cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antiikin filosofia
Keisariajan filosofia
Keisariajalla filosofian merkittäviä keskuksia olivat luonnollisesti valtakunnan pääkaupunki Rooma, jossa vaikuttivat myös ajan merkittävimmät kreikkalaiset oppineet, vanha filosofian pääkaupunki Ateena, sekä luonnontieteellisestä tutkimuksestaan kuuluisa Aleksandria, vaikka se olikin kärsinyt suuria vahinkoja roomalaisten suorittaman kaupungin valtauksen yhteydessä.
Roomalaisten ei yleisesti katsota tuoneen merkittävää itsenäistä lisäpanosta kreikkalaiseen filosofiaan. Roomalaiset filosofit tyytyivät lähinnä kommentoimaan kreikkalaisten filosofien teoksia, ja rakentamaan niiden asettamalle pohjalle. Roomalaisten filosofia keskittyi myös enemmän retoriikkaan, käytännölliseen filosofiaan ja muihin valtiollisessa elämässä hyödyllisiin tietoihin ja taitoihin. Roomalaisilla oli kuitenkin suuri vaikutus kreikkalaisen filosofian välittämisessä eteenpäin. He kansanomaistivat kreikkalaista ajattelua ja kehittivät filosofian latinankielistä terminologiaa, joka on ollut laajalti käytössä myöhemmässä filosofiassa.
Roomalaisia kiinnosti ennen kaikkea yksilökeskeinen etiikka, joka oli ollut tärkeässä roolissa jo hellenistisessä filosofiassa. Filosofisista koulukunnista roomalaiset suosivat erityisesti stoalaisuutta, koska se oli suuntautunut etiikkaan ja oli luonteeltaan eklektinen, jolloin sen kannattaminen oli mahdollista valikoiden, ilman että kannattajan täytyi täysin luopua muista näkemyksistä. Epikurolaisuus oli toinen suosittu filosofinen koulukunta. Stoalaisuuden ja epikurolaisuuden suosiota on selitetty myös sillä, että keisariaikana Rooman olot olivat usein levottomia ja valtakunnan moraali alkoi rappeutua. Stoalaisuus ja epikurolaisuus opettivat vastapainoksi mielenrauhan säilyttämistä ja ylevää etiikkaa.
thumb|160px|left|[[Plotinos]] Merkittävimmät roomalaiset moralistit ja elämänfilosofit olivat filosofialtaan eklektinen Cicero, stoalaisesti ajatelleet Seneca, filosofikeisari Marcus Aurelius ja Epiktetos, epikurolainen eettinen materialisti Lucretius, sekä Platonilta vaikutteita saanut "viimeinen roomalainen" Boëthius.
200-luvulla jaa. idän mystiikka alkoi levitä Roomaan. Tällöin syntyi kreikkalaisen filosofian ja itämaisen teosofisen mietiskelyn yhtymisestä uusplatonilainen oppisuunta. Uusplatonismi tulkitsi Platonin opetuksia hyvin uudella tavalla ja opetti mystistä yhdistymistä kosmisen ykseyden kanssa. Uusplatonistit katsoivat, että täydellisyys ja onnellisuus, jotka nähtiin synonyymeinä, voitiin saavuttaa jo tässä elämässä filosofisella mietiskelyllä. Merkittävin uusplatonikko oli Plotinos, ja muita uusplatonilaisia olivat muiden muassa Iamblikhos, Kalkidios ja Simplikios. Myös pythagoralaisuus syntyi uudelleen uuspythagoralaisuutena.
Kohti keskiaikaa
Euroopassa kristinuskon leviäminen ympäri Rooman valtakunnan merkitsi hellenistisen filosofian ajan päättymistä ja suuntaa kohti keskiaikaista filosofiaa. Kristinuskon varhaisina vuosina kristinuskon ja filosofian välisestä suhteesta väiteltiin laajalti. Jotkut teologit vastustivat filosofiaa voimakkaasti ja katsoivat kristinuskon syrjäyttäneen sen, jotkut taas puolustivat filosofiaa ja hyödynsivät sitä teologisten argumenttien terävöittämisessä.
Kristillisen ajan alkuvaiheessa suhtautuminen filosofiaa kohtaan oli positiivisempaa Rooman valtakunnan itäosissa kuin länsiosissa, mutta noin 400-luvulta lähtien tilanne kääntyi päinvastaiseksi. Sitkeän huhun mukaan keisari Justinianus I lakkautti Ateenan filosofikoulun vuonna 529 pitäessään uusplatonistista filosofiaa uhkana kristinuskolle. Todellisuudessa keisari ei määrännyt koulua suljettavaksi. Sen sijaan Ateenan kristityt viranomaiset lakkauttivat koulun julkisen rahoituksen, minkä jälkeen turhautuneet filosofit pakkasivat laukkunsa ja lähtivät Persian kuninkaan suojiin. Siellä ei kuitenkaan ollut sen parempaa, joten suurin osa palasi takaisin kuka minnekin. Kyse ei toisaalta ollut tuossa vaiheessa enää Platonin perustamasta Akatemiasta, kuten usein sanotaan, vaan uusplatonistien omasta oppilaitoksesta.
Huolimatta suhtautumisesta antiikin perintö vaikutti kuitenkin myös huomaamatta yleissivistyksen sekä käytettävissä olleen käsitteistön ja terminologian kautta. Ensimmäiset kristilliset kirkkoisät, kuten Justinus Marttyyri, Klemens Aleksandrialainen, Origenes ja Augustinus, olivatkin antiikin filosofian täysiverisiä kasvatteja, ja yhdistelivät filosofiassaan muun muassa platonismia ja uusplatonismia kristinuskon teologiaan. Platonismin ohella kristillisen teologian kehitykselle merkittävin koulukunta oli stoalaisuus. Teologiassa hyödynnettiin myös aristoteelisen logiikan käsitteitä.
Antiikin filosofian lähteet
thumb|160px|[[Diogenes Laertios|Diogenes Laertioksen teoksen Merkittävien filosofien elämät ja opit kansilehti vuodelta 1594.]]
Sokrates on filosofi, joka erityisesti mainitaan ajattelijana, joka ei itse kirjoittanut filosofiaansa ylös. Diogenes Laertios mainitsee vastaavanlaisiksi ajattelijoiksi muun muassa myös Stilponin, Menedemoksen, Pyrrhonin, Theodoroksen ja Karneadeen, sekä joidenkin mukaan Pythagoraan. Niiden filosofien, jotka julkaisivat filosofisia teoksia, teosten kohtalo vaihtelee sen mukaan, miten heidän koulukuntansa on myöhemmin kyennyt säilyttämään teoksia. Platonin teoksista kaikki aidot ja julkaistaviksi tarkoitetut ovat mitä todennäköisimmin säilyneet. Aristoteleen teoksista suurin osa, mukaan lukien hänen dialoginsa, on kadonnut, mutta hänen ajattelustaan tunnetaan merkittävin osa luentomuistiinpanojen ansiosta. Muun muassa hänen oppilaaltaan Theofrastokselta on säilynyt joitakin yksittäisiä teoksia. Sokratesta edeltäneiden esisokraatikkojen ajattelua, sekä Aristoteleen jälkeisten hellenististen filosofien ajattelua tunnetaan vain tekstikatkelmina. Roomalaiselta kaudelta on säilynyt enemmän teoksia.
Merkittäviä toisen käden lähteitä antiikin ajatteluun ovat useat filosofit itse, käsitellessään edeltäjiensä ajattelua. Platon viittaa runsaasti edeltäneiden filosofien ajatuksiin, käsitellen laajasti esisokraatikkojen ja sofistien mielipiteitä. Hänen ajattelunsa vaikuttaa usein olevan aiemmin esitettyjen ajatusten selkeämpää uudelleenmuotoilua ja ajatusten saattamista yhteen. Platonin tiedetään myös keräilleen aiempien filosofien kirjoituksia laajalti. Aristoteleen merkitys on vielä suurempi, koska hänen kirjoituksissaan on helpompi tehdä ero edeltäjien ajatuksiin ja hänen omiin ajatuksiinsa. Erityisen merkittävä on hänen Metafysiikkansa alkuosa, jossa edeltävien filosofien ajattelua käsitellään aikajärjestyksessä. Aristoteles aloittaa myös useat muut teoksensa edeltäjien ajatusten läpikäynnillä. Aristotelesta voidaan pitää lähteenä jopa Platonin ajatusten tulkitsemiselle.
Cicero antaa kirjoituksissaan paljon tietoa kreikkalaisista filosofeista ja ennen kaikkea hellenistisen filosofian ajasta, perustuen varhaisempiin kreikkalaisiin lähteisiin. Sekstos Empeirikokselta merkittäviä teoksia tältä kannalta ovat Pyrrhonismin pääpiirteet ja Matemaatikkoja vastaan. Myöhäisantiikin aikana erityisesti uusplatonilaiset kirjoittivat paljon kommentaareja edeltävien filosofien teoksista. Eräs merkittävimpiä tuon ajan kommentaattoreita on Simplikios.
Diogenes Laertioksen teos Merkittävien filosofien elämät ja opit 200-luvulta on merkittävä kokoelma, joka on arvokas huolimatta epäkriittisyydestään. Teos ei myöskään ole hengeltään filosofinen ja itse asia jää usein laadultaan vaihtelevien anekdoottien alle. Silti se on antiikin ajalta säilyneistä teoksista laajin yhtenäinen filosofian historiaa käsittelevä kokoelma, jonka osana on säilynyt merkittäviä katkelmia useilta filosofeilta.
thumb|160px|Platonin [[Valtio (Platon)|Valtion latinankielisen painoksen kansilehti vuodelta 1713.]]
Uusia tekstilöytöjä on tehty jonkin verran muun muassa Egyptistä sekä Herculaneumin Papyrusten huvilasta, josta on löydetty ennen kaikkea epikurolaisen Filodemoksen hallussa olleita teoksia.
Tyylilajit ja kieli
Antiikin filosofinen kirjallisuus oli etupäässä kreikankielistä, mutta Ciceron, Lucretiuksen ja Senecan aikana alkoi syntyä myös latinankielistä filosofista kirjallisuutta laajemmin. Kuitenkin vielä Marcus Aurelius kirjoitti teoksensa Itselleni kreikaksi. Myöhäisantiikin aikana kreikan kielen taito lännessä alkoi taantua, ja muun muassa Boethius otti työkseen kreikankielisten teosten kääntämisen latinaksi suuren yleisön saataville.
Antiikin filosofiaa esitettiin sekä tutkielmina ja muuna asiaproosana, dialogeina, pienoisesseinä, kirjeinä, aforismeina, puheina että runomuodossa. Esisokraatikkojen ajatuksia on säilynyt lähinnä katkelmina, jotka muodostuvat opetusrunoudesta ja aforismeista. Platon tunnetaan ennen kaikkea dialogeistaan, joista maineikkaimpia ovat Valtio, Pidot, Faidon ja Faidros. Hänen lisäkseen useat muut Sokrateen oppilaat kirjoittivat ns. sokraattisia dialogeja. Aristoteles oli ensimmäinen, joka kirjoitti laajoja tieteellisiä tutkielmia ja jolta on säilynyt opetukseen tarkoitettuja muistiinpanoja suullisista luennoista.
Filosofisia kirjeitä tunnetaan ennen kaikkea Platonin teksticorpuksesta, vaikka suurin osa hänen nimiinsä laitetuista kirjeistä onkin epäperäisiä, sekä Cicerolta, Senecalta ja mm. Epikurokselta. Hellenistisellä kaudella syntyi ns. diatribē-kirjallisuus, joka koostui kansanomaisista luennoista ja pakinoista. Retoriikalle olivat tärkeitä luonnollisesti puheet, ja niiden kirjoittajista maininnan arvoisia ovat ennen kaikkea Cicero, Dion Khrysostomos, Aelius Aristides ja Herodes Atticus.
Roomassa filosofiaa tavataan jälleen myös runomuodossa. Merkittävimpiä on Lucretiuksen opetusrunoelma Maailmankaikkeudesta. Filosofia vaikutti myös tavalliseen latinankieliseen runouteen, mikä näkyy esimerkiksi Vergiliuksella, Horatiuksella ja Ovidiuksella.
Koulukuntien "sukupuu"
Diogenes Laertios on jaotellut antiikin ajan filosofisten koulukuntien ajattelun kehittymisen seuraavalla tavalla:
Aiheesta muualla
Filosofia antică greco-romană
Pikaliitin
pienoiskuva|Kaivuri pikaliittimellä. pienoiskuva|Kaivuri ilman pikaliitintä. Pikaliitin on kaivinkoneissa käytettävä kauhan tai muun työlaitteen kiinnitystapa. Perinteisesti kauha kiinnitetään suoraan puomiin tapeilla kauhankäännön nivelpisteisiin. Pikaliitin kiinnitetään puomin päähän kauhan tilalle ja itse työlaite kiinnitetään tähän. Tällöin kauha siirtyy liittimen verran eteenpäin nivelpisteestä, mikä pienentää sen vääntöä jonkin verran. Pikaliittimen etuja on nopeampi, helpompi ja jopa ohjaamosta käsin tehtävä kauhan vaihto. Haittoja on lisäpaino ja heikentynyt vääntö.
Pikaliitin voi olla myös rakennettu osaksi kallistinta tai rototilttiä (yhdistetty kauhanpyöritin ja kallistaja).
Pikaliittimiä on useita eri malleja ja niistä on yleensä myös eri kokoja, mikä yleensä kuvataan kaivinkoneen massalla. Pikaliitintyyppi vaatii kauhaan vastaavan vastakappaleen eli sovitteen.
Pyörii
Pyörii on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin 11. lokakuuta 2017 viidentenä singlenä hänen ensimmäiseltä EP:ltään Joku muu, mikä. Se nousi Suomen virallisen latauslistan kahdeksanneksi.
Kappale on tehty yhteistyössä Jurekin kanssa. Vilkkumaa on kertonut kappaleen tarinan syntyneen vihaisen tunteen innoittamana.
Samuel Lehtonen
Kustaa Aleksi Samuel Lehtonen (3. helmikuuta 1921 Helsinki – 20. elokuuta 2010) oli teologian lisensiaatti ja Helsingin hiippakunnan neljäs piispa. Lehtonen sai teologian kunniatohtorin arvon 1980.
Lehtonen suoritti sacr. min. kandidaatin tutkinnon 1946, ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna Turussa. Hän vietti vuoden stipendiaattina Cambridgessa. Siellä hän sai vaikutteita anglikaanisuudesta, mikä näkyi muun muassa perhekirkkojen tuomisena Suomeen. Lehtonen suoritti teologian lisensiaatin tutkinnon 1956. Hän toimi pitkään seurakuntapappina Helsingin hiippakunnassa, muun muassa Tapiolan seurakunnan kirkkoherrana 1962–1982. Hän osallistui oppineuvotteluihin Venäjän ortodoksisen kirkon kanssa 1970–1989. Lehtonen toimi Suomen Lähetysseuran puheenjohtajana ja Hiljaisuuden Ystävien ensimmäisenä puheenjohtajana.
Lehtonen nimitettiin Helsingin hiippakunnan piispaksi 1982, ja hän jäi tästä virasta eläkkeelle 1991. Hänen kaudellaan Suomessa vihittiin ensimmäiset naiset papeiksi.
Lehtonen oli toisen sukupolven piispa. Hänen isänsä Aleksi Lehtonen oli Tampereen piispa vuosina 1934–1945 ja sen jälkeen Turun arkkipiispa aina kuolemaansa 1951 asti. Hänen kaksi veljeään Risto Lehtonen ja Mikael Lehtonen ovat teologian tohtoreita.
Inhambane (maakunta)
thumb|Inhambane korostettuna Mosambikin kartalla. Inhambane on maakunta eteläisessä Mosambikissa. Sen pinta-ala on 68 615 neliökilometriä ja arvioitu asukasluku oli vuonna 2019 noin 1,5 miljoonaa. Myös maakunnan pääkaupunki on nimeltään Inhambane. Ilmasto on trooppinen. Maakunta jakautuu kahteentoista pienempään alueeseen. Ne ovat Funhalouro, Govuro, Homoine, Inharrime, Inhassoro, Jangamo, Mabote, Massinga, Morrumbene, Panda, Vilankulo ja Zavala.
Inhambane tunnetaan kookos- ja cashew-pähkinöiden tuotantoalueena. Maakunnassa sijaitsee myös yksi Mosambikin vetovoimaisimmista matkailukohteista, Bazaruton saaristo.
Maailma ilman natsismia
Viron suojelupoliisin raportin mukaan järjestön tarkoituksena on levittää venäläistä propagandaa esimerkiksi rinnastamalla holokaustin kieltäminen ja Venäjän virallisen näkemyksen toisesta maailmansodasta kritisoiminen.
HMS Uttern (Utn)
HMS Uttern (runkonumero Ut ja Utn) oli Ruotsin laivaston Hajen-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 1952 Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta, missä köli laskettiin vuonna 1955. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1958 ja liitettiin laivastoon 15. maaliskuuta 1960.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1980 ja myytiin 1981 romutettavaksi Odenseen.
Rautatieläisten Liitto
Rautatieläisten Liitto oli suomalainen vuosina 1930–2011 toiminut rautatiealalla työskentelevien ammattiliitto. Keskusjärjestö SAK:hon kuuluneella liitolla oli noin 14 000 jäsentä vuonna 2010. Vuonna 2011 liitto yhdistyi Julkisten ja hyvinvointialojen liitto JHL:ään, johon muodostettiin Raideammattilaisten yhteisjärjestö.
Grästorpin kunta
thumb|262px|Entiset pitäjät [[Dalslandin maakunnassa sekä Vänersborgin ja Grästorpin kuntien alueella. Pitäjien nimet on kirjoitettu pienellä ja vuonna 1952 perustettujen kuntien nimet hieman suuremmalla. Näiden kuntien rajat on merkitty rosalla ja nykyiset rajat punaisella. Lääninrajat on merkitty tummanpunaisella ja maakuntarajat sinisellä. Valbo-Ryrin pitäjä kuuluu nykyään Munkedalin kuntaan.]]
Rautatieläisten Liitto
Liiton jäsenille tyypillisiä ammattinimikkeitä olivat konduktööri, vaihtotyönjohtaja, järjestelymestari, junamies, asetinlaitemies, vaihdemies, rataesimies, ratatyöntekijä, kiskohitsaaja, veturiasentaja, veturisähköasentaja, sähköasentaja ja turvalaiteasentaja. Liitto julkaisi jäsenlehteä Rautatieläinen (1921–2011) sekä lehtiä Juna ja Opaste (1945–1948). Liitto oli Kuljetusalan Ammattiliittojen Federationin (KAF) jäsen.
Grästorpin kunta
thumb|250px|right|[[Riimukivi lähellä Salin kirkkoa.]]
Rautatieläisten Liitto
Rautatieläisten liitto muodostettiin vuonna 1930, mutta rautatieläisillä on ollut itsenäistä toimintaa jo vuodesta 1906 alkaen. Suomen Rautatieläisten Liitto lakkautettiin sisällissodan jälkeen 1918. Sitä seurasivat Suomen Rautatieläisten Ammattiliitto (1920–1926) ja Suomen Rautateiden Työntekijäin Liitto (1926–1930), joka lakkautettiin keskusjärjestö SAJ:n ja monien muiden liittojen tavoin. Uusi Suomen Rautatieläisten Liitto (SRL) perustettiin vuonna 1930, ja se liittyi Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliittoon. SRL liittyi Kansainväliseen kuljetustyöväen liittoon 1931. Ensimmäinen liiton ja Rautatiehallituksen välinen työehtosopimus solmittiin vuonna 1945. 1960-luvulla liiton ohella toimi uuteen SAJ:hin kuulunut Rautatieläisten Ammattiyhdistysten Liitto.
Grästorpin kunta
Grästorpin kunta on Länsi-Götanmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Länsi-Götanmaahan. Kunnan keskustaajama on Grästorp.
Rautatieläisten Liitto
Rautatieläisten Liitto oli mukana neuvotteluissa Teollisuusalojen ammattiliiton perustamiseksi, ja vuonna 2009 liitto päätti aikeelle myönteisen jäsenäänestyksen jälkeen osallistua hankkeeseen. Päätös tehtiin kuitenkin ehdollisena, ja kun uusi liitto ei toteutunut aiotussa laajuudessa, liitto arvioi tilanteen uudelleen. Marraskuussa 2010 liiton valtuusto päätti yhdistymisestä JHL:ään. Fuusiossa JHL:n sisälle muodostettiin Raideammattilaisten yhteisjärjestö, johon Rautatieläisten liiton lisäksi tulivat mukaan JHL:n metro- ja raitioliikenteen ammattiosastot. Rautatieläinen-lehden tilalle muodostettiin JHL:n Motiivin liitteenä kuudesti vuodesti ilmestyvä Venttiili. RAUTL:n valtuusto piti viimeisen kokouksensa joulukuussa 2011, ja toiminta uudessa organisaatiossa alkoi vuoden 2012 alussa. Toukokuussa 2013 Ilmailu- ja Rautatiekuljetusalan Työttömyyskassa ja Julkisten ja hyvinvointialojen työttömyyskassa hyväk­syivät sopimuksen IRKA:n yhdistymisestä JHL:n kassaan vuoden 2014 alusta alkaen.
Grästorpin kunta
Kunnan maapinta-ala on 264,64 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 5 685 henkeä (31.12.2020).
Kunta sijaitsee Länsi-Götanmaan läänin keskiosassa Vänernin etelärannalla. Entisen läänijaon aikaan kunta oli Skaraborgin läänin länsilaidalla.
Rautatieläisten Liitto
Poliittiset sidonnaisuudet
Preasidentinvaaleissa 2012 liitto tuki SDP:n Paavo Lipposen kampanjaa 30 000 eurolla ja Vasemmistoliiton Paavo Arhinmäen kampanjaa 3 500 eurolla.
Grästorpin kunta
Vuonna 2007 kunnassa oli 151,43 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 57,0 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1900 osa Tengenen maalaiskunnasta erotettiin Grästorpin kauppalaksi. Vuonna 1952 muodostettiin Grästorpin "suurkunta", johon tulivat kuulumaan Grästorpin kauppala sekä Bjärbyn, Flakebergin, Flon, Hyringan, Hålen, Längnumin, Salin, Särestadin, Tengenen, Trökörnan, Tängin ja Åsin maalaiskunnat. Suurkunta oli kuntamuodoltaan maalaiskunta, vaikka sen keskustaajama Grästorp olikin aiemmin ollut kauppala. Vuonna 1971 maalaiskunta muutettiin nykyiseksi Grästorpin kunnaksi ilman rajamuutoksia.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Moussa Sissoko
Moussa Sissoko (s. 16. elokuuta 1989 Le Blanc-Mesnil, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Grästorpin kunta
Väestönkehitys
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 2,8 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 69 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,2 prosenttia kunnan väestöstä.
Moussa Sissoko
Sissoko edusti Ligue 1:n Toulousea vuodesta 2007 vuoteen 2013 asti. Englantilaisseura Newcastle United osti 21. tammikuuta 2013 Sissokon riveihinsä. Hän siirtyi 31. elokuuta 2016 Tottenhamiin viisivuotisella sopimuksella.
Grästorpin kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 179 469 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 92 000 kruunua.
Moussa Sissoko
Sissoko on kauden 2018–2019 loppuun mennessä pelannut Ligue 1:ssä 192 ottelua, joissa hän on tehnyt 20 maalia, ja Valioliigassa 259 ottelua, joissa hän on tehnyt 14 maalia.
Grästorpin kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Moussa Sissoko
Sissoko pelasi ensimmäisen ottelunsa Ranskan maajoukkueessa lokakuussa 2009. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi neljä ottelua ja EM-kilpailuissa 2016, joissa Ranska saavutti hopeaa, kuusi ottelua. Hän on tehnyt maalin MM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan kesäkuussa 2014 ja ystävyysottelussa Paraguayta vastaan kesäkuussa 2017.
Grästorpin kunta
Taajamat
Kunnassa on 1 taajama, jonka osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 51,4 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 807 asukasta. Kunnan ainoa taajama on sen keskustaajama Grästorp, jossa oli 2 969 asukasta.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, alueiden valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Grästorpin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Grästorpin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Asteriskilla (*) merkitty Fridhemin seurakunta kuuluu osittain Grästorpin kuntaan ja osittain Essungan kuntaan.
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Paradeísi
Paradeísi (myös Paradísi; ) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Petaloúdeen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Petaloúdeen kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 2 632 (vuonna 2011).
Čížkovice
thumb|Lafarge Cement Čížkovice on maalaiskunta Tšekissä, Litoměřicen piirikunnassa, Ústín läänissä, Pohjois-Böömissä. Kunnan alueella on noin 1 300 asukasta. Čížkovicen pinta-ala on 705 hehtaaria ja se jakautuu kahteen kylään: Čížkovice ja Želechovice.
Paradeísi
Paradeísi sijaitsee Ródoksen pohjoisosassa aivan Ródoksen kansainvälisen lentoaseman vieressä noin 15 kilometriä saaren pääkaupungista Ródoksesta lounaaseen. Kaupunki muodostaa laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Παραδεισίου, Dimotikí Koinótita Paradeisíou), johon kuuluu varsinaisen Paradeísin kaupungin lisäksi Vagiésin kylä. Koko kaupunkiyhdyskunnan väkiluku on 2 667.
Kaupunki tunnetaan erityisesti Pyhän Margareetan (Agía Marína) juhlistaan 17. heinäkuuta.
Čížkovice
Čížkovicessa sijaitsee Lafarge Cement sementtitehdas.
North European Oil Trade
North European Oil Trade (NEOT) on vuonna 2004 perustettu suomalainen riippumaton polttoaineiden hankintayhtiö, joka harjoittaa öljy- ja biopolttoaineiden tukkukauppaa. Yhtiön omistavat S-ryhmän Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta (51%) ja St1 Nordicin St1 (49%). Sen liikevaihto vuonna 2015 oli noin 4,1 miljardia euroa. NEOT toimittaa polttoainetta S-ryhmän ABC- sekä St1:n St1- ja Shell-huoltoasemaketjuille. Yhtiö myy lisäksi polttoöljyä yksityis- ja yritysasiakkailleen, joita on Suomessa yli 150 000.
Vuonna 2017 NEOT oli liikevaihdolla mitattuna Suomen 16. suurin yritys.
NEOT hankkii ja kuljettaa ­Suomen liikenteen polttonesteistä noin 40 prosenttia eli vuositasolla noin seitsemän miljardia litraa. Määrästä noin 80 prosenttia tuodaan muiden Pohjoismaiden jalostamoilta, loput ostetaan Nesteeltä.
North European Bio Tech
North European Bio Tech (NEB) oli SOK:n ja St1:n vuonna 2013 perustama osakkuusyhtiö, joka rakensi ja vuokrasi biopolttoaineiden tuotantoyksiköitä. Lokakuussa 2017 St1 Nordic Oy osti SOK:n osuuden yhtiöstä, joka fuusioitiin St1:een 2019.
Toiminta
NEOT hankkii öljytuotteensa lähinnä Itämeren ympäristössä toimivilta jalostamoilta ja laivaa ne Suomeen. NEOT:llä on kuusi terminaalia, joista neljä on rannikon satamissa toimivia tuontiterminaaleja ja kaksi sisämaan jakeluterminaaleja. Suurimmat tuontiterminaalit sijaitsevat Haminan satamassa sekä Porin Tahkoluodossa.
Göteborg
Kesällä 2015 St1 Biofuels toimitti NEB:ille etanolin tuotantolaitoksen Göteborgiin Ruotsiin. Etanolix-laitoksessa tehdään bioetanolia muun muassa lähialueen leipomoteollisuuden jätteistä. Laitoksen tuotantokapasiteetti, noin 5 miljoonaa litraa etanolia vuodessa on vuokrattu NEOT:ille.
Kajaani
Elokuussa 2015 NEB alkoi rakentaa puupohjaista raaka-ainetta hyödyntävää etanolitehdasta Kajaaniin. Kyseessä on maailman ensimmäinen sahanpurua raaka-aineena hyödyntävä etanolitehdas. Renforsin Rannan teollisuusalueella sijaitseva Cellunolix-laitos tuottaa vuodessa noin 10 miljoonaa litraa bioetanolia lähialueen sahoilla syntyvästä sahanpurusta. Tuotantokapasiteetti vuokrataan NEOT:ille, joka käyttää sitä muun muassa Flexifuel-autoissa käytettävää E85-polttoaineen biokomponenttina. Etanolitehtaan tuotantoa testataan kesällä 2016 ja se on tarkoitus käynnistää loppuvuonna 2016. Hanke tarvitsee tuotekehitykseen, suunnitteluun ja rakentamiseen työntekijöitä noin 200 henkilötyövuoden verran ja sen tavoite on luoda pohjaa vastaaville isommille laitoksille. Sahanpurusta valmistettu etanolilla tuetaan Suomen hallituksen tavoitetta lisätä kestävistä raaka-aineista tuotettujen kotimaisten biopolttoaineiden käyttöä. Työ- ja elinkeinoministeriö onkin myöntänyt hankkeelle investointitukea 30 prosenttia 40 miljoonan euron kokonaisinvestoinnista.
Lappeenranta
Kesäkuussa 2014 uutisoitiin, että metsäteollisuusjätti UPM teki sopimuksen Lappeenrannan biojalostamossa tuotettavan uusiutuvan dieselin, UPM BioVernon, myymisestä NEOT:in kautta suomalaisille huoltamoketjuille.
Patricia Kopatchinskaja
pienoiskuva|Patricia Kopatchinskaja vuonna 2012 Patricia Kopatchinskaja (s. 1977) on moldovalaissyntyinen viulisti. Hän on kuitenkin elänyt suurimman osan elämästään joko Itävallassa tai Sveitsissä.
Ura
The British Royal Philharmonic Society nimesi Kopatchinskaja vuonna 2014 "instrumentalist of the year".
Kopatchinskaja on soittanut useiden tärkeiden eurooppalaisten orkestereiden kanssa, kuten Wienin, Berliinin ja Lontoon filharmonikkojen kanssa. Hän soittaa säännöllisesti myös Japanissa ja Australiassa, ja on sittemmin laajentanut toimintaansa myös Yhdysvaltoihin, Etelä-Amerikkaan, Venäjälle ja Kiinaan. Hänellä on jatkuva yhteistyö muun muassa seuraavien kapellimestarien kanssa: Teodor Currentzis, Péter Eötvös, Tito Muñoz, Iván Fischer, Heinz Holliger, Vladimir Jurowski, Andrés Orozco-Estrada, Kirill Petrenko, Sir Simon Rattle ja François-Xavier Roth.
Kopatchinskajan kokemus yhtyeiden ja kamariorkestereiden johtajana sisältää kiertueen Britten Sinfonian kanssa, toistuvia kiertueita Mahlerin kamariorkesterin ja Australian kamariorkesterin kanssa ja hän on ollut Saint Paulin kamariorkesterin taiteellinen kumppani vuodesta 2014. Tällä hetkellä hän on Camerata Bernin taiteellinen kumppani. Hän on järjestänyt useita lavastettuja konserttituotantoja: "Kuolema ja neito" Saint Paulin kamariorkesterin kanssa, "Bye-Bye Beethoven" Mahlerin kamariorkesterin kanssa, "Dies Irae" Lucerne-festivaalin alumnien kanssa sekä "War and Chips" ja " Aika ja ikuisuus "Camerata Bernin kanssa. Vuosina 2003-2005 Kopatchinskaja järjesti Rüttihubeliade-festivaalin Sveitsin Alpeilla. Kesäkuussa 2018 Kopatchinskaja oli Kalifornian Ojai-musiikkijuhlien musiikkijohtaja.
Säännöllisiä kamarimusiikkikumppaneita ovat sellisti Sol Gabetta, klarinetisti Reto Bieri ja pianistit Joonas Ahonen, Markus Hinterhäuser, Polina Leschenko ja Anthony Romaniuk. Huhtikuussa 2016 Kopatchinskaja esiintyi Anoushka Shankarin kanssa konsertissa Berliinin Konzerthausissa, Saksassa.
Kopatchinskaja on tehnyt yhteistyötä Il Giardino Armonicon, Akademie für Alte Musik Berlinin, MusicAeterna Permin, Orchester des Champs-Élyséesin, Orchestra of the Age of Enlightenment kanssa Giovanni Antoninin, René Jacobsin ja Philippe Herreweghen johdolla. Hän on esiintynyt myös Sir Roger Norringtonin ja Roy Goodmanin kanssa.
Yksityiselämä
Kopatchinskaja syntyi Chișinăussa Neuvostoliiton Moldovan sosialistisessa tasavallassa (nykyisin Moldova). Hän tulee muusikkoperheestä. Hänen vanhempansa olivat molemmat Moldovan neuvostotasavallan folk-yhtyeessä: hänen äitinsä Emilia Kopatchinskaja oli viulisti ja hänen isänsä Viktor Kopatchinsky oli cimbalom-soittaja. Kun hänen vanhempansa olivat konserttikiertueella entisen itäblokin maissa, hän varttui isovanhempiensa luona. Hän aloitti viulunsoiton 6-vuotiaana.
Vuonna 1989 perhe pakeni Wieniin. Kopatchinskaja tuli Wienin musiikki- ja esittävän taiteen yliopistoon 17-vuotiaana, jossa hän opiskeli musiikillista sävellystä ja viulua. 21–23-vuotiaana hän päätti opintonsa Bernissä Musikhochschulessa, jossa hänen opettajinaan oli Igor Ozim. Hän asuu sveitsiläisen neurologi aviomiehensä ja heidän tyttärensä kanssa Bernissä, Sveitsissä.
Eddystone
thumb|Nykyinen majakka. Oikealla näkyy Smeatonin kivitornin perustus. Eddystone on brittiläinen majakka Cornwallin edustalla.
Majakka on kaiken kaikkiaan neljäs saman niminen lähes samalla paikalla; nykyisen tornin lähellä seisoo edelleen edellisen liian matalaksi osoittautuneen kylläkin kestävän kivimajakan perustus.
Winstanleyn pagodit
thumb|Winstanleyn isompi pagodimajakka vuoden 1699 asussaan. Englannin majakkajärjestö Trinity House päätti vuonna 1692 rakennuttaa majakan Eddystonen luotoryhmälle, joka oli saanut ikävää mainetta vaarallisena paikkana; paikka olisi siis merkittävä majakalla, koska alueelle ankkurointi tiedettiin vaikeaksi tai jopa mahdottomaksi pohjan louhikkoisuuden vuoksi. Ensimmäisenä urakan saanut Walter Whitfield luopui vähin äänin, ja jostain syystä tehtävän sai seuraavaksi sirkus- ja tivolilaitteiden rakentaja Henry Morton Winstanley. Hän sai luvan kantaa majakkamaksua jos rakentaisi majakan. Rakennuskustannukset ja viiden vuoden kunnossapito olivat yhteensä 7 814 puntaa 7 s 6 penceä. Majakkamaksut tuottivat rakentajalle ennen majakan tuhoa yhteensä 4 721 puntaa 19 shillinkiä 3 penceä. Maksua kerättiin majakan ohi kulkevilta aluksilta yksi penni tonnilta.
Winstanley aloitti majakan rakentamisen porauttamalla kallioon rautatankoja, joiden varaan nousi nelimetrinen kivijalka ja sen päälle puinen majakkatorni. Tornin rakentamisessa tärkein näkökohta näyttäisi olleen koristeellisuus: tornin huipulla oli korkea ja monimutkainen tuuliviiri.
Alkuperäinen majakkavalon korkeus oli noin kaksitoista metriä. Monen mutkan jälkeen torni oli valmis vuonna 1698, ja sen valolähteenä olivat kynttilät. Torni oli kuitenkin liian matala, ja myrskyillä pärskeet sammuttivat kynttilät, joten Winstanley päätti korottaa tornia. Keväällä 1699 sokkelia laajennettiin ja tornia paitsi laajennettiin myös korotettiin kaksinkertaiseksi. Nyt lyhdyksi tuli öljylyhty, jonka korkeus merenpinnasta oli noin 20 metriä. Tästä valonkorkeudesta tulikin majakan vakiokorkeus aina nykyisen tornin rakentamiseen asti, jolloin korkeus kaksinkertaistui.
Nämä eriskummalliset pagodit olivat kaikkine ulokkeineen malliesimerkki siitä, kuinka majakkaa ei olisi saanut rakentaa. Korotettu pagodi kesti monta kovaakin myrskyä valon sammumatta, mutta lopulta kävikin niin kuin kauan oli ennusteltu: syksyllä 1703 majakassa piti suorittaa peruskorjaus ja Winstanley itse tuli valvomaan; hän ei antanut tulossa olevan myrskyn sotkea suunnitelmiaan vaan selitti halunneensa aina nähdä oikein kunnon myrskyn aitiopaikalta.
Toive toteutui yli äyräiden: aikakirjoihin nimellä Storm Sermon jäänyt myrsky pyyhki luotoja yli kolme vuorokautta, ja kelin tyynnyttyä paikalla oli vain muutama vääntynyt rautatanko. Winstanley ja hänen viisi miestään katosivat jäljettömiin.
Rudyerdin puutorni
150px|thumb|Rudyerdin puumajakka.
Keväällä 1706 kaksi miestä, eversti John Lovett ja silkkikauppias John Rudyerd, päättivät sitoutua rakentamaan uuden majakan. Myös he saivat luvan kantaa normaalia majakkamaksua kulujensa peitoksi. Öljylyhtyjä ei harkittukaan niiden pelätyn tulenarkuuden vuoksi. Työ alkoi samana keväänä, ja torni valmistui nopeasti. Se oli katkaistun kartion muotoinen, ja valonlähteenä olivat kynttilälyhdyt. Torni oli 21 metriä korkea ja sekarakenteinen: ulkokuori oli tammea, ja perustuksesta puoliväliin seinät täytettiin vuoron perään hirsi- ja kivikerroksilla. Majakanvartijoita oli kolme.
Majakan valonlähteenä olivat kynttilälyhdyt, kuten tuolloin oli tavallista. Paha ongelma, josta ei piitattu, oli se, että lyhtyosakin oli puinen, joten kynttilöiden poltto vähin erin kuivasi ja haurasti rakenteet. 2. joulukuuta 1755 tornin huippu syttyi palamaan. Paloa ei saatu hallintaan, ja miehet pelastettiin kalastusaluksella viime hetkessä. Majakka paloi viisi vuorokautta ja tuhoutui kivijalkaan.
Smeatonin kivitorni
thumb|Smeatonin kivitornin läpileikkaus.
Eddystonen karikot olivat niin vaarallisia, että majakka tarvittiin. Trinity House asetti paikalle majakkalaivan siksi aikaa, kunnes uusi torni valmistuisi. Niitä ehti olla paikalla kaksikin, koska ankkuripaikkana karikko oli lähes toivoton: molemmat majakkalaivat irtosivat aina myrskyn tullen ankkuroinneistaan, ja uudelleen ankkurointi oli työlästä. Siihen aikaan kaikki majakkalaivat olivat vielä purjealuksia, ja koneistoja niihin alettiin asentaa vasta satakunta vuotta myöhemmin.
Nyt ei enää löytynyt halukasta tornin rakentajaa, joten Trinity House otti urakan itselleen. Seuraavan tornin sai rakentaakseen Trinity Housen insinööri John Smeaton, joka oli jo niittänyt mainetta siltojen ja satamalaitteiden rakentajana. Nyt majakka siis siirtyi julkisen vallan hoidettavaksi pitkän yksityisajan jälkeen, eli majakkamaksut alkoivatkin mennä Trinity Houselle.
Smeaton aloitti työt elokuussa 1756 ja kelpuutti miehikseen vain Cornwallin tinakaivosmiehiä, koska näitä piti parhaina tällaiseen työhön. Tornin graniittilohkareet muotoiltiin tarkasti yhteen sopiviksi puuseppien kehittämillä pyrstöliitoksilla. Rakenteen katsottiin olevan näin riittävän vahva.
Torni oli pyöreä ja ylöspäin suippeneva. Rakennustyö kesti neljättä vuotta eli yhteensä 1 275 päivää, joista tosin vain 112 oli sellaisia, että kallionhuipulla saattoi tehdä työtä. Elokuussa 1759 oli viimeinenkin eli 46. kivikerros paikallaan.
Torni oli varustettu edelleen kynttilälyhdyin; tulipalon vaara minimoitiin tekemällä lyhdyn runko metallista, koska se katsottiin myös kestävämmäksi. Valon korkeus merenpinnasta oli 21 metriä. Majakanvartijoita oli neljä. Vuonna 1810 majakasta tuli öljypolttoinen, ja lyhdyksi tuli tuolloin vallitseva malli, pyöreäsydäminen Argand-lamppu.
Vuonna 1877 havaittiin, että majakan alla oli kalliossa halkeama, ja koko torni päätettiin rakentaa uudelleen toiselle tukevammalle huipulle. Kivitorni purettiin pala palalta ja siirrettiin Plymouth Hoeen, jossa se koottiin uudelleen muistomerkiksi. Tornin alkuperäinen perustus osoittautui niin jykeväksi, että se sai jäädä karikolleen, ja yhä vielä se on paikallaan.
Douglassin korkea kivitorni
Edeltäjästään poiketen se rapattiin ulkopuolelta tasaiseksi. Uusi torni korotettiin nyt kerralla kaksinkertaiseksi, koska edellisen tornin oli jo havaittu hautautuvan kokonaan korkeimpiin aaltoihin. Saman tien valon näkyvyys parani oleellisesti. Tornin valonlähteenä oli aluksi Argand-öljylyhdyt. Kun tekniikka kehittyi, öljyvalot vaihtuivat sähkövaloiksi ja majakkaan asennettiin dieselgeneraattorit jotka ovat nykyisin varalla. Varsinaisena voimanlähteenä ovat nykyisin aurinkopanelit.
Douglassin majakka ehti olla sata vuotta vartioituna, sillä viimeiset vartijat poistuivat majakasta 21. heinäkuuta 1981. Saman tien torni varustettiin 3,6 tonnia kantavalla helikopteritasolla, jonka tieltä poistettiin samalla vanhoissa kuvissa näkyvä suippo huippu tuuliviireineen.
Majakka oli Trinity Housen ensimmäisenä automatisoitu. Sen valo kantaa 21 mailia. Valotunnus on kaksi valkoista välähdystä kymmenen sekunnin välein. Majakassa on myös automaattinen sumusireeni. Juuri Douglassin tornin havaitsematta jääminen tuhosi kuuluisan suomalaisen parkkilaivan Herzogin Cecilien.
Lumen vesiarvo
Lumen vesiarvo eli lumikuorma ilmoittaa lumikerroksesta sulatettuna muodostuvan vesikerroksen paksuuden. Yksikkönä käytetään yleensä millimetrejä (mm) tai kilogrammoja neliömetriä kohden (kg/m2); kummallakin yksiköllä lukuarvot ovat samat.
Lumikuorma täytyy ottaa huomioon esimerkiksi rakennusten kattorakenteiden kantavuutta suunniteltaessa. Lisäksi vesiarvon avulla voidaan arvioida sulamisvesien aiheuttamien keväisten tulvien suuruutta.
Lumen vesiarvon määrittäminen
Lumen vesiarvo voidaan määrittää ottamalla lumihangesta lieriönmuotoinen näyte, jonka tilavuus ja massa mitataan (tästä saadaan tiheys) sekä mittaamalla lumihangen paksuus. Tietyllä pinta-alalla olevan lumen massa ei muutu, kun se sulatetaan. Tämän perusteella saadaan lumen vesiarvo
missä hl on lumen syvyys. ρv ja ρl ovat veden ja lumen tiheydet.
Toinen määritystapa käyttää hyväksi Maan omaa radioaktiivisuutta, sillä radioaktiivisen säteilyn absorptio riippuu lumen vesiarvosta. Nämä mittaukset suoritetaan käytännössä lentokoneista. Satelliitteja voidaan käyttää apuna lumipeitteen koon arvioinnissa.
Yleensä lumen vesiarvo määritetään Suomessa ns. lumilinjamittauksilla. Suomen havaintoverkosto koostuu noin 160 lumilinjasta sekä muutamasta kymmenestä lumiasemasta. Lumilinja on tavallisesti muutaman kilometrin pituinen mittauslinja, joka kattaa sopivasti alueen erityyppiset maastot: aukealle paikalle kertyy enemmän lunta kuin metsään. Linjalta mitataan lumen syvyys mittasauvojen avulla noin 80 kohdasta. Tämän lisäksi lumen tiheys määritetään lumipuntarilla noin kahdeksasta kohtaa. Mittaukset suoritetaan noin kuukauden välein.
Rakenteiden lumikuorman kesto
Rakennusten rakenteissa on otettava huomioon lumikuormat. Lumikuorma voi kasvaa erityisen kovaksi kinostumisen takia.
Suomessa vähimmäismitoitus on 1,4 kN (1 kN on noin 100 kg/m²) etelän rannikkoalueilla ja saaristossa (2013). Lapissa kantavuusvaatimus on maksimissaan 2,6 kN. Aikaisempien rakennusvaatimusten (1955 ja 1969) mukainen vaatimus on vähäisempi.
Antônio Fagundes
Antônio da Silva Fagundes Filho (s. 18. huhtikuuta 1949 Rio de Janeiro) on brasilialainen näyttelijä.
Urda
Urda on pohjoismainen naisen etunimi. Se on runollinen muoto nimestä Urd. Pohjoismaisessa mytologiassa Urd oli yksi nornista eli kohtalon jumalattarista.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 70–80 Urda-nimistä naista. Vaikka nimi on harvinainen, se on otettu Suomessa almanakkaan. Urdan nimipäivä on suomenruotsalaisessa kalenterissa 3. joulukuuta.
Heinäkoisat
Heinäkoisat (Crambidae) on koisaperhosmaisiin kuuluva perhosheimo. Ryhmää on perinteisesti käsitelty osana koisaperhosten heimoa, mutta viimeisimpien revisioiden mukaan se muodostaa oman heimonsa. Myös Integrated Taxonomic System pitää ryhmää omana heimonaan.
Heinäkoisat eroavat muista koisaperhosista perhosen kuuloelimessä olevan praecinctorium-rakenteen perusteella. Levätessään ne pitävät yleensä siipiään kattolaskuisesti ruumiin sivuilla ja siivissä on nähtävissä vaihtelevaa, usein siivensuuntaista juovitusta. Muutamat lajeista ovet merkittäviä tuhohyönteisiä.
Eräiden heimon lajien toukat elävät vedessä ja hengittävät kiduksilla, mikä on perhosilla varsin harvinaista.
Kangaslampi (Helsinki)
Kangaslampi on lampi Helsingissä Keski-Vuosaaressa. Sen pinta-ala on noin yksi hehtaari, ja sitä kiertää kävelytie. Lampi on osa sen ympärillä olevaa Ilveskorvenpuistoa. Kangaslammen eteläaosassa on kunnostettu kosteikko, joka on yhteydessä lampeen. Kangaslammessa on yksi pieni saari.
Kangaslampi oli 1960-luvulle asti pelkkä suolampi, kunnes se kunnostettiin osaksi Ilveskorvenpuistoa. Merestä lampi kuroutui noin 3 500 vuotta sitten. Nykyään lammen pinta on 14,6 metriä merenpinnan yläpuolella. Lammen ympärillä kasvaa lehtipuita. Siellä on havaittu myös lepakoita, ja lammessa on todettu elävän ruutanoita. Nykyään lammen vesi on runsasravinteista ja se on kasvamassa umpeen. Lisäksi lammella on usein suuria sinileväesiintymiä.
Oslo Grand Prix
Suomalaissyntyinen tai suomalaisessa omistuksessa juossut hevonen ei ole milloinkaan voittanut Oslo Grand Prix'ta. Keystone Patriot on sijoittunut toiseksi vuosina 1982 ja 1983 sekä Born Quick 1993 ja Etain Royal 2001. Kolmanneksi ovat tulleet Charme Asserdal 1978, Houston Laukko 1994 ja Baron Pepper 1999.
Suomalaisohjastajista Jorma Kontio voitti kilpailun vuonna 2010 amerikkalaisella tammalla Lisa America.
Voittajat 1966-2017
1 Voittajahevosen omistajan kotimaa.
Luettelo Suomen rataverkon moniraiteisista rataosista
Seuraavassa on lueteltu Suomen rataverkon kaksi- ja useampiraiteiset rataosuudet sekä niiden rakentamis- tai valmistumisajankohdat. Vuonna 2021 koko rataverkon pituus oli 5 645 kilometriä, josta kaksi- tai useampiraiteisia osuuksia oli yhteensä 692 km.
Sultingsträsk
Sultingsträsk on noin 80 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Sultingsträskin länsipuolella ja Bodominjärvi kaakkoispuolella. Pohjoisessa lähin naapurijärvi on Velskolan Pitkäjärvi. Muutama sata metriä Sultingsträskistä länteen sijaitsee Hynkänlampi ja etelässä on useita pieniä vakavesiä, kuten Lintulampi ja Malmilampi.
Sultingsträsk sijaitsee Espoonjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.
Sultingsträskistä käytetään toisinaan epävirallista suomenkielistä nimeä Sulalampi. Espoon karttapalvelu ei tunnista kyseistä nimeä. Järviwikin mukaan Rovaniemellä on runsaan neljän hehtaarin laajuinen Sulalampi.
Kirjallisuusvuosi 2009
Kirjallisuusvuosi 2009 käsittelee vuoden 2009 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kreivi Saint-Germain
pienoiskuva|Kreivi Saint-Germain Kreivi Saint-Germain (noin 1710 – 27. helmikuuta 1784, Eckernförde) oli hovihenkilö, keksijä, seikkailija, harrastelijatiedemies ja viulisti. Alkemiaakin harrastanut kreivi Saint-Germain oli salaperäinen henkilö, jonka oikeaa nimeä, vanhempia tai syntymäpaikkaa ei varmasti tiedetä. Lähteisiinsä nojaten Madame de Pompadourista elämäkerran kirjoittanut Herman Lindqvist väittää, että Saint-Germain olisi ollut Espanjan leskikuningattaren Marie-Ann de Neubourgin ja Melgar-nimisen aatelismiehen suhteesta syntynyt poika.
Saint-Germainin kuoleman jälkeen useat mystiset järjestöt ottivat hänet tunnushahmokseen.
Vuonna 1972 Ranskassa herätti pientä huomiota Richard Chanfray -niminen henkilö, joka väitti olevansa kuolematon Kreivi Saint-Germain. Hän pääsi esiintymään televisio-ohjelmaan, jossa väitti pystyvänsä muuttamaan lyijyn kullaksi.
Elämästä
Kreivi Saint-Germain ei koskaan paljastanut oikeaa taustaansa, mutta Espanjalaisteorian ohella hän oli joko Transilvanian prinssin Ferenc II Rákóczin poika, tai yleisimmän version mukaan Portugalin juutalainen. Elämänsä aikana hän käytti ainakin kahtatoista eri henkilöllisyyttä, osittain siksi, että eksyttäisi perässään olevat viranomaiset.
Joidenkin teorioiden mukaan Saint-Germain opiskeli Sienan yliopistossa suurherttua Gian Gastonen suojattina. Ensimmäiset maininnat Saint-Germainista ovat vuodelta 1743 Lontoossa ja vuodelta 1745 Edinburghissa, jossa hänet mahdollisesti pidätettiin vakoojana. Saint-Germain kuitenkin vapautettiin ja hän saavutti nopeasti kuuluisuutta erinomaisena viulistina. Lisäksi hän osasi maalata kuin ammattitaiteilija. Näihin aikoihin Saint-Germain tapasi Jean-Jacques Rousseaun. Vuonna 1746 Saint-Germain katosi.
Saint-Germain ilmaantui uudelleen vuonna 1758 Versaillesissa, missä hän väitti omistavansa väriaineiden reseptejä. Hän kertoi olevansa noin 3000 vuotta vanha ja pitkän iän salaisuus oli hänen hallussaan oleva ”ikuisen elämän eliksiiri”. Näihin aikoihin Saint-Germain jakoi timantteja lahjaksi ja väitti keskustelleensa nuoruudessaan Kristuksen kanssa. Timanttien ja kullan lahjoittaminen ei ollut hänelle mikään ongelma, sillä hän osasi ilmoituksensa mukaan valmistaa niitä.
Keskustellessaan seurapiireissä kreivi herätti huomiota sillä, että hän tunsi kaikki aikansa merkkihenkilöt, osasi monia kieliä, tiesi kaiken luonnontieteistä ja oli matkustellut paljon, erityisesti Aasiassa, jonka olojen asiantuntijana hän esiintyi. Kaikki eivät suinkaan vakuuttuneet hänen puheistaan. Aikansa kuuluisuus Casanova, joka tunsi salonkihuijareiden keinot, yritti paljastaa kreivin siinä kuitenkaan onnistumatta. Monet halusivat laittaa huijarina pitämänsä miehen vankilaan. Saint-Germain poistui Ranskasta Alankomaiden kautta Englantiin vuonna 1760, koska hänestä oli annettu pidätysmääräys. Pidätysmääräys ei tullut huijauksista, vaan siitä, että kreiviä pidettiin vakoilijana.
Englannista Saint-Germain siirtyi Alankomaiden kautta Venäjälle, jossa hänen väitetään salaliittoteorioiden mukaan osallistuneen Katariina Suuren valtaantuloon johtaneiden levottomuuksien järjestämiseen.
Seuraavana vuonna Saint-Germain oli Belgiassa, missä hän osti maata ja yritti tarjota palveluksiaan valtiolle. Tuloksettomien neuvottelujen aikana Saint-Germainin väitetään muuttaneen rautaa joksikin kultaa muistuttavaksi aineeksi. Näiden tapahtumien jälkeen Saint-Germain katosi yhdeksitoista vuodeksi.
Vuonna 1774 Saint-Germainin väitetään yrittäneen esitellä itsensä baijerilaiselle kreiville vapaaherra Reinhard Gemmingen-Guttenberginä.
Vuonna 1776 Saint-Germain oleili Saksassa kutsuen itseään Kreivi Welldoneksi tarjoten palveluksiaan eri hoveille.
Saint-Germain kuoli luultavasti keuhkotautiin vuonna 1784, Eckernfördessä, Schleswigissä, jonne hänet on haudattu.
HMS Valen (Val)
HMS Valen (runkonumerot Va ja Val) oli Ruotsin laivaston Hajen-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 1949 Karlskronan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1953. Se laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1955 ja liitettiin laivastoon 4. maaliskuuta 1957.
Naukusuokana
Naukusuokana (Amaurornis olivacea), myös A. olivaceus, on Filippiinien kotoperäinen rantakana. Sitä ei kuitenkaan tavata Palawanilla. Franz Meyen kuvaili lajin holotyypin Manilasta vuonna 1834.
Dimităr Penev
Dimităr Penev (, s. 12. heinäkuuta 1945) on bulgarialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskuspuolustaja.
Ura pelaajana
Penev aloitti uransa junioripelaajana Lokomotiv Sofiassa 1959, mutta pelasi uransa huippuvuodet TsSKA Sofiassa. Hän siirtyi seuraan vuonna 1965 ja edusti sitä uransa loppuun, vuoteen 1977 saakka. Peneviä pidetään yhtenä Bulgarian jalkapallohistorian parhaimmista puolustajista ja hänet valittiin kahdesti Bulgarian parhaaksi pelaajaksi. Hän voitti TsSKAssa seitsemän Bulgarian mestaruutta ja neljä Puna-armeijan cupin mestaruutta.
Maajoukkuetasolla Penev edusti Bulgariaa 90 A-maaottelussa ja teki kaksi maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 1966, 1970 ja 1974.