cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beyblade
Beyblade
Nuori poika nimeltä Tyson Granger osallistuu Japanin mestaruusturnaukseen ja voitettuaan sen hän muodostaa kolmen muun finalistin: Kai Hiwatarin, Max Taten ja Ray Kongin kanssa joukkueen nimeltä Kiekkomestarit, joka edustaa heidän maataan maailmanmestaruusturnauksissa. Heidän apunaan on kaikesta hyrrän teknisistä osista tietävä Kenny, joka parantelee tarvittaessa Tysonin ja muiden hyrriä.
Ensin he osallistuvat Kiinassa pidettävään Aasian turnaukseen, jossa he kohtaavat myös Rayn entisen joukkueen Valkotiikerit. Amerikan turnauksessa he kohtaavat joukkueen nimeltä All Starz, jonka valmentajana toimii Maxin äiti. Harhailtuaan reitiltään kohti viimeistä turnausta, he kohtaavat Euroopan neljä mestaribleidaajaa, jotka muodostavat oman joukkuueen nimeltä Majesteetit. Lopuksi he taistelevat maailmanmestaruudesta Venäjän mestarijoukkueen Demolition Boysin kanssa. Sarjassa myös Kain isoisä Voltaire tavoittelee Beybladejen voimaa maailmanvalloitusta varten (mangassa hän oli vain vakava Hiwatari-yhtiön johtaja, joka ei pitänyt Beyblade-hyrristä).
Beyblade V-Force
Kiekkomestarit ovat ajautuneet erilleen. Sitten heidän kimppuunsa kaksi erilliään toimivaa bittipetoja tavoittelevaa ryhmittymää: salaperäisten tiedemiesten järjestö nimeltä Psykick sekä joukkue nimeltä Saint Shields. Joukkue kokoontuu taas yhteen ja heidän seuraansa liittyy myös Tysonin luokkatoveri Hilary Tachibana (ei esiinny mangassa), joka aluksi piti Beyblade-hyrriä pelkkänä typeränä pelinä.
Useiden epäonnistuneiden yritysten jälkeen Psykickin tiedemiehet luovat kyberneettiset kopiot Kiekkomestareiden bittipedoista ja värväät bleidaajat Kane, Salima, Goki ja Jim hallitsemaan niitä. Kun Kiekkomestarit voittavat heidät, Psykickin johtaja, tohtori Zagart, varastaa Maxin äidin hallussa olleen kiven, johon oli sinetöitynä useita bittipetoja. Lisäksi selviää, että Saint Shieldsin jäsenten esi-isät olivat aikoinaan sinetöineet bittipedot kiviin ja pyrkivät tekemään nyt saman Kiekkomestareiden bittipedoille pitääkseen ne poissa vääristä käsistä. Zagart puolestaan pyrki varastamaan Kiekkomestareiden bittipedot tehdäkseen androidipojastaan Zeosta (mangassa hän oli tavallinen poika) oikean ihmisen ja antaa tälle Kiekkomestareiden kukistamiseksi voimakkaimman kivestä eristetyn bittipedon: Cerberusin.
Beyblade G-Revolutions
Beyblade-turnausten uusien sääntöjen noudattamiseksi ja toisiaan vastaan kilpaillakseen Kiekkomestarit hajaantuvat erillisiin joukkueisiin: Ray palaa Valkotiikereihin, Max liittyy All Starziin ja Kai liittyy Demolition Boysiin (uudelta nimeltään Blitzkrieg Boys). Kiekkomestareihin jäävät enää Tyson, Kenny ja Hilary. Heihin liittyy uusi bleidaaja nimeltä Daichi Sumeragi sekä Tysonin isoveli Hiro Granger.
Kiekkomestarit kohtaavat myös vanhan vihollisensa, Boris Balkovin (joka palveli alun perin Voltairea), joka valmentaa joukkuetta nimeltä BEGA. Lopulta Kiekkomestareiden entiset jäsenet kokoontuvat yhteen uudeksi ryhmäksi nimeltä G-Revolutions pysäyttääkseen BEGAn aikeet.
Manga
Mangan luvut on kirjoittanut ja piirtänyt Takao Aoki. Se julkaistiin CoroCoro Comic -lehdessä vuosina 2000–2004. Viz Media lisensoi mangan englanninkielistä julkaisua varten.
Kattegatin jäätikkövirta
Kattegatin jäätikkövirta on viime jääkaudella Fennoskandian mannerjäätikköön kuulunut ja Etelä-Norjan Oslonvuonon ympäristöstä virrannut jäätikkövirta, joka on laskeutunut Norjanhaudan syvänteeseen Skagerrakinssa, mutta sen poistumisreitin mentyä tukkoon, se on jatkanut etelään Kattegatiin ja Tanskaan päin.
Beyblade
Manga
Albumit
Kattegatin jäätikkövirta
Jäätikkövirta
Jääkauden keskivaiheen eli Keski-Veikselin kauden loppuvaiheessa on alkanut Fennoskandian mannerjäätikön laajempi jäätiköityminen. Norjanhaudan jäätikkövirta, jota on ruokkinut idässä Keski-Ruotsin virtauskieleke ja pohjoisessa Etelä-Norjan jääkalotti, on poistunut jäätiköltä pitkin Norjanhautaa ja lohkeillut Norjanhaudan suulla Pohjanmereen runsaasti jäävuoria. Kattegatiin ja Skagerrakin itäosiin on toisinaan kertynyt Itämeren jäätikkövirran reuna-alueiden sulamisvesiä, koska niiden lasku-uomat Pohjanmereen ovat välillä olleet tukossa. Jääkauden kylmyyskauden alkuaikoina on Kattegatiin siksi muodostunut varsin laaja Kattegatin jääjärvi, joka jäi kuitenkin suhteellisen lyhytikäiseksi. Norjanhaudan jäätikkövirta on aikavälillä 30 000–27 000 vuotta sitten (lyhennetään vs, vaihtoehtisesti 28 500–26 000 vs ) ollut pysähdyksissä, sillä Etelä-Norjan kaloottijäätiköltä on levinnyt uutta jäätä jäätikkövirran eteen. Entisen reitin mentyä tukkoon, on Oslonvuonnosta alas mereen virranneiden jäätiköiden täytynyt tukeutua eteläiselle reitille. Tätä tapahtumaa kutsutaan Kattegatin jäätikkövirraksi. Jäätikkövirta on seurannut Ruotsin nykyrannikkoa, sillä Keski-Ruotsin virtauskieleke on tuolloin ollut hitaasti virtaavassa tilassa.
Beyblade
Anime
Animesarja jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäinen sarja pohjautuu mangan osiin 1–6. Se esitettiin televisiossa ensi kertaa vuonna 2001 ja siihen kuului 51 jaksoa. Toinen sarja Beyblade V-Force, joka pohjautuu mangan osiin 7–9, sisälsi myös 51 jaksoa ja julkaistiin vuonna 2002. Mangan osiin 10–14 pohjautuva kolmas sarja Beyblade G-Revolutions sisälsi 52 jaksoa ja se esitettiin televisiossa 2003. Ensimmäisen sarjan animoinnista vastasi Madhouse ja kahden myöhemmän animoinnista Nihon Animedia. Kaikki kolme sarjaa englanninkielisenä esitettäviksi lisensoi Pohjois-Amerikassa Nelvana. G-Revolutions on kolmesta sarjasta ainut, jota ei ole esitetty Suomessa.
Kattegatin jäätikkövirta
Jäätikkövirta
Jäätikkövirta on lopulta täyttänyt koko Kattegatin ja sen läntinen reuna on päätynyt Keski-Tanskaan. Etelässä se on törmännyt Tanskan saarien takaa vastaan tulleeseen Itämeren jäätikkövirran kätkikielekeeseen. Mannerjäätikön reuna on jääkauden LGM-vaiheessa kulkenut pohjois-etelä-suuntaisena linjana keskellä Jyllannin niemimaata. Jäätiköiden alettua sulaamaan, on sen reunan alkanut vetäytyä Norjanhaudan taakse kohti pohjoista. Norjanhaudan reitin auettua taas noin 27 000 vs on jäätikkövirta kääntänyt suunnakseen länsi ja siellä aukeavaa Pohjanmerta. Vaikka Kattegatin jäätikkövirta oli kadonnut, on Kattegatin jääjärvi säilynyt vielä jonkin aikaa. Järvelle kuuluvia sedimenttejä ajoitettaessa ollaan päädytty jääjärven tyhjentymisajankohdaksi noin 24 000–22 000 vs.
Beyblade
Anime
Vuodesta 2009 alkaen ilmestyi uusi animesarja, joka pohjautui samannimiseen mangaan nimeltä Metal Fight Beyblade. Animesarjan tuottivat Tatsunoko ja SynergySP ja Pohjois-Amerikassa se julkaistiin nimellä Beyblade: Metal Fusion. Sille toteutettiin kolme jatkosarjaa: Beyblade: Metal Masters, Beyblade: Metal Fury ja Beyblade: Shogun Steel. Sarjoista vain Metal Masters ja Metal Fury ovat esitetty Suomessa MTV3-kanavalla.
Kattegatin jäätikkövirta
Jäätikkövirta
Myöhemmin, kun jääkauden huippuvaihe on alkanut, on Kattegatissa alueen jäätiköitymisestä vastannut Keski-Ruotsin virtauskieleke, joka on taas aktivoitunut ja alkanut siten laajentua sinne.
Beyblade
Pelit
Sarjan pohjalta on julkaistu videopeli Beyblade: Super Tournament Battle (2002, Nintendo Gamecube) ja keräilykorttipeli.
Kattegatin jäätikkövirta
Geologisia muodostumia
Kattegatin jäätikkövirta muodosti merenpohjalle pohjamoreenikerroksen, joka on asettunut aikaisemmin muodostuneiden sedimenttien päälle. Kattegatin jääjärven sedimentit ja seuraavan jäätiköitymisen moreenikerrostumat ovat auttaneet ajoittamaan Kattegatin jäätikkövirran toiminta-ajan.
Beyblade
Lelut
Tomy valmistaa Beyblade-leluja.
Sarjaan kuuluu myös oheistavaramyynti, kuten Beyblade-hyrrät, jotka laukaistaan erillisellä laukaisimella, johon tarvitaan vetonauha. Joihinkin hyrriin on asettunut myös Bit Beast (suomennettu petosiruksi tai bittipedoksi), voimallinen henki, joka voi olla esimerkiksi lohikäärme tai vaikka apina.
Jaakko Pyhälä
Jaakko Heikki Pyhälä (1956 – 29. tammikuuta 2022 ) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuin elokuvansa on Jon (1983).
Pyhälä toimi aluksi valokuvaajana ja elokuvaleikkaajana, kunnes lähti vuonna 1975 opiskelemaan Moskovan elokuvakorkeakoulun kuvaajalinjalle. Hän valmistui sieltä 1978, minkä jälkeen hän teki aluksi mainoselokuvia ja toimi kuvaajana muun muassa Anja Rouhuvirran ja Ilona Tantun lyhytelokuvassa Puupiirtäjä (1979). Vuonna 1980 Pyhälä ohjasi 16 millimetrin filmille kuvatun, kokeellisen pitkän elokuvan Neljä miljardia silmänräpäystä, johon hän pyrki kiteyttämään näkemyksiään tiedonvälityksen silloisesta tilasta.
Pyhälän toinen elokuva Jon (1983) oli tarina Kari Väänäsen esittämästä nuoresta, itseään etsivästä miehestä, joka saa tarpeekseen päämäärättömästä harhailusta Helsingin kaduilla ja pestautuu töihin Jäämeren rannalla sijaitsevaan kalajalostustehtaaseen. Jon oli ensimmäinen suomalainen Cinemascope-formaatilla ja Dolby-stereoäänellä varustettu elokuva. Pääosin ylistävän kritiikin ohella elokuva sai myös kohtalaisen yleisömenestyksen. Väänäsen lisäksi elokuvan yhdessä pääroolissa, Öljys-Heikkinä, esiintyi Vesa-Matti Loiri, joka pitää suoritustaan uransa parhaimpana.
Pyhälän seuraava elokuva, eräänlainen "nuoren naisen odysseia" Ursula (1986) sai sen sijaan varautuneemman vastaanoton ja johti lopulta siihen, että Pyhälän ura joutui useiksi vuosiksi jäihin. 1990-luvun alussa hän ohjasi televisiosarjoja ja valmisteli historiallista suurelokuvaa, joka monien vaikeuksien jälkeen sai ensi-iltansa vuonna 1999. Armon aika oli 1700-luvun Suomeen sijoittuva tarina saaresta, jonne lähetettiin kaikki yhteiskunnan epähenkilöt: sairaat, spitaaliset ja rikolliset. Elokuvaa levitettiin vain yhtenä teatterikopiona ja se sai vaihtelevat arvostelut. Teatterissa elokuvalle kertyi vain 330 katsojaa.
Pyhälä toimi 2000-luvun alkuvuosina elokuva-alan opettajana Turun ammattikorkeakoulussa.
Mihail Tereštšenko
Mihail Tereštšenko syntyi rikkaaseen sokeritehtailijasukuun. Hän valmistui Kiovan ja Leipzigin yliopistoista. Vuonna 1910 Tereštšenko liittyi vapaamuurareihin ja hänestä tuli yhdessä Aleksandr Konovalovin, Aleksandr Kerenskin, Nikolai Nekrasovin ja Ivan Jefremovin ohella yksi Venäjän vaikutusvaltaisimmista vapaamuurareista. Tereštšenko oli myös duuman jäsen. Vaikka hän oli sitoutumaton, hän oli hyvin lähellä Venäjän edistyspuoluetta.
Vuosina 1912–1914 Mihail Tereštšenko omisti kirjapainon Pietarissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Punaisen Ristin edustajana. Vuosina 1915–1917 hän toimi sotateollisuuskomitean puhemiehenä Kiovassa.
Tereštšenko oli samassa junassa, jossa Nikolai II luopui kruunustaan 15. maaliskuuta 1917. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hänestä tuli väliaikaisen hallituksen talousministeri. Huhtikuussa 1917 Kerenski, Nekrasov ja Tereštšenko suunnittelivat koalitiohallitusta sosialistien kanssa. 5. huhtikuuta hänestä tuli ulkoministeri Pavel Miljukovin erotessa. Tereštšenko riitautui sotaministeri Aleksandr Verhovskin kanssa, jonka mukaan maa ei voinut jatkaa sotaa Euroopassa.
26. lokakuuta Tereštšenko pidätettiin yöllä Talvipalatsissa yhdessä muiden väliaikaishallituksen jäsenten kanssa. Heidät siirrettiin vankilaan Pietari-Paavalin linnoitukseen. Keväällä 1918 Tereštšenko vapautettiin ja hän muutti Norjan kautta Ranskaan. Tereštšenko tuki sisällissodassa Venäjän valkoista armeijaa. 1920- ja 1930-luvuilla Tereštšenko teki sijoituksia Ranskaan ja Madagaskarille.
BMW R 1200 RT
BMW R 1200 RT on BMW:n valmistama urheilullinen matkapyörämalli, jossa on kaksisylinterinen bokserimoottori. Kaudelle 2014 esiteltiin uusi RT (saksaksi Reise/Tourer). Uudessa mallissa on 1 170-kuutioinen moottori, jonka sylinterikannet ovat nestejäähdytteiset. BMW R 1200 RT on yksi Suomen suosituimmista matkapyöristä.
Live at Eindhoven ’87
Live at Eindhoven ’87 on thrash metal -yhtye Testamentin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Prosthetic Records.
Nälkä (albumi)
Nälkä on Alamaan kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 2016.
Ibn Battuta
Abu Abdullah Muhammad ibn Battuta (arabiaksi: أبو عبد الله محمد ابن بطوطة, ’Abū ‘Abd Allāh Muḥammad ibn Baṭūṭa) (s. 1304 Tanger – k. 1368) oli islamilaisessa maailmassa keskiajalla vaikuttanut löytöretkeilijä ja uskonoppinut. Ibn Battutan matkoista kertovaa teosta Rihla pidetään yhtenä tunnetuimmista matkakirjoista. Matkoillaan ibn Battuta kulki lähes ja vieraili aina Kiinan etelärannikolla saakka.
Matkat
Ibn Battutasta tiedetään hänen matkoistaan kertovan kirjan ulkopuolelta vain suhteellisen vähän. Abu 'Abdallah Muhammad ibn Ibrahim al-Lawati ibn Battuta syntyi Tangerin kaupungissa marinidien dynastian hallitsemassa Marokossa vuonna 1304 islamilaisen lainoppineiden sukuun, joka polveutui lawata-nimisestä berberiheimosta. Nuoruudessaan myös ibn Battuta opiskeli lakia, mutta vuonna 1325 hän lähti pyhiinvaellukselle Mekkaan. Ibn Batuttan pyhiinvaellusreitti kulki Pohjois-Afrikan, Egyptin, Palestiinan ja Syyrian läpi ja matka kesti puolitoista vuotta. Pyhiinvaelluksensa jälkeen hän matkusti Irakissa ja Persiassa palaten lopulta Mekkaan. Vuonna 1328 tai 1330 hän lähti purjehtien Itä-Afrikan rannikolle saavuttaen eteläisimmillään nykyisen Tansanian Hän palasi matkansa jälkeen jälleen Mekkaan, jonne hän kulki kiertäen Omanin ja Persianlahden kautta ja ylittäen Arabian niemimaan keskiosat maata pitkin. Vuonna 1330 tai 1332 ibn Battuta lähti matkalle kohti Delhin sulttaanikuntaa Intiassa tarkoituksenaan löytää töitä paikalliselta hallitsijalta. Tavallinen tapa matkustaa Intiaan oli purjehtia Länsi-Intian rannikolle, mutta ibn Battuta päätti matkustaa maata pitkin kiertäen Egyptin, Syyrian ja Vähä-Aasian läpi ylittäen Mustanmeren ja kaartaen lopulta länteen, jossa hän vieraili Bysantin valtakunnan pääkaupunki Konstantinopolissa. Konstantinopolista hän jatkoi matkaansa Länsi-Aasian tasankojen läpi Transoksanian, Khorasanin ja Afganistanin kautta saapuen lopulta syyskuussa 1333 tai 1335 Indusjoen rannalle.
Intiassa ibn Battuta vietti kahdeksan vuotta sulttaani Muhammad Tughluqin qadina eli tuomarina. Vuonna 1341 sulttaani lähetti hänet diplomaattisen seurueen mukaana Yuan-dynastian Kiinaan. Matka päättyi kuitenkin alkuunsa seurueen haaksirikkoutuessa Länsi-Intian rannikolla. Epäonnistumisensa jälkeen ibn Battuta matkasi kahden vuoden ajan Etelä-Intiassa, Sri Lankassa ja Malediiveilla, jossa hän toimi jälleen paikallisen hallitsijan qadina. Vuonna 1345 hän päätti matkustaa Kiinaan purjehtien Bengalin, Myanmarin ja Sumatran rannikkoja pitkin saavuttaen lopulta Quanzhouhun Kiinan etelärannikolla. Ibn Batuttan matkaan Kiinassa liittyy epäselvyyksiä ja todennäköisesti hän ei kulkenut maan etelärannikkoa pidemmälle. Vuosina 1346–1347 ibn Battuta palasi Mekkaan tehden viimeisen pyhiinvaelluksensa ja palasi kotimaansa Marokon pääkaupunki Fèsiin. Fèsistä hän matkasi vielä vuonna 1350 Granadan kuningaskuntaan Pyreneiden niemimaalla ja vuonna 1353 hän lähti viimeiselle pidemmälle matkalleen Malin kuningaskuntaan Länsi-Afrikkaan. Hän palasi Marokkoon vuonna 1355 asettuen lopulta aloilleen.
Rihla
Vuonna 1356 Marokon sulttaani Abu 'Inan palkkasi Ibn Juzayyn kirjaamaan ylös ibn Battutan kokemukset. Matkakertomukset eli rihlat olivat tulleet suosituiksi kirjallisuuden genrenä Pohjois-Afrikassa 1100-luvulta 1300-luvulle. Ne kertoivat tyypillisesti matkoista Mekkaan ja kohteista pyhiinvaellusreitin varrella. Ibn Battutan rihlasta tuli näistä matkakertomuksista laajin. Ibn Battuta kuoli vuonna 1368 ja Ibn Juzayyn Rihlaa luettiin Pohjois-Afrikan, Länsi-Afrikan ja Egyptin älymystön keskuudessa. Käyttöön levinneet teokset olivat pääosin alkuperäisen käsikirjoituksen lyhennelmiä. Teos oli lähes tuntematon länsimaissa aina 1800-luvulle saakka. Vuonna 1829 brittiläinen orientalisti Samuel Lee julkaisi sveitsiläisen tutkimusmatkailija John Burkhardtin Egyptissä hankkiman käsikirjoitukseen lyhennökseen perustuneen englanninkielisen käännöksen. Ranskan valloitettua Algerian löydettiin viisi muuta käsikirjoitusta, jotka vietiin Ranskan kansalliskirjastoon Pariisiin. Kaksi näistä on tunnetuista säilyneistä teoksista laajimpia ja näitä teoksia käyttäen ranskalaiset Charles Defrémery ja Beniamino Raffaello Sanguinetti julkaisivat arabiankielisen teoksen ranskankielisen käännöksen kera vuonna 1858. Defrémeryn ja Sanguinettin teos on sittemmin käänetty useille eri kielille.
Eurooppa
Ibn Battuta matkusti karavaanien ja kauppalaivojen mukana. Kauppatavarana oli tuohon aikaan myös orjat.
Theo Hutchcraft
Bureau ja Daggers (2005–2008)
Theo tapasi Adam Andersonin vuoden 2005 lopussa yökerhon pihalla. Heidän ystävänsä tappelivat keskenään, mutta Theo ja Adam olivat omien sanojensa mukaan liian humalassa liittyäkseen mukaan, joten he rupesivat juttelemaan musiikista. He huomasivat pian, että heillä on samanlaiset musiikkimaut, joten seuraavana päivänä he perustivat yhteisen bändin. Muutaman kuukauden sähköpostittelun jälkeen he perustivat Bureaun vuoden 2006 maaliskuussa. Heidän ensimmäinen keikkansa oli saman vuoden toukokuussa, minkä jälkeen heillä oli hetken aikaa levytyssopimus.
Pian Bureaun hajoamisen jälkeen vuonna 2007 Hutchcraft perusti Daggersin Andersonin kanssa. Daggers menestyi jo vähän paremmin kuin Bureau, ja he olivat ehdolla Popjustice Twenty Quid Music Prizeen. Erään huonon konsertin jälkeen Theo ja Adam palasivat Lontoosta Manchesteriin, jotta he voisivat miettiä rauhassa Daggersin tulevaisuutta. He äänittivät yhdessä kappaleen nimeltä ”Unspoken” ja ymmärsivät, että he olivat vihdoinkin löytäneet musiikkityylin, jota he halusivat tehdä. Daggersin hajoamisesta ilmoitettiin yhtyeen muille jäsenille ja faneille, minkä jälkeen kaksikko lähti lyhyelle lomalle Italiaan.
Hurts (2009–)
Hurts kuvasi amatöörimusiikkivideon ”Wonderful Life” -nimiselle kappaleelle. Videolle tarvittiin tanssija, joten Theo ja Adam laittoivat ilmoituksen kaupan ikkunaan. Vain yksi tanssija tuli hakemaan paikkaa, joten hän pääsi videolle. Video ladattiin Hurtsin viralliselle Youtube-kanavalle huhtikuussa 2009, ja siitä tuli nopeasti suosittu. Hurts solmi levytysopimuksen Major Labelin kanssa saman vuoden heinäkuussa. Hurts julkaisi ensimmäisen levynsä Happinessin syyskuussa 2010. Sitä seurasivat Exile maaliskuussa 2013, Surrender lokakuussa 2015 ja Desire syyskuussa 2017.
J. A. W. Grönroos
Johan Abraham Walfrid Grönroos (15. kesäkuuta 1861 Helsinki – 24. elokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen merimies ja kolportööri (kiertelevä kirjojen ja lehtien kaupustelija) joka oli Sariolan tivoli- ja sirkussuvun kantaisä ja Suomen Tivolin edeltäjän perustaja.
Grönroos haki vuonna 1888 lupaa ampumateltalle, silhuettikuvien näyttämölle, onnenpeleille sekä erilaisten taito- ja voimailunäytösten järjestämiselle. Keravan rautatieasemaa vastapäätä ratapihan takana hän avasi sitten 15. kesäkuuta 1888 tivolialueen jossa sijaitsi ampumarata, onnenpyörä, nuolen- ja renkaanheittopaikka sekä sirkusteltta erilaisia näytöksiä varten.
Vuonna 1899 Grönroos hankki tiettävästi Suomen ensimmäisen elokuvaprojektorin ja esitti sitten sillä elokuvia eri puolilla Suomea pääasiassa markkinoilla. Grönroos pidätettiin vuonna 1905 syytettynä venäläisvastaisesta toiminnasta ja sen jälkeen hänen perustamaansa tivolia alkoi johtaa hänen poikansa Johan Adolf Fredrik ”Jaffu” Grönroos, vuodesta 1918 Sariola (1886–1967). Isä Grönroosin vapauduttua vankilasta 1907 Jaffu Grönroos keskittyi elokuvateatterialalle perustaen elokuvateatterin Lappeenrantaan. Muutaman vuoden kuluttua Jaffu Grönroosilla oli jo kymmenen elokuvateatteria ja hän muutti 1911 Terijoelle jossa hänen parhaiten menestyvät elokuvateatterinsa sijaitsivat.
J. A. W. Grönroos kuoli vuonna 1916. Jaffu Sariolan elokuvateatterit joutuivat vaikeuksiin kun kävijämäärät sotien vuoksi romahtivat Terijoella ja hän keskittyi jatkossa tivoli- ja sirkustoimintaan. Hän osti 1921 Keravalta Sariolanmäen alueen joka oli sitten tivolitoiminnan pääpaikkana ja Sariolan suvun kotina aina vuoteen 1953 saakka jolloin alue jouduttiin myymään talousvaikeuksien takia ja siellä olleet rakennukset purettiin. Sariolan elokuvateatteritoiminta oli päättynyt jo 1928.
Meidän pitää puhua
Meidän pitää puhua on suomalainen viisiosainen draamasarja, jossa Oona Airola näyttelee viiden erilaisen naisen kokemat erotarinat. Yle keräsi joulukuussa 2017 suomalaisten erotarinoita, joiden pohjalta sarja käsikirjoitettiin.
Kaikki sarjan jaksot julkaistiin Yle Areenassa 5. joulukuuta 2018. Televisiossa ne esitetään Yle TV2:lla 15. joulukuuta 2018.
Manaus (kaupunki)
Maantiede
Manaus sijaitsee lähellä Rio Negron ja Amazonin yhtymäkohtaa, joka tunnetaan nimellä Encontro das Águas (suom. vesien tapaaminen). Happaman tummavetisen Rio Negron ja vaalean sedimenttipitoisen Amazonin yhteenvirtaus on turistinähtävyys. Matkaa valtameren rannikolle on 1 500 km, mutta Manausin satamaan pääsee valtamerikelpoisilla aluksilla.
left|thumb|Manausin ilmastodiagrammi. Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 30–33 astetta, yön alin noin 23 astetta. Sadetta saadaan heinä-, elo- ja syyskuussa alle 100 mm kuukaudessa, maalis- ja huhtikuussa yli 300 mm kuukaudessa.
Historia
Manaus sai alkunsa São José da Barra -linnakkeena, jonka portugalilaiset uudisasukkaat perustivat puolustukseksi Espanjan Amazon-joen kautta tekemiä hyökkäyksiä vastaan. 13. marraskuuta 1832 uudisasutus nimettiin Manausiksi paikalla aiemmin asuneen ”manaós”-alkuasukasheimon mukaan. Nimi merkitsee heimon kielellä ”Jumalan äitiä”. 24. lokakuuta 1848 Manaus sai kaupunkistatuksen, ja nimekseen Cidade da Barra do Rio Negro. Vuonna 1850 Amazonasista tuli provinssi, ja vuonna 1856 kaupungin nimi palautettiin entiselleen, virallisesti muotoon ”Cidade de Manaus”.
Kompensoidakseen kumikaupan hiipumisen aiheuttamaa lamaa Brasilian hallitus perusti Manausista vapaakauppa-alueen 1967. Verohelpotukset houkuttelivat kaupunkiin teollisuutta.
Väestö
Manausin väkiluku on kasvanut vuoden 1991 noin miljoonasta 1.8 miljoonaan vuoden 2010 väestönlaskentaan mennessä, ja vuoden 2015 arviolta yli kahteen miljoonaan.
Nopeasti kasvaneen kaupungin infrastruktuuri ja asuntokanta eivät ole pysyneet vauhdissa mukana. Virallisten tilastojen mukaan 15 % asukkaista elää slummeissa – osuus on selvästi suurempi kuin koko Brasilian keskiarvo. Joka neljännestä talosta puuttuu juokseva vesi. Viemäröinti on kunnollinen vain joka kymmenennellä – viemärijärjestelmä on ajalta, jolloin kaupungissa oli satatuhatta asukasta.
Kulttuuri
Manausin oopperatalo on tunnettu sekä renessanssiarkkitehtuuristaan että musiikkiesityksistään. Se valmistui vuonna 1892. Siellä järjestetään monenlaisia esityksiä elokuvajuhlista alkaen.
Fonni
Fonni on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 944 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 112,27 neliökilometriä. Se sijaitsee 1000 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Cinelerra
Cinelerra on vapaa, avoimen lähdekoodin ohjelma epälineaariseen videoditointiin. Ohjelmasta on versiot Linux ja Mac OS X -käyttöjärjestelmille. Cinelerra on Heroine Virtualin kehittämä ja se on julkaistu GNU GPL -lisenssillä. Yksi Cinelerran tärkeimmistä ominaisuuksista on mahdollisuus koota video täysin erillisistä elementeistä eli kompositointi (sommittelu).
Cinelerra julkaistiin ensimmäisen kerran 1. elokuuta vuonna 2002, ja se perustui osittain aiemmin julkaistulle Broadcast 2000 -videoeditointiohjelmalle. Vuonna 2001 Heroine Virtual veti Broadcast 2000 -ohjelman pois levityksestä.
Ominaisuuksia
Cinelerra sisältää tuen erittäin korkealaatuiselle ja korkeatarkkuuksiselle videolle ja äänelle. Se kykenee työstämään ääntä 64-bitin tarkkuudella, ja se voi toimia sekä RGBA että YUVA -väriavaruuksissa käyttäen liukulukuja ja vastaavasti 16-bittistä kokonaislukuesitysmuotoa. Cinelerra on riippumaton videon resoluutiosta ja kehysnopeudesta, mistä seuraa, että se tukee minkä nopeuksista ja tarkkuuksista videota tahansa.
Käyttöliittymä
Cinelerran käyttöliittymä on samankaltainen muiden epälineaaristen videoeditointiohjelmien, kuten Adobe Premiere Pro -ohjelman, käyttöliittymien kanssa. Koska Cinelerralla onnistuu myös kompositiointi, voidaan sen käyttöliittymää pitää myös erityisesti kompositiointiin suunniteltujen ohjelmien, kuten Adobe After Effects tai Shake -ohjelmien, kaltaisena. Käyttäjä hallitsee ohjelmaa neljän ikkunan avulla:
Cinelerran käyttöliittymä saa usein kritiikkiä, koska se ei myötäile kummankaan yleisen työpöytäympäristön, GNOMEn eikä KDE:n käyttöliittymää.
Cinelerran käyttö ja palkinnot
Cinelerra on saanut jalansijaa erityisesti aitoa Linuxille tehtyä videoeditointiohjelmaa haluavien Linux-harrastajien keskuudessa. Cinelerran ammattilaistasoista käyttöä mainostaa eniten Linux Media Arts, joka myy Cinelerraa osana videoeditointiin tarkoitettua laitteisto–ohjelmisto-pakettiaan.
National Association of Broadcasters (NAB) palkitsi Cinelerran vuonna 2004 Electronic Media Show -tapahtumassaan Bob Turnerin ”Making the cut” -palkinnolla. Perusteena palkinnolle oli se, että Cinelerra on käytännössä paras ja kiinnostavin tuote jälkituotantoa varten.
Yhteisöversio
Heroine Virtual tekee uuden version Cinelerrasta puolen vuoden välein saatavaksi vain lähdekoodimuodossa. Heroine Virtualin kanssa toimiva yhteisö ilmoittaa säännöllisesti ohjelmointivirheistä ja käytettävyysongelmista Heroine Virtualille. Yleensä parannusehdotukset eivät johda välittömiin toimenpiteisiin, ja niinpä parannusten toteutumista saa odottaa vasta seuraavassa Cinelerran versiossa. Johtuen ohjelmakehityksen viiveestä ja ohjelman levittämisen luonteesta, joukko vapaiden lähdekoodiin pohjautuvien ohjelmien kehittäjiä päätti tehdä Cinelerrasta oman versionsa. Tämän version nimenä on Cinelerra-CV (jossa CV on lyhenne sanoista Community Version eli yhteisöversio). Cinelerra-CV antaa koko yhteisön päästä käsiksi lähdekoodiin ja niiden muutoksiin. Postituslistat ja IRC -kanava mahdollistavat yhteisön välisen toiminnan: kokeneemmat käyttäjät voivat auttaa vähemmän kokeneita käyttäjiä ja ohjelmistokehittäjät voivat pitää teknisiä keskusteluja. Cinelerra-CV -version etuihin kuuluu se, että se on saatavilla monille Linuxin eri jakeluversioille. CV käyttää eri käännösympäristöä: järjestelmäkirjastoja käytetään laajasti ja GNU Autotools -työkaluja käytetään ohjelmointikielen kääntäjän ohjaamiseen.
Vaikka Cinelerra-CV on teknisesti alkuperäisestä Cinelerrasta erillään, on suhde Heroine Virtualin ja Cinelerra-CV:n välillä ystävällismielinen. Cinelerra-CV:n versioiden numerointi seuraa Heroine Virtualin Cinelerran numerointia. Kun Heroine Virtual julkaisee uuden Cinelerran version, Cinelerra-CV tutkii julkaisun muutoksia edelliseen versioon verrattuna ja yhdistelee muutokset myös omaan versioonsa. Cinelerra-CV:n versionumeroiden lopussa on lyhenne CV ilmentämässä yhteisöversiota (esimerkiksi Cinelerra 2.1:n yhteisöversion numero on 2.1CV).
Seosrehuruokinta
pienoiskuva|Seorehua ruokintapöydällä|alt= Seosrehuruokinta eli aperuokinta on ruokintatapa, jossa karkearehu, väkirehu sekä kivennäis- ja vitamiinirehu annetaan tasaiseksi sekoitettuna massana. Seosrehuruokinnassa voidaan hyödyntää märkiä sivutuotteita, joiden jakaminen eläimille olisi muilla tavoin työlästä. Seos voidaan valmistaa seosrehuvaunulla, kiinteillä sekoituslaitteistoilla ja seosrehurobotilla. Seosrehuruokinta voidaan jakaa kahteen eri tyyppiin:
Samalla tilalla on mahdollista käyttää kumpaakin eri seosrehuruokintatyyppiä; esimerkiksi hieholla voi olla seosruokinta (TMR) ja lypsylehmillä täydennetty seosruokinta (PMR) lypsyrobotilla.
Tulivuorirock
thumb|”Timon kuoro” Tulivuorirockissa 6. kesäkuuta 2009.
Tulivuorirock oli suomalainen musiikkifestivaali, jota järjestettiin kesäisin Lappajärven Halkosaaressa.
Alkuperäinen, vuonna 1971 ensimmäistä kertaa järjestetty Tulivuorirock oli Suomen toiseksi vanhin rockfestivaali Ruisrockin jälkeen. Tapahtuman yleisömäärä oli parhaimmillaan lähes 10 000. Vuosien varrella tapahtumassa esiintyivät ulkomaalaisista yhtyeistä ja artisteista muun muassa Bay City Rollers, Dr. Feelgood, Manfred Mann's Earth Band, Suzi Quatro ja Stray Cats sekä suomalaisista Dingo, Hurriganes ja Wigwam. Vuoden 1986 Status Quon esiintymisestä tapahtuma velkaantui pahoin, minkä jälkeen se järjestettiin vielä kahdesti suomalaisesiintyjien voimin ennen toiminnan lopettamista. Koko festivaalin historian ajan urheiluseura Lappajärven Veikot oli talkootyöllään sen merkittävimpiä järjestäjiä.
Vuonna 2007 Stratovarius-yhtyeen laulaja Timo Kotipelto ja Passionworks-yhtyeen basisti Kristian Pihlajaharju päättivät herättää tapahtuman henkiin. Molemmat tapahtuman uudelleenkäynnistäjistä ovat syntyneet Lappajärvellä. Tulivuorirock järjestettiin 25. elokuuta, ja sen esiintyjiä olivat Ancara, Bambi Slaughter, Celesty, Klamydia, Kotipelto, Monday, Passionworks ja Ruslanas. Tapahtuman juonsi niin ikään Lappajärvellä syntynyt näyttelijä Jussi Lampi. Tämän jälkeen festivaalit järjestettiin vuosittain aina vuoteen 2016 asti. Tämä on myös viimeisin kerta, kun Tulivuorirock on järjestetty.
1971
Ensimmäiset Tulivuorijuhlat järjestettiin 30. heinäkuuta – 1. elokuuta 1971.
1973
Kolmannet Tulivuorijuhlat järjestettiin 13. heinäkuuta – 15. heinäkuuta 1973 välisenä aikana. Lauantain ulkoilmakonsertissa esiintyi päätähtenä englantilainen Manfred Mann.
1974
Vuonna 1974 tapahtuma järjestettiin ensimmäistä kertaa Tulivuorirock nimellä 5. heinäkuuta – 6. heinäkuuta 1974.
Perjantain ohjelma: Mud (UK), Karma, Hullujussi, Matthews, Alwari Tuohitorvi, Hurriganes, Wigwam
Lauantain ohjelma: Tasavallan presidentti, Rauli Badding Somerjoki, Yellow, Elonkorjuu, Session, Kosmos, Maarit ja Afrikan tähti (Lähde: Ilkka, 8.7.1974)
1975
Vuoden 1975 pääesiintyjä oli Bay City Rollers.
1976
Heinäkuun puolenvälin viikonloppuna pidetyn Tulivuorirockin tähtiä olivat brittiyhtyeet Showaddywaddy ja Hello sekä suomalaiset Mikko Alatalo, Tabula Rasa ja Alwari Tuohitorvi.
1977
Kantrihenkisen festivaalin pääesiintyjiä olivat yhdysvaltalainen Woodstock-veteraani Country Joe McDonald ja brittiläiset Michael Chapman Trio ja Liverpool Express. Suomalaisniminä nähtiin Country Express, Erkki Liikanen, Kari Tapio, Jussi & The Boys ja Vanha Isäntä.
1978
Heinäkuun puolenvälin perjantai-illassa esiintyi brittiläinen The Pirates-yhtye, joka oli koostettu uudelleen laulusolistinsa Johnny Kiddin kuoltua vuosikymmen aiemmin. Ilta oli muilta osin kantri- ja folkpitoinen, esiintyjinä Country Express, Stetson, Jussi Raittinen ja H-Band, ruotsalainen Moonshine ja yhdysvaltalainen folklaulaja Julie Felix. Lauantai-illan esiintyjiä olivat Alwari T., The Ronski Gang, Bamboo ja Teddy & The Tigers. Illan huipensi brittiläinen Rosetta Stone, jossa soitti Bay City Rollersin entinen jäsen Ian Mitchell.
1979
Kesän 1979 Tulivuorirock järjestettiin heinäkuun keskivaiheen sateisena viikonloppuna. Ulkomaisia esiintyjiä olivat Sham 69, reggaeyhtye Black Slate ja melodista rockia soittanut No Dice. Niiden lisäksi Halkosaaressa esiintyivät Hurriganes, The Ronski Gang, oululaisyhtyeet Ramblers ja Spiders sekä tyttötrio Killers.
1980
Elokuun alussa 1980 järjestetty Tulivuorirock painottui rockabillyyn, ja pääesiintyjänä oli englantilainen Matchbox. Toinen brittiesiintyjiä olivat Dexys Midnight Runners. Suomalaisnimiä olivat Ile Kallion johtama Pera & The Dogs, Kassu Halonen yhtyeineen ja Hurriganes. Yleisöä oli lauantai-iltana noin 5 000.
Pieni suuri mies (albumi)
Pieni suuri mies on Alamaan toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 2011.
Tulivuorirock
1981
Stray Catsin peruunnuttua Tulivuorirockin 1981 pääesiintyjäksi saatiin uudelleen elvytetty Slade. Toinen ulkomainen esiintyjä oli brittiläinen huumoriyhtye Alberto Y Los Trios Paranoias.
1982
Uriah Heep peruuntui, mutta ohjelmisto oli silti hevipainotteinen. Perjantaina 30. heinäkuuta esiintyivät brittiläinen Classix Nouveaux, Broadcast, Break, French Kiss, Kari Peitsamo Revival ja Sleepy Sleepers, lauantaina brittiläinen heviyhtye Tank, Zero Nine, Hard Rock Sallinen, Riff Raff ja Ile Kallio Diesel.
1983
Pääesiintyjän Kajagoogoon lisäksi festivaaleilla nähtiin toinen brittiyhtye Diamond Head sekä kotimaiset Hanoi Rocks, Hurriganes ja Zero Nine.
1984
Heinäkuun viimeisenä viikonloppuna tapahtuman ulkomaalaisesiintyjä oli Boomtown Rats.
1985
Perjantai-illan pääesiintyjä oli Dingo, jota ennen kuunneltiin Zero Ninea, Mambaa ja ranskalaista Groupe EV:tä. Lauantaina esiintyivät The Lords of the New Church, Andy McCoyn ja Nasty Suiciden uusi yhtye Cherry Bombz sekä Yö, Popeda, Keba ja Smack.
1986
Kesän 1986 Tulivuorirock järjestettiin 25.–26. heinäkuuta. Esiintymässä olivat Kairo, Garbo, Honey B & T-Bones, Bad Sign, Mamba, Claudia, J. Karjalainen & Mustat lasit, Kora ja Maanam, Cobra, Doora, Kolmas nainen, Nights of Iguana, Catwalk, Wanna-bees, Peer Günt, Tarot, Zero Nine, Mike Monroe & Secret Chiefs ja Status Quo.
1987
Vuoden 1987 järjestettiin yksipäiväisenä kotimaisten esiintyjien voimin lauantaina 25. heinäkuuta. Esiintymässä olivat Lowdown Shakin Chills, Alien, Jet Black, Ilona, Jukebox, Eppu Normaali ja Yö.
1988
Vuoden 1988 järjestettiin kaksipäiväisenä kotimaisten esiintyjien voimin viikonloppuna 22.–23. heinäkuuta. Esiintymässä olivat muun muassa Nuket, Raggars, Tarot, Mamba, J. Karjalainen ja Mustat lasit, Androids, Kolmas nainen, Smack ja Peer Günt.
1989–2006
Näinä vuosina festivaalia ei järjestetty.
2007
2007 uusi Tulivuorirock järjestettiin 25. elokuuta. Esiintymässä olivat Kotipelto, Passionworks ja Klamydia.
2008
Kesän 2008 Tulivuorirock järjestettiin 15.–16. elokuuta. Esiintymässä olivat Negative, Remu & Hurriganes, Pelle Miljoona Unabomber, Sturm und Drang, Karoshi Lovers, LeeWings, Ponies To Kill, Maukka Perusjätkä, Anus Mundi, ja Red Raw.
2009
2009 Tulivuorirock järjestettiin 5.–6. kesäkuuta, jolloin esiintyjinä olivat muun muassa Street, Timon kuoro, Monday, Celesty, Passionworks, Klamydia, Telaketju sekä Stratovarius.
2010
2010 Tulivuorirock järjestettiin 4.-5. kesäkuuta, jolloin esiintyjinä olivat Eppu Normaali, Viikate, Doom Unit, The Grammers ja Petri Nygård.
2012
2012 Tulivuorirock (Unplugged) järjestettiin Kivitipun edustalla 20. heinäkuuta, jolloin esiintyjinä olivat Tumppi Varonen & Rane Raitsikka Duo, Timo Kotipelto Acoustic Duo, Anssi Kela ja Hauli Bros.
2013
2013 Tulivuorirock (Unplugged) järjestettiin 19–20. heinäkuuta, jolloin esiintyjinä olivat ensimmäisenä päivänä Kauko Röyhkä, Jore Marjaranta Duo ja Antti Railio Duo. Toisena päivänä esiintyi paikallisia yhtyeitä.
2014
2014 Tulivuorirock (Unplugged) järjestettiin 18–19. heinäkuuta Kirkonkylässä, jolloin pääesiintyjinä ensimmäisenä päivänä olivat Jarkko Ahola, Duo Rautiainen & Lampi ja Pave Maijanen.
2016
2016 Tulivuorirock (Unplugged) järjestettiin Kirkonkylässä 15–16. heinäkuuta, jolloin esiintymässä olivat Taage & Garfield Duo, Kari Peitsamo, Juha Lagström, Esa Eloranta, Kengurumeininki, Telaketju ja DJ Topi.
Tzazon
Tzazon (myös Tzazo tai Tata; k. 533) oli vandaalien kuninkaan Gelimerin (hallitsi 530–534) veli, joka toimi sotapäällikkönä vuosien 533–534 vandaalisodassa.
Myöhään kesällä 533 Gelimer lähetti Tzazonin 5 000 miehen ja 120 laivan kanssa kukistamaan Sardiniassa syttynyttä kapinaa. Tzazonin joukot nousivat maihin Cagliarissa ja valtasivat nopeasti kaupungin. Kapinalliset lyötiin ja heidän johtajansa Godas tapettiin. Roomalaiset olivat kuitenkin tällä välin hyökänneet vandaalien kuningaskuntaan Pohjois-Afrikassa ja vallanneet pääkaupunki Karthagon. Tästä tietämätön Tzazon lähetti miehiään Karthagoon kertomaan voitostaan Gelimerille, mutta roomalaisen sotapäällikkö Belisariuksen joukot vangitsivat heidät.
Gelimer kutsui Tzazonin ja hänen armeijansa takaisin Sardiniasta taistelemaan roomalaisia vastaan. Tzazonin joukot nousivat maihin Mauretanian ja Numidian rajalla ja liittyivät Gelimerin joukkoihin Bulla Regian lähellä lokakuun 533 tienoilla. Tzazon ja hänen Sardinian sotaretken veteraaninsa taistelivat Trikamaronin taistelussa joulukuussa 533. Vandaalit kärsivät tappion taistelussa ja Tzazon sai surmansa.
Furtei
Furtei on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 629 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 26,11 neliökilometriä. Se sijaitsee 90 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Gettysburg
Gettysburg on kunta (borough Yhdysvalloissa Adamsin piirikunnassa Pennsylvaniassa, ja se on myös piirikuntansa hallintopaikka. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 7 620, joista alle 18-vuotiaita on 13 prosenttia.
Seutu on matkailijoiden suosiossa erityisesti siksi, että sen lähellä käytiin Gettysburgin taistelu. Kaupungissa on myös oppilaitos Lutheran Theological Seminary, joka on perustettu 1826, sekä Gettysburg College (alun perin Pennsylvania College), jonka toiminta alkoi 1832, ja Harrisburg Area Community College.
Vulkaaninen kuona
thumb|Vulkaanista kuonaa Vulkaaninen kuona on tummaa magmakiveä, jonka väri vaihtelee mustasta ja tummanharmaasta punertavan ruskeaan. Kuona syntyy tulivuorenpurkauksissa, ja se on pyroklastista materiaalia, jota muodostuu ryoliittista magma emäksisemmästä magmasta. Hohkakiveen verrattuna vulkaaninen kuona on raskaampaa, ja siinä on vähemmän rakkuloita.
Scott Hicks
Scott Hicks (4. maaliskuuta 1953 Uganda) on australialainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten pianisti David Helfgottin elämäkertaelokuvasta Loisto (1996), josta hän oli Oscar-ehdokkaana sekä ohjauksesta että käsikirjoituksesta. Hänen muita ohjaustöitään ovat Lumi peittää setripuut (1999), Pedon sydän (2001) ja Rakkauden resepti (2007).
Veni Sancte Spiritus
Veni Sancte Spiritus (latinaa, ”Tule, Pyhä Henki”) on eräiden kristillisten rukousten ja hymnien alkusäe.
Kuuluisin niistä on keskiaikainen helluntaihymni Veni Sancte Spiritus et emitte, jonka on oletettavasti kirjoittanut Stephan Langton (Canterburyn arkkipiispa, k. 1228). Se kuuluu niihin neljään sekvenssiin, jotka Trenton kirkolliskokous jätti julkiseen messuliturgiaan 1562. Siitä on olemassa eri muunnoksia, ja tekstiin on käytetty eri sävelmiä. Sen pohjalta Martti Luther laati myös virren "Komm, Heiliger Geist, Herre Gott", joka sekin on suomennettuna ("Oi Pyhä Henki, Jumala") nykyisessä suomalaisessa virsikirjassa, numerolla 114. Suomen evankelis-luterilainen kirkko käyttää sekvenssin tekstiä kahtena eri käännöksenä helluntain päivän rukouksena ja helluntaiviikon rukouksena. Ruotsin kirkon virsikirjassa Lutherin virsi on numerolla 51 "Jo saavu, Henki, Jumala". Teksti on Pekka Kivekkään 1995 tekemä suomennos.
Virsi 112 sekoitetaan usein Veni Sancte Spiritus -hymniin, mutta kyseessä on eri hymni Veni Sancte Spiritus, reple. Kyseessä on kuitenkin aivan oma hymninsä. Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi on numerolla 361, ja sen suomennos on Pekka Kivekkään 1998 tekemä latinalaisen tekstin pohjalta.
Veni, Sancte Spiritus, et emitte
Latinankielinen teksti
Veni, Sancte Spiritus, reple
Latinankielinen teksti
Suomennos
Vuoden 1886 virsikirjan sanat
Alhaji Jeng
Alhaji Jeng (s. 13. joulukuuta 1981 Banjul, Gambia ) on ruotsalainen seiväshyppääjä.
Jeng muutti alkuvuodesta 1982 perheensä mukana Gambiasta Ruotsiin. Ruotsin kansalaisuuden hän sai vuonna 2000.
Jeng sijoittui 2000 kahdeksanneksi Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa tuloksella 500 ja oli seuraavana vuonna kuudes Amsterdamin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Hän hyppäsi kahdeksanneksi Madridin sisäratojen EM-kisoissa 2005 tuloksella 550. Seuraavana vuonna Jeng voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 570. Ulkoradoilla hän voitti samana vuonna Euroopan cupin ykkösliigan. Göteborgin EM-kisoissa hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta.
Jeng karsiutui Osakan MM-kisoissa 2007. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi Valencian MM-hallikilpailuissa, voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. Vuonna 2009 hän oli viides Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa ja kahdestoista Berliinin MM-kisoissa. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui, kuten kävi myös saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa. Hän jäi 2012 karsinnassa ilman tulosta sekä Helsingin EM-kilpailuissa että Lontoon olympialaisissa. Vuonna 2013 hän karsiutui loppukilpailusta Göteborgin EM-hallikilpailuissa.
Ruotsin mestaruuden Jeng voitti ulkoradoilla vuosina 2005, 2006, 2011, 2012 ja 2014 ja sisäradoilla vuosina 2005, 2006, 2008, 2011, 2013 ja 2014. Hän pitää hallussaan seiväshypyn Gambian-ennätystä ja on Ruotsin kaikkien aikojen ulkoratojen tilastossa jaetulla neljännellä tilalla.
Érik Comas
Érik Comas (s. 28. syyskuuta 1963 Romans-sur-Isère ) on ranskalainen entinen autourheilija. Comasin Formula 1 -ura alkoi vuonna 1991 Ligierillä ja päättyi vuonna 1994 Larroussella.
Uran alku
Comas voitti vuonna 1987 Ranskan Touring Car -sarjan mestaruuden Renault 5 Maxi Turbo -autolla. Saman vuoden Monacon F3 GP:ssa hän oli kymmenes Ralt RT31 -autolla. Vuonna 1988 Comas ajoi Ranskan Formula 3 -sarjan mestariksi Dallara 388 -autolla. Sarjan 12 kilpailusta Comas voitti neljä. Monacon F3 GP:ssa hän sijoittui toiseksi ja Macaun GP:ssa hän oli kymmenes.
Kaudeksi 1989 Comas siirtyi kansainväliseen Formula 3 -sarjaan DAMS-talliin. Comas voitti yhdeksästä kilpailussa kaksi ja sijoittui sarjan lopullisissa pisteissä toiseksi maanmiehensä Jean Alesin jälkeen. Seuraavana vuonna Comas voitti sarjan mestaruuden. Hän voitti 11 kilpailusta neljä ja nousi yhteensä kuusi kertaa palkintokorokkeelle.
F1-ura
Comas nousi F3-mestaruusvuoden jälkeen Formula 1 -sarjaan ranskalaiseen Ligier-talliin. Debyyttikaudella pistetili ei vielä avautunut, sillä parhaimmillaan Comas oli kilpailun lopputuloksissa kahdeksas Kanadan GP:ssa. Kolmesti hän karsiutui kilpailusta. Comas jatkoi Ligierillä kaudella, jolloin talli sai käyttöönsä Renault'n asiakasmoottorit. Tulokset paranivat hieman ja Comas onnistui ajamaan pisteille kolmesti, saavuttaen yhteensä neljä pistettä. Belgian GP:n aika-ajoissa Comas ajoi rajusti ulos radalta eikä kyennyt osallistumaan kilpailuun. Ayrton Senna pysäytti autonsa radan varteen ja juoksi auttamaan Comasia ulosajon jälkeen ennen lääkäreiden tuloa.
Kaudeksi Comas siirtyi Larrousselle. Ainoan pisteen hän saavutti Italian GP:sta sijoituttuaan kuudenneksi. Comas jatkoi Larroussella viimeiseksi jääneellään F1-kaudella. Hän ajoi kuudenneksi Tyynenmeren- ja Saksan GP:ssa saavuttaen yhteensä kaksi pistettä.
F1-tilastot
(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta)
Koppiautoura
thumb|Comas Le Mansissa vuonna 2005. F1-uran jälkeen Comas aloitti kilpailemisen koppiautoilla. Vuonna 1995 hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajon GT1-luokkaan Porsche 911 -autolla. Comasin kanssa Larbre Compétition -tallissa ajoivat ranskalainen, entinen F1-kuljettaja, Jean-Pierre Jarier ja espanjalainen Jesús Pareja. Autokunta keskeytti kilpailun 64 ajetun kierroksen jälkeen.
Kaudeksi 1996 Comas siirtyi kilpailemaan Japaniin JGTC-sarjaan. Hän voitti kuudesta kilpailusta yhden ja sijoittui sarjan loppupisteissä viidenneksi. Kaudella 1997 Comas jatkoi samassa sarjassa ja ajoi nyt Nissan Skyline GT-R -autolla Nismo-tallissa. Hän voitti jälleen yhden kilpailun ja sijoittui sarjassa kuudenneksi. Saman vuoden Le Mansin 24 tunnin ajossa Comas sijoittui GT1-luokassa viidenneksi. Hänen kanssaan Nissan R390 GT1 -autolla ajoivat japanilaiset Kazuyoshi Hoshino ja Masahiko Kageyama.
Comas voitti JGTC-sarjan GT500-luokan mestaruuden yhdessä Masami Kageyaman kanssa vuonna 1998. He ajoivat Nissan Skyline GT-R R33 -autolla Pennzoil NISMO -tallissa. Comas osallistui samana vuonna Le Mansin 24 tunnin ajoon yhdessä Jan Lammersin ja Andrea Monterminin kanssa. He sijoittuivat GT1-luokassa kuudensiksi.
Kaudella 1999 Comas voitti toistamiseen JGTC-sarjan GT500-luokan mestaruuden. Le Mansin 24 tunnin ajossa Comas osallistui LMP-luokkaan yhdessä Michael Krummin ja Satoshi Motoyaman kanssa. Tulokseksi jäi keskeytys 111. kierroksella. Comas osallistui samana vuonna myös American Le Mans Series -sarjassa kolmeen kilpailuun.
HTML5
thumb|HTML5:n virallinen logo. HTML5 tarkoittaa erilaisia, toisiinsa osittain kytkeytyviä asioita:
HTML5-kieli
Uudistuksina HTML5:ssä ovat mm. uudet,   ja  -elementit sekä SVG-muotoisen sisällön näyttäminen ilman  -tunnisteen käyttöä. Muita lisäyksiä HTML:ssä ovat dokumentin semanttisuutta rikastuttavat,  ,   ja  -tunnisteet ja uudet attribuutit tunnisteiden määrittelyyn ja selkeyttämiseen.
Vanhentuneiksi on merkitty elementtejä, jotka ovat paremmin toteutettu CSS:n avulla, jotka haittaavat käytettävyyttä ja saavutettavuutta tai jotka aiheuttavat sekaannuksia: ,,  ,  ,  ,  ,  ,  ,  ,  ,  ,  ,.
Toisin kuin aiemmat HTML-kielen määrittelyt, HTML5:n määrittely kuvaa tarkasti dokumenttioliomallin (DOM). Määrittely kuvaa HTML-dokumentin ensisijaisesti oliona, jolla on puurakenne ja jota voidaan käsitellä ohjelmallisesti (etenkin JavaScriptillä). HTML-tunnisteet ovat tällöin vain väline, jolla puurakenne esitetään tekstimuodossa eli sarjallistetaan. Sarjallistus voidaan tehdä myös XML:n sääntöjen mukaan, jolloin esitystavasta käytetään nimitystä XHTML5.
Määrittelyyn sisältyy myös sovellusliittymiä (API), etenkin sellaisia, joilla voidaan toteuttaa vuorovaikutteisuutta ja tuoda dokumentteihin sovellusmaisuutta. Lisäksi varsinaisen HTML5-määrittelyn ulkopuolella on lukuisia erillisiä määrittelyjä, jotka laajentavat tällaisia mahdollisuuksia.
HTML5 iskusanana
HTML5 viittaa nykyisin usein yleisesti moderneihin web-tekniikoihin. Niihin kuuluvat HTML5-kielen uutuuksien ohella esimerkiksi CSS:n uudet piirteet (CSS3) sekä sovellusliittymät kuten File API ja Geolocation API. HTML5:llä tässä mielessä ei ole selviä rajoja, ja tulkinnat vaihtelevat.
Modernien web-tekniikoiden yleisnimityksenä HTML5 vastaa suunnilleen W3C:n käyttämää ilmausta Open Web Platform, joka määriteltiin laajaksi kattotermiksi kattamaan kaikki W3C:n alaan kuuluvat selaimen kautta tapahtuvat asiat (”all the W3C work that deploys through the browser of the future”). HTML5-nimityksellä kuitenkin viitataan usein myös W3C:n ulkopuolella määriteltyihin asioihin kuten 3D-grafiikan rajapinta WebGL.
HTML5-sovellukset
Sovelluskehityksen alalla HTML5 tarkoittaa nykyisin yleisesti sovellusten toteuttamista webin avoimilla tekniikoilla. Ohjelmointikielenä on tällöin JavaScript ja muotoilun perusvälineenä CSS. HTML:n osuus on melko pieni, eikä siinä ole yleistä tarvetta käyttää HTML5-kielen uutuuksia.
HTML5:n avulla kehittäjät pystyvät vaivattomasti kehittämään järjestelmäriippumattomia sovelluksia, jotka toimivat saumattomasti eri laitteilla, kuten älypuhelimilla ja tableteilla. Tämä mahdollistaa nopeamman kehityssyklin, kustannustehokkuuden ja laajan yhteensopivuuden eri alustojen kanssa. Kehittäjät voivat hyödyntää yhtä koodipohjaa useiden eri mobiilialustojen, kuten iOS:n ja Androidin kehittämiseen.
Toinen HTML5:n merkittävä etu sovellusten kehityksessä on sen kyky toimia offline-tilassa. HTML5 tarjoaa paikallisen tallennustilan (localStorage) ja sovellusvälimuistin (application cache), jotka mahdollistavat sovelluksen käytön ilman jatkuvaa verkkoyhteyttä. Tämä on erityisen hyödyllistä mobiililaitteilla, joissa verkkoyhteys voi olla epävakaa tai rajoitettu. Käyttäjät voivat käyttää sovellusta normaalisti, vaikka he eivät olisikaan yhteydessä internetiin.
HTML5-sovelluksia voidaan myös helposti päivittää ja jakaa käyttäjille. Kehittäjät voivat päivittää sovelluksen uuden version ilman, että käyttäjien tarvitsee asentaa päivityksiä erikseen. Tämä vähentää huomattavasti käyttäjien vaivaa ja takaa, että heillä on aina käytössään viimeisin sovellusversio. Lisäksi HTML5-sovellukset voidaan jakaa helposti verkossa ilman sovelluskauppojen rajoituksia.