cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ehtoollinen
Ehtoollisen asettaminen
Luukkaan evankeliumin ja ensimmäisen korinttolaiskirjeen mukaan Jeesus myös kehotti opetuslapsiaan myöhemminkin viettämään ehtoollista hänen muistokseen. Apostoli Paavalin mukaan ehtoollisen asettaminen tapahtui seuraavasti (1 Kor. 11:23–26): Olen saanut Herralta tiedoksi tämän, minkä olen myös opettanut teille: Herra Jeesus sinä yönä, jona hänet kavallettiin, otti leivän, kiitti Jumalaa, mursi leivän ja sanoi: "Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne. Tehkää tämä minun muistokseni." Samoin hän otti aterian jälkeen maljan ja sanoi: "Tämä malja on uusi liitto minun veressäni. Niin usein kuin siitä juotte, tehkää se minun muistokseni." Niin usein kuin te syötte tätä leipää ja juotte tästä maljasta, te siis julistatte Herran kuolemaa, siihen asti kun hän tulee.
Evankelis-luterilainen oppi ehtoollisesta
Luterilainen teologia ei juuri muodosta tulkintoja Jeesuksen sanoista "tämä on minun ruumiini" ja "tämä on minun vereni" (Matt. 26:26). Luterilainen kirkko ei kuitenkaan opeta katolisen kirkon tavoin leivän ja viinin muuttuvan ehtoollisessa oman olemuksellisen luontonsa puolesta Kristuksen ruumiiksi ja vereksi (transsubstantiaatio). Leipä säilyy leipänä ja viini viininä, mutta niiden mukana ja ohella ehtoollisen nauttija saa todella Kristuksen ruumiin ja veren. Toisin kuin monissa muissa protestanttisissa suuntauksissa, luterilaisen teologian mukaan leipä ja viini eivät symboloi Kristuksen ruumista ja verta eivätkä muutu niiksi vaan yksinkertaisesti ovat ne. Toisin sanoen Kristus on läsnä leivässä ja viinissä (reaalipreesens-oppi). Ehtoollisessa ihminen saa syntinsä anteeksi. Ehtoollisen ajatellaan samalla olevan kiitosateria, jossa kiitetään Jumalaa hänen lahjoistaan. Myöskin ehtoollisen ajatellaan olevan rakkauden ateria, jossa koko seurakunta kokoontuu yhteen. Paavali kirjoittaa: "Siunauksen malja, jonka me siunaamme, eikö se ole osallisuus Kristuksen vereen? Se leipä, jonka murramme, eikö se ole osallisuus Kristuksen ruumiiseen?" Luterilaiset katsovat, että Paavalin kuvaama osallisuus Kristuksesta on samaa kuin osallisuus syntien anteeksiantamuksesta. Niinpä he hakevat ehtoolliselta syntien anteeksiantamusta uskon vahvistukseksi. Luterilaisten mukaan leivässä ja viinissä itsessään ei ole mitään maagista voimaa, vaan niihin liittyy vaikuttava Jumalan sana.
Kirkkoisä Augustinuksen sanat kuvaavat luterilaista sakramenttioppia: "Sakramentti syntyy, kun Jumalan sana liittyy aineeseen." Tällä tavalla määriteltynä Raamatusta löytyy monia sakramentteja, esimerkiksi vaskikäärme oli väliaikainen sellainen, ja Jordan-joen vesi toimi henkilökohtaisena sakramenttina sotapäällikkö Naemanille. Sekä vaskikäärmeeseen että Jordanin veteen liittyi Jumalan sana, joka lupasi israelilaisille parantumisen käärmeen puremasta Siinailla ja Naemanille parantumisen pitalista. Vaskikäärmeessä ja Jordanin vedessä itsessään ei ollut maagista voimaa, vaan niihin liittyi Jumalan sana. Samalla tavalla ehtoollisen leipään ja viiniin liittyy Jumalan sana, joka vaikuttaa sen, mitä se sanoo.
Luterilaiset eivät opeta, että Kristus uhrataan uudestaan joka ehtoollisella syntien anteeksiantamiseksi, kuten katolinen kirkko opettaa puhuen messu-uhrista. Luterilainen osallisuus syntien anteeksiantamuksesta eli Kristuksesta ehtoollisella on osallisuutta Kristuksen Golgatalla suorittamasta sovituksesta. Muita uhreja ei tarvita kuin ainoastaan tämä historiassa kerran tapahtunut Jeesuksen uhraaminen Golgatalla.
Luterilaisessa kirkossa ollaan erimielisiä siitä, säilyykö ehtoollisen konsekraatio myös messun jälkeen, vai ovatko ehtoollisaineet messun jälkeen jälleen vain tavallista leipää ja viiniä. Luterilaisessa in usu -opissa on tähdennetty, että ehtoollinen on ehtoollinen vain käytössään. Se on siis tarkoitettu syötäväksi ja juotavaksi, ei esimerkiksi palvottavaksi messun ulkopuolella.
Suomen ev.-lut. kirkon ehtoolliskäytäntö
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa ehtoollinen toimitetaan pääjumalanpalveluksessa tai erillisessä ehtoollisjumalanpalveluksessa. Sairaalle ehtoollinen voidaan jakaa kotona tai sairaalassa. Luterilainen kirkko ei muutoin hyväksy yksityisehtoollista. Ehtoollisen sisältävän jumalanpalveluksen nimitys on tavallisesti messu.
Ehtoollisen toimittaa periaatteessa aina pappi. Ehtoollisella voi avustaa kirkkoherran kutsuma maallikko, joka tavallisesti jakaa viinin. Sairaanehtoollisen voi toimittaa myös lehtori. Jos joku on kuoleman vaarassa tai muuten erityisessä hätätilassa, saa jokainen kristitty antaa hänelle ehtoollisen, jos pappia ei ole saatavissa. Ehtoollisella voi käydä jokainen rippikoulun käynyt ja konfirmoitu kirkon jäsen, mutta myös konfirmoimaton kastettu lapsi voi osallistua ehtoolliselle yhdessä vanhempansa tai muun hänen kristillisestä kasvatuksestaan huolehtivan konfirmoidun kirkon jäsenen kanssa.
Ehtoolliselle osallistumisen oikeudesta säädetään kirkkojärjestyksessä (KJ 2: 11). Itsenäisesti ehtoolliselle voi osallistua konfirmoitu luterilaisen kirkon jäsen. Lasten ehtoollinen tuli Suomen luterilaisessa kirkossa mahdolliseksi vuonna 1979. Nykyään ehtoolliselle voi osallistua myös rippikoulun aikana opettajan johdolla. Ehtoollisesta vastaavan tehtävänä ei kuitenkaan ole tarkastaa, onko ehtoolliselle halukas myös oikeutettu osallistumaan siihen. Ehtoollispöydän avoimuus merkitsee sitä, että ehtoollisvieras itse päättää osallistumisestaan. Ehtoollinen voidaan antaa myös henkilölle, joka ei ole siihen muutoin oikeutettu, jos hän on sairaana tai hätätilassa ja käsittää ehtoollisen merkityksen. Sen arvioiminen, miten hyvin ehtoollisen pyytäjä ymmärtää ehtoollisen merkityksen, on vaikea tehtävä. Voidaan kuitenkin ajatella, että jo pyyntö saada sakramentti kertoo ehtoollisen merkityksen tajuamisesta. Kyse on erityistilanteesta.
thumb|200px|Leivän murtaminen thumb|150px|Kalkki eli ehtoollismalja
Ortodoksinen kirkko
Ortodoksisessa kirkossa eukaristiaa kutsuttiin alkuaan leivän murtamiseksi tai Herran ateriaksi. Se on Kristuksen Ruumiin ja Veren mysteerio, johon ortodoksisen kirkon jäsenillä on mahdollisuus osallistua liturgiassa.
Ennen ehtoollista edellytetään paastoamista, mikäli henkilön terveys sen sallii. On myös hyvä lukea ennen liturgiaa ehtoolliseen valmistavat rukoukset. Näitten keskeisin tarkoitus on auttaa ehtoolliselle tulijaa pääsemään nöyrään mielentilaan ja ymmärtämään ehtoollinen Jumalan lahjaksi. Nämä teot eivät kuitenkaan tee ihmistä otollisemmaksi ehtoolliseen.
Liturgian keskeisessä anafora-osassa ehtoollislahjoina esiin kannetut leipä ja viini muuttuvat Pyhän Hengen avuksihuutamisen (, epikleesis) vaikutuksesta Kristuksen Ruumiiksi ja Vereksi, jotka jaetaan Ehtoollisen sakramenttiin valmistautuneille ortodoksisille uskovaisille. Pyhitetyt lahjat nautitaan ortodoksisessa kirkossa Kristuksen kuoleman ja ylösnousemisen osallisuudeksi, syntien anteeksi antamiseksi ja iankaikkiseksi elämäksi.
Katolinen kirkko
Katoliselle kirkolle eukaristia on hyvin keskeinen uskonkappale ja kirkon elämän lähde. Katolisella on velvollisuus osallistua eukaristian viettoon sunnuntaisin sekä tiettyinä ns. velvoittavina juhlapyhinä.
Katolinen kirkko juhlii ehtoollisen asettamista kiirastorstaina, kuten muutkin kirkot. Pyhän ruumiin juhlapäivää (Corpus Christi), joka sijoittuu Pyhän Kolminaisuuden päivän jälkeiseksi torstaiksi, 60 päivää pääsiäisen jälkeen vietetään ehtoollisaineissa palvotun Kristuksen ruumiin kunniaksi. .
Katolinen kirkko erottaa toisistaan eukaristian eli ehtoollisseremonian, jossa leivästä ja viinistä tulee pappien välityksellä todellisesti Kristuksen ruumis ja veri, ja näin Kristuksen ruumiiksi ja vereksi muuttuneen pyhän kommuunion. Tämä oppi hyväksyttiin vuoden 1215 IV:ssä lateraani­kokouksessa. Siihen asti oli ollut voimassa Augustinuksen opetuksiin perustuva käsitys ehtoollisen luonteesta. Kirkon ohjeiden mukaan katolisen tulisi nauttia pyhä kommuunio ainakin kerran vuodessa, pääsiäisenä. Tätä ennen tulee ripittäytyä ollakseen armon tilassa ja pidättäytyä ruoasta ja muista juomista kuin vedestä vähintään tunnin ajan.
Eukaristian todellisen luonteen vuoksi ehtoollisleipää ja viiniä kunnioitetaan ja palvotaan myös itse eukaristian ulkopuolella. Erikoistapauksissa pyhä kommuunio voidaan saada myös eukaristian vieton ulkopuolella.
Reformoitu ehtoolliskäsitys
Reformoidun käsityksen taustalla on Jumalan olemusta koskeva prinsiippi, että äärellinen ei voi sisältää itseensä ääretöntä (finitum non capax infinitum). Käsityksen mukaan ääretön Jumala ei voi sitoutua äärelliseen elementtiin, esimerkiksi leipään tai viiniin. Jumala tosin ylläpitää koko luotua todellisuutta ja on Pyhän Henkensä välityksellä läsnä kaikkialla maailmassa.
Reformoidussa ehtoolliskäsityksessä ehtoollista voidaan kutsua sakramentiksi, mutta se ei sisällä käsitystä Kristuksen reaalipreesensistä eli erityisestä läsnäolosta ehtoollisaineissa. Tämän vuoksi ehtoollinen ymmärretään Kristuksen käskyn kuuliaisena toteuttamisena sekä muistoateriana. Tätä käsitystä kutsutaan usein myös symboliseksi eli vertauskuvalliseksi ehtoolliskäsitykseksi. Martti Luther huomautti reformoidusta ehtoollisopista, että reformoidut voisivat leivän ja viinin syömisen sijasta kajauttaa laulun Kristuksen taivaaseen astumisesta. Hän ei suostunut yhteistyöhön reformoitujen kanssa, jotka olivat hänen mielestään sakramentin vihollisia.
Reformoitua ehtoolliskäsitystä edustavat Suomessa yleensä ns. vapaiden suuntien seurakunnat, kuten Vapaakirkko ja Helluntaiherätys.
Anglikaaninen ja metodistinen ehtoolliskäsitys
Anglikaanisen kirkon uskontunnus 39 artiklaa vuodelta 1563 kuvaa ehtoollisen sakramentiksi, jonka osallistujat tulevat hengellisesti osallisiksi Kristuksen ruumiista ja verestä. Artiklojen mukaan tätä osallisuutta ei pidä ymmärtää roomalaiskatolisen transsubstantiaatio-opin mukaisesti. Sen sijaan artikloissa julistetaan, että ehtoollisen leivän ja viinin olemus ei muutu. Pikemminkin osallistujat saavat ravinnokseen Kristuksen ruumiin uskon kautta. Ehtoollinen on tarkoitettu syötäväksi ja juotavaksi, ei palvottavaksi. Luterilaisen kirkon tavoin ehtoollista vietetään messun yhteydessä. Anglikaanikirkon korkeakirkollinen ja anglokatolinen suuntaus ovat ehtoolliskäsityksessään lähempänä katolista kirkkoa.
Anglikaanikirkosta irtautuneen metodistiliikkeen Articles of Religion -uskontunnustus vuodelta 1784 kuvaa ehtoollista 39 artiklan tapaan. Metodistit voivat käyttää ehtoollisella viinirypälemehua viinin sijaan. Käymättömän viinirypälemehun valmistusmenetelmän keksi metodistipastori ja raittiusaatteen kannattaja Thomas Bramwell Welch.
Jehovan todistajat
Jehovan todistajissa ehtoollista kutsutaan muistojuhlaksi. Liikkeen ainoa vuotuinen uskonnollinen juhla on Jeesuksen kuoleman muistojuhla (aikaisemmin muistonvietto), jota Jeesus on yhteisön mukaan Raamatussa kehottanut kristittyjä viettämään. Muistojuhlaa vietetään kerran vuodessajuutalaisen kalenterin mukaan 14. päivänä nisankuuta (eli abibkuuta) auringonlaskun jälkeen joka yleensä sattuu täydeksikuuksi. Aluksi lauletaan laulu ja pidetään rukous, minkä jälkeen seuraa puhe, jossa selitetään Jeesuksen kuoleman ja muistoaterian merkitystä. Sen jälkeen jaetaan ”vertauskuvat” eli leipä ja viini. Nimitys ”vertauskuvat” perustuu siihen, että Jehovan todistajat uskovat leivän ja viinin vertauskuvaavan Jeesuksen verta ja lihaa: ne eivät muutu Jeesuksen ruumiiksi ja vereksi. Jehovan todistajat uskovat, että Jeesuksen olinpaikka on nykyaikana taivas, jossa hän hallitsee kuninkaana.
Leipää ja viiniä muistojuhlassa nauttivat vain ne, jotka tuntevat kuuluvansa 144 000:een hengestä siinneeseen, joilla on taivaallinen toivo. Heidän joukossaan on muutamia suomalaisia, mutta heistä ei tehdä maakohtaista tilastoa. Suurin osa läsnäolijoista ei osallistu ehtoolliseen, vaan he seuraavat tilaisuutta ”kunnioittavina tarkkailijoina”, jotka eivät syö leipää tai juo viiniä vaan ojentavat heille tarjotun leivän ja viinin eteenpäin niistä kieltäytyen. Vuoden 2020 muistojuhlassa leipään ja viiniin otti osaa 21 182 henkilöä ympäri maailman ja kaiken kaikkiaan muistojuhlassa oli läsnä 17 844 773 henkilöä.
Mormonismi
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa sakramentti toimitetaan yleensä joka sunnuntai sakramenttikokouksen yhteydessä. MAP-kirkko tuntee myös kotona tapahtuvan sakramentin vieton mahdollisuuden. Koska suurimmalla osalla kirkon yli 16-vuotiaista jäsenistä on pappeus, joka mahdollistaa sakramentin siunaamisen ja jakamisen, on tavallista, että seurakunnan (nuoret) miehet tai lähetyssaarnaajat käyvät seurakunnan vanhusten ja sairaiden (yleensä kotiinsa sidottujen) jäsenten luona siunaamassa ja jakamassa heille sakramentin. On myös mahdollista, että perheen isä toimittaa sakramentin perheelleen, hoitaen näin kutsumustaan perheen päänä ja pappina. Näin voi tapahtua ennen muuta matkoilla tai sairauden johdosta. Tämä edellyttää kuitenkin seurakunnan piispan lupaa, eikä tällaisen kotona tapahtuvan sakramenttikokouksen tulisi vähentää seurakunnan sunnuntaisen sakramenttikokouksen merkitystä.
Sakramentin siunaaminen ja jakaminen
MAP-kirkossa sakramentin voi siunata ja jakaa vain mies, jolla on kirkon pappeuden valtuus. Jo 12-vuotiaat diakonit saavat avustaa sakramentin jakamisessa, mutta sakramentin siunaamiseen vaaditaan 16 vuoden iässä saatava pappeus. Myös korkeamman eli Melkisedekin pappeuden haltijat voivat siunata ja jakaa sakramentin. Ennen toimitusta opettajat valmistavat sakramentin siunaamista varten eli asettavat leivät tarjoiluastioihin ja täyttävät pikarit vedellä. Nämä asetetaan sakramenttipöydälle ja peitetään valkoisella liinalla, joka edustaa Kristuksen käärinliinoja. Sakramenttitoimitus aloitetaan sakramenttilaululla, jonka aikana papit murtavat leivät pieniksi palasiksi; tämä edustaa Kristuksen kuolemaa eli ruumiin "murtamista". Leipä siunataan erityisellä rukouksella, minkä jälkeen se jaetaan seurakunnalle (alkaen piispasta tai vaarnan johtajasta, mikäli hän on paikalla). Toisin kuin muut kristilliset kirkot, MAP-kirkko ei käytä evankeliumeista löytyviä Jeesuksen ehtoollissanoja sakramenttia siunatessaan. Sakramentin siunaamisessa käytetään erityisiä rukouksia, jotka löytyvät sekä Mormonin kirja että Opista ja liitoista. Leipä siunataan seuraavin sanoin:
”Oi Jumala, iankaikkinen Isä, Poikasi Jeesuksen Kristuksen nimessä me pyydämme Sinua siunaamaan ja pyhittämään tämän leivän kaikkien niiden sieluille, jotka sitä nauttivat, että he söisivät Poikasi ruumiin muistoksi ja todistaisivat sinulle, oi Jumala, iankaikkinen Isä, että he ovat valmiit ottamaan Poikasi nimen päällensä ja aina muistamaan hänet ja pitämään hänen käskynsä, jotka hän on antanut heille, jotta hänen Henkensä aina olisi heidän kanssansa. Amen.” (Moronin kirja 5:1, Oppi ja liitot 20:77).
Siunaamisen jälkeen leipä jaetaan seurakunnalle. Tämän jälkeen viini (MAP-kirkossa vesi) siunataan seuraavin sanoin ja jaetaan samoin seurakunnalle:
”Oi Jumala, iankaikkinen Isä, Poikasi Jeesuksen Kristuksen nimessä me pyydämme Sinua siunaamaan ja pyhittämään tämän viinin (veden) kaikkien niiden sieluille, jotka sitä juovat, että he tekisivät sen Poikasi veren muistoksi, joka on vuodatettu heidän tähtensä, että he todistaisivat sinulle, oi Jumala, iankaikkinen Isä, että he aina muistavat hänet, jotta hänen Henkensä olisi heidän kanssansa. Amen.” (Moronin kirja 5:2, Oppi ja liitot 20:79).
Sakramentin siunausrukous eroaa useimmista muista kirkossa käytetyistä rukouksista siinä, että se Jumalan ilmoittamana on lausuttava sanatarkasti. Jos rukousta lausuva pappi tekee virheen, hänen tulee keskeyttää rukous ja aloittaa alusta. Mikäli hän ei toimi näin, sakramenttikokouksen johtaja tai piispa yleensä huomauttaa asiasta ja pyytää lausumaan rukouksen uudelleen.
Veden käyttö viinin sijasta
Opin ja liittojen luku 20., joka säätelee myös sakramentin toimittamista, puhuu leivän ja viinin jakamisesta ja siunaamisesta. Tämä ilmoitus on kirjan mukaan annettu huhtikuussa 1830, jolloin kirkko siis käytti leipää ja viiniä sakramenttitoimituksessaan. Elokuussa 1830 annetussa ilmoituksessa Jumala käski Joseph Smithiä käyttämään sakramentissa ”uutta” viiniä (Oppi ja liitot 27:4). Tämän mukaan käytetyn viinin siis tulisi olla vastapuristettua ja alkoholitonta. Tämän ilmoituksen pohjalta useat Myöhempien aikojen pyhien liikkeen kirkot ja yhdyskunnat käyttävät sakramentissa alkoholitonta viiniä tai rypälemehua. Näin toimivat esimerkiksi Kristuksen yhteisö ja strangiittien Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko. On kuitenkin selvää, että varhaiset pyhät käyttivät sakramenttikokouksissaan myös alkoholipitoista viiniä.
Elokuussa 1830 annettu ilmoitus kielsi myös Smithiä ja muita kirkon johtajia ostamasta viiniä kirkon vihollisilta (Oppi ja liitot 27:2-4). Taustalla oli ilmeisesti pelko siitä, että kirkon viholliset pyrkisivät vahingoittamaan pyhiä myrkyttämällä viini. Ilmoitus kehotti pyhiä käyttämään vain viiniä, jonka he itse olisivat valmistaneet (27:4). MAP-kirkko hankkikin historiansa alkuvaiheissa viinitiloja sakramenttiviinin valmistamista varten, esimerkiksi Napa Valleystä Kaliforniasta.
Kirkon toiminnan siirryttyä pääosin Utahiin kävi oman viinin tuottaminen osin työlääksi. Samalla MAP-kirkko alkoi suhtautua yhä pidättyvämmin alkoholin käyttämiseen. Smith oli saanut 27. helmikuuta 1833 ”Viisauden sanaksi” kutsutun ilmoituksen (Oppi ja liitot 89), joka kielsi pyhiä nauttimasta alkoholia paitsi sakramentin yhteydessä (89:5). Vaikka viinin käyttäminen siis nimenomaisesti sallittiin sakramentin yhteydessä (viinin tuli vain olla ”puhdasta” sekä pyhien itse valmistamaa, 89:6), alettiin siihenkin suhtautua pidättyvästi 1870-luvulta alkaen. Kun Oppi ja liitot lisäksi totesivat: ”Sillä, mitä te syötte tai mitä te juotte sakramenttia nauttiessanne, ei ole merkitystä, jos te teette sen katse kiinnitettynä vain minun kunniaani” (27:2), alkoi MAP-kirkossa yleistyä tapa korvata sakramentin viini vedellä. Tämä tapa otettiin käyttöön koko kirkossa 1912. Vaikka viinin korvaaminen vedellä hämärsikin osittain juoman merkitystä Jeesuksen veren vertauskuvana, liittyi myös veteen vahvaa vertauskuvallisuutta. Raamattuhan käyttää vettä puhtauden ja Pyhän hengen vertauskuvana, ja Jeesus sanoi virtailevansa seuraajiensa sydämistä elävän veden virtoina.
Joskus tilanne edellyttää myös leivän korvaamista muilla ruoka-aineilla. Leiriolosuhteissa tai vaelluksilla käytetään joskus tortilloja tai perunalastuja. Toisen maailmansodan aikana jotkut pula-ajasta kärsivän Euroopan seurakunnista päätyivät käyttämään perunan viipaleita. Näissä tilanteissa sakramenttirukouksessa kuitenkin pyydetään siunausta ”leivälle”.
Sakramentin merkitys
Mormoneille sakramentti on ennen muuta kasteen liiton muistamista ja sen uudistamista. Sakramenttirukouksen mukaan sakramentti nautitaan Jeesuksen ruumiin ja veren muistoksi. Sakramenttiin siis liittyy Jeesuksen kuoleman muistaminen ja sen muistaminen, mitä hän on tehnyt koko ihmiskunnan puolesta. Samalla sakramentin vastaanottaja kiittää tästä ja uudistaa omalta puolelta lupauksensa Jumalalle. Sakramenttirukoukset myös lupaavat, että Jumalan Pojan Henki on oleva sakramettia nauttivien kanssa. Sakramentti ymmärretään siis kasteen liiton viikoittaiseksi uusimiseksi ja samalla syntien anteeksiantamuksen saamiseksi.
Toisin kuin kristikunnan isoissa kirkoissa, mormonit eivät usko Jeesuksen ruumiin ja veren olevan todellisesti läsnä leivässä ja viinissä tai näiden muuttuvan Kristuksen ruumiiksi ja vereksi. Heille leipä ja viini/vesi ovat selkeästi vertauskuvia Jeesuksen ruumiista ja verestä.
Myös kirkkoon kuulumattomat saavat ottaa vastaan sakramentin leivän ja veden. Heille sakramentin merkitys on kuitenkin erilainen. Heille kysymys ei voi olla kasteen liiton uudistamisesta, vaan Kristuksen kuoleman muistamisesta. Sama koskee myös kastamattomia lapsia, jotka ottavat vastaan sakramentin.
Porsche 928
pienoiskuva|Vuoden 1995 Porsche 928 Porsche 928 on Gran Turismo -tyypin auto, jota valmistettiin vuosina 1978–1995. Valmistusaikanaan 928 oli Porschen kallein malli. Auton muotoilu muistuttaa haita ja 1980-luvun lopussa se oli maailman nopein tuotantoauto. 928 valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1978.
Muista Porschen malleista poiketen 928:n voimanlähteenä on iso, alumiinilohkoinen V8-moottori, joka on sijoitettu auton etuosaan. Auton painojakauma on 50/50. Vaikka auto painaa enemmän kuin Porsche 911, on sillä ajaminen helppoa. Vaihteistona oli joko viisivaihteinen manuaali tai Mercedes-Benzin valmistama automaattivaihteisto, joka oli aluksi kolmivaihteinen ja myöhemmin vaihteita oli neljä. Suurin osa autoista varustettiin nimenomaan automaattivaihteistolla.
928:n korin on muotoillut Wolfgang Möbius, Anatole Lapinen avustamana. Kori on suurimmaksi osaksi galvanoitua terästä, mutta ovet, etulokasuojat ja konepelti ovat alumiinia painon keventämiseksi. Puskurit ovat elastista polyuretaania.
Kehitys
Vuonna 1980 markkinoille tuli 928 S -malli, jossa oli uusi etu- ja takaspoileri, leveämmät renkaat ja 4,7-litrainen moottori. Euroopan versioissa tehoa oli ensin 300 hv ja myöhemmin 310 hv. Amerikassa päästömääräysten takia S-malli tuli myyntiin vasta 1983 ja teho oli edelleen rajoitettu 242 hevosvoimaan.
Vuonna 1982 tuli kaksi erikoismallia, toinen oli Weissach Edition, jota valmistettiin 205 kappaletta Pohjois-Amerikan markkinoille. Väri oli champagne gold ja sisusta oli kaksivärinen nahkasisusta. Malliin kuului mukaan vakiona arvokas nahkainen matkalaukkusarja. Toinen malli oli 50th Jubilee, jota myytiin Pohjois-Amerikan ulkopuolella, tätä mallia tehtiin vain 140 kappaletta ja värinä on meteor metallic. Sisusta on viininpunaista nahkaa ja raitakuvioista kangasta.
Vuonna 1987 tuli 928 S4 -malli, jossa on uusi yksilevyinen kytkin sekä 5,0 litran 32 venttiilinen moottori (Amerikan markkinoilla S-mallissa oli tosin ollut tehottomampi 5,0-litrainen 32V jo vuodesta 1985 ja sitä oli myyty Euroopassakin vuonna 1986 niille, jotka halusivat 928:n katalysaattorilla varustettuna). Vuonna 1988 markkinoille tuli 100 kg kevyempi Club Sport -versio, josta ei ollut saatavilla automaattivaihteista versiota. Vuonna 1988 Englannissa Club Sportin tilalla myytiin hieman enemmän varusteltua SE-mallia (tunnetaan myös nimellä S4 Sport).
Keväällä 1989 tuli uusi malli, 928 GT ja huonosti myyneet CS- ja SE-mallit poistettiin valikoimasta. GT oli saatavana ainoastaan manuaalivaihteistolla Club Sportin ja SE:n tavoin. GT sekä vuodesta 1990 eteenpäin vain automaattina myyty S4 sisälsi vakiona eletronisesti säätyvän lukkoperän eli Porsche SperrDifferential (PSD) -järjestelmän.
Vuonna 1992 tuli jälleen uusi malli, 928 GTS, jossa moottorin koko oli kasvatettu 5,4 litraan. Mallia vietiin Yhdysvaltoihin viimeisenä valmistusvuonna 1995 vain 77 kappaletta, joista 71 kappaletta oli automaattivaihteistolla.
Vuosien 1978–1995 välisenä aikana 928:ia valmistettiin yhteensä hieman yli 61 000 kappaletta.
Porsche 942
Porsche 942 oli erikoisversio Porsche 928:sta, joka annettiin lahjaksi Ferry Porschelle hänen 80-vuotissyntymäpäivänään.
Bunaken
Bunaken on saari Indonesiassa. Se sijaitsee Manadonlahdella, noin kolmen kilometrin päässä Sulawesista pohjoiseen, Bunakenin kansallispuiston alueella. Saaren pinta-ala on hieman yli kahdeksan neliökilometriä. Bunakenin saari on kuuluisa sitä ympäröivästä rikkaasta koralliriutasta, jonka vuoksi saari on suosittu sukelluskohde.
Cilicia (provinssi)
Cilicia oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Vähän-Aasian kaakkoisosassa nykyisen Turkin alueella.
Maantiede
Cilician provinssi sijaitsi Vähän-Aasian ja samalla nykyisen Turkin kaakkoisosassa Välimeren rannikolla. Se vastasi monin osin sille nimensä antanutta Kilikian maakuntaa. Provinssin länsipuolella sijaitsi alun perin Lycia et Pamphylian provinssi, pohjoispuolella Galatian ja Cappadocian provinssit, ja kaakkoispuolella Syrian provinssi. Meressä alueen edustalla sijaitsi Kyproksen (lat. Cyprus) saari, joka muodosti välillä Cypruksen provinssin.
Alueella oli vanhoja kreikkalaiskaupunkeja, hellenistisellä kaudella kreikkalaistuneita kaupunkeja sekä hellenistisellä ja roomalaisella kaudella perustettuja kaupunkeja. Provinssin hallinnollinen keskus oli Tarsos (Tarsus).
Kaupunkeja
Cilician roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia
Osa Kilikiasta oli Rooman hallussa jo vuodesta 102 eaa. lähtien osana Rooman yritystä kitkeä merirosvous alueelta. Cilician provinssi perustettiin alun perin vuonna 72 eaa. Pompeius kukisti merirosvot lopulta vuonna 67 eaa. Vuosina 58–22 eaa. provinssin tilalla oli Cilicia et Cypruksen provinssi, joka käsitti myös Kyproksen saaren. Vuodesta 22 eaa. lähtien Cilicia ja Cyprus erotettiin omiksi provinsseiksi. Augustuksen ajan provinssien jaossa Cilicia luettiin keisarin provinsseihin.
Cilician provinssin rajoja muutettiin muutoinkin usein ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja jaa. Keisari Vespasianus uudelleenorganisoi provinssin vuonna 72. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Noin vuonna 293 provinssista erotettiin Isaurian provinssi. Noin vuosina 293–395 jäljelle jäänyt, aiempaa pienempi Cilician provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulla se oli osa Oriensin prefektuuria.
Provinssi lakkautettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin, ja jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Cilicia Prima ja Cilicia Secunda.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Bilbao Athletic
Bilbao Athletic on Espanjan pääsarjajoukkue Athletic Bilbaon reservijoukkue. Bilbao Athletic pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Estadio de Lezamalla, johon mahtuu 2 000 katsojaa ja se on rakennettu vuonna 1970.
Historia
Joukkue on alun perin perustettu vuonna 1938, mutta vasta vuonna 1964 siitä tuli Athleticin reservijoukkue. 1966 joukkue nousi Tercera Divisióniin. Nousu jatkui ja vuonna 1969 joukkue nousi Tercerasta Segunda Divisióniin, sillä Segunda División B tuli takaisin käyttöön vuonna 1977. Siitä eteenpäin joukkue on pelannut joko Segunda Divisiónissa tai Segunda B:ssä.
Thomas Bhalerao
Thomas Bhalerao (1. helmikuuta 1933 Sangamner – 13. helmikuuta 2015) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli jesuiittojen jäsen 20. kesäkuuta 1953, ja hänet vihittiin papiksi 27. maaliskuuta 1965. Hän sai 15. toukokuuta 1987 nimityksen Nashikin hiippakunnan piispaksi, ja hänet vihittiin piispaksi 23. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Simon Ignatius Pimenta, jota avustivat Valerian D’Souza ja Charles Gomes.
Bhalerao erosi tehtävistään 31. maaliskuuta 2007.
Riot-On!
Riot-On! on suomalainen dokumenttielokuva, joka kertoo Riot-E-peliyrityksen tarinan 2000-luvun käänteessä. Suuret yritykset, muun muassa Nokia, sijoittivat runsaasti riskirahaa yhtiöön, joka ei kuitenkaan onnistunut tuottamaan peleillään vastinetta sijoitetuille rahoille.
Riot-On! oli ensimmäinen suomalaisen ohjaama elokuva, jonka Ison-Britannian yleisradioyhtiö BBC esitti parhaaseen katseluaikaan. Elokuva on esitetty valtakunnallisilla televisiokanavilla myös Ranskassa, Alankomaissa, Tanskassa, Ruotsissa, Australiassa, Israelissa ja Virossa. Suomessa elokuva esitettiin Yle TV 2:ssa vuonna 2007. Canal+ esitti sitä muualla Skandinaviassa ja lisäksi Espanjassa.
Osa elokuvassa esiintyneistä vaati elokuvaa esityskieltoon, mutta vaatimukselle ei ollut juridisia perusteita. Tilanne elokuvantekijöiden ja yrityksen entisten työntekijöiden välillä kärjistyi niin paljon, että elokuvan ensi-iltaan jouduttiin palkkaamaan turvamiehiä.
Arvioita ja kritiikkejä
Elokuvaa luonnehdittiin Helsingin Sanomien Nyt-liitteen arvostelussa "vähemmän pohtivaksi", ja sitä arvosteltiin vähäpukeisten naisten käytöstä kuvituksessa sekä siitä, että se on yhtiön entisten työntekijöiden tekemä. Tosin elokuvan haastattelut ja taustatutkimuksen teki brittiläinen toimittaja Peter Day. Elokuvan televisioesityksen aikoihin Helsingin Sanomien Marjatta Möttölä julkaisi elokuvasta hieman myönteisemmän arvion. MTV3:n nettisivujen arvostelija Minna Karila kuvaili elokuvaa "hyväksi viihteeksi", jonka jutut ovat "oikeasti hauskoja".
Ulkomailla elokuva sai myönteisiä arvosteluja, ja muun muassa brittilehti The Times kuvaili elokuvaa "yltäkylläisesti leikatuksi", "poikkeuksellisen rääväsuiseksi" ja "ratkiriemukkaaksi" dokumentiksi IT-buumista. Kun elokuvasta julkaistiin DVD Australiassa, muun muassa elokuvalehti Film Ink Magazine kirjoitti siitä artikkelin. Levitysyhtiö totesi, ettei pohjoismainen dokumentti ole koskaan saanut alueella yhtä suurta huomiota.
Palkinnot
Elokuva sai kansainvälisiä palkintoja, muun muassa Grand Festival Awardin Berkeleyn elokuvajuhlilla vuonna 2006 sekä juryn erikoismaininnan Raindance-elokuvajuhlilla. Suomessa elokuva oli ehdolla parhaan dokumentin Jussi-palkinnon saajaksi. Nöjesguidenin lukijat valitsivat sen vuoden parhaaksi elokuvaksi vuonna 2005.
Natriumpyrofosfaatti
Natriumpyrofosfaatti eli natriumdifosfaatti (Na4P2O7) on natrium- ja pyrofosfaatti-ioneista muodostuva epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään muun muassa puhdistusaineissa ja elintarvikkeiden lisäaineena.
Ominaisuudet
Natriumpyrofosfaatti on huoneenlämpötilassa valkoinen kiteinen aine. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen dekahydraatti (Na4P2O7·10H2O). Sekä kidevedetön natriumpyrofosfaatti että sen hydraatti liukenevat veteen. Muodostuva liuos on emäksinen ja 1 % natriumpyrofosfaattiliuoksen pH-arvo on noin 10. Natriumpyrofosfaatilla on useita kidemuotoja lämpötilavälillä 400–545 °C.
Valmistus ja käyttö
Natriumpyrofosfaattia valmistetaan kuumentamalla natriumvetyfosfaattia 300–900 °C lämpötilaan. Prosessi on kaksivaiheinen ja ensimmäisessä vaiheessa natriumvetyfosfaattiliuos kuivataan spraykuivauslaitteella ja tämän jälkeen kuumennus suoritetaan pyöröuuneissa.
Natriumpyrofosfaattia käytetään puhdistusaineissa, metallien kiillottamiseen, porausnesteissä viskositeetin säätelyyn, hammastahnojen stabilointiaineena, veden pehmennykseen, tekstiilien värjäyksen apuaineena, galvanoinnin apuaineena ja muiden pyrofosfaattisuolojen valmistamiseen. Elintarvikkeissa sitä käytetään säätelemään rakennetta eli se toimii stabilointi- ja emulgointiaineena muun muassa vanukkaissa, kastikkeissa ja jäätelöissä. Natriumpyrofosfaatin E-koodi yhdessä eräiden muiden pyrofosfaattisuolojen kuten dinatriumpyrofosfaatin kanssa on E 450.
Alanen (Rantasalmi)
Alanen, tai joskus myös monikossa Alaset , on Etelä-Savossa Rantasalmella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1 000 hehtaaria eli 10 km². Se on 7,5 kilometriä pitkä ja 2,8 kilometriä leveä. Järven eteläosassa sijaitseva Korholansaaren niemi jakaa järven kahteen järvenosaan, joista pienempää ja kaakossa sijaitsevaa osaa kutsutaan Pieni-Alaseksi. Kahden jävenosan vuoksi järven nimenä on käytössä myös sen monikkomuoto.
Järvessä on laskettu olevan 8 saarta. Niiden yhteispinta-ala on yksi hehtaari, mikä on noin 0,1 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista 7 on yli aarin suuruisia ja yksi on alle aarin kokoinen. Monet niemet ovat saaren nimisiä, mutta aitoja saaria ovat järvenselällä sijaitsevat Aittosaari ja Nirkko.
Järven tilavuus on 36 miljoonaa m³ eli 0,036 km³. Järven keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 13,9 metriä.
Järven rantaviivan pituus on 31 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on kilometrin verran. Järven rannat ovat alavaa metsämaata, jota rikkoo muutamat peltomaat ja Pieni-Alasessa soistuneet metsämaat. Korholansaaren pohjoispuolella kohoaa Lammasmäki, joka nousee 65 metriä järven vedenpintaa korkeammalle, ja sen koillispuolella Kukkomäki, joka on yhtä korkea. Järven eteläpuolella Eteläkylässä maastossa on luode-kaakko-suuntainen 40 metriä korkea harjanne. Mäet ovat jääkaudella syntyneitä drumliineja. Järven asutus on haja-asutusta, jonka välissä on harvakseltaan vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa tiet yhdysteiltä, jotka haarautuvat järven eteläpään ohittavalta valtatieltä 14. Järven etelärantoja seuraa Kokonpäästä haarautuva yhdystie 4653 ja itärantoja seututie 467. Osa rantaan johtavista teistä lähtee Osikonmäen suunnalta yhdystieltä 15343. Järven koillispuolelta järven ohittaa kaakkois-luoteis-suuntainen Huutokoski–Parikkala-rautatie, jossa on Rantasalmen rautatieasema laskujoen partaalla.
Historiaa
Järven vedenpintaa on säännöstelty padolla ainakin vuosina 1947–1968. Monet niemet ovat nimeltään saaria. Järvellä on Hiekkaniemestä keskelle järveä työntyvä leveä niemenpää, jossa on pienempien niemien niminä Pienisaari, Räisälänsaari ja Isosaari. Myös kaakkoispäässä sijaitseva Korholansaari on niemi. Tämä nimistö viittaisi järvenlaskuun, josta ei kuitenkaan löydy tietoa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Haukiveden–Kallaveden alueen (04.2) Haukiveden alueella (04.21), jonka Puikonjoen valuma-alueeseen (04.212) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,7 metriä mpy.
Lounaassa sijaitseva Kolkonjärven valuma-alueen (04.24) vedet virtaavat luoteeseen haukiveteen, joten Alanteen valuma-alue on vesistöalueen latvavesiä. Valuma-alue saa pääosan vedestään oman valuma-alueensa ojista ja joista. Puikonjoen valuma-alueella on 19 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista vain yksi Putkijärvi (282 ha) laskee suoraan Alaseen. Muut valuma-alueen vedet laskevat Haukiveteen Putkilahden (364 ha) kautta. Myös Alanen tekee näin. Isosaaren pohjoispuolelta lähtee Kohisevanjoki, joka laskee Kohisevanlammen (1,6 ha) kautta ja yhtyy Ruuvisenjokeen Savikossa. Ruuvisenjoki yhtyy vielä Lautakankaanjoen nimisenä Olkkolanjokeen, joka sitten laskee Putkilahteen.
Kosraen kieli
Kosrae (omakielinen nimi: kusaie ) on austronesialainen kieli, jota puhutaan Kosraen saarella Mikronesian liittovaltiossa. Sen lähimpiin sukulaiskieliin kuuluu muun muassa ponape ja marshalli. Kosrae jaetaan perinteisesti kahteen päämurteeseen. . Kieltä äidinkielenään puhuvia oli vuonna 2010 noin 6900.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin kosraeksi vuonna 1928.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Sanasto ja kielioppi
Joitakin keskeisiä fraaseja kosraeksi:
General Electric (brittiläinen yritys)
pienoiskuva|Yrityksen perustajat Hugo Hirst, Gustav Byng ja Max Byng General Electric Company (GEC) oli brittiläinen yritys, joka liittyi elektroniikan ja kommunikaatiovälineiden valmistukseen. Vuonna 1886 General Electric Apparatus -yhtiön nimi muutettiin ja yhtiö perustettiin. Yhtiö sulautui English Electric -yhtiön kanssa vuonna 1968.
Yrityksen puolusvälineteollisuuteen liittyvä haara Marconi Electronic Systems liittyi BAE Systemsiin vuonna 1999. Loput yrityksestä jatkoi toimintaa nimellä Marconi plc.
Yritys valmisti myös tietokoneita, kuten GEC 4000 -sarja.
Tribe
Tribe on metalliyhtye Queensrÿchen vuonna 2003 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Vuonna 1997 lähtenyt kitaristi Chris DeGarmo palasi yhtyeeseen levyn teon ajaksi ja teki albumille muutamia kappaleita, mutta ei jäänyt pysyvästi. Albumin julkaisun jälkeen yhtyeen toiseksi kitaristiksi tuli Mike Stone.
Empire-albumin tapaan Tribestä on julkaistu DVD-Audio-versio. DVD:llä on lisäksi ”Desert Dance” -kappaleen livevideo, kuvagalleria sekä kaikkien laulujen sanoitukset.
Keijo Astala
Keijo Aatu Astala (8. huhtikuuta 1908 Helsinki – 8. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen arkistonjohtaja ja historiantutkija.
Astala toimi Mikkelissä vuodesta 1953 toimineen Savo-Karjalan maakunta-arkiston, myöhemmin Mikkelin maakunta-arkisto johtajana 1945–1972.
Astala osallistui 1960-luvun alussa kirjoituksellaan Ä-alkuisen kirjainnimibarbarismin synnystä ja levittäjistä Suomessa kiivaaseen kielikeskusteluun, joka sai alkunsa keväällä 1960, kun radiossa Suomen Tietotoimiston uutisten lukija siirtyi lukemaan ”esteeteen” (STT:n) uutisten sijasta ”ästeeteen” uutisia.
Vuonna 1987 ilmestyneessä kirjassaan Suomi-kansan puolustus Astala pyrki muun muassa osoittamaan, että muinoin eläneet herulit olivat suomalaista sukua ja että suomalaisia oli vielä myöhäiskeskiajalla asunut nykyisen Böömin alueella. Hän ilmoittautui myös Sigurd Wettenhovi-Aspan perinteiden jatkajaksi.
Abraham Viruthakulangara
Abraham Viruthakulangara (5. kesäkuuta 1943 – 19. huhtikuuta 2018 ) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. lokakuuta 1969 ja nimitettiin Khandwan hiippakunnan piispaksi 4. maaliskuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugene Louis D'Souza, jota avustivat George Marian Anathil ja Kuriakose Kunnacherry.
Viruthakulangara sai 17. tammikuuta 1998 nimityksen Nagpurin arkkipiispaksi.
HK Rjazan
HK Rjazan on venäläinen jääkiekkojoukkue maan länsiosasta Rjazanista, Rjazanin alueelta. Seura pelaa tällä hetkellä maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa, sen läntisessä divisioonassa. Joukkueen kakkosryhmä pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa, sen keskisessä divisioonassa. Seura toimii KHL-joukkue Vitjaz Podolskin yhteistyöseurana.
Neuvostoajasta hiipumiseen
Rjazanissa on pelattu vuodesta 1949 lähtien paikallisia jääkiekkoturnauksia. Paikallisten joukkueiden menestyttyä Venäjän neuvostotasavallan sisäisissä turnauksissa Rjazanille annettiin paikka yhdelle joukkueelle Vtoraja Ligaan, mitä varten perustettiin nykyinen seura vuonna 1955.
Vtoraja Ligastasta Rjazanin joukkue, tuolloin nimellä Himik Rjazan, nousi vuonna 1964 kahdeksi kaudeksi Pervaja Ligaan. Seuran nimi vaihtui useasti, ja vuonna 1970 seuran noustessa jälleen Pervaja Ligaan, oli sen nimi Stankostroitel Rjazan jo sen historian viides. Stankostroitel Rjazan nousi vuonna 1982 Neuvostoliiton pääsarjaan, jossa seura pelasi keskitasolla aina maan kaatumiseen 1991 saakka, jatkoi uudella nimellä Vjatiš Rjazan IVY:n mestaruussarjassa 1991–1992.
Vuonna 1992 perustettiin uusi Venäjän toinen sarjataso Vysšaja Liga, johon Vjatiš Rjazan liittyi heti ja oli liigan kärkikastia. Seura oli kuitenkin kärsinyt vakavista rahoitusongelmista Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen, ja lopulta sen toiminta ajettiin alas kauden 1993–1994 päätteeksi runkosarjavoitosta huolimatta.
Toiminnan elvytys
Vuonna 1997 Vjatiš Rjazanin toiminta elvytettiin uudelleen ja sponsorit lupasivat lähitulevaisuudessa rakennuttaa uuden jäähallin, joka oikeuttaisi ylempään liigapaikkaan. Vjatiš Rjazan liittyi Pervaja Ligaan ja vuonna 2000 seuran toiminta jaettiin kahteen joukkueeseen, Vjatiš Rjazaniin ja HK Rjazaniin, jotka molemmat osallistuivat samaan sarjaan. Vjatiš Rjazan yhdistettiin kuitenkin HK Rjazaniin vain neljän ottelun jälkeen. Uusi jäähalli valmistui vuonna 2005 ja kaksi vuotta myöhemmin HK Rjazan voitti liigan mestaruuden ja nousi Vysšaja Ligaan.
Isobutyyliasetaatti
Isobutyyliasetaatin kemiallinen kaava on C6H12O2 ja rakennekaava CH3COOCH2CH(CH3)2. Isobutyyliasetaatista käytetään myös nimityksiä 2-metyylipropyyliasetaatti, 2-metyyli-1-propyyliasetaatti tai beta-metyylipropyylietanoaatti.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Isobutyyliasetaatin isomeerisia asetaatteja ovat n-butyyliasetaatti, sek-butyyliasetaatti ja tert-butyyliasetaatti.
Isobutyyliasetaattia käytetään liuottimena. Lisäksi sitä käytetään hajusteena ja aromiaineena, joihin se tuo omenan, banaanin, aprikoosin, mansikan, ananaksen tai rommin kaltaisen tuoksun ja maun. Isobutyyliasetaattia valmistetaan esteröimällä isobutanolia etikkahapon kanssa.
Antoine Vermette
Ura
Vermette pelasi QMJHL-junioriliigassa vuodet 1998–2002. Ensimmäisen kautensa hän edusti Québec Rempartsia ja seuraavat kolme kautta Victoriaville Tigresia. Ottawa Senators valitsi Vermetten numerolla 55 NHL:n varaustilaisuudessa 2000. Keväällä 2002 Victoriaville voitti QMJHL:n mestaruuden, mutta hävisi koko Kanadan juniorimestaruuden, Memorial Cupin Kootenay Icelle. Vermette oli kuitenkin lähes koko kauden sivussa ja palasi vasta aivan loppukaudesta niskavamman takia.
Ensimmäisen ammattilaiskautensa Vermette pelasi Ottawa Senatorsin farmijoukkueessa AHL:n Binghamton Senatorsissa. Hän teki eniten pisteitä joukkueestaan, 34+28, ja valittiin AHL:n tulokaskentälliseen. Seuraavalla kaudella Vermette nousi Ottawan vakiokokoonpanoon, mutta pelasi jälleen työsulun takia kaudella 2004–2005 AHL-liigassa.
Seuraavien kolmen kauden ajan Vermette kehittyi Ottawassa ja teki joka kausi enemmän pisteitä. Kaudella 2006–2007 Ottawa voitti Itäisen konferenssin mestarina Prince of Wales Trophyn, mutta hävisi Stanley Cup -finaaleissa Anaheim Ducksille. Seuraavalla kaudella Vermette teki 53 pistettä ja myös uransa ensimmäisen hattutempun. Kauden jälkeen Ottawa teki kahden vuoden jatkosopimuksen Vermetten kanssa.
Vermette siirtyi helmikuussa 2012, kesken kauden 2011–2012, pelaajakaupassa Phoenix Coyotesiin (vuodesta 2014 nimeltään Arizona Coyotes). Columbus sai vaihdossa maalivahti Curtis McElhinneyn, toisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2012 ja ehdollisen viidennen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Maaliskuussa 2015 Vermette siirtyi loppukaudeksi 2014–2015 Chicago Blackhawksiin, joka antoi Arizonalle vaihdossa ensimmäisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2015 ja puolustaja Klas Dahlbeckin. Vermette oli voittamassa Chicagossa Stanley Cupia. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi vapaana pelaajana takaisin Arizona Coyotesiin kaksivuotisella sopimuksella.
Anu Maja
Anu Kristiina Maja (o.s. Voutilainen, s. 5. kesäkuuta 1952 Tampere) on suomalainen lavastaja. Hän työskenteli Ylessä lavastajana 1976–2016, josta lavastussuunnittelun päällikkönä 1998–2014. Koulutuksena hänellä on Taideteollisen korkeakoulun lavastustaiteen loppututkinto.
Maja piti vuonna 2018 näyttelyn jossa hän esitteli lavastustuotantoaan tekemillään originaaliluonnoksilla, lavastussuunnitelmilla, pienoismalleilla, studiolavastus- ja tuotantovalokuvien avulla Kavi-galleriassa.
Union List of Artist Names
thumb|350px|Esimerkki suomalaista keraamikkoa [[Kaj Franckia koskevista tiedoista ULAN-tietokannassa (alkuosa, ).]] Union List of Artist Names (vapaa suomennus taiteilijanimien yhteislista, lyhennys ULAN) on yhdysvaltalaisen Gettyn tutkimuslaitoksen kokoama, internetissä online-palveluna saatavilla oleva, kuvataiteilijoita,  arkkitehtejä, muotoilijoita ja elokuvaohjaajia ja vastaavia, sekä heihin liittyviä organisaatioita kokoava hakemisto ja tietokanta. Gettyn tutkimuslaitos aloitti ULAN-hakemiston kehittämisen vuonna 1984.
Meadin happo
Meadin happo eli (5Z,8Z,11Z)-eikosa-5,8,11-trieenihappo eli 20:3(n-9) on monityydyttymätön omega-9-rasvahappo, jonka kemiallinen kaava on C20H34O2, moolimassa 306,48276 g/mol ja CAS-numero 20590-32-3.
Union List of Artist Names
Gettyn tutkimusinstituutin palveluksessa oleva Patricia Harpring kuvaa kirjassaan mitä taiteilijanimien yhteislistan (ULAN) on tarkoitus pitää sisällään ja mitä ei.
Meadin happo
Yhdiste on saanut nimensä James F. Meadin mukaan. Meadin happoa syntyy oleiinihapon reagoidessa nisäkkäiden aineenvaihdunnassa ja sitä on löydetty verestä ja rustosta. Meadin happoa käytetään C3 ja D3 leukotrieenien aiheuttaman tulehdusten pilkkomiseen.
Union List of Artist Names
Hakemiston kattavuus
ULAN on eräs taiteilijoiden ja heidän merkittävien teostensa nimiauktoriteettiluokittelija. Huhtikuussa 2018 ULAN-tietokanta sisälsi runsas 320 000 kohdetta (records), joille oli tallennettu 720 000 erilaista nimimuotoa.
Tietokannassa oli tammikuun 2019 lopulla runsas 1 120 suomalaiseksi luokiteltua taiteilijaa tai näihin liittyvää kohdetta kuten Kuvataideakatemian koulu tai erilaisia arkkitehtitoimistoja. ULAN-tietokannasta löytyviä suomalaisia kohteita ovat esimerkiksi Akseli Gallen-Kallela, Arkkitehtitoimisto ALA, Pekka Jylhä, Aki Kaurismäki, Pentti Lumikangas, Vuokko Nurmesniemi sekä Raili ja Reima Pietilä.
Tietokanta ei ole mitenkään täydellinen tai kattava suomalaisten alan toimijoiden luettelo, sillä esimerkiksi kuvataiteita, arkkitehtuuria tai muotoilua edustavista suomalaisista taiteen akateemikoista ULAN-tietokannasta uupuivat tässä vaiheessa kuvanveistäjä Oskari Jauhiainen, valokuvaaja Matti A. Pitkänen, taidegraafikko Outi Heiskanen ja valokuvaaja Caj Bremer. Hakemistosta puuttuvat samoin taiteilijaprofessorin arvon saaneista ainakin Simo Hannula, Jorma Hautala, Risto Jarva, Ulla Jokisalo, Kaarina Kaikkonen, Erkki Koponen, Kaarlo Koroma, Osmo Laine, Rurik Lindquist, Heljä Liukko-Sundström, Nándor Mikola, Rauni Mollberg, Onni Oja, Heikki Partanen, Laila Pullinen, Reidar Särestöniemi, Erkki Tanttu, Aukusti Tuhka. Moni Pro Finlandia -tunnustuksen saaneista suomaisista kuvataiteiliden edustajasta puuttui samoin tästä tietokannasta.
Jari Torkki
Jari Kaarlo Torkki (s. 11. elokuuta 1965 Hinnerjoki) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Torkin veli Sami on myös liigakiekkoilija.
Mitra
pienoiskuva|Katolinen piispa hiippa päässään Mitra eli piispanhiippa on eräissä kristillisissä kirkoissa piispan tai apotin liturgiseen asuun kuuluva päähine. Mitraa käytetään useimmiten katolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa sekä luterilaisessa ja anglikaanisessa kirkossa. Sitä on käytetty lännen kirkossa 11. vuosisadalta lähtien.
Läntisessä kristikunnassa
Mitra voi olla rikkaasti koristeltu, mitra pretiosa, tai yksinkertainen, mitra simplex. Lännessä mitra on korkea etu- ja takaosasta koostuva lakki, jonka molemmat osat on ommeltu yhteen sivuilta. Mitran takaosaan on kiinnitetty kaksi nauhaa, jotka riippuvat kantajan olkapäille. Niiden sanotaan kuvaavan Vanhaa ja Uutta testamenttia.
Katolisessa kirkossa mitraa saavat käyttää ainoastaan piispat ja apotit. Katolisissa mitroissa on kolme erilaista tyyppiä eri tilanteisiin: