cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Khodarkovsky
Khodarkovsky syntyi ja kasvoi Neuvostoliiton ajan Ukrainassa. Hän opiskeli historiaa Kalmukian valtionyliopistossa Elistassa, jossa myös suoritti Bachelor of Artsia vastaavan tutkinnon. Hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa väitteli tohtoriksi Chicagon yliopistosta 1987. Hän on kirjoittanut artikkeleita Venäjän historiasta ja nykytilasta muun muassa lehtiin The New York Times, The Wall Street Journal and Chicago Tribune.
Long Duration Exposure Facility
thumb|Long Duration Exposure Facility Long Duration Exposure Facility (LDEF) oli NASAn avaruusolosuhteita mittaava matalan kiertoradan (noin 500 kilometriä) satelliitti. Se vietiin avaruuteen 7. huhtikuuta 1984 avaruussukkula Challengerilla ja tuotiin avaruussukkula Columbialla takaisin maahan 20. tammikuuta 1990, jossa sen vauriot analysoitiin.
Satelliitti oli noin 9 800 kilogrammaa painava ja sen eri pinnat oli päällystetty maaleilla, aurinkopaneleilla ja lämpösuojaeristepeitoilla, joiden vaurioita avaruuden säteilyssä, tyhjiössä ja avaruusromutörmäyksissä haluttiin analysoida. Kaikkiaan aluksella oli 57 koetta.
Giuliano da Sangallo
thumb|Giuliano da Sangallo Giuliano da Sangallo (1445-1516) oli italialainen arkkitehti ja kuvanveistäjä.
Hän kuului taiteilijasukuun, jonka tunnetuimpia jäseniä hänen lisäkseen olivat hänen veljensä Antonio da Sangallo vanhempi sekä sisarenpoika Antonio da Sangallo nuorempi.
Hän toimi pääasiassa Firenzessä ja Roomassa. Eräs hänen päätöistään on Pratossa sijaitseva Madonna celle Carcerin kirkko (1485-1491). Se oli ensimmäinen keskeiskirkko, jossa noudatettiin johdonmukaisesti sitä henkeä, joka tuli olemaan luonteenomaista täysrenessanssille.
Notaari
Notaari on eräiden, nykyisin yleensä lainoppineisuutta vaativien tehtävien nimike. Nimitys tulee latinan kielen sanasta nota ’merkki’, josta seuraa notitia ’muistiinpanot’. Notarius oli luotettu kirjuri / sihteeri, notarius publicus julkinen notaari. Notaareja on perinteisesti ollut oikeusistuimissa, ja notaari on myös kirkollinen virka.
Myös pankkien notariaattipalvelujen nimi on samaa juurta. Monissa Euroopan maissa notaarilaitos on virallisia tehtäviä hoitava oikeudellinen instituutio. Eurooppalaisessa perinteessä notaarit ovat virallisesta asemastaan huolimatta yleensä yksityisiä ammatinharjoittajia.
Oikeusistuimet
Käräjäoikeudessa käräjänotaari on tuomioistuinharjoittelua (auskultointi) suorittava juristi. Käräjänotaariksi voidaan nimittää oikeustieteen muun ylemmän korkeakoulututkinnon kuin kansainvälisen ja vertailevan oikeustieteen maisterin tutkinnon suorittanut. Ennen harjoittelun alkamista käräjänotaarin on annettava tuomarinvakuutus käräjäoikeudessa. Käräjänotaari perehtyy käräjäoikeuden kanslian tehtäviin sekä laamannin määräyksestä käsittelee ja itsenäisesti ratkaisee tiettyjä oikeudelle ratkaistavaksi tuotuja asioita, ei kuitenkaan laatunsa tai laajuutensa vuoksi vaikeana pidettävää asiaa. Käräjänotaari voi toimia eräissä asioissa myös lautamieskokoonpanon puheenjohtajana. Tuomioistuinharjoittelun suorittanut juristi voi hakea tuomarinkoulutuslautakunnalta oikeutta käyttää varatuomarin arvonimeä.
Tuomioistuinharjoittelu voidaan suorittaa osittain myös hovioikeudessa tai hallinto-oikeudessa.
Lisäksi esimerkiksi vakuutusoikeudessa ja hallinto-oikeuksissa työskentelee valmistelevissa tehtävissä notaarin nimikkeellä viranhaltijoita, jotka eivät osallistu itse asian ratkaisemiseen.
Julkinen notaari
Julkinen notaari on viranhaltija, joka todistaa allekirjoituksia, tallelokeron avaamisia ja sulkemisia, valvoo arvontoja sekä muita sellaisia. Julkiselta notaarilta vaaditaan oikeustieteen kandidaatin tai maisterin tutkinto. Julkisia notaareita ovat virkaan määrätyt Digi- ja väestötietoviraston sekä Ahvenanmaan valtionviraston virkamiehet. Joitakin julkisen notaarin palveluita tarjotaan myös Suomen konsulaateissa.
Tutkinnot
Varanotaari ja oikeusnotaari ovat alempia oikeustieteellisia yliopistotutkintoja.
Ossi-Pekka Valta
Hänen pikkuveljensä Eeli-Pekka Valta on ikäistensä suomenmestari.
Notaari
Kirkollinen virka
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tuomiokapituleissa on perinteisesti ollut notaarin virka. Virka poistui kirkkojärjestyksen sääntelystä vuoden 2004 uudistuksessa. Viran kelpoisuusehtona oli tällöin soveltuva ylempi korkeakoulututkinto. Tuomiokapitulin notaarin tehtävät vaihtelevat jonkin verran hiippakuntien kesken. Yleensä notaari toimii tuomiokapitulin sihteerinä ja eräiden hallintoasioiden esittelijänä. Vuonna 2006 Lapuan hiippakunnassa ei ole notaarin virkaa. Suuri osa notaareista on ollut hallintotieteilijöitä tai pappeja. Evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen kansliaan kuuluu notaarin tehtävänimike. Tehtävä ei ole erillinen virka, vaan kirkkohallitus tai kirkolliskokouksen kansliavaliokunta nimittää siihen kirkolliskokouksen toimikaudeksi henkilön, joka yleensä päätoimenaan hoitaa muuta tehtävää. Myös kirkollisissa virkaanasettajaisissa (esimerkiksi piispan, kirkkoherran ja kappalaisen) toimii notaari, joka lukee virkamääräyksen.
Muualla maailmassa
Suomen katolisen kirkon hiippakunnan kuuriassa ja oikeusistuimessa toimii notaari. Vatikaanin kuuriassa apostolinen protonotaari on korkea viranhaltija. Nimitystä käytetään myös korkeana arvonimenä.
Johnston McCulley
Johnston McCulley (2. helmikuuta 1883 – 23. marraskuuta 1958) oli yhdysvaltalainen pulp-kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja, joka tunnetaan Zorron luojana.
Elämäkerta
McCulley työskenteli poliisitoimittajana National Police Gazettelle ja oli Yhdysvaltain armeijan julkisten asioiden upseeri ensimmäisessä maailmansodassa. Hän oli kiinnostunut historiasta ja aloitti kirjailijan uransa tekemällä tarinoita taskukirjoihin ja myöhemmin novelleihin. McCulleyn ensimmäinen suositumpi hahmo oli herrasmiesrikollinen Black Star, jota miljonääri Roger Verbeck-Flagellum ja entinen rikoskumppani Muggs yrittivät saada kiinni. Tarinaa julkaistiin Detective Story Magazine -lehdessä. 1918 hän julkaisi toisen superrikollisen The Spider, joka oli pyörätuolilla liikkuva rikollisjärjestön johtaja. Hahmo käytti psyykkisiäkykyjä rikosten tekemiseen. Vuosi sen jälkeen McCulleyn tunnetuin hahmo sai alkunsa, kun ensimmäinen tarina Zorrosta julkaistiin All-Story Weekly lehdessä. Espanjan Kaliforniassa oikeutta jakava Zorro oli rikkaaseen perheeseen kuuluva Don Diego Vega, joka kaksoisroolillaan pyrkii auttamaan paikallisia asukkaita korruptuneilta virkamiehiltä.
Zorron tarina saavutti suosiota, että siitä julkaistiin mykkäelokuva Zorron merkki 1920. McCulley päätti jatkaa Zorron kirjoittamista, kun hahmon tarkoitus oli alun perin olla vain yhden tarinan mittainen. Menestyksen myötä hän ryhtyi käsikirjoittamaan elokuvia kirjojen ohella aina 1950-luvulle saakka.
Ville Pirinen
thumb|Ville Pirinen Ville Pirinen (s. 16. lokakuuta 1973 Kitee) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja -käsikirjoittaja sekä muusikko.
Pirinen valmistui ylioppilaaksi Savonlinnan Taidelukiosta 1993 ja kuvataiteilijaksi Etelä-Karjalan ammattikorkeakoulusta 2001. Hän on tehnyt muun muassa sarjakuvia Ornette Birks Makkonen (käsikirjoitus Pauli Kallio), Kelmeä kaupunki ja Dystopia 2000. Hän on voittanut Kemin sarjakuvakilpailun vuosina 1993 ja 2000. Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinto myönnettiin Piriselle vuonna 2016. Hän on myös tehnyt kuvitusta useille lehdille sekä kansitaidetta ja muuta grafiikkaa yhtyeille kuten Mokoma, Kotiteollisuus, YUP ja Circle. Piriselle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Laulajana ja kitaristina Pirinen on levyttänyt yhtyeissä Black Audio, The Deepspace Sexchange, Digitaalimiehet, Steel Mammoth ja Grillin' Willie and the Vegetarians.
Nahka-Alma-albumin kirjoittajana toimi Pirisen silloinen puoliso Irisz Simon.
Sarjakuva-albumit
Lähteet
Teerenpeli
Teerenpeli Yhtiöt -konserni on vuonna 1994 perustettu ravintola-, panimo- ja tislaamotoimintaa sekä franchising-liiketoimintaa harjoittava perheyhtiö. Teerenpeli Panimo & Tislaamo Oy on osa Teerenepeli Yhtiöt -konsernia. Se on yksi Suomen vanhin edelleen toiminnassa olevista pienpanimoista sekä Pohjoismaisista tislaamoista.
Nimi
Teerenpeli tarkoittaa teeren soidinta, ja termiä käytetään myös ihmisten välisestä flirttailusta. Yhtiön logossa komeileekin urosteeri.
Historia
thumb|Teerenpeli Lahdessa Vuonna 1994 Lahden Vapaudenkadulle avattiin Teerenpeli-olutravintola. Seuraavana vuonna käynnistyi pienimuotoinen panimotoiminta ravintolan yhteydessä. Ensimmäinen panimo oli keittokooltaan vain 60 litraa. Vuonna 1997 keittokapasiteettia lisättiin 250 litraan ja siiderien tuotanto aloitettiin. Tämä keittolaitteisto on edelleen käytössä ja sillä valmistetaan erikoisoluita Ravintola Teerenpelissä Helsingissä. Vuonna 2002 panimo siirrettiin Ravintola Taivaanrannan kellaritiloihin Lahdessa. Samana vuonna aloitettiin mallasviskin tislaaminen. Vuonna 2009 Teerenpeli rakensi oman panimorakennuksen Lahden Lotilan teollisuusalueelle ja hankki pullotuslaitteiston. Entiset panimotilat otettiin kokonaisuudessaan käyttöön viskin valmistukseen. Teerenpeli Tislaamo muutti myös Lahden Lotilaan panimon tiloihin syksyllä 2015. Samana vuonna otettiin käyttöön myös Teerenpeli Panimo & Tislaamon oma pellettivoimalaitos, joka tuottaa käyttöenergia panimon ja tislaamon keittokattiloihin ja tislauspannuihin.
Teerenpelin ensimmäinen olut oli puolukalla maustettu tumma lager Puolukka Lysti. Ensimmäisenä vuotena olutta tuotettiin 2 000 litraa, nykyään Teerenpeli valmistaa lähes puoli miljoonaa litraa olutta ja siideriä vuodessa. Vuosittain valmistuu myös noin 100 000 litraa viskiä kypsymään tynnyreihin.
Teerenpeli-olutravintolat sijaitsevat Lahdessa, Helsingissä, Tampereella, Turussa, Lappeenrannassa, Jyväskylässä ja Oulussa.
Teerenpeli avasi Visitor Centerin tuotantotilojen yhteyteen Lahden Lotilaan syksyllä 2021. Teerenpelin Visitor Centeristä löytyy Panimomyymälä ja siellä järjestetään avoimia ja yksityisiä kierroksia, joilla pääsee tutustumaan Teerenpeli Panimo & Tislaamon toimintaan.
Palkinnot
Teerenpelin Laiskajaakko palkittiin 1. sijalla Suomen Paras Olut 2011 -kilpailussa, sarjassa "Tumma lager enintään 4,7 %, pakatut oluet". Teerenpeli voitti myös kaksi 2. sijaa eri sarjoissa.
Teerenpeli Panimo & Tislaamo palkittiin vuonna 2020 kansainvälisessä International Wine & Spirit Competition (IWSC) -kutsuvieraskilpailussa maailman parhaana viskintuottajana saaden arvostetun Whisky Producer of the Year -palkinnon. Teerenpeli KULO palkittiin Gold Outstanding -palkinnolla pistein 98/100 ja Teerenpeli SAVU kultamitalilla pistein 95/100 samassa IWSC 2020 -kilpailussa. Lisätietoja Teerenpelin tislaamotuotteiden palkinnoista on Teerenpeli Distillery -verkkosivuilla.
Hr. Ms. Karel Doorman (R81)
Hr. Ms. Karel Doorman (viirinumero R81) oli toisen maailmansodan lopulla valmistunut Colossus-luokan lentotukialus, jonka Alankomaiden hallitus osti Britannialta. Alus oli uransa aikana myös sekä Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Venerablena että Argentiinan laivastossa nimellä ARA Veinticinco de Mayo.
Alus siirrettiin huhtikuussa 1947 reserviin, minkä jälkeen se ankkuroitui Plymouthiin. Alus sijoitettiin myyntilistalle. Alankomaiden hallitus osti aluksen 1. huhtikuuta 1948. Alus kunnostettiin luovutettavaksi Alankomaiden laivastolle, joka otti sen palvelukseensa 28. toukokuuta nimellä ''Hr.Ms. Karel Doorman''.
Palvelus
Aluksen lentokalusto koostui aluksi Hawker Sea Fury FB.11 -hävittäjäpommittajista ja Fairey Firefly AS.4 ja AS.5 -sukellusveneentorjuntakoneista, jotka myöhemmin korvattiin 23 Alankomaissa lisenssivalmistetulla Hawker Sea Fury FB.51 -koneella.
Alus siirrettiin 1954 modernisoitavaksi Wilton-Fijenoordin telakalle, mistä se palasi palvelukseen 1958. Telakalla lentokansi vahvistettiin ja laajennettiin mahdollistamaan kahdeksan asteen laskeutumisalue. Alukselle asennettiin samanaikaisen nousun ja laskun mahdollistava peilijärjestelmä, höyrykatapultti ja uudet jarruvaijerit. Lisäksi aluksen siltarakenteita muutettiin ja savuhormeja muokattiin.
Alukselle asennettiin uusi tutkajärjestelmä, jonka antennit olivat silmiinpistäviä huollon jälkeen. Aluksen lentokonekalustoksi vaihdettiin laivue brittiläisvalmisteisia Hawker Sea Hawk FGA.6 -hävittäjäpommittajia, laivue Grumman TBM-3S ja TBM-3W Avengereita, jotka korvattiin Yhdysvalloista ja Kanadasta ostetuilla Grumman S2F-1 Tracker- ja HO4S-3-koneilla sekä HSS-1-sukellusveneentorjuntahelikoptereilla.
Trackerit olivat ydinasekykyisiä, joten ne kykenivät kuljettamaan monikäyttöisiä Yhdysvaltain B57-ydinpommeja. Pommien kuoret oli sijoitettu alukselle, mutta ydinmateriaali oli varastoitu Englantiin Yhdysvaltain valvontaan.
Alukselle asennettiin 1966 HMS Leviathanista poistetut uudet höyryturbiinit sekä kattilat. Aluksen konehuoneessa syttyi 1968 tulipalo, mutta sen aiheuttamat vauriot korjattiin pikaisesti aluksen luovuttamiseksi Argentiinalle. Argentiinan laivasto otti aluksen palvelukseensa 12. maaliskuuta 1969 nimellä ARA Veinticinco de Mayo.
Johanna Laakso
Johanna Marja-Leena Laakso (s. Helsinki) on itävaltalaisen Wienin yliopiston fennougristiikan professori. Hän on toiminut professorina Wienissä vuodesta 2000 ja työskennellyt sitä ennen muun muassa useissa eri tehtävissä Helsingin yliopistossa.
Laakso kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnassa vuonna 1979. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa vuosina 1979–1985 suomen kieltä, suomalais-ugrilaista kielentutkimusta ja yleistä kielitiedettä. Vuosina 1984–1985 hän opiskeli ELTE-yliopistossa Unkarin Budapestissä. Laakso valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1985. Vuonna 1986 hän opiskeli Tallinnan opettajakorkeakoulussa Virossa. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian lisensiaatiksi vuonna 1988 ja tohtoriksi 1990. Hänen väitöskirjansa (1990) nimi on Translatiivinen verbinjohdin NE itämerensuomalaissa kielissä.
Laakso on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2006 sekä Itävallan tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 2008.
Laakso on naimissa ja hänellä on kolme lasta.
ARA Veinticinco de Mayo (V-2)
Palvelus
Vuonna 1982 Falklandin sodan aikana alus oli Argentiinan laivaston lippulaivana, ja sen kannella palveli 20 lentokonetta: 5 Super Étendard ja 10 A-4Q Skyhawk hävittäjäpommittajaa sekä 5 Grumman S-2A Tracker sukellusveneentorjuntakonetta. Alus suoritti ainoastaan yhden rynnäkön kohti Kuninkaallisen laivaston osastoa, mutta risteilijä ARA General Belgranon uppoaminen palautti aluksen kotisatamaan.
Aluksen lentotoiminta oli hyvin vähäistä sodan päätyttyä, kunnes se oli modernisoitavana 1988. Palvelukseen palattuaan alus toimi jälleen aktiivisemmin.
Operaatio MD3
Operaatio MD3 oli peitenimi Välimeren laivaston ensimmäiselle Bardian pommitukselle toisessa maailmansodassa 21. kesäkuuta 1940. Pommituksen tarkoituksena oli tuhota Bardiaan sijoitetut Italian maavoimien varastot sekä joukkojen keskitykset.
Operaatio
thumb|250px|Operaatioon osallistunut HMS Orion. thumb|250px|Operaatioon osallistunut HMS Neptune. Vara-amiraali John Toveyn johtaman hyökkäysosaston muodostivat risteilijät HMS Orion, HMS Neptune ja HMAS Sydney sekä ranskalainen taistelulaiva Lorraine. Osaston saattueena oli neljä hävittäjää. Osaston maaleiksi oli määrätty rannikkopatterit, radioasema, ammusvarastot sekä voima- ja pumppuasemat.
Osasto saapui käsketylle tulitusalueelle noin puoli kuusi aamulla ja tulitti määrättyjä kohteita kello 05.48–06.06 21. kesäkuuta. Etäisyys maaleihin oli 12 000–14 000 jaardia. Italialaisten rannikkopatterit eivät vastanneet tuleen, mutta ilmatorjunta tulitti samaan aikaan hyökkääviä Royal Air Forcen koneita. Ilmatorjunta kuitenkin lamautettiin nopeasti HMS Neptunen ja Lorrainen tykkien tulella.
Tiedustelukoneen ottamat valokuvat osoittivat neljän ammusvarastona käytetyn rakennuksen tuhoutuneen sekä merkittävää vahinkoa aiheutetun varastoille, kasarmeille ja hallintorakennuksille. Hyökkäyksessä olisi ehkä ollut mahdollista saada vielä enemmän tuhoa aikaan, mikäli Royal Air Forcen hävittäjä ei olisi hyökännyt HMAS Sydneyn lähettämän tulenjohtokoneen kimppuun. Tulenjohtokone joutui tekemään pakkolaskun Mersa Matruhin lentotukikohtaan. Toisaalta Lorraine avasi tulen Royal Air Forcen Gloster Gladiatoreja vastaan. Taistelualueella ei havaittu vihollisen lentotoimintaa.
Esposizione Universale di Roma
Esposizione Universale di Roma (EUR, alkuperäiseltä nimeltään E42) on suuri rakennusten keskittymä Rooman esikaupunkialueella, joka on myös merkittävä liike-elämän keskus. Rakennustyöt aloitti vuonna 1935 Italian fasistijohtaja Benito Mussolini, jolla oli tarkoitus juhlistaa kaksikymmentävuotiasta fasismia vuonna 1942, suunnitellun mutta sittemmin sodan vuoksi peruuntuneen maailmannäyttelyn yhteydessä. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan E42 olisi yhdistänyt Rooman kaupungin lounaasta suoraan meren rantaan Lidon kaupunkiin. Suunniteltu laajennus ei toteutunut toisen maailmansodan syttymisen vuoksi
EUR tarjoaa laaja-alaisen näkymän siitä, miltä Italia näyttäisi, mikäli fasistihallitus ei olisi kaatunut. Kaikista edustavin fasismin aikaisesta suunnitelmista on Palazzo della Civiltà Italiana (1938–1943), josta muodostui koko hankkeen tunnus, joka on tunnettu siitä lähtien nimellä "Colosseo Quadrato" (”neliö-Colosseum”).
Toisen maailmansodan jälkeen Rooman kaupunginisät ymmärsivät, että heillä oli jo valmiina Rooman historiallisen keskustan ulkopuolella liike-elämän keskuksen perustat vuosikymmeniä ennen kuin muut pääkaupungit edes suunnittelivat sellaisia, kuten Lontoon Docklands tai La Defence Pariisissa.
Keskeneräisiä fasismin aikaisia rakennuksia viimeisteltiin 1950- ja 1960-luvuilla valmiiksi, ja uusia rakennuksia rakennettiin nykytaiteen tyylisuunnan mukaisesti toimistoiksi sekä hallituksen ministeriöille, ja ne ympäröitiin laajoilla puutarhoilla ja puistoilla. Moni italialainen yhdistää EURin leveään elämään ja helppoon rahaan, mutta useat expatriaatit Pohjois-Amerikasta valitsevat paikan sen vuoksi, että se on lähellä historiallista keskustaa ja asuinrakennukset ovat uudempia ja infrastruktuuri paremmassa kunnossa. Lisäksi EUR on lähellä kansainvälistä lentokenttää ja sinne on helppo päästä autolla. Yhteyksiä parantavat entisestään Rooman metron C-linja sekä Rooman ja Lidon välinen rautatieyhteys.
Muita nähtävyyksiä EURin alueella ovat Museum of Roman Civilization, Pigorini National Museum of Prehistory and Ethnography, vuoden 1960 kesäolympialaisten areena PalaEUR (nyt PalaLottomatica), suunnittelijoinaan Pier Luigi Nervi ja Marcello Piacentini sekä LunEur Luna Park (avoinna 1953 ja 2008 välisen ajan).
850px|centre|thumb|Panoraamakuva alueesta.
Ampiaissimput
Ampiaissimput (Apistidae) on yksi simppukalojen (Scorpaeniformes) kalalahkon heimoista. Se käsittää kolme lajia kolmessa suvussa. Ampiaissimppujen tieteellinen nimi Apistidae tulee kreikan kielen sanasta 'apistos', jonka merkitys on "epäilyttävä", "kyseenalainen".
Ampiaissimpuilla on kaksiosainen uimarakko.
Ampiaissimput elävät merivesissä. Niitä tavataan indopasifisen merialueen länsiosissa. Ne viihtyvät vesissä, joiden lämpötila on 22–28 celsiusastetta. Ampiaissimput elävät 9–142 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Totti Sora
Torsten ”Totti” Harald Sora (ent. Strömberg; 4. syyskuuta 1903 Turku – 23. marraskuuta 1955 ) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Turun kaupunginarkkitehtina. Hänen tunnetuin suunnittelutyönsä on Turun Martinkirkko, jonka hän suunnitteli yhdessä arkkitehti Gunnar Wahlroosin kanssa.
Sora kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1922 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1930. Hän laati diplomityönsä vuonna 1931 Ruissaloon suunnitellusta maalentokentästä, joka olisi liitetty saarella jo vuodesta 1927 toimineeseen vesilentosatamaan. Tämä hanke ei kuitenkaan toteutunut maaperäongelmien takia vaan Turun lentokenttä rakennettiin lopulta Artukaisiin 1935 ja Ruissalon lentosataman toiminta päättyi 1936. Sora toimi Turun apulaiskaupunginarkkitehtina vuosina 1934–1939 ja kaupunginarkkitehtina vuodesta 1939.
Amazonianliejukana
Amazonianliejukana (Porphyrio flavirostris) on eteläamerikkalainen rantakana. Sen elinympäristö käsittää suuren osan mantereesta, Kolumbian itäosista Brasilian kaakkoisosaan, Pohjois-Argentiinaan, Paraguayhin ja Kaakkois-Peruun. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1789.
Antonio da Sangallo nuorempi
thumb|Palazzo Farnese. Antonio da Sangallo nuorempi (syntyjään Antonio Cordiani) oli italialainen arkkitehti (1483-1546).
Hän kuului taiteilijasukuun, jonka tunnetuimpia jäseniä hänen lisäkseen olivat hänen kaksi enoaan Antonio da Sangallo vanhempi sekä Giuliano da Sangallo.
Hän toimi etupäässä Roomassa. Hänen tärkeimpiä töitään on Palazzo Farnese, jonka Michelangelo rakennutti loppuun. Vuosina 1520-1536 hän johti Pietarinkirkon rakennustöitä.
Siachenin jäätikkö
Siachenin jäätikkö on Intian, Pakistanin ja Kiinan rajaseudulla melko lähellä Karakorumin solaa oleva vuoristojäätikkö Ladakhin alueen pohjoispuolella. Pakistan piti aluetta omanaan, mutta Intia miehitti sen vuonna 1984, jolloin jäätiköstä tuli maailman korkein miehitetty kohta.
Alueen korkeimmat kohdat ovat 6 700 metrin korkeudessa ja lämpötilat voivat olla jopa −70 °C. Jäätikkö on kutistunut puoleen alkuperäisestä koostaan.
BTU
BTU (Btu) eli brittiläinen terminen yksikkö (British thermal unit) on perinteinen brittiläinen energian yksikkö, joka vastaa 1,055 06 kilojoulea. Määritelmän mukaan se vastaa energiamäärää, joka tarvitaan lämmittämään yhden fahrenheit-asteen verran naula vettä. Se on käytössä edelleen sähkön- ja lämmöntuotannossa, sekä lämmitys- ja ilmastointilaitteissa. Sen käyttöä on korvattu SI-järjestelmän yksiköillä mutta niitä käytetään hyvin usein rinnakkain. Useimmiten yksikköä käytetään Kanadan ja Ison-Britannian markkinoille suunnatuissa laitteissa, jonka vuoksi esimerkiksi myös muualla myydyissä ilmastointilaitteissa mainitaan sen BTU-arvo. Esimerkiksi 9000 BTU/h kapasiteetti vastaa jatkuvaa 2,6 kW tehoa. Arvo kuvaa lämmönsiirtokapasiteettia, ei laitteen käydessään kuluttamaa energiaa.
Mike Fisher (jääkiekkoilija)
Michael Andrew "Mike" Fisher (s. 5. kesäkuuta 1980 Peterborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä ja hän pelaa Nashville Predatorsissa NHL:ssä. Hän siirtyi helmikuussa 2011 Nashville Predatorsiin. NHL-urallaan hän on lisäksi edustanut yli kymmenen kauden ajan Ottawa Senatorsia ja pelannut yhteensä yli 700 runkosarjaottelua.
Fisher ilmoitti elokuussa 2017 lopettavansa NHL-uransa. Hän palasi takaisin Nashville Predatorsin riveihin maaliskuussa 2018 tehtyään sopimuksen loppukaudeksi.
Pirkkalan vanha kirkko
Pirkkalan vanha kirkko on Pirkkalan Pirkkalankylässä sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu vuonna 1921, jolloin Pirkkala ja Nokia erotettiin. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Ilmari Launis, ja siinä on 175 istumapaikkaa. Vuonna 1937 kirkko maalattiin taiteilija Uuno Alangon suunnitelmien mukaisesti, ja häneltä myös hankittiin alttaritaulu. Jouluaattona 24. joulukuuta 1945 tulipalo vahingoitti kirkon sisäpuolta pahasti. Seuraavana vuonna kirkkoa alettiin korjata, ja Uuno Alanko maalasi alttaritaulun kokonaan uudestaan. Kolmannen kerran kirkkoa korjattiin 1972, jolloin se sai lämmityslaitteiston, se maalattiin sisäpuolelta uudestaan ja urut uusittiin 16-äänikertaisiksi. Kirkon katuosoite on Anian Rantatie 226.
Mike Fisher (jääkiekkoilija)
Seurajoukkueissa
Fisherin ensimmäinen kausi Ottawassa alkoi hyvin: hän teki 32 ottelussa yhdeksän tehopistettä. Hyvin alkanut kausi loppui kuitenkin ennen aikojaan, kun Fisher loukkasi polvensa, eikä kyennyt enää pelaamaan loppukauden aikana. Toisella NHL-kaudellaan Fisher teki 60 ottelussa 19 tehopistettä. Fisher pelasi uransa alussa puolustavana hyökkääjänä. Ottawan seurajohto kuitenkin toivoi, että Fisher onnistuisi myös hyökkäävämmässä roolissa ja tekisi enemmän maaleja, etenkin kun seura oli myynyt Aleksei Jašinin kesällä 2001. Fisher teki kaudella 2001–2002 15 maalia, mutta pelasi vain 58 ottelua olkapäävamman vuoksi. Fisher pysyi kaudella 2002–2003 terveenä ja pelasi 74 ottelua runkosarjassa, mutta kaudella 2003–2004 hän pystyi pelaamaan vain 24 ottelua kyynärpäävamman vuoksi.
Pirkkalan vanha kirkko
Pirkkalan vanhin kirkko on sijainnut vanhan kirkon alueella 1200-luvulla. Ainoastaan vuosina 1857-1920 paikalla ei ollut kirkko- eikä hautaustoimintaa Pirkkalan kirkollisen elämän keskityttyä Pyhäjärven pohjoispuolelle rakennettuun Pirkkalan kivikirkkoon.
Mike Fisher (jääkiekkoilija)
Seurajoukkueissa
NHL:n työsulkukauden 2004–2005 Fisher pelasi Sveitsissä Nationalliga A:ssa EV Zugissa. NHL:n jatkettua kaudella 2005–2006 Fisher vakuutti ja teki 22 maalia sekä 44 pistettä. Hän auttoi Ottawan pudotuspeleihin, joissa joukkue kuitenkin hävisi Buffalo Sabresille itäisen konferenssien välierissä. Fisherin tehotilasto oli +23 runkosarjassa, ja hän sai Frank J. Selke Trophy -ehdokkuuden NHL:n parhaana puolustavana hyökkääjänä. Hän sijoittui äänestyksessä lopulta kolmanneksi Dallas Starsin Jere Lehtisen ja Carolina Hurricanesin Rod Brind'Amourin jälkeen.
Pirkkalan vanha kirkko
Kirkon historialliset taustat
Uuden kirkon rakentaminen seurasi Etelä-Pirkkalan (nykyisin Pirkkala) päätöksestä erota Pohjois-Pirkkalasta (nykyinen Nokia) ja jatkaa itsenäisenä seurakuntana. Pohjois-Pirkkala oli teollistunut ja Etelä-Pirkkala oli pääosin maatalous-aluetta.
Sankilassa pidettiin 1917 kokous jossa käsiteltiin seurakunnan jakamista. Kolmen hengen toimikunta joka vei hanketta eteenpäin. Partolan kartanon omistaja Hannes Palmroth, Pietari Väisänen ja K.E. Ollila tekivät anomuksen jakaa seurakunta. Päätös oli ensimmäinen askel kohti itsenäistä Etelä-Pirkkalan kuntaa, joka perustettiin 1921.
Mike Fisher (jääkiekkoilija)
Seurajoukkueissa
Kun Fisherillä oli yksi vuosi jäljellä sopimuksestaan, hän teki ennen kauden 2007–2008 alkua viiden vuoden ja 21 miljoonan dollarin jatkosopimuksen. Hän teki kaudella maaliennätyksensä, mutta häneltä jäivät pudotuspelit väliin viimeisessä runkosarjapelissä tulleen polvivamman vuoksi.
Pirkkalan vanha kirkko
Kirkon historialliset taustat
Tuomiokapituli hyväksyi jaon 1918. Pohjois-Pirkkala valitti jakoa, mutta se kuitenkin toteutettiin. Etelä-Pirkkala sai jaossa Etelä-Pirkkalan puolella sijaitsevan pappilan. Etelä-Pirkkalassa ei ollut kirkkoa, Pirkkalan seurakunnan ainoa kirkko oli Pohjois-Pirkkalassa.
Mike Fisher (jääkiekkoilija)
Seurajoukkueissa
Hän sai uuden polvivamman kauden 2008–2009 puolivälissä. Kaudella 2009–2010 Fisher rikkoi kaikki piste-ennätyksensä tekemällä 25 maalia ja 53 pistettä. Fisher pelasi Ottawassa lopulta 11 kautta, sillä seura myi hänet Nashville Predatorsiin kesken kauden 2010–2011. Kausi oli sujunut huonosti sekä Ottawalta että Fisheriltä, joka oli tehnyt 55 ottelussa vain 14 maalia, ja hänen tehotilastonsa oli uran huonoin, –19. Ottawa sai Nashvillestä vaihdossa kaksi varausoikeutta: ensimmäisen kierroksen vuoron kesälle 2011 ja myöhemmin päätettävän toisen tai kolmannen kierroksen vuoron kesälle 2012.
Pirkkalan vanha kirkko
Kirkon historialliset taustat
1919 Etelä-Pirkkalalaiset päättivät rakentaa uudelle seurakunnalle oman kirkon. Rakennuslautakunnan puheenjohtajaksi valittiin Hannes Palmroth, joka vuodesta 1921 toimi Etelä-Pirkkalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Kirkkoa suunnitteli arkkitehti Ilmari Lauris ja rakennusmestariksi valittiin A. Valtonen. Marraskuussa 1920 pyydettiin lehti-ilmoituksessa tarjouksia 120.000 tiilelle rakennuslautakunnan puolesta. Reilu vuosi myöhemmin, sunnuntainana 3.7.1921 Etelä-Pirkkalan uusi kirkko vihittiin. Tilaisuudessa puheen pitivät kirkkoherra Hämäläinen, maaherra Albert von Hellens, rakennuslautakunnan puolesta Hannes Palmroth ja Porvoon tuomiokapitulin puolesta asessori Hjalmar Svanberg.
Mike Fisher (jääkiekkoilija)
Maajoukkueura
Fisher on edustanut Kanadaa kaksissa jääkiekon MM-kilpailuissa, NHL:n työsulku-kaudella vuonna 2005 ja 2009. Kummastakin turnauksesta hän voitti hopeaa.
Still Crazy After All These Years
Still Crazy After All These Years on Paul Simonin albumi vuodelta 1975. Kaikki kappaleet ovat Paul Simonin säveltämiä vuonna 1975, paitsi nimikkokappale on vuodelta 1974. Levy voitti vuoden Grammy-palkinnon.
Mike Fisher (jääkiekkoilija)
Yksityiselämä
Fisher on naimisissa countrymusiikin tähden Carrie Underwoodin kanssa. Pari avioitui heinäkuussa 2010.
Still Crazy After All These Years
Albumin tuottajat ovat Paul Simon ja Phil Ramone. Kaikki laulut laulaa Paul Simon, kappaleen My Little Town yhdessä entisen duokumppaninsa Art Garfunkelin kanssa.
Tyks Loimaan sairaala
pienoiskuva|251x251px|Tyks Loimaan sairaala Tyks Loimaan sairaala (, ent. Loimaan aluesairaala) on Loimaalla sijaitseva sairaala, joka hallinnollisesti kuuluu Turun yliopistolliseen keskussairaalaan. Loimaan sairaala on yksi Tyksin ja Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin neljästä lähisairaalasta. Muita lähisairaaloita ovat Salon, Vakka-Suomen ja Turunmaan sairaalat. Lähisairaalan tehtävänä on tarjota lähellä potilaan asuinpaikkaa erikoissairaanhoitoa, jota tarvitaan väestötasolla usein ja yksilötasolla toistuvasti.
Still Crazy After All These Years
Levyllä soittavia muusikoita ovat muun muassa kitaristi Hugh McCracken, bassokitaristi Tony Levin, lyömäsoittaja Ralph MacDonald ja virtuoosirumpali Steve Gadd, joka kehitti kappaleeseen “50 Ways To Leave Your Lover” erikoisen grooven.
Pirkkalan vanha kirkko
Aiheesta muualla
61.46081°N, 23.56733°W
Tyks Loimaan sairaala
Tyks Loimaan sairaalassa toimivat seuraavat erikoissairaanhoidon palveluita tuottavat yksiköt: Sairaalan palvelut painottuvat avohoitoon. Leikkaussaliolosuhteita ja anestesiaa vaativa leikkaustoiminta päättyi sairaalassa vuonna 2017. Vaativa leikkaustoiminta on keskitetty Tyksin Turun ja Salon sairaaloihin, joissa on ympärivuorokautinen erikoissairaanhoidon ja perusterveydenhuollon yhteispäivystys. Sairaalan polikliinisen kirurgian yksikössä tehdään toimenpiteitä paikallispuudutuksessa. Sairaalassa toimivat Loimaan perusterveydenhuollon hallinnoimat Akuuttikuntoutusosasto 1 ja Akuuttikuntoutusosasto 2.
Historia
Loimaan sairaala aloitti toimintansa 5. helmikuuta 1893. Sairaala oli 16-paikkainen ja sijaitsi nykyisellä sairaala-alueella. Sairaalan perustivat Loimaan ja Alastaron kunnat ja se oli Suomen ensimmäinen kuntien yhteinen kunnallissairaala. Jo alkuvuosina myös naapurikuntien potilaita otettiin hoidettavaksi. Sairaalan toiminta laajeni 1930-luvulle tultaessa niin, että sairaalaan rakennettiin kivirakenteinen laajennusosa, joka valmistui helmikuussa vuonna 1936. Laajennusosa on nykyisen sairaalan D-rakennuksen kaksi ensimmäistä kerrosta. Leikkausten määrä vuonna 1936 oli 302 ja hoidettujen potilaiden määrä 722. Hoitopaikkoja sairaalassa oli 30. Sairaalan jäsenkunniksi olivat jo tulleet Metsämaan ja Mellilän kunnat. Vampula ja Ypäjä tulivat vuonna 1935. Sairaalan nimi muutettiin Loimaan seudun sairaalaksi. Vuonna 1941 sairaalan vanha osa tuhoutui tulipalossa.
Sairaalalle tuli 1940-luvulla lisää jäsenkuntia: Humppila, Jokioinen, Koijärvi, Punkalaidun ja Oripää. Vuonna 1948 perustettiin Kuntainliitto Loimaan seudun sairaala.
Laajentuva toiminta 1950-luvulla tarvitsi uusia tiloja. Sairaalan nykyinen päärakennus (A-rakennus) valmistui vuonna 1953. Samoihin aikoihin valmistuivat myös talousrakennus (E-rakennus) ja lämpökeskus (F-rakennus). Sairaalan D-osaa korotettiin 3. kerroksella vuonna 1953 ja vielä 4. kerroksella vuonna 1963. Vuonna 1958 sairaalan nimi muutettiin Loimaan aluesairaalan kuntainliitoksi, kun sairaalalain perusteella sairaala hyväksyttiin aluesairaalaksi. Sairaalassa oli 1950-luvun lopussa 133 sairaansijaa.
1960-luvun loppuun mennessä sairaalalle oli tullut edelleen lisää jäsenkuntia: Säkylä, Köyliö, Koski Tl, Yläne, Pöytyä, Karinainen, Aura, Huittinen ja Marttila. Viimeisinä tulivat Tarvasjoki 1970-luvun alussa ja Lieto vuonna 1991. Sairaalassa oli 1960-luvulla 180 sairaansijaa. Sisätautien sairaansijoja oli 81, kirurgian 62, naistentautien 11 ja synnytysten sairaansijoja 26.
1970-luvulla sairaalaan rakennettiin lisää uutta tilaa. B-rakennus valmistui vuonna 1976 ja toi tilat 75 sairaansijalle. Sairaansijojen lukumäärä nousi korkeimmilleen 212 sairaansijaan.
1980-luvulla sairaalaan tuli uusina erikoisaloina: silmätaudit, korva-, nenä- ja kurkkutaudit, lastentaudit ja keuhkosairaudet.
Vuonna 1991 Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri perustettiin erikoissairaanhoitolain voimaanpanolain nojalla. Loimaan aluesairaalan kuntainliitto lakkautettiin ja aluesairaala yhdistettiin sairaanhoitopiiriin. Vuonna 2015 Loimaan aluesairaala yhdistettiin hallinnollisesti Turun yliopistolliseen keskussairalaan tehtäväkuvaltaan lähisairaalaksi. Sairaalan nimeksi tuli sairaalan nykyinen nimi Tyks Loimaan sairaala.
Vuonna 2014, ennen vuonna 2015 tapahtunutta yhdistymistä Turun yliopistolliseen keskussairaalaan, sairaalassa oli henkilökuntaa 227 henkilöä, josta lääkäreitä 33 ja hoitohenkilökuntaa 187. Sairaalan toimintatuotot olivat 25,7 milj. euroa ja toimintakulut 25,1 milj. euroa.
Torah Bright
Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 Bright saavutti pronssia slopestylessa. Lumilautailun maailmancupissa Bright kilpaili ensimmäisen kerran Valle Nevadon halfpipessa syyskuussa 2003 sijoittuen neljänneksi. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Whistlerissä joulukuussa 2003 oltuaan toinen. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Bardonecchiassa maaliskuussa 2004. Toisen voittonsa hän otti Saas-Feessa marraskuussa 2009 ja kolmannen Copper Mountainissa tammikuussa 2013.
Bright voitti X Gamesin superpipen vuosina 2007 ja 2009. Vuonna 2006 ja 2008 hän sai superpipesta hopeaa ja vuonna 2015 pronssia.
100 × 200 mg
100 x 200 mg on hip hop -yhtye Liisanpuistosta tutun Ville Kalliosta -nimisen rap-artistin ensimmäinen sooloalbumi. Albumin julkaisi Monsp Records huhtikuussa 2007. Albumin nimi viittaa alkoholismin hoitoon määrättyyn antabuskuuriin ja sen keskeinen teema onkin artistin alkoholismista paranemisen sekä vaimon ja tulevan isyyden myötä saavutettu uusi elämänilo. Seuraavalla albumilla käsitellään suhteen loppumista.
Hamza Abourazzouk
Hamza Abourazzouk (, s. 16. kesäkuuta 1986) on marokkolainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Abourazzouk edustaa Marokon pääsarjassa pelaavaa Maghreb Fèssia.
Seurajoukkueura
Abourazzouk aloitti jalkapalloilun Wydad Casablancan junioreissa, josta hän siirtyi Jeunesse el-Massiran riveihin kaudella 2007–2008. Sittemmin heinäkuussa 2009 Abourazzouk siirtyi Maghreb Fèsin riveihin. Hän teki avauskaudellaan vain yhden maalin, mutta jo seuraavalla kaudella nousi joukkueensa merkittäväksi pelaajaksi afrokentillä. Abourazzouk teki Afrikan Confederation Cupissa viisi maalia. Hän ratkaisi muun muassa joukkueensa pääsyn lohkovaiheeseen 16 parhaan kierrokselta tehdessään ZESCO Unitedia vastaan toisessa osaottelussa kaksi maalia. Maghreb Fès eteni jatkoon yhteismaalein 2–1. Abourazzouk teki lohkovaiheessa vielä kaksi maalia, mutta jäi turnauksen edessä ilman maaleja. Hänen joukkueensa kuitenkin voitti Afrikan Confederation Cupin lopulta rangaistuispotkuilla Club Africainia vastaan. Muutama kuukausi myöhemmin Abourazzouk oli ratkaisemassa Maghreb Fèsille toista mestaruutta, kun hän teki CAF Super Cupin loppuottelussa 0–1 johtomaalin Espérancea vastaan. Espérance nousi vielä tasoihin, mutta Maghreb Fès vei mestaruuden rangaistuspotkuilla maalein 4–5.
Maajoukkueura
Abourazzouk pelasi ensimmäisen kerran Marokon paidassa 25. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Senegalia vastaan. Hän teki avausmaalinsa maajoukkueessa Norsunluurannikkoa vastaan pelatussa 2014 MM-karsintaottelussa.
Victor Feldbrill
Victor Feldbrill (4. huhtikuuta 1924 Toronto, Ontario – 17. kesäkuuta 2020 ) oli kanadalainen viulisti ja kapellimestari. Hän syntyi puolanjuutalaisten maahanmuuttajien poikana ja opiskeli Kanadassa, Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Itävallassa sekä Alankomaissa. Hän palveli laivastossa toisen maailmansodan aikana.
Feldbrill debytoi Toronton sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1943 ja on sittemmin toiminut muun muassa Winnipegin sinfoniaorkesterin johdossa (1958–1968). Hän on opettanut Toronton yliopistossa ja johtanut Toronton yliopiston sinfoniaorkesteria. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri vuonna 1985 ja hänet ylennettiin myös Ontarion ritarikuntaan 1999. Hänet nimitettiin Canadian Music Centren lähettilääksi vuonna 2009.
Ilpo Kuisma
Ilpo Kuisma (s. 19. maaliskuuta 1950 Urjala) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1967–1977. Suomen maajoukkueessa hän pelasi kolme maaottelua.
Kuisma edusti pääsarjaurallaan Tampereen Tapparaa ja Helsingin Jokereita. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 263 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 117 + 89 = 206 ja jäähymääränsä 142 minuuttia. Hän saavutti kerran SM-pronssia.
Kuisma pelasi Suomen maajoukkueessa kolme maaottelua, joissa hän ei saanut tehopisteitä.
Ar'ara
Ar'ara on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella. Ar'aran asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja ja sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 25 245.
Maantiede
thumb|vasen|Ilmakuvassa. Ar'ara sijaitsee Umm al-Fahmin kaupungin länsipuolella Wadi Aran eli Nahal Ironin varrella.
Historia
Arkeologisissa kaivauksissa nykyisen kylän paikalta on löydetty roomalaiskautisia hautoja. Paikan poikki kulki aikanaan Via Maris. Ristiretkien kaudella Ar'ara tunnettiin nimellä Castellum Arearum. Sittemmin Egyptin mamelukkien kaudella sulttaani Baibars läänitti sen alueen emiireilleen. Osmanien valtakunnan kauden veroluettelossa vuodelta 1596 Ar'arassa sanotaan asuneen kahdeksan kotitaloutta (khana).
Väestö
Ar'aran asukasluku vuoden 2019 lopussa oli 25 245. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 14 500 ja vuonna 1967 2 450. Asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja.
Wolofin kieli
Kieltä äidinkielenään puhuvia on kaikkiaan 4,6 miljoonaa, minkä lisäksi se on lingua francan asemassa 7,8 miljoonalla. Wolofia puhutaan Senegalin lisäksi Gambiassa sekä jonkin verran Ranskassa, Mauritaniassa ja Malissa. Wolofilla on kaksi päämuunnosta, joista standardimuoto Senegalin wolofia puhutaan Senegalissa ja Gambian wolofia Gambiassa.
Aiheesta muualla
Gambijski wolof (jezik)
Huoneentaulu
Huoneentaulu oli liite Martti Lutherin Vähässä katekismuksessa, jossa oli tulkintaa Raamatun ohjeista perheenjäsenten ja yhteiskunnan eri ryhmien velvollisuuksista toisiaan kohtaan. Tähän sisältyy kolmisäätyoppi.
Marie Tharp
Marie Tharp (30. heinäkuuta 1920 Ypsilanti, Michigan, Yhdysvallat – 23. elokuuta 2006 Nyack, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen geologi, meritieteilijä ja kartografi. Hän teki yli 30 vuotta kestäneen uran Columbian yliopiston Lamontin geologisessa observatoriossa, jossa hän tutki merenpohjasta kaikuluotaamalla kerättyä raakadataa. Hän loi ensimmäiset tarkat kartat merenpohjasta ja auttoi ymmärtämään, että merenpohja ei ollut tasaista laaksoa. Lisäsi hän löysi valtamerten keskiselänteiden kautta todisteita mannerliikunnoista.
Nuoruus ja opiskelu
Marie Tharp syntyi vuonna 1920 Michiganin Ypsilantissa. Hänen vanhempansa olivat William ja Bertha Tharp. William Tharp työskenteli maatalousministeriössä maanmittaajana. William-isän työn takia perhe muutti usein, ja Marie kävi noin 17:ää koulua ennen high schoolista valmistautumistaan. Tharpit asettuivat Ohion Bellefontaineen, kun William jäi eläkkeelle. Bertha-äidin kuoleman jälkeen vuonna 1936 Marie piti välivuoden auttaakseen isäänsä maatilan kanssa.
Marie Tharp aloitti vuonna 1939 opinnot Ohion yliopistossa. Hänen pääaineensa collegessa oli musiikki, ja hän oletti, että hänestä tulisi äitinsä tavoin opettaja. Tharp sai kuitenkin valmistumisensa jälkeen ajalleen poikkeuksellisen mahdollisuuden, kun hän pääsi toisen maailmansodan ansiosta Michiganin yliopiston nopeutettuun sotaohjelmaan. Sodan takia monet nuoret miehet olivat taistelemassa, joten naiset saivat enemmän tilaa myös yliopistoissa. Tharp valmistui maisteriksi 1944.
Ura
Tharp sai vuonna 1948 paikan Columbian yliopistosta Maurice Ewingin tutkimusapulaisena. Siellä hän tapasi Bruce C. Heezenin. He aloittivat noin 30 vuotta kestäneen tutkimusyhteistyön.
Ewing muutti ryhmineen vuonna 1949 uuteen Lamontin geologiseen observatorioon. Marie Tharp ja Bruce Heezen päätyivät projektiin, jonka tarkoituksena oli kartoittaa merenpohjaa. Siitä tiedettiin vielä 1950-luvullakin hyvin vähän, ja sen uskottiin olevan tasankoa. Tharp ei itse päässyt tutkimusmatkoille, sillä naisia ei vielä päästetty tutkimusaluksille. Heezen keräsi kaikuluotaamalla kerättyä raakadataa aluksilla ja lähetti ne Tharpille.
Siniliejukana
Siniliejukana (Porphyrio martinica) on amerikkalainen rantakana. Sen elinympäristö käsittää Yhdysvaltain itärannikon Marylandista ja Delawaresta etelään, paikoin myös sisämaassa, Meksikon Tyynenmeren rannikon Nayaritista etelään läpi Keski-Amerikan ja Länsi-Intian saariston, ja Etelä-Amerikan aina Argentiinan pohjoisosiin ja Perun eteäosiin. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, ja ne talvehtivat Teksasissa ja Floridassa. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Martiniquelta vuonna 1766.
Marie Tharp
Ura
Tharp huomasi vuonna 1953 kaikuluotaimen kuvista, että keskellä Atlantin keskiselännettä näytti olevan rotko. Hän uskoi, että rotko olisi yhtenäinen vajoama, joka voisi myös todistaa merenpohjan laajenevan mannerliikuntojen seurauksena. Heezen ei uskonut heti Tharpin löydökseen, ja tältä meni noin vuosi Heezenin vakuuttamiseen. Heezen ja Ewing julkaisivat vuonna 1956 löydön American Geophysical Unionin tapaamisessa. Ensireaktio vaihteli ihmettelystä epäilyyn.
Tharp tuotti kaikuluotainkuvista myös ensimmäisiä merenpohjasta tehtyjä karttoja. Hän piirsi kaikuluotaimista kynän ja viivottimen avulla karttaa. Piirrokset todistivat, että merenpohja ei ole tasainen vaan siellä on kanjoneita, selänteitä ja vuoria. Pohjoisesta Atlantista julkaistiin kartta vuonna 1957, eteläisestä Atlantista 1961 ja Intian valtamerestä 1964. Tharpin ”The World Ocean Floor” -kartta julkaistiin 1977.
Tharp jäi vuonna 1983 eläkkeelle Columbian yliopistosta ja perusti kotikaupunkiinsa Nyackiin karttoja tekevän yrityksen. Hän kuoli syöpään vuonna 2006.
Merkitys ja tunnustukset
Tharpin ura oli merkittävä sekä mannerliikuntateorian että merenpohjan kartoittamisen kannalta. Hänen 1950–1970-luvuilla tekemänsä urakka auttoi kehittämään ensimmäiset kartat merenpohjasta. Hänen löydöksensä auttoivat hyväksymään mannerliikuntoja, joka oli vielä 1940-luvun lopulla hyvin kumouksellinen teoria.
Liitohaukka
Liitohaukka (Elanus caeruleus) on pienikokoinen, vaalea haukka, joka on lähisukuinen haarahaukoille (Milvus).
Marie Tharp
Merkitys ja tunnustukset
Tharpia pidetään myös naisuranuurtajana geologian alalla, jota olivat miehet pitkään hallinneet. Hänen uransa saavutuksia alettiin oikeastaan tunnustaa vasta 1990-luvulla. Hän sai vuonna 1996 Society of Women Geographersin palkinnon ainutlaatuisesta saavutuksesta, ja Kongressin kirjaston Phillips Society nimesi hänet 1997 1900-luvun merkittävimpien kartografien joukkoon.
Liitohaukka
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 31–35 cm, siipien kärkiväli 75–87 cm ja paino noin 230 g. Liitohaukka on kooltaan kuin tuulihaukka, mutta tukevatekoisempi. Naama on pöllömäinen ja pää melko isokokoinen, siivet ovat verrattain leveät. Aikuisen linnun hartiat ovat mustat, käsisiiven alapinta valkoinen ja muu höyhenpuku on harmaa ja valkoinen. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Elinympäristö
Liitohaukka viihtyy avoimessa tai puoliavoimessa maastossa niin puoliaavikoilla, autiomaiden reunoilla, laaksoissa, savanneilla, jokivarsilla ja metsäreunoissa. Se karttaa sademetsien sisäosia ja korkeita vuoristoja.
Lisääntyminen
Välimeren alueella muninta alkaa maaliskuun puolivälin ja huhtikuun alun välillä. Pesä on puun oksalla 3–20 m korkealla. Se on ohuista risuista rakennettu litteä risupesä, jonka vuorauksena on juuria, heiniä ja haudonta-aikana vihreitä kasvinosia. Naaras munii kolme tai neljä munaa, joita se hautoo keskimäärin 26 päivää. Koiras voi toisinaan auttaa haudonnassa. Haudonta alkaa heti ensimmäisestä munasta ja poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Naaras lämmittää poikasia ainakin ensimmäisen viikon, jolloin koiras tuo perheelle ruokaa. Myöhemmin molemmat emot hankkivat poikasille ruokaa ja hoitavat niitä yhdessä. Poikaset oppivat lentämään 30–35 päivän ikäisinä, mutta vasta 40-päiväisinä, jos ruokaa on ollut niukasti.
Ravinto
Liitohaukat saalistavat pikkujyrsijöitä, lintuja, liskoja ja hyönteisiä. Pienet saaliit ne syövät jo ilmassa, isommat ne vievät kivelle, teurastavat ja pilkkovat sopiviksi paloiksi. Ne saalistavat yleensä kuten tuulihaukat lentämällä aukeassa maastossa, lekuttelemalla saaliin havaittuaan ja syöksymällä saaliin kimppuun. Hyönteisiä ne voivat saalistaa ilmasta. pienoiskuva|250px|Lekutteleva liitohaukka pienoiskuva| Elanus caeruleus
Jorma Virtanen
Jorma Virtanen (11. heinäkuuta 1951 Helsinki – 20. heinäkuuta 2003) oli suomalaissyntyinen norjalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1970–1980 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Suomen maajoukkueessa hän pelasi kaksi maaottelua. . Kaudelle 1980–1981 Virtanen siirtyi pelaamaan Saksaan EV Füssenin joukkueeseen. Kaudelle 1982–1983 hän siirtyi pelaamaan Norjaan Frisk Askerin joukkueeseen, jossa pelasi kaksi kautta. Tämän jälkeen hän jatkoi kolme kautta Storhamarin joukkueessa.
Virtanen edusti pääsarjaurallaan Helsingfors IFK:ta ja Lahden Reipasta. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 172 ottelua ja vaihtopenkillä istutut mukaan laskien 342 ottelua. Hän sai yhden syöttöpisteen eikä lainkaan jäähyjä. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi kaksi ottelua ja oli kokoonpanoissa yhteensä 11 ottelussa. Hän voitti Suomen-mestaruuden HIFK:ssa vuonna 1974 sekä saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Virtanen edusti Norjaa B-ryhmän MM-kisoissa 1985 ja C-ryhmän MM-kisoissa 1986
Ivan Vučetić
thumb|200px|Ivan Vučetić. Ivan Vučetić (20. heinäkuuta 1858 – 14. tammikuuta 1925) oli argentiinalainen poliisi, joka loi ensimmäisen toimivan tavan tunnistaa sormenjälkiä ja käytti niitä todisteena murhatutkinnassa.
Nuorena Kroatiasta Argentiinan La Plataan muuttanut Vučetić sai innostuksensa sormenjälkien keräämiseen luettuaan ranskalaisesta lehdestä Francis Galtonin sormenjälkitutkimuksista. Hän kehitti daktoloskopiaksi kutsumansa tavan luokitella sormenjälkiä.
Vučetićin kunniaksi on hänen kotikaupunkiinsa Pulaan pystytetty muistomerkki.
Alkaloidit
thumb|200px|Kofeiini
Alkaloidit eli kasviemäkset ovat kasveissa esiintyviä typpipitoisia, emäksisiä, elimistön toimintoihin yleensä merkittävästi vaikuttavia orgaanisia yhdisteitä. Alkaloidit ovat usein kitkerän makuisia. Alkaloideissa on perusrakenteessa typpeä sisältävä heterosyklinen rengas.
Noin 20 % kasvilajeista sisältää vähintään yhtä alkaloideihin kuuluvaa ainetta. Kasvin kannalta alkaloidin tarkoitus on yleensä toimia tuholaistorjunta-aineena. Koska alkaloidit vaikuttavat usein voimakkaasti kehon toimintoihin, käytetään niitä paitsi luontaislääkinnässä, myös laajasti varsinaisen lääketieteen piirissä.
Vaikka useimmat alkaloidit ovat myrkyllisiä, joitakin käytetään kivun lievityksessä, nukutuksessa tai päihteenä. Joitakin tunnetuimpia alkaloideja ovat mm. morfiini, kokaiini, kofeiini, kiniini ja nikotiini.
Valeri Karpin
Valeri Georgijevitš Karpin (, s. 2. helmikuuta 1969) on venäläis-virolainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Joulukuusta 2017 lähtien hän on toiminut FK Rostovin ja heinäkuusta 2021 Venäjän maajoukkueen päävalmentajana.