cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nanny Hammarström
Nanny Mathilda Hammarstöm (23. maaliskuuta 1870 Vaasa – 3. joulukuuta 1953 Loviisa) oli suomenruotsalainen opettaja ja lastenkirjailija.
Virkamiesperheeseen syntyneen Nanny Hammarströmin isä, lääninkamreeri Herman Napoleon Hammarström, kuoli hänen ollessaan viisivuotias ja hänen äitinsä Maria Sofia Sabelli kuoli viisi vuotta myöhemmin. Nanny Hammarström opiskeli Helsingin ruotsalaisessa jatko-opistossa ja valmistui matematiikan ja luonnonopin opettajaksi vuonna 1890. Hän toimi opettajana Kokkolan Yksityisessä naiskoulussa vuoden verran ja jatkoi opiskelua suorittaen ylioppilastutkinnon 1895. Hammarström oli sitten opettajana ensin Maarianhaminan merenkulkuoppilaitoksessa 1895–1900 ja sitten Loviisassa vuoteen 1933 saakka. Hammarström oli vielä tämän jälkeenkin tuntiopettajana yli 70-vuotiaaksi saakka. Hän kuului myös Loviisan kaupunginvaltuustoon vuosina 1919–1923.
Hammarströmin kirjailijanura alkoi 1907 ilmestyneellä, hyönteisten maailmaan sijoittuvalla satukirjalla Två myrors äventyer, joka käännettiin myös suomeksi, norjaksi, saksaksi, englanniksi ja venäjäksi. Kaikkiaan Hammarström kirjoitti 11 teosta.
Härmän rautatieasema
Härmän rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka Kauhavan Alahärmässä Etelä-Pohjanmaalla. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla, noin 55 kilometrin päässä Seinäjoen ja noin 79 kilometrin päässä Kokkolan asemalta.
Historia
Liikennepaikka avattiin pysäkkinä vuonna 1886, mutta se korotettiin asemaksi jo kaksi vuotta myöhemmin. Asemarakennus on rakennettu Oulun radan tyyppipiirustusten mukaan, ja sitä laajennettiin Bruno Granholmin suunnittelemalla poikkipäädyllä 1905. Asemalla on ollut myös hirsinen yksipaikkainen veturitalli, joka siirrettiin sinne Suupohjan radalta, Perälän asemalta. Talli on myöhemmin purettu.
Kesällä 2016 rakennettiin Kauhavan kaupungin kustantamana uusi 350 metrin pituinen matkustajalaituri, pysäköintialue ja kulkuyhteydet päällystettynä, valaistus ym. varusteet ja informaatiojärjestelmä (mm. kuulutus, opasteet, merkit). Hanke toteutettiin esteettömänä. Kesästä 2017 alkaen asemalla alkoi pysähtyä jälleen matkustajajunat. Asemalla pysähtyy junaliikenteen kesäkaudella kolme junaa molempiin suuntiin. Junien pysähdykset suunnataan etenkin läheisyydessä toimivan huvipuisto PowerParkin tarpeisiin.
OL
OL voi tarkoittaa:
Edgar Whitcomb
pienoiskuva|Edgar Whitcomb vuonna 2009.Edgar Doud Whitcomb (6. marraskuuta 1917 Hayden, Indiana – 4. helmikuuta 2016 Rome, Indiana) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Haydenissa, Indianan osavaltiossa John Whitcombin ja Louise Doud Whitcombin toiseksi lapseksi.
Whitcomb joutui toisen maailmansodan aikana vangituksi Filippiineillä ja kertoi myöhemmin kokemuksistaan kirjassa Escape from Corregidor (1958). Hän oli varsinaiselta ammatiltaan lakimies.
Whitcomb toimi Indianan 43. kuvernöörinä vuosina 1969–1973. Häntä edelsi Roger D. Branigin ja seurasi Otis R. Bowen.
OLT
OLT voi tarkoittaa:
The Dark Saga
The Dark Saga on Iced Earth -yhtyeen vuonna 1996 ilmestynyt neljäs studioalbumi. Albumista on julkaistu Digipak versiota, joka sisältää yhden extra kappaleen "The Ripper". Tämä kappale on myös The Melancholy E.P. minialbumilla.
Maria de’ Medici
Maria de’ Medici (ranskalaiselta nimeltään Marie de Médicis; 26. huhtikuuta 1575 Firenze – 3. heinäkuuta 1642 Köln) oli vaikutusvaltaisen Medici-suvun prinsessa, joka oli Ranskan kuningatar vuodesta 1600 vuoteen 1610, puolisonsa kuoleman jälkeen poikansa sijaishallitsija vuoteen 1614 ja sen jälkeen kuningataräiti aina kuolemaansa saakka.
Perhe
Maria avioitui Ranskan kuninkaan Henrik IV:n kanssa 16. joulukuuta 1600 Lyonissa.
Avioliitosta syntyivät lapset:
Maria de’ Medicistä tuli sukunsa perinteiden mukaisesti merkittävä taiteiden suojelija sijaishallitsijakaudellaan. Hän rakennutti Luxembourgin palatsin perheensä asunnoksi. Hän halusi siihen vaikutteita lapsuudenkodistaan, Firenzen Palazzo Pittistä, mutta arkkitehtuurikilpailun voittanut de Brosse teki siitä pääosin perinteisen ranskalaisen linnan. Maria d' Medici sisusti linnaa 1620-luvulla. Hän tilasi Peter Paul Rubensilta kaksi maalaussarjaa, toisen itsestään, toisen edesmenneestä aviomiehestään. Viimeksi mainittua ei toteutettu. Saliin nimeltä Cabinet des Muses hän tilasi maalauksia Giovanni Baglionelta, Cabinet Doréhen tuli tuon ajan firenzeläisten taiteilijoiden teoksia. Medicin Ranskaan tuomat italialaiset taiteilijat ja taideteokset vaikuttivat Ranskan maalaustaiteen kehitykseen.
Peter Cornelius
thumb|right|Peter Cornelius Carl August Peter Cornelius (24. joulukuuta 1824 - 26. lokakuuta 1874) oli saksalainen säveltäjä, runoilija, kirjailija ja kääntäjä. Hän syntyi ja kuoli Mainzin kaupungissa, Saksassa.
Maria de’ Medici
Ranskan kuningatar
left|thumb|upright|Maria de’ Medicin saapuminen Marseillen satamaan [[Peter Paul Rubens|Rubensin kuvaamana.]] Henrik IV:n ja Maria de’ Medicin välinen avioliitto vastasi ennen kaikkea Ranskan kuninkaan hallitsijasuvun ja talouden etuja. Medicien perhe, joka omisti Ranskan kuninkaan luotottajapankin, lupasi myötäjäisinä 600 000 kultaecuta, josta puolet kuitattiin kuninkaan veloista, toinen puoli tuli käteisenä morsiamen mukana.
Peter Cornelius
Nuoruus ja nuori aikuisuus
Jo nuorella iällä Cornelius soitti viulua ja sävelsi liedejä. Hän aloitti sävellysopinnot Heinrich Esserin johdolla vuonna 1841. Cornelius asui Peter von Corneliuksen luona Berliinissä vuodesta 1844 vuoteen 1852. Tänä aikana hän tapasi vaikutusvaltaisia henkilöitä kuten Alexander von Humboldtin, Grimmin veljekset, Fridrich Rückertin ja Felix Mendelssohnin. Viimeisinä Berliinin-vuosinaan Cornelius kirjoitti musiikkikritiikkejä useille berliiniläislehdille ja ystävystyi Joseph von Eichendorffin, Paul Heysen ja Hans von Bülowin kanssa.
Maria de’ Medici
Ranskan kuningatar
Suurelliset häät järjestettiin Firenzen tuomiokirkossa ja kestivät kymmenen päivää. Sulhanen oli sotatoimissa ja hänet vihittiin edustajansa välityksellä. Maailman vanhin säilynyt ooppera, Euridice, kantaesitettiin häiden yhteydessä.
Peter Cornelius
Aikuisuus
Corneliuksen ensimmäiset oikeat sävellykset, joukossa ooppera Der Barbier von Bagdad syntyivät vuosina 1852-1858, jolloin hän asusti Weimarissa. Tänä aikana hän tutustui Franz Lisztiin, jonka ympärille kasvoi sävellystyön opiskelijoista ja nuorista säveltäjistä ns. Uusi saksalainen koulukunta. Liszt ylisti Corneliusta suureksi kyvyksi, mutta oli pettynyt saadessaan kuulla, että hänen oppilaansa ensimmäinen suuri sävellystyö tulisi olemaan komedia. Suuri säveltäjä kuitenkin lopulta oli erittäin mielissään lopputuloksesta ja toimi oopperan skandaalinkäryisen kantaesityksen ohjaajana ja kapellimestarina. Tämän jälkimainingeissa niin Cornelius kuin kapellimestarin työstään eroamaan joutunut Liszt jättivät Weimarin pölyt taakseen. Cornelius muutti Wieniin, jossa hän viihtyi viisi vuotta. Wienissä hän tapasi ja tutustui Richard Wagneriin, jonka neuvosta hän 1864 muutti Müncheniin, jossa lopulta meni naimisiin ja sai lapsia.
Maria de’ Medici
Ranskan kuningatar
Toinen vihkiminen tapahtui Lyonissa, mihin morsian matkusti meritse Marseillen kautta ja sulhanen saapui viime hetkellä ratsain.
Peter Cornelius
Aikuisuus
Huolimatta ystävyydestään Wagneriin ja Franz Lisztiin, Corneliuksen suhde uuteen saksalaiseen koulukuntaan (johon hän kuului) ei ollut ongelmaton. Hän ei tullut Wagnerin ja von Bülowin seuraksi Tristanin ja Isolden ensi-iltaan, ilmoittaen syyksi oman oopperansa Der Cidin ensiesityksen. Hänen kolmas ja viimeinen oopperansa, skandinaavisiin Edda-taruihin pohjautuva Gunlöd, jäi kesken säveltäjän kuollessa sokeritautiin 1874. Se sai kantaesityksensä lopulta vuonna 1891.
Maria de’ Medici
Ranskan kuningatar
Maria de’ Medici tuli pian raskaaksi, synnytti dauphin Ludvigin 27. syyskuuta 1601 ja antoi kuninkaalle aihetta tyytyväisyyteen. Myös kuningaskunta, joka oli odottanut dauphinin syntymää, riemuitsi, sillä edellisen dauphinin syntymästä oli kulunut yli neljäkymmentä vuotta. Maria jatkoi esimerkillisen aviopuolison roolissa oloaan ja synnytti kuninkaalle useita jälkeläisiä.
Maria de’ Medici ei tullut aina toimeen puolisonsa Henrik IV:n kanssa. Hän oli luonteeltaan hyvin mustasukkainen eikä suvainnut miehensä naisseikkailuja. Henrik IV edellytti vaimonsa seurustelevan rakastajattariensa kanssa ja kieltäytyi antamasta vaimolleen varoja, joita tämä mielellään olisi käyttänyt kuningattaren aseman vaatimiin menoihin.
Maria oli huolissaan asemastaan, sekä protestanttien ja katolisten välisten jännitteiden että Henrikin rakastajattarien takia. Hän halusi viralliset kruunajaiset, jotka järjestettiin kun Henrik oli lähdössä sotaretkelle ja Marian piti toimia hänen sijaisenaan. Kruunajaiset pidettiin 13. toukokuuta 1610 kruunajaiset kuitenkin järjestettiin Saint-Denisen basilikassa lähellä Pariisia. Kuningatar suoritti juhlallisen tulonsa Pariisiin. Seuraavana päivänä Henrik IV sai surmansa.
Sijaishallitsija
thumb|Maria de’ Medici voiteluasussaan. Maalannut François Pourbus nuorempi vuonna 1610. Kun kuningas Henrik IV kuoli 14. toukokuuta 1610, Maria de’ Medici ryhtyi hoitamaan sijaishallitusta poikansa Ludvig XIII:n nimissä. Kuningas oli vasta yhdeksänvuotias ja liian nuori hallitsemaan. Maria meni mukaan Ranskan politiikkaan. Hän aloitti valitsemalla itselleen miehensä entiset neuvonantajat, mutta vähän ajan kuluttua hän erotti neuvonantajansa. Sijaishallitsijana, voimattomana oman maansa aateliston edessä ja samoin myös eurooppalaisten naapurivaltojen suhteen, hän saattoi vain tehdä näkyvän pesäeron miehensä noudattamaan politiikkaan eli Ranskan menetetyn suuruuden takaisinvaltaamiseen. Ensiksi hänen oli tehtävä rauha Espanjan kanssa, ja se toteutui vuonna 1615, kun solmittiin kaksi avioliittoa maiden kuningashuoneiden kesken. Marian tytär Elisabeth avioitui Espanjan prinssin, tulevan Filip IV:n kanssa, ja hänen poikansa Ludvig avioitui Espanjan prinsessa Annen kanssa.
Leskikuningattaren harjoittama politiikka herätti runsaasti tyytymättömyyttä. Toisaalta protestantit olivat huolestuneita Marian lähentymisestä katolisen Espanjan kuninkaan Filip III:n kanssa. Marialla oli myös läheisinä neuvonantajinaan italialaisia, ja ranskalaisten ksenofobia kohdistui juuri heihin. Ranskalaiset uskoivat italialaisten neuvonantajien raunioittavan Ranskan. Hyödyntäen sijaishallituksen heikkoutta valtakunnan ylhäisimmät aateliset, Condén (Henri II de Bourbon, Burgundin kuvernööri, kolmas Condén ruhtinas, Montmorencyn, Albret’n, Enghien ja Belleraden herttua ja Ranskan pääri) johdolla, kapinoivat Maria de’ Mediciä vastaan saadakseen taloudellista kompensaatiota.
Vuosien kuluttua, kun Marian oli karkottanut hänen oman poikansa, syntyi vähitellen musta legenda Maria de’ Medicistä. Silloin puhuttiin suunnattomasta italialaisten suosikkien suosimisesta, taloudellisesta tuhlailusta, joka aiheutui leskikuningattaren ja hänen seurueensa tuhlailusta. Puhuttiin myös Marian korruptoituneesta hallinnosta. Maria ja hänen poikansa, kuningas, ymmärsivät toisiaan verrattain heikosti. Ludvig XIII koki äitinsä käyttäytymisen itseään nöyryyttävänä, ja vuonna 1617 hän järjesti vallankaappauksen ja murhautti Concino Concinin, joka oli ollut äidin tärkein neuvonantaja. Saatuaan vallan itselleen Ludvig XIII ajoi äitinsä sisäiseen maanpakoon Blois’n linnaan.
Poliittinen ja kulturelli paluu
thumb|left|upright|Maria de’ Medici. Maalannut [[Peter Paul Rubens|Rubens.]] Vuonna 1619 leskikuningatar lähti kultaisesta vankeudestaan ja nostatti kapinan kuningasta, omaa poikaansa, vastaan. Tämä tunnetaan "Äidin ja pojan välisen sodan" nimellä. Kardinaali Richelieu tekee Angoulêmessä ensimmäisen sovintoesityksen, joka johtaakin konfliktin lientymiseen. Mutta leskikuningatar ei ollut tyytyväinen ja elvytti sodan liittoutumalla valtakunnan korkeiden aatelisten kanssa. Se oli ”Toinen äidin ja pojan välinen sota”. Aateliston liittymä koki pian tappion Pont-de-Cén taistelussa. Voitokas kuningas antoi anteeksi äidilleen ja ruhtinaille. Tiedostaen tilanteen kuningas totesi, että hän ei voisi luottaa tapahtumien rauhoittumiseen niin kauan kuin leskikuningatar olisi sisäisessä maanpaossa. Hallitsija salli äitinsä palata hoviin. Leskikuningatar palasi Pariisiin, jossa hän keskittyi Luxemburgin palatsin rakentamiseen. Vuonna 1622 tapahtuneen Luynesin herttuan kuoleman jälkeen Maria aloitti paluun poliittiseen elämään. Richelieun rooli oli keskeinen äidin ja pojan suhteiden paranemisessa. Hän jopa sai leskikuningattaren palaamaan kuninkaan neuvoston jäseneksi.
Maanpako
Maria de’ Medici jatkoi kuninkaan neuvoston jäsenenä olemista, ja siten hän seurasi kardinaali Richelieun neuvoja. Hän oli itse esitellyt kardinaalin kuninkaan ministeriksi. Vielä myöhemminkään Maria ei havainnut suojattinsa vallan kasvamista. Kun hän lopulta tajusi sen, hän katkaisi suhteensa kardinaaliin ja koetti kaikin keinoin syrjäyttää tämän. Hän ei vieläkään tuntenut kuningasta henkilönä, koska uskoi voivansa varsin vaivattomasti saattaa kardinaalin kuninkaan epäsuosioon. Kuuluisana Nenästä vedettävien päivänä (Jounée des Dupes) 12. marraskuuta 1630 kardinaali jäi paikalleen keskeiseksi ministeriksi, ja Marian oli tehtävä sovinto tämän kanssa.
Maria de’ Medicin loppu on surullinen. Vuosien ajan hän matkusti eurooppalaisesta hovista toiseen, Saksassa ja Englannissa, mutta hän ei voinut koskaan palata Ranskaan. Hän kuoli pakolaisena Rubensin synnyinkodissa vuonna 1642 muutama kuukausi ennen Richelieuta.
Jeulmunin keraaminen kulttuuri
pienoiskuva|Ruukku Jeulmunin keraamisesta kulttuurista. Jeulmunin keraaminen kulttuuri eli Chulmunin kulttuuri oli Koreassa myöhäispaleoliittisella kaudella ja neoliittisella kaudella noin 8000–1500 eaa. vallinnut metsästäjä-keräilijäkulttuuri. Arkeologiset tutkimukset osoittavat, että tällä aikakaudella kalastettiin, pyydettiin simpukoita ja muita merieläimiä sekä metsästettiin peuroja ja villisikoja. Tämän aikakauden esivaihe oli noin 8000–5000 eaa., varhainen vaihe noin 5000–3500 eaa., keskivaihe noin 3500–2500 eaa. ja myöhäinen vaihe noin 2500–1500 eaa. Aikakauden keskivaiheessa alettiin viljellä riisiä. Sen viljely eteni lännestä etelään. Jeulmunin keraamisella kaudella Korean niemimaan läntisen ja eteläisen alueen ihmisten ruokavalio poikkesi toisistaan paitsi siten, että lännessä riisiä alettiin viljellä aikaisemmin, myös siten, että etelässä pystyttiin hyödyntämään merenantimia ympäri vuoden. Lännessä sen sijaan metsästettiin enemmän maaeläimiä. Jeulmunin keraamisen kulttuurin aikana asutus oli keskittynyt rannikolle ja jokien varsille, missä asumukset olivat osittain vedenalaisia ja asutus oli melko pysyvää. Jeulmunin keraamista kulttuuria seurasi pronssikauden Mumunin kulttuuri.
Elävät & kuolleet
Elävät & kuolleet on Tuonen esikoisalbumi, joka julkaistiin 9. helmikuuta 2005.
Teerijärvi (Jämsä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Hilja Tavaststjerna
Hilja Sula Tavaststjerna (22. helmikuuta 1848 Pietari – 14. tammikuuta 1924 Turku) oli suomenruotsalainen opettaja ja lastenkirjailija.
Tavaststjerna valmistui opettajaksi ja työskenteli sitten Helsingissä muun muassa Privata Fruntirnmerskolanin johtajana vuosina 1879–1900.
FPS Creator
FPS Creator on The Game Creators -yhtiön julkaisema pelieditoriohjelma, joka mahdollistaa omien ensimmäisen persoonan ammuntapelien tekemisen vaatimatta käyttäjältä minkäänlaisia koodaustaitoja. Ohjelma julkaistiin joulukuussa 2005.
Ohjelma mahdollistaa melko suurienkin pelien tekemisen. Maksimi kentän koko on 40x40 'laattaa' 20 eri kerroksessa. Valmiita aseita on 18 ja hahmoja 13, joilla on paljon vaihtoehtoja eri tekstuureihin. Lisää hahmoja, aseita, esineitä ja muita rakennusobjekteja on saatavana maksullisina Model Packeina tai ilmaisia fanien tekeminä. Osa niistä vaatii FPS Creatorin päivityksiä.
FPS Creator X10
The Game Creatorsin julkaisema FPS Creator X10 poikkeaa FPS Creatorista siten, että tuotokset käyttävät DirectX 10-rajapintaa. Tämä tarkoittaa sitä, että tuotoksien pelaaminen vaatii yhteensopivan DirectX 10 -näytönohjaimen sekä Windows Vista -käyttöjärjestelmän.
The Game Creators Store
The Game Creator Storen kautta voi ladata erilaisia MODELEITA maksullisesti. TGC Storessa on myös ilmainen osio, jonne pannaan MODELIT jotka eivät myy tarpeeksi, tai joita tekijä ei päätä myydä, vaan laiittaa ilmaiseksi. The Game Creator Pointseja voi ostaa The Game Creatorin sivuilta, tai lunastaa kortilla.
The Game Creators Store sisältyy uusimpaan päivitykseen.
Days of Purgatory
Days of Purgatory Iced Earth yhtyeen ensimmäinen kokoelmalevy. Albumin jokainen kappale on äänitetty uudelleen Matt Barlow’n laulamana. Kokoelmalevystä on myös julkaistu kahden levyn versio.
Markku Larmas
Larmas valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi 1967 ja tohtoriksi 1972 Turun yliopistosta. Hän julkaisi alan tutkimuksia, ja myös toimitti muun muassa Maailman terveysjärjestön käsikirjoja.
Pihlajajärvi (Jämsä)
Pihlajajärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Pihlaiston kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Kala
pienoiskuva|[[Valashai, maailman suurin nykyään elävä kala.]] pienoiskuva|[[Ahven (Perca fluviatilis) on Suomen yleisin kalalaji ja Suomen kansalliskala.]] Kala on yleisnimitys vedessä eläville, kiduksilla hengittäville, selkärankaisille eläimille. Ennen kaloja pidettiin yhtenä selkärankaisten luokkana (Pisces), mutta nykyisen käsityksen mukaan ne kuuluvat useisiin eri luokkiin eikä kaloja voida pitää tieteellisen luokittelun ryhmänä.
Kalojen luokittelu
Kalojen luokittelu on erityisen pulmallista, koska niiden rakenne vaihtelee hyvin paljon. Nykyään jako tehdään pääasiassa luuston rakenteen perustella. Carl von Linné luki myös valaat polyfyleettiseen ryhmään ”kalat”.
Pihlajajärvi (Jämsä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 18,3 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Kala
Kalojen luokittelu
Kalat jaetaan seuraaviin yläluokkiin ja luokkiin:
Suurin osa nykyään elävistä kaloista kuuluu viuhkaeväisiin. Leuattomiin kaloihin kuuluu muun muassa nahkiainen, rustokaloihin hait ja rauskut.
Kalojen monimuotoisuus
pienoiskuva|Myös tämä [[raitalehvähevonen (Phycodurus eques) kuuluu kaloihin.]] Kalalajien monimuotoisuus on erittäin suuri. Lajien ominaisuudet vaihtelevat esimerkiksi ulkomuodon, elinympäristön, ravinnon ja myrkyllisyyden mukaan. Eri alueilla ja eri ravintoja käyttävät kalat ovat kaikki erikoistuneet erilaisiin asioihin. Osa kaloista, esimerkiksi hait, on saalistukseen kehittyneitä lihansyöjiä, kun taas useat lajit käyttävät ravintonaan joko kasvisravintoa tai eläinplanktonia.
Kalojen joukosta löytyy useita todella erikoistuneita lajeja, jotka pystyvät erityisominaisuuksiensa ansiosta selviytymään vain tietyissä elinympäristöissä. Esimerkiksi jotkin hyvin syvällä meressä elävät kalat pystyvät elämään vain suuren paineen alaisina. Pinnalla ne räjähtäisivät kappaleiksi oman sisäisen paineensa takia.
Kesäkuussa 2022 internetin kattavin kalatietokanta FishBase sisälsi tiedot noin 34 900 kalalajista. Vuosina 2008–2018 kuvailtiin ja nimettiin keskimäärin 406 uutta kalalajia vuodessa.
Kalojen evoluutiohistoria
pienoiskuva|vasen|[[Latimeria, ”elävä fossiili”.]]
Ensimmäiset kalat kehittyivät kambrikauden loppupuolella noin 500 miljoonaa vuotta sitten. Näiltä ensimmäisiltä kaloilta puuttui leuka, mutta niillä oli kuitenkin pyrstö ja jonkinlaisia evämäisiä rakenteita anatomiassaan. Kyseessä oleva leuattomien alkukalojen ryhmä (Ostracodermi) jakautui kahdeksi eri kehityslinjaksi, joille kaikille yhteistä oli ruumiin peittävä moniosainen luupanssari. Useimmat lajit olivat hyvin lyhyitä ja leuattomuutensa vuoksi joutuivat hankkimaan ravintonsa imemällä avoimella suuaukollaan pohjalietettä ja pieniä selkärangattomia sekä avovedestä planktonia.
Panssarilliset alkukalat näyttävät fossiililöytöjen perusteella kadonneen noin 400 miljoonaa vuotta sitten, jolloin niiden satamiljoonavuotinen kukoistuskausi päättyi. Todennäköisesti nämä leuattomat kalat hävisivät ominaisuuksiltaan meriin ilmaantuneille leuallisille panssarihaille (Placodermi). Nykypäivänä ainoastaan nahkiaiset ja limanahkiaiset ovat leuattomia kaloja, vaikkakaan tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, kuuluvatko nämä eläimet kaloihin poikkeavan ruumiinrakenteensa vuoksi.
Leuattomat kalat syrjäyttäneillä panssarihaille oli jo ehtinyt kehittyä rustoinen tukiranka ja parilliset evät. Nämä anatomiset rakenteet mahdollistivat sen, että uudet meriä hallitsevat kalat saattoivat muodostaa uusia ja monimuotoisempia ekologisia lokeroita. Uusien ominaisuuksiensa vuoksi panssarihait levittäytyivät leuattomia kaloja laajemmille alueilla ja olivat näitä huomattavasti monimuotoisempia. Myös kalojen koko alkoi kasvaa. Esimerkiksi Dunkelosteus-lajin edustajalla saattoi olla pituutta jo kuutisen metriä. pienoiskuva|upright|[[Megalodonin hammas.]] Jo ennen panssarihaita oli mereen ilmaantunut muitakin leuallisia kaloja. Piikkihait edustivat toista leuallisten kalojen kehityshaaraa, mutteivät koskaan saavuttaneet samanlaista valta-asemaa meressä kuin panssarihait. Piikkikalat muistuttivat suuresti nykyisiä haikaloja. Kuitenkaan niiden yhteyttä nykykaloihin ei tunneta tarkasti.
Kalojen monipuolistuessa eriytyi kolme kehityslinjaa, jotka olivat rustokalat, varsieväkalat ja varsinaiset luukalat. Rustokalojen ryhmän tunnuspiirteisiin kuuluivat esimerkiksi rustoinen tukiranka, evät, kallo, hampaat, kierteissuoli ja uimarakon puuttuminen. Rustokaloihin kuuluvat hait ja rauskut erikoistuivat devonikaudella saalistajiksi. Nämä rustokalat menestyivät hyvin ja kasvoivat suuriksi; Megalodon saattoi olla jopa kuudentoista metrin pituinen lihansyöjä.
Luukalat taas aloittivat leviämisensä sisävesistöistä. Devonikauden aikana niihin kuuluvat lajit asuttivat laajalti järviä ja jokia. Luukalat myös erkaantuivat kahteen eri kehityslinjaan, varsieväkaloihin ja varsinaisiin luukaloihin. Luukalojen anatomia sisälsi useita menestykseen tarvittavia tekijöitä. Niiden rakenteeseen kuuluivat muun muassa taipuisa suomupeite, hyvin liikkuvat evät ja uimarakko. Näiden muista kaloista poikkeavien ominaisuuksiensa ansiosta luukalat saavuttivat vähitellen valta-aseman merissä ja sisävesistöissä. Nykyään luukaloja tunnetaan noin 25 000 lajia, mikä on enemmän kuin kaikkia muita selkärankaisia yhteensä.
Anatomia
pienoiskuva|Yksinkertainen kuva kalan perusrakenteesta.
Ruumiinmuoto
Kalat ovat muodoltaan ja rakenteeltaan hyvin monimuotoisia. Silti elintoiminnot ovat hyvin samankaltaisia sekä alkeellisilla että kehittyneillä kaloilla. Yleensä sivulta litistynyttä sukkulamuotoa pidetään kalan perusmuotona, vaikkakin on olemassa useita poikkeavia muotoja. Kalojen ruumiin muoto on nimittäin aina sopeutunut ympäristöön. Esimerkiksi vesistöjen pohjassa elävät kalat voivat olla litistyneitä tai notkeita ja käärmemäisiä, kun taas kasvien ja juurakoiden suojassa elävät kalalajit ovat korkeita ja litteitä.
Tukiranka
Kalojen tukirangan huomattavin osa muodostuu selkärangasta ja kallosta. Tämä tukiranka voi olla joko rustoinen tai luutunut. Nikamien määrä vaihtelee eri kalaryhmien suhteen suuresti. Yleensä kalojen nikamien kaksiosainen selkähaarake on kärjestään sulautunut yhteen. Haarakkeiden väliin jäämässä pienessä tilassa sijaitsee selkäydin. Vartalonikamien kohdalla sivuilla suuntautuneet vatsahaarakkeet kannattavat kylkiluita. Kylkiluiden alapäät ovat vapaat, mikä johtuu rintalastan puuttumisesta. Kalojen rintaevät vastaavat maalla elävien selkärankaisten eturaajoja ja ne niveltyvät kiduskansien takana oleviin kalan hartioihin. Vatsaevät taas niveltyvät surkastuneeseen lantioon.
Levinneisyys ja lisääntyminen
Kaloja on löydetty lähes jokaisesta suuresta vesialueesta, sekä suolaisista meristä että makean veden järvistä ja lammista. Kaloja elää aivan pinnan tuntumasta tuhansien metrien syvyyteen asti. Kalojen sukupuolet ovat melko samannäköisiä.
Esimerkiksi hait ja merihevoset sen sijaan parittelevat, eli hedelmöitys tapahtuu sisäisesti. Jotkut lajit myös synnyttävät eläviä poikasia. Myös partenogeneesiä, eli nk. neitseellistä syntymistä tavataan joillain lajeilla.
Kala ruokana
Kalassa on myös paljon proteiinia sekä A-, B3, B12-, D- ja K2-vitamiinia. Kalassa on lisäksi paljon omega-3-rasvahappoja.
Suomen kalat
Suomen vesissä on vuoteen 2010 mennessä tavattu 103 kalalajia, kun lasketaan mukaan sekä satunnaisvieraat että istutetut kalat. Jos näitä ei lasketa, niin sisävesien kalalajeja on 29, merikaloja 22 ja kahdeksan lajia, jotka pystyvät elämään molemmissa. Kaikki nämä molemmissa elävät kalat ovat vaelluskaloja, paitsi härkäsimppu.
Kalojen kipukokemus
Kalojen kipukokemuksesta on saatu yhä enemmän todisteita varsinkin 2000-luvulla. Kalojen aivojen reaktiot ovat kipukokemuksen aikana samankaltaisia kuin nisäkkäillä ja kalat välttävät tilanteita jossa altistuvat kivulle. Mikäli kala kokee kipua se pyrkii lievittämään sitä keinuttamalla itseään, kuten nisäkkäätkin tekevät. Morfiinia annettaessa kalan kipukäyttäytyminen katoaa. Vaikka kalastajat mielellään uskoisivat että koukussa oleva kala sätkisi vain johtuen reflekseistä, aivo- ja käyttäytymistutkimuksen tulokset kertovat toista.
Jouko Skinnari
Jouko Juhani Skinnari (12. elokuuta 1946 Lahti – 21. huhtikuuta 2016 Lahti) oli suomalainen poliitikko ja valtiopäiväneuvos. Hän oli Hämeen vaalipiirin kansanedustaja (sd.) 1980–2015. Hän oli Lipposen I hallituksen toinen valtiovarainministeri 1997–1999.
Koulutukseltaan Skinnari oli oikeustieteen kandidaatti.
Tausta
Skinnari valmistui ylioppilaaksi Lahden lyseosta vuonna 1965 ja oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1969. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli urheilutoimittajana Ylellä ja Etelä-Suomen Sanomissa vuosina 1963–1969 ja Kansaneläkelaitoksen henkilöstöasiain lakimiessihteerinä vuonna 1971.
Skinnari saavutti 16–17-vuotiaiden Suomen mestaruuden 3x1000 metrin juoksussa ja maastojuoksun joukkuekilpailussa vuonna 1963.
Politiikka
Vuonna 1972 Skinnari oli Paasion II hallituksen sosiaali- ja terveysministerin poliittinen sihteeri ja vuosina 1972–1973 valtioneuvoston esittelijä. Vuosina 1974–1980 hän työskenteli eduskunnan talous- ja sosiaalivaliokuntien sihteerinä.
Skinnari toimi Etelä-Lahden Sosialidemokraattien puheenjohtajana vuosina 1975–2012 ja hänet nimettiin yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi keväällä 2013, jolloin hänelle myönnettiin myös Kansan Sivistysrahaston Rafael Paasio -mitali SDP:n eteen tehdystä työstä.
Päijät-Hämeen maakunnassa Skinnari vaikutti Helsingin yliopiston ja korkeakoulujen Lahden toimintojen syntyyn 1970-luvun lopulta. Eduskunnassa hän oli aktiivinen ammattikorkeakoulujen sekä yliopistokeskusten aikaansaamisessa. Hänen tavoitteitaan olivat Lahden liikenteellisen aseman parantaminen ja erityisesti Lahden oikoradan kehittäminen osana Pietari–Moskova–Kiina-ratayhteyttä ja Lahden yhteyksiä Helsinki-Vantaa-lentokentälle. Skinnari oli perustamassa Lahden oikoradan tehokasta hyödyntämistä kannattavaa Oiko ry:tä ja oli sen hallituksessa.
Skinnari oli pitkäaikainen parlamentaarikko, joka oli rakentamassa suomalaista sosiaali- ja terveysturvaa sekä työelämän lainsäädäntöä. Hän vaikutti suomalaisessa talouselämässä muun muassa energia- ja ympäristöasioissa, rahoitusmarkkinoissa sekä valtion omistajapolitiikassa.
9. lokakuuta 1997 – 14. huhtikuuta 1999 Skinnari oli Lipposen I hallituksen toinen valtiovarainministeri. Ministerikaudellaan Skinnari oli Euroopan investointipankin (EIP) hallintoneuvoston puheenjohtaja vuonna 1998. Toimiessaan toisena valtiovarainministerinä vuosina Skinnari vaikutti ratkaisevalla tavalla Lahden Sibeliustalon syntyyn ja noin 10 miljoonan euron valtion ja Euroopan unionin avustukseen kyseiselle hankkeelle. Myös Sibeliustalon nimi oli Skinnarin ajatus, jonka hän sai Sibelius-junasta ja Lahden kaupunginorkesterin Sibelius-levystä.
Eduskunnassa Skinnari oli puheenjohtaja sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (1987–1997), työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (1999–2003) ja talousvaliokunnassa (2003–2011). Vuodesta 1999 hän oli suuren valiokunnan jäsen ja heinäkuusta 2011 sen työjaoston jäsen. Syyskuusta 2011 hän toimi valtiovarainvaliokunnan työ- ja elinkeinojaoston puheenjohtajana ja kunta- ja terveysjaoston jäsenenä.
Kun Skinnari oli vuonna 2014 eduskunnan Venäjä-ystävyysryhmän puheenjohtaja, ryhmä vastusti Euroopan neuvoston päätöstä poistaa Venäjä Euroopan neuvostosta Krimin valtauksen jälkeen, koska Ukrainan kriisiä on vaikea käsitellä ilman Venäjää. Skinnarin mukaan iltapäivälehdissä oli esiintynyt paljon Venäjän-vastaista kirjoittelua ja tiedonvälitystä tarvittaisiin myös Venäjän näkökulmasta vastapainoksi länsimaiden medialle.
Kirjallinen tuotanto
Skinnari kirjoitti neljä teosta, joista viimeisimmät Eurooppa ja Suomi (1990) sekä Uusi Eurooppa ja Suomi (1993) teki yhteistyössä oikeustieteen tohtori Pentti Arajärven kanssa. Vuonna 1973 häneltä ilmestyi Ilpo Halosen kanssa teos Varusmiehen käsikirja.
Skinnari oli perustamassa kirjailijaprofessori Risto Ahdin kanssa yli 30-vuotiasta Lahden Runomaratonia, joka keräämällä yli 50 000 kilpailurunoa on tehnyt 18 runokirjaa, joista yhden ruotsiksi. Skinnari toimi Lahden Runomaraton ry:n puheenjohtajana vuosina 1982–2012. Hänet nimettiin yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi elokuussa 2013.
Luottamustehtäviä ja tunnustuksia
Skinnari toimi Varusmiesliiton puheenjohtajana 1971 ja oli sen kunniapuheenjohtaja.
Eduskunnassa Skinnari oli Tšekkoslovakian (1985–1992), Japanin (1987–2011), Tšekin (1993–2011), Venäjän (1995–1997, 2011–2015), Slovakian (2008–2011), Kuwaitin (2008–2015) ja Keski-Amerikan (2010–2015) ystävyysryhmien puheenjohtaja. Vuodesta 2004 hän oli myös Suomi–Venäjä-Seuran varapuheenjohtaja. Vuonna 2011 Japanin hallitus myönsi Skinnarille Nousevan auringon ritarikunnan kunniamerkin Suomen ja Japanin välisten suhteiden edistämisestä. Skinnari oli yhteistyössä suomalaissyntyisen japanilaisen senaattorin, Martti Turusen kanssa.
Skinnarille myönnettiin Suomen Leijonan ritarikunnan, Suomen Kaupunkiliiton, Rintamaveteraaniliiton, Sotaveteraaniliiton ja Sotainvalidien Veljesliiton ansiomerkit sekä Hämäläis-Osakunnan kunniamerkki.
Yksityiselämä
Skinnari avioitui ohjaaja Tertta Saarikon kanssa vuonna 2002. Hänellä oli aiemmasta avioliitostaan (1967–1991) kaksi aikuista lasta. Skinnarin poika Ville Skinnari on toiminut kansanedustajana vuodesta 2015 alkaen ja hänet nimitettiin Antti Rinteen hallituksen kehitysyhteistyö- ja ulkomaankauppaministeriksi 6.6.2019. Jouko Skinnari kuoli haimasyöpään 21. huhtikuuta 2016 Lahdessa.
Treasure EP.Fin: All to Action
Treasure EP.Fin: All to Action on eteläkorealaisen Ateez-yhtyeen ensimmäinen kokomittainen studioalbumi. Albumi julkaistiin 8. lokakuuta 2019, ja se sisältää singlen ”Wonderland”.
Tausta ja vastaanotto
Studioalbumin tuottamisesta vastasi Eden, joka on tuottanut suurimman osan Ateezin albumeista. Buddy, Leez ja Ollounder osallistuivat kappaleiden sanoittamiseen ja tuottamiseen. Yhtyeen jäsenet Hongjoong ja Mingi osallistuivat myös albumin tuottamiseen. Albumi sijouttui Gaonin albumilistan listaykköseksi.
Andrej Bykov
Andrej Bykov (s. 10. helmikuuta 1988 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on sveitsiläis-venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin NLA-joukkue Fribourg-Gottéronissa. Pienikokoinen Bykov on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hänen isänsä on vuoden 1988 olympiavoittaja ja Venäjän maajoukkueen ex-päävalmentaja Vjatšeslav Bykov.
Seuraura
Bykov syntyi Moskovassa, mutta aloitti jääkiekon HC Gottéronissa hänen isänsä Vjatšeslavin pelatessa siellä. Bykov on pelannut joukkueessa koko junioriuransa ajan. Hän debytoi miesten peleissä kaudella 2005–2006, jolloin Bykov pelasi viisi ottelua Sveitsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Ligajoukkue EHC Düdingen Bullsissa, joka on toistaiseksi hänen uransa ainoa seurajoukkue Gottéronin ulkopuolella. Bykov debytoi kauden aikana myös Fribourg-Gottéronin Nationalliga A-joukkueessa, jossa hän pelasi kolme ottelua.
Nationalliga A:n tulokaskausi 2006–2007 toi Bykoville 30 runkosarjaottelussa tehot 1+5=6. Hän pelasi kauden aikana myös kolmen Nationalliga B:n ottelua Sveitsin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa Bykov pelasi myös yhden ottelun kaudella 2007–2008. Jälkimmäisellä kaudella hän teki myös läpimurtonsa Nationalliga A:ssa tekemällä 45 runkosarjaottelussa tehot 5+19=24.
Elokuussa 2008 Bykov teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Gottéronin kanssa. Hän oli kaudella 2008–2009 tehoilla 10+24=34 Gottéronin kolmanneksi paras pistemies ja toiseksi paras syöttäjä. Kevään 2009 pudotuspeleissä Bykov jakoi kuudella syötöllään joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Benny Plüssin kanssa. Kevään 2010 pudotuspeleissä hän puolestaan jakoi tehoilla 2+5=7 Gottéronin sisäisen pistepörssin voiton hänen kanssaan.
KHL-joukkue Dynamo Moskova varasi Bykovin ensimmäisellä kierroksella 16. pelaajana kesällä 2009. Helmikuussa 2011 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Fribourg-Gottéronin kanssa. Kaudella 2011–2012 Bykov teki National League A:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+29=37. Hän oli Fribourgin paras syöttäjä.
Maajoukkueura
Bykov edusti Sveitsiä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2008. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin Bykov voitti A-lohkon kultaa ja oli nostamassa Sveitsiä seuraavaksi vuodeksi pääsarjaan. Hän oli tehoilla 1+4=5 joukkueen toiseksi paras pistemies Marc Weltin jälkeen sekä paras syöttäjä hänen kanssaan.
Bykov on pelannut yhteensä kahdeksan A-maaottelua tehopistein 1+1=2.
Launiojärvi
Launiojärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Pihlaiston kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Toyota Crown
Toyota Crown on Toyotan henkilöautomalli. Ensimmäinen varsinainen Crown julkistettiin 1958. Seuraavaksi esitetyt vuosiluvut ovat autojen ensiesittely- ja tuotantovuosia, eivätkä vastaa Suomeen tuotuja malleja suoraan, koska Suomessa rekisteriotteessa on merkitty rekisteröintipäivämäärä, joka Crownien osalta on melkeinpä aina vuoden tai kaksi myöhemmin kuin mitä ulkomaisilla Crown-aiheisilla julkaisuilla annetaan ymmärtää. Eli vuonna 1971 esitelty 60-sarja on pääasiassa Suomessa 1973 ensirekisteröityjä.
Toyota Crown oli ensimmäinen malli Korpivaara Oy:n aloittaessa Toyotan maahantuonnin vuonna 1964 ja se oli aikanaan suosittu taksikäytössä. 1970-luvulla maahantuoja asensi moneen maahantuotuun Crowniin Peugeotin dieselmoottorin, kunnes saataville tuli Toyotan oma dieselmoottori.
S2-S3 (1955-1962)
Moottorivaihtoehtoja oli kaksi; R eli 1,5-litrainen 4-sylinterinen rivimoottori, ja 3R eli 1,9-litrainen 4-sylinterinen rivimoottori.
Korimalleja oli neljä; Sedan (standard = RS20 / RS30, deluxe = RS21 / RS31, deluxe LHD = RS22 / RS32), Wagon (RS26 / RS36), Pickup (RS26 / RS36) Double Pickup (RS26)
S40 (1962-1967)
thumb|200px|Toyopet Crown RS41 (1963-1965) Toinen mallisarja esiteltiin vuonna 1962. Viiden vuoden aikana se koki neljä kasvojenkohotusta. Näkyvin niistä tapahtui 1965, kun takavalot vaihtuivat pyöreistä suorakaiteiksi ja konehuoneen/keulapeltien pituus kasvoi kymmenisen senttiä tarjolle tulleiden kuusisylinteristen moottorien tilavaatimuksen takia.
Moottorivaihtoehtoja oli neljä; 3R-B eli 1,9-litrainen 4-sylinterinen rivimoottori, 3R eli 1,9-litrainen 4-sylinterinen rivimoottori, M eli 2-litrainen 6-sylinterinen rivimoottori, ja 2M eli 2,3-litrainen 6-sylinterin rivimoottori. Lisäksi Japanin omille markkinoille viranomaiskäyttöön oli saatavilla erikoisvarusteltuja poliisi- ja ambulanssiversioita, joissa koneena F-sarjan kuutonen tilavuudeltaan 3.9l, teholtaan 130hv.
Korimalleja oli kolme; Sedan (RS40, RS41, MS41 MS45), Wagon (RS46G, RS46V, MS46G, MS46V, MS47G, MS47V), ja Pickup (RS46, MS46, MS47)
Vuonna 1964 Toyota esitteli ulkoisesti S4-mallia muistuttavan, mutta mitoiltaan suuremman Crown Eight (VG10), jossa oli 2,6-litran V8-moottori. Vuonna 1967 VG10-mallille tullut seuraaja VG20 olikin sitten jo nimeltään Toyota Century. VG10-mallia ei kuitenkaan myyty muualla kuin Japanissa. Tiettävästi VG10:ssä oli sama runko kuin perusmallissa mutta kori ~15cm leveämpi.
S50 (1967-1971)
thumb|200px|Toyopet Crown S50 Kolmas mallisarja esiteltiin vuonna 1967 ja kaksi vuotta sen jälkeen eli 1969 se sai huomattavan kasvojenkohotuksen keulan ja perän osalta.
Moottorivaihtoehtoja oli alkuun kaksi; 5R eli 2-litrainen 4-sylinterinen rivimoottori ja 2M eli 2,3-litrainen 6-sylinterin rivimoottori. Viimeisimpiin valmistettuihin Super Deluxe-malleihin oli tiettävästi saatavilla myös 4M-moottori eli 2.6-litrainen kuusisylinterinen. Lisäksi Japanin viranomaiskäyttöön oli tarjolla FS-sarjaa, jossa moottorina 130hv 3.9 litrainen F-kuutonen.
Korimalleja oli viisi; Sedan (RS50, MS55), Hardtop (MS51), Wagon (MS53, RS56, MS57), Pickup (RS56, MS57) ja Double Pickup (MS57P) jota ei tuotu Eurooppaan.
S60-S70 (1971-1974)
thumb|200px|Toyota Crown (MS65) Tämä mallisarja esiteltiin vuonna 1971 ja kaksi vuotta sen jälkeen vuonna 1973 se sai kasvojenkohotuksen, jossa muuttuivat maski ja takavalot.
Moottorivaihtoehtoja oli 4; 5R eli 2-litrainen 4-sylinterinen rivimoottori, 2M eli 2,3-litrainen 6-sylinterinen rivimoottori, 4M eli 2,6-litrainen 6-sylinterinen rivimoottori, ja XDP eli 2,1-litrainen diesel-moottori, joka oli saatavilla ainakin Suomessa.
S80-S100
thumb|200px|Toyota Crown S100 Tämä mallisarja esiteltiin vuonna 1974. Malli koki kaksi muodonmuutosta, jotka koskivat pääasiassa maskia ja valoja. Ensimmäisen 1976, ja toisen 1978.
Moottorivaihtoehtoja oli 3; 5R eli 2-litrainen 4-sylinterinen rivimoottori, 4M eli 2,6-litrainen 6-sylinterinen rivimoottori, ja XDP eli 2,1-litrainen diesel-moottori, joka oli saatavilla ainakin Suomessa.
Korimalleja oli neljä; Sedan (RS80, MS85), 2-door Hardtop ja 4-door Hardtop (MS95), Wagon (MS83, MS88)
S110
thumb|200px|Toyota Crown S11 Kuudes mallisarja esiteltiin vuonna 1979. Kaksi vuotta sen jälkeen tapahtui muodonmuutos valojen ja maskin osalta.
Moottorivaihtoehtoja oli kuusi; 5R eli 2-litrainen 4-sylinterinen rivimoottori, L eli 2,2-litrainen diesel-moottori, 4M eli 2,6-litrainen 6-sylinterinen rivimoottori, 5M eli 2,8-litrainen 6-sylinterinen rivimoottori, ja 5M-E eli 2,8-litrainen 6-sylinterinen rivimoottori.
Korimalleja oli 3; Sedan (RS110, LS110, MS111, MS112), Wagon (RS110G, LS110G, MS111G, MS112G), ja Hardtop (MS112) jota ei tuotu Eurooppaan.
Suomeen tuotiin vain L-koneista farmaria ja 5M-koneista sedania.
S120
200px|thumb|Toyota Crown S120 1983-1987.
S130
200px|thumb|Toyota Crown S130 1987-1999.
S140
200px|thumb|Toyota Crown S140 1991–1995.
S150
200px|thumb|Toyota Crown S150 1995–2001.
S170
200px|thumb|Toyota Crown S170 1999–2003.
S180
200px|thumb|Toyota Crown S180 2003–2008.
S200
200px|thumb|Toyota Crown S200 2008–2012.
S210
200px|thumb|Toyota Crown S210 14. sukupolven Crown esiteltiin joulukuussa 2012. Autoa valmistettiin Japanin Toyotassa ja Kiinan Tianjinissä. Sen valmistus lopetettiin 2018.
S220
200px|thumb|Toyota Crown S220 15. sukupolven Crown esiteltiin konseptiautona Tokion autonäyttelyssä 2017, ja se tuli myyntiin vuonna 2018.
Suhoi Superjet 100
thumb|Ohjaamo thumb|Sukhoi Superjet 100 Meksikossa Suhoi Superjet 100 on 60–95-paikkaisten lyhyen matkan kaksimoottoristen matkustajakoneiden perhe. Koneen suunnittelija on venäläisen Suhoin siviili-ilmailuosasto, josta italialainen Finmeccanica omistaa neljänneksen. Superjet 100 tunnettiin aluksi nimellä Russian Regional Jet tai Suhoi RRJ. Uusi nimi ilmoitettiin Farnborough’n näyttelyssä kesäkuussa 2006. Koneen toimitukset alkoivat vuonna 2011.
Koneperheeseen kuuluu kolme jo julkistettua konetta: Superjet 60, Superjet 75 ja Superjet 95. Koneet eroavat rungon pituudeltaan. Lisäksi suunnitteilla on urheilujoukkueille tarkoitettu SportJet -versio.
Koneen valmistuspaikka on KnAAPO Komsomolsk-na-Amuressa. Aeroflot korvasi Tupolev Tu-134:t Suhoi Superjet 100:lla.
Trenton
Trenton on Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltion pääkaupunki ja Mercerin piirikunnan hallintokeskus. Trenton on ollut New Jerseyn osavaltion pääkaupunki vuodesta 1790 ja historiansa aikana hetkittäin se on toiminut myös käytännössä Yhdysvaltojen pääkaupunkina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli 84 913.
Maantiede
thumb|vasen|Trentonin kartta. Trenton sijaitsee New Jerseyn osavaltion keskiosassa Delawarejoen varrella Mercerin piirikunnassa. Matkaa Newarkiin koillisessa on noin 33 kilometriä ja New Yorkin kaupunkiin noin 64 kilometriä. Philadelphia Pennsylvaniassa sijaitsee Trentonista noin 45 kilometriä lounaaseen ja New Yorkin kaupunki 89 kilometriä koilliseen. Kaupungin läpi kulkee Assunpink Creek. Kaupunki on myös Delawarejoen purjehduskelpoisen osan päätepiste.
Taikayö
Vielä 1950-luvun puolivälin tuntumassa tukkilaiselokuvat olivat suomalaisten suuressa suosiossa. Musiikkipitoinen Taikayö perustuu Reino Helismaan sanoittamaan samannimiseen Metro-tyttöjen levyttämään lauluun, joka nousi elokuvan myötä uuteen suosioon.
Trenton
Historia
Hieman ennen Yhdysvaltain vapaussodan syttymistä Trenton käsitti noin 100 taloa. Se oli yksi kolmesta ensimmäisestä Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen julkilukupaikoista 8. heinäkuuta 1776. Kaikki kaupungin asukkaat eivät kuitenkaan kuuluneet itsenäisyyden kannattajiin. Britit valtasivat kaupungin marraskuussa 1776 ja monet sen rakennuksista poltettiin. 26. joulukuuta 1776 George Washington johti amerikkalaiuset jäätyneen Delawarejoen yli ja valtasi kaupungin yllätyshyökkäyksellä. Seitsemän päivää myöhemmin amerikkalaiset ottivat voiton Trentonin taistelussa. Taistelu oli sodan ensimmäinen amerikkalaisten suuri voitto. Sodan päätyttyä amerikkalaisten voittoon mannermaakongressi kokoontui Trentonissa kahden kuukauden ajan vuonna 1784. Kaupungista kaavailtiin jonkin aikaa Yhdysvaltojen uutta pääkaupunkia ja hankkeeseen hyväksyttiin jopa rahoitus. Lopulta Trentonista ei kuitenkaan pääkaupunkia tullut.
Taikayö
Elokuva on Markuksen esikoisohjaus. Hän oli edellisenä vuonna ollut apulaisohjaajana kahdessa elokuvassa, Hilja – maitotytössä ja Varsovan laulussa. Taikayö kuului SF:n 20-vuotisjuhlaohjelmistoon. Elokuvan pienissä rooleissa on monia myöhempien aikojen kuuluisuuksia kuten Pentti Siimes Oswald Haggrenin roolissa. Tauno Söder näyttelee ensimmäisessä elokuvaroolissaan.
Trenton
Historia
Trentonista tuli joka tapauksessa New Jerseyn osavaltion pääkaupunki vuonna 1790. Myös liittovaltion hallinto siirrettiin jälleen lyhyeksi aikaa Trentoniin vuonna 1799 pääkaupunki Washingtonissa riehuvan keltakuumeen takia. Hallinnollisesti Trentonin kaupunki muodostettiin vuonna 1792 ja siitä tuli Mercerin piirikunnan hallinnollinen keskus vuonna 1839. John Fitch oli aloittanut liikennöinnin Delawarejoen yli höyrylaivoilla vuonna 1788 ja vuonna 1806 valmistui silta joen yli ja 1830-luvulla valmistui Delawaren ja Raritanjoen välinen kanava. Kasvavaan kaupunkiin liitettiin South Trenton vuonna 1851, Lamberton vuonna 1856 ja Chambersburg vuonna 1888. Keramiikasta tuli huomattava teollisuuden ala ja Roeblingin tehtailijasuku rakensi Brooklynin sillan. Yhdysvaltain sisällissodan aikana Yhdysvaltain kongressi kokoontui jonkin aikaa Trentonissa Etelävaltioiden uhatessa pääkaupunkia.
Taikayö
Juoni
Elokuvan päähenkilöitä ovat tukkilaisten ruokakojua pyörittävä Amanda ja hänen sukulaistyttönsä Eliisa. Paikallinen kauppias ei siedä heidän ruokakojuaan ja yrittää nujertaa sen kaikin keinoin tukkilaispäällikön avustuksella.
Trenton
Historia
Kaupungin kasvavan teollisuuden perässä tuli suuri määrä siirtolaisia ulkomailta. 1890- ja 1920-lukujen välillä siirtolaisia tuli esimerkiksi Italiasta, Unkarista ja Puolasta. 1920-luvulta lähtien kaupunkiin muutti myös suuri määrä afroamerikkalaisia. Talous koki suuren takaiskun 1930-luvun laman myötä. Tilannetta helpotti jonkin verran Delawarejoen ruoppaustyöt, jotka mahdollistivat entistä suurempien alusten saapumisen satamaan. Toisen maailmansodan aikana kaupungissa tuotettiin puolestaan sotatarvikkeita, kuten laskuvarjoihin käytettyä silkkikangasta ja radioiden teräsantenneja. Sodan jälkeen 1950-luvulta lähtien kaupungin asukkaat alkoivat kuitenkin siirtyä sen keskustasta ympäröivälle esikaupunkialueelle. Muuttajat olivat paljolti kaupungin valkoista väestöä. Kaupunki slummiutui, rotujännitteet lisääntyivät ja vuonna 1968 Martin Luther Kingin murha herätti mellakoita. Yksi kuoli ja kaupungin liikekeskusta tuhoutui. Roebling-tehdas suljettiin vuonna 1978. Osavaltion rakennushankkeet, kuten korkeiden toimistorakennusten rakennuttaminen keskustaan eivät pystyneet estämään kehitystä.
Taikayö
Juoni
Paikalle saapuvat karjalaiskauppias Verneri Jokainen ja nuori kulkuri Olavi Haggren alias Olavi Hakki. Olavi ihastuu Eliisaan, ja käy ilmi, että Verneri on Amandan kadonnut sulhanen. Ajan myötä huomataan, ettei Olavikaan ole ihan tavallinen kulkuri.
Vastaanotto
Myöhemmissä arvosteluissa elokuvaa on pidetty kliseisenä. Suomalainen luonto ja Masa Niemen sirkustemput ovat saaneet arvosteluissa huomiota. Markku Pölösen elokuvilla on nähty Taikayöhön ilmeisiä yhteyksiä.
Trenton
Talous
thumb|[[New Jersey State House.]] thumb|New Jerseyn kuvernöörin toimisto. Trentonin suurimpiin työnantajatahoihin kuuluvat osavaltion, piirikunnan ja kunnan hallinto. Huomattavia työnantajia ovat myös koulutus- ja terveydenhoitoalat. Perinteinen teollisuus on taantunut palvelualojen kustannuksella. Kaupunki on sittemmin yrittänyt panostaa esimerkiksi matkailuun ja viihdealaan. Kaupunki on myös suhteellisen lähellä monia korkean teknologian alan keskuksia samalla, kun sen maan hinta ja asumiskustannukset ovat esimerkiksi New Yorkia huomattavasti alemmat.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Trentonissa aikavälillä 2014–2018 olivat 35 387 USD ja henkilöä kohden 18 473 USD. 28,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 84 913 ja vuoden 2019 arvion mukaan 83 203. Kaupungin asukkaista 41,1 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 12,9 %), 50,7 % afroamerikkalaisia, 36,4 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 1,2 % aasialaisia. 37 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 23,3 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Afroamerikkalaisista tuli ensi kertaa kaupungin väestön enemmistö vuoden 2000 väestönlaskennassa. Samalla naapurikunta Hamilton Township ohitti Trentonin väkiluvussaan.