cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Scum
Levyn a-, ja b-puolilla soittaa molemmilla eri kokoonpano (lukuun ottamatta rumpali Mick Harrisia, joka soittaa molemmilla puolilla) ja ne on äänitetty eri ajankohtina. A-puoli on äänitetty elokuussa 1986, B-puoli yhdeksän kuukautta myöhemmin, toukokuussa 1987.
Kappale You Suffer on mainittu Guinnessin Ennätysten Kirjassa maailman lyhimpänä kappaleena: sen pituus on ainoastaan 1,316 sekuntia.
Karvinen (piirrossarja)
Karvinen on vuosina 1988–1994 valmistunut yhdysvaltalainen piirrossarja, joka perustuu Jim Davisin sarjakuvaan Karvinen. Alkujaan CBS-kanavalla esitetty sarja käsittää 121 puolituntista jaksoa. Sarjan on luonut yhdysvaltalainen ohjaaja ja tuottaja Phil Roman ja sen on käsikirjoittanut itse sarjakuvan luoja Jim Davis. Osa sarjan kohtauksista perustuu Davisin toiseen sarjakuvaan Orson. Sarja palkittiin vuonna 1989 Young Artist -palkinnolla parhaana piirrossarjana. Karvisen ääntä esitti näyttelijä Lorenzo Music.
Karvinen
Juoni on hyvin samanlainen kuin Karvinen-sarjakuvissakin. Karvinen viettää aikaa syöden lasagnea, juoden kahvia, pelotellen postimiestä ja kiusaten Oskua. Esko on aivan epätoivoinen ja Osku aivoton. Joskus juoni kuitenkin menee erilaiseksi kuin sarjakuvissa. Karvinen joutuu usein Oskun kanssa erilaisiin kommelluksiin, ja monesti Eskokin joutuu mukaan.
Orsonin farmi
Näissä jaksoissa esiintyvät Orson-sarjakuvan hahmot: Orson, Roi, Polo, Bää, Lanoliini, Myssykkä ja Kirjuri. Yleensä näissä jaksoissa piilee opetus. Joissakin Orson taas opettaa jotakin. Esimerkiksi kerran hän opetti Pololle ja katsojille piirretyn tärkeimmät asiat.
Karvisen lyhykäinen
Nämä lisät ovat puolen minuutin pituisia animaatiopätkiä, joiden juoni on otettu suoraan Karvisen sunnuntaisarjoista.
Orsonin lyhykäinen
Sama kuin Karvisen lyhykäinen, mutta niissä seikkailevat Orson kavereineen. Suurin osa näistä lyhykäisistä on keksitty tv-sarjaa varten. Vain muutama on otettu suoraan sunnuntaisarjoista.
Kirku-Binky
Kirku-Binkyt ovat yhtä pitkiä kuin lyhykäiset. Ero lyhykäisiin on se, että jokin henkilö tekee yleensä jotain tarkkaavaisuutta vaativaa ja Binky-klovni tulee pilaamaan sen huutamalla esimerkiksi: "Heei golffari!!!!". Sitten Binkyn uhriksi joutunut henkilö hermostuu ja suuttuu Binkylle. Kirku-Binkyt on suunniteltu ainoastaan tv-sarjaa varten eli ne eivät perustu Davisin sarjakuviin.
Sarja Suomessa
Suomessa sarjaa esitti ensimmäisen kerran Yle TV2-kanava 1990-luvun alkuvuosina. Sarja esitettiin ensimmäisen kerran uusintana vuosina 1998–1999 Yle TV2-kanavalla. Viimeisimmän kerran sarjaa esitettiin uusintana vuosina 2010–2012 MTV3-, Sub- sekä Sub Juniori-kanavilla.
Julkaisut
FS-Film julkaisi vuonna 2003 piirrossarjan jaksoja kolmella DVD:llä, joihin oli tehty suomenkielinen jälkiäänitys:
Chantal Bournissen
Bournissen sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia syöksylaskussa ja pujottelussa Jasnassa 1985. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän sijoittui syöksylaskussa 11:nneksi. Hän voitti alppiyhdistetyn maailmanmestaruuden Saalbachissa 1991. Lisäksi hän oli neljäs syöksylaskussa ja viides supersuurpujottelussa. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui alppiyhdistetyssä neljänneksi.
Bournissen voitti syöksylaskun maailmancupin kaudella 1990–1991. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui samalla kaudella neljänneksi. Hän voitti kaikkiaan seitsemän maailmancupin osakilpailua, sijoittui kolme kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot
Lähde: FIS
Impulse! Records
'''Impulse! Records''' on yhdysvaltalainen levy-yhtiö, jonka Creed Taylor perusti New Yorkissa vuonna 1960 ABC-Paramount Recordsin tytäryhtiöksi. Suurimman osan Impulsen levyistä tuottivat Bob Thiele ja ääniteknikko Rudy Van Gelder. Impulsen muita tuottajia olivat Ed Michel, Steve Backer ja Esmond Edwards.
Yhtiö on parhaiten tunnettu free jazz levyjen julkaisijana ja sille levyttivät muun muassa Albert Ayler, John Coltrane, Charles Mingus, Pharoah Sanders, Archie Shepp ja Marion Brown. Levy-yhtiö ei ole julkaissut uusia levy säännöllisesti enää 1970-luvun lopun jälkeen. Tuotemerkin omistaa nykyisin Universal Music Group.
Vuonna 2006 levymerkin eri tyylilajien ja artistien tuotannosta koottiin neljän CD-levyn kokoelma ja Ashley Kahnin samanniminen historiikkiteos, molemmat nimellä The House That Trane Built – The Story of Impulse Records. Samana vuonna julkaistiin myös erilliset kokoelmat Impulse-muusikoiden Gato Barbieri, John Coltrane, Keith Jarrett, Charles Mingus, Sonny Rollins ja McCoy Tyner tuotannosta.
Monet Impulsen tuottamien albumien kannet, samoin kuin Creed Taylorin muille levymerkeille tuottamien albumien kannet, olivat värivalokuvauksen mestarina pidetyn Pete Turnerin käsialaa.
Betel-kirkko (Turku)
thumb|right|250px|Betel-kirkko. thumb|right|250px|Funktionalistinen kellotorni ja portaikko. Betel-kirkko on Turun keskustassa VII kaupunginosassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on ollut vuodesta 1984 Turun adventtiseurakunnan käytössä. Vuodesta 2013 kirkkoa käyttää myös Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan kuuluva Pyhän Paavalin luterilainen seurakunta.
Kirkko valmistui jugendtyyliin Frithiof Strandellin suunnittelemana vuonna 1906 alun perin ns. Hannulan herätyksestä syntyneen Turun Lähetysyhdistyksen käyttöön. Myöhemmin kirkkoa ja sen ympäristöä muutettiin Erik Bryggmanin vuonna 1927 tekemän suunnitelman mukaisesti. Kirkkoon muun muassa rakennettiin Bryggmanin suunnittelema funktionalistinen kellotorni.
Itse kirkko on lähes kokonaan tavallisilta jalankulkijoilta piilossa. Viime vuosina on kuitenkin ehdotettu kirkon ohi Yliopistonkadulta Puutarhakadulle kulkevan väylän avaamista jalankulkijoille, mikä mahdollistaisi sen, että ihmiset pääsisivät ihailemaan kirkkoa paremmin. Betel-kirkko on mukana valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen listalla.
Betel-kirkon takana sijaitsee Lutherin kirkko, jonka sisäänkäynti on Puutarhakadulta. Kirkkoja yhdistää Yliopistonkadulta Puutarhakadulle kulkeva kävelytie.
Aiheesta muualla
60.45111°N, 22.26111°W
Geishan muistelmat (elokuva)
Geishan muistelmat on Arthur Goldenin samannimisen kirjan pohjalta tehty Oscar-palkinnon voittanut elokuva vuodelta 2005. Suomen ensi-iltansa se sai keväällä 2006. Elokuvan on ohjannut Rob Marshall ja musiikin on säveltänyt John Williams. Pääosissa ovat muun muassa Zhang Ziyi, Ken Watanabe, Gong Li, Michelle Yeoh, Yūki Kudō ja Suzuka Ōgo. Japanilaisia esittävät Kudō, Ōgo, ja Watanabe ovat japanilaisia, kun taas Zhang ja Gong ovat kiinalaisia, ja Yeoh on malesialainen, jolla on kiinalaiset sukujuuret. Ōgo esittää nuorta Sayuria elokuvassa, joka oli kuvattu eteläisessä Kaliforniassa sekä useissa eri kohteissa Kiotossa, muun muassa Kiyomizu-temppelissä sekä Fushimi Inari-taisha-pyhäköllä.
Geishan muistelmat kertoo nuoresta tytöstä, Chiyo Sakamotosta, jonka perhe myy hänet orjuuteen Nitta-suvun geishataloon. Siellä hänen uusi perheensä lähettää hänet geishaopintoihin. Elokuva kertoo pääosin vanhemmasta Chiyosta ja hänen vaikeuksistaan geishana.
Elokuva oli palkintoehdokkaana ja voitti useita palkintoja, mm. kuusi Oscar-ehdokkuutta ja kolme voittoa: parhaasta kuvauksesta, parhaasta taiteellisesta ohjauksesta ja parhaasta puvustuksesta.
Juoni
Elokuva sijoittuu showa-kauden Japaniin ja kertoo Chiyo Sakamoton (lapsena Suzuka Ohgo, aikuisena Zhang Ziyi) tarinan. Chiyo on nuori ja köyhä japanilaistyttö, jolla on japanilaisille erikoislaatuiset siniset silmät. Chiyon ollessa yhdeksänvuotias hänen vanhempansa myyvät hänet ja hänen isosiskonsa Satsun (Samantha Futerman) palvelijoiksi. Erään okiyan eli geishatalon omistaja nimeltä Äiti (Kaori Momoi) päättää ottaa Chiyon, mutta Satsu viedään hanamachin ”huvialueella” sijaitsevaan toiseen taloon. Okiyassa Chiyo tapaa toisen nuoren tytön nimeltä Kurpitsa (lapsena Zoe Weizenbaum, aikuisena Youki Kudoh). Molemmat tytöt lähetetään geishakouluun. Okiyassa asuu myös kaunis geisha nimeltä Hatsumomo (Gong Li), joka näkee Chiyon alusta asti uhkana ja ottaa tämän koko elokuvan ajaksi silmätikukseen.
Chiyo kaipaa sisartaan, ja eräänä iltana hän karkaakin etsimään tätä. Tytöt sopivat pakenevansa yhdessä seuraavana iltana. Kun Chiyo seuraavana iltana yrittää karata okiyan katon kautta, hän putoaa ja hänet viedään lääkäriin. Äiti kertoo Satsun karanneen ilman Chiyoa ja antaa tälle kirjeen, joka kertoo tytön vanhempien kuolemasta. Chiyon pakoyritys häpäisee okiyan, eikä häntä enää kouluteta geishaksi. Sen sijaan hän tekee töitä maksaakseen okiyalle velkansa, joka koostuu hänen ostohinnastaan sekä Mameha-nimiselle geishalle (Michelle Yeoh) kuuluvan silkkikimonon korvaamisesta. Chiyo tuhrasi kimonon Hatsumomon pakottamana.
Vuosia myöhemmin Mameha ottaa nuoreksi naiseksi kasvaneen Chiyon ohjaukseensa. Chiyosta tulee ensin maiko ja sitten Sayuri, Kioton Gion-kaupunginosan kuuluisin geisha. Geishana toimiessaan Sayuri tapaa Puheenjohtajan ja kaipaa tämän huomiota. Hänen on kuitenkin keskityttävä Puheenjohtajan ystävään ja liikekumppaniin, Nobuun (Kōji Yakusho), joka ihastuu Sayuriin välittömästi.
Mameha aloittaa pian tarjouskilpailun Sayurin neitsyydestä tehdäkseen Sayurista oikean geishan. Kevättanssien päätanssijana Sayuri kiinnittää useiden mahdollisten tarjoajien huomion, ja samana yönä iäkäs tohtori nimeltä Tohtori Rapu (Randall Duk Kim) tekee ennätyskorkean tarjouksen. Tarjouksen takia äiti tekee Sayrista okiyan perijän, jota myös Kurpitsa ja Hatsumomo havittelivat. Kotiin palattuaan Sayuri löytää huoneestaan Hatsumomon, joka on polttamaisillaan puheenjohtajan nenäliinan. Sauyri ja Hatsumomo alkavat tapella ja aiheuttavat vahingossa tulipalon. Romahduspisteessä oleva Hatsumomo yrittää polttaa loputkin talosta ja lähtee okiyasta maineensa lopullisesti menettäneenä.
Toisen maailmansodan puhjetessa puheenjohtaja lähettää Sayurin ja Mamehan erillisiin turvapaikkoihin. Sodan jälkeen Sayuri löytää Mamehan, ja he ryhtyvät jälleen geishoiksi tehdäkseen vaikutuksen amerikkalaiseen everstiin (Ted Levine), josta on tulossa Nobun ja Puheenjohtajan liikekumppani. Sayuri tapaa myös Kurpitsan, josta on tullut rohkea ja keimaileva tyttö. Kun Sayuri, Kurpitsa, Nobu, puheenjohtaja ja amerikkalaiset ovat matkalla Amami-saarilla, Nobu paljastaa haluavansa ryhtyä Sayurin dannaksi. Sayuri järkyttyy ja päättää nöyryyttää itsensä Nobun edessä. Hän pyytää Kurpitsaa tuomaan Nobun hylätylle teatterille, jossa tämä törmäisi Sayuriin ja everstiin kesken suudelman. Kurpitsa kuitenkin haluaa Sayrin tuntevan saman tuskan kuin hän silloin, kun Sayurista tuli okiyan perijä, ja tuokin paikalle Nobun sijasta Puheenjohtajan. Sayuri uskoo menettäneensä Puheenjohtajan ainiaaksi.
Muutamaa päivää myöhemmin Sayuri palaa teehuoneelle tapaamaan danna-ehdokkaansa. Paikalle ilmestyy Puheenjohtaja, joka kertoo tietävänsä Sayurin todellisen henkilöllisyyden ja pyytäneensä Mamehaa ryhtymään Sayurin opettajaksi, jotta Sayuri voisi toteuttaa unelmansa ja tulla geishaksi. Sayuri paljastaa Puheenjohtajalle tunteensa. He suutelevat toisiaan ja kävelevät yhdessä kivien ja vesiputousten koristamassa japanilaisessa puutarhassa.
Vastaanotto
Länsimaiset kriitikot antoivat elokuvasta sekä ylistävää että kielteistä palautetta. Japanissa ja Kiinassa vastaanotto oli ajoittain hyvin negatiivista, johtuen monista tekijöistä, mitkä liittyivät elokuvan näyttelijävalintoihin, oikeellisuuteen ja suhteestaan historiaan.
Kiinassa hallitus kielsi elokuvan, koska japanilaiseen tarinaan oli valittu esiintymään myös kiinalaisia näyttelijöitä. Elokuvan saadessa ensi-iltansa 2005 Kiinan ja Japanin väliset suhteet olivat erityisen tulehtuneet ja kiinalainen hallitus koki kiinalaisten näyttelijöiden käyttämisen elokuvassa liian herkäksi aiheeksi historiallisesti.
Matkallaan Tokioon mainoskampanjallaan eräs iäkäs japanilaisnainen lähetti Zhang Ziyille, joka esittää Geishan muistelmissa pääosan Sayuri-geishana, kirjeen ja paketin. Kirjeessä hän kertoi työskennelleensä geishana ja liikuttuneensa nähdessään elokuvan trailerin. Paketissa hän antoi Ziyille lahjaksi useita arvokkaita antiikkikimonoita. Ziyi liikuttui kyyneliin naisen eleestä ja kutsui hänet elokuvan Japanin ennakkonäytökseen ja lupasi pukeutua tilaisuuteen yhteen kimonoista.
Taccaceae
Taccaceae on pieni koppisiemenisten Dioscoreales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on vain viiksikkien eli takkojen (Tacca) suku. Ne ovat sukua jamssikasveille (Dioscoreaceae).
Luokittelu
Heimon läheisin sukulaisheimo on Thismiaceae, jonka kanssa ne kuuluvat Dioscoreales-lahkon evoluutiopuussa samaan kladiin. Sen luonteenomaisiin piirteisiin kuuluvat kukan kehälehtien sijainti kahdessa hyvin kehittyneessä ja teriömäisessä kiehkurassa, sikiäimen mesiäisten puuttuminen, laitaistukat ja leveät luotit. Viiksikkien suvussa on toistakymmentä lajia, enimmillään 17.
Tuntomerkkejä
Heimon ainoan suvun viiksikkien lajit ovat ruohoja, joiden varsi on mukulamainen tai jotka ovat juurakollisia. Yksisirkkaisten valtaosasta poiketen niillä ei ole juurissakaan putkiloita. Viiksikeillä kukkien suojuslehdet ovat pitkiä ja rihmamaisia, ikään kuin viiksiä kukkien joukossa.
Levinneisyys
Viiksikit ovat levinneet tropiikin metsäalueille, erityisesti Malaijien saaristoon ja Tyynenmeren saarille.
Ranuan kirkko
Ranuan kirkko on Ranuan keskustaajamassa sijaitseva evankelisluterilaisen Ranuan seurakunnan kirkkorakennus. Pieni kirkko on hirsirakenteinen ristikirkko, ja se on vihitty käyttöön 7. kesäkuuta 1914. Kirkossa on 338 istumapaikkaa. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Jarl Eklund. Rakennukset hirsiset seinät saivat ulkolaudoituksen 1920-luvulla. Kellotorni on ristisakaroiden välissä, katolla ristikeskuksessa on pieni torni.
Kirkko saneerattiin 1950-luvulla. Saneeraussuunnitelmat laati arkkitehtitoimisto Irmeli & Markus Visanti. Saneerauksen yhteydessä kirkon aikaisemmin kalkittuina olleet sisäseinät paneloitiin ja sisustus muutettiin. 1960-luvulla kirkko sai kuparikaton. Samassa yhteydessä alkuperäinen kaminalämmitys purettiin ja korvattiin sähkölämmityksellä.
GP3 Bahrainin Grand Prix 2015
GP3 Bahrainin Grand Prix 2015 oli GP3-kauden 2015 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 20.–21. marraskuuta Bahrain International Circuitin moottoriradalla Bahrainissa.
Perjantain kilpailun voittoon ajoi ART Grand Prix -tallin kuljettaja Marvin Kirchhöfer. Lauantain kilpailun voitti Trident -tallin Luca Ghiotto.
Kellon rautatieasema
Alkujaan asemalla oli pääraiteen lisäksi ohitusraide sekä lastaus- ja purkuraide. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti lättähattuliikenteen päättyessä 1980-luvulla ja sivuraiteet purettiin. Asemarakennuksen on suunnitellut Bruno Granholm, ja se on rakennettu samojen piirustusten mukaan kuin Tuiran ja Kaakamon pysäkkirakennukset sekä Lautiosaaren vanha pysäkkirakennus. Asemarakennus on nykyisin yksityisasuntona.
Suomen Golfliitto
Suomen Golfliitto on suomalaisten golfseurojen valtakunnallinen keskusjärjestö. Se on perustettu vuonna 1957.
Vuonna 2019 liitolla oli 129 jäsenseuraa, joissa on yhteensä noin 140 000 jäsentä. Golfkenttiä oli 181, joilla pelattiin vuoden aikana 2,9 miljoonaa kierrosta.
Golfliiton toiminnanjohtaja on Juha Korhonen ja hallituksen puheenjohtaja on Hanna Hartikainen. Golfliitossa toimii eri tehtävissä noin 100 luottamushenkilöä.
Toiminta
Vuonna 2019 liiton painopistealueet olivat :
Talous
Golfliiton tulot koostuvat pääosin seurojen jäsenmaksuista, tapahtumien osallistumismaksuista, yhteistyötuotoista ja avustuksista. Liiton suurimmat menoerät ovat henkilöstökulut ja ostetut palvelut.
Suurin ulkoisen avustuksen lähde on valtion toiminta-avustukset, joka oli vuonna 2019 alle viidesosa liiton tuloista.
Central California Women's Facility
oikea|pienoiskuva|Ilmakuva vankilasta. Central California Women's Facility (CCWF) on Kalifornian rikosseuraamuslaitoksen operoima naisvankila Chowchillan kaupungissa Maderan piirikunnassa Kaliforniassa. CCWF on maailman suurin naisvankila. Laitokseen on sijoitettu osavaltion kuolemaan tuomitut naisvangit.
Benito Jacovitti
thumb|Benito Jacovitti Benito Franco Giuseppe Jacovitti (9. maaliskuuta 1923 Termoli – 3. joulukuuta 1997 Rooma) oli italialainen sarjakuvapiirtäjä. Jacovitti oli tunnettu absurdeista ja omituisia yksityiskohtia pursuavista huumorisarjakuvistaan. Hänen tunnetuimmat sarjakuvahahmonsa ovat villin lännen sankari Cocco Bill ja Zorroa parodioiva Zorry Kid.
Elämänvaiheet
Benito Jacovitti syntyi 9. maaliskuuta 1923 Termolissa, Molisen seudulla Campobasson maakunnassa, eteleläisessä Italiassa. Hänen äitinsä oli Elvira Talvacchio, jolla oli sukujuuria Albaniassa. Isä Michele Iacovitti (Benito otti taiteilijanimekseen sukunimen J-alkuisena) oli rautatieläinen. Isä työskenteli myös elokuvateatterin koneenkäyttäjänä. Sen ansiosta pikku-Benitolla oli tilaisuus katsella sadoittain elokuvia, joista etenkin lännenelokuvat olivat hänelle mieleisiä.
Benitolla oli kaksi sisarusta, Maria ja Mario. Koska perhe oli melko köyhä, Benito rakenteli sisaruksilleen leikkikaluja: kangasnukkeja, junia, leikkitaloja ja autoja. Kuusivuotiaana hän alkoi piirrellä katukiviin, mitä ihmiset pysähtyivät ihaillen katselemaan. Perhe muutti Macerataan, kun hän oli kahdeksanvuotias. Lopulta hän alkoi käydä ensin taidekoulua ja sitten taidelukiota Firenzessä.
Jacovitti kuoli 3. joulukuuta 1997. Pariskunnan tytär, Silvia Jacovitti, on vaalinut isänsä perintöä järjestäen muun muassa Cocco Bill -juhlanäyttelyitä Italiassa.
Piirroksensa Jacovitti signeerasi nimellä Jac. Nimen lisäksi hän käytti piirroksissa puumerkkinään kalanruotoa muistuttavaa piirrosta, josta hän sai lempinimekseen Lisca di Pesce eli Kalanluut. Villin lännen lisäksi Jacovitti rakasti jazzmusiikkia, vaaleaverikköjä ja isoja sikareja.
Piirtäjänura
Jacovitti valmistui 16-vuotiaana Firenzen taidekoulusta. Hänen ensimmäisiä sarjakuviaan alettiin julkaista vuonna 1939 humoristisessa viikkolehti Il Brividossa, samoin  Il Travasossa. Samana vuonna alkoi Il Vittorioso -nimisessä lastenlehdessä ilmestyä hänen Pippo-nimisen hahmonsa seikkailuja. Pippon ja hänen kumppaneittensa Pertican ja Pallan (i 3 P eli kolme peetä) seikkailuja julkaistiin Il Vittoriosossa siihen saakka kunnes lehti lakkasi ilmestymästä vuonna 1967. Il Vittoriosossa esiintyi lukuisia muitakin Jacovittin hahmoja, muun muassa Jak Mandolino. Jacovitti piirsi myös mukaelmia saduista, kuten Ali Babasta ja Pinokkiosta. Vuonna 1949 Jacovitti alkoi työskennellä Il Diari Vitt -lehdelle (Vitt on lyhennös Vittoriososta). Lehteä julkaisi A.V.E. ja se oli suunnattu koululaisille.
Vuosina 1957–67 Jacovitti piirsi Il Giorno dei Ragazzi -lehteen, joka oli sanomalehti Il Giornon lastenlehtiliite. Tässä lehdessä 28. maaliskuuta 1957 syntyi Cocco Bill, Jacovittin kuuluisa, hillitön sarjakuva ja villin lännen parodia. Toisen kuuluisan hahmonsa, Zorroa parodioivan Zorry Kidin, Jac loi vuonna 1968 työskennellessään Il Corriere dei Piccoli -lehdessä. Zorry Kid seikkaili myöhemmin myös Il Giornalinossa sekä Il Corriere dei Ragazzissa. Viimeksi mainittuun lehteen Jacovitti aloitti uudelleen Jack Mandolinon piirtämisen vuonna 1973. Il Corriere dei Ragazzi ja Il Corriere dei Piccoli -lehdille Jacovitti työskenteli 1970-luvun alusta vuoteen 1982 asti. Jacovittin töitä julkaistiin lukuisissa muissakin lehdissä.
Jacovitti ei arkaillut tarttua vaikeisiinkaan piirrosaiheisiin. Hän teki esimerkiksi poliittisia pilapiirroksia. Piirrosten anarkismi kuitenkin herätti ärtymystä niin äärioikeistossa kuin äärivasemmistossakin ja piirroksia yritettiin sensuroida. Jacovitti itse kuului niin Kristillisdemokraattiseen puolueeseen kuin sittemmin vasemmistolaiseen Kansandemokraattiseen rintamaan.
Vuonna 1977 Jacovitti julkaisi yhdessä Marcello Marchesin kanssa oman versionsa Kamasutrasta. Tämä johti Jacovittin ja Il Diario Vittin yhteistyön loppumiseen, sillä katolinen lehti ei pitänyt siitä, että taiteilija piirsi eroottisia aiheita. Jacovitti sai asiasta haukut myös vaimoltaan. Jacovitti jatkoi työtään kritiikkiä pelkäämättä ja aloitti yhteistyön Playmen-lehden kanssa. Tuloksena syntyi vuonna 1980 Kamasutra-erikoisnumero.
Benito Jacovitti koetti myös tehdä hahmojaan tunnetuiksi myymällä niitä esimerkiksi erilaisten elintarvikkeiden mainoksiin.
Presidentti Oscar Luigi Scalfaro myönsi vuonna 1994 Italian valtion ritarikunniamerkin Jacovittille.
Jacin tuotanto käsittää yli 60 piirroshahmoa sekä yli 150 kirjaa. Hahmoista Cocco Bill, jacovittiläisen mielikuvituksen mahtava ilmentymä, oli epäilemättä hänen alter egonsa. Jacovittilla oli vielä aikuisiässä tapana leikkiä länkkäriä itsekin! Jacovittin ehtymätön ja anarkistinen luovuus täytti hänen sarjakuvansa pienillä yksityiskohdilla ja omituisuuksilla, kuten maassa lojuvilla makkaranpätkillä ja luilla, puhuvilla toukkamaisilla madoilla sekä mahdottomilla juonenkäänteillä.
Suomessa julkaistut Jacovitti-sarjakuvat
Suomessa julkaistiin vuosina 1975–1979 kymmenen Cocco Bill -sarjakuvalehteä. Osassa lehdistä oli Cocco Bill -tarinoiden lisäksi vaihtelevan pituisia tarinoita, joissa seikkailevat muut Jacovittin hahmot, kuten Tarallino (myös nimellä Tilulilulei), Zorry Kid, Kanansilmä (italiaksi Occhio di Pollo), (Karolin) Kananjalka (iltaliaksi Gamba di quaglia) sekä Roomeo ja Juulia.
Koska ensimmäiset Cocco Bill -lehdet julkaistiin Suomessa yli 30 vuotta sitten ja melko heikkolaatuiselle paperille painettuina, Jacovittin sarjakuvien löytäminen antikvaarisista kirjakaupoistakin on vaikeaa. Edes Suomen kansallisbibliografiasta eli Fennica-tietokannasta ei löydy tietoja kaikista lehdistä. Seura-lehti julkaisi numeroissa 50/1960–23/1962 pari Jacovittin hahmon seikkailua nimellä Paukku-Pete. Ennen Cocco Billiä Jacovitti piirsi esimerkiksi sarjoja Pete lo sceriffo (1943), Pippo nel Texas (1943) ja Tex Revolver (1955), mutta Paukku-Pete on ensimmäisiä julkaistuja Cocco Billejä. Myös Jacovittin piirroshahmo Pippo (Pippo, Pertica e Palla) on jossakin julkaisussa Suomessa nähty. Mustanaamio-lehdessä on vuosina 2004–2005 julkaistu jotakin Jacovittin tuotantoa.
Vuonna 2011 suomeksi julkaistiin kokoelma ''Cocco Bill: Osa 1. Kamomillacowboy saapuu kaupunkiin.''
Peltiheikit
Peltiheikit on vuonna 1996 MTV3:lla esitetty suomalainen televisiosarja. Sarjan on käsikirjoittanut Kummeli-ryhmässä tutuksi tullut Heikki Vihinen ja Markus Selin, joka myös tuotti sarjan. Finnkino julkaisi sarjan DVD:nä 21. syyskuuta 2007.
Juoni
Mikki saa perinnöksi autokorjaamon. Jos hän saa korjaamon kolmen kuukauden aikana kannattamaan hän saa lisäperintönä miljoona markkaa. Lakimies Nenonen yrittää kaikin mahdollisin keinoin sabotoida Mikin suunnitelmat. Mikin apuna ovat kaverit Kaapo, Teemu ja ravintolaa pitävä Kaapon veli Kepa sekä heidän tyttöystävänsä.
AML
AML tai Aml on lyhenne ainakin seuraavista:
Toivala-Vuorela
Toivala-Vuorela on taajama Pohjois-Savossa. Taajama sijaitsee Siilinjärven eteläosassa, mutta pieni osa sen asukkaista asuu myös Kuopion puolella. Taajama koostuu kahdesta osasta: valtatien 5 itäpuolella sijaitsevasta Toivalasta ja länsipuolella olevasta Vuorelasta.
Vuoden 2018 lopussa Toivala-Vuorelassa asui Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan yhteensä 5 705 henkilöä.
Tone Norum
Tone Norumin tunnetuimpia menestyskappaleita ovat olleet "Stranded", "Can't You Stay", "Don't Turn Around" ja duettona Tommy Nilssonin kanssa "Allt som jag känner".
VICE
VICE (VersatIle Commodore Emulator) on emulaattori, jolla voidaan ajaa useimpia 8-bittisten Commodore-tietokoneiden ohjelmia, mukaan lukien Commodore 64:n. VICE on avoimen lähdekoodin ohjelma joka toimii mm. Unixeilla, Windowsilla, ja Mac OS X:llä.
Sikkim
Sikkim on Intian osavaltio maan koillisosassa Nepalin ja Bhutanin välissä Kiinan vastaisella rajalla. Osavaltion pääkaupunki on Gangtok, ja suuri osa sen pinta-alasta koostuu lumihuippuisista vuorista. Sikkimin kuningaskunta perustettiin vuonna 1642, ja kuninkaiden dynastia hallitsi maata aina vuoteen 1975 saakka. Sikkim ajautui 1800-luvulla Brittiläisen Intian alaisuuteen, mutta maa ei liittynyt Intiaan Intian itsenäistyessä vuonna 1947. Maasta tuli kuitenkin Intian protektoraatti vuonna 1950, ja vuonna 1975 se liittyi kansanäänestyksen jälkeen Intiaan uutena osavaltiona. Kiina ei ole täysin selvästi tunnustanut liitosta, ja mailla on myös rajakiista koskien pientä aluetta osavaltion pohjoisosassa. Nykyisin Sikkimin valtaväestö polveutuu enimmäkseen nepalilaisista maahanmuuttajista. Alueen alkuperäiset heimot muodostavat väestöstä noin viidenneksen. Suurimpia uskontoja ovat hindulaisuus ja buddhalaisuus. Vuonna 2011 osavaltion väkiluku oli 610 577.
Maantiede
thumb|vasen|[[Kanchenjunga.]] thumb|vasen|[[Kultapanda Sikkimissä.]] Sikkimin osavaltion pinta-ala on 7 096 km². Osavaltio rajautuu pohjoisessa Kiinan Tiibetin autonomiseen alueeseen, idässä Bhutaniin ja lännessä Nepaliin. Etelässä Intian puolella Sikkimin naapuriosavaltio on Länsi-Bengali. Osavaltion pääkaupunki Gangtok sijaitsee Sikkimin kaakkoisosassa.
Maantieteelisesti Sikkim käsittää altaan, jota ympäröivät kolmelta eri suunnalta hyvin nopeasti kohoavat vuoret. Tistajoen laakso on vain 225 metrin korkeudella merenpinnasta mutta vain 80 kilometrin päässä laaksosta sijaitsee Intian korkein vuorenhuippu Kanchenjunga noin 8 600 metrin korkeudessa. Paikallisittain nimellä Khangchendzonga-nimellä tunnettua vuorta pidetään pyhänä. Muita yli 7 000 metrin korkeuteen kohoavia huippuja Sikkimissä ovat Tent, Kabru, ja Pauhunri. Kaikkiaan noin kaksi kolmasosaa osavaltion alueesta on lumihuippuista vuoristoa. Nepalin vastaisella rajalla sijaitsee Singalilan vuorijono ja Tiibetin vastaisella rajalla Dongkyan vuorijono. Tiibetin vastaisella rajalla on useita solia ja näin reitti kohti Tiibetin pääkaupunki Lhasaa. Tintajoen lisäksi osavaltiota halkovat sen sivujoet Rangit, Lhonak, Talung ja Lachung.
Sikkimin ilmasto vaihtelee huomattavasti korkeudesta riippuen. Matalimmilla alueilla ilmasto on lähes trooppinen, kun taas korkeammalla vallitsee ankara vuoristosää. Pääkaupunki Gangtokissa vuoden keskimääräinen alin päivittäinen lämpötila on 11,2 °C ja korkein 18,9 °C. Vuotuinen sadanta on keskimäärin 3736,8 mm. Suurin osa sateista saadaan monsuunikaudella toukokuun ja lokakuun välillä. Rankkasateet ja lumisateet saattavat aiheuttaa ajoittain suuria maa- ja lumivyöryjä.
Noin kaksi viidesosaa Sikkimin pinta-alasta on metsien peitossa. Metsien tyyppi vaihtelee korkeuden mukaan. Matalammilla alueilla on subtrooppisia metsiä, jotka muuttuvat korkeammalle mentäessä lauhkean vyöhykkeen metsään ja edelleen metsättömään vuoristotundraan korkeimmilla seuduilla. Sikkimin eläimistöön lukeutuvat esimerkiksi kauluskarhu, karhu, kultapanda, puolilammas, chiru, leopardi, intiantiikeri, idänkäki, korppi ja minivetit. Sikkimissä on useita suojeltuja alueita, kuten Kanchenjungan kansallispuisto.
Historia
thumb|Sikkimin kuningaskunnan lippu. Sikkimin varhaisesta historiasta ennen 1600-lukua tiedetään vain vähän. Sikkimin nimen on arveltu olevan sukua sanskriitin sanalle suhin ’onnellinen, iloinen, mukava’ tai šihin ’huippu’ (mikä viittaa Himalajan vuoriin) tai johtuvan limbunkielisistä sanoista su him, merkitykseltään ’uusi talo’. Alueen varhaisia asukkaita olivat lepchat ja bhutiat, jotka alkoivat saapua Sikkimiin Tiibetistä 1300-luvun aikana. Sikkimin kuningaskunnan perusti vuonna 1642 arvonimeä chogyal käyttänyt Phuntsog Namgyal. Hänen perustamansa dynastia hallitsi maata aina vuoteen 1975 saakka.
1700-luvulta lähtien Sikkimin kuningaskunta kävi useita sotia sen naapurivaltioita vastaan Nepalissa ja Bhutanissa. Sotien aikana Sikkim menetti joitakin hallitsemiaan alueita Nepalille. Maa liitoutui kuitenkin Intian niemimaata hallinneiden brittien kanssa näiden sodassa nepalilaisia vastaan vuosina 1814–1816, ja britit palauttivat Sikkimille sen menettämiä alueita. Vuodesta 1817 eteenpäin kuningaskunta oli käytännössä brittien protektoraatti. Brittien ja Sikkimin välit tulehtuivat kuitenkin hieman myöhemmin. Sikkim menetti ennen hallitsemansa Darjeelingin briteille vuonna 1835, ja rajaselkkaukset johtivat suoraan sotaan vuonna 1849. Vuonna 1861 Sikkimistä tehtiin virallisesti brittien vasallivaltio, ja britit saivat Sikkimiin vapaakauppa-oikeuden. Vuonna 1890 britit solmivat edelleen Tiibetin kanssa sopimuksen, joka määritteli Sikkimin ja Tiibetin rajan.
Intian itsenäistyessä vuonna 1947 maa oli jakautunut poliittisesti. Osa sikkimiläisistä tuki maan hallitsijaa eli chogyalia, mutta nyt ensimmäistä kertaa maan historiassa perustetut poliittiset puolueet alkoivat ajaa maan liittämistä Intiaan. Vastustusta herätti myös maan vanha feodaalijärjestelmä, joka lakkautettiin vuonna 1949. Sikkimistä tuli seuraavana vuonna solmitun sopimuksen perusteella Intian protektoraatti, ja Intia alkoi hallita maan ulkopolitiikkaa ja puolustusta. Sopimuksen perusteella Sikkimissä alettiin myös järjestää yleisiä vaaleja. Vaaleihin osallistui kahdesta kilpailevasta puolueesta muodostettu Sikkim Congress, joka sai kahdessa viimeisimmässä vaalissa huomattavan äänisaaliin. Kuningas koki puolueen uhkaavan hänen omaa asemaansa. Kuninkaan asemaa uhkasi etenkin maan huomattava nepalilaisista maahanmuuttajista polveutuva väestönosa, joka oli poliittisia uudistuksia vaatineiden puolueiden taustalla. Maata uhkasi sekasorto ja lopulta Intia laati maalle uuden perustuslain, joka vietiin läpi vuonna 1974. Vuonna 1975 maassa järjestettiin kansanäänestys Intiaan liittymisestä, jossa 97 % äänestäjistä äänesti liittymisen puolesta. Sikkimistä tuli Intian osavaltio 16. toukokuuta 1975.
Intia ja Kiina olivat käyneet lyhyen sodan 1960-luvulla kiistellyistä rajoistaan, ja Kiina ei ole rajakiistoihin liittyen virallisesti tunnustanut Sikkimin liitosta Intiaan. Vuonna 2003 maiden välillä sovittiin kuitenkin rajakaupan avaamisesta Sikkimin kautta Kiinaan ja samassa yhteydessä Kiina tunnusti de facto Sikkimin osana Intiaa. Kiina ei ole kuitenkaan antanut täysin selvää julistusta tai asiakirjaa Sikkimin aseman suhteen. Kiina pitää myös pientä osaa Sikkimin pohjoisosasta omana alueenaan, ja rajavälikohtaukset alueella ovat olleet suhteellisen yleisiä.
Hallinto ja politiikka
thumb|Sikkimin piirikunnat. Sikkimin osavaltion päämies on kuvernööri, jonka nimittää Intian presidentti. Nykyinen Sikkimin kuvernööri on Ganga Prasad. Kuvernöörin apuna toimii pääministerin johtama parlamentti. Nykyinen pääministeri on Prem Singh Tamang. Parlamentti on yksihuoneinen, ja sen jäsenet valitaan vaaleilla. Tietty osuus paikoista on varattu lepchoille, bhutioille ja kastittomille. Yhden varatuista paikoista valitsevat buddhalaiset lamat. Sikkimin korkein oikeus sijaitsee pääkaupunki Gangtokissa.
Hallinnollisesti Sikkim on jaettu neljään piirikuntaan, joita ovat itäinen, läntinen, pohjoinen ja eteläinen piirikunta. Jokaisella piirikunnalla on omat päämiehensä, jotka toimivat välikätenä piirikunnan hallinnon ja paikallisen väestön välillä. Kylillä on omat valtuustonsa (Panchayat).
Kansakunnan tasolla Sikkimistä valitaan yksi edustaja Intian parlamentin molempiin huoneisiin. Paikallisena erikoisuutena Sikkimissä ovat erittäin voimakkaat alueelliset puolueet, kuten Sikkim Democratic Front ja Sikkim Krantikari Morcha.
Talous
thumb|vasen|Teeviljelmiä Sikkimissä. Maatalous on Sikkimin talouden suurin osa-alue. Ala työllistää yli puolet paikallisista. Alueella kasvatetaan esimerkiksi maissia, riisiä, vehnää, hirssiä, perunaa ja teetä. Sikkim on myös yksi maailman suurimmista kardemumman tuottajista. Maanviljelyn puolesta Sikkim julistettiin vuonna 2016 Intian ensimmäiseksi luomuviljellyksi osavaltioksi. Paikalliset kasvattavat myös esimerkiksi nautoja, puhveleita, jakkeja, sikoja, lampaita ja vuohia. Sikkimin luonnonvaroja ovat esimerkiksi kupari, lyijy, sinkki, hiili ja kalkkikivi. Osavaltion alueella sijaitsee myös joitakin suuria vesivoimaloita. Alueella on myös pienimuotoista teollisuutta.
Väestö
thumb|[[Rumtekin luostari.]] Sikkimin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 610 577 ja vuoden 2001 vastaavan laskennan mukaan 540 851. Nykyisin alueen väestön valtaosa, tai noin kolme neljäsosaa kaikista sikkimiläisistä, polveutuu nepalilaisista. Noin viidesosa väestöstä kuuluu Intian kastilaitoksen ulkopuolisiin heimoihin, joista suurimpia ovat bhutiat, lepchat ja limbut.
Break the News
Break the News on ruotsalaisen Idol 2004 -tv-ohjelmasta tähdeksi nousseen poplaulajan, Darinin, kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 22. marraskuuta 2006. Albumi debytoi Ruotsissa Sverigetopplistanin ensimmäisellä sijalla.
Sikkim
Väestö
Vuonna 2011 74,85 % sikkimiläisistä asui maaseudulla ja 25,15 % kaupungeissa. Suurin kaupunki ja ainoa suurempi kaupunki oli pääkaupunki Gangtok, jonka asukasluku oli 100 286. Pienempiä kaupunkeja ovat esimerkiksi Singtam, Rangpo, Jorethang, Naya Bazar, Mangan, Gyalshing ja Namchi. Miehiä alueen asukkaista oli 323 070 ja naisia 288 484. Väestöntiheys Sikkimissä oli 86 as./km² ja lukutaitoisuus 81,42 %.
Vuonna 2011 Sikkimin asukkaista 382 200 henkilöä puhui äidinkielenään nepalia. Bhutiaa puhui 41 889 henkilöä, hindiä 48 586, limbua 38 733 ja lepchaa 38 313.
Hindut muodostivat vuonna 2011 57,76 % Sikkimin väestöstä. Buddhalaisia oli 27,39 %, kristittyjä 9,91 % ja muslimeja 1,62 %. Muita kuin Intian suurimpia uskoja harjoitti 2,67 % väestöstä. Hindut ovat pääasiassa nepalilaistaustaista väestöä heimojen harjoittaessa mahajana-buddhalaisuutta ja bön-uskoa.
Kulttuuri
thumb|Paikallisia tanssijoita. Sikkimiläisessä kulttuurissa on voimakkaita tiibetiläisiä vaikutteita. Vaikutteita on myös buddhalaisuutta edeltäneistä perinteisistä uskonnoista. Merkittävin paikallinen juhla on elokuulle tai syyskuulle ajoittuva Phanglhapsol, jolloin esitetään Kanchenjungalle omistettuja tansseja. Tansseja kutsutaan nimellä chaam, ja niiden esittäjät pukeutuvat lohikäärmeitä tai eläimiä esittäviin naamioihin ja värikkäisiin asusteisiin. Tanssit esittävät usein hyvän voittoa pahasta. Niiden tarkoituksena on karkottaa pahaa, päättää kuluva vuosi ja tuoda onnea seuraavalle. Thangka on paikallinen nimitys kääröille maalattaville uskonnollisille värikkäille maalauksille. Maalaukset liittyvät buddhalaisuuteen, ja ne esittävät usein Buddhan tai bodhisattvojen elämää.
Jani Niemi
Jani Niemi (myös Jani Petri, s. 8. maaliskuuta 1971 Mänttä) on suomalainen muusikko ja laulaja, jonka musiikkiura alkoi Tampereen kaupunginteatterissa musikaalissa Somarillumarei. Niemi soitti myös kosketinsoittimia Kikan taustayhtyeessä. Niemen levytysura alkoi vuonna 1996, kun hän lauloi singlen taiteilijanimellä Jani Petri. Sen jälkeen hän teki yhden albumin – Onnenonkija.
GP3 Abu Dhabin Grand Prix 2015
GP3 Abu Dhabin Grand Prix 2015 oli GP3-kauden 2015 yhdeksäs ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 28.–29. marraskuuta Yas Marinan moottoriradalla Abu Dhabissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Adu Dhabin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi ART Grand Prix -tallin kuljettaja Marvin Kirchhöfer. Sunnuntain kilpailun voitti Campos Racing -tallin Alex Palou.
Cecilia Cuțescu-Storck
Cecilia Cuțescu-Storck (1879 Câineni – 1969 Bukarest) oli romanialainen taidemaalari ja feministi. Hän oli mukana perustamassa Romanian naistaiteilijoiden liittoa.
Metropolis—Part I: ”The Miracle and the Sleeper”
Metropolis—Part I: ”The Miracle and the Sleeper” on Dream Theaterin toinen single yhtyeen albumilta Images and Words. Se julkaistiin vuonna 1992 levymerkillä Atco Records.
Apportti
Apportti tarkoittaa muunlaista kuin rahallista sijoitusta yhtiöön eli tavaraa tai muuta omaisuutta, josta voi olla yhtiölle taloudellista hyötyä.
Osakkeen merkintähinta voidaan maksaa apporttiomaisuutena yhtiötä perustettaessa ja maksullisessa osakeannissa.
Apporttiomaisuuden on oltava yhtiöllä vähintään sen arvoinen, mikä määrä sillä on tarkoitus suorittaa yhtiölle. Apportin arvo voi olla myös tätä korkeampi.
Apportti ei voi olla työsuoritus eikä sitoumus palvelun suorittamiseen.
Liike apporttina
Jos liike sijoitetaan apporttina yhtiöön, on tästä otettava perustamissopimukseen maininta. Perustamissopimuksessa on oltava riittävä selvitys liikkeen taloudellisesta asemasta (esimerkiksi tilinpäätösinformaation muodossa) ja kaupparekisteriin on oheistettava liitteeksi hyväksytyn tilintarkastajan antama lausunto apporttiomaisuuden selvityksestä ja siitä oliko omaisuudella vähintään maksua vastaava taloudellinen arvo yhtiölle.
Kunnioittaen
Kunnioittaen on Edvin Laineen ohjaama elokuva vuodelta 1954. Se pohjautuu Ensio Rislakin menestysnäytelmään Kunnioittaen, josta Toivo Kauppinen eli nimimerkki Topias muokkasi elokuvakäsikirjoituksen. Poliittisaiheisessa komediassa vaalihurmos saa pikkukaupungin raiteiltaan.
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin Hämeenlinnassa ja pääkuvauspaikkana oli Hämeenlinnan Lyseo.
Vaikka elokuvassa viitataan eduskuntavaaleihin 1954, joista alkaen vaalikaudeksi tuli neljä vuotta, parissa kohtauksessa luvataan asettua uudelleen ehdokkaaksi vanhan vaalikauden eli jo kolmen vuoden kuluttua.
Vastaanotto
Arto Pajukallio (Helsingin Sanomat) katsoo elokuvan jäävän satiirina populistisen puskafarssin tasolle, jossa naiselle näytetään paikka kotona.
Houari Boumédiènne
Houari Boumédiènne (arab. هواري بومدين, Mohamed Ben Brahim Boukharouba, 23. elokuuta 1932 – 27. joulukuuta 1978) oli algerialainen poliitikko, joka toimi Algerian presidenttinä joulukuusta 1976 lähtien kuolemaansa saakka.
Hän syrjäytti vuonna 1965 maan itsenäisyysliikettä johtaneen Ahmed Ben Bellan ja asetti maan johtoon vallankumousneuvoston. Boumédienne oli vallankumousneuvoston puheenjohtaja ajanjaksolla 19. kesäkuuta 1965 – 12. joulukuuta 1976. Presidentin tehtävän hän sai, kun maa sai uuden kansalliskokouksen vuonna 1976. Kansalliskokouksen vaalissa ainoa sallittu puolue oli Ben Bellan perustama FLN.
Hugo Simberg
Perhe ja nuoruus
pienoiskuva|Hugo Simbergin syntymäkoti Haminan Pikkuympyräkadulla. Rakennus on nykyisin Haminan seurakunnan käytössä. Simberg syntyi Haminassa vuonna 1873. Hänen vanhempansa olivat eversti Nicolai Edvard Simberg ja Ebba Mathilda Widenius. Hänellä oli kahdeksan sisarusta, ja perheeseen kuuluivat lisäksi isän sisko Alexandra ja neljä isän edellisestä avioliitosta syntynyttä lasta. Alexandra Simberg piti yksityiskoulua perheen kodissa ja opetti myös Hugoa ja tämän kaksoisveljeä Paulia. Alexandra oli harrastajamaalari ja oli osaltaan vaikuttamassa myös Hugon päätökseen ryhtyä kuvataiteilijaksi.
Taideopinnot
Hugo oli kahdeksanvuotias, kun Simbergit muuttivat Viipuriin. 15-vuotiaana hän aloitti iltaopinnot Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa. Kun Paul muutti syksyllä 1893 Helsinkiin opiskelemaan Teknilliseen korkeakouluun, Hugo jätti koulunsa ja muutti veljensä mukana. Hän päätti tuolloin tosissaan ryhtyä opiskelemaan taiteilijaksi ja opiskeli vuosina 1893–1895 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Opinnot eivät edenneet aivan toivotusti, ja Simbergistä tuntui välillä siltä, ettei hän edistynyt ollenkaan. Häntä opettivat muun muassa Helene Schjerfbeck ja Elin Danielson-Gambogi.
Jo Simbergin varhaisista töistä voi nähdä, että hän oli synnynnäinen symbolisti, mutta Ateneumin taideopetus ei tarjonnut hänelle mahdollisuutta opiskella hänelle tärkeiden aiheiden parissa. Simberg päätti kirjoittaa suomalaisen symbolismin päämestarille, Akseli Gallen-Kallelalle, joka otti hänet oppipojakseen Ruovedelle vuonna 1895. Tästä alkoi Simbergin taiteilijankehityksen tärkein vaihe. Gallen-Kallela rohkaisi häntä jatkamaan oman tyylinsä parissa.
Ura taiteilijana
Simberg teki vuonna 1896 ensimmäisen opintomatkansa Pariisiin. Ruovedelle hän palasi tammikuussa 1897. Tuolloin Gallen-Kallelan ateljeerakennus oli jo valmistunut, ja Simberg muutti maalaistaloon, jossa Gallen-Kallela oli asunut rakennustöiden aikana. Simbergin työtahti kiihtyi, ja hän maalasi useita öljyväritöitä muun muassa paikkakunnan lapsista. Gallen-Kallelan avulla hän tutustui myös etsaustekniikkaan.
Simberg matkusti vuonna 1898 Italiaan, missä hän monien muiden symbolistien tavoin löysi varhaisrenessanssin taiteilijoiden töistä yksinkertaisuuden ihanteen. Simberg teki myöhemmin samana vuonna läpimurtonsa taiteilijain syysnäyttelyssä, jossa erityisesti hänen tädistään maalaamansa muotokuva sai tunnustusta. Sen sijaan satuaiheiset työt saivat edelleen kielteisen vastaanoton.
Palattuaan kesällä 1899 veljensä Carlin luokse Kaukasukselle tekemältä matkaltaan Simberg hankki Helsingin Rikhardinkadulta ensimmäisen oman ateljeensa. Siellä hän sai työrauhan, jonka ansiosta uusia töitä syntyi vauhdikkaasti. Näyttelyissä hänen arvostuksensa alkoi myös samalla kasvaa.
Simberg sairastui syksyllä 1902 aivokalvontulehdukseen, jonka takia hän oli suurimman osan talvesta sairasvuoteessa. Toipumisensa jälkeen Simberg teki kuuluisimman työnsä. Teos on saanut taidehistoriassa nimen Haavoittunut enkeli, vaikka Simberg oli merkinnyt näyttelyluettelossa teoksen nimeksi ainoastaan ajatusviivan.
Pian Haavoittuneen enkelin valmistumisen jälkeen Simberg sai uransa suurimman haasteen. Hän sai Magnus Enckellin kanssa tehtäväkseen koristella Lars Sonckin suunnittelema Tampereen tuomiokirkko. Enckell maalasi alttaritaulun ja Simberg muun koristelun. Kirkosta haluttiin jugendin hengen mukaisesti kokonaistaideteos.
pienoiskuva|200px|Maalaamassa [[Tampereen Tuomiokirkko|Tampereen Tuomiokirkon freskoja vuonna 1904]] Simberg aloitti työnsä tuomiokirkossa syyskuussa 1904. Urakka vei vajaat kaksi vuotta. Simberg maalasi kirkkoon muun muassa koko lehterikaidetta kiertävän koristeen, jossa on köynnöstä kantavia poikia (Köynnöksenkantajat), ja kattomaalaukset kiemurtelevine käärmeineen. Hän maalasi myös kaksi seinämaalausta, version Haavoittuneesta enkelistä ja Kuoleman puutarhan, jossa on kasvimaata hoitavia luurankohahmoja. Maalaukset eivät olleet tavanomaista kirkkokoristelua, mutta lasimaalauksissa Simberg noudatti perinteistä kristillistä tyyliä ja arvomaailmaa. Lehterikaiteen ”Köynnöksenkantajat” alastomine poikineen oli sen sijaan ennen näkemätön, ja se aiheuttikin paljon kohua.
Suomen taide koki kovan kolauksen Pariisin taidenäyttelyssä vuonna 1908, kun sitä moitittiin tylsäksi ja värittömäksi. Monet taiteilijat etsivät uusia suuntia, mutta Simberg pysyi symbolismissaan, joka koettiin aikansa eläneeksi. Simberg päätti esiintyä näyttelyissä ulkokohtaisena naturalistina ja koloristina, jopa impressionistina, mutta pysyi perusluonteeltaan pienimuotosten fantasiakuvien tekijänä. Vuonna 1912 hän järjesti näyttelyn, jossa hän esitteli joukon piirustuksiaan ja pienoisakvarellejaan. Teoksissa ilmeni jälleen Simbergin mielikuvituksellinen satumaailma, johon hän näytti sitoutuneen pysyvästi. Muille taiteilijoille symbolismi oli ollut ohimenevä vaihe, mutta Simbergille se oli luontevin ilmaisutapa. Myös graafikkona Simberg on sangen arvostettu. Hugo Simberg teki Exlibris-merkit muun muassa Victor Hovingille, Emil Zilliacukselle, J. A. Thesleffille ja Oskar Rewellille.
Simberg teki myös tilaustöitä. Yksi tunnetuimmista on Simbergin 1899 ja 1901 luoma UPM Kymmenen "Aarnikotka", joka on vanhin Suomessa yhä käytössäoleva yritystunnus.
Simberg kuoli aivoverenvuotoon 11. heinäkuuta 1917 Sarkolan talossa Ähtärin Peränteen kylässä. Simberg on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle: V3-1-12.
Irssi
Irssi on unix-järjestelmille tehty komentorivillä suoritettava IRC-asiakasohjelma (client), joka on asennettavissa myös Windowsille. Ohjelma käyttää ncurses-kirjastoa ja tukee SASL-mekanismia. Ohjelman ensimmäinen julkaistu versio on vuodelta 1999.
Hugo Simberg
Tunnustuksia
Simbergin maalaus Haavoittunut enkeli valittiin vuonna 2006 Ateneumin taidemuseon järjestämässä äänestyksessä ”Maamme tauluksi”.
Irssi
Irssin kehitys alkoi Suomessa ja suurin osa koodista on suomalaisen Timo Siraisen käsialaa. Siraisen mukaan Irssi erottuu muista vastaavista clienteistä (ircII, BitchX, epic) siten, että lähdekoodi on hänen omaa käsialaansa eikä perustu ircII:n lähdekoodiin. Irssi on hyvin hienosäädettävä ja siinä on tuki monelle palvelimelle ja IPv6:lle.
Ominaisuuksia
pienoiskuva|Irssin saa pyörimään monenlaisella eri laitteistolla. Tässä se pyörii [[VT220-terminaalissa.]]
Mars Global Surveyor
pienoiskuva|Marsin pinnanmuodot Mars Global Surveyorin kuvaamana
Mars Global Surveyor (MGS) oli yhdysvaltalainen NASA:n Jet Propulsion Laboratoryn kehittämä miehittämätön avaruusluotain jonka tehtävänä oli havainnoida Marsia.
Luotain laukaistiin 7. marraskuuta 1996 Cape Canaveral Air Force Stationista Floridasta Delta II -kantoraketilla kun noin 20 vuotta oli kulunut amerikkalaisten aikaisemmasta Mars-luotaimesta Viking 2:sta. Luotain saavutti Marsin 300 päivän kuluttua 11. syyskuuta 1997 matkattuaan noin 750 miljoonaa kilometriä.
Saapumisen jälkeen luotaimen hyvin elliptistä kiertorataa (ylin piste 54 000 km) säädettiin puolitoista vuotta. Luotaimen ensisijaista kartoitustehtävää varten suunniteltu kiertorata noin 378 kilometrin korkeudessa saavutettiin maaliskuussa 1999. Kiertoradan säätäminen suoritettiin jarruttamalla luotainta käyttämällä hyväksi Marsin ylemmän kaasukehän heikkoa ilmanvastusta.
Luotain saavutti ensisijaisen tehtävänsä lopun tammikuussa 2001. Marraskuun alussa 2006 luotaimen suorittaessa kolmatta jatkotehtäväänsä, lennonjohto menetti ohjauskyvyn luotaimeen. Tähän vaikutti luotaimeen ladattu virheellinen ohjelmistopäivitys. NASA julisti onnistuneen tehtävän, jonka aikana oli muun muassa saatu tarkkoja kuvia Marsista, virallisesti päättyneeksi tammikuussa 2007.
NGC 2420
pienoiskuva|NGC 2420 NGC 2420 on avoin tähtijoukko Kaksosten tähdistössä. Tähtijoukko tunnetaan myös nimillä Collinder 154 tai Melotte 69. Sen löysi saksalais-englantilainen tähtitieteilijä Friedrich Wilhelm Herschel 19. marraskuuta 1783. Tähtijoukko sijaitsee noin 8100 valovuoden päässä Maasta.
Kalle Lehmus
Perhe ja opinnot
Lehmuksen vanhemmat olivat Kaarle Mikael Lehmus, aiemmin Lindberg ja Josefina, o.s. Krut. Heillä oli leipomo Tampereen Pyynikillä. Perheessä oli kolme lasta, Kalle, Katri ja Uuno, joista Katri kuoli lapsena. Suomen sisällissodan aikana Tampereen sekavissa oloissa Kalle ja hänen isänsä joutuivat valkoisten vangeiksi kolmeksi päiväksi, vaikkei Kaarle Lehmus ollut toiminut punakaartissa.
Lehmus valmistui ylioppilaaksi 1927. Samana vuonna hän suoritti asevelvollisuutensa ja yleni reservin vänrikiksi sekä aloitti opinnot Helsingin yliopistossa maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa. Opinnot keskeytyivät, kun Lehmus siirtyi vuonna 1929 toimittajaksi Suomen Sosialidemokraatti -lehteen.
Lehmus oli naimisissa kahdesti. Vuonna 1933 solmittu avioliitto Tilda Maria Sundqvistin kanssa päättyi eroon 1942. Liitosta syntyi yksi lapsi. Vuonna 1942 Lehmus avioitui Helvi Severiina Sipilän kanssa. Liitosta syntyi kolme lasta. Lehmuksella oli pitkä suhde Mannerheimin lempitarjoilijana tunnetun Taru Stenvallin kanssa.