cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alexander Rueb
Šakillinen ura
Alexander Rueb oli šakinpelaajana kohtalainen amatööripelaaja. Hänen merkittävin saavutuksensa oli voitto tulevasta maailmanmestari Max Euwesta 1922. Euwe oli tuolloin vasta uransa alussa, eikä ollut vahvuudeltaan kuin korkeintaan hyvää kansallista tasoa. Hänen huippuvuotensa olivatkin vasta 1930-luvulla. Rueb osallistui Pariisin epävirallisiin šakkiolympialaisiin 1924. Kuuden pelaajan alkuryhmässä hän jäi kuitenkin ryhmän viimeiseksi tuloksella 1,5/5 (1 voitto, 1 tasapeli ja 3 tappiota). Loppukilpailu pelattiin kahdessa ryhmässä: finaaliryhmä ja sijoitusryhmä. Finaaliryhmässä pelasivat alkukilpailun ryhmävoittajat. Kaikki muut joutuivat vajaakierroskilpailuna pelattuun sijoitusryhmään. Rueb pelasi sijoitusryhmässä, mutta ei menestynyt. Hänen sijoituksensa oli 46 pelaajan joukossa vasta 39. tuloksella 2 voittoa, 2 tasapeliä ja 4 tappiota eli yhteensä 3/8. Hänen kokonaistuloksensa kisoissa oli siis 4,5/13.
Pariisin kisojen yhteydessä perustettiin maailman šakkiliitto FIDE ja Rueb kuului sen perustajiin. Hänet valittiin järjestön ensimmäiseksi presidentiksi eli puheenjohtajaksi. Sen ohella hän toimi Hollannin kansallisen šakkiliiton puheenjohtajana 1923–1928. Ruebilla oli asemassaan hyötyä diplomaattitaustastaan tulevina vuosina, kun järjestö ratkoi monia vaikeita ongelmia. Alkuvuosina FIDE:n asema oli vielä heikko. Ruebin johdolla järjestölle kuitenkin luotiin toimivat rakenteet ja säännöt. Šakin maailmanmestari saattoi vielä ennen toista maailmansotaa itsenäisesti päättää ehdoista, joilla hän suostui puolustamaan arvonimeään. Menetettyään maailmanmestaruutensa Aleksandr Alehinille kuubalainen José Raúl Capablanca yritti vedota kansainväliseen šakkiliittoon maailmanmestaruusottelun sääntöjen muuttamiseksi. Hän lähetti helmikuussa 1928 FIDE:n puheenjohtaja Ruebille kirjeen, jossa esitti muutoksia sääntöihin. FIDE:llä ei ollut kuitenkaan valtaa toimia muussa roolissa kuin enintään välittäjänä neuvotteluissa. Siksi yritys ei onnistunut. Haagissa 1928 pidetyssä kokouksessa FIDE päätyikin suosittelemaan MM-ottelun järjestämistä siihen aikaan voimassa olleiden niin sanottujen Lontoon sääntöjen mukaan. Tilanne maailmanmestaruuden suhteen muuttui vuonna 1946, kun Alehin kuoli ja maailmanmestaruus jäi avoimeksi. Tuolloin FIDE loi Ruebin johdolla säännöt, joiden perusteella maailmanmestaruuskilpailu organisoitiin. Maailmanmestaruusturnaus pelattiin lopulta kaksivaiheisena Haagissa ja Moskovassa 1948. Rueb luopui FIDE:n puheenjohtajuudesta 1949 ja hänen seuraajakseen valittiin ruotsalainen Folke Rogard.
Rueb toimi useita vuosia erään Hollannin vanhimman šakkiseuran, haagilaisen Hague DD:n (Hague Discendo Discimus) puheenjohtajana. Hän hankki kerholle toimitilaksi rakennuksen, joka tunnettiin nimellä NSG (Nationaal SchaakGebouw, =kansallinen šakkirakennus). Elämänsä aikana Alexander Rueb keräsi huomattavan kokoelman šakkikirjallisuutta. Ruebin kuoleman jälkeen kirjakokoelma jäi hänen nimeään kantavan säätiöön hallintaan. Nykyään kokoelma on Amsterdamin yliopiston kirjastossa.
Miklos Udvardy
Miklos Udvardyn vanhemmat olivat Elizabeth Komlossy ja Miklos Udvardy. Isä oli asianajaja ja diplomaatti Unkarin valtion palveluksessa. Udvardy opiskeli kaksi vuotta lakia Debrecenin yliopistossa, jonka jälkeen hän ryhtyi opiskelemaan biologiaa. Kandidaatin tutkintonsa hän teki petsenegien asutushistoriasta Länsi-Unkarissa. Vuonna 1942 hän väitteli tohtoriksi lintujen ekologiasta ja Unkarin pustan eliömaantieteestä. Ensimmäisen virkansa hän sai Tihanyin biologiselta asemalta Balatonjärven rannalta. Toisen maailmansodan aikana hän piileskeli Unkarissa. Vuonna 1948 häntä varoitettiin tulevista kommunistien vainoista, ja hän pakeni maasta. Professori Pontus Palmgren järjesti Udvardylle tutkijatohtorin stipendin Helsingin yliopistoon. 1950 hän muutti Uppsalaan. Matkalla hän tapasi laivalla tulevan vaimonsa Maud Björklundin. Udvardy toimi vähän aikaa myös selkärangattomien merieläinten osaston kuraattorina Tukholmassa Ruotsin luonnonhistoriallisessa museossa.
Avioiduttuaan 1951 Udvardyt muuttivat Kanadaan, missä Miklos sai eläintieteen apulaisprofessorin viran British Columbian yliopistosta, ja luennoi vertailevasta anatomiasta ja lintutieteestä. Hän aloitti pesäkorttitutkimuksen British Columbiassa. 1958–1959 hän toimi vierailevana professorina Havaijin yliopistossa, ja 1963–1964 luennoitsijana Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Vuosina 1967–1991 Udvardy toimi Kalifornian valtionyliopiston biotieteiden professorina Sacramentossa. Jakson aikana hän toimi vuoden ajan vierailevana professorina Bonnin yliopistossa Saksassa, ja Fulbright-luennoitsijana Hondurasin kansallisessa yliopistossa.
Jäätyään eläkkeelle Udvardy toimi Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) neuvonantajana, ja vuodesta 1995 lähtien Ecological Society of America's Vegetation Classification Panelin suunnittelijana. Hän liittyi American Ornithologists' Unioniin 1953.
Edward Joseph Adams
thumb|right|S.E.R. Mons. Edward Joseph Adams pienoiskuva Edward Joseph Adams (s. 24. elokuuta 1944 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihki papiksi Philadelphian arkkihiippakuntaan John Joseph Krol 16. toukokuuta 1970. Hänet nimitettiin Scalan titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Bangladeshiin 24. elokuuta 1996, ja piispaksi vihkiminen seurasi 23. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Sodano, jota avustivat Anthony Joseph Bevilacqua ja John Patrick Foley.
Adams sai 22. elokuuta 2002 nimityksen nuntiukseksi Zimbabween, 3. syyskuuta 2007 Filippiineille ja 22. helmikuuta 2011 Kreikkaan.
Juffi Seponpoika
Juffi Seponpoika, oikealta nimeltään Juha Vuorsola voitti The Voice of Finland -laulukilpailun vuonna 2020. Hän sai äänistä 32 % finaalilähetyksessä. Seponpoika kuului ohjelmassa Toni Wirtasen ja Sipe Santapukin joukkueeseen. Juffi on julkaissut muutaman soolosinglen.
Franz Josef Meinrad Merkel
Franz Josef Meinrad Merkel (s. 22. syyskuuta 1944 Hardheim) on Brasiliassa toimiva saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 22. toukokuuta 1971 ja nimitettiin Humaitán hiippakunnan johtoon 26. heinäkuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Jovêncio Balestieri, jota avustivat Moacyr Grechi ja Sérgio Eduardo Castriani.
Rodrigo Lara
Rodrigo Lara Bonilla (11. elokuuta 1946 – 30. huhtikuuta 1984) oli kolumbialainen asianajaja ja poliitikko, joka toimi oikeusministerinä presidentti Belisario Betancurin valtakaudella. Hänet murhattiin vuonna 1984, koska hän työssään ministerinä järjesti syytteitä Medellínin kartelliin kuuluneille kokaiinin salakuljettajille. Murhan tilasi kartellin johtohahmo Pablo Escobar.
Francisco Blanco Nájera
Francisco Blanco Nájera (24. toukokuuta 1889 Lagroño – 15. tammikuuta 1952) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1913 ja nimitettiin Orensen hiippakunnan johtoon 8. elokuuta 1944. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Rafael García y García de Castro ja Rafael Alvarez Lara.
Blanco Nájera kuoli 62-vuotiaana virassa.
Paavo Toivari
Paavo Veikko Toivari (11. tammikuuta 1917 Säkkijärvi – 10. helmikuuta 2010 Hamina ) oli suomalainen yleisurheilija, joka menestyi parhaiten estejuoksussa ja maastojuoksussa.
"Patu" Toivari karsiutui Lontoon 1948 olympialaisten 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä. Hän edusti seuratasolla Sortavalan Viritystä, Säkkijärven Rannanpoikia, Vehkalahden Veikkoja ja Karhulan Katajaisia. Hän voitti Suomen mestaruuden 4 × 1 500 metrin juoksussa vuonna 1947 sekä maastojuoksun pitkän matkan joukkuekilpailussa vuosina 1948 ja 1949. Henkilökohtaiset SM-pronssimitalit hän saavutti maastojuoksussa ja 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 1949. Hän edusti Suomea Ruotsi-maaottelussa vuonna 1947.
Ángel Garachana Pérez
Ángel Garachana Pérez CMF (s. 3. syyskuuta 1944 Barbadillo de Herreros) on Hondurasissa toimiva espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1972 ja nimitettiin San Pedro Sulan hiippakunnan johtoon 11. marraskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. helmikuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi Oscar Andrés Rodríguez Maradiaga, jota avustivat Jaime Brufau Maciá ja Luis Gutiérrez Martín.
Emma Fürstenhoff
thumb|Emma Fürstenhoff thumb|Vahakukkia
Aluksi Fürstenhoff teki ornamentteja myyntiin ja lopulta oppi tekemään kukkia. Hän esitteli töitään monissa menestyksekkäissä taidenäyttelyissä Tukholmassa, myöhemmin myös Lontoossa, Pietarissa ja Pariisissa. Pietarissa hän pysytteli kaksi vuotta ja siellä hänestä tuli kuuluisa.
Taavi Koponen
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat muurari Martti Koponen ja Stiina Taivainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Nanni Lydia Ranisen kanssa.
Opinnot
Koponen kävi Sortavalan seminaarin harjoituskoulun ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 sekä Reserviupseerikoulun vuonna 1926. Hän suoritti myös 3. Divisioonan kuormastovääpeli- ja rehumestarikurssin vuonna 1930 ja oli kuuntelu-upseerina ammustarkastajakursseilla vuonna 1943.
Suomen sisällissota
Koponen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Koponen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, joka nimettiin myöhemmin uudelleen ensin Jääkärirykmentti 3:ksi, Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä 8. komppaniassa sekä 29. tammikuuta 1920 lähtien koulutusaliupseerina 3. konekiväärikomppaniassa. Armeijasta hän erosi 31. maaliskuuta 1921 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Suistamon suojeluskuntaan. 1. huhtikuuta 1921 alkaen. Suistamosta hän muutti Mikkeliin ja astui Mikkelin suojeluskuntaan suojeluskuntapiirin alipäällystökurssien vääpeliksi 1. heinäkuuta 1921 alkaen. Takaisin armeijan palvelukseen hän astui 1. lokakuuta 1921 ja hänet sijoitettiin Rannikkotykistörykmentti 3:een, missä hän toimi aluksi III patteriston esikuntavääpelinä ja 10. syyskuuta 1923 lähtien 99. patterin vääpelinä ja 25. toukokuuta 1929 alkaen rykmentin esikunnan kasarmi- ja kuormastoaliupseerina.
Talvi- ja jatkosota
Koponen osallistui talvisotaan toimistoupseerina Laatokan Meripuolustuksen esikunnan Aseosastolla. Välirauhan aikana hän jatkoi edellä mainitussa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin myöhemmin toimistoupseeriksi Varkauden Tukikohdan toimisto II:een. Varkaudesta hänet komennettiin Linnoitus Patteristo 6:n ase- ja linnoitusteknikoksi Kiestingin suunnalle.
Jatkosodan puhjettua Koponen jatkoi edelleen toimiaan Linnoituspatteristossa, kunnes hänet siirrettiin vuonna 1942 3. Divisioona asekorjausryhmä R:n päälliköksi Uhtualle. Myöhemmin samana vuonna hänet siirrettiin toimistoupseeriksi Päämajan Taisteluvälineosastolle, missä hän palvelikin vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin Asevarikko 10:n ampumatarvikeosaston päälliköksi, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka.
Sotien jälkeinen aika
Koponen jatkoi sodan aikaisessa tehtävässään sodan jälkeen, kunnes vuonna 1945 hänet siirrettiin aseteknikoksi Keskusvarikko 6:een. Vuonna 1947 hänet siirrettiin Merivoimien Varikko 1:een ensin aseteknikoksi ja myöhemmin ampumatarvikeosaston päälliköksi ja edelleen aseupseeriksi. Varikolla hän palveli vuoteen 1952 saakka, jolloin hänet siirrettiin Asevarikko 5:n ampumatarvikeoston päälliköksi. Koponen erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1954.
Pörrökynsisammal
Pörrökynsisammal (Dicranum montanum) on sammallaji. Se kuuluu Dicranaceae -heimoon ja kynsisammalten sukuun. Yleisväriltään pörrökynsisammal on kirkkaanvihreä. Sillä on kähärät lehdet ja se muistuttaa katkokynsisammalta (Dicranum viride). Pörrökynsisammalta kasvaa usein tammien ja lehmusten rungoilla.
Ulkonäkö
Pörrökynsisammal on keskikokoinen (2-5 cm) turkkimaisina tiheinä patjoina kasvava lehtisammal. Kuivina kähärät lehdet ovat pitkät ja hyvin kapeat ja niissä on vankka keskisuoni.
Levinneisyys
Pörrökynsisammal kasvaa yleisenä koko Suomessa.
Elinympäristö
Pörrökynsisammal kasvaa lehtipuiden rungoilla, lahopuulla ja kallioiden seinämillä.
Joachim Neander
Elämä
Neanderin isä oli latinanopettaja. Hänen perheensä sukunimi oli Neumann, mutta ajan tavan mukaan hänen isoisänsä oli muuttanut sen kreikankieliseen muotoon Neander. Vuosina 1666–1670 Joachim Neander opiskeli ensin kalvinistista teologiaa Bremenissä ja sen jälkeen työskenteli opettajana useissa paikoissa, kuten Heidelbergissa, jossa hän opiskeli teologiaa, ja Frankfurtissa. Noin 1670 hän tutustui saarnaaja Theodor Undereyckiin ja sai hänen kauttaan kotiopettajan paikan Frankfurtissa vuonna 1671. Siellä Neander tapasi vuonna 1673 Philipp Jacob Spenerin, josta tuli yksi pietismin perustajia.
Vuosina 1674–1697 Joachim Neander toimi Düsseldorfin reformoidun latinankoulun rehtorina. Hän alkoi järjestämään yksityisiä hartaushetkiä, seuroja. Seuroissa olisi pitänyt olla pappi mukana, joten Neander joutui vaikeuksiin ja hänet erotettiin määräajaksi virantoimituksesta. Työttömäksi jouduttuaan hän kuljeskeli luonnossa Mettmannin kaupungin lähellä olevassa laaksossa. Siellä hänen oletetaan kirjoittaneen runojaan ja virsiään. 1800-luvulla aluetta alettiin kutsua hänen mukaansa nimellä Neanderthal (Neanderin laakso). 1850-luvun puolivälissä kalkkikiveä louhittaessa alueelta löydettiin ihmisluurankoja, jotka tutkittiin ja niiden todettiin kuuluneen aikaisemmin tuntemattomalle, sukupuuttoon kuolleelle ihmislajille, joka sai nimekseen neanderthalinihminen.
1679 Neander muutti kotikaupunkiinsa Bremeniin ja toimi siellä saarna-apulaisena St Martini -kirkossa. Noin vuoden kuluttua hän sairastui ja kuoli 1680 todennäköisesti ruttoon.
Neander on kirjoittanut noin 70 virttä. Häntä on kutsuttu reformoidun kirkon Gerhardiksi, luterilaisen virsirunoilija Paul Gerhardin mukaan. Tosin hänen virsistään on säilynyt käytössä vain muutama, joista tunnetuin on virsi ”Lobe den Herren, den mächtigen Köning der Ehren”. Se on käännetty useille eri kielille, ja se on yksi tunnetuimpia protestanttisia virsiä. Virsi on loppusoinnullinen, säkeistömuotoinen, vaikka reformoitu kirkko ei tuohon aikaan hyväksynyt muita kuin Raamatun psalmien riimitettyjä muokkauksia.
Neanderin virsiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
Sävelmä:
Ruotsin kirkon virsikirja
Hengellinen laulukirja
Cantemus, Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja
Seurakunta laulaa
Siionin kannel
Karniisi
Karniisi on klassisessa arkkitehtuurissa leikkausprofiililtaan s-kirjaimen muotoinen lista. Laskevassa karniisissa kovera osa on ylhäällä ja kupera alhaalla, kun taas nousevassa karniisissa muoto on päinvastainen. Termiä karniisi on käytetty myös korniisista, palkiston ylimmästä, ulkonevasta osasta klassisessa arkkitehtuurissa.
Yrjö Somer
Yrjö Somer, sukunimi vuoteen 1918 Solovjev (29. lokakuuta 1898 Joensuu − 2. helmikuuta 1940 Sortavala) oli suomalainen Suomen kreikkalais-katolisen kirkollishallituksen pitkäaikainen sihteeri ja Aamun Koitto-lehden toimittaja.
Yrjö Somerin isä oli rovasti Nikolai Solovjev. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 Joensuun lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Somer palveli virkamiehenä valtion rautateillä kunnes hänet valittiin vuonna 1928 Suomen kreikkalais-katolisen kirkollishallituksen sihteeriksi ja tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Hän oli myös Sortavalassa sijainneen kirkkokunnan talon isännöitsijä, Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunnan julkaiseman Aamun Koitto-lehden toimittaja ja ortodoksisten liturgisten ja uskonnollisten kirjojen suomennoskomitean sihteeri, tämä komitea julkaisi 1937 kirkollisten nimien suomennosluettelon. Somer oli lisäksi muun muassa Sortavalan Kansallisseuran varapuheenjohtaja ja hän oli kolme vuotta Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Yrjö Somer sai surmansa talvisodan aikana Sortavalan lentopommituksessa 2. helmikuuta 1940. Kirkkokunnan talon seinään osunut pommi sorti osan talon pihanpuoleisesta seinästä ja portaikon porraskäytävässä olleen talon suojelupäällikkönä toimineen Somerin jäädessä sortuman alle. Talon sirpalesuojassa olleet arkkipiispa Herman ja muut kirkollishallituksen virkamiehet pelastuivat mutta kirkkokunnan talo paloi suurimmaksi osaksi pommituksen seurauksena,
Merkkijono
Merkkijono on useiden ohjelmointikielten tietotyyppi, järjestetty jono peräkkäisiä merkkejä, jotka kaikki on koodattu saman merkkijärjestelmän mukaan. Merkkijonoja käytetään kaikissa ohjelmointikielissä. Merkkijonon merkit voivat olla ASCII-merkistön mukaisia. Kielestä riippuen myös Unicode-merkkijonoja voidaan tukea.
Merkkijonolla voi olla määrätty tai muuttuva pituus. Pascal-kielessä jonon ensimmäinen merkki kertoo sen pituuden. Tämä rajoittaa jonon pituuden enintään 255 merkkiin. Rajoitus johtuu siitä, että yhtä merkkiä kuvataan 8 bitillä, jolla voidaan esittää enimmillään 256 eri numeroa, {0,1,..,254,255}. C-kielen merkkijonot taas päättyvät nollamerkkiin, mikä taas estää nollamerkin käytön muualla merkkijonossa. C-kielen tapaa toteuttaa tyyppisiä merkkijonoja kutsutaan myös termillä ASCIIZ. Vaihtoehtoisesti merkkijonon pituus voidaan tallettaa merkkijonon itsensä ulkopuolelle tietueen tai luokan attribuutiksi.
Common Lisp -kielessä merkkijono ei ole sidoksissa merkistökoodaukseen, vaan kielessä on oma tietotyyppinsä.
Juho Kolehmainen
Juho Kolehmainen oli suomalainen jääkärivänrikki.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania. Kolehmainen työskenteli metsätyönjohtajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 28. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Kolehmainen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Kolehmainen palveli sisällissodan jälkeen 1. komppanian koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä (tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkäripataljoona 2 ja Pohjolan jääkäripataljoona). Hänet siirrettiin 11. lokakuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Karjalan kaartin rykmentin III pataljoonaan. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 vain liittyäkseen 15. helmikuuta 1919 alkaen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Retkikunnalla hänet määrättiin aluksi joukkueenjohtajaksi III pataljoonan 1. komppaniaan, minkä päällikkyyden hän vastaan otti myöhemmin. Hänet siirrettiin kesäkuussa Karjalaiseen pataljoonaan, missä hän toimi 3. komppanian päällikkönä. Kolehmainen otti osaa retkikunnalla taisteluihin Tulemajärvellä, Vieljärvellä, Nuosjärvellä, Prääzässä, Matrossassa, Kotkatjärvellä, Tuuloksessa, Maasjärvellä, Suollusmäellä ja Säämäjärvellä. Retkikunnalta palattuaan hän astui etsivän keskuspoliisin palvelukseen 10. heinäkuuta 1919, mutta palasi takaisin puolustusvoimien palvelukseen 31. tammikuuta 1920 pursimiehenä. Hänet sijoitettiin miinanetsintälaivueeseen, josta hänet siirrettiin l. toukokuuta 1925 Melkin vartiokomennuskunnan päälliköksi ja 1. lokakuuta 1933 alkaen miina- ja vartiolaivueen ruori- ja merkinantoaliupseeriksi, missä tehtävässä hän palveli aina talvisotaan saakka.
Talvi- ja jatkosota
Kolehmainen osallistui talvisotaan pursimiehenä Erillisessä Laivastossa Helsingissä. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa toimessa, mutta siirrettiin myöhemmin Merikoulun kasarmialiupseeriksi. Merikoululta hänet siirrettiin pursimieheksi Helsingin Laivastoasemalle. Jatkosodan puhjetessa hän jäi edelleen Helsingin Laivastoasemalle ja toimi joukkueenjohtajana sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän jatkoi joukkueenjohtajana Helsingin Tukikohdassa vuoteen 1945 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Kai Myrberg
Kai Myrberg (s. 12. elokuuta 1962 Helsinki) on filosofian tohtori, geofysiikan dosentti, suomalainen merentutkija ja tietokirjailija. Hän toimii Suomen ympäristökeskuksen johtavana tutkijana. Hän oli vuosina 2015–2017 Kansainvälisen Merentutkimusneuvoston (ICES) varapresidentti. Vuosina 2017–2022 hän toimi Klaipedan yliopiston osa-aikaisen professorina. Myrberg sai vuonna 2020 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Ura
Myrberg oli 1988–2008 Merentutkimuslaitoksessa tutkijana ja erikoistutkijana. Vuosina 1993–1994 hän oli Pohjoismaiden ministerineuvoston stipendiaattina Göteborgin yliopistossa ja vuosina 2000–2001 Tukholman yliopistossa tutkijatohtorina. Vuosina 2017–2022 hän oli Klaipedan yliopiston professorina.
Myrberg koordinoi vuodesta 2010 lähtien Suomenlahden meriympäristön suojeluun liittyvää kolmikantayhteistyötä, johon osallistuu Suomen, Viron ja Venäjän tutkijoita ja viranomaisia (Venäjän Ukrainaan tekemän hyökkäyksen takia Venäjä on suljettu 24.2.2022 alkaen pois yhteistyöstä). Tässä tehtävässä Myrberg johti vuoden 2014 Suomenlahti-vuotta, joka oli kaikissa kolmessa maassa hyväksytty ministeritasolla. Teemavuoden aikana järjestettiin runsaasti määrä erilaisia tutkimukseen, Suomenlahden tilan seurantaan ja kansalais- ja järjestötoimintaan liittyviä tapahtumia (yhteensä noin 250). Suomenlahti-vuoden 2014 yhteyteen perustettiin Suomessa kansalaisvaltuuskunta, jonka puheenjohtajana toimi entinen pääministeri Matti Vanhanen. Venäjällä kansalaisvaltuuskunnan johdossa olivat Len Oblastin ja Pietarin kuvernöörit Alexander Droženko ja Grigori Poltavtšenko sekä Virossa entinen pääministeri Andres Tarand. Teemavuoden tulokset raportoitiin loppuvuodesta 2015 SYKEn Policy briefin muodossa sekä tiekarttana. Nämä dokumentit sisältävät konkreettiset toimenpide-ehdotukset päättäjille siitä, miten Suomenlahden tilaa parannetaan ripeästi ja kustannustehokkaasti. Vuonna 2016 ilmestyi SYKEn julkaisusarjassa laaja tila-arvio -raportti, sekä vuonna 2017 Journal of Marine Systems -julkaisussa Suomenlahti-vuoden päätuloksista lehden erikoisnumero. Vuonna 2016 Suomen, Viron ja Venäjän ympäristöministerit allekirjoittivat deklaraation, jossa sovittiin kolmikantatyön jatkosta vuoteen 2020 asti.
Suomenlahtityö on herättänyt myös kansainvälistä kiinnostusta, ja Myrberg kutsuttiin kertomaan tuloksista Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaan 70-vuotispäiville. sekä Almedalenin viikolle Visbyhyn 2015. Myrberg oli myös yksi Riiassa vuonna 2015 pidetyn Baltic Sea Science Congressin pääpuhujista esittelen Suomenlahti-työn tieteellisiä tuloksia.
Kuparihuippu
thumb|250px|Maailman kuparintuotanto vuosina 1900–2002. thumb|250px|Maailman tärkeimmät kuparin tuottajat. Kuparihuipulla tarkoitetaan tulevaa hetkeä, jolloin maailman kuparintuotannon maksimi saavutetaan. Koska maailman kuparivarannot ovat rajalliset, maksimituotanto tulee tulevaisuudessa väistämättä vastaan. Kuparin hinta tulee todennäköisesti nousemaan tarjonnan ollessa rajallista ja tuotantokustannusten ollessa korkeampia alhaisen kuparipitoisuuden malmeista, pienistä esiintymistä ja mahdollisesti vaikeissa olosuhteissa.
Kai Myrberg
Ura
Myrberg on toiminut myös akateemisena vastaväittäjänä (muun muassa 2013 Kööpenhaminan yliopistossa, 2014 Helsingin yliopistossa) sekä useiden väitöskirjojen esitarkastajana ja väitöskomiteoiden jäsenenä Tanskassa, Ruotsissa, Suomessa, Virossa ja Liettuassa. Myrbergin tutkimusyhteistyö ulottuu lisäksi myös Venäjään, Saksaan, Tanskaan, Britanniaan, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Hän on opettanut Itämeren oseanografiaa. .Myrberg on pitänyt vuodesta 1997 lähtien luentoja ja luentokursseja eri yliopistoissa, erityisesti Helsingin yliopistossa. Vuodesta 2002 asti hän on ollut Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti. Hän osallistunut myös kansainvälisten Itämeren oseanografian kesäkoulujen ja kurssien järjestämiseen Suomessa ja ulkomailla
Kuparihuippu
Toisin kuin fossiiliset polttoaineet, kupari on hyvin kierrätyskelpoista ja arvioiden mukaan 80 % koskaan kaivetusta kuparista on edelleen käytössä. Kupari on yksi tärkeimmistä teollisuuden mineraaleista, sillä sitä käytetään esimerkiksi johdoissa, datakaapeleissa, elektroniikassa, lämmönsiirtimissä, jalokivissä ja vesijohdoissa. Kuparin hinnan nouseminen voi aiheuttaa kuparivarkauksien lisääntymistä.
Kai Myrberg
Ura
Myrbergin erikoisala on Itämeren oseanografia, josta hän on tehnyt laajalti julkaisuita. Hän on kirjoittanut professori Matti Leppärannan kanssa ensimmäisen systemaattisen monografian Itämeren oseanografiasta, Physical Oceanography of the Baltic Sea. Kirjaa on sittemmin yleisesti referoitu julkaisu.
Kuparihuippu
Kysyntä ja tarjonta
Kuparin maailmanmarkkinahinta muodostuu kysynnän ja tarjonnan kohdatessa. Laskenut kuparin tarjonta nostaa kuparin hintaa. Maailman kuparintuotanto on noin 15 miljoonaa tonnia vuosittain. Kuitenkin kuparin kysyntä nousee nopeasti. Vuonna 2006 tehtyjen arvioiden mukaan kuparin kysyntä ylittää tarjonnan vuoteen 2100 mennessä. Kiina vastaa 22 prosentista maailman kuparin kysynnästä. Kuparintuotannosta saattaa tulla jännittyneempää, kun Kiinan ja Intian taloudet luultavasti saavuttavat länsimaat.
Kai Myrberg
Ura
Myrberg on toiminut Suomen Dosenttiliiton (2009–2010) ja Helsingin yliopiston dosenttiyhdistyksen (2008–2010) hallitusten puheenjohtajana. Hän on ollut William ja Ester Otsakorven Säätiön hallintoneuvoston varapuheenjohtaja vuodesta 2010. Hän on tieteellisten lehtien toimitus-ja asiantuntijaneuvostoissa (Boreal Environment Research, Geophysica, Estonian Journal of Earth Sciences). Hän on lisäksi Suomen Tietokirjailijat ry:n hallituksen jäsen. Kai Myrberg on vuosina 2021-2023 Taiteen edistämiskeskuksen kirjailija- ja kääntäjäapurahalautakunnan jäsen.
Kuparihuippu
Löydetyt kupariesiintymät
Viimeisinä kolmena vuosikymmenenä on tehty 56 uutta merkittävää kuparilöytöä. Maailman kuparilöytöhuippu saavutettiin vuonna 1996.
Kai Myrberg
Ura
Myrberg on myös Suomen Tiedetoimittajain liiton jäsen. Myrberg on saanut kirjalliseen työskentelyyn apurahoja, muun muassa 2007 ja 2010 Suomen Kulttuurirahastolta, sekä 2017 WSOYn kirjallisuussäätiöltä ja vuonna 2017 Suomen Tietokirjailijoilta.
Kuparihuippu
Materiaalitehokkuus ja korvaavat materiaalit
Grafeeni saattaa korvata kuparin elektroniikassa. Myös staneenia on ehdotettu kuparin korvaajaksi elektroniikassa.
Kai Myrberg
Ura
Elokuussa 2014 ilmestyi Ursan kustantamana Myrbergin ja professori Matti Leppärannan valtamerioseanografian perusteos Meret – Maapallon siniset kasvot. Kirja sai Vuoden tiedekirja -kilpailussa kunniamaininnan Tieteen päivillä 7.1.2015. Maaliskuussa 2019 ilmestyi Myrbergin ja Leppärannan kirja Itämeri ja ihminen Tammen kustantamana. Heille myönnettiin tästä teoksesta tiedonjulkistamisen valtionpalkinto vuonna 2020.
Helmikuussa 2021 ilmestyi Myrbergin teos: "Pohjois-Koreassa vain porsaat ovat onnellisia" (Minerva Kustannus). Samasta aiheesta ilmestyi vuonna 2022 kirja: "Viimeinen paraati Pjongjangissa".
Myrbergille on myönnetty seuraavat ansiomerkit: Sotilasansiomitali vuonna 1992, Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki vuonna 2015, yleishyödyllisen ekologisen säätiön (Venäjä) V. I. Vernadskin kunniamerkki vuonna 2016.
Kinmei
Kinmei (509–571) oli perinteisen japanilaisen tiedon mukaisesti Japanin 29. keisari vuosina 539–571, vajaan 32 vuoden ajan. Hän oli vuosina 507–531 hallinneen keisari Keitain kolmas poika.
Taustaa
Kinmei tunnettiin luultavasti valtakautensa aikana nimillä Sumeramikoto tai Amenoshita Shiroshimesu Ōkimi (治天下大王), joka tarkoittaa ”suurta kuningasta, joka hallitsee kaikkia maan päällä”. Vaihtoehtoisesti häntä saatettiin kutsua ”Yamaton suureksi kuninkaaksi”.
Hän oli kruununprinssinä ja nousi valtaan 30 vuoden iässä, kun edellinen keisari Senka kuoli 73-vuotiaana vuonna 539.
Tyypin kolme eritysjärjestelmä
Tyypin kolme eritysjärjestelmä (lyhenne TTSS tai T3SS) on joillain Gram-negatiivisilla bakteereilla oleva monesta proteiinista koostuva pieni soluelin. Se erittää eukaryooteille haitallisia myrkkyjä.
TTSS
TTSS:n toimintaa ei vielä täysin ymmärretä. Siinä on melkein 30 erilaista proteiinia, jonka mukaan se on mutkikkaimpia tunnettuja solujen eritysjärjestelmiä. Näistä proteiineista syntyy esim. Shigella-bakteerilla 2 suurta kokonaisuutta, joista yksi on injektioneulan kärki IpaD.
TTSS ja evoluutio
TTSS on tullut kuuluisaksi siitä, että sitä pidetään bakteerimoottorin evolutiivisena edeltäjänä. Evoluutioteorian vastustajien mielestä TTSS ei olisi voinut kehittyä bakteerimoottoriksi, koska yhdenkin TTSS:n proteiinin muuntuminen bakteerimoottorin proteiiniksi veisi heidän mielestään suotuisassakin tapauksessa miljoonia vuosia.
FA Cup
thumb|Kiertopokaali
Football Association Challenge Cup eli FA Cup on englantilainen jalkapalloturnaus, joka tunnetaan suomeksi myös nimellä Englannin cup.
FA Cup on maailman vanhin jalkapalloturnaus. Se järjestettiin ensimmäisen kerran kaudella 1871–1872, jolloin voittaja oli Wanderers. Sittemmin myös muissa maissa on alettu järjestää vastaavanlaisia cup-muotoisia kilpailuja.
Pelisysteemi
Cup pelataan kokonaisuudessaan pudotuspeleinä ja otteluparit arvotaan, tosin karsintakierros pelataan alueellisesti, jotta pienten seurojen matkakustannukset eivät kasvaisi liiaksi. Ensimmäinen ja toinen kierros pelattiin aiemmin jaettuna pohjoisiin ja eteläisiin ottelupareihin, mutta tästä luovuttiin kauden 1997–1998 jälkeen. Kotijoukkue ratkaistaan arvalla. Ottelun päättyessä tasan uusintaottelu pelataan vierasjoukkueen kentällä. Seurat voivat myös sopia keskenään ottelun jatkoajan järjestämisestä, sekä mahdollisesta rangaistuspotkukilpailusta. Uusintaotteluissa näin toimitaan aina, aikaisemmin oli tavallista pelata jopa lukuisia uusintaotteluita.
Levytanko
Levytanko on voimaharjoitteluväline, jota käytetään lihasvoimaharjoittelussa, painonnostossa ja voimanostossa. Tanko on valmistettu metallista ja sen normaali pituus on 2,2 metriä. Halkaisijaltaan se on 25 millimetriä ja päistä 50 millimetriä. Tanko on laakeroitu päistä jotta levypainot saavat pyöriä vapaasti esimerkiksi tehtäessä tempausta. Otekohdissa on karhea pinta, joka auttaa nostajaa saamaan pitävämmän otteen.
FA Cup
Pelisysteemi
Cup alkaa elokuussa, jolloin järjestetään ylimääräinen karsintakierros matalilla sarjatasoilla pelaaville joukkueille. Tälle kierrokselle voi osallistua lähes mikä tahansa Englannin jalkapalloliiton eli FA:n jäsenseura, jolla perusasiat ovat kunnossa. Tämän jälkeen pelataan esikierros, neljä karsintakierrosta ja kuusi varsinaisen cupin kierrosta sekä välierät ja loppuottelu. Kaikki Englannin Valioliigassa ja The Football Leaguen sarjoissa pelaavat joukkueet saavat osallistua, samoin kuin liigan ulkopuoliset seurat, mikäli ne ovat osallistuneet edelliskaudella FA Trophyyn tai FA Vaseen ja pelaavat seuraavalla kaudella jossakin sarjassa. Seuralla pitää olla myös mitat täyttävä stadioni.
Levytanko
Tangon kumpaankin päähän lastataan kulloinkin halutun painoisia kiekkomaisia painoja. Jotta kiekot eivät pääsisi putoamaan tangolta käytön aikana, ne voidaan lukita paikalleen esimerkiksi puristamalla ne otekohdan ulkopuolella olevia vastinkappaleita vasten kiertovipusalpainten avulla. Salpalaitteita kutsutaan tavallisesti lukoiksi. Lukituksen pitävyys usein varmistetaan salpaan asetettavalla sokalla. Kuntosaleillakin käytettävät harjoittelutangot painavat tavallisesti 20 kilogrammaa.
FA Cup
Pelisysteemi
Cupin voittaja pääsee Eurooppa-liigan ensimmäiselle kierrokselle. Mikäli voittaja kuitenkin pääsee Valioliigan sijoituksensa kautta Mestarien liigaan, menee Eurooppa-liigan paikka loppuottelun hävinneelle joukkueelle. Mikäli molemmat loppuottelijat pääsevät Mestarien liigaan, saa Valioliigassa seuraavana oleva joukkue Eurooppa-liiga paikan.
Levytanko
Lisäksi käytetään epävirallisia erityisesti kotikäyttöön suunniteltuja 25 mm tai 30 mm halkaisijaltaan olevia tankoja. Tankojen pituus vaihtelee yleensä noin 150 ja 180 cm välillä ja tällaisten tankojen paino vaihtelee noin 6 ja 10 kg välillä.
Miesten tanko
Miesten olympialaisissa käyttämä tanko on 2,2 metrin pituinen ja painaa 20 kiloa. Kansainvälinen painonnostoliitto IWF ei hyväksy pitempien tai paksumpien tankojen käyttöä. Voimanostossa kuitenkin usein käytetään epävirallisissa kilpailuissa tätä tukevampaa tankoa. Otekohtien väli on tavallisesti 810 millimetriä.
Naisten tanko
Naisten tanko on samankaltainen kuin miestenkin, mutta pituudeltaan 2,05 metriä ja painoltaan 15 kiloa.
Levypainot
Yli 10-kiloisten levyjpainojen halkaisija on 450 millimetriä. Alle 10-kiloisisten levypainojen halkaisija vaihtelee. Yli 10-kiloisissa levypainoissa on myös kuminen ”iskunvaimennin” vaimentamassa iskua, joka syntyy, kun tanko pudotetaan maahan.
Olympiakisoissa levypainojen värin on oltava seuraavan taulukon mukainen:
IWF:n hallinnoimien kisojen ulkopuolella voimanostossa on olympiapainojen lisäksi käytössä seuraavat painot:
Harjoittelussa käytettävät painot eivät yleensä ole määrätyn värisiä, eikä niissä tavallisesti ole kumia vaimentamassa iskua.
Lukot
Tangoissa käytettävät lukot ovat useimmiten metallia, mutta niistä valmistetaan myös muista aineista. Lukkojen paino on niin miehillä kuin naisillakin enimmillään 2,5 kiloa. Tangon kokonaispaino ilman levykiekkoja riippuu lukkojen painosta. Miehillä kokonaispaino on enimmillään 25 kiloa ja naisilla 20 kiloa.
Fidel Herráez Vegas
pienoiskuva|Fidel Herráez Vegas vuonna 2017. Fidel Herráez Vegas (s. 28. heinäkuuta 1944 Ávila) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. toukokuuta 1968 ja nimitettiin Madridin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Cediaen titulaaripiispaksi 14. toukokuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio María Rouco Varela, jota avustivat Angel Suquía Goicoechea ja Lajos Kada.
Näsilinnankatu 38
thumb|Näsilinnankadun puutalo Satamakadun risteyksestä kuvattuna. Näsilinnankatu 38 on Tampereen keskustassa Näsilinnankadulla sijaitseva uusrenessanssityylinen puutalo, joka on valmistunut vuonna 1892. Sen on suunnitellut Lambert Petterson marraskuussa 1891. Rakennus on yksikerroksinen, ja siinä on kaksi asuinhuoneistoa, joista toista on käytetty seurakuntatilana.
Talon molempiin huoneistoihin kuljettiin alun perin sisäpihan kautta. Eteläiseen huoneistoon on myöhemmin lisätty kivirakenteinen sisäänkäynti kadun puolelle.
Puutalon kanssa samalla tontilla, Satamakatu 7:ssä, sijaitsee Pettersonin vuonna 1892 suunnittelema kolmikerroksinen kivirakennus. Kun sitä laajennettiin Heikki Tiitolan suunnitelmien (1907) pohjalta, puutalosta purettiin kaksi ikkunaa sisältänyt pohjoisosa.
Näsilinnankadun puutalo ja Satamakadun kivitalo on suojeltu asemakaavalla. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan ne ovat rakennustaiteellisesti ja kaupunkikuvallisesti merkittäviä.
Vuonna 2020 tehdyssä julkisivuremontissa puutaloon palautettiin alkuperäinen, ruskeankeltainen värisävy.
Rekhasim
Rekhasim on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 12 110.
Maantiede
thumb|vasen|Näkymä kaupungissa. Rekhasim sijaitsee Tivonin kukkuloilla noin 16 kilometriä Haifan kaupungista kaakkoon.
Historia
Rekhasim perustettiin vuonna 1951. Alun perin paikka oli ma'barot eli Israeliin muuttavien siirtolaisten väliaikainen asutuskeskus. Vielä tuolloin paikka tunnettiin nimellä Kfar Hasidim. Väliaikaiseksi tarkoitettu asutus muuttui lopulta pysyväksi ja paikkakunta kasvoi, kun uusia siirtolaisia saapui Pohjois-Afrikasta ja Romaniasta. Siirtolaiset työllistyivät Sebulonin laakson alueella. Paikkakunnan tulotaso on kuitenkin ollut Israelin keskimääräistä selvästi alhaisempi.
Puolustusvoimien radiolaitos
thumb|Puolustusvoimien radiolaitoksen vaakuna Puolustusvoimien radiolaitos (, lyhenne FRA) on Ruotsin puolustusministeriön alainen siviiliorganisaatio, joka suorittaa signaalitiedustelua.
Radiolaitoksen päämaja on Lovön saarella Ekerössä. Sen budjetti oli vuonna 2008 562 miljoonaa kruunua, ja sillä oli 650 työntekijää.
18. kesäkuuta 2008 hyväksytyn ja 1.1.2009 voimaan tulleen lain 2006/07:63 (FRA-laki, ruotsiksi FRA-lagen) mukaan FRA saa salakuunnella kaikkea Ruotsin läpi kulkevaa viestiliikennettä, esimerkiksi puheluja, Internet-selailua ja sähköposteja. Lain päätarkoitukseksi on ilmoitettu terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuminen. Vuoden 2008 aikana FRA rekrytoi voimakkaasti ja henkilöstömäärä oli tarkoitus nostaa 900:aan.
Marraskuun 2007 tietojen mukaan FRA:lla oli maailman viidenneksi nopein supertietokone.
Irina Zaritskaja
Irina Zaritskaja (2. toukokuuta 1939 Kiova – 30. heinäkuuta 2001 Lontoo) oli ukrainalaissyntyinen pianisti. Hän muutti vuonna 1972 Israeliin ja vuonna 1985 Englantiin.
Zaritskaja aloitti pianonsoiton opintonsa Kiovassa ja jatkoi niitä Moskovan keskuserikoismusiikkikoulussa Tatjana Kestnerin johdolla. Valmistuttuaan näistä opinnoista vuonna 1958 hän pääsi Moskovan konservatorioon Yakov Zakin luokalle. Hän sai diplominsa vuonna 1963. Vuonna 1960 Zaritskaja sai toisen palkinnon ja kaksi erikoispalkintoa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa.
Vuosien ajan Zaritskaja esiintyi vain Neuvostoliitossa, jossa hän soitti orkesterien solistina muiden muassa Kirill Kondrašinin, Rudolf Baršain ja Natan Rahlinin johdolla. Vuonna 1961 hän teki uuden esiintymisen Varsovassa tulkitsemalla Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin ja Dmitri Kabalevskin teoksia. Zaritskaja sitoi vuoden 1972 jälkeisen uransa Israelissa sekä esiintyjänä että opettajana Rubin-akatemiaan. Englannissa hän asettui Lontooseen. Hän esiintyi yhä ajoittain Lontoon sinfoniaorkesterin, Royal Philharmonic Orchestra sekä Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin kanssa ja säesti viulisti Boris Belkiniä. Zaritskaja omistautui kuitenkin pääasiassa opetustyöhönsä eri oppilaitoksissa. Viimeisen konserttiesiintymisensä Puolassa hän piti 9. elokuuta 1995 tulkitsemalla Aleksandr Skrjabinin, Sergei Prokofjevin, Dmitri Kabalevskin ja Frédéric Chopinin teoksia.
Kapteeni Hyperventilaattorimies
Kapteeni Hyperventilaattorimies on Zum Teufelin vuonna 2013 julkaisema kokoelmateos, jonka sarjakuvien keskushahmona on samanniminen supersankari. Anssi Rauhalan piirtämä ja Markku Uusitalon käsikirjoittama parodinen hahmo seikkaili Tähtivaeltaja-lehden sarjakuvissa vuodesta 1987. Muutaman jakson jälkeen sarjakuvan tyyli ja juoni muuttuivat monimutkaisemmaksi ja sitä alkoi piirtää Petri Hiltunen. Sarjakuvaa kirjoitti myös Johanna Sinisalo ja piirsi Hannu Mänttäri. Kivi Larmola teki yhden jakson. Viimeinen jakso ilmestyi 1997.
Teoksen on toimittanut Tähtivaeltajan päätoimittaja Toni Jerrman. Kirjan alkusanat on kirjoittanut Jyrki J. J. Kasvi. Sarjakuvat sisältävät sisäpiirin vitsejä, jotka liittyvät oman aikansa suomalaiseen science fiction -fandomiin. Tarinoissa esiintyvät ohimennen muun muassa Juhani Hinkkanen, Leena Peltonen, Jyrki Ijäs, Jukka Laajarinne, Jukka Halme ja Pekka A. Manninen.
Sössölandian Kultakurkut
Sössölandian Kultakurkut on lauluyhtye, jota olivat perustamassa Alangon veljekset Ilkka ja Ismo sekä Kosmonauts-solisti Jari ”Cyde” Hyttinen. 1990-luvun alussa yhtye esitti kapakoissa ja kadulla Jaakko Tepon kappaleita. Vuonna 1992 yhtyeessä vaikutti myös Raptori-yhtyeen Izmo Heikkilä. Saman vuoden itsenäisyysjuhlissa Kaapelitehtaalla yhtye hajosi, mutta on myöhemmin palannut. Mukana on ollut myös Alangon veljeksistä kolmas, huilisti Petri Alanko. Yhtye esiintyy nykyään melko harvoin. Se on esiintynyt vuosien varrella eri festivaaleilla, ravintoloissa ja yksityistilaisuuksissa. Tutuksi ovat tulleet esiintymiset myös metroissa sekä katumuusikkoina.
Yhtye esiintyi vuonna 2004 Gösta Sundqvistin muistokonsertissa. Ilkka Mattilan mukaan Sössölandian Kultakurkut löysi hittipotpurissaan Leavingsin riemukkuuden. Yhtye esiintyi Helsingin juhlaviikkojen Huvilan juhlakonserteissa elokuussa 2015.
Yhtye on ollut mukana kahdella kokoelmalevyllä ja Jaakko Tepon DVD-levyllä Onnen kerjäläiset. Sössölandian Kultakurkut Ilkka Alanko ja Cyde Hyttinen vierailevat taustalaulajina neljällä raidalla Ismo Alangon albumilla Kun Suomi putos puusta (Seal on Velvet, 1990), muun muassa levyn nimikkoraidalla.
Frank Dillane
Frank Dillane (s. 21. huhtikuuta 1991 Englanti, Iso-Britannia ) on englantilainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Stephen Dillanen poika. Hän näytteli teini-ikäistä Tom Lomen Valedroa elokuvassa Harry Potter ja puoliverinen prinssi. Samassa roolissa oli aiemmin nähty Christian Coulson elokuvassa Harry Potter ja salaisuuksien kammio. Coulson ei voinut enää toistaa entistä rooliaan, sillä hän oli jo liian vanha esittämään teini-ikäistä.
Teiniasu
Teiniasun ensimmäisiä hittivaatteita olivat Tip-Top-duffelitakki ja värikkäästä markiisikankaasta ommellut kesätakit.
Frank Dillane
Aiemmin hän on esiintynyt elokuvassa Tervetuloa Sarajevoon Christopher Hendersonin roolissa. Hän on myös näytellyt Fear the Walking Dead -sarjassa Nicholas "Nick" Clarkia.
Teiniasu
Teiniasu toimi alkuvuosinaan Turun verkatehtaan entisessä kiinteistössä, johon 1950–1960-luvuilla syntyi muitakin tekstiiliyrityksiä, muun muassa Femitex, Kaunotar-Tuote, Kesto-Puku ja Mestaripaita. 1960-luvun lopulla Teiniasulla oli toinen tehdas Kaarinan Rauhanlinnassa sekä vähittäismyymälä Dixi Turun Aurakatu 5:ssä.
Teiniasu kuului turkulaisen Trinetin tavoin kuopiolaiseen Turo-konserniin. Vuonna 1971 yritys myytiin ruotsalaisen Tage Gunnarssonin Sveitsiin rekisteröidylle Diximode Ag:lle, joka alkoi tehokkaasti markkinoida Dixi-Coat-takkeja Keski-Eurooppaan.
1970-luvulla rakennettiin kolmas tehdas Jämsänkoskelle. Miestenmalliston Dixi-Manin tekoon ostettiin Myllykoskelta ruotsalaisomistuksessa ollut vaatetustehdas, joka osoittautui kuitenkin kannattamattomaksi. Vuonna 1977 valmistui tehdas Kaarinan Piispanristille, ja Dixi Oy:ksi muuttunut yritys nousi Pohjoismaiden suurimmaksi kappatehtaaksi eli takkivalmistajaksi 424 työntekijän henkilöstömäärällään. 350 000 kapan vuosituotannosta 75 prosenttia meni vientiin, sekä länsimaihin että bilateraalikauppana Neuvostoliittoon.
Dixi-Coat oli tuotemerkkinä käytössä jo Teiniasun aikana ja on nykyisin salolaisen Flare Trading Oy:n käytössä.
Vuonna 1980 Dixin menestys kääntyi laskuun, ja yli 500 työntekijän yritys alkoi tehdä tappiota. Jämsänkosken tehdas myytiin halvalla sen johtajalle Erkki Arvilalle, ja Ragtime-niminen yritys jatkoi Dixi-Manin miestenvaatetuotantoa Myllykoskella. Dixi-Coat Oy:ksi nimensä muuttanut yritys jatkoi tuotantoa Turussa ja Kaarinassa, mutta vaihtoi omistajaa usean kerran ennen kuin asetettiin lopulta konkurssiin 1989.
Teiniasu käytti useita ruotsalaisia suunnittelijoita, tunnetuimpana Rohdi Heintz, jonka nimi tuotiin näkyvästi esiin markkinoinnissa. Muita suunnittelijoita olivat Elina Kokkila ja Arto Elovirta sekä ruotsalaiset Gunilla Pontén ja Hans Metzén.
Valtion Alkoholiliike
Valtion Alkoholiliike – Statens Alkoholrörelse oli Suomessa kieltolain aikana eli 1919–1932 toiminut yritys, jonka toimialana oli alkoholin, sen sivutuotteiden ja alkoholipitoisten aineiden ja leivinhiivan valmistus, maahantuonti ja kauppa. Yritys valmisti ja toimitti etyylialkoholia kieltolain sallimiin käyttötarkoituksiin. Alkoholin myynti oli valtion yksinoikeus ja tämä alkoholimonopoli otettiin käyttöön samanaikaisesti kieltolain kanssa. Valtion Alkoholiliike toimi valtion liikelaitoksena. Vuonna 1920 valtioneuvoston pöytäkirjassa käytettiin liikkeestä nimitystä Sosialiministeriön Raittiusosaston alkoholiliike.
Charles de Bériot
thumb|Charles Auguste de Bériotin rintakuva Charles Auguste de Bériot (20. helmikuuta 1802 – 8. huhtikuuta 1870) oli belgialainen säveltäjä ja viulisti. Hän oli Brysselin konservatorion opettajana vuosina 1843-1852. Bériot sävelsi konserttoja ja muunnelmateoksia. Hän oli myös viulunrakentaja.
Valtion Alkoholiliike
Alkuvaiheet
Kieltolain mukaan valtiolla oli yksinoikeus alkoholin valmistukseen ja maahantuontiin, mutta valtio saattoi luovuttaa oikeuden valvomalleen yhtiölle. Valtioneuvosto päätti, että valtio laajentaa liiketoimintaansa tällekin toimialalle eikä turvaudu toimintaa aiemmin harjoittaneisiin yrittäjiin ja yhtiöihin. Uuden liiketoiminnan johto annettiin sosiaaliministeriön raittiusosastolle, joka oli perustettu toukokuussa 1919.
Valtion Alkoholiliikkeen perustamisella ei ollut sosiaalisia syitä. Sen avulla ei siis pyritty alkoholin nauttimisesta johtuvien yksilöllisten ja yhteiskunnallisten haittojen vähentämiseen, vaan sellaisia näkökohtia varten oli säädetty kieltolaki. Perustamisella ei myöskään ollut varsinaista fiskaalista tarkoitusta eli tavoitetta valtion tulojen lisäämiseen, vaikka liikkeen voitto käytettiin valtion menojen kattamiseen. Valtio vain katsoi tehtäväkseen alkoholin hankkimisen kansalaisten käyttöön lääkinnällisiin, teknisiin ja tieteellisiin tarpeisiin. Samalla valtio pystyi pitämään toiminnan välittömässä hallinnassaan.
Valtiolle säädetty alkoholin valmistus- ja myyntimonopoli eli kieltolaki tuli voimaan 1. kesäkuuta 1919, jolloin myös Valtion Alkoholiliike aloitti toimintansa. Denaturoimatonta alkoholia ja alkoholipitoisia aineita sai myydä valtion varastoista apteekeille, sairaaloille, tieteellisille laitoksille, opetuslaitoksille, yksityisille tieteenharjoittajille ja kemianteollisuuteen, mikäli ostajalla oli sosiaaliministeriön raittiusosaston myöntämä lupa. Käytännön toimista huolehti Valtion Alkoholiliike, jonka johtaja (alkoholiikkeenjohtaja), alkoholikemisti, toimihenkilöt ja apulaiset olivat sosiaaliministeriön raittiusosaston ylimääräisiä virkamiehiä. Koska Alkoholiliikkeen johtaja ja virkamiehet nimitettiin virkaansa vasta 1. kesäkuuta 1919 eli samana päivänä kuin kieltolaki tuli voimaan ja liikkeen toiminta alkoi, järjestelyt jouduttiin tekemään kovalla kiireellä.
Laillisen alkoholin saatavuus oli Alkoholiliikkeen toiminnan alkaessa erittäin heikkoa: ainetta oli niin niukasti, ettei sitä pystynyt hankkimaan edes laivojen kompasseihin, vaan osa laivoista joutui kellumaan satamissa. Puute tuntui myös apteekeissa ja teknisiä tehtaissa. Valtion Alkoholiliikkeen ensimmäinen merkittävä sopimus oli Helsingin Anniskelu Osakeyhtiön kanssa tehty sopimus, jossa yritys sitoutui toimittamaan väkijuomia maan apteekeille kymmenen prosentin provisiopalkkiota vastaan. Ensimmäinen väkijuomaerä vastaanotettiin elintarveministeriöltä, ja syksyllä 1919 saapuivat elintarveministeriön tilaamat alkoholijuomat ulkomailta.