cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avogadron laki
Boylen lain mukaan ideaalikaasun tilavuus vakiolämpötilassa on kääntäen verrannollinen sen paineeseen. Gay-Lussacin lain mukaan taas kaasun tilavuus vakiopaineessa on suoraan verrannollinen sen absoluuttiseen lämpötilaan. Näiden kahden lain sekä Avogadron lain avulla voidaan johtaa ideaalikaasun tilanyhtälö:
Kaavassa R on moolinen kaasuvakio, jonka suuruus on noin 8,31446 Pa m3(mol K)-1, ja se on kaikille kaasuille sama. NTP-olosuhteissa yksi mooli kaasua vie tilaa noin 22,4 litraa/mooli. Hiukkasten lukumäärää yhdessä moolissa sanotaan Avogadron vakioksi.
Aiheesta muualla
Volume molare
Linnavuori
thumb|[[Kernavėn maailmanperintökohteen muinaislinnan jäänteitä Liettuassa.]] thumb|[[Sulkavan linnavuori|Sulkavan Linnavuori Etelä-Savossa.]]
Linnavuori on korkean ja jyrkkärinteisen mäen tai harjun päälle rakennettu muinainen puolustusvarustus. Linnavuoret voivat sijaita myös saaressa tai luodossa, jolloin niitä kutsutaan esimerkiksi linnasaareksi tai linnaluodoksi. Myös nimityksiä mäkilinna ja kukkulalinnake käytetään; käytännössä myös käsitettä muinaislinna käytetään useimmiten linnavuoreen viitattaessa. Linnavuoret ovat tyypillisiä Euroopassa, ja ne ovat olleet käytössä pääasiassa pronssi- ja rautakaudella ennen varsinaisten linnojen rakentamisen aikakautta. Muinaislinnoja käytettiin ja myös rakennettiin aina 1400-luvulle saakka.
Linnoitusten varustuksiin ja valleihin on käytetty yleensä sijaintipaikasta saatavilla olevia materiaaleja, kuten kiveä tai maata. Myös linnojen muodot ovat olleet riippuvaisia linnojen sijaintipaikoista. Muinaislinnan yksinkertaisin muoto on ollut vallien ja hautojen rakentaminen linnaksi valitun paikan ympärille, niin että linnasta on tullut vaikeasti saavutettava. Muinaislinnoihin on saatettu myös rakentaa puiset tai kiviset tai molemmista materiaaleista tehdyt varustukset. Muinaislinnojen kiviset vallit ovat ilmeisesti toimineet monissa tapauksissa puisten rintavarustusten perustuksina sekä erilaisten arkkurakenteiden tukena. Muinaislinnat ovat luultavasti usein olleet nopeasti rakennettuja, tilapäisiä varustuksia, mutta linnavuorilla saattoi olla pysyväkin miehitys sekä asutusta. Baltian tunnetut linna-asuinpaikkakompleksit olivat paikallisten päälliköiden asumuksia ja Suomenlahden eteläpuolella itämerensuomalaisten ja balttilaisten paikalliset johtajat pitivät muinaislinnoista käsin valtaa alueellaan. Muinaislinnojen pääasiallisena käyttöaikana rautakaudella sodankäynti perustui ryöstö- ja hävitysretkiin, joita vastaan ne olivat monessa tapauksessa todennäköisesti suunniteltu. Muinaislinnoja tuskin oli tarkoitettu kestämään pitkiä piirityksiä, mutta sellaisia tuskin rautakaudella yleisesti tehtiinkään. Tilanne kuitenkin muuttui Itämeren piirissä viimeistään 1200-luvulla, niin Suomessa kuin Baltiassa.
Esi- tai varhaishistoriallisia mäkilinnoja tunnetaan monissa Euroopan maissa huomattavia määriä. Britanniasta on löydetty yli 2 000 rautakautista linnavuorta, joista noin 600 sijaitsee Walesissa. Linnavuoret ovat olleet tyypillinen puolustusratkaisu myös Pohjoismaissa ja Baltiassa. Ruotsista linnavuoria on löydetty noin 1 100, Norjasta noin 400, Virosta useita satoja, Suomesta noin 100 ja Tanskasta 26. Etenkin keltit rakensivat rautakaudella lukuisia mäkilinnoja.
Tecumseh
Tecumseh [tᵻˈkʌmsə] (myös Tecumtha, Tekamthi ; 1768–1813) oli shawnee-intiaanien johtaja. Hän oli etevä puhuja ja kannatti useista heimoista muodostuvaa intiaaninen liittokuntaa, joka kykenisi vastustamaan valkoisia. Tecumseh sai shawneet lopettamaan sotavankien kiduttamisen. Lisäksi Tecumseh opiskeli maailmanhistoriaa ja kirjallisuutta.
Yhdysvaltain vapaussodan jälkeisellä aikakaudella varttuminen sai Tecumsehin näkemään, miten maita riistettiin intiaaneilta häikäilemättömin keinoin. Veljensä Tenskwatawan kanssa hän rakensi suurta intiaanikansojen liittoa Yhdysvaltoja vastaan. Tecumsehin unelma oli perustaa intiaanivaltio, joka yltäisi Kanadasta Meksikoon ja jonka rajoja puolustaisivat brittisotilaat Yhdysvaltoja vastaan. Hän sai surmansa vuonna 1813 taistellessaan sotureineen brittien joukoissa Yhdysvaltoja vastaan.
Nuoruus
Tecumsehin syntymäpaikaksi on arveltu Old Piquaa, Madjoen varrella Ohiossa. Hänen isänsä oli shawneepäällikkö Pucksinwah, joka sai surmansa 1774 Lordi Dunmoren sodassa käydyssä Point Pleasantin taistelussa. Tecumsehin äiti Methoataske siirtyi viisi vuotta myöhemmin asumaan Missouriin. Tuolloin 11-vuotias Tecumseh jäi Ohion maaseudulle isoveljensä Cheesuakan ja pikkusiskonsa Tecumpeacen kanssa.
Yksi Cheesuakan monista tehtävistä oli kouluttaa Tecumsehistä soturi. Vuonna 1782 tapahtunut yhteenotto shawneiden ja yhdysvaltalaisen George Rogers Clarkin johtaman sotilasyksikön välillä päättyi kuitenkin nolosti Tecumsehin osalta. Hän joutui paniikkiin ja pakeni taistelutantereelta. Toivuttuaan nöyryytyksestä Tecumseh päätti, ettei koskaan enää pakenisi.
thumb|oikea|Fallen Timbersin taistelu. 20-vuotiaana Tecumseh teki Cheesuakan kanssa monia tutustumiskäyntejä eri heimojen luona. Hän liittyi 1790 shawneejohtaja Blue Jacketin joukkoihin, jotka puolustivat maitaan valkoisia maahantunkeutujia vastaan. Päällikön ominaisuudessa Tecumseh osallistui taisteluihin ja osoitti pelottomuutensa. Kenraalimajuri Arthur St. Clairin johtama armeija kärsi tappion ja menetti yli 600 sotilaan hengen liittoutuneiden shawneiden ja miamien järjestämässä piirityksessä. Nuoret soturit ihailivat Tecumsehin uskallusta asettua Yhdysvaltoja vastaan. Vuonna 1794 käyty Fallen Timbersin taistelu Ohiossa osoittautui luoteisen territorion intiaaneille kohtalokkaaksi. Prikaatinkenraali Anthony Waynen johtamat sotilasyksiköt aiheuttivat shawneille ja miameille murskaavat tappiot.
Tecumsehin unelma
Vuonna 1795 kirjoitettiin Greenvillen rauhansopimus, jonka valossa Ohion ja Indianan intiaanien tulevaisuus näytti ankealta. Tecumseh kieltäytyi noudattamasta sopimusta, jossa intiaaneja vaadittiin luovuttamaan 40 000 km²n suuruinen alue Yhdysvalloille. Hän ei kuitenkaan pystynyt estämään sopimuksen toteuttamista ja maapala toisensa jälkeen myytiin valkoisille. Intiaanien alueet pienenivät ja rajoittuivat seuraavan vuosisadan alkuun mennessä pieneen kolkkaan Ohion luoteisilla kulmilla. Tecumseh ja hänen takanaan olevat ryhmät eivät suostuneet maakauppoihin, koska pelkkä ajatus maan myymisestä oli mieletön.
Luoteisterritorion intiaanit olivat määrällisesti selvinneet vähin tappioin sodissaan Yhdysvaltoja vastaan. Masennus oli kuitenkin vallannut heidät. Tecumseh otti avukseen veljensä Tenskwatawan nostattamaan heimoveljien kadonnutta itsetuntoa. Tenskwatawa oli kokenut hengellisen herätyksen käytyään vuosikaudet läpi valkoisen miehen mukanaan tuomia paheita. Hän oli valmis tarttumaan Tecumsehin tarjoamaan mahdollisuuteen.
thumb|[[Tenskwatawa, shawneeprofeetta.]] Vuonna 1805 Tenskwatawa nousi shawneiden suurimmaksi profeetaksi. Hän piti itseään Suuren hengen lähettiläänä saarnaten valkoisen miehen turmiollisesta vaikutuksesta ja haukkuen nämä paholaisen lapsiksi ja kavaliksi käärmeiksi. Jokainen intiaani, joka oli eri mieltä profeetan kanssa, tapettiin noitana tai petturina. Useita kristittyjä wyandoteja ja delawareja poltettiin Tenskwatawan puheiden aikaansaamien noitavainojen seurauksena.
Samanaikaisesti kun yhä useammat intiaanit hylkäsivät shawneeprofeetan kehotuksesta valkoiselta mieheltä omaksumansa tavat, Tecumseh alkoi toteuttaa suurta unelmaansa intiaanivaltion luomisesta. Hän teki matkoja kylästä toiseen ja levitti tietoa suuresta liitosta, joka yhdistäisi kaikki intiaanit toisiinsa ilman heimorajoja.
Kuuden kansakunnan muodostaman irokeesiliiton taholta Tecumseh sai kieltävän vastauksen. Liittokunta oli monien sotien jäljiltä niin hajallaan, ettei se halunnut lähteä hankkeeseen. Irokeesien vaikutusvaltaisimman päällikön Joseph Brantin kuoltua vuonna 1807 Tecumseh nousi intiaanien tärkeimmäksi sotajohtajaksi. Hänen arvostuksensa nousi nopeasti Pontiacin kapinassa mukana olleiden heimojen keskuudessa. Monet päälliköt suhtautuivat myötämielisesti Tecumsehin ajatukseen suuresta liitosta ja sen kannatus kasvoi yhä laajemmilla alueilla. Vuonna 1808 kickapoot ja pottawatomit lahjoittivat veljeksille maa-alueen Wabash-joen varrelta Indianasta. Paikalle nousi nopeasti kylä, joka sai nimen Tippecanoe (Profeetankaupunki). Se täyttyi päivittäin yhä lisääntyvistä vierailijoista, ja tuhansia intiaaneja liittyi liittoon.
Tieto Tecumsehin pyrkimyksistä yhdistää kymmenet eri heimot kulkeutui myös Kanadan brittiväestön keskuuteen. He olivat kärsineet katkeran häviön Amerikan vapaussodassa omia siirtokuntiaan vastaan ja toimittivat Tippecanoeen aseita.
Pétra (Lesbos)
pienoiskuva|vasen|upright=0.95|Pétran Neitsyt Maria (Panagía) Glykofiloúsa -kirkko. Pétran kylä sijaitsee Lesboksen pohjoisrannikolla noin neljä kilometriä Míthymnasta eli Mólyvoksesta etelään. Pétra oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Lesboksen kunnaksi yhdessä Agía Paraskevín, Agiásoksen, Géran, Eresós-Ántissan, Evergétoulaksen, Kallonín, Loutrópoli Thermíin, Mantamádoksen, Míthymnan, Mytilínin, Plomárin ja Polichnítoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Länsi-Lesboksen kuntaa.
Tecumseh
Tippecanoen tuho
thumb|right|Luoteisterritorion kuvernööri William Henry Harrison oli Tecumsehin päävastustaja. Myöhemmin Harrison nousi Yhdysvaltojen presidentiksi. Kun Ohion ja Indianan intiaaniväestö alkoi kieltäytyä maittensa myynnistä, päätti Indianan kuvernööri William Henry Harrison selvittää, mitä asian takana oli. Hän lähetti vakoojia Tippecanoen kylään ja sai näiltä raportin veljesten "profetian" vaikutuksista. Harrisonin pelko intiaaniliitosta oli käynyt toteen. Tecumsehin oli kerännyt taakseen lähes 3 000 soturia eri heimoista valmiina estämään Yhdysvaltain laajentumisen. Harrison oli vastuussa maakaupoista presidentti Thomas Jeffersonille. Pitääkseen Jeffersonin seuraajan presidentti James Madisonin tyytyväisenä Harrison pyrki jatkamaan kaupantekoa joidenkin myötämielisten miami- ja delawarepäälliköiden kanssa. Harrison pyrki luomaan ristiriitoja eri intiaaniryhmien välille ja teki maakauppoja ilman hallituksen suostumusta. Vilpillisin keinoin hän onnistui ostamaan maata 12 000 neliökilometrin edestä.
Pétra (Lesbos)
Pétra on Míthymnan ohella Lesboksen suosituinta turistialuetta. Kylän nimi, ”Kallio”, viittaa kylän keskellä kohoavaan noin 30 metriä korkeaan kalliomuodostelmaan, jonka huipulle on rakennettu Neitsyt Maria (Panagía) Glykofiloúsan (”Suloisen suudelman Neitsyt Marian”) kirkko.
Tecumseh
Tippecanoen tuho
Tecumsehin noudattaman politiikan mukaan kauppa oli laiton, sillä kukaan yksityinen ihminen ei voinut myydä maata varsinkaan ilman koko heimon lupaa. Kaiken lisäksi päälliköt oli ennen kaupantekoa juotettu vahvaan humalatilaan. Harrison pyysi Tecumsehin luokseen neuvottelemaan asiasta. Shawneepäällikkö ilmestyi paikalle 300 hyvin aseistetun soturin kera täynnä vihaa valkoisen miehen käytöstä kohtaan. Harrison välitti presidentille Tecumsehin näkökannan maakauppojen epäoikeudenmukaisuudesta.
Pétra (Lesbos)
Kunnallisyksikön osat
Pétran kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Tecumseh
Tippecanoen tuho
Tecumseh sai kannatusta myös valkoisten keskuudessa, sillä monet Harrisonin vastustajat olivat valmiit kuuntelemaan intiaaneja. He näkivät nämä "sivistyneinä villeinä", jotka viljelivät maata, eivätkä olleet uhkana Yhdysvaltain laajentumiselle. Vastaavasti myös valkoiset onnistuivat houkuttelemaan intiaaneja omalle puolelleen. Kun Tecumseh lähti suurelle käännytysmatkalleen kauas etelään chickasawien, choctawien ja cherokeiden luo, Harrison ryhtyi toimenpiteisiin. Presidentin määräyksestä hän värväsi armeijan, joka koostui jalkaväkirykmentistä ja siihen lisätyistä vapaaehtoisista sotilaista, joihin kuului myös intiaaneja. Tarkoituksena oli välttää avointa selkkausta, mikäli mahdollista. Harrison uskoi, että sotaväen pelkkä näyttäminen riittäisi pitämään intiaanit kurissa ja estämään näiden mahdolliset sotahankkeet Yhdysvaltoja vastaan.
Marraskuussa 1811 Harrison marssitti tuhat sotilasta Tippecanoeen tekosyynään intiaanien tekemät hevosvarkaudet. Shawneekylässä veljensä päällikkyyden väliaikaisesti ottanut Tenskwatawa lupasi neuvotella asiasta seuraavana aamuna. Harrison myöntyi tähän ja yöpyi miehineen Tippecanoen lähettyvillä. Tecumseh oli lähtiessään varoittanut veljeään ryhtymästä väkivaltaisuuksiin Yhdysvaltoja vastaan. Tenskwatawa oli antanut sanansa, mutta läpi yön jatkuneiden hengellisten menojen loppuhuipennukseksi profeetta yllytti soturinsa käymään nukkuvan leirikunnan kimppuun. Hän oli saanut Suurelta hengeltä viestin, joka kertoi shawneesoturien olevan sinä yönä kuolemattomia. thumb|vasen|Tippecanoen taistelu. Intiaanien yllätyshyökkäyksestä huolimatta Harrison miehineen pystyi nousemaan nopeaan puolustukseen. Kun shawneet huomasivat, että Suuri henki oli huiputtanut heitä Tenskwatawan suulla, heidän taistelumielialansa katosi. Harrisonin joukot ajoivat takaa pakenevia shawneita ja tuhosivat Tippecanoen valtavat ruoka- ja ammusvarastot. Tämä taistelu osoittautui merkittäväksi Yhdysvaltain historiassa, sillä vaikka intiaanien mieshukka ei ollut kovin suuri, heidän moraalinsa murtui. Tenskwatawan maine suurena profeettana oli mennyttä, ja samalla mureni osa Tecumsehin unelmaa vahvasta intiaanivaltiosta.
Tecumsehin palatessa Tippecanoeen kylä oli hävitetty, ja ammutut ruumiit makasivat maahan laskeutuneen tuhkan keskellä. Tecumsehin etsiessä ystäviään surmattujen joukosta juhlittiin William Henry Harrisonia suurena sankarina.
Määränpää
thumb|right|290px|Yhdysvallat ja britit kävivät sotaan toisiaan vastaan. Tecumseh ei luopunut Tippecanoen tapahtumista huolimatta päämäärästään, vaan pyrki yhä liiton rakentamiseen. Samanaikaisesti Yhdysvaltain kongressissa vaadittiin tuntuvaa rangaistusta Englannille, joka oli aseistanut Tecumsehin sotureita ja usuttunut näitä sotaan Yhdysvaltoja vastaan. Maiden väliset erimielisyydet puhkesivat avoimeksi sodaksi vuoden 1812 aikana. Laajenemista länteen kannattaneet yhdysvaltalaiset näkivät sodassa myös mahdollisuuden Kanadan valloitukseen.
Vaikka unelma intiaanivaltiosta ei päässyt toteutumaan, antoi Yhdysvaltain ja Englannin sotatila Tecumsehille mahdollisuuden nousta taistelemaan Yhdysvaltoja vastaan. Hän toi tuhansia sotureitaan brittien puolelle ja uskoi englantilaisten voittoon amerikkalaisista, joita johti kuvernööri Harrison.
Englantilaisten joukkoja johtanut kenraalimajuri Isaac Brock oli valmistautunut sotaan huolella ja piti miehineen puoliaan erinomaisesti, kunnes tarkka-ampujan luoti päätti hänen sodankäyntinsä. Brockin korvannut eversti Henry A. Brocker ei kyennyt täyttämään paikkaa. Hän osoittautui epäpäteväksi eikä osannut ylläpitää suhteita intiaaneihin. Tecumseh olisi halunnut johtaa Kanadan puolelle siirtyneet taistelut takaisin Yhdysvaltain maaperälle, mutta Brocker pelkäsi viedä miehiään hyökkäykseen. Tecumseh kuvaili everstiä "häntä koipien välissä pakenevaksi lihavaksi eläimeksi".
Prikaatinkenraalin arvonimen saanut Tecumseh surmattiin Ontariossa kesken taistelun vuonna 1813. Ennen viimeistä taistelua hän oli vaihtanut asetakkinsa shawneepäällikön perinteiseen sota-asuun kuin aavistaen kuolemansa. Tecumsehin ruumista ei löydetty koskaan, ja pidettiin hyvin todennäköisenä, että omat soturit piilottivat ammutun johtajansa onton kaatuneen puun runkoon. Täältä ruumis arvatenkin oli myöhemmin käyty noutamassa muualle hautausta varten. Brockerin 800 brittisotilasta ja noin 500 heidän rinnallaan taistelevaa intiaania eivät kyenneet vastustamaan Harrisonin 3 000 miehen muodostamaa ylivoimaa. Tecumsehin kuolemaa koskevan tiedon levitessä intiaanien keskuuteen heiden vastarintansa mureni täysin. Britit vetäytyivät Kanadaan. Harrisonin joukot olivat murtaneet englantilaisten vallan Suurten järvien alueella ja tuhonneet lopullisesti Tecumsehin vahvan intiaaniliiton.
Tecumsehin kirous
Vuonna 1931 Ripley's Believe It or Not -kirjassa olleessa sarjakuvassa esitettiin tarina, jonka mukaan Tecumseh lähetti ennen kuolemaansa kuvernööri Harrisonille viestin, jossa hän ennusti tämän nousevan Yhdysvaltain presidentiksi, ja kuolevan kesken virkakauttaan. Samalla ennustus oli osoitettu kaikille niille tulevien sukupolvien presidenteille, jotka tultaisiin valitsemaan virkaansa nollaan päättyvinä vuosina kahdenkymmenen vuoden välein. Tästä Tecumsehin kirouksena tunnetusta tarinasta ei ole löytynyt varhaisempaa lähdettä, joten sen uskottavuus on kyseenalainen. Aihe on ollut esillä länsimaista astrologiaa koskevissa artikkeleissa.
Jean-Baptiste Mimiague
Jean-Baptiste Narcisse Mimiague (3. helmikuuta 1871 Villefranche-sur-Mer – 6. elokuuta 1929 Nizza) oli ranskalainen miekkailija, joka kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa. Siellä hän sai miekkailumestarien floretissa pronssia.
Suomen tulvat 2012
thumb|right|250px|Tulvan saartama talo [[Ilmajoki|Ilmajoella, Etelä-Pohjanmaalla.]] Suomen tulvat lokakuun alussa 2012 saivat alkunsa usean päivän jatkuneista vesisateista. Joet tulvivat erityisesti Etelä-Pohjanmaalla ja Pohjois-Satakunnassa. Meteorologi Matti Huutosen mukaan vuorokauden aikana (5.–6. lokakuuta) satoi paikoin yhtä paljon vettä kuin normaalisti kuukaudessa. Myös tulva-alueen ulkopuolella, esimerkiksi Kokemäellä ja Porissa, mitattiin yli 30 millimetrin vuorokausisademääriä.
Ilmajoella jouduttiin sulkemaan kantatie 67 veden tulvittua tielle. Teitä suljettiin myös muualla Etelä-Pohjanmaalla. Myös Kankaanpäässä vesi nousi teille. Ilmajoella, Kauhajoella ja Lapväärtissä useita taloja joutui saarroksiin ja vettä meni kellareihin. Kauhajoella asukkaita jouduttiin siirtämään tilapäismajoituksiin.
MTV3 uutisoi 8. lokakuuta tulvatilanteen olevan jo hellittämään päin, mutta se lisäsi kestävän vielä ainakin viikon ennen kuin päästään ajankohdalle normaaleihin vedenkorkeuslukemiin. Sen sijaan Satakunnassa tulvatilanne jatkui pahana, sillä Yle uutisoi 15. lokakuuta, että sinne odotetaan vielä lisää sateita noin 20 millimetrin edestä.
Suomen ympäristökeskuksen johtavan hydrologin Bertel Vehviläisen mukaan Kyrönjoen tulva on suurin koskaan havaittu tulva Suomessa. Myös monet muut Etelä-Pohjanmaan joet nousivat ennätyskorkeuksiinsa.
Kustannukset
Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus arvioi tuhojen määräksi alueellaan noin kuusi miljoonaa euroa. Suurimmat vahingot sattuivat Kristiinankaupungissa ja Kauhajoella.
Cristián Caro Cordero
Cristián Caro Cordero (s. 16. helmikuuta 1943 Santiago de Chile) on chileläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan 23. joulukuuta 1973 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Arcavican titulaaripiispaksi 12. maaliskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlos Oviedo Cavada, jota avustivat Carlos González Cruchaga ja Enrique Troncoso Troncoso.
Caro Cordero sai 27. helmikuuta 2001 nimityksen Puerto Monttin arkkipiispaksi.
Simo Häyhä
Simo Häyhä oli suomalainen sotilas Neuvostoliittoa vastaan käydyssä talvisodassa. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen tehokkaimmista tarkka-ampujista. Häyhän kolmen sotakuukauden aikana ampumien puna-armeijan sotilaiden määräksi on esitetty jopa 542 miestä (vähintään 505 sotilasta). Muiden arvioiden mukaan tämä luku on noin 200. Häyhä itse väittää muistivihossaan ampuneensa noin 500 sotilasta. Puna-armeijan sotilaat nimesivät Häyhän ”Valkoiseksi kuolemaksi”.
Perhetausta ja nuoruusaika
Simo Häyhä syntyi Karjalassa Rautjärvellä ja oli kahdeksanhenkisen perheen toiseksi nuorin lapsi. Hän kävi kansakoulun Miettilässä ja viljeli kotitilaansa yhdessä vanhimman veljensä kanssa. Perheessä harrastettiin ahkerasti kalastusta ja metsästystä.
Suojeluskunta ja asepalvelus
Heti täytettyään 17 vuotta Häyhä liittyi Rautjärven suojeluskuntaan, jossa harjoitti ampumataitojaan menestyen Viipurin Suojeluskuntapiirin ampumamestaruuskilpailuissa. Vuonna 1925 Häyhä aloitti 15 kuukauden asepalveluksen Raivolassa, Polkupyöräpataljoona 2:ssa Valkjärvellä. Häyhä kävi aliupseerikoulun ja suoritti palveluksensa varusmiesaliupseerina Polkupyöräpataljoona 1:ssä Terijoella. Tarkka-ampujan koulutuksen Häyhä sai kuitenkin vasta yli yhdeksän vuotta varusmiespalveluksensa jälkeen Utissa.
Talvisota
Talvisodassa (30. marraskuuta 1939 – 6. maaliskuuta 1940) Häyhä määrättiin tarkka-ampujaksi, ja hän palveli tehtävässä aivan sodan loppuvaiheessa tapahtuneeseen vakavaan haavoittumiseensa asti. Häyhä palveli muun muassa Kollaan rintamalla Jalkaväkirykmentti 34:n Aarne ”Marokon Kauhu” Juutilaisen 6. komppaniassa.
Sotaan lähtiessään hän sanoi perheelleen: "Tää on meiän maa", naapuri kertoi.
Saavutukset tarkka-ampujana
Joidenkin lähteiden, kuten esimerkiksi sotahistoriaan erikoistuneen kirjailija Robert Brantbergin, mukaan Häyhä ampui kiväärillä jopa 542 puna-armeijan sotilasta. Antti Rantamaa hyvitti Häyhälle kirjassaan myös 542 tappoa. Kansallisbiografian julkaiseman historioitsija, dosentti Risto Marjomaan artikkelin mukaan oikea uhriluku voisi olla noin 200 sotilasta, mikä sekin tekee hänestä yhden kaikkien aikojen tehokkaimmista tarkka-ampujista. Häyhän surmaamien vihollisten määrään ei laskettu ryhmänjohtajan ominaisuudessa konepistoolilla ammuttuja, joita joidenkin lähteiden mukaan oli yli 200.
Häyhän tarkka-ampujana kiväärillä surmaamien neuvostosotilaiden virallinen määrä perustui erityisesti nimitetyn tarkkailijan tai taistelutoverien havaintoihin. Laskuja ei tehty usean ampujan ampuessa samaa kohdetta. Häyhä teki kaikki tapponsa vain kolmen kuukauden sisällä ennen haavoittumistaan. Brandtbergin mukaan Häyhä muun muassa ampui ennätykselliset 25 neuvostosotilasta yhden päivän aikana, 21. joulukuuta 1939, minkä hän "korsuun" palatessaan saattoi ilmoittaa vain mainitsemalla luvun "kakskymmentviis". Kolmen joulunaluspäivän yhteissaldo oli 51 miestä. Osuman tulosta ei tietenkään voitu varmistaa, sillä kohteet olivat venäläisten puolella. Asiaa mutkistaa vielä se, että Häyhän saavutuksia käytettiin propagandan välineenä: lehdistö rakensi jo varhaisessa vaiheessa Häyhän ympärille sankarimyyttiä.
Jo ennen joulua 1939 kirjailija Mika Waltari oli Häyhän mukaan käynyt valokuvaamassa häntä ja Juutilaista "kuin joinakin ihmeinä".
Yksiulotteisuus
Kappaleen, jonka ominaisuus on yksiulotteisuus, sisältämät pisteet voidaan nimetä yhden lukusuoran lukuja käyttäen. Yksiulotteinen kappale pysyy yksiulotteisena, vaikka se "kaartuilisi" useassakin ulottuvuudessa. Pisteiden nimeäminen ratkaisee.
Grimborg
Grimborg on kansanmusiikkiyhtye Gjallarhornin neljäs albumi, joka julkaistiin vuonna 2002.
Yksiulotteisuus
Yksiulotteisia kappaleita ovat ainakin viivat, suorat, puolisuorat, janat ja kehät. Yhteiseltä nimeltään kaikki yksiulotteiset kappaleet ovat viivoja.
Simo Häyhä
Taktiikka
Häyhä käytti tarkka-ampujan tehtävässään suojeluskunta-asettaan, varhaisen tuotantomallin Sako M/28-30 ”Pystykorva” -kivääriä (suojeluskuntanumero S60974), ja toisin kuin neuvostoliittolaiset vastustajansa, hän suosi kiikaritähtäimen sijasta avotähtäimiä. Avotähtäimen avulla oli mahdollista saada nopeampi tähtäinkuva kuin kiikaritähtäimellä, jonka lasi lisäksi huurtui helposti talvella. Kiikaritähtäin myös heijasti toisinaan valoa paljastaen samalla ampujan sijainnin. Kiikaritähtäin olisi myös edellyttänyt pään nostamisen muutamia senttejä korkeammalle, mikä saattoi olla kohtalokasta. Kylmiin oloihin varustautuakseen hän pani paljon vaatetta päälle. Pahimmillaan pakkasta oli esimerkiksi Kuusamossa 37,6 astetta.
Elämäkerran Häyhästä kirjoittaneen sotatieteiden tohtori, dosentti Tapio Saarelaisen mukaan maanviljelijänä elantonsa ansainnut Häyhä tunsi luonnon ja osasi käyttää sitä tehokkaasti hyväkseen myös taisteluissa. Esimerkiksi huolella valmistelemiinsa tuliasemiin hän siirtyi hyvissä ajoin ennen päivän valkenemista ja poistui niistä vasta auringonlaskun jälkeen. Hän varastoi taskuihinsa päivän ajaksi sokeripaloja ja leivänpalasia, joista oli mahdollista saada energiaa, silloin kun hän joutui olemaan tuliasemissa liikkumattomana tuntikausia. Häyhä kertoi olleensa paksusta vaatekerrasta huolimatta päivän päätteeksi hangessa makailusta turta.
Häyhä myös kehitti erityisesti talvisiin oloihin sopivaa ampumistaktiikkaa ja -tekniikkaa. Hän muun muassa jäädytti vedellä hangen, jottei lumi lennähtäisi laukaisun yhteydessä, sekä piti lunta suussaan, jottei hengityksestä syntyvä vesihöyry paljastaisi häntä. Paksu vaatetus tasasi pulssia ja hengitystä. Häyhän pienikokoisuudestakin oli hyötyä viholliselta piilouduttaessa. Pisin matka, jolta Häyhä tiettävästi ampui vihollisen tarkka-ampujan, on noin 450 metriä.
Haavoittuminen
thumb|200px|Marsalkka [[Mannerheim ylensi alikersantti Simo Häyhän vänrikiksi 28. elokuuta 1940. Kuvassa näkyy hänen talvisodan lopulla saamansa vamma.]] Häyhä haavoittui vakavasti Kollaan rintamalla 6. maaliskuuta 1940. Hän sai vihollisen ampuman räjähtävän luodin kasvojensa vasemmalle puolelle. Häyhän kasvojen alaosa silpoutui, ja hänen leukaluunsa murskautui. Hänet evakuoitiin tajuttomana selustaan, ja hän palasi tajuihinsa vasta 13. maaliskuuta, päivänä, jolloin rauha julistettiin. Haavoittumisen jälkeen suomalaisjoukkoihin levisi huhu, jonka mukaan Häyhä olisi kuollut vammoihinsa.
Häyhä kertoo olleensa Kollaalla metsässä ajamassa vihollista takaa ja heränneensä muutaman minuutin kuluttua, kun toverit käänsivät häntä kyljelle sitoessaan häntä ja huutaessaan lääkintämiehiä. Evakuointimatkankin hän oli suurelta osin tajuttomana.
"Miun äly pelas viel, mut mittään ei kyennyt liikuttamaan minkään vertaa", Häyhä kuvasi haavoittumistaan. Hänet oltiin panemassa selälleen ahkioon, mikä olisi surmannut hänet minuuteissa, hän kertoi, "Mut sitten kun käänsi mahalleen, niin ei mitään mennyt keuhkoihin. Se, mitä tuli, valui alas ahkioon."
Herättyään 13.3. viikon tajuttomuudesta Jyväskylän sairaalassa Häyhä luki lehdestä kuolemastaan ja siksi kirjoitti kotiväelleen kirjeen asiasta.
Häyhää hoidettiin alkuun Jyväskylässä 30. sotasairaalan leukavammaosastolla Kinkomaalla ja sittemmin Helsingissä sairaala Mehiläisessä ja SPR:n Invalidisairaalassa. Vamma vaati sodan jälkeen pitkällisiä hoitoja ja useita leikkauksia. Leukaluuta korjailtiin Häyhän lonkasta otetulla luulla. Vamman vakavuuden vuoksi Häyhää ei anomuksestaan huolimatta otettu jatkosotaan. Hänelle tehtiin 26 leikkausta.
Päästyään sairaalasta Häyhä viljeli kotitilaansa jatkosodan ajan. Rauhanteossa Suomi luovutti lähes puolet Rautjärvestä. Tila jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle.
Kunnianosoitukset
Häyhälle myönnettiin 1. ja 2. luokan vapaudenmitalit ja yleensä vain upseereille myönnettävät 3. ja 4. luokan vapaudenristit. Ylimääräisenä huomionosoituksena Häyhä sai 17. helmikuuta vuonna 1940 ruotsalaisen Eugen Johanssonin lahjoittaman Sakon valmistaman siviilisarjan M/28-30 ”Pystykorva” -kiväärin (Kiväärin sarjanumero oli #100 781). Häyhä luovutti aseen myöhemmin Karjalan Jääkäripataljoonan perinnehuoneeseen, josta se Pohjois-Karjalan Prikaatin lakkauttamisen jälkeen siirtyi Sotamuseon kokoelmiin. Häyhä oli tuolloin ampunut erään epävirallisen laskennan mukaan 219 puna-armeijan sotilasta. Häyhä oli aiemmin saanut vastaavanlaisina huomionosoituksina muun muassa taskukellon ja villahansikkaat. Armeija järjesti lahjakiväärin luovutuksesta näyttävän tapahtuman.
Hieman sodan jälkeen 28. elokuuta 1940 marsalkka Mannerheim ylensi Häyhän suoraan alikersantista vänrikiksi. Häyhästä tehtiin myös nimitysesitys Mannerheim-ristin ritariksi vuonna 1941. Vaikka osa talvisodan Mannerheim-ristiesityksistä on karun lyhyitä perusteluineen, niin Häyhän ehdotus oli jopa niihin verrattuna lyhyt. Esitys jäi kuitenkin "harkintaan". Häyhä sai Kollaan taistelijoiden kunniamerkin Kollaan ristin hopeisen version numero 4.
Sotien jälkeen
thumb|200px|Simo Häyhän hauta [[Ruokolahden kirkko|Ruokolahden vanhalla hautausmaalla]] Sotien jälkeen Häyhä toimi maanviljelijänä Ruokolahdella. Häyhä metsästeli, ja hänen kanssaan hirvimetsällä vieraili muun muassa presidentti Urho Kekkonen. Häyhä toimi Kollaan Taistelijoiden Veljesliitossa pitkäaikaisena johtokunnan jäsenenä.
Häyhällä oli sotien jälkeen vihamiehiä, jotka eivät hyväksyneet hänen talvisodan aikana tekemiä tekoja. Hän sai paljon tappouhkauksia. Siksi hän ei voinut mennä paikkoihin, joissa oli paljon ihmisiä. Hän kärsi yksinäisyydestä. Ystäviä hänellä kuitenkin oli ja hän vietti aikaansa myös vanhempiensa ja sisarustensa kodeissa.
Hieman ennen 96-vuotispäiväänsä haastattelijan kysyessä, tunteeko hän omantunnontuskia ampumisistaan, Häyhä vastasi: ”Tein sen, mitä käskettiin, niin hyvin kuin osasin. Ei Suomea olisi, elleivät kaikki olisi tehneet samal viisii”. Viimeiset vuotensa Häyhä vietti sotaveteraanien hoitokodissa Haminassa, jossa hän kuoli vuonna 2002 96-vuotiaana. Häyhä ei koskaan mennyt naimisiin eikä hänellä ollut lapsia.
Vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Häyhä sijoittui 74. sijalle.
Simo Häyhä kulttuurissa
Ruotsalainen metalliyhtye Sabaton on tehnyt Häyhästä kappaleen ”White Death”, joka julkaistiin yhtyeen vuoden 2010 albumilla Coat of Arms.
Vuonna 2019 alankomaalainen Stien den Hollander (S10) julkaisi albuminsa Snowsniper, jonka nimi viittaa Häyhään. Den Hollander sanoo albumin kertovan "eristäytyneisyydestä, kylmäsydämisyydestä" ja siitä, että "pohjimmiltaan sotilas pyrkii rauhaan, kuten minä pyrin rauhaan itse". Myös skotlantilainen metalliyhtye Achren on julkaissut Häyhälle omistetun The White Death -nimisen EP-levyn (2014).
Vuonna 2012 julkaistussa elokuvassa Hemingway & Gellhorn esiintyy kohtaus, jossa toinen elokuvan päähahmoista, sotareportteri Martha Gellhorn (Nicole Kidman), tapaa Suomessa rintamalla taistelevan Häyhän. Häyhän roolissa näyttelee yhdysvaltalainen näyttelijä Steven Wiig.
Horisonttiongelma
Horisonttiongelma on alkuräjähdysteoriassa käytettävän yleisen suhteellisuusteorian kenttäyhtälöiden tarkan ratkaisun ongelma, joka todettiin 1970-luvulla. Se osoittaa, että vaikka universumin eri alueet eivät ole "koskettaneet" toisiaan, niillä on silti sama lämpötila ja muut fysikaaliset ominaisuudet. Tämän ei yleisen suhteellisuusteorian mukaan pitäisi olla mahdollista, koska mikään informaatio ei voi kulkea valoa nopeammin. Toisin sanoen koska maailmankaikkeuden reunat ovat noin 27,4 miljardin valovuoden päässä toisistaan, mutta maailmankaikkeuden ikä on vain 13,7 miljardia vuotta vanha, ei horisonteilla teorian mukaan voi "olla tietoa" toisistaan. Amerikkalainen hiukkasfyysikko Alan Guth kuitenkin esitti ongelmalle ratkaisuksi inflaatioteorian.
Buddhalainen kriisi
Buddhalainen kriisi oli toukokuusta marraskuuhun 1963 Etelä-Vietnamissa tapahtunut poliittisten ja uskonnollisten jännitteiden ajanjakso. Pääasiassa buddhalaisten munkkien johtama väkivallaton vastarinta joutui Etelä-Vietnamin hallituksen sorron alaiseksi.
Kriisi sai alkunsa yhdeksän aseettoman siviilin ampumiseen johtaneista tapahtumista Huến kaupungissa 8. toukokuuta 1963. Siviilit protestoivat buddhalaisen lipun käyttökieltoa. Kriisi päättyi Vietnamin tasavallan armeijan tekemään vallankaappaukseen ja presidentti Ngô Đình Diệmin salamurhaan 2. marraskuuta 1963.
Jakob Wolle
Jakob Wolle (k. 1653 Turku) oli kauppias ja rautaruukkien omistaja.
Wolle oli turkulainen suurkauppias, joka harjoitti tuontia ja vientiä Lyypekin, Danzigin ja myöhemmin Hollannin kanssa. 1630-luvun keskivaiheille saakka hän oli varakkain turkulainen kauppias. 1627–1635 hän vuokrasi käyttöönsä kaikki Suomen salpietarikeittämöt ja 1632–1644 Mustion rautaruukin. 1630 hän perusti itse Pohjan pitäjän Anskun kylään Antskogin rautaruukin. Kun malmin saanti Wollen rautaruukeille osoittautui riittämättömäksi, ne ajautuivat vaikeuksiin. 1647 hän joutui luvuttamaan ne velkojalleen Peter Thorwöstelle, joka oli toiminut hänen kirjanpitäjänään ja oli naimisissa Elin Såger in kanssa.
Robert Desmettre
Robert Desmettre (5. elokuuta 1901 Neuville-en-Ferrain – 6. maaliskuuta 1936 Tourcoing) oli ranskalainen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului vesipallossa kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Keitetty muna
Keitetty muna on ruokalaji. Kyseessä ovat munat (yleensä kananmunat), jotka on keitetty kiehuvassa vedessä kuorineen. Ilman kuoria keitettyä kananmunaa kutsutaan uppomunaksi. Kovaksikeitettyjä munia keitetään kauemmin, jotta sekä keltuainen että valkuainen kiinteytyisivät, kun taas pehmeäksi keitetyn kananmunan keltuainen jätetään ainakin osaksi raa’aksi.
Munien keittämisessä voidaan käyttää apuna munakelloa tarkan keittoajan mittaamiseksi.
Pehmeäksi keitetyt munat
thumb|left|4, 7 ja 9 minuutin munat järjestettynä keittoajan mukaan. Pehmeäksi keitetyt munat valmistetaan pistämällä ne kiehuvaan veteen hautumaan. Brittiläinen kokki Delia Smith suosittelee laittamaan munat jo kylmään veteen, minkä jälkeen vesi viedään liedelle kiehumaan. Kiehumisajat ovat 3 minuuttia erittäin pehmeälle munalle, 4 minuuttia kiinteälle valkuaiselle ja 5 minuuttia lähes-kiinteälle keltuaiselle.
Pehmeäksi keitettyjä munia ei suositella ihmisille, jotka ovat alttiita salmonellalle, kuten pienille lapsille, vanhuksille ja ihmisille, joilla on heikko immuunijärjestelmä.
Pehmeäksi keitetyt munat tarjoillaan yleensä munakupeista ja syödään teelusikalla puoliksi kuoritusta munasta.
Kovaksikeitetyt munat
thumb|Skandinaavistyylinen [[voileipä, jossa kovaksikeitettyä kananmunaa viipaleina sekä mätitahnaa.]] Kovaksikeitettyjä munia keitetään kauemmin kuin pehmeäksi keitettyjä, jotta keltuainen kiinteytyisi. Munat voidaan syödä lämpiminä tai kylminä. Kylmiä kovaksikeitettyjä munia voidaan käyttää monien ruokien, kuten munasalaatin raaka-aineena. Kovaksikeitetyt munat ovat suosittuja japanilaisen keittiön osia keittoruoissa, kuten udonissa ja ramenissa. Munat voidaan syödä myös munakupista.
thumb|left|Keltuainen kovaksikeitetyssä munassa. Jos munia keitetään pitkään, ylikypsien munien keltuaisissa voi esiintyä ohut vihreä rikkikerros. Hauduttamalla munia kylmässä vedessä keittämisen jälkeen voidaan rajoittaa kerroksen muodostumista. Nopea jäähdyttäminen kylmässä vedessä helpottaa myös kuoren irtoamista.
Kovaksikeitettyjä munia voidaan säilyttää jääkaapissa syömäkelpoisena päiviä, ellei jopa viikkoja.
Antti J. Kallio
Antti J. Kallio (s. 21. maaliskuuta 1963) on muotoilutuottaja ja toimitusjohtaja Design & Art Management Finland Oy:ssä (DAMF). Hän toimii muotoilijoiden ja taiteilijoiden asiainhoitajana.
Vuonna 2001 Kallio ohjasi, käsikirjoitti ja kuvasi Suomessa maailman ensimmäisen mobiilielokuvan kämmenmikron kamerakortilla. Mobiilileffa.netin ja Matila & Röhr Production Oy:n tuottama Maitokärry on viiden minuutin lyhytelokuva, jonka pääosissa ovat Kai Lehtinen ja Peter Franzén. Elokuvan ovat ohjanneet ja kuvanneet Antti J. Kallio ja Kai Lehtinen Kallion käsikirjoituksen pohjalta. Vuotta myöhemmin sama ryhmä tuotti kännykkämusiikkivideon, jolla Kallio esittää J. Karjalaisen säveltämän ja Timo Kiiskisen sanoittaman kappaleen Valo.
Ylä-Kuusaa
Ylä-Kuusaa (v:sta 1948 ) on kylä Äyräpäänjärven eteläpuolella Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Ylä-Kuusaa kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa.
Sijainti ja rajat
Suomelle kuuluessaan Ylä-Kuusaa sijaitsi Muolaan pohjoisosassa noin yhdeksän kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta pohjoiseen. Ylä-Kuusaa oli Muolaan kolmanneksi suurin kylä. Ylä-Kuusaan keskellä oli pieni Määttälän kylä, jonka asutus liittyi Ylä-Kuusaan kyläkeskustaan. Ylä-Kuusaan naapurikyliä olivat lännessä Kangaspelto ja Sudenoja sekä Heinjoen kunnan puolella Koprala, etelässä Paakeli, Ala-Kuusaa ja Peippola, idässä Punnus ja pohjoisessa Äyräpään kunnan puolella Mälkölä. Mälkölän rajalla sijainnut Moiniemen kulmakunta oli aiemmin muodostanut oman kylänsä, mutta liitetty sittemmin Ylä-Kuusaaseen. Varsinaisen kylän lisäksi Ylä-Kuusaaseen ja Määttälään kuului erillisiä metsäpalstoja Muolaan luoteisosasta. Kylän pohjoisosassa on matala ja lieterantainen ja laskun myötä kahteen osaan jakautunut Äyräpäänjärvi. Kylän koillisosassa Mälkölän vastainen raja kulki Äyräpäänjärven laskujoessa Salmenkaidassa ja kylän keskiosassa virtasi Äyräpäänjärveen laskeva Kirkkojärven laskujoki, Kannilanjoki.
Kyläkuva
Ylä-Kuusaan kautta kulki maantie Muolaan kirkonkylästä Äyräpäähän ja toinen maantie kantatie 63 Sudenojan kylästä Kantatie 62 Punnukseen. Ylä-Kuusaan ja Määttälän yhteinäinen kyläkeskus sijaitsi harjulla Sudenojalta tulevan maantien varrella. Kylän koillisosassa sijaitsi Moiniemen kulmakunta, jonka talot olivat keskittyneet kankaan reunaan Salmenkaitajokeen viettävien peltojen yläpäähän. Maanteiden risteyksessä Ala-Kuusaan rajalla Kuusaan hovin ja Kuusaankosken ympäristössä oli myös asutuskeskittymä. Vuonna 1936 Ylä-Kuusaan pinta-ala oli 49,21 neliökilometriä, josta oli peltoa 1 167 hehtaaria, niittyä 165 hehtaaria ja metsää 3 523 hehtaaria. Määttälän kylän pinta-ala oli samana vuonna 11,67 neliökilometriä, josta oli peltoa 254 hehtaaria, niittyä 127 hehtaaria ja metsää 779 hehtaaria. Ylä-Kuusaan ja Määttälän talojen kotipellot olivat hiekkapohjaisia ja jonkin verran kivisiä, mutta kylien taloille kuului laajat alueet Vuoksen laskun yhteydessä tapahtuneen Äyräpäänjärven laskun myötä syntyneitä lietemaita. Nämä runsaasti heinää tuottaneet lietteet mahdollistivat laajaperäisen karjatalouden.
Ylä-Kuusaassa oli noin 160–170 taloa ja Määttälässä noin 30 taloa. Ylä-Kuusaan kyläkeskuksessa oli suojeluskunnantalo, Ylä-Kuusaan kansakoulu ja Keski-Vuoksen Osuusliikkeen myymälä sekä useita yksityiskauppoja. Kuusaankosken seudulla puolestaan oli jo 1300-luvulta tunnettu Kuusaan kartano, Kuusaankosken mylly ja sirkkelisaha sekä palokunnantalo ja kauppa. Moiniemessä oli kylän toinen koulu, Moiniemen kansakoulu ja nuorisoseurantalo. Kuusaan hovin maat oli 1930-luvulle tultaessa jaettu asutustarkoituksiin ja kaksikerroksisen päärakennuksen omisti Viipurin läänin maanviljelysseura, joka perusti päärakennukseen lahjoitusmaamuseon.
Koulut
Ylä-Kuusaa ja Määttälä kuuluivat alkujaan Kuusaan koulupiiriin, joka jaettiin vuonna 1921 Ala- ja Ylä-Kuusaan koulupiireihin. Ylä-Kuusaan koulupiiriin tuli kuulumaan Ylä-Kuusaan ja Määttälän kylät. Kuusaan koulu jäi Ala-Kuusaan koulupiirin käyttöön ja Ylä-Kuusaan kyläkeskustaan valmistui oma koulurakennus vuonna 1925. Koulurakennus tuhoutui talvisodassa. Kylän koillisosa muodosti Moiniemen koulupiirin, joka toimi vuokratiloissa.
Sota-aika
Ylä-Kuusaan ja Määttälän asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylien asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Ylä-Kuusaan asukkaat asutettiin Forssaan ja Humppilaan ja Määttälän asukkaat Koijärvelle.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1981
Jalkapallon SM-sarjassa 1981 pelasi kaksitoista joukkuetta. Sarja pelattiin kaksinkertaisena. Pääkierroksen jälkeen pisteet puolitettiin ja kahdeksan parasta ratkaisi mitalijärjestyksen neljän heikoimman siirtyessä karsintasarjaan 1. divisioonan neljän parhaan joukkueen kanssa. Karsintasarjassa lähtöpisteet määräytyivät pääkierroksen sijoituksen mukaan.
Karsintasarja
Uusinta: RoPS - Sepsi -78 1-3
Menestys eurokentillä
Euroopan Cup:
UEFA Cup:
Media & viestintä
Media & viestintä (vuoteen 2008 asti Tiedotustutkimus) on vuonna 1978 perustettu tieteellinen julkaisu, jota julkaisee Media- ja viestintätieteellinen seura MEVI. Siinä julkaistaan artikkeleita median, viestinnän ja journalismin tutkimuksen alalta.
Media & viestintä on koko mediakenttää tutkiva tieteellinen aikakauskirja. Journalismikritiikin vuosikirja ilmestyy lehden ensimmäisenä numerona aina vuoden alussa.
Lehteä julkaistiin aluksi uutiskirjeenä, mutta sen sisältö laajeni nopeasti, ja 1980-luvulla se laajeni tieteelliseksi aikakauslehdeksi. Vertaisarviointi otettiin käyttöön 1990-luvulla. Journalismikritiikin vuosikirjoja on julkaistu vuodesta 1998 lähtien.
Viiva
Geometrisissa yhteyksissä viiva on yksiulotteinen, mielivaltaisen muotoinen ja mittainen kappale. Kaikki yksiulotteiset kappaleet, kuten janat, suorat, puolisuorat ja kehät, ovat viivoja. Viivan ajatellaan syntyvän, kun nollaulotteinen piste liikkuu avaruudessa ja muodostaa äärettömän monesta pisteestä koostuvan viivan.
Erilaisia viivoja:
Suoraa viivaa, joka jatkuu äärettömän pitkälle molempiin suuntiin, kutsutaan suoraksi. Puolisuoraksi taas kutsutaan sellaista suoraa, jolla on toinen päätepiste mutta joka jatkuu toiseen suuntaan äärettömän pitkälle. Jana taas on sellainen viiva, jolla on kaksi päätepistettä.
Kontokki
Kontokki on entinen kunta ja kylä Vienan Karjalan lounaiskulmassa Kostamuksen kaupunkialueella Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Kontokin kunta
Kontokin kunta käsitti Kostamus- ja Kiitehenjärven ympärillä olevat kylät (Kontokki, Kostamus ja Akonlahti) sekä Suomen rajan tuntumassa sijaitsevat kylät (Vuokinsalmi, Saarijärvi ja Niskajärvi). Idässä kunnan raja ulottui Kenttijärven taakse. Kontokin kunnan naapurikuntia olivat pohjoisessa Vuokkiniemi ja Uhtua, idässä Jyskyjärvi, etelässä Kiimasjärvi ja lännessä Suomen puolella Suomussalmi. Aikaisemmin osia Kiimasjärven kunnasta oli kuulunut Kontokkiin. Kontokin kunnassa oli 1 872 asukasta vuonna 1907, kaikki karjalaisia.
Kontokin kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Uhtuan piiriin. Jatkosodan aikana Kontokin kunnan alue oli Suomen miehittämä 1941–1944. Kostamuksen kylän läheltä löydettiin suuri rautamalmiesiintymä vuonna 1946 ja paikalle rakennettiin Kostamuksen kaupunki ja vuoriteollisuuskombinaatti suomalaisvoimin 1977–1985.
Kontokin kylä
Kontokin kylä sijaitsi Kontokkijärveen pistävällä niemellä. Kylä tuhoutui jatkosodan aikana. Kontokin kunnan suurimmat kylät Kostamus, Kontokki ja Akonlahti kuuluivat Vienan tärkeimpiin runokyliin, joissa muun muassa Elias Lönnrot vieraili runonkeruumatkoillaan 1832 ja 1833. Nyt kaikki nämä kylät ovat hävinneet.
Methymna
Methymna oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Lesboksen saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Míthymnan eli Mólyvoksen kylän paikalla.
Maantiede
Antiikin Methymna sijaitsi (ja nykyinen Míthymna edelleen sijaitsee) niemellä Lesboksen pohjoisrannikolla noin 61 kilometriä luoteeseen Mytilenestä (nyk. Mytilíni), kohdassa, jossa Lesboksen erottaa Vähän-Aasian rannikosta ja Assoksesta noin 60 stadioninmitan eli 11 kilometrin levyinen salmi.
Historia
Methymna oli usein sodassa myös naapurinsa Mytilenen kanssa. Myös peloponnesolaissodassa se oli yleensä aina vastakkaisella puolella kuin Mytilene. Se ei liittynyt muiden lesboslaisten kaupunkien kapinaan Ateenaa vastaan sodan aikana vuonna 428 eaa., eikä kärsinyt Ateenan kostosta, joka kohtasi Mytileneä. Näin se sai pitää vanhan oikeutensa osallistua Deloksen meriliiton toimintaan sotalaivoilla rahan sijasta. Spartalaiset valtasivat kaupungin hieman ennen Arginusain taistelua.
The Stooges
The Stooges (vuodesta 1973 alkaen Iggy & The Stooges) oli yhdysvaltalainen rockyhtye, jonka Iggy Pop perusti Detroitissa vuonna 1967. Yhtye luetaan punkrockin tärkeimpien edelläkävijöiden joukkoon. Ollessaan toiminnassa vuoteen 1974 saakka The Stooges ei vielä saanut suurta mainetta osakseen. Myöhemmin yhtyeen arvostus ja suosio ovat kuitenkin kasvaneet rock-klassikon tasolle. The Stooges vaikutti muun muassa Ramonesiin ja The Sex Pistolsiin.
Methymna
Historia
Methymna oli runoilija ja muusikko Arionin sekä Lesboksen historiasta kirjoittaneen Myrsiloksen syntymäpaikka. Kaupunki tunnettiin viineistään.
Uhudin taistelu
Uhudin taistelu oli islamilaisen perimätiedon mukaan vuonna 625 käyty taistelu Muhammedin johtamien Medinan muslimien ja Mekan Quraish -heimon välillä. Sitä edelsi muslimien voittoon päättynyt Badrin taistelu. Uhudissa muslimit vuorostaan kärsivät tappion. Uhudin taistelu mainitaan ensimmäisen kerran historian lähteissä vasta kahdensadan vuoden kuluttua. Sen takia on myös mahdollista, ettei sitä koskaan käyty, vaan kyseessä olisi keksitty tarina. Kertomus muslimien tappiosta Uhudissa olisi kehitetty selittämään niitä Koraanin jakeita, joissa puhutaan uskovien jossakin kärsimästä tappiosta ja kääntymisestä pakoon (3:153, 155, 165).
The Stooges
The Stooges halusi protestoida hippikauden romanttista ja pastoraalista popmusiikkia vastaan kehittämällä aggressiivisen ja kaoottisen musiikki- ja lavaesiintymistyylin, joka ilmaisi parikymppisen nuoren maanista ja ahdistunutta mielenmaisemaa.
Iggy & The Stooges kokoontui uudestaan vuonna 2003.
Yhtyeen perustaminen
Iggy Pop esiintyi Ann Arborissa, Michiganin osavaltiossa paikallisissa yhtyeissä, joista tunnetuin on The Iguanas. Yhtye hajosi 1967, jolloin The Stooges perustettiin. Iggy Popin lisäksi yhtyeeseen kuuluivat veljekset Ron ja Scott Asheton ja heidän ystävänsä Dave Alexander.
Yhtye sai mainetta omalaatuisista esiintymisistään. Iggy Pop shokeerasi yleisöä hieromalla rintaansa pihviä ja pähkinävoita sekä viiltelemällä itseänsä lasinsirpaleella. Aluksi yhtyeen musiikki oli erilaista kuin mitä sen albumeilla myöhemmin kuultiin. Ensimmäisissä konserteissaan yhtye "soitti" omatekoisia soittimiaan, kuten pölynimuria ja tehosekoitinta. Pop lauloi ja soitti ukulelea, Scott Asheton paukutti vasaroilla tynnyreitä sekä Ron Asheton soitti sitaria ja bassoa. Dave Alexander käytti efektilaitteita ja syntetisaattoreita toistaakseen efektejä.
The Stooges asui roudareineen Ann Arborin kaupungissa maatilalla, jota kutsuttiin nimellä "Fun House". Talossa sijaitsivat myös yhtyeen harjoitustilat. Vuoteen 1968 Iggy Pop oli siirtynyt yksinomaan laulajaksi ja Ron Ashetonin soittimeksi oli vakiintunut kitara. Scott Asheton oli rumpali ja Dave Alexander basisti. Yhtye esiintyi paljon Detroitissa Grande Ballroomissa MC5:n lämmittelijänä. MC5:stä kiinnostunut Danny Fields piti The Stoogesista ja järjesti heille levytyssopimuksen Elektra Recordsilta.
Esikoislevy ja Fun House (1969–1970)
Vuonna 1969 ilmestyi esikoislevy The Stooges, joka sisälsi muun muassa kappaleet "I Wanna Be Your Dog" ja "1969". Albumin tuotti aiemmin The Velvet Underground -yhtyeessä vaikuttanut John Cale. Albumi ei ilmestyessään saanut suosiota, mutta on myöhemmin noussut suosituksi. Scott Asheton kuvaili Stoogesin musiikkia "kovaa rokkaavaksi jazziksi".
Seuraavana vuonna ilmestynyt LP-levy Fun House vei yhtyeen musiikkia vieläkin hyökkäävämpään ja samalla myös kokeellisempaan suuntaan. Juuri ennen sen äänityksiä yhtyeeseen otettiin mukaan saksofonisti Steve Mackay. Albumin tunnettuja kappaleita ovat muun muassa "TV Eye", "Loose" ja "1970". The Stooges ei kuitenkaan vieläkään saavuttanut yleisön suosiota. Kesäkuussa yhtye soitti kuuluisan konserttinsa Cincinnati Pop Festivaleilla. Yhtyeen soittaessa kappaleita "TV Eye" ja "1970" Iggy Pop hyppäsi yleisön sekaan, jotka nostivat hänet käsillään ilmaan. Eräs antoi Popin käteen maapähkinävoipurkin, josta hän heitteli ruokaa yleisöön päin. Dead Boys-yhtyeen Stiv Bators väitti olevansa purkin Popille antanut henkilö.