cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chris Kunitz
Seurajoukkueissa
Seuraavalla kaudella Kunitz nosti yhä tasoaan. Hän pääsi Ducksin ykkösketjuun Andy McDonaldin ja Teemu Selänteen rinnalle, nousten 25 maalin hyökkääjäksi liigan kovimmassa joukkueessa. Pudotuspeleissä Kunitz loukkaantui konferenssifinaaleissa, mutta hän palasi jäälle 5. loppuottelussa Ottawa Senatorsia vastaan. Ducks voitti ottelun 6–2 ja seurahistoriansa ensimmäisen Stanley Cupin. Seuraava kausi ei ollut enää yhtä menestyksekäs. McDonald myytiin St. Louis Bluesiin, ja Selänne empi uransa jatkamista. Kaikesta huolimatta Kunitz pelasi taas hienon 50 pisteen kauden, tosin joukkue putosi mestaruustaistelusta heti pudotuspelien avauskierroksella.
Kunitz pelasi Anaheimissa helmikuuhun 2009, jolloin hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin, joka oli pitkään etsinyt uutta laitahyökkääjää. Vaihdossa Anaheim sai puolustaja Ryan Whitneyn.
Maajoukkueessa
NHL-pettymyksen jälkeen Kunitz liittyi Kanadan maajoukkueeseen, joka valmistautui MM-kotikisoihin. Kanada voitti sekä alku- että jatkolohkonsa puhtaalla pelillä. Puolivälierässä se voitti Norjan 8–2, ja välierässä Ruotsin 5–4. Loppuottelu Venäjää vastaan oli huikeaa kiekkodraamaa. Kanada johti ottelua 4–2, kun vielä hieman yli puoli erää oli ottelua jäljellä. Venäjä kuitenkin nousi tasoihin Aleksei Tereštšenkon ja Ilja Kovaltšukin maaleilla, ja jatkoajalla Kovaltšuk laukoi kiekon Kanadan maaliin ja Venäjän maailmanmestariksi. Kunitzille ja Kanadalle siis hopeaa.
Google Hangouts
Google Hangouts oli Googlen kehittämä pikaviestintä- ja videopuheluohjelma. Hangouts oli alun perin Google+-palvelun osa. Siitä tuli itsenäinen ohjelma johon Google siirsi Hangoutsin ja Google Talkin toiminallisuuden. Ohjelma julkaistiin 15. toukokuuta 2013 Google+ Messengerin, Talkin ja Hangouts-videopuhelupalveluiden korvaajaksi. Palvelu on käytettävissä internetin kautta sekä Chrome OS-, Android- ja iOS-sovelluksina ja Google Chrome -laajennuksena Windowsilla, Mac OS:lla ja Linuxilla.
Uan Muhuggiag
Uan Muhuggiag on Libyan Saharan keskiosissa sijaitseva paikkakunta.
Muumio
Uan Muhuggiag on myös sieltä professori Fabrizio Morin 1958 löytämän pienen pojan muumion nimi. Muumio ilmentää hyvin taitavaa muumioimistekniikkaa, ja 5 500 vuotta vanha muumio on vanhempi kuin vertailukelpoiset muinaisen Egyptin muumiot.
Muumio on peräisin kulttuurista, jossa harjoitettiin paimentolaisuutta laajasti Pohjois-Afrikan alueella vaiheessa, jolloin Sahara oli savannia. Yhteyksiä myöhempään egyptiläiseen kulttuuriin on löytynyt, muun muassa koirapäisiä ihmishahmoja esittävistä kalliomaalauksista ja saviruukkujen koristelusta, jollaista on löydetty myöhemmältä ajalta Niilin laakson eteläosista.
Denis Kudrjavtsev
Denis Aleksandrovitš Kudrjavtsev (s. 13. huhtikuuta 1992 Tšeljabinsk, Venäjä) on venäläinen aitajuoksija, joka kilpailee 400 metrin aidoissa. Hänen ennätyksensä on Pekingin MM-kisoissa 2015 finaalissa juostu 48,05. Tulos on myös Venäjän ennätys. Kudrjavtsev voitti pronssia yleisurheilun EM-kisoissa 2014 Zürichissä tuloksella 49,16. Vuosien 2014 ja 2015 Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa Kudrjavtsev voitti 400 metrin aidat. Hän saavutti hopeaa vuoden 2015 MM-kilpailuista uudella maansa ennätyksellä.
Kudrjavtsevin valmentajana toimii Vladimir Širjaev.
Taimi Wuorinen
Taimi Wuorinen (1. marraskuuta 1878 Tampere – 25. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen yliopettaja ja rehtori.
Wuorisen vanhemmat olivat maalarimestari, kunnallispoliitikko, varatuomari ja asianajaja Anton Wuorinen ja Josefina Helén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1897 sekä filosofian kandidaatiksi 1904 ja filosofian maisteriksi 1907.
Julius Nyerere
Julius Kambarage Nyerere (13. huhtikuuta 1922 – 14. lokakuuta 1999) oli Tansanian presidentti maan muodostumisesta alkaen kunnes jäi eläkkeelle 1985. Häntä kunnioitettiin swahilinkielisellä nimellä M'zee, kunnianarvoisa vanhus, ja aiemmin nimellä Mwalimu, opettaja.
Nyerere valmistuikin alun perin opettajaksi ja opiskeli sitten Edinburghin yliopistossa historiaa ja taloustiedettä. Hän oli ensimmäinen tansanialainen, joka suoritti tutkinnon brittiyliopistossa. Palattuaan Tanganjikaan 1952 Nyerere joutui mukaan politiikkaan ja perusti 1954 Tanganjikan afrikkalaisen kansallisliiton (TANU), josta maan itsenäistyttyä Tansaniaksi 1960 tuli maan valtapuolue ja Tansaniasta käytännössä yksipuoluejärjestelmän maa.
Poliittisesti Nyerereä kuvataan afrikkalaisena sosialistina, ja usein alleviivataan, että afrikkalaisuus tulee ensin ja sosialismi vasta toissijaisena määreenä. Hänen suuri tavoitteensa oli Tansanian yhtenäisyys yli heimo- ja luokkarajojen. Nyerere toi swahilin kansalliskieleksi ja kansantanssin ja -musiikin kouluaineeksi. Swahilin kieli oli hänelle tärkeä, ja hän käänsi itse Shakespearen teoksia swahiliksi.
Julius Nyerere teki Suomeen Tanganjikan presidenttinä valtiovierailun syyskuussa 1963 sekä Tansanian presidenttinä valtiovierailun toukokuussa 1976 ja vierailun touko-kesäkuussa 1985. Myöhemmin hän vieraili Suomessa marraskuussa 1990 ja tapasi muun muassa presidentti Koiviston Presidentinlinnassa.
Ulkopolitiikassa Nyerere kannatti panafrikkalaisuutta. Hän oli mukana perustamassa Afrikan yhtenäisyysjärjestöä 1963. Nyerere tuki useita vapautusliikkeitä, kuten Etelä-Afrikan Afrikan kansalliskongressia, Azanian panafrikkalaista kongressia ja Mosambikin vapautusrintama Frelimoa sen pyrkiessä syrjäyttämään portugalilaiset Mosambikissa ja ZANLAa ja Robert Mugabea Etelä-Rhodesian valkoisten valtaa vastaan. Vuonna 1978 hän vei Tansanian sotaan Idi Aminin Ugandaa vastaan, joka johti Ugandan tappioon ja Idi Aminin maastapakoon. Hän tuki myös France-Albert Renéa hänen valtaannousussaan Seychelleillä.
Nyerere kuoli Lontoossa vuonna 1999 leukemiaan.
Tansanian tärkein lentoasema Dar es Salaamin lentoasema on nimetty hänen mukaansa Julius Nyereren kansainväliseksi lentoasemaksi (Julius Nyerere International Airport).
Tyrkisk Peber
thumb|Turkinpippuri-makeisia Tyrkisk Peber ('turkinpippuri') on Fazerin makeistehtaan valmistama makeinen, jossa on paksu ja kova musta kuori ja sisällä salmiakkijauhetta.
Historiaa
Tyrkisk Peberin keksi vuonna 1976 tanskalainen makeismestari Per Fjelsten, ja seuraavana vuonna sitä alettiin valmistaa hänen perheyhtiössään Perellyssä (Fjelstenin vaimon nimi oli Elly, ja yhtiön nimi oli heidän etunimiensä yhdistelmä). Valmistus jatkui Perellyssä aina 1990-luvulle saakka, jolloin yritys siirtyi Fazerin omistukseen. Lappeenrannassa Turkinpippuria alettiin valmistaa vuonna 1996.
Suomen Salmiakkiyhdistys palkitsi Turkinpippureiden keksijän Per Fjelstenin hänen elämäntyöstään Salmiakki Finlandia 2007 -palkinnolla.
Tuoteperhe
Tyrkisk Peber -tuoteperheeseen kuuluu makeisten lisäksi muun muassa tikkareita, lakritsitankoja ja täysksylitolipurukumia. Makeisesta on myös miedompia vaihtoehtoja, joiden väri poikkeaa alkuperäisestä.
El Junco
El Junco on järvi Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on muodostunut kalderaan ja on pinta-alaltaan kuusi hehtaaria.
Tyrkisk Peber
Tuoteperhe
Perelly valmisti aikoinaan Turkinpippuria myös jauheena.
El Junco
Sijainti ja hydrologia
El Junco sijaitsee San Cristóbalin saarella noin 700 metrin korkeudessa. Järvi on pinta-alaltaan 6 hehtaaria, ja sen tilavuus on 360 000 kuutiometriä. Järven halkaisija on 270 metriä, ja sen suurin syvyys on 6 metriä.
El Junco on The Fishes of Galápagos Islands -teoksen mukaan Galápagossaarten ainoa pysyvä makeanveden allas. Järvi saa kaiken vetensä sateista. Kuivuuden aikana vedenpinta voi laskea jopa metrin, mutta kovien sateiden aikana järvialtaasta voi virrata vettä sitä ympäröiville alueille.
Tyrkisk Peber
Tuoteperhe
Alkolla on valikoimassaan Turkinpippurilla maustettu Hot Shot -votka. Turkinpippuria käytetään toisinaan myös salmiakkikoskenkorvan raaka-aineena.
Kemialliset ominaisuudet
Turkinpippuri-makeiset ovat hygroskooppisia, minkä takia ne avonaiseen pussiin jätettyinä imevät itseensä kosteutta ilmasta ja liimaantuvat parin päivän aikana toisiinsa.
Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto
thumb|250px|EPA:n päämaja [[Washington (DC)|Washingtonissa]] Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto (, lyh. EPA) on terveydestä ja ympäristöstä vastaava valtion virasto Yhdysvalloissa. Virastoa johtaa Yhdysvaltain presidentin nimittämä henkilö. EPA työllistää 17 000 ihmistä 10 toimistossa ja 27 laboratoriossa ympäri Yhdysvaltoja. EPA:n päätoimisto sijaitsee Washingtonissa.
EPA:n perusti presidentti Richard Nixon 2. joulukuuta 1970. Perustaminen hyväksyttiin heinäkuussa 1970 kansalaisten vaatiessa yhä voimakkaammin puhtaampaa vettä, ilmaa ja maata ympäristöonnettomuuksien kuten vuonna 1969 tapahtuneen Cuyahogajoen tulipalon johdosta. Ennen EPA:n perustamista Yhdysvaltain hallituksella ei ollut jäsentyneitä välineitä ihmisterveydelle ja ympäristölle vaarallisten saasteiden torjumiseen.
Pelko (täsmennyssivu)
Pelko on vaarasta aiheutuva epämiellyttävä tunne. Sana voi viitata myös esimerkiksi seuraaviin:
Venäjän vallankumous
Venäjän vallankumous on yhteisnimitys kahdelle Venäjällä vuonna 1917 tapahtuneelle vallankumoukselle, helmikuun vallankumoukselle ja lokakuun vallankumoukselle, joissa Venäjän keisarikunta kaatui. Helmikuun vallankumouksessa valta siirtyi väliaikaiselle hallitukselle ja lokakuun vallankumouksessa lopulta bolševikeille, jotka perustivat Venäjän neuvostotasavallan.
Tausta
Venäjän vallankumoukseen ja keisarikunnan kaatumiseen johtivat sekä pidempiaikaiset tsaarinhallinnon ongelmat ja yhteiskunnalliset kysymykset, että ensimmäinen maailmansota. Vuoden 1905 vallankumouksen seurauksena perustettu kansanedustuslaitos, valtakunnanduuma, joutui ajoittain tsaarin hajottamaksi. Tsaarin konservatiivinen politiikka aiheutti laajaa tyytymättömyyttä, kuten myös hallinnon korruptoituneisuus ja tehottomuus. Samalla levottomuudet valtakunnan lukuisten kansallisten vähemmistöjen keskuudessa lisääntyivät.
Lopulta Venäjän huonosti varustellun ja johdetun armeijan saksalaisille kärsimät valtavat tappiot ensimmäisessä maailmansodassa aiheuttivat hallinnolle liian suuren haasteen. Sodan myötä vallankumouksesta tuli välttämätön kahdella tavalla: se osoitti, että Venäjä ei enää pärjännyt sotilaallisesti Keski- ja Länsi-Euroopan valtioille ja se lamaannutti talouden.
Helmikuun vallankumous
Helmikuun lopussa 1917 Petrogradissa (nykyinen Pietari) puhkesi mellakoita, joihin liittyivät myös kaupungin sotilaat. Tsaarilla ei enää ollut armeijan tukea ja hän joutui luopumaan kruunusta 2. maaliskuuta (juliaanisen kalenterin mukaan), jonka jälkeen duuma perusti maahan väliaikaisen hallituksen.
Väliaikaishallituksen aika
Venäjän väliaikainen hallitus yritti pitää Venäjän mukana ensimmäisessä maailmansodassa. Hallituksen kilpailijaksi nousi kuitenkin tehtaista ja armeijasta koottu Petrogradin neuvosto, jolla oli pian enemmän valtaa kuin väliaikaisella hallituksella. Petrogradin neuvosto antoi 1. maaliskuuta venäjän armeijalle käskyn totella vain neuvostoa. Samankaltaisia neuvostoja muodostettiin myös muihin suuriin kaupunkeihin ja myös asevoimien sisälle. Monet neuvostojen jäsenistä kannattivat Venäjän välitöntä vetäytymistä ensimmäisestä maailmansodasta, joka johti tilanteeseen jossa radikaalien sosialistien vaikutusvalta kasvoi eri neuvostoissa.
Väliaikainen hallitus järjestäytyi uudelleen neljä kertaa ennen lokakuuta, mutta se ei kyennyt vastaamaan tehokkaasti maata piinaaviin ongelmiin. Heinäkuussa hallituksen johtoon nousi sosialisti Aleksandr Kerenski. Hänen sosialistivallankumouksellinen puolueensa kuitenkin hajosi, kun sen vasen siipi irtautui puolueesta. Syyskuuhun mennessä bolševikit ja muut vasemmistolaiset vallankumoukselliset olivat ohittaneet menševikit ja sosialistivallankumouksellisen puolueen. Heitä kannattivat etenkin sotilaat ja kaupunkien nälkäiset työläiset. Kerenski ei kyennyt pysäyttämään maan luisumista taloudelliseen ja sotilaalliseen kaaokseen.
Lokakuun vallankumous
24.–25. lokakuuta bolševikit suorittivat vallankaappauksen, joka oli lähes veretön. He ottivat haltuunsa hallinnon rakennukset ja lennätinasemat. Kerenski joutui pakenemaan maasta, ja bolševikit perustivat maahan uuden hallituksen.
Saksa oli avustanut bolševikkeja ja rahoittanut heidän toimintaansa runsaskätisesti ennen lokakuun vallankumousta. Saksa oli joutunut tukalaan asemaan kahden rintaman sodassa, ja Venäjä oli osallisena itärintamalla käydyssä sodassa. Saksan tiedustelupalvelu halusi Kerenskin hallituksen kaatuvan ja Venäjän vetäytyvän sodasta, joten se liittoutui vallankumouksellisten kanssa ja salakuljetti huhtikuussa 1917 Vladimir Leninin ja hänen kolmisenkymmentä apuriaan Venäjälle kaatamaan hallitusta.
Sisällissota
Vallankumouksen jälkeen vuonna 1918–1920 käytiin sisällissota, jossa bolševikkien muodostama puna-armeija taisteli useita venäläisiä ja ulkomaisia armeijoita vastaan. Sisällissota päättyi bolševikkien voittoon syksyllä 1920.
John Nicholson
John Nicholson voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Sphenacodontia
Sphenacodontia on synapsidien kladi. Siihen on määritelty kuuluvaksi Haptodus baylei, Haptodus garnettensis, Sphenacodon ferox ja kaikki taksonit jotka ovat läheisempää sukua niille kuin Edaphosaurus pogoniasille. Täten ryhmään kuuluvat esim. Sphenacodontidae-heimo sekä terapsidit kuten nisäkkäät ja Gorgonopsia-alalahko. Ryhmän ominaisuuksiin kuuluu yläleukaluun (maxilla) sisäpinnalla oleva paksuuntunut kohta kulmahampaiden lähellä. Lisäksi (premaxilla)-luuhun kiinnittyvät hampaat ovat syvällä pitimissään.
Hämeenlampi (Ähtäri)
Hämeenlampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Hokkaskylän lähellä sijaitseva lampi.
Sphenacodontia
Fylogenia
Fröbisch, J., Schoch, R.R., Müller, J., Schindler, T., & Schweiss, D. 2011 (Muut paitsi Caseasauria tutkimuksen kladogrammista, Caseasauria tekstiosasta):
Hämeenlampi (Ähtäri)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Niemisveden alueeseen (35.472) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 180,5 metriä mpy.
New Hanoverin piirikunta
New Hanoverin piirikunta on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli arvion mukaan 236 690 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Wilmingtonin kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1729.
Maahockey kesäolympialaisissa 1952
Maahockey oli Helsingin olympialaisissa 1952 seitsemättä kertaa olympiakisoissa. Cup-muotoisesti käydyn turnauksen voitti Intia. Hopealle tuli Alankomaat ja pronssille Yhdistynyt kuningaskunta. Pronssiottelussa Yhdistynyt kuningaskunta kaatoi Pakistanin maalilla ja Intia voitti mestaruuden selvästi kukistamalla Alankomaat finaalissa 6–1. Intia oli selvästi turnauksen paras joukkue, mistä kertoo myös kolmen ottelun maalisuhde 13–2.
Maahockey otettiin mukaan Helsingin olympiaohjelmaan, jos korkeintaan 12 joukkuetta isäntämaan lisäksi ilmoittautuisi mukaan. Kansainvälinen maahockeyliitto valitsi ilmoittautuneista 12 parasta maata, jotka pääsisivät olympiaturnaukseen, Pariisin kokouksessaan 9. maaliskuuta 1952. Neljä kisoihin ilmoittautunutta maata vetäytyi kuitenkin ennen turnausta, joten kaikki halukkaat saivat paikan Helsingin maahockeyturnaukseen.
Maahockeyottelut pelattiin Velodromin nurmella, sekä Kaurialan kentällä Hämeenlinnassa. Kaksi ensimmäistä kierrosta pelattiin jo ennen avajaisia. Välierät pelattiin jo ensimmäisenä kisapäivänä 20. heinäkuuta. Pronssiottelu käytiin lopulta 22. heinäkuuta ja loppuottelu 24. heinäkuuta. Hämeenlinnan ottelut pelattiin 21. heinäkuuta ja 23. heinäkuuta.
Tulokset
, maalintekijät:
Välierät
Välieriin pääsivät odotetusti Intia, Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat ja Pakistan. Välierissä kohtasivat aiemmat olympiavoittajat Yhdistynyt kuningaskunta ja Intia, joka eteni loppuotteluun maalein 3–1. Toisessa välierässä Alankomaat kukisti Pakistanin hieman yllättäen.
Pronssiottelu
Iso-Britannia voitti historiansa kolmannen olympiamitalin yltäen mitalikantaan seuraavan kerran yli 30 vuotta myöhemmin.
Loppuottelu
Intia puolusti Lontoon olympiavoittoaan menestyksekkäästi voittamalla Alankomaat 6–1. Olympiavoitto oli maalle peräti viides peräkkäinen. Intian Balbir Singh teki loppuottelussa viisi maalia, mikä on edelleen olympiaennätys. Alankomaat sivusi hopeallaan maahockeyn parasta olympiasijoitustaan ja ylsi takaisin olympiamitalikantaan vasta 1980-luvulla.
Mitalistit
thumb|300px|Intian kultamitalijoukkue pääministeri [[Jawaharlal Nehrun kanssa.]]
Hermann Cohen
pienoiskuva|Cohen Hermann Cohen (4. heinäkuuta 1842 Coswig, Anhalt, Saksa – 4. huhtikuuta 1918 Berliini, Saksa) oli saksanjuutalainen filosofi ja yksi uuskantilaisen Marburgin koulukunnan perustajista. Hän on yksi 1800-luvun merkittävimmistä juutalaisista filosofeista.
Elämä
Cohen aloitti filosofian opinnot varhain, ja hänet tunnettiin pian Immanuel Kantin tuntijana. Hän opiskeli gymnaasissa Dessaussa, juutalaisessa teologisessa seminaarissa Breslaussa, sekä Breslaun, Berliinin ja Hallen yliopistoissa. Hänen väitöksensä nimi oli Die systematischen Begriffe in Kant’s vorkritischen Schriften nach ihrem Verhältniss zum kritischen Idealismus. Vuonna 1873 hänestä tuli Marburgin yliopiston filosofisen tiedekunnan privatdozent. Vuonna 1875 Cohen valittiin yliopiston ylimääräiseksi professoriksi ja seuraavana vuonna varsinaiseksi professoriksi.
Cohen oli yksi Juutalaisen tieteen edistämisyhdistyksen (Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums) -yhdistyksen perustajista. Yhdistys piti ensimmäisen kokouksensa Berliinissä marraskuussa 1902.
Teokset
Cohen myös toimitti ja julkaisi Friedrich Albert Langen viimeisen filosofisen teoksen Logische Studien (1877).
John Betjeman
John Betjeman (28. elokuuta 1906 Highgate, Lontoo, Englanti – 19. toukokuuta 1984 Trebetherick, Cornwall, Britannia) oli brittiläinen runoilija.
Betjemanin isä oli varakas liikemies. Betjeman oli T. S. Eliotin oppilas. Hänen esikoiskokoelmansa Mount Zion ilmestyi 1933, samoin hänen arkkitehtuuriaiheinen teoksensa Ghastly Good Taste. Hän puolustaa teoksissaan vanhan arkkitehtuurin säilyttämistä. Hänen nostalgiansa sai erityisesti toisen maailmansodan jälkeen vastakaikua epävarmassa maailmantilanteessa. Hän tekee pilkkaa "edistyksestä". Hän sai aateliarvon ja 1972 nimityksen hovirunoilijaksi (Poet laureate). Hän kirjoitti myös opaskirjoja Englannista ja esseekokoelmia arkkitehtuurista.
Magnesiumhydridi
Magnesiumhydridi (MgH2) on magnesiumin ja vedyn muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä pelkistimenä ja sitä on tutkittu myös vedynvarastointisovellutuksiin.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa magnesiumhydridi on valkoista tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdisteellä on useita kidemuotoja eli se on polymorfista. Huoneenlämpötilassa stabiili muoto on alkeiskopiltaan tetragonaalinen β-muoto, jonka rakenne muistuttaa rutiilin rakennetta. Ja tämän lisäksi tunnetaan useita korkean lämpötilan ja korkean paineen faaseja. Magnesiumhydridi reagoi erittäin voimakkaasti veden kanssa magnesiumhydroksidiksi ja vedyksi ja voi syttyä palamaan. Se hajoaa myös kuumennettaessa.
Valmistus ja käyttö
Ensimmäisen kerran magnesiumhydridiä valmistettiin kuumentamalla dietyylimagnesiumia. Sitä voidaan myös valmistaa dietyylimagnesiumista pelkistämällä litiumalumiinihydridillä. Nykyään käytetyin tapa on kuitenkin magnesiumin ja vedyn seoksen kuumentaminen 300–400 °C:n lämpötilaan magnesiumjodidin toimiessa katalyyttinä.
John Lee Hooker
Varhaiset vaiheet
Hooker syntyi 22. elokuuta, 1917 Mississippin Clarksdalen lähettyvillä sijainneessa Coahoma Countyssä. Hän oli William Hooker (1871–1923) -nimisen maanviljelijän ja baptistisaarnaajan 11-lapsisen perheen kuopus. Hooker ja hänen sisarensa saivat koulutuksensa kotonaan. Kotona lasten ei annettu kuunnella muuta kuin hengellistä musiikkia, ja Hookerin ensi kosketukset musiikin esittämiseen tulivatkin kirkossa laulettujen negrospirituaalien kautta.
Vuonna 1921 perheen vanhemmat erosivat ja Hookerin äiti meni naimisiin blueslaulaja William Mooren kanssa. Moorelta John Lee sai ensimmäiset opinnot kitaransoitossa. Vielä myöhemminkin Hooker sanoi erikoisen soittotyylinsä juontuneen William Moorelta saaduista vaikutteista. Johnin biologinen isä William Hooker kuoli vuonna 1923. John Lee jätti äitinsä ja kasvatti-isänsä 15 vuoden iässä, jolloin hän karkasi kotoa. Hän ei nähnyt heitä enää sen koommin.
1930-luvulla Hooker eli Memphisissä, jossa hän esiintyi blues-klubeistaan tunnetulla Beale Streetillä. Toisen maailmansodan aikaan Hooker oli töissä tehtaissa useissa eri kaupungeissa, ajautuen lopulta vuonna 1948 Detroitiin, jossa hän toimi Ford Motor Companyn leivissä. Hän tunsi olonsa kotoisaksi asuessaan itäisen Detroitin mustan väestön ajanviettopaikkana toimineen Hasting Streetin blues-kuppiloiden läheisyydessä. Pianisteista kuuluisassa kaupungissa kitaransoittajat olivat harvassa. Hooker soitti Detroitin klubeissa ja sai nopeasti suosiota. Hän hankki itselleen sähkökitaran etsiessään kovempiäänistä instrumenttia akustisen kitaransa tilalle.
Levytysura alkaa
Hookerin levytysura alkoi vuonna 1948, jolloin hänen nauhoittamansa demonauha päätyi Modern Recordsin omistaneiden Bihari-veljesten käsiin. Hooker pääsi levyttämään Modern-merkille ”Boogie Chillen” -kappaleensa, joka on Hookerin ensimmäinen single. Kappale on Hookerin tunnetuimpia ja se kertoo pojasta, joka haluaa viettää aikaa Hasting Streetin musiikkibaareissa äitinsä antamasta kiellosta huolimatta. Toiseksi tunnetuin varhaisvuosien levytys on ”I'm in the Mood”. Vaikka Hooker oli lukutaidoton, hän oli bluesin mittakaavassa merkittävä kappaleiden sanoittaja laatien uusia kappaleita - tai variaatioita vanhoista - usein huomattavalla vauhdilla. Koska mustille muusikoille maksettiin huonosti, Hooker vaelteli studiosta toiseen, tarjoten uusia kappaleitaan levytettäväksi. Levytyssopimuksensa takia hän levytti muille yhtiöille salanimillä, kuten ”John Lee Booker”, ”Johnny Hooker” ja ”John Cooker”.
Hooker pysyi uransa alkuvaiheessa harvoin perinteisessä rytmissä ja vaihteli tempoa tiuhaan kappaleen tarpeiden mukaan. Tämä teki taustamuusikoiden käytön vaikeaksi. Varhaisia Hookerin kappaleita äänittänyt Bernie Besman laittoi Hookerin jalan alle puulevyn, jolloin Hookerin jalasta tuli jonkinlainen perkussiosoitin joka toi selkeyttä musiikkiin. Hookerin rytmikäs soittotyyli on pyritty usein yhdistämään pianolla soitettuun boogie woogieen. Hooker soittaa bassolinjoja peukalollaan hieman boogie-pianisteja muistuttavalla tavalla muiden sormien soittaessa sointuja. Säkeet loppuvat usein kitaran trilleihin. Kappaleissa on perinteisen blueskaavan sijaan usein vain yhtä sointua. Hookerin vokaalityöskentely on usein jonkinlaista laulun ja puheen välimuotoa. Normaalisti puhuessaan hän kärsi änkytyksestä.
Vaikka Hooker asui Detroitissa, joka on pohjoinen kaupunki, hän ei edustanut tyyliltään Chicago bluesia, vaan pysytteli lähempänä etelän maaseudun tyyliä. Sähkökitaran soittajana hänen tyylinsä on katsottu olevan jotain country bluesin ja uudemman sähköisen bluesin väliltä. Hooker jatkoi soolouraansa pitkin 1950-lukua, ja sai 1960-luvun alussa lisää suosiota vanhasta folk- ja blues-musiikista kiinnostuneen valkoisen yleisön piirissä. Hooker siirtyi esiintymään pelkän kitaransa sijasta varsinaisen taustayhtyeen kanssa. Hänen tyylinsä kuitenkin säilyi rytmillisesti varsin flegmaattisena, eikä yhtyetovereilla ollut aina helppoa pysyä Hookerin perässä. Hookerin tavaramerkeiksi muodostuneita yhtyeen kanssa soitettuja kappaleita olivat esimerkiksi ”Boom, Boom, Boom” ja ”One Bourbon, One Scotch, One Beer”.
Suomessa Hooker esiintyi ainoan kerran myöhemmän uransa huippukaudella: Järvenpään Puistobluesissa 29. kesäkuuta, 1991 yhtyeenään ”The Coast to Coast Blues Band”.
Myöhempiä vaiheita
Tunnetuin myöhempien aikojen levytys Hookerilta oli vuonna 1989 levytetty albumi The Healer, joka sai Grammy-palkinnon. Levyllä oli mukana Keith Richards ja Carlos Santana. Hooker teki vuosien varrella paljon yhteistyötä myös Van Morrisonin kanssa.
Pitkän uransa aikana Hooker ehti levyttää peräti sata levyä. Hän kuoli 83-vuotiaana, juuri ennen suunniteltua Euroopan kiertuetta.
Kuolemansa aikoihin Hooker oli noussut jo bluesin suurimpien legendojen joukkoon. Hänen kappaleistaan ovat tehneet covereita esimerkiksi MC5, The Doors, Led Zeppelin, Van Morrison, The Yardbirds, The Animals, R. L. Burnside, The Pointer Sisters, Dr. Feelgood ja Jon Spencer Blues Explosion. Hookerin kappale "Boom Boom" on otettu myös peliin Mafia II.
Marjatta Muurimaa
Marjatta Muurimaa (ent. Leporinne, 13. kesäkuuta 1937 Turku – 11. huhtikuuta 2017 Tampere) oli suomalainen dokumenttitoimittaja, käsikirjoittaja, leikkaaja ja elokuvaohjaaja.
Muurimaa valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1962 ja teki elämäntyönsä Yleisradion TV2:n dokumenttitoimituksessa. Vuonna 1966 hän sai Jussi-palkinnon parhaan televisioelokuvan leikkauksesta ohjaamastaan televisioelokuvasta Valoa. Muurimaa oli myös leikkaajana Rauni Mollbergin elokuvassa Maa on syntinen laulu. Hän on ohjannut ja käsikijoittanut muun muasa Wivi Lönnistä ja Katri Valasta kertovat televisiodokumentit.
Victor Frankenstein
Victor Frankenstein on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, jonka on ohjannut Paul McGuigan. Elokuva perustuu Mary Shelleyn vuonna 1818 julkaistuun romaaniin Frankenstein. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Daniel Radcliffe, James McAvoy ja Andrew Scott.
Juoni
Elokuva kertoo Shelleyn romaanin tarinan Victor Frankensteinin palvelijan Igorin näkökulmasta. Se kertoo siitä, kuinka nuori Igor tapasi lääketieteen opiskelijan Victor Frankensteinin ja kuinka heistä tuli ystäviä.
Tuotanto
Elokuvaprojekti aloitettiin vuonna 2011, kun 20th Century Fox ja tuottaja John Davis palkkasivat nuoren käsikirjoittajan Max Landisin kirjoittamaan Victor Frankensteinia koskevan elokuvan. Elokuvan ohjaajaksi oli ehdolla muun muassa Ron Howard ja Shawn Levy, mutta syyskuussa 2012 elokuvan ohjaajaksi valittiin esimerkiksi Uusi Sherlock-televisiosarjaa ohjannut Paul McGuigan.
Heinäkuussa 2013 ilmoitettiin, että elokuvan nimirooliin oli valittu James McAvoy. Rooliin olivat ehdolla myös Jack Huston ja Toby Kebbell.
Kiinalainen ooppera
Kiinalainen ooppera on Kiinassa suosittu musiikkiteatterin muoto. Se juontaa juurensa šamaaniperinteestä. Länsimaisesta oopperasta poiketen kiinalaisessa oopperassa säveltäjät eivät ole tärkein elementti. Sen sijaan kiinalainen ooppera sisältää melko paljon akrobatiaa. Länsimaissa tunnetuin kiinalaisen oopperan muoto on Peking-ooppera.
Kiinalaisessa oopperassa on tiettyjä roolihahmoja ja esiintyjien kasvot maalataan hahmojen perinteiden mukaisesti. Lavasteita ei juurikaan käytetä, vaan kaikki eleet suoritetaan niin ylidramaattisesti, että katsoja ymmärtää missä pitäisi olla vaikkapa vettä taikka lohikäärme.
Historia
Ennen Han-dynastiaa kiinalaisesta "näyttämötaiteesta" vastasivat pääosin šamaanit, joiden rituaaleihin kuuluivat erilaisten rohtojen lisäksi myös tanssi ja laulu. Erityisen tunnettuja olivat Wu-perheen šamaanit. Šamaanit olivat tuolloin pääosin naisia, joskin miesšamaanejakin esiintyi. Wu-šamaanien sanottiin osaavan lentää, kykenemään ennustamaan ihmisten eliniän ja parantamaan sairauksia.
Kiinan keskiajalla (200-luku-600-luku) kehittyi uusi näyttämötaiteen laji nimeltä 歌舞小戲, laulun ja tanssin pikkunäytöksiä. Näissä tuotiin ensimmäisen kerran roolihahmot mukaan kiinalaiseen näyttämötaiteeseen, erilaisten hahmojen esittäjät käyttivät erilaisia naamareita.
Tang-dynastian rauhallisempi aika auttoi taiteiden kehitystä Kiinassa. Adjutantti-näytelmät (參軍戲), jotka muistuttivat läheisesti varsinaista teatterimaista näyttelemistä, syntyivät. Näissä esiintyi sekä miehiä että naisia, mutta enemmän naisia. Naiset esittivät joskus miestenkin rooleja. Näytelmät sisälsivät yksinkertaista huumoria.
Toinen merkittävä Tang-dynastian aikana syntynyt tyylisuuntaus oli Bianwen (變文), joka oli buddhalaisten kirjoittamia ja esittämiä kansantajuisempia versioita buddhalaisista opeista. Bianwenin vaikutuksesta syntyi chuanqi (傳奇), ihmeelliset tarut, jotka olivat monimutkaisia, täydellisen juonen sisältäviä näytöksiä.
Song-dynastian aikana kaupunkeihin syntyi huvittelualueita, jotka olivat täynnä erilaisia ajanviettotapoja, teattereita (nyt useampikerroksisia rakennuksia), viinitupia, ennustajia, ilotaloja jne. Näytelmissä käytettiin paljon kasvojen maalaamista, mutta myös naamareita. Uutena tyylilajina syntyi Song zaju, monipuoliset näytelmät, jotka koostuivat humoristisesta näytelmästä, musiikista ja laulusta, ja joita edelsivät tavallisesti ilotulitukset.
Song zaju oli pohjoiskiinalainen ilmiö, etelä-Kiinassa syntyi nanxi, jotka olivat pääosin romanttisia tarinoita, toisin kuin pääosin poliittisista asioista kertovat zajut. Rakkaustarinoina nanxi tarvitsi nuoren mies- ja naissankarin, joten syntyivät roolihahmot sheng (生) ja dan (旦). Muita tärkeitä roolihahmoja olivat ilveilijät/klovnit.
Yuan-dynastia ja mongolivalta toivat muutoksia myös näyttämötaiteeseen. Koska kiinalaiset oppineet menettivät asemansa johtavissa asemissa ja yhteiskunnallisen arvostuksensa, moni heistä ryhtyi kirjoittamaan näytelmiä tienatakseen elantonsa. Mongolit suosivat näyttämötaidetta, sillä se tarjosi helpon ja kansantajuisen kanavan kiinalaiseen kulttuuriin. Niinpä laadukkaiden näytelmien määrä kasvoi rajusti.
Mongolit sallivat lähes kaikki aiheet näytelmissä, mutta toisaalta teatterin katsottiin johtavan nuoria väärälle tielle ja esimerkiksi julkisesta lauleskelusta saatettiin määrätä ankaria rangaistuksia. Lisäksi laajan valtakunnan vuoksi ulkomaisia elementtejä tuli entistä enemmän mukaan. Syntyneeseen Yuan zaju-lajin merkittävin näytelmäkirjailija oli "Kiinan Shakespeareksi" kutsuttu Guan Hanqing.
Ming-dynastia oli hyvin tiukka näytelmien suhteen, sillä dynastian synnyttäneet kapinat olivat osin näytelmien innostamia. Ming-dynastian aikana kuitenkin rikkaiden määrä maassa kasvoi rajusti, ja monet tukivat omia yksityisiä teattereitaan. Koska maan eteläosien vauraus ja väkiluku ylittivät pohjoisen, eteläinen teatteriperinne kehittyi jättäen pohjoisen varjoonsa. Eteläisen teatterin eli nanxin seuraajaksi nousi chuanqi, jonka merkitys laajeni Tang-dynastian ihmeellisistä taruista uudenaikaisemmaksi draamaksi. Sen rakenne oli varsin vapaa, mutta aluksi siitä puuttui musiikki.
Kunqu syntyi kun chuanqitä varten sävellettiin erityinen musiikkilaji. Toisaalta syntyi myös paikallisteatteri, difangxi, jossa musiikki oli hyvin äänekästä ja eläväistä. Kunqu muodostui oppineiston teatterilajiksi hienostuneempine aihepiireineen ja musiikkineen, kun taas tavallinen kansa seurasi paikallisteattereita. Esiintyjien moraalista luonnetta ja temperamenttia ilmaistiin kasvomaalauksin.
Qing-dynastian aikana kunqu hiipui vähitellen pois kuvasta, oppineistonkin hiljalleen kaivatessa uutta ja meneväisempää aiheistoa ja vähemmän syvällistä asioiden käsittelyä, siirtyen siten paikallisoopperan (difangxi) pariin. Aluksi paikallisoopperaa ei pidetty minkään arvoisena, mutta vähitellen arvostus alkoi nousta.
Keisari Qianlong päätti juhlistaa 70-vuotissyntymäpäiväänsä 1779 kutsumalla erilaisia paikallisoopperoita esiintymään eri puolilta maata. Hän toisti ajatuksen 80-vuotissyntymäpäivilleen kutsuen kaksi erilaista paikallisoopperan suuntausta edustavaa teatteriryhmää esiintymään hänelle yhdessä. Näin oopperatyylit sekoittuivat, ja koska lopputuloksesta pidettiin, jäivät ryhmät Pekingiin esiintymään yhdessä. Tätä sekoitusta alettiin kutsua nimellä Peking-ooppera eli jingju. Musiikiltaan uusi laji oli äänekästä ja meneväistä. Roolihahmoja ilmaistiin jälleen kasvomaalauksin. Miehet esittivät usein myös naisroolit peking-oopperassa.
Ahti Sonninen
Ahti Sonninen (11. heinäkuuta 1914 Kuopion mlk (nyk. Siilinjärvi) – 28. heinäkuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä. Hän oli laaja-alainen säveltäjä, jonka teoksissa on monenlaisia aineksia selkeästä tonaalisuudesta dodekafoniaan.
Lapsuus ja nuoruus
Sonnisen vanhemmat Albanus Sonninen ja Edla Maria (Maikki) o.s. Nuutinen toimivat opettajina. Kotona kävi taiteilijavieraita, ja suvussakin oli muusikoita. Heistä Sonnisen uralle tärkein oli äidin serkku, sellisti Reino Rissanen.
Ahti Sonninen hankki vanhempiensa tavoin kansakoulun opettajan ammatin. Hän opiskeli Kajaanin seminaarissa vuosina 1931–1936. Samaan aikaan Sonninen opiskeli yksityisesti musiikin teoriaa ja säveltämistä seminaarinjohtaja ja musiikinopettaja Martti Helan johdolla. Ensimmäisen opettajanvirkansa hän otti Karttulasta. Siellä asuessaan hän saattoi pelata pesäpalloa Siilinjärven Ponnistuksessa ja kuului myös seuran johtokuntaan.
Sonninen työskenteli opettajan virassaan Karttulassa kolme vuotta. Samalla hän jatkoi musiikin opiskelua säveltäjä Eino Linnalan johdolla Helsingissä.
NHL-kausi 1932–1933
Kausi 1932–1933 oli National Hockey Leaguen historian 16. kausi. Sarjassa pelasi yhdeksän joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 48 ottelua. Stanley Cupin voitti New York Rangers, joka kaatoi Toronto Maple Leafsin finaalisarjassa otteluvoitoin 3–1.
Runkosarja
Ottawa Senators palasi liigaan taloudellisten ongelmiensa jälkeen. Detroit Falcons yhdistyi AHL-joukkue Chicago Shamrocksin kanssa ja osallistui sarjaan uudella nimellä Detroit Red Wings. Edellisen kauden joukkueista Philadelphia Quakers ei enää osallistunut liigaan.
Pudotuspelit
Pudotuspeleissä Kanadan ja Yhdysvaltojen divisioonien voittajat pelasivat paras viidestä -sarjan, jonka voittaja pääsi Stanley Cup -finaaliin. Kummankin divisioonan toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet pelasivat toisiaan vastaan kaksoisottelun, jossa jatkoonmenijän ratkaisi otteluiden yhteismaalit. Otteluparien voittajat selviytyivät välieriin, jossa finaaliin pääsyn ratkaisi kahden ottelun yhteistulos.
Ahti Sonninen
Perinteen tallentaja
Sota-aika oli merkityksellinen Sonnisen elämäntyölle. Hän kiinnostui karjalaisesta kansanrunoudesta ja alkoi kirjoittaa kuulemiaan kansansävelmiä muistiin. Jatkosodan asemavaiheen aikana Sonninen toimi suomalaisten hallitsemassa Äänislinnassa (Petroskoi) opettajana, johti työnsä ohessa kuoroja ja orkesteria sekä perusti musiikkiopiston kaupunkiin. Vuosina 1943–1944 hän oli Aunuksen radion musiikkipäällikkönä.
NHL-kausi 1932–1933
Pudotuspelit
Toronto Maple Leafs varmisti finaalipaikkansa kaatamalla divisioonan voittajien välisessä ottelussa Boston Bruinsin. Detroit Red Wings ja New York Rangers pudottivat kummatkin montrealaisseurat ja etenivät välierien kaksoisotteluun, missä Rangers kaatoi Detroitin. Loppuottelusarjassa Rangers kukisti Toronton voitoin 3-1 ja varmisti historiansa toisen Stanley Cup -mestaruuden.
Ahti Sonninen
Perinteen tallentaja
Vuonna 1943 Sonninen kulki sotilasviranomaisten käskystä huoltokuljetusten mukana ja keräsi itäkarjalaista kansanmusiikkia Aunuksen radion käyttöön. Hän jatkoi kansanmusiikin keruutyötä sotien jälkeen osallistuessaan 1946–1947 asiantuntijana Helsingin yliopiston Savolaisen osakunnan Leppävirralle ja Pielavedelle tekemiin keruumatkoihin. 1966 hän tallensi Sortavalan alueen lauluperintöä Jyväskylän ympäristössä asuvien sortavalalaisten siirtolaisten parissa. Keruutyön tuloksena Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö julkaisi seuraavana vuonna Karjalaisia kansanlauluja Sortavalan seudulta. Sonninen tallensi myös kotiseutunsa Siilinjärven ja Lapinlahden sekä matkustellessaan myös monien muiden suomalaisten paikkakuntien kansanlauluperintöä. Kaiken kaikkiaan hän tallensi elämänsä aikana noin 3000 kansansävelmää.
NHL-kausi 1932–1933
Palkinnot
Kausi 1932-1933 oli ensimmäinen, jolloin kauden päätyttyä palkittiin paras tulokas. Ensimmäisenä tämän kunnian sai Detroit Red Wingsin Carl Voss.
Ahti Sonninen
Säveltäjä
Ahti Sonninen opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1939–1947 opettajinaan Selim Palmgren, Sulho Ranta ja Aarre Merikanto. Sota keskeytti opinnot kahteen otteeseen. Hänen ensimmäinen sävellyskonserttinsa kuultiin vuonna 1946.
Sonnisen läpimurtoteos oli 1952 valmistunut baletti Pessi ja Illusia. Yrjö Kokon kirjaan perustuvan baletin tilasi Alfons Almi balettikiertuettaan varten. Myöhemmin balettia esittivät myös Suomalainen Ooppera (nyk. Suomen Kansallisooppera) ja Tukholman Kuninkaallinen Ooppera. Esitysmääriltään Pessi ja Illusia on menestynein suomalainen baletti. Sitä esitettiin vuosina 1952–1955 noin 150 kertaa, ja siitä tehtiin myös televisioversio. Sonninen on säveltänyt myös baletit Ruususolmu (1956) ja SE (1972), radio-oopperan Merenkuninkaan tytär (1949), ja kaksi muuta oopperaa: suomalaiskansallisen "rituaalioopperan" Karhunpeijaiset (1968) sekä meriaiheisen Haavruuvan (1971).
Ahti Sonninen kuuluu Suomen tuotteliaimpiin säveltäjiin, ja hänen tuotantonsa on erittäin monipuolinen: hän on säveltänyt orkesteriteoksia, pianomusiikkia, kuoroteoksia, näyttämömusiikkia, laulusarjoja, yksinlauluja ja hengellistä musiikkia. Lisäksi hän on säveltänyt musiikkia useaan elokuvaan, kuuluisimpana Edvin Laineen ohjaaman Tuntemattoman sotilaan musiikki. Elokuvasävellykset toivat hänelle kaksi Jussi-palkintoa elokuvista Maija löytää sävelen 1950 (ensimmäinen säveltäjälle myönnetty Jussi-patsas) sekä Elokuu 1957. Sonninen sävelsi musiikin myös yhteen ulkomaiseen elokuvaan: ruotsalaisen Torgny Anderbergin ohjaamaan, Brasiliassa kuvattuun dokumenttielokuvaan Jangada – Paratiisi kuolemanjoella.
Pedagogi
Vuosina 1957–1977 Ahti Sonninen toimi lehtorina Sibelius-Akatemian koulumusiikkiosastolla. Hän toimi myös Itä-Helsingin musiikkiopiston rehtorina 1965–1984. Musiikkiopisto kohosi hänen johdollaan musiikkioppilaitosten kärkinimiin ja tuli sittemmin myös kansainvälisesti tunnetuksi Juniorijousistaan.
Sonnisella on merkittävä osa sotien jälkeen tapahtuneessa lasten musiikinopetuksen uudistamisessa, jota hän kehitti mm. tuomalla kouluopetukseen soitinten käytön, kouluorkesterit, nokkahuilunsoiton ja kaanonin. Hän korosti opetuksessa musiikin kokonaisvaltaisuutta, yhdisti laulun ja soiton sekä painotti kansanlaulujen osuutta opetuksessa. Sonninen seurasi musiikkikasvatuksen kansainvälisiä virtauksia ja toi maailmassa kiinnostusta herättäneen unkarilaisen Zoltán Kodályn kehittämän opetusmenetelmän Suomeen.
Sonninen on toimittanut monia tunnettuja koululaulukirjoja ja soittokokoelmia, kuten Laulan ja soitan, Musiikki I–IX, Soitamme yhdessä, Yhteissoiton perusteet ja 123 kaanonia.
Ahti Sonninen perusti vuonna 1972 maineikkaan Lapinlahden musiikkileirin, joka järjestetään edelleen vuosittain Lapinlahdella.
Professorin arvonimi myönnettiin säveltäjämestari Ahti Sonniselle vuonna 1974.
Monipuolinen kulttuurivaikuttaja
Sonninen ehti toimia elämänsä aikana myös monissa taide-elämän luottamustoimissa, kuten Kansanmusiikkiseuran ja Suomen Laulajain ja Soittajain Liiton (SULASOL) puheenjohtajana, Unkarin Liszt-seuran kutsujäsenenä, Savo-Seuran kunniajäsenenä.
Yksin- ja kuorolauluja
Kalevala-aiheisia teoksia laulusolisteille:
Renkainen
Renkainen on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Rämälän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Renkaisen pinta-ala on 67 hehtaaria, se on 1,4 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järven eteläosaa kutsutaan Pihtilahdeksi, ja toinen nimetty lahti on Halttusenlahti koillisosassa. Renkaisella ei ole saaria, mutta järvessä on rantojen läheisyydessä siellä täällä kiviä. Renkainen on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuudeksi on saatu 817 000 kuutiometriä. Järvi on tasaisen matala; sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys 2,2 metriä.
Renkaisen rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa metsämaastoa. Aivan Halttusenlahden rantaviivan vieressä kulkee Halttusentie, joka on yhteydessä valtatieltä 18 kääntyvään Koiraperäntiehen. Valtatieltä 18 kääntyy järven eteläpuolella Renkaisentie, joka ohittaa Pihtilahden noin 150 metrin etäisyydeltä.
Vedenlaatu
Renkaisen vedenlaatu oli vuonna 2008 julkaistujen tietojen mukaan välttävä johtuen pääasiassa voimakkaasta rehevyydestä ja humuspitoisuudesta. Järven vesi oli väriltään tummanruskeaa. Vedestä oli havaittu etenkin lopputalvesta korkea typpipitoisuus.
Eläimistö
Renkaisessa elää runsaasti pienikokoista ahventa, minkä vuoksi järvi on ollut pilkkijöiden suosiossa. Järvestä on tavattu myös haukea, madetta sekä tavanomaisia särkikaloja. Vuonna 2008 julkaistujen tietojen mukaan rapu ei kuulunut järven eläimistöön.
Virkistyskäyttö
Renkaisen rannoilla on jonkin verran haja-asutusta ja vapaa-ajan asutusta. Asutus on painottunut vahvasti järven pohjois- ja länsirannoille. Renkainen on ollut varsin suosittu pilkkijöiden keskuudessa, joita kävi järvellä vuoden 2008 raportin mukaan noin 30–40 vuodessa. Muu kalastus järvellä on ollut vähäistä.
Vesistösuhteet
Renkainen sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Niemisveden alueeseen (35.472) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 200,8 metriä mpy. Renkaisen pohjoispäässä sijaitsevasta luusuasta saa alkunsa Pohjoispuro, joka laskee Niemisveden alueen suurimman järven Niemisvesi-Pemun itäisempään altaaseen, Pemuun. Kilometrin säteellä Renkaisesta sijaitsee ainoastaan yksi yli hehtaarin kokoinen lampi, Likolampi (4,8 ha).
Wenceslas Kalibushi
Wenceslas Kalibushi (29. kesäkuuta 1919 – 20. joulukuuta 1997) oli ruandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. heinäkuuta 1947 ja nimitettiin Nyundon hiippakunnan piispaksi 9. joulukuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. maaliskuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Vincent Nsengiyumva, jota avustivat André Perraudin ja Aloys Bigirumwami.
Kalibushi jäi eläkkeelle 2. tammikuuta 1997.
Evolution (Anastacian albumi)
Evolution on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Anastacian seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 15. toukokuuta 2017.
Likolampi (Ähtäri, Hokkaskylä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Niemisveden alueeseen (35.472) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,4 metriä mpy.
Lester Young
Lester Young lempinimeltään Prez (27. elokuuta 1909 Woodville, Mississippi – 15. maaliskuuta 1959 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka pääinstrumentit olivat klarinetti ja saksofoni.
Young asui pikkulapsena New Orleansin lähellä mutta muutti pian Minneapolisiin ja soitti perheyhtyeessä. Hän opiskeli ensin viulun, trumpetin ja rumpujen soitto ja aloitti alttosaksofonilla 13-vuotiaana. Young soitti vuosina 1936–1940 Count Basien yhtyeessä mutta muutti 1930-luvun lopulla New Yorkiin, jossa asui pitkään Billie Holidayn asunnossa. Young levytti paljon Holidayn kanssa. Youngin soittotyyli oli kevyt ja ilmava, ja hän loikin pohjaa rennolle jazzin tyylilajille, joka myöhemmin tunnetaan nimellä cool jazz.
Youngilla oli alkoholiongelma ja hän joi itsensä hengiltä 1959.
Charles Mingus sävelsi Youngin muistolle tämän kuolinvuonna jazzstandardiksi nousseen kappaleensa "Goodbye Pork Pie Hat".
Sparks (Nevada)
Sparks sijaitsee Truckee-joen valuma-alueella lähes 1500 metrin korkeudessa. Siellä vallitsee puoliaavikon kuiva ilmasto. Aurinko paistaa 80 % vuoden päivistä ja neljä vuodenaikaa on erotettavissa toisistaan.
Embu (Kenia)
Embu on Kenian keskiosissa sijaitseva kaupunki. Kaupungissa on reilut 30000 asukasta.
Maantiede
Embu sijaitsee noin 40 km etelään Mount Kenyan kansallispuistosta noin 1350 metrin korkeudella merenpinnasta.
Historia
Brittiläiset perustivat Embun vuonna 1906. 1930-luvulla lähetystyötoiminta kaupungissa kasvoi ja kaupunkiin perustettiin useita kouluja. Nykyisin Embu toimii kaupan keskuksena ja siellä on myös teollisuutta. Kaupungissa on muun muassa elintarvikkeiden käsittelylaitoksia sekä vaatteita, jalkineita, juomia ja huonekaluja valmistavaa teollisuutta.
Liikenne
Embusta on tieyhteys sekä Nairobiin että Meruun. Lisäksi Embussa on lentokenttä.
Rio de Janeiron Kristus-patsas
Historia
pienois|Kristus-patsas [[Corcovadovuoren laella, taustalla Rio De Janeiron kaupunki.]] Ajatus suuren patsaan pystyttämiseksi Corcovadovuoren laelle oli tullut esiin jo vuonna 1859, kun katolinen pappi Pedro Maria Boss pyysi rahoitusta prinsessa Isabelilta suuren uskonnollisen monumentin rakentamiseksi. Prinsessa Isabel ei innostunut ajatuksesta, ja se hylättiin vuonna 1889, kun Brasiliasta tuli tasavalta ja kirkko erotettiin valtiosta lailla.
Ehdotus suureksi maamerkiksi vuorelle tehtiin toisen kerran vuonna 1921 Rio de Janeiron arkkihiippakunnalle. Tarkoituksena oli juhlistaa Brasilian satavuotista itsenäisyyttä seuraavana vuonna. Arkkihiippakunta organisoi tapahtuman Semana do Monumento (”Monumenttiviikko”) houkutellakseen lahjoituksia. Kaikkiaan 250 000 dollarin lahjoitukset tulivat maan katolilaisilta. Suunnitelmat, joita oli harkittu ”Kristuksen patsasta” varten, sisälsivät esityksen Kristus-rististä, Jeesus-patsaasta käsissään maapallo ja jalustasta symboloimassa maailmaa. Lopulta valittiin taiteilija Carlos Oswaldon ehdotus, jossa oli Kristus-patsas avoimin käsivarsin.
Paikallinen insinööri Heitor da Silva Costa valittiin valvomaan monumentin rakentamista, jonka veistotyön teki ranskalainen monumenttikuvanveistämisen taitaja Paul Landowski. Rakentaminen tapahtui Oswaldon suunnitelman mukaan.
Ryhmä insinöörejä ja teknikkoja tutki Landowskin hahmotelmaa ja päätti tehdä rakenteen teräksen sijaan teräsbetonista (suunnittelijana Albert Caquot), koska se sopi paremmin ristinmuotoiselle patsaalle. Patsaan ulommat kerrokset ovat vuolukiveä, joka valittiin kestävyyden ja helppokäyttöisyyden takia. Vuolukivi tuotiin Malmön Limhamnilta, Ruotsista. Skånelaiset kutsuvatkin patsasta ”Limhamnin Jeesukseksi”. Patsaan peruskivi muurattiin 4. huhtikuuta 1922.
Patsaan paljastustilaisuus
pienois|Näkymä vuorelta. Monumentti valmistui lähes kymmenen vuoden uurastuksen jälkeen. 12. lokakuuta 1931 oli sadepäivä, mutta yli 250 000 pyhiinvaeltajaa ja lähes kaikki kaupungin asukkaat – noin 1,5 miljoonaa ihmistä – olivat nousseet 710 metriä korkean Corcovadovuoren rinteille. Sateen takia patsaaseen rakennettu valaistus jouduttiin sytyttämään käsin, koska italialainen huipputekniikka petti säätilan takia. Lyhytaaltopioneeri Guglielmo Marconi oli varustanut Napolinlahdella ankkurissa olleen jahtinsa ajan tehokkaimmalla radiolähettimellä, mutta sää esti lamput sytyttävän radiosignaalin perille pääsyn. Kun lamput sitten syttyivät ja valaisivat patsaan, yleisö puhkesi valtaviin riemuhuutoihin.