cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Axel Oxenstierna
Lentäväksi lauseeksi ovat muodostuneet Oxenstiernan sanat: ”Poikani, kunpa tietäisit, miten vähällä järjellä tätä maailmaa hallitaan.” Alun perin lainaus kuuluu latinaksi: ”An nescis, mi fili, quantilla prudentia mundus regatur.” Tällä hän halusi rohkaista poikaansa, joka edusti Ruotsia kolmikymmenvuotisen sodan päättäneissä rauhanneuvotteluissa ja epäili omia kykyjään kokeneiden valtiomiesten ja diplomaattien seurassa. Jälkipolvi kuitenkin on kuullut lausahduksessa vanhan valtioviisaan pettyneen huokauksen.
Oxenstierna sai 1621 Kustaa II Adolfilta kruununläänityksenä Lounais-Suomessa sijaitsevan Kemiönsaaren. Samalla kuningas myönsi oikeuden perustaa alueelle kaupungin. Kaupunkia ei kuitenkaan koskaan perustettu.
Ho (Ghana)
Ho on noin sadantuhannen asukkaan kaupunki Ghanan kaakkoisosassa. Se on Voltan alueen pääkaupunki. Alueella puhutaan pääasiassa ewen kieltä. Kaupunki on muodostettu Bankoen, Domen, Ahoen, Hlihan ja Heven kylistä.
Kaupungissa on kolme sairaalaa, joista uusin valmistui vuonna 2000 Ison-Britannian hallituksen avustuksella. Kaupungissa on myös useita klinikkoja.
Ho on elinvoimainen ja suuri kauppapaikka, joka yhdistää ghanalaiset ja togolaiset. Kaupungissa sijaitsee useita kirkkoja sekä katedraali.
José da Cruz Policarpo
thumb|right|José da Cruz Policarpon vaakuna
José da Cruz Policarpo (26. helmikuuta 1936 Alvorninha – 12. maaliskuuta 2014) oli portugalilainen katolisen kirkon kardinaali. Hänet vihki papiksi Lissabonin patriarkaattiin Manuel Gonçalves Cerejeira 15. elokuuta 1961. Hänet nimitettiin Lissabonin vihkipiispaksi sekä Caliabrian titulaaripiispaksi 26. toukokuuta 1978, ja piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi António Ribeiro, jota avustivat João Alves ja Manuel Franco da Costa de Oliveira Falcão.
Policarpo sai 5. maaliskuuta 1997 nimityksen Lissabonin koadjuuttoripatriarkaksi, ja 24. maaliskuuta 1998 hänestä tuli sen patriarkka. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 21. helmikuuta 2001, jolloin hänet nimitettiin Sant'Antonio in Campo Marzion kardinaalipapiksi. Hän jäi eläkkeelle patriarkan tehtävistä 18. toukokuuta 2013, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Manuel José Macário do Nascimento Clemente. Policarpo osallistui vuosien 2005 ja 2013 konklaaveihin.
Luettelo pikkuplaneetoista: 106001–107000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 106001:stä ja päättyen 107000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 106001-106250
Primaarinen biliaarinen kirroosi
Primaarinen biliaarinen kirroosi (PBC) eli sappikirroosi on autoimmuunisairaus, maksan sisäisten sappiteiden tulehdus. Se etenee hitaasti varsinaiseen kirroosivaiheeseen. Sairaus havaitaan yleensä oireettomassa vaiheessa. Myöhemmin saattaa ilmetä väsymystä, keltaisuutta ja joskus voimakastakin kutinaa. Kirroosivaiheessa tavataan kirroosille tyypillisiä komplikaatioita, kuten askitesta ja hepaattista enkefalopatiaa. Lääkkeillä lievitetään taudin oireita ja hidastetaan sen kulkua. Sappikirroosi on yleinen maksansiirron syy. Immunosuppressiosta huolimatta sairaus uusiutuu usein toimenpiteen jälkeen.
Veren korkea kolesteroli on yleistä henkilöillä, joilla on primaarinen biliaarinen kirroosi tai muu maksasairaus, johon liittyy kolestaasi. Noin neljänneksellä potilaista tavataan ksantoomia, kun tauti todetaan.
Primaarisen biliaarisen kirroosin aiheuttajaa ei tiedetä. Alkoholinkäyttö ei vaikuta sen syntyyn. Sairauden yhteydessä esiintyy usein muun muassa osteoporoosia. Kirroosissa tapahtuva terveen maksakudoksen tuho nostaa maksasyöpäriskiä. Osteoporoosi johtuu siitä, että luustolle välttämättömien rasvaliukoisten vitamiinien saanti ohutsuolesta estyy sappihappojen jäädessä verenkiertoon. Sappihapot ovat pitkäaikaisena rasitteena keskushermostolle myrkyllistä, mikä taas aiheuttaa sairauteen liittyvän enkefalopatian.
Oireiden kehittyminen voi kestää primaarisessa biliaarisessa kirroosissa hyvin kauan, vuosikymmeniä. Suuri enemmistö (90 prosenttia) sairastuneista on naisia. Kyseessä on harvinainen tauti, jota Suomessa sairastaa 1–2 ihmistä 10 000:sta. Lisäksi taipumus sairauteen vaikuttaa jossain määrin perinnölliseltä.
On olemassa myös sekundaarinen biliaarinen kirroosi, jonka taustalla voivat olla esimerkiksi sappikivet, biliaarinen atresia, perikolangiitti tai kystinen fibroosi.
Laboratoriodiagnostiikasta
Primaarista biliaarista kirroosia sairastavilla ovat huomionarvoisia bilirubiinin ja mahdollisesti kolesterolin korkea taso. Myös Alkalinen fosfataasi (AFOS) on usein koholla kuten myös mitokondriovasta-aineet. Varsinaiset "maksaentsyymikokeet" alaniiniaminotransferaasi (ALAT) ja aspartaattiaminotransferaasi (ASAT) eivät tavallisesti ole kovin herkkiä kyseisen taudin määrityksessä.
Kaisa Leka
thumb|Kaisa Leka helmikuussa 2011. Kaisa Maria Krisangi Leka (s. 25. lokakuuta 1978) on porvoolainen sarjakuvapiirtäjä. Lekan omaelämäkerrallisten sarjakuvien keskeisiä teemoja ovat vammaisuus, politiikka ja henkinen etsiminen. Hänen sarjakuvahahmonsa ovat naivistisen yksinkertaisia eläimiä, joista tärkein on Kaisa Lekaa itseään edustava hiiri.
Ura
Leka aloitti piirtämisen vuonna 1998 opiskellessaan Porvoossa kansanopiston taidelinjalla. Omien sarjakuvakirjojensa lisäksi Leka on tehnyt sarjakuvia useisiin eri lehtiin ja sarjakuva-antologioihin. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 2003 julkaistu, amputaatiota käsittelevä I am not these feet, jonka Leka teki kun hänen jalkansa amputoitiin. Teos ilmestyi syksyllä 2006 ranskankielisenä käännöksenä Editions Cactusin julkaisemana ja vuonna 2007 italiankielisenä käännöksenä nimellä La ragazza senza piedi Coniglio Editoren julkaisemana.
On the Outside Looking in -kirja sai vuonna 2007 Vuoden huiput -kilpailussa Hopeahuippu-palkinnon ja Expedition no 3 vuonna 2012 Kultahuippu-palkinnon. Audarya-Lila, Tour d'Europe ja Expedition no 3 on valittu vuoden kauneimpien kirjojen kokoelmaan, ja olivat myös Angoulêmen sarjakuvafestivaalien vaihtoehtosarjakuvakilpailun finalistien joukossa. Leka sai yhdessä miehensä Christoffer Lekan kanssa vuonna 2010 opetus- ja kulttuuriministeriön Suomi-palkinnon. Vuonna 2012 Leka sai Suomen Sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon. Hänet valittiin samana vuonna myös Vuoden Pyöräilijäksi. Leka sai tammikuussa 2013 Invalidiliiton ensimmäisen Raimo Lindberg -palkinnon. Vuonna 2018 Leka sai Christoffer Lekan kanssa Sarjakuva-Finlandian teoksesta Imperfect. Kirja palkittiin myös Vuoden kauneimpana kirjana 2017. Vuonna 2022 Grafia palkitsi Kaisa ja Christoffer Lekan Vuoden graafikkoina.
Leka on piirtänyt Biofermen Yosa-tuotteiden pahvipakkauksiin sarjakuvia. Yhdessä niistä hän ehdottaa Finlandia-hymnin sanojen muuttamista Yosan ylistyshymniksi.
Leka on ottanut kantaa taiteilijoiden asemaan vuonna 2016, kun opetus- ja kulttuuriministeriö yritti pyytää häntä palkattomaan työhön kansainväliseen tilaisuuteen.
Politiikka
Leka oli vuosina 2005–2012 Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli Vihreän liiton kansanedustajaehdokas eduskuntavaaleissa 2007 ja 2011 Uudenmaan vaalipiirissä.
Germencik
Germencik on piirikunta Turkin Aydınin maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Germencikin väkiluku oli 43 968.
Kaisa Leka
Yksityiselämä
Leka kuuluu Sri Caitanya Sangha -liikkeeseen, joka kuuluu Hare Krishna -yhteisön tavoin Gaudiya Vaishnava -perinteeseen. Lekan kiinnostus vaishnavismiin herätti huomiota hänen syksyllä 2006 Ranskaan tekemällään esiintymismatkalla. Leka on kasvissyöjä. Kaisa Lekan kumppani on Christoffer Leka. Leka on vapaaehtoisesti lapseton. Leka on innokas pyöräilijä ja toiminut Keuruun pyöräretken suojelijana vuonna 2014.
Don’t Believe the Truth
Don’t Believe the Truth on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2005. Albumin ovat tuottaneet Dave Sardy ja yhtyeen kitaristi Noel Gallagher. Albumia äänitettiin vuoden 2004 lokakuusta vuoden 2005 tammikuuhun. Don’t Believe the Truth on Oasiksen ensimmäinen albumi, jossa yhtyeen rumpalina toimii yhtyeestä eronneen Alan Whiten korvannut Zak Starkey.
Don’t Believe the Truthilla lauluntekovastuuta on jaettu taas koko yhtyeelle, ja pääasiallinen lauluntekijä Noel Gallagher onkin kirjoittanut vain viisi albumin yhdestätoista kappaleesta. Basisti Andy Bellin kirjoittamasta kappaleesta ”Turn Up the Sun” on tullut fanien keskuudessa suosittu, ja se toimi albumia seuranneella kiertueella konserttien avauskappaleena.
Albumin ensimmäinen single ”Lyla” julkaistiin kolme viikkoa ennen itse albumia, ja se ylsi listaykköseksi Britannian singlelistalla. Elokuussa singlenä julkaistu ”The Importance of Being Idle” meni kotimaassaan niin ikään listan kärkeen, ja loppuvuodesta julkaistu ”Let There Be Love” toiselle sijalle.
Albumi sai ilmestyessään pääosin positiivisia arvosteluja. Don’t Believe the Truth nousi kotimaassaan Britannian albumilistan ykköseksi myytyään julkaisuviikollaan lähes 238 000 kappaletta. Siitä tuli julkaisunsa myötä kaikkien aikojen 32. nopeiten myyty albumi Britanniassa. Listaykköseksi albumi nousi myös Irlannissa, Japanissa, Italiassa ja Argentiinassa. Yhdysvalloissa se ylsi Billboard 200 -albumilistalla korkeimmillaan 12. sijalle.
Albumia seurasi suuri maailmankiertue, jonka aikana yhtye soitti yhteensä 113 konserttia 26 maassa. Kiertueesta tehtiin dokumenttielokuva Lord Don’t Slow Me Down, joka julkaistiin syksyllä 2007 yhdessä samannimisen singlen kanssa.
Singlejulkaisut
Kaikille singleille kuvattiin myös musiikkivideot, jotka on sittemmin julkaistu muun muassa videopalvelu YouTubessa.
Merja Kyllönen
Merja Sinikka Kyllönen (s. 25. tammikuuta 1977 Suomussalmi) on suomalainen vasemmistoliittoa edustava poliitikko ja kansanedustaja. Hän on toiminut kansanedustajana vuosina 2007–2014 sekä uudelleen heinäkuusta 2019 alkaen, Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2014–2019 sekä Kataisen hallituksen liikenneministerinä vuosina 2011–2014. Kyllönen oli vasemmistoliiton presidenttiehdokas vuoden 2018 vaaleissa.
Tausta ja koulutus
Kyllönen varttui työläisperheessä ja sai vasemmistolaisen poliittisen virityksen jo lapsena. Kyllönen suoritti ylioppilastutkinnon Suomussalmen lukiossa 1996, bioanalyytikon tutkinnon Oulun seudun ammattikorkeakoulussa vuonna 2000 ja toimi ennen kansanedustajaksi valintaansa Suomussalmella laboratoriohoitajana ja apteekin teknisenä apulaisena.
Poliittinen ura
Kyllönen on istunut Suomussalmen kunnanvaltuustossa vuodesta 2000. Hänet valittiin uudelleen valtuustoon kunnallisvaaleissa 2004, jolloin hän sai kuntansa suurimman äänimäärän (399), ja jälleen vuosien 2008 ja 2012 vaaleissa. Vuosina 2004–2011 Kyllönen oli Kainuun maakuntavaltuuston ja Tradekan edustajiston jäsen.
Kansanedustajana
Eduskuntavaaleissa 2007 Kyllönen nousi kansanedustajaksi Oulun vaalipiiristä saaden yli 7 000 ääntä. Vuonna 2009 hän pyrki vasemmistoliiton puheenjohtajaksi Martti Korhosen erottua tehtävästään puolueen eurovaalitappion jälkeen, mutta hävisi Paavo Arhinmäelle äänin 34–20. Kyllönen oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja vuosina 2007–2011 ja hetken aikaa ensimmäinen varapuheenjohtaja vuonna 2011. Ensimmäisellä kaudellaan eduskunnassa Kyllönen oli maa- ja metsätalousvaliokunnan, työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan sekä kansliatoimikunnan jäsen.
Kyllönen valittiin jatkokaudelle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Kesäkuussa 2011 Kataisen hallitusta muodostettaessa vasemmistoliitto sai kaksi ministeripaikkaa ja Kyllönen nimitettiin liikenneministeriksi Arhinmäen valittua kulttuuriministerin salkun.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kyllönen keräsi 7 068 ääntä ja nousi jälleen kansanedustajaksi. Hän pyysi vapautusta edustajantoimesta heinäkuuhun 2019 saakka, jolloin hänen toimikautensa Euroopan parlamentissa päättyi.
Stiletti (biologia)
Stiletti (latinaksi stillus, lävistin) on pääasiassa monilla hyönteislajeilla tavattava eliön suuosa, joka on erikoistunut pistämiseen tai imemiseen. Stiletti on pitkä ja kapea: Se muistuttaa muodoltaan stilettityyppistä veistä.
Merja Kyllönen
Kansanedustajana
23.6.2021 kansanedustaja Merja Kyllönen sai puhemiesneuvostolta huomautuksen, koska sulki kansanedustaja Ano Turtiaisen mikrofonin kahdesti kesken puheen. Puhemiesneuvosto totesi yksimielisesti, ettei Kyllösen menettely täyttänyt kansanedustajalta edellytettävää vakaan ja arvokkaan käytöksen vaatimusta. Neljä kuukautta myöhemmin eli lokakuussa 2021 Kyllönen sanoi julkisuuteen, että hän ei kadu Turtiaisen mikrofonin sulkemista.
Liikenneministerinä
Kyllönen toimi liikenneministerinä kesäkuusta 2011 huhtikuuhun 2014, jolloin vasemmistoliitto erosi hallituksesta.
Ministerikaudellaan Kyllönen ehdotti maksutonta joukkoliikennettä alle 18-vuotiaille koko maassa. Hän perusteli ehdotustaan tarpeella vähentää yksityisautoilua ja vanhempien lapsille ja nuorille tarjoamia autokyytejä. Lisäksi hän ehdotti, että julkisten kulkuneuvojen saatavuuden tulisi vaikuttaa työmatkojen kilometrikorvausperusteisiin. Kyllönen ehdotti myös rattijuopumusrajan laskemista 0,5 promillesta 0,2 promilleen. Hän kannatti myös leikkauksia ylimpään poliisijohtoon pikemmin kuin liikkuvaan poliisiin.
Lokakuussa 2012 Kyllönen ja liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö Harri Pursiainen vaativat Liikenneviraston pääjohtaja Juhani Tervalaa eroamaan. Kyllösen mukaan syynä oli se, ettei Tervala noudattanut ministerin ohjeistusta. Joidenkin tapausta lähellä olleiden mukaan kyseessä olisivat olleet lähinnä Liikenneviraston ja liikenne- ja viestintäministeriön ylimmän johdon väliset mielipide-erot, joissa ministeri Kyllönen on ollut toissijainen toimija. Tervala oli vastakkaisilla linjoilla Pursiaisen kanssa ja joutui lähtemään kuten toinenkin Pursiaisen kollega, Finavian pääjohtaja Samuli Haapasalo.
Marraskuussa 2012 sanomalehdet kertoivat Liikenneviraston höylänneen tienparannuksia pienemmiksi Kyllösen linjausten ja patistelujen mukaisesti. Helsingin Sanomien mukaan Kyllönen tällöin "ensin väisteli ja lopulta menetti malttinsa" sekä irtisanoutui asiasta. Lehden mukaan Kyllösen pitäisi vastata median esittämiin kysymyksiin "eikä piiloutua raivokohtausten tai irvistelyn taakse".
Vasemmistoliitto jättäytyi hallituksesta huhtikuussa 2014, minkä myötä Kyllönen luopui ministerin tehtävistä 4. huhtikuuta 2014.
Europarlamentaarikkona
Vuoden 2014 eurovaaleissa Kyllönen valittiin Euroopan parlamenttiin vasemmistoliiton ainoana edustajana. Hän kuului parlamentissa GUE/NGL-ryhmään. Kyllönen oli liikenne- ja matkailuvaliokunnan (TRAN) jäsen ja ryhmänsä koordinaattori valiokunnassa. Hän oli myös ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan (ENVI) varajäsen.
Kyllönen on kertonut ymmärtävänsä Saksassa G20-kokouksen yhteydessä mieltä osoittaneita ihmisiä, koska he hänen mukaansa vastustavat ahneutta.
Huhtikuussa 2019 Kyllönen ilmoitti asettuvansa ehdokkaaksi vuoden 2019 europarlamenttivaaleihin. Samassa yhteydessä hän kuitenkin ilmoitti, että ei aio ottaa europarlamentaarikon paikkaa vastaan mikäli tulee valituksi. Kyllönen sai europarlamenttivaaleissa noin 23 300 ääntä, eivätkä ne riittäneet jatkokausimandaatin saamiseen.
Presidenttiehdokas
Vasemmistoliiton puoluevaltuusto valitsi Kyllösen puolueen ehdokkaaksi vuoden 2018 presidentinvaaliin kokouksessaan Helsingissä lauantaina 18. maaliskuuta 2017.
Barbara Cubin
Barbara Lynn Cubin (s. 30. marraskuuta 1946) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Wyomingista seitsemän kaksivuotista kautta, vuodesta 1995 vuoteen 2009. Hän ei pyrkinyt enää jatkokaudelle vuoden 2008 vaaleissa.
Merja Kyllönen
Presidenttiehdokas
Iltalehden ehdokastentissä Kyllönen kuvasi itseään ”rauhaa rakastavaksi sosialistiksi”. Vaaliohjelmassaan hän piti ilmastonmuutosta suurimpana turvallisuusuhkana.
Barbara Cubin
Cubin syntyi Salinasissa, Kaliforniassa, varttui Casperissa, Wyomingissa ja valmistui Creightonin yliopistosta Nebraskassa. Hänellä on aviopuoliso Fritz ja kaksi lasta. Hän on ensimmäinen Wyomingista valittu naisjäsen kongressissa.
Merja Kyllönen
Presidenttiehdokas
Turvapaikanhakijoita Kyllönen ottaisi Suomeen nykyistä enemmän ja hän nostaisi kiintiöpakolaismäärän 1 000:sta 1 500 ihmiseen vuodessa. Kyllösen mielestä maahanmuuttokriittisen ajattelun tulee pohjautua tietoon, ja ”tänä päivänä se tieto, jonka pohjalta suomalaiset ovat lähteneet pelkäämään ja epäilemään, on aika hataraa”. STT:n haastattelussa Kyllönen sanoi, että on huolehdittava siitä, ettei vastakkainasettelu kantaväestön ja maahanmuuttajien välillä syvene. Turvapaikanhakijoiden ja sotapakolaisten sijaan hyvinvointiyhteiskunnan suurin uhka ovat Kyllösen mukaan veropakolaiset, koska suurin pakolaisjoukko taloudellisesti syntyy veropakolaisista. Veropakolaisuus maksaa Suomelle Kyllösen mukaan vuosittain 7–8 miljardia euroa, kun Sipilän hallituksen arvio on noin 3 miljardia euroa.
Kyllönen on arvostellut Suomen sotaharjoituksia. Kyllösen mukaan puolustusvoimien harjoittelu on ”ok”, mutta erityisesti Yhdysvaltojen ja Naton kanssa käyty ”syvenevä yhteistyö” olisi Kyllösen mukaan pitänyt keskusteluttaa avoimemmin eduskunnassa, jotta kansalaiset olisivat paremmin tietoisia siitä, mitä se tarkoittaa ja mihin se on Suomea turvallisuuspoliittisesti viemässä. Suomi on Kyllösen mukaan lähempänä Natoa kuin koskaan, ja se on hänen mukaansa tehty hiljaisuudessa vastoin kansalaisten tahtoa, jonka mukaan sotilaallista liittoutumista ei haluta. Venäjää Kyllönen pitää mahdollisuutena, sillä Venäjä on ollut Suomelle aina hyvä rajanaapuri ja mahdollisuus sitä kautta, että keskinäisriippuvuutta niin taloudellisesti kuin toiminnallisesti kehittämällä Suomella on todella suuret taloudelliset mahdollisuudet.
Punkaharju (täsmennyssivu)
Punkaharju voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Guatemalan presidentti
Guatemalan presidentti on sekä Guatemalan valtionpäämies että hallituksen pää. Presidentti ja varapresidentti valitaan suoralla kansanvaalilla. Peräkkäiset kaudet on rajoitettu yhteen.
Poulsen
Poulsen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Jón Arason
pienoiskuva|Jón Arasonia esittävä mosaiikki Hólarin tuomiokirkossa. Jón Arason (1484 Eyjafjörður – 7. marraskuuta 1550 Skálholt) oli Hólarin katolinen piispa ja runoilija. Hänet tuomittiin kuolemaan vuonna 1550, koska hän vastusti uskonpuhdistusta Islannissa.
Jón Arason oli lähtöisin köyhästä perheestä. Hänet valittiin Hólarin piispaksi vuonna 1522, ja hänestä kasvoi ajan myötä hyvin vaikutusvaltainen henkilö Islannissa. Jón Arason perusti 1530-luvulla Hólariin Islannin ensimmäisen kirjapainon. Hän oli myös huomattava runoilija ja kirjoitti sanat useisiin virsiin sekä laati satiirisia runoja.
Tanskassa alkoi uskonpuhdistus vuonna 1537. Kuningas Kristian III perusti Tanskaan luterilaisen kirkon ja määräsi luterilaisuuden myös Tanskan alusmaiden, Norjan ja Islannin, uskonnoksi. Hólarin piispa Jón ja Skálholtin piispa Ögmundur vastustivat kääntymistä luterilaisuuteen. Tanskalaiset syrjäyttivät Ögmundurin vuonna 1541 ja hänen tilalleen tuli luterilainen piispa. Jón Arason ei sen sijaan suostunut eroamaan virastaan, mutta hänet jätettiin kuitenkin toistaiseksi rauhaan. Skálholtin luterilaisen piispan kuoleman jälkeen vuonna 1548 Jón Arason puuttui piispanvaaleihin. Jón asettui Skálholtiin ja vangitsi vastavalitun luterilaisen piispa Marteinnin, jolloin hänestä tuli lainsuojaton. Tämän jälkeen Tanskan kuninkaan miehet vangitsivat Jón Arasonin. Jón Arason mestattiin yhdessä kahden poikansa kanssa, vaikka hänen tapaustaan ei ollut käsitelty Alltingissä. Kuolemansa jälkeen Jónista tuli Islannin kansallissankari.
Filmstaden (elokuvateatteriketju)
Filmstaden  on Ruotsin suurin elokuvaketju, joka perustettiin vuonna 1998 kun Bonnier jakoi AB Svensk Filmindustrin toiminnan kahteen yritykseen, elokuvateatteri SF Bio AB:hen ja Svensk Filmindustri AB -tuotantoyhtiöön. Kun Bonnier-konserni myi viimeisen osuutensa SF Bio AB:n emoyhtiö Nordic Cinema Groupista AMC-teattereille vuonna 2017, yhtiölle suunnitellaan nimen muuttamista Filmstaden AB:ksi, sillä Bonnier-konserni omistaa SF-tuotemerkin (Svensk Filmindustri).
Filmstaden AB on osa pohjoismaisbaltialaista Nordic Cinema Group -konsernia, joka on vuodesta 2017 lähtien osa AMC-teattereiden eurooppalaista tytäryhtiötä Odeon Cinema Groupia. Järjestelyn ansiosta Filmstaden on osa maailman suurimman elokuvaketjua. AMC-teatterit ovat puolestaan vuodesta 2012 lähtien olleet osa kiinalaista Wanda-konsernia. AMC-teatterien hankinnan yhteydessä ketjun oli muutettava nimeään. Siirtyminen Filmstadeniin alkoi 26. lokakuuta 2018 ja sen odotetaan jatkuvan vuoden 2019 puoliväliin asti.
Teatterit
Filmstadenilla on elokuvateattereita ympäri Ruotsia. Vuonna 2018 elokuvateattereita oli 38, joissa oli 270 salia ja yli 34 200 katsojapaikkaa 22 paikkakunnalla. ''Taulukko on päivitetty lokakuussa 2018. Huomaa, että taulukossa on vain Filmstadenin omistamia ja ylläpitämiä elokuvateattereita. Tämä ei sisällä Svenska Bio tai Cinemascenen -ketjujen teattereita.''
Ich will
Ich Will on Rammsteinin 11. single, joka äänitettiin Ranskassa Studio Miravalissa 2000. Ich willistä on tehty musiikkivideo. Siinä bändin jäsenet esittävät pankkia ryöstäviä rikollisia. Video kertoo median suhtautumisesta pahoihin tekoihin, joidenka takia media rakastaa pahoja uutisia.
Kappaleet
Saksan CDS (Vihreä kansi)
UK CDS osa 1 (Punainen kansi)
Ostrakismos
Ostrakismos eli ostrakismi (, sanasta, 'ruukunsirpale') oli antiikin Ateenassa äänestys, jonka perusteella saatettiin tuomita kuka tahansa kansanvallan uhkaajaksi katsottu kymmeneksi vuodeksi maanpakoon eli karkotetuksi Ateenasta. Äänestys sai nimensä siitä, että se suoritettiin saviastian palasilla. Karkotus ei ostrakismin tapauksessa ollut rangaistus mistään tehdystä rikoksesta, vaan sillä pyrittiin estämään valtiorikokset ennalta. Karkotuspäätöksen tekemiseen tarvittiin vähintään ääntä. Käytännössä äänestysperusteet saattoivat olla mielivaltaisia.
Ich will
Kappaleet
UK CDS osa 2 (Vihreä kansi)
Ostrakismos
Ostrakismoksen otti käyttöön ateenalainen Kleisthenes osana tekemäänsä valtiomuodon uudistusta vuonna 508/507 eaa. Sen perusteella karkotettiin useita merkittäviä valtiomiehiä, kuten Aristeides, Themistokles ja Kimon. Ensimmäinen karkotus lain perusteella tapahtui vuonna 487 ja viimeinen vuonna 416 eaa., jonka jälkeen laki muuttui käytännössä kuolleeksi kirjaimeksi. Samankaltainen menettely tunnetaan Ateenan lisäksi myös eräistä muista kaupungeista.
Tausta
Suorien salaliittoepäilyjen lisäksi ostrakisointi voitiin suorittaa pelkästään siksi, että joku oli noussut ihmisten mielestä liian vaikutusvaltaiseksi ja hallitsemaan poliittista elämää, mikä oli ristiriidassa Ateenan demokratiaan olennaisesti kuuluneiden egalitarististen periaatteiden kanssa. Toisaalta kaikkia merkittäviksi nousseita miehiä ei ostrakisoitu. Esimerkiksi Perikles sai toimilleen kansan enemmistön tuen, eivätkä hänen vastustajansa onnistuneet saamaan tarpeeksi kannatusta karkotukselle, vaikka ostrakisointia tiedetään yritetyn ainakin kerran. Osa antiikin kirjailijoista on antanut ymmärtää, että alkuaan demokratian suojelemiseen tarkoitettua ostrakismosta alettiin myöhemmin väärinkäyttää kateuden vuoksi.
Menettely
Ostrakismiäänestys voitiin suorittaa korkeintaan kerran vuodessa, vuoden kuudennen prytaneian aikaan eli attikalaisen kalenterin vuoden puolessa välissä, talvella Poseideon- tai Anthesterion-kuussa. Ensin ekklesiassa eli kansankokouksessa, tarkemmin kyseisen prytaneian pääkokouksessa, äänestettiin siitä, halutaanko ostrakismiäänestys järjestää kyseisenä vuonna. Äänestys järjestettiin, mikäli enemmistö kannatti sitä. Päätöksen yhteydessä ei käyty keskustelua eikä esitetty perusteluja.
pienoiskuva|vasen|upright=0.6|Äänestyskappaleita. Ylinnä nimi [[Perikles, keskellä Kimon, alinna Aristeides.]] Varsinainen ostrakismiäänestys eli ostrakoforia pidettiin tämän jälkeen Agoralla, ja erosi näin tavallisista kansankokouksista, jotka järjestettiin Pnyksillä. Äänestyksen ajaksi Agora ympäröitiin lauta-aidalla, johon jätetyistä kymmenestä aukosta kansalaiset saapuivat paikalle fyleittäin. Kokousta valvoivat Ateenan yhdeksän arkonttia sekä viidensadan neuvosto. Ehdokkaita ei asetettu ennakkoon, vaan ketä tahansa sai äänestää.
Äänestyslippuina käytettiin ostrakoneja eli savisia ruukunsirpaleita, joihin kirjoitettiin karkotettavaksi halutun henkilön nimi. Periaatteessa äänestys oli salainen, mutta kun osa ääni­oikeutetuista kansalaisistakin oli kirjoitus­taidottomia, heidän oli pyydettävä jotakuta toista kirjoittamaan liuskaan haluttu nimi. Toisaalta valmiiksi kirjoitettuja ostrakoneja on ehdotettu jopa myydyn äänestäjille.
Ääntenlaskijoina toimivat arkontit. Ensin he laskivat jätettyjen saviliuskojen kokonaismäärän. Jos niitä kaikkiaan oli vähemmän kuin, ääntenlaskenta lopetettiin eikä ketään karkotettu. Jos niitä puolestaan oli vaaditut, liuskat lajiteltiin niissä esiintyvän nimen mukaan ja jokaiselle annetut karkotusäänet laskettiin erikseen. Karkotettavaksi määrättiin eniten karkotusääniä saanut.
Jos joku määrättiin karkotettavaksi, hänellä oli kymmenen päivää aikaa poistua Ateenasta. Toisin kuin rikoksesta tuomitun maanpaon tapauksessa, ostrakisoidun omaisuutta ei takavarikoitu vaan hän sai käyttää sitä vapaasti karkotuksensakin aikana. Hän ei saanut tulla Argolista tai Euboiaa lähemmäksi Ateenaa, mutta muita rajoituksia hänen asuinpaikalleen tai liikkumiselleen ei asetettu.
Karkotus kesti tavallisesti kymmenen vuotta, myöhemmin viisi vuotta. Joskus karkotettu saatettiin kuitenkin kansankokouksen päätöksellä kutsua takaisin jo aikaisemmin. Näin tehtiin esimerkiksi vuonna 480 eaa., Salamiin taistelun edellä, Persian kuningas Kserkseen uhatessa Ateenaa, jolloin ateenalaiset havaitsivat olevansa suuressa vaarassa. Tällöin he julistivat yleisen armahduksen muodostaakseen ”pyhän liiton”, ja sitä ennen karkotettujen Megakleen, Alkibiades vanhemman, Ksanthippoksen ja Aristeideen sallittiin palata Ateenaan. Myös kumoamispäätökseen vaadittiin ääntä.
Kirjalliset lähteet ja arkeologinen todistusaineisto
Vaikka useat 400-luvun eaa. aikalaiskirjoittajat ja muut antiikin lähteet kertovat ostrakismos-äänestyksistä, luettelo tunnetuista ostrakisoiduista vuosineen perustuu ensisijaisesti 300-luvulla eaa. eläneen filosofi Aristoteleen nimiin laitettuun teokseen Ateenan valtiomuoto. Osa nykyajan historiantutkijoista ei pidä luetteloa täysin luotettavana, mutta pääosa siihen sisältyvistä karkotuksista on saanut tukea muista lähteistä kuten esinelöydöistä. Kirjallisuudessa ei ole mainintoja niistä äänestyksistä, jotka olisivat rauenneet liian pienen kokonaisäänimäärän vuoksi.
Eräät mahdollisesti ostrakisoidut henkilöt tunnetaan vain löydetyistä ostrakoneista. Esimerkiksi Kallias Kratiaan poika -nimistä henkilöä vastaan suunnattuja ostrakoneja on löytynyt 763 kappaletta, mutta häntä ei mainita kirjallisuudessa.
Vastaavia menettelyjä muualla
Ateenan ostrakismosta vastaava menettely oli käytössä myös ainakin Argoksessa, Megarassa, Miletoksessa ja Syrakusassa. Syrakusassa siitä käytettiin nimeä petalismi (petalismos), koska karkotettavaksi vaadittujen nimet kirjoitettiin oliivipuun lehdille. Näistä on kuitenkin säilynyt vain vähän tietoa. Lisäksi ostrakoneiksi tunnistettuja ruukun­sirpaleita on löydetty Taurien Khersonesoksesta, mikä on saanut historioitsijat päättelemään, että sielläkin olisi ollut käytössä vastaava menettely, vaikka sitä ei mainitakaan säilyneissä antiikin aikaisissa kirjallisissa lähteissä.
Syvänmerenkeila
Syvänmerenkeila tai syvänmeren viuhka (eng. deep-sea fan, abyssal fan, underwater delta) on vedenalainen mannerreunusten alaosassa esiintyvä viuhkamainen geologinen muodostuma, joka on muodostunut pääasiassa turbidiittivirtausten seurauksena. Vastaavanlainen muodostuman maan pinnalla voisi sanoa olevan alluviaalikeila, joka muodostuu jokiuoman suulle sen saavuttaessa tasankoalueen. Syvänmerenkeila muodostuu vastaavasti mannerrinteen alaosaan, kun turbidiittivirtaus saavuttaa syvänmeren pohjan. Syvänmerenkeilojen koko voi vaihdella muutaman kilometrin levyisestä usean tuhannen kilometrin levyiseksi.
Hendrik Verwoerd
Poliittinen ura
Maailmansotien välisenä aikana Verwoerd toimi sosiologian professorina, menestyi akateemisella uralla ja nousi Stellenboschin yliopiston sosiologian laitoksen johtajaksi. Hän kannatti voimakkaasti afrikaanerinationalismia ja toimi päätoimittajana kansallismielisessä Die Transvaler -lehdessä, joka suhtautui myönteisesti eurooppalaiseen kansallissosialismiin.
Syvänmerenkeila
Muodostuminen
Syvänmerenkeilat muodostuvat turbidiittivirtausten seurauksena. Turbidiittivirtaus on mannerrinteellä tapahtuva vedenalainen massaliikunto, ja merkittävin ainesta kerrostava sedimentologinen prosessi syvässä meressä. Sen voi aiheuttaa aineksen kerrostuminen mannerrinteen yläosaan tai mannerjalustan reunalle niin, että painovoima ylittää ainesta paikallaan pitävän kitka- ja koheesiovoiman ja syntyy maanvyöry, mutta myös esimerkiksi maanjäristys voi olla laukaiseva tekijä. Virtaus voi kuljettaa tuhansia kuutiometrejä hiekkaa ja hienoainesta mannerjalustan alaosaan ja syvänmeren pohjalle.
Hendrik Verwoerd
Poliittinen ura
Vuoden 1948 vaaleissa hän hävisi niukasti omassa vaalipiirissään, mutta Kansallispuolueen tuella hänet valittiin maan senaattiin ja hän nousi sen puhemieheksi. Vuonna 1950 hänestä tuli maan bantuasioiden ministeri ja siten uuden apartheid-järjestelmän ”pääarkkitehti”. Verwoerd nousi maansa pääministeriksi 1958. Hänen kaudellaan Etelä-Afrikan unioni muutettiin tasavallaksi kansanäänestyksen jälkeen. Maa myös erosi Kansainyhteisöstä, jota Verwoerd piti ”vaarallisen monirotuisena”.
Syvänmerenkeila
Tunnettuja syvänmerenkeiloja
Bengalin keila (Eng. Bengal fan) on tällä hetkellä suurin tunnettu syvänmerenkeila maapallolla. Sen on muodostanut Ganges- ja Brahmaputra-jokien Tiibetin ylängöltä ja Himalajalta tuoma sedimenttiaines, ja se sijaitsee Intian Valtameressä Intian itä-puolella Bengalinlahdella. Sen on noin 1000 kilometriä leveä ja 3000 kilometriä pitkä, ja sen keskipaksuus on 16,5 kilometriä.
Hendrik Verwoerd
Poliittinen ura
Vuonna 1960 Verwoerd kielsi ANC:n ja muut apartheidia vastustaneet järjestöt ja aloitti vuonna 1962 projektin mustien ”kotimaiden” eli niin sanottujen bantustanien perustamiseksi ja mustien eteläafrikkalaisten siirtämiseksi niiden kansalaisiksi.
Syvänmerenkeila
Tunnettuja syvänmerenkeiloja
Indus-keila (Eng. Indus fan) sijaitsee Intian valtameressä Intian länsipuolella Arabianmeressä. Se on muodostunut Indus-joen Himalajalta tuomasta aineksesta.
Hendrik Verwoerd
Poliittinen ura
Verwoerdia ammuttiin vuonna 1960 Johannesburgissa. Teosta vastuussa ollutta David Prattia pidettiin mielisairaana ja hän teki pian itsemurhan psykiatrisessa sairaalassa Bloemfonteinissa.
Murha
thumb|170px|Verwoerdin hauta [[Pretoriassa.]] Verwoerd joutui lopulta murhatuksi vuonna 1966, kun parlamentin työntekijä Dimitri Tsafendas puukotti hänet hengiltä Etelä-Afrikan parlamenttitalossa. Murha tehtiin, kun alahuoneen istunto oli juuri alkamassa ja Verwoerd oli saapumassa istuntosaliin. Ei käynyt ilmi, oliko teon taustalla lainkaan poliittista motiivia. Oikeus piti Tsafendasia mielisairaana ja hän kuoli lokakuussa 1999 vapautumatta koskaan. Verwoerdin seuraajaksi Etelä-Afrikan pääministerinä nousi syyskuussa 1966 John Vorster.
Al Stewart
Alastair Ian ”Al” Stewart (s. 5. syyskuuta 1945 Glasgow, Skotlanti) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä. Stewartin ensimmäinen single ilmestyi vuonna 1966. Sen jälkeen hän on julkaissut yhteensä 16 studioalbumia ja 3 livealbumia.
Stewart tunnetaan parhaiten 1970-luvun lopun soft rock -albumeistaan. Hänen tunnetuimpia hittejään ovat ”Year of the Cat” (1976) ja ”Time Passages” (1978), molemmat Alan Parsonsin tuottamia. Toinen pitkäaikainen yhteistyökumppani oli kitaristi Peter White. Suurin osa Stewartin levytyksistä on kuitenkin folk rockia edustavia konseptialbumeja, joiden sanoitukset usein käsittelevät historiaa. Stewartin historiallisista kappaleista tunnetuin lienee ”Nostradamus” (1973).
Stewart konsertoi edelleen säännöllisesti. Hänen tuorein albuminsa on vuodelta 2008.
Lapsuus ja nuoruus
Alastair Ian Stewart syntyi Glasgow’ssa Skotlannissa syyskuussa 1945. Stewartin isä kuoli pian hänen syntymänsä jälkeen lento-onnettomuudessa, minkä jälkeen äiti ja poika muuttivat Wimborneen Englantiin.
Skifflen 1950-luvulla saavuttaman suosion innoittama Stewart alkoi harrastaa musiikkia jo lapsena. Stewart on muistellut pitäneensä erityisesti Eddie Cochranin ”Summertime Bluesin” (1958) laulamisesta. 1960-luvun alussa hän muutti Bournemouthiin, missä hän soitti The Trappers -nimisessä yhtyeessä ja alkoi kirjoittaa omia kappaleita. Ensimmäisen sähkökitaransa Stewart osti Andy Summersilta opiskellessaan collegessa Gloucestershiressa. Pain hän kuitenkin vaihtoi akustiseen kitaraan.
Folk-juuret ja uran alku
Vuodesta 1965 alkaen Stewart konsertoi säännöllisesti Lontoon Bunjies Coffee Housessa ja vakiinnutti asemansa englantilaisen folkin (”English folk revival”) muusikkopiireissä. Hän asui jonkin aikaa yhdessä Paul Simonin kanssa ja soitti sessiomuusikkona Jackson C. Frankin ensimmäisellä albumilla. Hän työskenteli myös Yoko Onon kanssa ennen kuin tämä tuli tunnetuksi John Lennonin puolisona. Vuonna 1966 Stewart julkaisi ensimmäisen singlensä ”The Elf” Decca Recordsin kautta. Stewartin ohella singlellä soitti kitaraa Jimmy Page. Kappale ei kuitenkaan menestynyt, joten Stewart siirtyi CBS Recordsille, joka julkaisi hänen ensimmäisen albuminsa Bedsitter Imagesin vuonna 1967.
Vuonna 1969 ilmestyneellä Love Chroniclesilla soitti kitaraa jälleen Page sekä myös Richard Thompson. Albumin nimikappale sai kyseenalaista julkisuutta, sillä se oli ensimmäisiä kaupallisesti julkaistuja äänitteitä, joissa esiintyi kirosana ”fuck” – poikuuden menettämisestä kertova sanoitus mainitsee, että kokemuksen karttuessa seksi alkoi muistuttaa vähemmän ”linnun kynimistä” (plucking) ja ”paneskelu” (fucking) vaihtui rakkauteen. Melody Maker -lehti nimesi Love Chroniclesin vuoden folkalbumiksi, mikä toi Stewartille näkyvyyttä.
Soft rock ja suosion huippu
Modern Times vuodelta 1975 oli ensimmäinen kolmesta Alan Parsonsin Stewartille tuottamasta albumista. Stewart alkoi viedä tyyliään valtavirran popin suuntaan ja kirjoittaa aiempaa lyhyempiä kappaleita. Modern Times kohosi Yhdysvalloissa listojen kärkipäähän ja myös single ”Carol” menestyi hyvin. Samana vuonna Stewart solmi kansainvälisen levytyssopimuksen RCA Recordsin ja hieman myöhemmin myös Aristan kanssa.
Vuoden 1976 Year of the Catilla Stewart uudisti tyylinsä amerikkalaistyyliseen soft rockiin. Albumilla kitaraa soitti ensimmäistä kertaa Stewartin pitkäaikainen yhteistyökumppani Peter White. Year of the Cat menestyi hyvin sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa. Britanniassa se oli hänen ensimmäinen hittialbuminsa. Yhdysvalloissa sijoitus Billboardin albumilistalla oli parhaimmillaan 5. ”Year of the Cat” oli singlelistalla parhaimmillaan sijalla 8.
Vuonna 1978 ilmestynyt Time Passages jatkoi edellisen albumin tyyliä. Singlejulkaisut ”Time Passages” ja ”Song on the Radio” menestyivät kumpikin hyvin Yhdysvaltojen listoilla; ensin mainittu nousi sijalle 7, mikä teki siitä Stewartin uran parhaiten menestyneen singlen. Sekä Year of the Cat että Time Passages myivät Yhdysvalloissa platinaa.
Stewart pysytteli 1970-luvun lopun soft rock -tyylissään vielä vuoden 1980 albumilla 24 Carrots ja seuraavana vuonna ilmestyneellä livelevyllä Live: Indian Summerilla. Vaikka singlejulkaisu ”Midnight Rocks” menestyikin AOR-radiokanavilla hyvin, alkoi Stewartin suosio laskea, mikä merkitsi Arista Recordsin kanssa solmitun levytyssopimuksen päättymistä.
Vaikka Stewart oli soft rock -kaudellaan hyvin suosittu, hän ei hyötynyt levymyynnistä taloudellisesti juuri lainkaan, sillä rojaltit upposivat albumien äänittämiseen ja promotoimiseen. ”Aloin tienata rahaa vasta vuosia myöhemmin, kun en enää juurikaan levyttänyt vaan tein kiertueita akustisen kitaran kanssa.”
Paluu folkin pariin
Vuosikymmenen vaihteen ja MTV:n suosion myötä soft rock menetti suosiotaan, ja Stewartin valtavirran näkyvyys pitkälti katosi, vaikka hän säilyttikin uskollisen kulttiyleisön. Stewart ryhtyi tekemään albumeja kitaristi Peter Whiten johtaman Shot in the Dark -yhtyeen kanssa. Vuoden 1984 albumillaan Russians & Americans Stewart palasi folk rockin pariin ja käsitteli kylmää sotaa ja muita poliittisia aiheita. 1988 julkaistu Last Days of the Century oli tyyliltään kaupallisempi ja edusti lähinnä aikuisrockia. 1990-luvun alussa Stewart julkaisi Whiten kanssa akustiseen kitaraan painottuneet albumit Rhymes in Rooms ja Famous Last Words. White jätti Stewartin yhtyeen 1993.
Vuoden 1995 albumilla Between the Wars kitaraa soitti Laurence Juber. 2000-luvulla Stewart on julkaissut kolme albumia, joista uusin Sparks of Ancient Light ilmestyi 2008. Sanoituksissaan hän on käsitellyt varsinkin historiaa ja viinejä. Vuoden 2009 livealbumi Uncorked oli kokonaan akustinen. Kitaraa soitti Stewartin ohella Dave Nachmanoff. Tuoreemmissa konserteissaan Stewart on usein soittanut Past, Present & Futuren ja Year of the Catin kokonaisuudessaan. Stewart konsertoi edelleen aktiivisesti Yhdysvalloissa ja Euroopassa.
Stewart-suomennoksia
Hectorin käännöscover ”Year of the Catista” ilmestyi albumilla Kadonneet lapset vuonna 1978 nimellä ”Kissojen yö”. Hector sanoitti myös Stewartin kappaleen ”Post World War Two Bluesin” nimellä ”60-luvun kauan soiva blues”, jonka levytti Vanha Isäntä.
Jince
Jince on kunta Tšekissä Keski-Böömin läänissä Příbramin piirikunnassa. Se sijaitsee 11 kilometriä Příbramin kaupungista pohjoiseen. Kunnassa on 2 199 asukasta (vuonna 2008).
Kuntaan kuuluvat Běřínin, Jincen ja Rejkovicen osa-alueet.
Kahdeksas vuosituhat eaa.
7000-vuosituhannella eaa. maanviljely laajeni Hedelmällisen puolikuun alueella. Ensimmäinen tunnettu kaupunki, Çatal Hüyük perustettiin. Paimentolaisuus levisi Afrikkaan ja Euraasiaan. Ihmisten määrä oli arviolta muutama miljoona.
Veiksel-jääkauden aikainen mannerjäätikkö alkoi olla sulanut ja Itämerellä oli Matogloiameri-vaihe, joka oli Ancylusjärvi-vaiheen ja Litorinameri-vaiheen välissä.
Elintarvehallitus
Elintarvehallitus oli vuosina 1917–1918 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka vastasi elintarvikkeiden saatavuudesta.
Elintarvehallituksen pääjohtajana toimi W. A. Lavonius.
Arthur Harden
Arthur Harden (12. lokakuuta 1865 – 17. kesäkuuta 1940) oli englantilainen biokemisti. Harden sai vuonna 1929 Nobelin kemianpalkinnon yhdessä Hans von Euler-Chelpinin kanssa sokerin käymisen ja käymiseen tarvittavien entsyymien tutkimisesta.
Harden syntyi Isossa-Britanniassa Manchesterin kaupungissa. Hänen vanhempiensa nimet olivat Albert Tyas Harden ja Eliza Macalister. Harden kävi koulua Victoria Parkissa neljän vuoden ajan ja jatkoi sen jälkeen opintojaan Tettenhall Collegessa Staffordshiressa.
Harden lyötiin ritariksi vuonna 1926 ja vuonna 1935 hänelle myönnettiin Davy-mitali.
Dimitri Tsafendas
pienoiskuva|Dimitri Tsafendas vuonna 1966. Dimitri Tsafendas (14. tammikuuta 1918 – 7. lokakuuta 1999) oli mosambikilais-kreikkalainen murhaaja, joka tappoi Etelä-Afrikan pääministerin Hendrik Verwoerdin 6. syyskuuta 1966.
Tsafendas oli syntynyt Mosambikin pääkaupungissa Lourenco Marquesissa kreikkalaiselle isälle ja afrikkalaiselle äidille. Päästyään lähetiksi Kapkaupungissa toimineeseen Etelä-Afrikan parlamenttitaloon 48-vuotias Tsafendas puukotti pääministeri Verwoerdia kesken parlamentin istunnon. Mielenterveysongelmista kärsinyt Tsafendas todettiin oikeudessa syyntakeettomaksi. Asiantuntijoiden mukaan hän oli skitsofreeninen ja uskoi, että hänen sisuskalujaan jäyti suuri lapamato. Hänen tuomionsa luettiin 20. lokakuuta 1966 ja hänet vietiin Pretorian keskusvankilaan saamaan psykiatrista hoitoa. The Citizen -lehti julkaisi Tsafendasin haastattelun vuonna 1976. Tsafendas siirrettiin Zonderwaterin vankilaan lähelle Cullinania 30. syyskuuta 1989. Hän kuoli 81-vuotiaana vapautumatta koskaan.
Riian rauha (1920)
thumb|Rauhansopimuksen allekirjoittaminen Riiassa Riian rauha solmittiin 11. elokuuta 1920 Riiassa. Tämä rauhansopimus päätti Latvian ja Neuvosto-Venäjän välisen sodan. Välirauha maiden välillä oli solmittu jo 1. helmikuuta. Rauhansopimuksen toisessa artiklassa Neuvosto-Venäjä tunnusti Latvian itsenäisyyden "ikuisiksi ajoiksi".
Dimitri Tsafendas
Ei käynyt ilmi, oliko pääministerin murhan taustalla lainkaan poliittista motiivia. Henk van Woerden on kuvannut Tsafendasin elämää romaanissa Een mond vol glas. Hänen elämästään on tehty myös elokuva.
Luettelo Côtes-d’Armorin kunnista
Tämä on luettelo Côtes-d’Armorin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 359 kuntaa.
Säästöpankki (ravintola)
Catharina Wahllund avasi 1830-luvun lopulla toisen ravintolan Töölönlahden vastapäiselle rannalle Kaisaniemeen. Tämä ravintola vei aikaa myöten Emelienburgin ravintolan asiakkaat ja lopulta itse ravintolarakennuskin rappeutui ja lopulta raunioitui. Ravintolasta muistuttaa nykyisin vain kadunnimi Säästöpankinranta (Sparbankskajen). Kadunnimi otettiin käyttöön 1890-luvulla.
Saskatoon
Saskatoon on keskikokoinen kaupunki Saskatchewanin provinssissa Kanadassa, South Saskatchewan -joen varrella. 1970-luvun puolivälistä lähtien Saskatoon on ollut provinssin väkirikkain kaupunki.
Kaupunki tunnetaan lempinimellä ”City of Bridges” eli Siltojen kaupunki. Nimi Saskatoon on peräisin creen kielen sanasta misāskwatōmin, joka tarkoittaa marjatuomipihlajan marjaa. Kaupungin nimi lyhennetään yleensä yksinkertaisesti ”S’toon”. Kaupunki sai lyhytaikaisen lempinimen ”Toontown” vuonna 1988, kun elokuva Kuka viritti ansan, Roger Rabbit? julkaistiin. Muita enemmän tai vähemmän mairittelevia lempinimiä ovat ”Saskabush” ja ”Preerioiden Pariisi”.
Historia
Ensimmäinen pysyvä asutus Saskatoonin alueella perustettiin vuonna 1883, kun viinakauppaa pakoilevat torontolaiset metodistit päättivät perustaa alkoholittoman yhteisön nopeasti kasvavalle preeria-alueelle. Heidän Temperance Colonization Society -järjestönsä tutki alueen 1882, ja totesi alueen sopivaksi asutuspaikaksi. John Laken johtamat uudisraivaajat saapuivat nykyisen Saskatoonin alueelle rautateitse Ontariosta Saskatchewanin Moose Jaw’n kaupunkiin, josta matkan viimeinen osuus taitettiin hevosvankkureilla. Tuolloin rautatie ei vielä ollut valmistunut Saskatooniin saakka. Uudisasukasyhteisön perustamissuunnitelmat kuitenkin epäonnistuivat, sillä joukko ei kyennyt hankkimaan riittävän suurta yhtenäistä maa-alaa yhteisöään varten. Tästä huolimatta John Lakea pidetään Saskatoonin perustajana, ja hänen mukaansa on nimetty peruskoulu, puisto sekä kaksi katua.
Vuonna 1888 avattiin kaupungin ensimmäinen koulu, Victoria School. Tämä koulurakennus, ”Little Stone Schoolhouse”, seisoo yhä Saskatchewanin yliopiston kampusalueella. Vuonna 1890 rautatieyhtiö Qu’Appelle, Long Lake & Saskatchewan Railwayn rata Saskatooniin valmistui. Rautatiesilta ylitti South Saskatchewan -joen ja aiheutti välittömästi rakentamisbuumin joen länsirannalla. Vuonna 1901 kaupungin väkiluku nousi 113:een. Tuolloin joen länsirannan yhteisö käytti omasta alueestaan nimeä Saskatoon, joen itärannan alue tunnettiin nimellä Nutana ja Saskatoonin lounaispuolelle syntyi myös kolmas asutuskeskus, Riversdale.
Vuonna 1906 Saskatoonista tuli kaupunki jonka väkiluku oli 4 500. Lukuun sisältyvät myös Nutanan ja Riversdalen väkiluvut. 1956 nopeasti kasvavaan kaupunkiin liitettiin myös läheinen Sutherlandin kylä.
Faktoja Saskatoonista
Tiedot vuodelta 2006, lähde: Canada 2006 Census.
Talous
Maailman suurimman julkisesti uraania myyvän yhtiön Camecon sekä maailman suurimman kalilannoitteen (potaskan) tuottajayhtiön PotashCorpin päätoimitilat sijaitsevat Saskatoonissa. Lähes kaksi kolmasosaa maailman potaska- eli kaliumkarbonaattivarannoista sijaitsee Saskatoonin alueella.
Mitchell's Gourmet Foods, entinen Intercontinental Packers, joka tuottaa Olympic Fine Meats -tavaramerkin alla ruokatuotteita, on Kanadan suurimpia lihanjalostusyhtiöitä, ja työllistää yli 1 400 saskatoonilaista.
1970-luvun räjähdysmäisen kasvun jälkeen kaupungin väkiluvun kasvutahti pysähtyi, mutta 2000-luvulla uusien rakennusten rakentaminen kiihtyi. Vuonna 2005 rakenteilla on neljä uutta suurta lähiökaupunginosaa.
Sää ja maantiede
Saskatoon sijaitsee tasaisella preeriatasangolla, eikä sen lähettyvillä ole vuoristoja. Muutamia jokilaaksoja lukuun ottamatta kaupunki on rakennettu käytännössä tasamaalle. Kaupungin matalin kohta on joen pinta.
Saskatoon sijaitsee kuivan ruohotasangon ilmastoalueella. Kesät ovat kuumia ja vähäsateisia, tosin alueella esiintyy kesäisin useita ukkosmyrskyjä ja talvisin lumimyrskyjä. Selkeästi eroteltavia vuodenaikoja on neljä. Lämpötilat vaihtelevat talvisista –40 °C pakkaslukemista kesän +40 °C helteisiin. Sadetta saadaan vähäisesti, vuotuinen sademäärä on 347,2 mm. Vähäisen sademäärän vuoksi Saskatoon on yksi Kanadan aurinkoisimpia kaupunkeja: aurinko paistaa kaupungissa keskimäärin 2 381 tuntia vuodessa.
Liikenne
Saskatoonia sivuaa Yellowhead Highway joka kulkee Manitoban, Saskatchewanin, Albertan ja Brittiläisen Kolumbian halki. Provinssin maantiet 5, 7, 11, 12, 14, 41 ja 219 risteävät Saskatoonissa.
Rautatieyhtiöt Canadian Pacific Railway ja Canadian National Railway hoitavat liikennettä Saskatooniin. Myös Kanadan valtiollisen matkustajajunayhtiön, VIA Railin, junat pysähtyvät Saskatoonin asemalla.
Saskatoon International Airport (myös John G. Diefenbaker International Airport) remontoitiin vuonna 2004, ja on nykyisin vuotusella 800 000 henkilön matkustajamäärällään provinssin suurin lentoasema. Saskatoonista on välilaskuttomia lentoyhteyksiä muihin Kanadan suurimpiin kaupunkeihin sekä Minneapolisiin Minnesotassa.
Saskatoonin kehätien, Circle Driven, rakennustyöt alkoivat 1960-luvun puolivälissä useiden vuosikymmenten jahkailun ja suunnittelun jälkeen. Vielä vuonna 2005 kehätiestä on valmistunut vain kolme neljäsosaa. Loppuosuuden suunnittelu on käynnissä, ja rakennustöiden odotetaan alkavan lähivuosina. Seuraavan 20 vuoden aikana provinssin hallinto on rakentamassa toisen kehätien kauemmas kaupungista kaupungin väkiluvun tasaisesti kasvaessa. Lähitulevaisuudessa myös maantie 7 siirretään uudelle linjaukselle.
Koulutus
Kaupungissa on myös 78 perusasteen koulua sekä 10 lukiota, joissa on yhteensä noin 37 000 opiskelijaa. Kaupungissa on kaksi koululautakuntaa: julkisten koulujen sekä katolilaisten koulujen koululautakunnat.
Urheilu ja vapaa-aika
Enemmistö kaupungin asukkaista kannattaa Canadian Football Leaguessa pelaavaa Saskatchewan Roughriders -joukkuetta. Roughriders pelaa kotiottelunsa Reginassa, mutta joukkue on provinssin suosituin amerikkalaisen jalkapallon joukkue. Saskatoon Hilltops on nuorten jalkapallojoukkue, joka pelaa Canadian Junior Football Leaguessa ja järjestää kotiottelunsa Gordie Howe Bowlissa. Hilltops on voittanut 12 kansallista juniorimestaruutta.
Western Major Baseball Leaguen joukkue Saskatoon Yellow Jackets -baseballjoukkue pelaa kotiottelunsa Cairns Fieldin kentällä.