cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urkusinfonia
Mendelssohn
Felix Mendelssohnin kuusi sonaattia uruille ovat muodoltaan epäyhtenäisiä ja luonteeltaan enemmänkin muistiinkirjoitettuja improvisaatioita. Musiikillisen materiaalinsa ne ottavat osittain koraaliteemoista.
Liszt ja Reubke
Franz Lisztin fantasia ja fuuga Giacomo Meyerbeerin oopperaan Le Prophète sisältyvästä koraalista Ad nos, ad salutarem undan laajentaa muotoa preludin ja fuugan välisellä adagiolla. Samaan kategoriaan kuuluu Lisztin oppilaan Julius Reubken Der 94ste Psalm – Sonate für die Orgel.
Antiokhos Askalonlainen
Vaikka Antiokhos oli platonilainen, hän omaksui aineksia myös peripateettisuudesta ja stoalaisuudesta. Tätä valikoivaa filosofiaa kutsutaan joskus Viidenneksi Akatemiaksi. Antiokhoksen filosofia koostui pyrkimyksistä saattaa hänen opettajiensa Filon Larissalaisen ja stoalaisen Mnesarkhoksen opit sopusointuun. Hän vastusti Filonin skeptisyyttä ja katsoi, että järki oli itsessään riittävä testi totuudelle. Hän vastusti myös Mnesarkhoksen eettisiä ajatuksia, ja katsoi, että vaikka hyve onkin onnellisuuden päätekijä, se riippuu myös ulkoisista tekijöistä.
Urkusinfonia
Franck
César Franckin Grande pièce symphonique otti esikuvakseen Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian erikoispiirteen - tärkeimpien teemojen muistelun finaalin johdannossa. Kappale ei ole perinteistä kirkkomusiikkia vaan muistuttaa Franckin ainoata orkesterille kirjoittamaa sinfoniaa d-molli.
Guilmant
Alexandre Guilmant kirjoitti kahdeksan sonaattia uruille. Ensimmäisen sonaatin tekstuurin hän kirjoitti myös orkesterille ja nimesi sen sinfoniaksi. Vastaavasti orkesterille kirjoittamansa kahdeksannen urkusonaatin hän nimesi sinfoniaksi järjestysnumerolla toinen. Seitsemännen sonaatin vaihtoehtoinen nimi on sarja.
Widor
Widor kirjoitti kahdeksan numeroitua urkusinfoniaa sekä numeroimattomat urkuteokset Goottilainen sinfonia, Romaaninen sinfonia ja Latinalainen sarja. Järjestysnumeron kasvaessa sinfonia jatkuvasti hakee muotoaan. Laajennetusta Preludi ja Fuuga -muodosta se lähestyy sonaattimuotoista sinfoniaa, laajenee lähes yli-inhimillisiin mittoihin ja saa lopuksi täyttymyksen varsin omaperäisessä Romaanisesa sinfoniassa.
Vierne
Louis Vierne oli sekä Franckin että Widorin oppilas ja omaksui eräitä heidän käytäntöjään, mutta säveltäjänä kulki omia teitään. Hän kirjoitti kuusi numeroitua urkusinfoniaa.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1968
Vaalit olivat ensimmäiset afroamerikkalaisten asemaa parantaneen kansalaisoikeuslakien hyväksymisen jälkeen. Istuva demokraatteja edustanut presidentti Lyndon B. Johnson käytti paljon poliittista pääomaa saadakseen edeltäjänsä John. F. Kennedyn alulle paneman lakikokonaisuuden läpi. Se muokkasi poliittista karttaa merkittävästi, kun demokraatteihin pettyneet valkoiset etelävaltioiden äänestäjät siirtyivät joko republikaanien tai rotuerottelua kannattaneet George Wallacen taakse.
Richard Nixonin kampanja pyrki tietoisesti hyödyntämään etelän valkoisen väestön tyytymättömyyttä ja rasistisia asenteita niin sanotun "eteläisen strategian" (eng. southern strategy) avulla. Tämän on katsottu aiheuttaneen puolueen siirtymisen poliittisesti oikealle edellisen republikaanipresidentin Dwight D. Eisenhowerin ajoista. Strategia oli myös tehokas: Demokraatteja edellisvaaleissa äänestäneistä osavaltioista ainoastaan Texas pysyi demokraattienemmistöisenä. Etelävaltioista on sittemmin tullut republikaanien vahvaa kannatusaluetta: demokraateista ainoastaan itse etelävaltioista kotoisin olevat Jimmy Carter ja Bill Clinton ovat onnistuneet voittamaan etelävaltioiden valitsijamiehiä presidentinvaaleissa.
Demokraatit
Istuva presidentti Lyndon B. Johnson ilmoitti televisiopuheessaan 31. maaliskuuta 1968, ettei pyrkisi demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaaksi. Hän oli tätä ennen saanut demokraattien esivaalissa New Hampshiressä 49 prosenttia äänistä, vaikkei ollut edes virallisesti ehdolla.
Demokraattisen puolueen ehdokkuuden ensimmäinen haastaja oli Minnesotan vanhempi senaattori ja tunnettu Vietnamin sodan vastustaja Eugene McCarthy, joka ilmoitti jo marraskuussa 1967 haastavansa presidentti Johnsonin esivaalissa. McCarthy sai New Hampshiren esivaalissa 42 prosenttia äänistä. 16. maaliskuuta 1968 New Yorkin nuorempi senaattori Robert F. Kennedy ilmoitti omasta ehdokkuudestaan, samoin kuin 27. huhtikuuta myös varapresidentti Hubert Humphrey.
Demokraattien puoluekokous 1968 järjestettiin Chicagossa International Amphitheatren tiloissa. McCarthy ja muut sodanvastaiset ehdokkaat eivät saaneet yhdistettyä voimiaan, minkä lisäksi yritys saada Robert F. Kennedyn nuorempi veli Edward Kennedy ehdolle epäonnistui. Demokraattien presidenttiehdokkaaksi valittiin ensimmäisellä kierroksella Hubert Humphrey. Varapresidenttiehdokkaaksi tuli Mainen senaattori Edmund Muskie. Tapahtumaa leimasivat myös väkivaltaiset mielenosoitukset puoluekokouksen tilojen ulkopuolella.
Republikaanit
Vuoden 1960 presidentinvaalit hävinnyt Richard Nixon oli hankkinut itselleen kannatusta ja yhteyksiä halki maan kampanjoimalla muiden republikaanien ehdokkaiden puolesta. Tammikuussa 1968 hän ilmoitti virallisesti lähtevänsä mukaan republikaanien esivaalikilpaan ja nousi nopeasti ennakkosuosikiksi. Michiganin kuvernööri George W. Romney yritti kerätä kannatusta puolueen sodanvastaiselta osalta, kun taas liberaalit tukivat Nelson Rockefelleriä ja konservatiivit Ronald Reagania. Eri ryhmittymien erimielisyyksien takia Nixon voitti Miamissa järjestetyssä republikaanien puoluekokouksessa puolueen presidenttiehdokkuuden ensimmäisellä kierroksella. Hän valitsi varapresidenttiehdokkaakseen suhteellisen tuntemattoman Marylandin kuvernöörin Spiro Agnew’n.
American Independent Party
Alabaman kuvernööri George C. Wallace pyrki vuoden 1968 esivaaleissa demokraattien presidenttiehdokkaaksi, samoin kuin oli tehnyt vuonna 1964. Lopulta hän päätyi pyrkimään presidentiksi oman American Independent Party -puolueensa ehdokkaana. Hänen varapresidenttiehdokkaanaan oli entinen ilmavoimien kenraali Curtis LeMay.
Vaalikampanja
McCarthy kieltäytyi aluksi tukemasta Humphreyn presidenttiehdokkuutta, mikä näkyi tämän kannatusluvuissa selvästi pitkän aikaa. Humphrey ilmoitti vasta syyskuun lopussa, että lopettaisi presidenttinä Vietnamin pommittamisen. Lokakuun lopussa McCarthy myöntyi viimein kannattamaan Humphreytä.
Wallacen kampanjaa haittasi hänen varapresidenttiehdokkaansa LeMayn 4. lokakuuta suorassa televisiolähetyksessä antamansa lausunto, jossa hän sanoi maata vaivaavan "fobian" ydinaseiden käytön osalta. Wallacen varakampanjamanagerin Tom Turnipseedin mukaan puolue pyrki parhaansa mukaan pitämään LeMayn sivussa kampanjasta.
Tulokset
Humphreylle puheita kirjoittaneen Ted Van Dykin mukaan Humphrey tiesi hävinneensä vaalit, kun New Jerseyn ja Ohion osavaltioiden perinteisesti demokraattivaltaiset alueet toivat hänelle odotettua vähemmän ääniä.
Wallacen äänimäärä jäi ennustettua alhaisemmaksi, eikä hän onnistunut estämään jommankumman ehdokkaan valintaa valitsijamiesvaalissa. Hänelle oli aiemmin syyskuussa povattu jopa noin 21 prosentin kannatusta. Analyytikkoja yllätti häntä äänestäneissä se, että nämä olivat pääsääntöisesti nuoria äänestäjiä, eivätkä niinkään muutoksen vastaisia ikäihmisiä.
Alien – ylösnousemus
Alien – ylösnousemus (engl. Alien Resurrection) on Jean-Pierre Jeunet’n ohjaama tieteiselokuva vuodelta 1997. Se on Alien-elokuvasarjan neljäs osa.
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2379 eli aikaan 200 vuotta Alien 3:n tapahtumien jälkeen. Avaruusristeilijä MYA Aurigalla muutamat armeijan tiedemiehet kloonaavat Ellen Ripleyn (Sigourney Weaver) saadakseen haltuunsa hänen sisällään olevan Alienin. Ripley kuitenkin jätetään henkiin hänen ollessa mielenkiintoinen risteymä olion ja ihmisen välillä. Hänellä on muun muassa samankaltainen verityyppi kuin avaruusolioilla. Sillä aikaa avaruusalus Betty saapuu Aurigalle lastinaan pakastettuja ihmisiä, joista aiotaan tehdä isäntiä tuleville Alieneille.
Ripley tietää sisällään kasvaneen olion olevan kuningatar. Se lisääntyy, ja pakastetut ihmiset joutuvat sen jälkeläisten uhreiksi. Lopulta oliot karkaavat tiedemiesten hallinnasta. Kuningatar synnyttää odottamattomalla tavalla kohdustaan uuden, valkoisen Alienin, joka nimetään Newborniksi. Newborn on enemmän ihmisen kaltainen.
Bettyn miehistö saa tietää Aurigan tapahtumista vasta nähdessään yhden olioista. Palkkasoturit pakenevat aluksesta Ripleyn johdolla menettäen joukkonsa jäseniä. Lopulta selviytyneet pääsevät alukseensa ja lähtevät Bettyllä kohti Maata.
Newborn
Newborn on Ellen Ripleyn sisältä syntyneen kuningattaren kohdusta syntynyt Alien. Se on ihmisen kaltainen Alien, joka on kuningatarta voimakkaampi, sillä se tappoi tämän yhdellä iskulla. Newborn tuntee kovaa kiintymystä Elleniin, koska se pitää tätä "äitinään".
Ulkonäkö
Newborn näyttää enemmän ihmiseltä, kuten sen huomaa vaikka silmistä, jotka ovat kuin isot ihmisen silmät. Newborn eroaa myös muista Alieneista siten, että se on valkoinen.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien arvostelu elokuvasta oli pääosin negatiivinen. Kriitikko Jari Lindholm uskoi visuaalisen surrealistisista elokuvistaan tunnetun Jean-Pierre Jeunetin halunneen tehdä elokuvassa "hauskempaa ja terävämpää työtä", mutta "amerikkalainen tuotantokoneisto on tehnyt Jeunetin tyylistä sylttyä". Lindholm pohti elokuvan olevan "pikemminkin tavara kuin taideteos".
Monet muut aikalaiskriitikot pitivät myös elokuvaa pettymyksenä; Chicago Sun-Timesin maineikas elokuvakriitikko Roger Ebert nimesi sen yhdeksi vuoden 1997 huonoimmista elokuvista, ja listasi sen olevan juoneltaan olematon, täynnä epäloogisuuksia ja visionääriohjaajastaan huolimatta visuaalisesti epäkiinnostava.
Elokuvan käsikirjoittaja Joss Whedon oli myös tyytymätön lopputulokseen, ei siksi että käsikirjoituksesta oltaisiin liikaa poikettu, vaan koska se toteutettiin hänen mukaansa täysin väärin: näyttelijävalinnat olivat vääriä, lavastus oli väärin tehty, repliikit lausuttiin väärin ja elokuvan musiikki oli aivan vääränlaista. Whedon piti elokuvaa näistä syistä melkein katselukelvottomana. Alkuperäisen Alien-elokuvan suunnittelija H.R. Giger puolestaan piti elokuvaa erinomaisena.
Joris Keizer
Joris Gerhard Keizer (s. 26. tammikuuta 1979 Hengelo, Overijssel), on entinen alankomaalainen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 2000 ja 2004. Kesäolympialaisissa 2000 Keizer osallistui 100 metrin perhosuintiin (aika 53.33, karsiutui välierissä) ja 4x100 metrin sekauintiviestiin (joukkueen muut jäsenet olivat Pieter van den Hoogenband, Marcel Wouda, ja Klaas-Erik Zwering, aika 3.37,53, 4. sija). Vuotta aikaisemmin Keizer voitti lyhyen radan MM-kilpailuissa pronssia 50 metrin perhosuinnissa. Kesäolympialaisissa 2004 Keizer ei menestynyt ja hän lopetti uransa.
Hammaste
thumb|Hammastettuja postimerkkejä.
Hammaste on postimerkkien välissä oleva rei'itys, joka mahdollistaa postimerkkien irrottamisen toisistaan repimällä siten, että merkit irtoavat siististi toisistaan.
Hammasteita voi olla eri kokoisia riippuen siitä, kuinka isoja ja kuinka tiheässä reiät ovat. Jos hammaste on sama niin merkin pysty- kuin vaakasivuilla, ilmoitetaan hammastetiheys yhdellä luvulla. Jos hammaste eroaa pysty- ja vaakasivuilla, ilmoitetaan hammastetiheys kahdella luvulla (esimerkiksi 14 1/4 : 14 3/4). Ensimmäinen luku on vaakasivu ja toinen pystysivu.
Hammasteita voidaan mitata hammastemittarilla. Hammasteen aikaansaavaa rei’itystä kutsutaan kirjapainotermillä perforointi.
Veikko Asikainen
220px|pienoiskuva|oikea|Veikko Asikainen lokakuussa vuonna 1951 Veikko Asikainen (18. huhtikuuta 1918 Turku – 14. kesäkuuta 2002 Turku) oli Suomen jalkapallomaajoukkueen pelaaja ja kapteeni. Hän saavutti kaksi Suomen mestaruutta 1939 ja 1941 (TPS) ja Suomen cupin voiton 1955 (Haka). SM–sarjassa Asikainen pelasi 231 ottelua, joissa teki 52 maalia (1934-57), A-maajoukkueessa ja olympiajoukkueessa hän pelasi 56 ottelua (1938-53).
Ura
Asikaisen debyytti Suomen korkeimmalla sarjatasolla tapahtui vuonna 1934 TPS:n paidassa. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki 15. kesäkuuta 1938 Ruotsia vastaan. Ura jatkui TPS:ssä aina vuoteen 1946 asti, jolloin Juuso Walden värväsi hänet Valkeakosken Hakaan. Asikainen ehti pelata 193 ottelua TPS:ssä. Valkeakosken Hakassa Asikainen toimi pelaajavalmentajana vuosina 1946–1957. Pelaajana hän oli voittamassa ensimmäistä kertaa pelatun jalkapallon Suomen Cupin mestaruuden Hakassa vuonna 1955.
Maajoukkueura
Veikko Asikainen pelasi 56 A-maaottelua vuosien 1938–1955 välillä ja toimi kapteenina 1945–1952. Hän oli Suomen jalkapallojoukkueen kapteeni myös Helsingin olympialaisissa 1952.
Jääkiekko
Asikainen pelasi jalkapallon lisäksi myös jääkiekkoa SM-sarjassa TPS:n joukkueessa kausien 1940-1941 ja 1946-47 välillä saavuttaen 1 hopeamitalin.
A6
A6 voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kymenlaakson laulu
Kymenlaakson laulu (”Kymenlaakso sun laulusi soikoon...”) on Kymenlaakson maakuntalaulu. Sen on sanoittanut Aukusti Simojoki ja säveltänyt Uuno Klami vuonna 1934. Klamin sukulaisten mukaan hän sai idean kappaleeseen kotikylänsä Klamilan Majatalon tarhamaassa.
Kappale esitettiin ensimmäisen kerran julkisesti vuonna 1934.
A9
A9 voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
A8
A8 voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Konveksi joukko
Konveksi joukko on topologinen käsite, jolla tarkoitetaan joukkoa, jonka alkiot voidaan lausua toistensa konveksikombinaatioina. Joukko S on konveksi joukko, jos kaikilla pätee:
.
Euklidisessa avaruudessa joukko on konveksi, jos jokainen sen alkioiden välinen jana sisältyy myös samaan joukkoon. Siten esimerkiksi ympyrän tai kuution muotoiset kappaleet ovat konvekseja, mutta renkaan tai sirpin muotoiset joukot eivät ole konvekseja.
B3
B3, B-3 tai B.3 voi tarkoittaa jotain seuraavista:
B1
B1 voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
B4
B4, B-4 tai B.4 voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Akryyliväri
thumb|Punaista akryyliväriä Akryylivärit ovat värejä, jotka sisältävät pigmenttiä ja akryylisideainetta. Akryylivärit kuivuvat nopeasti kestäväksi pinnaksi. Ennen kuivumista ne ovat vesiliukoisia.
Akryylivärejä on olemassa peittäviä, puolipeittäviä, läpikuultavia, puolikuultavia, erittäin hyvin valoa kestäviä ja vähän huonommin valon kestäviä. Valikoima on suuri niin värisävyissä kuin ominaisuuksissakin.
Akryyliväreillä voi maalata monenlaiselle maalauspohjalle, esimerkiksi puulle, pahville, kartongille, styroksille, keramiikalle ja kivipintaan. Maalauspohjia ei tarvitse välttämättä pohjustaa, kuten öljyväreillä maalatessa, koska akryyliväreistä ei imeydy öljyä. Gessopohjusteet ovatkin nykyisin akryylipohjaisia.
Liian nopea kuivuminen on yksi akryylivärien haittapuoli. Kuivumisaikaa voi pidentää hidasteella. Myös värien kiiltoa tai mattapintaisuutta voi muunnella lisäaineella. Akryylivärejä ei saa pois vaatteista, kun väri on kuivunut. Akryylivärejä ei ohenneta tärpätillä, joten ne eivät haise yhtä häiritsevästi kuin öljyvärit. Akryyliväreistäkin voi silti saada allergiaoireita ja niillä maalatessa täytyy huolehtia riittävästä ilmanvaihdosta.
B5
B5 tarkoittaa seuraavia asioita:
B6
B6 tarkoittaa seuraavia asioita:
Elisa Donovan
Lisa "Elisa" Donovan (s. 3. helmikuuta 1971 Poughkeepsie, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Donovan alkoi näyttelemään 7-vuotiaana, ja harrasti kouluaikana voimistelua ja tanssia. Hän näytteli vuoden 1995 komediaelokuvassa Clueless (1995) Amber Mariensia, myöhempiä hänen merkittäviä roolejaan on ollut muun muassa elokuvassa Bileet Roxburyssa (A Night at the Roxbury,, 1998). Donovan on esiintynyt myös televisiosarjassa Sabrina, teininoita.
Södertäljen kunta
thumb|right|250px|Stortorget Södertäljen keskustassa. thumb|right|250px|Linan luonnonsuojelualuetta. thumb|right|250px|Södertäljen satama. thumb|right|250px|Mölnbon rautatieasema Vårdingessa. thumb|right|250px|Tuulimylly Torekällbergetin museoalueella.
Södertäljen kunta on Tukholman läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Södermanlandiin. Kunnan keskustaajama on Södertälje.
Kunnan maapinta-ala on 524,86 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 101 209 henkeä (31.12.2021).
Södertäljen naapurikuntia ovat Salem, Botkyrka, Nynäshamn, Trosa, Gnesta, Nykvarn, Strängnäs ja Ekerö.
Vuoden 2017 lopussa kunnan asukkaista 53 prosenttia oli ulkomaalaistaustaisia, mikä on toiseksi eniten Ruotsissa. Vuoden 2011 lopussa ulkomaalaistaustaisten osuus kunnan väestöstä oli 45,3 prosenttia. Södertäljessä on myös merkittävä ruotsinsuomalainen vähemmistö. Vuoden 2016 lopussa heitä oli 3 834, eli noin 4 prosenttia kunnan väestöstä ja noin 8 prosenttia kunnan ulkomaalaistaustaisista.
Vuonna 2007 kunnassa oli 95,74 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 18,2 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Ruotsin vuoden 1862 kunnallislait (ruots. kommunalförordningar) astuivat voimaan 1. tammikuuta 1863, jolloin entisistä pitäjistä tuli maalaiskuntia ja kaupunki sai ensimmäisen kaupunginvaltuustonsa. Vuonna 1911 Överjärnan kuntaan perustettiin Järnan taajaväkinen yhdyskunta (ruots. municipalsamhälle) ja vuonna 1924 Igelstan taajaväkinen yhdyskunta Östertäljen kuntaan. Vuonna 1946 tehtiin ensimmäinen kuntaliitos, kun Västertäljen kunta liitettiin Södertäljen kaupunkiin.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Södertäljen alueelle muodostettiin viisi maalaiskuntaa, ja osa nykyisen kunnan alueesta kuului kahteen kaupunkiin:
Muodostetuista alueyksiköistä Enhörna, Hölö ja Mariefred kuuluivat tuolloin Södermanlandin lääniin.
Seuraava kuntauudistus toteutettiin vaiheittain vuosina 1963–1971. Jo vuonna 1963 Östertäljen maalaiskunta liitettiin Södertäljeen. Vuonna 1967 Enhörnan maalaiskunta siirrettiin Tukholman lääniin ja liitettiin Södertäljen kaupunkiin. Vuonna 1971 siirryttiin yhteen kuntamuotoon ja Södertäljen kunta muodostettiin yhdistämällä Södertäljen kaupunki, Hölön, Järnan ja Turingen maalaiskunnat sekä Taxingen seurakunta, joka erotettiin Mariefredistä.
Vaakuna
Vaakunaselitys: Sinisessä kentässä kuva Pyhästä Ragnhildistä pukeutuneena hopeaan, kruunu, sädekehä ja sauva kultaa sekä rinnassa punainen kreikkalainen risti. (Ruotsiksi: I blått fält en bild av Sancta Ragnhild med klädnad av silver, krona, gloria och stav av guld samt ett rött grekiskt kors på bröstet.)
Pyhän Ragnhildin perinne otettiin esiin uudistettaessa Södertäljen kaupungin vaakunaa 1930-luvulla. Hallitus vahvisti vaakunan vuonna 1935. Kun Södertäljen kunta muodostettiin 1971, yhdelläkään liitetyllä kunnalla ei ollut ennestään omaa vaakunaa, joten Södertäljen kaupungin vanha vaakuna rekisteröitiin uudenkin kunnan vaakunaksi vuonna 1983.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 4 522 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 5,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Seuraaviin vuoden 1984 lopun mukaisiin tietoihin sisältyy myös nykyään itsenäinen Nykvarnin kunta. Kyseisten tietojen mukaan 19,2 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 7 877 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 9,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 12 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 91,0 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 7 733 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Gnestan taajamassa on 5 562 asukasta, ja se kuuluu lähes kokonaan Gnestan kuntaan.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Södertäljen kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin:
Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Södertäljen kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien. Nykvarnin kunta sisältyy Södertäljen tuloksiin vuosina 1973–1994.
Kunnanvaltuustossa on yhteensä 65 paikkaa, joten hallitsemiseen tarvittava enemmistö on 33 paikkaa. Sosiaalidemokraatit, vasemmistopuolue ja ympäristöpuolue hallitsevat kuntaa, ja valtuustossa niillä on yhteensä 34 paikkaa. Kunnanhallituksen puheenjohtaja on Boel Godner (sd.).
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Lähteessä Nykvarnin kunta on vielä osa Södertäljen kuntaa, mutta siihen kuuluvat seurakunnat on jätetty tässä pois. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Södertälje
Södertälje on kunnan suurin taajama ja toimii koko kunnan keskustaajamana. Lisäksi se on kunnan taajamista ainoa, jolla on koskaan ollut kaupunginoikeudet. Kaupunki alkoi syntyä 600-luvulla, jolloin maankohoaminen oli tehnyt Södertäljen kanavasta niin matalan, ettei se enää ollut purjehduskelpoinen. Veneet piti nyt siirtää kapean kannaksen yli käsivoimin, mikä synnytti monia työpaikkoja ja edisti muuttoa alueelle.
Rautatie Södertäljeen rakennettiin 1800-luvun puolivälissä, ja tuolloin Södertäljeä alettiin pitää kylpyläalueena. Kaupunkia kutsuttiin myös rinkelikaupungiksi, koska tuolloin alettiin leipoa Södertäljekringla-nimellä kutsuttuja rinkeleitä.
Nykyisin Södertäljeä hallitsevat merenkulku Södertäljen kanavan kautta sekä suuryhtiöt Astra Zeneca ja Scania. Lisäksi kaupungissa toimii monia keskisuuria yrityksiä. Kaupungin keskeisimmät alueet ovat Storgatanin, Stortorgetin, Marenplanin, Olof Palmen aukion, Saltsjötorgetin ja Järnagatanin tienoilla. Osa Södertäljen taajamasta kuuluu Östertäljen kunnanosaan.
Östertälje
Östertälje oli alkujaan maaseutukunta Södertäljen kaakkoispuolella. 1960-luvulla Östertälje liitettiin osaksi Södertäljeä, ja nykypäivään mennessä kuntien asutus on kasvanut yhteen. Raja Södertäljen ja Östertäljen välillä kulkee suunnilleen moottoritietä E4/E20 pitkin Östertäljen sijaitessa tien eteläpuolella. Östertäljen ulkopuolella Gärtunassa sijaitsee Astra Zenecan toinen suuri tehdas ja tutkimuskeskus. Östertäljessä on myös Weda/Moraberg-niminen teollisuusalue. Uutta Glasberga sjöstad -nimistä asuinaluetta suunnitellaan alueen itäosaan. Östertäljessä on oma rautatieasema paikallisjunille eli niin sanotuille pendelijunille. Östertäljestä etelään sijaitsevat Hallin ja Hågan kriminaalihuoltolaitokset.
Järna
Järnan taajaväkinen yhdyskunta perustettiin Överjärnan kuntaan vuonna 1911. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa kolmesta kunnasta (Vårdinge, Överjärna ja Ytterjärna) muodostettiin Järnan maalaiskunta. Taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin vuonna 1956 ja vuonna 1971 Järnan maalaiskunta liitettiin osaksi Södertäljen kuntaa.
Elinkeinoelämä Järnassa perustuu antroposofisiin toimintoihin. Antroposofia sai jalansijaa Järnassa jo 1935 ja käsittää tänään kaikkea hoito- ja kuntoutuslaitoksista kulttuurikeskukseen. Tunnetuin yksittäinen toimija on ehkä Vidarkliniken-sairaala, jossa käytetään vaihtoehtolääkkeitä. Sairaalalla on sopimus usean Ruotsin maakäräjäkunnan kanssa. Järna on myös tullut tunnetuksi biodynaamisesta viljelystä ja Ytterjärnassa sijaitsevasta kulttuuritalosta.
Pershagen
Taajama kuuluu Södertäljen postinumeroalueeseen, ja sitä pidetään usein huvilakaupunginosana. Pershagenissa sijaitsee rautatieasema Södertälje Syd, joka on tällä hetkellä kunnan ainoa kaukojuna-asema. Asutusta hallitsevat omakotitalot, joiden omakotitalo on viime vuosikymmeninä ollut paljon kaupungin muiden alueiden yläpuolella. Alueella ei ole juuri lainkaan elinkeinotoimintaa, joten useimmat asukkaat pendelöivät Södertäljen keskustaan. Pershageniin on useita kaupunkibussiyhteyksiä. Siellä on myös kaupunginosakeskus (ravintola, ruokakauppa, solarium, lahjatavarakauppa) ja pieni kappeli.
José Ángel Gómez Marchante
José Ángel Gómez Marchante (s. 30. toukokuuta 1980 San Sebastián de los Reyes, Madrid) on espanjalainen maantiepyöräilijä.
Södertäljen kunta
Hölö
Hölö sijaitsee Nyköpingsbanan-rautatien varrella ja oli oma kunta vuoteen 1971, jolloin se liitettiin Södertäljeen. Kunta käsitti maa-alueen Himmerfjärdenin länsirannalla. Mörkön saarikunta oli liitetty Hölöön vuonna 1952. Vagnhäradin, Järnan ja Södertäljen läheisyyden vuoksi palvelutarjonta on rajoitettua. Hölössä on kuitenkin yläaste, joitakin kauppoja ja liikuntapaikkoja (jalkapallokenttiä, juoksureittejä, pieni liikuntahalli). Yhteydet koostuvat linja-autoliikenteestä Södertäljeen. Keskusteluja omasta paikallisjunasta Hölöstä Järnan kautta Södertäljeen on keskusteltu pitkään.
José Ángel Gómez Marchante
Gómez Marchante aloitti ammattilaisuransa Costa de Almeria - Paternina -tallissa vuonna 2004, jolloin hän sijoittui kahdeksanneksi Espanjan ympäriajossa, toiseksi La Riojan ympäriajossa sekä voitti toisen etapin GP CTT Correios de Portugal -kilpailussa.
Södertäljen kunta
Mölnbo
Mölnbo on pienempi yhdyskunta Vårdingessa kunnan lounaisosassa. Alueella on hyvin rajoitettu palvelutarjonta, mm. ruokakauppa ja kirjasto. Ehkä parhaiten Mölnbo tunnetaan vuosittaisesta elokuvafestivaalistaan, joka pidetään Mölnbo Biossa. Mölnbo sijaitsee Västra stambanan -rautatien varrella. Södertäljen keskusaseman ja Gnestan välillä liikennöivät paikallisjunat pysähtyvät Mölnbossa.
José Ángel Gómez Marchante
Marchante aloitti Saunier Duval - Prodir -tallissa vuonna 2005, jolloin hän sijoittui toiseksi Clásica de Alcobendas -kilpailussa. Seuraavana vuonna hän voitti Baskimaan ympäriajon ja oli lisäksi paras kuudennella osuudella, aika-ajossa. Espanjan ympäriajossa hän sijoittui viidenneksi oltuaan kolmas 7. ja 18. etapilla. Vuonna 2007 hän voitti Subida Urkiola -kilpailun.
Södertäljen kunta
Enhörna
Enhörnalandet on laajuudeltaan sama kuin Enhörnan seurakunta tai Södertäljen kunnan Enhörnan kunnanosa (ruots. Enhörna kommundel). Enhörnan kunnanosa muodostettiin 1967, jolloin entinen kunta liitettiin Södertäljeen. Enhörnan kunta puolestaan oli muodostettu yhdistämällä Ytterenhörna ja Överenhörna vuonna 1952. Enhörnalandetilla sijaitsevat taajamat ovat Vattubrinken, Sandviken ja Ekeby. Ekebytä pidetään Enhörnan keskuspaikkana, koska pääosa palveluista sijaitsee siellä. Lisäksi Enhörnassa sijaitsevat kylät Tuna, Stjärna och Aska ja Nöttesta.
José Ángel Gómez Marchante
Marchante edusti kauden 2009 Cervélo TestTeamia ja sijoittui viidenneksi Katalonian ympäriajossa. Kaudella 2010 hän kilpaili Andalucía-Cajasur-joukkueessa.
Juri Poutanen
Juri Poutanen (s. 16. heinäkuuta 1965 Leningrad, Neuvostoliitto) on suomalainen (inkeriläinen) tähtitieteilijä ja tähtitieteen professori Turun yliopiston fysiikan ja tähtitieteen laitoksella. Hän toimii myös Tuorlan observatorion johtajana.
Poutanen on valmistunut ylioppilaaksi vuonna 1982 fysiikan ja matematiikan erikoislukiossa #45 Pietarin yliopiston alaisuudessa. Hän suoritti Pietarin yliopiston maisteritutkinnon 1987 pääaineenaan tähtitiede. Poutanen oli jatko-opiskelijana Pietarin yliopistossa 1987–1990 ja toimi nuorempana tutkijana Pietarin yliopistossa akateemikko Victor V. Sobolevin tutkimusryhmässä 1990–1991. Muutettuaan Suomeen vuonna 1992 hän toimi tutkimusassistenttina 1992–1994 Helsingin yliopiston Observatoriossa.
Poutanen väitteli filosofian tohtoriksi tähtitieteen alalla Helsingin yliopistossa 1994. Vuodet 1994–1996 hän oli post doc -tutkija Tukholman yliopiston observatoriossa. Hän toimi assistenttina Uppsalan yliopiston (1996–1997) ja Tukholman yliopiston (1997–2001) observatorioissa. Uppsalan yliopiston teoreettisen astrofysiikan dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1997. Oulun yliopiston tähtitieteen professorin virkaan hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 2001 alkaen. Hänet nimitettiin Turun yliopiston tähtitieteen professoriksi 1.1.2014 alkaen.
Poutasen tutkimuksen erikoisalue on teoreettinen astrofysiikka, erityisesti mustat aukot Linnunradalla ja muissa galakseissa, blasaarit, neutronitähdet, gammasädepurkaukset, niiden lähettämä säteily, sen teoria ja mallintaminen.
Poutanen on julkaissut noin 300 tieteellistä artikkelia. Hän on Suomen Tiedeseuran sekä Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Konneveden kirkko
Konneveden kirkko on Konneveden seurakunnan vuonna 1923 käyttöön ottama, arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema kirkkorakennus. Se on paikallisesta graniitista rakennettu, Keski-Suomen ainoa harmaasta graniitista tehty kivikirkko. Se sijaitsee Konneveden keskustasta noin 2 kilometriä kantatietä 69 Kuopioon päin. Kolmilaivaisen kirkon keskilaiva on sivulaivoja korkeampi. Alttaritaulu on 1950-luvulla hankittu Urho Lehtisen työ ”Taakankantajat”, Lehtisen käsialaa ovat myös kymmeneen käskyyn liittyvät maalaukset sivulaivojen lehtereiden kaiteissa. Pilarisyvennyksissä on Pauli Koskisen elinkeinoelämää kuvaavat veistokset. Kirkkotekstiilit ovat professori Päikki Prihan tuotantoa.
Kirkon katonrajassa, kuorissa ja sivulaivojen kohdilla olevissa pyöröikkunoissa on lyijylasitus, jossa on käytetty värillisiä laseja. Kellotornissa on kaksi saksalaisvalmisteista kirkonkelloa. Konneveden kirkossa on kahdet urut, vuonna 1957 Kangasalan urkutehtaan rakentamat 20-äänikertaiset pneumaattiset urut ja vuonna 2003 hankitut Allenin urkutehtaan Renaissance-digitaaliurut, joissa on 50 äänikertaa.
1950-luvulla kirkko peruskorjattiin, hankittiin Lehtisen maalaama alttaritaulu ja tehtiin muutoksia tilajärjestelyihin. Uusi peruskorjaus tehtiin vuonna 2006. Tällöin kirkon peltikatto ja sähköistys uusittiin, vesijohto ja wc-tilat rakennettiin ja sakasti remontoitiin. Kirkossa on 360 istumapaikkaa.
Pastoraalitutkinnot
thumb|Henric Konsinin nelisivuisen pastoraalitutkinnon kansilehti vuodelta 1825. Alempi pastoraalitutkinto on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa papin tai lehtorin suorittama tutkinto, jossa hän syventää teologian maisterin tutkinnossa hankkimaansa teologista tietämystä ja harjaantuu sen soveltamiseen käytännön seurakuntatyössä. Tutkinnon suorittamiseen kuluu aikaa pappisvihkimyksen jälkeen keskimäärin 3–4 vuotta ja se suoritetaan seurakuntapapin työn rinnalla. Pastoraalitutkinnon (34 opintopistettä) suorittaminen on kelpoisuusvaatimuksena kappalaisen virkaan. Pastoraalitutkinnoista säädetään kirkkojärjestyksen 6 luvussa.
Kirkkoherran virkaa hakevalta vaaditaan pastoraalitutkinnon lisäksi suoritettu seurakuntatyön johtamisen perustutkinto (6 opintopistettä). Kirkkoherran viran vastaanottamisen jälkeen uudelta kirkkoherralta edellytetään vähintään 20 opintopisteen laajuisten johtamistaidon jatko-opintojen suorittamista työn ohessa (Kirjo IIA: Johtaminen seurakunnassa).
Opintojen lähijaksot pidetään osittain tuomiokapitulissa, osittain Kirkon koulutuskeskuksessa Järvenpäässä. Ulkomailla toimiville kirkon tai kirkollisten järjestöjen papeille järjestetään omia pastoraalikursseja. Ruotsinkielistä pastoraalikoulutusta järjestetään Lärkkullassa Karjaalla.
Gallienus
thumb|200px|Rintakuva, joka esittää Gallienusta aikana, jolloin hän oli Valerianuksen kanssahallitsijana. thumb|200px|[[Naqsh-i-Rustamista Iranista löytynyt reliefi, jossa polvillaan oleva keisari Philippus Arabs anoo armoa suurkuningas Sapor I:ltä. Valerianus seisoo taustalla Saporin pitäessä häntä kädestä osoituksena Valerianuksen vangitsemisesta.]]
Publius Licinius Egnatius Gallienus (noin 218 tai 213 – heinä–syyskuu 268) oli Rooman keisari vuosina 253–268. Hän hallitsi ensin isänsä Valerianuksen kanssa yhdessä vuosina 253–260, mutta sen jälkeen kun persialaiset vangitsivat Valerianuksen vuonna 260, Gallienus hallitsi yksin kuolemaansa asti. Hänen aikanaan Rooman valtakunta oli suurissa vaikeuksissa. Valerianuksen vangitsemisen jälkeisessä sekasorrossa eri puolilla valtakuntaa nousi useita vallananastajia, ja samaan aikaan germaanit, gootit ja persialaiset hyökkäsivät rajojen yli. Gallian keisarikunta irtautui Roomasta vuonna 260, ja 260-luvun lopulla myös Palmyra ajautui erilleen. Gallienus joutui melkein koko valtakautensa ajan taistelemaan sisäisiä ja ulkoisia vihollisia vastaan. Siitä huolimatta hänelle jäi aikaa omistautua myös filosofialle ja runoudelle. Gallienus ihaili ja tuki filosofi Plotinosta sekä kirjoitti lukuisia runoja.
Keisariin tyytymättömät upseerit murhasivat Gallienuksen vuonna 268 Mediolanumin lähettyvillä. Sen jälkeen keisariksi julistettiin Marcus Aurelius Claudius, joka julistutti myöhemmin Gallienuksen jumalaksi.
Syntyperä
Gallienuksen elämästä ennen keisariutta ei tiedetä mitään varmaa. Malalaksen ja Epitome de Caesaribuksen mukaan Gallienus oli kuollessaan noin 50-vuotias, joten hän olisi syntynyt vuoden 218 paikkeilla. Myös vuotta 213 on arveltu Gallienuksen syntymävuodeksi. Hänen vanhempansa olivat tuleva keisari Publius Licinius Valerianus ja Egnatia Mariniana, joka oli erään Egnatius Victor Marinianuksen tytär. Monet kirjoitukset Gallienuksen kolikoissa viittaavat Faleriin kaupunkiin Etruriassa Italiassa, joten se oli luultavasti Gallienuksen syntymäpaikka, mutta täyttä varmuutta asiasta ei ole.
Ajan tavan mukaan Valerianus saattoi hankkia pojalleen kotiopetusta. Gallienus opiskeli ehkä kreikkaa ja latinaa. Hän olisi varmasti myös palvellut armeijassa ennen valtaannousuaan sillä heti sen jälkeen hän sai huomattavia komentajan tehtäviä. Gallienuksen ura olisi luultavammin seurannut tavanomaista cursus honorumia. Hän olisi tosin ollut liian nuori konsuliksi tai preettoriksi mutta hän saattoi toimia kvestorina tai monessa muussa pienemmässä virassa. Gallienus osallistui ehkä keisari Gordianus III:n persialaissotiin tai Philippus Arabsin ja Deciuksen sotiin gootteja vastaan.
Nousu valtaan
Keisari Gallus lähetti vuonna 253 Reinin legioonien komentajana toimineen Valerianuksen usurpaattori Aemilianusta vastaan, joka oli marssimassa armeijoineen kohti Roomaa. Pian tuli kuitenkin tieto, että omat sotilaat olivat surmanneet Galluksen, ja Valerianuksen joukot julistivat komentajansa keisariksi. Muutaman kuukauden kuluttua Aemilianuksen joukot päättivät siirtyä Valerianuksen puolelle ja murhasivat johtajansa. Valerianuksesta tuli nyt keisari, ja senaatti nimitti Gallienuksen hänen seuraajakseen (caesar) ja antoi tälle kunnianimen nobilissimus Caesar. Kun Valerianus pääsi Roomaan, hän korotti Gallienuksen kanssahallitsijakseen (augustus). Gallienus otti vastuulleen valtakunnan länsiosan sekä Reinin ja Tonavan rajojen vartioimisen. Valerianus taas lähti vuoden 254 alussa itään persialaisia vastaan, jotka olivat kuningas Saporin johdolla hyökänneet Armeniaan ja Syyriaan. Gallienus julisti myös vaimonsa Cornelia Saloninan Augustaksi. Gallienus oli todennäköisesti noin 35-vuotias noustessaan valtaan vuonna 253.
Sota germaaneja vastaan
Vuonna 254 Gallienus oli ensimmäisen kerran konsulina yhdessä Valerianuksen kanssa. Kun Gallienuksen isä taisteli persialaisia vastaan Syyriassa, Gallienus itse keskittyi torjumaan germaaniheimojen hyökkäyksiä Reinillä ja Tonavalla pitäen samalla päämajaansa Sirmiumissa tai Viminaciumissa. Hän myös linnoitutti useita Reinin alueen kaupunkeja. Vuonna 254 hän löi germaanit Balkanilla ja otti arvonimen Germanicus. Gallienus solmi myös liittolaissopimuksen markomannien päällikön Attaloksen kanssa. Tämä sai alueita Pannoniasta vastineeksi siitä, että vartioi Rooman rajaa alueellaan. Gallienus otti Attaloksen tyttären Pipan jalkavaimokseen.
Vähästä-Aasiasta Afrodisiaksesta löydetyssä piirtokirjoituksessa kerrotaan, että Gallienus, Valerianus ja Valerianus II olivat vuonna 257 Colonia Agrippinassa. Frankkien hyökkäys oli ilmeisesti niin vakava, että tilanteen rauhoittamiseksi tarvittiin molempia keisareita. Vuoteen 258 mennessä frankit oli kukistettu, ja Gallienus otti jo toisen kerran arvonimen Germanicus Maximus. Keväällä 258 Gallienus ja Valerianus matkasivat Illyrian läpi takaisin itään ja jättivät Valerianus II:n Balkanille. Nuori Valerianus II kuitenkin kuoli yllättäen, minkä jälkeen Gallienus päätti nimittää nuoremman poikansa Saloninuksen caesariksi. Saloninus lähetettiin Colonia Agrippinaan yhdessä pretoriaaniprefekti Silvanuksen kanssa.
Mauretania Caesariensiksessä ja Numidiassa Pohjois-Afrikassa oli myös levottomuuksia. Siellä eräs Faraxen kapinoi roomalaisia vastaan. Sota oli pitkä ja vaikea, mutta lopulta se pystyttiin kukistamaan vuoteen 259 tai 260 mennessä osin uudelleen perustetun Legio III Augustan tuella. Legioonan komentaja Gaius Macrinus Decianus pystytti voitonmonumentin Lambaesikseen.
Valerianuksen vangitseminen idässä
Vuonna 259 gootit hyökkäsivät Vähään-Aasiaan ja Mustanmeren rannikon roomalaisiin kaupunkeihin. Valerianus vei joukkonsa nopeasti gootteja vastaan, mutta kulkutauti verotti suuresti Rooman armeijaa. Seuraavana vuonna Persian kuningas Sapor I hyökkäsi Syyriaan ja Vähään-Aasiaan ja kukisti roomalaiset Carrhaen lähellä. Valerianus oli yrittänyt neuvotella persialaisten kanssa, mutta hänet vangittiin. Gallienus hallitsi nyt yksin Roomaa. Hän ei kuitenkaan nimittänyt ketään sukulaistaan kanssahallitsijakseen vaan päätti hallita yksin. Hän lopetti myös Valerianuksen aloittaman kristittyjen vainon, koska arveli, ettei saavuttaisi sillä muuta kuin jälleen yhden kansanosan vihan. Kristityille annettiin lähes laillinen asema Rooman valtakunnassa.
Gallienus päätti, ettei edes yrittäisi pelastaa Valerianusta, koska sotaretkelle itään oli mahdotonta lähteä vangitsemisen jälkeisessä sekasorrossa. Hänen mielestään ei myöskään ollut tarpeellista maksaa suuria lunnaita yhden miehen vapauttamiseksi.
Heti Gallienuksen palattua Illyricumiin frankit ja alemannit hyökkäsivät uudelleen Reinin yli. Samaan aikaan juthungit tekivät ryöstöretken Italiaan ja eri puolilla valtakuntaa nousi vallananastajia. Gallienus ei pystynyt keskittymään jokaiseen viholliseen yhtä aikaa. Keväällä 260 Raetian maaherra kukisti juthungit ja saman vuoden kesällä alemannien armeija kukistettiin Mediolanumin lähellä.
Roomalaiset vallananastajat 260-luvun alussa
Valerianuksen vangitsemisen jälkeisessä sekasorrossa persialaiset valtasivat Nisibiksen, Carrhaen ja ehkä myös Edessan. Tämän jälkeen kuningas Sapor jakoi armeijansa kahtia. Toinen persialaisosasto valtasi Antiokian ja liittyi myöhemmin takaisin Saporin johtamaan pääarmeijaan, joka eteni Kilikiaan. Samosata, Tarsos, Sebaste ja Korykos vallattiin, jonka jälkeen Sapor kääntyi takaisin itään mutta jätti joukkoja Kilikiaan. Tämä armeija eteni Isauriaan asti, mutta käättyi sitten takaisin vain vallatakseen yhtä aikaa Iconiumin ja Kappadokian pääkaupungin Caesarean. Kahden Valerianuksen kenraalin, Fulvius Macrianuksen ja Ballistan (eli Callistuksen), sekä Palmyran hallitsijan Septimius Odaenathuksen vastatoimet estivät tilanteen pahenemisen. Myös Galliassa ja Tonavan alueella germaaniheimot hyökkäsivät provinsseihin, mutta koko valtakuntaa Gallienus ei kyennyt puolustamaan. Monissa provinsseissa joukot päättivät silloin julistaa itselleen omat keisarit.
Näistä vallananastajista eli usurpaattoreista on erittäin vähän tietoa. Tärkein lähde on Historia Augusta, joka on kuitenkin epäluotettava ja sisältää runsaasti keksittyä ja väärää tietoa. Teoksen kirjoittaja luettelee Gallienuksen ajalta 30 vallananastajaa, jotka viittaavat Ateenan kolmeenkymmeneen tyranniin. Näistä monet ovat keksittyjä tai eivät Gallienuksen aikana kapinoineet ollenkaan. Joistakin usurpaattoreista on kuitenkin enemmän varmoja tietoja.
Tonavan provinssien vallananastajat
Kun tieto Valerianuksen kukistumisesta levisi valtakuntaan, Illyricumin joukkojen komentaja Ingenuus nousi kapinaan ja julistautui keisariksi. Gallienus kokosi kuitenkin nopeasti joukkonsa ja kukisti kapinan kenraali Aureoluksen johdolla Mursassa, ennen kuin Ingenuus ehti tehdä mitään. Kapina syttyi todennäköisesti vuonna 260, mutta ajankohdaksi on arveltu myös vuotta 258, jolloin Gallienuksen poika Valerianus II yllättäen kuoli.
Pian Ingenuuksen kapinan jälkeen Pannonian legioonat nousivat jälleen kapinaan ja julistivat kenraali Regalianuksen keisariksi. Tämä lyötti keisariutensa kunniaksi Carnuntumissa kolikoita, joissa oli sekä Regalianuksen että hänen vaimonsa nimi. Regalianus kuitenkin kuoli vuonna 261, mahdollisesti sarmaattien hyökkäyksessä.
Macrianukset
thumb|200px|Gallienuksen vaimo [[Cornelia Salonina|Julia Cornelia Salonina.]]
Syyriassa Macrianus ja Ballista olivat joukkojensa suosiossa, koska he olivat menestyneet sodassa persialaisia vastaan. Macrianus pysyi aluksi uskollisena Gallienukselle mutta pettyi sitten häneen, koska ei hyökännyt Saporia vastaan. Idän armeija päättikin julistaa Macrianuksen keisariksi, mutta hän kuitenkin kieltäytyi vedoten ikäänsä ja terveyteensä ja nimitti poikansa Macrianus nuoremman ja Quietuksen keisareiksi, ja Ballistasta tuli pretoriaaniprefekti. Tämä tapahtui todennäköisesti elokuussa 260. Valtakunnan itäiset provinssit Aegyptus mukaan lukien ilmoittivat heti tukevansa uusia keisareita, ja heidän kunniakseen lyötiin kolikoita. Keväällä 261 molemmat Macrianukset kokosivat armeijansa ja marssivat länteen kohti Gallienuksen joukkoja. Syksyllä Gallienuksen kenraalien Aureoluksen ja Domitianuksen johtama armeija löi Macrianusten joukot Illyriassa. Tappion jälkeen omat sotilaat murhasivat Macrianukset. Pian sen jälkeen Palmyran hallitsija Septimius Odaenathus kukisti Quietuksen ja Ballistan joukot Syyriassa ja nousi käytännössä valtakunnan itäosissa olevien joukkojen johtoon.
Gallienus ei pystynyt sillä hetkellä käynnistämään minkäänlaista sotaretkeä idän provinssien valloittamiseksi ja turvaamiseksi. Koska Odaenathus piti provinssit rauhallisina ja taisteli menestyksekkäästi persialaisia vastaan, Gallienus päätti tunnustaa hänet Palmyran hallitsijaksi ja nimitti hänet duxiksi (dux Romanorum, ) ja antoi hänelle arvonimen Corrector Totius Orientis. Vuonna 262 Odaenathus teki Gallienuksen nimissä sotaretken persialaisia vastaan Mesopotamiassa. Hän valtasi takaisin Nisibiksen ja Carrhaen ja saattoi päästä Persian pääkaupungin Ktesifonin porteille asti. Odaenathus teki myös toisen sotaretken noin vuoden 266 tienoilla. Gallienus joutui luottamaan lujasti Odaenathukseen idässä, sillä hänellä itsellään oli suuria ongelmia valtakunnan länsipuolella.
Valens ja Piso
Kun Macrianusten joukot marssivat Balkanilla länteen, he kohtasivat Achaean ja ehkä myös Macedonian provinssien maaherran Valensin, joka pysyi yhä uskollisena Gallienukselle. Jompikumpi Macrianuksista lähetti kenraali Pison kukistamaan Valensia. Thessaliaan päästyään Piso julistautui keisariksi, mutta Valensin joukot surmasivat hänet. Pian omat sotilaat murhasivat myös Valensin. Ei ole varmaa, julistautuiko Valens keisariksi omasta tahdostaan vai miestensä painostuksesta, sillä tapahtumista tiedetään erittäin vähän. Valensin ja Pison kapinan ajankohta on todennäköisesti vuosi 261.
Kuvitteelliset vallananastajat
Historia Augusta mainitsee myös Celsus-nimisen entisen tribuunin, joka asui maatilallaan African provinssissa. Hän oli maineikas ja tunnettu oikeudenmukaisuudestaan, minkä vuoksi provinssin prokonsuli Vibius Passienus ja dux Fabius Pomponianus julistivat hänet keisariksi. Mutta jo viikon kuluttua Gallienuksen sukulaisen Gallienan sanotaan murhanneen Celsuksen, jonka ruumis heitettiin koirille. Historia Augustan mainitsemat henkilöt ja tapahtumat ovat kuitenkin varmasti keksittyjä.
Historia Augustan mukaan myös eräs Saturninus julistautui keisariksi, mutta pian omat sotilaat murhasivat hänetkin. Saturninuskin on Historia Augustan kirjoittajan omaa keksintöä.
Postumuksen kapina
Vakavin kapina puhkesi Galliassa, missä sotilaat julistivat touko-heinäkuussa 260 Ala-Germanian maaherran Postumuksen keisariksi. Zosimoksen mukaan Postumus aikoi jakaa frankeilta saadun sotasaaliin sotilailleen, mutta sitä eivät pretoriaaniprefekti Silvanus ja Gallienuksen poika Saloninus kuitenkaan hyväksyneet. Vihastuneet sotilaat julistivat Postumuksen keisariksi, jolloin tämä lähti Silvanusta ja Saloninusta vastaan. Postumuksen armeija piiritti heidät Colonia Agrippinassa. Saloninus yritti saada kaupungin asukkaiden ja joukkojen tuen puolelleen, mutta turhaan. Muutaman viikon piirityksen jälkeen kaupunkilaiset päättivät murhata Silvanuksen ja Saloninuksen, minkä jälkeen he avasivat ovensa Postumukselle. Gallienus, jolla oli tuolloin kädet täynnä töitä germaanien ja lukuisten usurpaattoreiden vuoksi, ei pystynyt tekemään mitään piiritettyjen hyväksi. Loppukesällä Postumus hallitsi jo Gallian, Germanian, Raetian ja Britannian provinsseja, ja vuonna 261 myös Hispania siirtyi Postumuksen puolelle. Hänestä tuli uuden valtakunnan keisari, ja hän nimitti pretoriaanikaartinsa, senaatin ja kaksi konsulia. Postumuksen perustamaa keisarikuntaa kutsutaan Gallian keisarikunnaksi.
Gallienus ei pystynyt vastatoimiin Postumuksen hallussa olevien provinssien valloittamiseksi. Postumuskaan ei ollut halukas marssimaan Roomaan vaan keskittyi vahvistamaan valtaansa ja jälleenrakentamaan germaanien hyökkäyksissä tuhoutuneita kaupunkeja. Tämä antoi Gallienukselle mahdollisuuden keskittyä Italian, Pohjois-Afrikan, Egyptin, Tonavan provinssien ja Kreikan käsittäneen keskushallintonsa turvaamiseen. Vuoteen 262 mennessä kaikki kapinat idässä oli kukistettu, ja jäljellä oli ainoastaan Postumus. Vaikka Gallienus oli halukas kostamaan poikansa puolesta, hänen täytyi vielä vahvistaa asemaansa Rooman hallussa olevilla alueilla. Hänen kerrotaan myös haastaneen Postumuksen kaksintaisteluun, josta tämä kieltäytyi.