cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abbas I
Kuoleman jälkeen
Kuollessaan vuonna 1629 Abbasilla ei ollut suoraa perillistä, vaan valtaan nousi hänen pojanpoikansa Safi. Safavidien valtakausi kesti Abbasin kuoleman jälkeen vielä lähes vuosisadan ajan, mutta Abbas II:n valtakautta lukuun ottamatta safavidien kausi oli Abbas Suuren jälkeen lamaannuksen aikaa. Abbas musitetaan safavidien valtakunnan pelastamsiesta ja uudistuksistaan, mutta uudistuksissa on toisaalta nähty myös valtakunnan rappeutumisen siemenet.
Apulannan diskografia
Apulanta on suomalainen punkrock-yhtye, joka on julkaissut 12 studioalbumia suomeksi ja kaksi englanniksi.
Backstage Rock Shop julkaisee yhtyeen vuosien 1996-2007 välisen tuotannon vinyylipainoksina vuosien 2022 ja 2023 aikana.
Promootiovideot
Kaikki videot vuoteen 2001 ovat Tuukka Temosen ohjaamia. Hän on ohjannut tämän jälkeen videot "Pahempi toistaan", "Ravistettava ennen käyttöä", "Zombeja" ja "Poltettu karma". Tehtävään kilpailun välityksellä valittu Ismo Kiesiläinen ohjasi videon "Jumala". Toni Virhiä on ohjannut videot "Armo", ”Koneeseen kadonnut”, ”Viisaus ei asu meissä”, "Paha ihminen" sekä "Vauriot". Akseli Tuomivaara on ohjannut videon "Trauma", Hannu Kalliolahti videon "Pihtiote", Miikka Niemi videon "Aggressio" ja Tom Hakala sekä Jan-Erik Olin videon "Yksinkertainen".
Valkijärvi (Kangasala)
Valkijärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Säynäjärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,9 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee kolme kilometriä Säynäjärveltä luoteeseen valtatien 9 lähellä Koukkusuon eteläreunalla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja sen rannat ovat lounaispäätä lukuun ottamatta suomaata tai kosteikkoa. Se rantaan on rakennettu 10 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet valtatieltä alkavalta metsäautotieltä, joka kulkee Matalajärvelle asti.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Säynäjärven-Myllyojan valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,8 metriä mpy. Siihen ei ole johdettu ojia eikä sillä ole laskuojaakaan. Silti se luetaan mukaan Haukijärven valuma-alueeseen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa se on piirretty näkyviin ”Walkijärven” karttanimellä. Vuosien 1954 ja 1964 peruskartoissa järvi oli luonnontilaisen metsäjärvenä, mutta sen jälkeen alueelle rakennettiin valtatieltä metsäautoteitä. Vuoden 1975 kartassa sen eteläpäähän oli rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa.
Englanninvinttikoira
Englanninvinttikoira (Greyhound) on englantilainen koirarotu, joka tunnetaan maailman nopeimpana rotuna. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis leporarius.
Ulkonäkö
Englanninvinttikoirat ovat erittäin voimakasrakenteisia, jänteviä, lihaksikkaita ja linjakkaita koiria. Ruumiinrakenne on ihanteellinen juoksemiseen. Englanninvinttikoiralla on pitkä kaula, pää ja kuono sekä pienet, hienorakenteiset niin sanotut ruusukorvat. Rintakehä on syvä ja vyötärö kapea. Jalat ovat pitkät ja hyvin lihaksikkaat, häntä pitkä ja kaareutuva. Tassut ovat kiinteät, ja anturoiden välissä on räpylät. Pitkä kuono ja suuri sydän antavat maksimaalisen hapenoton ja erittäin massiiviset reisilihakset antavat räjähtävän nopeuden.
Näyttely- ja juoksulinjaiset koirat ovat ruumiinrakenteeltaan erilaisia. Näyttelylinjaisilla koirilla on useimmiten syvempi rinta, terävämmät kulmaukset ja enemmän massaa kuin juoksulinjaisilla.
FCI:n rotumääritelmän mukainen ihannekorkeus englanninvinttikoiraurokselle on 71–76 cm, nartulla 68–71 cm. Koiran turkki on lyhyt ja sileä. Värejä ja niiden yhdistelmiä on paljon, esimerkiksi valkoinen, fawn (vaaleanruskea), punainen, musta, sininen ja erilaiset brindlen (tiikerijuovaisen) sävyt. Lisäksi mainitut sävyt voivat yhdistyä valkoisen kanssa (esimerkiksi valko-fawn, valko-brindle).
Luonne ja käyttäytyminen
Englanninvinttikoirat ovat kotioloissa useimmiten rauhallisia ja helppoja lemmikkejä. Rotu on yleensä sopeutuvainen, lempeä, tasainen ja ihmisiinsä syvästi kiintyvä. Niillä ei ole kovinkaan suurta miellyttämishalua, joten koulutuksessa on oltava kärsivällinen ja valita koiralle mieluinen superpalkka. Englanninvinttikoirat ovat myös avoimia uusia ihmisiä kohtaan ja tekevät mielellään tuttavuutta. Rotu ei sovellu luonteensa vuoksi vahtikoiraksi eikä ohuen turkkinsa ja pienen rasvaprosenttinsa vuoksi piha- tai ulkokoiraksi.
Englanninvinttikoirat sopivat hyvin myös kaupunkiasumiseen, sillä kotona englanninvinttikoira torkkuu ja tarkkailee ihmisiä. Lisäksi rotu ei yleensä juuri hauku. Lyhyt turkki on helppo hoitaa. Englanninvinttikoira kuitenkin tarvitsee säännöllistä liikuntaa: jos tätä mahdollisuutta ei ole, koira purkaa turhautumisensa kotona. Englanninvinttikoira ei ole kestävyysurheilija vaan sprintteri, joten sen liikunnan tarve on alle tunti päivässä eli pienempi kuin muilla vastaavan kokoisilla koirilla. Säännöllinen ulkoilu ja vapaana juoksuttaminen aidatulla alueella takaavat sen, että englanninvinttikoira viettää sisälläoloajan rauhallisesti.
Englanninvinttikoiralla on hyvin voimakas saalistusvietti, ja se lähtee helposti juoksevan kohteen perään. Esimerkiksi kotona sisäkissan kanssa hyvin toimeen tuleva englanninvinttikoira voi ulkona lähteä saalistamaan vapaana juoksevaa kissaa. Tämän vuoksi koira täytyy ulkona aina pitää kytkettynä ja sillä on hyvä olla kuonokoppa. Jotkut vinttikoirat pysyvät myös hyvin lähellä. Vapaana juoksutettaessa paikan valinta on tärkeää, sillä englanninvinttikoira voi nopeutensa ansiosta hetkessä hävitä aitaamattomalta alueelta horisonttiin. Useimmiten koira kuitenkin palaa takaisin, kun se kadottaa näköyhteyden takaa-ajettavaan. Koska koira ajaa saalista niin sanotussa tunnelinäkötilassa, se voi myös eksyä eikä ehkä tällöin löydä takaisin lähtöpaikkaan.
Englanninvinttikoiran huippunopeus parhaimmillaan rataolosuhteissa on 64–70 km/h. Koira on näkömetsästäjä, joka juoksee saaliinsa kiinni. Nopeimmillaan englanninvinttikoira liikkuu laukaten, ja sen kaikki jalat ovat irti maasta kahdessa laukan neljästä vaiheesta. Koira saavuttaa 70 km:n tuntinopeuden jo 30 metrin matkalla eli kuudella loikalla. Nopeus on lähes 20 m/s ratajuoksukilpailun ensimmäisen 250 metrin matkalla.
Englanninvinttikoira kuuluu maailman kolmen nopeimman maaeläimen joukkoon, sitä nopeampia ovat vain gepardi ja lähteistä riippuen hanka-antilooppi.
Alkuperä
250px|thumb|Cruftsin vuoden 1910 BIS-voittaja Broadwater Banker. 250px|thumb|Englanninvittikoira vuodelta 1911. Englanninvinttikoiran tausta on Euroopassa, jossa se kehittyi paimenkoiraroduista. Englanninvinttikoira ja venäjänvinttikoira ovat läheisempää sukua toisilleen kuin aasialaisperäiset vinttikoirarodut saluki, afgaaninvinttikoira ja afrikkalaisperäinen sloughi. .
Tarkalleen ei tiedetä, milloin englanninvinttikoira (myös greyhound) varsinaisesti kehittyi omaksi rodukseen. Vuonna 2004 julkaistun tutkimuksen mukaan englanninvinttikoira perustuu paimenkoirarotuihin. Nykytutkimuksen mukaan greyhound edustaa omaa euraasialaista rotua, joka poikkeaa afrikkalaisista ja persialaisista vinttikoiraroduista. DNA tutkimus vuodelta 2004 viittaa siihen, että greyhound on enemmän sukua euraasialaisille paimenkoirille kuin afrikkalaisille ja persialaisille roduille.
Englannissa kehittyi ajan myötä erilaisia paikallismuunnoksia:
Neljä viidestä Waterloo Cup -voittajasta vuosien 1921–1925 aikana oli Staff Officer -nimisen uroksen jälkeläisiä. Yksi niistä, Melksham Tom, oli 1900-luvun alussa aikansa nopein englanninvinttikoira, ja sillä oli enemmän coursing-kilpailuissa voittaneita jälkeläisiä kuin yhdelläkään muulla rodunedustajalla siihen aikaan. Kaksi sen jälkeläistä, Melksham Denny ja Melksham Endurance pärjäsivät hyvin juoksukilpailuissa Irlannissa.
Etymologia
Englanninvinttikoiran englanninkielinen nimi 'greyhound' tarkoittaa suoraan suomeksi käännettynä harmaata ajokoiraa. Yleisesti katsotaan, että nimi juontuu vanhaenglannin sanasta grighund', jossa hund vastaa nykymuotoista sanaa hound eli ajokoira, mutta sanan grig merkitys on tuntematon.
Julius Pokornyn Indogermanisches etymologisches Wörterbuch (s. 441–442) sanoo myös, että ”greyhound” ei tarkoita ”harmaata ajokoiraa” vaan nimen alkuosa juontuu indoeurooppalaisesta kantasanasta *g'her- , joka tarkoittaa ”loistoa” tai ”kimallusta”. On myös väitetty, että nimitys greyhound johtuu gaelinkielisestä sanasta 'grei', joka tarkoittaa uljasta tai ylvästä.
Espanjankielinen galgo on myös vastaava kahden merkityksen sana: varsinaisesti se tarkoittaa nimenomaan espanjanvinttikoiraa, toisaalta myös yleisemmin vinttikoiraa.
Terveys
Englanninvinttikoira on rotuna terve, eikä koirilla juuri ole perinnöllisiä sairauksia. Rodulla ei esiinny lainkaan lonkkavikaa. Lääkinnässä ja etenkin anestesiassa tulee ottaa huomioon rodun hidas maksan toiminta sekä pieni rasvaprosentti ja siksi noudattaa varovaisuutta. Syvästä rintakehästään johtuen englanninvinttikoirat ovat alttiita mahalaukun kiertymälle.
Pohjola (Turku)
Pohjola on kaupunginosa Turun keskustassa. Se sijaitsee keskustan pohjoisosassa Ratapihankadun ja Kähärin välissä ja kuuluu Länsikeskuksen suuralueeseen. Turun päärautatieasema sijaitsee alueella.
Pohjolan väkiluku on 1 601 (2007). Asukkaista 12,62 % on alle 15-vuotiaita, ja 13,77 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 94,26 % asukkaista, ruotsia 3,76 % ja muita kieliä 1,98 %.
Historia
thumb|250px|left|Turun päärautatieasema
Kaupunginosa oli vuoden 1944 alueliitokseen saakka Turun pohjoisraja, ja sitä kutsuttiinkin pohjoiseksi takamaaksi. Yrjänänkadun seudulle alkoi tulla asutusta 1800-luvun lopulla.
Pohjoista takamaata, jota nyt alettiin kutsua Pohjolaksi, ryhdyttiin jakamaan omakotitonteiksi vuodesta 1910 alkaen. Rakentaminen pääsi varsinaisesti käyntiin 1930-luvulla. Ensimmäiset kerrostalot Pohjolaan rakennettiin 1930- ja 1940-lukujen vaihteessa, mutta varsinaisesti rakentaminen pääsi liikkeelle vasta Juhannuskukkulan asuinkerrostalojen myötä 1950-luvun lopulla.
Ratapiha-alueen läpi valmistui vuonna 1963 kävelysilta, joka toteutettiin kaupungin ja Valtionrautateiden yhteistyönä. Alue oli aiemmin myös merkittävässä pienteollisuuskäytössä, ja vanhimmat teollisuusrakennukset rakennettiinkin jo 1900-luvun alussa. Nämä purettiin 2000-vuosikymmenen loppupuolella, minkä jälkeen alueelle rakennettiin Veturipuiston kerrostaloalue.
Rakennettu ympäristö
Pohjolaa halkovat itä-länsisuunnassa Turun ratapiha ja Köydenpunojankatu. Idässä se rajoittuu Satakunnantiehen ja lännessä Koulukatuun. Köydenpunojankadun itäosaa reunustaa puurivi.
Alueen pohjoisosassa sijaitsee Pohjolan pientalovaltainen puutaloalue, joka rajoittuu Kähäriin. Pientaloalueen koillispuolella sijaitsee Juhannuskukkulan asuinkerrosalue, vesitorni ja ammattioppilaitos. Köydenpunojankatu muuttuu alueen itäosassa Yrjänänkaduksi. Siellä on omakotitaloja, matalia kerrostaloja ja grillikioski.
Keskellä sijaitsee Turun pääratapiha ja konepaja-alue, joka toimii nykyään Logomo-kulttuurikeskuksena. Ratapihan ylittää Humalistonkadun päästä Köydenpunojankadulle ulottuva kuusi metriä korkea jalankulkusilta. Lähellä on myös rautatieläisille aikoinaan rakennettuja asuinkerrostaloja. Pohjolan länsiosassa taas sijaitsee VR:n vanha tavara-asema. Alue on ollut aiemmin merkittävässä pienteollisuuskäytössä, ja se tunnettiin Kaunen lasiliikkeen mukaan Kaunen kulmana. Teollisuuslaitosten ja osan ratapihasta tilalla on nykyään kerrostaloalue ja ABC-liikennemyymälä.
Onnen päivät
Onnen päivät (Happy Days) oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa ABC-yhtiön  kanavalla vuosina 1974–1984. Sarjaa esitti Suomessa alun perin Mainostelevisio ja sitä on uusittu useita kertoja, muun muassa TV2:ssa syyskaudella 2005 sekä kesäkaudella 2007 ja talvella 2009.
Onnen päivät sijoittuu 1950-luvulle, presidentti Eisenhowerin aikaan, ja sen tapahtumapaikka on Milwaukeen kaupunki Wisconsinissa. Sarjan keskuksena on keskiluokkainen Cunninghamin perhe: rautakauppias-isä Howard, kotiäiti Marion sekä poika Richie ja tytär Joanie. Sarja keskittyi alun perin teini-ikäisen Richien ja tämän kahden ystävän, Potsie Weberin ja Ralph Malphin ympärille, ja kuvasi teinielämää 1950-luvun Yhdysvalloissa. Alun perin sivuhahmoksi tarkoitettu Arthur "Fonzie" Fonzarelli, koulunsa kesken jättänyt nahkatakkinen moottoripyöräilijä ja automekaanikko, kohosi kuitenkin yleisösuosion ansiosta yhdeksi keskeisimmistä hahmoista. Richien poistuttua sarjasta seitsemän tuotantokauden jälkeen Fonzie nousi sarjan pääosaan.
Sarjan tunnuskappaleen "Happy Days" on sanoittanut Norman Gimbel ja säveltänyt Charles Fox.
Henkilöhahmoja
thumb|Fonzie tekee tunnetun "peukalot ylös" -eleensä
Al-Jum’a
thumb|Miehiä perjantairukouksessa Malesiassa Al-Jum'a on Koraanin 62. suura. Siinä on 11 säettä.
Sisältö
Suura alkaa sanoilla: "Kaikki, mikä on taivaassa ja maassa, ylistää Jumalaa." Lause on peräisin psalmista 69:35 ”Taivas ja maa ylistäkööt häntä.” Myös suurat 57, 59, 61 ja 64 alkavat samalla lauseella. Psalmien lainaamista on pidetty todisteena siitä, että Koraanin varhaisilla suurilla olisi kristillinen tausta.
Lähettiläs pakanoille
Jakeet 2–4 kertovat, että pakanoille on lähetetty lähettiläs heidän omasta joukostaan lukemaan heille merkkejä ja opettamaan heille Kirjan ja viisauden. Sitä ennen he olivat selvästi eksyksissä. Kirjoitus ei kerro tarkemmin mistä puhutaan. Se esittää yleisellä tasolla islamiin vakiintuneen ajatusmallin, jonka mukaan kukin kansa on saanut oman lähettiläänsä, jolla on Jumalan antama Kirja.
Juutalaiset
Jakeet 5–8 esittävät solvauksia juutalaisia kohtaan. He ovat "kuin aasi, joka kantaa kirjoja". Jos juutalaiset väittävät olevansa Jumalan erityisiä ystäviä, heidän pitäisi toivoa kuolevansa, jos ovat vilpittömiä. Jumala kyllä tietää pahantekijät, ja kertoo juutalaisille viimeisellä tuomiolla, mitä he ovat tehneet.
Perjantairukous
Jakeissa 9–11 suura käsittelee lopuksi perjantairukousta. Tämä on samalla Koraanin ainoa kohta, missä siitä puhutaan. Suura kehottaa uskovaisia osallistumaan perjantairukoukseen aina kutsun kuultuaan ja jättämään siksi aikaa kaupanteon. Teksti arvostelee henkilöitä, jotka haluavat vain huvitella ja käydä kauppaa jättäen "sinut" seisomaan yksin.
Islamissa viikon tärkein rukous on keskipäivän perjantairukous, joka alkaa, kun aurinko on ylittänyt lakikorkeutensa. Muslimeilla itsellään ei ole selitystä perjantairukouksen asemalle. Kysymys väistetään toteamalla ”Herrasi luo mitä haluaa” (Koraani 28:68).
Perjantairukouksen selityksiä
Koska suurassa käsitellään muslimeille ominaista perjantairukousta, suura sisältää erityisesti islamiin liittyvää aineistoa. On arveltu, että perjantain valitseminen tärkeimmäksi rukouspäiväksi johtuisi halusta erottua juutalaisuudesta ja kristinuskosta. Ignaz Goldziherin mukaan Islamilaisten perjantai on eräänlainen kopio juutalaisten sapatista, mutta kantaa mukanaan myös parsilaista taustaa. Parsilaisen uskonnon mukaan Jumala loi maailman kuudessa vaiheessa mutta ei levännyt sen jälkeen. Islamilainen perjantaikaan ei ole lepopäivä.
Christoph Luxenberg on löytänyt mahdollisen selityksen 900-luvulla eläneen oppineen as-Sigistanin Koraanisitaatista. Se perustuu suuran 62 vanhempaan varianttiin kuin mitä nykyinen Kairon laitos edustaa. As-Sigistanin käyttämä ilmaisu yawm rubtā rabbtā tarkoittaa suurta auringonlaskun päivää, suurta aattoa tai suurta perjantaita. Ilmaisu viittaa Jeesuksen ristiinnaulitsemisen päivään eli pitkäperjantaihin, jolloin aurinko pimeni. Syyrialais-kristillisessä liturgiassa pitkäperjantaita muistettiin joka perjantai, joten se alkoi tämän takia saada lisäarvoa. Samalla tavoin roomalais-katolisessa ruusukkorukouksessa yhä muistellaan joka perjantai Jeesuksen kärsimyksen mysteerejä. On siis mahdollista, että muslimien perjantairukouksen taustalla on syyrialais-kristillisen kirkon harjoittama pitkäperjantain muistelu.
Chief Digital Officer
Chief Digital Officer eli digitaalisen liiketoiminnan johtaja (myös CDIO, johtava digitaalinen tietohallintojohtaja) on viime vuosina yleistynyt rooli yrityksissä. Digitalisaatiokehityksessä CDO:n tehtävänä on huolehtia organisaatioiden analogisen liiketoiminnan viemisestä digitaaliseen maailmaan uusia teknologioita ja dataa hyödyntämällä.
Digitaalisen liiketoiminnan johtajat ovat ennen kaikkea muutosjohtajia ja herättelijöitä uuden aikakauden kynnyksellä. Tehtävänkuvaa on pidetty jossain määrin väliaikaisena, mutta digitalisaation normalisoituessa roolin on myös ennakoitu siirtyvän pikkuhiljaa osaksi strategisen liiketoiminnan funktiota. Roolissa toimivien osaamisalaan kuuluu usein digitaalisten teknologioiden kentän syvällisen ymmärryksen lisäksi projektijohtamisen taitoja, strategista hahmotuskykyä sekä kyky laajojen verkostojen ja sidosryhmäsuhteiden luomiseen ja ylläpitoon.
CDO:n päävastuulla on usein esimerkiksi digitaalisen strategian läpivienti ja organisaation teknologiavalinnat, mutta tehtävän lopullinen sisältö riippuu siitä, kuinka pitkällä digitaalisessa murroksessa yrityksen toimialalla ollaan.
Gilberto Gil
thumb|Gilberto Gil Gilberto Passos Gil Moreira (s. 26. kesäkuuta 1942) on brasilialainen laulaja, kitaristi ja sanoittaja sekä maan entinen kulttuuriministeri. Hänet tunnetaan parhaiten 1960-luvun lopun tropicalismo-levytyksistä kuten ”Roda”, ”Lunik 9”, ja ”Domingo No Parque”.
Hän aloitti uransa bossa nova -muusikkona siirtyen kuitenkin pian nueva canción -liikkeen vaikutuksesta sanoittamaan poliittisia ja yhteiskunnallisia lauluja. 1970-luvulla hän lisäsi uusia elementtejä afrikkalaisesta ja pohjois-amerikkalaisesta musiikista ja jatkoi albumien julkaisemista.
Vuonna 1969 sotilashallinto pidätetti hänet hallituksen vastaisista toimista. Vapauduttuaan hän muutti Lontooseen. Hän myös soitti progressiivisen rockin yhtyeissä kuten Yes, Pink Floyd ja The Incredible String Band jatkaen samalla soolouraansa. 1970-luvulla hän teki keikkoja Yhdysvalloissa ja levytti englanninkielisen albumin. Hän myös työskenteli Jimmy Cliffin kanssa ja julkaisi vuonna 1980 ”No Woman, No Cry” (Bob Marley & the Wailers), josta syntyi suuri hitti ja toi reggaen Brasiliaan.
Gil esiintyi heinäkuun 2007 Pori Jazzissa. Ensimmäisen kerran hän soitti Porissa vuonna 1998.
Laurent Monsengwo Pasinya
pienoiskuva|Laurent Monsengwo Pasinya Laurent Monsengwo Pasinya (7. lokakuuta 1939 – 11. heinäkuuta 2021) oli katolisen kirkon pappi Kongon demokraattisesta tasavallasta. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1963, sitten piispaksi 4. toukokuuta 1980. Vuonna 2010 hänet ylennettiin kardinaaliksi.
Monsengwo Pasinya toimi Kisanganin arkkipiispana vuosina 1988–2007. Sitten hänet nimitettiin Kinshasan arkkipiispaksi. Virka oli ollut täyttämättömänä siitä lähtien, kun kardinaali Frédéric Etsou-Nzabi-Bamungwabi kuoli 6. tammikuuta 2007.
Monsengwo Pasinyasta tuli vuonna 1992 myös kansallisen konferenssin puhemies.
Kokytós
Kokytós (myös Kokítos) on joki, joka virtaa Thesprotiassa, Epeiroksen alueella luoteisessa Kreikassa. Se saa vuolaimmillaan alkunsa Paramythiá-vuorilta ja yhtyy Achérontas-jokeen Mesopótamon kylän lähellä Párgan kunnassa.
Joen nimi vastaa kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvää, manalassa eli Haadeessa sijainnutta Kokytos-jokea, joka oli samoin maanalaisen Akheron-joen sivuhaara.
Suomen Ateenan-instituutti on suorittanut Kokytós-joen laaksossa vuosina 2003–2010 monitieteellisen tutkimuksen, joka on kartoittanut alueen historiaa esihistorialliselta ajalta nykypäiviin saakka. Tutkimus hyödynsi historiatieteen, arkeologian ja geologian menetelmiä.
Lyhdyt
Lyhdyt eli lyhtykasvit tai mehilyhdyt (Ceropegia) on oleanterikasvien heimoon kuuluva suku.
Ulkonäkö ja koko
Lyhdyt ovat tavallisesti tuen ympärille kietoutuvia ruohovartisia köynnöksiä, harvoin pystykasvuisia ruohoja. Ne ovat kaljuja tai harvoin hieman karvaisia. Lehdet ovat muodoltaan vaihtelevia: pyöreähköjä, soikeita, pitkänomaisia tai keihäsmäisiä. Kukat sijaitsevat perällisissä ja sarjamaisissa viuhkoissa. Verhiö on viisiosainen, liuskat tasasoukkia, naskalimaisia, teräviä. Teriö on valkoinen tai vihertävä, tavallisesti purppuraviiruinen tai -täpläinen, ulkopinnaltaan kalju. Muodoltaan se on putkimainen, tyvestään laajentunut, ja sen liuskat ovat putken mittaisia tai sitä lyhyempiä sekä kärjestään yhteen kasvaneita. Heteet ovat kasvaneet yhteen, ja niiden muodostamaan pylvääseen kiinnittyy kaksiosainen lisäteriö (corona): ulkokiehkura koostuu viidestä tylpästä tai kaksijakoisesta osasta, sisäkiehkura viidestä osasta, jotka ovat hedeputkea pidemmät. Hedeputki on hyvin lyhyt ja jää lisäteriön tyviosan sisälle. Ponsissa ei ole kalvomaisia lisäkkeitä. Pölymyhkyt (polliniot) ovat pystyjä, läpikuultavareunaisia ja sijaitsevat yksittäin kukin lokerossaan. Hedelmä on kapea ja sileä tuppilo.
Levinneisyys
Lyhtyjen levinneisyysalue on laaja käsittäen Vanhan maailman tropiikin lisäksi Etelä-Afrikan, ja alueen Kanariansaarilta Länsi-Kiinaan sekä osia Australiasta.
Luokittelu
Lyhtyjen suvussa on noin 160 lajia.
Käyttö
Joitakin lyhtylajeja on kaupan huonekasveiksi.
Romuald Klim
Romuald Klim (25. toukokuuta 1933 Minsk – 28. toukokuuta 2011 ) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut moukarinheittäjä, olympiavoittaja ja Euroopan mestari. Kansallisuudeltaan hän oli ukrainalainen.
Klim aloitti moukarinheiton 21-vuotiaana. Sitä ennen hänen oli tarkoitus ryhtyä kävelijäksi, mutta kiekonheiton kautta hän päätyi moukarin pariin. Yhdeksän vuotta aloittamisensa jälkeen hän voitti ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa.
1964 olympialaisissa Tokiossa Klimin pahimpia vastustajia olivat Unkarin Gyula Zsivótzky sekä 1956 Melbournen olympiavoittaja, yhdysvaltalainen Harold Connolly. Heti karsinnassa Klim heitti uuden olympiaennätyksen 67,10, mutta heti seuraavana heittänyt Connolly sai 30 senttiä paremman tuloksen. Sateisessa ja koleassa säässä käydyssä loppukilpailussa kaikkien yllätykseksi nuori, vasta 19-vuotias Saksan liittotasavallan Uwe Beyer heitti yli 68 metriä. Klim ja Zsivótzkykaan eivät tästä masentuneet, vaan heittivät molemmat yli 69 metriä. Klimin tulos 69,74 riitti kultamitaliin ja Zsivótzkyn 69,09 hopeaan. Sen sijaan Connollyn hermot pettivät, eikä hänen tuloksensa 66,65 riittänyt kuin vasta kuudenteen sijaan.
Zsivótzky ja Klim kohtasivat arvokisoissa uudelleen kaksi vuotta myöhemmin 1966 EM-kisoissa Belgradissa. Samana kesänä aikaisemmin tuloksiaan parantanut ja maailmanennätyksen heittänyt Zsivótzky ei kuitenkaan mahtanut mitään Klimille tuloksellaan 68,62, joka riitti vain hopeasijaan. Klimistä tuli Euroopan mestari parhaan heittonsa kannettua 70,02 metriä.
1968 Meksikon olympialaisissa Klim ja Zsivótzky kohtasivat jälleen. Zsivótzky heitti finaalissa 73,36, eikä Klim kyennyt tähän vastaamaan parhaan heittonsa kannettua 73,28. Näin Zsivótzky ensimmäistä kertaa urallaan voitti Klimin ja saavutti olympiakultaa. Klimin tulos riitti hopealle.
Tappio Zsivótzkylle harmitti Klimiä, ja hän tehosti harjoitteluaan. Seuraavana vuonna, jo 36-vuotiaana, hän ylitti 71 metriä kymmenen kertaa, ja 15. kesäkuuta Budapestissä hän heitti uuden maailmanennätyksen 74,52 metriä. Myöhemmin Ateenan EM-kisoissa Klim heitti 72,74, mutta toinen ukrainalainen, Anatoli Bondartšuk, heitti uuden maailmanennätyksen 74,68, voitti kultamitalin ja jätti Klimin hopealle.
Ruumiinrakenteeltaan Klim oli aktiiviaikoinaan hieman tukeva, 1,86 metriä pitkä ja painoi 111 kg. Hänen hartiansa olivat tavattoman leveät ja rintakehänsä erityislaatuisen avara. Siviiliammatiltaan hän toimi opettajana ja armeijan upseerina, ja rentoutuakseen kertoi lapsilleen satuja. Hänen vahva ominaisuutensa moukarikehässä oli nopeus. Toisin kuin monet muut heittäjät, Klim käytti neljän sijasta vain kolmea pyörähdystä.
Kalle Mata
Paul Henrik Karl (Kalle) Mata, ent. Henrichsson, oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän osallistui elämänsä aikana monenlaisiin sotiin ja kahakoihin ja päätti lopulta ansiokkaan sotilasuransa Vaatetusvarikon päällikkönä.
Perhetausta
Matan vanhemmat olivat puuseppämestari Johan Henrik Henrichsson ja Selma Ulrika Forsman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Helka Aune Onerva Pietisen kanssa.
Opinnot
Mata kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaista lyseosta vuonna 1911 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla syyslukukauden 1912 ja Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1914.
Jääkärikausi
Mata työskenteli kirjurina vuosina 1910–1913 tullilaitoksen Viipurin pakkahuoneella ja konttorikirjurina vuosina 1913–1915 Pietarin tullitoimistossa, ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 18. tammikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella ja Schmardenissa, mistä hänet komennettiin erikoistehtäviin Suomeen 18. elokuuta 1916. Suomessa hän toimi pohjoisella etapilla muun muassa Simon Jokikylän etappiaseman hoitajana.
Tänä aikana hän oli osallisena Maaninkajärvellä käydyssä kahakassa (ns. Simon kahakka), jossa hän haavoittui 11. joulukuuta 1916. Haavoittuneena hän matkusti Ruotsiin ja siirtyi sieltä erikoistehtäviin Norjaan. Norjasta hän palasi takaisin Saksaan 14. toukokuuta 1917 ja astui Libaussa rannikkokipinälennätinlaitoksen palvelukseen ylimatruusin vakanssilla. Libausta hänet komennettiin 20. heinäkuuta 1917 uudelleen Suomeen, missä hän suoritti Saksan meriesikunnalta saamiaan tehtäviä. Tällä komennuksella hän suoritti Uuden metsätoimiston toimeksiannosta suojeluskunnille tarkoitetun sotilaskäsikirjan laatimisen sekä osallistui sisällissodan valmisteluihin kouluttamalla suojeluskuntia Viipurissa. Viipurissa hän koulutti joukkueenjohtajia ja ryhmäpäälliköitä; ensin mainittuja hän koulutti Viipurin Poikain ammattikoululla ja jälkimmäisiä Viipurin Ruotsalaisen lyseon voimistelusalissa. Lisäksi hän koulutti joukkoja Antreassa, Imatralla, Vuoksenniskalla ja Kymin tehtailla sekä avusti asekuljetuksia Viipurin ympäristössä.
Suomen sisällissota
Mata osallistui sisällissodan alkuhetkinä Pietisen tehtaan kahakkaan, jonka jälkeen hän toimi suojeluskuntien lähdettyä sisällissodan ensimmäiselle sotaretkelle Venäjänsaareen. Myöhemmin hän toimi Viipurissa Venäjänsaaren retkikunnan yhdyshenkilönä ja organisoi ja piti yhteyttä muihin Viipurin maakunnan suojeluskuntajoukkoihin. Hän sai lopulta 27. tammikuuta 1918 käskyn siirtyi Heinjoen kautta Antreaan, missä hän sai käskyn ryhtyä toimimaan perustettavan 3. pataljoonan komentajan apulaisena Antreassa. Antreasta hänet komennettiin pataljoonineen Kavantsaarelle, missä hän toimi 6.–7. helmikuuta 1918 taistelevan osaston päällikkönä. Myöhemmin tarkalleen 27. helmikuuta 1918 hänet komennettiin Karjalan armeijakunnan II pataljoonan komentajan apulaiseksi. Toisesta pataljoonasta hänet siirrettiin maaliskuun puolivälissä vuonna 1918 Antreaan, missä hänet määrättiin 6. huhtikuuta 1918 alkaen Karjalan armeijakunnan esikuntaan rintamaetappipäällikön apulaiseksi. Mata osallistui sisällissodan taisteluihin Kavantsaaressa, Hannilassa, Jänhiälässä ja Kuurmanpohjassa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Mata määrättiin sisällissodan jälkeen 19. toukokuuta 1918 alkaen Karjalan armeijakunnan 2. rykmentin aliupseerikoulun harjoitusupseeriksi, josta hänet siirrettiin 9. kesäkuuta 1918 komentajaksi Karjalan divisioonan 1. rykmentin 3. pataljoonaan. Kolmannesta pataljoonasta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1918 niin ikään komentajaksi I pataljoonaan. Tässä yhteydessä rykmentin nimi muuttui Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:ksi. Itä-Suomen jalkaväkirykmentistä hänet siirrettiin 25. marraskuuta 1918 päälliköksi Karjalan kaartin rykmentin II pataljoonan 4. komppaniaan. Karjalan kaartista hän sai siirron 25. elokuuta 1919 alkaen päälliköksi Viipurin vartiopataljoonan 2. komppaniaan. Armeijasta Mata erosi 21. kesäkuuta 1920.
Eronsa jälkeen hän toimi Itä-Karjalan vapaajoukkojen päällikkönä vuoden 1920 loppuun. Hän johti syyskuuhun 1920 asti karjalaiset kävivät muutamia sissitaisteluita, kunnes vetäytyivät kokonaan Suomen puolelle. Tämän jälkeen hän hakeutui Itä-Karjalan vapauttamissuunnitelmia ulkoministeriölle tehneen Repolan nimismiehen Bobi Sivénin seuraan. Sivén ja Mata aloittivat luoda suunnitelmaa kapinan järjestämiseksi Repolassa, kun syksyllä 1920 selvisi, että Repola ja Porajärvi aiottaisiin luovuttaa Neuvosto-Venäjälle, ja itäkarjalaiset jätettäisiin oman onnensa nojaan.
Mata astui takaisin vakinaiseen palvelukseen 31. joulukuuta 1920, ja hänet sijoitettiin päälliköksi II polkupyöräpataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 polkupyöräpataljoona I:een. Savon jääkärirykmentin III pataljoonan komentajaksi hänet nimitettiin 25. toukokuuta 1921. Näihin aikoihin hän osallistui lyhyen ajan Itä-Karjalan sotaan (Vienan metsäsissikapina). Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa vuonna 1922 ja osallistui useille erilaisille kursseille Suojeluskuntain päällystökoulussa. Armeijasta Mata erosi toistamiseen 11. elokuuta 1922 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen, ja hänet sijoitettiin 15. elokuuta 1923 alkaen Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin päälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1926 Mikkelin suojeluskuntapiirin I alueen ja 1. elokuuta 1928 V alueen päälliköksi. Mikkelistä hänet siirrettiin Pohjolan suojeluskuntapiiriin, missä hänet sijoitettiin XIII alueen päälliköksi 1. elokuuta 1933 alkaen.
Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 27. marraskuuta 1933 ja aloitti 1. kesäkuuta 1934 työt puolustusministeriön palveluksessa. Puolustusministeriössä hän toimi ministeriön alaisten teollisuus- ynnä muiden laitosten vartio- ja turvallisuustoiminnan ohjaajana. Puolustusministeriöstä hän siirtyi 1. kesäkuuta 1934 alkaen varastonhoitajaksi Savonlinnan sotilaspiirin esikuntaan.
Talvi- ja jatkosota
Mata osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana Jalkaväkirykmentti 69:n 1. pataljoonan komentajana ja myöhemmin Savonlinnan suojeluskuntapiirin komentajana ja hoiti samalla myös esikunnan toimisto II:n päällikön tehtäviä. Välirauhan aikana hän jatkoi entisissä tehtävissään, kunnes hänet nimitettiin Savonlinnan komendantiksi ja Pääskylahden varastoalueen valvojaksi. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi aikaisemmissa tehtävissään, kunnes hänet siirrettiin vuonna 1942 Vaatetusvarikko 2:n päälliköksi ja hoiti tehtävää vuoteen 1945 saakka, kunnes erosi vakinaisesta palveluksesta. Mata haudattiin Saarelle.
Very ’eavy... very ’umble
Very ’eavy... very ’umble on progressiivista hard rockia soittavan Uriah Heep -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1970. Levyn hittikappaleeksi Euroopassa nousi ”Gypsy”, josta on tullut varhaisen heavy metalin tärkeimpiä sävellyksiä. Albumin teko ei ollut helppoa; sen tekemistä vaikeutti muun muassa yhtyeen jäsenten vaihtuminen.
Albumilla yhtye vielä haki tyyliään, ja sen sävellysmateriaali onkin melko vaihtelevaa. Esimerkiksi kappale ”Gypsy” edustaa julkaisuaikansa raskainta musiikkia, kun taas kappaleet ”Come Away Melinda” ja ”Lucy Blues” ovat rauhallisia kappaleita, joista ensimmäisenä mainittu on cover-versio Fred Hellermannin ja Fran Minkoffin säveltämästä balladista. Kriitikot antoivat albumista runsaasti negatiivista palautetta, vaikka albumi menestyi joidenkin maiden albumilistoilla.
Vuonna 2003 albumista julkaistiin uusi versio (Expanded De-Luxe Edition) bonuskappalein varustettuina.
Taustaa
Kitaristi Mick Box perusti vuonna 1965 The Stalkers -nimisen yhtyeen Lontoon Walthamstow’ssa. Yhtye soitti tuolloin paikallisissa tilaisuuksissa. Muutaman kuukauden kuluttua yhtyeen alkuperäinen laulaja lähti, jolloin solistiksi valittiin rumpali Roger Perlingtonin serkku David Garrick (muutti sukunimensä myöhemmin Byroniksi).
Kun The Stalkers hajosi, Box ja Garrick perustivat yhdessä Spicen vuonna 1967. Yhtyeeseen tuli mukaan rumpali Nigel Pegrum. Yhtyeen kokoonpanot vaihteli useasti, kunnes basisti Paul Newton liittyi yhtyeeseen. Yhtye ehti tehdä lähes albumin verran materiaalia, mutta julkaisi lopulta vain yhden singlen vuonna 1968. Vuonna 1969 Alex Napier korvasi Pegrumin yhtyeen rumpalina, minkä jälkeen Gerry Bronista tuli yhtyeen manageri. Yhtye halusi kappaleisiin mukaan kosketinsoittimia, joten albumin levytyksiin kutsuttiin Colin Wood. Kosketinsoittimet toimivat yhtyeen musiikissa sen verran hyvin, että yhtye alkoi etsiä jäseneksi urkuria. Jouluna 1969 basisti Newton pyysi Ken Hensleya liittymään yhtyeeseen, ja hän myös liittyi. Hensley oli soittanut aiemmin muun muassa The Godsissa. Yhtyeen keikka Twickenhamissa 21. helmikuuta 1970 jäi viimeiseksi Spice-nimellä. Ensimmäisen keikkansa Uriah Heep -nimellä yhtye teki Salisburyssa 20. maaliskuuta samana vuonna. Yhtye otti nimensä Charles Dickensin David Copperfield -romaanissa esiintyneen samannimisen henkilön mukaan. Albumin nimen sana ’umble (humble ’nöyrä’), viittaa Dickensin kirjan Uriah Heep -hahmoon, sillä kyseinen hahmo vakuutti usein olevansa nöyrä.
Tuotanto
Yhtye aloitti Very ’eavy... very ’umblen nauhoitukset kesäkuussa 1969 ja sai ne valmiiksi alkuvuodesta 1970. Yhtyellä valmistui tuolloin myös monia albumin ulkopuolelle jääneitä kappaleita, joista osa julkaistiin vasta vuonna 1993 The Lansdowne Tapes -kokoelmalla. Ken Hensley kuvasi Expanded De-Luxe Editionin kansilehtisessä albumin tekoa ongelmalliseksi. Myös kitaristi Mick Box on kertonut albumin nauhoituksen olevan hyvin jännittävää aikaa. Eräs suurimmista ongelmista oli yhtyeen jäsenten vaihtuminen. Rumpali Alex Napier erotettiin yhtyeestä kesken albumin nauhoituksien. Hänen tilalleen hankittiin The Spencer Davis Groupissa soittanut Nigel Olsson, jonka ura Uriah Heepissä jäi kuitenkin hyvin lyhyeksi. Hän soitti albumilla kappaleissa ”Lucy Blues” ja ”Dreammare” ja esiintyi yhdeksällä keikalla, mutta siirtyi sen jälkeen Elton Johnin taustayhtyeeseen. Vakituisen rumpalin löytäminen osoittautui vaikeaksi, ja ennen seuraavan albumin Salisburyn ilmestymistä oli rumpuja ehtinyt soittaa useampikin muusikko.
Yhtye aloitti levynteon Spice-nimisenä, mutta vaihtoi nimensä Uriah Heepiksi. Näihin aikoihin kosketinsoittaja Ken Hensley liittyi yhtyeeseen. Vaikka Hensleysta tuli myöhemmin yhtyeen tuotteliain säveltäjä, ei hän ehtinyt osallistua debyyttialbumin kappaleiden sävellystyöhön. Yhtyeen tuolloinen basisti Paul Newton on tosin väittänyt Hensleyn osallistuneen kappaleiden ”Gypsy” ja ”I'll Keep on Trying” kirjoittamiseen. Mick Box ja David Byron ovat tehneet valtaosan levyn kappaleista, mutta myös basisti Paul Newton on ollut tekemässä kappaleita ”Walking in Your Shadow”, ”Dreammare” ja ”Real Turned On”.
Kappalemateriaali
Aloituskappale ”Gypsy” julkaistiin singlenä, ja siitä tuli hitti muun muassa Saksassa. Kappale kertoo minäkertojan kielletystä rakkaudesta romaninaiseen. Kappaleessa kuullaan villi urkusoolo, mikä oli kappaleen julkaisuajalle hyvin epätyypillistä. Kappale on kokonaan kitaristi Boxin käsialaa, pois lukien alun urkuintron, joka on solisti Byronin käsialaa. ”Gypsya” seuraa bluespohjainen hard rock -kappale ”Walking in Your Shadow”, jonka sanoitukset kertovat minäkertojan monimutkaisesta suhteesta erääseen ihmiseen. Yhtye soitti kappaletta jo ”Spice” -nimisenä.
”Come Away Melinda” on alun perin Fred Hellermanin ja Fran Minkoffin säveltämä sodanvastainen balladi, josta oman versionsa on tehnyt muun muassa UFO-yhtye. Vuoden 2003 uudelleenjulkaisulla kappaleesta julkaistiin aiemmin julkaisematon versio, joka kesti reilut neljä minuuttia. Kappaleessa kuullan Ken Hensleyn sijaan Colin Woodin urkujensoittoa. Sen sanat kertovat perheenisästä ja tytöstä, jonka äiti on kuollut sodassa. Urkupainotteinen ”Lucy Blues” muistuttaa runsaasti bluesmusiikkia. Kappale ei sisältynyt Yhdysvalloissa julkaistulle Uriah Heep -albumille, vaan sen tilalla oli kappale ”Bird of Prey”, joka julkaistiin muualla maailmassa Salisbury-albumilla. Tämä Yhdysvalloissa julkaistu versio tosin poikkeaa hieman Salisburylla julkaistusta versiosta.
”Dreammare” on kautta aikojen yhtyeen ainoa kappale, jonka basisti Paul Newton on tehnyt yksin. Kappaleessa on reilun minuutin kestoinen intro, joka on julkaistu itsenäisenä The Lansdowne Tapes -kokoelma-albumilla. Kappaleen sanat kertovat minäkertojan painajaisista. Kappaleesta on julkaistu vuoden 2003 uusintapainoksella liveversio. ”Real Turned On” edustaa hard rockia. Se on myös albumin ainut kappale, jota on tehnyt useampi kuin kaksi ihmistä; kappale on Mick Boxin, David Byronin ja Paul Newtonin käsialaa. Tämän lisäksi kappale on myös albumin lyhyin kappale ja siinä kuullaan ensi kertaa Ken Hensleyn sooloja.
”I'll Keep on Trying” on albumin progressiivisimpia kappaleita, muistuttaen hiukan aloituskappaletta ”Gypsy”. Kappaleen sanat kertovat minäkertojan vaikeasta suhteesta valehtelijanaiseen sekä hänestä ylipääsemisestä. Jazzvaikutteinen päätöskappale ”Wake Up (Set Your Sights)” sisältää progressiivisia vaikutteita, vaikka kappaleen rauhallinen loppu osoittaakin yhtyeen ”pehmeämpää puolta”. Kappaleessa kuullaan Ken Hensleyn sijaan Colin Woodin urkujensoittoa. Kappale julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa. Kappaleesta on käytetty myös pelkkää ”Wake Up”- nimeä. Vuoden 2003 uudelleenjulkaisun kansilehtisessä kappaleen tekijöiksi on merkitty kitaristi Box ja laulaja Garrick (David Byronin vanha sukunimi).
Kappaleista 2, 6, 7 ja 8 on julkaistu The Lansdowne Tapes -kokoelman 2CD Expanded Editionilla vaihtoehtoiset miksaukset.
Kappaleista 1, 3, 5 ja 8 on julkaistu vaihtoehtoiset versiot Expanded De-Luxe Editionilla.
Kansikuva
Kansikuvan seittien peittämät kasvot kuuluvat laulaja David Byronille. Mick Box on kertonut jälkikäteen, että ”seitit” saatin aikaan hämähäkinseittiä muistuttavan liiman avulla, ja että hän itse myös otti kuvan. Byronilla kesti kolme viikkoa saada liima kokonaan pois hiuksistaan, eikä hän ollut vaikuttunut kannesta. Box kuitenkin kommentoi ”albumin saaneen erinomaisen kannen”. Albumin kannesta on julkaistu myös versio, jossa teksti ...very ’eavy on keltaisen sijasta valkoinen.
Yhdysvaltain-version, Uriah Heepin, kansi on erilainen kuin Very ’eavy... very ’umblen. Kyseisessä kansikuvassa on harmaamusta lohikäärmettä muistuttava olento (”kastematohirviö”), joka on peräisin Famous Fantastic Mysteries -lehden kannesta vuodelta 1949. Kuvan on piirtänyt Virgil Finlay.
Myynti ja julkaisut
Vertigo Records julkaisi albumin kesäkuussa 1970. Seuraavana vuonna Bronze Records julkaisi sen uusintapainoksena. Very ’eavy... very ’umblen listamenestys jäi varsin vähäiseksi, ja listoilla se menestyi muun muassa Yhdysvalloissa ja Saksassa heikommin kuin seuraajansa Salisbury. (esimerkiksi Saksassa albumi ylsi listan sijalle 22.). Yhtyeen kotimaassa Isossa-Britanniassa se ei noussut listoille ollenkaan. Yhdysvalloissa levy julkaistiin vuoden 1971 puolella nimellä Uriah Heep, ja se nousi The Billboard 200-albumilistan sijalle 186. Albumi ylsi myös Kanadan listoilla sijalle 99, sekä Australiassa sijalle 19.
Very ’eavy... very ’umble on julkaistu yhteensä 28 kertaa, tosin Yhdysvaltain-painokset (Uriah Heep) poislaskettuna 23 kertaa. Yhdysvaltain painoksia lukuun ottamatta vuoden 1970 julkaisuilla ei ole eri valtioiden välillä kappale-eroja. Kaikkien painoksien keskuudesta kappale-eroja kuitenkin löytyy (esimerkiksi vuosien 1996 ja 2003 uusintapainoksilla). Very ’eavy... very ’umble on CD:nä ja vinyylilevynä, kun taas Uriah Heep on julkaistu myös C-kasettina.
RFA Mounts Bay
RFA Mounts Bay (viirinumero L3008) on Royal Fleet Auxiliaryn Bay-luokan maihinnousualus.
The Whitest Boy Alive
The Whitest Boy Alive on berliiniläinen yhtye. Se aloitti vuonna 2003 elektronisen musiikin projektina, josta se on ajan myötä muovautunut soitinyhtyeeksi. Yhtyeen päähahmoja on norjalainen Kings of Convenience -yhtyeen keulahahmo Erlend Øye.
RFA Mounts Bay
Valmistus
Alus tilattiin 19. marraskuuta 2001 BAE Systemsiltä, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 2002. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 2004 ja otettiin palvelukseen 15. syyskuuta 2006.
Palvelus
Alukselle asennettiin syksyllä 2006 Bowman-viestiliikennejärjestelmä, kun se osallistui Sierra Leonen kriisiä varten koottuun laivasto-osastoon. Välittömästi operaatiosta palattuaan alukselle siirrettiin kuorma-autoja ja muuta kalustoa Clockwork-harjoitukseen Norjassa, mistä palattuaan se osallistui erilaisiin harjoituksiin.
Very ’eavy... very ’umble
Kriitikoiden vastaanotto
Kriitikot suhtautuivat albumiin sen julkaisuaikana negatiivisesti; esimerkiksi arvostettu yhdysvaltalainen Rolling Stone -musiikkilehti arvioi albumin murskaavasti. Levy sai julkaisuaikanaan kielteistä palautetta myös brittiläisissä musiikkilehdissä. Kitaristi Mick Boxin mukaan syynä albumin kehnoihin arvosteluihin yhtyeen kotimaassa oli se, että brittiläiset olivat alkaneet jo kuunnella enemmän folkrockia kuin albumin edustamaa hard rockia. Kuitenkin hänen mukaansa ”albumi on saanut myöhemmin sen kunnioituksen minkä se on ansainnut”. Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjien antamien arvosanojen mukaan Very ’eavy... very ’umble on 274:nneksi paras albumi vuodelta 1970. Nykyisin albumi on saanut kuitenkin kohtalaisia arvioita. Esimerkkinä Allmusic-sivusto, jonka arvostelija Donald A. Guarisco antoi arvostelussaan albumin Yhdysvaltain-versiolle kolme tähteä viidestä. Myös kolme tähteä viidestä antoi progarchives.com-sivuston arvostelija, jonka mielestä "albumi on kaukana ollakseen yhtä uraauurtava debyyttialbumi kuin Black Sabbathin tai Ian Gillanin debyytti Deep Purplen kanssa”. Hän ei kuitenkaan pidä yhtään albumin kappaletta huonona, joskin kappaleet ”Walking in Your Shadow” ja ”Real Turned On” ovat hänen mielestään muita albumin kappaleita heikompia. Dinosauradys.co.za-sivuston arvostelija on taas kertonut albumista, että ”häneltä meni vuosia ymmärtää tätä albumia. Nykyisin se on yksi suosikkejani”. Hän antoi albumille kahdeksan ja puoli tähteä kymmenestä.
Vaikka Very ’eavy... very ’umblen sävellykset ovat tyyleiltään laaja-alaisia, ja julkaisuaikanaan kriitikot antoivat albumista negatiivista palautetta, sitä pidetään varhaisen heavy metalin klassikkona.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Painoksia
Lähde:
Vesa Huuskonen
Vesa Huuskonen on suomalainen eversti evp. ja Parikkalan kunnanjohtaja 2014–2022.
Parikkalan kunnanvaltuuston valitessa kunnanjohtajan hän voitti Pete Pakarisen äänin 17-7. Aiemmin hän toimi Raja- ja merivartiokoulun johtajana. Koulutukseltaan Huuskonen on upseeri (1985) ja yleisesikuntaupseeri (1995). Sotilasarvoltaan hän on eversti (2008). Huuskonen on suorittanut Johtamistaidon opistolla Strategisen henkilöstöjohtamisen tutkinnon (2007).
Huuskonen on työskennellyt Kainuun rajavartiostossa (1985-1990), Rajakoululla (1990-1993), Kaakkois-Suomen rajavartiostossa (1995-2002), Rajavartiolaitoksen esikunnassa (2002-2010) ja Raja- ja merivartiokoululla (2010-2014). Hän toimi UM:n raja-asian toimikunnan sihteerinä 2002-2004, osallistui valtion työnantajaryhmän toimintaan 2005-2009 ja johti rajayhteistyöhön liittyvää suomalais-venäläistä koulutuksen ja tutkimuksen työryhmää 2011-2014. Huuskonen osallistui kevään 2019 eduskuntavaaleihin Kokoomuksen ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi. Huuskonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Huuskosen erottua syksyllä 2022 kunnanjohtajan virasta luottamuspulan takia Parikkalan kunnanvaltuusto valitsi talvella 2023 hänen seuraajakseen Mervi Pääkön.
Mike Laing
Mike Laing on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Laing on urallaan voittanut yhden World Series of Poker (WSOP) -rannekkeen: hän oli 2 500 dollarin limiitti hold'em -turnauksen voittaja vuonna 1994. Ykköspalkinto oli 212 000 dollaria. Tämän lisäksi Laingilla on useita WSOP-rahasijoja 1980-luvun lopulta lähtien. WSOP:n pääturnauksessa hän on parhaimmillaan ollut yhdestoista (vuonna 1998).
Vuonna 1998 Laing oli ykkönen Yhdysvaltain pokerimestaruuskilpailujen 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa. Tammikuussa 2001 Laing voitti World Poker Challenge -tapahtuman 5 000 dollarin no limit -turnauksen ja ansaitsi 331 740 dollaria. World Poker Tourilla Laing on parhaimmillaan ollut viidestoista (The Fifth Annual Jack Binion World Poker Open tammikuussa 2004).
Elokuussa 2007 Laingin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria.
John Flanagan (yleisurheilija)
John Joseph Flanagan (28. tammikuuta 1868 Kilfinane, Irlanti – 3. kesäkuuta 1938 Kilmallock, Irlanti) oli irlantilaissyntyinen, mutta arvokisoissa Yhdysvaltoja edustanut moukarinheittäjä ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Flanagan edusti kilpaurallaan Yhdysvaltoja. Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1897–1899 sekä 1901–1902 ja 1906–1907. Olympiakultaa hän voitti kolmesti peräkkäin: 1900 Pariisissa tuloksella 49,73, 1904 Saint Louisissa tuloksella 51,23 ja 1908 Lontoossa tuloksella 51,92. Kaikki kolme voittotulosta olivat olympiaennätyksiä. 1904 hän kilpaili myös painonheitossa, jossa sijoittui hopealle tuloksella 10,16, sekä kiekonheitossa, jossa tuloksena oli neljäs sija. Vuonna 1908 hän kilpaili moukarin lisäksi köydenvedossa. 24. heinäkuuta 1909 Flanagan heitti moukarin ME-tuloksen 56,18 metriä ja on kaikkien aikojen vanhimpana yleisurheilun maailmanennätyksen rikkonut urheilija (41 vuotta, 177 päivää).
Kuten monet irlantilaissiirtolaiset, myös Flanagan työskenteli New Yorkissa poliisina. Vuonna 1911 hän palasi takaisin kotimaahansa, jossa eli kuolemaansa saakka. Irlannissa hän voitti vielä moukarinheittokilpailun maaottelussa Skotlantia vastaan.
Räätälinlihas
thumb|Räätälinlihas Räätälinlihas ( <, räätäli) on pitkä ja kapea, heikko lihas, jonka alkukohta on suoliluun päällä sijaitseva kalvo, fascia iliaca, ja päätekohta sääriluun yläosan sisäsivu. Sitä hermottaa reisihermo (nervus femoralis). Räätälinlihaksen tehtävänä on koukistaa lonkka- ja polviniveltä. Räätälinlihas kulkee vinosti muiden reisilihasten yli sääriluun sisäreunan kyhmyyn (tuberositas tibiae) leveän hanhenjalkakalvon (pes anserinus) välityksellä.
Räätälinlihas on ihmisruumiin pisin lihas ja se kulkee omassa lihastupessaan.
Lihas eläimillä
Eläimillä lihaksen tehtävänä on palauttaa takajalka suoraan ponnistusvaiheessa. Nelijalkaisen eläimen takajalat kääntyvät laukatessa ja ravissa etujalkojen ulkopuolelle. Kiertyminen johtuu kinnernivelen (kantapää) luiden mallista. Jotta ponnistukseen saadaan mahdollisimman suoraan vaikuttava voima, jalka täytyy palauttaa suoraan.
Nimen alkuperästä
Lihaksen nimen etymologiasta on neljä hypoteesia: Yksi on, että nimi valittiin koska räätälit istuivat ennen jalat ristikkäin; toinen on se, että lihaksen alapään sijainti osuu samaan kohtaan mistä räätälit mittaavat lahkeen sisäsauman pituutta; kolmas on että se muistuttaa räätälin mittanauhaa; neljänneksi, vanhoja poljettavia ompelukoneita käytettäessä  niitä piti jatkuvasti polkea ja yhdistettynä jalkojen asentoon lihas kehittyi räätäleillä huomattavastikin.