cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen panssaridivisioona
Hyökkäysvaihe - Osasto Lagus
Hyökkäys valmisteluihin liittyen 1. jääkäriprikaatia runkona käyttäen oltiin perustamassa Osasto Lagusta Panssaripataljoonan saapuessa alueelle. Osastoon tulisi kuulumaan 1. jääkäriprikaati ja siihen orgaanisesti kuuluva Kevyt Patteristo 11 sekä Jalkaväkirykmentti 44, Kenttätykistörykmentti 3:n III patteristo, Raskas patteristo 2, Raskas patteristo 3, Pioneeripataljoona 1 ja 12. autokomppania. Viimeiset Osasto Laguksen joukot saapuivat Tuulosjoelle 25. heinäkuuta illalla.
Aunuksen kaupunkiin
thumb|300px|Venäläinen [[T-34 eli "Sotka" suomalaisilla tunnuksilla.|alt=]] Osasto Lagus jaettiin Taisteluosasto Polóniin (ml. 1. panssarikomppania), Taisteluosasto Häkkiseen (ml. 2. panssarikomppania), Taisteluosasto Hynniseen sekä reserviin. Hyökkäystä varten alistettiin 3. panssarikomppania Taisteluosasto S:lle (von Schrowe) 3. syyskuuta. Hyökkäyshetkeksi määrättiin samalla seuraava päivä kello 5.00. Taisteluosaston tuli valmistautua hyökkäämään pataljoona kärjessä Sääntämä joen yli ja toisen pataljoonan hyökättävä 3. panssarikomppanian tukemana.
Raskas panssarijoukkue alistettiin Kevyt osasto 4:lle Verhnij Konetzin pohjoispuolella ja tämän osaston tuli olla valmiina etenemään eri käskyllä reittiä Asipola (johon rakennetaan silta)-Teinilä-Kotsila. Kotsilasta Raskaan panssarijoukkueen tulee edetä tavoitteeseen mukana kulkevan iskuosaston (vänrikki Liukkonen) kanssa ja varmistaa Ilinskojen silta.
Tulivalmistelu alkoi puolilta öin. Murtokohtaan ja sen läheisyyteen ammuttuun tulivalmisteluun osallistui kaikkiaan 182 putkea ja suomalaiset ampuivat kaikkiaan 14265 laukausta. Lisäksi alueelle ampuivat saksalaisen 163. divisioonan tykistö (I ja II/AR 234) ja heittimistö. Alueen savutus aloitettiin tuntia ennen hyökkäyshetkeä.
3. panssaripataljoonan hyökkäyshetki oli kello 05.40 ja sen oli tuettava Jalkaväkirykmentti 22:n III pataljoonan hyökkäystä tuhoamalla Teinilän aukeilla puolustusasemissa ollut vihollinen ja sen jälkeen tuettava jalkaväen etenemistä. Taisteluosasto S:n sisäänmurto onnistui. Teinilän aukeilla olleita pesäkkeitä tuhottaessa 3. panssarikomppanian päällikkö Snellman kaatui. Uudeksi komppanianpäälliköksi Panssaripataljoonan komentaja Björkman määräsi luutnantti Kaarnakarin. Teinilän aukean siivoamisen jälkeen 3. panssarikomppania ryhmittyi huoltoa varten Tuuloksesta kilometrin kaakkoon ja odottivat Taisteluosasto Hynnistä, minkä kanssa jatkaisivat taistelua.
Osasto Lagus aloitti etenemisen 5. syyskuuta klo 5.00. Kärjessä eteni Taisteluosasto Polón, sitten Häkkinen ja Hynninen. Tavoitteeksi oli määrätty Aunus ja Mäkriän tienristeys. Panssarikomppaniat oli jaettu joukkueittain jääkärikomppanioille. Tuuloksen eteläpuolella tavattiin 3. panssarikomppania, joka liittyi Taisteluosasto Hynnisen marssirivistöön.
Hyökkäyksen liikkeelle saamiseksi Lagus alisti 1. panssarikomppaniasta vänrikki Ränkimiehen T-26 joukkueen Jalkaväkirykmentti 44:lle. Kotsilan pohjoinen metsänreuna oli kärjessä edenneiden suomalaisten hallussa klo 09.00. Tämän jälkeen Taisteluosasto Polón sai käskyn klo 11.30 edetä ja varmistaa Alavoisten silta sekä jatkaa joen eteläpuolitse Aunukseen. Tätä käskyä ei kuitenkaan kyetty toteuttamaan vihollisen kuvitellun vastarinnan vuoksi. Hyökkäys käynnistyi vasta 13.00 ja Alavoisten sillalle saavuttaessa vihollisen pioneerit räjäyttivät sen.
Saadakseen hyökkäyksen uudelleen käyntiin esitti Lagus VI armeijakunnan komentajalle, että Jalkaväkirykmentti 44:n hyökkäisi kohden Nurmoilaa. VI armeijakunnan komentaja päätti, että Nurmoilan operaatio toteutettaisiin, mutta Jalkaväkirykmentti 44 alistettaisiin 5. divisioonalle. Jalkaväkirykmentti 44:n tilalle Osasto Lagus saisi Jalkaväkirykmentti 23:n. 3. panssarikomppania alistettiin samalla Jalkaväkirykmentti 44:lle ja sen tuli siirtyä Ankilaan.
Taisteluosasto Hynninen sai määräyksen ylittää Aunusjoen ja edetä Taisteluosasto Polónin ohitse kohti Aunusta. Mikäli Taisteluosasto Häkkinen on miehittänyt kaupungin niin Taisteluosasto Hynnisen on välittömästi jatkettava Mäkriän risteyksen suuntaan. Taisteluosasto Hynninen sai taistelukosketuksen kello 17.00 puna-armeijan panssarien tukemiin viivyttäviin osastoihin, mutta jääkärit hyökkäsivät häikäilemättä ja mursivat puolustajien vastarinnan. Taisteluosasto Häkkinen valtasi Aunuksen kaupungin kello 18.20.
VI armeijakunnan komentaja Paavo Talvela kiirehti Osasto Lagusta jatkamaan hyökkäystä kohti Lotinanpeltoa 6. syyskuuta. Lisäksi käskettiin Kevyt osasto 4:llä vallata Pisi. Hyökkäystä jatkettaessa Osasto Lagukselle alistettiin Kevyt patteristo 11. Lagus yhdisti Taisteluosasto Häkkisen ja Hynnisen Taisteluryhmä Björkmaniksi (Ryhmä B) vielä samana päivänä. Ryhmä B:n oli edettävä Mäkriän kautta Syvärille. Ryhmän tukiryhmä muodostui Raskas patteristo 2:sta sekä Kevyt patteristo 11:stä.
Syvärille
Hietajärvi (Suomussalmi, Hietakylä)
Hietajärvi on järvi Suomussalmen kuntakeskuksen kaakkoispuolella Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 88 kilometriä koilliseen.
Suomen panssaridivisioona
Panssaripataljoonasta Panssariprikaatiksi
Panssaripataljoonan iskukyky oli vakuuttanut sodanjohdon hyökkäysvaiheen aikana ja lisäksi oli saatu riittävästi sotasaaliskalustoa pataljoonan laajentamiseksi Panssariprikaatiksi 9. maaliskuuta 1942 Äänislinnassa.
Hietajärvi (Suomussalmi, Hietakylä)
Maantiede
Hietajärvi on osa Suomussalmen kuntakeskuksen eteläpuolista pienehköjen järvien kokonaisuutta. Järvien korkeustaso on 186,4 metriä merenpinnan yläpuolella. Niihin kuuluu Hietajärven ohella Taivalalanen, Haaravesi, ja Alanteenjärvi-Parvajärvi. Hietajärvi on muodokas ja sen rantaviivan pituus on 20 285 metriä. Pääaltaasta työntyy länteen vesialue, jonka länsiosassa sijaitsee usean saaren rykelmä. Järven eteläosan Pitkäperä on matalahko, koillisessa sijaitsee 20 metrin syvänne. Noin seitsemän prosenttia järvestä on vähintään 10 metriä syvää.
Suomen panssaridivisioona
Panssaripataljoonasta Panssariprikaatiksi
Rynnäkkötykkipataljoonan (RynnTykP/PsPr) perustamisesta annettiin käsky 15. helmikuuta 1943. Uuden pataljoonan kalustoksi tuli Christie vaunuista valmistetut rynnäkkötykkivaunut. Vaunuissa oli pääaseina 114 mm:n haupitsit. Muodostetun pataljoonan komentajaksi määrättiin Täydennysjääkäripataljoonasta majuri Veikko Lounila. Saman vuoden lopulla pataljoonan kalusto vaihdettiin saksalaisiksi Stu-40 vaunuiksi, jolloin Christie vaunuista muodostettiin 7. joulukuuta Erillinen panssarikomppania (luutnantti Stig Sige Sippel).
Kun Panssarikoulutuskomppania, joka oli osana Panssarikeskusta, laajennettiin pataljoonaksi huhtikuussa 1943, se liitettiin osaksi Panssariprikaatia. Muodostetun Panssarikoulutuspataljoonan komentajaksi määrättiin majuri Eero Utela (huhtikuu 1943 – 25. marraskuuta 1943). Utelan siirryttyä muihin tehtäviin uudeksi komentajaksi määrättiin majuri Veikko Lounila, joka hoiti tehtävää pataljoonan lakkauttamiseen 27. marraskuuta 1944 saakka.
Panssariprikaatin perustamisen yhteydessä siinä oli vain yksi raskas komppania, mikä vaikeutti prikaatin käyttöä taistelussa pataljoonien ollessa taisteluarvoltaan erilaisia. Asian ratkaisemiseksi eversti Björkman jakoi Raskaan panssarikomppanian vaunut kahteen osaan:
Hietajärvi (Suomussalmi, Hietakylä)
Maantiede
Hietajärvi laskee Haaraveden etelärannalla sijaitsevan Aittokosken voimalan kautta Emäjokeen.
Suomen panssaridivisioona
Panssaripataljoonasta Panssariprikaatiksi
Toinen osa liitettäisiin I panssaripataljoonan 3. komppaniaan. Näin kummassakin panssaripataljoonassa olisi raskas panssarikomppania. Kumpaankin raskaaseen panssarikomppaniaan jouduttiin tosin liittämään yksi kevyt vaunujoukkue kokoonpanon täydentämiseksi. Kumpikin pataljoona olisi halunnut T-34-kaluston, joten annettiin arvan ratkaista jako. T-34-kalusto sijoitettiin I panssaripataljoonaan ja KV1 kalusto II panssaripataljoonaan.
Hietajärvi (Suomussalmi, Hietakylä)
Maantiede
Hietajärven vesitilavuus on 9 581 000 kuutiometriä.
Suomen panssaridivisioona
Panssaridivisioonan perustaminen ja organisaatiomuutokset
thumb|180px|Divisioonan komentaja [[Ruben Lagus.]]
Hietajärvi (Suomussalmi, Hietakylä)
Maantiede
Hietajärvi (59.611.1.006) kuuluu Aittokosken voimalan alueeseen (59.611), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Aittokosken-Alanteenjärven alue (59.61) ja ensimmäinen on Vuokkijärven reitin valuma-alue (59.6). Hietajärvi on toiseksi laajin Aittokosken voimalan alueen kahdestatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Haaravesi–Iso-Pitämä. Hietajärveä seuraa Taivalalanen.
Suomen panssaridivisioona
3. Panssarikomppania Syvärillä 15. – 25. huhtikuuta 1942
Puna-armeija aloitti suurhyökkäyksen Syvärin rintamalla 11. huhtikuuta 1942 juuri kelirikkokauden alkaessa. Osana vastahyökkäysvalmisteluja hälytettiin paikalle Panssariprikaatin 3. panssarikomppania 14. huhtikuuta. Komppania kuormattiin paria päivää myöhemmin Äänislinnassa Karan asemalla ja juna lähti 15. päivänä kello 00.30 kohti Syväriä, jonne se saapui jo samana aamuna 07.30. Syvärillä komppania alistettiin 17. divisioonalle, joka taas alisti komppanian edelleen Jääkäripataljoona 4:lle.
Komppania siirtyi 19. päivänä Bulajevin kylän länsilaitaan Jääkäripataljoona 4:n ryhmitykseen. Taistelu alkoi Sääjärvi-Kantajärvi välisellä purolinjalla, jolloin kärjessä oli vänrikki Lahtisen III panssarijoukkue. Sanatin kylässä vänrikki Niittylän I panssarijoukkue kääntyi oikealle saartaakseen Pajarinmäellä olevan vihollisen tukikohdan, joka saatiinkin vallattua. Tukikohdasta saatiin runsas sotasaalis, mm. 12 raskasta kranaatinheitintä.
Hietajärvi (Suomussalmi, Hietakylä)
Maantiede
Hietajärvi on toiseksi laajin Suomen 37:stä Hietajärvestä. Laajin on Juvan Hietajärvi, kolmanneksi laajin on Sallan Hietajärvi.
Suomen panssaridivisioona
3. Panssarikomppania Syvärillä 15. – 25. huhtikuuta 1942
Hyökkäys jatkui välittömästi kohden Räpovan mäkeä, jossa komppania kärsi ensimmäiset tappiot. Vihollisen panssarintorjuntakiväärillä osuttiin vaunun numero 146 tornin alustaan, jolloin alikersantti Uutela ja panssarimies Kannikko haavoittuivat. Hyökkäys pysähtyi Räpovan mäelle ja vaunut siirtyivät varmistukseen.
Varmistuksena olleisiin vaunuihin saatiin panssarintorjunta-aseilla kolme osumaa, jolloin kaatuivat alikersantti Vähäkerttula sekä panssarimies Kujala. Hyökkäystä jatkettiin kello 17.00 ilman III panssarijoukkuetta, joka oli lähetetty varmistukseen Karan kylän länsipuolelle. Hyökkäyksen kärjessä ajoivat vänrikit Niittylä ja Oesch ja noin kello 19.00 saatiin yhteys Salmijärven suunnalta hyökänneisiin omiin joukkoihin.
3. panssarikomppania sai käskyn palata Panssariprikaatin yhteyteen Äänislinnaan 25. huhtikuuta. Komppania saapui Äänislinnaan 26. päivänä kello 22.00.
II panssaripataljoona Syvärillä 11. marraskuuta 1942 – 12. helmikuuta 1943
Päämaja käski 11. marraskuuta 1942 muodostaa Panssaridivisioonasta taisteluosaston, joka olisi keskitettävä Syvärin kaupunkiin. Panssaridivisioona käski taisteluosastoon II panssaripataljoonan, joka majoittui jo 14. marraskuuta Syvärin kaupunkiin.
Jussi Tasala
Jussi Sakari Tasala (11. heinäkuuta 1985 Ikaalinen – 4. helmikuuta 2008 Ikaalinen) oli suomalainen korkeushyppääjä.
Suomen panssaridivisioona
1./Rynnäkkötykkipataljoona Syvärillä 15. kesäkuuta – 2. elokuuta 1943
Panssaridivisioona (lukuun ottamatta Panssariprikaatia) oli siirtynyt kesäkuussa 1943 etulinjaan Syvärin rintaman länsiosaan. Tälle yhtymälle alistettiin Rynnäkkötykkipataljoonan 1. komppania, joka lähti Äänislinnasta 15. kesäkuuta ja se purettiin Mäkrissä seuraavana päivänä kello 23.12. Mäkristä komppania marssi Pisiin.
Jussi Tasala
Tasala kuoli liikenneonnettomuudessa helmikuussa 2008, vain 22-vuotiaana. Hän edusti Ikaalisten Urheilijoita. Juhannuksena 2008 järjestetyt Ikaalisten juhannuskisat olivat samalla Jussi Tasalan muistokisat.
Suomen panssaridivisioona
1./Rynnäkkötykkipataljoona Syvärillä 15. kesäkuuta – 2. elokuuta 1943
Komppania sai käskyn palata Äänislinnaan 1. elokuuta, mihin mennessä se oli tuhonnut noin sata pesäkettä sekä vaurioittanut ainakin kaksinkertaista määrää. Ammunnoissa käytettiin kaikkiaan 1279 kranaattia. Tärkein havainto kuitenkin oli, että vaunujen tulinopeus oli hidas ja osumatarkkuus ei vastannut normaalia vaunukanuunaa, siten vaunuista ei olisi tasaveroista vastusta panssarivaunulle.
Karjalankannas 1944
thumb|300px|Rynnäkkötykkipataljoona lippupäivän ohimarssissa Ensossa Leningradin saartorenkaan murtuminen vuoden 1944 alussa muutti tilannetta siten, että puna-armeija sai mahdollisuuden keskittää joukkojaan Karjalankannakselle. Puolustuksen lujittamiseksi Panssariprikaati siirrettiin 14. helmikuuta - 1. maaliskuuta 1944 Lappeenranta-Enso-Jääski alueelle siten, että:
Panssariprikaatin Lappeenrannassa olevat osat ottivat osaa 21. toukokuuta valtakunnalliseen kaatuneiden muistojuhlaan. Juhlan vuoksi I pataljoona siirtyi telttamajoitukseen, koska Armilan kansakoulu toimi kaatuneiden omaisten majoitustilana.
Puolustusvoimien lippupäivän päätilaisuus oli Ensossa. Tilaisuuteen osallistuivat Panssariprikaatista II panssaripataljoona sekä Rynnäkkötykkipataljoona. Ohimarssin vastaanottajina olivat Tasavallan Presidentti Ryti sekä Suomen Marsalkka Mannerheim.
Prikaatin suunnistusmestaruuskilpailut pidettiin 10. kesäkuuta. Kilpailujen aikana kello 08.00 saatiin puhelinsanoma Panssaridivisioonan esikunnasta, joka lopetti hiljaiselon prikaatin alueella.
Taistelut
Panssariprikaati siirrettiin Lappeenrannan ympäristöön tilanteen vakiinnuttua Karjalankannaksella. Lepovaiheen aikana prikaati vastaanotti uutta kalustoa, jolloin henkilöstöä oli koulutettava. II pataljoona varustettiin Saksasta ostetuilla Pzkw IV -vaunuilla ja I pataljoona T-34-vaunuilla. T-34-vaunut olivat sotasaalista sekä Saksasta rynnäkkötykkien kanssa samaan aikaan ostettuja.
3. panssarikomppania (kapteeni Torp) alistettiin 25. heinäkuuta 8. divisioonalle Leppäsyrjään. Komppanian tuli olla valmiina toimimaan etelään Pitkärannan suuntaan tai koilliseen Uuksjärvi-Muuanto suuntaan. Komppanialle alistettiin luutnantti A. Mäkelän kuljetusjoukkue ja sotilasvirkamies Pöystin aseenkorjausryhmä. Tässä vaiheessa komppania oli varustettu 10 T-34-vaunulla. Komppania ei osallistunut alueella taistelutehtäviin, mutta se sai evakuoiduksi muutaman alueelle jääneen vihollisvaunun. Komppania palasi Lappeenrantaan 12. syyskuuta.
Välirauhan tekemisen vuoksi Pzkw IV -vaunujen saapuminen keskeytyi ja varustamissuunnitelmat muuttuivat. I panssaripataljoonassa oli kaksi T-34-vaunuilla varustettua komppaniaa ja yksi Vickers-komppania ja II panssaripataljoonassa kaksi Pzkw IV -komppaniaa ja yksi Stu-40 komppania.
Lapin sota
1. panssarikomppania (pl II joukkue) laivattiin kapteeni Penttisen johdolla S/S Hesperoksella Tornioon. Joukkue kuormattiin Toppilan satamassa 3. lokakuuta ja se purettiin Röytän satamassa kello 15.30. Komppania osallistui Tornion taisteluihin Torniossa. Sen tukiessa Jalkaväkirykmentti 11:n I pataljoonan hyökkäystä 5. lokakuuta ampui alikersantti Isokankaan vaunu (ampujana panssarimies Halttunen) kevyen saksalaisen panssarivaunun tuleen. Tämä vaunu oli viimeinen, jonka Panssariprikaati tuhosi. Vielä 7. lokakuuta vaunut osallistuivat hyökkäykseen saksalaisten asemia vastaan.
Panssariprikaati oli hajaantunut ympäri Pohjois-Suomen 27. lokakuuta. Sen yksiköt olivat seuraavasti:
Lakkauttaminen
thumb|100px|Panssaridivisioonan jatkosodan muistoristi.Panssariprikaatin taistelevista osista muodostettiin 30. lokakuuta Panssaripataljoona, esikunnan ja huoltomuodostelmien jäädessä edelleen prikaatikokoonpanoon. Tällöin myös kotiutettiin reserviläiset, jotka siirrettiin Parolaan ja sieltä kotiuttamiselimen kautta siviiliin. Panssariprikaatin loput osat muuttuivat pataljoonakokoonpanoon 21. marraskuuta ja pataljoona siirtyi 26. joulukuuta mennessä Parolaan, joka oli määrätty pataljoonan rauhanajan sijoituspaikaksi. Panssaridivisioona lakkautettiin Lapin sodan aikana 4. joulukuuta 1944.
Tappiot
Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan Panssaridivisioonan kokonaistappiot olivat jatkosodassa kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina yhteensä 4 308 miestä.
Soisalon Liikenne
pienoiskuva|Soisalon Liikenteen linja-auto saapumassa Jyväskylän linja-autoasemalle. Soisalon Liikenne Oy on suomalainen linja-autoalan perheyritys joka perustettiin 21. maaliskuuta 1995. Yrityksen perusti Mikko Nissinen.
Reitit
Soisalon Liikenteen liikennöintitarjontaan kuuluu seutu- ja lähiliikenne, paikallisliikenne, pikavuoro-, vakiovuoro- ja tilausajoliikenne. Myös tapahtumakuljetukset.
Soisalon Liikenteellä on yli 40 linja-autoa, joihin kuuluu kaukoliikenne-, paikallisliikenne- ja palveluliikenneautot. Soisalon Liikenne liikennöi paikallisliikennettä Mikkelissä ja Pieksämäellä, sekä neljää seutulinjaa Lappeenrannan joukkoliikenteessä.
Kaukoliikenteenreitit (kesä 2021):
CENTO
CENTO (lyhenne englannin kielen sanoista Central Treaty Organization) tai Middle East Treaty Organization (METO) tai Baghdad Pact eli Bagdadin sopimus oli vuonna 1955 Irakin, Turkin, Pakistanin, Iranin ja Britannian välillä solmittu puolustusliitto. Vaikka liitto oli Yhdys­valtain ajama, se ei liittynyt järjestöön ollenkaan. CENTO oli kylmän sodan sotilasliitoista epäonnistunein.
Liitto lähti liikkeelle Turkin helmikuussa 1954 solmimasta liittosopimuksesta Pakistanin kanssa. 24. helmikuuta 1955 Bagdadissa solmittiin sopimus Irakin ja Turkin kesken. Iran, Pakistan ja Britannia liittyivät siihen myöhemmin.
Sopimus oli samanlainen kuin Pohjois-Atlantin sopimus. Sen päämääränä oli rajoittaa Neuvosto­liiton vaikutusvaltaa Lähi-idässä. CENTOlla ei ollut kuitenkaan pysyvää komentorakennetta, eikä länsivalloilla ollut juurikaan pysyviä sotilastukikohtia maissa. Yhdysvalloilla oli signaalitiedusteluasema Iranissa ja se teki U-2-lentoja Pakistanista käsin. Britannialla oli tukikohta Irakissa ja Pakistanissa.
Liitto rakoili, kun Irakin kuningas Faisal II syöstiin vallasta, ja tasavaltalainen arabinationalistinen uusi hallitus erosi maaliskuussa 1959 sotilasliitosta. Tuolloin nimen Bagdadin sopimus käyttö lopetettiin. Vuosina 1965 ja 1971 Pakistan yritti saada apua sotiinsa Intiaa vastaan, mutta liittolaisten mukaan liitto oli tehty Neuvosto­liittoa, ei Intiaa vastaan. Myöskään sen patoamistarkoitus ei toiminut, kun Neuvostoliitto solmi suhteet Egyptin, Syyrian, Irakin, Etelä-Jemenin, Libyan ja Somalian kanssa.
Vuonna 1974 Turkki miehitti Kyproksen, mikä sai Britannian vetämään joukkonsa. Iranissa taas šaahi Mohammad Reza Pahlavi syöstiin vallasta 1979, jolloin maa vetäytyi liitosta ja liitto lakkautettiin.
August Fellman
August Abraham Fellman (16. syyskuuta 1839 Lappajärvi – 26. heinäkuuta 1912) oli lahtelainen yrittäjä, kapteeni, hovineuvos ja moninkertainen valtiopäivämies.
Henkilöhistoria
Fellmanin isä oli pappi Jaakko Fellman ja äiti Helena Tawaststjerna. Fellman valmistui vänrikiksi Helsingin junkkarikoulusta vuonna 1861. Valmistumisen jälkeen hän palveli Venäjällä tavallisessa jalkaväkipataljoonassa ja siirtyi sitten Suomen suuriruhtinaskunnan armeijaan. Myöhemmin hän ryhtyi maanviljelijäksi ja omisti maatilan Kortesjärvellä. Vuonna 1866 hän osti Hollolasta Lahden kylästä Kartanon tilan, jota hän laajensi ostamalla myös muita tiloja. Fellman oli mennyt samana vuonna naimisiin tupakkatehtailijan tyttären, Ida Klärichin kanssa. Heille syntyi kolme lasta: Aina, Lennart ja Arthur. August Fellman on haudattu Lahden vanhalle hautausmaalle Radiomäelle.
Liiketoimet
Vuonna 1871 Fellman perusti kartanoonsa Lahden kylän kansakoulun. Samana vuonna hän perusti myös apteekkari K. E. Wahlstedtin kanssa oluttehtaan, josta luopui vuonna 1874 kauppias H. Mattsoin hyväksi. Vuonna 1883 hän oli perustamassa Lahden Polttimoa, jonka osuuden hän myi myöhemmin omistautuen 1874 perustamalleen Lahden sahalle, joka sijaitsi Jalkarannantien varrella. Vuosina 1877−1878 Fellman osallistui Turkin sotaan huolto-osastossa. Vuonna 1881 Fellman osti sahan konkurssipesästä sen laitokset ja kehitti siitä Hämeen suurimman sahan. Fellmanilla oli Lahden lisäksi Hovisaaren saha Kotkassa, jonka hän lopetti vuosisadan alussa. Vuonna 1907 hän perusti sahan yhteyteen sulfiittiselluloosa tehtaan. Fellmanin omistaman Lahden Höyrysaha Osakeyhtiön paikalle on rakennettu Sibeliustalo.
Valtiopäiväedustajana
Vuosina 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906 Fellmannista tuli talonpoikaissäädyssä valtiopäiväedustaja Hollolan kihlakunnasta. Vuoden 1899 helmikuun manifestista alkaneen kehityksen aikana August Fellman ryhtyi ääriperustuslailliseksi vastustuspuolueen kannattajaksi, minkä vuoksi hänen kartanossaan järjestettiin pääsiäisenä 1903 noin 200 perustuslaillisen lakimiehen kokous. Myöhemmin Fellman oli poikiensa Arthur ja Lennart Fellmanin kanssa aktiivisesti mukana vastarintajärjestö Voimaliitossa.
Laaksobulldoggi
Laaksobulldoggi (Valley Bulldog) on kanadalainen koirarotu.
Ulkonäkö
Laaksobulldoggia on kuvailtu "matalaksi bokseriksi" ja "korkeaksi bulldoggiksi". Sillä on massiivinen pää, lihaksikas runko ja erittäin lyhyt häntä (joko korkkiruuvi tai töpöhäntä). Sallitut värit ovat brindle, brindle-valkoinen ja mikä tahansa yhdistelmä valkoista, brindleä, keltaista, punaista, ruskeaa tai mustaa.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on lempeä, tyyni ja useimmiten leikkisä.
Alkuperä
Rotu jalostettiin Nova Scotian Annapolis-laaksossa bokserin ja bulldoggin välisestä risteytyksestä. Sitä käytetään vahtikoirana.
Yeboyah
Yeboyah (oik. Amare Aili Kuukka, s. 1996 ) on suomalainen DJ, muusikko ja radiojuontaja.
Ura
Yeboyahilta on ilmestynyt vuonna 2017 “Broflake”-single ja vuonna 2019 Elovena-EP, joka toi hänelle Emma-ehdokkuuden. Hän on vieraillut Gasellien, Dilemman sekä Pesson albumeilla ja oli osa D.R.E.A.M.G.I.R.L.S. rap-kollektiivia. Vuonna 2021 Yeboyah solmi levytyssopimuksen Sony Music Finlandin kanssa. Hänen debyyttialbuminsa "Perhosefekti" julkaistiin syyskuussa 2021. Albumilla vierailivat artistit EDEN, NCO ja Rosa Coste.
Vuonna 2020 Yeboyah esiintyi Herra Ylpön kanssa Vain elämää -ohjelmassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun ohjelman lavalla nähtiin ei-valkoinen artisti.
Yeboyah pitää YleX:llä yhdessä Renaz Ebrahimin ja Sophia Wekesan kanssa musiikin erikoisohjelmaa nimeltä Yeboyah, Renaz ja Wekesa. Radio-ohjelmaa esitetään tiistaisin.
Amare (ent. Rebekka) Yeboah on näytellyt nuorten draamasarjassa HasBeen Erikan roolissa ja Aikuiset-draamakomediasarjassa Caran roolissa.
Lammi
Lammi on entinen Suomen kunta ja vuonna 2009 tehdyn kuntaliitoksen jälkeen osa Hämeenlinnan kaupunkia. Ennen lakkauttamistaan Lammi kuului hallinnollisesti Kanta-Hämeen maakuntaan ja Etelä-Suomen lääniin. Lammin naapurikunnat olivat Asikkala, Hauho, Hausjärvi, Hämeenkoski, Janakkala, Kärkölä, Luopioinen, Padasjoki ja Tuulos. Vuoteen 1967 saakka naapurikuntiin kuului myös Vanaja.
Lammi sijaitsee suunnilleen Hämeenlinnan ja Lahden puolivälissä. Ennen kunnan lakkauttamista siellä oli 0 asukasta ja sen pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km² vesialueita. Lammin väestötiheys oli 0 asukasta/km2.
Historiaa
Esihistoriallista aikaa Lammilla edustavat muutamat kiviesineet ja pari linnavuorta, yksi kirkonkylän tuntumassa ja toinen Ronnin kylässä. Pysyvä asutus Lammin seudulle lienee tullut lännestä Tuuloksen ja Hauhon suunnasta, mutta lammilainen murre viittaa siihen, että asuttajia olisi tullut myös idästä. Oman hallintopitäjänsä Lammi muodosti viimeistään vuonna 1374, jolloin asiakirjoissa mainittiin Evon ja Porkkalan kylät. Vuoden 1571 hopeaveroluettelon mukaan Lammilla oli 157 taloa. Vuoden 1634 henkikirjan mukaan siellä oli 1 132 asukasta ja vuonna 1749 väkiluku oli kirkonkirjojen mukaan 2 823 henkeä.
Keskiajalta lähtien Lammin kautta kulki Hämeenlinnan ja Viipurin välinen Ylinen Viipurintie, joka ohitti kirkonkylän eteläpuolelta noin viiden kilometrin päästä. Valtatie 12 noudatti tämän vanhan tien reittiä 1960-luvulle saakka, jolloin se rakennettiin uudelleen. Valtatie 4 Helsingistä Jyväskylään kulki alun perin Lammin alueella Mommilan, Arrankorven, kirkonkylän ja Evon kautta.
Lammin huomattavimpia kartanoita ovat Porkkala, Vanhakartano (Gammelgård) ja Mommila. Vanhakartano on vuodesta 1868 lähtien ollut Ehrnroothin suvun omistuksessa. Mommilan kartanon omisti maanviljelysneuvos Alfred Kordelin vuodesta 1903 väkivaltaiseen kuolemaansa vuoteen 1917 asti. Kordelin rakennutti kartanon maille vuonna 1904 kirkon, joka kuuluu nykyisin Hausjärven seurakunnalle.
Lammin kirkonkylän pohjoispuolella oli vuosina 1883–1899 Hämeenlinnan tarkk'ampujapataljoonan 25. reservikomppanian harjoitusalue kasarmeineen. Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan hajottamisen jälkeen entinen kasarmialue siirtyi Hämeen erityistyölaitokselle. Paikalle pystytettiin reservikomppanian muistokivi vuonna 1969.
Lammin kirkko ja kellotapuli sekä suuri määrä kirkonkylän rakennuksia tuhoutui kansalaissodan loppuvaiheissa 29. huhtikuuta 1918.
Ympäristö
Lammin kunnan suurin pituus etelästä pohjoiseen oli yli 50 kilometriä ja suurin leveys lännestä itään runsaat 20 kilometriä. Suurimmat järvet ovat Pääjärvi etelässä osittain Hämeenkosken puolella, Ormajärvi kirkonkylän luoteispuolella ja Kuohijärvi luoteessa osittain Luopioisten (nykyisin Pälkänettä) puolella. Pääjärvi on Suomen syvimpiä järviä; sen suurin mitattu syvyys on jopa 85 metriä. Sisempi Salpausselkä kulkee Lammin eteläosan poikki ja siitä lähtee luoteeseen harjujakso luoteeseen Tuuloksen ja Hauhon kautta kohti Tamperetta. Lammin eteläosassa on harjujen rinteillä paikoin hyvin reheviä lehtometsiköitä, joissa kasvaa luonnonvaraisina muun muassa pähkinäpensasta, lehmusta ja vaahteraa. Kirkonkylän tuntumassa on Untulanharjun lehtojensuojelualue. Lammin pohjois- ja koillisosa on harvaan asuttua metsäseutua ja Kokemäenjoen ja Päijänteen välistä vedenjakaja-aluetta. Siellä ovat myös korkeimmat maastonkohdat, jotka ulottuvat yli 180 metrin korkeudelle merenpinnasta.
Lammi kuuluu Kokemäenjoen vesistön kahden latvareitin alueeseen ja niiden välinen vedenjakaja kulkee Lammin kirkonkylän tienoilla koillisen suuntaan. Pääjärven ja muiden Lammin eteläosan järvien vedet laskevat Hausjärven rajalla sijaitsevaan Mommilanjärveen ja sieltä Puujokea myöten Janakkalan Kernaalanjärveen sekä edelleen Hiidenjokea myöten Vanajaveteen. Lammin pohjoisosan järvet virtaavat Kuohijärven kautta Hauhon reittiä myöten Kukkiaan ja edelleen Ison Roineveden, Hauhonselän ja Ilmoilanselän kautta Mallasveteen ja sieltä Vanajaveteen.
Vaakuna
Lammin vaakunan suunnitteli Taimi Nyberg, ja se vahvistettiin vuonna 1958.
Evo
Lammin Evolla toimivat Hämeen ammattikorkeakoulun alainen, alkujaan vuonna 1862 perustettu Evon metsäopisto, johon liittyy 2000-luvun alussa toimintansa aloittanut Metsähallituksen hallinnoima luontokeskus Evokeskus. Alueella ovat myös vuonna 1892 perustettu kalanviljelylaitos ja kalastuskoeasema sekä vuonna 1945 perustettu Riistantutkimuslaitoksen tutkimusasema. Muutama kilometri metsäopistolta luoteeseen sijaitsee noin 52 hehtaarin suuruinen Kotisen aarnialue, joka on säilytetty täysin koskemattomana ikimetsänä.
Suomen Partiolaiset on järjestänyt alueella useita suurleirejä ja tapahtumia (mm. Finnjamboree 2010 ja 2016).
Tapahtumia
Lammilla järjestetään kesäisin Pellavamarkkinat. Lammin kirkko on 1510-luvulla rakennettu harmaakivikirkko, jota on korjattu viimeksi vuonna 2002. Lammi on myös kuuluisa sahdistaan, ja sitä kutsutaankin sahtipitäjäksi. Sahti nimettiin 1980-luvulla Lammin pitäjäruoaksi ohuen pitoleivän ja perunalimpun ohella.
Lammilla Evon nuorisoleirikeskuksessa oli 28.7.–5.8.2010 Suomen Partiolaisten suurleiri Kilke. Kilkkeellä oli kymmenentuhatta partiolaista, joista 600 ulkomailta. Kilkkeen edeltäjä Tarus pidettiin Padasjoella vuonna 2004.
Liikenne
Linja-autoasema sijaitsee keskustaajamassa, josta linja-autojen kaukoliikenteen vuoroja ajetaan Lahteen, Tampereelle, Hämeenlinnaan, Turkuun, Helsinkiin ja Padasjoelle. Lähimmät rautatieasemat sijaitsevat Lammin keskustaajamasta noin 32 kilometrin etäisyydellä Janakkalan Turengissa ja Kärkölän Järvelässä. Lähimmät lentoasemat sijaitsevat noin 100 kilometrin päässä Pirkkalassa ja Vantaalla. Lammin halki kulkevat Tampereen ja Lahden välinen valtatie 12 ja Tuuloksen ja Padasjoen välinen kantatie 53, jotka risteävät Tuuloksen puolella. Lammin kirkonkylästä lähtevät seututiet Janakkalan Turenkiin, Hausjärven Oittiin, Asikkalaan ja Padasjoelle.
Kuntaliitos
Lammin valtuusto päätti 9. elokuuta 2007 aloittaa kuntaliitosneuvottelut, joiden päämääränä oli liittää Hämeenlinna yhdessä lukuisten kuntien kera yhdeksi kaupungiksi. Asiasta Lammilla äänestettiin jo aiemminkin, mutta itsenäisen Lammin kannalla olleet olivat tällöin voittaneet. 26. marraskuuta 2007 Lammin kunnanvaltuusto hyväksyi kuntaliitoksen viiden kunnan kanssa äänin 16–11. Yhdistymissopimuksen Hämeenlinnan lisäksi hyväksyivät samana päivänä myös Hauho, Kalvola, Renko ja Tuulos. Kuntaliitos toteutui vuoden 2009 alussa. .
Daniel Schneidermann
Daniel Schneidermann (s. 5. huhtikuuta 1958 Pariisi) on ranskalainen toimittaja. Hänellä on oma palsta Le Monde- ja Libération-lehdissä. Schneidermann esiintyy myös televisio-ohjelmassa Arrêt sur images.
Elämäkerta
Training Center for Journalists:ssa harjoittelun jälkeen Schneidermann liittyi Le Monde-lehteen vuonna 1981, jossa hän oli toimittajana vuoteen 1983 saakka. 1992 Schneidermannin kolumneja alettiin esittää televisiossa.
Vuonna 1995 hän sai oman televisio-ohjelman nimeltä "Arrêt sur images". Toimittaja Pascale Clark oli mukana ohjelman ensimmäisenä vuotena. Arrêt sur imagesin tehtävänä oli auttaa kolumnisteja ja toimittajia vaihtamaan mielipiteitä ja "analysoida" mediaa.
Daniel Schneidermann jatkoi kolumnien kirjoittamista, jotka ilmeistyivät Le Mondessa. Lokakuussa 2003 hän julkaisi kirjan Le Cauchemar médiatique (The Media Nightmare).
Hänestä tuli koko median tuntema kolumnisti. Hänen kirjoituksiaan julkaistiin joka perjantai myös Libération-lehdessä.
Fort Henryn taistelu
Fort Henryn taistelu oli 6. helmikuuta 1862 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu, joka päättyi Konfederaation hallitseman Fort Henry -linnoituksen antautumiseen.
Taistelu
Taistelu sai alkunsa, kun Unionin joukot päättivät hyökätä Konfederaation Tennesseejoen varrella sijainneen Fort Henry -linnoituksen kimppuun. Fort Henryn puolustukseen käytetyt tykit olivat vanhentuneita ja linnoitus oli kärsinyt vahinkoja Tennesseejoen tulvimisen takia. Helmikuussa Unionin lippu-upseeri Andrew Hull Foote alkoi ampumaan linnoitusta kohti tykkiveneillä, kun samaan aikaan Unionin prikaatikenraali Ulysses S. Grant asetti omat joukkonsa tukemaan hyökkäystä linnoituksen ympäristöön.
Fort Henryn komentajana toiminut Konfederaation prikaatikenraali Lloyd Tilghman piti linnoituksen puolustamista mahdottomana tehtävänä ja päätti vetää joukkonsa linnoituksesta. Tilghman lähetti ison osan linnoituksessa olleista joukoista noin 10 mailin päässä sijainneeseen Fort Donelsonin linnoitukseen. Lopulta Tilghman antautui jäljelle jääneiden joukkojensa kanssa.
Seuraukset
Kymmenen päivää Fort Henryn taistelun jälkeen Grant ja Foote löivät Konfederaation joukot myös Fort Donelsonissa, jonne osa Fort Henrya puolustaneista Konfederaation joukoista oli ehtinyt vetäytymään. Fort Donelsonin taistelun myötä Unionin joukot olivat saaneet hallintaansa huomattavia vesireittejä, joita Unionin joukot pystyivät myöhemmin hyödyntämään joukkojen ja tarvikkeiden liikuttamisessa.
Deutsche Oper Berlin
thumb|300px|Deutsche Oper Berlin thumb|Alkuperäinen oopperatalo vuonna 1912 Deutsche Oper Berlin (Berliinin Saksalainen ooppera) on yksi Saksan pääkaupungin Berliinin oopperataloista. Se sijaitsee Charlottenburgin kaupunginosassa läntisessä Berliinissä.
Historia
Oopperatalolla on historiaa 1910-luvulle saakka. Vuosina 1911–12 tuolloin vielä itsenäiseen Charlottenburgiin rakennettiin oopperatalo Deutsches Opernhaus (Saksalainen oopperatalo) arkkitehti Heinrich Seelingin suunnitelmien pohjalta. Se avattiin 7. marraskuuta vuonna 1912 Ludwig van Beethovenin teoksella Fidelio. Vuonna 1925 oopperatalon nimeksi vaihdettiin Städtische Oper (Kaupunginooppera).
Sodan loputtua jälleen Kaupunginoopperaksi nimitetty ooppera käytti Theater des Westensin tiloja, kunnes uusi oopperatalo valmistui vuonna 1961. Sen rakennustyöt oli aloitettu vuonna 1957 ja sen suunnittelusta oli vastannut Fritz Bornemann. Noin 27,5 miljoonaa D-markkaa maksanut oopperatalo avattiin 24. syyskuuta vuonna 1961 Wolfgang Amadeus Mozartin teoksella Don Giovanni. Samana vuonna oopperatalo nimettiin nykyiselleen Ferenc Fricsayn ehdotuksesta reaktiona Berliinin muurin rakentamiselle.
Aiheesta muualla
52.51278°N, 13.30833°W
Kaitalammi (Hämeenlinna)
Kaitalammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva lampi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,7 metriä mpy.
Katalyyttinen aktiivisuus
Katalyyttinen aktiivisuus on suure, joka ilmaisee katalyytin vaikutuksen kemiallisen reaktion nopeuteen. Määritelmän mukaan katalyyttinen aktiivisuus on katalyyttisen komponentin ominaisuus jota mitataan määritetyn kemiallisen reaktion katalysoituna konversionopeutena annetussa mittausjärjestelmässä.
SI-järjestelmässä katalyyttisen aktiivisuuden yksikkö on katal, jonka tunnus on kat. Yksikkö on ollut käytössä vuodesta 1964, mutta vasta 21. yleinen paino- ja mittakonferenssi vuonna 1999 hyväksyi sen SI-järjestelmään kuuluvaksi johdannaisyksiköksi. Aikaisemmin sen ohella oli yleisessä käytössä SI-järjestelmään kuulumaton "entsyymiyksikkö" ja joka vastasi yhtä mikromoolia minuutissa. Sitä käytetään edelleen biokemiassa. Muitakin yksiköitä on ollut paikallisessa käytössä.
Nicolae Titulescu
Nicolae Titulescu (4. maaliskuuta 1882 Craiova – 4. maaliskuuta 1941 Cannes) oli romanialainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Romanian ulkoministerinä kolmessa hallituksessa vuosina 1927–1928 ja 1932-1936 sekä Kansainliiton yleiskokouksen puheenjohtajana 1930-1932. ,
Lakimies ja kansallinen poliitikko
Titulescu oli koulutukseltaan lakimies. Hän opiskeli Pariisissa lakia ja väitteli oikeustiteestä vuonna 1905. Sen jälkeen hän palasi Romaniaan ja toimi kansainvälisen oikeuden professorina ensin Iasin yliopistossa ja vuodesta 1907 Bukarestin yliopistoissa.
Titulescu tuli politiikkaan vuonna 1909 Take lonescun johtaman Konservatiivi-demokraattisen puolueen jäsenenä. Vuonna 1912 hänet valittiin Romanian parlamenttiin puolueen edustajana. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, joka lopulta päättyi Romanialle edullisesti, Titulescu osallistui Trianonin rauhanneuvotteluihin, jonka tuloksena kesäkuussa 1920 Unkari joutui luovuttamaana Romanialle Transsilvanian. Titulescu oli ollut Versailles'n rauhanneuvotteluiden aikaan Pariisissa pohjustamassa Romanian asiaa yhdessä Take Ionescun, Octavian Gogan, Traian Vuian ja Constantin Millen kanssa Romanian kansalliskomitean nimissä. Sen mukaan maailmansotaa ennen eri valtioiden alaisuudessa olleet romanialaiset alueet tuli saada yhteen, joka onnistuikin Trianoninin rauhassa. ,
Titulescun ensimmäiset ministeritehtävät liittyivät talouteen, sillä hän toimi liberaalijohtaja Ionel Brătianun hallituksessa talousministerinä vuosina 1917-1918. Vuonna 1920-1921 Titulescun tärkeimmät tehtävät Alexandru Averescun ja Take Ionescun hallituksissa liittyivät juuri yhdistyneen suur-Romanian taloudellisten kysymysten ratkaisuun, jota merkittävästi laajentunut Romanian alue vaati. Titulescun ajamat uudistukset sisälsivät kansallisen verouudistuksen ja verorasituksen jakautumisen oikeudenmukaisuuden ja suorien verojen korottamisen periaatteiden mukaisesti. ,
Näkyvä romanialainen toimija 1920-luvun Euroopassa
Nicolae Titulesculle tammikuussa 1920 perustettu Kansainliitto tuli keskeiseksi kansainvälisen toiminnan areenaksi. Hän oli Romanian pysyvä edustaja Genevessä toimineessa Kansainliitossa. Samaan aikaan hän toimi vuosina 1921-1932 myös diplomaattina Lontoossa Romanian edustajana. Ensimmäisen kerran Titulescusta tuli Romanian ulkoministeri marraskuu 1927 - marraskuu 1928 istuneessa Vintilă Brătianun hallituksessa. Hänelle keskeinen väline oli myös Pikku Entente, joka toimi Trianonin rauhan jälkeisten rajojen säilyttämisen välineenä Romanian ollessa yksi järjestön jäsenistä.
Titulescun ensimmäiseen ulkoministerikauteen liittyy elokuussa 1928 solmittu Kellogg–Briand-sopimus, jonka ihanteellisena tavoitteena oli sodankäynnin kieltäminen politiikanteon välineenä. Titulescu oli mukana kyseisen sopimuksen valmistelussa ja tuli omassa toiminnassaan sen jälkeen tukeutumaan kyseisen sopimuksen periaatteisiin.
Eurooppalainen huippupoliitikko 1930-luvun alkupuoliskolla
Titulescusta tuli maailmansodan jälkeisen Euroopan rauhanomaisen yhteistyön puolestapuhuja. Tässä mielessä eri puolilla Eurooppaa kannatustaan lisänneet kansallismieliset ja fasistiset liikkeet olivat ristiriidassa Titulescun ajaman linjan suhteen. Titulescu valittiin vuosien 1930 ja 1931 Kansainliiton yleiskokousten puhemieheksi. Vuosina 1932-1936 hän toimi kahdessa hallituksessa eli Ion Ducan ja Gheorghe Tătărescun hallituksissa ulkoministerinä.
1930-luvun ulkoministerikautenaan Titulescu teki ensin vahvaa yhteistyötä Ranskan ja sen ulkoministeri Louis Barthoun kanssa. Vuonna 1934 hän oli mukana yhteistyökeskusteluissa, jossa oli mukana myös Neuvostoliitto ja sen ulkoministeri Maksim Litvinov. , Pikku Ententen toiminta muuttui tänä aikana enemmän sotilasliitosta taloudellista yhteistyötä painottavaksi. Litvinov-neuvottelujen myötä Romania normalisoi suhteensa Neuvostoliittoon 9. heinäkuuta 1934 tehdyllä sopimuksella. Titulescu käytti merkittävän puheenvuoron kesäkuussa 1936 Kansainliiton yleiskokouksessa, jossa hän tuomitsi Etiopiaan juuri hyökänneen fasistisen Italian. Elokuussa 1936 Titulescu neuvotteli venäläisten kanssa ystävyyssopimuksesta, jonka hän oli valmis solmimaan edellyttäen, että Neuvostoliitto tunnustaisi Bessarabian kuuluvan Romanialle. Bessarabia oli liittynyt ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa osaksi Romaniaa, ja Ranskan, Iso-Britannian ja Italian johtajat olivat vahvistaneet asiat lokakuussa 1920 Pariisin rauhassa. Neuvostoliitto ei ollut antanut tunnustusta tehdylle ratkaisulle Bessarabiasta. Näihin Titulescun ulkopolittiisiin ratkaisuihin suhtauduttiin niin naapurimaissa kuin kotimaassakin kriittisesti, ja niinpä kuningas Kaarle II erotti hänet elokuun lopussa 1936 kaikista hänen tehtävistään "hallituksen yhdenmukaistamisen" nimissä ja pyysi häntä poistumaan Romaniasta.
Titulescun politiikan tuho, maanpakolaisuus ja muisto
Titulescusta oli näin tullut maanpakolainen. Hän asui ensin Sveitsissä, mutta myöhemmin Ranskassa. Sveitsissä olon jälkeen hän palasi vuonna 1937 hetkeksi kotimaahansa Romaniaan, mutta äärioikeistolaisen ja fasistisen Rautakaarti-liikkeen uhkaukset pakottivat hänet poistumaan maasta. Titulescun ulkopoliittinen linja koki 1930-luvun lopulla Euroopassa täydellisen tappion. Pikku entente hajosi natsi-Saksan politiikan johdosta. Unkari sai rajoihinsa korjauksia Wienin ensimmäisen ja toisen välitystuomion perusteella. Osa Transsilvaniasta palautettiin Unkarille. Molotov-Ribbentrop-sopimuksen perusteella Neuvostoliitto miehitti Bessarabian kesäkuussa 1940. ,
Poliittisen uransa aikana Titulescu sai kunniatohtoriudet Ateenan ja Bratislavan yliopistoista tunnustuksena toiminnalleen kansainvälisestä rauhanomaisesta yhteistyöstä. Ammatillisella urallaan Titulöescu julkaisi vuodesta 1904 alkaen yli 30 tieteellistä julkaisua romanian, ranskan, englannin, saksan ja italian kielillä. Aiheina olivat talous, rahoitus, sosiaalipolitiikka ja diplomatia.
Nicolae Titulescu kuoli maaliskuussa 1941 Ranskan Cannesissa sairastettuaan pitkään. Hänet haudattiin Cannesiin, mutta kommunistivallan kaaduttua Titulescun maalliset jäännökset siirrettiin vuonna 1992 Ranskasta Romaniaan ja haudattiin oman testamentin mukaisesti Brasoviin. Titulescun kunniaksi Brasovin keskuspuisto nimettiin hänen kunniakseen vuonna 1993. Puistossa on myös patsas hänestä. Brasovissa nimettiin vuonna 1998 paikallinen ammattikorkeakoulu hänen nimelleen. Titulescu sai Romaniassa myös muuta tunnustusta, sillä Bukarestiin vuonna 1990 perustettu yksityinen yliopisto on nimetty hänen mukaansa "Nicolae Titulescu" -yliopistoksi. Perustetun yliopiston opetus ja tutkimus suuntautui oikeustieteeseen, taloustieteeseen ja hallintotieteeseen, jotka Titulescun omasa toiminnassa olivat keskeisiä osa-alueita. Vuosina 2007 ja 2018 Romaniassa on julkaistu myös häntä kuvaavat postimerkit.
Luettelo 50 tärkeimmästä koripallovaikuttajasta Euroliigassa
Tämä on luettelo viidestäkymmenestä tärkeimmästä koripallovaikuttajasta Euroliigassa. Vuonna 2008 Euroliigassa juhlittiin sarjan viisikymmenvuotista historiaa, jolloin haluttiin palkita sarjan historian parhaimpia pelaajia. Madridin Palacio de Deportes de la Comunidad de Madridissa järjestetyssä tapahtumassa palkittiin 35 pelaajaa, 10 valmentajaa ja 5 tuomaria. Valinnat teki erityinen komitea, jota johti Borislav Stanković. Muita ryhmään kuuluneita olivat ULEB-liiton johtaja Eduardo Portela, pelaajia edustaneet Sergei Belov ja Dino Meneghin, sekä valmentajia edustaneet Lolo Sainz ja Dan Peterson. Lisäksi mukana olivat Maccabi Tel Avivin presidentti Shimon Mizrahi, tuomari Costas Rigas sekä Jean-Luc Thomas, joka edusti sanomalehti L'Equipeta. Paikalla olivat kaikki lukuun ottamatta Belovia, joka oli kuitenkin jo sanonut mielipiteensä valinnoista aikaisemmin. Ryhmä valitsi pelaajat listasta, johon he olivat aikaisemmin jo keränneet nimiä. Lisäksi listassa oli yleisön ehdotuksia.
Pelaajat
thumb|Manu Ginóbili. thumb|Dejan Bodiroga. thumb|Anthony Parker. thumb|Dan Peterson. thumb|Pini Gershon.
Kainastonjoki
thumb|right|230px|Kainastonjoen ylittävä silta Kauhajoen Aronkylässä. Kainastonjoki on 24 kilometrin pituinen joki Kauhajoella. Joki saa alkunsa Vehkaluoman ja Norinluoman yhtyessä Kainastonjokeen Kauhajoen luoteisosassa. Kokonkylässä jokeen yhtyy 44 kilometriä pitkä Päntäneenjoki. Kainastonjoki laskee Kauhajokeen Aronkylässä. Jokeen ei ole yhteydessä ainuttakaan järveä. Joki kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen.
Kainastonjoen vedenlaatu oli 2000-luvun alussa välttävä. Joelle tyypillistä ovat korkeat ravinne- ja humuspitoisuudet. Kainastonjoen yläosassa vedenlaatuun vaikuttavat varsinkin soilta ja metsistä tulevat vedet. Myös metsätalous, maatalous ja turvetuotanto aiheuttavat ravinteiden, orgaanisten aineiden ja kiintoaineiden huuhtoutumista jokeen.
Joen yläosassa ympäröivä maisema on yhtenäistä ja alavaa viljelyslakeutta. Kainastonjoen yläosan valuma-alueen peltoprosentti on noin 40. Joki on yläosastaan suurimmaksi osaksi tukkoinen ja kapea.
Rattus (yhtye)
right|thumb|250px|Rattus-yhtyeen logo. Rattus on vuonna 1978 perustettu vilppulalainen punk-yhtye. Kotimaan lisäksi yhtye on keikkaillut useasti myös ulkomailla, jossa yhtye saavutti kulttimainetta HC-punkpiireissä Vuonna 1988 lopettanut yhtye koottiin uudelleen 2000-luvun alussa.
Kainastonjoki
Tavallisia Kainastonjoen kaloja ovat kivennuoliainen, särki ja hauki. Myös muun muassa kiiski, ahven, made esiintyvät joessa. Joessa on lisäksi hyvin pieni harjus- ja taimenkanta.
Rattus (yhtye)
Historia
Jarkko Marjamäki (Jake) ja Veli-Pekka Hyvärinen (Vellu) perustivat Rattuksen vuonna 1978. Alkuun yhtye soitti englanninkielisiä covereita omaksi huvikseen. Jaken veli Tomi Marjamäki (Tomppa) liittyi bändiin muutama viikko myöhemmin. Nimi Rattus otettiin The Stranglers -yhtyeen Rattus Norvegicus -debyyttialbumista.
Kainastonjoki
Kainastonjoen ylittävän Kattilakosken sillan läheisyydessä käytiin Suomen sodan aikana 28. heinäkuuta 1808 Ruotsin voittoon päättynyt Aron kahakka.
Rattus (yhtye)
Historia
Vuonna 1980 ilmestyi Rattuksen ensimmäinen seitsemäntuumainen single, Khomeini rock, jota painettiin 200 kappaletta. Levyn julkaisi oma levymerkki, Hilipili records. B-puolen kappaleena oli Muotipunk.
Seuraava levytys tapahtui vuoden 1981 alussa. Fucking disco -EP:n julkaisi jälleen oma Hilipili records ja siitä otettiin kaksi painosta, yhteensä 300 kappaletta. 50 kappaletta meni Englantiin myyntiin.
Seuraavat neljä levytystä julkaisi oikea levy-yhtiö eli tamperelainen Poko Rekords. Vuonna 1981 Poko Rekords julkaisi 12" EP:n Rattus on rautaa. Vuonna 1982 julkaistiin 7":n EP Rajoitettu ydinsota, jonka myös brasilialainen ja ranskalainen levy-yhtiö julkaisivat. Vuonna 1983 julkaisun sai 12" mini-LP WC räjähtää. Kyseisen levyn sekä sitä seuraavan 12" mini-LP:n Uskonto on vaara (1984) kansitaiteesta vastasi Pushead-niminen yhdysvaltalainen taiteilija, joka myöhemmin on kunnostautunut muun muassa Metallican ynnä muiden yhtyeiden kansitaiteilijana. Pokolle tehdyt neljä levytystä (kaksi 7"-singleä ja kaksi 12"-singleä) julkaistiin vuonna 1993 CD:llä: Levytykset 1981-1984. Ikään kuin ilmentämässä Rattuksen vaikutusta kansainvälisesti on CD:ssä Sepultura-yhtyeen Max Cavaleran omistuskirjoitus. Rattus oli hyvin suosittu Etelä-Amerikan HC-punk-piireissä ja myös Pohjois-Amerikassa mainetta tuli, väitetäänpä Metallican yhtyettä ylistäneen. Vuonna 1984 yhdysvaltalainen Rat Cage Records julkaisi Yhdysvalloissa ja Englannissa Eero Peltosen studiolla, Jämsässä, äänitetyn kokoelman, joka sai nimekseen yksinkertaisesti Rattus. Sveitsiläinen Chainsaw Records on julkaissut levyn uudelleen vuonna 2003.
Lokakuussa 1981 Rattus kiersi Suomea englantilaisen punklegenda The Exploitedin kanssa. Vuonna 1983 alkoi Rattus etsiä laulajaa Jaken halutessa keskittyä kitaran soittoon yhtyeessä. Alkuun harjoituksissa kävi keuruulainen Astro Lihjamo, mutta hommasta ei Lihjamon omin sanoin tullut oikein mitään. Yhteistyö poiki yhden kappaleen eli Rumia ruumiita, joka on merkitty kokonaan Lihjamon nimiin. Lihjamon hardcore punk-yhtye Hiljainen Kevät levytti kappaleen vuonna 2001 Raippatanhut-CD-EP:lleen.
Laulajaksi valikoitui bändin roudarina alusta alkaen toiminut Anssi Nieminen eli "Annikki". Vuonna 1983 Rattus soitti ensimmäisen ulkomaankeikkansa Tanskan Aarhusissa. Kevään 1984 Euroopan-kiertue kattoi jo Ruotsin, Saksan, Italian, Jugoslavian, Tanskan ja Englannin.