cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sun Yat-sen
Nimet
Opiskellessaan Hongkongissa Sun sai Au Fung-chiltä nimen Sun Yixian. Asioidessaan länsimaalaisten kanssa hän käytti tätä nimeä, minkä takia hänet tunnetaankin länsimaissa yleensä nimellä Sun Yat-sen, joka on nimen kantoninkiinankielinen ääntämysasu. Mandariinikiinassa hänestä ei yleensä käytetä tätä nimeä, vaan nimeä Sun Zhongshan.
Sun valitsi itselleen kohteliaisuusnimeksi Zaizhi. Tätä nimeä kuitenkin käytettiin harvoin, eikä sitä juurikaan tunneta.
Japanissa ollessaan Sun rekisteröityi hotelliin valenimellä Nakayama Shō.
Qing-dynastian kukistumisen ja Kiinan tasavallan perustamisen jälkeen Suniin ryhdyttiin taas viittaamaan nimellä Sun Wen. Käytetympi nimi hänen viimeisinä vuosinaan oli kuitenkin Sun Zhongshan, joka on muunnelma hänen japaninkielisestä nimestään. Mandariinikiinassa hänet tunnetaan parhaiten juuri tällä nimellä.
Varhainen elämä
Sun Yat-sen syntyi Cuihengin kylässä, Xiangshanin piirikunnassa, Guangdongin maakunnassa Etelä-Kiinassa. Piirikunta on jälkeenpäin saanut nimen Zhongshan hänen kunniakseen. Perhe oli köyhä ja eli maanviljelyksestä.
13-vuotiaana hän muutti veljensä luokse Honoluluun, Havaijille, jonne veli oli muuttanut työläiseksi ja edennyt sitten menestyneeksi kauppiaaksi. Sun Yat-sen opiskeli Iolani-koulussa Honolulussa (1879–1882) ja myöhemmin suoritti lääketieteen loppututkinnon Hongkongin kiinalaisten lääketieteellisessä korkeakoulussa, ollen toinen koulun kahdesta ensimmäisestä valmistujasta 1892. Hän toimi sittemmin lääkärinä Hongkongissa. Hänen Havaijilla viettämänsä aika pohjusti hänen tyytymättömyyttään Qing-dynastian hallintoon, ja hän aloitti poliittisen uransa yrittämällä järjestää kiinalaisten pakolaisten keskuudessa uudistusryhmiä Hongkongissa. Lokakuussa 1894 hän perusti Xing Zhong-yhteisön, jonka tavoitteena oli menestyvä Kiina ja jota hän käytti myöhemmissä vallankumouksellisissa toiminnoissa.
Vuonna 1895 hänen suunnittelemansa vallankaappaus epäonnistui, ja seuraavat 16 vuotta Sun vietti maanpakolaisena Euroopassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Japanissa, keräten rahaa vallankumoukselliselle puolueelleen ja rahoittaen kansannousuja Kiinassa. Japanissa hän liittyi kiinalaisten toisinajattelijoiden ryhmään (josta myöhemmin tuli Tongmenghui) ja päätyi pian ryhmän johtajaksi. Hänet karkotettiin Japanista Yhdysvaltoihin.
Kansannousu ja presidenttinä
10. lokakuuta 1911 sotilaallinen kansannousu Wuchangissa, johon Sun ei ollut suoranaisesti osallinen, aloitti prosessin joka kaatoi vuosituhansia kestäneen keisarivallan Kiinassa. Luettuaan lehdistä Qing-dynastian vastaisista levottomuuksista, Sun palasi välittömästi Yhdysvalloista Kiinaan.
29. joulukuuta 1911 provinssien edustajat valitsivat Sunin Kiinan tasavallan presidentiksi ja uudenvuoden päivän 1912 tasavallan ensimmäisen vuoden ensimmäiseksi päiväksi tapaamissaan Nanjingissa.
Kuomintangin virallinen historia korostaa Sunin roolia ensimmäisenä presidenttinä, mutta myöhemmät historioitsijat ovat kyseenalaistaneet hänen merkittävyytensä vuoden 1911 vallankumouksessa huomauttaen ettei hänellä ollut mitään tekemistä Wuchangin kansannousun kanssa. Tämän tulkinnan mukaan hänet nimitettiin presidentiksi siksi, että hän oli kunnioitettu mutta melko merkityksetön hahmo, ja siten erinomainen kompromissiratkaisu vallankumouksellisten ja konservatiivien välillä.
Vannottuaan virkavalansa Sun sähkötti kaikkien provinssien johdolle kehottaen niitä valitsemaan ja lähettämään senaattoreita perustamaan uuden Kiinan tasavallan Kansalliskongressin. Kansalliskongressi julisti virkaatekevän hallituksen ja tasavallan alustavan lain maan laiksi.
Virkaatekevä hallitus oli varsin heikossa asemassa, sillä vaikka useimmat eteläisen Kiinan provinssit olivat julistautuneet itsenäisiksi Qing-dynastian vallasta, pohjoisen Kiinan provinssit eivät tehneet niin. Virkaatekevällä hallituksella ei myöskään ollut omaa armeijaa ja sen hallinta kapinanaloittaneeseen Uuteen armeijaan oli rajallinen.
Vallasta luopuminen ja kamppailu Yuan Shikaita vastaan
Virkaatekevän hallituksen päätehtävä oli saada Beiyangin armeijaa, joka oli pohjoisen Kiinan merkittävin armeija, johtavan Yuan Shikain tuki puolelleen. Kun hänelle oli luvattu uuden tasavallan presidentin virka, Yuan siirtyi vallankumouksellisten puolelle ja pakotti keisarin väistymään vallasta.
Yuan teki itsestään diktaattorin ja nostatti siten vastustusta maassa. Vuonna 1913 Sun johti kapinaa Yuania vastaan ja joutui kapinan epäonnistuttua pakenemaan Japaniin jossa hän kokosi Kuomintangin uudelleen.
25. lokakuuta 1915 hän meni Japanissa naimisiin Song Qinglingin kanssa erottuaan ensimmäisestä vaimostaan Lu Muzhenista.
Guangzhou ja yhteistyö kommunistipuolueen kanssa
Hän palasi Kiinaan 1917 ja nousi Kantonissa perustetun separatistihallituksen presidentiksi 1921. Vuonna 1923 hän piti puheen, jossa Kansan kolme periaatetta julistettiin valtakunnan perustaksi ja viiden yuanin perustuslaista tehtiin poliittisen järjestelmän perusta.
Kerätäkseen armeijan Pohjoisen sotaretkeä Pekingin sotapäälliköitä vastaan Sun avasi Whampoan sotilasakatemian (nykyisin Huangpun sotilasakatemia) lähellä Guangzhouta. Akatemian johtajaksi hän nimitti Tšiang Kai-šekin ja poliittisiksi opettajiksi puoluejohtajia kuten Wang Ching-wei ja Hu Han-min.
1920-luvun alkupuolella Komintern tuki Kuomintangin muutosta leninistiseksi keskustalaisdemokraattiseksi puolueeksi sen liittoutuessa Kiinan kommunistisen puolueen kanssa. Tässä vaiheessa Sun oli vakuuttunut siitä että ainoa tapa yhdistää Kiina oli sotilaallinen valloitus etelästä lähtien, mitä seuraisi poliittinen ohjailu ennen siirtymistä demokratiaan.
Viimeiset vuodet
Vuonna 1924 Sun oli mukana perustamassa Guangdongin yliopistoa, joka nykyään kantaa hänen nimeään.
Hän kuoli maksasyöpään Pekingissä maaliskuussa 1925 ollessaan 58-vuotias.
A1-talli Intia
A1-talli Intia on intialainen talli, joka kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa kausilla 2005–2006–2008–2009.
V. V. Järner
Väinö Vilhelm Järner (sukunimi vuoteen 1939 Viherkoski) (16. syyskuuta 1910 Porvoo – 12. lokakuuta 1997 Porvoo) oli suomenruotsalainen opettaja ja kirjailija.
Pioneer Corporation
245px|thumb|Alkuperäinen Pioneerin logo (1969–1998).
V. V. Järner
Järnerin vanhemmat olivat etumies Vilhelm Viherkoski ja torikauppias Edla Amalia Backman. Hän kävi neljä vuotta Porvoon lyseota ja työskenteli sen jälkeen liikealalla toimien muun muassa 1934–1935 Helsingissä Suomen Hattutehtaan osastopäällikkönä. Vuonna 1939 Järner valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn seminaarista. Hän oli tämän jälkeen opettajana 1939–1947 Sipoon Boxbyssä ja 1947–1970 Porvoossa.
Pioneer Corporation
Pioneer Corporation on japanilainen kansainvälisesti toimiva viihde-elektroniikan valmistaja. Sen kotipaikka on Meguro Tokion prefektuurissa Japanissa. Yritys perustettiin vuonna 1938 radio- ja kaiutinkorjaamoksi. Pioneer on ollut isossa roolissa kaapelitelevision ja Laserdisc-formaatin kehittämisessä. Se oli suurin Laserdisc-soittimien valmistaja. Pioneer on myös valmistanut ensimmäisen CD-soittimen autokäyttöön ja ensimmäisen irrotettavalla etulevyllä varustetun autosoittimen. Yritys on myös ollut mukana kehittämässä DVD- ja Blu-ray-formaatteja, plasmatelevisiota sekä OLED-televisiota.
V. V. Järner
Järner aloitti kirjailijan uransa vuonna 1942 ilmestyneellä runokokoelmalla Blått och frontgrått. Hän kirjoitti kaksi Porvooseen sijoittuvaa romaania Torget (1956) ja Fackeltåget (1978). Järner kirjoitti myös näytelmiä, radiokuunnelmia ja tv-näytelmiä.
Pioneer Corporation
Pioneer oli vuonna 2012 maailman 97. suurin autoteollisuuden osatoimittajayritys.
TAFT
Vantaan TAFT on nimensä (alun perin Tikkurila American Football Team) mukaisesti vantaalainen amerikkalaisen jalkapallon seura. TAFT perustettiin vuonna 1981. Vuonna 1985 seuran edustusjoukkue saavutti Suomen mestaruuden eli Vaahteramaljan voiton. Seuraavana vuonna TAFT oli Euroopan huipulla voittaessaan Eurobowlin eli seurajoukkueiden Euroopan-mestaruuden.
Pelatut sarjat ja menestyminen 2010-luvulla
Miesten edustusjoukkue on menestynyt suhteellisen hyvin koko 2010-luvun. Kaudesta 2009 kauteen 2012 miesten edustusjoukkueen päävalmentajana ja seuran valmennuspäällikkönä toimi Rami Lilja. Kaudella 2013 joukkueen päävalmentajana toimi J-P Kuusisto. TAFT:n miesten edustusjoukkue voitti Spagettimaljan kauden 2010 päätteeksi, mutta jätti hakematta liigalisenssiä tulevalle kaudelle. Joukkue pelasi kaudella 2011 I-divisioonassa voittaen mestaruuden toiseen kertaan kahden vuoden sisällä. Taft haki liigapaikkaa kaudelle 2012. Seura pelasi Vaahteraliigassa viisi peräkkäistä vuotta.
Muu toiminta
Taft aloitti juniorityönsä uudelleen vuonna 2006. Kaudella 2012 Taftilla on junioreita A-, B-, C-, D-, E- ja F- ikäryhmissä. U19 (A-juniorit) hakevat toimintaansa 19–21-vuotiaita nuoria, kun taas U17 (B-junioreiden ikäsuositus) on 17–19 vuotta. Muut juniorijoukkueet on suunnattu teini-ikäisille U15 (C-juniorit 14–16 vuotta), varhaisteineille U13 (D-juniorit 13–15 vuotta) ja pienemmille lapsille U11 (E-juniorit 11–13 vuotta ja F-juniorit 8–10 vuotta).
Valmennus
Valmennusvastuu jakautui useamman valmentajan kesken eri ikäkausijoukkueissa. Kaudella 2021 edustusjoukkueen päävalmentajana toimi J-P Kuusisto. Edustusjoukkueen muut valmentajat Ville Eskelinen (OC), Oskari Kauranne (DC), Markus Hyytiäinen, Juuso Laherma ja Joonas Mattila.
Juniorijoukkueiden ikäkausijoukkueet ja valmennus:
Aleksanteri III (Bysantti)
Aleksanteri III (noin 870 – 6. kesäkuuta 913) oli Bysantin keisari vuosina 912 – 913. Hän oli keisari Basileios I:n poika ja Leo VI:n veli. Aleksanterista oli tehty kanssahallitsija jo Leon hallituskauden aikana, mutta hänellä ei ollut todellisuudessa mitään valtaa. Kun Leo kuoli, oli hänen poikansa Konstantinos VII vielä alaikäinen ja Aleksanterista tuli uusi keisari. Aleksanteri kuoli samalla kun bulgaarit olivat aikeissa hyökätä valtakuntaan. Hän teki Konstantinoksesta perillisensä kuolinvuoteellaan.
Yhdistetyn maailmancup 1990–1991
Yhdistetyn maailmancupin kaudella 1990–1991 järjestettiin yhdeksän osakilpailua.
Korundi
Korundi on mineraali, joka on alumiinioksidin (Al2O3) kiteinen muoto. Se on puhtaana väritön, mutta sisältää usein epäpuhtauksia, joiden seurauksena sen väri voi olla lähes mikä tahansa. Jalossa muodossaan läpinäkyvänä korundi on arvostettu jalokivi; karmiininpunaista muunnosta kutsutaan rubiiniksi ja muunvärisiä kiviä safiireiksi. Vihreä synteettinen korundi on kauppanimeltään amarylli. Läpinäkymättömät korundit sisältävät joskus tiheään määrättyihin suuntiin kulkevia rutiilin muodostamia pieniä sulkeumia, joista taittuva valo saa aikaan pyöröhiotun kiven pinnalla valonlähteen mukaan liukuvan kuusisakaraisen tähden muotoisen valoilmiön. Tällaisia kiviä kutsutaan tähtirubiineiksi ja -safiireiksi, ja ne ovat samoin erittäin arvostettuja. Korundin kovuus Mohsin asteikolla on 9 – mineraaleista vain timantti on sitä kovempaa. Niinpä epäjalo korundi eli smirgeli on merkittävä ainesosa hiontajauheissa.
thumb|Sinisiä ja punaisia korundikiteitä pienoiskuva|Tähtikorundi Korundin kidejärjestelmä on trigoninen. Se muodostaa usein mineraalille tyypillisiä tynnyrimäisiä tai sukkulamaisia, läpileikkaukseltaan kuusikulmaisia kiteitä. Korundia esiintyy lähinnä metamorfisissa kivilajeissa, kuten marmorissa ja gneississä. Esiintymisalueita on Myanmarissa, Sri Lankassa, Madagaskarilla, Etelä-Afrikassa ja Uralin vuoristossa.
Irrallisia kiteitä ja kappaleita löydetään usein myös rikastuneina jokien pohjista. Lapin kultahuuhtomoissa tavataan usein korundia, ja Lapissa on nykyisin jopa erikseen korundin huuhdontaan erikoistuneita huuhtomoita. Siksi Rovaniemelle valmistuneen taiteiden talon nimeksi valittiin Korundi.
...And the Beat Goes On!
...And the Beat Goes On! on saksalaisen dance-yhtye Scooterin debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 3. maaliskuuta 1995.
Singlet
1. «Hyper Hyper» (05:10)
2. «Unity Without words (Pt.1)» (06:02)
3. «Rapsody in E» (06:10)
1. «Faster, Harder, Scooter» (05:15)
2. «On A Spanish Fly Tip» (05:12)
3. «Orginal Version» (05:13)
4. «Video Edit» (03:37)
5. «Rhapsody In E» (06:08) 1) «Move Your Ass! (Video Edit)» (03:55)
2) «Move Your Ass!» (03:25)
3) «Back In Time» (07:04)
1. «Ultra-Sonic Remix» (07:15)
2. «Mandala Remix» (06:23)
3. «Para-Dizer Remix» (03:22)
4. «Alien Factory Remix» (05:30)
5. «Mega`Lo Mania — Acid Mania Mix» (05:48)
6. «Men Behind Remix» (05:56)
7. «Matiz Remix» (05:26) 1. «Friends» (04:40)
2. «Friends (Single Edit)» (03:47)
3. «Friends (Ramon Zenker Club Mix)» (05:32)
4. «Friends (Jeyenne Mix)» (04:30) 1. «Endless Summer (Maxi Version)» (05:14)
2. «Endless Summer (Radio Edit)» (03:55)
3. «Across The Sky» (05:44)
1. «Datura Remix» (04:50)
2. «Microwave Prince Remix» (08:54)
3. «Spanish Version» (05:10)
4. «Datura Instrumental Version» (04:50)
Armenian historia
thumb|280px|Armenian valtakunta suurimmillaan [[Tigranes Suuri|Tigranes Suuren valtakaudella 95–66 eaa.]] thumb|280px|Roomalainen temppeli [[Garnissa]] Armenian historia on pitkä ja monivaiheinen, ja alkaa jo ennen ajanlaskun alkua. Maa oli ensimmäinen valtio joka otti kristinuskon viralliseksi uskonnokseen. Venäjä ja Turkki jakoivat sen 1800-luvulla, 1,5 miljoonaa armenialaista surmattiin kansanmurhassa ja monet muut pakenivat ulkomaille. Vuosina 1918–1991 maa kuului Neuvostoliittoon ja itsenäistyi 1991.
Varhaiset vaiheet
Armenia asutettiin noin vuonna 6000 eaa. Kreikkalaiset historiankirjat mainitsevat armenialaiset ensimmäisen kerran 500-luvun puolivälissä eaa. Persialaiset hallitsivat Armeniaa vuosisatojen ajan, mutta vähitellen siitä kehittyi oma puskurivaltionsa idän Persian ja arabien ja lännen kreikkalaisten ja roomalaisten välille. Armenian kuningaskunta oli suurimmillaan ja vaikutusvaltansa huipulla kuningas Tigranes Suuren valtakaudella 95–55 eaa. Silloin se ulottui Välimereltä koilliseen Mtkvari- eli Kura-joelle nykyiseen Georgiaan. Tigraneksen ja hänen poikansa Artavazd II:n hallintokausila Armeniasta tuli yksi hellenistisen kulttuurin keskuksista.
Rooman valtakunta valloitti alueen 30 eaa. mennessä. Uusi dynastia, Arsakidit, nousi valtaan 53 jaa. Rooman keisari Nero nimitti Parthian kuninkaan veljen, Tiridates I:n Armenian kuninkaaksi Rooman ja Parthian välisen sodan jälkeen vuonna 66. Keisari Trajanus valloitti Armenian vuonna 114 Parthiaa vastaan käymänsä sodan yhteydessä ja teki siitä Rooman provinssin. Trajanuksen kuoltua kolme vuotta myöhemmin hänen seuraajansa Hadrianus kuitenkin määräsi Rooman legioonat vetäytymään Armeniasta ja provinssi palautui takaisin Rooman vasallivaltioksi.
Varhainen kristillisyys ja keskiaika
Armenialaisilla oli varhaisia kontakteja kristittyihin Antiokiassa ja Edessassa, ja vuonna 301 Armenian kuningaskunnasta tuli ensimmäinen kristinuskon valtionuskonnokseen ottanut maa – 12 vuotta ennen uskonnon virallista tunnustamista Rooman valtakunnassa ja 30–40 vuotta ennen Konstantinuksen kastamista.
400-luvun alussa Pyhä Mesrop Maštots loi armenian kielen kirjaimiston, jota käytettiin uskonnollisen ja historiallisen kirjallisuuden tuottamiseen ja kristinuskon vakiinnuttamiseen alueella. Tästä alkoi ensimmäinen kulttuurin kukoistuskausi. Armenia pysyi Bysantin valtapiirissä erilaisin hallintojärjestelyin vuoteen 653, jolloin se siirtyi arabien hallintaan. Vuonna 806 arabit asettivat aatelisen Bagratidin suvun puoliautonomisen Armenian johtoon ensin kuvernööreinä, myöhemmin kuninkaina.
Varsinkin Bagratid-kuninkaiden Ashot I ja III aikana taide ja kirjallisuus kukoistivat niin, että puhutaan toisesta kultakaudesta. Itsenäinen Armenian kuningaskunta toimi puskurina Bagdadin ja Konstantinopolin välillä. Sen pääkaupunki oli Ani maan pohjoisosassa.
Seldžukit ja heidän seuraajansa osmanien valtakunta hallitsivat aluetta vuodesta 1071. Uusi armenialaisvaltio, Kilikian armenialaiskuningaskunta eli Vähä-Armenia syntyi Välimeren koilliskolkkaan Kilikiaan, aikaisempien valtakeskusten eteläpuolelle. Se oli eurooppalaisten liittolainen ristiretkien ajan taisteluissa nousevaa muslimivaltaa vastaan kunnes joutui turkkilaisten mamelukkien käsiin vuonna 1375. Kilikian armenialaiskuningaskunnan valtakaudella luotiin klassista taidetta ja kirjallisuutta, ja meriyhteys rohkaisi monia armenialaisia muuttamaan länteen, muihin Välimeren maihin ja jopa Hollantiin asti.
Turkkilaisten ja venäläisten vallan alla
Mamelukit hallitsivat Kilikian Armeniaa 1500-luvulle asti. Samaan aikaan ottomaanit ja persialaiset jakoivat Kaukasuksen Armenian keskenään niin, että Persia sai nykyisen Armenian alueen Seva-järven ympäristöstä. Useimmat armenialaiset olivat ottomaanien alamaisia ja nauttivat useita etuoikeuksia kuten uskonnonvapaus ja vapautus armeijasta. Armenialaiset kauppiaat matkustelivat ja perustivat siirtokuntia hiukan keskiajan hansan malliin. Heidän tärkein reittinsä oli Volga, jota myöten Itä-Aasian tuotteet, kuten Kiinasta saatu silkki, voitiin rahdata Moskovaan.
1700-luvulta alkaen Venäjän valta voimistui alueella. Vuosina 1813 ja 1828 nykyinen Armenian alue (silloiset Erivanin ja Karabahin kaanikunnat) liitettiin väliaikaisesti Venäjän keisarikuntaan. Venäläiset kehittivät hallussaan olevalle alueelle infrastruktuuria kuten rautateitä. 1800-luvun puolivälissä myös Osmanien valtakunnassa tehtiin uudistuksia ja Armenia sai oman perustuslain 1863. Vuosisadan loppupuolella suvaitsevaisuus väheni ja armenialaisten asema huononi nopeasti.
Armenialaisten kansallistunne alkoi viritä 1800-luvun puolivälissä kansainvälisten vaikutteiden myötä. Armenian delegaatio osallistui Berliinin kongressiin vuonna 1878, kun Euroopan maat neuvottelivat ottomaanien valtakunnan alueiden kohtalosta. Älymystön liberaalina demokratialiikkeenä alkanut itsenäisyysliike alkoi houkuttaa sosialismiin suuntautuneita jäseniä. Osa halusi yhdistää Venäjän ja Turkin armenialaisalueet yhdeksi itsenäiseksi Armeniaksi, osa taas tavoitteli kummallekin alueelle autonomiaa.
thumb|280px|Armenialaisten kansanmurhassa surmansa saaneita ihmisiä. Armenialaisten kasvava eurooppahenkisyys huolestutti turkkilaisia. Anatoliaan muutti kurdeja ja Kaukasukselle turkinsukuisia muslimeita, ja armenialaiset alkoivat olla vähemmistönä entisillä kanta-alueillaan. Vuonna 1895 Ottomaanien epäluuloisuus johti hallituksen määräyksellä 300 000 armenialaisen surmaamiseen. Suuri osa Anatoliassa asuvista armenialaisista tapettiin tai joutui pakenemaan kotiseudultaan turkkilaisten aiheuttamassa armenialaisten kansanmurhassa.
Valtaosa länsimaisista historioitsijoista ja armenialaiset pitävät kuolemia valtion masinoimina joukkomurhina, mutta Turkki ja hyvin harvat länsimaiset tutkijat näkevät tapahtumat sisällissodan, tautien ja nälänhädän yhteistuloksena. Uhriluku asettuu suurimmassa osassa arvioista 600 000:sta aina 1,5 miljoonaan henkeen. Uhrien muistoja kunnioitetaan perinteisesti 24. huhtikuuta. Armenia ja monet maailman valtiot ovat kampanjoineet aktiivisesti tapahtumien tunnustamiseksi kansanmurhana, ja muiden muassa Ranska on pitänyt yhtenä Turkin EU-jäsenyyden edellytyksenä kansanmurhan tunnustamista.
Samaan aikaan myös Venäjän alamaisina eläneet armenialaiset saivat kokea kovia: kouluja suljettiin ja armenialaiskirkon omaisuus otettiin valtiolle 1903. Tataarit järjestivät verilöylyjä armenialaiskaupungeissa 1905.
Ensimmäinen tasavalta
right|thumb|{{legend|#FF7F00|Armenian ja [[Karabahin neuvoston hallinnassa ainakin jonkin aikaa ollut alue}} {{legend|#FFD300|Armenian vaatimat alueet, joita se ei koskaan hallinnut}} {{legend|beige|Armeniaan Sèvresin rauhan­sopi­muk­sella liitetyt alueet; sopimusta ei ratifioitu eikä se koskaan tullut voimaan. }}]] Neuvosto-Venäjän synty marraskuussa 1917 mahdollisti ensin helmikuussa 1918 Transkaukasian federaation synnyn ja sen hajottua 28. toukokuuta 1918 Armenian demokraattisen tasavallan synnyn alueelle, joka ennen oli Venäjän keisarikunnan osa. Ententevaltiot tukivat tätä rahallisesti ja viljalla ottomaanien Turkin hajottamisen apukeinona ja maata kutsuttiinkin Wilsonin Armeniaksi. Se alkoi hajota sisäisiin ongelmiin, pakolaisiin ja nälänhätään 1919. 10. elokuuta 1920 ensimmäisen maailmansodan liittoutuneet ja Ottomaanien valtakunta solmivat Sèvresin sopimuksen, jossa Turkki joutui tunnustamaan Armenian itsenäisyyden. Sopimuksen mukaan siihen oli määrä liittää myös itäosa Turkille kuuluneista vanhoista armenialaisalueista, ja samalla maa olisi saanut yhteyden Mustanmereen.
Kemal Atatürkin johtama Turkin kansallinen liike -puolue aikaansai sen, ettei sopimusta hyväksytty Turkissa, minkä ansiosta Atatürk nousi Turkin tasavallan johtajaksi. Vuonna 1920 Turkki miehitti Armenian tasavallan. Alexandropolin sopimus 2. joulukuuta 1920 vahvisti sen, että Turkki sai takaisin alueet, jotka se Sèvresin sopimuksella oli luovuttanut Armenialle.
Neuvostoaika
Neuvosto-Venäjän 11. armeija Grigori Ordžonikidzen johtamana valtasi Armenian Karavansarain (Ijevan) 29. marraskuuta 1920 edeten 4. joulukuuta Jerevaniin. 4. maaliskuuta 1922 Armenia liitettiin Neuvostoliittoon, samaan neuvostotasavaltaan Georgian ja Azerbaidžanin kanssa. Uusi hallitus suosi armenialaista kulttuuria ja monet maanpaossa olleet taiteilijat palasivat kotimaahansa.
Neuvosto-Armenian ja Turkin välinen raja vahvistettiin Karsin sopimuksella 23. lokakuuta 1921. Siinä vahvistettiin, että Turkki sai Sèvresin rauhassa Armenialle luovuttamiensa alueiden lisäksi vielä Karsin alueen.
Vuodesta 1936 aina vuoteen 1991 asti maa oli Armenian sosialistinen neuvostotasavalta. Stalinin aikana Armenian teollistumista ja kouluttautumista johdettiin tiukasti Moskovasta, ja kansallismieliset ajatukset tukahdutettiin.
Vuonna 1988 käynnistyi konflikti Armenian ja Azerbaidžanin välillä pääosin armenialaisten asuttamasta Vuoristo-Karabahin enklaavista, jonka Stalin oli rajannut neuvosto-Azerbaidžanin sisälle. Maiden itsenäistyttyä vuonna 1991 taistelut alueesta kiihtyivät ja vuoden 1994 tulitaukoon mennessä Armenian joukot hallitsivat paitsi Vuoristo-Karabahia myös ympäröiviä azerbaidžanilaisia alueita. Molempien osapuolten talous on kärsinyt kyvyttömyydestä saavuttaa konfliktiin rauhanomainen ratkaisu. Sodan seurauksena noin 570 000 azerbaidžanilaista lähti kotoaan sisäiseen maanpakoon ja noin 200 000 Armeniassa asunutta azeria pakeni Azerbaidžaniin.
Itsenäisyyden aika
Armenialaiset äänestivät itsenäisyyden puolesta syyskuun 1991 kansanäänestyksessä ylivoimaisella enemmistöllä. Levon Ter-Petrosjan oli presidenttinä vuoden 1998 tammikuuhun asti, jolloin mielenosoitukset hänen kasvanutta autoritäärisyyttään ja sisä- ja ulkopoliittisia ongelmiaan vastaan pakottivat hänet eroamaan. Vuonna 1999 pääministeri Vazgen Sargsjan, parlamentin puhemies Karen Demirtšjan ja kuusi muuta virkailijaa kuoli parlamenttiin tehdyssä attentaatissa. Presidentti Robert Kotšarjan onnistui seuranneiden levottomuuksien hillitsemisessä, ja hänet valittiin uudelleen maaliskuun 2003 vaaleissa, joiden rehellisyyttä ETYK on arvostellut.
Andranik Markarjan oli pääministerinä vuodesta 2000, kunnes kuoli sydänkohtaukseen maaliskuussa 2007. Häntä seurasi Serž Sargsjan. Presidenttiä tukevat puolueet voittivat toukokuun 2007 vaalit, joiden tarkkailija kuvasivat olevan huomattava parannus edellisiin. Vaalit seuraavan presidentin valitsemiseksi järjestettiin 19. helmikuuta 2008. Voittajaksi julistettiin pääministeri Serž Sargsjan, joka sai ensimmäiselle kierroksella yli puolet äänistä. Opposition edustajat kiistivät tuloksen ja järjestivät mielenosoituksia, kunnes 1. maaliskuuta 2008 Kotšarjan määräsi maahan poikkeustilan.
Vuonna 2009 Armenia sopi Turkin kanssa suhteiden normalisoimisesta.
Lähteet
আর্মেনিয়া
Heather Richardson-Bergsma
Heather Richardson-Bergsma (s. 20. maaliskuuta 1989 High Point, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen pikaluistelija, sprinttiluistelun ja 500 metrin maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 178 cm.
Richardson voitti sprinttimaailmanmestaruuden Salt Lake Cityssä 2013 pistein 148,015. Hän sai MM-hopeaa Astanassa 2015, Soulissa 2016 ja Calgaryssa 2017 sekä pronssia Naganossa 2014 ja on sijoittunut sprintti-MM-kilpailuissa lisäksi neljänneksi 2011 ja kuudenneksi 2012. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän oli neljäs 2015.
Richardson voitti 500 metrin maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2015 kahden luistelun yhteisajalla 75,333. Gangneungissa 2017 hän voitti kultaa 1 000 metrillä ajalla 1.13,94 ja 1 500 metrillä ajalla 1.54,08. Hän on saanut matkakohtaisissa MM-kilpailuissa myös 1 000 metrillä hopeaa Heerenveenissä 2015 ja Kolomnassa 2016 sekä pronssia Inzellissä 2011. 1 500 metrillä hän sai hopeaa 2016 ja pronssia 2015 sekä yhteislähdössä pronssia 2017. Hän on sijoittunut lisäksi neljänneksi 500 ja 1 000 metrillä 2012, viidenneksi 500 metrillä 2016, kuudenneksi 500 metrillä 2011 ja 1 000 metrillä 2013 sekä kahdeksanneksi 500 metrillä 2013 ja 2017.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Richardson oli 500 metrillä kuudes ja 1 000 metrillä yhdeksäs. Sotšissa 2014 hän sijoittui 1 000 ja 1 500 metrillä seitsemänneksi ja 500 metrillä kahdeksanneksi. Pyeongchangissa 2018 hän saavutti pronssia joukkuetakaa-ajossa sekä sijoittui kahdeksanneksi 1 000 ja 1 500 metrillä-
Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2013–2014, 2014–2015 ja 2016–2017 sekä sijoittui toiseksi kaudella 2015–2016. 500 metrin lajicupin hän voitti kaudella 2015–2016, oli toinen kaudella 2013–2014 ja kolmas 2014–2015. 1 000 metrin lajicupin hän voitti kausilla 2010–2011, 2012–2013, 2013–2014 ja 2016–2017 sekä sijoittui toiseksi kausilla 2011–2012 ja 2015–2016. 1 500 metrin cupin hän voitti 2016–2017 sekä sijoittui toiseksi 2014–2015 ja 2015–2016. Hän on voittanut 34 maailmancupin osakilpailua, sijoittunut 30 kertaa toiseksi ja 21 kertaa kolmanneksi (kauden 2017–2018 loppuun mennessä).
Richardson luisteli sprinttiottelun maailmanennätyksen 147,735 pistettä Calgaryssa 19.–20. tammikuuta 2013 ja 500 metrin kahden lähdön yhteisaikojen maailmanennätyksen 74,190 Salt Lake Cityssä 28. joulukuuta 2013. Hän teki 1 000 metrin maailmanennätyksen 1.12,51 Calgaryssa 14. marraskuuta 2015 sekä 1 500 metrin ME:n 1.50,85 Salt Lake Cityssä 21. marraskuuta 2015.
Richardson on naimisissa pikaluistelija Jorrit Bergsman kanssa.
Varma T. Suosalmi
Varma Toivo Suosalmi, vuoteen 1929 Sundelin (25. syyskuuta 1894 Helsinki – 29. joulukuuta 1968 Helsinki ) oli revisioneuvos, joka toimi Tornion ja Jyväskylän kaupunginjohtajana.
Suosalmen vanhemmat olivat asemapäällikkö Ivar Elis Sundelin ja Olga Maria Kumpuniemi ja puoliso vuodesta 1920 Maija Laamanen. Suosalmi tuli ylioppilaaksi 1914 ja opiskeli yliopistossa lakitiedettä vuoteen 1917. Hän oli Kajaanin sissipataljoonan ja Kaartin jääkäripataljoonan talouspäällikkö 1918–1919, pankinjohtaja Vaasassa ja Kauhavalla 1919–1922, Jyväskylän rahatoimikunnan sihteeri ja rahatoimikonttorin johtaja 1922–1929, Tornion kaupunginjohtaja 1929 ja Jyväskylän ensimmäinen kaupunginjohtaja vuodesta 1930 vuoteen 1935, jolloin häntä seurasi tehtävässä Arvo Haapasalo.
Kastun koulu
Kastun koulu oli Turun Vätin kaupunginosassa vuosina 1970–2016 sijainnut koulukiinteistö, jossa alun perin toimi vuonna 1963 perustettu Raunistulan yhteislyseo. Peruskoulun tulon myötä vuonna 1976 tämä valtion oppikoulu muuttui kaupungin ylläpitämäksi oppilaitokseksi nimeltä Kastun koulu ja lukio. Kastun koulussa toiminut peruskoulun yläkoulu yhdistyi vuoden 2007 paikkeilla Raunistulan kouluun. Kastun lukio sai vuonna 1994 opetusministeriöltä luonnontiedelukion erityistehtävän, jota se toteutti yhteistyössä Turun yliopiston, Turun ammattikorkeakoulun, Turun ammatti-instituutin ja eri teollisuuslaitosten kanssa. Kastun lukio yhdistyi Turun Suomalaisen Yhteiskoulun lukioon vuonna 2012.
Vuonna 1970 valmistuneen koulun olivat suunnitelleet Olavi ja Kauko Reima. Punatiilipintaiset, U-muotoon koulupihan ympärille sommitellut kaksikerroksiset koulurakennukset purettiin vuonna 2016, koska niiden saneeraaminen kosteuden ja homeen aiheuttamien sisäilmaongelmien korjaamiseksi olisi tullut liian kalliiksi. Paikalle on rakennettu vuoden 2019 alussa toimintansa aloittanut Kastun päiväkoti.
Esko Hukkanen
Esko Ferdinand Hukkanen oli suomalainen näyttelijä.
Ura
Hukkanen näytteli Oulun, Imatran, Kouvolan, Joensuun, Lappeen­rannan ja Mikkelin teattereissa. Hän jäi eläkkeelle Lahden kaupunginteatterista vuonna 1991, mutta jatkoi näyttelemistä. Hänet muistetaan muun muassa elo­kuvista Simpauttaja ja Painija, sekä televisio­sarjoista Velipuolikuu, Elämän suola ja Team Ahma. Hänen viimeiseksi roolikseen jäi Kullervo Väkeväisen rooli televisio­sarjassa Lehmän vuosi.
Peikko
thumb|Peikko muuttuu vuoreksi. Näin on monien vuorten uskottu syntyneen [[Norjassa.]]
Peikko on taruolento. Peikkoja esiintyy saduissa ja fantasiakirjallisuudessa. Peikkoa on hankala määritellä, sillä tälle fiktiiviselle olennolle on kuvailtu niin monenlaisia ominaisuuksia.
Peikko suomalaisessa kulttuurissa
thumb|200px|right| Tove Jansson ja Muumi-peikko Suomalaisessa tarustossa peikko on tarkoittanut tarinasta ja paikkakunnasta riippuen erilaisia rumia ja ilkeitä, isoja tai pieniä ihmismäisiä olentoja. Vuoripeikko tai vuorenpeikko asui vuorella tai mäellä ja muistutti usein jättiläistä. Perinteisiä suomalaisia peikkoja muistuttavat kovasti hiidet. Sanana peikko tarkoitti ilmeisesti alun perin roistoa, rikollista, erakkoa tai neidonryöstäjää, joka yleensä piileskeli. Viron kielessä sanan peikko vastine peigmees tarkoittaa sulhasta ja on luultavasti yhteydessä neidonryöstäjän merkitykseen. (Katso myös: peijakas)
Skandinaavisessa mytologiassa peikoilla eli trolleilla oli iso nenä, pitkät kädet sekä karvainen ruumis ja häntä. Ne olivat tyhmiä ja niillä oli tapana kaapata ihmislapsia sekä vaihtaa ne omiin peikkolapsiinsa. Skandinaavisessa mytologiassa oli erikokoisia peikkoja, joista suurimmat olivat jättiläismäisiä ja pienimmät kääpiön kokoisia.
Tunnetuimmat suomalaiset peikot ovat nykyisin Tove Janssonin luomat Muumit. Tunnetuin heistä on Muumipeikko.
Allu Tuppuraisen luoma hahmo, Rölli-peikko, on hauskuttanut lapsia elokuvien, laulujen ja TV-sarjojen kautta jo vuodesta 1985 lähtien.
Paleontologi Björn Kurtén esitti romaanissaan Musta tiikeri (1978) ajatuksen, että loppuvaiheessa syrjäisille seuduille kuten vuoristoihin siirtyneet neandertalinihmiset olisivat voineet olla syynä tarinoihin peikoista. Ajatus on esitetty useissa muissakin yhteyksissä, ensimmäistä kertaa jo 1900-luvun alussa.
Kirjallisuuden ja roolipelimaailmojen peikkoja
J. R. R. Tolkien on kirjassaan Hobitti eli sinne ja takaisin (1937) kuvannut peikot isoiksi, rumiksi köriläiksi, jotka kaihtavat päivänvaloa, koska se muuttaa ne kiveksi. Kirjassa Taru sormusten herrasta (1954–1955) mainitaan uusi peikkorotu nimeltään Olog-hai, jonka edustajat eivät pelänneet auringonvaloa ja olivat paljon älykkäämpiä kuin tavalliset peikot. Tolkienin peikot palvelivat pahuuden voimia.
Greg Staffordin luomassa fantasiamaailma Gloranthassa peikot puolestaan ovat älykkäitä ja usein isokokoisia pimeydenolentoja, jotka syövät lähes kaikkea. Gloranthan peikkojen kulttuuri on matriarkaalinen, ja naaraat ovat uroksia kookkaampia. Gloranthassa peikoilla on erityinen yöaisti, joka muistuttaa periaatteiltaan kaikuluotausta.
David Eddingsin fantasiatrilogioissa Eleniumin taru (1989-1991) ja Tamulin taru (1992-1994) peikot ovat tyhmänpuoleisia, ihmistä huomattavasti kookkaampia olentoja. Ne eivät kykene elämään kuin viileässä tai kylmässä ilmastossa. Kirjoissa on myös joitakin viitteitä peikkojen ja ihmisten yhteisestä esi-isästä.
Forgotten Realms-fantasiamaailmassa peikot ovat isoja ja vahvoja pimeyden olentoja, jotka käyttävät aseina lähinnä omia kynsiään. Ne asuvat yleensä metsässä tai suolla. Ne voi tappaa pelkästään tulella tai hapolla. Jos peikolta leikataan raaja irti, ne kasvattavat itselleen uuden ja lisäksi irronnut raaja kasvattaa itselleen uuden vartalon.
Blizzard Entertainmentin Warcraft-tietokonepeleissä peikot ovat ketteriä, pitkiä ja hoikkia olentoja, jotka käyttävät aseinaan kirveitä ja keihäitä sekä harjoittavat voodoo-taikuutta. Warcraftin peikkorotuihin kuuluu esimerkiksi vihreäihoisia metsäpeikkoja, sinivalkoisia jääpeikkoja ja harmaaihoisia viidakkopeikkoja. Metsäpeikot ja jääpeikot puhuvat espanjalaisella aksentilla sekä viidakkopeikot jamaikalaisella aksentilla. Peikko on pelattava hahmo Blizzardin nettiroolipelissä World of Warcraft. Peikko (troll) voi tarkoittaa myös hiittä (goblin), jotka ovat World of Warcraftissa tavallisia peikkoja paljon pienempiä, aina vihreäihoisia ja lisäksi hyvin ahneita.
Alkon Liikeväki
Alkon Liikeväki ALV (vuosina 1956–1989 Alkon Liikeväki, 1989–1998 Alkon Liikeväen Liitto ALV, 1998–2015 Alkoholikaupan Ammattiliitto ALV ) on Alkon myyjien ammatillinen edunvalvontajärjestö. ALV neuvottelee itse työehtosopimuksen Alkossa työskenteleville myyjille.
Alkon Liikeväki kuuluu valtakunnallisena osastona Palvelualojen ammattiliitto PAMiin. Liitolla on oma edunvalvonta, jota tekevät käytännössä valtakunnallinen pääluottamusmies ja alueelliset luottamusmiehet.
Ole Henrik Magga
thumb|300px|right|Ole Henrik Magga vuonna 2009 thumb|300px|right|Norjan saamelaiskäräjien ensimmäinen presidentti Ole Henrik Magga yhdessä [[Tenzin Gyatso|Dalai Laman kanssa vuonna 1989]] thumb|300px|right|[[YK:n alkuperäiskansojen pysyvä foorumi|YK:n alkuperäiskansojen pysyvän foorumin ensimmäinen puheenjohtaja Ole Henrik Magga]]
Ole Henrik Magga (s. 12. elokuuta 1947) on koutokeinolainen kielentutkija ja poliitikko.
Magga oli Norjan saamelaiskäräjien ensimmäinen presidentti vuosina 1989–1997. Vuosina 2002–2004 hän oli saamelaisten edustaja YK:n alkuperäiskansa-asioita käsittelevässä pysyvässä foorumissa (UN Permanent Forum on Indigenous Issues).
Magga toimi fennougristiikan professorina Oslon yliopistossa vuosina 1987–1990, Knut Bergslandin jälkeen, mutta hän luopui tästä virasta työskennelläkseen saamenkielen professorina ensin Tromssan yliopistossa ja vuodesta 1997 Saamelaisessa korkeakoulussa Koutokeinossa.
Hänestä tuli Norjan tiedeakatemian jäsen vuonna 1993.
’68 Comeback Special
'68 Comeback Special oli Elvis Presleyn comebackin aiheuttanut valtavan suosittu TV-spesiaali, joka julkaistiin yli seitsemäntuntisena DVD:nä vuonna 2004. Ohjelma kuvattiin neljässä päivässä 27.-30. kesäkuuta 1968 ja esitettiin TV:ssä 3. joulukuuta 1968. Alkuperäistä lähetystä katsoi 42% amerikkalaisista TV:n katselijoista. Pääsponsorina toimineen Singerin vaatimuksesta Guitar Man -sikermässä mukana oleva bordellikohtaus leikattiin pois, mutta palautettiin paikalleen myöhemmissä julkaisuissa. Nimi '68 Comeback Specialiksi sitä on kutsuttu vasta jälkeenpäin sillä ensiesitys tapahtui nimellä Elvis, jota symboloivat alun Trouble/Guitar Man -avauksessa näkyvät valtavat punaisista valoista muodostetut kirjaimet.
Pikku-idis
150px|thumb|right|Amerikan Psyko (kansi: Jari Tammi)
Kustannusyhtiö Pikku-idis on vuonna 1990 Turussa perustettu erikoiskustantamo, joka muutti vuonna 1991 Helsinkiin ja on julkaissut tähän mennessä noin 40 kirjaa. Se on tullut parhaiten tunnetuksi Bret Easton Ellisin romaanin Amerikan Psykon (1993, suom. Erkki Jukarainen) ensimmäisenä Suomen-kustantajana sekä Jari Tammen Suuresta kirosanakirjasta (1993, 3. laitos 2007 WSOY) ja Suuresta solvaussanakirjasta (2003). Vuonna 1992 ilmestyi valtakunnalliseen rakkauskirjeen kirjoituskilpailuun pohjautunut, kahdestatuhannesta kirjeestä valikoitunut antologia Parhaat rakkauskirjeet. Viimeisimpinä klassikkokäännöksinä ovat ilmestyneet Friedrich Nietzschen Näin puhui Zarathustra (2008) ja Aisopoksen Faabelit (2010). Kustantajana toimiva Jari Tammi on vastannut lähes kaikesta yhtiön toiminnasta taitosta markkinointiin asti.
Kustantamon kirjasarjoihin on kuulunut muun muassa Citygrafia-sarja, jossa on julkaistu Bret Easton Ellisin lisäksi Jay McInerneyn, George Cockroftin ja Thierry Jonquet'n romaaneja. Muusa-sarjassa ilmestyivät teokset Hermann Hesseltä ja Elias Canettilta. Populaariseen tietokirjallisuuteen painottuvassa SuurKirjaset-sarjassa on ilmestynyt tähän mennessä viisi kirjaa julkkisanagrammeista naisenkäyttöoppaaseen. Pikku-idis on julkaissut myös kotimaista proosaa, lyriikkaa ja esikoisteoksia.
Taika Koilahti
pienoiskuva|Taika Koilahti Kalevan Kisoissa heinäkuussa 2018. Taika Koilahti (s. 4. joulukuuta 1998) on suomalainen pituushyppääjä. Koilahti edustaa Turun Weikkoja. Häntä valmensi vuoteen 2022 asti Tanja Nirkkonen ja sen jälkeen Johan Meriluoto.
Ura
Kalevan kisoissa Koilahti on voittanut kultaa Lappeenrannassa 2019 ennätystuloksellaan 669 cm ja Tampereella 2021 tuloksella 618 cm, hopeaa vuonna 2018 Jyväskylässä tuloksella 613 cm ja pronssia Joensuussa 2022 tuloksella 617. Hän voitti sisäratojen Suomen-mestaruuden Kuopiossa 2019 tuloksella 644 cm ja sai hopeaa Jyväskylässä 2021 tuloksella 622 cm. Viestijuoksun SM-kilpailuissa Koilahti on saanut pronssia 4×100 metrin viestissä vuonna 2020.
Suomi–Ruotsi-maaottelussa Koilahti edusti Suomea ensimmäisen kerran vuonna 2018 sijoittuen viidenneksi tuloksella 616 cm. Seuraavana vuonna hän voitti maaottelun pituuskisan tuloksella 618. Hän voitti Pohjoismaisen hallimaaottelun pituuskilpailun Bærumissa 2019 tuloksella 638. Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa Grossetossa 2017 Koilahti sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 614 cm. Hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Dohan MM-kilpailujen karsinnassa 5. lokakuuta 2019 Koilahti oli 27:s tuloksella 635 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun.
Koilahden ulkoratojen ennätys on 2. elokuuta 2019 Lappeenrannassa hypätty 669 cm. Sisäratojen ennätys on 7. helmikuuta 2021 Turussa hypätty 646 cm. Ulkoratojen tulos on Suomen kaikkien aikojen tilastossa kolmantena ja hallitulos Suomen kaikkien aikojen sisäratojen tuloksissa kuudennella sijalla.
Yksityiselämä
Koilahti seurustelee frisbeegolfaaja Väinö Mäkelän kanssa.
Ryhmäajattelu
Ryhmäajattelu on prosessi, jossa jäsenet mukautuvat ryhmän ajatteluun eivätkä ajattele päätöstä itsenäisesti. Ryhmäajattelun ajatellaan vaimentavan kriittisen ja itsenäisen ajattelun sekä saattavan aiheuttaa itsesensuuria ja irrationaalisia tai huonoja päätöksiä.
Ryhmäajattelusta (engl. groupthink) kirjoitti ensimmäisen kerran sosiologi William H. Whyte Jr. vuonna 1952. Aiheen tutkimusta kehitti 1970-luvulla psykologi Irving Janis. Hänen mukaansa ryhmäajattelu aiheutuu siitä, että ryhmässä toimivat ihmiset pyrkivät harmoniaan ja mukautumiseen. Ryhmäajattelun oireita ovat Janisin mukaan ryhmän kykyjen yliarviointi, ahdasmielisyys ja paine yhtenäisyyteen. Ilmiön nimitys jäljittelee orwellilaisia käsitteitä kuten kaksoisajattelu ja uuskieli. Janis katsoi ryhmäajattelun johtavan samanlaiseen ajattelun rapautumiseen kuin Orwellin kuvaamassa dystopiassa.
Alpes Graiae
Alpes Graiae, myöhemmin Alpes Atrectianae , oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen nykyisten Sveitsin ja Ranskan rajalla. Sitä hallittiin usein Alpes Poeninae et Graiaen provinssina yhdessä Alpes Poeninaen kanssa.
Maantiede
Alpes Graiae oli yksi neljästä pienestä provinssista (muut olivat Alpes Cottiae, Alpes maritimae ja Alpes Poeninae) jotka sijaitsivat Alpeilla nykyisten Ranskan, Italian ja Sveitsin rajalla. Näistä Alpes Graiae käsitti alueen sille nimensä antaneilla Grajisilla Alpeilla juuri Mont Blancin eteläpuolella. Alueella sijaitsi nykyisin nimellä Pieni Sankt Bernhard tunnettu sola. Provinssin hallinnollinen keskus oli Forum Claudii Ceutronum, aiempi Axima (nyk. Aime).
Historia
Alpes Graiaen provinssi perustettiin mahdollisesti keisari Augustuksen aikana ja viimeistään Claudiuksen aikana vuonna 41–54. Tätä ennen provinssin alue oli osa Raetian provinssia. Provinssin tärkein tehtävä oli turvata Alppien läpi johtavien solien, erityisesti Pienen Sankt Bernhardin, kautta kulkeva liikenne.
100-luvun lopulta lähtien provinssi tunnettiin myös nimellä Alpes Atrectianae. Alueen provinssien rajat vaikuttavat muuttuneen usein, ja Alpes Graiae oli usein yhdistettynä Alpes Poeninaen provinssiin nimellä Alpes Poeninae et Graiae. Alpes Graiaen provinssi lakkautettiin lopullisesti keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, jonka jälkeen se oli pysyvästi osa Alpes Poeninae et Graiaen provinssia.
Näin provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Puolue
Merkitys ja tarkoitus
Poliittiset puolueet ovat nykyajan politiikan tärkeimpiä järjestöjä. Puolueita on lähes kaikissa maissa, ja ne puuttuvat vain maista, joissa diktaattori tai sotilashallinto on kieltänyt ne. Puolueet toimivat valtion ja kansalaisyhteiskunnan välisenä elintärkeänä linkkinä. Ne edustavat kansaa, muodostavat poliittiset eliitit, pukevat sanoiksi ja kokoavat yhteen erilaiset intressit, ja järjestävät hallinnon.
Puolueryhmät muodostuivat 1700-luvulla Euroopassa kansallisuusajattelun aikaan. Vuonna 1770 Edmund Burke esitti teoreettisen perustan puolueille. Puolue oli hänen mukaansa alusta lähtien osa kansaa, mutta siitä huolimatta se pantiin palvelemaan koko kokonaisuuden etua. Burken mukaan puolue on ryhmä henkilöitä, jotka ovat liittyneet yhteen edistääkseen kansakunnan etuja sellaisen periaatteen mukaan, josta he kaikki ovat yhtä mieltä.
1900-luvulla puolue käsitettiin toisin: yhteiskuntien jakautuessa antagonistisiin intressiryhmiin puolueet nähtiin edustavan politiikassa kannattajiensa aineellisia ja aatteellisia etuja ja pyrkimään sitä varten saamaan käyttöönsä poliittista valtaa. Eturyhmäaikakaudella puolueet alkoivat saavuttaa kansalaisten yleistyvää ymmärrystä ja hyväksymistä.
Luokitteluja
Massapuolue pyrkii saavuttamaan laajan kannattajakunnan ja suuren jäsenistön. Se panostaa rekrytointiin ja puolueen organisointiin enemmän kuin ideologiaan ja poliittiseen vakaumukseen. Kaaderipuoluetta sen sijaan hallitsee koulutettu ja ammattimainen joukko jäseniä, jotka ovat poliittisesti sitoutuneita ja opillisesti kurinalaisia.
Edustavaksi puolueeksi voidaan kutsua puoluetta, joka haalii kannatusta kaikkialta ja asettaa käytännöllisyyden periaatteiden edelle. Yhdistävät puolueet sen sijaan ovat proaktiivisia ja pyrkivät mobilisoimaan, kouluttamaan ja innostamaan massoja sen sijaan että ne vain vastaisivat niiden huoliin.
Perustuslailliset puolueet toimivat muiden puolueiden, vaalikilpailun sekä hallituspuolueiden ja valtiollisten instituutioiden eron aiheuttamien rajoitusten puitteissa. Vallankumoukselliset puolueet sen sijaan vastustavat järjestelmää tai perustuslakia, ja päästessään valtaan ne yleensä tukahduttavat kilpailevat puolueet ja muodostavat pysyvän liiton valtiokoneiston kanssa.
Piirteet
Puolueet eroavat esimerkiksi painostusryhmistä ja kansalaisjärjestöistä yleensä neljällä tavalla:
Rakenne
Jokaisella puolueella on jonkinlainen rakenne, joka vaihtelee suuresti muun muassa maan ja sen poliittisen- tai vaalijärjestelmän sekä puolueen koon, rahoituksen, johdon ja ideologian mukaan. Puolue voidaan jakaa rakenteellisesti kolmeen tasoon. Ruohonjuuritasolla puolue on vapaaehtoisten jäsentensä muodostama järjestö. Toisella tasolla puolue on hallitseva tai oppositiossa oleva järjestö, jolla on vaaleissa valittujia edustajia esimerkiksi parlamentissa. Kolmannella tasolla puolue on byrokraattinen järjestö, jonka henkilöstö koostuu muun muassa sihteereistä, avustajista, neuvonantajista, ekonomisteista, tiedottajista ja markkinoijista.
Puoluekuri
Puoluekurilla tarkoitetaan sitä, että kaikki saman puolueen edustajaryhmän jäsenet joutuvat äänestämään samalla tavalla parlamentissa. Puoluekurin avulla puolue pitää rivinsä koossa. Puoluekuria pidetään tietyissä rajoissa välttämättömänä parlamentaarisen järjestelmän toimimisen edellytyksenä. Toisaalta se on myös nähty edustuksellisuuden ja parlamentaarisen demokratian vaarantavana asiana. Puoluekurin vastakohta on vapaa mandaatti eli ryhmän jäsenten oikeus äänestää omantuntonsa mukaisesti.
Puoluejärjestelmät
Puoluejärjestelmä koostuu kaikista demokraattisen valtion hallitsemiseen osallistuvista puolueista yhdessä. Puoluejärjestelmät eroavat muun muassa puolueiden määrän, valta- ja liittolaissuhteiden sekä idologisen kirjon laajuuden mukaan. Erään jaottelun mukaan puoluejärjestelmiä ovat:
Jokaista puoluejärjestelmää voidaan lisäksi arvioida sen sirpaloitumisen, polarisoitumisen ja vakiintuneisuuden mukaan.
Puolueiden rooli vaihtelee puoluejärjestelmän mukaisesti. Yksipuoluejärjestelmässä puolue ottaa käytännössä hallituksen paikan, jolloin puolue ja valtiokoneisto sulautuvat yhteen. Kaksipuoluejärjestelmässä puolueista suurempi on yleensä hallitusvastuussa, ja toinen puolue toimii oppositiona ja varautuu tulevaan hallitusvastuuseensa. Monipuoluejärjestelmässä puolueet edustavat usein kapeampia intressejä ja liittoutuvat muiden puolueiden kanssa.
Puoluejärjestelmän arvostelua
Alkuaikoina puolueiden pelättiin hajottavan kansakuntaa, niinpä puolueet katsottiin vaaraksi orastavalle demokratialle. Valistusfilosofi Jean-Jacques Rousseau vaati puolueita pois kansan ja valtiovallan välistä ja kansaa suoraan hallitsemaan. Myös George Washington varoitti vuonna 1796 äänestäjien jakamisesta ryhmiin ja puolueisiin, koska niiden kunnianhimoiset johtajat vievät vallan kansalta. Vuonna 1890 Sakari Topelius kirjoitti puolueiden olevan "vapauden ja hirmuvaltiuden äpärälapsia", joita kiinnostaa ainoastaan vallan saavuttaminen ja säilyttäminen.
1960-luvulta lähtien puolueiden tehtävää ja tavoitteita on virallistettu ja asemaa vahvistettu. Muuttuneet toimintatavat ovat nostaneet kriittisiä asenteita puolueita kohtaan.
Luonteeltaan kansainväliset puoluetyypit
Osa puolueista on luonteeltaan kansainvälisiä, samantapaisia päämääriä ajavia. Esimerkkeinä puolueista, joita on useissa eri maissa, voitaneen mainita liberaalit puolueet, konservatiiviset puolueet, työväenpuolueet (mukaan lukien sosialistiset puolueet ja kommunistiset puolueet), ympäristöpuolueet, uskonnolliset puolueet ja nationalistiset puolueet.