonna 1974.
Enckell sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1968 sekä Valtion kirjallisuuspalkinnon vuosina 1930, 1932, 1936, 1938, 1947, 1950, 1951 ja 1958.
Enckellin vanhemmat olivat professori Karl Enckell (1853-1937) ja Vesta Charlotta Edgren (k. 1947) ja hänen veljiään olivat kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Enckell (1900–1989) sekä taidemaalari Torger Enckell (1901–1991). Rabbe Enckell oli kolmesti naimisissa (Heidi Runeberg, Alice Kaira, Aina Erikson). Hänen poikansa psykiatri ja kirjailija Mikael Enckell on julkaissut kolmiosaisen elämäkerran isästään Rabbe Enckellistä.
Teoksia
Kuvataiteilijat 2004, Julkaisija Suomen Taiteilijaseura.
Isoteutarin kartano
Isoteutarin kartano (ruots. Stortötar gård) sijaitsee Lohjalla Uudellamaalla. Kartano on Isoteutarin kylän kantatalo ja entinen Biskopsin ratsutila. Nykyinen päärakennus on valmistunut 1800-luvulla. Isoteutarin kartano on nykyisin yksityisomistuksessa.
Historia ja arkkitehtuuri
Isoteutarin keskiakaisista omistajista tunnetaan lautamies Lauri vuodelta 1508, sekä Olli Laurinpoika vuodelta 1532. 1600-luvulla Isoteutariin yhdistettiin kolme eri tilaa. Kartanon yksi vaikutusvaltaisimmista omistajista lienee ollut kuninkaallinen rahastonhoitaja Thomas Teuterström, joka aateloitiin nimellä Adlercreutz. Hän omisti kartanon vuosina 1686–1710. Vuonna 1844 talo ostettiin perinnöksi. 1915 Isoteutariin yhdistettiin ratsutilan augmentit Mustapää, Simola ja Anttila, jotka olivat vuodesta 1759 toimineet kartanon lampuotitiloina. Vuonna 1694 Isoteutarin kartanolla ei esiinny lainkaan torppia. Vuonna 1800 torppia oli kolme ja vuonna 1900 yhteensä kuusi torppaa.Vuoden 1918 maanvuokralain nojalla Isoteutarin kartanosta erotettiin kaksi torppaa ja kaksi mäkitupaa. Isoteutarilla on ollut oma mylly.
Isoteutarin kartanolle johtaa pohjoisesta vanha tie, joka on osa Raaseporin linnatietä. Sen varrella on koivukuja, jonka koivut istutettiin 1890-luvulla.
Kiekonheitto
Kiekonheitto on yleisurheilulaji, jossa heitetään kiekkoa ringistä.
Isoteutarin kartano
Päärakennus
Isoteutarin päärakennus on valmistunut 1845–1846. Hirsirakennuksen on suunnitellut konduktööri K. J. E. Gustafsson, ja sen alkuperäinen ulkoasu edusti puhdasta empire-tyyliä. Rakennusta korotettiin satulakattoisella poikkipäädylää vuonna 1896. Nykyisin empire-piirteet näkyvät yhä esimerkiksi ikkunoiden symmetrisessä sijoittelussa ja niiden koristeellisissa otsalaudoissa. Rakennuksen pihanpuoleisella sivulla on pariovin varustettu kuisti, jonka katolla on parveke. Päädyssä on toinen kuisti. Kartanon päärakennusta on peruskorjattu 1950-luvulla ja 1980-luvulla, jolloin Museovirasto oli mukana korjaussuunnittelussa. Rungosta jouduttiin vaihtamaan ainoastaan yksi hirsi. Vuosituhannen taitteessa vanha lateksimaalipinta hiottiin pois ja korvattiin pellavaöljymaalilla. Päärakennuksessa on säilynyt jäljellä vanhat lattialankut ja rossipohja. Päärakennuksessa on yhteensä 13 huonetta, joista 4 on tulisijoin varustettuja ullakkokamareita.
Kiekonheitto
Historia
Kiekonheitto on erittäin vanha urheilulaji. 500-luvulla eaa. kuvanveistäjä Myron valmisti patsaan kiekonheittäjästä (Diskobolos), joka on nykyaikana maailmankuulu. Myös kreikkalaiset jumalat pelasivat kiekkoa. Kreikkalaisen tarun mukaan Apollon-jumala kilpaili rakastajansa, Spartan prinssi Hyakinthoksen kanssa kiekonheitossa. Tehdäkseen vaikutuksen Hyakinthokseen Apollon heitti kiekon kaikella voimallaan. Hyakinthos halusi puolestaan tehdä vaikutuksen Apolloniin ja yritti ottaa kiekon kiinni. Kiekko osui kuitenkin häneen ja Hyakinthos sai surmansa. Toisen tarun mukaan kateellinen länsituulen jumala Zephyrus puhalsi kiekon Hyakinthosta päin surmatakseen hänet. Apollon teki Hyakinthoksen verestä hyasintti-kukan.
Isoteutarin kartano
Päärakennus
Alkuperäiseen sisustukseen on kuulunut muun muassa salin valko-vihreä empirekalusto, Kirkniemestä ostettu kustavilainen kattokruunu ja hopeamalja, vanha taffelipiano, sekä kullan ja sammalenvihreän värinen empirepeili ja marmorilevyllä varustettu konsolipöytä. Laamanni Adlercreutz on ostanut kartanoon peilin, jonka valkoisessa yläosassa on enkelikuvioita Tukholman hovista. Peilin kerrotaan kuuluneen prinssi Kaarle Augustille.
Kiekonheitto
Heittoväline
thumb|left|180px|Kahden kilon kiekko. Kiekko voi olla umpinainen tai ontto. Sen materiaali on puuta tai muuta sopivaa materaalia. Pinnan tulee olla sileä. Kiekkoa ympäröi metallikehä, jossa on pyöreä reuna. Myös kiekon keskustassa voi olla metallilevyt. Kiekko paksunee tasaisesti reunoista keskustaa kohti. Miesten kiekko painaa 2000 grammaa ja on halkaisijaltaan 219–221 millimetriä. Naisten kiekko painaa 1000 grammaa ja on halkaisijaltaan 180–182 millimetriä.
Isoteutarin kartano
Päärakennus
Päärakennusta ympäröi omenatarha, sekä 1700-luvulta peräisin oleva puisto.
Kiekonheitto
Säännöt
Heitto suoritetaan betoniringistä, joka on halkaisijaltaan 2,5 metriä. Kiekon on laskeuduttava kentälle piirretyn sektorin (40°-60°) sisäpuolelle. Heittoringistä ei saa poistua ennen kuin kiekko on laskeutunut maahan. Heiton pituus saadaan kun mitataan matka ringin etureunasta paikkaan johon kiekko on laskeutunut. Kilpailijoiden suoritettua tietyn määrän heittoja (yleensä 6), pisimmän laillisen heiton suorittanut urheilija julistetaan voittajaksi.
Heittosuoritus
thumb|350px|Kiekonheittäjä pyörähtää ringissä yli puolitoista kertaa. Heittäjä seisoo aluksi ringin takareunalla selkä heittosuuntaan päin. Hän pitää kiekosta kiinni sormenpäillään, peukalo kiekon kylkeä vasten. Kiekko pysyy pyörähtävän heittäjän kädessä keskipakoisvoiman ansiosta.
Isoteutarin kartano
Muut rakannukset
Kartanon vanha päärakennus 1700-luvulta on säilynyt nykyisen päärakennuksen vieressä. Vanhaa päärakennusta korotettiin yhdellä kerroksella 1830-luvulla. Rakennuskantaan kuuluu lisäksi työväenasunto vuodelta 1910, harkkokivinen navetta vuodelta 1908, luonnonkivinen härkätalli vuodelta 1851, sekä kivinen viljamakasiini.
Omistajat
Lista Isoteutarin kartanon omistajista :
Kiekonheitto
Heittosuoritus
Heittäjä vetää heittokätensä selkänsä taakse, koukistaa polvensa ja pyörähtää päkiöidensä varassa kehollaan 1 3/4 kierrosta, kääntyen heittosuuntaan päin. Tämän jälkeen hänen heittokätensä on tehnyt kaksi täyttä kierrosta. Näin kiekko saa mahdollisimman suuren lähtönopeuden. Useammalla pyörähdyksellä ei ole onnistuttu saamaan kiekolle lisää lähtönopeutta. Lopuksi heittäjä oikaisee jalkansa ja suoristaa lantionsa päästäessään kiekosta irti.
Kiekon kiertoliike tekee sen lennosta vakaan. Vastatuuli antaa kiekolle nostovoimaa ja heitolle lisää pituutta. Ihanteellinen vastatuuli on 15–25 km/h. Kaikenlaisissa tuuliolosuhteissa tehdyt tulokset hyväksytään.
Heiton pituuteen vaikuttaa heittäjän voimakkuus, nopeus ja ketteryys, mutta myös kiekon lentorata ja se miten aerodynaamisesti kiekko lentää. Huippuheittäjät ovat hyvin pitkiä, ja heidän sylivälinsä on suuri. Tämän ansiosta vipuvarsi, jonka avulla kiekko lähtee, on hyvin suuri, ja kiekolle on mahdollista saada paljon suurempi lähtönopeus. Kiekonheiton tekniikkaa on kuitenkin erittäin vaikea hallita hyvin, ja pitkien heittojen suorittamiseen vaaditaan paljon kokemusta, siksi useimmat huippuheittäjät ovatkin yli 30-vuotiaita.
Maailmanennätykset
Naisten ennätys:
Shego
Shego on kuvitteellinen hahmo Disneyn tv-sarjasta Kim Possible. Shego esiintyi ensimmäisen kerran Kim Possiblen ensimmäisessä jaksossa, ja nykyään hän on yksi sarjan vakiovastustajista. Yhdessä pomonsa tohtori Traagin kanssa Shego on päähenkilö Kim Possiblen arkkivihollinen. Häntä ääninäyttelee sarjan englanninkielisessä alkuperäisversiossa Nicole Sullivan.
Shego on tohtori Traagin apulainen ja palkkasotilas, joka tappelee usein Kim Possiblea vastaan. Hän on selkeästi Kim Possiblen pahin ja älykkäin vastus. Shego on aina sarkastinen ja kärttyisä. Shego kritisoi usein työnantajaansa tohtori Traagia, jonka maailmanvalloitussuunnitelmia hän vähättelee. Hän on kuitenkin erittäin luotettava apulainen.
Erikoiset voimansa Shego sai sateenkaarenvärisestä komeetasta, joka syöksyi hänen ja veljiensä puumajaan. Yhdessä veljiensä kanssa he muodostivat ryhmän nimeltä Go-tiimi, jonka tavoite oli suojella maailmaa. Shego kyllästyi nopeasti ryhmän toimintaan ja vaihtoi puolta huomatessaan pahuuden haastavammaksi.
Shego esiintyy myös yhdessä Lilo & Sitch jaksossa Traagin kanssa.
Luonne
Shego on yksi Kim Possiblen kypsimmistä hahmoista, eikä sarjan useiden muiden vihollisten tapaan kärsi megalomaniasta tai narsismista. Useimmissa tilanteissa hän onkin rauhallinen ja sarkastinen, mutta toisaalta hän on hyvin kärsimätön ja tulistuu helposti. Shegon vihan herättävät esimerkiksi ylimieliset, typerät tai haukkuvia kommentteja esittävät ihmiset. Hän on lisäksi sarkastinen ja paha suustaan.
Shego on omistanut elämänsä ilkitöille. Usein hänellä on kuitenkin aikaa vetelehtiä pomonsa tohtori Traagin piilopaikassa konnille suunnattuja aikakauslehtiä lukien ja hansikkaidensa kynsiä viilaten. Shegolla ei yleensä ole omia suunnitelmiaan pahuutensa toteuttamiseksi, vaan hän toimii ennemminkin toisten rikollisten kuten Traagin apuna. Hän arvostaa fyysistä voimaa ja pelottelua enemmän kuin huipputeknisiä apuvälineitä ja monimutkaisia suunnitelmia. Taitojensa vuoksi Shegoa kunnioitetaan alamaailmassa, mutta hän itse näyttää kunnioittavan vain harvoja ja valittuja.
Shegolla on pehmeämpikin puolensa. Hän on yksi harvoja sarjassa kuvattuja vihollisia, joiden on näytetty säännöllisesti pohtivan tekojensa moraalisia puolia. Hänen on nähty pohtivan esimerkiksi sitä kuinka pitkälle mennä maailmanvalloitussuunnitelmissaan. Lisäksi Shego vastustaa esimerkiksi eläimiin kohdistuvaa julmuutta ja on kieltäytynyt varastamasta pyörätuolilla liikkuneelta pojalta. Shego kuitenkin kykenee työntämään tunteensa syrjään, kun hänen suunnitelmansa on lähtenyt pyörimään.
Ulkonäkö
Shego on nuori nainen, jolla on pitkät, mustat hiukset ja väkevä ruumiinrakenne. Hänen tarkkaa ikäänsä ei ole koskaan paljastettu. Shegon tiedetään kuitenkin jo valmistuneen yliopistosta, joten hänen oletetaan olevan noin 25-vuotias. Lapsena Shegon ja hänen veljiensä rakentamaan puumajaan iski komeetta, jolta hän sai kummallisten voimiensa lisäksi vihertävän ulkonäkönsä. Komeetan seurauksena Shegon iho ja silmät muuttuivat vaaleanvihreiksi. Hän pukeutuu yleensä vihreän mustaan kokopukuun ja samanvärisiin hansikkaisiin ja kenkiin. Hansikkaissa on eräänlaiset kynnet, joita Shegon on nähty usein viilaavan. Joskus Shegon yllä nähdään muunkinlaisia asuja, mutta yleensä niiden värimaailma säilyy vihreän mustana.
Voimat
Shegon tyypillisiin iskuihin kuuluu liekkimäinen energiasyöksy, joka lähtee hänen käsistään. Alun perin energiasyöksyn kerrottiin olevan peräisin Shegon hansikkaista, jolloin se olisi ollut pikemminkin ase kuin kyky. Kim Possiblen toisella kaudella kuitenkin tarinaa muutettiin, ja energiasyöksystä tehtiin eräs Shegoon osuneen komeetan hänelle suomista erikoiskyvyistä. Energiaiskunsa lisäksi Shegolla on komeetan johdosta supervoimat ja lähes taianomainen kestävyys, joka auttaa häntä selviytymään normaalille ihmiselle kuolettavista vammoista. Hansikkaidensa metallisten kynsien lisäksi Shegon omatkin kynnet on viilattu asemaisiksi.
Lähteet
List of Kim Possible characters Kim Possible
Tšiang Tšing-kuo
Tšiang Tšing-kuo (perint.: 蔣經國, pinyin: Jiǎng Jīngguó, Wade-Giles: Chiang Ching-kuo) (27. huhtikuuta 1910 – 13. tammikuuta 1988) oli Tšiang Kai-šekin poika, Kuomintang-puolueen (Guomindang) puheenjohtaja vuodesta 1975, Kiinan tasavallan (Taiwanissa) pääministerinä 1972–1978 ja presidenttinä vuodesta 1978 kuolemaansa saakka. Taiwanin presidenttinä häntä seurasi Lee Teng-hui.
Nuoruus ja elämä Neuvostoliitossa
230px|thumb|vasen|Tšiang Tšing-kuo nuorena. Tšing-kuo syntyi Fenghuassa lähellä Ningboa 27. huhtikuuta 1910. Tšing-kuo oli Tšiang Kai-šekin ja tämän ensimmäisen vaimon Mao Fumein poika. Hän sai perinteisen peruskoulutuksen ja aloitti lukion neljätoistavuotiaana Pudongin lukiossa Shanghaissa. Opiskeluaikoinaan Tšing-kuo alkoi saada ystäviä maan vasemmistopiireistä ja heihin lukeutui esimerkiksi Kiinan kommunistisen puolueen perustaja Li Dazhao. Vuonna 1925 hän ja joukko muita nuoria opiskelijoita lähtivät Neuvostoliittoon opiskellakseen Komintern järjestämässä Moskovan Sun Yat-senin yliopistossa. Paikan päällä Tšing-kuo liittyi kommunistiseen nuorisoliikkeeseen, osallistui Karl Radekin oppitunneille ja omaksui ideoita Lev Trotskin kirjoituksista. Vuonna 1926 yliopistolle opiskelemaan oli saapunut myös tuleva kommunistivaikuttaja Deng Xiaoping. Deng ja Tšiang erosivat toisistaan poliittisilta mielipiteiltään. Tšiang syytti vuonna 1926 yliopiston kiinalaisessa lehdessä julkaistussa artikkelissa Guomin geming he gongchandang kommunistista puoluetta yrityksistä keskittää valta kommunistisen puolueen käsiin. Tšiang itse kannatti isänsä puoluetta Kuomintangia ja uskoi sen olevan paras vaihtoehto vallankumouksen toteuttamiselle Kiinassa. Tämän takia hänen suhteensa kommunisteihin rikkoutuivat.
Takaisin Kiinaan
230px|thumb|Tšiang Tšing-kuo isänsä [[Tšiang Kai-šekin kanssa vuonna 1948.]] Tšiang Kai-šekin hallinnon välit Neuvostoliittoon olivat rikkoutuneet, mutta kun maat palauttivat diplomaattisuhteensa, Tšiang Kai-šek pyysi palauttamaan Tšing-kuon Kiinaan. Hän saapuikin perheineen Shanghaihin huhtikuussa 1937 ja hänen isänsä nimitti hänet Kansan kolmen periaatteen nuorisojoukkojen keskuskomiteaan ja sen Jiangxin osaston johtajaksi. Vuonna 1944 Tšiang Kai-šek perusti kadettikoulun Chongqingiin ja nimitti Tšing-kuon sen johtoon. Monesta oppilaitoksen oppilaasta tuli sittemmin Tšing-kuon tärkeitä tukijoita. 1942 Tšing-kuo sai myös kaksi lasta (Zhang Xiaoci ja Xiaoyan) tuolloisen sihteerinsä Zhang Yaruon kanssa. Kiinan–Japanin sota päättyi Japanin tappioon vuonna 1945 ja Tšing-kuo oli mukana neuvotteluissa Neuvostoliiton kanssa, joiden tuloksena syntyi kiinalais-neuvostoliittolainen ystävyys- ja yhteistyösopimus. Pian alkoi kuitenkin Kiinan sisällissota kommunisteja vastaan. Tšiang Kai-šek lähetti Tšing-kuon Mantšuriaan valvomaan neuvostojoukkojen vetäytymistä ja estämään alueen päätymisen kommunistien käsiin. Kun tämä epäonnistui, hän joutui poliittisesti taka-alalle muutamaksi seuraavaksi vuodeksi. Tänä aikana hän sai myös kaksi uutta poikaa (Xiaowu ja Xiaoyong) vaimonsa Fainan kanssa. Kun kommunistien voitto alkoi näyttää väistämättömältä, Tšing-kuo avusti isäänsä vetäytymisen valmisteluissa Taiwaniin.
Taiwanissa
Taiwanissa Tšing-kuosta tuli yksi kansallismielisten salaisen palvelun merkittävistä hahmoista. Salainen poliisi pidätti tuhansia henkilöitä, joita tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin ja satoja myös teloitettiin. Hän perusti myös uudelleenkoulutuslaitoksen nimeltä Xinsheng Zhaodai Suo ja oli yksi Taiwanin valkoisen terrorin arkkitehdeista. Vuonna 1965 Tšing-kuosta tuli puolustusministeri ja piti hallussaan myös paljon valtaa sen varsinaisen toimialueen ulkopuolella hänen isänsä korkean iän takia.
Noustuaan valtaan Tšing-kuo alkoi toteuttaa poliittisia uudistuksia saadakseen kannatusta kansainväliseltä yhteisöltä. Vuonna 1984 Lee Teng-huista tehtiin maan varapresidentti ja Kuomintangiin perustettiin poliittisista uudistuksista vastaava komitea, jonka kolmena päätavoitteena oli poikkeustilan päättäminen, parlamentin suuremman roolin toteuttaminen hallinnon osana ja oppositiopuolueiden laillistaminen. Demokraattinen edistyspuolue perustettiin vuonna 1986 ja vaikka sitä ei aluksi tunnustettu hallinnon taholta, sen annettiin toimia vapaasti. Poikkeustila päätettiin kesäkuussa 1987. Tähän mennessä Tšing-kuo oli sairastunut vakavasti ja hän kuoli tammikuussa 1988.
Eupolis
Eupolis (, n. 446/445–411 eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija, joka edusti niin kutsuttua vanhaa komediaa. Hän oli kotoisin Ateenasta ja vaikutti peloponnesolaissodan aikaan.
Elämä
Eupolis oli Sosipoliin poika ja yksi merkittävimmistä vanhan komedian edustajista. Hänen sanotaan esittäneen ensimmäisen näytelmänsä 87. olympiadissa eli vuonna 429/428 eaa., kaksi vuotta ennen Aristofanesta, joka oli suunnilleen saman ikäinen. Tuolloin Eupolis oli vain 17-vuotias. Tämä ajoittaa hänen syntymänsä vuoteen 446/445 eaa.
Eupoliin kuoleman ajoittaminen on syntymää hankalampaa. Siitä kerrotaan, että Alkibiades olisi heitättänyt hänet mereen Sisilian sotaretken (415–413 eaa.) aikana, koska hän oli pilkannut tätä näytelmässään Värjärit (Baptai). Tarina ei kuitenkaan selvästikään pidä paikkaansa, ja saattaa olla Alkibiadeen vastustajien keksimä. Thukydides tai kukaan muukaan historioitsija ei mainitse tällaista, kun taas Cicero sanoo Eratostheneen maininneen, että Eupolis tuotti näytelmiä vielä sotaretken jälkeenkin. Lisäksi tunnetaan katkelma, jossa Eupolis kutsuu Aristarkhosta strategokseksi, ja tämä toimi kyseisessä virassa vuonna 412/411 eaa.
Sudan mukaan Eupolis olisikin kuollut myöhemmin Hellespontoksella, mikä viitannee Kynosseman taisteluun vuonna 411 eaa. tai Aigospotamoin taisteluun vuonna 405 eaa. Mahdollisesti kyseessä oli ensin mainittu taistelu, sillä hänen ei tiedetä esittäneen näytelmiä enää vuoden 412 eaa. jälkeen. Eupoliin kuolemasta on kuitenkin myös kokonaan muunlaisia versioita. Claudius Aelianuksen ja Johannes Tzetzeen mukaan hän olisi kuollut Aiginalla ja tullut myös haudatuksi sinne. Pausanias puolestaan sanoo nähneensä hänen hautansa Sikyonissa. Aelianus kertoo tarinan Eupoliin uskollisesta koirasta nimeltä Augeas sekä orjasta nimeltä Efialtes. Muutoin Eupoliin elämästä ei tiedetä käytännössä mitään.
Pierre Louÿs
Pierre Louÿs (oik. Pierre Félix Louis, 10. joulukuuta 1870 Gent, Belgia – 4. kesäkuuta 1925 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen symbolistinen runoilija ja romaanikirjailija. Häntä pidetään markiisi de Saden, Paul Verlainen ja Mirabeaun ohella yhtenä ranskalaisen eroottisen kirjallisuuden mestareista.
Eupolis
Elämä
Eupolis esitti Aristofaneen ja eräiden muiden komediakirjailijoiden tavoin osan näytelmistään toisen henkilön, Apollodoroksen, nimellä.
Näytelmät
Eupoliin nimiin on laitettu eri lähteissä 14 tai 17 näytelmää. Säilyneitä näytelmien nimiä on enemmän, mutta osa niistä on hyvin kyseenalaisia. Eupolis voitti ensimmäisen palkinnon seitsemän kertaa. Eupoliin komediat vaikuttavat olleen kekseliäitä ja aiheet monipuolisia ja omaperäisiä. Hän toi näytelmien ydinosaan poliittista kritiikkiä, minkä muut komediakirjailijat usein esittivät parabasis-osioissa. Kirjallisessa tyylissään hänen sanotaan ohittaneen jopa Aristofaneen, kun taas pilailussa ja henkilöönkin käyvässä pilkanteossa hän jäljitteli Kratinosta.
Pierre Louÿs
Ura
Louÿsin myöhempää tuotantoa on muun muassa 1917 kirjoitettu ja postuumisti julkaistu Manuel de civilité pour les petites filles à l'usage des maisons d'éducation. Teos parodioi belle époquen ajalle tyypillisiä ankaran opettavaisia käsikirjoja. Myös avainromaani Trois Filles de leur mère julkaistiin postuumisti. Romaanin päähenkilö on parikymppinen mies, joka päätyy asumaan 36-vuotiaan prostituoidun Teresan ja tämän kolmen tyttären Charlotten (20 vuotta), Mauricetten (14 vuotta) ja Lilin (10 vuotta) kanssa. Mies huomaa pian olevansa eroottisessa hullunmyllyssä.
Eupolis
Näytelmät
Tunnetuimmat Eupoliin näytelmistä ovat Imartelijat (Kolakes), jossa hän pilkkasi Kalliasta, joka tuhlasi sofisteihin; Marikas, joka oli kirjoitettu Hyperbolosta, Kleonin seuraajaa vastaan; sekä Värjärit (Baptai), jonka kohteena oli Alkibiades. Viimeksimainitun näytelmän nimi, joka voisi suomentua myös ”Kastajat”, viittaa traakialaisen Kotys-jumalattaren pappeihin ja johonkin kulttitoimitukseen. Muita Eupoliin kohteita olivat muun muassa Sokrates, jota kohtaan Eupolis hyökkäsi kitkerämmin kuin Aristofanes Pilvissä, sekä Autolykos ja Melanthios ja jopa jotkut jo kuolleet, kuten Kimon. Autolykos ei ollut edes tehnyt mitään pahaa, vaan hänet tunnettiin lähinnä kauneudestaan ja voitostaan pankrationissa. Näytelmät Demokset (Demoi) ja Kaupungit (Poleis) olivat poliittisia ja käsittelivät kaupungin epätoivoista tilaa peloponnesolaissotien aikana.
Eupoliin komediat eivät ole säilyneet nykyaikaan katkelmia lukuun ottamatta. Näytelmistä tunnetaan nimiltä seuraavat:
Hefaistion mainitsee erityisen khoriambisen runomitan, jota kutsuttiin Eupoliin mitaksi, ja jota käyttivät myös jotkut keski- ja uuden komedian runoilijat.
Le Mans Series
pienoiskuva|Sarjan vanha logo. pienoiskuva|Sarjan vanha logo. European Le Mans Series (ELMS) perustettiin nimellä Le Mans Endurance Series (2004-2006) ja tunnettiin myös nimellä Le Mans Series (2007-2011).
Sarja on eurooppalainen urheiluautokilpasarja, joka perustui Le Mansin 24 tunnin ajon ympärille. Sarjaa järjestää Automobile Club de l’Ouest (ACO).
Vuonna 2012 FIA perusti FIA World Endurance Championship (FIA WEC) -sarjan. European Le Mans Series syntyi kaudesta 2012 alkaen Le Mans -sarjasta.
Aiemmin IMSA:lla oli yhden kauden kestänyt European Le Mans Series -sarja (2001), joka syntyi Yhdysvalloissa ajettavasta American Le Mans Series -sarjasta (nykyisin IMSA SportsCar Championship).
Autoluokat
ELMS:ssä ajetaan Le Mans Prototype (LMP) ja GT-autoilla.
LMP on jaettu luokkiin LMP1, LMP2, LMP3. GT-autot ovat jaettu luokkiin GT1 ja GT2. GT1-luokka tunnettiin aikaisemmin nimellä GTS ja GT2-luokka nimellä GT.
Kaudesta 2016 alkaen luokat ovat LMP2, LMP3 ja LM GTE. LM GTE -luokan tilalle tulevat GT3-homologaation mukaiset LMGT3-autot FIA WEC -sarjan muutoksien johdosta.
Moottorit varustetaan ilmanoton kuristimilla tehon tasaamiseksi autojen eri merkkien ja mallien välillä.
Kilpailut
ELMS-sarjaan kuuluu tunnettuja kestävyysajoja, kuten Monzan tuhannen kilometrin ajo, Nürburgringin tuhannen kilometrin ajo ja Span tuhannen kilometrin ajo.
John Erik Roos
pienoiskuva|John Erik Roos (1893-1972) 1960 John Erik Roos (25. toukokuuta 1893 Viipuri – 18. huhtikuuta 1972 Helsinki ) oli arkistoneuvos ja historioitsija, joka sai professorin arvonimen.
Henkilöhistoria
John Erik Roosin vanhemmat olivat opettaja Paul Henrik Roos ja Lilia Erika Welander ja puoliso vuodesta 1921 Hjördis Ragnhild Margareta Hildebrand. Roos tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja lisensiaatiksi 1933, jolloin hän myös väitteli filosofian tohtoriksi. Valtionarkiston amanuenssina Roos toimi vuodesta 1917, arkistonhoitajana vuodesta 1927 ja arkistoneuvoksena sekä tutkimusosaston päällikkönä 1952–1961. Hän oli myös latinankielen opettaja Nya svenska läroverketissä 1921–1953 ja opetti sekä Helsingin yliopistossa 1919–1943 että Teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1948. Roosilla, joka harrasti myös sukututkimusta, oli useita jäsenyyksiä ja luottamustehtäviä eri yhdistyksissä ja seuroissa. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1960.
Rhaitho
Rhaitho (joskus tai Rhaithou; ), joskus translitteroituna Raitho tai Raitoo, oli antiikin aikainen kaupunki Siinailla Egyptissä. Se sijaitsi nykyisen El Torin kaupungin paikalla. Rhaithoa pidetään samana paikkana kuin Vanhassa testamentissa mainittu Elim.
Rhaitho oli satamakaupunki, joka sijaitsi Punaisenmeren rannalla ja tarkemmin Heroopoliinlahden eli nykyisen Suezinlahden eteläosan itärannalla lähellä Siinainvuorta. Sen nimi oli peräisin foinikialaisilta ja tarkoitti ”Hedelmien paikkaa” lukuisien taatelipalmujen vuoksi. Kaupungin ympärillä oli aavikkoa, joka tunnettiin samalla nimellä kuin kaupunki. Erämaa toimi myöhäisantiikin aikana ja varhaisella bysanttilaisella kaudella munkkilaisuuden keskuksena, ja siellä asui useita erämaaisiä.
Elimissä (vanhassa raamatunkäännöksessä Eelim) israelilaiset löysivät Toisen Mooseksen kirjan mukaan kaksitoista vesilähdettä ja seitsemänkymmentä palmupuuta matkallaan Luvattuun maahan. Paikka tuli munkkilaisuuden keskukseksi 200-luvun lopulla ja 300-luvun alussa. Noin 378 eaa. (tai 400-luvun puolivälissä) blemmyit surmasivat Rhaithossa 43 eramaakilvoittelijaa, joita ortodoksinen kirkko muistaa pyhinä.
Luostarielämä kukoisti Rhaithossa edelleen seuraavina vuosisatoina. Rhaithon igumeenin Johanneksen pyynnöstä Johannes Siinailainen kirjoitti teoksensa Portaat. Rhaithon lavra eli pääluostari tuhottiin 1000-luvulla. Sen rauniot on kaivettu esiin.
Kaukalopikaluistelu talviolympialaisissa 2006
thumb|right|Palavela olympiakisojen aikaan. thumb|right|Kaukalopikaluistelijoita. XX talviolympialaisissa Torinossa järjestettiin kaukalopikaluistelussa kahdeksan kilpailutapahtumaa. Kisat käytiin Palavelan 8 285-paikkaisella areenalla. Olympialaisissa lajiin osallistui noin 110 urheilijaa.
Monista muista lajeista poiketen kaukalopikaluistelussa on käytössä ikärajat, sillä kilpailijan pitää olla täyttänyt 15 vuotta viimeistään 1. heinäkuuta.
1 000 m
18. helmikuuta <br style="clear:both" />
1 500 m
12. helmikuuta
<br style="clear:both" />
5 000 m viesti
<br style="clear:both" />
(*) Oh Se-jong ei kilpaillut loppukilpailussa mutta sai mitalin.
500 m
15. helmikuuta Kanada valitti lopputuloksesta Urheilun vetoomustuomioistuimeen (CAS), sillä Kanadan mielestä Radanovalla oli oikea luistin ilmassa hänen ylittäessään maaliviivan. Sääntöjen mukaan molemmat luistimet pitää olla kiinni jään pinnassa maaliin tultaessa. Vetoomus ei kuitenkaan mennyt läpi ja maaliintulojärjestys säilyi. <br style="clear:both" />
1 000 m
<br style="clear:both" />
1 500 m
18. helmikuuta <br style="clear:both" />
3 000 m viesti
22. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Kuoleman koira ja muita kertomuksia
Kuoleman koira ja muita kertomuksia (The Hound of Death and Other Stories) on Agatha Christien novellikokoelma vuodelta 1933. Anna-Liisa Laineen suomennos on ilmestynyt 1978 WSOY:n julkaisemana.
Christien yliluonnolliset tekstit ovat jännityskertomuksia, joissa hän hyödyntää uskoa kuudenteen aistiin, ennakkoaavistuksiin, intuitioon ja spiritismiin. Niissä on selittämättömiä kuolemantapauksia, kuten pienen Geoffreyn kuolema, mutta myös tuhoa tuottavia voimia, joita paljastuu belgialaisen nunnan salaperäisten henkisten kykyjen ansiosta.
Outojen tapahtumien taustalla on myös kylmää suunnittelua tarkoituksena päästä eroon liian pitkään eläneestä tädistä, jolta on odotettavissa perintö, kuten ”Syyttäjän todistajassa”, tai hankalasta perheenjäsenestä.
Christien kirjailijakuvasta paljastuu kertomusten kautta uusia puolia.
Lietukka
Lietukka on järvi Outokummussa Pohjois-Karjalan länsiosassa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 48 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantiede
Lietukan pituus kaakosta luoteeseen on 2,3 kilometriä. Järven länsiosa on itäosaa syvempi. Pohjoisrannan mutkitteleva Palosaari-niemi erottaa järven luoteisosaa selkävedestä. Lietukan laajimmat saaret (Häikkä, Lehtosaari) sijaitsevat luoteessa, kuten myös järven syvin kohta. Lietukan keskiosassa on noin 20-metrisiä syvänteitä, järven koillinen osa on matala. Noin kymmenesosa järvestä on vähintään 15 metriä syvä.
Lietukan saariluku on yhdeksän. Järven länsiranta on suhteellisen suora, muut rannat polveilevat. Rannoilla on pientaloja. Lietukan itäpuolella sijaitsee Saunajärvi, joka on samantasoinen Lietukan kanssa. Kaakossa on Kolmikanta (117,5 metriä mpy).
Lietukan vesitilavuus on 11 049 000 kuutiometriä.
Lietukka (04.726.1.028) kuuluu Rikkajoen-Lietukkajoen valuma-alueeseen (04.726), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Rikkaveden alue (04.72) ja ensimmäinen jakovaihe on Juojärven reitin valuma-alue (04.7). Lietukka on Rikkajoen-Lietukkajoen valuma-alueen laajin vakavesi. Seuraavaksi laajimmat ovat Kolmikanta, Ruokonen ja Särkiselkä. Rikkajoen-Lietukkajoen valuma-alueeseen kuuluu 33 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Lietukka on neljänneksi laajin Outokummun 112:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä edeltävä Sysmäjärvi on pinta-alaltaan moninkertainen, mutta tilavuudeltaan alle puolet Lietukasta.
Suomen kolme Lietukkaa sijaitsevat Pohjois-Karjalassa. Kaksi muuta ovat Juuassa (Lietukka (Juuka, läntinen), Lietukka (Juuka, itäinen)).
Valerio Vallifuoco
Valerio Vallifuoco (s. 19. lokakuuta 1987) on italialainen haulikkoampuja ja poikien maailmanmestari.
Pokimane
Pokimane (oik. Imane Anys, s. 14. toukokuuta 1996 Marokko) on marokkolais-kanadalainen striimaaja, tubettaja ja sosiaalisen median vaikuttaja.
Parhaimmillaan hänellä oli Twitchissä yli 5 miljoonaa seuraajaa. Forbes nimitti hänet Twitchin suurimmaksi naisstriimaajaksi. Tämän lisäksi Anys on näytellyt vuonna 2021 julkaistussa Free Guy -elokuvassa.
Fade to Black (täsmennyssivu)
Fade to Black voi tarkoittaa seuraavia:
Age of Empires III: The War Chiefs
Age of Empires III: The War Chiefs on Ensemble Studiosin kehittämä ja Microsoft Game Studiosin lokakuussa 2006 julkaisema Age of Empires III -pelin lisäosana toimiva reaaliaikainen strategiapeli. The War Chiefs ei toimi ilman alkuperäistä Age of Empires III:a.
Lisäosa tuo peliin muun muassa uusia rakennuksia ja yksiköitä, uuden yksinpelikampanjan, kolme uutta pelattavaa sivilisaatiota (irokeesit, siouxit ja asteekit) sekä kahdeksan uutta karttaa: Northwest Territory, California, Painted Desert, Araucanía (kolme eri variaatiota: Northern, Southern ja Middle), Orinoco, Ozarks, Plymouth ja Andes. Lisäksi mukana on uusia alkuasukasheimoja, joita ovat huronit, cheyennet, sapoteekit, klamathit, apassit, navajot ja mapuchet. Lisäosasta löytyy myös kupari- ja tinakaivoksia, jotka tuottavat vähemmän rahaa kuin alkuperäisen pelin kulta- ja hopeakaivokset.
Alkuasukassivilisaatiot saavat tutkimusmatkailijan (Explorer) sijasta sotapäällikön (War Chief), joka toimii hieman eri tavoin. Sotapäällikkö antaa lähettyvillä oleville yksiköille erilaisia bonuksia. Kaikille eurooppalaisille kansoille tulee myös uusi rakennus, saluuna. Saluuna tuottaa kalliita mutta tehokkaita kauppasotilaita, joita ennen sai vain lähetyksenä emävaltiosta. Saluunasta pelaaja saa ostettua esimerkiksi suomalaiset hakkapeliitat. Lisäksi peli tuo mukanaan uuden voittamistavan, Trade Monopolyn.
Ylinen Alposjärvi
Ylinen Alposjärvi on Lapissa Pellossa Alposjärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Tornionjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 428 hehtaaria eli 4,3 neliökilometriä. Se on 5,8 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Sen suuntaus on samanlainen kuin kaakossa sijaitsevalla Alaisella Alposjärvellä. Järvellä pistää silmään erityisesti Alposrovan jyrkänteiset rinteet järven lounaisrannassa. Alposrova kohoaa 160 metriä vedenpinnan yläpuolelle ja vaaran ylimmät rinteet näkyvät järvelle 100 metriä korkeina. Järvi on muualla melko alavaa, vaikka sen itärannat nousevat Isovaaralle, Ouluvaaralle ja Matovaaralle länsirantoja jyrkemmin. Kartan mukaan järvessä ei ole saaria. Sen itärannassa on 450 metriä pitkä Rovaniemi ja vastarannalla sitä lyhyempi Muosniemi, jonka suojaan jää lyhyt Muoslahti.
Järven rantaviivan pituus on 15,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Järven haja-asutus muodostuu noin kymmenestä taloudesta ja lähes 50 vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet yhdystieltä 19673, joka kulkee Turtolan ja Lankojärven välillä, sekä siitä haarautuvalta yhdystieltä 19672, joka loppuu Ajankijärvelle.
Albanian ruhtinaskunta
Albanian ruhtinaskunta oli lyhytikäinen ruhtinas Vilhelmin hallitsema monarkia Albaniassa. Se oli olemassa vuoden 1913 Lontoon sopimuksesta vuoteen 1925 asti, jolloin Albanian tasavalta perustettiin.
Ylinen Alposjärvi
Maantietoa
Lämpimin kuukausi Alposjärvellä on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on 15 °C. Kylmin kuukausi puolestaan on tammikuu –17 °C keskilämpötilallaan.
Luontoarvoja
Järvi sijaitsee vaaramaisemien keskellä. Järvessä on muikkua, siikaa, särkeä, ahventa, kiiskiä, norssia, haukea, madetta ja vähäisiä määriä istutettua taimenta. Järven pohjasta kohoaa muutamia lähteitä, jotka talvisin voivat aiheuttaa vaaratilanteita jäällä liikkujille. Järven eteläpuolella on luonnontilainen hiekkaranta, jota seuraamalla itään päin löytää järven laskujoen Välijoen.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Miekojärven alueella (67.93), jonka Alposjoen valuma-alueeseen (67.932) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,0 metriä mpy.
Alposjoen valuma-alue on Tengeliönjoen valuma-alueella sen latvavesiä. Järvi saa kaiken vetensä omalta valuma-alueeltaan. Ylinen Alposjärven valuma-alueella sijaitsee vielä neljä muuta yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan järveen. Ne ovat pohjoispäähän laskeva Soukkariipi (6 ha), ilman laskuojaa oleva eteläisempi Yrttiriipi (1 ha), Isovaaran takaa eteläpäähän laskeva Käärmelampi (2 ha) ja Alposvaaran takaa myös eteläpäähän laskeva Järvykäinen (2 ha).
Kristuksen kirkko (whitmeriläiset)
Tosiasiassa kyseessä on kaksikin saman nimistä uskonnollista yhteisöä. Profeetta Smith saatua surmansa 1844 väkivaltaisen kansanjoukon lynkkaamana, useat kirkon johtavissa asemissa olevista virkailijoista katsoivat olevansa Smithin oikeita seuraajia. Heidän joukossaan olivat Brigham Young ja Sidney Rigdon. Rigdonin johtama kirkko ajautui kuitenkin pian hajaannukseen, ja vuoden 1847 aikana useat hänen seuraajistaan, mukaan lukien entinen apostoli William E. M'Lellin, kääntyivät Whitmerin puoleen ja pyysivät häntä nousemaan kirkon johtajaksi. He vetosivat vuoden Smithin vuoden 1834 määräykseen Whitmeristä kirkon johtajana. Whitmer, joka alussa ei osoittanut mitään halua ryhtyä kirkon johtajaksi, suostuikin M'Lellinin pyynnöstä muodostamaan uuden yhteisön, "Kristuksen kirkon" (engl. Church of Christ). Kirkko kantoi samaa nimeä kuin Smithin vuonna 1830 perustama kirkko, ja siihen liitetään yleensä lisämääre (whitmeriläiset). Whitmer ei kuitenkaan noussut kirkossa johtavaan asemaan, ja kirkko hajaantui nopeasti.
Vuonna 1871 Whitmer järjesti uudelleen "Kristuksen kirkon". 1887 hän julkaisi pamfletin Address to All Believers in Christ, jossa hän uudisti Mormonin kirjaa koskevan todistuksensa ja puhui kirkkonsa puolesta.
Whitmer kuoli 1888, mutta hänen kirkkonsa jatkoi toimintaansa. Hieman ennen kuolemaansa Whitmer oli nimennyt veljenpoikansa seuraajakseen kirkon johdossa. Kirkko julkaisi vuodesta 1889 lehteä nimeltä The Return (Paluu). 1900 sen nimeksi tuli The Messenger of Truth (Totuuden julistaja). Kirkko julkaisi Mormonin kirjasta oman versionsa nimellä Nefiläisten aikakirjat, samoin se julkaisi oman versionsa "Käskyjen kirjasta", Opin ja liittojen varhaisesta versiosta. Vuoden 1925 paikkeilla suurin osa kirkon jäsenistä liittyi Church of Christ (Temple Lot) -nimiseen mormonistiseen yhteisöön. Viimeiset whitmeriläiset elivät 1960-luvulle.
Star Warz
Star Warz on hip hop -ryhmä Rockin da Northin albumi, joka julkaistiin 5. syyskuuta 2003. Albumista julkaistiin myös Kingsize Edition -painos 28. marraskuuta 2003.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Vessaharja
pienoiskuva|300x300px|Vessaharja telineessään. Vessaharja eli WC-harja on WC-istuimen pesua varten suunniteltu harja. Sen harjaspää on tyypillisesti pyöreä, jotta se mahtuu syvälle WC-istuimen altaaseen. Vessaharjan mukana tulee yleensä teline tai kuppi, jossa harjaa säilytetään, kun sitä ei käytetä.
Käyttö
vasen|pienoiskuva|Vessaharjalla puhdistetaan WC-istuimen allasta. Vessaharjalla pestään WC-istuimen allasta sisäpuolelta. Harjaa pyöritetään pesuaineen kanssa altaan reunoja pitkin, ja lopuksi harja upotetaan veteen ja harjataan myös altaan pohja. Viimeisenä pytty vedetään.
Harja on suositeltavaa huuhdella käytön jälkeen. Myös harjan teline kannattaa tyhjentää ja pestä säännöllisesti.
Vessaharja kannattaa vaihtaa kokonaan uuteen aika ajoin, sillä bakteerit pesivät pitkään käytössä olleessa harjassa.
Cybill
Cybill on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota tuotettiin vuosina 1995–1998. Päähenkilö oli näyttelijä Cybill Sheridan (Cybill Shepherd), jonka ura oli laskusuunnassa hänen ikänsä vuoksi. Sen vuoksi hän joutui turvautumaan pieniin rooleihin televisiossa ja mainoksissa. Sarjaa on usein verrattu brittiläiseen komediasarjaan Todella upeeta, mutta Christine Baranski on sanonut, ettei Cybillin tekijä ollut koskaan nähnyt kyseistä sarjaa.
Suomessa sarjaa esitti PTV4.
Aksiisi
Aksiisi eli aksiisimaksu on valtiolle suoritettava vero tai maksu tavallisesti kulutustavaroiden valmistamisesta tai myynnistä. Aksiisi tarkoittaa samaa kuin valmistevero, jota nimitystä nykyisin yleisesti käytetään. Sanan tarkka merkitys vaihtelee eri maissa ja eri aikoina. Suomen ja Ruotsin lainsäädännössä aksiisi merkitsi kotimaassa valmistetuista tuotteista perittävää välillistä veroa. Tällaista veroa joutui maksamaan esimerkiksi oluesta, viinasta, tupakasta, tulitikuista ja makeisista.
Keskiajalla aksiisi tarkoitti tuontitullia, jota perittiin viinistä ja ulkomaisesta oluesta.
Marja (kasvitiede)
thumb|275px|Erilaisia marjoja (kuvassa myös [[pohjusmarja|pohjusmarjoja)]] Marja on kasvitieteessä mehevien hedelmien tyyppi, joka on kehittynyt emin sikiäimestä ja on yleensä monisiemeninen. Marja on kokonaan mehevä lukuun ottamatta pintakerrosta. Uloin kerros on usein vahapeitteinen kuori. Marjan pääosana on malto, joka pehmenee kypsetessään. Sisin kerros on marjoissa ohut ja pehmeä, eikä erotu paljon maltokerroksesta, toisin kuin luumarjoilla, joilla se on paksuseinäinen ja puutunut ”kivi” siemenen ympärillä.
Yleiskielessä marjalla on eri merkitys kuin kasvitieteessä. Yleiskielessä marja tarkoittaa pientä, mehevää ja pyöreähköä hedelmää. Yleiskielessä marjoiksi kutsutaan yleensä muun muassa mansikoita ja vadelmia, vaikka kasvitieteellisesti ne eivät ole marjoja. Suomessa tavattavista tavallisista luonnonmarjoista iso osa ei ole kasvitieteellisesti marjoja.
Yleisiä marjoja
Tunnettuja ruokana käytettäviä marjoja ovat esimerkiksi banaani, sitrushedelmät, passiohedelmä, papaija, munakoiso, kurkku, tomaatti, paprika ja kurpitsa.
Ahtaaja
thumb|250px|Lastaajia New Yorkissa vuonna 1912. Ahtaaja on laivojen ja proomujen lastaamista ja lastin purkamista satamassa suorittavasta henkilöstä käytettävä ammattinimike. Ahtaajan tehtävänä on erilaista kuormauskalustoa hyväksi käyttäen purkaa lasti laivan ruumasta ja kuormata alus turvallisesti.
Tärkeintä ahtaajan työssä on lastin sijoittaminen aluksen ruumaan ja kansille siten, ettei se pääse siirtymään kovassa merenkäynnissä ja on tasapainossa. Nykyään tässä ovat apuna tietokonesovellukset, jotka jakavat kontit alukseen optimaalisesti painon mukaan. Työ vaatii tarkkuutta ja ennen kaikkea nopeutta, jotta mahdollisimman suuri määrä rahtia saadaan turvallisesti lastattua alukseen sen lyhyen satamassaolon aikana. Ahtaaja suorittaa kuormaustoimien ohella myös alukseen kuormatun tai siitä puretun lastin seurantakirjanpitoa.
Iowa-luokka
Iowa-luokka on viimeinen toteutunut Yhdysvaltain laivaston taistelulaivaluokka. Suurempaa Montana-luokkaa suunniteltiin, mutta tämä peruttiin.
Neljä alusta valmistui toisen maailmansodan aikana. Alukset ehdittiin jo siirtää reserviin, mutta ne otettiin uudelleen käyttöön 1980 ja poistettiin jälleen käytöstä 1990. Kokonaan ne poistettiin laivaston alusrekisteristä vuonna 2006. Valmistuneiden alusten lisäksi kaksi alusta oli rakenteilla, mutta työt keskeytettiin, ja puolivalmiit rungot romutettiin. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain laivaston painopiste siirtyi raskaista taistelulaivoista lentotukialuksiin.
Luokan alukset
thumb|USS New Jerseyn 1980-luvun modernisoinnin yhteydessä asennettuja uusia asejärjestelmiä: 20 mm Phalanx CIWS-ohjustentorjuntatykki tutkakupuineen (vasemmalla ylhäällä), RGM-84 Harpoon-meritorjuntaohjusjärjestelmän (vasemmalla) ja BGM-109 Tomahawk-risteilyohjusjärjestelmän ohjussäiliöitä laveteillaan (etualalla).
Historia
thumb|Iowa-luokan 16" kolmoistykkitorni Iowa-alukset rakennettiin aiemman South Dakota -luokan pohjalta. Edeltäjiinsä verrattuna alukset olivat 60 metriä pidempiä, ja ne oli varustettu suuremmilla tykeillä ja tehokkaimmilla koneilla.
Iowa-luokan alukset olivat tulivoimaisia ja varsin nopeita. Laivaston tavoitteena oli luoda nopealiikkeinen taistelulaiva, joka voisi toimia lentotukialusten saattajana. Niiden toimintamatka oli 25 solmun nopeudella 15 000 kilometriä ja 15 solmun nopeudella 27 000 kilometriä. Laivan kokoa rajaava tekijä oli, että sen haluttiin sopivan kulkemaan Panaman kanavan läpi.