cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eskoo
Historiaa
Kehitysvammaisille tarkoitettu Eskoon keskuslaitos rakennettiin Törnävän eteläpuolen kallioiselle ja mäntymetsäiselle alueelle 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alkuvuosina. 1980-luvulla Eskoossa oli 317 asukasta kaikkialta silloisen Vaasan läänin suomenkielisistä kunnista. Vuonna 2006 Eskoossa oli noin 150 asukassta, mikä teki siitä Suomen mittakaavassa keskisuuren kehitysvammalaitoksen. Tavoitteena on saada asukasmäärä noin 50:een vuoteen 2017 osana trendiä, jossa kehitysvammahuoltoa siirretään laitoksista tuettuun asumiseen.
Kira Jääskeläinen
Kira Jääskeläinen (s. 1979 Varsova) on suomalais-puolalainen dokumenttiohjaaja.
Tausta
Jääskeläinen syntyi Puolassa taiteilijaperheeseen mutta muutti viisivuotiaana Suomeen, jossa kävi koulunsa. Hänen isänsä oli toimittaja, dokumenttiohjaaja Jarmo Jääskeläinen. 2000-luvun alussa Jääskeläinen opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa Itä-Euroopan tutkimusta ja venäjän kieltä ja teki lopputyönsä Tšukotkassa keräämästään materiaalista. Myöhemmin hän opiskeli Moskovassa Venäjän valtiollisessa elokuvakoulussa pääaineenaan dokumenttielokuva. Jääskeläinen on opiskellut myös klassista musiikkia ja soittaa selloa.
Elokuvat
Jääskeläisen ensimmäinen dokumenttielokuva on 2012 valmistunut Tagikaks — olimme valaanpyytäjiä. Se kertoo kahdesta veljeksestä, jotka kuuluvat siperianjupikkeihin ja asuvat Novoje Tšaplinon kylässä Tšukotkan itäisen kärjen lähituntumassa. Elokuva on esitetty televisiossa ja useilla festivaaleilla kuten Tampereen elokuvajuhlilla maaliskuussa 2014. Jääskeläinen aloitti kuvauksen jäätyään opiskeluaikaisen kenttätyömatkan päätyttyä oleskelemaan Tšukotkaan. Saatuaan rahoitusta hän jatkoi kuvauksia, joita tehtiin kaikkiaan viitenä vuotena.
Jääskeläinen ohjasi ja käsikirjoitti vuonna 2019 dokumenttielokuvan Pohjankävijäin merkintöjä, jossa seurataan Sakari Pälsin tekemää tutkimusmatkaa Siperiassa sijaitsevalle Tšukotkan alueelle.
Jääskeläinen valmistelee elokuvaa satavuotiaasta sellosta, joka löytyi roskalavalta Kööpenhaminassa.
Charles Levadé
Charles-Gaston Levadé (3. tammikuuta 1869 Pariisi – 27. lokakuuta 1948 Cabourg) oli ranskalainen säveltäjä.
Levadésta tuli nuorena Richard Wagnerin musiikin ihailija. Hän pääsi Jules Massenet'n opiskelijaksi Pariisin konservatorioon ja sai vuonna 1899 Prix de Romen. Levadén teosten joukossa ovat oopperat Les hérétiques, La rôtisserie ja La peau de chagrin.
Rantajätkät
Rantajätkät ry on ylöjärveläinen kulttuuri- ja musiikkijärjestö, joka on perustettu vuonna 1982. Järjestön lähtökohtana on vaalia ja edistää omaehtoista nuoriso- ja populaarikulttuuria.
Rantajätkät tunnetaan parhaiten Räikkärockista, joka järjestettiin vuosittain 1983–2012. Pöheikön Pölläys on toinen Rantajätkien jokakesäinen tapahtuma. Sitä sanotaan "Suomen suurimmaksi takapihavestivaaliksi", ja se on järjestetty vuodesta 1991 lähtien.
Muita Rantajätkien tapahtumia ovat muun muassa Sänkipellon Säpinät, Räikkä Raikaa, Tenavien Tohinat, Liukas Läpilasku ja nuorison livemusiikkiharrastuksen kehityshanke Live-Pullistus.
Kasvitieteellinen puutarha (maalaus)
Kasvitieteellinen puutarha on suomalaisen taiteilijan Helge Dahlmanin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1958. Kooltaan maalaus on 46,5×54,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Helge Dahlman pelkistää avaran taivaan alle näkymää Kaisaniemen kasvitieteellisestä puutarhasta tähän syksyiseen maalaukseen. Aidan takana olevat kupoli- ja taitekattoiset rakennukset luovat näkymään hieman itämaisen aavikkokaupungin tunnelmaa.
De administrando imperio
De administrando imperio (lat., ”Imperiumin hallitseminen”; alun perin, ”Pojalleni Romanokselle”) on Bysantin keisari Konstantinos VII:n kirjoittama historiallis-maantieteellinen teos, jossa kuvaillaan Bysantin valtakunnan eri kansoja ja naapurikansoja. Se on tehty vuosien 948 ja 952 välillä. Sen tarkoitus oli jättää Konstantinoksen seuraajalle Romanokselle hyviä neuvoja valtakunnan hallitsemiseksi.
thumb|left|160px|Konstantinos VII norsunluukaiverruksessa vuodelta 945. Teos on hyvin luottamuksellinen ja oli tarkoitettu vain hallitsijoiden käyttöön eikä missään tapauksessa julkaistavaksi. Sen vuoksi se on jäänyt tuntemattomaksi hyvin pitkäksi ajaksi. Teos on säilynyt jälkipolville kolmena käsikirjoituksena, joista kahta säilytetään Pariisissa ja kolmatta Vatikaanin kirjastossa. Teos on korvaamaton tietolähde kertoen muinaisista ruseista, armenialaisista, georgialaisista, petsenegeistä, unkarilaisista (teksteissä heitä kutsutaan ”turkkilaisiksi”), kasaareista sekä monista muista kansoista. Siitä tulee esille ajatus, että kaikkien muiden ympäröivien kansojen pitäisi alistua Jumalan valitsemalle kansalle eli roomalaisille.
Venäjän historiankirjoituksessa on käyty paljon keskustelua siitä, että Dneprin putoukset on mainittu sekä varjagien eli rusien kielellä kuin myös slaavikielellä.
Sisältö
Teos koostuu 53 osasta. Ensimmäiset 8 osaa sekä osa 37 on omistettu Bysantin liittolaisille ”pacinakiteille” (petsenegeille) sekä naapurikansoille: ”turkkilaiset” (unkarilaiset), rusit (osat 2,4, 9 jossa myös ensimmäisen kerran käytetään sanaa Russia: ) sekä kasaarit (osat 10, 12). Osa kirjasta kertoo myös arabeista (osat 14-22). Konstantinos kirjoitti myös Välimeren eurooppalaisista maista: Espanjasta (osat 23-24), Italiasta (osat 26-27) sekä Dalmatiasta (osat 29-36). Hän kertoo myös Kaukasiasta (osat 42-46).
Scott Pilgrim
Scott Pilgrim on Bryan Lee O'Malleyn luoma Kanadalainen sarjakuva. Se koostuu kuudesta pokkarista, jotka Oni Press julkaisi elokuun 2004 ja heinäkuun 2010 välisenä aikana. Suomeksi sarjaa alkoi julkaisemaan Egmont Kustannus syyskuussa 2010.
Sarjakuvan päähenkilö on Scott Pilgrim, 23-vuotias kanadalainen osa-aikamuusikko, joka soittaa bassokitaraa yhtyeessä nimeltä Sex Bob-omb. Hän rakastuu lähettityttö Ramona Flowersiin, mutta voidakseen seurustella hänen kanssaan Scottin täytyy päihittää kaksintaisteluissa hänen seitsemän entistä kumppania.
Scott Pilgrimin maailma on eräänlainen sekoitus todellisuutta ja videopelien maailmasta inspiroitunutta fantasiaa. Tästä on esimerkkinä Scottin ja Ramonan exien väliset epärealistiset taistelut ja se, että Scottin viholliset muuttuvat kasaksi kolikoita, kun Scott päihittää heidät. Sarja sisältää suuren määrän viittauksia tunnettuihin videopeleihin ja muuhun populaarikulttuuriin.
Elokuva
right|200px|Elokuvan logo.
Scott Pilgrim -sarjakuvien pohjalta on tehty elokuva Scott Pilgrim vastaan maailma, joka tuli ensi-iltaan elokuussa 2010. Elokuvan ohjasi Edgar Wright ja pääosaa näyttelee Michael Cera.
Videopeli
Ubisoftin kehittämä videopeli Scott Pilgrim vs. the World: the Game julkaistiin Playstation Network ja Xbox Live Arcade -palveluissa elokuussa 2010. Peliin on tuottanut musiikit chiptune-yhtye Anamanaguchi ja grafiikasta vastaa pikselitaiteilija Paul Robertson. Peli on tyypiltään beat 'em up -taistelupeli 90-luvun pelien hengessä.
Kalatšin taistelu
Kalatšin taistelu oli toisen maailmansodan taistelu, jossa Saksan maavoimat motittivat Neuvostoliiton maavoimien yhdeksän divisioonaa ja yhdeksän prikaatia. Taistelu käytiin 20. heinäkuuta – 8. elokuuta 1942 Kalatšin alueella. Taistelu mahdollisti saksalaisten etenemisen Stalingradiin ja se oli viimeinen saksalaisten motti itärintamalla.
Taustaa
Operaatio Sinisen aikana kesällä 1942 Saksan 6. armeija eteni ja Neuvostoliiton maavoimien joukot vetäytyivät Donin yli pohjoiseen ja itään. Perääntyminen muodostui ajoittain paoksi, jonka saksalaiset tulkitsivat puolustuksen murtumiseksi. Saksalaiset kuitenkin keskeyttivät etenemisen, sillä 6. armeijalta loppui polttoaine. Saksalaiset olivat 18 päivää paikallaan.
Venäläiset käyttivät tilaisuuden hyväkseen ja muodostivat uuden puolustuslinjan Donin länsirannalle. Neuvostoliiton 62. armeija asettui puolustukseen Donin mutkaan. Asema rajoittui etelässä ja pohjoisessa Doniin.
Friedrich Paulus suunnitteli 62. armeijan lyömiseksi klassisen saartohyökkäyksen. Saksan XIV panssariarmeijakunta eteni vasemmalta ja XXIV panssariarmeijakunta oikealta, kummallakin oli tavoitteena Kalatš. VIII armeijakunta suojasi saksalaisten pohjoista sivustaa. LI armeijakunta eteni panssariarmeijakuntien välissä Kalatšia kohti.
XXIV panssariarmeijakunta
Etelästä koukkaavan XXIV panssariarmeijakunnan tehtävänä oli ylittää Tšir ja edetä Donia pitkin pohjoiseen Kalatšia kohti. Sitä vastassa oli Neuvostoliiton 64. armeijan joukkoja. Saksalaisten ensimmäinen hyökkäys pysähtyi. 25. heinäkuuta tehty uusi hyökkäys onnistui aluksi, mutta pian sekin pysäytettiin. 26. päivä saksalaiset yrittivät uudelleen ja onnistuivat saamaan lopullisen läpimurron. Saksalaiset saivat haltuunsa ehjät sillat Tširin ja Donin yli. Etenemistä Donin itärannalle ei voinut jatkaa, koska sinne oli ryhmittynyt kaksi venäläistä armeijaa.
6. elokuuta Saksan 24. panssaridivisioona lähti etenemään Tširiltä kohti Kalatšia. Saksalaiset murtautuivat venäläisten asemien läpi ja valtasivat ennen pimeän tuloa Kalatšin ulkopuolella olevan tärkeän kukkula 184:n.
XIV panssariarmeijakunta
Pohjoisesta koukkaava Saksan 16. panssaridivisioona (XIV panssariarmeijakunta) lähti hyökkäykseen 23. heinäkuuta. Saksalaiset mursivat venäläisten puolustuksen ja etenivät seuraavana päivänä 20 kilometrin päähän tavoitteesta, Kalatšista luoteeseen. Seuraavana päivänä saksalaiset etenivät vielä kymmenen kilometriä. XXIV panssariarmeijakunnan 60. ja Saksan 3. moottoroitu divisioona etenivät 16. panssaridivisioonan rinnalla.
Kenraali Kolpaktšsin tajusi jäävänsä mottiin ja hyökkäsi kaikin voimin saksalaisten pohjoista pihtiä vastaan. Venäläisillä oli käytettävissään yllättävän hyvät panssarijoukot ja voimakkaat liikkuvat panssarijoukot kohtasivat panssaritaistelussa. Osa saksalaisista joutui hetkeksi mottiin, mutta 8. elokuuta saksalaisten voimat yhtyivät Kalatšissa. Mottiin jäi yhdeksän jalkaväkidivisioonaa, kaksi moottoroitua prikaatia ja seitsemän panssariprikaatia, eli joukkoja 62. armeijasta ja 1. panssariarmeijakunnasta. Saksalaiset saivat sotasaaliiksi tai tuhosivat taistelussa 1 000 panssarivaunua ja 750 tykkiä.
Motin tuhoamiseksi käytiin vielä taisteluita lähes 14 päivää. 21. elokuuta saksalaiset ylittivät Donin kahdesta kohtaa ja saksalaisten tie oli auki Stalingradiin.
Osalammi
Osalammi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Tyvijärven valuma-alueeseen, vaikka järvi laskeekin Kourijärven kautta Palusjärveen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 5,1 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 200 etriä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 2,0 kilometriä pitkä metsäoja Kourijärveen.
Järven rantaviiva on 0,98 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannilla on kolme loma-asuntoa ja järven länsireunaa kiertää paikallinen retkeilyreitti.
Kourijärven valuma-alueen kuvailu
Kourinoja laskee Palusjärveen koillispäähän ja on Kourijärven laskuoja. Kouriojassa on pieni nimetön lampi. Kourijärveen laskee puoli kilometriä pitkä oja Veikkojärvestä. Samaan valuma-alueeseen kuuluu laskuojaton Pikkujärvi. Kourijärven itäosaan laskee Osalammin laskuoja. Myös Rottalammi kuuluu samaan valumaalueeseen.
C/2012 S4
C/2012 S4 tai C/2012 S4 (PANSTARRS) on Aurinkoa kiertävä komeetta, joka löytyi Pan-STARRS-teleskoopilla vuonna 2012. Komeetan kiertoaika on yli 66 miljoonaa vuotta, ja ollessaan lähimpänä Aurinkoa komeetta ei tule lähemmäs kuin 4,35 AU:ta, mikä on Cerestä kauempana Auringosta.
Tahmikit
Tahmikit (Collomia) on sinilatvakasvien (Polemoniaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 15–30 lajia.
Landsberg-Lechin lentotukikohta
Historia
Muodostettaessa Saksan ilmavoimia 1935 valittiin sopivia lentotukikohdan paikkoja kaikkialta Saksan alueelta. Penzingin alueelta valittiin tukikohta, koska se soveltui maantieteellisten, suunnistusteknisten ja muiden teknisten syiden vuoksi sijoituspaikaksi. Maa-alue lunastettiin vielä samana vuonna ja seuraavana keväänä alkoivat Landsbergin lentotukikohdan rakennustyöt. Tukikohtaan saapui pieni etukomennuskunta 10. helmikuuta 1937 ja täysi vahvuus 1. maaliskuuta.
Saksan ilmavoimat
Ensimmäisenä ilmavoimien yksikkönä tukikohtaan saapui maaliskuussa 1937 Kampfgeschwader 255:n esikunta ja I laivue, jonka kalustona olivat Dornier Do 17E ja 17M -pommikoneet. Lennosto nimettiin 1. toukokuuta 1939 ilmavoimia uudelleen organisoitaessa Luftflotte 3:n Kampfgeschwader 51:ksi ja varustettiin 1. elokuuta Heinkel He 111 -koneilla. Lennoston I laivue poistui jo elokuussa 1939 ja esikunta poistui tukikohdasta kesäkuussa 1940, mutta palasi elokuussa 1944. Lennoston III laivue oli tukikohdassa marraskuusta 1939 kesäkuuhun 1940. Muina yksiköinä tukikohdassa olivat lähinnä koulutuksessa ja levossa olleet :
Landsbergin lentotukikohta oli myös alkeislento- ja koulutustukikohtana. Sinne oli sijoitettu koko sodan ajan LKS Fürstenfeldbruck/LKS 4:n liitokoneita ja vuosina 1938-1942 BFS Neuburgin, josta tuli myöhemmin Neuburgiin sijoitettu BFS 2, alkeiskoulukoneita. Tukikohdassa koulutettiin myös yöhävittäjälentäjiä, mitä varten sinne oli sijoitettu marraskuusta 1944 helmikuuhun 1945 II/NJG 101. Sodan lopulla tukikohtaan siirrettiin Saksan parhaat tutkateknikot.
Yhdysvaltain 75-100 kappaletta B-17 Flying Fortressia pommittivat 18. maaliskuuta 1944 kenttää. VIII Fighter Commandin P-51 Mustangit tekivät 5. huhtikuuta matalalentohyökkäyksen kentälle, jolloin ilmoitettiin suuren joukon koneita tuhoutuneen tai vaurioituneen. B-17-koneet pommittivat kenttää 24. huhtikuuta toistamiseen. P-51 koneet toistivat matalahyökkäyksensä 21. heinäkuuta, jolloin ilmoitusten mukaan tuhottiin kolme ja vaurioitettiin kymmentä Junkers Ju-88 pommittajaa.
Matalalentohyökkäys uusittiin 15. tammikuuta 1945, jolloin jälleen vaurioitettiin ja tuhottiin suuri määrä lentokoneita. Matalahyökkäys 16. helmikuuta aiheutti kentällä massiiviset tuhot, kun kahdeksan hangaaria, majoitusparakkia ja muuta rakennusta tuhoutui ja lisäksi kymmenen rakennusta vaurioitui lievemmin. Kiitotie ja koneiden laskeutumisalueet vaurioituivat pahoin pommikuopista. Seuraava matalahyökkäys 28. helmikuuta aiheutti ainoastaan vähäiset tuhot yhden Bf 110 G-4 -koneen vaurioituessa. Viimeisessä kentälle kohdistuneessa hyökkäyksessä 62 B-24 Liberatoria pommitti kenttää 9. huhtikuuta.
Vuonna 1945 Yhdysvaltain panssaridivisioona ylitti alueen ja Yhdysvaltain joukot miehittivät lentotukikohdan 28. huhtikuuta.
Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohtana
Yhdysvaltain maavoimien 843. lentokenttäpataljoonan C komppania (843rd Engineer Aviation Battalion) saapui 17. toukokuuta kunnostamaan tukikohtaa. Ensisijaisena tehtävänä oli kiitoteiden korjaaminen, jotta lentotoiminta voitaisiin käynnistää. Kiitoteiden valmistuttua tukikohdan miehitti varikko-osasto (Air Depot Group) aloittaen asuntoalueen, messin ja muiden rakennusten korjaamisen. Henkilöstö asui teltoissa, kunnes rakennukset saatiin asumiskuntoon. Tammikuussa 1946 saapui 862. pioneeripataljoona korjaamaan loput pommituksissa tuhoutuneet kohteet.
Vuonna 1947 Yhdysvaltain ilmavoimien 7280. lentotukikohtaosasto perustettiin Landsbergissa Erdingin lentotukikohdasta siirretyistä joukoista. Vuonna 1949 tukikohta nimettiin Landsbergin lentotukikohdaksi ja se liitettiin osaksi 2. lentodivisioonaa, Tukikohdan tukikohtajoukot nimettiin 1. toukokuuta 1950 7030. esikunta- ja tukikohtaosastoksi.
Kylmän sodan aikana tukikohta oli Yhdysvaltain ilmavoimien lentotukikohtakohtana, jonne oli sijoitettu:
Saksan ilmavoimien koulutus
Tammikuussa 1953 aktivoitiin 7351. lentotukikohtalaivue, jonka piti vastaanottaa lentotukikohta 1. heinäkuuta. Lentäjien koulutuskeskukseksi Landsbergissa perustettiin 1. huhtikuuta 1955 7351. lentokoulutusosasto, jota laajennettiin edelleen ja nimettiin 1. lokakuuta 7351. lentokoulutuslennostoksi. Lennostoon kuului kolme osastoa, joissa oli yhteensä seitsemän laivuetta.
Länsi-Saksan liityttyä 1955 Natoon se sai luvan aloittaa omien ilmavoimien muodostamisen. Muodostaminen alkoi lentotukikohtien valmistamisella, henkilöstön koulutuksella ja lentäjäkoulutuksen mahdollisuuksien kartoittamisella.
Landsbergin lentotukikohta valittiin ilmavoimien lentäjien uudelleen koulutuskeskukseksi. Landsbergin 7351. lentokoulutuslennosto vastaanotti 2. helmikuuta 1956 ensimmäisen kurssin 19 saksalaista lentäjää, jotka kaikki olivat lentäneet aiemmin. Kuitenkin oli runsaasti toisen maailmansodan lentäjiä, jotka olivat lentäneet ainoastaan potkurikoneilla. He eivät olleet lentäneet kymmeneen vuoteen eikä heillä ollut lainkaan kokemusta yliäänen nopeudella lentävistä lentokoneista. Siten oli melko normaalia, että pääosalta vei reilut kaksi vuotta ennen kuin lentäjät olivat valmiit lentämään suihkuhävittäjillä.
Lentäjien koulutus jatkui vuoteen 1958, jolloin 7351. lentokoulutuslennosto lakkautettiin ja Landsbergin lentotukikohta luovutettiin Saksan ilmavoimille. Muutaman seuraavan vuoden aikana Saksan ilmavoimat vastaanotti Yhdysvalloista satoja F-86 Sabrea ja F-84F Thunderstreakia, joten koulutusta piti jatkaa ja tehostaa.
Saksan ilmavoimien tukikohtana
Hubschraubertransportgeschwader 64 oli tukikohdassa perustamisestaan vuonna 1966 alkaen aina vuoteen 1971 saakka.
Tukikohta suljettiin 21. joulukuuta 2017.
Alain de Botton
pienoiskuva|Alain de Botton
Alain de Botton (s. 20. joulukuuta 1969 Zürich) on sveitsiläinen kirjailija ja yrittäjä. Hän muutti perheensä mukana Englantiin kahdeksanvuotiaana ja asuu nykyään Lontoossa. Alain de Botton opiskeli historiaa Cambridgen yliopistossa Gonville and Caius Collegessa 1988–1991, josta hän valmistui parhain arvosanoin. Hän on tunnettu kirjoistaan, joiden teemaa on luonnehdittu ”arkipäivän filosofiaksi”.
TV-dokumentit
Alain de Botton on esiintynyt seuraavissa TV-ohjelmissa, jotka on tuottanut Seneca Productions.
Herramme vuorisaarna
Herramme vuorisaarna on kirkkoisä Augustinuksen kirjoittama Matteuksen evankeliumissa esitetyn vuorisaarnan selitysteos.
Historia
Augustinus kirjoitti teoksen todennäköisesti vuonna 393. Se oli hänen viides teoksensa sen jälkeen, kun hän sai pappisvihkimyksen vuonna 391. Aiemmin hän oli kirjoittanut Vanhan testamentin kirjojen selityksiä, mutta Herramme vuorisaarna oli ensimmäinen, joka käsitteli Uutta testamenttia. Augustinus perustaa eksegeesinsä Matteuksen tekstistä sekä Vanhan että Uuden testamentin teksteihin ja näiden allegoriseen ja symboliseen lukutapaan. Hänellä oli selvästi pyrkimys saattaa kristillinen ajattelu yhteensopivaksi platonismin kanssa.
Augustinus on käyttänyt teoksensa lähteenä muun muassa Cyprianuksen teosta Herran rukouksesta. Lisäksi hän on saanut vaikutteita Ambrosiukselta, Origeneeltä ja Gregorios Nyssalaiselta. Augustinus korjaili teosta myöhemmin teoksessaan Peruutuksia (Retractationes).
Sisältö
Augustinuksen mukaan vuorisaarna pitää sisällään Jeesuksen eettisten opetusten ytimen. Augustinuksen oma tulkinta saarnasta on askeettis-mystinen. Hän katsoi, että muutamat harvat kykenevät saavuttamaan Jumalan näkemisen tässä elämässä. Hän muodostaa yhtenäisen tulkinnan vuorisaarnan autuaaksijulistuksista, Isä meidän -rukouksesta sekä sielun kohoamisesta kohti Jumalaa. Tulkinta perustuu lukuun seitsemän: kun kahdeksas autuaaksijulistus tulkitaan pelkäksi yhteenvedoksi, hän saa yhdistettyä julistukset Isä meidän -rukouksessa esitettyyn seitsemään pyyntöön ja edelleen seitsemään Jumalan lahjaan.
Yö kuuluu rakkaudelle
Yö kuuluu rakkaudelle (Les Amants) on ranskalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1958. Se oli Louis Mallen toinen pitkän elokuvan ohjaustyö samana vuonna ensi-iltansa saaneen elokuvan Hissillä mestauslavalle jälkeen. Pääosia elokuvassa näyttelevät Jeanne Moreau, Jean-Marc Bory ja Alain Cuny.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni
Jeanne Tournier (Moreau) elää aviomiehensä Henrin (Alain Cuny) ja pienen tyttärensä kanssa kartanossa lähellä Dijonia. Hänen etäinen aviomiehensä on kiireinen sanomalehtikustantaja, ja puolisot nukkuvat eri huoneissa. Jeanne pakenee usein arkeaan Pariisiin, jossa voi viettää aikaa trendikkään ystävättärensä Maggyn (Judith Magre) ja hevospooloa pelaavan Raoulin (José Luis de Vilallonga) kanssa, joka on myös Jeannen rakastaja.
Jeannen jatkuvat puheet Maggystä ja Raoulista saavat aviomies Henryn ehdottamaan, että Jeanne kutsuisi heidät vieraiksi kartanoonsa. Illallispäivänä Jeannen auto rikkoutuu ja hän saa kyydin kotiin itseään nuoremmalta Bernardilta (Jean-Marc Bory). Heidän saapuessaan Maggy ja Raoul ovat jo saapuneet kartanoon. Esittäytyessä selviää, että arkeologi Bernard on Henrin liiketuttavan poika, ja hänetkin kutsutaan illalliselle. Jeanne ja Bernard viettävät salaa kiihkeän yön, ja aamulla Jeanne lähtee kaikkien yllätykseksi Bernardin matkaan kohti uutta elämää.
Oikeustapaus Yhdysvalloissa
Elokuvaa käsiteltiin Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa tapauksessa Jacobellis v. Ohio, koska ohiolaisen elokuvateatterin johtaja oli saanut tuomion elokuvan esittämisestä. Nico Jacobellis sai sakkotuomion sillä perusteella, että elokuva oli säädytön (engl. obscene) ja vahingollinen lapsille. Korkein oikeus kumosi tuomion, sillä se päätti, ettei elokuva ole säädytön, ja täten sen esittäminen on perustuslain mukaan sallittua. Tuomari Potter Stewart kirjoitti kuuluisan lausuntonsa, jossa hän sanoi, että perustuslaki rajoittaa vain hardcore pornon esittämistä, eikä hän aikonut eikä ehkä osaisikaan ymmärrettävästi kuvailla kyseistä materiaalia, ”mutta”, hän jatkoi, ”tunnistan sen kun näen sen, ja elokuva jota tämä tapaus käsittelee, ei ole sitä." (But I know it when I see it, and the motion picture involved in this case is not that.)
Kfar Tavor
Kfar Tavor on mošav Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Paikka on perustettu vuonna 1901 ja sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 4 262.
Maantiede
thumb|vasen|Näkymä kohti Taborinvuorta Kfar Tavorissa vuonna 1946. Kfar Tavor sijaitsee lähellä Taborinvuorta noin 17 kilometriä Afulan kaupungista koilliseen.
Historia
Kfar Tavorin perusti Jewish Colonization Association vuonna 1901 ja paikka tunnettiin pitkään paremmin sen arab9iankielisellä nimellä meshah. Mošavaan saapuvat siirtolaiset elättivät itsensä maataloudella, jota kuitenkin hankaloitti alueen vedenlähteiden puute. Ensimmäiseen maailmansotaan saakka mošav oli myös ensimmäisen juutalaisten siirtolaisten aseellisen liikkeen Ha-Shomerin keskus.
Väestö
Kfar Habadin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 4 262. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 2 290 ja vuonna 1968 315.
Catherine Robbin
Catherine Robbin (s. 28. syyskuuta 1950 Toronto, Kanada) on kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän opiskeli Dorothy Allan Parkin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto) sekä Jacob Hammin ja Phyllis Mailingin johdolla Vancouverissa. Lisäksi hän suoritti opintoja Audrey Langfordin johdolla Lontoossa. Hän sai opetusta myös mestarikursseilla ja yksityisesti Ré Kosterilta Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa sekä Sir Peter Pearsilta Englannissa.
Ammattimaisen debyyttinsä laulajana Robbin teki Georg Friedrich Händelin Messias-oratorion esityksessä 1972 Niagaran sinfoniaorkesterin (St Catharinesin sinfoniaorkesterin) kanssa. Robbin voitti Caplet-palkinnon vuonna 1978 kansainvälisessä laulukilpailussa Pariisissa. Samana vuonna hänet palkittiin hopeamitalilla Geneven kansainvälisessä kilpailussa, ja seuraavana vuonna hän voitti kultapalkinnon Benson & Hedgesin kansainvälisessä laulukilpailussa konserttilaulajille. Vuonna 1978 Robbin alkoi esiintyä triossa basso John Dodingtonin ja sittemmin Valerie Tryonin korvaaman pianisti Jane Coopin kanssa.
New Yorkissa Robbin esiintyi resitalistina ensimmäistä kertaa maaliskuussa 1981. Hän on esiintynyt resitalistina, konserttilaulajana sekä oratorioiden roolien tulkitsijana suurten kanadalaisorkesterien ja -kuorojen kanssa. Lisäksi hän on laulanut muiden muassa Bostonin sinfoniaorkesterin, Buffalon filharmonikkojen ja Saint Louisin sinfoniaorkesterin kanssa. Robbin on myös tulkinnut lukuisia oopperarooleja eri aikakausilta muiden muassa Händelin ja Benjamin Brittenin teoksien esityksissä.
Chalkoútsi
Chalkoútsi on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Oropóksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Se on osa Skála Oropoún kyläyhdyskuntaa. Kaupungin väkiluku on 2 094 (vuonna 2011).
Chalkoútsin pieni kaupunki sijaitsee Eteläisen Euboianlahden rannalla linnuntietä noin viisi kilometriä länteen Skála Oropoústa ja noin yhdeksän kilometriä itään Oinófytasta. Kaupungissa on pieni satama.
Aiemmin kaupunki kuului Oropíoin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Oropóksen kunnan Oropíoin kunnallisyksikköön.
Suomen Kulttuuriperintökasvatuksen seura
Suomen Kulttuuriperintökasvatuksen seura ry. on kulttuuriperintökasvatuksen edistämiseen, kehittämiseen ja tukemiseen erikoistunut avoin kansalaisjärjestö. Se on perustettu vuonna 2006. Seuran toiminta koostuu kasvattajien tukemisesta, aktiivisesta yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta sekä tiedottamisesta.
Organisaatio
Suomen Kulttuuriperintökasvatuksen seura ry. on valtakunnallinen järjestö. Järjestöön voi liittyä sekä henkilö- tai yhteisöjäseniä. Seura aloitti toimintansa vuonna 2006.
Toiminta ja tavoitteet
Kulttuuriperintö määrittyy pitkälti yhteiskunnassa vallitsevien arvojen perusteella. Seura edistää kulttuuriperinnön tuntemuksen yhteiskunnallista merkittävyyttä sekä tukee yksilöiden valmiuksia osallistua kulttuuriperintöön liittyvien arvojen tunnistamiseen ja määrittelyyn. Lisäksi seura on aloitteellinen ja osallistuu yhteiskunnalliseen keskusteluun.
Kannadalainen kirjaimisto
Kannadalainen kirjaimisto on Karnatakan osavaltiossa Etelä-Intiassa puhutun kannadan kielen kirjoitusjärjestelmä. Kirjaimisto perustuu brahmi-kirjoituksesta kehittyneeseen muinaiskannadalaiseen kirjaimistoon ja on läheistä sukua telugun kielessä käytetylle telugulaiselle kirjaimistolle. Kirjaimistoon kuuluu 34 konsonanttia ja 13 vokaalia, ja sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Kannadan lisäksi sitä käytetään muun muassa tulun, lambadin ja konkanin kirjoittamiseen.
Historia
Kannadalainen kirjaimisto juontaa juurensa brahmi-kirjoitukseen, jota käytettiin jo Ašokan kaiverruksissa 200-luvulla eaa. Vuosisatojen kuluessa brahmi sai lukuisia eri variaatioita Etelä-Intiassa, ja 900-luvulle jaa. tultaessa kannadan- ja telugunkielisillä alueilla oli käytössä yhtenäinen brahmiin perustuva muinaiskannadalainen kirjaimisto. Muinaiskannadalainen merkistö eriytyi kannadalaiseksi ja telugulaiseksi kirjaimistoksi 1100- ja 1400-luvun välisenä aikana. Kristittyjen lähetyssaarnaajien tuotua kirjapainotaidon Intiaan 1800-luvun alussa kannadan oikeinkirjoitus standardoitiin painamisen mahdollistamiseksi.
Kannadalainen kirjaimisto on pääasiallinen kirjoitusjärjestelmä kannadan lisäksi myös tulun ja kodavan kielissä. Sitä käytetään muiden kirjaimistojen ohella myös lambadin, konkanin, paniyan, betta kurumban ja ravulan kirjoittamiseen.
Konsonantit
pienoiskuva|Kannadan- ja englanninkielinen tienviitta [[Bangaloressa.]] Kannadalainen kirjaimisto on tyypiltään abugida, mikä tarkoittaa, että yksi kirjainmerkki kuvaa pääsääntöisesti konsonantista ja sitä seuraavasta vokaalista muodostuvaa tavua. Konsonanttia seuraa aina perusvokaali a, ellei kirjaimeen ole liitetty toista vokaalimerkkiä tai erillistä vokaalin puuttumista ilmaisevaa virama-tarketta.
Konsonantin ಜ ja normaali ääntämys on affrikaatta, mutta konsonantin ಞ ña edellä se ääntyy klusiilina. Nykykielessä ero sibilanttien ಶ śa ja ಷ ṣa välillä ei aina ole selvä, ja molemmat kirjaimet voidaan ääntää postalveolaarisina.
Konsonanttiyhdistelmät
pienoiskuva|Bangaloressa sijaitsevan Shivaji-hotellin nimi kannadalaisilla, tamililaisilla ja latinalaisilla kirjaimilla. Peräkkäiset konsonantit kirjoitetaan yhdistelmäkirjaimina, joissa yhdistelmän ensimmäinen konsonantti kirjoitetaan sellaisenaan ja siihen liitetään jälkimmäisen konsonantin erillinen yhdysmuoto. Useimpien konsonanttien yhdysmuoto tehdään yksinkertaisesti kirjoittamalla konsonanttikirjain hieman pienempänä edeltävän konsonantin alapuolelle (esim. ಕ್ಕ kka, ಕ್ದ kda, ಗ್ಗ gga). Jälkimmäisestä konsonantista poistuu yhdysmuotoa muodostettaessa kirjaimen yläpuolinen oikealle kaareutuva vaakaviiva.
Joillakin kirjaimilla on tavanomaisesta kirjoitusasusta poikkeava yhdysmuoto.
Myös kolmen konsonantin yhdistelmät ovat mahdollisia (esim. ಷ್ಟ್ರ ṣṭra). Sanoissa, joissa on kirjaimella ಹ ha alkava konsonanttiyhdistelmä, h voi ääntyä kirjoitusasun vastaisesti toisen konsonantin jälkeen – esimerkiksi ಚಿಹ್ನ cihna voidaan ääntää joko tai.
Vokaalit
pienoiskuva|Sanat ”telugu” ja ”kannada” kannadalaisella (alla) ja telugulaisella kirjaimistolla.
Tavun alussa esiintyvät vokaalit kirjoitetaan erillisinä kirjaimina, ja konsonanttialkuisissa tavuissa vokaali ilmaistaan konsonanttimerkkiin lisättynä tarkkeena. Vokaalille ಅ a ei ole omaa tarketta, vaan se seuraa oletuksena jokaista konsonanttia, johon ei ole liitetty muuta vokaalitarketta tai viramaa.
Alla olevassa taulukossa on esitetty kannadalaiset vokaalit ja diftongit sekä itsenäisinä merkkeinä että konsonanttiin ಕ ka liitettyinä tarkkeina.
Historialliseen aakkostoon kuuluvat myös sanskritista lainatut vokaalimerkit pitkälle ja lyhyelle vokaaliselle l:lle ja r:lle: ೠ r̥̄, ಌ l̥ ja ೡ l̥̄. Näitä kirjaimia ei kuitenkaan enää tavallisesti pidetä osana kannadalaista kirjaimistoa.
Konsonanttien pa, pha ja va yhteydessä u, ū, o ja ō piirretään poikkeuksellisesti alkamaan konsonantin alapuolelta. Tämän käytännön tarkoitus on välttää monikäsitteisyyttä – ilman poikkeussääntöä esimerkiksi vu näyttäisi kirjoitettuna täsmälleen samalta kuin ಮ ma.
Muita kirjainmerkkejä
Tavun lopussa esiintyvä nasaalikonsonantti kirjoitetaan kirjaimella ṁ, joka ei esiinny koskaan itsenäisenä vaan liittyy aina edeltävään kirjaimeen (esim. ಅಂ aṁ, ಕಂ kaṁ). Kirjaimen ṁ äännearvo on tavallisesti, mutta klusiilin jäljessä sen ääntöpaikka määräytyy seuraavan konsonantin mukaan – velaaristen klusiilien edellä ṁ ääntyy velaarisena , retrofleksisten klusiilien edellä retrofleksisenä ja niin edelleen.
Tavun lopussa esiintyvä h-äänne merkitään kirjaimella ḥ, joka ṁ-merkin tavoin liittyy aina edeltävään kirjaimeen. Kirjain esiintyy pääasiallisesti sanskritista lainatuissa sanoissa.
Numerot
Kannadalaisessa kirjaimistossa on omat numeronsa, joskin arabialaiset numerot ovat myös yleisessä käytössä.
Standardointi
pienoiskuva|Kannadalainen näppäimistöasettelu. Kansainvälisessä kirjaimistostandardissa ISO 15924:ssa kannadalaisen kirjaimiston numero on 345 ja kirjainkoodi ”Knda”.
Kannadalaiset kirjaimet sijoittuvat Unicoden lohkoon 0C80–0CFF. Lohko sisältää kannadalaiset konsonanttimerkit, itsenäiset vokaalimerkit, vokaalitarkkeet, kannadalaiset numerot sekä joukon tarkkeita kuten viraman ja vokaalin pituutta ilmaisevat merkit. Lisäksi lohkoon on otettu joukko käytöstä poistuneita kirjaimia, kuten ೠ r̥̄, ಌ l̥ ja ೡ l̥̄ sekä konsonantti ೞ ḻa, jonka käyttö loppui kannadan kielessä jo 900-luvun lopulla.
Konsonanttiyhdistelmät esitetään Unicodessa virama-tarkemerkin avulla. Esimerkiksi yhdistelmä ಕ್ಲ kla sisältää Unicode-merkit ಕ (ka), ್ (virama) ja ಲ la. Haluttaessa ilmaista varsinaisella virama-tarkkeella kirjoitettavaa konsonanttia käytetään viraman ja seuraavan kirjaimen välissä näkymätöntä erikoismerkkiä ZWNJ. Toinen kannadalaisten kirjaimien Unicode-esityksessä tarvittava erikoismerkki on ZWJ (engl. zero-width joiner), jota käytetään erottamaan ra-kirjaimella alkavien konsonanttiyhdistelmien eri esitystapoja. Ilman ZWJ-merkkiä kirjoitetuissa yhdistelmissä ra piirretään tarkkeeksi seuraavan konsonantin oikealle puolelle (esim. ರ್ಕ rka); jos ra sen sijaan halutaan piirtää perusmuodossaan (esim. ರ‍್ಕ rka), lisätään konsonanttien väliin Unicoden virama-merkin lisäksi erikoismerkki ZWJ.
Martin de Thurah
Martin de Thurah (s. 29. huhtikuuta 1974 Kööpenhamina) on tanskalainen elokuva- ja musiikkivideo-ohjaaja. Hän on valmistunut ohjaajaksi Den Danske Filmskolesta vuonna 2002.
De Thurah on ohjannut musiikkivideoita monille tunnetuille artisteille, joihin lukeutuvat esimerkiksi Röyksopp (2005, 2014), Mew (2005, 2010), The Futureheads (2006), Kanye West (2008), Will Young (2008), James Blake (2011) ja David Byrne (2012). De Thurah voitti DMA-palkinnon eli ”Tanskan Grammyn” vuonna 2006 Carpark Northille ohjaamallaan videolla Human. Vuonna 2014 hän ohjasi Hennessy-konjakkimerkille mainosvideon The Ride, jossa esiintyy merkin yhteistyökumppani Nas.
Kajakentin piiri
thumb|175px|Kajakentin piiri Dagestanin kartalla. Kajakentin piiri (, kumykiksi Къаягент район, Qayagent raion, dargiksi Каякентла район, Kajakentla raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 691 neliökilometriä. Asukkaita on 55 000 henkeä (vuonna 2009).
Kajakentin piiri sijaitsee Kaspianmeren rannikkovyöhykkeellä Dagestanin kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Karabudahkentin piiriin, lännessä Sergokalan piiriin ja etelässä Kaitagin sekä Derbentin piireihin.
Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa: Alhadžakent, Bašlykent, Družba, Džavankent, Gerga, Kajakent, Kapkaikent, Karanaiaul, Novokajakent, Novyje Vikri, Pervomaiskoje, Sagasi-Deibuk, Usemikent ja Utamyš. Hallinnollinen keskus on Kajakentin kylä, josta on 85 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 19. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 54,5 % on kumykkeja, 41,0 % dargeja, 1,7 % tabasaraneja ja 1,6 % aguleja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkee Moskovan ja Bakun välinen rautatie sekä Kubanilta Azerbaidžanin rajalle johtava M29-valtatie. Pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viinirypäleiden kasvatukseen, karjanhoitoon sekä viljakasvien ja vihannesten viljelyyn. Viime vuosina on pyritty kehittämään myös matkailua.
Paikallislehtenä ilmestyy kumykinkielinen Tüzlüknü šavlasy ja darginkielinen Barhdešla šala (”Oikeudenmukaisuuden säde”).
Arttu Wiskari
Arttu-Pekka Aleksi Wiskari (s. 16. syyskuuta 1984 Espoo) on suomalainen laulaja-lauluntekijä ja ääninäyttelijä. Hänen läpimurtosinglensä oli kesällä 2010 julkaistu ”Mökkitie”.
Ennen kaupallista menestystä Wiskari esiintyi yhtyeissä Albron Blues Bulevardi ja The Lucky Street Band. Hänen nykyisen vuonna 2008 perustetun yhtyeensä toinen jäsen on Janne Rintala. Sittemmin yhtyeeseen on liittynyt myös Mikko Vehmala. Yhtyeessä soittavat lisäksi Marko Jansson ja Toni Porthén. Festivaalitapahtumissa lavalla on myös taustalaulajia, saksofonisti ja viulisti. Toisinaan Wiskari ja Rintala esiintyvät duona, jolloin Rintala soittaa pianoa.
Musiikin tekemisen ohella Wiskari on näytellyt suomalaisissa indie-elokuvissa. Hän on näytellyt Miika Ullakon ohjaamissa elokuvissa Graffiti meissä (2006) ja Mitä meistä tuli (2009). Jälkimmäisen elokuvan soundtrack sisältää muun muassa Wiskarin ja Rintalan tilaustyönä tekemiä kappaleita. Wiskari oli myös pääosassa vuonna 2018 ensi-iltansa saaneessa Supermarsu-elokuvassa. Wiskari on myös ääninäytellyt muun muassa mestari Mantiksen roolin elokuvissa Kung Fu Panda ja Kung Fu Panda 2. Vielä vuonna 2011 Wiskari oli myös töissä RTV-Yhtymän rautakaupassa, mutta on sittemmin luopunut tästä työstä esiintymiskiireiden vuoksi. Lokakuussa 2010 Wiskari perusti oman yrityksen nimeltä AW-Groove, jonka toiminta keskittyy hoitamaan hänen asioitaan musiikin saralla.
Elokuussa 2019 Wiskari avasi Wiskarila-nimisen ravintolan Espoon Kivenlahdessa.
Yksityiselämä
Wiskari syntyi 16. syyskuuta 1984 Espoossa. Lapsuutensa hän vietti Espoon Haukilahdessa ja on asunut Espoossa koko ikänsä. Nuorena hän pelasi jalkapalloa ja jääkiekkoa, jossa hän eteni A-junioreihin saakka. Varusmiespalveluksen Wiskari suoritti soittokunnassa.
Wiskari kävi musiikkiluokkaa kolmannelta yhdeksänteen luokkaan asti. Hän soitti viulua kahdeksasluokkalaiseksi asti, kunnes soittimeksi vaihtui basso. Hän alkoi laulaa lukioikäisenä.
Wiskarin isä on tietokirjailija ja yrityskonsultti Juha Wiskari.
Wiskari on naimisissa Pauliina Wiskarin (o.s. Hyöki) kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Bluesista suomipopiin (2006–2011)
Wiskari julkaisi vuonna 2006 omakustannelevyn In the Heat of the Night, joka nousi yhdysvaltalaisen SoundClickin Blues Cover -listan kärkeen. Levyn tuotti Antti Hyvärinen. Levy sisältää kaksi kappaletta: cover-versiot kappaleista ”In the Heat of the Night” ja ”Ice Cream Man”. Kyseiset kappaleet sekä yhdessä Vanessa Philippin kanssa esitetty ”Up Where We Belong” saivat paljon soittoaikaa Internet-radioissa.
Wiskari julkaisi singlen ”Mökkitie” viikkoa ennen juhannusta 2010. Kappale syntyi yhteistyössä Rintalan kanssa. Kappale nousi suosioon muun muassa Radio Suomessa ja SuomiPOPilla sekä keräsi runsaasti huomiota Big Brotherin kuudennella tuotantokaudella. Single menestyi hyvin, minkä johdosta Wiskari solmi kolmen levyn levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa lokakuussa 2010. Kappale ylsi parhaimmillaan Suomen virallinen singlelistan sijalle 12 viikolla 48. Kappale oli Suomen virallisella latauslistalla kolme viikkoa sijoittuen parhaimmillaan 10:nneksi viikolla 48. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Miika Ullakko.
Toinen single "Tuntematon potilas" julkaistiin 16. toukokuuta 2011. Kappale oli Suomen virallisella singlelistalla 15 viikkoa sijoittuen parhaimmillaan kolmanneksi viikolla 29. Myös ”Tuntemattomasta potilaasta” kuvattiin musiikkivideo.
Wiskarin nimeä kantava esikoisalbumi julkaistiin virallisesti 15. kesäkuuta 2011 mutta oli kuunneltavissa Internetissä musiikkipalvelu Spotifyssa jo kaksi päivää aiemmin. Albumin tuotti Olli Saksa. Albumin kappaleet perustuvat tositarinoihin; esimerkiksi ”Tuntematon potilas” kertoo Alzheimerin tautia sairastavasta vanhuksesta. Kappaleen tarina pohjautuu Wiskarin isoisään, joka kuoli dementiaan. Vesa-Matti Loiri lausuu albumin introssa sanat ”Hyvät naiset ja herrat, Arttu Wiskari yhtyeineen.”
Albumi sijoittui ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisen listan kolmannelle sijalle. Albumia myytiin kultalevyyn oikeuttavat 10 000 kappaletta kolmessa viikossa. Viikolla 31, seitsemännellä listaviikollaan albumi nousi ensimmäiselle sijalle. Albumi voitti radioiden Kuukauden Levy -äänestyksen kesäkuussa 2011. Albumia myytiin platinalevyyn oikeuttavat 20 000 kappaletta 28. lokakuuta 2011 mennessä.
14. syyskuuta 2011 Wiskari esiintyi Elämä Lapselle -konsertissa Hartwall Arenalla Helsingissä.
Syksyllä 2011 Wiskari alkoi pitää Sorateiden antisankarit -blogia televisiokanava MTV3:n verkkosivuilla. Blogissaan Wiskari kirjoitti hänen ja Rintalan valmistautumisesta ja osallistumisesta 22. lokakuuta 2011 ajettuun Pohjanmaa-ralliin Seinäjoella. Wiskari ja Rintala ajoivat rallin Toni Gardemeisterin TGS Worldwide -tallin F-ryhmään luokitellulla BMW 325i:llä.
Rallista ja siihen liittyvistä tapahtumista kuvattiin dokumentti, joka esitettiin MTV3-kanavalla 25. helmikuuta 2012. Televisiokanava Sub esitti 29. toukokuuta 2011 dokumentin Arttu Wiskari – rautakaupasta radioaalloille, jossa Wiskari kertoi itsensä ja nykyisen yhtyeensä siihenastisen tarinan.
2012–2013
20. tammikuuta järjestetyssä Emma-gaalassa Wiskari oli ehdolla neljässä eri kategoriassa. Kategoriat olivat Vuoden biisi (”Tuntematon potilas”), Vuoden miessolisti, Vuoden tulokas sekä Yleisöäänestys: vuoden kotimainen artisti. Wiskari jäi gaalassa palkinnoitta.
Radioasema Iskelmän 12. helmikuuta järjestämässä Iskelmä Gaalassa Wiskari oli ehdolla seuraavissa kategorioissa Vuoden miesartisti ja Vuoden tulokas. ”Tuntematon potilas” oli lisäksi ehdolla Vuoden Iskelmäksi. Wiskari valittiin vuoden tulokkaaksi.
2014–2017
Wiskari alkoi kirjoittaa blogia 4. heinäkuuta 2014 suomalaisessa Blogbook-verkkoportaalissa. Kuuden artikkelin jälkeen blogi hiljeni. Arttu Wiskari oli yksi kolmesta tähtivalmentajasta The Voice Kidsin toisella tuotantokaudella, joka esitettiin televisiossa syksyllä 2014.
Arttu Wiskarin kolmas albumi Sirpaleet julkaistiin lokakuussa 2014. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, "Avaimet käteen" sekä "Sirpa", jonka musiikkivideota on katsottu YouTubessa yli 13 miljoonaa kertaa.
Syksyllä 2016 Wiskari esiintyi televisiosarjassa Tähdet, tähdet. Neljäs albumi IV julkaistiin marraskuussa 2016.
Wiskari ilmoitti joulukuussa 2016 saaneensa elokuvaroolin vuoden 2018 talvella ensi-iltansa saavan Joona Tenan ohjaamassa ja tuotantoyhtiö Yellow Film & TV:n tuottamassa Supermarsu-nimisessä lastenelokuvassa. Hän näyttelee elokuvassa pääroolihahmon isäpuolta.
2018–
Keväällä 2018 Wiskari osallistui Vain elämää -televisiosarjan kahdeksannelle tuotantokaudelle. 9. marraskuuta 2018 julkaistiin single ”Suomen muotoisen pilven alla”. Siitä tuli vuoden 2019 soitetuin radiohitti.
10. huhtikuuta 2020 Wiskari julkaisi "Tässäkö tää oli?" -kappaleen. Kappaleella on mukana Leavings-Orkesteri. 1. heinäkuuta 2022 Wiskari julkaisi "Elämän kova koulu" -nimisen kappaleen musiikkivideona. Hänen tuoreimman albuminsa nimikkokappale "Suomen muotoisen pilven alla" on ylittänyt Spotifyssa tuplaplatinarajan. Wiskari aloittaa 7. syyskuuta 2022 konserttikiertueensa Suomen muotoinen kiertue. Kiertue kulkee ympäri Suomea Helsingistä Kajaaniin ja päättyy Espooseen lauantaina 15. lokakuuta.
Tyyli
Ilta-Sanomien Kirsikka Kiviniemi kirjoitti 15. kesäkuuta 2011 ilmestyneessä lehdessä, että Wiskarissa on äänellisesti seuraavasti ”sukulaisuutta Samuli Edelmannin ja musiikillista A.P. Sarjannon kanssa.” Hän rinnasti Wiskarin myös muun muassa Anssi Kelaan.
Arttu Wiskari – rautakaupasta radioaalloille -dokumenttissa Warner Music Finlandin tuotantojohtaja Asko Kallonen vertasi yhtyeen lauluja Juha Vainion ja Gösta Sundqvistin tuotantoon.
Musiikilliset vaikutteet
Rintala on kertonut vuonna 2010 nimeään kantavan yhtyeen saaneen vaikutteita Juha Vainiolta, Irwin Goodmanilta ja Leevi and the Leavingsiltä. Wiskari puolestaan kertoi heidän musiikkinsa sisältävän paljon myös ”Kolmas Nainen -tyyppisiä ratkaisuja” sekä ”paljon omaa sanoituksissa”. Wiskari nimesi vuonna 2011 omiksi ulkomaisiksi esikuvikseen bluesartistit Ray Charlesin, B. B. Kingin sekä Chuck Berryn.
Kokoonpano
Wiskari ja Rintala tapasivat asepalveluksessa vuonna 2004. Puolustusvoimista päästyään he eivät nähneet toisiaan pariin vuoteen ennen kuin rupesivat esiintymään hautajaisissa. He perustivat nykyisen yhtyeen rautakaupan kellarissa syksyllä 2008. Nykyisin yhtyeen muodostavat
Videografia
Wiskari on lisäksi mukana Pasa-yhtyeen ”Outolintu”-kappaleen musiikkivideolla, joka julkaistiin 3. tammikuuta 2012.
Bergheim (Haut-Rhin)
Bergheim on kunta Koillis-Ranskassa Haut-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 17 kilometriä Colmarin kaupungista pohjoiseen.
Bergheimin keskiaikaiset 1300-luvulla tehdyt kaupungin suojavallit ovat hyvin säilyneet. Kaupungin porteista vain yksi, Porte Haute, on jäljellä. Kaupungin kapeita katuja reunustaa lukuisat vanhat hyvin säilyneet talot. Bergheimin keskustassa on 1300-luvulla rakennettu goottilainen kirkko Notre-Dame-de-l'Assomption. Bergheimin synagoga on myös peräisin 1300-luvulta.
Metro 2033
Metro 2033 voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Gekkeiju Online
Gekkeiju Online on suomalaisen Coolhousen ilmaiseksi pelattava MMORPG/3D MUD. Pelissä yhdistyvät ominaisuudet niin vanhoista MUD-pohjaisista tekstipeleistä kuin nykyaikaisista MMORPG:stä.
Kiurunkukat
Kiurunkukat (Gilia) on sinilatvakasvien (Polemoniaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin 40 lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu lähes 200 muutakin lajia, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Useita kiurunkukkalajeja käytetään koristekasveina.
Sulhanen joka sormella
Juoni
Ginger Rogers näyttelee puhelinoperaattorina työskentelevää Janieta, jolla on kolme kosijaa. Kosijat ovat keskenään erilaisia: yksi on jalat maassa -tyyppi, toinen on rikas ja kolmas boheeminen ja huoleton. Janien on vaikea valita kolmesta aviomiesehdokkaasta. Janie alkaa kuvitella mielessään, millaista elämä kunkin miehen kanssa olisi.
Tuotanto
Sulhanen joka sormella -elokuvan tuotanto alkoi helmikuussa 1941 ja päättyi 19. toukokuuta 1941. Elokuvan budjettina oli 806 000 dollaria, ja sen tuotti RKO Radio Pictures.
Julkaisu ja vastaanotto
Sulhanen joka sormella sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 13. kesäkuuta 1941. Suomessa elokuva sai teatteriensi-iltansa 1. lokakuuta 1944. Tuotantoyhtiönä toiminut RKO oli myös elokuvan levittäjänä. Ilmestyessään Sulhanen joka sormella oli hyvin suosittu lippuluukuilla; elokuva tuotti 1 628 000 dollaria, ja toi tuotantoyhtiö RKO:lle voittoa 234 000 dollarin edestä.
Sulhanen joka sormella julkaistiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran DVD:lle 20. huhtikuuta vuonna 2009.
Sovitukset
Lux Radio Theater lähetti 60-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta 8. syyskuuta 1941, jolloin Ginger Rogers, Burgess Meredith, George Murphy ja Alan Marshal uusivat elokuvaroolinsa. The Screen Guild Theater radioi 7. joulukuuta vuonna 1950 elokuvasta 60 minuuttia kestävän radiosovituksen, jossa Rogers ja Murphy uusivat jälleen elokuvaroolinsa.
Michael Ryan (jääkiekkoilija)
Michael Ryan (s. 16. toukokuuta 1980 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osasi pelata myös laidassa. Ryan pelasi urallaan 83 NHL-ottelua tehoin 7+8=15.
Ura
Ryan varattiin NHL:ään vuoden 1999 varaustilaisuudessa toisella kierroksella numerolla 32 Dallas Starsiin. Hänet vaihdettiin 10. maaliskuuta 2003 Buffalo Sabresille. Sabres antoi tilalle Stu Barnesin.