cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Huppusuohaukka
Huppusuohaukka (Circus melanoleucos) on haukkojen heimon suohaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Kambodžassa, Kiinassa, Hongkongissa, Intiassa, Indonesiassa, Koreassa, Pohjois-Koreassa, Laosissa, Malesiassa, Mongoliassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Filippiineillä, Singaporessa, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Vaeltavana sitä tavataan Bruneissa ja Japanissa
Populaation arvioidaan olevan pienenemässä elinalueiden tuhoutumisen vuoksi. Sen elinpiiriä ovat viljellyt alueet, heinäarot, erilaiset suot ja yli 8 hehtaarin järvet. Yleensä sitä ei esiinny metsissä
SG Flensburg-Handewitt
SG Flensburg-Handewitt on saksalainen käsipalloseura Flensburgista joka pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Bundesligassa. SG Flensburg-Handewitt on perustettu vuonna 1990.
Worship Music
Worship Music on Anthraxin kymmenes studioalbumi. Alun perin albumi piti julkaista toukokuussa 2009. Myöhemmin julkaisupäiväksi varmistettiin 13. syyskuuta 2011. Albumin kappale ”Fight ’em ’til You Can’t” julkaistiin 23. kesäkuuta ilmaiseksi yhtyeen nettisivulla.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 6.
Kalliokarstasammal
Kalliokarstasammal (Andreaea rupestris) on karstasammalten sukuun kuuluva sammallaji.
Ulkonäkö
Kalliokarstasammal on pieni (0,5 - 2 cm) hyvin tiheinä mättäinä kasvava sammal. Se on hyvin tumma, kuivana lähes musta. Sen lehdet ovat keskisuonettomat ja kapean kolmiomaiset. Itiöpesäkkeen perä on vain pesäkkeen mittainen ja pesäke aukeaa neljällä pitkittäisraolla. Kalliokarstasammal on yksikotinen ja sillä on usein itiöpesäkkeitä. Sen itiöt ovat melko kookkaita.
Levinneisyys
Lauhkeat ja viileät alueet pohjoisella ja eteläisellä pallonpuoliskolla, erityisesti vuoristoissa. Kalliokarstasammal on yleinen koko Suomessa.
Elinympäristö
Kasvaa karuilla kivillä ja kallioilla, kuivilla tai ajoittain valuveden kostuttamilla paikoilla.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1931
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1931 olivat järjestykseltään neljännet jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Kisat pidettiin Krynicassa, Puolassa, Pierwsz Lodowisko -ulkoilmakentällä, jossa oli 800 istumapaikkaa. Kultaa voitti Kanada. Hopeaa sai Yhdysvallat ja pronssia Itävalta. Isäntämaa Puola jäi niukasti mitalien ulkopuolelle sijoittuen neljänneksi. Itävalta voitti samalla Euroopan-mestaruuden. Yhdysvaltoja edusti Uuden-Englannin amatöörimestaruusjoukkue Boston Hockey Club, jonka nimeksi muutettiin myöhemmin Boston Olympics.
Ensimmäinen kierros
Ensimmäisen kierroksen voittajat jatkoivat toiselle kierrokselle. Häviäjät jatkoivat alempaan loppusarjaan.
Toinen kierros
Toisen kierroksen voittajat etenivät loppuottelusarjaan. Häviäjät jatkoivat välisarjaan, josta voittajat etenivät loppuottelusarjaan, häviäjät alempaan loppusarjaan.
Loppuottelusarja
Loppuottelusarjan sijoitukset Puola sijoittui Tšekkoslovakian edelle tehtyään enemmän maaleja.
Hanna Kasjanova
Hanna Anatolijivna Kasjanova (o.s. Melnytšenko,, s. 24. huhtikuuta 1983 Tbilisi) on ukrainalainen seitsenottelija.
Melnytšenko oli 16:s Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 (5 942 pistettä). Vuonna 2007 hän oli viisiottelun kymmenes Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa (4 397 pistettä), mutta keskeytti Osakan MM-kilpailuissa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli 14:s (6 165 pistettä) ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 kuudes (6 414 pistettä). Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän keskeytti. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui viisiottelussa seitsemänneksi pistein 4 623. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli kymmenes pistein 6 392. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sai viisiottelussa pronssia tuloksella 4 608 pistettä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti seitsenottelun omalla ennätyksellään 6 586. Hän voitti maailmanmestaruuden ilman yhtäkään lajivoittoa. Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 hän oli viisiottelussa seitsemäs tuloksella 4 587 pistettä.
Melnytšenko avioitui kymmenottelija Oleksi Kasjanovin kanssa lokakuussa 2014.
Kasjanova antoi huhtikuussa 2017 positiivisen dopingnäytteen ja sai yhdeksän kuukauden kilpailukiellon ajalle 22.5.2017–21.2.2018.
Richterin asteikko
pienoiskuva|[[Charles Richter|Charles Francis Richter]] Richterin asteikko (oikeammin Richterin paikallisen magnitudin asteikko ML) on matemaattinen menetelmä, jolla mitataan maanjäristysten voimakkuutta. Asteikon kehitti yhdysvaltalainen seismologi Charles Richter vuonna 1935 tutkittuaan satoja maanjäristyksiä Etelä-Kalifornian alueella.
Asteikko perustuu kymmenkantaiseen logaritmiin, ts. magnitudin kasvaessa yhdellä seismogrammin amplitudi kasvaa kymmenkertaiseksi. Järistykset mitataan herkällä piirturilla, seismografilla.
Richterin asteikkoa hyödynnetään erityisesti seismisen riskin arvioinnissa ja rakennussuunnittelussa, sillä Richterin käyttämän Wood–Anderson-seismometrin ominaisheilahdusaika (0,8 s) on lähellä ihmisen tekemien rakennelmien ominaisheilahdusaikaa.
Richterin magnitudia laajentamaan on kehitetty monia muita asteikkoja, joista käytetyimmät ovat pinta-aallon magnitudin asteikko MS, perusaallon magnitudin asteikko mb ja momenttimagnitudiasteikko Mw. Eri asteikkojen antamat lukemat on tehty vertailukelpoisiksi alkuperäisen magnitudin määritelmän kanssa.
Dinos
pienoiskuva|upright=0.9|[[Attikalainen keramiikka|Attikalainen mustakuviotekniikalla koristeltu dinos, n. 540 eaa.]] Dinos (, myös ; ’pyöreä [astia]’) on antiikin aikana käytetty keraaminen pyöreäpohjainen sekoitusmalja. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Dinos tarkoitti alun perin juoma-astiaa, mutta nykyisin se samastetaan lebekseen eli pyöreäpohjaiseen, jalattomaan ja kahvattomaan sekoitusmaljaan. Sitä käytettiin viinin ja veden sekoittamiseen krateerin tavoin. Dinos asetettiin erilliselle irtonaiselle, keraamiselle jalustalle eli holmokselle, tai metalliselle kolmijalalle.
Richterin asteikko
Richterin asteikon ongelmat
Richterin asteikkoa ei ole suunniteltu käytettäväksi syville maanjäristyksille eikä yli 600 kilometrin episentrietäisyyksille. Richterin asteikko ei myöskään toimi, kun siirros on riittävän iso. Paikalliset magnitudiasteikot saturoituvat noin arvolla 7, eli ne eivät anna tarpeeksi suuria arvoja tätä isommille maanjäristyksille.
Nykyaikaisten seismometrien vaste on laajempi kuin Wood–Andersonin kiertymäseismometrillä, joten amplitudi tulee mitata synteettisistä seismogrammeista. Koska asteikko määritellään seismogrammin vaakakomponentin suhteen, joudutaan valitsemaan, mitä vaakakomponenttia käytetään. Alkuperäisen Wood–Andersonin seismometrin suunnitteluvirheen johdosta Richterin magnitudeissa on noin 0,1 magnitudiyksikön systemaattinen virhe.
Richterin asteikon vaimennustekijä kuvaa alkuperäisessä muodossaan vain Etelä-Kalifornian kuoren ja vaipan vaimennusominaisuuksia. Tämän vuoksi Richterin asteikosta on kehitetty eri alueilla käytettäviä paikallisia muunnelmia kuten Helsingin magnitudi.
Vaikka suurten maanjäristysten koko mitataan nykyään momenttimagnitudiasteikolla, joukkotiedotusvälineet raportoivat magnitudit usein Richter-arvoina jopa järistyksille, joiden magnitudi on yli 8, vaikka Richterin asteikko menettää merkityksensä niiden kohdalla.
Richterin asteikon suurin ongelma on, että sen arvoilla ei ole yhteyttä järistyslähteen fysikaalisiin ominaisuuksiin.
Aluke (fonetiikka)
Aluke on fonetiikassa vokaalialkuisen sanan alussa tapahtuva äänihuulivärähtelyn alkamistapa. Alukkeet jaetaan koviin alukkeisiin, henkäysalukkeisiin ja pehmeisiin alukkeisiin (äänihuulivärähtely alkaa vähitellen). Myös h-äänteen on joskus ajateltu olevan aluke.
Suomen kielelle on ominainen kova aluke tai glottaaliklusiili, joka esiintyy rajakahdennuksessa.
Kersantti Garcia
Kersantti Demetrio Garcia on kuvitteellinen Pueblo de Los Ángelesin armeijan sotilas ja Zorron harmiton arkkivihollinen. Disneyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1957 televisiosarjassa Zorro. Sittemmin hahmo on esiintynyt sarjakuvissa ja videopeleissä. Kersantti Garcia on usein eri sarjoissa esitelty lihavana sotilaana, joka on kiinnostunut enemmän ruuasta, kuin velvollisuuksistaan sotilaana.
Zorro (1957–1959)
Kersantti Garcia luotiin Disneyn tuottaman Zorro-sarjaa varten, jota esitettiin vuosien 1957–1959 välsenä aikana. Hän oli kapteeni Monastarion alainen, jonka kanssa hän pyrkii saamaan Zorron kiinni. Garcia on kuitenkin erittäin kömpelö ja pitää enemmän ruuasta, kuin toiminnasta. Hän on lisäksi tietämättään Zorron salaisen henkilöllisyyden Diego de la Vegan tuttu, jolle Garcia jakaa välillä salaista tietoa. Hänen unelmana sotilasuransa jälkeen olisi omistaa ravintola.
Sarjakuvissa
Garcia oli mukana 1970- ja 1980-luvun ranskalaisessa sarjakuvassa, jota käsikirjoitti Jean-Marie Nadaud ja kuvitti Robert Rigot. Tarinat pohjautuivat 1950-luvun Disneyn televisiosarjaan. American Mythology julkaisi tarinat uudelleen 2019 englanniksi käännettynä.
Garcia esiintyi muutaman kerran Topps Comicsin Zorro-sarjakuvassa 1993. Hahmo oli mukana 2010 julkaistussa neliosaisessa Zorro: Matanzas sarjakuvassa.
Muuta
Kersantti Garcia muistuttaa suurelta osin Johnston McCulleyn luomaa kersantti Gonzalesia, joka esiintyi alkuperäisessä tarinassa. Molemmat hahmot ovat isokokoisia, sekä rakastavat viiniä ja ruokaa. Heillä oli molemmilla kaverisuhde Don Diego de la Vegaan. Sen sijaan Gonzales oli itsevarmempi ja taitavempi miekkailija, eikä kömpelö sotilas, kuten Garcia. Myöhemmin 1990-luvulla Zorron toisessa televisiosarjassa kersantti Jaime Mendoza oli luonteeltaan samankaltainen, kuin Garcia.
Kotiin takaisin
Kotiin takaisin (A Place to Call Home) on australialainen draamasarja. Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun Australiaan, kun vuosia ulkomailla viettänyt sairaanhoitaja Sarah Adams palaa entiseen kotimaahansa ja tutustuu varakkaaseen Bligh’n perheeseen.
Sarjan pääroolissa on Marta Dusseldorp, joka esittää päähenkilöä Sarah Adamsia. Sarjan muita päähenkilöitä ovat Bligh’n perheen isoäiti Elizabeth (Noni Hazlehurst), isä George (Brett Climo), tytär Anna (Abby Earl), poika James (David Berry) ja tämän vaimo Olivia (Arianwen Parkes-Lockwood). Muita keskeisiä hahmoja ovat muun muassa perhetuttu Regina Standish (Jenni Baird) ja tohtori Jack Duncan (Craig Hall).
Sarjaa tehtiin Australiassa kuusi tuotantokautta. Kuudennen ja viimeisen tuotantokauden esitys päättyi 21. lokakuuta 2018. Suomessa kuudes tuotantokausi esitettiin lähes tuoreeltaan, 12.10.2018 alkaen. . Sarjan ensimmäistä tuotantokautta vuonna 2013 seurasi noin 1,5 miljoonaa katsojaa, ja se oli Australian katsotuin draamasarja. Suomessa sarjan esittäminen aloitettiin Yle TV1:llä 30. joulukuuta 2015, ja kanava esitti sarjasta ensimmäisen ja toisen kauden joulu-tammikuussa 2016 ja kolmannen ja neljännen kauden syksyllä 2016. Viides kausi alkoi Suomessa 4. tammikuuta 2018.
Sarja on ollut myös Suomessa hyvin suosittu, ja esimerkiksi 13. joulukuuta 2016 esitetty jakso keräsi keskimäärin 831 000 katsojaa, tavoittavuus jaksolla oli peräti 1 090 000 katsojaa.
Juoni
Sarjan tapahtumat käynnistyvät vuonna 1953, kun sairaanhoitaja Sarah Adams palaa ristiriitaisin tuntein entiseen kotimaahansa Australiaan. Edelliset parikymmentä vuotta Sarah on viettänyt sodanaikaisessa ja -jälkeisessä Euroopassa, viimeisimmäksi Lontoossa. Perillä Australiassa Sarahin äiti ei halua tavata vuosia poissa ollutta ja juutalaiseksi kääntynyttä tytärtään eikä Sarah aio palata takaisin Eurooppaan, jossa hänellä ei ole enää mitään jäljellä.
Kotimatkan aikana Sarah tutustuu varakkaaseen Bligh'n perheeseen, jolla on Sarahin tavoin murheita ja salaisuuksia kannettavanaan. Sarah päätyy työskentelemään paikalliseen sairaalaan ja asumaan perheen kanssa samaan kylään, jossa Bligheillä on kartano.
John Paul Young
John Paul Young (s. 1950 Glasgow, Iso-Britannia) on australialainen laulaja.
Skotlannissa syntyneen Youngin perhe muutti Australiaan, kun hän oli 11-vuotias. Hänen isänsä soitti pianoharmonikkaa ja äitinsä lauloi. Young aloitti laulamisen Elm Tree -yhtyeessä.
Youngin ensimmäinen single ”Pasadena” ilmestyi vuonna 1972. Young oli mukana Jim Sharmanin ohjaaman rockmusikaalin Jesus Christ Superstar australialaisversiossa.
Young teki yhteistyötä kitaristi Malcolm Youngin isoveljen George Youngin kanssa. George Young ja Harry Vanda tekivät useat John Paul Youngin esittämät kappaleet, kuten ”Yesterday's Hero” (1975), ”I Hate the Music” (1976), ”Standing in the Rain” (1976) ja megahitiksi nousseen ”Love Is in the Air” (1978).
Young esiintyi säännöllisesti ABC:n musiikkiohjelmassa Countdown. Young valittiin Australian Recording Industry Associationin (ARIA) kunniagalleriaan vuonna 2009. Elämäkertakirja JPY: The Autobiography julkaistiin vuonna 2019.
Kurt Beck
thumb|Kurt Beck Kurt Beck (s. 5. helmikuuta 1949) on saksalainen poliitikko, joka toimi Rheinland-Pfalzin osavaltion ministeripresidenttinä vuosina 1994-2013. Hän myös toimi Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtajana 2006−2008.
BMW X5 (G05)
BMW G05 on BMW X5:n neljännen sukupolven malli, jota on valmistettu vuodesta 2018 lähtien. Se korvasi edeltäneen F15-mallin. Malliin perustuu myös coupémaisempi X6 (G06).
Kurt Beck
Lokakuussa 1994 Beck valittiin Rheinland-Pfalzin ministeripresidentiksi. Hänet on tämän jälkeen valittu uudelleen vuosina 1996, 2001 ja 2006. Syyskuussa 2008 hän luopui puolueen puheenjohtajan virasta ja hänen seuraajakseen tuli Franz Müntefering.
BMW X5 (G05)
BMW X5 (G05) 2018–
BMW G05 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 2018. Se perustuu valmistajan modulaariselle CLAR-pohjalevylle. Edeltäjäänsä verrattuna auto kasvoi 36 millimetriä kokonaispituudeltaan, 42 millimetriä akseliväliltään, 66 millimetriä leveydeltään ja 19 millimetriä korkeudeltaan.
Kurt Beck
Beck on naimisissa ja hänellä on poika. Hän on uskonnoltaan roomalais-katolinen.
BMW X5 (G05)
BMW X5 (G05) 2018–
Vuoden 2018 Euro NCAP -kolaritestistä G05 sai tulokseksi täydet viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|BMW X5 M G05
Etelästoa (Olympia)
Etelästoa oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa Buleuterionin raunioiden eteläpuolella.
BMW X5 (G05)
BMW X5 (G05) 2018–
Urheilullinen X5 M esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä marraskuussa 2019 yhdessä sisarmallinsa X6 M:n kanssa. Auton moottorina on kaksoisturboahdettu 4,4-litrainen V8 teholtaan 600 hevosvoimaa. Competition-versiossa teho on nostettu 625 hevosvoimaan.
Etelästoa (Olympia)
Etelästoa rakennettiin klassisen kauden lopulla noin vuonna 360–350 eaa., suunnilleen samaan aikaan niin kutsutun Kaikuhallin kanssa. Rakennuksesta käytetty nimi on nykyaikainen ja perustuu sen sijaintiin. Stoan on ehdotettu olleen sama kuin Olympian nimellä Proedria tunnettu rakennus, jonka Pausanias mainitsee, mutta tästä ei ole varmuutta. Herulien hyökkäyksen pelossa stoan ja Zeuksen temppelin ympärille rakennettiin muuri vuonna 267 jaa.
Etelästoa sijaitsi nimensä mukaisesti Olympian pyhäkköalueen etelälaidalla varsinaisen temenos-alueen eli Altiksen ulkopuolella. Rakennuksen pituus oli noin 80,6 metriä ja leveys noin 14,1 metriä. Stoa avautui etelään ja siinä oli julkisivun puolella doorilaiset pylväät, pitkillä sivuilla 34 pylvästä ja lyhyillä sivuilla 6 pylvästä. Eteläosan keskellä oli ulkoneva, noin 7 metriä leveä portiikki, jonka julkisivussa oli kuusi doorilaista pylvästä ja sivuilla kolme pylvästä. Se teki rakennuksesta hieman T-kirjaimen muotoisen. Stoan sisäpuolella oli pituussuunnassa 17 korinttilaista pylvästä, jotka jakoivat rakennuksen kahteen laivaan. Stoan pohjoislaita muodostui seinästä, jossa oli pohjoiseen pyhäkköalueen puolelle johtava ovi kummassakin päässä. Stoa oli rakennettu marmoriselle jalustalle ja tehty paikallisesta kalkkikivestä, jossa on paljon mm. simpukankuoria.
Gonzalo Rubalcaba
Muusikko­perheen vesa Rubalcaba opiskeli pianon­soittoa kahdeksan­vuotiaasta asti Manuel Saumellin konserva­toriossa Havannassa ja jatkoi sitten Amadeo Roldán -oppi­laitoksessa, jossa opiskeli myös lyömä­soittimia. Myöhemmin hän sai opetusta pianisti Ñola Sahigilta ja opiskeli sävellystä Roberto Valeran ja Carlos Fariñasin johdolla.
Vuonna 1992 Rubalcaba asettui asumaan Domini­kaaniseen tasa­valtaan, josta muutti vuonna 1996 Floridan Fort Lauderdaleen. Hän levytti toista­kymmentä albumia Blue Note -levymerkille, muun muassa albumit Discovery (1990), The Blessing (1991), Suite 4 y 20 (1992), Live in the USA (1994–1996), Old (1997) ja The Trio (1998). Näiden ansiosta hän oli useampaan kertaan Grammy-ehdokkaana ja voitti palkinnon vuonna 2002 albumistaan Supernova ja 2006 albumista Solo. Hän toimi yhdessä pianisti Chucho Valdésin kanssa Montreux’n jazz­festivaalien residenssi­taiteilijana 2002.
Rubalcaba on esiintynyt trionsa kanssa ja monien muiden kokoon­panojen jäsenenä. Hän on tehnyt yhteistyötä basisti Charlie Hadenin kanssa ja vieraillut muun muassa Isaac Delgadon, Juan Luis Guerran ja Francisco Céspedesin levyillä.
Puuleopardi
Puuleopardi eli puutiikeri (Neofelis nebulosa) on kissaeläinten heimoon kuuluva petoeläinlaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasian mantereen trooppisissa metsissä. Puuleopardi on luokiteltu uhanalaiseksi. Lajia uhkaa salametsästys ja sen elinympäristöjen katoaminen.
Luokitus
Puuleopardin nimi on sikäli harhaanjohtava, että se ei kuulu samaan sukuun leopardien kanssa. Lajin luokittelu on tuottanut aina ongelmia tutkijoille. Suvulle onkin annettu tieteelliseksi nimeksi Neofelis, joka tarkoittaa "uudiskissaa". Nimi viittaa johonkin ennennäkemättömään. Puuleopardeja pidetään muinaisten sapelihammaskissojen läheisimpänä elossa olevana sukulaisena ja sillä on yhä joitakin niiden piirteitä.
Puuleopardi jaettiin kahdeksi lajiksi vuonna 2007. Borneolla ja Sumatralla elävä, aiemmin puuleopardin alalajina pidetty "borneonpuuleopardi" (Neofelis diardi) osoittautui geenitutkimuksen perusteella erilliseksi lajiksi, jonka arvioidaan eronneen mantereen puuleopardista jo 1,4 miljoonaa vuotta sitten. Lajien geneettinen ero on suurin piirten yhtä suuri kuin esimerkiksi leijonalla ja leopardilla.
Varsinainen puuleopardi jaetaan vielä kolmeen alalajiin:
Koko ja ulkonäkö
250px|thumb|left|Puuleopardin kallo on kissaeläimelle lyhyt ja sillä on ruumiin kokoon nähden kaikista kissaeläimistä suurimmat kulmahampaat. Puuleopardi poikkeaa ulkonäkönsä puolesta monella tapaa muista kissaeläimistä. Se onkin luokiteltu milloin isoksi kissaeläimeksi, milloin pieneksi kissaeläimeksi. Puuleopardin ruumiinpituus on 60–95 senttiä ja sillä on poikkeuksellisen pitkä, tasapaksu häntä suhteessa ruumiin kokoon. Hännällä voi olla pituutta jopa 110 senttiä eli se voi olla yli puolet eläimen koko pituudesta. Puuleopardi on huomattavasti tavallista leopardia pienempi: pedon paino vaihtelee 15 ja 24 kilon välillä ja uros on naarasta kookkaampi. Sen kallo on kissaeläimelle lyhyt ja sillä on ruumiin kokoon nähden kaikista kissaeläimistä suurimmat kulmahampaat, jotka voivat olla jopa 4 senttimetriä pitkät.
Puuleopardi on ruumiinrakenteeltaan hyvin sopeutunut elämään korkealla puiden oksilla. Sen ruumis on vanttera ja pitkänomainen. Sillä on suhteellisen suuret tassut ja lyhyehköt jalat, jotka soveltuvat kapeilla oksilla liikkumiseen. Huomattavan pitkä ja paksu häntä puolestaan auttaa petoa säilyttämään tasapainonsa vaikeakulkuisessa latvustossa.
Puuleopardi on pitkähäntäkissan ohella ainoa kissaeläin, jonka ranteet taipuvat täydet 180 astetta. Tämän ominaisuuden ansiosta se voi laskeutua vaivattomasti pystysuoraa puunrunkoa pitkin pää alaspäin tai vaikka roikkua vaakasuorasta oksasta pitäen kiinni vain takajalkojensa kynsillä. Sen tiedetään myös liikkuvan silloin tällöin oksilla selkä maata kohti. Sillä on pitkät ja terävät kynnet, jotka pureutuvat hyvin puun pintaan ja takaavat tiukan pidon. Puuleopardi onkin kokoisekseen petoeläimeksi erinomainen kiipeilijä.
Puuleopardin silmät ovat hyvin sopeutuneet yöelämään. Silmien värikalvo on kellertävä, ja pupillit supistuvat kirkkaassa valossa pystysuoriksi viiruiksi kuten kissalla.
Turkki
Myös puuleopardin karvoitus on petoeläinten joukossa ulkonäöltään erikoislaatuinen. Tiheän ja pehmeän turkin pohjaväri vaihtelee tuhkanharmaasta kellertävänharmaaseen. Selässä turkki on joskus punavivahteinen ja vatsapuolella hyvin vaalea. Pohjaväriä koristavat pienet täplät ja suuret tummat laikut, pilvenhattarakuviot, joiden mukaan eläin on saanut englanninkielisen nimensä "clouded leopard". Pilvikuvioita on eläimen kupeissa ja selässä, ja ne muodostuvat tummista, pitkulaisista rinkuloista, joiden keskellä on hieman pohjaväriä tummempaa turkkia. Lisäksi sillä on kaulassa, vatsassa ja raajoissa pienempiä tummia laikkuja. Häntä on tyvestä laikukas ja kärjestä rengasjuovainen. Selän keskellä on kaksi pitkittäistä juovaa, ja niiden lisäksi puuleopardilla on viiruja myös niskassa, kaulassa ja poskissa. Kuviointi tarjoaa pedolle loistavan suojavärin sen liikkuessa puun latvustossa.
Ero borneonpuuleopardiin
Borneonpuuleopardin erilainen turkin väritys johdatti tutkijat uuden lajin jäljille. Borneonpuuleopardien pilvikuviot ovat puuleopardiin verrattuna pienempiä ja näiden keskellä oli selvästi enemmän laikkuja kuin puuleopardin turkissa. Borneonpuuleopardin turkki on myös tummempi kuin mantereella asuvan serkkunsa. Lopullinen ero lajeille löydettiin kuitenkin geenitutkimuksissa.
Käyttäytyminen
250px|thumb|Puuleopardien käyttäytymisestä tiedetään hyvin vähän, sillä laji on arka ja se asuu alueilla, jotka ovat vaikeakulkuisia. Puuleopardeja pidetään yksineläjinä lisääntymiskauden ulkopuolella. Puuleopardit liikkuvat pääasiassa öisin, mutta ne saattavat olla aktiivisia myös tiettyihin aikoihin päivällä, luultavasti riippuen paikallisista riistaeläimistä tai ihmisten vaikutuksesta.
Ravinto
Puuleopardit saalistavat hyvin erilaisia saaliseläimiä, muun muassa oravia, erilaisia lintuja (kuten metsäviiriäisiä) ja jopa gibbonin kokoisia apinoita. Pedon suuret kulmahampaat mahdollistavat tehokkaan tappamisen, ja se voikin ottaa hengiltä paljon itseään suurempia eläimiä kuten villisikoja ja hirvieläimiä. Puuleopardi vaanii saalistaan puun oksien suojissa ja pudottautuu sieltä uhrinsa niskaan. Se osaa myös kalastaa.
Tarhaoloissa puuleopardit joutuvat yleensä tyytymään valmiiksi tapettuun ravintoon, mutta paikoin niille tarjotaan virikkeenä eläviä viiriäisiä, jotka ne saavat itse ottaa päiviltä. Täysikasvuinen peto tarvitsee 170–450 grammaa ruokaa päivittäin, mutta voi syödä kerralla enemmänkin. Kun se saa saaliikseen linnun, se kynii sen ennen syömistä, jotta höyheniä ei joudu vatsaan.
Ljudmyla Josypenko
Ljudmyla Josypenko (, s. 24. syyskuuta 1984) on ukrainalainen seitsenottelija.
Puuleopardi
Lisääntyminen
Tarhaoloissa puuleopardien lisäännyttäminen on ollut vaikeaa. Uros ja naaras kiintyvät toisiinsa vain pitkän ajan kuluessa ja usein käy niin, että uros mieluummin tappaa naaraan kuin parittelee sen kanssa. Tämän vuoksi eläinten parittaminen tarhaoloissa on hyvin riskialtista puuhaa. Parin muodostaminen kestää puuleopardeilla kauan, mutta on myös havaittu, että kun uros ja naaras ovat kiintyneet toisiinsa, niistä tulee hyvin läheiset. Eläinten käytös viittaa siihen, että ne saattavat olla yksiavioisia, mikä olisi kissaeläinten keskuudessa ainutlaatuista.
Ljudmyla Josypenko
Hän oli viides 6 416 pisteellä Berliinin MM-kilpailuissa 2009 voittaen maannaisensa Hanna Melnytšenkon kahdella pisteellä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kuudenneksi ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 kymmenenneksi. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän saavutti alun perin hopeaa pistein 6387. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi ennätyksellään 6618 pistettä.
Puuleopardi
Lisääntyminen
On myös havaittu, että puuleopardiurokset ovat tarkkoja kumppaninsa iästä. Sukukypsää urosta ei voi parittaa reilusti nuoremman naaraan kanssa, sillä se käyttäytyy usein aggressiivisesti liian nuoria yksilöitä kohtaan ja tappaa ne herkästi. Naaras sen sijaan hyväksyy lähes poikkeuksetta seurakseen minkä tahansa uroksen sen iästä ja ulkonäöstä riippumatta.
Parittelujakso kestää noin viikon, ja koko sinä aikana ei hoitajilla ole mitään asiaa edes kesyjen eläinten lähelle. Kiiman aikana uros ja naaras eivät syö mitään niille tarjottua ruokaa, joten paritteluajan huomataan helposti päättyvän sitten kun häkkiin tuotu ruoka alkaa taas maistua pariskunnalle.
Naaraan kantoaika on noin 86–95 päivää, ja tuon ajan lopulla se alkaa käyttäytyä levottomasti. Se synnyttää kerralla 2–4 pentua, useimmiten kaksi. Naaras synnyttää pennut mielellään puun onkaloon ja ne avaavat silmänsä 10–12 päivän ikäisinä. Pesän ulkopuolelle ne uskaltautuvat ensi kertaa kolmiviikkoisina, ja täysin itsenäisiä niistä tulee 9 kuukauden iässä. Puuleopardi saavuttaa sukukypsyyden kahden vuoden ikäisenä. Vankeudessa se elää keskimäärin 11-vuotiaaksi, mutta voi saavuttaa jopa 17 vuoden iän.
Joissakin eläintarhoissa pennut erotetaan emostaan heti syntymän jälkeen. Puuleopardien käytös on hyvin arvaamatonta, ja sekä urosten että naaraiden on havaittu tappavan omia pentujaan. Käytöksen syytä ei tiedetä, mutta toistaiseksi jokainen syntynyt pentu on suojelun kannalta niin tärkeä, ettei niitä haluta asettaa turhaan vaaraan. Yleensä tarhaoloissa elävien eläinten ei haluta tottuvan ihmisten läsnäoloon, jotta niiden mahdollisuudet selvitä vapaina luonnossa parantuisivat, mutta puuleopardien kohdalla tilanne on toinen. Huonosti tunnettuja eläimiä on helpompi tarkkailla, mikäli ne ovat edes hieman kesyjä. Lisäksi niiden siirtäminen ja lääkitseminen on tällöin helpompaa. Kesyt kissaeläimet eivät ole haitallisia tarhausohjelman kannalta, sillä toistaiseksi vankeudessa syntyneitä yksilöitä ei aiota vapauttaa luontoon, vaan niiden avulla pyritään kasvattamaan pienehköä tarhakantaa suuremmaksi ja oppimaan lisää näistä huonosti tunnetuista eläimistä.
Laji kiintyy ihmiseen poikkeuksellisen syvästi, eikä ihmisen tarvitse yleensä juurikaan pelätä kesyn eläimen seurassa. Suuret kissapedot ovat yleensä myös ihmiseen tottuneina vaarallisia hoitajilleen ja saattavat jopa käydä ihmisen kimppuun herkemmin totuttuaan näiden läsnäoloon. Puuleopardit ovat leikkisiä ja telmivät mielellään myös hoitajiensa kanssa, joskin aikuisen yksilön kanssa tällainen paini voi olla uhkarohkeaa.
Elinympäristö ja levinneisyys
Puuleopardi elää eteläisen Aasian tiheissä ja vaikeakulkuisissa trooppisissa metsissä. Sen elinalue tunnetaan huonosti, mutta sitä on tavattu ainakin Pohjois-Intiassa, Nepalissa, Etelä-Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa aina Malakan niemimaalle asti. Kiinan etelärannikolla sijaitsevalta Hainanin saarelta puuleopardi on jo ilmeisesti hävinnyt, ja Taiwanin ja Malesian kannat ovat sukupuuton partaalla. Taiwanissa tavattavaa alalajia pidetään jopa hävinneenä, sillä viimeisestä havainnosta on jo suhteellisen kauan. Ennen puuleopardiin luettua borneonpuuleopardia tavataan Indonesiassa Borneon ja Sumatran suurilla saarilla.
Puuleopardi on trooppisten metsien asukas, jota tavataan jopa 2 500 metrin korkeudessa meren pinnasta. Se on arka yöeläin, joka viettää lähes koko elämänsä puiden oksilla kiipeillen.
Kannan koko ja suojelutoiminta
Puuleopardien tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, sillä huonosti tunnetusta lajista on vaikea tehdä yksilölaskentaa. Kannan kooksi on kuitenkin arvioitu alle 10 000 yksilöä, joista missään populaatiossa ei elä yli tuhatta yksilöä, ja laji on luokiteltu uhanalaiseksi. Vankeudessa puuleopardeja elää parisataa, mutta kannan lisääminen tarhaoloissa on vaikeaa. Vain noin 20 prosenttia tarhatuista eläimistä on saanut omia jälkeläisiä.
Luonnonvaraisten puuleopardien huonosta tuntemuksesta kielii jotain se, ettei yhdestäkään yksilöstä ole toistaiseksi onnistuttu saamaan valokuvaa sen luonnollisessa elinympäristössä. Silti tätä salaperäistä petoa uhkaavat monet vaarat. Salametsästys on verottanut kantoja, sillä eläimen kaunis turkki on kysyttyä tavaraa pimeillä markkinoilla. Lisäksi puuleopardin eri ruumiinosia käytetään raaka-aineena perinteisissä lääkkeissä, joilla uskotaan olevan parantavia ominaisuuksia. Tällaiset rohdot ovat suosittuja erityisesti Kiinassa, missä varakkaat ihmiset ovat valmiita maksamaan niistä suuria summia. Etelä-Kiinassa on puuleopardin lihaa löydetty jopa paikallisten ravintoloiden ruokalistoilta. thumb|left|250px|Puuleopardi Nashvillen eläintarhassa. Lisäksi puuleopardien kantaa verottaa sopivien elinympäristöjen katoaminen. Aasiassa kaadetaan jatkuvasti suuria alueita sademetsää viljelysten, asumuksien ja laidunalueiden tieltä. Jotta puuleopardi säilyisi luonnossa, sille on turvattava kylliksi elinalueita ja saalista.
Puuleopardin tilanne ei kuitenkaan ole ainakaan toistaiseksi yhtä paha kuin useimmilla muilla uhanalaisilla eläimillä. Vaikka lajia uhkaakin elinalueiden katoaminen, on kanta ainakin toistaiseksi elinkelpoinen eikä peto ole välittömässä vaarassa kuolla sukupuuttoon. Kansainvälisen yhteistyön edistyessä on onnistuttu muun muassa kieltämään metsästys puuleopardin tärkeimmillä asuinalueilla. Tämän ansiosta pedoille riittää alueilla riittävästi saalista.
Urho Nissilä
Urho Nissilä (s. 4. huhtikuuta 1996 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Ura
Nissilä on Kuopion Palloseuran kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen kerran seuran edustusjoukkueen paidassa kevättalvella 2015 Liigacupissa. Veikkausliigassa Nissilä debytoi toukokuussa 2015 HIFK Fotbollia vastaan. Nissilä pelasi kolme ja puoli kautta KuPS:n veikkausliigajoukkueessa ja siirtyi kesällä 2018 Belgiaan SV Zulte Waregemin joukkueeseen. Nissilä ei onnistunut kuitenkaan vakiinnuttamaan paikkaansa Waregemin joukkueessa. Hän pääsi pelaamaan vain kahdessa ottelussa. Vuoden 2020 alussa KuPS neuvotteli Waregemin kanssa Nissilän vuokraamisesta KuPS:iin. Nissilä siirtyi lainalle kaudeksi 2020 KuPS:n riveihin. Tammikuussa 2021 Nissilä teki KuPS:in kanssa sopimuksen kaudesta 2021. Tammikuussa 2022 edelliskaudella vuoden Veikkausliigapelaajaksi valittu Nissilä teki sopimuksen Korean pääsarja K League 1:ssa pelaavan Suwon FC:n kanssa. Hän pelasi kaudella 2022 yhteensä 22 liigaottelua, joissa onnistui kahdesti maalinteossa. Helmikuussa 2023 Suwon tiedotti, ettei Nissilä jatka seurassa. Maaliskuussa 2023 Nissilä siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa KuPS:iin.
Maajoukkue
Nissilä debytoi helmikuussa 2015 Suomen alle 19-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa, jonka kapteenina hän on myös toiminut. Syyskuussa 2021 Nissilä pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa ystävyysottelussa Walesia vastaan.
Yksityiselämä
Nissilä kasvoi Kuopiossa vanhoillislestadiolaisessa perheessä, johon kuului yksinhuoltajaäiti ja seitsemän lasta. Nissilän äiti ei olisi halunnut Urhon pelaavan jalkapalloa joukkueessa, mutta antoi hänelle kuitenkin luvan, kun Urho oli 10-vuotias. Nissilä ei ole enää vanhoillislestadiolainen.
Claressa Shields
Claressa Shields (s. 17. maaliskuuta 1995 Flint, Michigan) on yhdysvaltalainen nyrkkeilyn olympiavoittaja ja maailmanmestari. 175 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Shields edustaa FWC Berston -seuraa. Hän kilpailee keskisarjassa.
Leuʹdd
Leuʹdd on kolttasaamelaisten oma musiikkiperinne. Se on niin sanottu eeppinen joiku, eli siinä on tarina. Yleensä leuʹddit kertovat ihmisistä, eläimistä tai luonnosta. Myös sota- ja evakkoajasta on paljon leuʹddeja. Leuʹddin taitajia on enää jäljellä vain muutamia.
Kolttien leuʹdd tarkoittaa ennen kaikkea pitkää lyyris-eeppistä laulua, joka yleensä ainakin jossain määrin sisältää improvisointia. Carl Widstrand arvioi kolttaleuʹddin lähemmäksi Ruotsin eteläsaamelaista vuolletta kuin pohjoissaamelaista joikua.
Piirteet
On mahdollista, että leu'dd-laulaja voi sanoa oppineensa melodian muilta, mutta on siitä huolimatta liittänyt siihen omat sanat, jolloin myös melodia ja sen rytmiikka muotoutuvat kokonaan uudella tavalla. Kysymyksessä ei ole määrämittainen säkeistölaulumuoto, vaan usein jopa itkujen tapaan improvisoitu ainutkertainen esitys, joka kylläkin hyödyntää perinteen tarjoamia – usein lyhyestä ja pitkästä säkeestä muodostuvia – teema-aiheita, usein Suonikylän perusmelodiatyypin tapaan mollisävyisenä. Kun kaksi naista yrittää laulaa samaa leuʹddia, he eivät edes pyri tarkalleen samaan melodian ja tekstin yhtenevyyteen.
Claressa Shields
Shields oppi puhumaan vasta viisivuotiaana.
Leuʹdd
Piirteet
Itäsaamelaisessa perinnelaulussa muutama paikkakuntakohtainen melodiatyyppi hallitsee koko kylän arkaaisinta lauluperinnettä. Suonikylän hallitseva melodiatyyppi on helposti erotettavissa kildininsaamelaisista tyypillisistä perusmelodioista. Henkilölauluista puuttuu tässä mielessä persoonallinen musiikillinen piirre.
Melodian ja sanojen samanaikainen improvisointi edellyttää niin hyvää materiaalin ja formulavaraston hallintaa, ettei yksi laulaja tavallisesti kykene perinteisellä tavalla esittämään kuin 10–20 eri melodiaa. Tällöin hän kylläkin voi laulaa samalla melodiatyypillä useasta eri aiheesta. Tästä johtuen jotkut – mahdollisesti alun perin jollekin suvulle ominaiset – melodiatyypit ovat levinneet omaisten lisäksi kylän muidenkin asukkaiden käyttöön.
Vaikka pohjoissaamelaisen joiku-termin äärialueina idässä ovat Karjala ja Inkeri, ei käsitettä käytetä itäsaamelaisten keskuudessa omasta laulannasta. Karjalaisen joiun musiikilliset sukulaisuussuhteet viittaavatkin ennen kaikkea itkuvirsiin sekä kalevalaiseen runolauluun. Ne ovat musiikillisesti kuitenkin lähempänä itä- kuin pohjoissaamelaista laulamista. Muinaisista yhteyksistä kertovat kuitenkin Ylä-Tuomassa Anfissa Gerassimovalta tallennettu runolaulun kaltainen melodia sekä Anastassia Ossipovna Gerassimovan esittämät karjalaisjoiun tapaiset sanattomat leuʹdd-lopukkeet. Tuloman Anissia Ivanovna Moshnikovan synkooppeja erityispiirteinään sisältävät leuʹddit viittasivat puolestaan Joonan Sergin -suvun laulutyyliin.
Historiaa
Arkaaista äänenmuodostusta laajoine niekkuineen ja vibraattoineen esiintyy hyvin selvästi vanhoissa T. I. Itkosen vahalieriöäänitteissä vuodelta 1913. Niiden joukossa on muun muassa yksisävelikköön pohjautuva leuʹdd, jollaisia saatiin kuulla vielä 1980-luvulla Domna Sanilan esittämänä. Tuota äänitekokoelmaa täydensivät nuotinnoksineen Armas Launis vuonna 1922, A. O. Väisänen 1926, Erkki Ala-Könni 1961 sekä Heikki Laitinen 1973.
Länsisaamelaisilta kadonneet itkut ovat eläneet itäisessä musiikkiperinteessä. Musiikkina ne eivät merkittävästi eroa henkilölauluista. Ero määräytyy pikemminkin esitystilanteesta ja sen sanelemasta tunnelatauksesta. Itkun säilymiseen idässä lienee syynä ortodoksisen kirkon erilainen vaikutus saamelaisten perinteisiin. Niitä on nauhoitettu vielä 1960- ja 1970 -luvuilla hautajaisten yhteydessä. Muistitietoa on jopa erityisistä miesten itku-leuʹddeista, joita spontaanisti saatettiin laulaa hukkumisonnettomuuden sattuessa tai karhunkaadon yhteyteen liittyvässä kuolemantapauksessa. Kuolasta ei tietojen mukaan itkuja ole tallennettu, mutta luvvjt it ovat sotaan liittyvien perhetragedioiden vuoksi joskus täysin itkuihin verrattavia esityksiä.
Sevettijärveläiset Helena Semenoff ja Vassi Semenoja aloittivat 1980-luvun lopulla vanhojen kolttaäänitteiden litterointityön. Myöhemmin tätä työtä ovat tehneet myös Domna Fofonoff ja Satu Mosnikoff. Perinnetutkimusta on tehnyt myös Jaakko Gauriloff, joka on toistaiseksi ollut ainoa ammattimaisesti koltankielistä musiikkia esittävä laulaja.
Laulujen aiheet
T. I. Itkonen jakoi kolttalaulut kahteen tyyppiin: henkilölauluihin sekä vanhempiin, valon tekemisen aikana laulettuihin eläin- ja luontojoikuihin, jotka olivat lappalaisten lyhyiden joikujen kaltaisia. Kuolan saamelaiset käyttävät joskus sanaa joikseshgudde kuvaamaan huvittavalta kuulostavaa juopuneen taitamatonta loilotusta.
Niemenkylä
Niemenkylä on yksi Kurikan kylistä entisen Jurvan kunnan alueella, Etelä-Pohjanmaalla. Kylässä on muun muassa nuorisoseura. Niemenkylän elinkeinoihin kuuluvat esimerkiksi maatalous, korjaamotoiminta, mylly, huonekalu- ja metalliteollisuus, remontointipalvelu sekä kaivu- ja maansiirtopalvelu.
Niemenkylän entisen koulun läheisyydessä sijaitsee kyläyhdistyksen hoitama alue, jossa on kyläläisiä varten uima-allas, leikkikenttä, grillikatos, rantalentopallokenttä sekä sauna.
Niemenkylän harrastusmahdollisuuksia ovat esimerkiksi jalkapallo, sähly, jääkiekko, lentopallo, kutomapiiri, posliininmaalaus ja hiihto. Kylän alueella on valaistu pururata, ja nuorisoseuran ja koulun läheisyydessä on talvisin latuja.
Niemenkylästä on matkaa Jurvan keskustaan noin kahdeksan kilometriä, Vaasaan noin 55 kilometriä ja Seinäjoelle 60 kilometriä. Linnuntietä Metsäkylään on matkaa 2,5 kilometriä, Koskimäkeen 3,9 kilometriä ja Jyrynkylään 6,5 kilometriä.
Lekebergin kunta
thumb|right|250px|Risebergan luostarin rauniot.
Lekebergin kunta on Örebron läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Närkeen. Kunnan keskustaajama on Fjugesta.
Kunnan maapinta-ala on 463,16 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 8 603 henkeä (31.12.2021).
Lekeberg on perustettu vuonna 1995 erottamalla se Örebron kunnasta.
Kunnassa sijaitsevat Risebergan luostarin rauniot ja Garphyttanin kansallispuisto.
Vuonna 2007 kunnassa oli 103,89 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 22,3 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Fjugesta oli vuosina 1906–1923 taajaväkinen yhdyskunta, joka kuului Knistan maalaiskuntaan.
Lekebergin maalaiskunta muodostettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa yhdistämällä aiemmat maalaiskunnat Edsberg, Hackvad, Hidinge, Knista ja Kräcklinge. Kunta sai nimensä Lekebergsåsenista eli Lekeberg-nimisestä harjusta. Vuonna 1967 kuntaan liitettiin vielä Kvistbron seurakunta jaetusta Svartån maalaiskunnasta sekä Tångeråsan seurakunta. Tångeråsa oli vuonna 1952 liitetty Vibyn maalaiskuntaan ja 1965 Hallsbergin kauppalaan.
Vuoden 1971 Lekeberg liitettiin Örebron kuntaan. Vuoden 1995 alussa perustettiin uudelleen Lekebergin kunta, joka oli rajoiltaan sama kuin maalaiskunta vuosina 1967–1970.
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 75 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,1 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 1984 lopun tietoja ulkomailla syntyneistä ja Suomessa syntyneistä Lekebergin kunnassa ei ole saatavilla, sillä tuolloin alue kuului vielä Örebron kuntaan.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 189 491 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 70 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 42,2 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 4 126 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Lekebergin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien. Vuosina 1973–1991 luvut ovat nollia, koska tuolloin Lekeberg oli vielä osa Örebron kuntaa.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Lekebergin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Lähteessä Lekebergin kunta on vielä osa Örebron kuntaa, mutta siihen kuuluvat seurakunnat on jätetty tässä pois. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Karvakamut 3
'''Karvakamut 3. Sirkuskaverit' on Karvakamut''-elokuva, joka sai ensi-iltansa 2010. Elokuva on jatkoa aiemmille elokuville Karvakamut ja Karvakamut 2.
Nkhotakota
Nkhotakota on kaupunki Malawin keskisellä alueella Malawijärven rannalla. Kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 10 312 (1977), 12 163 (1987), 19 262 (1998) ja 24 726 (2008). Etäisyys Lilongwesta on 200 ja Blantyresta 378 kilometriä. Nkhotakotan historia alkaa 1800-luvulta, jolloin se oli ryhmä kyliä.
West Streetin metroasema
West Street on Glasgow'n metron asema Tradestonin kaupunginosassa Clyde-joen eteläpuolella Glasgow'ssa. Asema on avattu muun metrojärjestelmän tavoin vuonna 1896 ja uudistettu perusteellisesti 1970-luvun lopulla.
Nkhotakota
Nkhotakota on 4 259 neliökilometrin laajuisen Nkhotakotan piirikunnan (303 700 as. vuonna 2008) keskus. Aiemmin kaupungin nimestä on käytetty myös kirjoitusasuja Kota Kota ja Nkota Kota.
West Streetin metroasema
Kaupunkirakenteen muuttumisesta johtuen West Streetin asema sijaitsee nykyään melko harvaan rakennetulla teollisuusalueella ja se on koko metrojärjestelmän hiljaisin.
Vuoden 2008 helmikuuhun asti West Streetin asemalla oli liityntäpysäköintimahdollisuus, mutta siitä luovuttiin M74-moottoritien rakennustöiden vuoksi.
thumb|left|West Streetin asema ennen uudistustöitä vuonna 1966.
Nkhotakota
Vuonna 1954 avattu Nkhotakotan riistansuojelualue sijaitsee Nkhotakotan lähistöllä. Bua-joki leikkaa alueen, jolla esiintyy muiden muassa norsuja, puhveleita, leijonia, leopardeja, hyeenoja ja yli kolmeasataa eri lintulajia. thumb|left|Malawijärven rantaa Nkhotakotassa
Jumaliskylä
Jumaliskylä on Suomussalmen eteläosassa sijaitseva kylä. Jumaliskylässä oli vuoden 2006 lopussa 234 asukasta, joiden keski-ikä oli 55 vuotta. Kylällä toiminut koulu lakkautettiin keväällä 2010. Näkemisenarvoista kylällä ovat Jumalissärkät, joita ympäröivät useat kauniit ja kirkasvetiset järvet. Särkillä kiemurtelevalle seitsemän kilometrin pituiselle polulle pääsee helpoiten Jumalisentien päästä.
Gösta Eriksson
Gösta Artur Eriksson (1922–2009 ) oli suomalainen maantieteilijä ja Åbo akademin Handelshögskolanin talousmaantieteen professori vuodesta 1967. Hän tutki esimerkiksi kaivostyön ja rauta- ja terästeollisuuden ongelmia.
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1937
Vuoden 1937 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 5. – 9. syyskuuta 1937 Milanossa. Nämä järjestyksessään 5. kisat oteltiin kahdeksassa painoluokassa ja niihin osallistui 85 nyrkkeilijää 16 maasta.
Ultraman
Ultraman (jap. ウルトラマン, Urutoraman) on japanilainen TV-hahmo, johon perustuvan ensimmäisen TV-sarjan esittäminen alkoi vuonna 1966. Ultramanista oli tehty 16 eri TV-sarjaa vuoteen 2006 mennessä eli 40 vuoden aikana. Ultraman esiintyy myös japanilaisissa manga-sarjakuvissa.
Marje Joalaid
Marje Joalaid (s. 1. marraskuuta 1946 Tallinna) on virolainen kielitieteilijä ja folkloristi. Joalaid on tutkinut etenkin vepsän kieltä ja vepsäläisten kansanperinnettä sekä myöhemmällä iällään Viron paikannimiä. Hän on työskennellyt Tallinnan yliopiston kielen ja kirjallisuuden laitoksessa vuoteen 1983 ja sen jälkeen historian laitoksen arkeologian osastossa.
Kaakkoistalo
Kaakkoistalo on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta rakennuksesta Olympiassa Kreikassa. Se oli mahdollisesti Hestian pyhäkkö. Rakennuksesta käytetty nimi on nykyaikainen ja perustuu sen sijaintiin.
Kaakkoistalo rakennettiin klassisella kaudella. Rakennuksen itäosassa on suorakulmion muotoinen alue, joka on saattanut olla pyhitetty Hestialle. Rakennuksesta käytetään joskus myös nimeä Hellanodikaion ja se on saattanut olla pyhäkön lisäksi hellanodikai-viranomaisten rakennus. Rakennus oli käytössä ensimmäiselle vuosisadalle eaa., jolloin se purettiin ja paikalle rakennettiin useita erilaisia rakennuksia. Ne puolestaan purettiin ensimmäisellä vuosisadalla jaa., kun paikalle rakennettiin Neron huvila. Myöhemmin paikalle rakennettiin puolestaan niin kutsuttu Itäinen kylpylä.
Kaakkoistalo sijaitsi nimensä mukaisesti Olympian temenos-alueen eli Altiksen kaakkoispuolella etelään niin kutsutusta Kaikuhallista. Rakennuksessa oli useita historiallisia vaiheita. Alun perin se koostui kahdesta neliömäisestä reunahuoneesta ja atriumista, jonka koko oli noin 29 x 23 metriä. Myöhemmin noin 373–350 eaa. tämän rakennuksen ydin eli huoneet atriumia lukuun ottamatta ympäröitiin kolmelta sivulta doorilaista tyyliä edustaneella pylväiköllä, joka toimi rakennuksen julkisivuna länteen päin, sekä lisättiin kaksi keskimmäistä neliömäistä huonetta. Tässä vaiheessa rakennus muistutti arkkitehtuuriltaan stoaa eli pylväshallia ja sen pituus oli noin 36,4 metriä ja leveys noin 14,6 metriä.
Rakennuksen historiasta johtuen siitä ei ole säilynyt nykyaikaan paljoakaan. Säilyneisiin jäänteisiin kuuluu muun muassa joitakin katon koristeosia.
Supa Strikas
Supa Strikas on Etelä-Afrikassa valmistettava animaatio- ja sarjakuvasarja, joka kertoo maailman parhaasta jalkapallojoukkueesta. Sarjakuvaa on tehty jo yli sadan lehden verran, ja animaatiota on esitetty Etelä-Afrikan lisäksi mm. Aasiassa ja Etelä-Amerikassa 26:n jakson verran. Sarjakuvia tehdään n. 1,4 miljoonaa kopiota kuukaudessa 16 eri maassa. Sarjan juoni pohjautuu Supa Strikasin peleihin Super Leaguessa, jossa he kohtaavat vastustajia ympäri maailmaa. Sarjan päähenkilö on joukkueen hyökkääjä Shakes. Strikasin vastustajat yrittävät usein voittaa huijaamalla keinolla tai toisella.