cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prestwickin lentoasema
Siviilikäyttö
Prestwick oli alkuun ainoa lentoasema Skotlannissa, jota Atlantin ylittävät lennot saivat käyttää. Tämä johtui siitä, että lentoaseman sijainnin vuoksi siellä oli sumua huomattavasti harvemmin kuin yhdelläkään toisella lentoasemalla Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Nykyisin Prestwick toimii tämän vuoksi usein varakenttänä, kun muita lentoasemia joudutaan sulkemaan sään vuoksi. Näin tapahtui muun muassa talvina 2009–2010 ja 2010–2011, joina Heathrow’n lentoasema jouduttiin sulkemaan väliaikaisesti runsaan lumisateen vuoksi. Tällöin Prestwickille laskeutui jopa mannertenvälisiä lentoja.
British Airwaysin lopetettua säännölliset lennot Prestwickin lentoasemalle vuonna 1983 se on toisinaan käyttänyt kenttää harjoituslentojen tukikohtana, erityisesti Concorden lentäjille. Concordet kävivätkin aikoinaan Prestwickissä melko säännöllisesti. Prestwickin lentoasemalla koulutetaan vielä nykyäänkin lentäjiä. Yleisimmät konetyypit, joilla tehdään koulutuslentoja, ovat Boeing 737 ja 757 sekä Airbus A320-sarja. Kenttää käyttävät tankkausvälilaskuihin myös sotilaskoneet, kuten KC-10 Extender. Prestwick oli myös Skotlannin ensimmäinen lentoasema, jolla Boeing 787 vieraili.
Elvis Presley
Prestwickin lentoasemaa pidetään ainoana paikkana Yhdistyneen kuningaskunnan alueella, jossa Elvis Presley kävi. Häntä kuljettanut Yhdysvaltain maavoimien kuljetuskone teki siellä tankkausvälilaskun vuonna 1960 matkalla Berliinistä Yhdysvaltoihin. Prestwickin lentoasemalle avattiin vuonna 2006 hänen nimeään kantava oleskelutila.
Everton F.C.:n puheenjohtaja Bill Kenwright kertoi kuitenkin radiohaastattelussa huhtikuussa 2008, että Elvis vietti päivän Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1958, jolloin Tommy Steele esitteli hänelle Lontoota. Steele vahvisti myöhemmin tarinan, mutta kertoi harmittelevansa sitä, että salaisuudeksi tarkoitettu asia oli päässyt vuotamaan julkisuuteen. Prestwickin lentoaseman toimitusjohtaja Mark Rodwell vastasi kuitenkin näihin väitteisiin sanomalla Prestwickin olevan Yhdistyneen kuningaskunnan ainoa paikka, jossa Elvis kävi, kunnes toisin todistetaan.
1990-luku
thumb|Prestwickin lentoasema ilmasta nähtynä Vuonna 1991 Prestwickin lentoaseman omistanut BAA Limited siirsi kaiken Atlantin ylittävän liikenteen Glasgow’n kansainväliselle lentoasemalle ja myi Prestwickin. 1990-luvun alusta sen puoleenväliin Prestwickin matkustajamäärät putosivat rajusti, ja kenttää käyttivät säännöllisesti vain rahti- ja tilauslennot. Lentoaseman tulevaisuus näytti epävarmalta.
Prestwickin uusi nousu alkoi vuonna 1992, kun kanadalaisyrittäjä Matthew Hudson osti sen. Hudson käynnisti lentokentän rautatieaseman rakennustyöt, jolloin Prestwickistä tuli Skotlannin ainoa lentoasema, jolla on oma rautatieasema. Irlantilainen halpalentoyhtiö Ryanair aloitti lennot Prestwickistä Dubliniin. Vuotta myöhemmin se avasi reitin myös Lontooseen. 1990-luvun loppupuolella halpalentoyhtiöiden nopea kasvu Euroopassa nosti myös Prestwickin lentoaseman matkustajamäärää.
Hudson myi lentoaseman vuonna 1998 skotlantilaiselle liikenneyhtiö Stagecoach Groupille, joka taas myi sen uusiseelantilaiselle Infratilille vuonna 2001.
2000-luku
thumb|Prestwickin lentoaseman lähtöselvitysalue Kukoistavien halpalentojen lisäksi Prestwick oli myös 2000-luvulla tärkeä sotilaskoneiden välitankkauspaikka. Myös rahtiliikenne on lisääntynyt. Suurin osa Skotlannin Boeing 747 -rahtilennoista käyttää juuri Prestwickiä.
Infratil omisti Prestwickin vuodesta 2001 eteenpäin. Se remontoi terminaalin huhtikuussa 2005, jolloin lentokentän tunnuslauseeksi tuli Glasgow’n murteen sanonta "pure dead brilliant". Osa uudelleenbrändäyksestä oli kiistanalaista, erityisesti lentokentän baarin helmikuussa 2006 käyttöön otettu uusi logo. Siinä oli tajuton, kilttiin pukeutunut mies tyhjän viskipullon kanssa. Vaikka logon vastustajat sanoivat, että se antoi Skotlannista väärän kuvan ulkomaalaisille ja nolostutti paikallisia, lentokentän johtoporras sanoi sen olevan "hauska ja visuaalisesti stimuloiva". Se poistettiin kuitenkin muutama viikko käyttöön ottamisen jälkeen, koska Etelä-Ayrshiren viranomaisten mielestä se vähätteli alkoholin liikakäyttöä. "Pure dead brilliant" -brändäys poistettiin pääterminaalista tammikuussa 2014.
Airbus A380 vieraili Prestwickissä ensimmäistä kertaa 5. syyskuuta 2009.
Viime vuodet
Kesäkuussa 2014 Ryanair ilmoitti siirtävänsä osan lennoistaan Glasgow’n kansainväliselle lentoasemalle lokakuuhun 2014 mennessä.
Lentoyhtiöt ja kohteet
thumb|[[Ryanairin Boeing 737-800 Prestwickissä]]
Rahtilennot
thumb|[[Air France Cargon Boeing 747-400F Prestwickissä]]
Satisfactory
Satisfactory on ennakkojulkaistu Coffee Stain Studiosin kehittämä ja tämän emoyhtiö Coffee Stain Publishingin julkaisema avoimen maailman tutkimus-, tehtaanrakennus- ja ensimmäisen persoonan ammuntapeli.
Pelaaminen
Peliä pelataan ensimmäisestä persoonasta. Pelimaailma on pinta-alaltaan 30 km². Peli tukee 1–4 pelaajan moninpeliä, mutta myös laajemmat moninpelit ovat mahdollisia.
Tarina
Pelihahmo on vieraalla planeetalla oleva insinööri, jonka tulee saada tehtävä "Project Assembly" valmiiksi. Pelaajan tulee kerätä resursseja, rakentaa automaattisia tehtaita sekä tehdä erilaisia työkaluja ja koneita.
Kehitys ja historia
Peliä alettiin tehdä vuoden 2016 puolivälissä. Satisfactoryn piti tulla julkaistuksi Steamissä, mutta se siirrettiin eksklusiivisesti Epic Games Storeen 12 kuukauden ajaksi. Peli on saatavilla ainoastaan Windowsille, mutta pelin saapumista muille alustoille tulevaisuudessa ei ole suljettu pois.
Vastaanotto
Peliä on luonnehdittu ensimmäisen persoonan Factorioksi.
Mollijärvi (Padasjoki)
Mollijärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Peugeot 206
Peugeot 206 on Peugeot’n vuosina 1998–2012 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Peugeot 205:n. Sen seuraajaksi esiteltiin vuonna 2006 Peugeot 207, mutta 206 pysyi edelleen mallistossa vuoteen 2012 saakka. Kaikista Peugeot-malleista juuri 206:ta on valmistettu eniten: vuonna 2010 tuotantomäärä oli 6,8 miljoonaa kappaletta. Vuonna 2001 Peugeot 206 oli myös Euroopan myydyin henkilöautomalli. Mallia on kehuttu hyvästä matkustusmukavuudesta ja taloudellisista moottoreista. Vikatilastoissa 206 on kuitenkin sijoittunut keskitason huonommalle puolelle. Tyypillisimpiä vikoja ovat esimerkiksi sähköviat. Kolariturvallisuus sen sijaan oli Peugeot 206:ssa hyvällä tasolla. Vuoden 2000 Euro NCAP -kolaritestistä malli sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Mollijärvi (Padasjoki)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 155,6 metriä mpy.
Peugeot 206
Vuonna 2006 Peugeot 206 -mallia alettiin myydä Kiinassa Citroën C2 -nimisenä. Auton ulkonäköä oli muokattu vastaamaan muuta Citroën-mallistoa, mutta sillä ei samasta nimestään huolimatta ollut mitään yhteistä Euroopassa myydyn Citroën C2:n kanssa.
Peugeot 206 menestyi hyvin myös ralliautoilussa. Auton ensiesiintyminen tapahtui vuoden 1999 Korsikan rallissa. Marcus Grönholm voitti 206 WRC:llä kaksi WRC:n maailmanmestaruutta, vuosina 2000 ja 2002.
Peugeot 206 (1998–2009)
1990-luvun puolivälissä Peugeot päätti olla kehittämättä suoraa seuraajaa suositulle 205-mallilleen. Peugeot uskoi asiakkaiden löytävän uuden, pienemmän Peugeot 106 -mallin, tai hankkivan jonkin Peugeot 306:n edullisemmista versioista. Peugeot 205 poistettiin vaivihkaa mallistosta, mutta valmistajan pettymykseksi kummankaan korvaavan mallin myynti ei edistynyt toivotulla tavalla. Mallistoon jäänyttä aukkoa päätettiin paikata, ja näin syntyi myöhästynyt seuraaja 205-mallille. Peugeot 206:ta varten kehitettiin kokonaan uusi pohjalevy, sillä konsernin valikoimissa ei entuudestaan ollut sopivaa alustaa. Alustarakenteet olivat kuitenkin samankaltaiset kuin 205-mallissa. Takana oli ranskalaisvalmistajien suosima vääntösauvajousitus, joka säästi tilaa.
Peugeot 206:n ensiesittely tapahtui lopulta syksyllä 1998. Kooltaan malli asettui luokkansa suurimpien autojen joukkoon, mutta tavaratilan koko ei kuitenkaan ollut keskimääräistä suurempi. Sisätilojen osalta laskeva kattolinja rajoitti pääntilaa takaistuimella, ja tilaa oli leveyssuunnassakin vähäisesti. Korimalleina olivat aluksi kolmi- ja viisioviset hatchbackit, mutta joillain markkina-alueilla mallistoon kuului myös neliovinen sedan. Avomalli CC esiteltiin vuonna 2001 ja farmari vuotta myöhemmin. Tavallisen henkilöautomallin lisäksi valmistettiin myös Peugeot 206 XA -nimistä pakettiautoversiota, josta oli poistettu takaistuimet tavaratilan suurentamiseksi. Tätä mallia ei kuitenkaan tuotu Suomeen. vasen|pienoiskuva|Viisiovinen Peugeot 206. Moottorit kuuluivat PSA:n TU-sarjaan. Bensiinimoottorit olivat 1,1- (60 hv), 1,4- (75 hv) ja 1,6-litraiset (88 hv). Dieselmoottorina oli aluksi 1,9-litrainen (70 hv) ja keväästä 1999 lähtien saatavana oli myös suorasuihkutteinen 2,0 HDi (90 hv).
Perusmalli XR:n varustukseen sisältyi kaksi turvatyynyä, turvavöiden esikiristimet ja voimanrajoittimet, lämmitettävät peilit ja sisäilmansuodatin. 1,1-litraista lukuun ottamatta vakiona oli myös korinväriset puskurit, kierroslukumittari ja ohjaustehostin. left|thumb|250x250px|Peugeot 206 GTIXT-mallissa oli 14 tuuman pyörät, plyysiverhoilu, kauko-ohjattava keskuslukitus, säilytystila etumatkustajan istuimen alla, sähköikkunat edessä ja kuljettajan istuimen korkeussäätö.
Vuonna 1999 esiteltiin malliston huipulle 2,0-litraisella (135 hv) moottorilla varustettu GTI. Mallin vakiovarustukseen kuului 15 tuuman kevytmetallivanteet, sivuturvatyynyt (yht. neljä turvatyynyä), tuulilasinpyyhinten sadetunnistin ja ulkolämpötilan mittari. Ovenkahvat olivat korinväriset ja takanakin oli levyjarrut. Verhoilussa istuinten reunat olivat nahkaa, etureuna ja ovipaneelit alcantaraa ja istuinosa plyysiä. Iskunvaimennus oli säädetty normaaleja malleja jäykemmäksi.
Vuosimallin 2000 autoihin tuli kirkaslasiset sivuvilkut ja täyskokoinen vararengas. Puhkiruostumattomuustakuu piteni kuudesta 12 vuoteen. 1,4-litraista moottoria uudistettiin aikaisempaa taloudellisemmaksi ja vähäpäästöisemmäksi. Mallivuoden 2001 autoissa oli lisäksi vakiona takaistuimen keskipaikan pääntuki ja kolmipisteturvavyö. alt=|vasen|pienoiskuva|250x250px|Peugeot 206 SW Vuonna 2001 esiteltiin nelipaikkainen avomalli CC, joka oli tuolloin markkinoiden edullisin avoauto. Autossa oli sähkötoimisesti avautuva ja sulkeutuva kovakatto. Moottoriksi sai 1,6- tai 2,0-litraisen bensiinimoottorin. Pienemmällä moottorilla varustetussa vakiovarustukseen sisältyi ABS-jarrut, sähköpeilit, kauko-ohjattava keskuslukitus ja sähköikkunat edessä. 2,0-litraisen moottorin yhteydessä varusteina oli lisäksi radio/CD-soitin, sivuturvatyynyt (yht. neljä turvatyynyä), automaatti-ilmastointi sekä Sport-paketti: 16 tuuman kevytmetallivanteet, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja alumiinipolkimet. CC:n osuus kokonaistuotannosta oli noin 15 prosenttia.
Vuosimallin 2002 autoissa ohjauspyörä ja viikset vaihdettiin uusiin. Sähköjärjestelmä oli myös uusi, ja se perustui täysin väylätekniikkaan.
Kesällä 2002 esiteltiin 206:n farmarimalli SW, jota valmistettiin Englannissa. SW oli muodoiltaan linjakas ja urheilullinen. Tavaratilaa oli 313 litraa ja takaistuintilat olivat hatchbackeja suuremmat. SW:ssä esitelty parannettu alusta tuli hieman myöhemmin myös muihinkin malleihin. Suurin muutos oli etuakselin jäykennys, joka paransi ohjaustuntoa. Moottorivaihtoehdot olivat 1,4, 1,6, 2,0 GTI sekä 2,0 HDi. SW:n perusmalli oli X Line, jossa oli ABS-jarrut, kauko-ohjattava keskuslukitus ja sähköikkunat edessä. X Linen yläpuolella olivat muista malleista tutut XS ja GTI.
Syksyllä 2002 edullisimmaksi varustetasoksi tuli koko mallistossa X Line, jonka varustelu ja hinta vastasivat täysin aiempaa Color Linea.
Alkuvuodesta 2003 markkinoille tuli uudella suorituskykyisellä 2,0-litraisella (177 hv) moottorilla varustettu urheilullinen RC, joka oli nelipaikkainen. Varusteina oli takaspoileri, 17 tuuman kevytmetallivanteet, ESP, neljä turvatyynyä, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, nahka/alcantara-verhoilu, automaatti-ilmastointi, urheiluistuimet ja kromatut pakoputkien päät. thumb|250x250px|Facelift-mallin Peugeot 206.|alt=|vasenKasvojenkohotuksen kokenut 206 saapui Suomeen vuoden 2003 toukokuussa. Kylki- ja puskurilistat olivat nyt korinväriset ja ajovalot kirkaslasiset. Myös takavaloihin oli tehty muutoksia ja etusäleikkö oli hunajakennotyyppinen. Kaikissa malleissa oli nyt ABS-jarrut, ja hätäjarruassistentti kuului järjestelmään. Moottorivalikoiman uutuus oli 1,4-litrainen HDi (68 hv), joka korvasi vanhan 1,9-litraisen dieselin. Puolet ulkoväreistä oli uusia ja myös suurin osa sisustusmateriaaleista oli uusittu. Hatchback-malleissa X Linen korvasi Midnight, jossa oli etusumuvalot. XR sisälsi ohjaustehostimen, sähköikkunat edessä sekä keskuslukituksen. XT-mallissa oli ajotietokone (ei 1,4-litraisessa), plyysiverhoilu ja sähköpeilit. XS:ssä oli lisäksi etusäleikön kromikehys. GTI-varusteluun kuului nyt 16 tuuman kevytmetallivanteet, automaatti-ilmastointi ja radio/CD-soitin. Samat varusteet olivat Roland Garrosissa, lukuun ottamatta kevytmetallivanteita. Roland Garrosin nahkaverhoilu oli nyt räikeä oranssi-vihreä.
Elokuussa SW XS- ja SW X Line HDi -malleihin tuli vakiovarusteeksi manuaali-ilmastointi, ja samalla kaikkien SW-mallien hintaa laskettiin.
Keväällä 2005 S-Editionin korvasi Trendy, johon kuului etusumuvalot ja urheilullinen etupuskuri. Mallin sai S-Editionista poiketen myös dieselkäyttöisenä ja farmarikorisena.
Peugeot 207:n esittelyn yhteydessä keväällä 2006 206-mallistoon jäivät vain halvimmat mallit. Perusmalliksi tuli City, joka sisälsi aikaisemman XR:n lisäksi öljymäärän mittarin. Korinväriset ovenkahvat, sisävalon viive ja kaksiosainen takaselkänoja sen sijaan puuttuivat. SW:n perusmalli taas oli Trendy, jossa myös oli öljymäärän mittari, muttei kuitenkaan radiota ja kevytmetallivanteita.
Peugeot 206+ (2009–2012)
thumb|250x250px|Peugeot 206+ Keväällä 2009 auto koki vielä kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet puskurit ja uudempia malleja vastaavan keulan ilmeen. Sisällä kojelauta ja ohjauspyörä olivat täysin uusia. Uudistuksen myötä mallinimeksi vaihtui 206+. Joillain markkina-alueilla malli tunnettiin nimellä 207 Compact.
Perusmallina säilyi Sport, ja moottorit olivat edelleen 1,4 sekä 1,4 HDi. Ajonvakautusjärjestelmä ESP otettiin syksyllä 2010 vakiovarusteeksi. Keväällä 2011 mallin nimeksi vaihtui Active. Samalla tuotiin myös erä Generation-mallia, jossa oli vakiovarusteena ajotietokone.
206+-malliin perustuu myös vuonna 2010 esitelty lava-automalli Peugeot Hoggar, jota myytiin Etelä-Amerikassa.
Seikkailujen maailma
thumb|right|Seikkailujen Maailma 4/1954 Merirosvon paha aavistus... Kansitaiteesta vastaa Walter Baumhofer. Seikkailujen maailma: valiokertomuksia jännityslukemiston alalta -niminen kioskikirjallisuuteen kuuluva lehti ilmestyi lahtelaisen Kanervan kirjapainon julkaisemana vuosina 1937–1963. Vuosina 1947–1948 lehti ilmestyi erillisinä novellikokoelmatyyppisinä julkaisuina (esimerkiksi Seikkailujen sankareita). Seikkailujen maailma julkaisi paljon käännöksinä amerikkalaisia pulp-tyylisiä seikkailutarinoita ja muun muassa ensimmäisen Raymond Chandler -käännöksen.
Nietzschen arvoitus
Nietzschen arvoitus: Mitä Nietzsche todella tarkoitti? on Aapo Riihimäen kirja Friedrich Nietzschen filosofiasta vuodelta 2009. Riihimäen mukaan Nietzsche näki myöhäistuotannossaan länsimaisen yhteiskunnan olevan menossa kohti moraalista rappiota. Se ilmenee materialismina ja onttona rahanpalvontana. Tämä johtaa ihmiskunnan henkiseen ja moraaliseen tuhoon.
Andrew Robertson
Andrew "Andy" Robertson (s. 11. maaliskuuta 1994 Glasgow) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia. Robertson pelaa myös Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa, jonka kapteenina hän on toiminut vuodesta 2018 lähtien.
Seurajoukkueura
Robertson aloitti ammattilaisuransa Queen's Parkissa Skotlannin Kakkosliigassa kaudella 2012–2013. Seuraavalla kaudella hän pelasi Skotlannin Valioliigan Dundee Unitedissa 36 liigaottelua, joissa teki kolme maalia. Hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelanneeseen Hulliin 2,85 miljoonan punnan siirtosummalla kesällä 2014. Hänet oltiin juuri valittu Skotlannin Valioliigan kauden parhaaksi nuoreksi pelaajaksi sekä sarjan tähdistökentälliseen.
Robertson pelasi kaudella 2014−2015 Hullissa 24 valioliigaottelua. Seuraavalla kaudella seura pelasi Mestaruussarjassa, jossa Robertson oli 41 kertaa avauskokoonpanossa. Seura nousi pudotuspelien kautta takaisin Valioliigaan, ja Robertson pelasi kaudella 2016−2017 kaikkiaan 33 pääsarjaottelua.
Robertson siirtyi kesällä 2017 Englannin Valioliigassa pelaavaan Liverpoolin 8 miljoonan punnan siirtosummalla. Hän nousi vakituiseen avauskokoonpanoon joulukuussa 2017 ja pelasi kauden aikana kaikkiaan 22 valioliigaottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua, myös tappiollisen loppuottelun Real Madridia vastaan.
Kaudella 2018−2019 Robertson oli avauskokoonpanossa kahta vaille kaikissa valioliigaotteluissa, ja antoi 11 maalisyöttöä. Hänet valittiin Valioliigan kauden joukkueeseen. Mestarien liigassa hän pelasi 12 ottelua, ja oli avauskokoonpanossa myös voittoisassa loppuottelussa Tottenhamia vastaan. Hänet nimettiin myös Mestarien liigan kauden joukkueeseen.
Robertson pelasi 36 Valioliigaottelua Liverpoolin mestaruuskaudella 2019−2020. Hän teki kauden aikana kaksi maalia ja antoi 12 maalisyöttöä, millä sijoittui valioliigan syöttötilastossa kolmanneksi. Hänet valittiin myös Valioliigan kauden joukkueeseen. Hän voitti myös UEFA Super Cupin ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden. Mestarien liigan kahdeksassa ottelussa hän teki yhden maalin.
Robertson oli kaudella 2020–2021 avauskokoonpanossa Liverpoolin kaikissa 38 valioliigaottelussa, joissa teki yhden ja syötti seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua. Kaudella 2021–2022 pelaamissaan 29 valioliigaottelussa hän teki kolme ja alusti kymmenen maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua, mukaan lukien tappiollinen finaali, ja syötti kolme maalia. Hänet valittiin Mestarien liigan kauden joukkueeseen. Hän oli avauskokoonpanossa Liverpoolin voittamissa FA Cupin ja liigacupin loppuotteluissa, ja teki maalin liigacupin finaalin rangaistuspotkukilpailussa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 34 valioliigaottelua ja antoi kahdeksan maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän syötti kaksi maalia pelaamissaan viidessä ottelussa. Hän oli voittamassa FA Community Shieldiä.
Maajoukkueura
Debyyttinsä Skotlannin maajoukkueessa Robertson teki maaliskuussa 2014 Puolaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan saman vuoden lokakuussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Englantia vastaan marraskuussa 2014. Hän pelasi täyden ajan Skotlannin kaikissa kolmessa ottelussa vuodelle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa.
Leslie Bassett
Leslie Bassett (22. tammikuuta 1923 Hanford, Kalifornia – 4. helmikuuta 2016 Oakwood, Georgia) oli yhdysvaltalainen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Bassett opiskeli lapsena useiden soittimien soittoa. Hän opiskeli Michiganin yliopistossa sävellystä Ross Lee Finneyn johdolla vuosina 1947–1949 ja 1952–1956. Hän sai lisäksi Fulbright-stipendin johdosta Pariisissa opetusta Arthur Honeggerilta ja Nadia Boulangerilta. Hän opiskeli sävellystä vielä yksityisesti Roberto Gerhardin ja Mario Davidovskyn johdolla Ann Arborissa.
Teos Variations for Orchestra toi Bassettille vuonna 1966 musiikin Pulitzer-palkinnon. Hän oli Michiganin yliopiston emeritusprofessori ja opetti samassa laitoksessa sävellystä vuosina 1952–1991. Hän oli American Academy of Arts and Lettersin jäsen vuodesta 1981. Bassettin tuotantoon kuuluu mm. kuoro- ja laulumusiikkia, orkesteriteoksia, piano- ja urkukappaleita sekä runsain mitoin erilaista kamarimusiikkia.
Alinen-Kyynärö
Alinen-Kyynärö eli Alinen Kyynärö on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 40 hehtaaria ja se on 1,5 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 4,9 kilometriä.
Aivokurkiainen
Aivokurkiaisen on arvioitu puuttuvan synnynnäisesti 3–7 lapselta 10 000:sta. Ilmiölle on useita syitä, mutta yleensä aivokurkiaisen puuttuminen merkitsee vaikeaa kehitysvammaisuutta.
Aivokurkiaisen muokkautuminen on suurimmillaan 7–8-vuotiailla.
Eläimet
Aivokurkiainen on vain istukkanisäkkäillä. Kädellisillä myelinaatio eli rasvalla pinnoittuminen nopeuttaa hermoimpulssien välitystä. Yleensä kädellisillä aivojen koon kasvamisen mukana tapahtuvaa aivokurkiaisen pitenemistä kompensoi vastaava aivokurkiaisen myelinaation lisääntyminen. Näin aivot voivat koordinoida aisti- ja liikeimpulsseja. Simpansseilla ja ihmisillä näin ei ole käynyt, joten ihmisillä aivopuoliskojen välinen viestintä vie kaksinkertaisen ajan makakeihin nähden.
Sukupuolierot
Edistyneet neuroanatomiakuvaustekniikat osoittivat, että eräissä aivokurkiaisen osissa on selkeitä sukupuolieroja. Kurkiainen korreloi naisilla merkitsevästi kaikkien testatun viiden älyllisen suorituskykytyypin kanssa muttei miehillä (avaruusrotaatio, jossa miehet ovat parempia, kuviomuistaminen, jossa naiset ovat parempia, tekstintuottaminen, sanatunnistustesti ja kuviotunnistustesti). Tämän perusteella aivopuoliskojen välisen yhteyden voimakkuudella on eri vaikutus naisiin kuin miehiin.
MRI-tutkimus osoitti, että aivokurkiaisen keskitason poikkipintala on naisilla suhteessa suurempi. Diffuusio-MRI tekniikoilla on löytynyt selviä sukupuolieroja aivokurkiaisen muodossa ja mikrorakenteessa. Muoto- ja kokoanalyysitkin ovat löytäneet konsistentteja, tilastollisesti merkitseviä sukupuolieroja.
Transsukupuolisten ihmisten aivokurkiainen on vuonna 2005 tehdyn tutkimuksen mukaan rakenteeltaan enemmän heidän ilmoittamansa sukupuolen kanssa kuin syntymässä määritetyn. Jopa lineaarinen tukivektorikone (karkean yksinkertainen luokittelualgoritmi) luokitteli aivokurkiaisten sukupuolen oikein 74 prosentin tarkkuudella ja vastasi paremmin sosiaalista kuin fyysistä sukupuolta.
Kätisyys ja aivokurkiainen
Erään tutkimuksen mukaan vasen- ja molempikätisillä on isompi aivokurkiainen. Toisten mukaan molempikätisillä on isompi aivokurkiainen ja vahvimmin yksikätisillä kaikkein pienin, oli kyse sitten oikea- tai vasenkätisyydestä.
Belgiansininen
Belgiansininen on lihakarjarotu, joka on kehitetty lähinnä keskisessä ja itäisessä osassa Belgiaa. Eläin on pienipäinen ja rakenteeltaan sirohkoluinen, mutta lihasmassaa on runsaasti; sen teurasprosentti voi olla jopa 80 prosenttia (muilla roduilla parhaimmillaankin noin 65 prosenttia ). Erityisen silmiinpistävä piirre on niin sanottu kaksoislihaksikkuus. Rotu on saanut nimensä väristään, joka on valkoisen ja sinimustan kirjava.
Ominaisuudet
Nykyisin rotu on hyvin pitkälle jalostettu, mistä on syntynyt eläimen terveydelle vakavia ongelmia. Lihasmassa on niin suuri, etteivät eläimen luut välttämättä kestä sitä. Vasikat ovat syntyessään pieniä ja siroja ja risteytyskäytössä syntyvät helposti, minkä vuoksi belgiansininen on erittäin suosittu rotu risteytykseen. Suurimmat ongelmat poikimisessa johtuvat kuitenkin emon suurista peräpään lihaksista eli poikimavaikeuksia on ainoastaan puhdasrotuisilla. Hyvin usein ensimmäistä kertaa poikivalle emolle joudutaan tekemään keisarileikkaus. Kaksoislihaksisuus periytyy risteytysjälkeläisiin.
Liha
Kaksoislihaksikkuuden aiheuttaa poikkeama myostatiinihormonin tuotantoon vaikuttavassa geenissä. Muuntunut myostatiini ei kykene normaalilla tavalla rajoittamaan lihaskasvua. Mutaatio säilytetään rodussa linjajalostuksella. Se häiritsee myös rasvan varastoitumista, mistä johtuen rodun liha on erittäin vähärasvaista.
Rodun lihan maku on saanut arvioita puolesta ja vastaan. Kansainväliset huippukokit arvostavat lihan rakenteesta johtuvaa mureutta, ja sen makua myös kehutaan muiden nautarotujen lihaa maukkaammaksi.
pienoiskuva|Belgiansinisen peräpää.
Levinneisyys
Belgiansinistä kasvatetaan ympäri maailmaa muun muassa Euroopassa, Brasiliassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Suomessa rotua käytetään risteytyskäyttöön, mutta puhdasrotuisia eläimiä Suomessa ei ole. Rodun eläimiä ja alkioita ei ole tuotu Suomeen. Suomen Eläinlääkäriliitto, MTK ja monet muut järjestöt ovat ottaneet kielteisen kannan rodun kasvattamisesta Suomessa. Rodun lihaa myydään Suomessakin, ja sitä tuodaan Suomeen paljon Brasiliasta ja jonkin verran EU:n alueelta, mutta rodun nimeä ei mainita lihaa myytäessä.
Protaktiniumkloridi
Alkuaineen protaktinium klorideja ovat ainakin:
Albert Lee
Albert Lee (s. 21. joulukuuta 1943 Leominster ) on englantilainen kitaristi, joka on tunnettu Fingerpicking-tyylistään ja Hybrid-picking-tekniikasta.
Ensimmäiset vuodet
Lee kasvoi Lontoon Blackheathissa. Hänen isänsä oli muusikko. Lee opiskeli pianon soittoa teini-iässä, jolloin hänestä tuli Buddy Hollyn ja Jerry Lee Lewisin ihailija. Hän aloitti kitaransoiton 1958, ja jätti koulun 16-vuotiaana voidakseen soittaa täysipäiväisesti.
Ura
Lee soitti monien yhtyeiden kanssa vuodesta 1959 eteenpäin, soittaen pääasiassa R&B:tä, kantrimusiikkia ja rock & rollia. Ensimmäinen kerran kaupallista menestystä tuli Chris Farlowen ja The Thunderbirdsien ykköskitaristina.
Soittaessaan Heads Hands & Feet-yhtyeen kanssa Leestä tuli "kitarasankari" soittaen Fender Telecasteriaan hämmästyttävän nopeasti. Heads Hands & Feet:stä tuli suosittu live-yhtye Isossa-Britanniassa ja myös Euroopassa, missä he esiintyivät mm. saksalaisessa Beat-Club -musiikkiohjelmassa.
Lee lähti Los Angelesiin vuonna 1974, kun tarjouksia esiintymisistä ja nauhoituksista suorastaan tulvi, vaikka voimavarat nauhoituksiin ja oman albuminsa julkaisemiseen olivat lopussa. Vuonna 1976 Leetä pyydettiin Emmylou Harrisin Hot Bandiin, jossa hän korvasi yhden esikuvistaan, James Burtonin.
Alkaen 1978, Lee työskenteli viisi vuotta Eric Claptonin kanssa, soittaen ja laulaen mm. konserttiäänitteellä Japanin Budokanissa.
Albert Lee oli vastuussa The Everly Brothers 1983-paluukonsertista ja oli sen musiikillinen ohjaaja. Lee on nykyään vakituinen soittaja Everlysien kanssa.
Vuonna 1987 Lee oli Gerry Hoganin kutsumana pääesiintyjä Steel Guitar-festivaaleilla Newburyssa, Berkshiressa. Keikka oli menestys ja nyt hän kiertää säännöllisesti Hogan's Heroes -yhtyeen kanssa. Tähdet kuten Eric Clapton, Willie Nelson, Nanci Griffith, Don Everly, Emmylou Harris, Sonny Curtis, Rodney Crowell ovat kaikki esiintyneet bändin kanssa ainakin kerran tai useammin.
Vuonna 2002 Albert Lee esiintyi Concert for George -tapahtumassa. Vuonna 2002 Lee vastaanotti Grammy-palkinnon parhaasta instrumentaalisesta kantri-esityksestä.
Lee jatkaa kiertueitaan, työtään studiossa ja soittaa usein myös Bill Wyman's Rhythm Kings Bandin kanssa.
Lehmijärvi
Lehmijärvi voi tarkoittaa:
HD 217107
HD 217107 on keltainen alijättiläinen Kalojen tähdistössä. Sitä kiertää kaksi planeettaa, joista toinen kiertää erittäin lähellä ja jonka kiertoaika on 7 päivää, kun taas toinen on kaukaisempi, ja sen kiertoaika kestää 8 vuotta. Tähden iäksi on arvioitu 7,7 miljardia vuotta, eli se on käyttänyt melkein kaiken vetynsä.
Rapino
Rapino on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 275 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 356 asukasta.
Chet Atkins
Chester Burton ”Chet” Atkins (20. kesäkuuta 1924 – 30. kesäkuuta 2001) oli yhdysvaltalainen country-kitaristi ja musiikin tuottaja. Hän oli yksi niistä jotka loivat nimellä "Nashville sound" tunnetun poppia muistuttavan countrymusiikin tyylin.
Atkins on tunnettu virtuoosimaisesta näppäilytyylistään, jonka inspiraation lähteenä olivat muun muassa Merle Travis, Django Reinhardt, George Barnes ja Les Paul. Atkins tuotti nauhoituksia Eddy Arnoldille, Don Gibsonille, Jim Reevesille, Jerry Reedille, Connie Smithille, ja Waylon Jenningsille.
Elämäkerta
Atkins syntyi 20. heinäkuuta 1924 Luttrellissa Tennesseessä, lähellä Clinch Mountainsin vuoristoa. Hän kasvoi äitinsä ja kahden veljen ja siskon kanssa, joista Chet oli nuorin. Hänen vanhempansa erosivat, kun hän oli kuusivuotias. Alue oli hyvin köyhää maaseutua ja myös Atkinsin lapsuuden koti oli vaatimaton, heillä ei ollut sähköä, eikä juoksevaa vettä. Perhe kasvatti kivisillä rinteillä maissia ja tupakkaa sekä laidunsi rinteillä myös lehmiä.
Atkinsin isä, James Arley Atkins, oli kiertävä musiikinopettaja ja hengellinen laulaja. Koko Atkinsin perhe harrasti musiikkia, Ida-äiti soitti pianoa ja lauloi, vanhemmat veljet soittivat kitaraa, musiikki soi lähes päivittäin heidän kotonaan. Lapsuuden ja nuoruuden musiikki oli eurooppalaisten siirtolaisten kansanmusiikkia, gospelia ja Appalakkien alueen hillbylly-musiikkia.
Atkins aloitti ukulelen soitolla ja siirtyi myöhemmin viuluun. Ensimmäisen kitaransa, akustisen Silvertone flat-topin, Atkins sai yhdeksänvuotiaana vaihtokaupassa isäpuoleltaan Willie Streveliltä. Vaihtokaupassa Atkins antoi isäpuolelleen isältään saaman metsästyskiväärin ja Lowell-veljeltään saamansa pistoolin. Joe-sedältä Atkins sai oman viulun. Nuo instrumentit saatuaan Atkinsista tuli intohimoinen harjoittelija. Meni hän minne vain hänellä oli kitara tai viulu mukanaan.
Atkins sairasti pienestä pitäen vaikeaa astmaa. Kymmen isässä Atkisin astma paheni ja vanhemmat ajattelivat, että Atkinsin terveyden kannalta oli parempi muuttaa asumaan isänsä luo Georgiaan. Siellä Atkinsin astma hellitti niin, että hän pystyi osallistumaan tilan päivittäisiin askareisiin ja jaksoi myös käydä koulua.
Isän luona asuessaan Chet otti kitaransa mukaan kouluun ja harjoitteli kaikki välitunnit ja liikuntatunnit, joihin hänen ei tarvinnut osallistua astmansa takia. Atkins oli itseoppinut ja myöhemmin elämässään antoi itselleen arvon "CGP", tarkoittaen "Certified Guitar Player". Hänen velipuolensa Jim oli myös hyvä kitaristi, joka työskenteli Les Paul Triossa New Yorkissa.
Atkinsilla ei ollut vahvasti omaa tyyliään, ennen kuin hän kuuli vuonna 1939 Merle Travisin soittavan WLW Radiossa. Travis soitti peukaloplektralla tasaista vaihtobassokuviota ja etusormellaan melodiaa. Atkins päätteli radiosta kuulemansa perusteella Travisin soittavan melodiaa kahdella tai jopa kolmella sormella ja omaksui tämän tavan.
Varhainen ura
Erottuaan lukiosta vuonna 1942, hän palasi Tennesseehen ja sai työn Knoxvillen WNOX-radiosta. Siellä hän soitti viulua laulaja Bill Carlislen sekä koomikko Archie Campbellin kanssa. Erään esityksen jälkeen WNOX:in johtaja Lowell Blanchard kuuli Atkinsin soittavan itsekseen kitaraa ja palkkasi Chesterin kitaristiksi radioaseman bändiin, jota kutsuttiin myös nimellä Dixieland Swingsters.
Atkinsin repertuaari kitaristina oli tuolloin hyvin suppea, hän oli keskittynyt hiomaan tekniikkaansa. Blanchard antoi Atkinsin käyttöön radioaseman levy- ja nuottiarkiston ja käski opetella niistä. Siellä hän sai tutustua kitaransoiton pioneerien Django Reinhardtin, Andrés Segovian, George Barnesin ja Les Paulin äänitteisiin.
Kolmen vuoden jälkeen hän siirtyi Cincinnatin WLW-radioon, missä Merle Travis oli työskennellyt aikaisemmin. Siellä Atkins tapasi tulevan vaimonsa Leona Johnsonin. WLW:n omistajan vaihduttua Atkins sai potkut ja muutti Raleighiin Pohjois-Carolinaan. Siellä hän työskenteli Johnnie Wrightin ja Jackin Anglin kanssa WPTF-radioasemalla ennen kuin suuntasi Richmondiin Virginiaan, jossa hän esiintyi WRVA-radioasemalla Sunshine Sue Workmanin kanssa.
Radioasemilla oli tuohon aikaan omat orkesterinsa ja Tennesseen ja muun Appalakkien alueen radioasemilla soitettiin paljon hillbillyä. Radioasemilla vieroksuttiin Atkinsin jazz-vaikutteita saanutta soittoa ja hänen työsuhteensa jäivät usein lyhyeksi.
Talvella 1946 Atkins matkusti Chicagoon päästäkseen mukaan Red Foleyn yhtyeeseen. Chicagon WLS-asemalla esiintynyt Foley oli saanut kiinnityksen WLS-radiokanavan Grand Ole Opry -ohjelmaan. Koesoiton annettuaan Foley kiinnitti Atkinsin yhtyeensä kitaristiksi. Heidän ensimmäinen esiintymisensä kyseisessä ohjelmassa tapahtui 13.4.1946. Atkinsilla oli esityksessä oma soolo-osuutensa. Hän nauhoitti myös singlen Bullet Recordsille samana vuonna. Singlen a-puolella oli instrumentaali "Guitar Blues", joka sisälsi Atkinsin kitarasoolojen lisäksi klarinettisoolon Dutch McMillianilta. Toisena kappaleena singlellä oli Jack Shookin laulama "Brown Eyes A'Cryin' In The Rain". Radio-ohjelman rahoittajan karsittua Atkinsin osuuden ohjelmasta, erosi hän Foleyn yhtyeestä ja siirtyi KWTO:lle Springfieldiin.
RCA Victor
KWTO-aseman johtaja Si Siman arvosti suuresti Atkinsin soittotaitoa ja lähetti tallentamiaan soittonäytteitä eri levy-yhtiöihin. Yhden näytteistä oli saanut RCA Victorin Nashvillen yksikön johtaja Steve Sholes. Simanin avustuksella Sholes saikin värvättyä Atkinsin, ja tämä teki ensimmäisen nauhoituksensa RCA:lle 11.8.1947 Chicagossa. Nauhoituksista tehdyt ensimmäiset singlet eivät kuitenkaan menestyneet.
Sholes järjesti seuraavan äänityssession marraskuussa 1947 New Yorkissa. Täällä taltioitiin kahdeksan sävelmää, mutta menestystä ei tullut niilläkään. Vaikka Atkins oli saanut Sholesilta myös studiomuusikon töitä, oli hänen vaikea elättää vaimoaan ja tytärtään. Atkins muuttikin tammikuussa 1948 takaisin Knoxvilleen, missä hän työskenteli Henry "Homer" Haynesin ja Kenneth "Jethro" Burnsin kanssa WNOX:n uudessa lauantai-illan ohjelmassa. WNOX:lle siityi pian myös legendaarisen Carter Familyn perinteitä jatkaneet Mother Maybelle ja the Carter Sisters. Chet palkattiin heidän kitaristikseen.
Alkuvuodesta 1949 Homer ja Jethro siirtyivät WNOX:lta ja KWTO:lle Springfieldiin. Carterit ja Atkins seurasivat pian perässä KWTO:lle. Helmikuun alussa RCA Victorin Chicagon studiolla taltiotiin useita sävelmiä sekä Carters Sistersien että Chet Atkinsin tuleville levyille. Näistäkään levyistä ei tullut suurta myyntimenestystä, mutta Atkinsin "Galloping on the Guitar" sai hyvin radiosoittoa ja lisäsi Atkinsin arvostusta.
Gand Ole Opryssä menestynyt George Morgan sattui kuulemaan Sprigfieldissä Carter Sistersiä ja Nashvilleen palattuaan ylisti heitä siellä. Niin Mother Maybelle ja Carter Sisters saivat kutsun Opryn koesoittoon. Sen tuloksena heidät ja Atkins heidän mukanaan palkittiin esiintymään WSM:n Martha White Flourin sponsoroimaan aamupäivän ohjelmaan. Nashvillessa Atkins sai pian myös lisää töitä studiomuusikona. Hän soitti 50-luvun alussa mm. monilla Hank Williamsin levyillä, kuten "Jambalaya", "Your Cheatin' Heart" ja "Cold, Cold Heart".
Atkinsin ensimmäinen hittisingle oli versio "Mr. Sandman" -kappaleesta ja sitä seurasi duetto "Silver Bell" Hank Snowin kanssa.
FS Second-Maître Le Bihan (F788)
Second-Maître Le Bihan (runkonumero F788) oli Ranskan laivaston 1979 palvelukseen otettu D’Estienne d’Orves -luokan korvetti.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1976. Se laskettiin vesille 13. elokuuta 1977 ja otettiin palvelukseen 7. heinäkuuta 1979.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 2002 ja myytiin Turkille, joka liitti sen laivastoonsa 24. heinäkuuta 2003 nimellä TCG Bafra runkonumerolla F-505.
Lehmijärvi (Lohjan kylä)
Lehmijärvi on kylä Lohjalla. Siellä toimii Lehmijärven koulu. Lehmijärven eteläosassa on kaksi isoa hiekkakuoppaa, joista toiseen kasvatetaan metsää. Lehmijärvi on myös järvi Lehmijärvellä. Lehmijärven kylän lävitse kulkee Lehmijärventie, joka on noin 10–12 kilometriä pitkä.
Radhi Jaïdi
Radhi Ben Abdelmajid Jaïdi (, s. 30. elokuuta 1975 Tunis, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut Jaïdi edusti urallaan muun muassa Boltonia ja Southamptonia.
Jaïdi on kokeillut myös näyttelemistä esiintyessään tunisialaisessa televisiosarjassa Maktoub vuonna 2008.
Hänet nimitettiin Tunisian maajoukkueen henkilöstöön heinäkuussa 2014 tarkkailemaan Euroopan kentillä pelaavia tunisialaisia.
Ura
Jaïdi siirtyi Boltoniin ilmaisella siirrolla heinäkuussa 2004 Tunisin Espérance-joukkueesta, joka oli edellisellä kaudella voittanut maan mestaruuden. Hänestä tuli näin ensimmäinen tunisialainen Valioliigassa pelannut jalkapalloilija.
Kesällä 2006 Jaïdi siirtyi Boltonista Birminghamiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Joukkue päätti olla jatkamatta puolustajan sopimusta noustuaan takaisin Englannin valioliigaan kaudeksi 2009–2010. Jaïdi ehti pelata joukkueessa yhteensä 93 ottelua tehden niissä kuusi maalia.
Elokuussa 2009 Jaïdi oli jo allekirjoittamassa sopimusta Southamptonin kanssa, mutta ei saanut työlupaa. Siirto viivästyi lopulta syyskuuhun asti, jolloin Southampton varmisti tehneensä hänen kanssaan kahden vuoden sopimuksen. Jaïdi pelasi ensimmäisellä kaudellaan yhteensä 29 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hänen ensimmäinen maali Southamptonin paidassa syntyi 26. syyskuuta 2009 vierasottelussa Carlisle Unitedia vastaan. Myös toisella kaudellaan Jaïdi sai paljon vastuuta ja pelasi Englannin Ykkösliigassa yhteensä 31 ottelua, joissa syntyi kolme maalia. Jaïdi allekirjoitti vielä vuoden jatkosopimuksen kaudelle 2011–2012.
Maajoukkueessa
Maajoukkueessa Jaïdi on pelannut 105 ottelua, joissa hän on tehnyt 7 maalia. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli Ruandaa vastaan 2. kesäkuuta 1996. Jaïdi oli mukana voittamassa Afrikan-mestaruutta vuonna 2004 ja pelasi vuosien 2002 ja 2006 MM-kisajoukkueissa.
Jonathan Horton
Jonathan Alan Horton (s. 31. joulukuuta 1985 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Horton saavutti Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hopeaa rekillä ja pronssia joukkuekilpailussa. Kuusiottelussa hän oli yhdeksäs. Lisäksi hänellä on kaksi maailmanmestaruuskilpailujen pronssimitalia.
Auray
47.66861°N, 2.98139°W
thumb|250px|Saint-Goustanin satama, Auray
Glitter Force
Glitter Force (Japanissa Smile PreCure!, ) on japanilainen animesarja. Se julkaistiin vuonna 2012. Sarjasta on tehty myös elokuva, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2012. Vuonna 2016 julkaistiin romaani, joka toimii sarjan epilogina ja sijoittuu 10 vuotta sarjan tapahtumien jälkeen.
Auray
Auray (bretoniksi An Alre) on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Morbihanin departementissä ja Bretagnen alueella. Se oli Ranskassa luokiteltu ns. ”taide- ja historiakaupungiksi” aina kevääseen 2006 asti.
Glitter Force
Kun englanninkielisessä versiossa Glitter Forcen jäsenten Glitter nimet tulevat heidän edustamistaan asioista, kun taas suomenkielisessä versiossa heidän väreistään.
Auray
Maantiede
Kaupunkia ympäröi Crac’hin kunta sekä etelästä että lännestä, Pluneretin kunta sijaitsee itäsivulla.
Glitter Force
Juoni
Ennen sarjan tapahtumia paha keisari Nogo hyökkäsi kätyreidensä ja hirviöidensä kanssa Ilomaahan, jossa asuu eri satujen hahmoja ja josta löytyy kaikkien satujen alkuperäiset versiot. Ilomaan kuningatar Euphoria käyttää kaikki voimansa Nogon voittamiseen ja tuhoamiseen. Tämän tehtyään hänen kehonsa joutuu kivettyneeseen tilaan. Hänet pystyy tuomaan takaisin vain Glitter kivet, jotka hän menetti Nogon kätyreille. Euphoria lähettää vielä Candyn Maahan, jotta hän kokoisi Glitter Forcen, jotka voisivat hankkia Glitter kivet takaisin ja elvyttää kuningattaren. Myös Nogon kätyrit yrittävät Maan asukkaiden avulla elvyttää pahan keisari Nogon.
Auray
Historia
Auraun historiaan liittyy muutamia merkittäviä tapahtumia. Aurayn taistelu 29. syyskuuta 1364 oli Bretagnen perimyssodan viimeinen taistelu.
Glitter Force
Juoni
Sarjassa seurataan viiden tytön ja yhden keijun ryhmän muodostumista ja heidän seikkailujaan. Nogon kätyrit Ulric, Brute, Brooha ja Rascal tulevat yksi kerrallaan aina vaivuttamaan ihmiset epätoivoon ja ottamaan negatiivista energiaa, jolloin he saavat käännettyä tuomion pyörää, jonka loppuun kääntämisen jälkeen Nogo elpyy. Tämän Glitter Force pyrkii estämään.
Auray
Historia
Vuonna 1632 merivoimat lähtivät kaupungin Saint-Goustanin satamasta valloittamaan Port-Royalin kaupunkia nykyisen Quebecin alueella. Tätä lähtöä valvoi Kardinaali Richelieun tarkka katse. Satamalla oli käyttöä myös vuonna 1776, kun amerikkalainen Benjamin Franklin lähti kaupungin satamasta ja näin voidaan katsoa Yhdysvaltain sisällissodan alkaneen, sillä hän vei mukanaan Ranskan kuningas Ludvig XVI:lta sotilaallista apua.
Glitter Force
Alkuperäinen
Lähteet:
Englanninkielinen
Lähteet:
Auray
Historia
Kaupungin rautatieasema oli toisen maailmansodan aikana strateginen paikka, sillä sinne rahdattiin valtavat määrät betonia, joka oli tarkoitettu Bretagnen merenrantojen linnoitusten vahvistamiseen.
Joe Bonamassa
Joe Bonamassa (s. 8. toukokuuta 1977 New Hartford, New York, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen bluesrockkitaristi- ja laulaja, joka tunnetaan teknisesti painottuneesta soittotyylistään. Hän noudattaa samaa bluesrock-perinnettä kuin Stevie Ray Vaughan ja Eric Clapton.
Nuoruus
Bonamassa alkoi soittaa kitarakauppias–kitaristi-isältään saamaansa lyhytskaalaista Chiquita-kitaraa jo neljävuotiaana. Seitsemänvuotiaana hän oli siirtynyt soittamaan täysikokoista JB Player Stratocaster -kitaraa ja hallitsi jo Stevie Ray Vaughanin ohjelmistoa. Bonamassan esikuvia olivat muun muassa Paul Kossoff, Peter Green, Eric Clapton, irlantilaiset Rory Gallagher ja Gary Moore sekä Jeff Beck ja Jimmy Page. Kymmenvuotiaana hän keikkaili kotikaupunkinsa Utican lähettyvillä, ja tuolloin kuuluisa blueskitaristi B.B. King huomasi Bonamassan taidot. Bonamassa yhtyeineen toimi 13-vuotiaana Kingin esiintymisissä lämmittelyesiintyjänä. Tuohon aikaan Joe oli puoli vuotta kantrikitaristi Danny Gattonin seurassa. Gatton opetti hänelle eri soittotyylejä kuten kantria, varhaista rock'n rollia ja jazzia.
Neljätoistavuotiaana hänet kutsuttiin Fenderin kitaratapahtumaan, ja tuolla matkalla länsirannikolle hän tapasi Allman Brothers Bandin basistin pojan Berry Oakley Jr:n. Joe ja Berry perustivat Bloodline-yhtyeen Miles Davisin pojan Erinin ja The Doors -kitaristi Robby Kriegerin pojan Waylonin kanssa. He julkistivat yhden albumin, ja tuloksena oli kaksi listoille yltänyttä singleä: ”Stone Cold Hearted” ja ”Dixie Peach”.
Vaikutteita
Guitarist-lehden haastattelussa Joe Bonamassa mainitsee kolme albumia, joista hän on saanut soittoonsa eniten vaikutteita: Bluesbreakers with Eric Clapton, Rory Gallagherin Irish Tour ja Creamin Goodbye. Hän on kuitenkin saanut vaikutteita muiltakin muusikoilta, joita ovat esimerkiksi B.B. King, Robert Johnson, Danny Gatton, Jeff Beck, Eric Johnson ja Buddy Guy. Bonamassan omaperäisessä soittotyylissä kuuluvat esimerkiksi rock, blues rock, jazz, kantri, delta blues, electric blues.
Sooloura
Bonamassan ensimmäinen sooloalbumi oli A New Day Yesterday, joka ilmestyi 2000, ja sen tuotti Tom Dowd. Kappaletta "Miss You / Hate You" samaiselta cd:ltä Bonamassa soitti uransa alkuaikoina joka esiintymisellään. Bonamassa otti rumpali Kenny Krammen ja basisti Eric Czarin tueksi kiertueelle ja avuksi albumin tekoon.
Ensimmäisen albumin tueksi tehdyn kiertueen jälkeen Bonamassa ja yhtye palasivat vuonna 2002 studioon tekemään tuottaja Clif Magnessin kanssa toista albumia So It's Like That. Toinen albumi, joka on lähempänä perinteistä rockmusiikkia kuin bluesia, kuten hänen kolme muuta studioalbumiaan, nousi ykkössijalle Billboardin blueslistalla. Vuonna 2002 Julkaistiin myös livealbumi A New Day Yesterday, live.
Kiertueen aikana ihailijat kyselivät, oliko yhtyeeltä tulossa enemmänkin perinteistä bluesia edustavia albumeja. Palautteen vuoksi Bonamassa teki vuonna 2003 ilmestyneen Blues Deluxe -albumin. Albumilla on yhdeksän coverkappaletta klassista bluesmusiikkia.
Vuonna 2004 Joe Bonamassa perusti managerinsa Roy Weismanin kanssa oman levy-yhtiön J&R Adventures ja julkaisi yhtyeensä kanssa Had To Cry Today -albumin, joka tyylillisesti edusti juuribluesin ja 60-luvun brittiläisen blues rock -vaikutteiden sekoitusta. "Olimme laittaneet viimeiset lanttimme sen varaan, että Had To Cry Today-albumi alkaisi tuottaa yhtiöllemme rahaa. Ja levyä myytiin hyvin!" kertoo Bonamassa.
Vuonna 2006 Bonamassan viides soololevy You & Me nousi Billboard-lehden blues-listan ykköseksi. Levyllä soittivat Joe Bonamassan lisäksi Jason Bonham (rummut), Rick Melick (kosketinsoittimet), Carmine Rojas (bassokitara) sekä orkesterisovituksista vastasi Jeff Bova. Melick ja Rosas ovat soittaneet Bonamassan bändissä myös tästä eteenpäin. Tuottajana toimi ensi kertaa Kevin Shirley. Levyn nimi You & Me on saanut innoituksensa kitaristin Django Reinhardtin laulusta "Vous & Moi". Levyllä kuullaankin hänelle omistettu kappale Django.
Sloe Gin julkaistiin vuonna 2007. Levyllä esiteltiin entistä enemmän Joe Bonamassan musiikin akustista puolta, vaikkakin blues rock oli edelleenkin tärkeänä elementtinä mukana. Jälleen kerran levyn tuottajana toimi Kevin Shirley. Tämä albumi piti 10 viikkoa hallussaan Billboard-lehden blues-listan ykkössijaa.
Vuoden 2008 julkaisu oli LIVE From Nowhere in Particular, joka sisälsi Pohjois-Amerikan kiertueella 2007 äänitetyt 13 kappaletta. Tupla-albumilla Bonamassa esittelee live-versioita studio-albumiensa biiseistä ja myös ZZ Topin varhaiskauden tuotantoa edustava Just Got Paid on mukana.
Vuoden 2009 albumin The Ballad of John Henry tekemistä Bonamassa kuvailee yhdeksi hienoimmista hetkistä urallaan, mutta myös vaikeat hetket ihmissuhteissa leimasivat levyn tekemisen ajanjaksoa. Tästä kertoo mm. kappale "The Great Flood". Albumi meni suoraan Billboard-lehden blueslistan ykköseksi ja pysyi listalla kuusi kuukautta.
Toukokuussa 2009 Joe Bonamassa esiintyi loppuun myydyssä konsertissa Lontoon Royal Albert Hallissa, paikassa jossa hänen lapsuusvuosiensa idoli Eric Clapton oli pitänyt jäähyväiskonserttinsa Cream-yhtyeen kanssa vuonna 1968. Bonamassan konsertin aikana Eric Clapton nousi lavalle ja yhdessä Bonamassan kanssa he esittivät Claptonin hitin "Further On Up The Road". Live From The Royal Albert Hall julkaistiin sekä DVD:nä vuonna 2009 että tupla-CD:nä myöhemmin seuraavana vuonna.
Vuonna 2010 ilmestyi albumi Black Rock, jolla Bonamassa otti askeleen maailmanmusiikin suuntaan. Maaliskuussa 2011 Ilmestyi Joe Bonamassan kahdestoista soololevy Dust Bowl. Kolmastoista sooloalbumi Driving Towards the Daylight ilmestyi toukokuussa 2012. Teppo Nättilä kuvaili albumia Blues Newsissa "täydelliseksi kokonaisuudeksi, jolla ei ole heikkoja hetkiä ja joka on täynnä kohokohtia sekä huimia musiikillisia onnistumisia".