cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Livádi (Kythera)
Livádi sijaitsee Kytheran eteläosassa. Se muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Λιβαδίου, Topikí Koinótita Livadíou), johon kuuluvat varsinaisen Livádin kylän lisäksi Áno Livádi, Katsoúni, Lourantiánika ja Travasariánika. Koko yhdyskunnan väkiluku on 464.
Livádin kylä on rakennettu laaksoon, jossa harjoitetaan viinin ja vihannesten viljelyä. Lisäksi laaksossa kasvaa oliivipuita. Maanviljelijöitä eri puolilta saarta saapuu kerran viikossa myymään tuotteitaan kylän pääkadulle. Kylässä on ravintoloita, kahviloita ja majoituspalveluita. Livádissa sijaitsee Agíos Andréaksen kirkko, joka on rakennettu Bysantin-valtakaudella ja on yksi saaren suurimmista. Livádin läheisyydessä sijaitsee Balkanin niemimaan alueen suurin kivisilta, Katoúnin silta. Se on rakennettu Kytheran kuuluessa Britanniaan. Káto Livádissa toimii bysanttilaista taidetta, kuten ikoneja ja freskoja sekä erilaisia kirkkoesineitä esittelevä bysanttilainen museo.
Volkswagen Polo Playa
Volkswagen Polo Playa on Volkswagenin vuosina 1996–2002 Etelä-Afrikan markkinoille valmistama pieni henkilöautomalli. Se oli uudelleennimetty SEAT Ibiza, joten se erosi muilla markkinoilla myydystä Polo-mallista.
Moottoriksi oli valittavana 1,4- (60/75 hv) tai 1,6-litrainen (100 hv) bensiinimoottori.
Ren ja Stimpy
Ren ja Stimpy (The Ren and Stimpy Show tai Ren and Stimpy) on kanadalaisen John Kricfalusin luoma piirrossarja. Kricfalusin yhtiö Spümcø tuotti sarjaa Nickelodeonille, mutta joidenkin jaksojen asiattoman sisällön vuoksi Nickelodeon otti yhtiön ja Kricfalusin pois sarjan tekemisestä ja siirsi työn Games Animationille ja Bob Campille. Myöhemmin Kricfalusi palasi tekemään Reniä ja Stimpyä, tällä kerralla aikuisille tarkoitettua Ren & Stimpy Adult Party Cartoonia.
Sarjasta tunnetaan myös kappale "Happy Happy Joy Joy". Jaksoissa on usein käytetty taustamusiikkina otteita Pjotr Tšaikovskin sekä muiden kuuluisien taidemusiikin säveltäjien sävellyksistä.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Ren ja Stimpyn sijalle 12 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 12.
Värriöjoki
Värriöjoki on Kemijoen sivujoki Savukoskella ja Sallassa Lapissa. Joki saa alkunsa Tuntsan erämaa-alueelta Sallassa ja yhtyy Kemijokeen Savukosken Martissa.
Wilhelm Theodor von Kraemer
pienoiskuva|Everstiluutnantti Wilhelm von Kraemer (1877) Wilhelm Theodor von Kraemer (14. elokuuta 1836 Espoo – 25. huhtikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, valtiopäivämies ja kuvernööri.
Albergan kartanossa syntynyt von Kraemer aloitti opinnot Haminan kadettikoulussa vuonna 1848 ja palveli sen jälkeen muun muassa Suomen kaartissa vuodesta 1855 lähtien. Vuonna 1862 hän suoritti Aleksanterin yliopistossa ylemmän kameraalitutkinnon.
Turun ja Porin läänin kuvernööriksi von Kraemer nimitettiin 1891. Hän erosi tehtävästä vuonna 1903 vastustettuaan kenraalikuvernööri Bobrikovn venäläistämispyrkimyksiä. Samalla von Kraemerilta vietiin oikeus kantaa sotilaspukua. Se kuitenkin palautettiin hänelle kolmen vuoden kuluttua. Hän omisti myös Siuntiossa sijaitsevan Suitian kartanon.
Valtiopäiväedustajana von Kraemer oli aatelissäädyssä valtiopäivillä 1867, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.
Wilhelm Theodor von Kraemerin poika oli everstiluutnantti Robert von Kraemer, joka tuli Suomen sisällissodan aikana tunnetuksi Uudenkaarlepyyn ja Riihimäen vankileirien pahamaineisena johtajana.
Paul Durin
Paul Joseph Durin (3. tammikuuta 1890 Maubeuge – 24. toukokuuta 1955 Maubeuge) oli ranskalainen voimistelija. Hän kuului vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä pronssia saaneeseen joukkueeseen. Hän oli aiemmin sijoittunut joukkueineen viidenneksi vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa.
Uskonto ja politiikka Lähi-idässä
Uskonto ja politiikka Lähi-idässä on vuonna 2002 ilmestynyt Hannu Juusolan ja Heidi Huuhtasen toimittama kirja. Teoksen kustansi Gaudeamus.
Sergio Marchionne
Sergio Marchionne (17. kesäkuuta 1952 Chieti, Italia – 25. heinäkuuta 2018 Zürich, Sveitsi) oli italialainen yritysjohtaja, joka toimi Fiat Chrysler Automobilesin, Fiatin ja Chryslerin toimitusjohtajana sekä Ferrarin pääjohtajana. Hän toimi Fiatilla vuodesta 2003 alkaen, ja hänet tunnetaankin kenties parhaiten siitä, että hän teki täyskäännöksen Fiatin strategiassa sen oltua talousvaikeuksissa. Vuonna 2009 Marchionnesta tuli Chryslerin toimitusjohtaja ja Fiat Chrysler Automobilesin toimitusjohtaja vuonna 2014. Nuorempana Marchionne asui perheensä kanssa Kanadan Torontossa.
Syyskuussa 2014 selvisi, että Ferrarin pääjohtaja Luca di Montezemolo jättää tehtävänsä, ja näin Marchionne siirtyi hänen tilalleen. Hän aloitti työnsä Ferrarin pääjohtajana lokakuussa 2014. Hän oli myös sveitsiläisen SGS-logistiikkayhtiön hallituksen puheenjohtaja sekä kuului myös tupakkayhtiö Philip Morrisin johtajiin. Marchionne työskenteli pitkään johtotehtävissä myös rahoitusyhtiö UBS:n palveluksessa.
Sergio Marchionne kuoli 25. heinäkuuta 2018 Zürichin yliopistollisessa sairaalassa, jossa hänen oikea olkapäänsä oli leikattu runsas kuukausi aikaisemmin. Hän palasi sairaalaan 15. heinäkuuta leikkauksen jälkeisten komplikaatioiden vuoksi. Eräs italialaislehti kuitenkin uutisoi Marchionnen sairastaneen ketjupolttonsa takia myös keuhkosyöpää.
Kris Stadsgaard
Kris Stadsgaard (s. 1. elokuuta 1985 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa FC Kööpenhaminaa ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Ura
Stadsgaard aloitti ammattilaisuransa Nordsjællandista. Hän pelasi joukkueessa neljän kauden ajan yhteensä 41 ottelua. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi italialaiseen Regginaan, mutta visiitti jäi vain kauden mittaiseksi ja hän palasi takaisin Pohjois-Eurooppaan. Hän teki sopimuksen norjalaisseura Rosenborgin kanssa.
31. elokuuta 2010 Stadsgaard siirtyi espanjalaiseen Málagaan nelivuotisella sopimuksella. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 12. syyskuuta 2010 Zaragozaa vastaan.
Maajoukkue
Stadsgaard teki ensiesiintymisensä Tanskan maajoukkueessa 12. elokuuta 2009 pelatussa ystävyysottelussa Chileä vastaan.
Jääkiekon D-sarjan maailmanmestaruuskilpailut
Jääkiekon D-sarjan maailmanmestaruuskilpailut pelattiin vuosina 1987–2000, jonka jälkeen sen korvasi jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut.
AMSAT
AMSAT on vuonna 1969 Yhdysvalloissa perustettu radioamatöörien yhdistys, joka rakentaa amatöörisatelliitteja. Maailman AMSATien pääpaikka on Silver Springs Marylandissä, jossa toimii Radio Amateur Satellite Corporation, joka on voittoa tuottamaton yritys. Toiminta laajeni 1970-luvulla useisiin maihin.
Vilho Turunen
Vilho Turunen (16. joulukuuta 1923 Polvijärvi – 8. helmikuuta 1973 Joensuu) oli suomalainen poliitikko. Turunen valittiin kansanedustajaksi Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja hän oli eduskunnassa yhden kauden 1958–1962, ensin Sosialidemokraattisen opposition 1958–1959 ja sitten Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton eduskuntaryhmässä 1959–1962.
Turunen työskenteli SDP:n sihteerinä Kuopion läänin itäisessä piirijärjestössä 1951–1958, Joensuun piirin sosialidemokraattisen nuorisojärjestön sihteerinä, TPSL:n puoluesihteerinä 1962–1963, Metsäalan työeläkekassan tarkastajana 1963–1968 ja Maaseututyöväen liiton asiamiehenä 1963–1973.
Turunen osallistui kunnallispolitiikkaan Joensuun kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa. Hän oli myös kaupunginjohtajan varamies.
Raahen vankileiri
thumb|Vankileirinä toimineen Raahen Porvari- ja Kauppakoulun päärakennus. Raahen vankileiri oli yksi Suomen sisällissodan vankileireistä. Se toimi maalis-kesäkuussa 1918 Raahen Porvari- ja Kauppakoulun alueella. Yhteensä leirillä oli vangittuna 772 punakaartilaista, joista Suomen sotasurmat -tiedoston mukaan kuoli 139. Joidenkin lähteiden mukaan kuolleita olisi ollut yli 160.
Ensimmäiset vangit Raahen vankileirille sijoitettiin heti 7. helmikuuta tapahtuneen Raahen valtauksen jälkeen. Valkoisten joukot ottivat heitä kiinni myös lähipitäjistä, kuten Siikajoelta, jossa vangiksi jäi vankileirikokemuksistaan myöhemmin muistelmateoksen kirjoittanut Yrjö Jääskelä. Toukokuun aikana Raaheen tuotiin vankeja myös Tampereelta.
Raahen vankileiri oli tunnettu huonoista oloistaan, jonka vuoksi kuolleisuus nousi suureksi. Raahessa menehtyi noin 18% vangeista, kun esimerkiksi Oulussa sijainneessa Raatin vankileirissä lukema oli vain 4–5%. Raahea suurempi kuolleisuus oli vain Tammisaaren, Hämeenlinnan ja Lappeenrannan vankileireillä. Sotasurmatiedoston mukaan lähes kaikki vankileireillä kuolleet menehtyivät nälkään tai erilaisiin kulkutauteihin, teloitettuja on joukossa vain muutamia. Jääskelän vuonna 1978 ilmestyneen Henkipattona Suomessa -kirjan mukaan päivittäinen ruoka-annos Raahen leirillä käsitti vain parin sentin paksuisen leivänpalan ja keittoa, jossa saattoi olla pelkkiä kalanruotoja. Tampereelta tulleiden vankien Jääskelä kertoo syöneen nälkäänsä käpyjä, ruohoa ja käymälän ulosteiden seasta löytämiään kalojen perkuujätteitä. Jääskelän mukaan Raahessa syyllistyttiin myös julmaan kidutukseen. Vankeja pakotettiin piiskaamaan toisiaan jopa kuolemaan saakka tai heitä saatettiin rangaistukseksi seisottaa koko päivän ajan ulkona.
Caribou
Caribou on Elton Johnin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1974. Albumi sisältää singlet "The Bitch is Back" ja "Don't Let the Sun Go Down on Me", jotka molemmat pääsivät Britannian ja Yhdysvaltain singlelistoille. Se nimettiin Caribou Ranch -studion, jossa albumi äänitettiin, mukaan.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
SID
SID voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hilppa Kinos
Hilppa Aino Ilona Kinos (3. marraskuuta 1916 Tampere – 2. joulukuuta 1994 Tampere) oli suomalainen filosofi, psykoterapeutti ja kirjailija.
Hilppa Kinoksen isä oli kelloseppä Evert Kinos. Kinos opiskeli vuodesta 1936 Helsingin yliopistossa kirjallisuutta, taloustiedettä, sosiologiaa ja englantilaista filologiaa. Hän osallistui 1939 myös professori Eino Kailan filosofianluennoille. Kinos palasi Tampereelle syksyllä 1939. Hän tutustui siellä filosofian kirjastokerhossa kirjastonhoitaja Uuno Saarnioon joka palkkasi hänet kirjastoon töihin. Saarnion muutettua Helsinkiin 1940 myös Kinos siirtyi sinne Helsingin kaupunginkirjaston palvelukseen.
Kinos valmistui filosofian kandidaatiksi 1942 ja Filosofian maisterin arvon hän sai 27.2.1943. Myöhemmin hän erikoistui psykoterapeutiksi Tukholmassa. Kinos työskenteli Helsingin kaupunginkirjastossa vuoteen 1946 saakka ja sen jälkeen hän oli työssä Tukholman kaupunginkirjastossa 1948–1958 sekä Söderbyn sairaalassa 1950–1952. Kinos toimi sittemmin psykologina Väestöliiton Tampereen neuvolassa.
Kinos sai 1953 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon romaanistaan Sivuhenkilö.
Anne Brochet
Anne Brochet (s. 22. marraskuuta 1955 Amiens, Ranska) on ranskalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä sekä käsikirjoittaja.
Anne Brochet valmistui näyttelijäksi Ranskan kansallisesta taideinstituutista ja sai ensimmäisen filmiroolinsa Cinéma 16 -filmisarjasta (1986). Ensimmäinen elokuvapääosa oli filmissä Masques (1987). Sen jälkeen hän on esiintynyt kymmenissä eri filmi- ja teatteriproduktioissa. Hänen tunnetuimmat roolityönsä ovat elokuvissa Cyrano de Bergerac (1990) ja Kaikki elämän aamut (Tous les matins du monde, 1991). Hän on saanut yhden César-palkinnon filmistä Kaikki elämän aamut sekä kolme César-palkintoehdokkuutta.
Hänellä on yksi lapsi aviomiehensä Gad Elmalehin kanssa.
Juha Rikama
Juha Kalervo Rikama (13. elokuuta 1930 Helsinki – 6. huhtikuuta 2015 Vantaa ) oli filosofian tohtori ja äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja 1977-1993 Vantaanjoen lukiossa. Hänen väitöskirjansa Tampereen yliopistossa vuodelta 2004 käsitteli lukion kirjallisuudenopetusta (Lukion kirjallisuudenopetus 1900-luvun jälkipuoliskon Suomessa opettajien arviointien valossa).
Rikaman isä oli eversti Johan Rikama. Juha Rikama on kirjoittanut isästään elämäkerran Eversti : isästäni ja isälleni (2007).
Samuel Werner von Troil (vanhempi)
Samuel Werner von Troil (3. huhtikuuta 1798 Tukholma – 27. elokuuta 1865 Hämeenlinna) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen vapaaherra, upseeri ja kuvernööri.
Von Troilin isä oli ruotsalaissyntyinen Turun ja Porin läänin maaherra sekä myöhempi senaattori Knut von Troil. Uppsalan yliopistossa opiskellut Samuel Werner von Troil oli lipunkantajana Ruotsin kuninkaan henkirykmentissä vuodesta 1818 lähtien ja erosi palveluksesta 1822. Hän muutti Suomeen ja palveli Suomen jalkaväkirykmentissä vuoteen 1831 saakka, jolloin von Troil erosi palveluksesta luutnanttina.
Turun ja Porin läänin maaherranvirastosta hän siirtyi Suomen vaihto-, laina- ja talletuskonttoriin vuonna 1837. Turun ja Porin läänin virkaatekevänä kuvernöörinä von Troil toimi vuonna 1856, jonka jälkeen hän oli Mikkelin läänin kuvernöörinä 1856–1863 ja Hämeen läänin kuvernöörinä 1863–1865. Von Troil osallistui myös säätyvaltiopäiville 1863–1864.
Von Troilin puoliso oli vapaaherratar Johanna Maria von Kothen. Heidän poikiaan olivat senaattorit Samuel Werner von Troil nuorempi ja Gustaf Samuel von Troil sekä upseeri ja valtiopäivämies Knut Uno Axel Samuel von Troil. Heidän vanhin tyttärensä Johanna Eleonora Lovisa Mathilda avioitui Otto Meurmanin kanssa mutta jäi parin vuoden päästä leskeksi. Samuel von Troil isännöi Turun kupeessa Vähäheikkilän kartanoa isänsä jälkeen ja rakennutti perheelleen uuden asuintalon hieman sivummalle kartanon muista rakennuksista. Siellä perhe juhli Johanna von Troilin 46-vuotissyntymäpäivää maaliskuussa 1853, ja juhlaan osallistui myös hovimaalari Robert Wilhelm Ekman puolisoineen. Juhlaa seuranneena yönä talo tuhoutui tulipalossa, ja Mathilda Meurman ja tämän vanhempi, nelivuotias tytär kuolivat. Ekman maalasi kaksi tapahtumaan liittyvää taulua, joista toinen oli tuokiokuva tuolta syntymäpäivältä kartanon salongista, ja Zachris Topelius ja Fredrik Cygnaeus kirjoittivat muistorunon. Onnettomuuspaikalle von Troilien sukuseura pystytti graniittisen muistomerkin vuonna 1930.
Christine Nesbitt
Christine Nesbitt (s. 17. toukokuuta 1985 Melbourne, Australia) on kanadalainen pikaluistelija.
Nesbitt kuului Kanadan joukkueeseen, joka sai hopeaa Torinon 2006 olympialaisten joukkuetakaa-ajossa. Lisäksi hän sijoittui seitsemänneksi 1 500 metrillä. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Salt Lake Cityssä 2007 hän saavutti joukkuetakaa-ajossa kultaa ja 1 000 metrillä pronssia. Vuonna 2008 hän sijoittui neljänneksi yleisluistelun MM-kilpailuissa Berliinissä ja sai Naganossa MM-hopeaa joukkuetakaa-ajossa.
Nesbitt voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2011–2012 ja sijoittui toiseksi kaudella 2012–2013. 1 000 metrin maailmancupin hän voitti kausilla 2008–2009, 2009–2010 ja 2011–2012 sekä sijoittui toiseksi 2010–2011. 1 500 metrin maailmancupin hän voitti kausilla 2010–2011 ja 2011–2012, ja on sijoittunut toiseksi kausilla 2007–2008, 2009–2010 ja 2012–2013 sekä kolmanneksi kaudella 2008–2009.
Myrkkypistiäiset
Myrkkypistiäiset (Aculeata) on hoikkatyvisten alalahkoon kuuluva ryhmä. Naarailla on myrkkyrauhanen ja munanasettimen yhteydessä niillä on yleensä pistin. Toisaalta suurimmalla osalla muurahaisia pistintä ei ole. Myrkkypistiäisten naarailla on tyypillisesti tuntosarvissa 12 jaoketta ja koirailla 13. Myrkkypistiäisten väritys toimii usein varoitusvärinä. Myrkkypistiäisten pesimäpaikkoja ovat esimerkiksi puunkolot, rakennukset ja maan sisäiset onkalot. Osa niistä muodostaa yhteiskuntia, osa on erakkohyönteisiä ja osa pesäloisia. Niitä esiintyy avoimilla paikoilla, kuten niityillä ja pihamailla ja myös sisätiloissa. Monet myrkkypistiäiset syövät mettä ja siitepölyä. Joidenkin myrkkypistiäisten toukkien ravintona on toiset hyönteiset.
Craig Chester
Craig Chester (s. 8. marraskuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja sekä -käsikirjoittaja. Hän debytoi näyttelijänä elokuvassa Swoon (1992).
Chesterin myöhempään tuotantoon kuuluu Adam & Steve (2005), jossa hän työskenteli sekä näyttelijänä, ohjaajana että käsikirjoittajana.
Damián Santiago Bitar
pienoiskuva Damián Santiago Bitar (s. 12. helmikuuta 1963) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Villa Marían hiippakuntaan 13. joulukuuta 1987 ja nimitettiin San Juston hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Turris Tamallenin titulaaripiispaksi 4. lokakuuta 2008. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. joulukuuta José Ángel Rovai, jota avustivat Roberto Rodríguez ja Carlos José Ñáñez.
Sojuz T-14
Sojuz T-14 oli Neuvostoliiton yhdeksäs avaruuslento Saljut 7 -avaruusasemalle. Sojuz-avaruusalus laukaistiin Baikonurista 27. syyskuuta 1985 ja se laskeutui maahan 21. marraskuuta 1985.
Cyrielle Clair
Cyrielle Clair (syntyjään Cyrielle Claire Besnard; s. 1. joulukuuta 1955 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä.
Sojuz T-14
Lennon päällikkö sairastui avaruusasemalla ja miehistö palasi siksi kuusi kuukautta aiemmin maahan kuin oli suunniteltu. Kosmonautit purkivat Kosmos 1686 -rahtialuksen tuoman lastin avaruusasemalle.
Miehistö
Laukaisu
Lasku
Baldomero Carlos Martini
Baldomero Carlos Martini (s. 12. lokakuuta 1939) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Franciscon hiippakuntaan 7. syyskuuta 1969 ja nimitettiin sen johtoon 2. joulukuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. helmikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Francisco Primatesta, jota avustivat Ubaldo Calabresi ja Agustín Adolfo Herrera. Martini asetettiin virkaansa 5. maaliskuuta 1989.
Martini sai 14. helmikuuta 2004 nimityksen San Juston piispaksi.
Johanneksen kirkko (maalaus)
Johanneksen kirkko on modernisti-taiteilija Greta Hällfors-Sipilän (1899–1974) n. vuonna 1918 öljyvärein kankaalle maalaama maalaus, kooltaan 73,5 × 66,5 cm. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen vuonna 1991.
Johanneksen kirkko -maalaus tuo mieleen Marc Chagallin taiteen ilmavuuden ja perspektiivien leikin. Taideopiskelijat Greta Hällfors-Sipilä ja Sulho Sipilä olivat nuoripari, joka oli tutustunut Marc Chagallinkin töitä sisältäneeseen Venäläisen taiteen -näyttelyyn Helsingissä vuonna 1916. Mutta myös muutoin venäläisen, samoin kuin saksalaisen taiteen uudet virtaukset olivat olleet esillä Suomessa. Hällfors-Sipilä suosi töissään vesi- ja guassivärejä ja katsotaankin, että Johanneksen kirkko -maalaukseen on myös tarttunut jotain vesiväritöiden lennokkuudesta. Maalauksessa on mukana koomisia ihmishahmojakin.
Maalauksen kolmen päävärin (punaisen, sinisen ja keltaisen) samanaikainen raikas käyttö oli outo ilmiö Suomen taiteessa tuohon aikaan.
Johanneksenkirkko näkyi taiteilijaparin kodin ikkunoista, Laivurinrinne 2:sta.
Lähteet
Olavinen, Anja: Greta Hällfors-Sipilä: Johanneksen kirkko. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 83.
Qarši
Qarši on kaupunki Qashqadaryon alueella Uzbekistanin eteläosassa Keski-Aasiassa. Kaupungista on matkaa Uzbekistanin pääkaupunkiin Taškentiin 520 km ja Afganistanin rajalle 335 km. Vuonna 2006 kaupungin asukasluku oli 217 400.
Qarši on tärkeä maakaasun tuottaja. Šurtan kaasukenttä ja suuri jalostuslaitos sijaitsevat kaupungin luoteispuolella. Qarshissa on suuri muovitehdas Termoplast, jossa tehdään polyetyleenistä vesi- ja kaasuputkia.
Kaupungin ympäristössä viljellään puuvillaa, minkä mahdollisti 1970-luvulla aloitettu suuri kanavien rakennusprojekti, joiden avulla Amudarjan vettä on johdettu alueelle. Kaupungista on ollut rautatieyhteys vuodesta 1970 maan pääkaupunkiin Taškentiin ja Kazakstanin puolelle Almatyyn. Kaupunki on kuuluisa kudotuista matoistaan. Kaupungissa toimivat teatteri-instituutti sekä musiikki- ja draamateatterit.
Historia
Vaikka tiedot ovatkin vähäiset, on kaupunki ainakin 1000 vuotta vanha. Se on syntynyt vanhan Samarkandista Buharan kautta Afganistaniin ja Intiaan kulkevan kauppareitin varrelle. Kaupungin nimenä oli 1300-luvulle Nakhsab, jolloin paikalle rakennettiin turkkilainen linnoitus, joka nimettiin Qaršiksi. Kaupungista on käytetty myös nimeä Bek-Budi. Qarši oli Tšagatain kaanikunnan pääkaupunki. Sittemmin Qarši tuli kuulumaan Buharan kaanikuntaan, josta vuonna 1920 muodostettiin vuonna 1924 lakkautettu Buharan sosialistinen kansantasavalta. Qarši kuului tämän jälkeen Uzbekistanin neuvostotasavaltaan.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 1998
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 1998 olivat historian kolmannet maailmanmestaruuskilpailut ja toiset miesten MM-kisat. Ne järjestettiin Tšekissä - Prahassa ja Brnossa. A-sarjan B-lohko ja B-sarja pelattiin Prahassa ja A-sarjan A-lohko Brnossa. Osallistujamaita oli yhteensä neljätoista - kahdeksan A-sarjan maata ja kuusi B-sarjan maata. A-sarjan osallistujamaat jaettiin kahteen lohkoon, joissa pelattiin yksinkertainen sarja. Lohkojen kaksi parasta pääsivät välieriin. B-sarjassa pelattiin yhdessä lohkossa yksinkertainen sarja, josta voittaja nousi A-sarjaan.
Mestaruuden vei toista kertaa peräkkäin Ruotsi. Koko turnauksen maaliero Ruotsilla oli 56-5, ja ainoastaan alkusarjan pelissä Sveitsiä vastaan Ruotsi ei tehnyt yli kymmentä maalia. Latvia voitti B-sarjan ja nousi vuoden 2000 kisoihin A-sarjaan.
Johannes Kiljunen
Johannes Matias Ilmari Kiljunen oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat raatimies Yrjö Juhani Kiljunen ja Anna Henriikka Hartikainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lempi Narisen kanssa.
Opinnot
Kiljunen kävi kaksi luokkaa Kuopion klassillista lyseota ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Lappeenrannan yhteiskoulussa vuonna 1921. Hän suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiivikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja ampumatoimintakurssin vuonna 1924 sekä taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925.
Jääkärikausi
Kiljunen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. marraskuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 6. tammikuuta 1918.
Suomen sisällissota
Kiljunen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 3. patteriin ja osallistui sisällissodan taisteluihin Kurussa ja Muroleessa Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston 4. patterissa ja otti osaa taisteluihin Kämärällä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Kiljunen toimi Suomen tykistökoulussa, mistä hänet siirrettiin 29. elokuuta 1918 Laatokan Valamon saariasemalle. Valamosta hänet siirrettiin 10. marraskuuta 1918 kenttätykistörykmentti 2:n 3. patteriin ja edelleen 30. huhtikuuta 1919 alkaen kenttätykistörykmentti 3:n I patteristoon. Tykistöstä hänet siirrettiin 25. syyskuuta 1920 Uudenmaan rykmenttiin ja edelleen 15. kesäkuuta 1921 alkaen joukkueenjohtajaksi Savon jääkärirykmentin 8. komppaniaan. Armeijasta Kiljunen erosi 23. marraskuuta 1921. Seuraavana vuonna 1. syyskuuta hänet nimitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin 5. alueen päälliköksi. Hänet haudattiin Lappeenrantaan.
Émile Bouchès
Émile Bouchès (3. heinäkuuta 1896 Maubeuge – 12. kesäkuuta 1946 Maubeuge) oli ranskalainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Kokand
Kokand tai Quqon on kaupunki Ferganan alueella Uzbekistanin itäosassa lähellä Kirgisian rajaa Keski-Aasiassa. Kaupungista on matkaa pääkaupunkiin Taškentiin 228 kilometriä. Kaupungin asukasluku oli noin 203 500 vuonna 2005.
Kokand sijaitsee Ferganan laakson lounaisosassa kahden pääväylän risteyksessä ja on laakson tärkein liikennekeskus. Kaupungissa on tekstiili-, elintarvike- ja kemikaaliteollisuutta. Merkittävistä rakennuksista mainittakoon vuonna 1871 rakennettu kaani Khudayarin palatsi keskellä kaupunkia.
Historia
Kokand on ollut olemassa ainakin jo 900-luvulla, jolloin se tunnettiin nimellä Khavakend. Kaupungin kautta kulki tuolloin karavaanireitti Intiasta Kiinaan. Mongolit tuhosivat kaupungin 1200-luvulla. Kaupunki alkoi kehittyä uudelleen, kun sen paikalle perustettiin linnoitus 1732. Kokandista tuli Kokandin kaanikunnan pääkaupunki 1740, joka oli myös tärkeä uskonnollinen keskus. Kaupungissa oli parhaimmillaan yli 300 moskeijaa. Venäjän keisarikunta valloitti kaupungin 1876. Sittemmin alue liitettiin Neuvostoliittoon, jossa se tuli kuulumaan Uzbekistanin neuvostotasavaltaan vuodesta 1924.
Talous
Kokand on lannoitteiden, koneiden, puuvillan ja kemikaalien valmistuksen keskuspaikka. Viime vuosikymmeninä kaupunkiin on ilmestynyt uusia asuinalueita, kauppoja, kahviloita ja muita yksityisen sektorin juttuja. Kokand on myös koulutuskeskus, sillä siellä sijaitsee 2 instituuttia, 9 lukiota, 40 peruskoulua ja 5 musiikkikoulua ja 20 kirjastoa.
Samarkand
Samarkand (uzbekiksi: Samarqand, Самарқанд, tadžikiksi : Самарқанд, persiaksi: سمرقند, venäjäksi: Самарканд) on Samarkandin alueen pääkaupunki Uzbekistanin itäosassa Zeravšan-joen laaksossa lähellä Tadžikistanin rajaa Keski-Aasiassa. Kaupungin asukasluku on 596 000 (2008).
Von Weissenberg
von Weissenberg on suomalainen aatelissuku. Suku on lähtöisin Mitausta Kuurinmaalta ja tunnettiin alkujaan nimellä Witte. Se aateloitiin Saksassa vuonna 1786 nimellä von Witte. Suku tuli Suomeen (Viipuriin) vuonna 1807. Valtioneuvos Ernst Bernhard von Witte naturalistoitiin Suomen aateliin vuonna 1835 ja introdusoitiin seuraavana vuonna Ritarihuoneelle nimellä von Weissenberg, numerolla 200.
Samarkand
Kaupungin teollisuus tuottaa teetä, viiniä, tekstiilejä, lannoitteita ja moottoripyörien osia. Samarkand on Keski-Aasian vanhin kaupunki. Se jakaantuu uuteen ja vanhaan kaupunkiin. Vanhassa kaupungissa on muun muassa 1300- ja 1400-luvuilta peräisin olevia moskeijoita ja 1400-luvulla rakennettu Timur Lenkin mausoleumi. Kaupungissa on yliopisto ja antiikin historian museo.
Historia
250px|pienoiskuva|vasen|[[Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorski, Samarkandilainen melonikauppias, värivalokuva n. 1905–1915]] Samarkandin uusi kukoistusaika alkoi, kun valloittaja Timur Lenk teki siitä valtakuntansa pääkaupungin vuonna 1369. Uzbekit valloittivat kaupungin 1500 ja perustivat Buharan emiirikunnan 1784. Kaupunki joutui Buharan mukana Venäjän vaikutuspiiriin 1868, jolloin sen merkitys kauppapaikkana jälleen kasvoi. Vuonna 1920 kaupunki liitettiin Neuvostoliittoon, jossa se kuului aluksi Buharan neuvostotasavaltaan. Uzbekistanin neuvostotasavalta perustettiin 1924 ja Samarkand oli sen pääkaupunkina vuoteen 1930 asti. Vuodesta 1991 Samarkand on ollut osa itsenäistä Uzbekistania.
Samarkand juhli 2500-vuotispäiviään vuonna 1969, kunnes arkeologit löysivät tekstejä, joiden mukaan kaupunki on tunnettua vanhempi. 2750-vuotispäivät järjestettiin elokuussa 2007.
Maantiede ja ilmasto
Samarkand sijaitsee Uzbekistanin itäosassa suuressa keitaassa Zeravšan-joen laaksossa.
Vanhan kaupungin asemakaava on säilynyt ajalta, jolloin kaupunkia ympäröi muuri, jossa oli kuusi porttia, ja kadut kulkivat porteilta kaupungin keskustaan. Muuria ei enää ole. Uudemman venäläisen osan rakentaminen alkoi 1871, ja se laajeni voimakkaasti neuvostoaikana. Tällä alueella on puistoja ja julkisia rakennuksia kuten oppilaitoksia ja teattereita.
Kaupungin keskustassa on laaja Registanin aukio. Bibi Khanumin moskeija on yksi maailman suurimmista. Monet rakennukset liittyvät Timur Lenkin ja hänen pojanpoikansa Ulugh Begin elämään.
Samarkandissa on kesällä kuumaa (kesä-, heinä- ja elokuun keskimääräinen yli 32 astetta) ja talvella kylmää (joulu-, tammi- ja helmikuun keskimääräinen alin vähän pakkasen puolella). Sadetta saadaan eniten maalis- ja huhtikuussa, kesäkuusta syyskuuhun ei sada juuri lainkaan.
Palmuorneero
Palmuorneero, aikaisemmalta nimeltään palmukiipijä (Berlepschia rikeri) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Palmuorneeroa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Olli Rönning
Olli Veli Rönning (29. maaliskuuta 1931 Närpiö – 29. maaliskuuta 2015 Turku ) oli suomalainen hammaslääkäri ja hammaslääketieteen professori.
Rönning oli Turun yliopiston assistentti 1961 ja 1962, apulaisopettaja 1962–1975, hammaslääketieteen anatomian dosentti vuodesta 1972, Helsingin yliopiston lasten hammashoito- ja hampaiden oikomisopin apulaisprofessori 1975–1976. Oulun yliopiston hammaslääketieteen professoriksi hän tuli 1976 ja oli myös hammaslääketieteen laitoksen osastonjohtaja. Hän toimi aiemmin SPR:n plastiikkasairaalan hammaslääkärinä 1958–1959, HYKS:n korvaklinikan konsultoivana hammaslääkärinä 1959 sekä Kårkulla centralanstaltin hammaslääkärinä 1969–1970. Hän jäi eläkkeelle Turun yliopiston hampaiston kehitys- ja oikomisopin professuurista vuonna 1997.
Uuno Sinisalo
Uuno Sinisalo (9. lokakuuta 1904 – 29. tammikuuta 1985 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut toimittaja ja kotiseutuneuvoksen arvonimellä palkittu lukuisten Tampere-aiheisten kirjojen tekijä.
Pullmantur Cruises
Pullmantur Cruises oli espanjalainen laivanvarustamo. Varustamo aloitti toimintansa 1990-luvun lopulla. Varustamo oli Royal Caribbean Cruises Ltd.:n omistuksessa vuodesta 2006.
Pulmantur ajautui COVID-19-pandemian vuoksi konkurssiin heinäkuussa 2020. Yhtiön laivat Monarch of the Seas ja Sovereign of the Seas myytiin Turkkiin Aliaga-laivapurkamolle.
Uuno Sinisalo
Sinisalo toimi 1940-luvulta alkaen Aamulehden toimittajana ja toimitussihteerinä, myöhemmin Uuden Suomen Tampereen-kirjeenvaihtajana. Hän laati Tampere-aiheisia historia-, kuva- ym. teoksia ja teki myös tamperelaisten yritysten ja yhteisöjen historiikkeja. Hän oli Tampere-Seuran sihteeri ja toiminnanjohtaja vuosina 1937–1964 sekä Tammerkoski-lehden päätoimittaja vuosina 1977–1980.
Sinisalo sai 1947 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon teoksestaan Tampereen kirja ja Tampere-palkinnon 1961. Kotiseutuneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1972.
Pullmantur Cruises
Yleistä
Pullmantur Cruises oli aikansa suurin espanjalainen laivanvarustamo. Yhtiö markkinoi risteilyitään pääasiassa espanjankielisille matkustajille, mutta jotkut Pullmanturin risteilyt olivat myynnissä joillakin matkatoimistoilla myös espanjankielisten alueiden ulkopuolella. Useimmat yhtiön aluksista toimivat "all-inclusive"-periaatteella, jossa jotkut lisämukavuudet, esimerkiksi jotkut alkoholijuomat kuuluivat risteilyn hintaan.
Useimmat Pullmanturin alukset eivät operoineet talvikaudella risteilyitä yhtiölle pohjoisella pallonpuoliskolla, vaan ne operoivat risteilyitä joillekin toisille varustamoille, esimerkiksi brasilialaiselle Viagens CVC:lle.
Kobudō
Kobudō tai synonyymi kobujutsu, ”vanha budō”, voi viitata seuraaviin asioihin:
Valkotäpläorneero
Valkotäpläorneero (Anabacerthia amaurotis) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Valkotäpläorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Uudenkaupungin apokalyptinen madonna
Uudenkaupungin apokalyptinen madonna on veistosreliefi, jonka on tehnyt tallinnalainen Marquard Hasse noin vuonna 1430.
Johanneksen ilmestyksestä peräisin oleva apokalyptinen madonna oli varsinkin 1400-luvulta alkaen suosittu Neitsyt Marian kuvatyyppi, jossa Maria seisoo kuunsirpin päällä auringonsäteiden ympäröimänä. Aiheella oli erityistä uskonnollista merkitystä. Lopunajat tuntuivat olevan lähellä. Lisäksi paavi Sixtus IV:n sanotaan luvanneen vuonna 1470 tuhansia aneita niille, jotka lukevat Marian rukouksen aurinkoon pukeutuneina Marian kuvan ääressä.
Suomessa on ollut muitakin apokalyptisiä madonnoja, sekä veistoksia että kalkkimaalauksia. Uudenkaupungin veistos on näistä ensimmäinen. Reliefi on ollut keskushahmona alttarikaapissa, josta se on ainoa säilynyt osa.
Veistoksen huomiota herättävimpiä värejä ovat kulta ja sininen. Madonnan vartalo on taipunut loivaan s-asentoon gotiikan madonnien tapaan. Marian puvun etupuolella on voimakkaita draperioita. Hänen mekkonsa ja päällysviittansa peittävät jalat, joista näkyy punainen kengänkärki. Marian päässä on valkoinen liina ja sen päällä osin tuhoutunut kultainen kruunu.
Veistoksen alaosassa on ihmiskasvoinen siniharmaa kuu, jonka oikealle puolelle on polvistunut rukoilemaan haarniskaan pukeutunut ritari Gideon. Marian neitsyyteen viittaava lampaantalja on hänen edessään. Alareunassa on myös kaksi pientä enkeliä, jotka pitelevät Marian helmaa. Reliefin ympärillä olleesta siniharmaasta pilvikehyksestä on jäljellä vain alin osa. Alhaalla vasemmalla on vielä kohtaus, jossa kruunattu sibylla osoittaa etusormellaan Mariaa ja lasta keisari Augustukselle. Keisari istuu sinisellä valtaistuimella. Legendan mukaan Tiburin sibylla olisi esitellyt näyn apokalyptisestä madonnasta keisari Augustukselle jo Kristuksen syntymän aikoihin.
François Gangloff
François Lucien Gangloff (11. heinäkuuta 1898 Bischheim – 16. maaliskuuta 1979 Strasbourg) oli ranskalainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja sai siellä hopeaa sekä joukkuekilpailussa että sivuttaishypyssä.
Pieni minä
Pieni minä on suomalaislaulaja Nomi Enckellin 29. marraskuuta 2019 julkaistu esikoisalbumi. Marraskuussa 2019 albumi julkaistiin digitaalisesti ja CD-muodossa. Tammikuussa 2020 siitä julkaistiin myös vinyylipainos.
Albumia tehtiin noin kahden ja puolen vuoden ajan. Ennen albumin julkaisua siltä ehdittiin julkaista kuusi singleä syyskuun 2017 ja marraskuun 2019 välillä.
Satymkul Džumanazarov
Džumanazarov sijoittui vuoden 1978 Prahan EM-kisoissa yhdenneksitoista.
Kaksi vuotta myöhemmin Džumanazarov juoksi uudeksi Kirgisian-ennätykseksi 2.11.16, jolla sijoittui Neuvostoliiton-mestaruuskisoissa toiseksi. Samalla hän selviytyi monien länsimaiden boikotoimiin vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisiin, joissa saavutti pronssimitalin.
Vuoden 1981 Tokion maratonilla hän sijoittui viidenneksi.
HMS Dido (1869)
HMS Dido oli Britannian kuninkaallisen laivaston puinen Eclipse-luokan potkurisluuppi ja vuodesta 1876 alkaen potkurikorvetti.
Valmistus
Sir Edward Reedin suunnittelema alus tilattiin Portsmouthin telakalta. Se laskettiin vesille 23. lokakuuta 1869 ja otettiin palvelukseen 20. huhtikuuta 1871.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1876 potkurikorvetiksi ja oli 1870-luvulla Afrikassa ja Australiassa sekä seuraavalla vuosikymmenellä Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Intiassa. Vuonna 1906 se nimettiin uudelleen Actaeon II:ksi. Alus myytiin 1922 romutettavaksi.
Askolin
Askolin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Rajakumpu
Rajakumpu (ruots. Råkulla) on kunnanosa Kirkkonummella. Alue koostuu pienkerrostaloista ja rivitaloista. Alue on suunnattu pääasiassa ikäihmisten asuinalueeksi. Rajakumpu sijaitsee aivan Kirkkonummen keskustan kupeessa, pohjoispuolella kuntakeskusta. Rajakummussa sijaitsee Kirkkonummen Palvelutalo, joka avattiin vuonna 1991. Vuonna 2009 avattiin Rajakumpuun hoivakoti Lehmuskartano, jossa on tilaa noin 60 asukkaalle.
Palveluita
Rajakummusta on vajaa kilometri Kirkkonummen ydinkeskustaan (esimerkiksi rautatieasemalle). Lisäksi lähempänä Rajakumpua palvelee useampi pizzeria, kukkakauppa, kioski ja parturi-kampaamo. Rajakummusta pohjoiseen päin mentäessä palvelee Sale-lähikauppa. Rajakummun vieressä sijaitsee Kirkkonummen uusi hautausmaa sekä seurakuntatalo.
Tyyne Martikainen
Tyyne Martikainen, o.s. Kuosku (s. 1931 Kuosku, Savukoski) on suomalainen Espoossa asuva terveydenhuoltoneuvos, valtiotieteen maisteri ja terveystieteiden lisensiaatti sekä kirjailija.
Martikainen kävi keskikoulun ja valmistui sairaanhoitaja-terveyssisareksi Porista 1954. Hän toimi aluksi terveyssisarena Savukoskella mutta muutti sitten naimisiin mentyään Helsinkiin ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen maisteriksi sekä Kuopion yliopistosta terveystieteiden lisensiaatiksi. Hän toimi terveydenhuollon asiantuntijatehtävissä ja ennen eläkkeelle jäämistään 1995 hän oli sosiaali- ja terveysministeriön ylitarkastajana.
Askola (täsmennyssivu)
Askola tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Sukunimi
Askola on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Tyyne Martikainen
Eläkkeelle jäätyään Martikainen alkoi kerätä muistitietoa kotikylänsä Savukosken Kuoskun historiasta ja jatkosodan aikana Itä-Lapissa käydystä partisaanisodasta. Neuvostoliittolaiset partisaanit hyökkäsivät useisiin Itä-Lapin kyliin muun muassa 3. syyskuuta 1941 Martikaisen kotikylään Kuoskuun ja surmasivat iskuissaan siviilejä.
Martikaisen aloitteesta perustettiin Kuoskussa partisaanisodan uhrien yhdistys Jatkosodan Siviiliveteraanit ry ja hän toimi 11 vuoden ajan yhdistyksen puheenjohtajana. Yhdistys sai toiminnallaan aikaan partisaanien uhrien kertakorvauslain ja partisaanien uhrien ja karjan evakuointiin osallistuneiden veteraanikuntoutuslain. Yhdistys järjesti kansainvälisiä konferensseja, joihin kutsuttiin ulkomaisia sotahistorian ja ihmisoikeuksien asiantuntijoita. Sovitusseminaarien tarkoituksena oli tarkastella partisaanisodan historiaa ja tapahtumia nähtynä rajan yli molemminpuolisen sovituksen hengessä. Tämä on ollut ainutlaatuista työtä niin uhrien kuin venäläisten näkökulmasta. Lisäksi Tyyne Martikainen on osallistunut useisiin Petroskoin yliopistossa ja Suomessa pidettyihin historiaseminaareihin ja tehnyt muutoinkin rajan yli yhteistyötä.
Partisaanisodan siviiliuhrien lisäksi Martikainen on kirjoittanut useita sotiin, vainoihin ja lappilaiseen kulttuuriin liittyviä teoksia, mm. talvisodan evakoista ja sotavangeiksi joutuneista suomalaissiviileistä, Lapin sodan tuhoista sekä inkerinsuomalaisten vainoista 1930-luvulla Neuvostoliitossa. Hänen toimestaan on Kansallisarkiston verkossa julkaistu partisaanisodassa menehtyneiden siviiliuhrien tiedosto sekä Siirtolaisuusinstituutin verkossa Inkerinsuomalaisten Martyrologia, joka sisältää yli kuuden tuhannen vainojen uhrien tiedoston.
Strogo zabraneno
Strogo zabraneno on bulgarialaisen pop-folk -laulaja Andrean single, joka julkaistiin 31. elokuuta 2017.
The Ed Hunter Tour
The Ed Hunter Tour oli brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin konserttikiertue. Se oli ensimmäinen Iron Maidenin kiertue sen jälkeen, kun yhtyeestä vuonna 1993 eronnut laulaja Bruce Dickinson ja vuonna 1990 eronnut kitaristi Adrian Smith olivat palanneet yhtyeeseen. Kiertue oli näin myös yhtyeen uran ensimmäinen, jolla se esiintyi kuusihenkisen kokoonpanon (Bruce Dickinson, Adrian Smith, Steve Harris, Dave Murray, Janick Gers ja Nicko McBrain) voimin. Kiertueen tarkoituksena oli Dickinsonin ja Smithin paluun ohella markkinoida yhtyeen uutta kokoelma-albumia ja tietokonepeliä Ed Hunter.
Kiertue koostui 31 konsertista, ja se käynnistyi 11. heinäkuuta Kanadan Saint Johnista, New Brunswickistä. Kiertue päättyi 1. lokakuuta Ateenaan, Kreikkaan. Suomessa Iron Maiden konsertoi 15. syyskuuta 1999 Helsingin jäähallissa. Kiertueen aikana yhtyeen lämmittelijöitä olivat Pohjois-Amerikassa Voivod, Clutch, Monster Magnet, Puya ja System of a Down. Euroopassa yhtyeen lämmittelijänä soitti Megadeth.
Kitaristi Adrian Smith ei esiintynyt kiertueen 17. - 20. heinäkuuta järjestetyissä konserteissa isänsä hautajaisten vuoksi. 30. heinäkuuta kitaristi Dave Murray putosi lavalta kesken konsertin ja mursi pikkusormensa, minkä vuoksi yhtye perui kolme seuraavaa konserttiaan Yhdysvalloissa.
The Ed Hunter Tourilta ei taltioitu virallista livealbumia tai konserttivideoa. Kiertueen konserteista on kuitenkin olemassa lukuisia bootleg -tallenteita. Lisäksi kiertueen konserteista äänitettiin muutamia kappaleita vuonna 2000 julkaistujen ”The Wicker Man”- ja ”Out of the Silent Planet” -singlejulkaisujen b-puoliksi.
Settilista
Kitaristi Adrian Smithin säveltämä kappale ”Stranger in a Strange Land” vuoden 1986 albumilta Somewhere in Time soitettiin vain kiertueen viidessä ensimmäisessä konsertissa. Kappale pudotettiin pois kiertueen ohjelmistosta Smithin jäätyä sivuun kolmesta konsertista, koska kitaristi Janick Gersillä ei ollut riittävästi aikaa opetella Smithin kappaleessa soittamaa kitarasooloa. Smithin palattua takaisin kiertueelle ”Stranger in a Strange Landia” ei enää päätetty esittää, koska yhtyeen mielestä konserttien settilista toimi paremmin ilman kappaletta.
David Belasco
David Belasco (25. heinäkuuta 1853 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 14. toukokuuta 1931 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen teatterituottaja ja -ohjaaja sekä näytelmäkirjailija. Hän aloitti näyttelijänuransa lapsinäyttelijänä, mutta hän siirtyi myöhemmin teatteriohjaajaksi ja -tuottajaksi. Belasco rakensi vuonna 1907 oman teatterin New Yorkiin. Hän kehitti uransa aikana muun muassa teatterivalaistusta ja lavastustaidetta.
Nuoruus ja perhe
David Belasco syntyi San Franciscossa vuonna 1853. Hän oli Englannista Yhdysvaltoihin Kalifornian kultaryntäyksen aikana muuttaneiden portugalinjuutalaisten maahanmuuttajien poika.
Belasco oli naimisissa Cecilia Loverichin kanssa. Avioliitto kesti vuodesta 1873 Cecilian kuolemaan vuoteen 1925. He saivat kaksi tytärtä, Reinan ja Augustan. Reina oli naimisissa teatterituottaja Morris Gestin kanssa.
Ura
Belasco esiintyi lapsinäyttelijänä muun muassa Charles Keanen kanssa näytelmässä Rikhard III. Ennen vuotta 1871 hän oli mukana kiertueella kaivosleireissä ja -kaupungeissa. Tuona aikana hän toimi myös näytelmäkirjailija Dion Boucicaultin sihteerinä. Belasco työskenteli vuosina 1873–1879 useissa sanfransiscolaisissa teattereissa näyttelijänä, näyttämömestarina ja näytelmien sovittajana.
Frohmanin veljekset kutsuivat Belascon New Yorkiin näyttämömestariksi ja näytelmäkirjailijaksi. Hänen ensimmäinen monologinsa oli romanttinen melodraama May Blossom (1884). Belascon vuoden 1890 tuotanto The Heart of Maryland oli hänen ensimmäisensä itsenäisenä näytelmäkirjailijana sekä teatteriohjaajana ja -tuottajana. Vuosien 1895–1902 aikana hän tuotti useita suosittuja näytelmiä Theatrical Syndicate -järjestölle. Belascon suurimpia menestyksiä olivat Zaza (1899) ja Madame Butterfly.
Firenzeläinen tragedia
Firenzeläinen tragedia on Mainos-TV:n tv-teatterin televisionäytelmä vuodelta 1967. Ville-Veikko Salmisen ohjaama näytelmä perustuu Henri Pignet’n sovitukseen Oscar Wilden renessanssiaikaan sijoittuvasta kolmiodraamasta A Florentine Tragedy (1895).
David Belasco
Tyyli ja merkitys
Ohjaajana Belasco noudatti uskollisesti realismia ja oli tarkka yksityiskohdista. Hän kehitti teatterivalaistusta ja lavastustaidetta. Belasco oli muun muassa ensimmäisiä teatteriohjaajia, jotka pystyivät tekemään kokeiluja sähkövaloilla. Hän oli myös eräänlainen elokuvatuottajien edeltäjä, sillä hän osasi tehdä näyttelijöistään suosittuja huolehtimalla heidän julkisuuskuvastaan.
Belascon omat näytelmät olivat useimmiten sovituksia muiden kertomuksista tai romaaneista. Hän pyrki valitsemaan tarinoita, jotka kuvasivat perhe-elämän moraalisia valintatilanteita yhdysvaltalaisessa ympäristössä. Belasco loi kotoisiin asetelmiin jännitteitä ja tilanteita, joihin hän oli tutustunut jo näytellessään tai toimiessaan näyttämömestarina perinteisissä melodraamoissa. Belasco kertoi yleensä tarinansa kuvasarjan tapaan, ja hänen dialoginsa oli proosallista puhekieltä.
Kotkan kauppaoppilaitos
pienoiskuva|Kotkan kauppaoppilaitoksen [[Globus-rakennus, joka on myöhemmin toiminut Kymenlaakson museona ja on toinen Kotkan lyseon nykyisistä rakennuksista.]] Kotkan kauppaoppilaitos oli Kotkassa sijainnut kauppaoppilaitos. Se perustettiin vuonna 1904 nimellä Kotkan suomalainen kauppakoulu. Se yhdistettiin vuonna 1996 uuteen, monialaiseen Kymenlaakson ammattikorkeakouluun.
Myida
Myida on meressä elävien simpukoiden lahko. Myida-simpukat elävät pohjamutaan tai -saveen, jotkin myös kallioon tai puuainekseen kaivautuneina.
Myida-lahkon nilviäislajeja ovat muiden muassa Suomessakin tulokaslajina esiintyvä hietasimpukka (Mya arenaria), joka on syötäviä ja paikoin kaupallisen pyynnin kohteita, sekä puurakenteita tuhoava laivamato (Teredo navalis).
Für immer jung
Für immer jung on Bushidon viidestoista single ja toinen single Heavy Metal Payback albumilta ja se julkaistiin marraskuussa 2008. Kappaleen sanoittivat Bushido, Bernhard Lloyd, Marian Gold ja Frank Mertens. Vierailevana artistina oli Karel Gott.
E. M. Staf
Emil Martinus (Martti) Staf (5. toukokuuta 1906 Tampere – 2. kesäkuuta 1985 Tampere) oli suomalainen lehtivalokuvaaja, joka kuvasi erityisesti Tamperetta ja tamperelaisia. Hän käytti taiteilijanimeä E. M. Staf.
Staf aloitti lehtikuvaamisen toimiessaan tamperelaisen Aamulehden autonkuljettajana 1925–1927 ja hän oli Aamulehden valokuvaajana vuoteen 1931 saakka. Hän opiskeli sitten valokuvausta harjoittelijana helsinkiläisessä Aarne Pietinen Oy:n valokuvaamossa 1931–1932 ja palattuaan Tampereelle perusti vaimonsa Olga Stafin kanssa Valokuvausliike E.M. Stafin. Staf kuvasi useille eri lehdille puoluekannasta riippumatta ja suoritti myös teollisuuskuvausta ja teatterikuvausta. Staf oli mukana perustamassa Tampereen Kameraseuraa ja Tampere-Seuraa 1930-luvulla sekä sotien jälkeen Lehtikuvaajat ry:tä. Hän lopetti ammattimaisen valokuvaamisen jäätyään eläkkeelle 1976.
Vuoriorneero
Vuoriorneero, aikaisemmalta nimeltään vuorilehvälintu (Anabacerthia striaticollis) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Vuoriorneeroa tavataan Boliviassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
José Ángel Rovai
José Ángel Rovai (s. 19. lokakuuta 1936 Córdoba) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Córdoban arkkihiippakuntaan 15. elokuuta 1963 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Abaradiran titulaaripiispaksi 13. elokuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlos José Ñáñez, jota avustivat Estanislao Esteban Karlic ja José María Arancibia.
Rovai sai 3. lokakuuta 2006 nimityksen Villa Marían piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 3. joulukuuta. Hän jäi eläkkeelle 28. helmikuuta 2013.
Piikkimatto (itsehoitoväline)
thumb|Piikkimatto ja tyyny Piikkimatto on väline, johon kuuluu asettua makuulleen ja tällöin matossa olevat piikit laukaisevat jännitystä. Sitä käytetään stressinhallinnassa ja apuna nukahtamisessa. Piikkimaton vaikutuksen sanotaan perustuvan akupainantaan, joka puolestaan on osa perinteistä kiinalaista lääkintää.
Albert Séguin
Albert Séguin (8. maaliskuuta 1891 Vienne – 29. toukokuuta 1948 Villefranche-sur-Saône) oli ranskalainen voimistelija, joka kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja voitti kultamitalin sivuttaishypyssä. Lisäksi hän sai siellä hopeaa joukkuekilpailusta ja köysikiipeilystä.
Sweatsuit
Sweatsuit on rap-artisti Nellyn vuonna 2005 vain Yhdysvalloissa julkaistu kokoelma-albumi. Albumin sisältämät kappaleet on poimittu Nellyn kahdelta aikaisemmalta vuonna 2004 julkaistulta albumilta (Sweat ja Suit), joista kokoelman nimi tuleekin. Albumi sisältää myös kolme uutta kappaletta: uuden singlen Grillz, singlen Nasty Girl Notorious B.I.G.:n albumilta Duets: The Final Chapter ja kappaleen Tired.
Raphaël Guerreiro
Raphaël Adelino José Guerreiro (s. 22. joulukuuta 1993 Le Blanc-Mesnil, Ranska) on portugalilais-ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä. Vasenjalkainen Guerreiro on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän pelaa myös Portugalin jalkapallomaajoukkueessa. Hänen isänsä on portugalilainen ja äitinsä ranskalainen.