cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mounds
Moundsin kookospähkinänmakuinen sisäosa vastaa Almond Joy -patukan sisältöä, mutta Moundsin ulkokuoressa on tummaa suklaata Almond Joyssa käytettävän maitosuklaan sijasta. Moundsin käyttämä pakkaus- ja logomuotoilu sisältää yhtäläisyyksiä sisartuotteen Almond Joyn kanssa; Almond Joyn sininen väri on tosin Moundsissa korvattu punaisella. Vuonna 2006 Hershey markkinoi rajoitetun ajan myynnissä ollutta Mounds Island Orange -patukkaa, jossa oli appelsiininvärinen ja -makuinen sisältö.
Mainittuja patukoita on mainostettu yhteisissä mainoksissa. Moundsin ensimmäinen käytössä ollut slogan oli "Indescribably Delicious" (sanoinkuvaamattoman herkullinen). Patukoiden 1970-luvulla käytössä olleessa mainoksessa käytettiin lorua "Sometimes you feel like a nut, sometimes you don't / Almond Joy's got nuts / Mounds don't", joka oli Leon Carrin kirjoittama.
Kaurajauho
Kaurajauho on kauran jyvistä höyryssä kypsytetyistä ja litistetyistä kaurahiutaleista valmistettu jauho, jota valmistetaan eri karkeusasteina. Sen leivontaominaisuudet ovat huonot, koska se ei muodosta sitkoa. Sitä voidaan käyttää vehnäjauhoon sekoitettuna tai sellaisenaan esimerkiksi velleihin tai elintarviketeollisuudessa kekseihin. Kaurajauho sopii sekä makeiden kakkujen että leipien valmistamiseen. Jauhossa on runsaasti proteiinia ja ravintokuitua.
Raakel
220px|pienoiskuva|oikea|Raakel ja Lea [[Dante Gabriel Rossettin maalauksessa vuodelta 1855.]] Raakel on Raamatun Vanhan testamentin henkilö. Hän oli Laabanin tytär ja Jaakobin toinen puoliso sekä Joosefin ja Benjaminin äiti.
Raamatun mukaan Jaakob rakastui enonsa Laabanin nuorempaan tyttäreen, serkkuunsa Raakeliin ja lupasi palvella Laabania seitsemän vuotta saadakseen Raakelin vaimokseen. Seitsemän vuoden kuluttua Laaban antoi Jaakobille kuitenkin vanhemman tyttärensä Lean. Hääviikon kuluttua Laaban antoi myös Raakelin Jaakobille vaimoksi sillä ehdolla, että Jaakob palvelee enoaan vielä toiset seitsemän vuotta. Raakel synnytti Jaakobin 12 pojasta kaksi nuorinta, Joosefin ja Benjaminin, jonka synnyttäessään hän kuoli. Raakelin hauta sijaitsee lähellä Beetlehemiä ja on nykyään turistikohteena.
Sirppikipuaja
Sirppikipuaja (Campylorhamphus trochilirostris) on laajalla alueella Etelä-Amerikassa tavattava kipuajiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan sirppikipuaja on 24–28 cm. Lajin tunnistaa parhaiten sen hyvin pitkästä ja kapeasta ja voimakkaasti alaspäin kaartuvasta nokasta, joka on väriltään punertava tai punaruskea. Lajin musta pää ja ruskea selkä ovat erityisesti päässä tiheästi vaaleajuovaiset. Linnun siivet ja perä ovat väritykseltään punaruskeat. Vatsa on ruskea. Sirppikipuaja eroaa käyräsirppikipuajasta (Campylorhamphus procurvoides) viirutuksensa perusteella. Lajin höyhenpuvussa ja nokan pituudessa on vaihtelua alalajeittain.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sirppikipuajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia tavataan alankomailla yleensä alle 1 300 metrin korkeudella. Elinympäristöä ovat metsien reunat, valoisat metsämaat ja myös soisemmat seudut. Laji tulee toimeen myös talousmetsissä.
Elintavat
Sirppikipuajat elävät yleensä yksin tai pareittain liittyneinä sekaparviksi muiden lintulajien kanssa. Laji liikkuu puiden rungoilla ja päällyskasvien, kuten ananaskasvien, joukossa. Pesä rakennetaan vanhaan tikankoloon tai johonkin muuhun puussa olevaan onkaloon. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa ja myös koiras auttaa munien hautomisessa ja poikasten ruokkimisessa.
Ravintonaan sirppikipuaja käyttää hyönteisiä, joita se etsii rungoilta ja kaivaa pitkän nokkansa avulla puiden kuorten alta.
José Gonçalves Heleno
7. joulukuuta 1977 Gonçalves Helenosta tuli Governador Valadaresin piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 25. huhtikuuta 2001.
Hiutaleet
pienoiskuva|Kaurahiutaleita Hiutaleet ovat litistettyjä ja höyryn avulla esikypsennettyjä joko kokonaisia tai rikottuja, täysjyväviljasta valmistettuja suurimoita. Hyvin säilyviä ja nopeasti kypsyviä hiutaleita käytetään puuroihin, velleihin ja leivontaan. Leivontaan käytettäviä hiutaleita pitää turvottaa nesteessä 10–15 minuuttia paitsi kaurahiutaleita, joita voi käyttää leivonnassa sellaisenaan. Hiutaleita voidaan valmistaa myös kookospähkinöistä ja perunoista.
Eri hiutalevalmisteita ovat
Tingle
thumb|Tingle
Tingle on The Legend of Zelda -pelisarjassa esiintyvä, kuvitteellinen videopelihahmo. Tingle esiintyi ensimmäisen kerran pelissä The Legend of Zelda: Majora's Mask ja on sen jälkeen näyttäytynyt useassa Zelda-pelissä. Freshly-Picked Tingle's Rosy Rupeeland, ensimmäinen peli, jossa Tingle on pääosassa, julkaistiin Nintendo DS:lle vuonna 2007. Tinglellä on tämän lisäksi 2 veljeä.
Sir Gawain and the Green Knight
pienoiskuva|Sir Gawain and the Green Knight -käsikirjoituksen ensimmäinen sivu. Sir Gawain and the Green Knight tai Sir Gawayne and the Grene Knight on tuntemattoman tekijän laatima ritarirunoelma, joka on kirjoitettu noin vuonna 1375. Runoelma liittyy kuningas Arthurin ja pyöreän pöydän ritarien taruihin. Teoksen päähenkilö on Sir Gawayne (Gawain), joka on harras mutta inhimillisiä heikkouksia omaava kristitty ritari, joka läpäisee mestaushaasteen ja kykenee vastustamaan herransa vaimon herättämää kiusausta, mutta lankeaa tarjoukseen haavoittumattomuudesta.
Tingle
Tinglellä on piirteitä, jotka muistuttavat Nintendon säveltäjää Koji Kondoa.
Sir Gawain and the Green Knight
Runoelman alussa kuningas Arthurin hoviin saapuu uudenvuodenaattona salaperäinen, jättiläismäinen vihreä ritari. Jätti haastaa pyöreän pöydän ritarit mestauskilpaan. Gawain ottaa haasteen vastaan ja sivaltaa jättiläiseltä pään poikki yhdellä iskulla. Mutta ritari kumartuukin tyynesti, poimii päänsä ja nousee vihreän ratsunsa selkään. Sitten pää määrää Gawainin tapaamaan jättiläisen yhden vuoden ja yhden päivän kuluttua syrjäisen kappelin luona, jossa hän aikoo kostaa saamansa iskun.
Seuraavan vuoden aikana Gawain kokee useita seikkailuja ja tapaa Arthurin sisarpuolen Morgan le Fayn. Seikkailujensa aikana Gawain ei kykene vastustamaan kaikkia kiusauksia. Kun määrätty aika on kulunut, saapuu Gawain sovittuun tapaamiseen. Vihreä ritari onnistuu kuitenkin haavoittamaan Gawainia vain lievästi, sillä Gawain on petkuttanut jättiläistä pukemalla ylleen vihreän taikavyön, joka suojaa häntä.
Tingle
Ominaisuudet
Tingle on 35-vuotias, lyhyt mies, joka kuvittelee olevansa keiju. Ulkomuodoltaan Tingle on ihminen, joka pukeutuu vihreään, Linkin asua muistuttavaan pukuun. Majora's Maskissa Tinglellä on punaiset pöksyt ja iso kello, jonka viisarit ovat juuttuneet asentoon 16:00. Hahmo näyttäytyy peleissä tavallisesti lentelemällä ympäriinsä punaisella ilmapallolla ja huutelemalla "Tingle-Tingle, Kooloo-LIMPAH". Tingle piirtää ja myy karttoja isänsä hyväksi, joka tosin pitää poikaansa tyhmyrinä.
Sir Gawain and the Green Knight
Tämän jälkeen Sir Gawain palaa Arthurin hoviin tietäen, että hän on henkisesti epätäydellinen, ja vannoo pitävänsä vihreää vyötä loppuikänsä muistutuksena petoksestaan.
Tingle
Ominaisuudet
Tinglellä on vahva yhteys rupioihin, joita hän Freshly-Picked Tingle's Rosy Rupeelandin mukaan tarvitsee elääkseen. Four Sword Adventuresin voimakivet ja The Minish Capin kinstonet kiinnostavat Tingleä.
Sir Gawain and the Green Knight
Taitavasti kirjoitettu runoelma muodostuu noin 2 500 säkeestä. Sen ranskan kielestä ja Luoteis-Englannin skandinaavisperäisistä paikallismurteista vaikutteita saanut kieli on rikasta. Runoelma on kiehtova sekoitus hienostunutta tunnelmaa, psykologista syvyyttä ja vivahteikasta ilmaisua.
Tingle
Esiintymiset
Zelda-pelien sijoittuminen eri aikakausille viittaa siihen, että kuten Linkejä ja Zeldoja, myös Tinglejä on useita.
Tingle on tavattavissa monilla alueilla ja myy Linkille Terminan karttoja. Päästäkseen puheille Tinglen kanssa Linkin on ammuttava tämän ilmapallo rikki, jolloin Tingle putoaa maahan. Tinglen isä asuu Woodfall-suolla ja on häpeissään poikansa toilailuista ja epäilee hemmotelleensa tätä liikaa.
Oracle of Ages
Tingle esiintyy myös peleissä The Legend of Zelda: The Wind Waker, The Legend of Zelda: Four Swords Adventures, The Legend of Zelda: The Minish Cap, Tingle RPG ja Super Smash Bros. Melee.
Tinglen veljet
Tinglellä on 2 veljeä, jotka kaikki esiintyvät The Legend of Zelda: The Wind Waker ja The Legend of Zelda: Minish cap peleissä. Heidän nimensä ovat Ankle, David Jr. ja Knuckle. David Jr. tosin ei ole Tinglen oikea veli. Hän vain pukeutuu samanlaisesti.
Ankle
Ankle pukeutuu täysin samalla tavalla kuin Tingle, mutta Anklen puvun väri on vaalean punainen, pöksyt ovat violetin väriset. The Legend of Zelda: The Wind Wakerissa hänet voi löytää Tingle Towerilta pyörittämässä toteemipaalun päätä, ja Minish Capissa hänet löytää ''Lon Lon Ranchilta, jossa hän voi yhdistää Linkin kanssa kinstonen palasen.
Knuckle
Knuckle pukeutuu täysin samalla tavalla kuin Tingle, mutta hänen pukunsa väri on vaalean sininen ja pöksyt ovat tumman siniset. The Legend of Zelda: The Wind Wakerissa hänet voi löytää Tingle Towerilta pyörittämässä toteemipaalun päätä. Hänen kellonsa viisarit ovat juuttuneet aikaan 03:00/15:00.
David Jr.
David Jr. pukeutuu täysin samalla tavalla kuin Tingle, mutta David Juniorin puvun väri on valkoinen, pöksyt ovat vihreät. Hän ei ole tavallinen Hylialainen, niin kuin Tingle ja muut veljet, vaan tavallinen ihminen. Hän ei ole Tinglen oikea veli, sillä hänen tarinansa tapahtuu niin, että hän eräänä päivänä huuhtoutuu Tingle tornin rantaan, ja Tingle pakottaa hänet työhön. The Legend of Zelda: The Wind Wakerissa hänet voi löytää Tingle Towerilta pyörittämässä toteemipaalun päätä.
Lähteet
Personaggi di Majora's Mask Lista över rollfigurer i The Legend of Zelda-serien
Freebord
Freebord on kuusirenkainen rullalauta, joka on suunniteltu jäljittelemään lumilautaa. Freebordin neljä leveisiin trukkeihin kiinnitettyä, tavanomaista alamäkirullalaudan rengasta jäljittelevät lumilaudan kantteja ja kaksi 360 astetta pyörivää keskirengasta jäljittelevät lumilaudan pohjaa. Freebordin puoliavonaiset siteet mahdollistavat lumilautamaiset hypyt, mutta lumilaudasta poiketen laskija voi kaatuessaan hypätä pois Freebordin siteistä.
Spartit
Spartit ( 'kylvetyt miehet', sanasta 'kylvää') olivat kreikkalaisessa mytologiassa miehiä, jotka syntyivät maahan kylvetyistä Areen lohikäärmeen hampaista.
Geopark
thumb|150px|Geopark-verkostoon kuuluva alue [[Kiinassa.]] thumb|250px|Copper Coast Geoparkin rantakallioita Irlannissa. Geopark on kesäkuussa 2000 perustettu ainutlaatuisten geologisten kohteiden eli ”geopuistojen” kansainvälinen verkosto. Se on tarkoitettu jakamaan kokemuksia ja parhaita käytäntöjä luonnontieteiden opetuksesta, geologisen perinnön suojelusta, geoturismista ja kestävästä kehityksestä. Unescon yleiskokous hyväksyi 17. marraskuuta 2015 International Geoparks and Gesosciences -ohjelman perustamisen, jolla Geopark-verkosto siirtyi osaksi Unescon toimintaa.
Spartit
Theban spartit
Kadmos saapui Thebaan seurattuaan sinne lehmää Delfoin oraakkelin neuvosta. Oraakkeli oli kehottanut häntä perustamaan kaupungin siihen paikkaan, johon lehmä pysähtyisi. Kadmos halusi uhrata lehmän ja lähetti miehensä läheiselle lähteelle hakemaan vettä. Lähdettä vartioi kuitenkin lohikäärme, joka surmasi useita miehistä, ennen kuin Kadmos lopulta surmasi sen miekallaan.
Geopark
Huhtikuussa 2021 UNESCON maailmanlaajuiseen Geopark-verkostoon kuuluu 169 kohdetta 44:ssä maassa. Pohjoismaissa näistä kohteista on yhdeksän, ja niistä kolme Suomessa: Rokua, Lauhanvuori-Hämeenkangas ja Saimaa Geopark.
Spartit
Theban spartit
Apollodoroksen mukaan lohikäärme oli pyhitetty Areelle. Athene antoi Kadmokselle puolet lohikäärmeen hampaista ja neuvoi häntä kylvämään ne. Kun Kadmos teki niin, kynnöksestä nousi ylös miehiä täysissä aseissa. Peloissaan Kadmos heitti miesten keskelle kiven. Miehet luulivat, että joku heistä olisi heittänyt kiven, ja alkoivat taistella keskenään, kunnes viisi oli jäänyt jäljelle: Ekhion, Udeus, Khthonios, Hyperenor ja Peloros. Nämä viisi auttoivat Kadmosta perustamaan Theban kaupungin, mutta Kadmos joutui palvelemaan Aresta orjana vuoden hyvitykseksi lohikäärmeen tappamisesta. Vuoden kuluttua hänelle annettiin vaimoksi Harmonia, Afroditen ja Areen tytär.
Geopark
Verkoston toiminta
Unesco Global Geoparks -verkosto järjestää joka toinen vuosi kansainvälisen konferenssin.
Spartit
Theban spartit
Hellanikos kuitenkin kirjoittaa, että pellosta olisi noussut ainoastaan viisi sparttia, ja jättää koko taistelun mainitsematta. Tässä versiossa Zeuksen täytyi puuttua asiaan ja pelastaa Kadmos Areelta, joka tahtoi hänet surmata.
Geopark
Verkoston toiminta
Euroopan Geopark-verkosto järjestää vuosittain kaikille kiinnostuneille avoimen konferenssin. Konferenssissa esitellään verkoston kohteiden toimintaa ja uusia verkostoon pyrkiviä kohteita. Euroopan Geopark-verkostolla on lisäksi oma vuosittain ilmestyvä lehti ja verkkosivut. Toukokuun viimeisellä viikolla vietetään kaikissa Euroopan Geopark-kohteissa Geopark-viikkoa, jonka aikana esitellään kussakin kohteessa sen toimintaa ja kohteita.
Spartit
Theban spartit
Ekhion meni myöhemmin naimisiin Kadmoksen tyttären Agauen kanssa, ja heidän poikansa Pentheus seurasi Kadmosta Theban kuninkaana.
Geopark
Verkoston toiminta
Verkoston jäsenet valitsevat jätettyjen hakemusten perusteella uudet Geopark-kohteet vuosittain pidettävässä kokouksessa. Geopark-kohteelta vaaditaan kansainvälisesti arvokkaan geologisen perinnön lisäksi kulttuurin ja elävän luonnon arvoja sekä aktiivista toimintaa paikallisyhteisönsä hyväksi. Geopark-verkoston jäsenalueet arvioidaan uudelleen neljän vuoden välein, mikäli alue ei enää täytä verkoston kriteerejä se voi menettää jäsenyytensä.
Spartit
Kolkhiin spartit
Toisen puolen hampaista kylvi Iason Kolkhiiseen. Kolkhiin kuningas Aietes sai hampaat Athenelta ja pakotti Iasonin kylvämään ne, jotta hän voittaisi kultaisen taljan. Kadmoksen tavoin Iasonkin heitti kiven sparttien keskelle hämmentääkseen heidät, mutta seuranneesta taistelusta ei ainutkaan spartti selvinnyt hengissä.
Geopark
Verkoston toiminta
Geopark-verkoston tavoitteena on, että kaikissa maissa, joissa sillä on jäsenalueita, olisi myös kansallinen Geopark-toimikunta. Suomen Geopark-toimikunta on perustettu maaliskuussa 2013. Suomen Geopark-toimikunnan muodostavat Geologian tutkimuskeskuksen, Ympäristöministeriön, Metsähallituksen luontopalveluiden, VisitFinlandin, Rokua Geoparkin, Lauhanvuori - Hämeenkangas Geoparkin sekä Saimaa Geoparkin edustajat. Toimikunnassa on lisäksi Suomen Unesco-toimikunnan edustus. Toimikuntien tehtävänä on ohjata Geopark-toiminnan kehittymistä ja tarjota neuvontaa uusille jäseniksi pyrkiville alueille.
Pohjoismaissa
Tanskassa sijaitsevat Odsherred ja Vestjylland; Islannissa Katla ja Reykjanes; ja Norjassa Gea Norvegica, Magma sekä Trollfjell.
Suomalaiset Geopark-kohteet
Suomen ensimmäinen Unesco Global Geopark on Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun maakuntien alueella sijaitseva Rokua Geopark. Rokua Geopark koostuu Rokuan harju- ja dyynialueesta, Oulujokilaaksosta sekä Oulujärvestä. Rokua Geoparkin teema on jääkausi, jonka jäljet ovat alueella erinomaisen havainnollisesti nähtävissä. Rokua Geopark on maailman pohjoisin Geopark. Rokua Geoparkin hallinnoinnista vastaavat yhteisesti Utajärven, Muhoksen ja Vaalan kunnat, Rokuan Terveys- ja Kuntouttamissäätiö sekä Metsähallitus. Rokuan jäsenyyshakemus hyväksyttiin lokakuun 1. päivänä 2010.
Heinäkuussa 2020 uutisoitiin, että Lauhanvuori-Hämeenkangas on hyväksytty Geopark-verkostoon.
Kolmanneksi suomalaiseksi geoparkiksi hyväksyttiin Saimaa Geopark huhtikuussa 2021. Geopark toimii Saimaalla Etelä-Savossa ja -Karjalassa kahdeksan kunnan alueella.
<mapframe height="200" width="300" latitude="60.980556" longitude="25.655556" zoom="5" text="Salpausselkä Geopark"> [ { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q28911,Q990578,Q730285, Q849934, Q988280, Q1025720", "properties": {"fill": "#ff0000", "stroke": "#ff0000", "stroke-width": 2} } ] Salpausselkä Geopark hyväksyttiin joukkoon 13. huhtikuuta 2022. Salpausselkä Geopark koostuu Lahden, Hollolan, Asikkalan, Heinolan, Sysmän ja Padasjoen kuntien alueista. Alueella sijaitsevat esimerkiksi Päijänteen kansallispuisto, Tiirismaan alue, Kelvenne, Pulkkilanharju, Paistjärven suojelualue, Kammiovuori, Vesijaon luonnonpuisto, Koreakoivu ja Kutajärvi.
Suomessa on meneillään useita projekteja, jotka tähtäävät Geopark-jäsenyyteen. Projekteja ovat muun muassa Karelia Geopark sekä Lappajärvi Geopark.
Suomen Kameraseurojen Liitto
Suomen Kameraseurojen Liitto ry (SKsL) on vuonna 1932 perustettu valokuvauksen harrastajien valtakunnallinen keskusliitto, jonka jäseneksi voidaan hyväksyä Suomessa toimiva valokuvausyhdistys. Liiton tarkoituksena on toimia valokuvauksen edistämiseksi kansallisella ja kansainvälisellä tasolla, sekä toimia edunvalvojana ja edustaa jäsenjärjestöjä näitä yhteisesti koskevissa asioissa.
Kotimaan toimintaansa liitto toteuttaa myös edustajiensa välityksellä Suomen valokuvajärjestöjen keskusliitossa Finnfotossa, Suomen valokuvataiteen museossa ja valtion valokuvataidetoimikunnassa. Liitto oli perustamassa valokuvataidemuseota ja Finnfotoa. Liitto järjestää koulutustilaisuuksia, seminaareja ja näyttelyitä eri puolilla Suomea.
Kansainvälinen toiminta tapahtuu pääasiassa kansainvälisen kattojärjestön FIAP:n (Fédération internationale de l'art photographique) kautta. SKsL on ollut jäsen sen perustamisesta, eli vuodesta 1950 lähtien, ja kaikki sen jäsenet ovat myös FIAP:n jäseniä. He voivat seuransa ja liiton kautta osallistua sen toimintaan ympäri maailman.
Tällä hetkellä (2018) liittoon kuuluu noin 100 seuraa, joissa on yhteensä noin 5000 jäsentä.
Liiton perustaminen
Suomessa toimi jo ennen ensimmäistä maailmansotaa useita kameraseuroja, ainakin Turussa, Tampereella, Vaasassa, Porvoossa, Kotkassa ja Helsingissä. Ne olivat pääasiassa ruotsinkielisiä, mutta vähitellen myös suomenkielisiä seuroja syntyi eri puolille Suomea.
Viipurissa toiminut Karjalan kameraseura lähetti 11 kameraseuralle kutsun saapua 12.11.1932 Lahden seurahuoneelle perustamaan valtakunnallista keskusliittoa. Kutsua noudatti viisi seuraa, kutsujan lisäksi helsinkiläinen Kameraseura, Turun kamerat, Kuopion museoseurojen valokuvauskerho ja Lahden kamerakerho. Muutkin kutsutut seurat ilmoittivat kannattavansa liiton perustamista, joten kokous päätti perustamisesta ja hyväksyi liitolla Karjalan kameraseuran valmistelemat säännöt.
Liiton toimintakeskus toimi aluksi Viipurissa, mutta siirtyi sitten Turun kautta Helsinkiin, jossa se pysyikin käytännössä 1970-luvulle saakka. Sotavuosina 1940-1942 liiton toiminta oli käytännössä katsoen pysähtynyt, mutta muita häiriöitä sen toiminnassa ei ole ilmennyt.
Toimintaa
thumb|300px|Liiton vuosittaiset vuosi- ja teemanäyttelyt ovat merkittäviä tapahtumia, ja keräävät koko maan valokuvausharrastajat kulloisellekin paikkakunnalle. Vuoden 2014 teemanäyttely "Kivi" järjestettiin [[Ylämaalla.]] thumb|300px|Liiton sääntömääräiset kokoukset järjestetään vuosi- ja teemanäyttelyiden yhteydessä. Kuvassa syyskokouksen 2014 osanottajia Ylämaalla. thumb|300px|SKsL:n kesäkurssi järjestettiin Joutsenon taidekesän yhteydessä 2012-2015. Kuvassa vuoden 2013 osanottajia. Suomen kameraseurojen liiton näkyvintä toimintaa kotimaassa ovat erilaiset koulutustilaisuudet ja näyttelyt. Liiton omia näyttelyitä järjestetään kahdesti vuodessa eri jäsenseurojen toimiessa vastuullisina järjestäjinä. Keväisin järjestettävä vuosinäyttely (entinen vuosikilpailu) on aiheeltaan vapaa, ja syksyiselle teemanäyttelylle (vuodesta 1974 lähtien) valitaan aihe järjestävän seuran aloitteesta. Näiden näyttelyiden yhteydessä pidetään myös liiton omat sääntömääräiset kevät- ja syyskokoukset.
Jo 1970-luvulta lähtien järjestettyä jokavuotista kesäkurssia voidaan pitää SKsL:n tärkeimpänä koulutustapahtumana. Sen lisäksi liitto kouluttaa itse, ja myöntää koulutustukea ns. aluekursseille.
Joutsenon vastaanottokeskus
thumb|250px|Joutsenon vastaanottokeskus toimii entisen [[Konnunsuon vankilan tiloissa.]]
Joutsenon vastaanottokeskus on Maahanmuuttoviraston alainen vastaanottokeskus Lappeenrannassa. Se toimii Konnunsuolla entisen Konnunsuon vankilan tiloissa runsaan 10 kilometrin päässä Joutsenon kirkonkylästä ja runsaan 20 kilometrin päässä Lappeenrannan keskustasta.
Keskuksen normaalikapasiteetti on 300 henkilöä, ja se oli vuonna 2014 Suomen suurin. Euroopan pakolaiskriisin myötä Konnunsuolla majoitettavien turvapaikanhakijoiden määrä kasvoi vuonna 2015 tilapäisesti yli 500:aan. Keskukseen kuuluu myös 69-paikkainen säilöönottoyksikkö, ja keskus vastaa lisäksi ihmiskaupan uhrien auttamisesta valtakunnallisesti. Keskus työllistää noin 65 henkilöä.
Joutsenon vastaanottokeskus aloitti toimintansa vuonna 1990 Rauhan sairaalan tiloissa. Vuonna 1993 keskus muutti läheiseen Tiurun sairaalaan ja vuonna 2012 Konnunsuolle.
Aiheesta muualla
61.02997°N, 28.54978°W
Karl Ervast
Karl Ervast (30. marraskuuta 1839 Soini – 3. elokuuta 1902 Kalvola) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Elämäkerta
Ervastin vanhemmat olivat kappalainen Karl Fredrik Ervast ja Eufemia Mathilda Törnudd. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1861, oli opettajana Vaasassa ja Kokkolassa ja tuli 1870 Oulun alkeisopiston uskonnon lehtoriksi. 1875 hän siirtyi Hämeenlinnan normaalilyseon uskonnon yliopettajaksi ja 1887 koulun mukana Helsinkiin. Ervast uudisti uskonnon oppimista ulkoluvusta ja dogmaattisten määritelmien opettelusta uskonnollisen vakaumuksen herättämiseen ja siveellisen tahdon kehittämiseen. Hänen vaikutuksensa oli huomattava, osin yliopettajan auktoriteetin takia. Ervast julkaisi joukon oppikirjoja ja uskonnollisia teoksia sekä Suomalais-saksalaisen sanakirjan (1886).
Ervastin ensimmäinen puoliso vuodesta 1872 oli Emelie Törnudd (k. 1873) ja toinen vuodesta 1874 Josephine Törnudd (k. 1926).
Sébastien Foucan
Sébastien Foucan (s. 24. toukokuuta 1974 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä, jonka sukujuuret ovat Guadeloupesta. Hän on yksi Free Runningin kehittäjistä yhdessä ystävänsä David Bellen kanssa. Hän on saanut vaikutteita parkourista ja häntä yleisesti ottaen pidetään "toisen sukupolven" parkourin perustajana David Bellen ohella.
Foucan nousi julkisuuteen Isossa-Britanniassa vuonna 2003 esitetyn Jump London -dokumentin ja sen jatko-osan Jump Britainin ansiosta.
Foucan esiintyi Mollakan roolissa James Bond -elokuvassa Casino Royale. Hän on myös esiintynyt Madonnan "Hung Up" -singlen musiikkivideolla ja Mirror's Edge -pelin trailerissa.
Ristimäki I–II
Ristimäki I–II on rautakautinen muinaisjäännös Turussa, Aurajoen etelärannalla, entisen Ristimäen koulun tontilla ja siihen rajoittuvalla omakotialueella.
Hiivaleipä
Hiivaleipä on leivinhiivalla nostatettu happamaton ruokaleipä (voi olla myös sekaleipä), jonka valmistukseen on käytetty pääasiassa hiivaleipäjauhoja tai vehnäjauhoja. Sen leivonnassa on voitu käyttää myös vähän graham-, ohra- tai ruisjauhoja. Nesteenä voidaan käyttää vettä, maitoa, piimää tai heraa.
Bruno Giacometti
Bruno Giacometti syntyi Stampassa ja opiskeli Otto Salvisbergin sekä Karl Moserin johdolla Zürichin teknillisessä korkeakoulussa. Hänen työnsä tulosta on muun muassa Zürichissä vuonna 1939 avattu Hallenstadion. Giacometti oli ennen leskeksi jäämistään ollut vuodesta 1935 naimisissa Odette Duperret'n kanssa.
Ristimäki I–II
Paikka sijaitsee Turun, aiemmin Kaarinan Kuralan kylässä, nykyisessä Turun Kuralan kaupunginosassa lähellä Kuralan kylämäkeä.
Aurajoen vastarannalla, Kaarinan Ravattulassa on toinen Ristimäki-niminen muinaisjäännös, johon liittyy myös Ravattulan keskiaikaisena kirkkona tunnettu kirkonpaikka.
RZA
Robert Fitzgerald Diggs (s. 5. heinäkuuta 1969 Brooklyn, New York, New York), taiteilijanimeltään RZA, on yhdysvaltalainen rap-artisti, musiikkituottaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten newyorkilaisen rap-yhtyeen Wu-Tang Clanin johtohahmona. Hän on tuottanut lähes koko Wu-Tang Clanin materiaalin kuten myös yhtyeen jäsenien sooloprojekteja. RZA julkaisee soolomateriaalia hänen toisella aliaksellaan Bobby Digital.
RZA:n tuottamia albumeita
Alla on listattu ainoastaan RZA:n kokonaan itse tuottamat albumit.
Salvation (Smackin albumi)
Salvation on suomalaisen rock-yhtye Smackin kolmas studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1987. Remasteroitu versio julkaistiin 1996.
Pikkuleipä
Pikkuleipä on pieni makea leivonnainen, joka tavallisesti nautitaan kahvin tai teen kanssa. Siitä on lukuisia muunnoksia. Useimmiten niitä valmistetaan murotaikinasta, mutta muotoja ja mausteita vaihtamalla tuotetaan erilaisia ja erimakuisia leipomuksia.
Taikinan perusainekset ovat leivinjauhe, rasva, sokeri ja vehnäjauho. Yleisimpiä mausteita pikkuleivissä ovat erilaiset hillot, kaakaojauhe, kaneli, kookoshiutaleet tai kookosjauho, mantelit, pähkinät, rusinat, suklaa ja vanilliinisokeri. Pikkuleipien muoto voi olla kaari, neliö, pitkulainen, pyöreä, soikea, tanko, tähtimäinen, ässä tai jokin muu.
Simon Després
Simon Després (s. 27. heinäkuuta 1991 Laval, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Pittsburgh Penguins varasi hänet 30. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2009. Peruspuolustajan vahvuuksia ovat fyysinen peli ja syöttötaito. Hän pitää esikuvanaan Detroit Red Wingsin Pavel Datsjukia.
Ura
Després pelasi vuodet 2007–2011 QMJHL:n Saint John Sea Dogsissa. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi NHL-seura Pittsburgh Penguinsiin, mutta pelasi suurimman osan ensimmäisestä sopimuskaudestaan AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa.
Maajoukkueura
Després pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 ja voitti hopeaa.
Després pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.
Iivari Kauranen
Iivari Akseli Kauranen (30. heinäkuuta 1896 Joutsa – 30. marraskuuta 1990 Joutsa) oli suomalainen jääkärieversti ja matematiikan opettaja. . Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Kauranen ja Elina Lehtinen. Valtiopäivämies Heikki Kauranen oli hänen isoisänsä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Kyllikki Einolan kanssa.
Opinnot
Kauranen kävi kansakoulun ja kirjoitti ylioppilaaksi yksityisoppilaana Viipurin suomalaisesta lyseosta vuonna 1923. Hän suoritti Sotateknillisen kurssin vuosina 1927–1929. Hän Suoritti kasvatusopin tutkinnon Jyväskylän Kasvatusopillisessa Korkeakoulussa vuonna 1949 ja auskultoi matematiikassa ja luonnontieteissä Tyttönormaalilyseossa ja suoritti samalla kielikokeen vuonna 1950.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania. Kauranen toimi maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 28. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota
Kauranen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi ensin 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Komppanian päällikkönä hän toimi 28. maaliskuuta – 14. huhtikuuta 1918 sekä 23. huhtikuuta – 29. toukokuuta 1918 väliset ajat. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon saartoon.
Sisällissodan jälkeinen aika
Kauranen siirrettiin sisällissodan jälkeen 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonan 3. komppaniaan. Kun Pioneerikoulutuspataljoona aikanaan jaettiin Kauranen joutui Pioneeripataljoona 1:n rulliin. Pataljoonassa hän toimi joukkueenjohtajana ja nuorempana upseerina sekä 1. tammikuuta 1921 alkaen neljännen ja 16. elokuuta 1921 alkaen toisen komppanian päällikkönä. Seuraavaksi Kauranen määrättiin 6. kesäkuuta 1923 alkaen nuoremmaksi upseeriksi 3. komppaniaan, missä hän komppanian päällikkyyden 1. tammikuuta 1924. Pataljoona aliupseerikoulun päälliköksi hänet nimettiin 1. tammikuuta 1925, mistä hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1935 alkaen pioneerikurssien johtajaksi. Kauranen toimi omien töidensä ohella myös pioneeritöiden ohjaajana Kadettikoulussa, Reserviupseerikoulussa, Santahaminassa ja Karjalankannaksella.
Talvi- ja jatkosota
Kauranen osallistui talvisotaan Pioneerikoulutuskeskuksen päällikkönä Korialla, missä tehtävässä hän jatkoi aluksi myös välirauhan aikana, mutta siirrettiin myöhemmin 4. Armeijakunnan pioneerikomentajaksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 7. Armeijakunnan pioneerikomentajaksi ollen tehtävässä vuoteen 1943 saakka osallistuen taisteluihin Laatokan Karjalassa, Äänislinnassa ja Karhumäessä. Rintamalta hänet komennettiin vuonna 1943 Päämajan Pioneeriosaston 1. pioneeritarkastajaksi, ollen tehtävässä sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Pioneerirykmenttiin. Armeijasta Kauranen erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1946 ja siirtyi Pohja-Yhtymän aluetarkastajaksi Joutsaan.
Opetustoimi
Kauranen toimi opettajana Reserviupseerikoulussa 24. lokakuuta 1923 – 4. marraskuuta 1926 välisen ajan ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökursseilla vuosina 1929 ja 1930 sekä 3. Divisioonan pioneerikurssien johtajana vuosina 1926 ja 1927. Myöhemmin sotien jälkeen hän toimi Joutsan Yhteiskoulun matematiikan opettajana aina vuoteen 1966 saakka.
Luottamustoimet
Kauranen toimi Pioneeripataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1927 ja 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1930 ja 1934 sekä Pioneerialan tyyppitoimikunnan puheenjohtajana vuodesta 1935 alkaen. Joutsan holhouslautakunnan puheenjohtajana hän toimi vuosina 1948–1951 ja Joutsan seurakunnan kirkkohallintokunnan jäsenenä vuosina 1948–1958.
Tane Kannisto
Jouni ”Tane” Kannisto (s. 1962) on suomalainen jazzmuusikko, soitinkorjaaja ja musiikkipedagogi. Hänen instrumenttejaan ovat tenorisaksofoni ja muut puupuhaltimet. Vuosina 1987–1997 hän soitti Edward Vesala Sound & Fury -yhtyeessä.
Kannisto alkoi soittaa kitaraa 12-vuotiaana, mutta laajensi kiinnostustaan pian saksofoneihin ja huiluun, joita soitti lukioaikoinaan tanssiyhtyeissä ja Turku Big Bandissä. Hän opiskeli Turun konservatoriossa pääaineenaan huilu, mutta hänen pääsoittimekseen tuli kuitenkin tenorisaksofoni.
Kannisto tapasi Edward Vesalan musiikkileirillä ja liittyi tämän Sound & Furyyn 1987. Kannisto oli mukana yhtyeen albumeilla Ode To The Death Of Jazz (ECM 1989), Invisible Storm (ECM 1991) ja Nordic Gallery (ECM 1994) sekä yhtyeen Euroopan-kiertueella 1993 ja vuoden 1997 konserttimatkalla Japaniin, Taiwaniin ja Etelä-Koreaan. Hän soittaa myös Vesalan aiemmin levyttämättömiä teoksia sisältävällä, vuonna 2013 julkaistulla albumilla Pulsacion.
Kannisto on ollut mukana monissa Turun kaupunginteatterin produktioissa vuodesta 1984.
Hän työskentelee usein muun muassa yhtyeiden Rollin’ Thunder, Black Motor ja Suhkan Uhka kanssa. Hänen omaa nimeään kantavassa triossa ovat soittaneet mm. rumpali ja huilisti Simo Laihonen sekä basisti Hideyuki Shima.
Kannisto on kouluttautunut puupuhallinten korjaajaksi vuonna 1992 Pariisissa. Soitinkorjaamon hän perusti vuonna 1994.
Timo Linnus
Timo Linnus (18. maaliskuuta 1962 – 27. joulukuuta 2007) oli suomalainen muusikko ja taksiautoilija. Timo aloitti harmonikan soiton kuusivuotiaana, ja lähes 20 vuotta kestäneellä muusikon urallaan hän ehti säestää Pasi Kaunistoa, Rainer Frimania, Marita Taavitsaista ja lukuisia muita Suomen eturivin iskelmälaulajia. Vuoden 1993 Syksyn sävel -voittaja Pelimannet ja Timo tekivät menestyksekästä yhteistyötä, joka palkittiin kultalevyllä. Timo oli vuonna 1972 perustetun Nokian miniharmonikkojen perustajajäsen ja johtaja. Aktiivikeikkailun jälkeen Timo ajoi taksia, kunnes kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Nokialla 27. joulukuuta 2007.
Timo haudattiin Nokian hautausmaalle tammikuussa 2008.
Janne Väkiparta
Janne Väkiparta (s. 20. tammikuuta 1978 Pori) on suomalainen uransa lopettanut jääpalloilija. Hän edusti jääpallon Bandyliigassa pelaavaa Porin Narukerää. Väkiparta on urallaan pelannut myös kuusi kautta Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa.
Neitsythuorakirkko
Neitsythuorakirkko oli Helsingin kaupungin taidemuseon hoitamasta Kluuvin galleriasta Helsingissä Ulla Karttusen yksityisnäyttelystä takavarikoitu taideteos.
Janne Väkiparta
Suomen jääpallomaajoukkueessa hän on esiintynyt 54 kertaa. Väkiparta kuului yhdessä veljensä Jarno Väkiparran kanssa MM-kultaa voittaneeseen Suomen joukkueeseen vuonna 2004. Veljesten isä Erkki Väkiparta on pelannut sekä jääpalloa että jääkiekkoa pääsarjatasolla.
Saavutukset
Maajoukkueessa Seurajoukkueissa
Neitsythuorakirkko
Poliisi takavarikoi Karttusen installaation Neitsythuorakirkko sekä siihen kuulunutta kuvamateriaalia toisintaneen Boudoir News -esitteen Kluuvin galleriasta helmikuussa 2008. Installaatio oli osa Ekstataattisia naisia – Kirkon ja pornon pyhät neitsyet -näyttelyä.
Installaatioon sisältyneen internetistä kerätyn kuvamateriaalin perusteella Karttunen asetettiin syytteeseen lapsipornon hallussapidosta ja levittämisestä. Syyte käsiteltiin Helsingin käräjäoikeudessa toukokuussa 2008. Käräjäoikeus totesi Karttusen syylliseksi kumpaankin rikokseen, mutta hänet jätettiin tuomitsematta rangaistukseen teon eettisen tarkoituksen vuoksi. Käräjäoikeus tuomitsi valtiolle menetetyiksi 199 kuvatulostetta ja 12 näyttelyesitettä.
Hovioikeus pysytti päätöksen maaliskuussa 2009. Karttunen ei saanut valituslupaa korkeimpaan oikeuteen.
Maissijauho
pienoiskuva|Maissijauhoa kulhossa. Maissijauho on maissin jyvistä valmistettua ydinjauhoa. Se soveltuu käytettäväksi valmistettaessa leipiä, keksejä, ohukaisia, puuroa, vohveleita, tortilloita, churroja ja polentaa. Sitä voidaan käyttää myös maitopohjaisten kiisseleiden suurusteena, jolloin se lisätään nesteeseen ja keitetään hetken aikaa. Lisäksi maissijauhoa voi käyttää friteeraustaikinassa ja vokattavan lihan jauhotukseen. Maissijauhoa käytetään usein myös muiden jauhojen sekaan lisättynä.
Kristiern Pentinpoika Oxenstierna
Kristiern Pentinpoika Oxenstierna vanhempi (syntyi noin 1425, kuoli vuosien 1473–76 välillä) oli ritari Pentti Jönsinpoika Oxenstiernan ja Kristina Kristerintytär Vaasan poika. Kristiern oli ritari ja valtaneuvoston jäsen ja neuvoston jäsen Sten Kristierninpoika Oxenstiernan ja Pentti Kristierninpoika Oxenstiernan isä. Hänen Oxenstierna-sukuhaaransa on ainoa, joka on säilynyt elossa nykyaikaan asti.
Emil Elo (liikemies)
Emil Arvid Elo (17. helmikuuta 1896 Porvoo – 23. joulukuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja urheilija. Hän omisti vaatetusliike Emil Elo Oy:n ja harrasti monipuolisesti urheilua. 1920-luvulla Elo tunnettiin hiihtäjänä ja yleisurheilijana, joka saavutti useita palkintosijoja työläisolympialaisten talvi- ja kesäkisoissa. Myöhemmin Elo kilpaili vielä autourheilijana.
Liikemiehenä
Elo perusti vuonna 1920 puolisonsa Ainon kanssa Emil Elo Oy:n asusteliikkeen ja paitatehtaan. Sen pääliike oli pitkään Mikonkatu 13:ssa ja myymälöitä oli myös muualla Helsingissä. Elon liikekumppaneihin kuuluivat muun muassa työläistaustaiset urheilumiehet Kalle Kaihari ja Karl A. Ebb. Vuonna 1960 Suomen suurimmasta solmioita valmistaneesta yrityksestä Ebb-Solmio Oy:stä tuli Emil Elon tytäryhtiö.
Elo kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 48-vuotiaana joulukuussa 1944. Hänen kuolemansa jälkeen toimitusjohtajana oli pariskunnan poika Eino Elo ja yhtiö jatkoi 1970-luvun loppuun saakka.
Hiihto
Helsingin Jyryä edustanut Elo kilpaili murtomaahiihdon ohella mäkihypyssä ja yhdistetyssä. 1920-luvun alkupuolella häntä pidettiin Työväen Urheiluliiton parhaana yhdistetyn hiihtäjänä. Elo oli aktiivinen murtomaahiihdon puolestapuhuja, jonka ansiosta TUL:ssa luovuttiin vuosikymmenen puolivälin jälkeen vanhan tasamaahiihdon harrastamisesta. TUL:n mestaruuksien ohella Elo voitti vuonna 1925 Schreiberhaun työläisolympialaisissa 4 km estehiihton sekä 10 km murtomaahiihdon ja sijoittui yhdistetyssä neljänneksi.
Myöhemmin Elo oli yksi suomalaisen pujottelun uranuurtajista. Vuonna 1941 hän oli perustamassa maan ensimmäistä alppihiihtoseuraa Slalom-Seuraa yhdessä K. A. Ebbin ja Aarre Paanasen kanssa.
Yleisurheilu
Yleisurheilijana Elo edusti aluksi Helsingin Kisa-Veikkoja, kunnes siirtyi sisällissodan jälkeen työläisseura Jyryyn. 1920-luvulla hän oli Jalmari Etholénin ohella TUL:n lahjakkaimpia pikajuoksijoita. Viestit mukaan lukien Elo saavutti yhteensä 16 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1923 hän juoksi 100 metriä aikaan 11,4. Samana vuonna Elo kilpaili ensimmäisenä Suomesta lähetettynä urheilijana Neuvostoliitossa, jossa hän voitti Leningradissa järjestetyissä kilpailuissa 100, 200 ja 400 metrin matkat.
Vuonna 1925 Elo osallistui Frankfurt am Mainin työläisolympialaisiin. Hän ei yllättäen selvinnut 100 metrin finaaliin, mutta sijoittui toiseksi 200 ja 400 metrillä. Lisäksi Elo kuului TUL:n 10×100 metrin viestin voittaneeseen joukkueeseen. Vuotta myöhemmin hän loikkasi ystäväänsä K. A. Ebbiä seuraten takaisin porvariseura Helsingin Kisa-Veikkoihin, muttei menestynyt enää SVUL:n kilpailuissa, ja lopetti uransa vuosikymmenen vaihteessa.
Autourheilu
1920-luvun lopussa Elo ryhtyi K. A. Ebbin kanssa harrastamaan autourheilua. Vuodesta 1928 lähtien hän kilpaili eri puolilla Suomea Chrysler-, Auburn- ja Bugatti-merkkisillä autoilla osallistuen muun muassa Eläintarhan ajoihin. Lisäksi Elo oli yksi autourheiluseura Kilpa-autoilijoiden perustajista.
Rituale Satanum
Rituale Satanum on suomalaisen black metal -yhtyeen Behexenin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2000 levymerkillä Sinister Figure Records.
GoodJobLarry
Ura
Moilanen aloitti musiikkiuransa nuorena punkbändissä. 2010-luvun alkupuolella hän tutustui Tippaan (silloiseen Tippa-T:hen), joka näytti Moilaselle miten FL Studiolla tehdään biittejä. Aluksi Larry räppäsi, mutta on siirtynyt myöhemmin pelkäksi tuottajaksi.
Rituale Satanum
Albumin remasteroidun version julkaisi vuonna 2004 Dynamic Arts Records. Levy-yhtiö Debemur Morti Productions julkaisi levystä myöhemmin uusintapainoksen vuonna 2013.
Emil Elo (liikemies)
Perhe
Elon puoliso oli Aino Maria Räsänen (1897–1977). Heidän poikansa oli ekonomi Eino Elo, joka tunnetaan myös Jyväskylän Suurajot kahdesti voittaneena rallikuskina.
Rituale Satanum
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Torog.
Parthian kieli
Parthiaa puhuttiin alun perin Kaspianmeren kaakkoispuolella sijainneessa Parthian maakunnassa. Arsakidien dynastian aikana 200-luvulta eaa. 200-luvulle jaa. se oli kreikan ja aramean ohella yksi valtakunnan virallisista kielistä. Tänä aikana se levisi Iranin ja Armenian alueelle, osaan nykyistä Irakia ja Keski-Aasiaan. 200–500-luvuilla parthian käyttöä jatkettiin Sassanidien valtakunnassa, jonka viralliseksi kieleksi tuli persia. Kirjoitusjärjestelmä perustui aramealaiseen kirjaimistoon. Varhaisimmat kirjalliset muistomerkit sisältävät ideogrammeja, manikealaiset tekstit 200-luvulta lähtien ovat kirjoitukseltaan foneettisia.
Téko Folligan
Téko Georges Folligan (s. 6. huhtikuuta 1976) on togolainen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa miesten 4 × 100 metrin viestijuoksussa yhdessä Boevi Lawsonin, Justin Ayassoun ja Kossi Akoton kanssa. Samoissa kisoissa hän myös toimi maansa lipunkantajana.
Folligan osallistui vielä vuoden 2000 kesäolympialaisiin Sydneyssä, jossa hän kilpaili pituushypyssä.
Vladislav Klembovski
thumb|upright|Vladislav Napoleonovitš Klembovski Vladislav Napoleonovitš (Vladimir Nikolajevitš) Klembovski (28. kesäkuuta 1860 Moskovan kuvernementti – 19. heinäkuuta 1921) oli ensimmäisen maailmansodan aikana venäläinen sotilaskomentaja.
Helmikuun vallankumouksen jälkeisen Venäjän väliaikaisen hallituksen johtaja Aleksandr Kerenski nimitti hänet elokuussa 1917 Venäjän armeijan ylipäälliköksi Lavr Kornilovin tilalle.
Jerry St. Juste
Jeremiah ”Jerry” St. Juste (s. 19. lokakuuta 1996 Groningen) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa portugalilaista Sportingia. Oikeajalkainen St. Juste on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hänellä on saintkittsnevisiläisiä sukujuuria.
Seurajoukkueura
St. Juste on SC Heerenveenin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Eredivisiessä tammikuussa 2015 Vitesseä vastaan. Kaudella 2014–2015 hän pelasi pudotuspelit mukaan lukien 13 ottelua Eredivisiessä. Kahtena seuraavana kautena hän pelasi molempina 28 ottelua ja teki yhteensä kolme maalia. Kesällä 2017 hän siirtyi Feyenoordiin, jossa hän pelasi yhteensä 39 Eredivisien ottelua ja teki niissä viisi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki yhden maalin kaudella 2017–2018.
Maajoukkueura
St. Juste on edustanut Alankomaita alle 18-, 19-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Sergei Treštšov
thumb|Sergei Treštšov.
Sergei Jevgenjevitš Treštšov (, s. 18. elokuuta 1958 Krasnui Kustarissa, Neuvostoliitossa) on venäläinen kosmonautti.
Treštšov opiskeli Moskovan energiainstituutissa vuoteen 1982 asti. Tämän jälkeen hän toimi kaksi vuotta Neuvostoliiton ilmavoimissa. Vuonna 1984 hän sai paikan Energija-avaruusteknologiayhtiössä. Hänen tehtäviinsä kuului Mir-avaruusasemalla toimimisen suunnittelu johon liittyen hän laati dokumentteja, joita käytettiin kosmonauttien koulutuksessa.
Vuonna 1992 hänet valittiin Energijan kosmonauttikoulutettavien ryhmään. Koulutus kesti vuoteen 1994 asti.
Hän harjoitteli Mir EO-25-lennon varamiehistöön kesäkuusta 1997 helmikuuhun 1998. Kesäkuusta 1999 heinäkuuhun 2000 hän osallistui ISS:n kolmannen miehistön lentovalmisteluihin varamiehistön jäsenenä.
Hän lensi ISS-avaruusasemalle sen viidennen miehistön mukana 5. kesäkuuta 2002 NASAn STS-111-lennolla. Hän toimi asemalla seitsemän kuukautta. Hän palasi maahan STS-113-lennolla 7. joulukuuta 2002.
Emil Liljeblad
Karl Emil Liljeblad (27. helmikuuta 1876 Oulu – 27. heinäkuuta 1937 ) oli suomalainen kirkkoherra, lähetyssaarnaaja ja kansatieteen tutkija.
Tausta ja koulutus
Liljeblad syntyi Oulussa maanmittari Gustav Wilhelm Liljebladin ja Margareta Elisabeth Leiviskän poikana. Hän kävi Suomen Lähetysseuran lähetyskoulun ja hänet vihittiin lähetyssaarnaajaksi 1900.
Lähetystyössä Ambomaalla
Liljebladin ensimmäinen työkausi Ambomaalla ajoittui vuosiin 1900–1908. Hän saapui työalueelle tuolloiseen Saksan Lounais-Afrikkaan vuonna 1900 yhdessä Lähetysseuran johtajan Jooseppi Mustakallion kanssa. Mustakallio oli tullut Afrikkaan tarkastusmatkalle. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Lähetysseuran johtaja teki tällaisen matkan. Matka alkoi 31. tammikuuta 1900, ja perille Ambomaalle tultiin 22. kesäkuuta samana vuonna.
Ensimmäisellä työkaudellaan Liljeblad perusti 1902 Onayenan lähetysaseman Itä-Ondongaan ja 1903 yhdessä Heikki Saaren kanssa Nakeken lähetysaseman Ongandjeraan. Nakekessa Liljeblad oli vain seuraavaan vuoteen saakka, jolloin hän joutui kuningas Tshaanikan epäsuosioon ja joutui jättämään tämän aseman. Työtä siellä jatkoivat Saari ja uutena kentälle tullut Juho Tuominen. Liljeblad jatkoi muun muassa opettajana Ondangwan ja Ontanangan lähetysasemilla.
Välivuodet Suomessa
Palattuaan Suomeen hän oli Suomen Lähetysseuran kotimaan työssä 1908–1911. Liljeblad suoritti teologian erotutkinnon 1910 ja hänet vihittiin papiksi 1911.
Sotilasaikakauslehti
Sotilasaikakauslehti on Upseeriliiton julkaisema aikakauslehti. Sen päätoimittaja on eversti evp. Martti Lehto. Se on ammattilehti, joka on suunnattu sotilaille ja maanpuolustuksesta, sotahistoriasta ja turvallisuuspolitiikasta kiinnostuneille. Lehden aihepiireinä ovat muun muassa eri maiden puolustusvoimat, turvallisuuspolitiikka, asetekniikan kehitys, alan kirjallisuus, sotahistoria, taktiikka ja johtaminen. Lehti on lisäksi liiton jäsenlehti ja tulee kaikille jäsenille. Lisäksi sitä jaetaan maksutta liiton sidosryhmille.
Emil Liljeblad
Toinen työkausi Ambomaalla
Liljeblad palasi uudelleen Ambomaalle vuosiksi 1912–1919. Toisen työkauden alussa hän vieraili Kapin koloniaan tutustuakseen sikäläiseen koulutusjärjestelmään. Hän vieraili siellä useiden lähetysseurojen opettajankoulutuslaitoksissa.
Sotilasaikakauslehti
Sotilasaikakauslehti, lyhennettynä SAL, ilmestynyt vuodesta 1921 (1. näytenumero joulukuussa 1920). Se ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.
Emil Liljeblad
Toinen työkausi Ambomaalla
Hän oli jo vuosia korostanut sitä, että Ambomaalla olisi koulutettava paikallisia opettajia. Nyt hänen onnistui perustaa opettajaseminaari Oniipaan huolimatta siitä, että lähetyskentän esimies, Martti Rautanen vastusti tätä hanketta. Liljeblad toimi tämän jälkeen perustamansa seminaarin johtajana.
Seminaari aloitti toimintansa vuonna 1913, jolloin kuusi miestä haki sen oppilaaksi. Seminaarilla oli yksi luokkahuone, ja oppilaat rakensivat itse itselleen asuntolan. Vuonna 1916 seitsemän naimisissa ollutta ja kuusi naimatonta miestä opiskeli seminaarissa. Lukukaudet kestivät kesäkuusta syyskuuhun ja helmikuusta huhtikuuhun. Tällä tavoin miehet kykenivät työskentelemään omilla pelloillaan lukukausien ulkopuolella, ja heidän ei myöskään tarvinnut istua luokkahuoneessa kuumimpaan vuodenaikaan eli marras- ja joulukuussa.
Seminaarin oppilaat olivat Liljebladin kertoman mukaan erittäin innostuneita opinnoistaan. He halusivat sadeaikanakin käydä kerran tai kaksi kertaa viikossa seminaarissa, jotta eivät unohtaisi oppimiaan asioita. Vuonna 1916 valmistuivat ensimmäiset opettajat, neljä miestä. Yksi oppilas oli kuollut ja yksi oli joutunut keskeyttämään opintonsa. Oppilasmäärä kasvoi kuitenkin niin, että vuodesta 1918 lähtien seminaarissa oli kaksi osastoa. Vuonna 1921 otettiin jo 30 uutta oppilasta.
Vuoden 1918 lopussa Liljeblad jätti eroanomuksensa Lähetysseuran johtokunnalle, ilmoittaen olevansa tyytymätön seminaariin hakeneiden pieneen määrään sekä siihen, ettei riittävää määrää opettajia tämän takia voitu kouluttaa Ambomaalla.
Vuonna 1918 Liljeblad sai kutsun suorittaa merkittävän tehtävän Oukwanyamassa. Tuohon mennessä saksalaiset olivat tehneet lähetystyötä tämän heimon alueella, mutta vuonna 1916 viimeinen heistä oli joutunut poistumaan sieltä. Englantilainen rajaviranomainen, majuri Fairlie oli rakentanut pienen kirkon Omafo-nimiselle paikalle, kun vuonna 1918 paikalle ilmaantui vieras pappismies, joka halusi kastaa paikallisia ihmisiä. Hän vaati toimituksesta punnan henkeä kohti, ja kun hän sitten osoittautuikin katoliseksi, Fairlie lähetti hänet matkoihinsa ja pyysi Liljebladin käymään Oukwanyamassa. Hän tulikin paikalle, vihki Omafon kirkon ja kastoi 55 pakanaa. Lisäksi hän kastoi kristittyjen lapsia, vihki aviopareja avioliittoon ja konfirmoi nuoria.
Juuri ennen paluutaan Suomeen Liljeblad osallistui uuden hallinnollisen elimen, lähetyskentän hallintokunnan toimintaan vuonna 1919. Siihen kuuluivat Rautanen, Liljeblad, taloudenhoitaja Kalle Petäjä ja sihteerinä Reinhold Rautanen.
Pastorina Suomessa
Palattuaan taas Suomeen Liljeblad oli pappina Kirvussa 1920–1922 ja Simpeleellä 1922–1924. Viimeksi hän toimi Ruskealan kirkkoherrana 1924–1937.