cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Novak Đoković
Grand Slam -finaaliin ja maailmanlistan kolmanneksi (2007)
Đoković otti uransa kuudennen ja kauden neljännen turnausvoittonsa Canada Mastersissa, Montrealissa. Turnauksessa hän voitti kaikki maailmanlistan kolme kärkipelaajaa. Puolivälierässä hän voitti Andy Roddickin, välierässä Rafael Nadalin ja finaalissa Roger Federerin. Đoković sanoi, että voitto Federeristä oli hänen uransa suurin voitto siihen asti. Turnauksen jälkeen hän nousi maailmanlistalla kolmanneksi. Yhdysvaltain avoimissa Đoković pääsi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen finaaliin. Siinä hän hävisi kuitenkin Roger Federerille luvuin 6–7(4–7), 6–7(2–7), 4–6. Lokakuussa hän voitti Wienin turnauksen finaalissa Stanislas Wawrinkan, mutta hävisi Madridin Masters-turnauksen välierässä David Nalbandianille. Pääsy maailmanlistan kahdeksan parhaan joukkoon tiesi paikkaa vuoden päättävään Tennis Masters Cup -turnaukseen Shanghaihin. Siellä Đoković hävisi jo alkulohkossaan kaikki ottelunsa: Espanjan David Ferrerille, Ranskan Richard Gasquet'lle ja Espanjan Rafael Nadalille. Näin hän jäi turnauksen välierien ulkopuolelle.
Australian avointen voitto ja pronssia olympialaisista (2008)
thumb|250px|Đoković voittoisan Tennis Masters Cupin finaalin jälkeen 2008. Đoković aloitti kauden 2008 pelaamalla Hopman Cupissa yhdessä Jelena Jankovićin kanssa. Đoković voitti kaikki lohkovaiheen ottelunsa, ja serbialaiset selviytyivät turnauksen finaaliin. Finaalissa he hävisivät Yhdysvaltain Serena Williamsille ja Mardy Fishille ratkaisevassa nelinpelissä.
Tammikuussa Đoković saavutti uransa toistaiseksi suurimman turnausvoiton. Australian avointen kaksinpelissä hän voitti alkukierroksilla kolme sijoittamatonta pelaajaa: Saksan Benjamin Beckerin, Italian Simone Bolellin ja Yhdysvaltain Sam Querreyn. Neljännellä kierroksella hän voitti maailmanlistalla 22:ntena olleen Australian Lleyton Hewittin, puolivälierissä maailmanlistan viidentenä olleen Espanjan David Ferrerin ja välierässä maailmanlistan ykkösen, mestaruutta puolustaneen Roger Federerin. Näissä kuudessa ottelussaan Đoković ei hävinnyt erääkään. Loppuottelussa hän hävisi Ranskan Jo-Wilfried Tsongalle ensimmäisen erän 4–6, mutta voitti kolme seuraavaa 6–4, 6–3, 7–6(2), ja vei mestaruuden. Näin hänestä tuli ensimmäinen Grand Slam -turnauksen voittanut serbialainen. Samalla hän lopetti Federerin ja Nadalin 12 peräkkäisen Grand Slamin -turnausvoiton sarjan. Đoković ansaitsi turnausvoitosta 1 370 000 Yhdysvaltain dollaria.
Maaliskuussa Đoković hävisi Dubai Tennis Championships -turnauksen välierässä Andy Roddickille. Indian Wells Masters -turnauksessa hän eteni loppuotteluun. Turnauksen välierässä hän voitti Rafael Nadalin 6–3, 6–2 ja loppuottelussa Mardy Fishin 6–2, 5–7, 6–3. Monte Carlo Masters -turnauksessa hän hävisi välierässä Roger Federerille, mutta voitti heti seuraavan turnauksen, Italian avoimet Roomassa. Finaalissa hän voitti Stanislas Wawrinkan luvuin 4–6, 6–3, 6–3, ja otti näin uransa kymmenennen turnausvoiton. German Open Tennis Championships -turnauksen finaalissa hän hävisi Rafael Nadalille. Ranskan avoimissa hän selviytyi välieriin hävittyään viidessä ottelussa vain yhden erän, mutta välierässä Rafael Nadal oli parempi lukemin 4–6, 2–6, 6–7(3). Đoković hävisi Nadalille myös pari viikkoa myöhemmin Queen's Clubin ruohoturnauksen finaalissa, jossa espanjalainen oli parempi luvuin 6–7(6), 5–7. Wimbledonissa Đoković hävisi jo toisella kierroksella Marat Safinille luvuin 4–6, 6–7(3), 2–6. Kanadan Masters-turnauksessa Đoković hävisi puolivälierässä Andy Murraylle. Cincinnati Masters -turnauksessa hän pääsi finaaliin voitettuaan välierässä Nadalin. Finaalissa hän hävisi kuitenkin jälleen Murraylle.
Pekingin olympialaisissa Đoković voitti olympiapronssia. Välierässä hän hävisi pitkän kamppailun päätteeksi Rafael Nadalille. Pronssiottelussa Đoković kaatoi kuitenkin Yhdysvaltain James Blaken 6–3, 7–6. Olympialaisten jälkeen oli vuorossa Yhdysvaltain avoimet, joissa hän hävisi välierissä Roger Federerille luvuin 3–6, 7–5, 5–7, 2–6. Thailand Openissa Đoković hävisi finaalissa Jo-Wilfried Tsongalle. Lokakuussa pelatuissa Masters-turnauksissa, Madridissa ja Pariisissa, Đoković putosi kummassakin kolmannella kierroksella. Kauden päätteeksi hän voitti marraskuussa Tennis Masters Cupin kukistamalla loppuottelussa Nikolai Davydenkon lukemin 6–1, 7–5. Kauden päättyessä hän oli ATP-listalla kolmantena, mutta vain kymmenen pistettä toisena olevaa Roger Federeriä jäljessä.
Kymmenen finaalipaikkaa, viisi turnausvoittoa (2009)
250px|thumb|Đoković Ranskan avoimissa vuonna 2009. Đokovićin kausi alkoi vaisusti, kun hän hävisi Brisbanen turnauksessa jo avauskierroksella Latvian Ernests Gulbisille. Seuraavalla viikolla Sydneyssä hän hävisi välierässä Suomen Jarkko Niemiselle. Vuoden ensimmäisessä Grand Slam -turnauksessa, Australian avoimissa Đoković luovutti kramppien ja lämpimän sään takia puolivälieräottelunsa Andy Roddickia vastaan neljännessä erässä voitettuaan ensimmäisen erän, mutta hävittyään kaksi seuraavaa.
Helmikuussa Đoković hävisi Open 13 -turnauksen välierässä Jo-Wilfried Tsongalle. Kauden ensimmäisen turnausvoittonsa hän saavutti helmikuussa Dubai Tennis Championships -turnauksessa kukistamalla loppuottelussa David Ferrerin luvuin 7–5, 6–3. Maaliskuussa hän hävisi puolivälierässä Indian Wells Masters -turnauksessa Andy Roddickille. Sen jälkeen hän selviytyi kolmessa peräkkäisessä Masters-turnauksessa loppuotteluun, mutta hävisi joka kerta: Miamissa Andy Murraylle 2–6, 5–7, Monte Carlossa Rafael Nadalille 3–6, 6–2, 1–6 sekä Roomassa jälleen Nadalille lukemin 6–7(2), 2–6. Sekä Miamin että Rooman turnauksen välierässä hän voitti maailmanlistan kakkospelaajan Roger Federerin. 11. toukokuuta julkaistulla maailmanlistalla Đoković putosi neljänneksi oltuaan 81 peräkkäisenä viikkona kolmantena.
Toukokuussa Đoković voitti syntymäkaupungissaan Belgradissa pienemmän turnauksen, jonka loppuottelussa hän kukisti Łukasz Kubotin numeroin 6–3, 7–6(7). Seuraavalla viikolla hän hävisi Madridin Masters-turnauksen välierässä Rafael Nadalille yli neljä tuntia kestäneen ottelun. Ranskan avoimissa Đoković putosi jo kolmannella kierroksella hävittyään Saksan Philipp Kohlschreiberille 4–6, 4–6, 4–6. Gerry Weber Openin finaalissa hän hävisi Tommy Haasille. Wimbledonissa Đoković selviytyi puolivälierään, jossa hävisi jälleen Tommy Haasille. Elokuussa hän hävisi Kanadan Masters-turnauksen puolivälierässä Andy Roddickille ja Cincinnatin Masters-turnauksen finaalissa Roger Federerille.
Yhdysvaltain avoimissa Đoković hävisi välierässä Roger Federerille 6–7(3), 5–7, 5–7. Seuraavaksi hän pelasi China Openissa, jonka finaalissa hän voitti Kroatian Marin Čilićin suoraan kahdessa erässä. Shanghain Masters-turnauksessa hän hävisi välierässä Nikolai Davydenkolle. Marraskuussa hän otti kaksi turnausvoittoa voittamalla maailmanlistan ykkösen Roger Federerin Swiss Indoors -turnauksen finaalissa sekä maailmanlistan kakkosen Rafael Nadalin Pariisin Masters-turnauksen välierässä. Pariisin finaalissa Đoković voitti Gaël Monfilsin 6–2, 5–7, 7–6(3). Kauden päättäneessä ATP World Tour Finals -turnauksessa hän ei selvinnyt lohkovaiheesta jatkoon, vaikka voitti Davydenkon ja Nadalin.
Vain kaksi turnausvoittoa (2010)
thumb|250px|Đoković Rogers Cupissa vuonna 2010. Australian avoimissa Đoković eteni puolivälieriin häviten siellä kuitenkin ranskalaiselle Jo-Wilfried Tsongalle luvuin 6–7(8), 7–6(5), 6–1, 3–6, 1–6. Đoković nousi kuitenkin avointen jälkeen julkaistulla maailmanlistalla toiseksi, ohi espanjalaisen Rafael Nadalin.
ABN AMRO World Tennis Tournament -turnauksessa Đoković hävisi välierässä Mihail Južnyille. Dubai Tennis Championships -turnauksessa hän selviytyi finaaliin, jossa voitti tällä kertaa Južnyin 7–5, 5–7, 6–3. Tämä oli Đokovićille vuoden ensimmäinen turnausvoitto. Indian Wells Mastersissa Đoković hävisi neljännellä kierroksella Ivan Ljubičićille ja Miami Mastersissa toisella kierroksella Olivier Rochusille. Sekä Monte Carlon Masters-turnauksen välierässä että Rooman Masters-turnauksen puolivälierässä hän hävisi Fernando Verdascolle. Belgradissa hän ei kyennyt uusimaan edellisvuotista voittoaan, vaan putosi jatkosta puolivälierässä häviämällä maailmanlistalla 319:ntenä olleelle Filip Krajinovićille, jota vastaan hän luovutti toisessa erässä.
Ranskan avoimissa hän pääsi puolivälierään asti, mutta hävisi sen yli neljä tuntia kestäneen ottelun jälkeen Jürgen Melzerille luvuin 3–6, 2–6, 6–2, 7–6(3), 6–4. Wimbledonissa Đoković pääsi välieriin asti voittamalla Olivier Rochusin, Taylor Dentin, Albert Montañésin, Lleyton Hewittin ja Lu Yen-hsunin. Välierän hän kuitenkin hävisi maailmanlistan sijalla 13 olleelle Tomáš Berdychille erin 6–3, 7–6(9), 6–3. Kanadan Masters-turnauksessa Đoković hävisi välierässä Roger Federerille luvuin 6–1, 3–6, 7–5. Hän pelasi turnauksessa myös nelinpeliä maailmanlistan ykkösen, Rafael Nadalin kanssa. Edellisen kerran kaksi maailmanlistan parasta oli pelannut yhdessä nelinpeliä vuonna 1976: tuolloin kentällä olivat Jimmy Connors ja Arthur Ashe. Đoković ja Nadal putosivat jatkosta kuitenkin avauskierroksella häviämällä kanadalaisille Milos Raonicille ja Vasek Pospisilille.
Cincinnatin Masters-turnauksessa Đoković hävisi puolivälierässä Andy Roddickille. Elokuun lopulla alkaneissa Yhdysvaltain avoimissa Đoković voitti ensimmäisellä kierroksella Viktor Troickin viisieräisessä kamppailussa luvuin 6–3, 3–6, 2–6, 7–5, 6–3. Seuraavaksi hän voitti Philipp Petzschnerin toisella, James Blaken kolmannella ja Mardy Fishin neljännellä kierroksella. Puolivälierässä hän voitti Gaël Monfilsin ja kohtasi välierässä Roger Federerin. Viisieräisen välierän voitti Đoković lukemin 5–7, 6–1, 5–7, 6–2, 7–5. Hän pääsi toisen kerran urallaan Yhdysvaltain avointen loppuotteluun, jossa maailmanlistan ykkönen Rafael Nadal kuitenkin voitti hänet neljässä erässä 4–6, 7–5, 4–6, 2–6.
Lokakuussa Đoković voitti Pekingin turnauksen finaalissa David Ferrerin. Shanghain Masters-turnauksen välierässä ja Baselin turnauksen finaalissa hän hävisi Roger Federerille. Pariisin Masters-turnauksessa hän hävisi toisella kierroksella Michaël Llodralle ja ATP World Tour Finals -turnauksen välierässä Federerille. Kauden päättyessä hän oli jälleen maailmanlistan kolmantena.
Pitkä voittoputki ja maailmanlistan ykköseksi (2011)
thumb|220px|Đoković voittoisan Australian avointen finaalin jälkeen vuonna 2011. Đoković aloitti kauden Hopman Cupilla, jossa hän pelasi yhdessä Ana Ivanovićin kanssa. He selvittivät tiensä turnauksen loppuotteluun, josta Serbia joutui kuitenkin vetäytymään Ivanovićin loukkaannuttua edellisessä ottelussa.
Australian avointen puolivälierässä Đoković voitti Tomáš Berdychin, välierässä hallitsevan mestarin Roger Federerin ja finaalissa Andy Murrayn suoraan kolmessa erässä. Kauden toisen ja uransa 20:nnen turnausvoiton hän otti Dubaissa kukistettuaan finaalissa Roger Federerin suoraan kahdessa erässä 6–3, 6–3. Đokovićin voittokulku jatkui maaliskuussa, kun hän voitti Indian Wells Mastersin, jonka välierässä hän voitti Roger Federerin ja finaalissa Rafael Nadalin ottaen näin jo 20:nnen peräkkäisen otteluvoittonsa. Samalla hän nousi maailmanlistalla toiseksi ohi Roger Federerin. Đoković sanoikin pelaavansa tällä hetkellä elämänsä parasta tennistä. Voittoputki venyi Miamin Masters-turnauksessa, kun Đoković voitti finaalissa Rafael Nadalin luvuin 4–6, 6–3, 7–6(4). Se oli hänen 26:s otteluvoitto jo peräjälkeen, ja kauden 24:s.
Huhtikuussa Đoković joutui jättämään väliin kauden ensimmäisen massakenttäturnauksen, Monte Carlo Mastersin, polvivamman takia. Kauden viidennen turnausvoittonsa Đoković saavutti Serbia Openissa, jonka loppuottelussa hän voitti Feliciano Lópezin luvuin 7–6, 6–2. Seuraavalla viikolla Đoković juhli voittoa Madridin Masters-turnauksessa, jonka finaalissa hän päihitti Rafael Nadalin. Samalla hän katkaisi Nadalin 37 ottelun pituisen voittoputken massankentillä. Voitto oli Đokovićille myös kaikkien aikojen ensimmäinen Nadalista massakentällä. Seuraavalla viikolla pelatussa Rooman Masters-turnauksessa Đoković jatkoi pitkää voittoputkeaan päihittämällä finaalissa jälleen Nadalin, tällä kertaa luvuin 6–4, 6–4. Voiton myötä hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on pystynyt voittamaan Nadalin massakentällä kaksi kertaa saman vuoden aikana.
Đokovićin 43 ottelun voittoputki, ja vuoden alusta lähtien 41 ottelun voittoputki, katkesi vasta Ranskan avoimissa, joissa hän hävisi Roger Federerille luvuin 7–6(5), 6–3, 3–6, 7–6(5). Hän jäi vain yhden voitetun ottelun päähän kaikkien aikojen pisimmästä voittoputkesta vuoden alusta lähtien – se on John McEnroen hallussa. Đoković sanoi, että hänen alkukautensa oli ollut viisi parasta kuukautta hänen elämässään, ja sen oli ollut loputtava joskus, vaikkakin tällä kertaa huonoon aikaan. Đoković joutui vetäytymään seuraavalla viikolla pelattavasta Queensin turnauksesta polvivamman takia. Wimbledonin loppuotteluun Đoković pääsi ensimmäistä kertaa urallaan voitettuaan välierissä Jo-Wilfried Tsongan luvuin 7–6(4), 6–2, 6–7(9), 6–3. Samalla hän varmisti nousunsa maailmanlistan ykköseksi ohi Rafael Nadalin. Nadal ja Roger Federer olivat pitäneet ykköspaikkaa hallussaan helmikuusta 2004 lähtien. Turnauksen loppuottelussa Đoković voitti Nadalin luvuin 6–4, 6–1, 1–6, 6–3.
Elokuussa Đoković otti jo kauden viidennen Masters-turnausvoittonsa kukistamalla Canada Mastersin loppuottelussa Mardy Fishin. Ennen häntä yksikään pelaaja ei ollut voittanut viittä Masters-turnausta saman kauden aikana. Seuraavalla viikolla Đoković eteni Cincinnatin Masters-turnauksen loppuotteluun, jossa hän kuitenkin joutui luovuttamaan Andy Murrayta vastaan toisessa erässä tilanteessa 0–3 loukattuaan avauserässä olkapäätään. Ensimmäisen erän hän oli hävinnyt luvuin 4–6. Tappio oli Đokovićille vasta kauden toinen. Yhdysvaltain avoimissa Đoković oli jälleen kunnossa, kun hän voitti sen ensimmäisen kerran urallaan. Loppuottelussa hän päihitti Rafael Nadalin yli neljä tuntia kestäneessä ottelussa luvuin 6–2, 6–4, 6–7(3), 6–1. Đoković ansaitsi turnauksesta palkintorahoina 2,3 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, ja nousi kaikkien aikojen eniten kaudessa ansainneeksi tennispelaajaksi yli kymmenellä miljoonalla dollarillaan. Pete Sampras totesi, että Đokovićin kausi oli paras, minkä hän oli elinaikanaan nähnyt, ja sanoi sen olleen ”yksi kaikkien aikojen parhaimmista urheilusaavutuksista”. 13. lokakuuta 2011 vahvistui, että Đoković olisi maailmanlistan ykkösenä kauden päättyessä. Đoković kärsi kauden kolmannen tappionsa Davis Cupissa, jossa hän luovutti ottelunsa, ja neljännen marraskuun alussa Baselin turnauksen välierässä, jossa hän hävisi villillä kortilla turnaukseen päässeelle Kei Nishikorille kolmessa erässä luvuin 6–2, 6–7(4), 0–6. Seuraavalla viikolla Đoković joutui vetäytymään Pariisin Masters-turnauksen puolivälierästä olkapäävamman vuoksi. Đokovićin kausi päättyi ATP-mestaruusturnauksessa lohkovaiheeseen, jossa hän hävisi pelaamistaan kolmesta ottelusta kaksi.
Đoković voitti kauden päätteeksi ITF:n kaksinpelin maailmanmestaruuden ensimmäisen kerran urallaan. Vuodesta 2003 lähtien mestaruuden olivat voittaneet vain Roger Federer ja Rafael Nadal. Hänet valittiin myös vuoden miespelaajaksi tenniskiertueella. Lisäksi Đoković palkittiin vuoden parhaana urheilijana Laureus-palkinnolla.
Australian avointen mestaruus (2012)
thumb|220px|Đoković Indian Wellsissä maaliskuussa 2012. Đokovićin kausi alkoi Australian avointen voitolla. Loppuottelussa hän voitti toiseksi sijoitetun Rafael Nadalin luvuin 5–7, 6–4, 6–2, 6–7(5), 7–5 kaikkien aikojen pisimmässä Grand Slam -loppuottelussa viidessä tunnissa ja 53 minuutissa. Helmikuussa Đoković hävisi Dubain turnauksen välierässä Andy Murraylle luvuin 2–6, 5–7, ja hänen 18 ottelun voittoputkensa turnauksessa päättyi. Đoković kärsi toisen perättäisen välierätappionsa Indian Wells Masters -turnauksessa, jossa John Isner oli häntä parempi luvuin 7–6(7), 3–6, 7–6(5).
Maalis-huhtikuun vaihteessa Đoković voitti Miamin Masters-turnauksen viime vuoden tapaan. Hän voitti turnauksen loppuottelussa Andy Murrayn suoraan kahdessa erässä, eikä hävinnyt turnauksessa erääkään. Monte Carlon Masters-turnauksessa Đoković hävisi loppuottelussa Rafael Nadalille, joka oli hävinnyt seitsemän edellistä loppuottelukohtaamistaan Đokovićia vastaan. Nadal voitti loppuottelun luvuin 6–3, 6–1. Toukokuussa pelatussa Rooman Masters-turnauksessa Đoković hävisi loppuottelussa jälleen Nadalille. Ranskan avoimissa Đoković hävisi neljännen kierroksen ottelussa Andreas Seppiä vastaan kaksi ensimmäistä erää, mutta nousi lopulta voittoon luvuin 4–6, 6–7, 6–3, 7–5, 6–3. Myös puolivälierässä Đoković joutui pelaamaan viiden erän ottelun voittaessaan Jo-Wilfried Tsongan. Neljännessä erässä Tsongalla oli jo kaksi ottelupalloa. Välierässä Đoković voitti Roger Federerin suoraan kolmessa erässä, ja eteni ensimmäistä kertaa Ranskan avointen loppuotteluun. Maanantaille siirtyneessä loppuottelussa Đoković hävisi Rafael Nadalille luvuin 4–6, 3–6, 6–2, 5–7, ottelun päättyessä kaksoisvirheeseen. Wimbledonissa Đoković hävisi välierässä Roger Federerille neljässä erässä. Ottelu pelattiin sateen takia suljetun katon alla.
Lontoon olympialaisissa Đoković hävisi välierissä Andy Murraylle luvuin 5–7, 5–7. Murray mursi Đokovićin syötön molempien erien lopussa. Pronssiottelussa Đoković hävisi Juan Martín del Potrolle. Olympialaisten jälkeen Đoković pelasi Torontossa, jossa hän voitti Rogers Cup -turnauksen loppuottelussa Richard Gasquet'n. Seuraavalla viikolla Cincinnatin Masters-turnauksen loppuottelussa Đoković hävisi Roger Federerille. Yhdysvaltain avoimissa Đoković pääsi loppuotteluun, jossa hän hävisi ensimmäisen Grand Slam -mestaruutensa ottaneelle Andy Murraylle viidessä erässä. Lokakuussa Đoković voitti China Openin kolmannen kerran urallaan päihitettyään loppuottelussa Jo-Wilfried Tsongan. Lokakuun lopussa Đoković kärsi yllätystappion Pariisin Masters-turnauksen toisella kierroksella Sam Querreylle. Querrey voitti hänet 0–6, 7–6, 6–4. Viimeksi Đoković putosi näin aikaisessa vaiheessa vuonna 2010 Miamin turnauksessa. Ennen turnausta selvisi jo, että Đoković nousee maailmanlistan ykköseksi loppukauden ajaksi. Marraskuussa hän voitti ATP World Tour Finals -turnauksen, jonka loppuottelussa hän voitti Roger Federerin luvuin 7–6(6), 7–5. Toisessa erässä Federerillä oli kaksi eräpalloa. Đoković tienasi uransa toisesta finaaliturnauksen voitosta 1,7 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kauden päätteeksi hänet valittiin toisen kerran urallaan ITF:n maailmanmestariksi.
Kolmas peräkkäinen Australian avointen mestaruus (2013)
thumb|220px|Đoković Ranskan avointen toisen kierroksen ottelussaan vuonna 2013. Australian avointen neljännellä kierroksella Đoković joutui pelaamaan viisieräisen ottelun Stanislas Wawrinkaa vastaan, voittaen ratkaisevan erän 12–10. Yli viisi tuntia kestänyt ottelu päättyi lukemin 1–6, 7–5, 6–4, 6–7, 12–10. Loppuottelussa Đoković voitti Andy Murrayn luvuin 6–7(2), 7–6(3), 6–3, 6–2. Ottelun ensimmäinen murto tapahtui vasta kolmannessa erässä. Đoković voitti turnauksen ennätyksellisen kolmannen kerran peräkkäin, ensimmäisenä miespelaajana avoimella aikakaudella. Helmi-maaliskuun vaihteessa Đoković voitti Dubain turnauksen häviämättä erääkään. Loppuottelussa hän voitti Tomáš Berdychin. Indian Wellsissä Juan Martín del Potro päätti välierissä Đokovićin 22 ottelun voittoputken. Seuraavalla viikolla pelatussa Miamin turnauksessa Đoković hävisi neljännellä kierroksella 15:nneksi sijoitetulle Tommy Haasille suoraan kahdessa erässä. Đoković sanoi ottelun olleen hänen huonoin ottelunsa pitkään aikaan. Huhtikuussa Đoković voitti Monte Carlon Masters-turnauksen ensimmäistä kertaa urallaan. Hän päihitti loppuottelussa Rafael Nadalin, joka oli voittanut turnauksen kahdeksan kertaa peräkkäin. Madridin Masters-turnauksessa Đoković hävisi heti toisen kierroksen ottelussaan Grigor Dimitroville kolmessa erässä. Rooman Masters-turnauksessa hän hävisi puolivälierissä Tomáš Berdychille.
Ranskan avoimissa Đoković eteni välieriin, jossa hän hävisi seitsenkertaiselle turnauksen voittajalle, Rafael Nadalille, viisieräisen ottelun päätteeksi. Wimbledonissa Đoković voitti kaikkien aikojen pisimmässä Wimbledonin välieräottelussa Juan Martín del Potron. Viisieräinen ottelu kesti neljä tuntia ja 43 minuuttia. Ennen välierää kumpikaan heistä ei ollut hävinnyt turnauksessa erääkään. Loppuottelussa Đoković hävisi uransa ensimmäisen Wimbledonin voittaneelle Andy Murraylle suoraan kolmessa erässä. Montrealin Masters-turnauksessa Đoković hävisi välierissä Rafael Nadalille. Cincinnatin Masters-turnauksessa Đoković hävisi puolivälierissä yllättäen John Isnerille. Hän kertoikin pelanneensa omasta mielestään surkeasti. Cincinnatin turnaus on ainut Masters-tason turnaus, jota hän ei ole pystynyt voittamaan. Yhdysvaltain avoimissa Đoković eteni loppuotteluun, jossa hän hävisi Rafael Nadalille neljässä erässä. Syys-lokakuussa hän voitti Pekingin turnauksen päihitettyään loppuottelussa Nadalin. Tästä huolimatta Nadal nousi maailmanlistan ykköseksi ohi Đokovićin. Kauden lopussa Đoković voitti vielä Shanghain ja Pariisin Masters-turnaukset sekä ATP-finaaliturnauksen – kolmannen kerran urallaan. Hänet valittiin myös ITF:n maailmanmestariksi kolmannen kerran urallaan.
Valmentajanvaihdos ja Wimbledonin mestaruus (2014)
thumb|200px|Đoković Wimbledonissa 2014, jossa hän saavutti ensimmäisen mestaruutensa. Ennen kauden 2014 alkua ilmoitettiin, että Đokovićin uutena päävalmentajana aloittaa entinen tennispelaaja, Boris Becker. Hänen valmentajiinsa kuuluvat myös Marián Vajda, Miljan Amanović ja Gebhard Phil-Gritsch. Australian avointen puolivälierässä Đoković hävisi Stanislas Wawrinkalle viisieräisen ottelun. Indian Wellsissä Đoković päihitti loppuottelussa Roger Federerin saavuttaen kolmannen voittonsa siellä. Seuraavaksi hän voitti Miamin Masters-turnauksen, jossa finaalissa oli vastassa Rafael Nadal. Toukokuussa Đoković päihitti Nadalin Rooman Masters-turnauksen loppuottelussa. Ranskan avoimissa Nadal kuitenkin oli loppuotteluun selvinnyttä Đokovićia etevämpi luvuin 3–6, 7–5, 6–2, 6–4. Mestaruus oli Nadalille jo yhdeksäs Ranskan avoimissa.
Kesäkuussa pelatussa Wimbledonin tennisturnauksessa Đoković päihitti loppuottelussa Roger Federerin viidenteen erään venyneessä ottelussa saavuttaen uransa seitsemännen Grand Slam -voittonsa ja toisen Wimbledonissa. Yhdysvaltain avoimissa Đoković hävisi välierissä Kei Nishikorille. Kun myös Roger Federer ja Rafael Nadal jäivät ilman finaalipaikkaa, Grand Slam -finaali pelattiin ensimmäistä kertaa yhdeksään ja puoleen vuoteen ilman näitä kolmea pelaajaa. Loppuottelussa pelasi Nishikorin lisäksi Marin Čilić. Kauden lopussa Đoković voitti vielä Pekingin ja Pariisin turnaukset sekä ATP-finaaliturnauksen. Hänet valittiin myös ITF:n maailmanmestariksi neljännen kerran urallaan. Đoković valittiin toistamiseen vuoden parhaaksi miesurheilijaksi maailmassa.
Kolme Grand Slam -mestaruutta (2015)
thumb|220px|Roger Federer päihitti Đokovićin Cincinnatin Masters-turnauksen loppuottelussa. Đoković hävisi kauden 2015 alussa Dohan turnauksen puolivälierissä yllättäen Ivo Karlovićille. Australian avoimissa Đoković oli jälleen voittamaton kun hän kukisti loppuottelussa Andy Murrayn. Tämä oli hänen viides mestaruutensa Australian avoimissa. Maaliskuussa hän voitti Indian Wellsin loppuottelussa Federerin. Maalis-huhtikuussa hän voitti Miamin loppuottelussa Andy Murrayn ja Monte Carlossa Tomáš Berdychin. Rooman loppuottelussa hän päihitti jälleen Federerin. Ranskan aoimissa Đoković eteni loppuotteluun, mutta hävisi sen jo kolmannen kerran, tällä kertaa Stanislas Wawrinkalle. Wawrinka voitti ottelun luvuin 4–6, 6–4, 6–3, 6–4.
Wimbledonissa Đoković saavutti mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Roger Federerin luvuin 7–6(1), 6–7(10), 6–4, 6–3. Mestaruus oli hänelle kolmas Wimbledonissa. Montrealin turnauksessa Đoković eteni loppuotteluun, jossa hävisi Andy Murraylle. Seuraavalla viikolla Cincinnatissa hän koki finaalitappion Roger Federerille. Syyskuussa pelatuissa Yhdysvaltain avoimissa Đoković saavutti toisen kerran turnauksen mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Roger Federerin luvuin 6–4, 5–7, 6–4, 6–4. Tämä oli hänelle kymmenes Grand Slam -turnausvoitto, ja kohtaamiset Federeriä vastaan hänellä ovat voiton myötä tasan 21–21. Joulukuussa 2015 ITF valitsi hänet jo viidennen kerran peräkkäin ITF:n vuoden maailmanmestariksi. Đokovićin mielestä hänen kautensa oli paras koko hänen urallaan. Hän hävisi koko kauden aikana vain kuusi ottelua, kun voittoja tuli 82. Hänet palkittiin jo toisen kerran peräkkäin maailman parhaana miesurheilijana.
Ranskan avointen mestariksi (2016)
thumb|220px|Đoković Indian Wellsissä maaliskuussa 2016. Đoković aloitti kauden voittamalla Dohan turnauksen loppuottelussa Rafael Nadalin. Tämä oli hänen 60:s turnausvoittonsa, nousten avoimen aikakauden tilastoissa kahdeksanneksi turnausvoittojen määrässä. Australian avoimissa Đoković saavutti kuudennen Australian avointen mestaruutensa ja 11:nnen Grand Slam -voittonsa. Loppuottelussa hän päihitti Andy Murrayn luvuin 6–1, 7–5, 7–6(3). Kaikkien aikojen Grand Slam -turnausvoittojen määrässä hän nousi jaetulle viidennelle sijalle. Australian avointen mestaruuksien määrässä hän nousi tasoihin Roy Emersonin kanssa.
Kesäkuussa 2016 Đoković ylitti urallaan tienaamissaan palkintorahoissa 100 miljoonan Yhdysvaltain dollarin rajan ensimmäisenä tennispelaajana. Ranskan avoimissa Đoković saavutti ensimmäisen Roland Garros’n mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Andy Murrayn luvuin 3–6, 6–1, 6–2, 6–4. Samalla hän saavutti ns. ”career Grand Slamin”, eli on puolustava mestari jokaisessa Grand Slam -turnauksessa. Aiemmin samaan ovat pystyneet vain Don Budge vuonna 1938 ja Rod Laver vuosina 1962 ja 1969. Đoković on kahdeksas miestennispelaaja, joka on voittanut kaikki Grand Slam -turnaukset uransa aikana. Wimbledonissa hän hävisi yllättäen jo kolmannella kierroksella maailmanlistan sijalla 41 olleelle Sam Querreylle. Heinäkuussa Đoković voitti Rogers Cupin, jo neljännen kerran urallaan. Elokuussa käydyissä Rio de Janeiron olympialaisissa Đoković koki tappion jo avauskierroksella loukkaantumisten vuoksi maailmanlistan sijalle 145 pudonnutta Juan Martín del Potroa vastaan. Del Potro oli vahvempi erin 7–6(4), 7–6(2). Yhdysvaltain avoimissa Đoković hävisi loppuottelussa Stanislas Wawrinkalle neljässä erässä.
Menestystä (2021)
Đoković voitti Australian avointen mestaruuden lyömällä loppuottelussa venäläisen Danijl Medvedevin 7–5, 6–2, 6–2.
Đokovićista tuli ensimmäinen miespelaaja yli 50 vuoteen, joka on voittanut kaikki neljä Grand Slam -turnausta vähintään kahdesti urallaan, kun hän voitti Ranskan avoimet kesäkuussa 2021. Edellinen samaan temppuun pystyi Rod Laver vuonna 1969.
Đokovic voitti Wimbledonin tennisturnauksen 2021 finaalissa italialaisen Matteo Berrettinin 6–7, 6–4, 6–4, 6–3. Voitto oli Đokovicin kahdeskymmenes Grand Slam -turnauksissa. Tällä voitolla hän sivuaa Roger Federerin ja Rafael Nadalin ennätystä Grand Slam -turnausvoittojen määrässä.
Đokovic yritti saavuttaa historian toisena henkilönä tenniksessä kalenterivuoden Golden Slamin Tokion olympiaturnauksessa, mutta hävisi välierässä Alexander Zvereville. Pronssiottelussa hän hävisi Pablo Carreño Bustalle kolmessä erässä. Sekanelinpelissä Đokovic eteni Nina Stojanovićin kanssa pronssiotteluun, mutta he luovuttivat vedoten Đokovicin olkapäävammaan.
Koronasotku Australiassa (2022)
Australian maahanmuuttoministeri Alex Hawke perui Đokovićin viisumin kun tämä oli tulossa pelaamaan Australian avoimiin tammikuussa 2022. Sotku oli pitkä, ja viime hetkiin saakka oli epävarmaa pääseekö hän pelaamaan vai karkotetaanko hänet. Đoković ilmoitti alun perin maahan tullessaan ettei hän ole ottanut Covid-19-rokotetta, mutta väitti sairastaneensa taudin. Hän oli eristyksessä lentokentän lähellä sijaitsevassa hotellissa. Australian liittovaltion tuomioistuin päätti sunnuntaina 16. tammikuuta 2022 – vain päivää ennen Australian avointen alkamista – että Đoković karkotetaan Australiasta. Päätöksestä ei voi valittaa.
Davis Cupissa
Miesten maajoukkueiden välisessä tenniskilpailussa Davis Cupissa Đoković on edustanut Serbiaa 21 maaottelussa vuodesta 2004 lähtien. Vuonna 2010 hän kuului Serbian joukkueeseen, joka saavutti maansa ensimmäisen Davis Cupin voiton. Turnauksen loppuottelussa Serbia voitti Ranskan otteluvoitoin 3–2. Đoković voitti loppuottelussa kummankin kaksinpelinsä. Voiton Serbialle ratkaisi kuitenkin Viktor Troicki. Vuonna 2011 Đoković joutui luovuttamaan Davis Cupin välierissä Argentiinan Juan Martín del Potroa vastaan loukkaantumisen vuoksi. Samalla menivät Serbian mahdollisuudet mestaruuden uusimiseen. Đoković ei pelannut ollenkaan vuoden 2012 Davis Cupissa. Vuoden 2013 Davis Cupissa Đoković voitti kaikki pelaamansa seitsemän kaksinpeliä, mutta Serbia hävisi kuitenkin loppuottelussa Tšekille, joka voitti nelinpelin sekä muut kaksinpeliottelut loppuottelussa.
Pelityyli
Oikeakätisen Novak Đokovićin lyönnit erityisesti kämmenpuolelta ovat voimakkaita, syviä ja kierteisiä. Syöttö kuuluu hänen vahvuuksiinsa. Hänet tunnetaan myös vahvasta kahden käden rystylyönnistään, syötönpalautuksestaan ja liikkeestään kentällä. Hänen tehokkain lyöntinsä on rystylyönti suoraan linjaa pitkin. Đokovićia pidetään yhtenä maailman parhaista syötön palauttajista.
Đokovićilla ei ole suuria heikkouksia. Joskus hänellä on ollut ongelmia, kun on pelattu erittäin lämpimässä ilmassa. Häntä on kritisoitu siitä, että hän pomputtaa palloa usein pitkään ennen kuin aloittaa syöttämisen.
Yksityiselämä
Đokovićin vanhemmat ovat isä Srđan ja äiti Dijana. Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä, Marko ja Djordje, jotka kumpikin pelaavat tennistä. Đoković meni naimisiin serbialaisen Jelena Ristićin kanssa heinäkuussa 2014. Heidän poikalapsensa, Stefan, syntyi 21. lokakuuta 2014. Đoković on hyvä ystävä naistennispelaaja Ana Ivanovićin kanssa; he ovat tunteneet toisensa lapsuudesta asti.
Đoković oli erikoisvieraana vuoden 2008 Euroviisuissa Belgradissa. Hän heitti ison tennispallon yleisön joukkoon merkiksi äänestyksen alkamisesta ja lauloi yhdessä juontajien kanssa osan Belgradista kertovasta kappaleesta. 28. huhtikuuta 2011 Serbian ortodoksisen kirkon patriarkka Irinej myönsi Đokovićille Pyhän Savan kunniamerkin. Se myönnettiin hänelle, koska hän on osoittanut rakkautta seurakuntaa kohtaan ja koska hän on auttanut serbialaisia ihmisiä, seurakuntia ja luostareita erityisesti Kosovossa sekä Metohijassa.
Vuonna 2017 Đokovićista ilmestyy dokumentaarinen sarja, jossa kerrotaan hänen elämästään sekä tenniskentillä että niiden ulkopuolella.
Yhteiskunnallinen aktiviteetti ja hyväntekeväisyys
Đoković perusti vuonna 2007 Novak Djokovic -säätiön (Novak Djokovic Foundation), joka tukee esiopetusta Serbiassa ja muualla maailmassa. Säätiö on rakentanut yhteensä 18 koulua. Yksin vuoden 2020 ensimmäisten viiden kuukauden aikana Đoković lahjoitti säätiönsä kautta yli miljoona dollaria omia rahojaan erilaisiin hyväntekeväisyyskohteisiin, kuten COVID-19-epidemian torjuntaan, Australian maastopaloihin, nälkää vastaan sekä huono-osaisten lasten esiopetuksen tukemiseksi.
Đoković järjesti hyväntekeväisyyskiertueena Balkanin tennisturnauksen kesällä 2020 vastoin monia suosituksia olla järjestämättä sitä koronapandemian aikana. Hän itse ja monet muut pelaajat saivat tartunnan. Pelaajat halailivat toisiaan ja juhlivat. Đoković perusteli kiertuetta:
Đoković on myös ottanut kantaa Rio Tinto -yhtiön litiumkaivostoimintaa vastaan laajojen kansalaisprotestien yhteydessä Serbiassa 2021 ja korostanut puhtaan veden, ruoan ja hengitysilman merkitystä terveydelle.
Mona Løseth
Mona Løseth (s. 11. huhtikuuta 1991 Ålesund) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edusti Spjelkavik IL -nimistä seuraa.
Løseth voitti junioreiden MM-kilpailuissa 2010 kultaa suurpujottelussa ja hopeaa pujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli alppiyhdistetyssä 13:s ja supersuurpujottelussa 21:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli suurpujottelussa 25:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Løseth sijoittui pujottelussa 16:nneksi ja suurpujottelussa 27:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Løseth kilpaili ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2009. Paras sijoitus Løsethillä on Mariborin suurpujottelun 12:s sija tammikuulta 2010. Hän lopetti uransa kauden 2013–2014 jälkeen.
Mona Løseth on Lene Løsethin ja Nina Løsethin pikkusisko.
Luettelo Suomen lähiöistä
Lähiö tarkoittaa kiinteästä kaupunkirakenteesta erilleen rakennettua asuntoaluetta, joka on riippuvainen varsinaisesta kaupungista ja sen työpaikoista, palveluista ja joukkoliikenteestä. Tässä artikkelissa on lueteltu Suomessa sijaitsevia lähiöitä. Lähiöt on lueteltu kunnan nimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä.
Tutkimuksissa lähiöitä on määritelty niiden syntyhistorian kautta: lähiöitä ovat kerrostalovaltaiset asuinalueet, joita on toteutettu toisen maailmansodan jälkeen Suomeen tuodun lähiöperiaatteen sovelluksina. Lähiöihin liittyy myös olennaisesti suomalaisen yhteiskunnan sodanjälkeinen kehitys, sillä suomalainen lähiö liitetään ”ajatuksellisesti aluerakentamiseen, rationalisointiin ja standardointiin sekä elementtirakentamiseen”. Lähiön määritelmää on kutsuttu yleiseksi ja epätarkaksi.
Näin yleisessä määrittelyssä ongelmallista on se, että eri aikoina ja erikokoisina rakennetut alueet eroavat toisistaan huomattavasti. Lähiötä käytetään myös symbolisena kategoriana: lähiöksi saatetaan helpommin mieltää tietyt alueet, kuten Kontula ja Jakomäki, kuin vauraammat asuinalueet, kuten Oulunkylä ja Kulosaari.
Lähiöitä on rakennettu Suomeen hyvin erityyppisille alueille: ei vain suurimpiin kaupunkeihin vaan myös pienemmille paikkakunnille. Yhteensä lähiöitä on noin 50 kaupungissa, ja niiden määräksi on arveltu 270–290 tai jopa 350–450. Lähiöiden väestöpohjan kehityksestä ei ole tehty koko maata kattavaa tutkimusta sitten 1980- ja 1990-luvuilla julkaistujen ympäristöministeriön lähiöselvitysten. Ei ole myöskään selvitetty valtakunnallisesti, missä lähiöt sijaitsevat tai kuinka paljon niissä on asukkaita. Asuntomääräksi on arvioitu noin 400 000, joista 320 000 on kerrostaloasuntoja.
Jyväskylän mlk
Jyväskylän maalaiskunta on nykyisin osa Jyväskylän kaupunkia.
Lohjan kunta
Lohjan kunta on nykyisin osa Lohjan kaupunkia.
Kuusankoski
Kuusankoski on nykyisin osa Kouvolan kaupunkia.
Turku
Turussa on erään lähteen mukaan seuraavat lähiöt: Myös Jäkärlää on kutsuttu lähiöksi.
Jane Ross
pienoiskuva|Jane Ross Jane Ross (s. 18. syyskuuta 1989) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 136 maaottelua ja tehnyt niissä 62 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi yhden ottelun.
Ross edustaa englantilaisseura Manchester Unitedia. Kauden 2018–2019 hän pelasi West Ham Unitedissa, jonne hän siirtyi vuonna 2018 Manchester Citystä. Hän on pelannut myös Ruotsissa Vittsjön joukkueessa.
Toivo Lång
Toivo Aapeli Lång (aik. Long, (2. syyskuuta 1903 Nastola – 5. maaliskuuta 1970 Lahti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1945–1948. Lång oli myös SKP:n Kymen piirisihteeri ja Lahden kaupunginvaltuuston jäsen. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuonna 1950.
Ammatiltaan Lång oli muurari. Hän oli poliittisista syistä vangittuna useaan otteeseen vuosina 1929–1944. Jatkosodan aikana Lång oli turvasäilössä muun muassa Koveron keskitysleirillä.
Toivo Långin veli oli desantti Matti Lång.
HMS Småland (J19)
HMS Småland (runkonumerot 19 ja J19) oli Ruotsin laivaston Halland-luokan hävittäjä. Alus oli sisaraluksensa kanssa ensimmäinen Neuvostoliiton ulkopuolella ohjuksin varustettu hävittäjä.
Ruotsin hallitus päätti rahoittaa aluksen hankinnan 19. marraskuuta 1948. Sen köli laskettiin 1951 Eriksbergs Mekaniska Verkstadin telakalla Göteborgissa, ja se laskettiin vesille 23. lokakuuta 1952. Se otettiin palvelukseen 12. tammikuuta 1956. Se modernisoitiin vuosina 1964 ja 1967, jolloin muun muassa aluksen ohjukset vaihdettiin uudempiin, ensin Rb08:aan ja sitten Rb20:een. Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1979. Se sijoitettiin 1. heinäkuuta 1984 museoalukseksi Göteborgin merikeskukseen.
NiceFutis
NiceFutis on Porissa toimiva naisten jalkapalloseura, jonka edustusjoukkue on viimeksi pelannut kaudella 2020 Naisten Kolmosessa. NiceFutis pelasi Naisten Liigassa yhdeksän kautta vuosina 2008–2016. Liigavuosina seuran kotikenttä oli Porin stadion.
Historia
NiceFutis perustettiin vuonna 1989, kun I divisioonaan edellisenä syksynä noussut Porin Pallo-Toverit päätti luopua naisten jalkapallotoiminnasta. Pelaajat vaihtoivat uuteen seuraan, jolle myös PPT:n sarjapaikka siirrettiin. NiceFutis pelasi perustamisestaan lähtien toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, kunnes nousi Naisten Liigaan kauden 2007 päätteeksi. Vuonna 2001 joukkue pelasi SM-alaloppusarjassa. Yhdeksän vuotta jatkunut liigataival päättyi syksyllä 2016, ja vuotta myöhemmin seura putosi Naisten Kakkoseen. Kauden 2019 päätteeksi seura putosi jälleen sarjaporrasta alemmaksi. Kaudella 2020 NiceFutis jäi Naisten Kolmosen lohkossaan viimeiseksi häviten kaikki ottelunsa.
NiceFutiksen yleisöennätys on 982, joka syntyi elokuussa 2010 Helsingin Jalkapalloklubia vastaan pelatussa ottelussa.
James Rebhorn
James Robert Rebhorn (1. syyskuuta 1948 Philadelphia, Pennsylvania – 21. maaliskuuta 2014 South Orange, New Jersey ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi monissa televisiosarjoissa jo 1980-luvulta lähtien sekä yli 100 elokuvassa. Rebhorn tunnettiin muun muassa draamasarjasta Comanche Moon. Kuolemansa aikaan hänellä oli roolit sarjoissa Kovat kaulassa ja Isänmaan puolesta. Tunnettuja elokuvia, joissa Rebhorn esiintyi, ovat mm. Naisen tuoksu, Serkkuni Vinny, Carlito's Way, Independence Day – Maailmojen sota ja Perhe on painajainen.
Hän oli naimisissa Rebecca Linnin kanssa, ja heillä on kaksi tytärtä.
Rebhorn kuoli kotonaan New Jerseyssä 65-vuotiaana melanoomaan, jota hän oli sairastanut vuodesta 1992 lähtien.
Nina Haver-Løseth
Nina Haver-Løseth (s. 27. helmikuuta 1989 Ålesund) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Spjelkavik IL -seuraa. Hän on Lene Løsethin pikkusisko ja Mona Løsethin isosisko.
Åren MM-kilpailuissa 2007 Løseth oli pujottelussa kymmenes ja suurpujottelussa 30:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui suurpujottelussa 35:nneksi ja Sotšin olympialaisissa 2014 17:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli sekä pujottelussa että suurpujottelussa yhdestoista. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui suurpujottelussa kymmenenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa, oli kuudes pujottelussa ja viidestoista suurpujottelussa.
Leanne Crichton
Crichton edustaa Glasgow Cityä, jonne hän palasi vuonna 2017 pelattuaan pari vuotta englantilaisseura Notts Countyssa.
Nina Haver-Løseth
Alppihiihdon maailmancupissa Løseth kilpaili ensimmäisen kerran helmikuussa 2006. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Levin pujottelussa maaliskuussa 2007 oltuaan 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän pääsi ensimmäisen kerran joulukuussa 2006 Semmeringin pujottelussa oltuaan yhdeksäs. Løseth sijoittui kolmen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2015 oltuaan kolmas. Hän sijoittui kolmanneksi myös Åren pujottelussa joulukuussa 2015. Viikkoa myöhemmin hän oli toinen Courchevelin suurpujottelussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti tammikuussa 2016 Santa Caterinan pujottelussa. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi kaudella 2015–2016. Hän sijoittui kaudella 2016–2017 toiseksi Killingtonin suurpujottelussa ja Flachaun pujottelussa sekä kolmanneksi Tukholman paripujottelussa. Seuraavalla kaudella hän voitti Tukholman kaupunkitapahtuman.
Robert Schyberg
Johannes Robert Schyberg (8. heinäkuuta 1872 Kööpenhamina – 19. joulukuuta 1946 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Lene Løseth
Lene Løseth (s. 26. marraskuuta 1986 Ålesund) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Spjelkavik IL-nimistä seuraa.
Robert Schyberg
Toimistovirkailijan perheeseen syntynyt Schyberg opiskeli Kuninkaallisen teatterin baletti- ja näyttelijäkoulussa ja aloitti näyttelijänuransa vuonna 1891. Hän työskenteli vuosina 1892–1896 Dagmar-teatterissa ja vuosina 1899–1919 Kuninkaallisessa teatterissa. Vuonna 1900 Schyberg oli mukana teatteriskandaalissa, joka päättyi verettömään kaksintaisteluun Edvard Brandesin kanssa ja sitä seuranneeseen 14 päivän vankeustuomioon.
Lene Løseth
Alppihiihdon maailmancupissa Løseth kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2004. Løsethin paras sijoitus maailmancupissa on 20:s sija pujottelusta Semmeringissä 29. joulukuuta 2008.
No Prayer on the Road
No Prayer on the Road oli brittiläisen heavy metal -yhtyeen Iron Maidenin konserttikiertue, jolla promotoitiin yhtyeen vuonna 1990 julkaistua No Prayer for the Dying -studioalbumia. Kiertue oli myös yhtyeen uuden kitaristin, Janick Gersin, ensimmäinen Iron Maidenin kanssa.
No Prayer on the Road avattiin 19. lokakuuta 1990 julkisuudelta salassa pidetyllä esiintymisellä Englannissa, Milton Keynesin kaupungissa sijaitsevassa Woughton Centressä, ja kyseinen esiintyminen oli Gersin ensimmäinen julkinen konsertti Iron Maidenin kitaristina. Gers korvasi yhtyeen jättäneen kitaristin Adrian Smithin, joka tosin palasi yhtyeeseen vuonna 1999, minkä jälkeen Iron Maiden on soittanut kolmen kitaristin eli Gersin, Smithin ja Dave Murrayn voimin. Kiertue koostui kaikkiaan 106 esiintymisestä. Suomeen kiertue poikkesi 12. marraskuuta 1990, jolloin yhtye esiintyi Helsingin jäähallissa lämmittelijänään thrash metal -yhtye Anthrax.
Settilista
Tähdellä (*) merkittyjä kappaleita ei soitettu säännöllisesti kiertueen jokaisessa konsertissa, vaan ne olivat konserttien settilistoissa satunnaisesti.
Robert Schyberg
Vuosina 1912–1920 Schyberg näytteli noin 30 mykkäelokuvassa, aluksi Skandinaviske-Russiske Handelshusilla ja sitten Nordisk Filmillä. Hän myös ohjasi yhden elokuvan, Forbryderkongens Datter vuonna 1917. Vetäydyttyään terveyssyistä näyttelijäntyöstä vuonna 1919 Schyberg työskenteli valokuvaajana ja elokuvateatterin johtajana. Hänen muistelmansa Billeder på væggen julkaistiin vuonna 1941. Teatterikriitikko Frederik Schyberg oli Robert Schybergin poika.
Lene Løseth
Løseth lopetti uransa helmikuussa 2011.
Løsethin pikkusiskot Nina Løsethin ja Mona Løseth ovat myös alppihiihtäjiä.
City of Oxford High School for Boys
City of Oxford High School for Boys (tunnetaan myös Oxford High School for Boys ja City of Oxford School) oli Oxfordin kaupungissa Englannissa 1881–1966 toiminut poikakoulu, jonka tarkoituksena oli tarjota pojille yliopistoon valmistava koulutus. Koulu suljettiin 1966 kun se yhdistettiin osaksi Southfield Grammar School -koulua, nykyisin Oxford Spires Academy.
Koulun tunnettuihin oppilaisiin kuului muun muassa Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence, jonka mukaan yksi koulun rakennuksista nimettiin.
Borgward BX5
Borgward BX5 on Borgwardin vuodesta 2016 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Se on autovalmistajan toinen uusi auto yrityksen paluun jälkeen. BX5 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2016.
Heikki Partanen
Heikki Juhani Partanen (29. tammikuuta 1942 Helsinki – 26. marraskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja sekä animaattori. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Ramses ja unet (1982) sekä Pessi ja Illusia (1983), jotka hän sekä ohjasi että tuotti. Hän sai yksin ja yhdessä muiden kanssa yhteensä neljä Jussi-palkintoa. Hänellä oli yhdessä vaimonsa Riitta Rautoman (1944–1994) kanssa tuotantoyhtiö Partanen & Rautoma.
Partanen opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen elokuvakoulussa 1960–1963 ja toimi siellä kamerataiteen lehtorina 1965–1968. Hänen yhdessä Juha Soisalon kanssa opinnäytetyönään tekemä lyhyt pala-animaatio Minna ja Merihärkä palkittiin Pohjoisvision kilpailussa 1964. Partanen muistetaan hänen vuosina 1964–1968 tekemistään, klassikoiksi muodostuneista pala-animaatiosarjoista Hinku ja Vinku ja Käytöskukka, joissa lapsille opetettiin hyviä tapoja. Sarjoissa seikkailivat porsaat Hinku ja Vinku sekä pahantuulinen Suursyömäri. Ensimmäinen Hinku ja Vinku -sarja sai vuonna 1966 parhaan televisioelokuvan Jussin lastensarjassa ja se palkittiin myös valtion elokuvapalkinnolla sekä Moskovan elokuvafestivaaleilla. Partanen työskenteli 1960-lopulta alkaen yhdessä vaimonsa Riitta Rautoman kanssa. Käytöskukan jälkeen he toteuttivat muun muassa 13-osaisen animaatiosarjan Satuja vallasta (1973), jonka tuottivat yhdessä Yleisradio ja Sveriges Radio, sekä vuosina 1973–1975 Kaarle Krohnin kokoamiin kansansatuihin perustuneet lyhytanimaatiot Kettu ja Karhu, Koiran ja suden ystävyys ja Jänis ja vuohi.
Partanen ja Rautoma siirtyivät 1970-luvun puolivälissä lyhyistä animaatioista pitkiin live-elokuviin. He ohjasivat yhdessä Katariina Lahden kanssa vanhaan suomalaiseen kansansatuun perustuneen elokuvan Antti Puuhaara (1976), josta he voittivat seuraavana vuonna yhdessä parhaan ohjauksen Jussin. Partanen oli myös yksi elokuvan käsikirjoittajista. Partasen vuonna 1982 ohjaama Egyptin historiasta kertonut dokumentti Ramses ja unet sai kolme Jussia, joista parhaan tuottajan Jussi jaettiin Partasen ja Rautoman kesken. Lisäksi Partanen sai vuonna 1984 parhaan ohjauksen Jussin Yrjö Kokon satukirjaan perustuneesta elokuvasta Pessi ja illusia (1984). Partanen oli myös tuotantopäällikkönä Timo Bergholmin elokuvassa Punahilkka (1968) ja ohjasi joitain lyhytelokuvia. Partasen viimeinen ohjaus oli vuonna 1988 Lauri Viidan runon pohjalta tehty lyhytelokuva Kukunor.
Partanen nimitettiin taiteilijaprofessoriksi 1988. Hän teki itsemurhan 48-vuotiaana vuonna 1990.
Kaukovaikutus
Kaukovaikutuksella tarkoitetaan fysiikassa avaruudessa toisistaan erillään olevien kappaleiden välistä ei-lokaalista vuorovaikutusta.
Termiä on käytetty useimmiten varhaisten gravitaatiota ja sähkömagnetismia koskevien teorioiden yhteydessä kuvaamaan sitä, kuinka kappale voi vaikuttaa toiseen matkan päästä. Yleisemmin käsite "kaukovaikutus" viittaa siihen, että varhaiset atomistiset ja mekanistiset teoriat eivät onnistuneet selittämään kaikkia fysikaalisia vuorovaikutuksia törmäysten avulla. Tämän ongelmallisen ilmiön tutkimus ja siitä tehdyt päätelmät johtivat fysiikassa huomattaviin tuloksiin, kentän käsitteestä lomittumiseen ja standardimallin mukaisiin välittäjä­hiukkasiin saakka.