cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TimeSplitters 2
TimeSplitters 2 on Free Radical Designin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on TimeSplitters-pelisarjan toinen osa. Peli julkaistiin Nintendo GameCubelle, PlayStation 2:lle ja Xboxille vuonna.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.7/10.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.1/10.
Peliä on sanottu aikansa parhaaksi ammuntapeliksi.
Johan Ludvig Lybeck
thumb|Lumijoen kirkko Johan Ludvig Lybeck (8. helmikuuta 1853 Uusikaarlepyy – 20. toukokuuta 1925 Turku) oli suomalainen arkkitehti.
Lybeck suoritti arkkitehdin tutkinnon Helsingin teknillisessä reaalikoulussa vuonna 1879. Opintojen jälkeen hän toimi Yleisten rakennusten ylihallituksessa ylimääräisenä arkkitehtina vuoteen 1891 asti, jolloin hänet nimitettiin lääninarkkitehdiksi Mikkeliin. Mikkelissä hän ehti olla 10 vuotta kunnes hänet nimitettiin lääninarkkitehdiksi Turkuun vuonna 1901. Lybeck toimi myös lyhyen aikaa Oulun läänin vt. lääninarkkitehtina vuodenvaihteessa 1884/85. Hän oli kuitenkin jo aiemmin osallistunut Oulun kaupungin jälleenrakennukseen vuoden 1882 suurpalon jälkeen.
Kajaanin Runoviikko
Kajaanin Runoviikko on Eino Leinon hengessä vuosittain järjestettävä sanataiteen tapahtuma, alun perin nimeltään Sana ja sävel. Tapahtumaa on vietetty vuodesta 1976 runon ja suven päivän (6.7.) aikoihin. Kajaanin Runoviikko oli Finland Festivalsin vuoden 2007 festivaali.
Historia
Tapahtuman perustaja on oopperalaulaja Rauno Keltanen ja sen ensimmäinen taiteellinen johtaja Veikko Sinisalo (1976–1985). Kajaanin Runoviikko on vanhin Suomen lausuntataiteen festivaaleista. Kainuun Eino Leino -seura, jonka syntysanat Rauno Keltanen myös lausui, oli alun perin ja edelleen vahvasti tapahtumassa mukana. Tapahtuman taiteellisina johtajina ovat toimineet Aino-Maija Tikkanen (1985–1987), Timo Tiusanen, Ari Kallio (1988), Juhani Niemelä (1989–1994), Hannu Huuska (1995–2000), Antti Virmavirta (2001–2003), Sina Kujansuu (2004–2006), Kirsi-Kaisa Sinisalo (2007–2010), Taisto Reimaluoto (2011–2018) ja Kati Outinen (2019-). Veikko Sinisalon aloitteesta perustettu Veikko Sinisalon Stipendirahasto on järjestänyt vuodesta 1978 Veikko Sinisalo -lausuntakilpailun nuorille lausujille. Voittajasta käytetään nimeä Vuoden nuori lausuja.
Vuoden 2004 Runoviikolla pidettiin Kajaanin Runoviiko - Sanan ja Sävelen Ystävät ry:n perustamiskokous. Yhdistyksen tarkoituksena on tukea Runoviikon toimintaa aatteellisesti, taloudellisesti ja toiminnallisesti. Yhdistys on keskittynyt pääasiassa tapahtuman oheistoimintaan ja Kajaanin Runoviikon sekä runouden tunnetuksi tekemiseen eri ryhmille.
Eino Leino -seura ja tapahtuma myötävaikuttivat siihen, että Eino Leinon syntymäpäivä 6.7. on vuodesta 1992 ollut virallinen liputuspäivä, runon ja suven päivä.
Ohjelmisto
Runoviikon ohjelmisto koostuu vuosittain kymmenistä esityksistä ja tilaisuuksista. Jokainen tapahtuman taiteellinen johtaja on tuonut tapahtumaan oman painotuksensa ja teemansa. Joukko tapahtuman tilaisuuksia pysyy vuodesta toiseen ohjelmistossa ja luovat tapahtumaan rungon, jonka ympärille muu toiminta jäsentyy. Poikkeuksen muodostaa Vuoden nuori lausuja -tapahtuma, joka järjestetään joka toinen vuosi. Kilpailun voittaneelta nuorelta lausujalta tilataan seuraavaksi vuodeksi esitys Runoviikolle. Vuoden 2006 Vuoden nuori lausuja oli helsinkiläinen Noora Dadu. Runoviikolla 2008 voittajaksi valittiin helsinkiläinen Tuukka Vasama.
Zlatan Ibrahimović
Zlatan Ibrahimović (s. 3. lokakuuta 1981 Malmö) on ruotsalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän on edustanut uransa aikana lukuisia eri joukkueita ja on yksi kautta aikojen parhaista hyökkääjistä.
Kajaanin Runoviikko
Ohjelmisto
Runoviikon vuosittaiset tilaisuudet
Zlatan Ibrahimović
Ibrahimović oli vuonna 2011 parhaiten palkattu pelaaja Italiassa. Hänet on valittu Ruotsin parhaaksi jalkapalloilijaksi kymmenen kertaa, ja hän on myös ainoa, joka on vastaanottanut kyseisen palkinnon (Guldbollen) useammin kuin kahdesti. Italian seurajoukkue Internazionalessa olonsa aikana Ibrahimović ehti voittaa kolme perättäistä Italian liigamestaruutta joukkueen kanssa. Tämän lisäksi hän voitti Serie A:n maalikuninkuuden vuonna 2009 tekemällä 25 maalia ja syöttämällä viisi maalia.
Kajaanin Runoviikko
Eino Leinon kotipaikkakysymys
Leino syntyi Paltamossa, mutta tapahtumaa vietetään Kajaanissa. Kajaanilaiset ja paltamolaiset kiistelevät, kumman kunnan perintöä Leino ja hänen runoutensa kantaa. Asia on mutkikas, koska Leinon syntyessä 1878 Paltaniemen kylä oli Paltamon kunnan kirkonkylä. Virallisesti Leino oli siis paltamolainen. Leinon syntymäkoti Hövelö sijaitsi pienen lahden pohjukassa Kajaanijoen Paltajärveksi kutsutun suvannon pohjoisrannalla Paltaniemen kylässä. Nykyään Paltamoksi kutsuttava kylä Kiehimäjoen suussa sijaitsee Oulujärven pohjoisrannalla ja Paltaniemi järven itärannalla. Järven yli matkaa on runsas peninkulma, mutta maitse järveä täytyy kiertää kylästä toiseen lähes 50 kilometriä Kajaanin keskustan kautta. Kajaaniin Paltaniemeltä on maitse vain 10 kilometriä, joten kylä liitettiin Kajaanin maalaiskuntaan 1954 ja kaupunkiin 1977. Paltamon Kiehimästä muodostui kunnan nykyinen kirkonkylä ja keskus. Hövelön vanha päärakennus purettiin sittemmin, mutta sen rekonstruktio rakennettiin 1978 Paltaniemen kirkon läheisyyteen Oulujärven rannalle.
Zlatan Ibrahimović
Ibrahimovićista on veistetty kolmen metrin korkuinen näköispatsas, joka paljastettiin hänen synnyinkaupungissaan Malmössä Swedbank Stadionin kupeessa lokakuussa 2019.
Kajaanin Runoviikko
Eino Leinon kotipaikkakysymys
Pääosa Runoviikon tapahtumista on Kajaanissa. Kainuun Eino Leino -seura on maakunnallinen ja tapahtumia järjestetään Paltaniemen kirkonkylän lisäksi Paltamon Mieslahden kylässä Kainuun kansanopistolla.
Zlatan Ibrahimović
Tausta
Ibrahimovićin isä on bosniakki ja äiti Bosnian kroaatti. Perhe on kotoisin Tuzlasta, Bosnia ja Hertsegovinan koillisosasta. Ibrahimović syntyi Malmössä ja varttui Rosengårdin kaupunginosassa, joka tunnetaan erityisesti siirtolaisten asuinalueena. Vanhempien eron jälkeen Ibrahimović jatkoi varttumistaan äitinsä luona Rosengårdissa, mutta asui sittemmin isänsä luona. Ibrahimović kasvoi ankarissa oloissa ja on puhunut muun muassa ruoan vähyydestä isänsä luona asuessaan sekä perheen sisäisistä riidoista.
Tuomo Lassila
Vuosina 1984–1995 Lassila soitti rumpuja Stratovarius-yhtyeessä, jonka yksi perustajajäsenistä hän oli. Alun perin hän toimi myös Stratovariuksen laulajana, kunnes Timo Tolkki liittyi yhtyeeseen. Hän levytti yhtyeen kanssa neljä albumia. Timo Tolkki erotti Lassilan ja kosketinsoittaja Antti Ikosen Stratovariuksesta vuonna 1995. Hänen mukaansa Lassila ja Ikonen eivät jaksaneet panostaa yhtyeeseen tarpeeksi ja käydä treeneissä niin usein kuin olisi ollut tarpeellista. Stratovariuksesta lähdettyään Lassila on levyttänyt myös Conquest- ja Tekniikan Ihmeet -yhtyeiden kanssa. Hän soitti myös Timo Tolkin sooloalbumilla Classical Variations and Themes ollessaan vielä Stratovariuksen jäsen. Vuodesta 2002 Lassila on soittanut Kiki ja Luonnonlapset -yhtyeessä.
Lassila oli mukana rumpalina myös Tolkin sooloprojektissa Avalon – albumilla Angels Of The Apocalypse vuonna 2014.
Zlatan Ibrahimović
Tausta
Ibrahimović alkoi pelata jalkapalloa kymmenvuotiaana. Hänen ensimmäinen seuransa oli FBK Balkan, jonka pelaajisto koostuu lähinnä Rosengårdin alueen siirtolaisista. Vuonna 1995 Ibrahimović siirtyi Malmö FF:n junioreihin.
Zlatanin isä on muslimi ja äiti kristitty. Hän itse on tunnustautunut katoliseksi kristityksi. Perhe eli köyhyydessä, Ibrahimovićin mukaan edes ruokaa ei aina ollut.
Ibrahimovićin puoliso on Helena Seger, ja parilla on kaksi poikaa (s. 2006 ja 2008).
Ibrahimović näyttelee vuonna 2023 valmistuvassa elokuvassa Asterix ja Obelix Lohikäärmeen Valtakunnassa roolissa Caius Antivirusta.
Malmö FF (1999–2001)
Ibrahimović teki debyyttinsä Malmön miesten pääsarjajoukkueessa Roland Anderssonin alaisuudessa vuonna 1999. Samalla Ruotsin Allsvenskanissa alettiin kiinnittää huomiota nuoren Ibrahimovićin otteisiin. Ensimmäinen maali Allsvenskanissa syntyi 30. lokakuuta 1999, kun MFF onnistui lyömään Frölundan maalein 2–1. Kauden päätteeksi Malmö putosi Allsvenskanista ja seuraavana vuonna Superettanissa Ibrahimović onnistui 12. kertaa maalinteossa. Ibrahimović pelasi vielä vuonna 2001 Malmön paidassa Allsvenskanin ensimmäiset kierrokset. Kauden avausottelussa AIK:ta vastaan hän onnistui kahdesti maalinteossa.
Ajax (2001–2004)
Heinäkuussa vuonna 2001 Ibrahimović aloitti ammattilaisuransa hollantilaisessa Ajaxissa. Malmö FF sai 82,5 miljoonaa kruunua (n. 7,8 miljoonaa euroa) hänestä. Se on kautta aikojen suurin summa mitä Allsvenskanissa pelanneesta pelaajasta on tähän mennessä maksettu. Valmentaja Co Adriaansen aikana Ibrahimović sai niukasti peliaikaa Ajaxissa. Adriaansen saadessa potkut marraskuun lopussa vuonna 2001 otti Ronald Koeman valmennusvastuun seurassa. Hän antoi Ibrahimovićille vakituisen pelipaikan joukkueen avauksessa. Kauden 2001/2002 päätteeksi seura voitti sekä Hollannin Cup-mestaruuden että Hollannin liigan mestaruuden. Tulokaskaudellaan Ibrahimović teki kuusi maalia 24:ssä ottelussa.
Kaudella 2002/2003 Ibrahimović teki kaksi maalia Mestarien liiga -debyyttissään syyskuussa 2002 Lyonia vastaan. Kaiken kaikkiaan hän teki viisi maalia Mestareiden liigassa ja 13 maalia hollanninliigassa, jossa Ajax sijoittui toiseksi. Mino Raiolasta tuli Ibrahimovićin agentti vuonna 2003. Hän onnistui voittamaan uudelleen Hollannin liigan mestaruuden Ajaxin kanssa kaudella 2003/2004 tehden 13 maalia 22:ssa ottelussa. Ibrahimović onnistui kolmesti maalinteossa kolmessa ottelussa kaudella 2004/2005 ennen siirtoaan Italiaan. Päätösottelussaan NAC Bredaa vastaan Ibrahimović onnistui kertaalleen maalinteossa. Kyseinen maali valittiin Eurosportin katsojaäänestyksen perusteella vuoden maaliksi.
Juventus (2004–2006)
Ibrahimovićin siirto italialaisseura Juventukseen sinetöityi elokuun 31. päivä vuonna 2004. Lopullinen siirtosumma oli 19,5 miljoonaa euroa. Juventuksessa Ibrahimović vakiinnutti paikkansa avauskokoonpanossa sen jälkeen kun hän oli Bresciaa vastaan pelatussa Serie A:n avausottelussa tullut vaihdosta sisään ja onnistunut maalinteossa. Italiassa pelaamansa tulokaskauden aikana hän teki 16 maalia 35:ssä ottelussa. Kyseisellä kaudella hänet valittiin Juventuksen vuoden pelaajaksi ja parhaaksi ulkomaalaiseksi pelaajaksi Serie A:ssa. Hän vastaanotti lisäksi Ruotsin parhaan jalkapalloilijan palkinnon (Guldbollen) 14. marraskuuta 2005. Kaudella 2005/2006 Ibrahimović teki seitsemän maalia 35 ottelussa. Hän onnistui kuitenkin säilyttämään paikkansa Juventuksen avauskokoonpanossa. Kyseisellä kaudella Juventusta luotsasi italialainen Fabio Capello. Juventuksessa pelatessaan Ibrahimović voitti Italian mestaruuden kausilla 2004/2005 ja 2005/2006. Mestaruudet kuitenkin mitätöitiin vuonna 2006 selvinneen Serie A:n skandaalin jälkeen.
Internazionale (2006–2009)
250px|thumb|Ibrahimović ja [[Mario Balotelli ottelussa Palermoa vastaan vuonna 2009.]] 9. elokuuta 2006 italialaisseura Inter osti Ibrahimovićin 24,8 miljoonalla eurolla. Sarjadebyytissään Interissä hän teki kaksi maalia ottelussa Fiorentinaa vastaan. Kaudella 2006/2007 hänestä tuli Interin kanssa Italian mestari. Hän voitti myös seuran sisäisen maalipörssin 15:llä maalillaan.
Kaudella 2007/2008, jolloin Inter jälleen kerran onnistui voittamaan Italian mestaruuden, Ibrahimović teki 17 maalia. Mestareiden liigassa Inter voitti oman lohkonsa. Lohkovaiheen jälkeen Ibrahimović oli viidellä maalillaan maalipörssin jaetulla kärkisijalla. Inter kuitenkin putosi Mestareiden Liigasta, viime kauden tapaan, heti neljännesvälierissä. Kevätkaudella Zlatan Ibrahimović kärsi pidempiaikaisista loukkaantumisista mutta teki paluun kentälle päätösottelussa Parmaa vastaan. Parmaa vastaan pelatussa ottelussa hän teki kaksi maalia, mikä takasi Interille mestaruuden. Italian jalkapallogaalassa hänet palkittiin Italian liigan vuoden pelaajana, vuoden ulkomaalaisena pelaajana sekä Serie A:n vuoden maalista (ottelussa Bolognaa vastaan). Ibrahimović oli myös ehdolla Ballon d’Or -palkinnon (Kultainen pallo -palkinto) vastaanottajaksi. Palkinnon saajan valitsevat yhteensä 96 toimittajaa ympäri maailmaa. Äänestyksessä hän sijoittui 9. sijalle. Kyseisen palkinnon voitti Cristiano Ronaldo. Ibrahimovićin raportoitiin 25. lokakuuta vuonna 2008 solmineen Interin kanssa vuoteen 2013 ulottuvan jatkosopimuksen. Aftonbladetin mukaan tällöin hänen vuosipalkkansa nostettiin 105 miljoonasta kruunusta 120 miljoonaan kruunuun, mikä teki hänestä yhdessä brasilialaisen Kakán kanssa maailman parhaiten palkatun jalkapalloilijan. Sportal.se raportoi kolmen miljoonan euron (30 miljoonaa kruunua) palkankorotuksesta, minkä perusteella hänen aiempi palkkansa olisi ollut 90 miljoonaa kruunua.
Kaudella 2008/2009 Inter voitti Italian mestaruuden kolmantena peräkkäisenä vuotena. Maalien määrässä mitattuna kulunut kausi oli myös henkilökohtaisesti Ibrahimovićin paras. Kauden päätösottelussa Atalantaa vastaan Ibrahimović teki kaksi maalia ja varmisti näin myös Italian liigan maalikuninkuuden. Kyseisellä kaudella Serie A:ssa hän teki yhteensä 25 maalia (joista kaksi rangaistuslaukauksesta); yhden maalin enemmän kuin Marco Di Vaio ja Diego Milito, jotka molemmat onnistuivat 24 kertaa maalinteossa. Euroopassa sen sijaan seuralla sujui heikommin, heidän pudotessaan Mestareiden liigan neljännesvälierissä Manchester Unitedia vastaan. Tappion jälkeen Ibrahimović antoi lausunnon, jonka mukaan hän mielellään jättäisi Italian siirtyäkseen Espanjaan pelaamaan. Tällä tavoin hänellä olisi paremmat mahdollisuudet voittaa kyseinen turnaus (Mestareiden liiga). Lausunnot herättivät paljon spekulaatioita, joiden mukaan Ibrahimović jättäisi Interin siirtyäkseen Barcelonaan.
Barcelona (2009–2010)
Camp Noulla elokuun 31. päivä pelatussa sarja-avauksessa Sporting Gijonia vastaan Ibrahimović onnistui iskemään vahvalla puskulla Barcelonan 3–0 maalin. Sarja-avausta seuranneissa neljässä ottelussa Ibrahimović onnistui tekemään maalin jokaisessa ottelussa. Näin ollen hänestä tuli seuran ensimmäinen pelaaja, joka onnistui tekemään maalin kaikissa viidessä ensimmäisessä sarjaottelussa. Aiempaa ennätystä piti hallussaan Hristo Stoichkov, joka onnistui tekemään maalin kolmessa ensimmäisessä ottelussa kaudella 1990/1991. Marraskuun 29. päivä Ibrahimović ratkaisi kuuluisan El Clásicon ja johdatti seuran La Ligan kärkipaikalle.
Ibrahimović pelasi vahvan syyskauden tehden 11 maalia ja antaen useita maaliin johtaneita syöttöjä La Ligassa. Kevät sujui ajoittain vaisummin ja Ibrahimovićin maalivainu alkoi hiipua. Kaiken kaikkiaan La Ligassa ja Mestareiden liigassa Ibrahimović teki 20 maalia ja jakoi 9 maaliin johtanutta syöttöä ja sijoittui Barcelonan sisäisen piste- ja maalipörssin kakkoseksi heti voittajan Lionel Messin jälkeen. Barcelona voitti Espanjan La Ligan, mutta putosi Mestareiden liigan välierissä Ibrahimovićin entistä seuraa (Interia) vastaan, joka eteni aina kyseisen turnauksen voittoon asti. Mestareiden liigassa kärsityn välierätappion jälkeen Ibrahimović menetti paikkansa Barcelonan aloituksessa. Tämän jälkeen alkoivat spekulaatiot mahdollisesta siirrosta toiseen seuraan.
Ibrahimović auttoi Barcelonaa voittamaan Espanjan supercupin Sevillaa vastaan elokuussa 2010. Ensimmäisessä osaottelussa hän pelasi avauksessa ja onnistui tekemään ottelun avausmaalin. Barcelona kuitenkin lopulta hävisi ottelun numeroin 1–3. Toisessa osassa Camp Noulla Ibrahimović seurasi vaihtopenkiltä kuinka joukkue löi Sevillan maalein 4–0, mikä takasi seuralle mestaruuden yhteismaalein 5–3. Kyseinen cup-mestaruus oli Ibrahimovićin viides ja samalla myös viimeinen mestaruus Barcelonassa, ainakin toistaiseksi. Ibrahimović voitti Espanjan supercupin kahdesti (2009 ja 2010), UEFA:n Super Cupin kerran (2009), Espanjan La Ligan kerran (2010) ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden kerran (2009).
Milan (2010–2012)
Ibrahimović allekirjoitti sopimuksen AC Milanin kanssa lauantaina 29. päivä elokuuta vuonna 2010. Muun muassa Ronaldinho, Alexandre Pato ja Filippo Inzaghi olivat hänen uusia hyökkääjäkollegoitaan uudessa seurassa. Sopimuksen mukaan Barcelona lainasi Ibrahimovićin Milanille kaudeksi 2010/2011, jolla oli kuitenkin kauden lopussa mahdollisuus ostaa hänet 24 miljoonalla eurolla. Hän pelasi Milanissa numerolla 11, joka vapautui Klaas-Jan Huntelaarin siirryttyä Schalke 04:een. Ibrahimović ei onnistunut saamaan pelilupaa sarjan avausotteluun vaan seurasi Milanin 4–0 voittoon päätyneen ottelun katsomosta käsin.
Ibrahimović teki ensimmäisen liigamaalinsa Milanissa syyskuun 22. päivänä 1–1 numeroihin päättyneessä vierasottelussa Laziota vastaan. Milanin kausi Italiassa oli vahva sen voittaessa Serie A:n mestaruuden ensimmäistä kertaa seitsemään vuoteen. Joukkue eteni jatkoon Mestareiden liigan lohkovaiheesta mutta tippui heti neljännesvälierissä. Kauden aikana Ibrahimović teki yhteensä 13 maalia Serie A:ssa ja neljä maalia Mestareiden liigassa.
Seuraavaa Serie A kautta edeltäneessä ystävyysottelussa Malmö FF:ää vastaan Ibrahimović loukkasi jalkansa ja joutui näin ollen jättämään Milanin neljä ensimmäistä sarjaottelua väliin. Ibrahimovićin paluu kentälle oli suurin yksittäinen tekijä sille, että joukkue alkoi kivuta ylöspäin sarjataulukossa huonosti edenneen sarja-alun jälkeen. Sunnuntaina 27. marraskuuta Ibrahimović teki uransa 100:nnen Serie A -maalinsa 4–0 päättyneessä kotiottelussa Chievoa vastaan. Vuodenvaihteeseen mennessä Milan oli ottanut paikkansa sarjan kärjessä, Ibrahimovićin ollessa sarjan maalipörssin kakkosena (11 maalia, joista 5 rangaistuspotkusta).
Italian jalkapallogaalassa, joka järjestettiin tammikuussa vuonna 2012, sai Ibrahimović kunnian vastaanottaa Italian vuoden parhaan pelaajan -palkinnon. Näin hänestä tuli kautta aikojen ensimmäinen pelaaja Italiassa, joka on vastaanottanut kyseisen palkinnon kolme kertaa. Kaudella 2011/2012 Ibrahimović voitti toistamiseen Serie A:n maalikuninkuuden. Hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on onnistunut voittamaan Serie A:n maalikuninkuuden kahdessa eri seurassa: Inter (2008–2009) ja Milan (2011–2012).
Paris Saint-Germain (2012–2016)
18. heinäkuuta 2012 Paris Saint-Germain esitteli lehdistötilaisuudessa Ibrahimovićin seuran uusimpana hankintana. Hänen pelinumerostaan ei vielä tuolloin ollut varmuutta. Ibrahimovićin seurakaveri Milanista, puolustaja Thiago Silva, oli hankittu korkealle tähtäävän ranskalaisseuran riveihin vain muutamaa päivää ennen Ibrahimovićin siirron varmistumista. Vielä tätäkin aikaisemmin olivat pelaajat Maxwell ja Thiago Motta, jotka myös olivat pelanneet yhdessä Ibrahimovićin kanssa aiemmissa seuroissa, solmineet sopimukset pariisilaisseuran kanssa.
Uransa ensimmäisen Ranskan liigan ottelunsa Ibrahimović pelasi 11. elokuuta, kun PSG kohtasi FC Lorientin. Lorient johti tauolla ottelua jo 0–2, mutta 64 minuutin kohdalla Ibrahimović kavensi ottelun 1–2-lukemiin. Aivan ottelun loppuhetkillä Ibrahimović pääsi tasoittamaan ottelun rangaistuspotkusta. 6. marraskuuta hän syötti neljä maalia, kun PSG voitti Mestarien liigan ottelussa Dinamo Zagrebin 4–0. Aiemmin samaan oli kyennyt vain Carlos Martins marraskuussa 2010.
Ibrahimović sai pelinumeron 10 omakseen 17. tammikuuta 2013, sen jälkeen kun Nené oli jättänyt seuran.
Kaudella 2013–2014 Ibrahimovićin seura PSG voitti Ranskassa tuplan, ja Ibrahimović itse voitti sarjan maalikuninkuuden 26 maalilla. Mestarien liigassa syntyi yhteensä 10 maalia, joihin lukeutui neljän maalin ilta alkulohkossa Anderlechtia vastaan – molemmat uusia seuraennätyksiä eurokentillä. Kaikki kilpailut yhteen laskien hän teki 41 maalia. Kaudella 2014–2015 PSG voitti jälleen kansalliset pokaalit ja Ibrahimović oli sarjan kolmanneksi paras maalintekijä.
Kaudella 2015–2016 Zlatan Ibrahimović siirtyi PSG:n kaikkien aikojen maalintekijätilaston kärkeen. Tämä tapahtui kotiottelussa Marseillea vastaan 4. lokakuuta Ibrahimović tehdessä kaksi rangaistuspotkumaalia.
Ennen kauden 2015–2016 viimeistä ottelua FC Nantesia vastaan Ibrahimović ilmoitti sen olevan hänen viimeinen ottelunsa PSG:n riveissä. Hän teki viimeisessä ottelussaan kaksi maalia.
Manchester United (2016–2018)
thumb|upright|Ibrahimović [[Eurooppa-liigan ottelussa Zorja Luhanskia vastaan kaudella 2016–2017]] Ibrahimović siirtyi englantilaiseen Manchester Unitediin 1. heinäkuuta 2016. Hän pelasi ensimmäistä kertaa Unitedin paidassa ystävyysottelussa Galatasarayta vastaan 30. heinäkuuta 2016; hän teki ottelussa maalin saksipotkulla ottelun neljännellä peliminuutilla. Ibrahimović auttoi Manchester Unitedia voittamaan seuran 21. FA Community Shieldin vuoden 2016 ottelussa Leicester Cityä vastaan tekemällä ottelun voittomaalin. Valioliigadebyytissään 14. elokuuta 2016 Bournemouthia vastaan Ibrahimović onnistui jälleen maalinteossa ensimmäisessä ottelussaan; hän oli aiemmin tehnyt maalin debyyttiotteluissaan Italian, Espanjan ja Ranskan pääsarjoissa sekä Mestarien liigassa.
20. huhtikuuta 2017 Ibrahimović sai vakavan nivelsidevamman oikeaan polveensa Eurooppa-liigan puolivälieräottelussa Anderlechtia vastaan. Hän oli sivussa loppukauden 2016–2017. Näin häneltä jäi väliin myös Eurooppa-liigan voitokas loppuottelu. Pelaamissaan 11 Eurooppa-liigan ottelussa hän teki viisi ja syötti neljä maalia. Valioliigassa hän viimeisteli 17 maalia 28 ottelussa.
24. elokuuta 2017 Manchester United teki Ibrahimovićin kanssa uuden, vuoden mittaisen sopimuksen. Hän pelasi numerolla 10 kaudella 2017–2018. Hän oli edelliskauden nivelsidevamman vuoksi sivussa marraskuun puoliväliin saakka. Joulupäivänä hän loukkasi polvensa ja oli kentiltä pois maaliskuun loppupuolelle saakka. Hän pelasi kauden aikana kaikki kilpailut huomioiden vain seitsemän ottelua ja teki yhden maalin.
22. maaliskuuta 2018 Manchester United ilmoitti Ibrahimovićin suostuneen tämän sopimuksen ennenaikaiseen purkamiseen.
LA Galaxy (2018–2020)
Ibrahimović siirtyi MLS-seura LA Galaxyyn maaliskuussa 2018. Hän debytoi paikallisottelussa LAFC:tä vastaan 30. maaliskuuta tultuaan kentälle 71. minuutilla. Hän teki sekä ottelun tasoittavan että voittomaalin. Hän teki ammattilaisuransa 500:nnen maalin ottelussa Torontoa vastaan syyskuussa 2018. Hän pelasi Galaxyssa kahden kauden aikana 58 MLS-ottelua ja teki 53 maalia.
Paluu Milaniin ja viimeiset vuodet (2020–2023)
Ibrahimović siirtyi takaisin Milaniin joulukuun 2019 lopussa tehdyllä kauden 2019–2020 loppuun kestävällä sopimuksella, jonka arvo on lehtitietojen mukaan 3,5 miljoonaa euroa verottomana plus bonukset. Elokuussa 2020 Ibrahimovic teki Milanin kanssa kauden 2020–2021 kattavan jatkosopimuksen. Toukokuussa 2022 Ibrahimović kertoi joutuvansa polvileikkaukseen, joka pitäisi hänet sivussa 7–8 kuukautta. Heinäkuussa 2022 hän allekirjoitti uuden vuoden mittaisen sopimuksen Milanin kanssa. Hän palasi Milanin kokoonpanoon helmikuussa 2023, ja maaliskuussa hänestä tuli Serie A:n vanhin maalintekijä 41 vuoden ja 166 päivän iässä tehtyään maalin Udinesea vastaan.
Ibrahimović kertoi lopettavansa pelaajauransa kesäkuussa 2023 Milanin viimeisen sarjaottelun jälkeen.
Maajoukkue
Ibrahimović on edustanut Ruotsia vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2004, 2008, 2012 ja 2016 EM-kilpailuissa.
Vuonna 1999 häntä pyydettiin Bosnia ja Hertsegovinan B-maajoukkueeseen, mutta hän kieltäytyi. Ruotsin joukkueessa Ibrahimovićilla oli erimielisyyksiä valmentaja Lars Lagerbäckin kanssa ja hän oli poissa muutamasta EM-karsintaottelusta syksyllä 2006. 14. marraskuuta 2012 hän teki neljä maalia, kun Ruotsi voitti ystävyysottelussa Englannin 4–2 Solnan uudella Friends Arenalla. Neljäs maali syntyi saksipotkulla 25 metristä. 4. syyskuuta 2014 Zlatan teki harjoitusmaaottelussa Viroa vastaan Ruotsin uuden maaliennätyksen tehden molemmat maalit Ruotsin 2-0 voittoon päättyneessä ottelussa.
Ibrahimović ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa Ruotsin pudottua vuoden 2016 EM-kilpailujen alkulohkovaiheessa 22. kesäkuuta 2016.
Ibrahimović kuitenkin palasi maajoukkueeseen 25. maaliskuuta 2021 ottelussa Georgiaa vastaan; hän syötti ottelun voittomaalin.
Saavutukset
AFC Ajax Juventus
Internazionale
FC Barcelona
AC Milan
Paris Saint-Germain
Manchester United
Arnaldo Forlani
Arnaldo Forlani (8. joulukuuta 1925 Pesaro – 6. heinäkuuta 2023 Rooma ) oli italialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä aikavälin 18. lokakuuta 1980 – 28. kesäkuuta 1981. Hän oli kristillisdemokraattisen puolueen johtajana vuosina 1969–1973 ja 1989–1992.
Forlanin seuraajana Italian pääministeriksi astui Giovanni Spadolini.
Vuosina 1989–1994 Forlani vaikutti Euroopan parlamentin Euroopan kansanpuolueen ryhmässä.
Vuonna 1992 alkoi Tangentopoliksi kutsuttu lahjusskandaali, joka johti Forlanin vankeustuomioon. Hän kärsi tuomionsa yhdyskuntapalvelussa Caritas Italiana -hyväntekeväisyysjärjestössä.
Rainier I (Monaco)
Rainier I (1267 Genova – 1309 Napolin kuningaskunta) on varsinaisen Grimaldin suvun kanta-isä ja dynastian perustaja. Rainier ehti hallita Monacon kalliota yhdessä serkkunsa François Grimaldin kanssa neljä vuotta, ennen kuin joutui maanpakoon 10. huhtikuuta 1301.
1200-luvulla Genovassa käytiin sisäisiä taisteluja guelfien ja ghibelliinien puoluekuntien kesken, ja Grimaldit olivat guelfien puolella. Guelfit hävisivät ja heidät ajettiin, liittolaisineen, ulos kaupungista. Rainier seurasi serkkuaan Francesco Grimaldia, joka 8. tammikuuta 1297 otti haltuunsa Napolin Monacon linnoituksen. Todennäköisesti Rainierin perhe seurasi häntä Monacoon.
Napolin kuningas järjesti kuitenkin Monacon kauppasaartoon, jonka pitkittyessä Rainierin oli pakko luovuttaa Monaco takaisin Napolin kuninkaalle 1301.
Rainier oli naimisissa kahdesti, joista ensimmäisestä, Giacomo del Carretto kanssa solmitusta avioliitosta, oli neljä lasta:
Markus J. Rantala
Markus J. Rantala (s. 1976 Vantaa, Suomi ) on suomalainen evoluutiopsykologian tutkija, joka toimii yliopistonlehtorina Turun yliopiston biologian laitoksella. Rantala on suorittanut tohtorin tutkinnon sekä biologian että psykologian alalta. Hänellä on dosentin arvo kolmella eri tieteenalalla: evoluutiopsykologiassa, evoluutiobiologiassa sekä ekologiassa ja ympäristönhoidossa.
Rantala on julkaissut myös kirjan Masennuksen biologia  – evoluutiopsykologinen näkökulma masennukseen (2019).
Mielenterveys
Rantala kumppaneineen on esittänyt psykoneuroimmunologiaan perustuvan selitysmallin kaksisuuntaisen mielialahäiriön syntymekanismiksi. Teorian mukaan kaksisuuntainen mielialahäiriö johtuu ihmisen sisäisen kellon toimintahäiriöstä, joka on seurausta kroonisesta stressistä sekä matala-asteisesta tulehduksesta. Unen määrän ja laadun heikkeneminen laukaisee maniajakson, jonka aikana krooninen stressi ja neuroinflammaatio lisääntyvät. Tästä syntyvä noidankehä näyttäytyy mielialojen aaltoiluna manian ja masennuksen välillä.
Rantala on tutkimusryhmineen teoretisoinut, ettei masennus ole vain yksi sairaus vaan evoluutiopsykologian näkökulmasta 12 eri sairautta :
Länsimaisen elämäntavan aiheuttama matala-asteinen tulehdus ja krooninen stressi voimistavat masennuksen oireita johtaen yksilön kannalta maladaptiiviseen kliiniseen masennukseen. Jotkin masennustyypit ovat luonnonvalinnan tuottamia sopeutumia: luonnonvalinta on esimerkiksi suosinut niitä yksilöitä, jotka ovat masentuneet yksinäisyydessä, sillä yksin oleminen on ollut erittäin vaarallista evolutiivisessa ympäristössä, sekä niitä, jotka ovat masentuneet nälänhädässä, sillä masentunut kuluttaa vähemmän energiaa.
Rantalan mukaan masennuksen hoito olisi kohdennettava taustalla olevien syiden, ei niinkään oireiden hoitoon. Hän ehdottaa masennushoitolaa, jossa muutettaisiin masennuspotilaan ruokavalio terveellisemmäksi, tuotaisiin merkityksellisiä sosiaalisia suhteita sekä huolehdittaisiin riittävästä liikunnasta ja unesta.
Hän on tutkimusryhmineen myös julkaissut artikkelin, jossa esitettiin evoluutiopsykologiaan perustuva selitys syömishäiriölle. Tutkimusryhmä on myös löytänyt näyttöä siitä, että toksoplasmoositartunta lisää todennäköisyyttä sairastua skitsofreniaan ja kasvattaa miehillä testosteronitasoa.
Syksyllä 2022 Rantalan tutkimusryhmä julkaisi uuden teorian skitsofrenian syntymekanismista. Skitsofreniaa on aiemmin pidetty voimakkaasti periytyvänä sairautena. Tämä synnyttää kuitenkin evolutiivisen paradoksin, sillä tiedetään, että skitsofreniaa sairastavilla on alentunut lisääntymismenestys, joten ajan myötä skitsofrenian pitäisi vähentyä populaatiossa. Näin ei ole kuitenkaan tapahtunut. Tutkimusryhmän mukaan tämä johtuu siitä, että skitsofrenian puhkeaminen ei johdu pelkästään geeneistä, vaan geenien, loistartunnan (esim. toksoplasmoosi) ja kroonisen stressin yhteisvaikutuksesta.
Parinvalinta
Vuonna 2014 julkaistussa psykologian väitöskirjassaan Rantala toteaa, että miesten immuunivasteella on yhteys näiden kasvojen puoleensavetävyyteen. Rantalan tutkimusten mukaan naiset pitävät komeimpina miehiä, joilla olla paras immuunivaste, korkein testosteronitaso sekä alhaisin stressihormonitaso. Hänen mukaansa miehen vartalon puoleensavetävyyteen vaikuttavat alhainen rasvaprosentti ja korkea immuunivasteen taso, enemmän kuin kehon maskuliinisuus. Rantala esittää, että ympäristöolosuhteilla on vaikutusta, millaisista miehistä naiset pitävät: köyhissä maissa naiset suosivat korkeamman testosteronitason omaavia miehiä kuin rikkaiden maiden naiset. Sen sijaan tarkasteltaessa naisten puoleensavetävyyttä miesten silmissä Rantala huomasi, että miehet suosivat naisissa todennäköisesti hedelmällisyydestä kertovia piirteitä, eikä korkeasta immuniteettitasosta. Hänen väitöskirjansa mukaan sekä liian alhainen että liian korkea rasvaprosentti heikentää naisten viehättävyyttä miesten silmissä. Alhainen stressihormonitaso lisää puolestaan naisten puoleensavetävyyttä.
Rantala epäilee länsimaiden alhaisen syntyvyyden johtuvan hormonitasojen laskusta. Länsimainen elämäntapa johtaa hänen mukaansa ylipainoisuuteen ja krooniseen stressiin, minkä johdosta miesten testosteronitasot ja naisten estrogeenitasot romahtavat. Näin ollen nämä haluavat lisääntyä vähemmän ja alkavat muistuttaa yhä enemmän vastakkaista sukupuolta: länsimaiset miehet ovat muuttuneet feminiisemmiksi ja naiset maskuliinisemmiksi.
Evoluutiopsykologian opetus julkisuudessa
Turun yliopisto aloitti syksyllä 2014 evoluutiopsykologian sivuainekokonaisuuden opettamisen. Rantalan mukaan tarkoitus olisi, että mahdollisimman moni tieteenala alkaisi hyödyntää evoluutiopsykologiaa työkaluna. Rantala on ennustanut, että evolutiivinen lähestymistapa tulee muuttamaan tiedettä enemmän kuin mikään muu suuntaus: tulevaisuudessa voisi olla esimerkiksi evolutiivisen sosiologian ja oikeustieteen kaltaisia tieteitä. Hänen mukaansa suomalaistutkija ei voi enää menestyä kansainvälisessä tiedemaailmassa, ellei tämä tunne evolutiivista taustaa.
Rantala toteaa, että evoluutiopsykologiaan kohdistuva vastustus on pääasiassa poliittista eikä tieteellisiin argumentteihin perustuvaa. Hänen mielestään evoluutiopsykologian maine on heikko, koska se kärsii sosiobiologian painolastista: sosiobiologia väitti, että geenit pakottavat meidät tekemään jotakin, sen sijaan Rantalan näkemys on, että geenit luovat viettimme, jotka vaikuttavat käyttäytymiseemme kulttuurillisten tekijöiden rinnalla. Rantalan mukaan survival of the fittest -ajatus on ymmärretty yksipuolisesti pelkästään fyysisenä kelpoisuutena: ihmislajilla nimittäin myös muut ominaisuudet voivat taata korkean kelpoisuuden.
Rantala on kertonut saaneensa tutkimustensa vuoksi vihaviestejä ja uhkailua uskonnollisista ja poliittisista lähtökohdista. Rantalasta tehtiin lisäksi kantelu aiheena ”naisvihamielisyys ja tasa-arvolain vastainen opetus”. Turun yliopiston rehtorin Kalervo Väänäsen mukaan asiassa ei ollut mitään huomautettavaa ja opetus saa jatkua entisellään.
Syyskuussa 2021 verkkolehti Long Play julkaisi Oskari Onnisen kirjoittaman artikkelin, jossa käsiteltiin Rantalan uraa ja artikkeleita. Sen mukaan Rantala on esittänyt tutkimustensa pohjalta julkisuudessa väitteitä, joille ei löydy tukea itse tutkimuksista. Esimerkiksi Rantalan tiedote, jossa hän väitti ratkaisseensa kaksisuuntaisen mielialahäiriön syntymekanismin, toi Rantalalle huomautuksen Turun yliopiston toimesta hyvän tieteellisen käytännön loukkaamisesta kesäkuussa 2021.
Eräät psykiatrian erikoislääkärit ovat kritisoineet häntä mediassa siitä, että heidän mielestään Rantalan tutkimukset saattavat aiheuttaa hengenvaarallisia tilanteita, mikäli kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastavat lopettavat lääkityksensä. Rantala on puolestaan vastannut, että kriitikot ovat hänen mukaansa esittäneet virheellisiä perusteita kritiikilleen ja että nämä yrittävät tarkoituksella harhauttaa yleisöä. Rantalan ja häntä kritisoineiden psykiatrien kiista liittyy muun muassa siihen, osoittaako kaksisuuntaisen mielialahäiriön valtaväestöä vähäisempi esiintyvyys amisseilla kaksisuuntaisen mielialahäiriön johtuvan länsimaisesta elämäntavasta. Rantalan mukaan osoittaa, psykiatrien mielestä ei.
Shakespeare’s Macbeth – A Tragedy in Steel
Kappaleet
Kappaleet:
Purtscherin retinopatia
Purtscherin retinopatia on verkkokalvon verisuonten sairaus, joka kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1912. Potilailla esiintyi äkillisesti alkanut vakava näön menetys, joka liittyi vakavaan päähän kohdistuneeseen vammaan. Oireita olivat useat valkoiset läiskät verkkokalvoilla ja verkkokalvoverenvuodot, joiden yhteydessä esiintyi sokeutumista. Myöhemmin Purtscherin retinopatiaa on todettu potilailla, jotka ovat kärsineet rintakehän tai pään vammoista. Myös muissa yhteyksissä on esiintynyt sairaustapauksia. Akuuttiin haimatulehdukseen sairastuneilla on havaittu tätä harvinaista verkkokalvovauriota komplikaationa. Näön paraneminen on mahdollista, mutta silmien vaurioituminen voi myös olla pysyvää.
FC Kuusysi
FC Kuusysi on lahtelainen jalkapalloseura. Sen miesten joukkue pelasi kaudella 2022 Kolmosessa ja naisten joukkue Ykkösessä. Seuran kotikenttä on Lahden kisapuisto, ja seuran värit ovat valkoinen ja sininen.
Seura perustettiin vuonna 1934 nimellä Lahden Pallo-Miehet. Se pelasi tällä nimellä vuoteen 1963 asti, jolloin nimi muutettiin Upon Palloksi. Kuuden vuoden jälkeen tapahtui jälleen nimenmuutos ja seuran nimeksi tuli Lahti-69, josta muotoutui pian lempinimeksi Kuusysi. Seura on voittanut miesten tasolla viisi Suomen-mestaruutta ja kaksi kertaa Suomen cupin. Kuusysin paras saavutus kansainvälisissä sarjoissa on kaudella 1985–1986 saavutettu paikka kahdeksan parhaan joukossa Euroopan cupissa. Kauden 1996 jälkeen seuran edustusjoukkue ja Lahden Reipas yhdistyivät. Fuusion pohjalta syntyi FC Lahti. Kuusysi-nimi palasi käyttöön, kun FC City Starsin kakkosjoukkue käytti nimeä 2011–2013 ja vuodesta 2018 entinen FC Lahti Akatemia.
Perustaminen
250px|thumb|Maila-Pojat ja Heinolan Isku yhteiskuvassa vuonna 1935. Lahdessa jalkapallotoiminnan aloitti ensimmäisenä Lahden Ahkera, joka perusti vuonna 1908 oman jalkapallojoukkueen. Toiminta oli kuitenkin hiljaista, ja jalkapallotoiminta lähti kunnolla käyntiin vasta Suomen itsenäistyttyä. Vuonna 1922 Ahkera pelasi ensimmäisen virallisen ottelun, jonka se hävisi 1–3 Kouvolan Urheilijoiden Palloilijoille. Oman jaoston jalkapallolle Ahkera päätti perustaa 1931, minkä jälkeen alueen jalkapallotoiminta käynnistyi, kun Ahkera pelasi kaupungin muita seuroja vastaan. Kolme vuotta myöhemmin paine oman jalkapalloseuran perustamiselle oli käynyt sen verran suureksi, että keväällä 1934 Lahden Häme-kahvilassa päätettiin perustaa oma jalkapallon erikoisseura. Parituntisen kokouksen päätteeksi kaupunkiin tehtiin päätös uuden Lahden Pallo-Miehet -nimisen seuran perustamisesta. Uuden seuran toiminnassa pyrittiin kiinnittämään huomiota erityisesti poikiin kohdistuvaan jalkapallopropagandaan.
Ensimmäinen SM-mitali nuorissa
250px|thumb|A-nuorten mitalijoukkue vuodelta 1948. Kaudeksi 1936 Pallo-Miesten joukkuetta nuorennettiin, ja tilalle nostettiin nuoria pelaajia. Pian joukkue hävisi otteluita pienemmällä maalierolla ja saavutti myös voittoja. Kaudeksi 1939 Suomensarjaa laajennettiin, ja myös Pallo-Miehet pääsivät sarjaan. Joukkue osallistui Länsisarjan ensimmäiseen lohkoon, jossa se pelasi kaksitoista ottelua. Pallo-Miehet onnistui voittamaan kauden aikana kaksi ottelua Heinolan Iskua vastaan. Talvisodan jälkeen Suomensarjan joukkuemäärää vähennettiin, ja Pallo-Miehet jäi sarjan ulkopuolelle.
Vaikka seuran edustusjoukkue ei pelannut korkeimmilla sarjatasoilla, Pallo-Miesten A-juniorit pärjäsivät. Kaudella 1948 ikäluokan Suomen-mestaruus ratkaistiin cup-muotoisella sarjalla. Pallo-Miehet voitti cupin alkukierroksilla Käpylän ja Myllykosken Pallon. Välierissä LPM kohtasi Helsingin Jalkapalloklubin, jonka Pallo-Miehet voitti rangaistuspotkuilla maalein 1–0. Sarjan loppuottelu pelattiin Porissa, ja siinä LPM kohtasi Porin Kärpät. Pallo-Miehet johti ottelua jo maalein 2–0, mutta hävisi lopulta 4–2. Seuran edustusjoukkue oli joutunut maakuntasarjan karsintaan, ja ratkaiseva ottelu päätettiin antaa A-junioreiden pelattavaksi. Ottelu päättyi yhden maalin tappioon, jonka johdosta LPM putosi piirisarjaan.
Lahdessa A-junioreiden ikäluokasta odotettiin apua menestykseen, mutta näin ei kuitenkaan käynyt. Juniorijoukkue hajosi pian, kun avainpelaajat siirtyivät Suomensarjaan kaudeksi 1950 nousseeseen Viipurin Reippaaseen. Reipas putosi sarjasta jo yhden kauden jälkeen, eikä Pallo-Miesten onnistunut nousta maakuntasarjaan. Vuonna 1955 paluu maakuntasarjaan lopulta onnistui.
Nousu Suomensarjaan
250px|thumb|Suomensarjaan noussut joukkue HPK-ottelun jälkeen. Maajoukkueen päävalmentaja Kurt Weinreich liittyi LPM:n valmentajaryhmään ennen kauden 1957 alkua. Weinrichin vaikutuksesta joukkueen taktiikassa käytettiin vähemmän hyökkääjiä. Kausi alkoi selvillä voitoilla. Kauden päätöskierroksen ottelussa LPM kohtasi Hämeenlinnan Pallokerhon. HPK:lle riitti sarjanousuun tasapelikin, kun taas LPM tarvitsi voiton noustakseen Suomensarjaan. Pallo-Miehet nousi Suomensarjaan, sillä se voitti ottelun 2–1.
Sarjanousun jälkeen Pallo-Miesten puheenjohtaja sanoi, että seuran tavoite oli nousu mestaruussarjaan. Seuraavalla kaudella joukkue pelasi kuitenkin lähinnä omilla junioreillaan eikä hankkinut uusia pelaajia muualta. Kauden päätteeksi seura sijoittui lohkonsa seitsemänneksi ja oli viimeinen karsinnan välttänyt joukkue. Seuraavien kausien aikana seura nousi sarjan kärkijoukkueisiin. Kauden 1959 jälkeen Pallo-Miehet siirrettiin pelaamaan Suomensarjan länsilohkon sijaan itälohkoon, jossa pelasi myös paikallisvastustaja Reipas. Molemmat joukkueet olivat koko kauden ajan sarjan kärkijoukkueita, ja Reipas onnistui kauden päätteeksi nousemaan pääsarjaan. Pallo-Miehet sijoittui kausina 1962 ja 1963 itälohkon toiseksi, mutta nousu mestaruussarjaan ei onnistunut.
Talousvaikeuksien myötä Upon Palloksi
250px|thumb|Upon Pallon joukkue kaudella 1964. Joukkue viettää taukoa kauden ratkaisupelissä. Vaikka seura menestyi urheilullisesti kohtalaisesti, sillä oli suuria talousvaikeuksia. Syksyllä 1963 seuran velka oli kasvanut 11 000 markkaan. Vaikeaa taloudellista tilannetta pahensi entisestään vuosikymmenen alussa aloitettu jääkiekkotoiminta, ja siksi seurassa ehdotettiin lajin jättämistä pois seuran valikoimasta. Pallo-Miehet kääntyi Upon puoleen, ja neuvottelujen jälkeen Upo päätti ottaa lokakuussa 1963 seuran hallintaansa. Samalla se päätti jatkaa toimintaa jääkiekossa. Saman vuoden marraskuussa seuran nimeksi vaihdettiin Upon Pallo.
Upon tuki avasi myös tunnettujen pelaajien tulon seuraan. Maajoukkuepelaajista muun muassa Markku Kumpulampi ja Rauno Kestilä siirtyivät seuraan uusina pelaajina. Heidän lisäkseen joukkueeseen liittyi useita kokeneita Suomensarjan pelaajia. Uusi seura aloitti Suomensarjan 3–0-voitolla Pallo-Pojista ja jatkoi tappiotonta sarjaa aina kolmannelletoista pelikierrokselle asti. Tämän jälkeen Upo ei enää hävinnyt yhtään Suomensarja-ottelua. Nousu mestaruussarjaan varmistui syyskuussa, kun Upo pelasi tasan Herttoniemen Urheilijoiden kanssa. Upo voitti lohkonsa kolmentoista pisteen erolla toiseksi sijoittuneeseen Kouvolan Susiin.
Upon alaisuudessa seuran juniorijoukkueet vetivät pelaajia, jonka lisäksi pelaajia nousi myös nuorten maajoukkueisiin. Edustusjoukkue hankki pääsarjaan nousseeseen joukkueeseensa maajoukkuemaalivahti Lars Näsmanin. Ensimmäinen pääsarjakausi päättyi kuitenkin putoamiseen, vaikka Upo kiri loppukauden eroa kiinni. Seura oli lopulta sarjassa kymmenes, eli se jäi viimeiselle putoajanpaikalle. Seuraavalle kaudelle seuraan hankittiin lukuisia maajoukkuepelaajia, ja muun muassa Simo Syrjävaara, Reijo Kanerva, Matti Mäkelä ja Pertti Mäkipää siirtyivät Upon pelaajistoon. Uusien pelaajahankintojen ansiosta joukkue voitti kahdeksantoista ottelua eikä hävinnyt yhtään, jolloin se nousi takaisin pääsarjaan.
Seuraa arvosteltiin sen pelaajapolitiikasta. Vaikka seuralta olisi löytynyt omasta takaa sopivia pelaajia, päätettiin Upoon tuoda uusia pelaajia, jotka saattoivat tulla jopa sellaiselle pelipaikalle, jolla ei joukkueessa ollut tarvetta. Jotkut pelaajista eivät pelanneetkaan joukkueelleen, mikä näkyi myös otteluissa. Kaikesta huolimatta Upo sijoittui kauden 1967 päätteeksi neljänneksi. Mestaruuden voitti Reipas, ja historian suurin lahtelaisyleisö nähtiin Upon kotiottelussa Reipasta vastaan. Upon tappioon päättynyttä ottelua seurasi 8 144 katsojaa. Seuraavalla kaudella Upo nuorensi joukkuettaan ja lähetti maajoukkuepelaajia muualle. Kausi 1968 oli joukkueen osalta vaihtelevaa, mutta sijoitus oli lopulta kuudes. Lokakuussa pelattu ottelu Kotkan Työväen Palloilijoita vastaan oli viimeinen, jossa seura käytti nimeä Upon Pallo.
Lyhyt seurafuusio Reippaan kanssa
Lahti-69 sai Upon pääsarjapaikan, eikä sillä ollut Upon taloudellisia rasitteita. Päävalmentajaksi nostettiin Eero Nopsanen. Lajitoiminta keskitettiin ainoastaan jalkapalloon, ja jääkiekko jätettiin kokonaan pois. Pelillisesti kausi 1969 ei ollut odotusten mukainen. Lahti-69 sijoittui kymmenenneksi ja oli viimeinen sarjapaikan säilyttänyt joukkue. Kauden jälkeen seurafuusio purettiin virallisesti, ja Lahti-69 ja Reipas olivat jälleen kaksi erillistä seuraa.
Kausi 1971 oli ensimmäinen, jolloin Kuusysi sijoittui sarjassa Reipasta korkeammalle. Kauden aikana Kuusysi joutui penkittämään Hannu Hämäläisen ja Urho Partasen, koska Reipas vaati heistä 20 000 markan karanteenia, jota Kuusysillä ei ollut varaa maksaa. Kausi oli myös ensimmäinen, jolloin Kuusysi oli sarjajohdossa. Kultamitalihaaveet kaatuivat lopullisesti kuitenkin syyskuussa, jolloin joukkue pelasi tasan Kokkolan Pallo-Veikkojen kanssa. Loppukaudesta Kuusysin mielenkiinto lopahti tavoitteiden karattua, ja se putosi sarjan kuudennelle sijalle.
Putoaminen pääsarjasta
Kausien 1972 ja 1973 aikana Kuusysin runkopelaajat lopettivat tai siirtyivät muihin seuroihin, eikä kunnollisia korvaavia pelaajia onnistuttu saamaan seuraan. Syksyllä 1973 seurajohto päätti jättää joukkueeseen ainoastaan Kuusysin suurimman tähtipelaajan, Raimo Saviomaan, mutta muut vanhat pelaajat saivat lähteä. Sen sijaan seuran lupaavia mutta kokemattomia pelaajia nostettiin edustusjoukkueeseen.
Ergodinen kirjallisuus
Ergodinen kirjallisuus tarkoittaa kirjallisuutta, jonka tekstissä kulkeminen vaatii erityisponnisteluja. Käsite tulee kreikan kielen sanoista ergon ja hodos, jotka tarkoittavat "työtä" ja "polkua". Ergodisen kirjallisuuden käsitteen lanseerasi ensimmäiseksi Espen Aarseth kirjassaan Cybertext - perspectives on ergodic literature.
FC Kuusysi
Nousu mestaruussarjaan Voutilaisen johdolla
Syksyllä 1979 Kuusysin päävalmentajaksi hankittiin Keijo Voutilainen, joka oli sitä ennen nostanut Kuopion Pallotoverit pääsarjaan. Voutilaisen alaisuudessa Kuusysistä syntyi taitava kaunista syöttöpeliä pelannut nuori joukkue. Se ei kuitenkaan pärjännyt kauden 1980 alussa, sillä kuuden ottelun jälkeen joukkue oli edelleen sarjan viimeisenä. Voutilainen oli jo valmis lopettamaan joukkueessa, mutta päätti jäädä taivuttelun jälkeen. Kuudennen ottelun jälkeen Kuusysi aloitti nousun kärjen tuntumaan. Voutilainen antoi otteluissa peliaikaa nuorille pelaajille, joiden lisäksi joukkueessa pelasivat jääkiekkotaustaiset Kari Eloranta ja Harri Toivanen. Kuusysi nousi lopulta neljänneksi ja osallistui viimeisenä joukkueena SM-karsintaan. Karsinnoissa joukkue oli ensimmäinen sarjanousun ulkopuolelle jäänyt joukkue. Kaudella 1981 Kuusysi voitti 1. divisioonan runkosarjan ja pääsi jälleen karsintasarjaan, jonka joukkue voitti. Joukkue selviytyi myös kauden Suomen Cupin loppuotteluun, jossa se kohtasi Helsingin Jalkapalloklubin. Ottelu päättyi lopulta HJK:n 4–0-voittoon.
1980-luvun menestysvuodet
Kuusysi lähti kauteen 1982 suurin odotuksin, sillä se oli onnistunut hankkimaan hyviä pelaajia. Joukkue pysyi runkosarjan ajan kärjen tuntumassa ja sijoittui lopulta kuudenneksi. Loppusarjassa kärkijoukkueet hyytyivät, kun taas Kuusysin otteet paranivat. Toiseksi viimeisellä kierroksella Kuusysi nousi jo sarjakärkeen, kun se voitti Kokkolan Pallo-Veikot. Viimeisessä ottelussa Kuusysi kohtasi Tampereen Ilveksen ja voitti ottelun maalein 5–0. Samalla se varmisti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa. Vuosikymmenen aikana seuran toimintaa rahoitti erityisesti liikennöitsijä Martti Rinta, joka maksoi vuonna 1982 Kuusysin 600 000 markan suuruiset pankkivelat kerralla pois. Edelliskauden cup-menestyksensä ansiosta Kuusysi osallistui ensimmäistä kertaa cup-voittajien cupiin kaudella 1982–1983. Joukkue sai ensimmäisellä kierroksella vastaansa Galatasarayn. Ensimmäinen osaottelu päättyi Galatasarayn voittoon ja toinen tasapeliin. Kuusysi putosi jatkosta huonomman maalieron takia. Kotimaan sarjassa Kuusysi oli kaudella 1983 runkosarjan neljäs, mutta jäi loppusarjassa viidenneksi.
Ergodinen kirjallisuus
Ergodinen kirjallisuus vaatii lukijaltaan enemmän aktiivisuutta kuin perinteinen ei-ergodinen kirjallisuus, jossa käyttäjän tarvitsee yleensä vain käännellä sivuja ja siirtää katsetta. Ergodisessa kirjallisuudessa ponnistelu voi olla esimerkiksi linkkien seuraamista hypertekstissä tai valikkojen selaamista. Vaikka tietokone onkin mahdollistanut monia ergodisen kirjallisuuden piirteitä, ponnistelua vaativat tekstit eivät ole mikään uusi ilmiö. Muun muassa muinaisessa Kiinassa koottiin mekaanisia teoksia, joiden avulla käyttäjä saattoi generoida itselleen runoja.