cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HDMI
HDMI 1.4
1.4 määritteli tyyppi D -liittimen. D-tyypin Micro HDMI on suunniteltu kannettavia laitteita silmällä pitäen. D-tyypin liitin tukee enintään 1080p-resoluutiota.
1.4 luokittelee myös HDMI-kaapelit niiden siirtokyvyn mukaan: Standard HDMI -luokitus edellyttää, että kaapeli kykenee siirtämään virheettömästi 1080i/60-resoluution videota, High Speed HDMI taas edellyttää 1080p:ta isompien resoluutioiden ja 3D-kuvan siirtämistä virheittä.
St Davidsin hiippakunta
St Davidsin hiippakunta on Walesin kirkon hiippakunta Walesin länsiosassa. Hiippakunnan alue käsittää Ceredigionin, Carmarthenshiren, Pembrokeshiren ja pienen osan läntisestä Glamorganista. Hiippakunnan piispanistuimena toimii St Davidin tuomiokirkko St David’sin kaupungissa. Nykyisen katedraalin rakentaminen aloitettiin vuonna 1181 ja se on paikalla, jolle Pyhä David perusti luostarin 500-luvulla.
Alamo (vuoden 2004 elokuva)
Alamo on vuonna 2004 julkaistu lännenelokuva, joka kertoo vuonna 1836 käydystä Alamon taistelusta.
Anne Bancroft
Anne Bancroft (s. Anna Maria Louisa Italiano ) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän syntyi New Yorkissa italialaisten siirtolaisten lapsena ja opiskeli sekä näyttelemistä että ohjaamista New Yorkissa ja Los Angelesissa.
Bancroft sai parhaan naispääosan Oscar-palkinnon vuonna 1963 elokuvasta Ihmeidentekijä (The Miracle Worker), joka kertoo Helen Kellerin elämästä. Hän oli Oscar-ehdokkaana neljä muutakin kertaa, muun muassa menestyselokuvassa Miehuuskoe (The Graduate). Hän voitti myös kaksi Golden Globea, kaksi Tony-palkintoa ja kaksi Emmyä.
Bancroftin puoliso oli Mel Brooks. Kirjailija ja käsikirjoittaja Max Brooks on heidän poikansa.
Bancroftilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
John Alvbåge
John Alvbåge (s. 10. elokuuta 1982 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapallomaalivahti.
Meksikon ekologinen vihreä puolue
Puoluetta on johtanut vuodesta 2001 Jorge Emilio González Martínez, joka on sen perustaneen Jorge González Torresin poika.
Cornwallin ja Länsi-Devonin kaivosmaisema
Cornwallin ja Länsi-Devonin kaivosmaisema on Unescon maailmanperintökohde Cornwallin ja Länsi-Devonin alueilla Lounais-Englannissa. Se käsittää kymmenen erillistä hylättyä kaivosaluetta, joiden yhteispinta-ala on yli 200 neliökilometriä.
Cornwalliin ja Länsi-Devoniin perustettiin 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa useita uraauurtavia kupari- ja tinakaivoksia, joihin kuului syvälle maan alle ulottuvia käytäviä, konehalleja ja valimoita. Kaivokset tuottivat 1800-luvun alussa kaksi kolmasosaa maailman kuparista, ja niiden ympäristöön syntyi kokonaisia kaupunkeja, pientiloja, satamia ja liitännäisteollisuutta. Myöhemmin seudulta alettiin louhia myös arseenia.
Kaivoksista on säilynyt nykypäiviin huomattava määrä rakennelmia. Tärkein kriteeri niiden lisäämisessä maailmanperintöluetteloon oli kaivosten merkitys Ison-Britannian teolliselle vallankumoukselle ja maailman kaivosteollisuudelle. Cornwallissa kehitettyjä koneita, konehalleja ja kaivostekniikkaa otettiin käyttöön kaikkialla maailmassa.
Maailmanperintökohde käsittää seuraavat kymmenen osa-aluetta:
Zita
Zita on italialaisperäinen naisen etunimi. Se on pyhimysnimi, joka viittaa 1200-luvulla Toscanan Luccassa eläneeseen ja vuonna 1696 kanonisoituun palvelijattareen. Nimen pohjana saattaa olla ’tyttöä’ merkitsevä italian murresana zita. Toisaalta Zita voi olla myös lyhentymä nimestä Felizitas (lat. Felicitas ’onni’).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 40–50 Zita-nimistä naista.
Haymarketin tapaus
Haymarketin tapaus tai Haymarketin joukkomurha  alkoi Yhdysvaltain Chicagossa 4. toukokuuta 1886 tapahtuneesta työläisten ja poliisin välisestä yhteenotosta, joka liittyi kahdeksan tunnin työaikaa vaatineisiin mielenosoituksiin. Yksitoista kuolonuhria vaatineen välikohtauksen jälkeen pidätettiin kahdeksan myöhemmin syyttömiksi osoittautunutta anarkistia, joista neljä teloitettiin ja yksi teki itsemurhan vankilassa. Vuonna 1889 Pariisissa kokoontunut toinen internationaali päätti ryhtyä viettämään vappua heidän muistokseen työläisten yleisenä mielenosoitus- ja juhlapäivänä.
Taustaa
Haymarketin yhteenoton taustalla oli työläisten vaatimus kahdeksantuntisesta työpäivästä, jota oli Chicagossa vaadittu jo vuodesta 1867 lähtien. Joissakin Yhdysvaltain kaupungeissa siihen siirryttiin tietyillä ammattialoilla jo 1860- ja 1870-lukujen aikana, mutta Chicagossa ajatus voimistui vasta 1880-luvulle tultaessa. Vuonna 1884 kaupungissa järjestettiin valtakunnallinen ammattiliittojen kokous, joka päätti 1. toukokuuta 1886 käynnistää maanlaajuisen kahdeksan tunnin työaikaa vaativan liikkeen. Vuosina 1884–1886 oli tarkoitus selvittää työläisten mielipiteitä asiasta ja muita työolojen parantamiseen liittyviä kysymyksiä kuten lapsityövoiman käyttöä. Kampanjaa varten tehtiin aiheeseen liittyviä lauluja ja keksittiin iskulauseita, joista tunnetuimmaksi muodostui ”Eight Hours for Work, Eight Hours for Rest, Eight Hours for What We Will!” (”kahdeksan tuntia työtä, kahdeksan tuntia lepoa, kahdeksan tuntia vapaa-aikaa!”). Mukana oli maltillisia sosialisteja, radikaaleja anarkisteja ja osa oikeistolaisen Knights of Labor -työväenjärjestön jäsenistöstä, vaikka sen puheenjohtaja Terence V. Powderly kieltäytyikin osallistumasta.
Passepied
Passepied on (ransk. passer ”ohittaa” ja pied ”jalka”) ranskalainen, barokinaikainen kolmijakoinen tanssi. Passepied muistuttaa menuettia, mutta on nopeampi ja sen tahtilaji oli 3/8, 3/4 tai 6/8.
Haymarketin tapaus
Taustaa
thumb|”Totuuden hetki”, [[Samuel Fielden pitämässä palopuhetta mellakoiden alkaessa. Harper’s Weeklyssä 1886 julkaistu Thure de Thulstropin puupiirros H. Jeannetten luonnoksen mukaan. ]] Kahdeksan tunnin työaikaa vaativan liikkeen johtohahmoksi nousi Chicagossa sanomalehtimies Albert Parsons, aikaisemmin republikaaneissa ja sosialidemokraateissa vaikuttanut anarkisti. Merkittävässä asemassa oli myös Parsonsin toimittajana työskennellyt puoliso Lucy Parsons. Lauantaina 1. toukokuuta 1886 he johtivat yli 80 000 osallistujan marssia läpi kaupungin pääkadun Michigan Avenuen. Osa työnantajista suostui allekirjoittamaan vaatimukset jo tämän ensimmäisen mielenosoituksen jälkeen. Seuraavana päivänä Albert Parsons matkusti mielenosoitukseen Ohion Cincinnatiin ja Lucy Parsons puolestaan osallistui Chicagossa järjestettyyn 35 000 osallistujan marssiin.
Passepied
Vuonna 1890 sävelletyn Claude Debussyn kuuluisan pianoteoksen Suite Bergamasquen viimeinen osa on passepied.
Haymarketin tapaus
Taustaa
Maanantaina 3. toukokuuta oli jälleen työpäivä, mutta viikonlopun mielenosoitukset laajenivat Chicagossa nyt yli 400 000 työläisen lakoksi, joka pysäytti kaupungin teollisen tuotannon käytännössä kokonaan. Illalla Chicagossa järjestettiin puutavaranlastaajien radikaalin Lumber Shovers’ Union -ammattiliiton 6 000 hengen joukkokokous, johon liittyi myös 500 viereisen McCormickin puimuritehtaan lakossa olevaa työntekijää. Tilaisuudessa puhui saksalaissyntyinen anarkisti August Spies, joka oli saksankielisen Chicagoer Arbeiter-Zeitung -sanomalehden päätoimittaja. Hänen puheensa aikana syntyi pieni välikohtaus, kun kokouksen osanottajat eivät päästäneet McCormickin työnjohtajia ja lakkorikkureita poistumaan tehtaan alueelta, vaan pakottivat heidät takaisin laitoksen porttien sisäpuolelle. Pian paikalle saapui 200 poliisia, jotka pampuin ja revolverein varustautuneina hyökkäsivät lakkolaisten kimppuun. Syntyneessä välikohtauksessa sai surmansa mahdollisesti useita työläisiä; kuolonuhrien määrä vaihtelee lähteestä riippuen yhden ja kuuden välillä. Tapauksesta raivostunut Spies lähti kokouksesta välittömästi sanomalehtensä toimitukseen, jossa hän laati lentolehtisen Haymarketin torilla seuraavana päivänä järjestettävää poliisiväkivallan vastaista protestia varten. Tilaisuutta varten hankittiin myös viranomaisten lupa, jonka antoi työläisille myötämielinen Chicagon pormestari Carter Harrison.
Haymarketin tapahtumat
thumb|Seitsemän kuolemantuomion saanutta ”Haymarketin marttyyria”. Haymarketin mielenosoitukseen odotettiin saapuvaksi noin 20 000 ihmistä, mutta lopulta paikalle ilmestyi vain vajaat 3 000. Parsonsin ja Spiesin ohella puoli kahdeksalta illalla alkaneessa tilaisuudessa puhui myös kolmas anarkisti, englantilaissyntyinen metodistipastori Samuel Fielden. Alkuvaiheessa paikalla oli lisäksi pormestari Harrison, joka totesi mielenosoituksen rauhalliseksi ja kehotti poliisijohtajaa vapauttamaan läheiselle poliisiasemalle tilaisuutta varten kootut joukot. Kokouksen jatkuessa alkoi sade, jonka vuoksi Parsonsin pariskunta siirtyi lapsineen läheiselle työväentalolle. Kellon lähentyessä kymmentä tapahtuma oli jo lähes ohitse eikä paikalla rankkasateessa ollut enää kuin parisataa henkeä. Torille ilmestyi kuitenkin vielä lähes 170 miehen vahvuinen Winchester-kiväärein varustautunut poliisiosasto, jonka johtaja kehotti mielenosoittajia hajaantumaan. Samuel Fieldenin lopetellessa puhettaan poliisien keskellä räjähti dynamiitista valmistettu pommi, joka surmasi välittömästi yhden poliisin. Räjähdyksen jälkeen poliisit aloittivat summittaisen ammuskelun, jonka yhteydessä he osuivat pimenevässä illassa myös omiin miehiinsä. Paikalla olleet mielenosoittajat puolestaan vastasivat kiväärituleen revolvereillaan. Välikohtaus vaati lopulta 11 kuolonuhria, joista seitsemän oli poliiseja ja neljä mielenosoitukseen osallistuneita työläisiä.
Pommin räjäyttäjää ei koskaan saatu selville. Anarkistien lisäksi epäilyt ovat kohdistuneet yksittäisiin työläisiin sekä poliisin tai Pinkertonin etsivätoimiston provokaattoreihin. Tapahtuneen johdosta seuraavana päivänä julistettiin maanlaajuinen poikkeustila, koska työläisten mielenosoituksia oli ollut lähes joka puolella Yhdysvaltoja. Kaikkein voimakkaimmat toimet nähtiin kuitenkin Chicagon alueella, jossa ammattiyhdistysaktiiveja otettiin kiinni, työväentaloihin ja kokoontumistiloihin tehtiin ratsioita ja sanomalehtien julkaiseminen estettiin. Haymarketin välikohtausta käytettiin tekosyynä ammattiyhdistysliikkeen vastaisille toimille myös Yhdysvaltain ulkopuolella.
Oikeudenkäynti
Lukuisten pidätettyjen joukosta asetettiin lopulta syytteeseen kahdeksan miestä, jotka kaikki olivat anarkisteja. Parsonsin, Spiesin ja Fieldenin lisäksi oikeuteen joutuivat Chicagoer Arbeiter-Zeitungin toimituksessa työskennelleet latoja Adolph Fischer ja apulaispäätoimittaja Michael Schwab, sekä niin ikään lehden palveluksessa ollut Oscar Neebe. Syytteeseen joutuivat myös pommin valmistajaksi väitetty puuseppä Louis Lingg ja anarkistisen International Working People’s Association -ammattiliiton aktiiveihin lukeutunut George Engel. Albert Parsons ei ollut alun perin pidätettyjen joukossa, mutta hän antautui vapaaehtoisesti solidaarisuudenosoituksena tovereitaan kohtaan. Syytetyistä ainoastaan Spies ja Fielden olivat torilla pommin räjähtäessä ja hekin todistettavasti puhujalavalla. Fischer ja Parsons olivat Zepf’s Hallin työväentalolla oluella, Engel kotonaan pelaamassa korttia ja Schwab puolestaan puhumassa toisessa lakkotilaisuudessa.
Life Eternal
Life Eternal norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin demo-EP. Se sisältää viisi raakamiksauskappaletta Mayhemin ensimmäisen albumin De Mysteriis Dom Sathanasin äänityssessioista.
Haymarketin tapaus
Oikeudenkäynti
Kesäkuun 21. päivänä alkanut oikeudenkäynti oli alusta lähtien täysin puolueellinen. Valamiehistöä ei muodostettu normaaliin tapaan arpomalla, vaan sen valitsi syyttäjän nimittämä edustaja, jonka kerrottiin jo ennen oikeudenkäynnin alkua sanoneen pitävänsä huolta siitä, että kaikki syytetyt hirtetään. Valamiehistö koostui pelkästään paikallisista liikemiehistä tai heidän palveluksessaan olevista toimihenkilöistä. Lisäksi mukana oli yksi välikohtauksessa kuolleen poliisin sukulainen.
Life Eternal
Kappaleet ovat laulaja Attila Csiharin tekemiltä nauhoilta laulujen äänityksien aikana. Mukana on useita pieniä muutoksia verrattuna lopullisiin versioihin, merkittävimpänä kitarasoolon kaiku "Life Eternalissa" ja "Funeral Fogin" aloittava rumpuintro. Miksauksissa basso on kovemmalla ja rummut heikommalla kuin lopullisessa versiossa.
Haymarketin tapaus
Oikeudenkäynti
Oikeudenkäynnissä tuli selvästi ilmi, että vain kolme syytetyistä oli ylipäätään ollut kyseisenä iltana tapahtumapaikalla. Ei myöskään esitetty minkäänlaisia todisteita, että yksikään heistä olisi heittänyt pommia tai olisi millään muullakaan tapaa ollut tekemisissä sen kanssa. Kokouksessa pidettyjä puheitakaan ei pystytty osoittamaan väkivaltaa lietsoviksi; jopa todistajana kuultu pormestari Harrison kutsui niitä hillityiksi. Syyttäjänä toiminut Julius Grinnell ilmaisi päätöspuheenvuorossaan selkeästi, kuinka syytetyt olivat tuomiolla pelkästään poliittisten näkemystensä vuoksi. Hänen mukaansa yksikään heistä ei ollut yhtään sen syyllisempi kuin kukaan muukaan paikalla ollut, mutta miehistä pitää tehdä varoittava esimerkki.
Life Eternal
Albumin kansi on mukailtu De Mysteriis Dom Sathanasin kannesta: kumpikin esittää Nidarosin tuomiokirkkoa, mutta eri kuvakulmista. Life Eternal on julkaistu vain DVD-boksissa. Sen on julkaissut Attilan oma levy-yhtiö Saturnus Records.
Kansas
Kansas on keskilännessä sijaitseva Yhdysvaltojen osavaltio. Se liittyi liittovaltioon 34. osavaltiona 29. tammikuuta 1861. Nimi Kansas tulee Sioux-heimon kielen sanasta kansa, mikä tarkoittaa "eteläisen tuulen ihmiset". Kansasin postilyhenne on KS. Sen rajanaapureita ovat Nebraska pohjoisessa, Missouri idässä, Oklahoma etelässä ja Colorado lännessä. Osavaltion pääkaupunki on Topeka. Osavaltion väkiluku vuonna 2022 oli noin 2,9 miljoonaa.
Haymarketin tapaus
Tuomiot, teloitukset ja armahdukset
thumb|Folkmuusikko [[Utah Phillips puhuu Haymarketin mielenosoituksen satavuotispäivänä 1986.]] Tuomiot annettiin 20. elokuuta 1886. Oscar Naabe sai 15 vuoden vankeustuomion ja loput seitsemän tuomittiin kuolemaan. Oikeuden päätöksestä tehtiin vuoden 1887 aikana valitus ensin Illinoisin osavaltion korkeimpaan oikeuteen, joka ei kuitenkaan muuttanut tuomioita, ja vielä Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen, joka puolestaan ei myöntänyt valituslupaa. Amerikkalaisen työväenliikkeen merkittävimpiin hahmoihin kuuluneen Samuel Gompersin käymien neuvottelujen sekä laajan kansainvälisen kampanjoinnin ja painostuksen on katsottu olleen syynä siihen, että lopulta Illinoisin kuvernööri Richard J. Oglesby muutti Schwabin ja Fieldenin tuomiot elinkautisiksi. Hän teki päätöksen 10. marraskuuta 1887 – vain vuorokautta ennen teloituksia. Saman päivän aamuna Louis Lingg löydettiin sellistään kuolleena. Hänen kerrottiin tehneen itsemurhan dynamiitin räjäyttämiseen tarkoitetulla nallilla. Tapaus herätti kuitenkin epäilyksiä, koska myös Lingg oli elätellyt toiveita tuomionsa kumoamisesta.
Kansas
Maantiede
thumb|left|[[Preeriaa talvella, Manhattan, Kansas]]
Haymarketin tapaus
Tuomiot, teloitukset ja armahdukset
Neljä jäljelle jäänyttä kuolemantuomittua – Adolph Fischer, George Engel, Albert Parsons ja August Spies – hirtettiin 11. marraskuuta 1887. Joidenkin tietojen mukaan he olisivat hirttolavalla laulaneet ”Kansainvälistä”, mutta toisten lähteiden mukaan esimerkiksi Parsons olisi pitänyt kesken jäänyttä puhetta. Tammikuussa 1893 Illinoisin uudeksi kuvernööriksi tuli John P. Altgeld, joka päätti armahtaa vankilatuomioitaan kärsineet Neeben, Schwabin ja Fieldenin. Hän piti miehiä syyttöminä ja kutsui heitä massahysterian uhreiksi, jotka tuomitsi puolueellinen valamiehistö.
Kansas
Sijainti ja maastonmuodot
Kansasin länsiosaa hallitsevat Suuret tasangot. Korkein paikka on Sunflower-vuori (1231 m) lähellä Coloradon rajaa. Merkittäviä jokia ovat Arkansas, Kansas, Missouri, Republican ja Smoky Hill.
Haymarketin tapaus
Hautajaiset ja muistomerkit
Teloitettujen hautajaiset pidettiin kahden päivän kuluttua, jolloin heidän muistokseen järjestettyyn marssiin arvioitiin lähteestä riippuen osallistuneen 150 000–600 000 työläistä. Miehet haudattiin Chicagon saksalaisen yhteisön ylläpitämälle Waldheimin hautausmaalle, joka nykyään tunnetaan Forest Home Cemeteryn nimellä. Myös Schwab ja Neebe saivat kuolemansa jälkeen viimeisen leposijansa samalta hautausmaalta. Vuonna 1893 paikalle pystytettiin kuvanveistäjä Albert Weinertin suunnittelema muistomerkki, jonka Yhdysvaltain sisäministeriö liitti vuonna 1998 National Register of Historic Places -luetteloon. Vuosikymmenten kuluessa Haymarketin marttyyrien muistomerkin läheisyyteen on haudattu myös lukuisia muita amerikkalaisia työväenliikkeen aktiiveja, kuten Albert Parsonsin puoliso Lucy Parsons, Emma Goldman sekä IWW-ammattiliiton perustajiin kuulunut Bill Haywood. Myös vuonna 1915 syyttömänä teloitetun amerikanruotsalaisen lauluntekijän Joe Hillin tuhkat siroteltiin monumentille.
Kansas
Sijainti ja maastonmuodot
Kansas oli aikoinaan Yhdysvaltojen maatalouden sydänmaata. Edelleen noin 90 prosenttia sen pinta-alasta on maatalouskäytössä.
Tärkeitä kaupunkeja
Kansasin suurin kaupunki on Wichita 366 046 asukkaallaan (2008). Overland Park, jonka asukasluku on 171 231, on Kansasin toiseksi suurin kaupunki. Siellä sijaitsee esimerkiksi Johnson Community College, osavaltion suurin kaupungin college. Edellisiä suurempi, Kansas City -niminen rajakaupunki sijaitsee naapuriosavaltio Missourin puolella osavaltiorajaa, tosin Kansasin puolellakin on vastaavan niminen kaupunki.
Haymarketin tapaus
Hautajaiset ja muistomerkit
Vuonna 1889 Pariisissa kokoontunut kansainvälisen työväenliikkeen toinen internationaali päätti ryhtyä viettämään vappua työläisten maailmanlaajuisena mielenosoituspäivänä. Tarkoituksena oli vaatia kahdeksan tunnin työpäivää ja muistaa Haymarketin marttyyrejä, vaikka anarkistit olivatkin eronneet internationaalista jo vuonna 1871 Haagin kongressissa. Ehdotuksen työläisten juhlapäivästä teki American Federation of Labor -ammattiliiton puheenjohtajana toiminut Samuel Gompers. Ensimmäistä kertaa vappua vietettiin 1890, jolloin mielenosoituksia nähtiin Yhdysvaltain lisäksi ainakin parissakymmenessä eurooppalaisessa kaupungissa sekä useissa Etelä-Amerikan maissa.
Kansas
Ilmasto
Kansasin ilmastoon vaikuttavat toisaalta Meksikonlahdelta tulevat lämpimät ilmamassat, toisaalta pohjoisesta tulevat kylmät, kuivat virtaukset. Sää saattaa muuttua nopeasti. Osavaltiossa saadaan enemmän auringonpaistetta kuin missään muualla sen itäpuolella. Kesän sademäärä on osavaltion itäosissa suurempi kuin muualla paitsi Meksikonlahden rannoilla.
Vuosina 1991-2010 Kansasissa havaittiin keskimäärin 96 tornadoa vuodessa. Se on Tornado Alleyksi kutsutun alueen keskellä.
Historia
Ennen eurooppalaisia Kansasissa asui tuhansien vuosien ajan intiaaneja. Vuosina 1541-1739 siellä liikkui ranskalaisia ja espanjalaisia tutkimusmatkailijoita, jotka etsivät kultaa ja kävivät kauppaa intiaanien kanssa. Kansas kuului Louisianan ostoalueeseen jonka Thomas Jefferson osti Napoleonilta Yhdysvalloille vuonna 1803. Sinne asettui ensin karjankasvattajia. Vuonna 1874 mennoniitit toivat Venäjältä Kansasin ilmastoon hyvin sopivan talvivehnälajikkeen, ja viljelyn painopiste siirtyi vehnään.
Hallinto
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri.
Osavaltio on jaettu 105 piirikuntaan.
Kansas on republikaanien kannatusaluetta.
Talous
Kansasin bruttokansantuote vuonna 2010 oli 127 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista 31. tilalla, talouskasvun ollessa 4,03 %. Sen tulot asukasta kohti olivat 39 964 USD.
Marraskuussa 2013 työttömyysaste oli 5,1 %.
Kansasia palvelee Missourin osavaltion puolella sijaitseva Kansas Cityn kansainvälinen lentoasema. Osavaltion läpi kulkee useita rautateitä, jotka yhdistävät osavaltion muiden muassa länsirannikon satamiin, St. Louisiin ja Chicagoon. Rautatiet ovat tavaraliikenteen käytössä. Kansasissa on Yhdysvaltojen kansalliseen maantieverkkoon kuuluvia maanteitä, joilla ihmiset ja tavarat liikkuvat. Matkakohteena tunnettu Route 66 -maantie kulkee lyhyen matkan osavaltion kaakkoiskulmassa. Missourin puolella bensiini on edullisempaa kuin Kansasissa.
Osavaltion suurimmat työnantajat ovat ravintoloita omistava sijoitusyhtiö Npc Restaurant Holdings, Fort Rileyn sotilastukikohta, telekommunikaatioalan Sprint Nextel, sekä lentokoneteollisuudessa toimivat Spirit Aero Systems Holdings ja Cessna. Yritysten konttoreita sijaitsee Kansas Cityn esikaupunkialueella Overland Parkissa, Kansasissa.
Väestö
Kansasin 2,9 miljoonasta asukkaasta 87,2 % on valkoisia. Osuus on selvästi suurempi kuin Yhdysvalloissa keskimäärin (77,9 %, tiedot vuosilta 2010-2012).
Kansasissa toimii useita yliopistoja ja korkeakouluja. Vuoden 2014 4icu-luokituksen kärjessä olivat
Kansainvälisesti ne eivät kuulu terävimpään kärkeen; Shanghai-luokituksessa vuonna 2013 Kansasin yliopisto oli sijoilla 201-300 ja Kansasin osavaltionyliopisto sijoilla 301-400.
Kansasin opetustoimen lautakunta herätti paljon keskustelua 2000-luvun alussa, kun se kielsi evoluution opetuksen kouluissa ja sen tilalle ja rinnalle tuli älykäs suunnittelu.
Kulttuuri
Vaikka Kansas sijaitsee kaukana molempien rannikoiden kulttuurikeskuksista, siellä on kauan ollut kukoistava kulttuurielämä. 1940- ja 1950-luvulla Kansas City oli jazzkaupunki, jonka suuria nimiä olivat Count Basie, Charlie Parker ja Big Joe Turner. Topekassa ja Wichitassa on sinfoniaorkesterit.
Tunnetun kristillisen hymnin Great Is Thy Faithfulness on säveltänyt William M. Runyan Baldwin Cityssä, Kansasissa.
Kansasin osavaltioon sijoittuu tunnettu Ihmemaa Oz -tarina.
Yksi tunnetuimpia kansaslaisia on countrylaulaja Martina McBride. Kansas-niminen rockyhtye on perustettu Topekassa.
Hans Carossa
Hans Carossa (1878 Bad Tölz, Saksa – 1956 Rittsteig, Passau, Länsi-Saksa) oli saksalainen lääkäri ja kirjailija.
Carossan esikuva oli Goethe. Hän piti tärkeinä klassisen saksalaisen runouden humanistisia ihanteita. Hänen tuotantonsa on pitkälti omaelämäkerrallista. Hän kirjoittaa Hitlerin ajan ongelmista teoksessaan Führung und Geleit. Hänen tunnetuin romaaninsa on Lääkäri Gion (1931). Hän kirjoitti myös runoja.
Bandanmeri
Bandanmeri on merialue Indonesian lähellä,  osa Tyyntämerta mutta satojen saarien siitä erottama. Bandanmeren pinta-ala on 470 000 km2. Se on itä-länsisuunnassa noin tuhat kilometriä leveä, pohjois-eteläsuuntaan noin puolet siitä. Bandanmeren rannikot ovat vaaraksi merenkululle, sillä siellä on lukuisia louhokkoisia karikkoja ja pieniä saaria. Merta reunustaviin saariin kuuluvat mm. Sulawesi, Buru, Seram ja Timor.
Mikko Iisakkila
Mikko Olavi Iisakkila (s. 23. heinäkuuta 1948 Hauho) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt pankinjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria
Iisakkila syntyi maanviljelijä Viljo Johannes Iisakkilan ja emäntä Saara Elisabet Juppalan perheeseen. Hän avioitui 1973 ekonomi Kerttu Tuulikki Mariitta Peltomaan kanssa. Iisakkila tuli ylioppilaaksi Pälkäneen yhteiskoulusta 1968, suoritti maamieskoulun 1971 ja valmistui agronomiksi maanviljelystalouden alalta Helsingin yliopistosta 1975. Hän oli vt. ylimääräinen esittelijä ja tarkastaja Maatilahallituksessa 1974–1975, Maatalouskeskusten Liiton suunnitteluagronomi 1975–1979 ja johtava koneagronomi 1979–1983, Kanta-Uudenmaan Säästöpankin maatalousrahoituspäällikkö 1983–1986 ja pankinjohtaja ja toimitusjohtajan varamies 1986–1991.
Suomen Säästöpankki SSP Oy:n Klaukkalan konttorin pankinjohtaja Iisakkila oli 1992–1993, Kansallis-Osake-Pankin markkinointipäällikkö 1994–1995, Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton sekä Suomen Jobs and Society -yhdistyksen selvitysmies 1996, Maaseutuyrittäjyyden Edistämiskeskuksen toimitusjohtaja 1997–1999, Lammin Säästöpankin Nurmijärven konttorin johtaja ja pankinjohtaja 1999–2002 sekä Luopioisten Säästöpankin toimitusjohtaja 2002–2010. Hänellä oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Iisakkila sai 2009.
Central Park Zoo
Central Park Zoo on pienehkö eläintarha New Yorkin keskuspuistossa. Siellä on esimerkiksi pingviinejä, jääkarhuja, apinoita, lintuja, merileijonia, matelijoita ja laiskiaisia. Tarhan yhteydessä on myös kotieläinpuisto, jossa on esimerkiksi sikoja ja vuohia. Central Park Zoo on suosittu päiväretkikohde.
DreamWorksin Madagascar-animaatioelokuvan (2005) tarina alkaa Keskuspuiston eläintarhasta. Eläintarha ei kuitenkaan tee markkinointiyhteistyötä elokuvayhtiön kanssa. pienoiskuva|vasen|Näkymä Central Park Zoosta.
Rafael Gordillo
thumb|200px|Rafael Gordillo
Espanjan maajoukkueessa Gordillo pelasi vuosien 1978 ja 1988 välillä 75 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Hän edusti maataan kahdesti MM-kisoissa (1982, 1986) ja kolmesti EM-kisoissa (1980, 1984 ja 1988).
Joulukuusta 2010 lähtien Gordillo on toiminut Real Betisin puheenjohtajana.
Japanilainen arkkitehtuuri
thumb|250px|[[Kinkaku-jin temppeli on yksi Kioton maamerkeistä.]]
Japanilaiseen arkkitehtuuriin on historiallisesti vaikuttanut erityisesti kiinalainen arkkitehtuuri, mutta sillä on myös lukuisia Japanille alkuperäisiä piirteitä.
Stilicho
thumb|Flavius Stilicho (oik.) vaimonsa [[Serena (Stilichon vaimo)|Serenan ja poikansa Eucheriuksen kanssa. Kopio Monzassa Italiassa olevasta norsunluuveistoksesta noin vuodelta 400.]] Flavius Stilicho (k. 22. elokuuta 408 Ravenna) oli roomalainen sotapäällikkö ja valtiomies, joka toimi käytännössä Länsi-Rooman valtakunnan sijaishallitsijana ja armeijan ylipäällikkönä keisari Honoriuksen valtakaudella vuosina 395–408. Stilicho pyrki suojelemaan heikkenevää Länsi-Roomaa sen vihollisilta kuten valtakunnan alueelle tunkeutuneilta barbaarikansoilta, vaikka oli itsekin syntyperältään ”barbaari”. Lopulta hänet syrjäytettiin ja teloitettiin.
Japanilainen arkkitehtuuri
Esihistoriallinen arkkitehtuuri
Esihistorialliselta ajalta ei ole säilynyt rakennelmia, eivätkä vanhimmat japanilaiset tekstit, kuten Kojiki ja Nihonshoki, kerro arkkitehtuurista juuri laisinkaan. Arkeologiset kaivaukset ja tutkimukset kuitenkin osoittavat, että aikaisimmilla japanilaisilla taloilla oli olkikatot ja maalattiat. Alueilla, joilla on korkeita lämpötiloja ja kosteaa, käytettiin puulattioita. Riisinviljelyn levitessä Japaniin Kiinasta yhteisöt kasvoivat ja monimutkaistuivat, ja kaivauksilta Sannai-Maruyamasta Aomorin prefektuurissa (ennen 2. vuosisataa eaa.) ja Yoshinogarista Sagan prefektuurissa (ennen 3. vuosisataa eaa.) onkin löydetty suurten hallitsijaperheiden tai riisivarastoiksi tarkoitettujen rakennusten jäänteitä.
Stilicho
Varhainen ura ja perhe
Stilicho syntyi noin vuonna 365. Hän oli Rooman kansalainen, mutta syntyperältään puoliksi barbaari, sillä hänen isänsä oli Rooman armeijassa ratsuväen upseerina palvellut vandaali ja äiti roomalainen. Stilicho oli vuonna 383 tai 387 mukana Rooman diplomaattisessa lähetystössä, joka neuvotteli Persian kuninkaan Šapur III:n kanssa Armenian jakamisesta. Noin vuonna 385 Stilicho nimitettiin keisarin palatsia turvaavien joukkojen komentajaksi (comes domesticorum). Hän ajautui vuonna 389 erimielisyyksiin Flavius Rufinuksen kanssa eräiden Rooman alueelle tulleiden barbaarijoukkojen kohtelusta. Sotapäällikönuransa alkuvaiheessa Stilicho saavutti voittoja gooteista, bastarneista ja vuonna 395 frankeista sekä osallistui sisällissotaan vallantavoittelija Eugeniusta vastaan.
Targa Florio -ralli
Targa Florio -ralli (Targa Florio - Rally Internazionale di Sicilia) on Sisiliassa järjestettävä rallikilpailu. Alkuperäinen Targa Florio -kilpailu järjestettiin vuoteen 1977 ja vuonna 1978 sen tilalle tuli rallikilpailu. Kilpailu on kuulunut säännöllisesti Rallin Euroopan-mestaruussarjaan. Kilpailu on kuulunut myös IRC -sarjaan vuonna 2012.
Stilicho
Varhainen ura ja perhe
Keisari Theodosius I arvosti Stilichoa ja nimitti tämän vuosien 393 ja 394 aikoihin Italiaan sijoitetun jalkaväen ja ratsuväen yhteiseksi komentajaksi. Stilicho oli tämän jälkeen käytännössä armeijan ylipäällikkö aina kuolemaansa asti. Theodosius myös järjesti Stilichon avioliiton vanhemman veljensä Honoriuksen tyttären Serenan kanssa. Serena oli myös Theodosiuksen adoptiotytär. Stilicholle ja Serenalle syntyi yksi poika, Eucherius, ja kaksi tytärtä, Maria ja Thermantia.
Japanilainen arkkitehtuuri
Esihistoriallinen arkkitehtuuri
200-luvun jälkeen Japaniin kehittyi hallinnollinen järjestelmä, ja Osakan ja Naran alueille rakennettiin useita avaimenreiän muotoisia kofun-hautakumpuja aristokratialle. Hautakumpujen joukosta merkittävin on keisari Nintokun haudaksi tarkoitettu Daisen-kofun. Sen pituus on 486 metriä, leveys 305 metriä ja korkeus 35 metriä.
Stilicho
Honoriuksen holhoojaksi
Theodosiuksen kuoltua vuonna 395 Rooman valtakunta jaettiin hänen kahden alaikäisen poikansa kesken, jolloin Honoriuksesta tuli Länsi-Rooman ja Arcadiuksesta Itä-Rooman keisari. Länsi-Rooman silloisen pääkaupungin Mediolanumin piispa Ambrosius väitti Theodosiuksen hautajaispuheessa, että keisari oli kuolinvuoteellaan määrännyt Stilichon kummankin poikansa holhoojaksi ja siten hoitamaan koko valtakunnan asioista. Theodosius valitsi Stilichon, koska tämä oli kyvykäs mutta ei barbaarisyntyperänsä vuoksi voisi itse tavoitella valtaistuinta. Stilichosta tuli kuitenkin vain Honoriuksen holhooja, kun taas Itä-Roomassa vastaavan aseman sai hänen vanha kilpailijansa Rufinus. Stilicho käytännössä teki kuolemaansa saakka kaikki tärkeät päätökset kyvyttömän Honoriuksen puolesta. Honoriuksen ja Stilichon perheiden välille luotiin tiivis liitto avioliittojen avulla: Stilichon alaikäinen tytär Maria naitettiin vuonna 398 Honoriukselle, omalle serkulleen. Stilichon poika Eucherius puolestaan kihlattiin Honoriuksen sisarpuolen Galla Placidian kanssa. Marian kuoltua myös toinen tytär Thermantia naitettiin Honoriukselle vuonna 408.
Sodat valtakunnan etäisissä osissa
Theodosiuksen kuollessa pääosa Rooman armeijasta oli Eugeniusta vastaan käydyn sodan jäljiltä valtakunnan länsiosassa ja päätyi siten valtakunnan jakautuessa Stilichon komentoon. Stilicho halusi palauttaa Länsi-Roomalle kiistanalaisen Illyrian alueen, joka oli jäänyt Itä-Roomalle. Hän alkoi siksi välittömästi juonitella Itä-Roomaa vastaan syventäen samalla valtakunnan jakoa. Hän kieltäytyi palauttamasta sotajoukkoja Itä-Roomaan, joka jäi tällöin alttiiksi goottien hyökkäyksille. Kun Alarikin johtamat visigootit aloittivat vuonna 395 hävitysretken Traakiassa ja Macedoniassa, Stilicho lähti kukistamaan gootteja taka-ajatuksenaan Illyrian pysyvä valtaaminen. Arcadius kuitenkin määräsi Rufinuksen neuvosta Stilichon perääntymään ja lähettämään osan joukoistaan Konstantinopoliin. Stilicho noudatti määräystä, mahdollisesti siksi, että hänellä oli vaikeuksia hallita äskettäisen sisällissodan vastakkaisista osapuolista koottuja joukkojaan, ja palasi Italiaan. Hän lähetti osan legioonista Konstantinopoliin Gainas-nimisen goottisyntyisen komentajan johdolla. Gainaksen joukot murhasivat joulukuussa 395 Rufinuksen, mahdollisesti Stilichon käskystä.
Japanilainen arkkitehtuuri
Asuka- ja Nara-kaudet
Temppelirakennus 700-luvulla keskittyi Tōdai-jin temppelin ympärille Narassa, sillä se oli Japanin provinsseihin rakennetun temppeliverkoston keskus. Tōdai-ji on kunnianhimoisin Japanin aikaisen buddhalaisuuden uskonnollinen rakennuskompleksi. Temppelin keskushallissa istuva 16,2 metriä korkea, vuonna 752 valmistunut suuri Buddha, Daibutsu, on Rushana Buddha. Se ilmentää buddhana olemisen keskeistä sisältöä samoin tavoin kuin Tōdai-ji toimi keisarin tukeman buddhalaisuuden ja sen levittämisen keskuksena Japanissa. Vain muutama osa alkuperäisestä patsaasta on säilynyt, ja nykyinen päähalli ja Buddha on rakennettu uudelleen Edo-kaudella.
Daibutsuden-päähallin ympärillä, loivasti viettävällä rinteellä on useita toissijaisia halleja: lootussutran halli Hokkedō, jonka pääkuva on kuivasta lakasta veistetty (kastamalla kangasta lakkaan ja asettamalla se puisen rungon ympärille) Fukukenjaku Kannon, kaikkein suosituin bodhisattva; ordinaatiohalli Kaidan-in neljää taivaallista kuningasta esittävine savipatsaineen, ja varastohalli Shōsō-in. Viimeinen näistä on taidehistoriallisesti erityisen merkittävä, sillä siinä säilytetään temppelin vihkimisseremoniassa ja Rushanan silmienavaamisrituaalissa vuonna 752 käytettyjä välineitä sekä valtion asiakirjoja ja useita keisariperheen omistamia maallisia esineitä.
Stilicho
Sodat valtakunnan etäisissä osissa
Vuosien 396–398 aikoihin Stilicho lähetti joukkoja Britanniaan karkottamaan sinne hyökänneitä barbaareja. Hän onnistui rauhoittamaan Britannian joksikin aikaa vuonna 399. Stilicho nimitettiin vuonna 400 konsuliksi, missä virassa hän palveli kaikkiaan neljästi. Vuonna 401 hän taisteli omia maanmiehiään vandaaleja vastaan Raetiassa.
Japanilainen arkkitehtuuri
Heian-kausi
Reaktiona Naran järjestäytyneen buddhalaisuuden kasvavaan valtaan ja rikkauteen munkki Kūkai (774–835) matkusti Kiinaan opiskelemaan Shingon-buddhalaisuutta, Vajrayana-buddhalaisuuden muotoa, jonka hän toi Japaniin vuonna 806. Shingonin harjoittamisen keskiössä ovat erilaiset mandalat, henkisen universumin diagrammit, jotka vaikuttivat temppelien suunnitteluun. Japanin buddhalaiseen arkkitehtuuriin omaksuttiin myös stupa kiinalaisessa pagodan muodossa.
Stilicho
Sodat gootteja vastaan Italiassa
Kun Itä-Rooma veti tukensa pois Alarikilta, tämä tunkeutui vuonna 401 Italiaan – mukanaan ilmeisesti koko kansansa – ja piiritti muun muassa pääkaupunkia Mediolanumia. Stilicho toi apujoukkoja Reiniltä ja Britanniasta ja aloitti sodan visigootteja vastaan. Hän saavutti osittaisen voiton 6. huhtikuuta 402 käydyssä Pollentian taistelussa, jossa hän onnistui tiettävästi valtaamaan visigoottien sotaleirin, vapauttamaan näiden ottamat vangit ja palauttamaan pääosan näiden keräämästä sotasaaliista. Alarik onnistui kuitenkin pakenemaan ja jatkoi sotaretkeään, kunnes hänet saatiin neuvotteluilla perääntymään Italiasta. Alarik hyökkäsi uudelleen seuraavana vuonna, jolloin Stilicho löi hänet Veronan taistelussa. Tälläkin kertaa Alarik päästettiin perääntymään. Goottien muodostaman uhan vuoksi Honorius siirsi pääkaupungin Mediolanumista helpommin puolustettavaan Ravennaan.
Japanilainen arkkitehtuuri
Heian-kausi
Uudelle lahkolle pystytetyt temppelit rakennettiin vuorille, kauas hovista ja pääkaupungin maallikoista. Näiden paikkojen epäsäännöllinen pinnanmuodostus pakotti japanilaiset arkkitehdit miettimään temppelinrakennuksen ongelmia uudelleen, ja sitä kautta valitsemaan suunnitteluunsa japanille alkuperäisempiä elementtejä. Sypressin kaarnasta valmistetut katot korvasivat keramiikkatiilet, puisia lankkuja käytettiin maalattioiden sijaan ja maallikoille rakennettiin erillinen palvomisalue pääpyhäkön eteen.
Fujiwara-klaanin kaudella puhtaan maan buddhalaisuus, joka tarjosi helpon pelastuksen Amida-buddhaan uskomisen kautta, tuli suosituksi. Samanaikaisesti Kioton aatelisto kehitti yhteiskuntaa, joka oli omistautunut eleganteille, esteettisille harrastuksille. Heidän maailmansa oli niin turvallinen ja kaunis, ettei paratiisin uskottu olevan juurikaan erilainen. Amida-buddhan temppelit yhdistelivät maallista uskonnolliseen: ne suunniteltiin muistuttamaan rakenteeltaan aateliston kartanoita, ja niissä oli yksi tai useampia buddhan kuvia.
Ujissa Kiotosta kaakkoon sijaitsevan Byōdō-inin temppelin feenikshalli Hōō-dō vuodelta 1053 on keskeinen esimerkki Fujiwarojen Amida-halleista. Se koostuu suorakulmiomaisesta päärakenteesta, jossa on kaksi L:n muotoista siipeä ja häntä, suuren tekolammen rannalla. Sisällä on yksi kultainen Amidan patsas korkealla jalustalla. Patsaan veisti Jōchō, joka käytti uudenlaisia mittasuhteita ja uudenlaista yosegi-tekniikkaa, jossa patsas kootaan useista veistetyistä puupalasista sisältä käsin. Raigō-maalaukset (Amidan laskeutuminen) hallin puisissa ovissa ovat aikainen esimerkki yamato-e-tyylin maalauksista, koska niissä on kuvattu Kioton ympäristön maisemia.
Kamakura- ja Muromachi-kaudet
Kamakura-kauden jälkeen poliittista valtaa pitivät Japanissa hallussaan aseistetut samurait, kuten Seiwa Genji –klaani. Heidän ideansa yksinkertaisuudesta ja vahvuudesta vaikuttivat arkkitehtuuriin, ja useissa samuraitaloissa yhdisteltiin palatsimaista shinden-zukuri-tyyliä sekä torneja ja vallihautoja.
Genpei-sodan aikana 1180-luvulla monet merkittävät Kioton ja Naran alueen rakennukset vahingoittuivat. Esimerkiksi Taira-klaanin Taira no Shigehira poltti Kōfuku-jin ja Tōdai-jin temppelit vuonna 1180. Kamakura-shōgunaatti rakensi monet näistä temppeleistä ja pyhäköistä uudelleen Kamakura-kaudella lujittaakseen valtaansa. Rakennusohjelma oli sen verran laaja, että siinä käytetty arkkitehtuuri vaikutti moniin myöhempiinkin temppeleihin.
Toinen kauden merkittävä kehitys oli Japanilaisen teeseremonian ja sen pitopaikan, teehuoneen syntyminen. Seremonian tarkoitus oli viettää aikaa taiteesta nauttivien ystävien kanssa, tyhjentää mieli päivittäisen elämän huolista ja juoda kulho taidokkaasti tarjoiltua teetä. Maaseudun pienten talojen karu ja maalaismainen tyyli omaksuttiin teehuoneisiin, joissa painotettuun luonnonmateriaalien, kuten kaarnan peittämien hirsien ja kudottujen olkien käyttöä.
Azuchi-Momoyama-kausi
thumb|240px|left|Himejin linna. Vastineena ajan militaristiseen ilmastoon kehittyi kaksi uutta arkkitehtuurityyliä: feodaaliherran ja hänen sotilaidensa tukikohdaksi rakennettu linna sekä shoin, vastaanottohalli ja työhuone, joka suunniteltiin edustamaan herran ja vasallin suhdetta feodaaliyhteiskunnassa. Himejin linna (rakennettu nykyiseen muotoonsa vuonna 1609), joka tunnetaan kauniisti kaartuvine kattoineen yleisesti "valkoisena haikaralinnana", on yksi Momoyama-kauden kauniimmista rakennuksista. Kioton Nijōn linnan suuri vastaanottosali ōhiroma 1600-luvulta on taas yksi shoinin klassisista esimerkeistä: hallissa on tokonoma-alkovi, shoin-ikkuna huolellisesti maisemoituun puutarhaan ja selkeästi erotetut alueet Tokugawa-feodaaliherroille ja heidän vasalleilleen.
Edo-kausi
Prinssi Genjin palatsia imitoiden rakennettu Katsuran keisarillinen huvila sisältää joukon shoin-rakennuksia, jotka yhdistävät piirteitä klassisesta japanilaisesta arkkitehtuurista uudenlaisiin muutoksiin. Koko kompleksia ympäröi kaunis puutarha kävelypolkuineen.
Edon kaupunkia tuhosivat toistuvasti tulipalot, mikä johti yksinkertaisen, helpon uudelleenrakentamisen sallivan arkkitehtuurin kehitykseen. Koska palot levisivät todennäköisimmin kuivien talvien aikana, puutavaraa koottiin lähistön kaupunkeihin ennen paloja. Kun syttynyt tulipalo saatiin sammutettua, puutavaraa lähetettiin Edoon ja palanut alue rakennettiin nopeasti uudelleen. Shōgunin sankin kōtai –järjestelmän vuoksi, jossa daimioiden täytyi viettää säännöllisesti aikaa Edossa, daimiot rakensivat suuria taloja ja puistoja vieraidensa ja itsensä nautinnoksi. Kōrakuen on yhä olemassa ja yleisölle avoinna oleva puisto tältä aikakaudelta.
Moderni arkkitehtuuri
thumb|240px|[[Naran kansallismuseo edustaa Meiji-kauden eurooppalaistyylistä arkkitehtuuria.]] thumb|240px|[[Kenzō Tange on yksi tunnetuimmista japanilaisista moderneista arkkitehdeista. Kuvassa Tokion metropolin hallintorakennus.]] Kuten muuallekin Japanin yhteiskunnassa ja kulttuurissa, moderni teknologia toi merkittäviä muutoksia myös arkkitehtuuriin. Tarve jälleenrakentaa Japania toisen maailmansodan jälkeen toimi huomattavana kannustimena maan arkkitehtuurin kehitykselle. Tuhoutuneiden kaupunkien tilalle pystytetyt uudet rakennukset erosivat suuresti vanhoista: japanilaisten kaupunkien nykyinen ulkonäkö johtuu 1900-luvun arkkitehtuurin asenteista ja on toisaalta vaikuttanut niihin. Länsimaisen rakennustekniikan, materiaalien ja tyylien tuominen Meiji-kauden Japaniin johti uusien teräs- ja betonirakennusten valmistumiseen jyrkässä kontrastissa perinteisiin rakennuksiin. Toisen maailmansodan jälkeen suurinta osaa rakennuksista ei enää rakennettu puusta, joka syttyi helposti palamaan maanjäristysten ja pommitusten yhteydessä, vaan niissä oli teräsrunko. Merkittävien sotaa edeltävien rakennusten, kuten Wakōn tavaratalon, Tokion rautatieaseman, Akasakan palatsin ja Japanin pankin rakennuksen arkkitehtuuri noudatti eurooppalaisia klassisia linjoja, mutta sodanjälkeinen arkkitehtuuri vakiintui laatikkomaiseksi, brutalistiseksi modernismiksi.
1990-luvun alusta lähtien tilanne on kuitenkin hitaasti muuttunut. Postmodernin Tokion metropolin hallintorakennuksen valmistuminen oli käännöskohta pilvenpiirtäjien suunnittelussa. Sitä seurasi Yokohama Landmark Tower, ja vuonna 1996 kehuttu Tokyo International Forum. Vuonna 2003 avattiin aikaisemmista merkittävistä suunnitelmista ideoita ottanut ja niitä eteenpäin kehittänyt Roppongi Hills –kompleksi. Myös Shiodomen 1990-lopulta lähtien rakennettu alue edustaa uutta postmodernia ja eurooppalaistyylistä arkkitehtuuria.
Merkittäviä japanilaisia modernin arkkitehtuurin edustajia ovat esimerkiksi Kenzō Tange, Kunio Maekawa, Fumihiko Maki, Kisho Kurokawa, Yoshio Taniguchi, Tadao Andō, Toyō Itō, Yuzuru Tominaga, Kazuyo Sejima ja Shigeru Ban.
Stilicho
Sodat gootteja vastaan Italiassa
Vuonna 404 tai 405 Stilicho solmi liiton Alarikin kanssa ja Alarikille annettiin Länsi-Roomassa magister militumin eli korkean sotilaskomentajan arvo. Stilicho lienee aikonut vallata Illyricumin yhteistyössä Alarikin kanssa. Vuonna 405 Italiaan hyökkäsi toinen goottipäällikkö Radagaisus, joka alkoi piirittää Florentian kaupunkia. Stilicho vapautti kaupungin piirityksestä ja pakotti gootit perääntymään Fiesoleen, jossa heidät saarrettiin ja lopulta tuhottiin. Vangiksi jäänyt Radagaisus teloitettiin elokuussa 406. Tämän voiton kunniaksi Roomaan pystettiin triumfikaari. Vuodenvaihteessa 406–407 Reinin yli työntyi valtava aalto germaaniheimoja kuten vandaaleja ja alemanneja, joita edes Stilicho ei kyennyt pysäyttämään. Suuri osa Galliaa ja Hispaniaa joutui näiden haltuun.
Vuonna 407 Stilicho määräsi sulkemaan Italian satamat Itä-Roomasta tulevilta aluksilta ja valmistautui purjehtimaan Adrianmeren yli liittyäkseen Alarikiin, joka odotteli häntä yhä Epeiroksessa. Suunniteltu yhteisoperaatio ei toteutunut, sillä Stilicho sai väärän tiedon Alarikin kuolemasta ja lisäksi samoihin aikoihin vallantavoittelija Konstantinus III julistautui keisariksi Britanniassa ja alkoi laajentaa valtaansa Galliaan. Turhautunut Alarik alkoi marssia uudelleen kohti Italiaa ja vaati 4 000 naulaa kultaa korvaukseksi hukkaamastaan ajasta ja vaivasta. Stilicho suostutteli Rooman senaattia maksamaan valtavan summan, vaikka ajatus herätti vastarintaa.
Epäsuosio, kukistuminen ja kuolema
Barbaarisyntyperänsä vuoksi Stilichoon kohdistui paljon ennakkoluuloja. Hän yritti lisätä suosiotaan roomalaisen yläluokan keskuudessa muun muassa jarruttamalla kristinuskon nimissä Rooman perinteiseen uskontoon kohdistettuja puhdistustoimia, kuten määräämällä Victorian alttarin palautettavaksi senaatin istuntosaliin, sekä keventämällä yläluokkaan kohdistunutta verotusta ja sotaväenottoja. Kun nämä toimet eivät lisänneet hänen suosiotaan, hän muutti linjaansa uskonnollisissa kysymyksissä ehdottamalla vuonna 407 lakia, jonka nojalla kaikki pakanalliset alttarit tuhottaisiin ja pakanoiden omaisuus takavarikoitaisiin. Stilichon perheen tiedetään olleen kristitty.
Lopulta joukko barbaarivastaisia senaattoreita muodosti Stilichoa vastaan suunnatun salaliiton, jota johti korkea keisarillinen virkamies Olympius. Kun Arcadius kuoli toukokuussa 408, Stilicho ja Honorius valmistautuivat lähtemään Konstantinopoliin vaikuttaakseen Itä-Rooman uuden keisarin valintaan. Salaliittolaiset alkoivat levittää huhua, jonka mukaan Stilicho juonitteli salaa Alarikin kanssa Honoriuksen selän takana ja aikoi asettaa oman poikansa Eucheriuksen Itä-Rooman keisariksi. Ticinumissa olleet sotilaat yllytettiin nousemaan 13. elokuuta 408 alkaneeseen kapinaan ja joukkosurmaamaan Stilicholle uskolliset upseerit. Stilichon hunneista rekrytoima henkivartiokaarti surmattiin yllätysiskulla yöllä. Stilicho pakeni uskollisten sotilaidensa kanssa Ravennaan, mutta Honorius määräsi hänet vangittavaksi. Stilicho pidätettiin eräästä kirkosta, josta hän oli turhaan etsinyt turvaa, ja hetkeä myöhemmin saapui keisarillinen käskykirje, jonka mukaan hänet tuomittiin kuolemaan rikoksista valtiota vastaan. Stilicho teloitettiin mestaamalla miekalla 22. elokuuta. Historioitsija Zosimoksen mukaan väkijoukko oli valmis vapauttamaan Stilichon viime hetkellä, mutta hän itse pyysi näitä luopumaan yrityksestä.
Stilichon teloitusta seurasi Rooman armeijassa etninen puhdistus, jonka yhteydessä tuhansia armeijaan värvättyjä gootteja ja muita barbaareja tai heidän perheenjäseniään surmattiin. Puhdistukselta pelastuneet, joita väitetään olleen 30 000, pakenivat Alarikin joukkoihin. Stilichon poika Eucherius teloitettiin pian isänsä jälkeen, ja seuraavana vuonna Honorius teloitutti myös Stilichon vaimon Serenan. Stilichon kuollessa Alarikin senaatilta vaatimaa summaa ei ollut vielä maksettu, ja seuraavana talvena Alarik alkoi piirittää Roomaa saadakseen haluamansa. Alarik onnistui lopulta ryöstämään Rooman vuonna 410.
Maine
Monet Stilichoa koskevat tiedot perustuvat vuonna 404 kuolleen hovirunoilija Claudianuksen hänestä sepittämiin ylistysrunoihin. Runoteoksessaan De bello Gothico (”Goottisodasta”) Claudianus luonnehtii Stilichossa yhdistyneen kolmen Hannibalia vastaan taistelleen kuuluisan roomalaisen sotapäällikön saavutukset: Stilicho käytti viivyttelytaktiikkaa kuin Fabius Maximus, löi vihollisen taistelukentällä kuin Marcus Claudius Marcellus ja karkotti vihollisen valtakunnan alueelta kuin Scipio Africanus. Stilichon teloituksen jälkeen hänen maineensa tahrattiin ja hänet julistettiin keisarillisella julistuksella ”julkiseksi rosvoksi”, joka oli toiminut barbaarien hyväksi Roomaa vastaan. Monet aikalaishistorioitsijat kirjoittivat hänestä ja hänen syntyperästään hyvin kielteiseen ja halventavaan sävyyn. Kristityt kirjoittajat väittivät Stilichon suunnitelleen kristittyjen vainoa ja pakanuuden palauttamista, ei-kristityt puolestaan syyttivät häntä perinteisten uskontojen vainosta.
Risto Kala
Risto Antero Kala (24. heinäkuuta 1941 Helsinki – 25. marraskuuta 2021 Vantaa ) oli suomalainen lääkäri ja koripalloilija.
Koripalloilijana
Risto Kala kuului Suomen koripallomaajoukkueeseen, joka Genevessä pelattujen karsintojen kautta selvitti tiensä Tokion 1964 olympialaisiin. Kisoissa Suomi voitti yhdeksästä pelistä neljä ja sijoittui 11:nneksi. Sen jälkeen Suomi ei ole koripalloa olympiakisoissa pelannut.
Kala pelasi 1960-luvulla 38 maaottelua ja voitti PM-kultaa 1962. Panttereiden riveissä 187-senttinen Kala voitti SM-kultaa 1959 ja oli SM-sarjan paras korintekijä kaudella 1968–1969. Myös hänen veljensä Juhani Kala pelasi maajoukkueessa ja Panttereissa. Koripallouraansa Risto Kala jatkoi senioritasolla ja saavutti senioreiden MM-pronssia 2001. Jalkapallossa hän voitti nuorten Suomen mestaruuden 1959 edustaen Helsingin Jalkapalloklubia.
Vuonna 2018 hänet nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.
Lääkärinä
Risto Kala oli lääketieteen ja kirurgian tohtori ja työskenteli sisätautien ja sydäntautien erikoislääkärinä, dosenttina ja Marian sairaalan ylilääkärinä. Hän väitteli tohtoriksi 1972. Väitöskirjan nimi oli ”Venous plasma angiotensin II in man. Diurnal variation and response to various postural stimuli and exercise”. Kala toimi Suomen Urheilulääkäriyhdistyksen sihteerinä 1970–1973 ja puheenjohtajana 1973–1976, koripallomaajoukkueen lääkärinä ja Suomen Olympiakomitean lääketieteellisen valiokunnan jäsenenä. Vuonna 2006 hänet kutsuttiin Suomen Kardiologisen Seuran kunniajäseneksi.
Kirk Maltby
Kirk Maltby (s. 22. joulukuuta 1972 Guelph, Ontario) on kanadalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän edusti urallaan Edmonton Oilersia ja Detroit Red Wingsiä Detroitissa hänet muistetaan osana "The Grind Line" -hyökkäysketjua Kris Draperin ja Darren McCartyn kanssa.
Ura
Maltby ilmoitti lopettavansa uransa lokakuussa 2010 ja jatkavansa jääkiekon parissa Red Wingsin kykyjenetsijänä.