cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keskisuomalainen Osakunta
Keskisuomalainen Osakunta toimii omassa ”Casa Academicaksi" ristityssä talossaan Perhonkadulla, jonne osakunta muutti Eteläsuomalaisen osakunnan ja Svenska Handelshögskolanin ylioppilaskunnan kanssa vuonna 1974. Sittemmin Eteläsuomalainen osakunta on muuttanut takaisin Uudelle ylioppilastalolle.
Maija Westerlund
Elna Helena Maria (Maija) Westerlund (31. heinäkuuta 1911 Viipuri – 1994 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä.
Teokset
Nimellä Helena Wire:
Suomennokset
Nimellä Maija Westerlund:
IPod mini
thumb|iPod mini iPod mini on tuotannosta poistunut Apple Computerin valmistama kiintolevyllinen musiikkisoitin. Se on pienempi ja kevyempi versio iPodista. iPod mini julkaistiin tammikuussa 2004 ja sitä myytiin neljän tai kuuden gigatavun kiintolevyllä varustettuna.
Kuten iPod, iPod mini osaa soittaa MP3, WAV, AAC/M4A, AIFF ja Apple Lossless tiedostoja. iPod mini toimii USB- tai FireWire-portin kautta sekä Windows- että Macintosh-koneissa. Kolmannen osapuolen ohjelmilla iPod miniä voidaan käyttää myös Linux-koneilla, joskin rajoitetusti. Jotkut ovat myös kokeilleet asentaa soittimen käyttöjärjestlmäksi linuxin. Se ei kuitenkaan ole suositeltavaa muille kuin kokeneille käyttäjille, ja tehdään aina omalla riskillä.
iPod mini on kooltaan 91 × 51 × 13 mm ja painaa 103 grammaa. Sen kuori on anonisoitua alumiinia ja sitä oli saatavilla viitenä eri värinä: hopea, kulta (vain 1. sukupolven mallit), sininen, vaaleanpunainen ja vihreä. iPod minissä on iPodista tuttu vieritysrulla, mutta ohjauspainikkeet on minissä siirretty vieritysrullan alle. Klikkauspyörä toimi minissä niin hyvin, että sitä alettiin käyttää myös uudemmassa iPodissa.
Uusi flash-muistilla varustettu iPod nano on korvannut iPod minin Applen tuotevalikoimassa.
Kaksin
Kaksin on vuonna 1995 julkaistu Vesa-Matti Loirin albumi. Loiri esittää jokaisen kappaleen eri naislaulajan kanssa.
Ålesund
Ålesund (tai Aalesund) on kaupunki Norjan länsirannikolla, Bergenin pohjoispuolella. Kaupungissa on 45 033 asukasta (2013), ja Ålesund on Norjan 16. suurin kunta asukasluvulla mitattuna.
Nykyisin Ålesund tunnetaan jugend-kaupunkina. Se tuhoutui tulipalossa aamuyöstä 23. tammikuuta 1904 lähes täysin, 800 asuntoa paloi ja 11 000 asukasta jäi asunnottomaksi. Uusien rakennusten suunnitteluun osallistui yli 50 arkkitehtia ympäri Norjaa. He ottivat vaikutteita sen aikaisesta rakennusmuodista: uusi Ålesund rakennettiin kivestä ja tiilestä jugend-tyyliin. Se onkin yksi yhtenäisimmistä jugend-kaupungeista maailmassa.
Ålesund on Lahden ystävyyskaupunki.
Ålesund toimi 1980-luvun puolivälissä brittiläisen TV-jännityssarjan Hiidenvirta (Maelstrom) kuvauspaikkana. Suomea vuoden 2005 Eurovision laulukilpailussa edustanut Geir Rönning on kotoisin Ålesundista.
Ålesundin lentoasema sijaitsee Vigran saarella noin 10 kilometriä Ålesundin keskustasta pohjoiseen.
Trine 4: The Nightmare Prince
Trine 4: The Nightmare Prince on Frozenbyten kehitteillä oleva jatko-osa Trine -pelisarjalle. Peli julkaistiin vuonna.
Tero Saarinen Company
pienoiskuva|350px|Tero Saarinen Company 2011 Fisher Centerissä New Yorkissa Tero Saarinen Company on suomalaisen tanssitaiteilija ja koreografi Tero Saarisen johtama tanssiryhmä, jonka hän perusti vuonna 1996. Ryhmän ohjelmisto koostuu pääasiassa Saarisen koreografioista, ja sen kotipaikka on Helsinki, vaikka valtaosa esityksistä tapahtuu ulkomailla. Ryhmän harjoitus- ja toimistotilat sijaitsevat Kaapelitehtaalla.
Nykyään Tero Saarinen Company luetaan Suomen kulttuuriviennin kärkitoimijoihin, ryhmä on vuoden 2016 loppuun mennessä esiintynyt 40 maassa ja sen ydintoimintaan kuuluvat lisäksi kansainvälinen opetustoiminta sekä Saarisen koreografioiden lisensointi muille johtaville tanssiryhmille maailmassa. Verkosto-organisaatiomallinen ryhmä työllistää vuosittain 40-80 henkilöä, joista yksitoista työskentelee ryhmässä vakituisesti.
Ryhmän teokset on toteutettu kansainvälisinä yhteistuotantoina ja monet niistä lukeutuvat Saarisen avainteoksiin. Saarisen omaperäiseksi sanotun koreografisen kädenjäljen ja persoonallisten esiintyjien lisäksi teoksille on ominaista viimeistelty visuaalisuus. Useissa teoksissa on mukana elävä musiikki.
Historia
Soolotanssijana kansainvälistä mainetta saavuttanut Tero Saarinen kokosi tanssiryhmä Company Toothpickin vuonna 1995 oman koreografisen näkemyksensä välineeksi. Saarinen halusi tehdä pysyvämmin töitä innostuneiden, samat arvot jakavien taiteilijoiden kanssa. Perustajajäseniä olivat Saarisen ohella hänen tanssijakollegansa Henrikki Heikkilä Suomen Kansallisbaletista, Batsheva Dance Companysta Israelista löytynyt tanssija Yuval Pick sekä valosuunnittelija Mikki Kunttu. Company Toothpick nimettiin humoristisesti Saarisen synnyinkaupungin Porin tulitikkutehtaan muistoksi.
Ryhmän ensimmäinen teos, Westward Ho!, sai ensi-iltansa Tukholman Dansens Husissa 18. helmikuuta 1996. Teos sai kutsun Lontoon The Place -teatterissa järjestettyyn ensimmäiseen Aerowaves-katselmukseen vuonna 1997, jota seurasi Saarisen kansainvälinen läpimurto koreografina. Ryhmä alkoi saada esiintymiskutsuja ympäri Eurooppaa.
Vuonna 2000 Company Toothpick sai toimitilat Aleksanterin teatterista. Vuonna 2001 ryhmä sai ensimmäisen kokopäiväisen työntekijän, ryhmän nykyisen toiminnanjohtajan Iiris Aution aloittaessa Saarisen managerina ja ryhmän tuottajana. Vuonna 2002 ryhmän nimi muutettiin Tero Saarinen Companyksi, ja vuonna 2004 se pääsi teatteri- ja orkesterilain piiriin ja alkoi saada toimintarahoitusta sekä valtiolta että Helsingin kaupungilta.
Toiminta Helsingissä
Tero Saarinen Company on vuonna 2022 ovensa avaavan Tanssin Talon ohjelmakumppani. Jatkossa Tero Saarinen Companyn Suomen tuotannot keskittyvät Tanssin Talon 700-paikkaiseen Erkko-saliin, jossa se esiintyy vuosittain. Tero Saarinen Company oli Aleksanterin teatterin virallinen residenssiryhmä 2005–2020. Ryhmän harjoitussali sijaitsi teatterin tiloissa, ja se esiintyi teatterin lavalla säännöllisesti. Aleksanterin teatterin ohella ryhmä on vieraillut Suomen Kansallisoopperassa ja Suomen Kansallisteatterissa. Esitysten lisäksi ryhmän toimintaan Helsingissä kuuluvat opetustoiminta sekä yhteisölliset hankkeet.
Kiertueet
Tero Saarinen Company on kiertänyt vuosien 1996–2021 aikana yhteensä 40 maassa ja kuudessa maanosassa. Ryhmän esiintymiset ovat saaneet osakseen runsaasti positiivista mediapalautetta. Tero Saarisen teoksille on tyypillistä omaleimaisen tanssin ohella kokonaistaideteosmaisuus : vahva visuaalisuus ja usein elävä musiikki. Saarinen on tehnyt kaikkiaan 51 kantaesitystä (maaliskuu 2021), joista 18 omalle ryhmälleen.
Valtaosa ryhmän teoksista on toteutettu kansainvälisinä yhteistuotantoina. Yhteistuottajiin lukeutuvat The Joyce Theater (Yhdysvallat), Automne en Normandie (Ranska) , Venetsian biennaali (Italia) , South Bank Center (Iso-Britannia) , Dansens Hus (Ruotsi) , Kuopio Tanssii ja Soi -festivaali (Suomi) ja Skånes Dansteater (Ruotsi).
Kantaesitykset
Tero Saarinen Company on tuottanut kaikkiaan 23 Saarisen kantaesitystä, jonka lisäksi se on tuonut ohjelmistoonsa myös Saarisen muita teoksia sekä Carolyn Carlsonin Saariselle antamia sooloteoksia. Ryhmän tuottamia avainteoksia ovat läpimurtoteos Westward Ho! (1996), Stravinsky-teokset Petrushka (2001) ja HUNT (2002), Shakers-vaikutteinen Borrowed Light (2004), Esa-Pekka Salosen musiikkiin pohjautuva Morphed (2014) sekä yhteistyössä Suomen Kansallisoopperan ja baletin kanssa toteutettu suurtuotanto Kullervo (2015, Jean Sibelius).
Kansainvälistä huomiota on kerännyt erityisesti soolo HUNT (2002). Yhteistyössä multimediataiteilija Marita Liulian kanssa tehty teos on kerännyt kriitikoilta kiitosta omaperäisenä ja vaikuttavana teoksena. Saarinen on esittänyt teosta vuoden 2013 loppuun mennessä 174 kertaa, 82 kaupungissa, 32 maassa, Aasiassa, Afrikassa, Etelä- ja Pohjois-Amerikassa sekä Euroopassa, ja se on nostettu yhdeksi merkittävimmistä Stravinskyn Kevätuhriin tehdyistä koreografioista. Tero Saarinen lopettaa teoksen tanssimisen Kevätuhrin juhlavuonna 2013.
Myös teoksen Borrowed Light kiertueet Euroopassa, Oseaniassa ja Pohjois-Amerikassa ovat saaneet osakseen paljon positiivista huomiota kansainvälisessä mediassa. Teos nostettiin muun muassa yhdeksi vuosikymmenen merkittävimmistä tanssiteoksista USA:ssa.
Residenssitoiminta
TSC käynnisti säännöllisen taideresidenssitoiminnan TSC Studiossa Kaapelitehtaalla vuonna 2020. Residenssien tavoitteena on tukea erityisesti vapaan kentän toimijoiden työskentelyedellytyksiä ja tanssin toimialan kehittymistä. Residensseihin valitaan taiteilijat avoimella haulla.
Residenssitaiteilijat ja -ryhmät
Opetustoiminta
Tero Saarinen Companyn toimintaan on alusta asti kuulunut myös kansainvälinen opetustoiminta. Nykyään kursseja ja työpajoja ammattitanssijoille sekä edistyneille tanssinopiskelijoille järjestetään eri puolilla maailmaa ja verkossa keskimäärin 4–5 kertaa vuodessa.
Tero Saarisen liikekieli perustuu hänen kehittämäänsä liiketekniikkaan, joka on saanut vaikutteita niin butosta, baletista, nykytanssista kuin taistelulajeistakin. Myös aasialaisessa tanssitraditioissa tärkeä silmien ja käsien käyttö korostuvat hänen ilmaisussaan. Tyyliä on kuvailtu orgaaniseksi sekä kekseliääksi sekoitukseksi groteskiutta ja kauneutta.
Saarisen liikekielen tekniikkaopetus keskittyy tanssijan kaikkien aistien herättämiseen ja kokonaisvaltaisen valppauden löytämiseen, hermojen ääripäiden aktivoimiseen sekä kehon painon tunnistamiseen ja käyttöön. Tavoitteena on maksimoida tanssijan kyky liikkua oman tasapainonsa äärirajoilla. Pedagogiikassa korostetaan liikkeen sisäistämistä ja tanssijan omakohtaista tulkintaa, joita avustetaan muun muassa mielikuvaharjoitteiden kautta. Tero Saarisen lisäksi tekniikkaa opettaa ryhmän vastaava opettaja David Scarantino, joka on tanssinut lähes kaikissa ryhmän teoksissa vuodesta 2013 lähtien.
Organisaatio
Verkosto-organisaatiomallin mukaan toimivassa ryhmässä on yksitoista vakituista työntekijää. Heidän lisäkseen tuotantokohtaisilla ja ostopalvelusopimuksilla työskentelee vuosittain 40–80 eri alojen alihankkijayritystä ja freelanceria paitsi Suomesta myös eri puolilta maailmaa. Tero Saarinen Companylla on jaettu johtajuus: Tero Saarinen vastaa taiteellisesta sisällöstä ja ryhmän toiminnanjohtaja Iiris Autio tuotannosta, hallinnosta ja taloudesta. Ryhmän taustaorganisaationa toimii yleishyödyllinen yhdistys, Into liikkeessä ry.
Tero Saarinen Companyn tehtäväksi on määritelty ”edistää humaania maailmankuvaa ja inhimillisiä perusarvoja tanssin kautta sekä lisätä ihmisten ymmärrystä kehollisuudesta ja sen merkityksestä hyvän elämän edistäjänä”.
Ryhmän taiteellisena strategiana on luoda koreografian, musiikin ja visuaalisen suunnittelun muodostamia elämyksellisiä ja aikaa kestäviä kokonaistaideteoksia – avoimia vuorovaikutustilanteita, jotka herkistävät katsojan inhimillisten perusasioiden äärelle. Ryhmän arvoja ovat yhteisöllisyys, avoimuus, laadullinen tinkimättömyys sekä työn ja yritteliäisyyden arvostaminen.
Teknisenä johtajana toimii Ville Konttinen, vastaavina harjoittajina Henrikki Heikkilä ja Satu Halttunen, vastaavana opettajana David Scarantino, talous- ja kehityspäällikkönä Maiju Ristilä, markkinointi- ja viestintäpäällikkönä Terhi Mikkonen, tuotantopäällikkönä Carita Weissenfelt ja tuotanto- ja viestintäkoordinaattorina Emma Vuorinen.
Rahoitus
Vuonna 2004 Tero Saarinen Company pääsi teatteri- ja orkesterilain piiriin. Keskimäärin vuosien 2006–2016 aikana valtion tuki on muodostanut noin 35 prosenttia ja Helsingin kaupungin avustus 7 prosenttia ryhmän kokonaisbudjetista.
Tanssijat
Tero Saarinen on koonnut ryhmäänsä joukon vahvoja ja ilmaisuvoimaisia tanssijoita. Alkuaikoina ryhmässä esiintyi Saarisen nimekkäitä tanssijakollegoita Suomen Kansallisbaletista, kuten Henrikki Heikkilä, Sini Länsivuori, Anu Sistonen ja Heikki Vienola, joista valtaosa työskentelee ryhmässä yhä. Ryhmässä on vieraillut myös joukko nimekkäitä ulkomaalaisia tanssijoita, heidän joukossaan Yuval Pick, Natasa Novotna, Megumi Nakamura ja Sharon Eyal. Nykyisin valtaosa tanssijoista on suomalaisia.
Tero Saarisen lisäksi ryhmän ohjelmistossa olevissa teoksissa tanssivat (vuodesta):
Taiteelliset yhteistyökumppanit
Tero Saarinen Companyn teokset ovat kokonaistaideteosmaisia : koreografian ja tulkinnan ohella myös musiikki ja visuaalisuus ovat teoksissa keskeisessä asemassa. Saarisen luottokumppaneihin lukeutuvat valaistussuunnittelija Mikki Kunttu ja pukusuunnittelija Erika Turunen.
Saarinen käyttää monissa teoksissaan elävää musiikkia. Hänen musiikillisiin yhteistyökumppaneihin lukeutuvat Esa- Pekka Salonen, Sebastian Fagerlund, Helsingin barokkiorkesteri, The Boston Camerata, Ensemble InterContemporain, harmonikkaduo James Crabb ja Geir Draugsvoll, Kamariorkesteri Avanti!, Jarmo Saari sekä Kimmo Pohjonen.
Saarinen on tehnyt osan kantaesityksistään muille tanssiryhmille. Muun muassa hollantilainen Nederlands Dans Theater (NDT1), ranskalaiset Lyonin, Marseillen sekä Lorrainen baletit, portugalilainen Ballet Gulbenkian, israelilainen Batsheva Dance Company, ruotsalainen Göteborgin oopperan baletti, Skånes Dansteater sekä Suomen Kansallisbaletti ovat esittäneet Saarisen töitä ohjelmistoissaan.
Enrico Dandolo
thumb|Gustave Doré, Doge Enrico Dandolo, (1832–1883) Enrico Dandolo (k. 21. kesäkuuta 1205) oli Venetsian doge vuodesta 1192 kuolemaansa. Hänet muistetaan ensisijaisesti roolistaan neljännessä ristiretkessä.
Dandolo nousi poliittiseksi voimahahmoksi 1170-luvulla. Jo dogeksi tullessaan hän oli sokea ja huomattavan iäkäs, todennäköisesti seitsemänkymmenen. Joidenkin lähteiden mukaan peräti jo 85-vuotias, jolloin dogen syntymävuotena olisi ollut 1106 tai 1107.
Dandolo oli dogevuosinaan ikäänsä nähden hyvässä fyysisessä kunnossa. Hänen sokeutensa syystä ei ole vahvistettua tietoa. Tarinan mukaan bysanttivallanpitäjät olisivat sokeuttaneet hänet tarkoituksellisesti kriisin aikana noin vuonna 1171; dogen henkilökohtaisesti tuntenut historioitsija Geoffrey de Villehardouin kirjoitti myöhemmin sokeuden olleen seurausta pään alueelle kohdistuneesta vammasta.
Satu Silvo
Satu Irmeli Silvo (s. 2. elokuuta 1962 Sippola) on suomalainen näyttelijä.
Silvon taiteellinen ala on verraten laaja. Usein hänen roolityyppinsä on moderni, itsenäinen nainen, jonka maailmankuva joutuu vastakkain konservatiivisten arvojen kanssa. Myös lukuisat koomiset roolihahmot, farssit ja musikaalit kuuluvat Silvon repertuaariin. Näyttelemisen ohella Silvo on toiminut ravintolayrittäjänä sekä kansalaisaktivistina.
Puhenäyttämö
Silvo opiskeli näyttelijäntyötä Jouko Turkan oppilaana Teatterikorkeakoulussa vuosina 1981–1985, minkä jälkeen hänet kiinnitettiin näyttelijäksi Helsingin kaupunginteatteriin. Vuodesta 1994 hän on toiminut vapaana näyttelijänä useissa teattereissa sekä elokuva- ja televisiotuotannoissa.
Helsingin kaupunginteatterissa Silvon rooleja olivat muun muassa Chantal (Parveke, syksy 1985), Noita (Macbeth, syksy 1989), Anja Hänninen (Eteisiin ja kynnyksille, kevät 1991) ja Stella Kowalski (Viettelyksen vaunu, syksy 1991). Vapaana näyttelijänä ollessaan hän on näytellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa Hertta Kuusista näytelmässä Hertta ja Olavi keväällä 2003. Silvo on nähty niin ikään Komediateatteri Arenan, Tampereen Komediateatterin ja Ryhmäteatterin lavoilla.
Musikaalit
Vuonna 2011 Silvo näytteli Luisaa Teatteri Imatran musikaalissa Nine. Syksyllä 2012 Silvo näytteli Tampereen Komediateatterin Broadway-musikaalissa Annie neiti Hanniganin roolin. Lisäksi Silvo on näytellyt musikaalissa Chicago.
Elokuvat
Silvon elokuvaura alkoi hänen opiskeluvuosinaan Matti Kassilan Niskavuori-filmatisoinnissa (1984). Hän tulkitsi keskeisen naisosan, Ilona Ahlgrenin vastanäyttelijänään Esko Salminen. Seuraavana vuonna hänellä oli Rositan osa Ere Kokkosen komediassa Uuno Epsanjassa. Päivi Hartzellin Lumikuningattaressa (1986) Silvolla oli nimiosa. Vuosina 1993–1997 hänellä oli Pipsan rooli Timo Koivusalon komediallisten Pekko-elokuvien sarjassa. Muita 1990-luvun keskeisiä elokuvatehtäviä olivat Bella (Porttikielto taivaaseen, 1990), Ritva (Kaikki pelissä, 1994) ja Siru (Tie naisen sydämeen, 1996). Seuraavan vuosisadan puolella Silvon elokuvaroolit ovat olleet lähinnä sivuosia.
Televisio
Satu Silvo on näytellyt niin ikään useissa televisiotuotannoissa. Televisiosarjassa Musta tuntuu (1985 ja 1988) hänellä oli Anita Lainesalon rooli. MTV3-kanavan suositussa Ihmeidentekijöissä (1996–1998) ja sen jatko-osassa Parhaat vuodet (2000) Silvo näytteli Oona Hynnistä. Vuonna 2004 hän oli Armi Hiitolan roolissa sarjassa Pelkovaara. Vuonna 2012 Silvolla oli sivurooli MTV3:n sarjassa Helsingin herra.
Silvolla oli oma MTV3:lla esitetty Broadcasters-yhtiön tuottama keskusteluohjelma Satua ja totta vuosina 1998–1999.
Yrittäjänä
Silvolla oli Hakaniemessä kasvis- ja raakaruokaa tarjoava ravintola Silvoplee vuodesta 1999. Vuonna 2013 Silvoplee muutti isompiin tiloihin. Uusien tilojen remonttiin käytettiin 400 000 euroa, mutta pian kävi ilmi, että rakennus aiotaan purkaa. Yritys palasi pienempiin tiloihin. Siellä ravintola ehti olla auki vain yhden päivän, kun koronapandemia sulki ravintolat. Valtion koronatuet jäivät pieniksi, koska tukien perusteena käytettiin niitä kuukausia, jolloin ravintola oli remontissa. Lopulta raaka-ainekustannusten nousu ja etätöistä innostuneet ihmiset tekivät ravintolatoiminnasta lopun. Ravintolan omistava yhtiö Satumainen Ravinto Oy jätti konkurssihakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen tammikuussa 2023.
Silvo perusti yhdessä veljensä tilintarkastaja Jukka Silvon ja insinööri Marja-Leena Palviaisen kanssa Satulinna-nimisen hotellin Hirvensalmelle vuonna 2001. Hotelli siirtyi myöhemmin Silvon silloisen kumppanin Juha Rantasilan omistukseen. Silvo sanoo toimineensa sen jälkeen palkattomana työntekijänä siihen asti, kunnes välit menivät poikki. Vuonna 2007 toiminta siirtyi Next Hotels & Restaurants -ketjuun ja hotelli- ja ravintolatoiminnan vetäjät vaihtuivat.
Yksityiselämä
Silvo oli naimisissa näyttelijä Heikki Kinnusen kanssa vuosina 1986–2002. Avioliitosta syntyivät lapset Paavo ja Vilma Kinnunen, jotka ovat myös näyttelijöitä. Vuosina 2003–2009 Silvo seurusteli Juha Rantasilan kanssa. Syyskuussa 2010 Silvo kihlautui kirjailija-näyttelijä Reidar Palmgrenin kanssa.
Silvo joutui vakavaan onnettomuuteen vuonna 1998 jäätyään Saariselällä laskettelukeskuksessa rinnekoneen alle, mutta toipui vammoistaan työkuntoon puolessa vuodessa.
Canet-en-Roussillon
thumb|250px|Canet-en-Roussillon
Canet-en-Roussillon on kunta Pyrénées-Orientalesin departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Se sijaitsee kymmenisen kilometriä Perpignanista itään Välimeren rannalla.
Kunnassa oli 10 182 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Canet-en-Roussillonin pinta-ala on 22 neliökilometriä.
Canet’n eteläosassa sijaitsee 780 hehtaarin laajuinen laguuni Étang de Canet-Saint-Nazaire, josta on kanavayhteys Välimereen. Laguuni muodostaa noin kolmasosan kunnan pinta-alasta. Suojellulla laguunilla elää noin 300 lintulajia.
Kongonkutoja
Kongonkutoja (Brachycope anomala) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kongonkutojaa tavataan Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Henki (lehti)
Henki (vuoden 2020 loppuun asti Hengellinen Kuukauslehti) on kristillinen aikakauslehti, jonka kustantaja on Herättäjä-Yhdistys. Lehden päätoimittaja on Herättäjä-Yhdistyksen toiminnanjohtaja Kalle Hiltunen. Lehti ilmestyy kuutena numerona vuodessa ja lukijoita on noin 10 500. Lehti on tilattavissa myös äänilehtenä ja näköislehtenä.
Lehti kertoo raportoivansa hengellisistä kysymyksistä laajoista näkökulmista. Lehden toimittajat ovat sivutoimisia toimitussihteeriä lukuun ottamatta.
Daniel Končál
Ura
Končál aloitti lentopallon syntymämaassaan Slovakiassa jo hyvin nuorena. Hän nousi nopeasti pelaamaan Slovakian pääsarjaan, jossa ensimmäinen joukkue oli VK Nové Mesto. Tämän jälkeen hän vaihtoi seuraa Itävallan liigassa pelaavaan Ann volleyball Clubiin, josta tie vei Itävallan liigassa Arbesbachin joukkueeseen ja sieltä kaudeksi 2006–2007 takaisin kotimaahan Slovakiaan VKP Bratislavan joukkueeseen. Bratislavassa Končál pelasi huippukauden, kun hän voitti Slovakian liigan hopeaa, ja vei joukkueensa Slovakian cupin mestaruuteen. Kauden aikana Bratislava pelasi myös Euroopan cupia, jossa Končál esiintyi ennakkoluulottomasti joukkueensa kanssa.
Kaudeksi 2007–2008 Končál hankittiin Kempeleen Lentopalloon pyörittämään passipeliä. Hankinta oli oiva sillä Kempele sijoittui runkosarjassa lopulta kuudennelle sijalle, ja eteni näin suoraan puolivälieriin. Puolivälierissä tie kuitenkin katkesi Vammalan Lentopallolle otteluvoitoin 3–0. Končál jatkaa uraansa Kempeleen Lentopallossa edelleen kaudella 2008-2009.
Camille Guérin
pienoiskuva|Camille Guérin Jean-Marie Camille Guérin (22. joulukuuta 1872 Poitiers, Ranska – 9. kesäkuuta 1961 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen eläinlääkäri, mikrobiologi ja immunologi, joka yhdessä Albert Calmetten kanssa kehitti tuberkuloosilta suojaavan Bacillus Calmette-Guérin -rokotteen.
Guérinin isä kuoli tuberkuloosiin 1882. Hän opiskeli eläinlääketiedettä École Nationale Vétérinaire d'Alfortissa, työskennellen samalla eläinlääkäri ja mikrobiologi Edmond Nocardin (1850-1903) apulaisena. Hän valmistui Alfortista eläinlääkäriksi vuonna 1896.
Vuonna 1897 hän aloitti työt Pasteur-instituutin verkostoon kuuluvassa, vasta perusteilla olevassa Institut Pasteur de Lille:ssä, jossa työskenteli ensin teknikkona auttaen laitoksen johtajaa, ranskalaista mikrobiologia ja immunologia Albert Calmettea tämän pyrkimyksissä kehittää vastamyrkky käärmeenpuremaan ja rokote isorokkooon. Guérin onnistui merkittävästi parantamaan isorokkorokotteen valmistusmenetelmää, käyttäen väli-isäntinä kaniineja. Hän kehitti myös tavan rokotteen jäämävirulenssin mittaamiseksi, mistä hän sai Ranskan lääketieteen akatemialta tunnustukseksi kultamitalin vuonna 1905.
Yrjö Loimaranta
Elämäkerta
Loimarannan vanhemmat olivat kirkkoherra Wilhelm Lindstedt ja Hilma Nyholm. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1897 ja teologian kandidaatiksi 1909. Pappi hänestä tuli vuonna 1901. Loimaranta toimi aluksi koulumiehenä ja myöhemmin senaatin kirkollisasiainesittelijänä ja opetusministeriön kansliapäällikkönä. Porvoon suomalaisen yhteiskoulun johtajana 1899–1902 toimittuaan hän siirtyi Helsingin suomalaisen tyttökoulun uskonnon kollegaksi 1902–1912. Samaan aikaan hän oli ajoittain senaatin apulaisesittelijänä. Vuonna 1912 Loimarannasta tuli kirkollisasian toimituskunnan esittelijäsihteeri. Tässä tehtävässä ollessaan Loimarannalle annettiin tehtäväksi Suomen kuninkaaksi valitun Friedrich Karlin kruunajaisseremonian valmistelu Turun tuomiokirkossa. Hän suositteli noudatettavaksi joko Norjan tai Ruotsin mallin mukaista kruunausrituaalia, jolloin kruunu ja muut regaliat olisivat olleet tilaisuudessa vain esillä. Loimaranta toivoi kruunun valmistettavan Inarin kullasta.
Vuonna 1919 Loimarannasta tuli opetusministeriön esittelijäneuvos ja kansliapäällikkö. Loimaranta oli opetusministeri Cajanderin I hallituksessa 1922 ja Cajanderin II hallituksessa 1924, molemmissa ammattiministerinä.
Viipurin hiippakunnan piispana Loimaranta toimi 1935–1942. Piispakauden alkupuolta sävytti taloudellinen ja henkinen optimismi, loppupuolta puolestaan sotavuodet. Talvisodan alettua tuomiokapituli poistui Viipurista joulukuussa 1939 ensin Savitaipaleelle ja rauhan tultua Mikkeliin huhtikuussa 1940. Piispakautta vaivasi osaltaan Loimarannassa jo sen alkuvaiheessa todettu vakava sairaus. Teologisesti Loimaranta kuului nuorkirkolliseen suuntaan ja oli mukana Teologisen lauantaiseuran nimellä tunnetussa uudistushenkisessä keskustelupiirissä.
Camille Guérin
Sodan jälkeen Guérin ja Calmette kehittivät edelleen tapoja heikentää nautatuberkuloosibakteeria (Mycobacterium bovis) käyttäen perättäisiä viljelmän siirtoja. Sodasta ja Lillen miehityksestä huolimatta vuonna 1908 naudan tulehtuneesta utareesta otettua bakteerikanta oli kuitenkin pidetty hengissä, tutkijoiden siirrettyä sitä kolmen viikoin välein glyseroidun naudan sapen ja perunan muodostamassa elatusaineessa. Noin 30 siirron jälkeen he olivat huomanneet virulenssin alkaneen heikentyä. Noin 11 vuoden ja 230 siirron jälkeen vuonna 1919 kanta ei enää sairastuttanut marsuja, kaniineja tai hevosia. Tiettävästi Guérinin ehdotuksesta kanta nimettiin ensin "Sappibakteeri Calmette-Guériniksi" (Bacille Bilie Calmette-Guerin).
Yrjö Loimaranta
Elämäkerta
Loimaranta oli Merimieslähetysseuran puheenjohtaja 1932–1938 sekä Mannerheim-liiton liittoneuvoston puheenjohtaja 1936–1942. Hän julkaisi muun muassa teokset Sosialistimme ja uskonto (1908) ja Kirkollinen alkukoulu (1913) sekä toimitti piispa Olavi Heliövaaran kanssa kirkkolain vuosina 1921, 1930 ja 1939.
Camille Guérin
Calmetten ja Guérinin ilmoitettua vuonna 1920, että he olivat onnistuneet kesyttämään alunperin virulentin M. bovis -kantansa, ilmoitukseen suhtauduttiin epäillen. Mutta eläinkokeet todistivat tutkijoiden puolesta. Vuonna 1921 Benjamin Weill-Hallé -niminen lääkäri antoi Calmetten luvalla ensimmäisen rokotteen vastasyntyneelle lapselle, jonka äiti oli kuollut tuberkuloosiin. K
Yrjö Loimaranta
Elämäkerta
Loimarannan puoliso vuodesta 1901 oli Hilja Julia Teittinen.
Camille Guérin
Calmetten siirryttyä Pariisiin Guérin oli noussut vuonna 1919 Lillen yksikön johtajaksi. Vuonna 1928 myös Guérin muutti Pariisiin, Pasteur-instituutin tuberkuloosiosaston johtajaksi, ja hänen yhteistyönsä Calmetten kanssa jatkui jälkimmäisen kuolemaan asti vuonna 1933. Ennen kuolemaansa 1961 hän toimi monissa merkittävissä viroissa. Hänet valittiin lääketieteen akatemian puheenjohtajaksi vuodeksi 1951 ja hän vastaanotti vuonna 1955 Ranskan tiedeakatemialta Grand Prix -palkinnon.
Saint-Léonard-de-Noblat
Saint-Léonard-de-Noblat on kunta keskisessä Ranskassa Haute-Viennen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Kuntaa halkoo Viennejoki.
Nähtävyyksiä
Kaupungin nähtävyyksiä on kollegiaalinen kirkko Collégiale Saint-Léonard de Saint-Léonard-de-Noblat. Se kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon osana Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreittejä Ranskassa. Kaupungissa on myös museo Musée Gay-Lussac, joka on omistettu paikalliselle kemistille Louis-Joseph Gay-Lussacille. Kaupungissa on myös rautatiemuseo Musée HistoRail. thumb|left|Saint-Léonardin kollegiaalinen kirkko
The Northman
The Northman on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu eeppinen historiallinen toimintadraamaelokuva, jonka on ohjannut Robert Eggers. Eggers käsikirjoitti elokuvan yhdessä islantilaisen runoilijan ja kirjailijan, Sjónin, kanssa. Sen pääosia esittävät Alexander Skarsgård, Nicole Kidman, Claes Bang, Anya Taylor-Joy, Ethan Hawke, Björk ja Willem Dafoe.
The Northman sai maailmanensi-iltansa Tukholmassa 28. maaliskuuta 2022. Yhdysvaltain ja Suomen ensi-iltansa se sai 22. huhtikuuta 2022. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta: sitä kiitettiin eritysesti ohjauksesta, tuotantoarvoista sekä roolisuorituksista.
Vesa-Matti Loiri (albumi)
Vesa-Matti Loiri on vuonna 1994 julkaistu Vesa-Matti Loirin albumi.
Kallias (komediakirjailija)
Kallias eli Kallias Skhoinion  (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija, joka edusti niin kutsuttua vanhaa komediaa. Hän oli kotoisin Ateenasta.
Elämä
Kallias oli Sudan mukaan Lysimakhoksen poika. Lisänimensä Skhoinion hän sai siitä, että hänen isänsä oli korin- tai matonpunoja. Athenaioksen mukaan Kallias eli hieman ennen Strattista, joka aloitti uransa noin vuonna 412 eaa. Hänen arvellaan aloittaneen komedioiden kirjoittamisen ennen vuotta 424 eaa. Kallias voitti Dionysia-juhlan näytelmäkilpailun vuonna 446 eaa. Joskus hänen on ehdotettu olleen sama henkilö kuin Athenaioksen myös mainitsema komediakirjailija Kalliades. Tällöin hän olisi elänyt ainakin noin vuoteen 402 eaa. saakka.
Näytelmät
Kalliaan näytelmät eivät ole säilyneet nykyaikaan, mutta niistä tunnetaan joitakin katkelmia. Nimeltä tunnetaan ainakin seuraavat:
Aristofaneen skoliasti sanoo Kalliaan jäljitelleen tyylissään Kratinosta. Hän oli yksi niistä komediarunoilijoista, joka pilkkasi filosofi Sokratesta komedioissaan, ja hänen sanotaan olleen ensimmäinen, joka mainitsee Sokrateen näytelmissään.
Michael Mann (elokuvaohjaaja)
Michael Kenneth Mann (s. 5. helmikuuta 1943 Chicago, Illinois, USA) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Mann opiskeli Wisconsinin yliopistossa vuoteen 1965 asti ja suoritti sitten tutkinnon Lontoon kansainvälisessä elokuvakoulussa 1967. Hän vietti valmistumisensa jälkeen seitsemän vuotta Isossa-Britanniassa ja muutti sitten takaisin Yhdysvaltoihin. Aluksi hän kirjoitti televisiosarjoihin kuten Vega$ ja Starsky and Hutch. Mannin ensimmäinen pitkä elokuva oli televisioelokuva Veren maku suussa (The Jericho Mile, 1979). Nykyään hänen tunnetuin televisiosarjansa on Miami Vice, jonka tuottajana hän toimi.
Mannin elokuvia on tullut verrattain harvakseltaan muutaman vuoden välein. Elokuvat ovat olleet huolellisia töitä ja useimmat niistä ovat hyvinkin arvostettuja kuten Viimeinen mohikaani (The Last of the Mohicans, 1992), Heat – ajojahti (1995) ja Collateral – väärä aika, väärä paikka (2004).
Zeewolde
Zeewolde on kunta Flevolandin provinssissa, keskellä Alankomaita. Pinta-alaa kunnalla on 268,97 neliökilometriä, josta vettä on 20,21 km² ja asukkaita siellä on 20 567 (30.6.2008).
Kunta sijaitsee Flevolandin polderilla, itään pieneltä järveltä, jota kutsutaan Wolderwijdiksi ja etelään suuresta Horsterwoldin lehtimetsästä. Lännessä on paljon maanviljelyä. Zeewolde on kuuluisa muun muassa maisemistaan.
Historia
Zeewolden kunta perustettiin vuonna 1984, joten se onkin yksi Alankomaiden nuorimmista kunnista. Ennen vuotta 1984, aluetta hallinnoi Openbaar Lichaam Zuidelijke IJsselmeerpolders (OLZIJ), jonka oli perustanut Alankomaiden hallitus ennen Flevolandin provinssin perustamista.
Zeewolden ensimmäiset asukkaat olivat niin kutsuttuja "pioneereja", jotka tulivat "vanhalta maalta" vastaperustetulle polderille vuonna 1979. He olivat pääasiassa maanviljelijöitä, joiden täytyi aluksi järjestää, että mistä he saavat palveluja kuten sähköä tai vesijohtovettä. Kylä suunniteltiin pääasiassa huolehtimaan palveluista, joita maanviljelijät tarvitsevat. Alueelle on perustettu kaksi lomakeskusta.
thumb|left|250px|Kartta Zeewolden kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Skandaalihäät
Elokuva perustuu Philip Barryn näytelmään, joka menestyi Broadwayllä. Barry kirjoitti Katharine Hepburnia varten. Hepburn osti näytelmän elokuvaoikeudet ja esitti saman roolin myös elokuvaversiossa.
Juoni
Tracy Lord (Katharine Hepburn) on varakkaan philadelphialaisen perheen tytär, joka on eronnut C.K. Dexter Havenista (Cary Grant) ja aikoo mennä naimisiin rikkaan George Kittredgen (John Howard) kanssa. Lordin perhe joutuu kuitenkin kustantaja Sidney Kiddin (Henry Daniell) kiristämäksi ja he joutuvat sen takia luomaan lehdille kirjoitettavaa. Sanomalehden reportteri Macaulay "Mike" Connor (James Stewart) ja valokuvaaja Elizabeth "Liz" Imbrie (Ruth Hussey) tulevat Lordin perheen vieraaksi yhdessä C.K. Dexter Havenin kanssa. Häiden lähestyessä Tracy huomaa olevansa kolmen miehen loukussa Miken, Dexterin ja Georgen kanssa. Lopulta Tracyn ja Georgen häät peruuntuvat ja Tracy menee uudelleen Dexterin kanssa naimisiin.
Ylähuulen kohottajalihas
thumb|Ihmisen ylähuulen kohottajalihas näkyy kuvassa punaisena Ylähuulen kohottajalihas lähtee orbitan mediaalikulmasta ja kulkee suun kehälihaksen ylähuulen alueelle. Sen tehtävänä on vetää ylähuulta taaksepäin ja nostaa sitä. Lisäksi se toimii ihmisellä miimisenä lihaksena. Ylähuulen kohottajalihasta hermottaa kasvohermo.
Pk
Pk tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Punakaapukutoja
Punakaapukutoja (Anaplectes rubriceps) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Punakaapukutojaa tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Céret
thumb|250px|Katunäkymä Céret’stä. Céret on kunta Pyrénées-Orientalesin departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 7 291 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Céret’n pinta-ala on 38 neliökilometriä.
1900-luvun alun taiteilijayhteisö
Céret’ssä viihtyivät 1900-luvun alkuvuosikymmeninä monet kuvataiteilijat ja runoilijat, kuten Pablo Picasso 1911–1912, Georges Braque 1911–1912, Georges Badin 1927–2014, Chaim Soutine ja Aristide Maillol. Céret’n Grand Caféssa vierailivat myös muiden muassa Henri Matisse ja Amedeo Modigliani. Myös säveltäjä Déodat de Séverac vetäytyi Pariisista Céret’hen, jossa kuoli 1921.
Céret’ssä on barcelonalaisen arkkitehdin Jaime Freixan suunnittelema moderni nykytaiteen museo, jonka kokoelmiin kuuluu taiteilijayhteisön jäsenten töitä, kuten Picasson keramiikkaa.
Tunnettuja henkilöitä
Martin Fourcade, ampumahiihtäjä
Edmond Brazès, kirjailija ja runoilija
Mickaël Landreau
Mickaël Landreau (s. 14. toukokuuta 1979) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti.
Ura pelaajana
Landreau aloitti ammattilaisuransa FC Nantes'issa 1996. Hän edusti seuraa kaikkiaan 10 vuoden ajan ja vakiinnutti nopeasti paikkansa seuran ykkösmaalivahtina. Hän oli voittamassa Kanarialinnuille Ranskan mestaruutta 2000/01 sekä kahta Coupe de Francen mestaruutta.
Toukokuussa 2006 jo Ranskan maajoukkueessakin debytoinut Landreau ilmoitti siirtyvänsä kauden jälkeen Paris Saint-Germainiin. PSG:ssä hän oli ehdoton ykkösmaalivahti ja piti torjunnoillaan seuraa pystyssä myös vaikeina aikoina, kun seuraa uhkasi putoaminen Ligue 2:een.
Kesäkuussa 2009 Landreau ilmoitti jättävänsä PSG:n ja siirtyvänsä Lille OSC:n tolppien väliin. LOSC hankki miehen korvaamaan pitkäaikaisen ykkösmaalivahtinsa Grégory Malickin, joka siirtyi Dijoniin. Landreau lunasti odotukset ja syksyn loukkaantumisista huolimatta torjui hyvän debyyttikauden seurassa. Kaudella 2010/11 Landreau oli avainroolissa, kun LOSC juhli liigamestaruutta. Kaudella 2011/12 Landreaun peliesitykset olivat edelleen hyviä, vaikkakaan eivät enää mestaruuskauden veroisia. Kiristyneet välit päävalmentaja Rudi Garciaan ja eritoten manageri Frédéric Paquet'hen johtivat lopulta siihen, että Landreau ilmoitti marraskuun alussa 2012 jättävänsä LOSCin.
Joulun alla 2012 Landreau allekirjoitti puolivuotisen sopimuksen korsikalaisseura SC Bastian kanssa. Landreau edusti Bastiaa 50 ottelussa. Joulukuussa 2013 hän rikkoi Jean-Luc Ettorin ennätyksen eniten Ligue 1 -otteluita pelanneena pelaajana esiinnyttyään 603. kerran Ranskan pääsarjatasolla. Landreau lopetti pitkän pelaajauransa vuonna 2014 pelattuaan urallaan 618 pääsarjaottelua.
Ranskan maajoukkueessa Landreau on ollut mukana jo pitkään, mutta peliaikaa on tullut niukasti. Kokeneet Fabien Barthez ja Grégory Coupet veivät aikaisempina vuosina ykkösmaalivahdin paikan, ja heidän lopetettuaan Landreau ei ole täysin pystynyt vastaamaan haasteisiin, sillä nuoret Hugo Lloris ja Steve Mandanda ovat hieman yllättäen saaneet suurta luottoa päävalmentaja Raymond Domenechilta. Landreau ei yllättäen kelvannut Domenechille edes kolmosvahdin paikalle EM-kisoissa 2008 tai MM-kisoissa 2010.
Ura valmentajana
Elokuussa 2016 Landreausta tuli Paris FC:n apuvalmentaja. Kesäkuussa 2017 hän siirtyi Ligue 2:een pudonneen FC Lorientin päävalmentajaksi. Landreaun debyyttikausi Lorientissa päättyi Ligue 2:ssa seitsemänteen sijaan. Kaudella 2018/19 Lorient taisteli paikasta nousukarsintoihin, mutta jäi lopulta kuudenneksi heikomman maalieronsa vuoksi ulos nousukarsinnoista. Kauden jälkeen seura ilmoitti, ettei Landreau jatka seuran päävalmentajana.
Saint-Just-le-Martel
Saint-Just-le-Martel on kunta keskisessä Ranskassa Haute-Viennen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Kunnassa järjestetään vuosittain kansainvälinen pilapiirrosfestivaali Salon international du dessin de presse et d'humour de Saint-Just-le-Martel.
Cesiumnitraatti
Cesiumnitraatti (CsNO3) on cesium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää cesiumin, cesiumin yhdisteiden ja erikoislasien valmistukseen sekä pyrotekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa cesiumnitraatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on polymorfista ja huoneenlämpötilassa stabiili kidemuoto on alkeiskopiltaan trigonaalinen. Rakenne muuttuu kuumennettaessa 160 °C:n lämpötilaan tai hyvin korkeissa paineissa. Cesiumnitraatti liukenee hyvin veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Aine liukenee myös muutamiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja asetoniin. Cesiumnitraatti on muiden nitraattien tavoin voimakas hapetin.
Cesiumnitraattia valmistetaan neutraloimalla cesiumhydroksidia typpihapolla tai cesiumkloridin ja väkevän typpihapon reaktiolla.
Cesiumnitraatin fraktioivaa kiteytystä käytetään erottamaan cesium muista alkalimetalleista. Yhdisteestä valmistetaan muita cesiumyhdisteitä ja optisia laseja. Aineella on käyttöä myös pyrotekniikassa.
Kulluna lil-watan lil-ula lil-alam
Kulluna lil-watan lil-ula lil-alam (”Me kaikki! Isänmaamme, lippumme ja kunniamme puolesta!”) on Libanonin kansallislaulu. Sen on sanoittanut Rachid Nakhlé ja säveltänyt Wadia Sabra. Laulu on esitetty ensi kerran julkisesti 1927.
Cabestany
Kunnassa oli 8 259 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Cabestanyn pinta-ala on 10 neliökilometriä.
Danny Ainge
thumb|Danny Ainge Daniel Ray "Danny" Ainge (s. 17. maaliskuuta 1959) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja baseballpelaaja. Hän vaikutti jälkimmäisen ominaisuudessa Toronto Blue Jaysissa, mutta tuli tunnetummaksi koripallosta, jota hän pelasi NBA-tasolla vuosina 1981–1995.
Ainge syntyi Eugenessa, Oregonissa, ja opiskeli North Eugene High Schoolissa sekä Brigham Young Universitysta. Hänet otettiin Portlandin Oregon Sports Hall of Fameen vuonna 1999.
Aingella on puolisonsa Michellen kanssa kuusi lasta.
Aallonmurtaja
thumb|Kivinen aallonmurtaja [[Toppilansaari|Toppilansaaressa.]] thumb|Aallonmurtaja-alue [[Long Beachissa.]] thumb|Osin vanhoista [[hylky|hylyistä koostuva aallonmurtaja Pateniemessä.]]
Aallonmurtaja on vesialueen rannalla sijaitsevan sataman, majakan tai vastaavan suojaksi rakennettu täytepenger, johon aallot pysähtyvät eli murtuvat.
Tarkoitus
Aallonmurtaja estää suurien aaltojen pääsyn satamaan, sen suojaamana aallokko ei nouse haitallisiin mittoihin myrskylläkään. Aallonmurtajat rakennetaan pääasiallisesti suojaamaan satamia ja venelaitureita, sillä aaltojen armoille jäävä laiva voi vaurioitua pahoin ja jopa upota törmäillessään laituriin kovassa merenkäynnissä.
Rakentamisperiaatteet
Aallonmurtaja voi olla satamaa suojaava luonnon niemeke tai erikseen tehty kiviaineksista koottu pengerrys, jonka merenkäynnille altis puoli on vahvistettu suurin kivi- tai betonilohkarein. Näiden lohkareiden tarkoitus on sekä pysäyttää aallon voima että kestää aaltojen kuluttava vaikutus.
Aallonmurtaja voi myös olla kokonaan kivestä muodostuva penger, joka sulkee sataman sisäänsä siten, että laiturialueet ovat vain rannalla. Kulku satamaan tapahtuu kapean väylän kautta. Sen suulla saattaa olla vielä pienempiä aallonmurtajia, joiden tarkoitus on viedä aallon liikevoima ennen kuin se saavuttaa varsinaisen aallonmurtajan. Kalasatamissa sekä venesatamissa tällaiset sataman sisäänsä sulkevat aallonmurtajat ovat yleisiä. Suuremmissa satamissa itse satamalaiturit saattavat toimia aallonmurtajina. Tällöin satama on joko rakennettu luonnon muovaamaan lahteen tai joensuuhun, tai satamalaituri ja aallonmurtaja muodostavat keinotekoisen niemen, jonka taakse jää varsinainen satama-allas. Niemen merenpuoleinen osa toimii tällöin aallonmurtajana. Joskus aallonmurtaja voidaan rakentaa muistakin tarpeista, kuten esimerkiksi laivojen hylyistä tai niiden osista.
Sirius
Sirius (α Canis Majoris, α CMa) Ison koiran tähdistössä on Maasta katsoen tähtitaivaan kirkkain tähti. Siriuksen näennäinen kirkkaus eli suuruusluokka on −1,42m ja valovoima hieman yli 23 aurinkoa. Sirius kuuluu Talvikolmioon. Sirius sijaitsee 8,7 valovuoden etäisyydellä Maasta. Se on kolmanneksi lähimpänä meitä oleva paljain silmin näkyvä tähti. Sitä lähempänä ovat vain Aurinko ja Alfa Centauri (α Centauri). Sirius tunnetaan myös siitä, että sen seuralainen Sirius B on pieni ja tiheä valkoinen kääpiötähti.
Siriuksen nimi
Nimi tulee kreikan sanasta σείριος seirios, joka tarkoittaa kuumaa, polttavaa. Sirius tunnetaan myös Ison Koiran tähdistön nimestä johdetulla nimellä Koirantähti ja kansanperinteisellä nimellä Kalevan tähti. Muinaisessa Egyptissä Sirius, joka tunnettiin nimellä Sothis, toimi merkkinä maan maataloudelle elintärkeän Niilin tulvan alkamisesta. ”Kun Sothis heinä-elokuun vaihteessa nähtiin Memfisissä ensi kerran aamutaivaalla (heliakkinen nousu), tiedettiin että Niili alkaisi pian tulvia.” Roomalaisen runoilijan Horatiuksen mukaan metsästäjä Orionin koira oli nimeltään Sirius. Nimitys Koirantähti juontunee tästä.
Havaitseminen
frame|Siriuksen sijainti Ison koiran tähdistössä
Sirius sijaitsee taivaanekvaattorin eteläpuolella. Näin ollen se on etelänavalta katsottuna aina horisontin yläpuolella. Suurimmassa osassa pohjoista pallon­puoliskoakin se on ajoittain näkyvissä mutta sitä lyhemmän ajan ja sitä matalammalla, mitä pohjoisempana havaintopaikka sijaitsee. Pohjoisilla napa­seuduilla, 74. leveyspiirin pohjois­puolella, se ei näy koskaan.
Sirius sijaitsee Ison koiran tähdistössä, Orionin itäpuolella eli pohjoiselta pallon­puoliskolta katsottuna sen vasemmalla puolella siten, että Orionin vyön kolmen tähden kautta kulkeva suora kulkee liki­pitäen myös Siriuksen kautta. Suomessa Sirius näkyy talvitaivaalla matalalla etelässä. Pienen horisonttikorkeuden vuoksi tähti tuikkii voimakkaasti ja näyttää koko ajan vaihtavan väriään. Korkeimmillaan ja suoraan etelässä se on joka yö noin neljä minuuttia aikaisemmin kuin edellisenä yönä, ja uuden­vuoden­yönä tämä tapahtuu suunnilleen keski­yön aikoihin.
Kaukoputki ei paljasta mitään uusia yksityiskohtia, tosin seuralaistähti on havaittavissa noin 30 cm:n kaukoputkella. Tulevaisuudessa tähdet näyttävät vielä lähentyvän toisiaan ja valkoisen kääpiön havaitseminen vaikeutuu entisestään. Sirius on aiheuttanut vilkkumisensa ja kirkkautensa johdosta monta turhaa ufohavaintoa.
Kaksoistähti Sirius AB
Sirius on kaksoistähti, jossa kirkasta tähteä (Sirius A) kiertää pieni valkoinen kääpiö (Sirius B). Sirius A kuuluu spektriluokkaan A1V. Se on meidän Aurinkoamme jonkin verran suurempi, valovoimaisempi ja kuumempi tähti, jonka valo on väriltään valkoista. Saksalainen tähtitieteilijä Friedrich Bessel päätteli Siriuksen seuralaisen olemassaolon jo vuonna 1844 havaittuaan, että Siriuksen liikerata suhteessa kaukaisiin tähtiin oli aaltomainen. Alvan Clark onnistui havaitsemaan Sirius B:n 18 vuotta myöhemmin testatessaan juuri valmistamaansa linssikaukoputkea. Se on ensimmäinen löydetty valkoinen kääpiötähti.
Sirius AB
Pölyä on havaittu Sirius AB:n ympäriltä.
Sirius A
Sirius A:n massa on 2,02–2,14 ja läpimitta 1,68–1,71 Aurinkoa. Se on A-tyypin pääsarjan tähti. Rautaa on 7,4 kertaa niin paljon kuin Auringossa. Siriukselta ei ole löydetty eksoplaneettoja. Niitä onkin vaikea havaita spektroskooppisesti tähden kiehuvan pinnan takia, ja kaukoputkella lähiplaneettojen näkeminen on mahdotonta ja tulevaisuudessakin vaikeaa keskustähden suuren kirkkauden takia. Säteily sallisi mahdolliselle planeetalle vain alkeellisen elämän eli bakteereja.
Sirius B
thumb|right|Taiteilijan näkemys Sirius AB:stä.
Sirius B on valkoinen kääpiö, jollainen on hyvin tiheä tähti. Valkoinen kääpiö koostuu degeneroituneesta aineesta, jonka elektroniverho on romahtanut. Kun elektroneille ei ole tilaa atomin ydinten välissä, aine voi puristua hyvin tiiviiksi. Painovoima tähden pinnalla on valtava. Sirius B:n keskitiheys on noin 2,8 tonnia kuutiosenttiä kohden, mutta keskusta on noin 11,5 kertaa tätä tiheämpi. Tähden painovoima on 350 000 kertaa niin suuri kuin Maan. Sirius B:n pinta on 300 kertaa timanttia kovempi. Tähti pyörii nopeasti, ja sillä on voimakas magneettikenttä. Sirius B:n pintalämpötila on noin 27 000 K, mutta sen keskustassa on 22 miljoonan kelvinin lämpötila.
Sirius B:n läpimitta on 11 700 km, eli se on hieman Maata pienempi. Silti sen massa on hieman yli 325 000 Maan massaa. Valkoinen kääpiö on alkujaan kuolleen tähden helium-hiilipitoinen ydin. Laskujen mukaan Sirius B:n massa oli alun perin noin 5,05 (+0,374/−0,276) Auringon massaa, mutta nyt sen massa on vain noin Auringon massan verran. DA-tyypin spektristä päätellen Sirius B:llä lienee suuri hiili-happipitoinen ydin, jonka päällä on korkeintaan muutaman sadan kilometrin paksuinen heliumkerros ja tämän päällä vielä muutaman kymmenen kilometrin vetykerros. Hiilipitoisessa ytimessä on yli 50 kertaa niin paljon massaa kuin sen ympärillä olevissa vety- ja heliumkerroksissa.
Tähtiluettelot
Siriuksesta löytyy numerotietoja tähtiluetteloista.
Moskova-Petuški
Moskova-Petuški on kirjailija Venedikt Jerofejevin (1938—1990) postmoderni proosarunoelma.
Runoelma on kirjoitettu vuosina 1969-1970, ja se levisi “samizdatina” eli omakustannejulkaisuna. Kirja julkaistiin aluksi Israelissa “AMI”-nimisessä lehdessä 300 kappaleen julkaisuna. Sittemmin kirja julkaistiin Pariisissa vuonna 1977. Tarinan mukaan Jerofejev luovutti oikeudet vodkapulloa vastaan.
Neuvostoliitossa kirja julkaistiin vasta perestroikan aikaan 1988-1989, ensin lyhennettynä versiona “Trezvost’ i kultura” lehdessä ja sitten täytenä versiona kirjallisuuslehdessä “Vest’” ja lopulta 1989 melkein täydellisenä “Prometei” kustantamon julkaisemana versiona.
Moskova-Petuški-runoelma on käännetty monille kielille, ja siitä on tehty useita näyttämösovituksia. Suomessa TEATR ZA on tehnyt runoelmasta näyttämösovituksen.
Juoni
Lyyrisen runoelman sankari, älykköalkoholisti Venja (Venitška) Jerofejev, matkustaa paikallisjunassa rakkaan naisensa ja lapsensa luo Moskovasta Petuškiin (matkaa 125 kilometriä). Petuški kuvataan kirjassa utopistisena paikkana.
Venitška on saanut potkut prikaatin työnjohtajan paikalta “henkilökohtaisten pahekäyrien järjestelmän” sisäänajamisen takia, sillä "järjestelmästä" selvisi työntekijän nauttiman alkoholin määrä niin työn aikana kuin työn jälkeenkin. Runoelman alussa Venja herää hirvittävässä krapulassa vieraasta porraskäytävästä taas kerran epäonnistuttuaan löytämään Kremlin ja päättää lähteä Kurskin asemalle ja sieltä rakkaan naisensa ja poikansa luo Petuškiin. Venitška odottaa kärsien kaupan aukeamista, ja tuhlaa kauppaan päästyään viimeiset rahansa erinäisiin väkijuomiin ja istuutuu lopulta paikallisjunaan.