cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sodankylän vanha kirkko
Kellotapulit
Tapulin pystyttäminen näyttää pääosiltaan tapahtuneen 15. huhtikuuta – 3. toukokuuta 1827. Perustusten teko oli aloitettu ilmeisesti jo edellisenä syksynä. Rakennusmestarina toimi rovaniemeläinen Abraham Halvari. Vasta valmistunut tapuli esiteltiin vuoden 1828 inventaarioluettelossa melkoisen yksityiskohtaisesti: "Tapuli oli ristikkorakenteinen, laudoilla vuorattu, seisoi kaksi kyynärän kivijalalla ja oli 14,5 kyynärän korkuinen, pohjaltaan 10×10 kyynärää, ristiin päättyvän paanukaton suojaama, sekä maalamaton ja varustettu yhdellä välipohjalla, yhdellä ovella ja neljällä isolla luukulla. Tapulissa riippuivat molemmat jo edellisessä kirkossa olleet kellot." Vuoden 1836 inventaarioluettelossa ilmoitetaan jo, että tapuli oli "punaiseksi sivelty". Tapuli purettiin vuonna 1859 uuden kirkon valmistuttua, ja kellot siirrettiin siihen.
Sodankylän vanhassa kirkossa toimineet kappalaiset ja kirkkoherrat
Vuonna 1688 Sodankylä perustettiin kappelikunnaksi Kemin Lapin kirkkoherrakuntaan. Sodankylä itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1747, tällöin entisestä kappelikirkosta tuli poikkeuksellisen laajan alueen emäkirkko. Kittilä erotettiin Sodankylän seurakunnasta kappeliseurakunnaksi vuonna 1825, ja vuonna 1854 siitä tuli oma kirkkoherrakunta. Vuonna 1917 Sodankylästä erotettiin myöhemmin yhdeksi kirkkoherrakunnaksi yhdistetyt Pelkosenniemi ja Savukoski.
Kappalaiset
1688–1747 Sodankylä oli Kemin Lapin kirkkoherrakunnan kappeliseurakunta.
Muuta
Sodankylän vanhaa kirkko esiintyy vuoden 1989 joulupostimerkissä, jonka on suunnitellut kuvataiteilija Paavo Huovinen.
Hans Hahn
pienoiskuva|Hans Hahn noin vuonna 1905. Hans Hahn (27. syyskuuta 1879 – 24. heinäkuuta 1934) oli itävaltalainen matemaatikko, joka antoi merkittävän panoksen funktionaaliseen analyysiin, topologiaan, joukko-oppiin, variaatiolaskentaan, reaalianalyysiin ja järjestysteoriaan. Hahn oli myös hyvin kiinnostunut filosofiasta ja hän oli Wienin piirin jäsen.
Hahn opiskeli Technische Hochschulessa Wienissä, sekä Strasbourgissa, Münchenissä ja Göttingenissä. Hänet nimitettiin opettajaksi Wieniin vuonna 1905 ja hänestä tuli matematiikan professori vuonna 1921. Vuosina 1905–1906 Hahn toimi Otto Stolzin sijaisena Innsbruckissa.
Carl Gustaf Creutz
pienoiskuva|Carl Gustaf Creutz Carl Gustaf Creutz (Kaarle Kustaa Creutz) (1660 (t. 1661) – 1728) oli kenraaliluutnantti. Hän oli Karjalan ratsuväen ratsumestari Kaarle XII:n sotaretken alkaessa, ja jäi vangiksi Pultavan taistelussa.
Creutz kävi jälkimaailmalle säilynyttä kirjeenvaihtoa puolisonsa kanssa.
Berke-kaani
pienoiskuva|350x350px|Berke-kaanin hallintokaudella lyötyjä rahoja, vuosilta 1257-1267 Krimillä sijaitseva rahapaja. Berke-kaani (n. 1209–1266 Kurajoen ylityksessä, Tbilisi Georgia) oli Kultaisen ordan hallitsija vuosina 1257-1266, vanhemman veljensä Batu-kaanin ja tämän pojan Sartaqin jälkeen. Berken aikana Kultaisesta ordasta tuli Pyhän maan puolustaja, kun hän liittoutui mamelukkien kanssa mongoliheimolaisiaan vastaan.
The Broadway Theatre
The Broadway Theatre on New Yorkissa, Yhdysvalloissa sijaitseva teatteri. Se rakennettiin alun perin elokuvateatteriksi, mutta muunnettiin musikaalien esittämispaikaksi 1930-luvulla. Broadway on yksi suurimmista teattereista samannimisellä teatterialueella.
Berke-kaani
Tausta
Berke oli Tšingis-kaanin pojanpojanpoika ja Jotši-kaanin kolmas poika. Vuonna 1235 Berke liittoutui veljiensä Ordan ja Batun kanssa ja marssi valtavan, noin 150 000 miestä käsittäneen armeijan kanssa Siperiasta Volgan Bulgariaan vuonna 1236 ja kiptšakkien maille, jotka he valtasivat. Seuraavaksi he valtasivat Venäjän ruhtinaskunnat ja hävittivät lukuisia Venäjän kaupunkeja maan tasalle.
Berke seurasi Batu-kaania Eurooppaan, jossa Unkari kuningaskunnan Béla IV:n armeija voitettiin Muhin taistelussa vuonna 1241. Suurkaani Ögödein kuoltua vuonna 1242 kaaniperheen jäsenet palasivat Mongoliaan valitsemaan suurkaania, joksi Berke veljineen kannatti Batua. Sen epäonnistuttua he palasivat Venäjälle, jonne perustettiin Kultaisen ordan valtakunta. Ögödein ja Jotšin perillisten vihanpidon vuoksi Kultainen orda ei yrittänyt enää vallata Eurooppaa, vaan kukin hallitsija pyrki varustautumaan sukulaistensa hyökkäyksen varalta.
Valtakausi
Batun kuoltua vuonna 1255 hallitsijana oli vähän aikaa hänen perijänsä Sartaq, kunnes Berke-kaani tappoi Sartaqin ja sai vallan vuonna 1257. Berke oli kyvykäs hallitsija ja onnistui ylläpitämään ja vakauttamaan vastaperustettua Kultaista ordaa, yhtä Mongolivaltakunnan neljästä itsenäisestä osasta. Hän salli vuonna 1261 ortodoksisen hiippakunnan perustamisen Kultaisen ordan pääkaupunkiin Saraihin Kiovan metropoliitan alaisuuteen, vapautti kirkon verotuksesta ja sai islaminuskoisia oppineita tulemaan hoviinsa.
Berkeä seurasi Kultaisen ordan valtaistuimelle hänen veljenpoikansa Möngke Temür (1266-1280), joka jatkoi Berken politiikkaa mamelukkien kanssa liittoutumisessa ja Il-kaanien valtakunnan laajenemisen rajoittamisessa. Berken sota Hülegüä vastaan saattoi pelastaa loput Pyhästä maasta, kuten Jerusalemin ja Mekan, Bagdadin kokemalta tuholta.
Tommaso Caccini
Caccini syntyi Firenzessä ja valitsi uskonnollisen elämän ennen viidettätoista elinvuottaan. Hän valitsi Dominikaanisen vaihtoehdon ja liittyi San Marcon luostariin. Pian hän ositti saarnaajan taitonsa.
Caccini oli Galileo Galilein vihamies. Hän oli muun muassa Galilein vuoden 1633 inkvisitio-oikeudenkäynnin taustavaikuttaja.
Făgărașvuoristo
Făgărașvuoristo on Romaniassa oleva Etelä-Karpaatteihin kuuluva vuoristo.
Vuoriston korkeimmat huiput ovat Moldoveanu (2 544 m), Negoiu (2 535 m), Viștea Mare (2 527 m), Lespezi (2 522 m), Vânătoarea lui Buteanu (2 507 m), and Dara (2 501 m).
Pohjoisessa niiden rajana on Făgărașinsyvänkö, jonka halki virtaa Oltjoki, ja lännessä Oltlaakso (Valea Oltului). Vuorille pääsee parhaiten Victoria-nimisestä kaupungista. Făgărașin kaupunki sijaitsee sieltä 20 km pohjoiseen, eikä se siis nimestään huolimatta ole vuoriston lähin kaupunki. Muita mainittavia kaupunkeja ovat Brașov ja Sibiu.
Porlammi
thumb|200px|Porlammin sijainti Lapinjärvellä Porlammi on Lapinjärven kuntaan kuuluva kylä, joka sijaitsee Myrskylän Syväjärven ja Loviisan radan itäpuolella sekä Pyhäjärven eteläpuolella. Kylän kautta virtaa Koskenkylänjoki. Lapinjärven sisällä Porlammi rajoittuu Ingermaninkylään lännessä.
Făgărașvuoristo
Vuoriston halki kulkee Transfăgărășan-niminen tie. Yleensä sitä pääsee kulkemaan kesä-syyskuun välisenä aikana, sillä muun ajan vuodesta se on lumen takia kulkukelvoton.
Porlammi
Porlammilla toimii Porlammin Osuusmeijeri ja peruskoulun alakoulu Hilda Käkikosken koulu, joka perustuu 1933 perustettuun Käkikosken kansakouluun, joka lakkautettiin 1990. Lisäksi Porlammin keskustassa toimi aiemmin peruskoulun yläkoulu sekä lukio, missä osa artjärveläisistä, myrskyläläisistä ja lapinjärveläisistä kävivät yläasteen ja lukionsa. Koulurakennuksen yhteydessä oli myös Lapinjärven kunnan ainoa uimahalli. Yläkoulu ja lukio lakkautettiin vuonna 2014.
Porlammilla sijaitsi myös 19 henkilöä työllistänyt Käkikosken saha, joka asetettiin konkurssiin syyskuussa 2007.
thumb|Hilda Käkikosken koulu thumb|[[Porlammin lukio|Porlammin yläkoulu ja lukio]]
Porlammille perustettiin 1877 yläkansakoulu, joka lakkautettiin 1964. Porlammin kartanon koulu perustettiin 1931 ja lakkautettiin 1990.
Etymologia
Porlammin nimi on alkujaan sanasta Porolampi, jossa poro on merkityksessä "leiju, kura". Kylän nimestä tunnetaan myös muunnelmia: Porolampij, Porlamby, Porlam, Porlom, joista viimeinen on myös kylän ruotsinkielinen nimi. Pääte -om on yleinen Itä-Uudellamaalla. Porlammilla sijaitseva Lipon, jolla tarkoitetaan Porlammin läntistä osaa, sanan alkuperä on Filippos nimessä. Porlammin keskustaa on taas perinteisesti kutsuttu Suurkyläksi. Käkikoski on taas tarkoittanut erästä joen monista koskista, mutta on muuttunut yleiseksi talon- ja sukunimeksi. Porlammin pohjoisosassa sijaitsevan Pyhäjärven nimi tarkoittanee "rajaa".
Esihistorialliselta-ajalta modernille ajalle
Kivikautista asutusta Porlammin alueelta on vain yksi havainto, Porlammin Kaunisto. Seuraavat merkit asutuksesta sijoittuvat 1300-luvulle, jolloin, poikkeuksellisesti muuhun Lapinjärveen, suomalaisperäiset hämäläiset olivat asuttaneet Porlammin alueen, kun ruotsalaiset uudisasukkaat olivat keskittyneet Lapinjärven eteläisiin osiin. Tämän jälkeen Porlammi nousi Lapinjärven asukasrikkaimmaksi kyläksi: tilojen lukumäärä 1544 oli 24 tilaa, kun Kimonkylässä oli 12 ja Pekinkylässä 11 tilaa. Tilojen lukumäärä kohosi tasaisesti ja 1580 kylässä oli 34 tilaa. Hallinnollisesti Porlammi kuului Pernajan hallintopiiriin, vaikka Lapinjärvi itsenäistyi 1575.
Fredrik Adolf von der Pahlenin ostettua Porlammin säteriratsutilan 1600-luvun lopulla syntyi Porlammin kartano, joka jäi von der Pahlenin suvun hallintaan, joskin se myöhemmin siirtyi Ehrnroothin suvun hallintaan.
Nykyajan Porlammi
Maatalouden ajauduttua ongelmiin 1860-luvun nälkävuosien aikana muuttui maatalous myös Porlammilla: leipäviljavaltainen maatalous sai vierelleen vuoroviljelyn entisen kaksivuoroviljelyn tilalle sekä lypsykarjahoidon. Ennen viljellyin vilja ruis sai myös väistyä kauran tieltä. Porlammin ensimmäisen meijerin perusti kartano 1882. Ensimmäinen traktori kylään hankittiin 1940-luvulla. Nykyään Porlammilla toimii noin kaksikymmentä tilaa, jotka saavat toimeentulonsa maataloudesta.
Porlammin Osuusmeijeri perustettiin 20. tammikuuta 1920. Se toimii edelleen itsenäisenä meijerinä. Porlammin Osuusmeijerin kiinteistön länsipäässä toimii Autonomi-korjaamo ja Porlammin VPK, Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokunta, jolla on yksi sammutusauto ja miehistöauto.
Pelastustoimi
Porlammin Osuusmeijerin kiinteistön länsipäässä toimii Porlammin VPK, Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokunta, jolla on yksi sammutusauto ja miehistöauto. Porlammin vapaaehtoinen palokunta ry rekisteröitiin patentti- ja rekisterihallituksen yhdistysrekisterissä 21. helmikuuta 1957.
Porlammin VPK on yksi Lapinjärven kunnan alueella toimivasta kolmesta sopimuspalokunnasta. Lapinjärven vanhin sopimuspalokunta on Lapinjärven puolivakinainen palokunta, joka aloitti varsinaisen toiminstansa jo 1897, ja siitä tuli 2008 puolivakinainen palokunta. Kolmas sopimuspalokunta Lapinjärvellä on Kimonkylän VPK, jota suunniteltiin lakkautettavaksi 2010. Kimonkylän VPK:n toiminta sopimuspalokuntana päättyi 2014. Sen tuhannen vesilitran sammutusauto siirtyi yksityiseen omistukseen, ja se on edelleen Kimonkylään VPK:n tallilla. Autoa esitellään yleisölle mm. Avoimet Kylät -tapahtumassa.
Unescon maailmanperintökohde
thumb|upright| Näkymä Tornikalliolta pohjoiseen.
Porlammin kartanon päärakennusten takaa järvenrannalle johtavan hiekkatien pohjoispuolella, Tornikalliolla, on Unescon maailmanperintöön kuuluvan Struven ketjun yksi mittauspiste Porlom II. Lisäksi lähellä on toinen mittauspiste, Porlom I, joka ei ole museoitu mittauspiste. Porlom I mahdollisti kolmiomittaamisen etelän suuntaan. Porlom I sijaitsee Porlammin kartanon mailla 400 metriä metsäautotien pohjoispuolella kallioisessa mäntymetsässä.
FK Torpedo Moskova
Torpedo on moskovalainen jalkapalloseura, joka pelaa Venäjän korkeimamalla sarjatasolla.
Historiansa aikana seura on tunnettu useilla eri nimillä:
Joukkue oli pitkän aikaa tiiviissä yhteistyössä ZIL-autotehtaan kanssa, mutta 1990-luvun puolivälissä se muutti historiallisilta asuinsijoiltaan massiiviselle Lužnikille. Legendaarisen Eduard Streltsovin 1950-1960-luvun huippuvuosien jälkeen Torpedo on pysytellyt kaukana venäläisen jalkapalloilun terävimmältä huipulta.
Kauden 2013-14 päätteeksi Torpedo nousi Venäjän liigaan.
Karisjärvi (Lohjan kylä)
Karisjärvi (Ahonpää) on Lohjan Pusulassa sijaitseva kylä. Karisjärvellä sijaitsee samanniminen järvi, ja kylän halki kulkee Karisjärventie (yhdystie 1282).
Kylässä toimii Ahonpään ja Karisjärven kylätoimikunta, joka olisi halunnut kylän alueen yhdistettäväksi Lohjan sijasta mieluummin Karkkilaan tai Vihtiin vuoden 2013 alusta toteutuneessa kuntaliitoksessa. Ainakin 1920-luvulta asti kylässä on toiminut Ahonpään ja Karisjärven työväenyhdistys.
Lännenpihta
Lännenpihta (Abies lasiocarpa) on pihta, jota tavataan Kalliovuorten läheisyydessä. Se on suurehko ikivihreä paljassiemeninen puu. Lännenpihta kasvaa tyypillisesti noin 20 metriä korkeaksi, mutta suurin mitattu puu oli noin 50 metriä korkea. Rungon läpimitta voi olla metrin luokkaa. Lännenpihta viihtyy pohjoisessa 300–900 metrin korkeudessa ja etelässä 2 400–3 650 metrin korkeudessa.
Lännenpihdan lehdet ovat 1,5–3,0 senttimetriä pitkiä littanoita neulasia, väriltään vihreitä, yläpuolelta harmahtavia. Kävyt ovat 6–12 senttimetriä pitkiä ja kypsinä mustanvioletteja.
Käyttö
Lännenpihdan puuainesta käytetään rakentamisessa ja paperin valmistuksessa. Se on myös Pohjois-Amerikassa suosittu joulukuusi.
Beppe Fenoglio
Fenoglio asui Piemontessa synnyinseudullaan lähes koko elämänsä, ja siellä hän taisteli toisessa maailmansodassa partisaanina. Kotiseutu ja sotakokemukset näkyvät monissa hänen teoksissaan. Monet teokset julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Hän oli perehtynyt anglosaksiseen kirjallisuuteen ja hyödynsi tuotannossaan tuntemustaan. Hän otti etäisyyttä neorealismiin ja kehitti omaperäisen tyylin. Myöhäisiin teoksiinsa hän kirjoitti jaksoja sodan aikana oppimallaan englannilla.
Fenoglion tuotannosta on julkaistu suomeksi novelli "Sielunkaupat" (suom. Aarre Huhtala, teoksessa Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta (2007); alkuteos "L'affare dell'anima" teoksesta Romanzi e racconti).
Bobby Schottkowski
pienoiskuva|Sodom, saksalainen thrash metal -yhtye Bankogissa vuonna 2007, Bobby Schottkowski vasemmalla.
Kausalan–Leininselän rautatie
thumb|Kausalan - Leininselän rautatien entinen matkustajavaunu Humppilan varikolla. Kausalan–Leininselän rautatie oli kapearaiteinen rautatie, joka johti Iitin kunnan Kausalan kylältä Kymijoen Leininselän rantaan. Rautatien raideleveys oli 750 millimetriä, eli vajaa puolet Suomen valtion rataverkolla käytetystä 1 524 millimetrin raideleveydestä. Kapearaiteisen rautatien linjapituus oli noin viisi kilometriä, ja se avattiin liikenteelle 20. kesäkuuta 1910. Samana kesänä alkoi myös Leininselän höyrylaivaliikenne.
Rautatie oli rakennettu alun perin puutavaran kuljetusta varten, ja sen omistaja oli toiminimi Matti Multalan Pyörä- ja Puuteollisuus, Kausalan Saha ja Mylly (myöh. Kausalan Puu- ja Pyöräteollisuus Oy). Yhtiön metsäalueet sijaitsivat Iitin–Jaalan rajamailla Leininselän rannoilla.
Rautatielle hankittiin Helsingin Raitiotie ja Omnibus Oy:ltä neljä kappaletta vanhoja hevosraitiotievaunuja, jotka asetettiin henkilöjunaliikenteeseen Valtionrautateiden Kausalan rautatieaseman ja Leininselän höyrylaivojen väliseen yhdysliikenteeseen. Raitiovaunut oli rakentanut Scandia AS Randersissa Tanskassa 1890, ja niiden alkuperäinen raideleveys oli 1 000 millimetriä. Vaunut olivat koko matkustajaliikenteen ajan alkuperäisessä Helsingin ajan asussaan. Nykyinen punamulta-ulkoasu on kunnostuksen ajalta 1970-luvulta.
Yleistä henkilöjunaliikennettä rautatiellä harjoitettiin 1910-luvun ajan, sen jälkeen radalla kuljetettiin vain yhtiön omaa henkilökuntaa. Virallista yleisen liikenteen lupaa radalla ei ollut koskaan joten ulkopuolisten kuljettaminen tehtiin korvauksetta.
Muuhun kalustoon kuului 12 tavaravaunua sekä kaksi saksalaisvalmisteista Orenstein & Koppel - höyryveturia. Rautatiellä oli käytössä lyhyen aikaa myös Valmetin valmistama Move21-tyyppinen sotakorvausveturi.
Kaksi innokasta rautatieharrastajaa, Reino Kalliomäki ja Hannu Haaki, löysivät sattumalta viimeisen jäljellä olleen entisen raitiovaunun; tehtaan johto suostui lahjoittamaan vaunun Museorautatie Forssa-Humppila ry:lle ja vaunu kuljetettiin Minkiölle Haakin traktorin perävaunussa. Sille tehtiin kiireellinen ulkoinen korjaus ja saman vuoden liikennekauden avajaisissa vaunu liikennöikin sitten muutamia lyhyitä ajoja hevosen vetämänä Minkiön aseman raiteilla. Kerta jäi ainoaksi.
Vaunu odottaa kunnostusvuoroaan kapearaidemuseon varastossa; siitä vietiin matkustajaliikenteen loputtua puskimet uuteen lumiauraan, samoin ulkoasu kaipaa kunnostusta.
Kakkoshöyryveturin kattila myytiin teollisuuskäyttöön ja oltuaan viimeksi tynnyrinpesukoneiden voimanlähteenä se lahjoitettiin Museorautatielle. Kattilan tuliputket kaipaavat uusimista. Tämä seikka havaittiin vuonna 1979 kun kattilaa kokeiltiin mahdolliseksi vaihtokattilaksi Ojakkalan-Olkkalan rautatien kolmosveturiin jota kunnostettiin ajokuntoiseksi. Lopulta todettiin että veturin oma kattila oli sittenkin paremmassa kunnossa.
Leveäraiteinen rata
Kapearaiteinen rautatie purettiin, kun Valtionrautatiet rakensi leveäraiteisen pistoraiteen Kausalan rautatieaseman läheltä, Lahti–Kouvola-radalta Kausalan sahalle vuonna 1947. Kyseinen sahalaitos siirtyi Myllykoski Oyj:n omistukseen vuonna 1974. Sahan lopetettua toimintansa vuonna 1987 leveäraiteisen pistoraiteen vaihde purettiin, samoin kuin koko pistoraiteenkin kiskot muutamia vuosia myöhemmin. Ratapölkyt poistettiin vasta vuonna 2008.
Kausalan taajaman länsipuolella erkani Lahti–Kouvola-radasta myös voimalaitokselle mennyt rata.
Edvin Avellan
Edvin Avellan (1. toukokuuta 1830 Ahlainen – 28. marraskuuta 1912 Pori ) oli suomalainen tilanomistaja, valtiopäivämies, kääntäjä ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä E. A., E. T. ja ''Edv. Tarkki''.
Henkilöhistoria
Avellanin vanhemmat olivat tilanomistaja Gustaf Adolf Avellan ja Kallista Fredrika Tennberg. Hän kävi Rauman pedagogiota, Porin triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1848.
Avellan toimi Tampereen ala-alkeiskoulun vt. opettajana 1854–1855, Uudessakaarlepyyssä toimineen Vaasan yläalkeiskoulun vt. kollegana 1855, Hämeenlinnan yläalkeiskoulun 3. kollegana 1855–1862 ja Porin yläalkeiskoulun historian ja maantiedon kollegana vuodesta 1862. Hän jäi virkavapaalle 1865 ja sai eron opettajan virasta 1867. Avellan hoiti tämän jälkeen Ahlaisten Kellahdessa omistamaansa Kellahden säterirusthollia jonka hän oli saanut perinnöksi isänsä kuoltua 1859. Hän osallistui talonpoikaissäädyn edustajana valtiopäiville 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Avellan sai kunnallisneuvoksen arvon 1879.
Avellan tunnettiin myös suomentajana. Hän käänsi suomeksi muun muassa Johan Ludvig Runebergin runoja sekä Friedrich von Schillerin murhenäytelmän Orleansin neisyt. Avellan oli mukana suomentamassa yhdessä Aleksanteri Rahkosen, Julius Krohnin (Suonio) ja Antti Törneroosin (Tuokko) kanssa Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoita. Suomennoksen ensimmäinen osa ilmestyi 1867. Myöhemmin ryhmään liittyi Paavo Cajander, jonka nimeen Vänrikki Stoolin tarinoiden suomennos on yleensä liitetty. Suomennoksen toinen osa ilmestyi 1877, ja kirjaa painettiin vuoteen 1904 mennessä 140 000 kappaletta.
Avellan perusti kansankirjaston Ahlaisiin jo 1850, ja hän oli myös mukana sisälähetystyössä.
Avellan oli naimisissa Katarina Ulrika Hahnssonin (1832–1901) kanssa. Heillä oli kaksi lasta, tytär Elli Kallista Sofia Avellan (1860–1926) ja poika Niilo Johannes Avellan (1868–1938). Niilo J. Avellan toimi Lahden yhteiskoulun rehtorina 1897–1914 ja julkaisi historiatutkimuksia muun muassa kolmiosaisen teoksen Entisen Ulvilan pitäjän maatilat. Niilo Avellanin puoliso Sylvia Avellan (o.s. Renqvist; 1870–1920) on tullut tunnetuksi kirjeenvaihdostaan kirjailija Joel Lehtosen kanssa.
Lenninhaiven
Lenninhaiven eli pappus-haiven on pähkylässä kiinni oleva hento, karvamainen laite. Sen tarkoituksena on edistää kasvin siementen leviämistä tuulen avulla. Lenninhaivenisia siemeniä on paljon esimerkiksi asterikasveilla eli mykerökukkaisilla.
Lenninhaivenet voivat olla ohuita ja haarattomia tai haarautua sulkamaisesti. Niistä muodostuvaa haiventupsua sanotaan pappukseksi.
88 mm KwK 36 L/56 -panssarivaunukanuuna
pienoiskuva|KwK 36:lla varustettu [[Tiger I saa ammustäydennystä Kurskissa vuonna 1943.]] 8,8 cm KwK 36 L/56 oli saksalainen panssarivaunukanuuna, jota käytettiin Tiger I -panssarivaunussa. 88 mm KwK 36 L/56 tarkoittaa: putken sisähalkaisija rihlan harjasta rihlan harjaan on 88 mm; tämä on panssarivaunukanuuna (Kampfwagenkanone); se vuosi kun tykin viimeistely lopetettiin oli 1936; ja putken pituus on 56 kertaa kaliiperi (56x88 mm).
Tykki oli puoliautomaattinen, eli laukauksen jälkeen hylsy poistui automaattisesti lukosta ja lukko jäi auki ja vireeseen seuraavaa laukausta varten. Kanuuna oli myös varustettu sähkölaukaisulla, mikä tarkoittaa, ettei nallia sytytä iskuri vaan sähkövirta.
Historia
KwK 36 oli muunnelma kuuluisasta 8,8 cm FlaK 36:sta, joka taas oli kehitetty 8,8 cm FlaK 18 -ilmatorjuntatykkimallista. Pohjimmiltaan FlaK 36 oli FlaK 18 asennettuna kolmeen osaan. Aseen kehitti kuuluisa Kruppin tehdas.
Kanuuna oli ensimmäisen kerran käytössä Francisco Francon puolella taistelleen saksalaisen Legion Condorin taisteluissa Espanjan sisällissodassa, missä se loi maineen loistavana ilmatorjuntatykkinä ja panssarintorjuntakanuunana. Tämä käsitys vahvistui toisessa maailmansodassa Ranskan valtauksen aikana vuonna 1940, kuten myös Erwin Rommelin Afrika Korpsin käsissä Pohjois-Afrikassa. Kun hyökkäys Neuvostoliittoon alkoi, FlaK 36 oli ainoa saksalainen tykki, joka pystyi tuhoamaan venäläisten T-34- ja KV-sarjan panssarivaunut kaukaa. Vuonna 1938 8,8 cm FlaK 18:aa oli harkittu käytettäväksi maamaaleja, etenkin bunkkereita ja muita kantalinnoitteita, vastaan.
Toukokuussa 1941 saksalaiset kenraalit olivat vaatineet uutta panssarivaunukanuunaa Tigeriin, joka tuolloin oli vielä kehitysvaiheessa. Sen piti pystyä läpäisemään 100 mm panssaria noin 1 500 metristä ja uudistetun Pzgr.39:n piti pystyä siihen. Tämä oli ensimmäinen kahdesta syystä, miksi 88 mm KwK 36 L/56 haluttiin Tigerin pääkanuunaksi Rheinmetall-Borsigin 75 mm KwK 42 L/70 sijaan. Toinen syy oli se, että siihen aikaan panssariläpäisykyky riippui ammuksen halkaisijan suhteesta panssaroinnin paksuuteen.
Läpäisykyky
Toisen maailmansodan aikana panssariammuksen läpäisykyky perustui ammuksen painoon (88 mm 10,2 kg/ 75 mm 6,8 kg). Teorian mukaan, mitä suurempi ammuksen lähtönopeus on, sitä läpäisevämpi mikä tahansa ammus on, sillä ammuksen kineettinen energia kasvaa neliösuhteessa sen lähtönopeuteen ja suorassa suhteessa sen massaan. Todellisessa toisen maailmansodan aikaisessa panssaritaistelussa on kuitenkin toinen tärkeä vaihteleva muuttuja. Paksuus/halkaisija (T/d) kerroin, jonka mukaan mitä suurempi halkaisija ammuksessa on verrattuna panssaroinnin paksuuteen, sitä parempi on läpäisyn mahdollisuus. Jos panssarin läpäisevän ammuksen halkaisija ylittää panssarin paksuuden, panssaroinnin antama suoja vähenee suhteessa ammuksen halkaisijaan. Kun Tiger osui T-34:seen halkaisijaltaan 88 mm ammuksella varhaisen T-34:n 45 mm vahvaan etupanssariin, ei panssaroinnin 30 asteen kallistuksesta ollut juurikaan apua.
Tarkkuus
Panssarikrenatööridivisioona Großdeutschlandin 13. (Tiger) komppania raportoi 88 mm KwK 36 L/56:n tarkkuudesta, kun heidän Tigerinsä kohtasivat neuvostoliittolaisten T-34 panssarivaunut: "Ensimmäinen ammus osuu yleensä 800–1 000 metristä. Näillä etäisyyksillä, panssarikranaatti (viittaavat ammukseen PzGr. 39) läpäisee etupanssarin ja yleensä tuhoaa vielä T-34 moottorinkin panssarivaunun takaosassa. 80 prosentissa tapauksista, ammuksen osuma rungon sivuun samalta matkalta aiheutti polttoainetankin räjähdyksen. Suotuisalla säällä on mahdollista jopa 1 500 metristä tai kauempaa läpäistä T-34 hyvin pienellä ammusmäärällä".
Brittien sotasaalis-Tigerillä suorittamat koeammunnat kertovat myös osaltaan KwK 36:n mahtavasta tarkkuudesta; englantilaiset ampuivat kokeissaan viisi peräkkäistä osumaa 40x45 cm:n kokoiseen maaliin 1 100 m:n etäisyydeltä. KwK 36:lla oli helppo osua, koska siinä oli pehmeä sähkölaukaisu ja suuri lähtönopeus, minkä johdosta osuttiin usein johonkin kohtaan maalia, vaikka etäisyyden arviointi tai tähtääminen olisikin ollut puutteellista. Optiikka oli myös aikansa ehdotonta huippua, tähtäimenä käytettiin Carl Zeissin kehittämää TZF 9b- tai 9c-tähtäyskaukoputkea.
Ampumatarvikkeet
88 mm panssarikranaatit painoivat noin 9,5 kiloa, josta räjähdysainetta oli 160 grammaa. Kranaateissa oli sekä panssarinläpäisevä kärki että ballistinen kärkikartio, joka paransi ammuksen aerodynaamisia ominaisuuksia. Tällaisesta ammustyypistä käytetään englanniksi nimitystä APCBC tai APCBC-HE eli Armor-Piercing Capped Ballistic Cap with High-Explosive filler. Ammuksen lähtönopeus oli 810 m/s. Alkuvuonna 1942 läpäisykyky parani, kun esiteltiin uusi panssarikranaatti Pzgr. 39. Se painoi 10,2 kg ja siinä oli räjähdysainetta 59 grammaa. Lähtönopeus oli 800 m/s. Vuoteen 1942 asti salamasodassa käytettiin suuria panssarikranaatteja, jotka läpäisivät vähemmän kuin 100 mm 60 asteen iskukulmalla. 88 mm FlaK:in APCBC-ammukset, joita käytettiin KV ja T-34 panssarivaunuja vastaa vuonna 1941 ja alkuvuonna 1942, olivat tehottomampia kuin Tigerin 88 mm KwK 36 L/56 tykin ammukset. Myöhäisemmät 88 mm Flakin panssarikranaatit suuremmalla räjähdysainemäärällä (paino 9,54 kg) läpäisivät 8–23 % huonommin kuin 88 mm KwK 36 L/56:n Pzgr. 39-panssarikranaatit.
Kultti
Kultti tarkoittaa nykymerkityksessään uskonnollista ryhmää, jonka uskomuksia ja palvontamenoja ympäröivä yhteiskunta pitää poikkeavina. Kulteille on keskeistä henkilökohtainen uskonnollinen kokemus. Monia yhteiskunnallisen valtavirran vastaisia uusia uskonnollisia liikkeitä kutsutaan nykyisin kulteiksi kielteisessä merkityksessä. Kultiksi nimeämällä nämä ryhmät pyritään esittämään vaarallisina omille jäsenilleen tai yhteiskunnalle.
Kultin ja lahkon erottaminen voi olla vaikeaa. Lahkot eroavat kulteista siinä, että ne ovat erkaantuneet jostain uskonnosta, kun taas kultit syntyvät itsenäisempinä. Nykyisin käsite ”uudet uskonnolliset liikkeet” on uskontososiologiassa pitkälti korvannut kultin ja lahkon käsitteet.
Alkuperäisessä merkityksessään kultti tarkoittaa palvontaa, uskonnollisia menoja ja käytäntöjä tai erityisesti uskonnonharjoitukseen tavan tai säännösten perusteella kuuluvia muotoja, jumalanpalvelusmenoja.
Etymologia ja historia
Sana kultti perustuu latinan kielen sanaan cultus (palvonta, kunnioitus, kulttuuri, hienostuneisuus, jumalointi, loistokkuus, tyylikkyys, sivistys). Sanalla oli antiikissa myös uskonnollinen sisältö, joka viittasi lähinnä uskonnollisiin toimituksiin ja rituaaleihin, ja korosti uskonnollista toimintaa ohi uskonnollisten uskomusten.
Kultteja on aina ollut runsaasti. Jo keskiajan Euroopan uskonnollinen kenttä oli hyvin monimuotoinen, ja valtakirkon ulkopuolisia lahkoja ja kultteja oli lukuisia. Useimmat niistä saivat joko kirkon hyväksynnän ja sulautuivat siihen, tai katosivat kokonaan jälkiä jättämättä. Kirjoitustaidon rajoittuminen kirkon palveluksessa toimiviin henkilöihin aiheutti sen, että suurin osa kulteista on jäänyt piiloon: ne nähtiin vain harhaoppeina, magiana ja pakanuutena.
Uskontojen kolmijako
Uskontojen luokittelun nykyinen kolmijako kirkkoon (tai "uskontoon" ), lahkoon ja kulttiin on tuore ilmiö: se otettiin käyttöön vasta 1900-luvun loppupuolella. Jaottelun pohjan loi saksalainen teologi Ernst Troeltsch (1865–1923) määritellessään kristilliset organisaatiot kirkkoihin, lahkoihin ja mystiikkaan. Mystiikalla Troeltsch tarkoitti uskonnollista individualismia, johon ei tarvita kirkkolaitosta tai kirjaimellista Raamatun tulkintaa. Howard Becker (1932) määritteli mystiikan järjestäytymättömäksi uskonnollisuuden ilmaukseksi, jonka harjoittajat etsivät kokonaan henkilökohtaista hurmoskokemusta, pelastusta, lohtua, ja henkistä tai fyysistä parantumista. Tällaisiin liikkeisiin hän luokitteli spiritismin, teosofian, kristillisen tieteen ja erilaisia ”pseudohindulaisia” liikkeitä.
Kirkolla tarkoitetaan länsimaisen valtakulttuurin omaksuman, hyväksymän ja yleensä valvoman virallisen uskonnon harjoituksen institutionaalisia muotoja. Kirkkojen jäseniksi liitytään yleensä jo syntymässä, ja niiden periaatteet ja käsitykset ovat muodostuneet osaksi valtakulttuuria ja sen arvomaailmaa. Lahkot ovat uskonnollisia ryhmiä, jotka ovat pyrkineet erottautumaan kirkosta ja hylkäävät sen arvovallan. Lahkon jäsenyys on vapaaehtoista, valikoivaa ja usein johtajan ympärille keskittynyttä. Lahkot voidaan nähdä protestiliikkeinä. Lahkot perustuvat länsimaissa yleensä kristinuskoon tai hindulaisuuteen, ja useimmat uudet uskonnot ovatkin siksi pikemminkin lahkoja kuin kultteja.
John Milton Yinger (1946) määritteli kultin nimitykseksi lahkon kaltaisille ryhmille, jotka ovat niitä erillisempiä yhteiskunnan vallitsevasta uskonnollisesta perinteestä.
Kultti
Kimmo Ketolan mukaan kulteille on keskeistä yksilön ja jumaluuden suhde – uskonnollinen kokemus. Niiden piirteitä ovat yksilökeskeisyys, vähäiset vaatimukset jäsenille, suvaitsevaisuus, inklusiivisuus, määrittelemättömät rajat, vähin mahdollinen järjestäytyneisyys, muuttumisen nopeus sekä lyhytkestoisuus.
Sosiologian professori Steve Brucen määritelmän mukaan kultti on yhteisen teeman tai kiinnostuskohteen ympärille muodostunut ryhmä, jolta puuttuvat tiukat uskonopit ja auktoriteetit. Kuka tahansa voi liittyä kulttiin, ja siinä on yksilöllä suuri vapaus valita mihin, miksi ja miten hän uskoo. Kulttien jäsenet voidaan nähdä jopa asiakkaina tai kuluttajina, joille kultit tarjoavat palveluitaan pyrkimättä ohjaamaan näitä. Bruce luokittelee new agen, uuspakanuuden ja ufouskonnot kulttien kaltaisiksi. Tämän määritelmän pohjalta jotkin kulteiksi leimatut liikkeet, kuten Daavidin oksa tai Korkein totuus, ovat pikemminkin lahkoja kuin kultteja. Toisaalta jonkun ihaillun julkisuuden henkilön ympärille syntyneet, niin sanotut tähtikultit omaavat myös kulttien piirteitä, etenkin jos ne saavat tähden kuoltua uskonnollisia piirteitä. Uskontososiologi Bryan Wilson onkin ehdottanut kultti-käsitteen korvaamista ”verkostolla”, mikä korostaa liikkeiden epävirallisuutta ja jakautuneisuutta.
Roy Wallisin (1975) mukaan kultit (samoin kuin kirkkokunnat) ovat pluralistisesti legitiimejä, eli ne tunnustavat myös vaihtoehtojen pätevyyden. Kultit ovat hänen typologiassaan lahkojen tapaan myös poikkeavia, erotuksena arvossapidetyistä kirkoista ja kirkkokunnista.
Colin Campbellin (1977) mukaan kultteihin liittyy oleellisesti mystiikka: välittömän, sisäisen ja läsnäolevan uskonnollisen kokemuksen etsiminen, jonka arvo ei määräydy perinteisestä teologiasta käsin vaan kokemuksesta. Tästä mystiikasta seuraa hänen mukaansa uskonnollinen individualismi. Sisäisen kokemuksen saavuttaminen nähdään ihmisiä yhdistävänä tekijänä. Kulttien organisaatioiden perusteet ovat tästä syystä vain puhtaasti käytännöllisiä ja maallisia, opintopiirejä jotka muodostuvat ohjaajien ympärille.
Joskus sama liike on lahko yhdessä maassa, jossa se on erkaantunut valtakirkosta, mutta kultti toisessa, jossa sillä ei ole hallitsevaa emokirkkoa.
Kulttien vastaiset liikkeet
Uusia uskontoja vastustavia liikkeitä alkoi syntyä suuremmassa määrin 1970-luvulla. Sekulaari kultteja vastustava antikulttiliike ja uskonnollistaustainen vastakulttiliike pyrkivät lisäämään ihmisten tietoisuutta kulteista ja varoittamaan mahdollisia käännynnäisiä. Järjestöt pyrkivät myös suostuttelemaan kultteihin liittyneitä ihmisiä jättämään kultin ja järjestävät heille neuvontaa. Liikkeet perustettiin Yhdysvalloissa, mutta järjestöjä on myös useissa Euroopan maissa. Antikulttiliike on vaikuttanut huomattavasti uusien uskonnollisten liikkeiden toimintaan kohdistuviin viranomaisten luomiin rajoituksiin, vaikka niillä ei olekaan akateemisten tutkijoiden tukea takanaan. Toisaalta uskonnollistaustainen vastakulttiliike varoo menemästä liian pitkälle, sillä tiukentuva lainsäädäntö voisi vaikeuttaa myös suurten uskonnollisten liikkeiden toimintaa.
Euroopassa kulttien vastainen liike voimistui vuoden 1994 jälkeen. Tiedotusvälineet alkoivat tehdä antikulttijärjestöjen antamien tietojen pohjalta paljastusohjelmia uusista uskonnoista, mikä johti julkiseen keskusteluun ja parlamentaarisiin selvitystoimenpiteisiin Itävallassa, Saksassa, Ranskassa, Belgiassa ja Ruotsissa. Ranskassa ja Venäjällä pantiin toimeen lakeja, jotka rajoittivat lahkojen ja uusien uskontojen toimintaa vakiintuneisiin uskontoihin nähden.
Itsemurhakultit
Uskonnollisia ryhmiä, jotka tekivät joukkoitsemurhan, on kutsuttu ”itsemurhakulteiksi”. Kulttien vastustajat ovat käyttäneet tällaisia tapauksia usein esimerkkeinä kulttien pahuudesta ja niiden harjoittamasta aivopesusta. Tunnetuimpia itsemurhakultteja olivat Kansan Temppeli, Daavidin oksa, Auringon temppeli ja Heaven’s Gate.
Antikulttiliikkeen arvostelua
Uusia uskonnollisia liikkeitä nimitetään nykyisin kulteiksi etenkin tiedotusvälineissä ja uususkontoja käsittelevissä populaarijulkaisuissa. Uskontotieteen dosentin ja teologian tohtorin Tom Sjöblomin (2001) mukaan tällä saadaan aikaan vaikutelma uusista uskonnollisista liikkeistä eurooppalaiselle kulttuurille ja elämäntavalle vieraana, uhkaavana ilmiönä, jonka juuret eivät ole länsimaisessa perinnössä ja rationalismissa. Tämä on kuitenkin hänen mukaansa uskonnontutkimuksen kannalta virheellinen ajatusmalli ja antaa väärän kuvan liikkeiden historiallisesta ja yhteiskunnallisesta taustasta.
Sjöblom näkee länsimaisen keskustelun uusista uskonnoista niiden dialogien jatkumona, joita länsimaissa on käyty koko historian ajan. Hallitseva ajatusmaailma määrittelee yhteiskunnan normit, ja vaihtoehtoiset tai uudet tulkinnat asetetaan niitä vastaan. Kristinuskon piirissä kristinusko nähdään luonnollisena ja normina ja uususkonnot siitä poikkeavina.
Useat tutkijat ovat arvostelleet kulttien vastaisten liikkeiden luomaa kuvaa uusista uskonnollisista liikkeistä. Chryssidesin (1999) mukaan kulttien vastaisten liikkeiden väitteet kulteista autoritaarisesti johdettuina ja yhdenmukaisuuteen pakottavina liikkeinä ovat virheellisiä. Bromleyn ja Meltonin (2002) mukaan ”väkivaltaisen kultin” stereotypiat eivät ole totuudenmukaisia uusien uskontojen kohdalla. Tutkija Kimmo Ketolan (2002) mukaan kaikki antikulttiliikkeen esittämät väittämät uususkonnoista ovat epätosia. Ne ovat kuitenkin tarttuneet yleiseen mielipiteeseen ja vaikuttaneet lainsäädäntöön siksi, koska ne ovat tunteisiin vetoavia ja intuitiivisesti uskottavan tuntuisia.
Erromango
Erromango (kirjoitetaan myös muodoissa Eromanga ja Erromanga) on Tafean maakunnan suurin saari Vanuatussa Tyynellämerellä. Sen pinta-ala on 975 neliökilometriä ja siellä oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 2 109 asukasta. Saaren korkein kohta on 886 metriä korkea Santop.
Saarella on puhuttu neljää alkuperäiskieltä, jotka muodostavat etelävanuatulaisen kieliryhmän eromangalaiskielten haaran: sietä, sorungia, uraa ja utahaa eli ifoa. Näistä sorung ja utaha ovat nykyään kuolleita kieliä ja urallakin on enää muutama puhuja.
Erromangolla on ollut 1800-luvulta lähtien puutavarantuotantoa. Saarella tuotetaan santelia, kauria ja kopraa.
Norbert Leo Butz
thumb|Norbert Leo Butz Norbert Leo Butz (myös Norby Kitty, s. 30. tammikuuta 1967 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on amerikkalainen miesnäyttelijä. Hänet tunnetaan draamasarjasta Comanche Moon. Hän näyttelee sarjassa kapteeni Richard Kingin roolia. Hän on ollut naimisissa näyttelijä Michelle Federerin kanssa vuodesta 2007. Hänellä on aiemmasta avioliitosta kaksi lasta.
Yoo Nam-Kyu
Yoo Nam-Kyu (, s. 4. kesäkuuta 1968) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiavoittaja. Hän voitti urallaan neljä olympiamitalia, joista yksi oli kultainen ja kolme pronssisia. Soulin olympialaisissa 1988 hän voitti kultaa kaksinpelistä ja pronssia nelinpelistä. Neljä vuotta myöhemmin Barcelonan olympialaisissa hän voitti pronssia nelinpelistä ja uusi mitalinsa Atlantassa 1996.
Wienin offensiivi
Wienin offensiivi oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen käymä taistelu Wienin kaupungin hallinnasta. Taistelu alkoi 2. huhtikuuta ja päättyi 14. huhtikuuta 1945 neuvostojoukkojen vallattua kaupungin. Taistelussa lyötiin Saksan II SS-panssariarmeijakunta ja 6. SS-panssariarmeija sekä lukuisia muita pienempiä yhtymiä. Puolustautuneista saksalaisista joutui sotavankeuteen 47 000.
Intia olympialaisissa
Maahockey on Intian menestyksekkäin olympialaji, Intian maahockeymaajoukkue on maahockeyssä kaikkien aikojen menestynein. Maahockeymaajoukkue on voittanut olympiakultaa kahdeksan kertaa. Ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa henkilökohtaisen lajin olympiakullan voittaja on Pekingissä 2008 10 metrin ilmakivääriammunnan kultaa voittanut Abhinav Bindra.
Talviolympialaisiin Intia lähetti urheilijoita ensimmäistä kertaa vuonna 1964. Vuodesta 1998 lähtien se on osallistunut talvikisoihin joka kerta.
Acehin aluejako
thumb|Acehin aluejakokartta. Kartan numerot viittaavat tämän artikkelin luetteloon. Acehin alue jakautuu 17 piiriin (kabupaten) ja neljään kaupunkiin (kota). Acehilla on Indonesiassa ensimmäisen luokan erityishallintoalueen (daerah istimewa tingkat 1.) asema vuodesta 1961 alkaen.
Käytännössä alueen itsehallinnon laajuus on riippunut Acehin itsenäisyysliikkeen ja Jakartan hallituksen välisestä neuvottelutilanteesta. Useat alueet pyrkivät vuonna 2002 laajentamaan autonomiaansa, mutta käytännössä erimielisyydet sen toimeenpanosta johtivat siihen, että Indonesian hallitus julisti alueelle sotatilan vuonna 2003. Määräys lievennettiin poikkeustilaksi vuonna 2004. Osapuolten välille solmittiin 15. elokuuta 2005 rauhansopimus Helsinki MOU, jonka mukaan indonesialaiset joukot poistuivat Acehista. Joulukuussa 2009 Acehissa pidettiin vapaat vaalit.
Piirit (kabubaten)
Kabupateneita johtavat dubatit. Kabupatenit jakautuvat alipiireihin (kecamatan), joita johtavat camat. Pienin hallinnollinen yksikkö on desa (tai kapong), jota johtaa kepala desa, lyhyesti kades.
(suluissa oleva numero viittaa joulukuun 2004 viralliseen tilastoluokitusnumeroon)
Kaupungit (kota)
Suurin kaupunki ja samalla erityishallintoalueen pääkaupunki on Banda Aceh, joka sijaitsee Sumatran saaren pohjoiskärjessä. Muut hallinnollisesti kaupungin asemassa olevat merkittävät keskukset ovat Langsa, Lhokseumawe ja Sabang.
19. Banda Aceh (1171), aikaisemmin nimeltään Kutaradja
20. Langsa (1173)
21. Lhoksumawe (1174), aikaisemmin osa Aceh Utaraa
23. Subulussalam
Sebasiinihappo
Sebasiinihappo on kaksi­emäksinen karboksyylihappo eli dikarboksyylihappo, joka on palavaa. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan valkoista jauhetta, jolla on tunnusomainen haju. Aineen kemiallinen kaava on C10H18O4 ja rakennekaava HOOC(CH2)8COOH. Sebasiinihaposta käytetään myös nimityksiä dekaanidihappo, 1,10-dekaanidihappo ja 1,8-oktaanidikarboksyylihappo.
Sebasiinihapon moolimassa on 202,3 g/mol, sulamispiste 131 °C, kiehumispiste 13,3 kPa:n paineessa 294 °C, suhteellinen tiheys 1,2 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 220 °C ja CAS-numero 111-20-6. Sebasiinihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 0,1 g/100 ml.
Valmistus ja käyttö
Yksi tärkeimpiä sebasiinihapon valmistusmenetelmiä on risiinistä saatavan risiiniöljyhapon kuumentaminen emäksisissä olosuhteissa, jolloin se hajoaa muodostaen sebasiinihappoa. Tämä reaktio voidaan suorittaa joko panos- tai jatkuvatoimisen prosessina. Yhdistettä valmistetaan myös kemiallisesti hapettamalla syklodekanolia, butadieenistä, elektrolyyttisesti momometyyliadipaatista tai hapettamalla steariinihappoa. Sebasiinihappoa käytetään hajusteiden, muovien pehmentimien, polyamidien ja polyestereiden valmistuksessa.
Lehdistötilaisuus
Lehdistötilaisuus on tiedotustilaisuus lehdistön edustajille. Tilaisuudet kestävät yleensä alle tunnin.
Eric Boulton
Eric Boulton (s. 17. elokuuta 1976 Halifax, Nova Scotia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa vasempana laitahyökkääjänä New York Islandersissa.
Ura
Boulton varattiin yhdeksännellä kierroksella numerolla 234 New York Rangersiin vuoden 1994 varaustilaisuudessa. 18. joulukuuta 2010 hän sai ensimmäisen hattutemppunsa tekemällä kolme maalia New Jersey Devilsiä vastaan. NHL-debyyttinsä hän teki Buffalo Sabresissa, jossa hän pelasi neljä vuotta. Vuoden 2004 työsulkukaudella hän suuntasi ECHL:n Columbia Infernoon. Kun työsulku päättyi, hän siirtyi Atlanta Thrashersiin.
Lokakuussa 2005 Boulton sai kuuden ottelun pelikiellon taklattuaan kyynärpäällä New York Rangersin tulokaspelaaja Paul Rangeria. Ranger sai taklauksesta hiusmurtuman leukaansa sekä aivotärähdyksen. Tilanne tapahtui ottelun lopussa Atlantan oltua 6-0 -tappioasemassa 20. lokakuuta pelatussa ottelussa. NHL:n varapuheenjohtaja Colin Campbell sanoi taklauksesta, että "on selvää, että herra Boultonin toimet olivat huolimattomia ja aiheuttivat vahinkoa. Tämäntyyppistä toimintaa ei voi hyväksyä". Vain viikkoa aiemmin Boulton oli tehnyt samantyyppisen liikkeen ottelussa Toronto Maple Leafsia vastaan. Tuolloin Toronton Eric Lindros miltei loukkaantui. Sekä Tampa Bay Lightningin valmentaja John Tortorella että Toronton valmentaja Pat Quinn antoivat vihaisia kommentteja Boultonin pelaamisesta. Tortorella sanoi, "ettei kukaan halua nähdä häntä jäällä".
Vuonna 2008 hän allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen Atlantan kanssa ja vuonna 2010 yksivuotisen jatkosopimuksen. Sopimuksen päätyttyä hän siirtyi vuonna 2011 vapaana agenttina New Jersey Devilsiin Atlantan aikaisten joukkuetoveriensa Ilja Kovaltšukin ja Johan Hedbergin kaveriksi. Kesäkuussa 2012 New Jersey Devils osti Boultonin sopimuksen ulos, jonka jälkeen hän teki heinäkuussa yksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Kauden jälkeen hän teki Islandersin kanssa jatkosopimuksen.
Uusikylä (Karjalan tasavalta)
thumb|250px|Uudenkylän maalaiskunta [[Äänisenrannan piirin kartalla]] Uusikylä eli Derevjanka on maalaiskunta ja sen keskustaajama Äänisenrannan piirin keskiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Uudenkylän maalaiskunta rajoittuu koillisessa Puujoen, kaakossa Latvan, lounaassa Latva-Vetkan ja luoteessa Uuden-Vilkan maalaiskuntaan. Uudenkylän maaseututaajaman lisäksi Uudenkylän kuntaan kuuluu Päsinselän maaseututaajama. Kunnassa oli noin 1 900 asukasta vuonna 2006.
Uudenkylän taajama sijaitsee Puujoen varrella Muurmannin radan länsipuolella 32 kilometriä Petroskoista etelään. Uudenkylän väestö saa elantonsa pääasiassa teollisuudesta, muun muassa kivimurskaamo on merkittävä työnantaja.
Uudenkylän alue kuului Venäjän keisarikunnassa ja ennen 1920-lukua Latvan kuntaan Aunuksen kuvernementissa. Uudenkylän taajama perustettiin vuonna 1928 Puujoen asemaksi. Jatkosodassa Uudenkylän alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944.
Lähteet
61.56528°N, 34.45°W
Meta’
Meta’ on Kamerunissa Nord-Ouestin maakunnassa puhuttu nigeriläis-kongolainen kieli, jota puhui SIL Internationalin mukaan äidinkielenä 87,000 ihmistä vuonna 2000. Se luokitellaan benuenkongolaisiin kieliin kuuluvaan momo-kielten alaryhmään, johon kuuluvat myös muun muassa mundani, ngie ja ngwo.
Portugalin Grand Prix 1985
Portugalin Grand Prix 1985 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. huhtikuuta 1985 Estorilin radalla. Kilpailun voitti Lotus-tallin Ayrton Senna, jolle voitto oli uran ensimmäinen.
Abbie McManus
McManus on edustanut seuratasolla pitkään Manchester Cityä. Toukokuussa 2019 hän solmi sopimuksen Manchester Unitedin kanssa. Tammikuussa 2021 hän siirtyi kauden loppuun ulottuvalla lainasopimuksella Tottenham Hotspuriin.
Fabiano Machado
Machado aloitti uransa Karting sarjoissa vuonna 2003. Sen jälkeen hän siirtyi kilpailemaan Etelä-Amerikan Formula 3 Sudamericana-sarjaan, jossa hän vuonna 2010 voitti neljä kilpailua ja sijoittui sarjan neljänneksi, vaikka hän tuli sarjaan mukaan kesken kauden. Vuonna 2011 Machado jatkoi sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 Machado siirtyi kilpailemaan GP3-sarjaan Marussia Manor-tallin kuljettajana.
Santa Barbaran sinfoniaorkesteri
Santa Barbaran sinfoniaorkesteri on Santa Barbarassa, Kaliforniassa toimiva sinfoniaorkesteri. Se aloitti toimintansa vuonna 1953.
Santa Barbaran sinfoniaorkesteri teki maailman ensimmäisen levytyksen Heitor Villa-Lobosin kymmenennestä sinfoniasta. Orkesterin uudeksi ylikapellimestariksi valittiin vuonna 2006 Nir Kabaretti.
Arcetri
thumb|San Leonardon kirkko Arcetrissa. Arcetri on alue Firenzessä keskustasta etelään olevilla kukkuloilla. Siellä on lukuisia historillisesti merkittäviä rakennuksia kuten Galileo Galilein talo Villa il Gioiello, San Matteon konvekti ja Torre del Gallo. Siellä on myös observatorio Osservatorio Astrofisico di Arcetri ja San Leonardo in Arcetrin kirkko.
Galileo Galilei kuoli Arcetrissa 8. tammikuuta 1642.
Kurjet (laulu)
Kurjet (, Žuravli), on neuvostoliittolainen laulu, joka kertoo toisesta maailmansodasta. Vuonna 1969 julkaistun laulun on säveltänyt Jan Frenkel dagestanilaisen runoilijan Rasul Gamzatovin runoon. Sen levytti ensimmäisenä Mark Bernes. Siitä tuli yksi suosituimmista sotaa kuvaavista lauluista Neuvostoliitossa ja myös monissa muissa maissa.
Suomenkieliset sanat lauluun on tehnyt Pauli Salonen, joka suomensi monia venäläislauluja. 12/8-tahtilajiin kirjoitetun dramaattisen kappaleen ovat levyttäneet Suomessa muun muassa Vera Telenius, Marion, Pasi Kaunisto ja Esko Rahkonen.
Syntyhistoriaa
Gamzatov sai runoonsa idean Japanissa, jossa hän näki Hiroshiman pommituksen muistomerkin ja kuuli paikallisesta uskomuksesta, että sairas ihminen voi parantua taittelemalla paperista kurkia. Hän kuuli, miten eräs ydinpommin uhri, nuori tyttö, oli epätoivoisesti taitellut tuhatkunta paperikurkea mutta kuoli siitä huolimatta säteilyvammoihin. Pian Gamzatov sai Neuvostoliitosta sähkeen äitinsä kuolemasta ja palasi nopeasti kotiin, jossa runo syntyi.
Gamzatovin runo innosti näyttelijä-laulaja Mark Bernesiä pyytämään monien menestyskappaleiden tekijää Jan Frenkeliä säveltämään sen laulettavakseen. Hän sai myös runoilijan suostumuksen muuttaa runon kuvaamat ratsumiehet sotilaiksi, jotta teksti muistuttaisi kuulijoita paremmin toisesta maailmansodasta. Sävellyksen teko oli Frenkelille vaikeaa, mutta kun hän lopulta kutsui Bernesin kuulemaan sitä, tämä puhkesi kyyneliin.
Runoilija Gamzatov on myöhemmin kertonut Neuvostoliiton viranomaisten pitäneen laulua uskonnollisuuteen viittaavana, kuin rukouksena, mikä oli maassa kiellettyä. Lopulta itse Leonid Brežnev antoi luvan laulun julkaisemiseen.
Laulu jäi Mark Bernesin viimeiseksi menestyslevyksi, sillä hän kuoli vielä samana vuonna keuhkosyöpään. Säveltäjä Frenkelistä ja runoilija Gamzatovista tuli laulun myötä elinikäiset ystävät.
Laulun levyttivät Bernesin jälkeen muiden muassa Iosif Kobzon, Müslüm Maqomayev ja Dmitri Hvorostovski.
Vasili Degtjarjov
pienoiskuva|pysty|Vasili Degtjarjov vuonna 1941. Vasili Aleksejevitš Degtjarjov (, 2. tammikuuta 1880, Tula – 16. tammikuuta 1949, Moskova) oli neuvostoliittolainen asesuunnittelija, joka suunnitteli useita puna-armeijan 1920-luvun lopulta lähtien käyttämiä konepistooli-, konekivääri- ja panssarintorjuntakiväärimalleja. Tunnetuin ja valmistetuin Degtjarjovin suunnittelemista aseista on Degtjarjov DP-27 -pikakivääri.