cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Claudio Monteverdi
Ensimmäinen kapellimestarin virka ja madrigaalit
Vuonna 1590 Monteverdi alkoi työskennellä Gonzagan Vincenzo I:n hovissa Mantovassa laulajana ja alttoviulun soittajana. Vuoteen 1602 mennessä hän oli kohonnut tämän hovin kapellimestariksi. Neljänteenkymmenenteen ikävuoteensa asti Monteverdi työskenteli pääasiassa madrigaalien parissa, saaden valmiiksi lopulta yhdeksän madrigaalien kirjaa. Viides madrigaalien kirja (1605) nousi kiistelyn kohteeksi, kun Giovanni Artusi syytti kyseistä teosta sekä joitain neljännen madrigaalikirjan osia niiden modernin tyylin "karkeuksista". Monteverdi puolustautui viidennen kirjan esipuheessa ehdottaen musiikin jakamista kahteen virtaukseen, joita hän nimitti termeillä prima prattica ja seconda prattica. Näistä ensin mainittu viittasi aiempaan 1500-luvun polyfoniseen sävellysmuotoon, joka noudatti tiukasti kontrapunktia, dissonanssia sekä eri korkuisten lauluäänten tasa-arvoisuutta. Jälkimmäinen puolestaan oli vapaampi kontrapunktin käytön suhteen, sekä lisäsi lauluäänten hierarkkisuutta painottamalla sopraanoa ja bassoa. Tällä tavoin Monteverdin on myöhemmin katsottu liikkuneen kohti uudentyylistä monodia eli yksinlaulun tyyliä. Tietoisempi askel moderniin musiikkiin päin oli Monteverdin tapa lisätä soitinten continuo moniin madrigaaliensa osiin. Viidennen kirjan on katsottu myös aloittaneen tietoisen funktionaalisen tonaalisuuden käytön. Monteverdin kahdeksas madrigaalien kirja (Ottavo Libro, 1638) on usein nähty madrigaalisävellysten täydellisimpänä ilmentymänä. Kaiken kaikkiaan Monteverdin kahdeksan ensimmäistä madrigaalien kirjaa sisältävät valtavan kehityskulun renessanssin polyfonisesta musiikista barokille tyypilliseen monodiseen tyyliin. Yhdeksäs kirja julkaistiin postuumisti vuonna 1651. Se on todennäköisesti sävelletty useiden vuosikymmenien varrella, ja se sisältää musiikkia Monteverdin tuotannon kevyemmästä päästä.
Oopperasäveltäjäksi
Koska madrigaalien yksinlauluosuudet, monodit, painottivat selkeitä melodisia kulkuja, helppotajuisia italiankielisiä tekstejä (munkkilatinan sijaan) sekä hillittyä säestystä, oli Monteverdin siirtyminen oopperan pariin luonnollisena nähty askel. Monteverdi sävelsi ensimmäisen oopperansa, l’Orfeon, vuonna 1607. Hän laati sen Mantovassa pidettävää vuotuista karnevaalia varten ja se sai heti loistavan vastaanoton. Teos vaikutti dramaattisella voimakkuudellaan sekä eloisalla orkestraatiollaan. Sitä pidetään mahdollisesti ensimmäisenä tunnettuna teoksena, jossa säveltäjä jakaa eri soittimet ryhmiin, ja se on myös yksi ensimmäisistä suurista sävellyksistä, joiden tiedot alkuperäisissä esityksissä käytettyjen soitinten kokoonpanosta ovat säilyneet selvästi tallennettuna. Katsotaan, että tämän oopperansa myötä Monteverdi loi kokonaan uuden musiikin tyylin nimeltä dramma per musica eli musikaalinen draama. Monteverdin oopperoiden luokitellaan usein edustavan esibarokkia tai varhaista barokkia.
Mariavesperit
Monteverdin suurimpana työnä pidetään usein teosta Vespro della Beata Vergine 1610 (Autuaan neitsyen vesperit 1610). Se on yksi Monteverdin harvoja uskonnollisia töitä, ja se nostetaan usein Palestrinan Missa Papae Marcellin, Händelin Messias-oratorion ja Bachin Matteus-passion rinnalle. Levytyksen keskipituudeltaan 95 minuutin mittainen teos koostuu yhteensä 25 osasta. Osat poikkeavat toisistaan suuresti ja mukaan mahtuu monimutkaisia, katkonaiseen tyyliin sävellettyjä kuorokappaleita kuten myös pelkän continuon säestämiä aarioita ja duettoja. Teoksen eri osat muodostavat siinä määrin epäyhtenäisen kokoelman, että jotkut tutkijat pitävät mariavespereitä ennemmin kattauksena erillisiä lyhyitä teoksia kuin yhtenä suurena teoksena.
Hengellisistä latinankielisistä sanoituksistaan huolimatta teos oli myös ennennäkemättömän dramaattiseen tyyliin sävelletty. Teoksessa käytettiin tehokeinona myös säkeiden toistoa ja kontrastia (monet osat noudattavat ritornello-muotoa). Lopputuloksena teos kuulosti aikanaan uudenlaiselta ja teki yleisöön välittömästi syvän vaikutuksen. Yhtenä erikoisuutena on kaiun, eli muista esiintyjistä kauemmas sijoitetun laulajan, käyttö teoksen joissakin kohdissa. Teoksessa on käytetty tekstimateriaalina esimerkiksi Laulujen laulua, jonka käyttöä auktoriteetit eivät tuohon aikaan suositelleet uskonnollisessa musiikissa. Teokseen tarkoitettu kuoron ja orkesterin koko on debatin alainen asia. Teoksen kansilehdillä lukee, että teos on tarkoitettu esitettäväksi pienissä saleissa. Tästä on vedetty johtopäätös, että perinteinen suureen kuoroon ja soittajaryhmään perustuva tulkinta teoksesta tuskin oli Monteverdin ihanne.
Kapellimestarina Venetsiassa
Vuonna 1613 Monteverdi nimitettiin Venetsiassa sijaitsevan San Marcon kirkon kapellimestariksi, missä hän palautti edeltäjänsä Giulio Cesare Martinengon retuperälle jättämän kuoron ja soittajien musiikillisen tason ennalleen. Monteverdi olikin palkattu kirkkoon juuri siksi, että musiikki saataisiin palautettua entiseen loistoonsa vuonna 1609 tapahtuneen toisen kuuluisan säveltäjän, Giovanni Crocen, kuoleman jälkeisen taantuman jäljiltä.
Venetsiassa Monteverdi sävelsi loppuun myös kuudennen, seitsemännen ja kahdeksannen madrigaalien kirjansa. Kahdeksas kirja on teoksista suurin, ja siihen sisältyy materiaalia kolmenkymmenen vuoden ajalta. Teoksessa käytetään myös ensimmäistä kertaa jousien tremoloa (eli nopeaa saman nuotin toistamista) sekä pizzicatoa (eli kielien sormilla soittamista), joiden tarkoituksena oli luoda dramaattisia vaikutelmia.
Viimeiset oopperat
Viimeisinä elinvuosinaan Monteverdi oli sairas, mutta pystyi tästä huolimatta vielä säveltämään kaksi viimeistä mestariteostaan, oopperat Il ritorno d'Ulisse in patria (Odysseuksen paluu, 1641) ja L’incoronazione di Poppea (Poppean kruunaus, 1642). Näistä jälkimmäinen perustui Rooman keisari Neron elämään. Sitä on pidetty joskus Monteverdin koko tuotannon huipentumana. Ooppera sisältää sekä traagisia, romanttisia että myös koomisia kohtauksia. Koomisuus oli tuolloin uusi piirre oopperassa. Samoin oopperan henkilöt olivat aiempaa realistisemman tuntuisia ja melodiat lämminhenkisempiä. Teoksessa orkesteri on suhteellisen pieni ja kuoron osuutta oli vähennetty aiemmista oopperoista.
Monteverdi vihittiin katolisen kirkon papiksi vuonna 1636. Hän kuoli Venetsiassa vuonna 1643.
Säilyneet oopperat
(Monteverdi sävelsi ainakin 18 oopperaa, mutta niistä vain kolme on säilynyt)
Minja Koski
Minja Koski (s. 4. marraskuuta 1982 Kuhmo ) on suomalainen laulaja-lauluntekijä sekä näyttelijä.
Vuodesta 2017 Koski on julkaissut musiikkia artistinimellä M. M on julkaissut neljä albumia: Tehtaantyttö (2017), Näytän missä asun (2019), Punainen ovi (2020) ja Lauluja 1960-luvulta (2022). Soundi antoi Tehtaantyttö-debyytille täydet viisi tähteä, ja MTV valitsi sen vuoden 2017 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. Näytän missä asun -albumi valittiin vuonna 2019 Emma-ehdokkaaksi kriitikoiden valinta -kategoriassa. Minja Koski oli myös ehdolla 2020 Teosto-palkinnon saajaksi Näytän missä asun -albumin sävellyksistä ja sanoituksista.
Yhdessä laulaja Mikael Saaren ja Lumos-jousikvartetin kanssa Koski julkaisi vuonna 2022 Göstan joululaulut -albumin Gösta Sundqvistin tekemistä joulauluista.
Koski on kirjoittanut myös kaksi lastennäytelmää, Ystävienpäivä (2012) sekä YstävienSPORTTIpäivä (2017), ja säveltänyt musiikkia näyttämöteoksiin.
Parittelu
thumb|150px|[[Haavanlasisiipiä parittelemassa.]] Parittelu (tai kopulaatio) on yksi- tai monisoluisten eläinten seksuaalikäyttäytymisen toimintaketju, joka johtaa naaraan ja koiraan sukupuolielinten yhtymiseen. Parittelussa uroksen siittiö yleensä hedelmöittää naaraan munasolun. Joidenkin lajien uros siirtää sukusolunsa naaraan sisään, ja joidenkin lajien kuten kalojen parit laskevat sukusolunsa yhteen kehon ulkopuolella.
Parittelu on yhdyntää merkitykseltään laajempi käsite, sillä se pitää sisällään myös yhdyntää edeltävän ja sen jälkeisen käyttäytymistoiminnan.
Useimmat nisäkäslajit parittelevat kiima-aikanaan, jolloin munasolun hedelmöittyminen on mahdollista ja eläin on seksuaalisesti aktiivinen. Parittelua edeltää monilla eläinlajeilla soidinkäyttäytyminen.
Useimmat linnut parittelevat niin, että uros nousee naaraan selkään ja laskee kloaakistaan siittiöitä nopeasti naaraan kloaakkiin. Vesilinnuilla penis auttaa siemennesteen turvaamisessa viemällä sen syvemmälle, joten joutsenella, hanhella ja sorsalla on penis, kuten maalinnuista myös esimerkiksi kiivillä ja strutsilla.
Joillakin hyönteislajeilla on tavallisesta poikkeavia parittelutapoja. Lutikka parittelee niin että uros työntää sukuelimensä naaraan kuoren läpi. Hyppyhäntäisuros laskee siemennesteen naaraan ympärille ja naaras kerää sen sisäänsä. Rukoilijasirkkanaaras usein syö kumppaninsa parittelun aikana.
Kalat parittelevat kutemalla, jossa naaras laskee mätinsä veteen ja koiras hedelmöittää sen maidillaan.
Australialaistutkija John Long on arvioinut, että ensimmäisiä sisäisesti parittelevia eläimiä olivat luultavasti 380 miljoonaa vuotta sitten eläneet panssarikalojen (Placodermi) Antiarchi-heimoon kuuluvat Microbrachius dicki -lajin kalat.
Kosovon operaatio (1944)
Kosovon operaatio oli sarja asevoimien operaatioita jotka johtivat yhteen viimeiseen pinnistykseen toisen maailmansodan aikana. Operaation aloitti Bulgarian armeija Jugoslavian ja Albanian partisaanit kanssa. Operaation tarkoituksena oli häätää saksalaiset Kosovosta.
Päävoimat tässä operaatiossa olivat Bulgarian toinen armeija, Jugoslavian kahdeskymmenesneljäs ja neljäskymmeneskuudes divisioona, ensimmäinen ja viides Kosovo-Metohija prikaatti, sekä Albanian kansanvapautus armeijan kolmas ja viides prikaatti. Nämä voimat saivat avustusta Neuvostoliitolta ja Länsiliittoutuneilta. Saksan joukot koostuivat seitsemästä tuhannesta miehestä ja Kampfgruppe Langerista, sekä kolmesta jalkaväki komppaniasta, yhdestä tykistö patterista ja yhdestö panssari joukkueesta. Mukana oli 7 000 Waffen SS miestä.
Saksaa auttoi 10 000 Balli Kompëtar miestä Albaniasta. Balli Kompëtar oli Albanialainen anti-kommunistinen nationalistinen järjestö. Balli Kompëtar ja Waffen SS toimivat jälkijoukkoina Wehrmachtin perääntyessä. Saksa käytti SS Skanbergiä vuorille etenemisessä ja partisaanien rohkaisemisessa. Hyökkäyksen alkaessa Saksaa vastaan SS Skanberg käskettiin tukahduttamaan partisaanien ja heidän kannattajiensa vastarinta. Käskyn seurauksena Albanialaisia partisaani vankeja ammuttiin ja hirtettiin Kosovossa 23. lokakuuta.
Operaatio johti kommunistien haltuun ottoon Kosovossa, joka tapauksessa Saksalaiset onnistuivat perääntymään ja vapautumaan motista jonka kommunistit olivat järjestäneet heille.
Seuraukset
Kosovon alueen vapauttaminen Saksalta ei tuonut välitöntä rauhaa ja järjestystä. 2. joulukuuta 1944 anti-kommunisti Albaanit Drenican alueelta hyökkäsivät Trepcan kaivoskompleksiin ja muihin kohteisiin. 2 000 miehen voimalla nämä anti-kommunistit onnistuivat torjumaan 30 000 miehen partisaanijoukkoja kahden kuukauden ajan.
Yūki Mutō
Yūki Mutō (s. 7. marraskuuta 1988 Kanagawa) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Mutō debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 2015. Hän on pelannut kaksi maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Espanjan jalkapalloilun ennätyksiä
Tällä sivustolla on Espanjan jalkapalloilun ennätyksiä.
Primera División
Ennätykset on laskettu kaudesta 1928–1929 alkaen, jolloin Primera Divisiónia pelattiin ensimmäisen kerran.
Copa del Rey
Ennätykset on laskettu vuodesta 1902 alkaen, jolloin Copa del Rey pelattiin ensimmäisen kerran.
Erich Herrmann
Erich Herrmann (21. toukokuuta 1914 – 13. huhtikuuta 1989) oli saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Herrmann pelasi turnauksessa kolme ottelua.
Style of Eye
Style of Eye, oikealta nimeltään Linus Eklöw, on ruotsalainen dj ja musiikkituottaja.
Maarit Pyökäri
Maarit Pyökäri (s. 1951 Piikkiö ) on suomalainen teatterinjohtaja ja ohjaaja. Hän on koulutukseltaan logonomi.
Style of Eye
Style of Eye julkaisi debyyttialbuminsa, Duck, Cover And Hold, vuonna 2008. Hän osallistui myös Icona Popin ”I Love It" -kappaleen kirjoittamiseen ja tuottamiseen.
Maarit Pyökäri
Pyökäri opiskeli yliopistossa kirjallisuutta, lehdistöoppia, tiedotusta ja filosofiaa, mutta teatteri veti hänet puoleensa. Hän oli Turun ylioppilasteatterin ohjaajana vuosina 1976–1978 ja sen jälkeen Työväen Näyttämöiden Liiton koulutusohjaaja 1979–1981. Salon teatterissa hän oli teatterinjohtajana vuosina 1981–1985 ja Rovaniemen kaupunginteatterissa ohjaajana vuosina 1985–1987.
Vuonna 1987 Pyökäri valittiin Rauman Kaupunginteatterin johtajaksi, jona hän toimi vuoteen 1994 saakka. Sen jälkeen hän oli Oulun kaupunginteatterin johtaja vuosina 1995–2000. Kahden johtajapestin jälkeen hän toimi vuodet 2000–2007 vapaana ohjaajana, jolloin hän työskenteli useiden eri teatteriryhmien kanssa sekä muun muassa Tampereen Teatterikesän taiteellisena johtajana vuosina 1999–2003. Hän on ollut myös valtion näyttämötaidetoimikunnan puheenjohtajana vuosina 2001–2003.
Vuonna 2007 Pyökäri valittiin Lahden kaupungin teatterinjohtajan virkaan, jossa hän oli vuoteen 2013 saakka. Pyökäri on ollut vuodesta 2008 lähtien myös Suomen Teatterit ry:n hallituksen jäsen. 1. elokuuta 2013 Pyökäri aloitti Tampereen Työväen Teatterin taiteellisena johtajana. Hän on ilmoittanut jäävänsä eläkkeelle 1. syyskuuta 2018.
Diego Contento
Diego Armando Valentin Contento (s. 1. toukokuuta 1990 München) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Fortuna Düsseldorfia. Hän on kuitenkin pelannut edustusjoukkueessa kahden kauden aikana vain yhden cup-ottelun. Hänen aiempia seurojaan ovat olleet Bayern München, jossa hän pelasi 49 liigaottelua, ja ranskalainen Bordeaux, jossa hän pelasi 78 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Pelinumerolla 26 pelaava Contento on pelipaikaltaan puolustaja.
Pongal
thumb|Toimisto [[Tamil Nadussa koristeltu pongal-juhlaa varten.]] Pongal on tamilien tammikuinen sadonkorjuujuhla, jonka aikana lehmille ja teurashärille syötetään juuri korjattua riisiä. Juhlassa järjestetään härkätaistelun muunnos, jossa nuoret mieshenkilöt koittavat poimia rupian seteleitä raivostuneen härän sarvista.
Amyntas III
Vaimonsa Eurydiken kanssa Amyntas sai kolme poikaa, jotka kaikki hallitsivat Makedonian kuninkaina: Aleksanteri II, Perdikkas III ja Aleksanteri Suuren isä Filippos II.
Biladi
Biladi ("Isänmaani") on Palestiinan kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön Palestiinan itsehallintoviranomaisten vuonna 1996 Palestiinan itsenäisyysjulistuksen (vuodelta 1988) 31. artiklan perusteella. Laulun on sanoittanut Ibrahim Hefeth Touqan ja sen ovat säveltäneet Mohammad Salim Flaifel ja Ahmad Salim Flaifel.
Sanat arabiaksi
بلادي يا أرضي يا أرض الجدود
بلادي بلادي بلادي
يا شعبي يا شعب الخلود
بعزمي وناري وبركان ثأري     وأشواق دمي لأرضي وداري
صعدت الجبال وخضت النضال
قهرت المحال عبرت الحدود
بعزم الرياح ونار السلاح      وإصرار شعبي بأرض الكفاح فلسطين
داري فلسطين ناري فلسطين
ثأري وأرض الصمود
بأرضي وشعبي ونار الألم سأحيا فدائي
وأمضي فدائي        وأقضي فدائي
الى أن تعود بلادي
بلادي يا شعب الخلود
Englantilainen käännös
My country, my land, land of my ancestors
My country, my country, my country
My people, people of perpetuity
With the longing in my blood for my land and my home
I have climbed the mountains and fought the wars
I have conquered the impossible, and crossed the frontiers
Anatolijs Gorbunovs
Anatolijs Gorbunovs (s. 10. helmikuuta 1942, Pilda) on latvialainen poliitikko. Hän toimi Latvian SNT:n viimeisenä, ja sitten vuodesta 1991 lähtien Latvian tasavallan, korkeimman neuvoston puheenjohtajana eli pääministerinä vuosina 1988–1993. Lisäksi hän oli yksi niistä harvoista neuvostomiehityksen viimeisten vuosien Latvian kommunistijohtajista, jotka kannattivat maan itsenäisyyden palauttamista. Gorbunovs toimi käytännössä Latvian ensimmäisenä valtionpäämiehenä vuosina 1991–1993 maan palautettua itsenäisyytensä elokuussa 1991. Siirtymäajan jälkeen palautetun Latvian parlamentin eli saeiman puhemies hän oli vuosina 1993–1995. Parlamentin jäsenenä hän toimi vuoteen 2002. Hän oli 1995–2002 aluekehitysministerinä, kuljetusministerinä ja varapääministerinä.
Kommunistisen puolueen lakkauttamisen jälkeen Gorbunovs on vuodesta 1993 lähtien ollut konservatiivisen liberaalipuolueen "Latvian tie" (Latvijas Ceļš) jäsen.
Biladi
Englantilainen käännös
With the resolve of the winds and the fire of the guns
And the determination of my nation in the land of struggle
Palestine is my home, Palestine is my fire, Palestine is my revenge and the land of endurance
By the oath under the shade of the flag
By my land and nation, and the fire of pain
I will live as a fida'i*, I will remain a fida'i, I will end as a fida'i - until my country returns
My country, people of perpetuity.
Kita-ku (Osaka)
Kita-ku on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se muodostaa nimensä mukaisesti (”pohjoinen”) Osakan keskustan pohjoisosan. Suuralue rajautuu jokiin kolmelta sivulta: pohjoisessa Yodogawaan, idässä Ōkawaan ja etelässä Tosaborigawaan. Sen länsipuolella on Fukushiman suuralue. Kitan suuralueen pinta-ala on 10,33 neliökilometriä ja siellä on 113 135 asukasta (vuonna 2012).
Suuralueen itäosan merkittäviin nähtävyyksiin kuuluu Tenjinbashin pitkä ostoskäytävä, joka johtaa Ōsaka Tenman-gūn pyhäkölle. Ōgawa-joen varsi alueen itäreunalla on vuorostaan keväisin suosittu kirsikankukkien katselupaikka. Historiallisesti Kitan alueella sijaitsi yksi Osakan kolmesta vanhasta kaupunginosasta, Tenmagumi, ja alueella on edelleen perinteistä käsityökulttuuria.
Kitan suuralueella on useita museoita. Nakanoshiman saarella sijaitsevat Itämaisen keramiikan museo, Osakan tiedemuseo ja Osakan kansallinen taidemuseo; lisäksi Kitassa toimivat Osakan lastenmuseo, Osakan asuntomuseo ja Japanin rahapajan museo. Nakanoshiman saarella on myös vuonna 1918 rakennettu punatiilinen Ōsaka-shi chūō kōkaidō (Osaka City Central Public Hall).
Eteläcatanduanesinbikol
Eteläcatanduanesinbikol eli virac on Filippiineillä Catanduanesin provinssissa puhuttu bikol-kieli. Sitä puhui vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan äidinkielenään 135,000 ihmistä.
Vini Poncia
Vincent "Vini" Poncia Jr. (s. 29. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja musiikkituottaja.
Poncia muodosti lauluntekijätiimin "Anders and Poncia" Peter Andersin kanssa. Heidän lauluja äänittivät muun muassa The Ronettes, Bobby Bloom ja Darlene Love. Anders ja Poncia oli myös jäseniä yhtyeissä The Trade Winds ja The Innocence. The Tradewindsin debyyttisingle "New York is a Lonely Town" saavutti sijan 32 Billboardin listoilla vuonna 1966.
Ponciasta tuli myöhemmin lauluntekijä Beatles-rumpali Ringo Starrin useille sooloalbumeille. Poncia myös tuotti albumeita Melissa Manchesterille ja Lynda Carterille. Lauluntekijänä hän kirjoitti lauluja Jackie DeShannonille ja Tommy Jamesille. Vuonna 1978 hän tuotti KISS-yhtyeestä tunnetun Peter Crissin sooloalbumin. Vini Poncia palkattiin tuottajaksi myös KISSin albumeille Dynasty (1979) ja Unmasked (1980). Hän tuotti myöhemmin Peter Crissin sooloalbumin Let Me Rock Youn (1982). 1980-luvun lopulla hän osallistui viiden kappaleen kirjoittamiseen KISSin albumilla Hot in the Shade (1989)
Alkoholikardiomyopatia
Alkoholikardiomyopatia on dilatoivan kardiomyopatian eli laajentavan sydänlihassairauden muoto. Se voidaan todeta henkilöllä, jolla on liialliseen alkoholinkäyttöön viittaavia löydöksiä, sydämen vajaatoiminta ja dilatoivaa kardiomyopatiaa tukevaa näyttöä. Monet raportit viittaavat siihen, että naiset ovat miehiä alttiimpia alkoholin kardiotoksisille vaikutuksille. Lähinnä alkoholikardiomyopatiaa tavataan vähintään keski-ikäisillä henkilöillä; se on harvinaisempi alle 40-vuotiailla.
Jos alkoholikardiomyopatiaan sairastunut lopettaa alkoholinkäytön kokonaan, sydämen toiminta saattaa parantua huomattavasti ja toisinaan normalisoitua täysin. Erään tutkimuksen perusteella alkoholin väärinkäyttäjillä, jotka ovat joutuneet sairaalahoitoon pelkän kardiomyopatian takia, on korkeampi kirroosiriski kuin alkoholin väärinkäyttäjillä, joilla ei ole sydänsairautta.
Tyypillisimmät alkoholikardiomyopatian oireet ovat dyspnea, ortopnea ja paroksysmaalinen nokturnaalinen dyspnea.
Pohjoiscatanduanesinbikol
Pohjoiscatanduanesinbikol eli pandan on Filippiineillä Catanduanesin provinssissa puhuttu bikol-kieli. Sitä puhui vuoden 2000 väestönlaskennassa äidinkielenään 77,500 ihmistä.
Naoyuki Fujita
Naoyuki Fujita (s. 22. kesäkuuta 1987 Fukuoka) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Fujita debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 2015.
Ligue 1 -kausi 2012–2013
Ligue 1:n kausi 2012–2013 oli järjestyksessään 75. jalkapallon Ligue 1 -kausi. Kausi alkoi 10. elokuuta 2012 ja päättyi 26. toukokuuta 2013. Ranskan mestaruuden voitti Paris Saint-Germain.
Sarjataulukko
Ajacciolta on vähennetty kaksi pistettä.
Erkki Jauhiainen
Erkki Eemil Jauhiainen (24. marraskuuta 1938 Pielavesi – 14. syyskuuta 2015 Helsinki ) oli suomalainen maantieteilijä. Jauhiainen oli Joensuun yliopiston maantieteen professori ja Helsingin yliopiston dosentti.
Tietokirjailijana hänen erityisalojaan olivat maantiede (kulttuuri- ja luonnonmaantiede), aluemaantiede (Aasia, Mongolia ja Siperia), ihminen ja ympäristö sekä maisematutkimus.
Pääsiäissaaren historia
pienoiskuva|[[Ahu Tongarikin moai-patsaita]]
Pääsiäissaaren historia alkaa nykynäkemyksen mukaan polynesialaisten saapumisella lännestä veneillä joskus 900–1200 jaa.
Jared Diamondin mukaan Pääsiäissaarelle syntyi hieman yli kymmenen kilpailevaa klaania, joita pappisylimykset johtivat. Nämä rakennuttivat alaisillaan jättimäisiä patsaita moaita ja näiden valtavia alustoja ahuja''. Lopulta saaren metsät oli käytetty loppuun, eikä enää kyetty tekemään kalastusveneitä. Soturit kaappasivat vallan papistolta 1600-luvulla. Perimätiedon mukaan alkoi ihmis­syönnin, sotien ja nälän­hätien aika.
Nykyisin metsien häviämisen syynä pidetään rottia, ja entistä teoriaa yhteiskunnan itse aiheutetusta tuhosta pidetään epätodennäköisenä.
Eurooppalaiset saapuivat Pääsiäissaarelle 1722. Perulaiset veivät monia saaren asukkaita orjiksi kaivoksiin 1800-luvulla. Sen lisäksi taudit ja maastamuutto alensivat alkuperäisväestön määrää hieman yli sataan henkeen. Vuonna 1888 saari siirrettiin Chilen hallintaan, ja vasta vuonna 1966 alkuperäisasukkaat saivat kansalaisoikeudet.
Rapanui eurooppalaisten tulon jälkeen
Rapanuiden perinteistä ja tavoista tiedetään käytännössä vain vanhojen tutkimusretkien ansiosta. Vanhin dokumentti saaresta on hollantilaisen Jakob Roggeveenen ajoilta. Hän löysi saaren ensimmäisenä eurooppalaisena 6. huhtikuuta 1722, joka oli pääsiäis­päivä. Tuolloin saarelta löytyi kaksi etnistä ryhmää. Myöhemmin saarelle saapui muitakin eurooppalaisia, mm. Cook ja de La Pérouse, ja saaresta tuli maakiintopiste matkalla Oseaniaan. Saaren asukkaille yksi kohtalokkaimmista vierailuista oli muukalaisjoukon saapuminen saarelle Perun El Callaosta. He veivät vuosien 1859 ja 1863 välillä noin kahdellakymmenellä laivalla 2000 saaren asukasta orjiksi maatiloille ja tappoivat suuret joukot niitä, joita eivät voineet viedä mukanaan. Pappisluokan täydellinen hävittäminen merkitsi suurta menetystä: mm. Polynesian ainoa kirjoitus rongo rongo jäi siitä lähtien selvittämättömäksi. Epidemiat kuten tuberkuloosi ja isorokko sekä 250 saarelaisen lähtö katolilaisten lähetys­saarnaajien mukana Tahitille kutisti väestön pienemmäksi kuin koskaan, 110 henkeen vuonna 1877.
Hieman myöhemmin Valparaíson piispa osti saarelta 600 hehtaaria maata Chilen laivaston kapteeni Policarpo Toron neuvotteluiden myötä, sekä Tahitilta kotoisin olevat Dutrou-Bornier, John Brander ja Salmonin veljekset oman osuutensa, vaikka perinteiden mukaan saaren maita ei voinut myydä.
Chilen onnistui saada 9. syyskuuta 1888 allekirjoitettua sopimus kuningas Atamu Tekenan kanssa. Asiakirja laadittiin espanjaksi sekä toinen versio rapanuin ja tahitin kielen sekoituksella, mutta niiden sisällöissä oli eroja. Rapanuiden suullinen perimätieto kertoo kuningas Atamu Tekenan ottaneen palan nurmikkoa multineen luovuttaen nurmikon chileläisille lähettiläille ja jättäen itselleen mullan. Antropologi Paloma Hucke tulkitsee eleen vallan luovuttamisena chileläisille, mutta säilyttäen oikeudet maahan saaren asukkailla itsellään. Kun Policarpo Toro tarjosi saaren kuninkaalle rahaa säkistä, tämä hylkäsi tarjouksen sanoen: ”lleva tu plata, que yo, ni ningún kanaka, hemos vendido terreno alguno” eli ”vie rahasi, minä eikä kukaan kanaka ole myyneet mitään maata”. Päiviä myöhemmin, kun Pedro Pablo Toro nosti Chilen lippua salkoon saarella, kuningas sanoi "Al levantar tu bandera no quedas dueño de la isla porque nada hemos vendido: sabemos que el señor Obispo puso a la Isla bajo el protectorado de Chile, pero no se ha vendido nada" eli ”nostaessasi lippua sinusta ei tule saaren omistaja, koska emme ole myyneet mitään: tiedämme, että herra Piispa saattoi saaren Chilen protektoraatin alaiseksi, mutta mitään ei ole myyty”.
Saarelaiset olivat tästä lähtien eristettyjä saarelleen, josta heillä ei ollut oikeutta lähteä. Heillä ei myöskään ollut kansalais­oikeuksia ennen kuin vuodesta 1966 lähtien, ja he kokivat, että muukalaiset ja Chilen laivasto olivat ryöstäneet heidän maansa. Vasta 1900-luvun lopussa maita alettiin palauttaa takaisin alkuperäisväestölle.
Polynesialaisia
Pääsiäissaari on kaukana mantereista ja monista Polynesian saaristakin. Siksi sen kulttuuria on leimannut eristyneisyys. Alkuasukkaiden luurankolöydöt, kieli ja kulttuuri yhdistävät saaren Polynesiaan. Pääsiäissaaren viljelykasvit banaani, bataatti, sokeriruoko ja kotieläin kana olivat tyypillisesti polynesialaisia. Toisaalta Pääsiäissaarelta puuttuvat muulle Polynesialle tyypilliset koirat ja siat. Alkuperäiset pääsiäissaarelaiset purjehtivat saarelle ehkä 1800 kilometrin päässä lännessä olevan Pitcairnin suunnasta. Pääsiäissaarelaiset puhuivat muinaismangarevaa, joka on itäpolynesialainen havaijin ja marquesasin sukuinen kieli. Pääsiäissaaren työkalut olivat polynesialaista tyyppiä ja muistuttivat eniten varhaisia marquesasialaisia malleja. Marquesassaaret saatettiin asuttaa jo 600–800 jaa. Pääsiäissaarelaisten alkuperäinen koti lienee ollut Marquesassaarista itään olleet Mangareva, Pitcairn ja Henderson, jotka sijaitsevat Polynesian saarista lähimpänä Pääsiäissaarta. Mangerevalta Pääsiäissaarelle pääsee kanootilla parhaassa tapauksessa 17 päivässä, ja maan tunnistaa jopa parinsadan kilometrin päähän lintuparvista. Pääsiäissaarten työkalut muistuttavat Mangarevan ja Pitcairnin työkaluja ja jotkut Pääsiäissaaren patsaat erästä Pitcairnin patsasta. Myös Pääsiäissaaren kallot muistuttavat enemmän Pitcairnin ja Hendersonin kalloja kuin Marquesassaarten kalloja. Arkeologisesti Pääsiäissaari muistuttaa Mangarevaa ja Cooksaarten Mangaiaa. Punakuonakiviset isot kiviveistokset viittaavat Pitcairniin ja ehkä Tubuaisaarten Paívaeen.
Niinpä nykyisen käsityksen mukaan polynesialaiset asuttivat Pääsiäissaaren ehkä joskus 900 jaa. , viimeistään 1200 luvuilla jaa. vaeltaessaan veneillään itään. Saaren asutusajankohdasta on kiistelty kovasti. Aikaisempien käsitysten mukaan saari asutettiin 200-luvulla. Osa varhaisista ajoituksista perustuu epäluotettavaan kielten analyysiin. Polynesialaiset uudisasukkaat toivat mukanaan bataatin, banaanin ja sokeriruo'on. Lisäksi saarella kalastettiin ja pyydystettiin lintuja. Ensimmäiset uudisasukkaat raivasivat pellot. Vuoden 1000 tienoilla Pääsiäissaarella siirryttiin kehittyneeseen pappisvaltaiseen yhteiskuntajärjestykseen.
Tulivatko asuttajat tai ylimystö idästä
Arkeologian, suullisen perimätiedon sekä genetiikan tukeman ja yleisesti hyväksytyimmän historiantulkinnan lisäksi on olemassa vaihtoehtoteorioita saarten alkuperäisasukkaiden alkuperästä. Jotkut ovat esittäneet ajatuksia siitä että Pääsiäissaari olisi saanut ainakin osan väestöä tai kulttuurivaikutteita intiaanien asuttamasta Etelä-Amerikasta. Pääsiäissaari sijaitsee 3 700 kilometriä Etelä-Amerikasta länteen. . Suullinen perimätieto kertoo rapanuin kansan saapuneen Pääsiäissaarelle myyttiseltä Hivan saarelta idästä. Pääsiäissaarella viljellään bataattia ja Lagenaria-kurpitsaa, jotka ovat peräisin Etelä-Amerikasta.
Norjalainen Thor Heyerdahl purjehti 1940-luvulla Etelä-Amerikasta länteen Kon Tiki -nimisellä balsalautalla ja todisti näin, että intiaanit olisivat voineet purjehtia Pääsiäissaarelle. Thor Heyerdahlin näkemyksen mukaan Pääsiäissaaren väestö polveutuu Etelä-Amerikan inkoja edeltäneistä kansoista. Vanhat Pääsiäissaaren luulöydöt eivät tue tätä, vaan muistuttavat polynesialaisia. Myös pääsiäissaarelaisten kieli on polynesialainen.
Perulaisen historioitsija José Antonio del Busto arvelee inkojen tehneen retken Oseaniaan. Tämä teoria perustuu oletukseen, jonka mukaan saari liittyy espanjalaisen kronikoitsija Pedro Sarmiento de Gamboan keräämiin kertomuksiin, jotka kuvailevat prinssi Inca Tupac Tupac Yupanquin tutkimusretkeä Auachumbi- ja Ninachumbi-nimisille saarille. Kyseinen tarina synnytti teorian, jonka mukaan nämä kaksi saarta olisivat Mangareva ja Rapa Nui.
Yhteiskunta
pienoiskuva|Moai pienoiskuva|Ahu Vinapun reunaa, joka on tehty taidokkaasti yhteen sovitetuista kivistä. Perimätietoon ja arkeologiseen aineistoon perustuen antropologit ovat rakentaneet kuvan Pääsiäissaaren yhteiskunnasta.
Rapanuin yhteiskuntaa hallitsi jumalista polveutuvana pidetty ariki, joka johti porrasmaista luokkayhteiskuntaa. Päällikkö oli samalla ylipappi, jonka uskottiin toimivan välittäjänä jumalan ja ihmisen välillä eli hänellä oli manaa. Uskomuksen mukaan yliluonnollisen päällikkö-ylipapin tehtävänä oli varmistaa tavalliselle kansalle maan ja veden antimet. Koska päälliköllä oli yliluonnollisia kykyjä, oli hänellä pyhä oikeus maahan, kalastuspaikkoihin, niistä saataviin tuotteisiin ja kaikkeen muuhun saatavilla olevaan aineelliseen hyvään.
Saari jakautui 11–12 klaaniin. Kukin klaani hallitsi tiettyä mereen rajautuvaa aluetta. Pääsiäissaari oli jaettu klaanien kesken kuin kakku viipaleisiin. Ainakin alussa klaanien kesken lienee ollut paljon yhteistyötä, koska saaren eri osista saatiin erilaisia raaka-aineita. Myös saaren suhteellisen tasainen pinnanmuodostus suosi klaanien välisiä yhteyksiä.
Suurin osa väestöstä asui saaren keskiosassa viljelyksien yhteydessä. Sisäosien pelloille vietiin kiviä, jotka suojasivat muun muassa kuopassa kasvatettuja kasveja, lähinnä taaroa tuulelta. Ensimmäiset kivipuutarhat lienee rakennettu sisämaahan joskus 1300 jaa. Nämä puutarhat olivat yläluokan omistamia plantaaseja, joilla rahvas työskenteli kylvö- ja korjuuaikoina.
Saarelaisia johtanut jumalten jälkeläisinä esiintynyt eliitti asui rannikolla, jossa oli parhaat viljelymaat. Eliitti omisti sisämaan plantaasit, joissa rahvas työskenteli. Rannikolle perustettiin uskonnollisia, poliittisia ja seremoniallisia keskuksia (Anakena, Akahanga), joissa palvottiin lähes jumalten kaltaisia esi-isiä, joita moai-patsaat kuvasivat. Moait lepäsivät suurten kivitasanteiden, ahujen päällä. Klaanit kilpailivat keskenään siitä, kuka rakentaa suurimmat rakennelmat. Niinpä rakennelmien koko kasvoi ajan mittaan valtavaksi.
174 neliökilometrin laajuisella Pääsiäissaarella saattoi asua huippukautena 6 000–8 000 ihmistä, joidenkin arvioiden mukaan jopa 15 000–30 000 ihmistä. Saaren kokoon lähden valtava väestö kulutti rajallista ympäristöä, joka melko kuivana, tuulisena, niukkaravinteisena ja vulkaanisperäisenä oli eroosiolle altis. Eliitin suurisuuntaiset rakennushankkeet lisäsivät osaltaan maaperän kulumista, koska niitä varten hakattiin metsää pois.
Ympäristökriisi ja nälkä
Väestön liikakasvu, metsien häviäminen ja eristäytyneen saaren rajallisten luonnonvarojen loppuunkäyttäminen ajoi saaren väestön ympäristökriisiin 1600- ja 1700-luvulla. Nykyisin Pääsiäissaarella ei ole käytännössä ollenkaan metsää. Saarella muinoin olleet palmupuumetsät hävisivät vähitellen lähes täysin vuosien 1400–1700 välillä. Palmu hävisi suureksi osaksi vuoteen 1500 mennessä. Huonot maat kuluivat ensin. Esimerkiksi maaltaan huonolla Poiken niemellä eroosio hautasi pellot noin 1400, kun palmut olivat hävinneet. Viimeinen metsä hävisi Poikesta noin 1440. Viljely alkoi uudestaan noin 1500 jaa. Mutta noin 1600 jaa. tullut toinen eroosiovaihe hävitti taas pellot. Vuoden 1650 jälkeen puuta ei enää käytetty polttoaineena. Rantojen seudun väestö laski 1700-luvulla 70 % verrattuna vuosien 1400–1600 väestöhuippuun. Maan köyhtymisen vuoksi peltojen tuotto väheni. Myös kalansaaliit vähenivät, kun uusia kanootteja ei enää pystytty rakentamaan. On havaittavissa merkkejä siitä, että metsien häviäminen tapahtui samoihin aikoihin kuin sivilisaation tuho: tältä ajalta peräisin olevista tunkioista havaitaan äkillinen kalanruotojen ja linnunluiden väheneminen, kun asukkaat eivät enää voineet rakentaa kalastusveneitä ja linnut menettivät pesimäpaikkansa. Saarella puhkesi nälänhätä. Ihmissyönti ja kanalat lisääntyivät nopeasti vuoden 1650 jälkeen, ja rottiakin alettiin syödä.
Markku Seppälä
Markku Tapio Seppälä (s. 1936, Helsinki) on suomalainen synnytys- ja naistentautien erikoislääkäri. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1964 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1965. Seppälä on vuonna 1962 alkaneen tutkimustoimintansa aikana julkaissut n. 500 vertaisarvioitua tutkimusta kansainvälisissä sarjoissa, mukana yhteistöitä kahden lääketieteen tai fysiologian Nobelin palkinnon saajan kanssa (Frederick Chapman Robbins ja Robert G. Edwards). Markku Seppälälle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto vuonna 1981 sikiön kehitysproteiineja koskevista tutkimuksistaan.
Pääsiäissaaren historia
Papiston romahdus, soturien nousu
Johtava pappiseliitti oli uskotellut rahvaalle, että se hankki jumalilta suuria satoja ja vaurautta. Perimätiedon mukaan viimeinen ahu ja moai nousivat 1620. Kun oli nälänhätä, papiston uskottavuus romahti. Noin vuonna 1680 soturit kaappasivat papistolta vallan. Heitä kutsutaan nimellä Tangata rimata toto (’miehet joilla on veriset kädet’).
Lleyton Hewitt
Lleyton Glynn Hewitt (s. 24. helmikuuta 1981 Adelaide, Australia) on australialainen tennispelaaja. Hän on yksi menestyneimmistä tennispelaajista, entinen tenniksen rankinglistan ykkössijoitettu. Hän on voittanut urallaan kaksi Grand Slam -turnausta, Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2001 ja Wimbledonissa vuonna 2002. Vuonna 2005 hän eteni kotiturnauksensa Australian avointen finaaliin, jossa hän kuitenkin hävisi Marat Safinille. Hewitt on tunnettu erinomaisesta jalkatyöskentelystään, kilpailykyvystään sekä vakaista syötöistään. Hänen valmentajanaan toimii Tony Roche. Hän on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 2001 ja 2002. Hewitt on voittanut urallaan myös kaksi nelinpelin ATP-turnausta.
Markku Seppälä
Ura
Seppälä on ollut monien kansainvälisten tieteellisten julkaisusarjojen toimittajana ja toimituskunnan jäsenenä, sekä professuuriasiantuntijana Stanfordin, Sydneyn ja Valencian yliopistoissa sekä Bangaloren tiedeinstituutissa. Hän on toiminut myös WHO:n (Maailman_terveysjärjestö) asiantuntijana Genevessä 1980-luvulla (kohtuperäiset verenvuodot), 1990-luvulla (koeputkihedelmöitys) ja 2000-luvulla (raskauden ehkäisy). Seppälä on toiminut Population Councilin (New York) Board of Trustees -hallinnossa vuosina 1984-1993. Hän on toiminut lisääntymislääketieteen yksiköiden toiminnan arvioijana Singaporen valtion yleisessä sairaalassa vuonna 1995 ja Mayo-klinikassa Yhdysvalloissa vuonna 1998.
Luottamustoimia
Suomen Gynekologiyhdistyksen puheenjohtajana Seppälä toimi vuosina 1983-1985 ja Suomen syöpäyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1988-1991. Kansainvälisen gynekologiyhdistysten liiton (FIGO) hallituksessa Seppälä toimi vuosina 1985-2003, mistä ajasta FIGO:n presidenttinä vuosina 1997-2000. Helsingin yliopiston edustajana HYKSin hallituksessa Seppälä toimi vuosina 1991-1992, ja HUSin (Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri) hallituksessa vuosina 1999 - 2001. Helsingin yliopiston tohtoripromootiossa vuonna 2000 Seppälä toimi promootiotoimikunnan puheenjohtajana ja promoottorina.
Huomionosoituksia
Suomalainen Tiedeakatemia on kutsunut hänet jäsenekseen vuonna 1982, ja belgialaisen Liègen yliopiston kunniatohtoriksi Seppälä on kutsuttu vuonna 1995. Hän on myös Suomen, Yhdysvaltojen (ACOG), Brasilian, Chilen, Italian, Romanian, Puolan ja Chicagon gynekologiyhdistyksen sekä British Fertility Societyn, Royal College of Obstetricians and Gynaecologists] -järjestön (Fellow ad eundem, Lontoo 1989) ja Society for Gynecological Investigation (Washington, DC, USA 1995) kunniajäsen. Hänelle on myönnetty HYKSin kultainen ansiomitali vuonna 1999, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki ja Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki. V. 2016 Markku Seppälä kutsuttiin ESHRE:n (European Society of Human Reproduction and Embryology) kunniajäseneksi.
Pääsiäissaaren historia
Papiston romahdus, soturien nousu
Rahvas rakensi tuolloin talonsa aiemmin eliitin asuttamalle ranta-alueelle. Yläluokan ylämaan plantaasit hylättiin vaiheittain vuosien 1600–1680 välillä. Vuonna 1680 ei enää pystytetty uusia patsaita. Päällikön Manasta ei enää piitattu, vaan valta pohjautui aseisiin.
Saarella kehittyi myös obsidiaanista tehty keihäänkärki mata’a, ilmeisesti klaanien välistä sodankäyntiä varten. Monet ihmiset asuivat piilossa luolissa, jotka saatettiin peittää ahuista otetuilla kivillä. Luola saattoi olla keinotekoisesti avarrettu tai rakennettu, ja siinä oli kapea sisäänkäynti jota oli helppo puolustaa. Eräs saaren nurkka oli eristetty vallihaudalla.
Klaanipyramidi jakaantui kahteen erilliseen ryhmään, jotka olivat jatkuvassa sodassa toisiaan vastaan. Moai-patsaita kaadettiin järjestelmällisesti, kun jokin sotilasklaani saattoi kaataa toisen klaanin patsaan. Ahut häväistiin rikkomalla ne ja käyttämällä niiden osia muissa rakennelmissa ja hautausmaina. Polttohautausta ei enää harjoitettu, tilalle tuli ruumishautaus.
Ihmislinnun kultti
Vanha uskonto sai väistyä ja tilalle tuli lintumiehen kultti, ihmislinnun seremonia eli Tangata manu. Lintumiehen kultissa pidettiin vuosittainen kilpailu, jossa heimojen päämiesten valitsemat edustajat uivat läheiselle Motu Nuin saarelle etsimään nokitiiran (tarkemmin oseaniantiiran, espanjaksi gaviotín pascuense eli ”pääsiäislokki”) munaa manu taraa. Ensimmäinen soturi joka palasi, takasi heimolleen oikeuden hallita saarta seuraavan vuoden ajan Tämä perinne oli vielä hengissä eurooppalaisten saapuessa saarelle.
Rongorongo
Saarelta on löytynyt puulaattoja, joissa on tuntematonta kirjoitusta. Niissä käytettyä kirjoitusjärjestelmää, joka tunnetaan nimellä rongorongo, ei vieläkään ole onnistuttu tulkitsemaan lukuisten kielitieteilijäsukupolvien työstä huolimatta. Kirjoitus kehittyi todennäköisesti 1500-luvulla. Papit näyttävät käyttäneen kirjoitusta lähinnä suullisen perimätiedon muistamisen helpottamiseen ja sukupuiden muistiinmerkitsemiseen.
Unkarilainen tiedemies Vilmos Hevesy (Guillaume de Hevesy) huomasi vuonna 1932 joidenkin rongorongo-merkkien muistuttavan läheisesti Induslaakson kulttuurin muinaista kirjoitusta Intiassa. Hän kirjasi ylös kymmeniä (ainakin 40) rongorongon merkkejä antaen niille vastineet Mohenjo-daron sineteistä. Tämä vastaavuussuhde on julkaistu myöhemmissä kirjoissa uudelleen, mm. Z. A. Simon (1984:95).
Rongorongo saattaa tarkoittaa rauha-rauha, ja tekstit saattavat olla rauhansopimuksia, mahdollisesti pitkäkorvien ja maata valtaavien lyhytkorvien välillä. Nämä arvelut ovat kuitenkin erittäin kiistanalaisia.
Ekokatastrofimallin kritiikkiä
Jared Diamondin esittämän yleisimmän käsityksen mukaan Pääsiäissaari olisi asutettu joskus 850 jaa. ja valtava väestönkasvu aiheuttanut ympäristökatastrofiin, jossa metsät hakattiin tarvepuiksi, poltettiin pelloiksi ja klaanien välinen kilpailu olisi edistänyt ympäristökatastrofia. Mutta Havaijin yliopiston tutkija Terry Huntin mielestä Pääsiäissaari olisi asutettu vasta noin 1200 jaa. ja ihmisten mukana tulleet rotat syöneet enimmät saaren palmut pois. Rotat syövät palmua ravinnokseen ja lisääntyvät nopeasti. Suurten moaiden teko ei olisi vaatinut suurta väestöä. Väestö olisi ollut pitkän aikaa suunnilleen 3000 henkeä, minkä eurooppalaiset kohtasivat. Pääsiäissaaren löydöt viittaavat siihen että metsää olisi paljon poltettu 1250–1500 jaa. alkaen.
Yhdysvaltalainen antropologi Joseph Tainter ei myöskään katso arkeologisten todisteiden tukevan Diamondin tulkintaa. Hänen mukaansa saarelaiset kykenivät löytämään keinoja vastata ympäristöongelmiin lisäämällä maataloutensa intensiivisyyttä ja rakentamalla veneitä ilman suuria puitakin, jolloin patsaiden pystytyksen loppuminen ja poliittinen hajautuminen tapahtui muista kuin ekologisista syistä. Kirjassaan Kuinka yhteiskunnat romahtavat esittämänsä teorian mukaisesti hän olettaa, että Pääsiäissaaren kulttuurin romahdusta ei voi selittää ottamatta huomioon sosiaalisen ja poliittisen kompleksisuuden mukanaan tuomia kustannuksia, joita kompleksisuuteen suunnattujen lisäinvestointien tuottama rajahyöty ei jossakin vaiheessa enää kykene kattamaan. Tällöin yhteiskunta muuttuu rakenteiltaan kestämättömäksi.
Tainterin mukaan Pääsiäissaaren kulttuurin romahdus on kiinnostanut tutkijoita erityisesti siksi, että eristäytyneen saaren kohtalo on malliesimerkki suljetussa järjestelmässä tapahtuvasta yhteiskunnallisesta romahduksesta ja on siksi tärkeä pohdittaessa potentiaalista modernin globaalin yhteiskuntajärjestelmän romahdusta.
Kaarle Raade
Raaden vanhemmat olivat palotorninvartija Karl Henrik Randell ja Maria Gustava Lindroos. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1888 ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1890 sekä yleisen oikeustutkinnon 1892. Hän sai varatuomarin arvon 1895 ja työskenteli useissa tehtävissä Turun hovioikeudessa 1899–1936, vuodesta 1934 sen varapresidenttinä. Raade valittiin suomalaisen puolueen kansanedustajaksi Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuoden 1916 eduskuntavaaleissa. Hän toimi myös Turun Suomalaisen Säästöpankin johtokunnan puheenjohtajana.
Raaden puolisona oli vuodesta 1903 taidemaalari Agnes Johanna Wittfooth, joka tunnettiin erityisesti kukka-asetelmien maalaajana. Heidän poikansa oli vuorineuvos Uolevi Raade.
Aprilia RX 50
thumb|250px|Aprilia RX 50 vuosimallia 1993 Aprilia RX 50 on Aprilian valmistama enduromopo, joka lanseerattiin Suomen markkinoille vuonna 1998. RX:n ensimmäisessä mallissa Suomessa oli laadukkaat jarru- ja jousitusosat. Pyörässä oli edessä laadukkaat Marzocchin valmistamat upsidedown-iskunvaimentimet ja iso 230 mm levyjarru 2-mäntäisellä puristimella. Takana Sachsin monoiskunvaimennin ja 220 mm levyjarru 1-mäntäisellä puristimella. Vuosina 1998-2002 Suomeen tuodut RX:t olivat väritykseltään puna-mustia, puna-kelta-mustia ja sinisiä. Näissä RX:n malleissa oli Minarellin valmistama 6-vaihteinen ja nestejäähdytteinen AM6-moottori, jota on myöhemmin käytetty myös monessa muussa enduromopossa.
Vuonna 2003 RX sai uudenmalliset katteet, ja kaasutin muuttui vanhasta 14 mm Dellorto SHA -mallista uuteen 16 mm Dellorto PHBN:ään. Vuonna 2004 RX:stä tuotiin markkinoille hyvin varusteltu racing-malli. Siinä on normaaliin malliin verrattuna maastoon soveltuvampia osia, kuten 40 mm upsidedown-keula. Siinä on myös digimittaristo ja sirompi takalippa.
Vuonna 2006 RX muuttui täysin, koska Aprilian mopojen valmistuksen osti Piaggio. Piaggio valmistaa muun muassa Derbiä ja Gileraa. Sen takia myös uuden RX:n kone vaihtui Rabasaan, joka toimii myös Derbi Sendan voimanlähteenä. Pyörän ulkomuoto muistuttaa myös aika lailla Derbi Sendaa, koska se on rakennettu yhdistelemällä Derbi DRD Pro:n ja Derbi DRD Racingin osia. Katteet ovat Derbistä poiketen punavalkoiset.
Aprilia RX 07 puolestaan eroaa aika lailla edellisistä. Täysin samoilla osilla varustettu mopo eroaa vain katteista ja tarroista. Maskikin on Derbi DRD Racingin. Katteissa on leijona-aiheiset teippaukset. Katteiden muovi on taipuisaa, joten ne eivät halkea helposti.
Carter Family
The Carter Family oli countrymusiikkia esittävä lauluyhtye, joka esiintyi ja levytti vuosina 1927–1956. Carter Family oli ensimmäinen ryhmä laulajia, josta tuli countrytähtiä. Yhtyeellä onkin ollut merkittävä vaikutus bluegrassin, countryn, Gospelin, sekä pop- ja rockmusiikin kehitykseen.
Alkuperäiseen Carter Familyyn kuului Alvin Pleasant Delayney Carter, joka paremmin tunnetaan nimikirjaimistaan "A.P.", hänen vaimonsa Sara Dougherty Carter, sekä A.P.:n käly Maybelle Addington Carter. Kaikki kolme jäsentä syntyivät ja kasvoivat lounaisessa Virginiassa, jossa he saivat vaikutteita gospelmusiikista. Maybelle Carterin omaleimaisesta ja innovatiivisesta kitaran soitosta tuli ryhmän tunnusmerkki.
Historia
The Carter Family -yhtye sai alkunsa 31. elokuuta 1927, kun A.P taivutteli Saran ja Maybellen lähtemään matkalla Bristoliin Tennesseehen tapaamaan levytuottaja Ralph Peeria. Peer etsi uusia lahjakkuuksia vielä silloin suhteellisen kehittymättömään levytuotantoon. Syksyllä 1927 Victor levy-yhtiö julkaisi levyn, jossa yhtye esittää kappaleet "Wandering Boy" ja "Poor Orphan Child". Vuonna 1928 julkaistiin vieläkin suositumpi levy, joka sisälsi kappaleet "The Storms Are on the Ocean" ja "Single Girl, Married Girl".
27. toukokuuta 1927 The Carter Family matkusti New Jerseyn Camdeniin, missä nauhoitettiin useita yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Muun muassa:
Yhtye ei saanut palkkiota näistä nauhoituksista, heille ainoastaan luvattiin pieni osa levyjen myyntituloista. Vuoden 1929 nauhoituksissa levytettiin seuraavat kappaleet:
Vuoden 1930 loppuun mennessä The Carter Family oli myynyt yli 300 000 levyä Yhdysvalloissa.
Ymmärrettyään, että jokainen taltioitu kappale johon on hankittu tekijänoikeudet olisi rahanlähde, A.P. Carter matkusti ympäri lounaista Virginiaa etsien uusia lauluja. 1930-luvun alussa A.P. ystävystyi Lesley "Esley" Riddlen kanssa. Tämä tummaihoinen kitaristi Tennesseestä auttoi A.P. Carteria laulujen etsimisessä ja samalla hänen kitaran soittonsa vaikutti Carter Familyn tyyliin. Erityisesti Maybelle sai vaikutteita Riddlen musisoinnista.
Toinen sukupolvi
Talvella 1938–1939 Carter Family matkusti Teksasiin, jossa he liittyivät XERA-radioaseman ohjelmistoon. Yhtyeen siirryttyä San Antonioon, jossa radio-ohjelman jaksot nauhoitettiin etukäteen, Maybellen tytär June Carter liittyi mukaan yhtyeeseen.