cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fort Washingtonin valtaus
Taistelu
Neljä päivää myöhemmin Cornwallis marssi tyhjään Leen linnoitukseen, jonka sotilaat amerikkalaiset onnistuvat evakuoimaan päivää aikaisemmin. Mutta kahden linnoituksen ohella he menettivät ennestäänkin niukoista varoistaan paljon arvokasta sotamateriaalia, 146 tykkiä, 12 000 tykinammusta, 2 800 muskettia ja 400 000 panosta.
Siinai
thumb|Siinai (keskellä) avaruudesta otetussa kuvassa. Siinai eli Siinain niemimaa on Egyptiin kuuluva niemimaa Afrikan ja Aasian välissä. Ilmastoltaan karulla niemimaalla on ollut pitkään suuri strateginen merkitys reittinä Niilin suistolle ja sittemmin myös Suezin kanavan hallinnan takia.
Maantiede
thumb|vasen|[[Siinainvuori.]] Siinai on suurin piirtein kolmikulmainen niemimaa, joka yhdistää Afrikkaa Aasiaan. Maantieteellisesti sen katsotaan yleensä olevan osa Aasian mannerta. Kokoa niemimaalla on noin 61 000 km². Siinai rajautuu Välimereen pohjoisessa, Suezin kanavaan ja Suezinlahteen lännessä, Akabanlahteen idässä, sekä Negeviin ja Gazan kaistaan koillisessa. Suezin kanavan kohdalla on ennen kanavan rakentamista ollut nauhamainen ketju matalia järviä. Välimeren rannikolla on rannikkotasanko, jolta maa kohoaa kohti etelää. Niemimaan korkein kohta on 2 637 metriin kohoava Katariinanvuori. Lähellä Katariinanvuorta sijaitsee 2 285 metrin korkuinen Siinainvuori.
Hallinnollisesti suurin osa Siinain alueesta kuuluu kahteen kuvernoraattiin. Pohjois-Siinain kuvernoraatti (Šamal Sina’) käsittää maakannaksen pääosan, Etelä-Siinain kuvernoraatti (Janub Sina’) taas siitä etelään työntyvän varsinaisen Siinain niemimaan. Pienempiä osia Siinain kannaksesta kuuluu myös Al-Suwaisin (Suezin), Al-Isma’iliyyan (Ismailian) ja Bur Sa’idin (Port-Saidin) kuvernoraatteihin, joihin kuuluu alueita Suezin kanavan molemmilta puolilta.
Historia
thumb|vasen|250px|Egyptin kuvernoraatit thumb|[[Pyhän Katariinan luostari.]] thumb|[[Akabanlahti|Akabanlahden rannikkoa maalauksessa vuodelta 1839.]] Siinailla on ollut aina geopoliittista merkitystä, sillä sen kautta kulkee reitti kohti Niilin suistoa. Sen sijaan taloudellista merkitystä alueella ei pitkään ollut, sillä niemimaan olosuhteet eivät sovellu maanviljelykseen.
Ihmisasutusta on syntynyt jo paleoliittisella kaudella, jolloin niemimaan olot eivät vielä olleet yhtä karut kuin nykyisin. Kalkoliittisella kaudella alueen läpi oli yhteyksiä Kanaaninmaan ja esidynastisen muinaisen Egyptin välillä. Varhaisella dynastisella kaudella egyptiläiset alkoivat hyödyntää alueen kupariesiintymiä. Hyksot valtasivat osan Egyptiä Siinain kautta. Heidän jälkeensä Siinaita asuttivat paimentolaiset heimot, jotka Raamatussa liitetään Ismaelin sukuun. Muinaiset egyptiläiset kutsuivat heitä šasu. Hyksojen menetettyä otteensa Egyptistä faaraot rakennuttivat niemimaan rannikkoa pitkin kulkeville teille linnoitusten ketjun. Raamatussa Siinai liitetään Egyptin uuden valtakunnan kaudella myös israelilaisten pakoon Egyptistä. Raamatun Siinaivuori on usein liitetty nykyiseen Siinaivuoreen Siinailla. Yhteys ei kuitenkaan ole täysin selvä ja esitetty on muita vaihtoehtoisia paikkoja. Raamatussa israelilaisten Siinailla eläneitä vastustajia olivat amalekilaiset.
Siinain olot ovat olleet levottomat vuodesta 2011 lähtien. Alueella toimii useita jihadistiryhmiä, ja ongelmia ovat aiheuttaneet myös beduiinit ja Egyptin asevoimat.
Väestö
thumb|Siinain beduiineja. Huomattavimman väestönosan Siinailla muodostavat beduiinit. Siinain beduiinit kuuluvat useisiin eri heimoliittoihin. Sawalha, Ulaygat ja Muzayna muodostavat Tawaran heimoliiton etelässä. Pohjoisessa sijaitsevat Suwarka, Tarabin, Tiyaha, Ahaywat ja Bayadiyyn. Suurin osa heimoista jäljittää historiansa Arabian niemimaalle, josta heimot saapuivat 1400- ja 1500-luvuilla. Historiallisesti vaeltavien beduiinien lisäksi asukkaita oli vain vaatimattomilla kalastajakylillä ja kaivosyhdyskunnilla. Al-Arish on ollut vanha historiallinen hallinnollinen keskus Siinain pohjoisosassa. Sen asukkaat ovat olleet sekoitus egyptiläisiä, turkkilaisia ja hijazilaisia. Monet nykyiset asutuskeskukset, kuten Sharm el-Sheikh niemimaan eteläosassa, ovat kasvaneet matkailun myötä 1900-luvulla. Paikallisten beduiinien joukkoon on tullut muuttajia muualta Egyptistä.
Kremlologia
Kremlologia on Venäjän ja aiemmin Neuvostoliiton poliittisen johdon toiminnan ja puheiden tutkimusta, tulkintaa ja analyysia. Sana viittaa Venäjän johtavien hallintoelinten toimipaikkaan, Moskovan Kremliin. Termi kremlologia syntyi Neuvostoliiton aikana, ja siitä on esimerkiksi Saksassa käytössä versio Kreml-Astrologie, jolla viitataan tulkinnan epävarmuuteen. Kremlologian tarkoituksena on ollut tutkia Venäjän ja aiemmin Neuvostoliiton kehitystä ja sen vallankäyttöä, laajemmin myös niiden vaikutuspiirissä olevien alueiden tutkimusta. Neuvostoaikaista kremlologiaa kutsuttiin myös sovjetologiaksi.
Kremlologia on monitieteinen ala, mutta kremlologiaksi nimitetään myös poliittisten kommentoijien tulkintoja. Tutkimuksen perusteella on pyritty luomaan myös ennusteita.
Nagasaki
thumb|260px|Nagasaki Nagasaki on satamakaupunki Kyūshūn länsirannikolla Nagasakin prefektuurissa Japanissa. Kaupungissa on 437 636 asukasta (vuonna 2014). Nagasaki on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista. Nagasaki on Hiroshiman rinnalla toinen niistä kahdesta kaupungista, joihin Yhdysvallat pudotti atomipommin toisen maailmansodan lopuksi.
Maantiede
Kaupunki sijaitsee Urakami-joen suulla, missä kapeaan lahteen laskeva joki muodostaa suojaisan luonnonsataman. Kaupunki on rakennettu lahtea ympäröiville rinteille amfiteatterin muotoon, tasaista maata on vain siellä missä sitä on vallattu vesialueita täyttämällä joko Nagasakinlahdessa tai Urakamijoesta.
Vuoden kuumin kuukausi on elokuu, jolloin päivän ylin lämpötila on yli 30 astetta. Tammi- ja helmikuussa vuorokauden alin lämpötila jää lähelle nollaa. Eniten sataa kesä- ja heinäkuussa, yli 300 mm.
Talous
Nagasakissa on myös huomattavaa lentokone-, silkki- ja puuvillateollisuutta sekä useita terästehtaita. Nagasakin yliopisto on perustettu vuonna 1949.
Liikenne
Nagasakin lentoasemalta on lentoja Tokioon ja Osakaan sekä muihin Kiushun kaupunkeihin. Osakaan pääsee myös linja-autolla, matka kestää 10 tuntia. Kaupungin sisäistä liikennettä hoitavat bussit ja viisi raitiovaunulinjaa.
Katalonian ralli 2007
pienoiskuva|Rallin voittaja [[Sébastien Loeb.]] Katalonian ralli 2007 ajettiin 5.-7. lokakuuta. Se oli kauden 2007 kahdestoista WRC-ralli ja nuorten MM-sarjan kuudes ralli. Asvalttirallina ajetussa kilpailussa oli 18 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 352,87 km. Siirtymätaipaleineen rallin kokonaispituus oli 1359,96 km. Rallin keskuspaikkana oli Barcelonan eteläpuolella sijaitseva Saloun kaupunki. Kilpailuun otti osaa 84 autokuntaa.
Mogens Ellegaard
Mogens Ellegaard (4. maaliskuuta 1935 – 28. maaliskuuta 1995) oli tanskalainen konserttiharmonikansoiton ja -opetuksen uranuurtaja.
Tausta
Ellegaard alkoi soittaa harmonikkaa kahdeksanvuotiaana, saatuaan soittimen lahjaksi vanhemmiltaan, kun hän oli sairaalassa toipumassa onnettomuudesta. Hänen isänsä oli ammatiltaan puuseppä.
Standardibassosta melodiabassoon
Alkuaikoina Ellegaard soitti paljon harmonikan "valtavirtamusiikkia", kuten Pietro Frosinin ja Pietro Deiron sävellyksiä ja klassikkosovituksia. Käännekohdaksi muodostui hänen osallistumisensa Coupe Mondiale -kilpailuun Hollannissa 1952, jolloin hän näki Davide Anzaghin soittavan Bachin Toccata ja fuuga d-mollissa ja George Gershwinin Rhapsody in Blue melodiabassoharmonikalla. Hän kertoo pysähtyneensä kotimatkalla Saksassa ja tilanneensa itsekin melodiabassoinstrumentin saman tien. Asepalveluksensa jälkeen hän sai opiskelustipendin Yhdysvaltoihin, jossa hän elätti itseään soittamalla ravintoloissa ja viihdekonserteissa. Melodiabassoharmonikkaa käyttäen hän herätti huomiota muun muassa numerollaan, jossa hän soitti John Brown's Body (Kalle-Kustaan muori) -kappaletta vasemmalla kädellään ja samanaikaisesti maan kansallislaulua oikealla, mikä oli uutta standardibassojärjestelmään tottuneille amerikkalaisille.
Nykymusiikkia harmonikalle
Palattuaan Tanskaan 1958 hän oli teknisesti erittäin taitava soittaja. Hän soitti edelleen säännöllisesti Frosinin ja Deiron ohjelmistoa. Eräässä konsertissa, hänen soitettuaan Deiron Konsertto D-duurissa, säveltäjä Ole Schmidt tuli Ellegaardin juttusille. Hän kertoi, ettei pidä musiikista, mutta sanoi ihailevansa Ellegaardin tekniikkaa. Ellegaard pyysi Schmidtiä tekemään parempaa musiikkia harmonikalle ja kahdeksan kuukautta myöhemmin Ellegaard kantaesitti Schmidtin teoksen Symphonic Fantasy and Allegro (Op. 20) harmonikalle ja orkesterille yhdessä Tanskan radion sinfoniaorkesterin kanssa säveltäjän johtaessa 1958. Tuo teos oli ensimmäinen varta vasten melodiabassoharmonikalle kirjoitettu konsertto. Schmidt kirjoitti lisää hyvän vastaanoton saanutta taidemusiikkia Ellegaardille, mikä herätti kiinnostusta myös muissa nykymusiikin säveltäjissä. 1960-luvun puolenvälin jälkeen Ellegaard teki paljon yhteistyötä ruotsalaisen Torbjörn Lundquistin kanssa, joka kirjoitti eri tasoisille melodiabassoharmonikansoittajille soveltuvaa taidemusiikkia. Tämä oli suureksi tueksi melodiabasson opetuksen kehittämisessä.
Pedagogi
1960-luvun puolivälissä hän aloitti myös yhteistyön ruotsalaisen Lars Holmin kanssa Malmön harmonikkastudiolla. He havaitsivat pian, että melodiabassoharmonikalle tarvitaan lisää pedagogeja ja Ellegaard alkoi kampanjoida harmonikan hyväksymiseksi instrumenttina Tanskan kuninkaalliseen musiikkikonservatorioon sekä Odensen ja Århusin musiikkikorkeakouluihin. Hänet kutsuttiin harmonikansoiton dosentiksi Kööpenhaminaan 1970 ja hän saavutti professorin arvon ja viran 1977. Vuonna 1980 hän saattoi asettaa Århusin harmonikkaosaston johtoon oman oppilaansa. Tanskan lisäksi hänellä oli merkittävä vaikutus muissakin maissa harmonikan korkeakoulustatuksen aikaansaamiseen. Hänen oppilaansa Matti Rantanen aloitti harmonikansoitonopetuksen Sibelius-Akatemiassa ja Jon Faukstad Oslossa Norjan musiikkiakatemiassa. Hän julkaisi myös Hohnerin kustantamana ensimmäisen melodiabassoharmonikan oppikirjan vuonna 1964.
thumb|300px|Lapsille tarkoitettu pienikokoinen melodiabassoharmonikka "Ellegaard Special"
Esiintyvä taiteilija, harmonikan kehittäjä
Opetuksen ohessa hän konsertoi. Muun muassa BBC radioi ja lähetti hänen konserttejaan Britanniassa. Hän esitti paljon duettoja myös toisen vaimonsa, unkarilaisen pianistin ja harmonikkataiteilija Marta Benen kanssa.
Hän kuoli leukemiaan.
Grindcore
Grindcore, usein lyhennetty sanaksi grind, on hardcore punkin tyylilaji, joka syntyi 1980-luvun puolivälissä. Grindcore on saanut vaikutteita monilta muilta merkittäviltä tyylilajeilta, kuten death metalilta, industrial metalilta, noiselta ja monilta hardcore punkin muilta raskailta muunnelmilta.
Grindcoren ominaispiirteitä ovat raskaat ja matalat kitara-osuudet, nopea tempo, blast beatit, kappaleiden lyhyt pituus ja karjuntaan tai huutoon perustuvat lauluosuudet. Sanoitukset ovat väkivaltaisia, brutaaleja ja kertovat sosiaalisista ja poliittisista ongelmista ja ajoittain sisältävät mustaa huumoria.
Grindcoren varhaiset kehittäjät olivat yhtyeet Dirty Rotten Imbeciles, Deep Wound, Siege, Repulsion, mutta nimityksen tyylilajille keksi brittiläinen yhtye Napalm Death. Muita tyylilajin pioneereja olivat muun muassa brittiläiset Heresy, Extreme Noise Terror ja Carcass sekä amerikkalaiset Terrorizer ja Righteous Pigs.
Grindcore-nimitystä käytetään erityisesti Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
Historia
Grindcoren juuret ovat 1980-luvun puolivälin hardcore punk -yhtyeissä Dirty Rotten Imbeciles, Siege, Deep Wound ja Lärm. Varsinainen grindcore alkoi kehittyä 1980-luvun puolivälissä yhtyeiden alettua sekoittaa thrash metalia ja hardcorea keskenään. Tällaisia yhtyeitä olivat muun muassa Terrorizer, Extreme Noise Terror, Righteous Pigs, Repulsion, Carcass, Bolt Thrower, Sore Throat ja Napalm Death. Varsinkin Napalm Deathia pidetään yleisesti grindcoren pioneerina. Nimityksen "grindcore" keksikin yhtyeen rumpali Mick Harris.
Grindcore oli aluksi hyvin marginaalinen metallimusiikista ja punkista kehittynyt tyylisuunta, mutta 1990-luvulla siitä kehittyi erilaisia alalajeja. Deathgrind ja goregrind (lähempänä death metalia), noisegrind (raakaa ja kaoottista) ja electrogrind (sekoitus elektronisia elementtejä) olivat tyylisuuntia, jotka perustuvat grindcoreen.
Nykyään grindcoreen on sekoitettu kaikenlaista musiikkia, kuten extreme metalia, noise rockia ja elektronista musiikkia. Muita sekoituksia ovat hardcore punk, kuten powerviolence ja suositumpi tyylilaji metalcore, joka on muokannut grindcorea merkittävästi.
Tyylilajin ominaispiirteitä
Monet grindcore-kappaleet ovat aggressiivisia, kaoottisia ja nopeita laulun ja soiton yhdistäviä purkauksia. Ääriesimerkki lyhyydestä ja tiivistyneestä aggressiosta on Napalm Deathin kappale "You Suffer", joka kestää 1,316 sekuntia ja on täten päässyt Guinnessin ennätysten kirjaan maailman lyhyimpänä kappaleena.
Sanoituksiltaan grindcore on perinteisesti nojannut punk- ja hardcore punk -yhteydestä tuttuun vasemmistolaiseen yhteiskuntakriittisyyteen, jolloin sanoitukset ovat tavallisesti sosiopoliittisia kannanottoja. Tosin nykyään löytyy myös äärioikeistolaisia ja valkoista rasismia ajavia yhtyeitä, jonka tyyliä kutsutaan nimellä hategrind tai hatecore.
On olemassa myös puhtaasti humoristisia grindcore-yhtyeitä, esimerkkinä yhdysvaltalaiset Anal Cunt, Wehrmacht tai suomalainen Lakupaavi, jonka huumori on hyvin härskiä, alatyylistä ja poliittisesti epäkorrektia. Nykyään genre on pirstaloitunut entisestään, joten myös lyriikoiden pituus, muoto ja aiheet ovat monipuolistuneet.
Alalajit
Vuosien saatossa grindcore on pirstoutunut erilaisiin alalajeihin tyylin ottaessa vaikutteita eri musiikin ja taiteen lajeista:
Kurahousut
thumb|Kurahousut käytössä Kurahousut ovat vedenpitävät housut, jotka on tarkoitettu lasten suojavaatteeksi märällä tai kuraisella säällä. Yleensä kurahousut ovat vuorittomat ja ne puetaan tavallisten ulkovaatteiden päälle. Materiaalina käytetään sadevaatekangasta (esimerkiksi PVC- tai PU-muovia), jonka saumat on hitsattu vesitiiviiksi. Tyypilliset kurahousut ovat malliltaan korkeat olkainhousut. Olkainkurahousuista käytetään toisinaan nimitystä kurahaalari, mutta kurahaalarilla saatetaan tarkoittaa myös kokohaalaria. Vyötärömallisia kurahousuja kutsutaan myös sadehousuiksi. Lasten olkainkurahousuja on yleisesti saatavilla 140 cm:n kokoon saakka. Vyötärökurahousuja on saatavilla kaikenkokoisia.
Kurahousuja käyttävät eniten alle kouluikäiset lapset ja monissa päiväkodeissa ja esikouluissa ne ovat pakollinen varuste. Kouluissa kurahousuja ei yleensä käytetä, mutta kouluikäisetkin käyttävät kurahousuja esimerkiksi iltapäiväkerhossa, partiossa ja kotipihalla.
Kurahousujen kanssa käytetään yleensä kumisaappaita tai muita vedenpitäviä kenkiä. Kurahousujen lahkeissa on tavallisesti kenkien alle laitettavat kuminauhalenkit, jotka estävät lahkeita nousemasta. Muita kurahousujen kanssa käytettäviä varusteita ovat kurarukkaset (vedenpitävät pitkävartiset suojarukkaset) sekä sadetakki.
Kurahousut ovat osittain korvautuneet kosteussuojavaatteilla, jotka ovat vedenpitäviä, hengittäviä ja tavallisen ulkovaatteen näköisiä. Erillisiä kurahousuja käytetään silti edelleen, sillä niillä koetaan olevan joitakin etuja kosteussuojavaatteisiin verrattuna. Kurahousut voidaan pukea suojaksi monien erilaisten ulkovaatteiden päälle ja esimerkiksi autoon noustessa likaiset kurahousut on helppo riisua pois muiden vaatteiden päältä. Kurahousut ovat hinnaltaan edullisia ja ne on helppo puhdistaa ja kuivattaa. Kurahousujen huonoja puolia kosteussuojavaatteisiin nähden ovat hiostavuus ja ylimääräinen pukemisen vaiva.
Miraculous: Ladybug ja Cat Noir seikkailut
Miraculous: Ladybug & Cat Noir seikkailut (tunnetaan myös nimellä Miraculous Ladybug  tai Miraculous  ) on tietokone-animoitu supersankari-tv-sarja. Sarjan päähenkilöitä ovat Marinette Dupain-Cheng ja Adrien Agreste, jotka muuttuvat supersankareiksi nimeltään Ladybug ja Cat Noir suojelemaan kaupunkiaan vihollisilta, useimmin Hawk Mothin alistamilta ihmisiltä. Ladybug ja Cat Noir ovat ihastuneet toisiinsa, mutta eivät tiedä sitä. Sarjan ovat pääasiassa tuottaneet ranskalaiset studiot Zagtoon ja Method Animation.
Sarjasta on ilmestynyt suomeksi viisi kautta. Viidennestä kaudesta on suomeksi esitetty vasta kahdeksan jaksoa. Suomessa sarjaa on esitetty Netflixissä, Disney+:ssa ja Ruudussa.
San Andreas
San Andreas voi viitata seuraaviin:
Blues Breakers with Eric Clapton
Blues Breakers with Eric Clapton on John Mayall & the Bluesbreakersin vuonna 1966 julkaistu blues-albumi, jolla soittaa soolokitaraa uransa alussa oleva Eric Clapton. Levy koostuu cover-versioista vanhoista blues ja r´n´b kappaleista. Levy oli yllättävä crossover -menestys ja nousi Ison-Britannian listalla sijalle 6.
Levy koostuu kappaleista, joita yhtye oli soittanut livesetissään ja levyllä oli tarkoitus vangita yhtyeen livesoundi. Claptonin levyllä käyttämä Marshallin kitaravahvistin oli olennainen osa levyn uudistavaa soundia. Levy on ollut suuri inspiraation lähde lukemattomille kitaristeille ja sitä pidetään yleisesti klassikkona.
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Preston Ward
thumb|Preston Ward Preston Meyer Ward (24. heinäkuuta 1927 – 2. kesäkuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja, enimmäkseen ensimmäinen pesämies. Hänen ammattilaisseuroinaan olivat Brooklyn Dodgers (1948), Chicago Cubs (1950, 1953), Pittsburgh Pirates (1953–1956), Cleveland Indians (1956–1958) ja Kansas City Athletics (1958–1959).
Kuninkaantuomio
Kuninkaantuomio oli Ruotsin kuninkaan itsensä antama tai hänen valtuuttamanaan kuninkaan nimissä annettu oikeudenkäyntiasian ratkaisu. Menettely vastasi ylintä oikeusastetta Ruotsi-Suomessa.
Keskiajalla kuninkaat alkoivat varsinaisten tuomioistuinten rinnalla käyttää tuomitsemisvaltaa. Alkuaikoina kuningas itse ratkaisi asiat neuvoston avustamana tai hänen ollessaan estyneenä neuvosto tuomitsi yksinään.
Maanlaki määräsi, että kuninkaantuomio annettiin niin sanotuilla tutkinto- ja oikaisukäräjillä. Käräjiä pitivät alkuaikoina kuningas tai kuninkaan määräämät henkilöt. Myöhemmin myös kuninkaan lautakunta piti käräjiä.
Suomea varten Eerik XIII perusti 1407 Turkuun maanoikeuden, joka antoi tuomioita kuninkaan nimissä. Se kokoontui aina kesäisin ja sen jäseniä olivat piispa, Suomen laamanni, muutamat tuomiokapitulin jäsenet, kaikki maassa oleskelevat valtaneuvokset ja kaikki kihlakunnantuomarit. Maanoikeus ratkaisi yleensä vain asioita, joista kihlakunnan- ja laamanninoikeus olivat jo antaneet tuomionsa. Oikeutta haluavat kävivät edelleen myös kuninkaan luona Ruotsissa ja maanoikeus oli muutenkin epäkäytännöllinen järjestely. Niinpä sen käyttö vähitellen loppui.
Korkeinta tuomiovaltaa käyttämään perustettiin 1614 Svean hovioikeus Tukholmaan. Se antoi tuomionsa kuninkaan nimissä, eikä sen päätöksiin sallittu muutoksenhakua. Siitä huolimatta tapa kääntyä kuninkaan puoleen säilyi. Maahan perustettiin useita muitakin hovioikeuksia, muun muassa Turkuun 1623. Tarvittiin jälleen yksi ylin tuomioistuin, jollaisena vuodesta 1669 toimi revisiokanslia. Se sai 1789 nimekseen kuninkaan korkein tuomioistuin.
Suomen ylimpänä oikeusasteena toimi Venäjän vallan aikana senaatin oikeusosasto, joka sai ohjesääntönsä 1809. Vuonna 1918 perustettiin korkein oikeus ja korkein hallinto-oikeus, joka on ylin oikeusaste hallintoasioissa. Tietyissä asioissa ainoana oikeusasteena toimii valtakunnanoikeus.
Petra (yhtye)
Petra on kristillinen rockyhtye, jota pidetään uranuurtajana kristillisen rockmusiikin sekä kristillisen nykymusiikin saroilla. Bob Hartman, Greg Hough ja John DeGroff perustivat Petran vuonna 1972 Fort Waynessa, Indianassa. Jäsenet opiskelivat tuolloin Christian Training Centerissa. Yhtyeen nimi, Petra tulee suoraan kreikan sanasta, tarkoittaen ”kalliota” kreikan kielellä. Nimi on tarkoitettu sanaleikiksi englannin kielellä, jossa ”rock” tarkoittaa sekä rock-musiikkia että kiveä ja kalliota.
Petran varhaista tyyliä verrattiin yhtyeisiin kuten The Eagles ja Lynyrd Skynyrd. Yhtyeen tyyli alkoi kehittyä energisempään rocktyyliin 1980-alussa. 1980-luvun loppu ja 1990-luvun alku olivat yhtyeelle menestyksekkäitä, kun sitä pidettiin tunnetuimpana ja myyvimpänä kristillisenä yhtyeenä. Tänä aikana yhtye saavutti kahdella julkaisullaan RIAA:n myöntämät kulta-arvot. Musiikillaan ja tyylillään Petra vaikutti muihin kristillisiin esittäjiin aikana, jolloin monet pitivät kristillistä rockia vajavaisena. Kirkoissa vastustettiin Petraa, kun se aloitti uransa, ja vastustus jatkui vuosia.
Yli kolmen vuosikymmenen aikana yhtyeen suosio pysyi tasaisena huolimatta tyylimuutoksistaan, ja Petra julkaisi 24 albumia, jotka myivät melkein 10 miljoonaa kappaletta. Petra voitti 4 Grammy-palkintoa ja 10 Dove-palkintoa. Petra oli myös ensimmäinen ryhmä, joka sai sijan 1. viidellä kristillisen musiikin radio- ja jälleenmyyntilistalla yhtä aikaa sekä ensimmäinen yhtye, joka voitti yli 20 CCM Magazinen lukijoiden äänestyspalkintoa. Petra pääsi Gospel Music Hall of Fameen ja oli ensimmäinen kristillinen yhtye, joka otettiin Hard Rock Cafeen. Petra on myös kiertänyt maailmaan ja soittanut Euroopassa,  Aasiassa,  Afrikassa ja Australiassa. Kokoonpanomuutostenkin jälkeen yhtye jatkaa evankeliumin eteenpäin viemistä musiikillaan.
Toukokuussa 2010 yhtye ilmoitti palaavansa lavoille ja levyttävänsä uudelleen vanhoja kappaleitaan ja myös uutta materiaalia vuosien 1984–1985 kokoonpanolla. Maailmankiertue alkoi Yhdysvalloista syksyllä 2010 ja jatkui muualle maailmaan 2011. Yhtyeen vuonna 2005 toiminut ”päätöskokoonpano” tekee myös silloin tällöin yksittäisiä esiintymisiä.
Esiintymiset Suomessa
John Schlitt on lisäksi vieraillut Suomessa muutamia kertoja sooloartistina, mm. kesällä 2010 Iso Soitto -tapahtumassa Keuruulla ja 2013 GoodMoodStockissa Pieksämäellä. Schlitt on toiminut laulusolistina kaikissa Petran Suomessa pidetyissä konserteissa lukuun ottamatta Classic Petra -kokoonpanon esiintymistä Kouvolan jäähallissa vuonna 2011, mikä oli alkuperäisen laulusolisti Greg X. Volzin ensimmäinen Suomessa tapahtunut esiintyminen.
Siiri Angerkoski
Siiri Saimi Angerkoski (o.s. Palmu, vuoteen 1904 Pelkonen; ) oli suomalainen näyttelijä. Teatterissa uransa aloittanut Angerkoski työskenteli Suomen Filmiteollisuuden kuukausipalkkaisena näyttelijänä vuosina 1938–1963. Angerkosken näyttelijänura jatkui hänen kuolemaansa asti. 98 elokuvaroolia tehnyt Angerkoski on kaikkien aikojen työllistetyin suomalainen elokuvanäyttelijä.
Angerkoski oli sivuosien valovoimainen esittäjä joka muistetaan lukemattomista, usein koomisista rooleistaan kotiapulaisina, vanhoinapiikoina, leskirouvina, vuokraemäntinä ja seurapiirirouvina. Jälkipolville hän on tuttu erityisesti kahdesta pitkäikäisestä elokuvasarjasta: rouva Justiina Puupään roolista kahdessatoista Pekka ja Pätkä -elokuvassa sekä kotiapulainen Hildan roolista kuudessa Suomisen perhe -elokuvassa. Kaksi Jussi-palkintoaan Angerkoski sai kuitenkin vakavista rooleista, sivuroolista Minna Canthin kuvauksessa Anna Liisa (1945) ja pääroolista televisioelokuvassa Aliisa (1970). Hänet palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla.
Siiri Angerkoski tunnettiin rempseästä luonteestaan ja huumorintajustaan. Hän kuitenkin koki yksityiselämässään paljon surua, muun muassa puolisonsa Kaarlo Angerkosken varhaisen kuoleman. Angerkosken sopimus SF:n kanssa päättyi 1964. Hän sairastui loppuvuosinaan syöpään ja kuoli 68-vuotiaana maaliskuussa 1971.
Varhaisvaiheet
Siiri Angerkoski syntyi hopeaseppä Kustaa Sakarinpoika Palmun (alk. Pelkonen) ja Hanna Juhontytär Johanssonin esikoislapseksi. Hänen vanhempansa olivat avioituneet Haaparannalla 2. helmikuuta 1902. Kustaa Palmu oli lähtöisin Muhokselta, Hanna Palmu taas oli kotoisin Iistä. Tuntemattomasta syystä perheen sukunimi vaihdettiin pari vuotta Siirin syntymän jälkeen Pelkosesta Palmuksi.
Angerkosken lapsuuden perhe vietti sangen liikkuvaa elämää; Siirin nuorempi sisar Iines Ihanelma syntyi Turussa vuonna 1905 ja toinen sisar Irja Inkeri puolestaan Maariassa 1907. Hanna Palmu joutui vankilaan vuonna 1910, sillä hän teki laittomia abortteja eli oli niin sanottu ”enkelintekijä”. Hän istui tuomionsa Hämeenlinnan naisvankilassa ja vapautui 1916. Vankeuden aikana Kustaa Palmu oli ottanut kumppanikseen toisen naisen, Anna Saarenpään. Hanna Palmu muutti saman tien sisarensa luo Amerikkaan, eikä palannut. Anna Saarenpäälle ja Kustaa Palmulle syntyi peräti kahdeksan lasta, jotka kaikki saivat äitinsä sukunimen. Kustaa ja Hanna Palmun kolme tytärtä, Siiri, Iines ja Irja jäivät isänsä ja uuden äitipuolensa hoiviin.
Kustaa Palmun perhe muutti Varsinais-Suomesta takaisin Ouluun vuonna 1915. Siiri Palmu kävi kansakoulun Turussa, ja siihen hänen opintonsa jäivät. Sisällissodan jälkeen perhe muutti Poriin. Siiri Palmu liittyi sikäläiseen urheiluseuraan, Porin Pyrintöön. Hän harrasti muun muassa voimistelua ja pikajuoksua. Kerran teatterinjohtaja Aarre Linnala näki Siirin hassuttelemassa voimistelijatovereilleen, ja piti tyttöä synnynnäisenä esiintyjänä. Linnala pyysi Siiriä mukaan näytelmäseurueeseensa. Kustaa Palmu ei pitänyt näyttelijäntyötä arvossa ja asiasta kuultuaan hän haki Siirin pois näytelmäharjoituksista. Veri kuitenkin veti nuorta Siiriä lavalle, ja myöhemmin käydessään katsomassa Siirin esityksiä Kustaa Palmu oli tyttärestään ylpeä.
Satakunnan, Viipurin ja Vaasan kaudet
Siiri Palmun ensimmäinen teatteriesiintyminen oli Porin Työväen Teatterissa Kirjurinluodon ulkoilmanäyttämöllä lauantaina 20. elokuuta 1921. Näytelmä oli F. A. Dahlgrenin Vermlantilaisia. Uudenvuodenpäivänä 1922 hän näytteli Pohjalaisissa Kaisan roolin. Tulevina vuosina hän näytteli Kaisa Efraimintytärtä useilla näyttämöillä ja myös Pohjalaisten elokuvasovituksessa vuonna 1936. Palmu joutui Porissa liikenneonnettomuuteen 21. huhtikuuta 1924 Länsi-Puistokadun ja Annankadun risteyksessä. Linja-auto ja henkilöauto kolaroivat, ja jälkimmäinen syöksyi Palmun ja hänen ystävättärensä päälle. Palmu loukkasi onnettomuudessa jalkansa ja joutui puoleksi vuodeksi sairaalaan.
Kaudeksi 1924–1925 Palmu siirtyi Raumalle. Rauman Näyttämöllä hän tulkitsi muun muassa Scampoloa Dario Niccodemin samannimisessä näytelmässä. Seuraavaksi näytäntökaudeksi hän palasi Porin Työväenteatteriin. Hänellä oli muun muassa mustalais-Katan osa Ferenc Csepreghyn Punaisessa laukussa. Siiri Palmun viimeinen ensi-ilta Satakunnan lavoilla oli 18. maaliskuuta 1926 Franz Lehárin teoksessa Iloinen leski, jossa hän näytteli Valenciennen roolin. Kaikkiaan hänellä oli nelisenkymmentä roolia Satakunnan vuosinaan. Hän oli saanut hyödyntää myös laulutaitoaan.
Vähitellen rohkean ja lahjakkaan esiintyjän Siiri Palmun maine alkoi levitä myös länsirannikon ulkopuolelle. Hän sai kiinnityksen Viipurin Työväen Teatteriin syksyllä 1926. Viipuri oli arvostettu teatterikaupunki, inspiroiva ja välitön. Siellä hän kohtasi ensimmäisen kerran Kaarlo Angerkosken. Tulevan avioparin ensimmäinen yhteinen näytelmä oli Häitten jälkeen, joka tuli ensi-iltaan 25. elokuuta 1926. Heille kertyi yhteisiä näytelmiä muutama kappale kaudella 1926–1927.
Siiri Palmu palasi länsirannikolle, tällä kertaa Vaasaan, kaudeksi 1928–1929. Vaasan Työväen Näyttämöllä hän aloitti tutulla Kaisan roolilla Pohjalaisissa. Muita rooleja Vaasassa oli muun muassa Colomben osa komediassa Volpone. Lehtiarvosteluissa hän sai huomattavasti enemmän ruusuja kuin risuja. Vaasan Työväen Näyttämön toiminta loppui 1929. Siiri Palmu siirtyi Keski-Suomeen Jyväskylään.
Jyväskylän, Turun ja Tampereen kautta Helsinkiin
Saksalainen operetti Nuoruuden kevät elokuussa 1929 oli Palmun ensimmäinen näytelmä Jyväskylän Työväen Näyttämöllä. Seuraavan vuoden syksyllä hän vietti kymmenvuotistaiteilijajuhlaansa Emmerich Kálmánin säveltämän operetin Hollantilaistyttö merkeissä. ”Nautittavaa oli kuulla hänen lauluaan”, kirjoitti paikallinen sanomalehti Siiri Palmun suorituksesta prinsessa Juttana operetin pääosassa. Hänen Jyväskylän-kautensa kesti kaksi vuotta, ja kesällä 1931 Palmu muutti Turkuun. Myös Kaarlo Angerkoski kiinnitettiin Turkuun samana vuonna. Hänen näyttämönsä oli Turun Teatteri, kun taas Siiri Palmu näytteli Turun Työväen Teatterissa. Pari meni kihloihin jouluna 1932.
XKeyscore
thumb|200px|Xkeyscore -ohjelman logo
Siiri Angerkoski
Jyväskylän, Turun ja Tampereen kautta Helsinkiin
Juhannusyönä 1931 Ruissalon Kesäteatterissa Siiri Palmu esiintyi ensi kerran turkulaisyleisölle. Näytelmä oli Sotilasrakkautta. Samana kesänä hän näytteli muun muassa Männistön muoria Seitsemässä veljeksessä. Paikalliset sanomalehdet suitsuttivat Palmun näyttelijäntyötä: ”Uskottava ja taitava luoma”, Turun Sanomat kirjoitti hänestä Mary McCormicin osassa Antonio Morenon komediassa Oikea rakastaja syksyllä 1932. Palmun viimeisiä näytelmiä Turussa olivat Laulu tulipunaisesta kukasta ja Häät Rymättylässä. Vuonna 1933 hän siirtyi Tampereelle, nyt samalle näyttämölle kuin Kaarlo Angerkoski. Naimisiin kihlapari meni sunnuntaina 10. syyskuuta 1933. Hääkuvaksi sai kelvata Jeppe Niilonpoika -näytelmän mainoskuva: Jeppe roikkuu hirsipuussa ja Nilla itkee sen juurella.
XKeyscore
Ohjelman käyttötarkoitus tuli julki heinäkuussa 2013, kun The Sydney Morning Herald ja O Globo -lehdet kirjoittivat siitä Edward Snowdenin vuotamien asiakirjojen perusteella. Ohjelman koodinimi oli entuudestaan tunnettu, koska se on mainittu aikaisemmissa artikkeleissa ja on monen muun koodinimen tavoin nähtävissä julkisissa työkuvauksissa ja työntekijöiden ansioluetteloissa mainittuna.
Siiri Angerkoski
Jyväskylän, Turun ja Tampereen kautta Helsinkiin
Siiri Angerkoski oli mukana viidessä näytelmässä Tampereen Teatterissa syksyllä 1933. Hän synnytti ainoan lapsensa 6. maaliskuuta 1934. Tytön nimeksi tuli Sirkka-Liisa. Angerkosket siirtyivät seuraavana kesänä Helsinkiin, missä molemmat olivat kiinnitettyinä Helsingin Kansanteatteriin vuodesta 1934 vuoteen 1938. Siiri ja Kaarlo Angerkoskesta kehittyi suosittu komediapari. Kaksikko kasvoi lopulta trioksi, kun joukkoon liittyi Angerkoskien tyttären kummi Leo Lähteenmäki. Ensimmäinen Siiri Angerkosken näytelmä Helsingissä oli Tukkipojan morsian elokuussa 1934, jossa hän näytteli piikaa. Näytelmähupailussa Olenko minä tullut haaremiin? hänellä oli Manta Mäkisen osa. Mantan rooli oli tuttu jo Jyväskylän ajalta ja sen Angerkoski sai myös näytelmän elokuvaversiossa vuonna 1938.
XKeyscore
3. heinäkuuta 2014, saksalainen Norddeutscher Rundfunk -yleisradioyhtiö julkaisi otteita Xkeyscoren lähdekoodista. Asiantuntijaryhmä teki lähdekoodi analysoinnin järjestelmästä ja kirjoitti siitä raportin. Hiljattain julkaistut artikkelit ovat maininneet, että Xkeyscore käyttää rodun, sukupuolen, etnisyyden ja sijainnin kaltaisia henkilötietoja liputtamaan tietynlaisia datajoukkoja.
Siiri Angerkoski
Marista Kunigundaan
Siiri Angerkosken elokuvaura alkoi syksyllä 1933 elokuvan Pikku myyjätär Marina; tuolloin hänen nimensä oli vielä Siiri Palmu. 38 minuuttia kestänyt näytelmällinen mainoselokuva oli Georg Malmsténin ainoa ohjaustyö. Seuraava valkokangasrooli oli vanhanpiian osa elokuvassa Kaikki rakastavat (1935), joka on jäänyt historiaan ensimmäisenä Ansa & Tauno -elokuvana. Angerkoskella oli elokuvassa yksi ainoa repliikki: ”Go’ morron!”.
Asessorin naishuolet (1937) oli Siiri Angerkosken kannalta merkittävämpi elokuva. Siinä hän on amerikansuomalainen Matilda Bybom, eräs asessorin (Aku Korhonen) naishuolien aiheuttaja. Samassa elokuvassa kuullaan ensimmäistä kertaa Angerkosken laulavan, hän esittää katkelman operettisävelmästä Ollaan niinkuin pääskyset. Vuosien mittaan hän näytteli useissa elokuvissa Aku Korhosen kanssa, esimerkiksi Täysosumassa; valmistumisajankohdalleen (1942) tyypillisessä väärillä henkilöllisyyksillä leikittelevässä Hannu Lemisen esikoisohjauksessa Angerkosken rooli on sikafarmari, leskirouva Andersson ja Korhosen kauppaneuvos August Gyllencrantz. Naispääosan esitti Ansa Ikonen, ja elokuvassa nähdään myös Suomisen Ollina tunnettu 14-vuotias Lasse Pöysti.
Vuonna 1938 Suomen Filmiteollisuus kiinnitti Siiri Angerkosken ja hänen aviomiehensä Kaarlo Angerkosken kuukausipalkkaisiksi elokuvanäyttelijöiksi, joita ei Suomessa tuolloin juuri ollut. He näyttelivät usein samoissa elokuvatuotannoissa. Kaarlo Angerkoski kuoli sydänkohtaukseen talvisodan kynnyksellä 1. lokakuuta 1939 vain 33-vuotiaana. Hän ehti esiintyä kahdessakymmenessäneljässä elokuvassa, ja pari roolityötä jäi kesken. Siiri Angerkoski sen sijaan työskenteli SF:n kuukausipalkkaisena näyttelijänä vuoteen 1963 asti.
Eräs Angerkosken pitkäaikainen rooli oli Suomisen perheen kotiapulainen Hilda, jota hän näytteli kuudessa Suomisen perhe -elokuvassa vuosina 1941–1959. Hilda oli Angerkosken tavaramerkki 1950-luvulle asti. Silloin valkokankaille syntyi Angerkosken kiistatta tunnetuin rooli, Justiina Puupää, Pekka Puupään kaulinta heiluttava pirttihirmuvaimo. Angerkoski tulkitsi Justiinaa kaikkiaan kahdessatoista yhteensä kolmestatoista Pekka ja Pätkä -elokuvassa vuosina 1953–1960. Useiden aikalaisten mielestä Angerkosken taiteellista lahjakkuutta tuhlattiin Justiina Puupään kaltaisissa yksipuolisissa elokuvaosissa.
Siiri Angerkosken 1940-luvun elokuviin kuuluvat Suomisten lisäksi muun muassa SF-paraati, jossa hän on toisen päähenkilön äiti, sekä Kaivopuiston kaunis Regina, jossa hän on päähenkilön isoäiti. Elokuvassa August järjestää kaiken (1942) hänellä on naispääosa, Maria Blom. Hyveellisten kotihengetär-osien vastakohtana hän näyttelee juopottelevaa Olga-tätiä elokuvassa Pikku-Matti maailmalla (1947). Hienostorouvaa Angerkoski tulkitsee Haaviston Leenissä (1948). Aivan eri maailmoihin hypätään satuelokuvassa Prinsessa Ruusunen (1949), jossa hänellä on Kunigundan rooli. Tuttuun kotiapulaisrooliinsa Angerkoski palasi sotilasfarssissa Serenaadiluutnantti (1949), siinä hän näyttelee majurin kotihengetär Lilja Muhosta. Kaikkiaan Siiri Angerkoski nähdään kolmessakymmenessäkuudessa 1940-luvun ensi-iltaelokuvassa.
Rillumarein ja Justiinan vuodet
Köyhässä laulajassa vuonna 1950 Angerkoski pääsi jälleen hyödyntämään laulajantaitojaan. Vain laulajapoikia -elokuvassa (1951) hänellä oli revyylaulaja Siiri Palmun rooli. Porvoon valtiopäivistä kertovassa elokuvassa Tanssi yli hautojen nähdään oiva esimerkki Angerkoskesta yläluokkaisen seurapiirirouvan osassa. Syksyllä 1951 alkoi suomalaisessa elokuvassa rillumarei-kausi. Siiri Angerkosken toinen mieleenjäänyt osa oli hyökkäystankkimainen Muhoksen Mimmi lajityypin klassikossa Rovaniemen markkinoilla (1951). Mustalaisnainen Jenny Lindmania hän tulkitsi kolmessa elokuvassa: Muhoksen Mimmi (1952), Lentävä kalakukko (1953) ja Majuri maantieltä (1954).
Ensimmäinen Pekka Puupää -elokuva tuli valkokankaille vuonna 1953. Justiina Puupään roolissa Siiri Angerkoski pääsi loistamaan huippuunsa kehitetyllä nopean puhujan taidollaan. Hänen puheensa oli jopa niin nopeaa, että ajan studioteknologia ei kyennyt kunnolla tallentamaan sitä. 1950-luvun loppupuoliskolla Angerkoski näytteli myös muun muassa elokuvissa Kaunis Kaarina (1955) ja Kahden ladun poikki (1958). Vuonna 1959 palattiin vielä kerran Suomisen perheen pariin. Kesäisessä elokuvassa Taas tapaamme Suomisen perheen Angerkoskella on tuttu Hildan rooli. Lehtiarvioissa hänen suoritustaan luonnehdittiin ”aidosti tomeraksi”, ”herttaiseksi” ja ”meheväksi”.
1960-luvulla SF:n toiminta hiipui. Angerkoski tulkitsi Manta Neulasta elokuvassa Kankkulan kaivolla (1960). Manta esittää myös yhden laulun: Vanha mustalainen. Vuoden 1963 kohuelokuvassa Jengi Angerkoskella oli sivuosa vuokraemäntänä. Hänen viimeiseksi SF-elokuvakseen jäi Teerenpeliä (1963), jossa hän esitti myös vuokraemäntää. Ainoat Siiri Angerkosken värielokuvat ovat Kun tuomi kukkii (1962) ja Ihana seikkailu (1962). Kaikkiaan Angerkoski teki pitkälti toista sataa roolisuoritusta elokuvissa ja televisiossa. Työteliäimpinä aikoinaan SF:n näyttelijänä hän esiintyi viidessä tai kuudessa elokuvassa saman vuoden aikana.
Teatterilavoja Siiri Angerkoski ei aivan kokonaan jättänyt pitkän filmiuransa aikanakaan. Hän teki lukuisia teatterivierailuja. Repertuaariin kuului muun muassa Pohjalaisten Kaisa. Keväällä 1948 hän oli mukana Aku Korhosen kiertueella; Mika Waltarin Myöhästyneessä hääyössä hän näytteli Lilli Sorjasta. Kesällä 1950 hän vieraili Tampereen Kesäteatterissa Nummisuutarit-näytelmän Marttana, sama rooli hänellä on myös Nummisuutarit-elokuvassa. 1960-luvulla Angerkoski vieraili muun muassa Intimiteatterissa. Hän antoi äänensä myös muutamalle Radioteatterin esitykselle vuosina 1963 ja 1970.
Televisio
Angerkoski oli mukana useissa televisiotuotannoissa 1960-luvulla. 29. marraskuuta 1964 hänet nähtiin Lasse Malmlundin Kuplia-sarjaan kuuluvassa ohjelmassa yhdessä Maija Karhin ja Leo Jokelan kanssa. Angerkoski esiintyi myös suosituissa Sisarukset- ja Tarinatalo -televisiosarjoissa. Tarinatalossa hän tulkitsi Lydia Lindströmiä, sarja pyöri Mainostelevisiossa vuosina 1966–1969. Angerkosken viimeiseksi roolityöksi jäi Ylen televisioelokuva Aliisa, jota kuvattaessa vuonna 1970 hän oli jo vakavasti sairas; Aliisan pääosassa laihtunut ja riutunut Angerkoski onkin aivan erinäköinen kuin tutuissa elokuvatöissään.
Sota-aika
Talvi- ja jatkosodan aikana Angerkoski työskenteli sekä elokuvanäyttelijänä että ympäri Suomea kiertävissä ohjelmanumeroissa, joissa viihdytettiin sotilaita. Esimerkiksi Maan Turva -järjestön esityksissä hän näytteli useaan otteeseen, ja mukana nähtiin myös muun muassa Aku Korhonen. Talvisodan aikana Angerkoski oli mukana kymmenen päivän kiertueella, joka poikkesi muun muassa Piikanotkon korsulla, vain puolentoista kilometrin päässä etulinjalta. Iltamat jatkuivat sotien jälkeenkin, ja Angerkoski nähtiin useasti niissäkin.
Eräällä jatkosodan aikaisella kiertueella Siiri Angerkoski joutui hengenvaaraan ollessaan uimassa pohjoisessa Kiestingin suunnalla. Neuvostoliittolainen lentokone oli yllättää hänet, mutta lähistöllä valvonut Aku Korhonen ehti varoittaa: Angerkoski ryntäsi maihin ja piiloutui mättäiden suojiin. Talvella 1942 SF-Uutiset kertoi, että Angerkosken saamasta sormuksesta, joka oli tehty alasammutusta viholliskoneesta. Kannaksella palvelleet suomalaissotilaat olivat antaneet sen hänelle kiitokseksi kiertue-esityksistä. Rukajärvellä pidetyssä asemiesillassa Angerkoski lauloi sotilaille ”Katupoikien laulun”. Samalla reissulla sattui, että rintamakiertuelaisille oli lämmitetty sauna poikkeuksellisen kuumaksi, jolloin Angerkoski tokaisi: ”Saunassa on aikaisemmin kylvetty, vaan ei helvetissä.”
Tunnustukset
Jussi-palkinnon Siiri Angerkoski sai kaksi kertaa, molemmat vakavista rooleista: 1945 sivuroolista Minna Canthin kuvauksessa Anna Liisa ja postuumisti vuonna 1971 pääroolista televisioelokuvassa Aliisa (1970). Vuonna 1960 Helsingin kaupunki myönsi hänelle suuruisen apurahan.
Yksityiselämä
Siiri Angerkoski tuli huonosti toimeen näyttelijä Masa Niemen kanssa, joka Pekka Puupää -elokuvissa näytteli Pätkän roolin. Emmi Jurkkaa hän ei sietänyt silmissään; Angerkosken tyttären mukaan Jurkka oli joskus ollut romanttisesti kiinnostunut Kaarlo Angerkoskesta.
Yksityishenkilönä Angerkoski oli rempseä luonne, läheiset tunsivat hänet temperamenttisena mutta reiluna ja lämminsydämisenä ihmisenä. Hän oli myös sangen ronskipuheinen, ainakin kun seura oli soveliasta. Hän teki mielellään pilkkaa sivistyssanoista ja harrasti pasianssia. Angerkosken elämää varjostivat masennuskaudet, joita hän kutsui ”harmaan hunnun päiviksi”. Omien muistelmiensa nimeksi hän ajatteli laittaa Käsi pois sieltä. Hän oli tarkka siisteydestä sekä vahvasti taikauskoinen. Angerkoski tupakoi paljon ja käytti alkoholiakin silloin tällöin.
Angerkoski tunnettiin omalaatuisesta huumoristaan ja värikkäästä ilmaisustaan. Muun muassa flunssaisena hän sanoi: ”Räkätauti raivoo Joroisissa”. Hän tapasi myös antaa kutsumanimiä työtovereilleen: SF:n hidasliikkeinen järjestäjä oli ”Pallosalama” ja johtaja T. J. Särkkä oli ”Toivo Hilpeä”. Loppuaikoinaan sairaalassa Angerkoski kutsui hoitajaansa ”Laululinnuksi”, ja toinen hoitaja sai lempinimen ”Niiaa-Perkele”.
Siiri Angerkoski kuoli Meilahden sairaalassa 68-vuotiaana 28. maaliskuuta 1971 sairastettuaan runsaan vuoden paksusuolen syöpää. Siiri ja Kaarlo Angerkoski on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Solid (yhtye)
Solid on Ilkka Hannulan johtama suomenkielistä laulelmamusiikkia esittävä yhtye. Solid syntyi 1970-luvun puolivälissä, kun SDP:n puoluesihteeri Kalevi Sorsa otti Hannulaan yhteyttä tiedustellen mahdollisuutta perustaa myös sosialidemokraattinen Agit-Propin kaltainen lauluryhmä. Hannula tarttui Sorsan aloitteeseen ja syntynyt Solid muodostui suosituksi lauluryhmäksi niin sosialidemokraattien kuin muidenkin vasemmistolaisten tahojen järjestämissä tapahtumissa.
Vuonna 1976 Solidille avautui mahdollisuus albumin tekemiseen Love Records -levymerkille. Syksyllä 1976 ilmestyikin yhtyeen esikoisalbumi On päivä työn ja laulun aika. Jo ennen levyn ilmestymistä Solid oli yksi ahkerimmin esiintyvistä lauluryhmistä ja albumin julkaisu edisti entisestään keikkatilannetta. Varsin pian tilanne kuitenkin muuttui, kun laululiike alkoi yleisesti menettämään suosiota, mikä heijastui niin esiintymis- kuin levytysmahdollisuuksiin. Solidin kohdalla kokoonpano myös koki melkoisia muutoksia, kun osa jäsenistä jätti ryhmän opiskelu- ja perhesyistä.
Ryhmän uusiutuessa poliittinen tiedostavuus korvautui aiempaa määrätietoisemmalla taiteellisella kunnianhimolla. Uusitulla kokoonpanolla Solid osallistui vuonna 1978 Jyväskylän Talveen isolla Solidario-konsertolla.
Kovin pitkäikäiseksi Solidin toinenkaan kokoonpano ei jäänyt, ja 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa ryhmä koki jälleen uudistumisen. Tällä kokoonpanolla Solid myös julkaisi vuonna 1980 toisen pitkäsoittolevynsä Routakuun laulu. Levy sisälsi Ilkka Hannulan sävellyksiä Viljo Kajavan runoihin. Levyn julkaisi JP-Musiikki yhteistyössä Työväen Sivistysliiton kanssa. Levyn osakseen saama huomio jäi kuitenkin sangen vaisuksi ja vuonna 1982 Solid lopetti siltä erää toimintansa.
Viime aikoina Solid on tehnyt jälleen satunnaisia keikkoja, osallistuen muun muassa kesän 2007 Työväen Musiikkitapahtumaan. Tammikuussa 2008 ryhmän toisesta albumista Routakuun laulusta ilmestyi CD-uusintapainos.
Viljelykasvi
pienoiskuva|Ensimmäisten viljelykasvien oletetaan olleen erilaisia [[vilja|viljoja. ]] Viljelykasvi on kasvi, jota ihminen viljelee omaa tarkoitustaan varten. Erilaisia hyötykasveja ryhmittäin ovat ravintokasvit, raaka-ainekasvit ja koristekasvit.
Suomessa tärkeitä viljelykasveja ovat ruis, ohra, timotei, kaura, vehnä, puna-apila, peruna, sokerijuurikas ja rypsi.
Paasselkä
Paasselkä on Saimaan Oriveden eteläosassa sijaitseva läpimitaltaan yli 10-kilometrinen soikea järviallas ja meteoriittikraatteri.
Paasselkä sijaitsee Savonlinnan ja Kiteen kaupunkien alueella, Savonrannan kirkonkylän kohdalla, noin 25 kilometriä Kerimäen kirkonkylältä pohjoiseen. Paasselän epäiltiin pitkään syntyneen meteoriitin törmäyksessä, mutta 16. huhtikuuta 1999 kraatteri virallisesti julkistettiin porauksissa löytyneiden törmäyksen merkkien havaintojen jälkeen. Järjestyksessään se on yhdeksäs Suomesta löydetty kraatteri. Kraatterilla on ikää noin 200 miljoonaa vuotta.
Alue on saanut tunnettavuutta myös tunnistamattomista valoilmiöistä, "Paasiveden piruista" tai "Paasselän piruista", joista on paikallisten mukaan tehty havaintoja jo 1700-luvulta lähtien ja ilmeisesti valoilmiöt ovat olleet järvellä aina. Silminnäkijöiden mukaan erittäin kirkas, väriltään valkoinen tai punainen valo näkyy useimmiten järvenselän keskellä, suhteellisen korkealla. Tulipalloa muistuttava valo liikkuu yleensä nopeasti pitkiäkin matkoja, mutta toisinaan se pysyttelee paikoillaan. Paikallisen kansantarinan mukaan järveen olisi aikoinaan uponnut venäläinen sotalaiva, jossa uppoamishetkellä vietettiin juhlia, ja valot olisivat uhrien haamujen tulia. Havaintojen aiheuttajiksi on spekuloitu muun muassa virvatulta, maavaloa, pohjasta purkautuvaa metaania sekä pietsosähköistä ilmiötä. Tutkijoita ovat alueella kummastuttaneet monet muutkin geofysikaaliset havainnot, esimerkiksi järven keskisyvänteen magneettiset häiriöt, kunnes niiden syyksi osoittautui syväkairauksessa järven alapuolella oleva suuri kiisuesiintymä.
Paasselän nimestä käytetään myös muotoja Paasiselkä, Paasivesi ja Paasvesi.
The Walt Disney Company
Yhtiön pääelokuvastudio on Walt Disney Pictures. Yhtiön päämaja sijaitsee Burbankissa Kaliforniassa, Hollywoodin naapurissa.
Yhtiöt
Vuonna 2006 Disney ilmoitti ostaneensa Pixarin. Disneyn ja Pixarin yhteistyö alkoi sopimuksesta täyspitkien animaatioelokuvien tuottamisesta. Lopulta Disney osti Pixarin 7,4 miljardilla dollarilla. Elokuussa 2009 Disney osti toisen yhtiön, supersankarisarjakuvista ja -elokuvista tunnetun Marvelin. Vuonna 2012 Disney osti 4,1 miljardilla dollarilla Lucasfilmin ja ilmoitti alkavansa tuottaa uusia Tähtien sota -elokuvia. Ensimmäisenä uusista Tähtien sota -elokuvista ensi-iltansa sai Star Wars: The Force Awakens joulukuussa vuonna 2015.
Disney Imagineering on edelläkävijä ihmistä muistuttavien robottien kehittämisessä. Disney Imagineering on tehnyt teatterilavalla esiintyvän Abraham Lincoln -robotin, sulavasti liikkuvan laulujen shamaanin Na'vin sekä stunttimiehen korvaavan ihmisenkaltaisen robotin. Siitä lähtien, kun se perustettiin vuonna 1923 Disney Brothers Cartoon Studiona, yritys on aina pysynyt viimeisimmän teknologian kehityksessä ja käyttänyt niitä aina kun mahdollista. Sama pätee uusimpaan blockchain-tekniikkaan, joka esitteli ei-korjattavat rahakkeet tai NFT.
Disney+
12. marraskuuta 2019 Disney aloitti suoratoistopalvelun nimeltä Disney+, johon julkaistaan myös muiden kanavien ohjelmia ja filmejä.
Isolinnunruoho
Isolinnunruoho (Polygala vulgaris) on suurimmassa osassa Eurooppaa kasvava näyttävä, sinikukkainen kasvi. Suomessa laji on harvinainen ja se on rauhoitettu Manner-Suomessa.
Ulkonäkö ja koko
220px|thumb|vasen|Kukkia
Isolinnunruoho kasvaa 10–25 cm korkeaksi. Varret ovat kohenevia tai lähes pystyjä, tyvestä hieman puutuneita. Kukinta-aikana varren alaosa on lehdetön. Sen mehevät pitkänsoikeat lehdet sijaitsevat vuorotellen varressa. Kukinto on lyhyt, harsuhko terttu, jossa kukkia on tavallisesti 10–30 kappaletta. Kukat ovat sinisiä, joskus myös valkoisia tai ruusunpunaisia. 6–8 mm pitkä kukka on erikoisen muotoinen: sen tyvessä on kaksi paperinohutta suurta verholehteä, ja teriö on näiden suojassa. Isolinnunruoho kukkii kesä-heinäkuussa.
Levinneisyys
Isolinnunruoho on yleinen Euroopassa Portugalista Länsi-Venäjälle saakka. Suomen lähialueilla lajia tavataan yleisesti Ruotsin ja Norjan eteläosissa sekä Baltiassa. Suomessa isolinnunruohoa tavataan nykyisin Ahvenanmaalla ja lounaisimmassa Suomessa. Muualta etelärannikolta laji on hävinnyt.
Elinympäristö
Linnunruoho kasvaa kuivahkoilla niityillä, kedoilla, kivisillä mäillä ja ahoilla.
Ukki (Kangasala)
Ukki on Pirkanmaalla Kangasalla Mäntyveräjässä ja Vesaniemessä sijaitseva järvi.