cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoja Kosmodemjanskaja
Zoja Kosmodemjanskaja syntyi virkailijaperheeseen. Hän kävi koulua Moskovassa ja liittyi vuonna 1938 Komsomoliin. Lokakuussa 1941 hän liittyi vapaaehtoisena Komsomolin partisaanijoukkueeseen, joka ylitti rintamalinjan Naro-Fominskin lähellä. Saksalaiset saivat Kosmodemjanskajan kiinni marraskuun lopulla Petrištševon kylässä. Hänet hirtettiin kuulustelujen ja kidutusten jälkeen.
Kosmodemjanskajalle myönnettiin hänen kuolemansa jälkeen Neuvostoliiton sankarin arvonimi. Hänelle on omistettu lukuisia kaunokirjallisia ja taideteoksia. Neuvostoliitossa hänen mukaansa nimettiin lukuisia katuja ja muita kohteita.
Gonokokki
Gonokokki (Neisseria gonorrhoeae) on gramnegatiivinen bakteeri, joka aiheuttaa tippuria.
Hoito ja diagnosointi
Yli puolet gonokokkikannoista on resistenttejä penisilliinille. Näiden kantojen hoidossa käytetään siprofloksasiinia ja ofloksasiinia, jotka ovat fluorokinoloneita. On myös näille lääkkeille resistenttejä kantoja (erityisesti Filippiineillä), joita voidaan hoitaa tällä hetkellä keftriaksonilla, joka on 3. polven kefalosporiini.
Tippuri diagnosoidaan useimmiten osoittamalla gonokokki limakalvoeritteestä. Näyte otetaan virtsaputken suulta tai kohdunkaulan kanavasta. Gonokokki voidaan havaita myös geenimonistustestillä virtsanäytteestä.
Kentjärvi (järvi)
Kentjärvi (myös Kenttijärvi, Kendjärvi, Kenjärvi; lyydiksi Kend’ärv, sekä Кончо́зеро, Kontšozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Kentjärven ja Äänisenrannan piirin Suojun kunnissa Venäjällä. Sen pinta-ala on 39,8 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 300 neliökilometriä, keskisyvyys 9,5 metriä ja suurin syvyys 26,0 metriä.
Järveen virtaa kolme puroa ja Perttijärvestä tuleva kapeikko. Se laskee Ukšjärveen Kossalmen kapeikon kautta.
Kentjärven rannat ovat jyrkkiä itäistä rantaa lukuun ottamatta. Pohjaa peittää muta, hiekka, kivet ja järvimalmi. Kalalajeja ovat siika, kuore, hauki, lahna, säyne, sorva ja made. Suojoesta nousee toisinaan harjuksia ja järvilohia. Järvellä on myös kalanviljelylaitoksia.
Falcon 9 v1.2
Falcon 9 v1.2 on (myös Full Thrust) SpaceX:n Falcon-rakettiperheeseen kuuluva kantoraketti. Se on kolmas versio Falcon 9 -raketista. Raketti on kokonaisuudessaan SpaceX:n suunnittelema ja valmistama.
Kentjärvi (järvi)
Järven rannalla sijaitsee Kentjärven kylä. Seudulla on runsaasti kesäasutusta.
Falcon 9 v1.2
V1.2:sta on edelleen kolme eri kehitysvaihetta:
Tidjân Ba
Tidjân Ba (s. 21. marraskuuta 1978 Helsinki, Suomi) on suomalais-senegalilainen laulaja ja näyttelijä. Hän on Kwan-yhtyeen toinen laulaja ja hän on asunut kuudessa maassa, muun muassa Yhdysvalloissa, Saksassa ja Ranskassa.
Ba on ollut mukana myös vuoden 2004 Keisarikunta-elokuvassa, jossa hän esitti Mukamboa. Lisäksi hän on ollut kilpailijana Suomen Pelkokerroin -ohjelmassa vuonna 2008 ja Reikä seinässä -kilpailuohjelmassa vuonna 2009.
Ban isä on senegalilainen ja äiti suomalainen.
Ba on tehnyt sanoituksia niin Kwanille kuin Lanalle. Lisäksi hän on vieraillut muutamien artistien levyillä.
Ba julkaisi ensimmäisen suomenkielisen soolokappaleen nimeltään "Kun ei voi unohtaa" Youtubessa maaliskuussa 2021.
Rosa Sillanpää
Poliittinen ura
Hauholla syntynyt Sillanpää työskenteli Helsingissä muun muassa kirjapainossa ja ravintolakassana. Hän liittyi työväenliikkeeseen vuoden 1905 suurlakon jälkeen, ja kuului seuraavan vuosikymmenen alussa Pasilan työväenyhdistyksen naisosaston johtokuntaan.
Sillanpää valittiin eduskuntaan vuonna 1922. Kansanedustajantyö päättyi elokuussa 1923, kun hänet määrättiin pidätettäväksi niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Kesäkuussa 1924 Sillanpää sai Turun hovioikeudelta 1 vuoden ja 9 kuukauden vankeustuomion, jonka hän suoritti Hämeenlinnan naisvankilassa. Itä ja Länsi -lehdessä Sillanpää kertoi vankilaan lähtiessään vielä omanneensa joitakin ”jätteitä porvarillisen maailman ihanteista”, mutta näki vankeusajan karaisseen luokkataistelijan ominaisuuksiaan. Hän piti myös vankilassa suorittamaansa itseopiskelua hyödyllisenä.
Sillanpää vapautui vuonna 1926, jonka jälkeen hän työskenteli Suomen Rakennustyöväen Liiton toimitsijana kuolemaansa saakka. Sillanpää kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen lokakuussa 1929. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Yksityiselämä
Rosa Sillanpään ensimmäinen puoliso oli Kauhajoelta kotoisin ollut veturimies John Konstantin Sillanpää (s. 1879), jonka kanssa hän avioitui 1907. Pariskunnalla oli neljä lasta. Sisällissodan aikana John Konstantin Helsingin punakaartiin, ja sai kahden vuoden tuomion valtiopetoksesta. Suuren kommunistijutun yhteydessä hän sai vankeutta lähes 7 vuotta. Hieman ennen kuolemaansa vuonna 1929 Rosa Sillanpää avioitui porilaisen kansanedustajan Nestori Arosen kanssa. Pariskunnalla oli yksi lapsi.
The Last Airbender
The Last Airbender on M. Night Shyamalanin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen fantasiaelokuva vuodelta 2010. Se perustuu Nickelodeonin tuottamaan Avatar-animaatiosarjaan. Elokuvan pääosia näyttelevät Noah Ringer, Nicola Peltz, Jackson Rathbone ja Dev Patel.
Helmikuussa 2011 kriitikoiden lyttäämä elokuva keräsi yhteensä viisi palkintoa Golden Raspberry -gaalassa, jossa palkitaan vuoden huonoimpia elokuvia. The Last Airbender ”voitti” muun muassa huonoimman elokuvan, ohjaajan ja käsikirjoituksen kategoriat.
Juoni
Kauan sitten neljä alkuvoimia hallitsevaa kansaa: Vesiheimot, Maan valtakunta, Tulikansa ja Tuulenkulkijat elivät sovussa. Ainoa ihminen, jolla oli kyky hallita kaikkia alkuvoimia, oli uudelleensyntyvä Avatar. Hän katosi yllättäen ja samaan aikaan ylimieliseksi noussut Tulikansa aloitti sodan muita kansoja vastaan.
Sata vuotta myöhemmin Etelänavalla kaksi Eteläisen vesiheimon lasta, Katara ja hänen isoveljensä Sokka, löytävät metsästysretkellä jään sisältä nuoren tatuoidun pojan ja ison valkoisen biisonin, jotka he vievät kyläänsä. Tulisoturit hyökkäävät kylään Tulikansan kruunuprinssin Zukon johdolla ja vaativat poikaa itselleen. Poika suostuu, koska Zuko uhkasi polttaa kylän.
Kylässä Kataran ja Sokkan isoäiti Kanna kertoo heille henkimaailmasta ja Avatarista. Kanna on varma, että poika oli tuulentaitaja ja Avatar. Katara ja Sokka lähtevät pojan perään lentävän biisonin, Appan, selässä. Poika, Aang, on paennut Zukon kynsistä ja yhdessä he lähtevät Aangin kotiin Eteläiseen tuulitemppeliin. Temppelistä löytyy kuitenkin vain kuin kasa luurankoja. Aang siirtyi Avatar-tilaan ja sielunsa päätyi henkimaailmaan, jossa hän tapasi lohikäärmehengen. Katara lupasi, että hän ja Sokka olisivat nyt Aangin perhe ja auttaisivat tätä. He ottivat mukaan löytämänsä lentolemurin, jonka he nimesivät Momoksi.
Aangin ryhmä saapuu erääseen Maan valtakunnan kylään, jossa kaikki maantaitajat oli vangittu. Aang rohkaisi kyläläisiä taistelemaan Tulikansaa vastaan ja tunnusti myös olevansa Avatar. Kun Tulisoturit oli ajettu pois, Aang kertoi Kataralle ja Sokkalle, miten hän oli päätynyt jään vangiksi. Hän oli Appan kanssa paennut kotoa kuultuaan olevansa Avatar, koska hän itse ei halunnut olla, ja myrskyssä jäädyttänyt itsensä vahingossa sadaksi vuodeksi. Mutta nyt Aang päätti jatkaa opintojaan ja jatkoivat Maan valtakunnan kylien vapautusta ja alkoivat myös etsiä Aangille vedentaitajaopettajan, sillä vesi oli järjestyksessä tuulen jälkeen seuraava alkuvoima.
Tulimaan pääkaupungissa komentaja Zhao kertoi Tulen valtias Ozaille vedentaitajien ylläpitäjiin, Kuun ja Meren henkiin liittyvän tiedon, jonka he olivat löytäneet henkien vartioimasta kirjastosta. Lisäksi hän kertoi kuinka Zuko oli löytänyt Avatarin, mutta tämä oli päässyt karkuun. Ozai käski Zhaoa vangitsemaan Avatarin ennen kuin Zuko löytää hänet. Zuko ja Iroh istuivat eräässä Tulikansan siirtokuntaan rakennetun teekaupan lähellä ja Zuko muisteli kuinka hän oli kolme vuotta sitten vastustanut yhtä sotasuunnitelmaa ja kuinka hänen isänsä oli määrännyt hänet tulentaitajakaksintaisteluun eli Agni Kaihin. Zuko oli luullut kohtaavansa suunnitelmaa esittäneen kenraalin, mutta huomattuaan että vastustaja olikin hänen oma isänsä, hän kieltäytyi taistelemasta. Rangaistuksena Ozai oli polttanut Zukon toisen silmän ja karkottanut hänet siihen asti kunnes hän onnistuisi pyydystämään Avatarin.
Harjoitellessaan vedentaitamista maantaitajilta löytyneen käärön avulla Aang näki näyn jonka mukaan hän voisi saada apua sotaan lohikäärmehengeltä meditoimalla Pohjoisessa tuulitemppelissä, joten hän lähti sinne. Temppelissä Aangia odotti mies, joka kertoi käyvänsä temppelillä usein. Mies vei Aangin huoneeseen, jossa oli patsaita jotka esittivät edellisiä Avatareja. Sitten joukko jousiampujia tuli esiin ja vangitsivat Aangin jättäen hänet Zhaon kuulusteltavaksi. Mutta sitten naamioitu miekkamies "Sininen henki" vapautti Aangin. Ja kun he yrittivät paeta, yksi nuoli osui "Siniseen henkeen", joka paljastui Zukoksi. Aang jätti hänet metsään tokenemaan ja palasi Kataran ja Sokkan luokse ja he lähtivät kohti Pohjoista vesiheimoa.
Zhao oli saanut asian selville ja kertoi epäilynsä oitis Ozaille. Ozai lähetti Zhaon tekemään hyökkäyksen Pohjoiseen vesiheimoon ja tappamaan Kuun ja Meren Henget. Zhao asensi ansan majataloon, jossa Zuko yöpyi, ja luuli tappaneensa hänet. Sen jälkeen hän otti Irohin ja Zukon aluksen miehistön komentoonsa.
Aang, Katara ja Sokka saapuivat lopulta Pohjoiseen vesiheimoon, jossa he tapasivat heimon johtajan, prinsessa Yuen. Viikkoja Aang ja Katara opiskelivat vedentaitamista mestari Pakkun oppilaina ja Sokka toimi Yuen vartijana, koska oli rakastunut häneen. Mutta eräänä päivänä taivaalta satoi tuhkaa, mikä merkitsi Tulikansan hyökkäystä. Heimon soturit ja vedentaitajat puolustivat kaupunkia ja samalla Yue opasti Aangin Henkien lähteelle, jossa uiskentelivat kaksi kalaa, itse Kuun ja Meren henget. Kun Aang alkoi meditoida, Zhaon ansasta selvinnyt Zuko hyökkäsi ja vei Aangin mukanaan. Kun Sokka ja Yue palasivat, Katara kertoi mitä oli tapahtunut ja he lähtivät etsimään Aangia. Kun Aang heräsi, hän yritti paeta. Sitten Katara tuli avuksi ja jäädytti Zukon.
Zhao ja Iroh saapuivat Henkien lähteelle. Kun Zhao yritti tappaa Kuun hengen. Iroh yritti estää sen. Mutta Zhao ehti iskeä Kuun henkeä tikarilla. Sen jälkeen Iroh teki jotain ennen näkemätöntä. Vastoin tulentaitajien voimia hän loi itse oman tulensa. Kuu muuttui punaiseksi ja vedentaitajat heikentyivät. Mutta Yue käytti Kuun hengeltä saamaansa voimaa ja Sokkan estelyistä huolimatta uhrasi itsensä parantaakseen Kuun hengen. Jäästä vapautunut Zuko paljasti Zhaolle elävänsä yhä, mutta Irohin neuvosta he pakenivat ja jättivät Zhaon vedentaitajien tappamaksi. Lopulta Aang siirtyi Avatar-tilaan ja ajoi hyökyaallolla Tulikansan laivaston pois. Hyökkäyksen päätyttyä Katara, Sokka ja heimon ihmiset kumarsivat Aangille jopa myös osa Tulikansan sotureista.
Tulimaan pääkaupungissa Ozai oli kuullut uutiset Irohin petoksesta ja Zhaon kuolemasta. Ozai antoi Zukon siskolle, Azulalle, tehtävän estää Avataria saamasta maata ja tulta hallintaansa ennen kuin kolmen vuoden päästä tulentaitajia vahvistava Sozinin komeetta jälleen ohittaa planeetan.
Kairasammal
Kairasammal (Meesia triquetra) on lehtisammallaji nuijasammalten heimossa (Meesiaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuolisko sekä Uusi-Guinea ja Australia. Kairasammalen lehdet ovat alaspäin taipuvia, reunoilta kauttaaltaan terävähampaisia ja sijaitsevat kolmena rivinä. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin, itiöt ovat isoja.
Suomen alueella kairasammalta esiintyy Ahvenanmaalta pohjoisimpaan Lappiin, pohjoisessa melko yleisesti. Laji elää eutrofisilla kasvupaikoilla letoilla, lettorämeillä ja muun tyyppisillä soilla.
Kastanjahuppuluura
Kastanjahuppuluura (Grallaria rufocinerea) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kastanjahuppuluuraa tavataan Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, joskin kanta on vähenevä.
Païta (Uusi-Kaledonia)
Païta on kunta ja kaupunki Ranskalle kuuluvassa Uuden-Kaledonian erityisyhteisössä. Kaupunki sijaitsee Province Sudissa pääkaupunki Nouméasta luoteeseen. Vuoden 2019 väestönlaskennan mukaan Païtassa on noin 24 600 asukasta.
Vuosien 1980–2016 tilastojen mukaan Païtassa on trooppinen ilmasto, lämpötilat ovat ympäri vuoden suhteellisen tasaisia ja pääasiassa välillä 17 °C–30 °C. Joulu-maaliskuussa on kuumaa ja kesä-syyskuussa viileämpää mutta lämmintä. Sademäärät vaihtelevat paljon vuodenajan mukaan, tammi-maaliskuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on yli 100 millimetriä ja elo-lokakuussa alle 50 millimetriä kuukaudessa.
Juho Vesterlund
Johannes (Juho) Jeremias Vesterlund  (myös ”Jussi”, 17. joulukuuta 1888 Ahlainen – 23. joulukuuta 1940 Ahlainen) oli suomalainen pienviljelijä ja poliitikko, joka toimi sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajana vuosina 1922–1923. Hänen eduskuntatyönsä päättyi kesken, kun viranomaiset lakkauttivat puolueen syksyllä 1923.
Païta (Uusi-Kaledonia)
Païta on Uuden-Kaledonian neljänneksi väkirikkain kunta. Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan kunnan 20 616 asukkaasta noin 74 prosenttia oli syntynyt Uudessa-Kaledoniassa, noin kahdeksan prosenttia Ranskan Polynesiassa tai Wallis ja Futunalla, noin 14 prosenttia muualla Ranskassa ja noin neljä prosenttia jossain muussa maassa. Noin 24 prosenttia kunnan väestöstä määritteli itsensä etnisesti eurooppalaiseksi, noin 20 prosenttia kanakiksi, noin 20 prosenttia wallisjafutunalaiseksi, noin 13 prosenttia useamman etnisen ryhmän sekoitukseksi ja noin 22 prosenttia joksikin muuksi tai jätti kertomatta.
Juho Vesterlund
Elämä ja poliittinen ura
Ahlaisten Alakylässä syntyneen Vesterlundin vanhemmat olivat torppari Herman Oskar Vesterlund (1861–1918) ja Hilda Aleksandra Mikontytär (s. 1861). Sekatyömiehenä työskennellyt Vesterlund oli mukana Alakylän työväenyhdistyksen toiminnassa jo 1910-luvun alussa, ja vuonna 1913 hänet valittiin sosialidemokraattiseen piirineuvostoon.
Ennen sisällissotaa Vesterlund työskenteli Porissa Osuusliike Kansan palveluksessa toimien muun muassa moottorialus Sampon kuljettajana. Hän oli myös sosialidemokraattisen piiritoimikunnan kiertävänä puhujana. Sodan aikana Vesterlund toimi kansliatehtävissä Porin punakaartiin palkanmaksutoimistossa ja lisäksi hänen väitettiin kuuluneen Ahlaisten punakaartin perustajiin. Huhtikuun alussa Vesterlund perääntyi Porin seudun punaisten mukana kohti Itä-Suomea, jossa hän jäi toukokuun alussa saksalaisten vangiksi Hollolan Vesalassa. Vesterlund siirrettiin Hämeenlinnan vankileirille, ja heinäkuussa 1918 hän sai 10 vuoden tuomion valtiopetoksesta. Myös Vesterlundin isä ja 15-vuotias veli kuuluivat punakaartiin. Veli Herman Leander (s. 1903) kuoli pakomatkalla Okeroisissa ja isä Herman Oskar myöhemmin Hennalan vankileirillä.
Vapauduttuaan yleisen armahduksen myötä Vesterlund toimi pienviljelijänä Ahlaisissa ja lähti kommunistisen SSTP:n toimintaan. Eduskuntaan hänet valittiin vuonna 1922. Vesterlundin kansanedustajakausi päättyi kesken, kun hänet määrättiin pidätettäväksi elokuussa 1923 niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Vesterlund pakoili viranomaisia koko syksyn, ja lopulta kesäkuussa 1924 Turun hovioikeus luopui häntä vastaan nostetusta syytteestä. Myöhemmin 1920-luvulla Vesterlund jatkoi politiikassa SSTP:n seuraajaksi perustetun STPV:n riveissä. Vuonna 1928 Vesterlund valittiin Ahlaisten kunnanvaltuustoon ja 1929 hän oli ehdolla eduskuntavaaleissa.
Perhe
Vesterlundin puoliso oli Alma Aleksandra Huhtaniemi. Pariskunnalla oli neljä lasta.
Trocadero (elokuva)
Trocadero on vuonna 1935 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen musikaali-/komediaelokuva, jonka ohjasi Victor Fleming. Musikaalikomedian pääosia esittävät Jean Harlow, William Powell ja Franchot Tone. Sivuosissa nähdään muiden muassa May Robson, Ted Healy ja Rosalind Russell. P. J. Wolfson käsikirjoitti elokuvan David O. Selznickin tarinan pohjalta. Trocadero on mustavalkoinen ja pituudeltaan se on 97 minuuttia, eli tunti ja 37 minuuttia. Trocadero sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. huhtikuuta vuonna 1935. Suomeen Trocadero ilmestyi teattereihin 15. joulukuuta samana vuonna. Metro-Goldwyn-Mayer tuotti elokuvan. Trocaderoa pidetään nykyisin klassikkona.
Osakunta
Osakunnat ovat yliopistossa toimivia poikkitieteellisiä opiskelijayhdistyksiä, jotka keräävät jäsenensä perinteisesti näiden syntymäpaikan mukaan. Lakisääteisiä osakuntia on Ruotsissa Lundin sekä Uppsalan yliopistoissa ja Suomessa Helsingin yliopistossa sekä Aalto-yliopistossa.
Osakunnat ovat ensimmäisiä opiskelijajärjestöjä Suomessa. Osakunnat ovat julkisoikeudellisia yhdistyksiä, joista säädetään yliopistolaissa. Lain mukaan osakuntien tarkoituksena on tukea ja kehittää jäsentensä henkisiä harrastuksia sekä edistää näiden sosiaalisia olojaan. Osakunnat ovat poikkitieteellisiä, ja vaikka alun perin niiden jäseniä yhdistävät siteet samalle maantieteelliselle alueelle, voi niihin liittyä kotipaikkakunnasta riippumatta. Nykyään liittyminen osakuntaan on vapaaehtoista.
Trocadero (elokuva)
Kahden laulun "Hi-Diddle-Dee-Dum" ja "I'm Going Down to Dance at Clancy's" sanoittajina ja säveltäjinä olivat Con Conrad ja Herb Magidson.
Osakunta
Muiden Suomen yliopistojen piirissä toimivat, osakunta-nimiset järjestöt keräävät nekin jäseniään pääosin kotipaikan perusteella. Nämä osakunnat ovat myöhempää perua eikä niitä ole määritelty yliopistolaissa, vaan ne ovat yksityisoikeudellisia, rekisteröityjä yhdistyksiä (ry), joita säätelee yhdistyslaki. Esimerkiksi Turun yliopistossa on neljä 1920-luvulla perustettua osakuntaa.
Suomen osakunnat
Suomessa on tällä hetkellä kaikkiaan 16 (lakisääteistä) osakuntaa, joista 15 (11 suomen- ja neljä ruotsinkielistä) toimii Helsingin yliopistossa ja yksi ruotsinkielinen, Teknologföreningen, Aalto-yliopistossa. Näiden osakuntien asema on määritelty yliopistolaissa (24.7.2009/558) (aiemmin yliopistolaissa (27.6.1997/645) sekä ylioppilaskunta-asetuksessa (6.2.1998/116). ).
Akateemisessa järjestyksessä Helsingin yliopiston nykyiset osakunnat ovat:
Edellisten lisäksi Teknologföreningen vastaa Aalto-yliopiston osakuntaa.
Suomen osakuntien historiaa
Osakunnat instituutiona perustettiin Suomeen Turun Akatemiassa 1643, koska opiskeleva nuoriso tarvitsi päättäjien mielestä valvontaa. Tällöin ylioppilaat jaettiin kotiseudun perusteella maakuntiin, nationes, jonka jäsenet ovat kansalaisia, cives. Kullekin osakunnalle valittiin valvojaksi, inspehtoriksi, joku akatemian professoreista. Osakuntaan oli kuuluttava, eikä yliopistoon voinut kirjoittautua ellei ollut minkään osakunnan jäsen.
1800-luvun puolessa välissä osakunnat yritettiin korvata ylioppilastiedekunnilla, jotka jakoivat opiskelijat tiedekunnittain maakunnallisen jaon sijasta. 1850-luvun vapautuneempi ilmapiiri kuitenkin mahdollisti paluun osakuntajärjestelmään. Osakuntia kutsuttiin kuitenkin "osastoiksi", ei "kansakunniksi". Nykyinen sana osakunta onkin sanan afdelning (nyk. avdelning) käännös. Aikana, jolloin yliopisto Helsingissä oli ainoa laatuaan ja sen johtava asema yhteiskunnan ylempien kerrosten kouluttajana Suomessa kiistaton, osakunnat kokosivat opiskelevan sivistyneistön tehokkaasti yhteen.
1800-luvun kansallinen aate eri aspekteineen sai innokkaita puolestapuhujia ylioppilaista ja useat osakunnat profiloituivat tietyn aatteen kannattajina. Tämä aiheutti eräiden osakuntien jakautumisen kielipohjalta, kun suomen- ja ruotsinmieliset ylioppilaat eivät kyenneet toimimaan samassa osakunnassa.
Osakunnat perustivat Suomen Ylioppilaskunnan (sittemmin Helsingin yliopiston ylioppilaskunta, HYY) yhteiseksi toimielimekseen 1868.
Osakuntaan kuulumisen pakollisuus jatkui Helsingin yliopistossa aina vuoteen 1937, ja käytännössä lähes kaikki yliopisto-opiskelijat olivat osakuntien jäseniä aina vuoteen 1969, jolloin uuden lain myötä ylioppilaskunta lakkasi perimästä osakunnan jäsenmaksua oman jäsenmaksunsa yhteydessä.
Myös Turun yliopiston ylioppilaskunta jakautui vuosina 1957-1969 neljään osakuntaan, joiden jäseneksi liittyminen oli Turun yliopiston opiskelijoille pakollista. Vuoden 1969 ylioppilaskunnan sääntömuutosten myötä osakuntien pakkojäsenyydestä kuitenkin luovuttiin, minkä seurauksena Turun yliopiston Satakuntalais-Hämäläinen Osakunta, Turun yliopiston Savo-Karjalainen Osakunta, Turun yliopiston pohjalainen osakunta ja Turun yliopiston varsinaissuomalainen osakunta tämän jälkeen hakivat ja merkittiin yhdistysrekisteriin.
Nykyinen toiminta Suomessa
Osakunnat ovat poliittisesti sitoutumattomia. Niihin kuuluu jäseniä yliopiston kaikista eri tiedekunnista sekä kunkin osakunnan säännöistä riippuen myös muista korkeakouluista. Osakunnat järjestävät jäsenilleen monenlaista toimintaa, kuten liikuntaa ja ajanviettomahdollisuuksia. Monet osakunnat tarjoavat jäsenilleen myös konkreettisempia sosiaalisia etuja, kuten esimerkiksi asuntoja tai stipendejä.
Helsingin yliopiston osakunnilla on kullakin oma inspehtori ja kuraattori. Aalto-yliopiston osakunnalla on kuraattori.
Ruotsin osakunnat
Ruotsissa osakuntia on Lundin ja Uppsalan yliopistoissa.
Ginuhit
Ginuhit tai hinuhit (omakieliset nimitykset гъинози, ginozi, гьенозе, genoze) ovat ginuhin kieltä puhuva didolainen kansa Venäjällä Dagestanin Tsuntan piirin Ginuhin kylässä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan heitä on 443 henkeä. Aikaisemmin ginuheja pidettiin didoina tai avaareina. Uskonnoltaan he ovat sunnalaisia muslimeja.
Asuinalue ja lukumäärä
Ginuhin kylä sijaitsee Kaukasuksen pääjonon pohjoispuolella Ohtljovuoren rinteellä lähellä Georgian rajaa. Yli 2000 metriä korkealla vuoristoseudulla virtaa kolme Andijskoje Koisun sivujokea. Ginuhien asuinalue rajoittuu pohjoisessa gunzibeihin, idässä bežtoihin, etelässä georgialaisiin ja luoteessa didoihin. Muutamia kymmeniä ginuhiperheitä asuu myös Georgiassa sekä Dagestanin alankoseudulla Kizljarin piirin Monastyrskojen ja Kiziljurtin piirin Stalskojen kylissä.
Vuosien 1926 ja 1939 väestönlaskennoissa ginuhit luettiin didoiksi ja myöhemmin avaareiksi. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 531 ginuhia, joista 525 asui Dagestanissa. Tsuntan piirissä ginuheja oli 465 ja Kizljarin piirissä 45. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan ginuheja on koko Venäjällä yhteensä 443 henkeä.
Kieli
Äidinkieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Ginuhien sivistyskieliä ovat avaari ja venäjä. Koulussa opetus tapahtuu alaluokilla avaariksi ja yläluokilla venäjäksi. Yläluokilla avaaria opiskellaan aineena. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 83,4 % ginuheista osaa venäjää.
Etninen historia
Ginuhit ovat alueensa kantaväestöä, jolla on ollut läheiset suhteet Georgiaan. Myöhäiseen keskiaikaan saakka he kuuluivat Didon liittokuntaan. 1400-luvulla ginuhit liittyivät Antl-Ratlin konfederaation Antsuho-Kaputšan liitokuntaan. Myöhemmin he kuuluivat Kideron kyläkuntaan, joka oli osa Didon kyläyhteisöjen liittoa.
Asakuchi
Asakuchin pohjoisosassa sijaitsee Japanin kansallisen observatorion Okayaman astrofysikaalinen observatorio. Kaupungin rannikkoalue kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.
Ginuhit
Etninen historia
Varhaisella keskiajalla ginuhit käännytettiin kristityiksi. 1400-luvulta lähtien 1700-luvun puoliväliin mennessä he omaksuivat islamin. Vuonna 1813 solmitussa Gulistanin rauhassa alue liitettiin Venäjään. 1860-luvun hallintouudistusten yhteydessä perustettiin Kideron naibikunta.
1840-luvulla ginuhit yhtyivät Šamilin johtamaan vuoristolaiskansojen vapaustaisteluun, jonka seurauksena kylä hävitettiin perusteellisesti. Vuoden 1877 kapinan jälkeen osa ginuheista karkotettiin kotiseudultaan, osa pakeni Turkkiin ja Iraniin. Vuonna 1886 kylässä oli aikaisemman sadan (vuonna 1841) asemasta vain 28 taloa (toisen tiedon mukaan 7 ).
Vuonna 1944 osa ginuheista siirrettiin karkotettujen tšetšeenien tilalle entisen Tšetšeeni-Ingušian Vedenon piiriin. Kotikyläänsä he palasivat vuosina 1957–1958.
Elinkeinot ja aineellinen kulttuuri
Perinteisiä elinkeinoja ovat laiduntamiseen perustuva lampaanhoito ja maanviljely. Lampaiden ohella kasvatettiin nautoja, vuohia ja hevosia. Pienillä terassimaisilla maatilkuilla viljeltiin ohraa, ruista, vehnää, hirssiä ja kauraa. Lisäksi harjoitettiin mehiläistenhoitoa ja metsästystä. Käsitöihin kuuluivat villakankaan ja huovan valmistus, jalkineiden ja sukkien kudonta sekä metalli- ja puutyöt. Kauppatavarana toimivat villa, vuodat, voi, juusto ja rakennuspuu, joita vaihdettiin viljaan, rautaan, työvälineisiin, kankaisiin ja suolaan.
Ginuhin kylä sijaitsee rotkon yläpuolella kohoavalla jyrkällä rinteellä. Sitä suojanneet puolustustornit eivät ole säilyneet. Kylän keskuksen muodosti moskeija ja kokouspaikka. Suorakulmaiset, yleensä kaksikerroksiset talot on rakennettu kivestä. Alemmassa kerroksessa on navetta ja ylemmässä asuinhuoneet. Toista kerrosta reunustaa käytävänomainen parveke. Pihana toimii usein alempana sijaitsevan rakennuksen tasakatto.
Perinteiseen miesten vaatetukseen kuuluivat tunikan kaltainen paita, housut, puolipitkä takki, tšerkessiläispuku, huopaviitta, erilaiset lammasturkit, turkislakki, kudotut villasaappaat, pehmeät nahkakengät tai saappaat, huopakengät ja säärystimet. Miehet ajelivat päänsä, mutta jättivät viikset ja parran. Naisten puku käsitti erilaisia tunikamaisia paitoja ja leveitä leninkejä, kapealahkeiset housut, myssyn, erilaisia villa- ja silkkihuiveja sekä lämpimän villašaalin. Naisten kengät olivat nahkasaappaita ja säärystimiä lukuun ottamatta samanlaiset kuin miehillä. Naiset kantoivat runsaasti erilaisia hopeakoruja.
Ruokavalion perustan muodostivat viljatuotteet, liha ja maito. Muualta tuotujen vihannesten ja hedelmien lisäksi käytettiin runsaasti syötäviä villikasveja ja marjoja. Yleisimpiä ruokalajeja olivat lihan, rasvan, makkaran, juuston tai valkosipulikastikkeen kanssa syöty hinkal ja talkkunataikinan palat. Lisäksi paistettiin happamatonta ja hapatettua leipää, leivottiin piirakoita ja keitettiin erilaisia puuroja ja keittoja.
Yhteiskunta ja henkinen kulttuuri
Perinteisen yhteiskuntajärjestyksen perustana oli patriarkaalisten sukuyhteisöjen muodostama kyläkunta. Yhteisistä asioista päätettiin kyläkokouksessa. Oikeusjärjestys perustui tapaoikeuteen ja islamilaiseen lakiin.
Vallitseva perhemuoto oli ydinperhe, jonka rinnalla esiintyi myös jakamattomia suurperheitä. Lähisukulaisiksi laskettiin jopa isän ja äidin serkunserkut ja näiden lapset. Naimisiin mentiin yleensä kosimalla. Miehet kokoontuivat talvisaikaan omiin seuroihinsa. Perinteiseen tapakulttuuriin kuuluu vanhempien kunnioittaminen, sukulais- ja naapuriapu sekä korostettu vieraanvaraisuus.
Nykypäivä
Vuoriston lampaanhoidon ohella alangolle muuttaneet ginuhit harjoittavat peltoviljelyä ja puutarhanhoitoa. Miehet käyvät usein rakennustöissä Taka-Kaukasiassa, Keski-Aasiassa tai Venäjällä. Nykyajan tuomien uudistusten rinnalla on säilynyt monia perinteisen kulttuurin piirteitä. Perhe- ja sukuyhteisöllä on edelleen suuri merkitys. Islamin asema on pysynyt vahvana neuvostoajan rajoituksista huolimatta.
Wang Zhenwei
Wang Zhenwei (s. 20. lokakuuta 1995) on kiinalainen näyttelijä. Hän näytteli vuoden 2010 Karate Kid -elokuvassa.
Carl Helenius
Henkilöhistoria
Carl Helenius aloitti yliopisto-opintonsa Turun akatemiassa 1803. Viiden vuoden opintojen jälkeen hänet vihittiin papiksi. Vuonna 1810 Helenius valmistui maisteriksi ja työskenteli Laitilan kirkkoherran apulaisena. Kaksi vuotta myöhemmin hän valmistui teologian kandidaatiksi.
Itävallan Alankomaat
Itävallan Alankomaat oli Itävallan arkkiherttuakunnan Habsburgien monarkiaan vuosina 1714–1794 tai 1795 kuulunut alue, joka käsitti suurimman osan nykyistä Belgiaa, Liègen hiippakuntaa lukuun ottamatta, sekä Luxemburgin. Se luettiin kuuluvaksi myös Pyhään saksalais-roomalaiseen keisari­kuntaan.
Carl Helenius
Henkilöhistoria
Vuonna 1813 Helenius meni naimisiin Renata Carolina Bangen (1789–1856) kanssa. Heille syntyi 12 lasta; Karl (1813–1869), Konstantin (1815–1817), Karolina (1817–1852), Johan (1819–1892), Nils (1821–1897), Konrad (1823–1846), Konstantin (1825–1825), Johanna (1826–1827), Alexander (1828–1829), Otto (1829–1850), Maria (1832–1834), Julius (1834–1834). Aikuisikään asti eläneistä pojista tuli isänsä tavoin pappeja ja tytär Karolina meni naimisiin myöhemmin Ikaalisten kirkkoherrana toimineen pastori Johan Tammelinin kanssa.
Perheen taloudellisen tilanteen turvaamiseksi Helenius ryhtyi Suomen jääkärirykmentin ylimääräiseksi pataljoonansaarnaajaksi. Helenius toimi vuoden 1815 ajan myös Uudenkaupungin vt. kirkkoherrana ja pedagogion tarkastajana. Lisensiaatiksi Helenius valmistui 1818, ja hänet asetettiin Pöytyän vt. kirkkoherraksi. Vuonna 1824 virka vakinaistettiin, ja Helenius jätti pataljoonansaarnaajan työn.
Itävallan Alankomaat
Kielet
Itävallan Alankomaiden alueelliset pää­kielet olivat saksa ja sen murteeksi katsottu luxemburg, hollanti (flaami) sekä ranska (picard ja valloni). Hienosto puhui pelkästään ranskaa. Hallinto­kielenä käytettiin myös latinaa.
Carl Helenius
Henkilöhistoria
Työnsä ohessa Helenius suomensi virsiä, lähettipä niitä jopa vuonna 1817 asetetulle virsikirjakomiteallekin. 1820-luvulla hän julkaisi ensimmäiset runonsa Turun Viikko-Sanomissa 1824 nimimerkeillä Kaarlo Simon poika, Kirrin Simon Poika ja C. H. s. Suurin osa sanomalehdessä ilmestyneistä runoista oli maallisia, mutta useat niistä sisälsivät moraalisia opetuksia. Useissa runoissa moraalia tarkastellaan nykyajan ja menneisyyden kautta. Menneiden aikojen moraali nähdään esikuvana, josta myös nuoren sukupolven tulisi ottaa oppia. Muutama Heleniuksen runo ilmestyi painettuna arkkiveisuna.
Itävallan Alankomaat
Historia
pienois|vasen|Itävallan Alankomaat, jonka Liègen hiippakunta jakoi kahtia. Rastattin rauhan­sopimuksessa, joka vuonna 1714 lopetti Espanjan perimys­sodan, silloin vielä jäljellä ollut osa Espanjan Alanko­maista luovutettiin Habsburgien hallitsemalle Itä­vallalle.
Carl Helenius
Henkilöhistoria
Helenius sai vuonna 1825 kutsun virsikirjakomiteaan, jonka työskentelyyn hän otti aktiivisesti osaa. Virsikirjatyön tuloksena ilmestyi vuonna 1826 teos Uudet suomalaiset kirkko-virret, joka perustui vuoden 1819 ruotsinkieliseen virsikirjaan. Virsikirja ei saavuttanut kuitenkaan erityistä menestystä.
Itävallan Alankomaat
Historia
Itävaltalaiset suhtautuivat yleensä tämän provinssin hallintaan välinpitämättömästi, ja sopimuksen nojalla sen rajoilla sijainneet linnoitukset olivat hollantilaisten sotajoukkojen hallussa varuskuntina. Alue olikin luovutettu Itävallalle lähinnä Britannian ja Yhdistyneiden provinssien vaatimuksesta, jotta se ei joutuisi Ranskan hallintaan, jonka kasvavaa mahtia tuolloin pelättiin.
Carl Helenius
Henkilöhistoria
Helenius sai rovastin arvonimen 1829 ja väitteli teologian tohtoriksi heti seuraavana vuonna. Sen jälkeen hän julkaisi enää pari maallista runoa mutta toimitti vielä uuden virsikirjasuomennoksen, joka ilmestyi 1837 nimellä Uusi Suomalainen Virsi-Kirja. Teos oli suomennos ruotsalaisen papin ja myöhemmin arkkipiispan Johan Olof Wallinin virsikirjasta. Heleniuksen runoja ilmestyi lisäksi vuoden 1836 kokoelmateoksessa Uusia virsiä kirkossa ja kotona veisattavia.
Itävallan Alankomaat
Historia
Kaarle VI perusti Aasian-kauppaa varten Ostenden kauppakomppanian vuonna 1722 elvyyttääkseen Etelä-Alankomaiden taloudellista ahdinkoa, mutta Britannia ja Yhdistyneet provinssit pakottivat hänet luopumaan projektista. Kaarle VI:n kuoleman jälkeen 1740 Etelä-Alankomaat siirtyivät hänen tyttärelleen Maria Teresialle. Itävallan perimyssota alkoi vuonna 1740 ja sodan aikana 1744 Etelä-Alankomaat siirtyivät Ranskalle. Aachenin rauhassa 1748 alue palautettiin jälleen Itävallalle.
Carl Helenius
Henkilöhistoria
Viimeiseksi Heleniuksen kirjalliseksi työksi jäi yli 1200-sivuinen Suomalainen ja ruozalainen sanakirja, joka ilmestyi tekijän kustannuksella 1838 ja perustui Gustaf Renvallin Suomalaiseen sana-kirjaan. Esipuheessaan Helenius korosti kirjansa merkitystä suomenkielisille lukijoille, koska siinä hakusanat olivat myös ruotsista suomeen.
Itävallan Alankomaat
Historia
Itä­vallan perimys­sodan jälkeen seurasi pitkä rauhan kausi, jolloin Itä­vallan Alanko­maat kehittyivät sekä taloudellisesti että henkisesti. Koko 1700-luvun loppupuolen ajan Itävallan Habsburg-sukuisten hallitsijoiden keskeisenä ulko­poliittisena tavoitteena oli kuitenkin saada alue vaihdetuksi Baijeriin, jotta heidän valta­kuntaansa kuuluisi laaja ja pyöreähkö yhtenäinen alue Etelä-Saksassa. Versailles’n rauhassa 1757 Itävalta myöntyi itsenäisen, Parman kreivi Filipin hallitseman ja ranskalaisten sota­joukkojen puolustaman valtion perustamiseen Etelä-Alanko­maihin vastikkeeksi Ranskan avusta Sleesian takaisin­valtaamiseksi. Tämä sopimus kuitenkin kumottiin vuoden 1758 Versailles’n sopimuksessa, ja Itävallan Alankomaat pysyivät Habsburgien hallinnassa.
Antwerpen oli aikoinaan ollut huomattava kauppa­kaupunki, mutta se oli menettänyt yhteytensä merelle, kun Alankomaat oli sulkenut Schelden. Vuonna 1784 Joosef II puuttui asiaan ja vaati Alanko­maita avaamaan joen. Hän ei kuitenkaan ryhtynyt suoranaisiin sota­toimiin, vaan kiista johti ainoastaan lyhyeen niin sanottuun kattilasotaan, jonka ainoaksi ”uhriksi” joutui muuan kattila. Vaikka Joosef II vuonna 1785 saikin Fontainebleaun rauhaan määräyksen, että Alanko­maiden olisi suoritettava hyvitystä Schelden sulkemisesta, tällä saavu­tuksel­laan hän ei saanut osakseen suurta suosiota.
Carl Helenius
Henkilöhistoria
Helenius pysyi papinvirassaan vuoden 1855 syksyllä tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Runollisesta tuotteliaisuudestaan huolimatta hänet on paljolti unohdettu myöhemmissä kirjallisuushistorioissa, mikä saattaa osaltaan johtua siitä, ettei Heleniuksen runollisia kykyjä arvostettu hänen elinaikanaan kovin korkealle. Julius Krohn tosin mainitsee hänet Suomalaisen kirjallisuuden vaiheet -teoksessaan mutta pitää hänen runojaan arvottomina ja oman aikansakin vaatimukset alittavina.
Itävallan Alankomaat
Brabantin vallankumous
Itävallan Alankomaissa Joosef II:n yritykset saada aikaan vapaa­mielisiä uudistuksia herättivät ankaraa vastustusta. Vuonna 1789 joukko Alankomaiden tasavaltaan siirtyneitä pakolaisia palasi maahan, ja he voittivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan yhteiset sota­joukot Turnhoutin taistelussa pakottaen keisarilliset sota­voimat vetäytymään alueelta ja rohkaisten samalla väestöä kapinoihin useissa alueen kaupungeissa. Itävallan Alanko­maiden yksi­toista osa­valtiota, Luxemburgia lukuun ottamatta, julistautuivat itsenäisiksi ja perustivat Belgian yhdysvallat. Vuoden 1790 lopulla keisarilliset sotavoimat kukistivat kapinat, myös Liègessä puhjenneet, ja keisari Leopold II sai alueen uudelleen hallintaansa.
Liitos Ranskaan
Vuonna 1794 käytiin Habsburgien ja vallan­kumouksellisen Ranskan välillä Sprimontin taistelu, jonka tuloksena Ranska valloitti Itä­vallan Alanko­maat ja liitti ne alueeseensa. Alueliitos vahvistettiin Campo Formion rauhansopimuksessa vuonna 1797 ja uudestaan Lunévillen rauhansopimuksessa 1801.
Wienin kongressin päätöksen mukaisesti vuonna 1815 entiset Itävallan Alankomaat yhdistettiin Alankomaihin. Liitos jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä Belgia itsenäistyi jo vuonna 1830.
Peter Šťastný
Peter Šťastný (s. 18. syyskuuta 1956 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko ja entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Šťastný on pelannut Tšekkoslovakian, Kanadan ja Slovakian jääkiekkomaajoukkueissa. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen, joka teki urallaan yli 1000 pistettä NHL:ssä. Mainitun rajapyykin Šťastný saavutti 19. lokakuuta 1989. Hänen veljensä Anton ja Marián ovat myös olleet huipputason jääkiekkoilijoita.
Peter Šťastnýn pojat Yan ja Paul ovat myös ammattilaisjääkiekkoilijoita ja edustaneet MM-kisoissa USA:ta.
Vuodesta 2004 Šťastný on istunut Euroopan parlamentin jäsenenä, hänen puolueensa on Slovakian demokraattinen ja kristillinen liitto – Demokraattinen puolue.
Voikkaan palo 1933
Voikkaan palo 1933 syttyi 9. heinäkuuta 1933. Palossa tuhoutui koko silloinen Voikkaan taajaman keskusta-alue.
Palo sai alkunsa helteisenä sunnuntain keskipäivänä kello 12.25 aikaan kun leipuri Ikäheimosen talon savupiipusta lentänyt kipinä sytytti naapurissa olleen V. Sillgrenin talon ulkorakennuksen katon. Kolme tuntia kestänyt palo tuhosi 103 rakennusta, joista 41 oli liikerakennuksia. Yli 300 ihmistä menetti asuntonsa mutta kuolonuhreja ei tullut. Paloa sammuttamassa oli yli 1 000 miestä.
Palon seurauksena suuri osa Voikkaan keskustan vanhemmasta rakennuskannasta on peräisin vuosien 1933 ja 1939 väliltä.
Janne Ukonmaanaho
Vuoteen 2009 Ukonmaanahoa valmensi hänen isänsä Juhani Ukonmaanaho. Vuonna 2009 hän valmensi itse itseään, ja hänen neuvonantajanaan ja hierojanaan toimi Olavi Koskinen. Koskinen valmensi Ukonmaanahoa vuosina 2010–2012 ja vuodesta 2012 valmentajana oli Tuomo Lehtinen.
Aktiiviuransa jälkeen Ukonmaanaho on toiminut valmentajana. Hänen menestynein valmennettavansa on 2022 Münchenissä Euroopan mestariksi estejuoksussa juossut Topi Raitanen.
SM-kisat
Päämatkallaan 3 000 metrin esteissä Ukonmaanaho on voittanut neljästi SM-kultaa vuosina 2010, 2011, 2014 ja 2015. SM-hopeaa hän saavutti esteistä vuonna 2009 ja SM-pronssia vuonna 2013. Maastojuoksun SM-kilpailuissa Ukonmaanaho on voittanut lyhyen matkan (4 km) vuosina 2011 ja 2015. SM-hopeaa hän on samalta matkalta saavuttanut vuonna 2010 ja SM-pronssia vuosina 2007, 2009 ja 2014.
Arvokisat
Ukonmaanaho sijoittui neljänneksi 19-vuotiaiden EM-kilpailuiden 3000m estejuoksussa Tampereella heinäkuussa 2003.
Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Ukonmaanaho karsiutui estejuoksun alkuerissä ennätyksellään 8.33,48.
Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Ukonmaanaho eteni alkueristä loppukilpailuun ajalla 8.36,44. Loppukilpailussa Ukonmaanaho sijoittui 11:nneksi ajalla 8.42,45.
Denis Tristant
Denis Tristant (s. 23. marraskuuta 1964 Pacy-sur-Eure) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Janne Ukonmaanaho
Arvokisat
Hän on edustanut Suomea 3 000 metrin estejuoksussa myös Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2006, 2007, 2010, 2013 ja 2014.
Yksityiselämä
Urheilun ohella Ukonmaanaho opiskelee hammaslääketiedettä Oulun yliopistossa. Hän seurustelee urheilutoimittaja Petra Mannerin kanssa.
Saavutuksia
Lähde: Tilastopaja
Keijo Tapiovaara
Keijo Kalervo Tapiovaara (18. toukokuuta 1939 Tampere – 19. maaliskuuta 2019 Espoo ) oli suomalainen pikaluistelija ja yritysjohtaja.
Tapiovaara edusti pikaluistelijana Suomea Squaw Valleyn 1960 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 5 000 metrillä seitsemänneksi, 10 000 metrillä yhdeksänneksi ja 1 500 metrillä 23:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä 12:nneksi vuonna 1962 ja 14:nneksi vuonna 1959. EM-kilpailuissa hän oli yhteispisteissä kahdeksas vuonna 1960 ja kymmenes vuonna 1962. Vuoden 1960 EM-kilpailuissa hän oli 5 000 metrillä toiseksi nopein.
Seuratasolla ”Keka” Tapiovaara edusti Helsingin Luistinkiitäjiä. Hän voitti Suomen-mestaruuden yhteispisteissä vuosina 1960 ja 1962 sekä viisi matkamestaruutta. Hän luisteli Suomen-ennätyksen vuosina 1960–1964 yhteensä 18 kertaa.
Tapiovaara saavutti pyöräilyssä kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Kilpauransa jälkeen hän toimi Helsingin Luistinkiitäjien puheenjohtajana vuosina 1974–1996, minkä jälkeen hänet valittiin seuran kunniapuheenjohtajaksi. Kansainvälisenä luistelutuomarina hän toimi vuodesta 1989.
Urheilu-uran ulkopuolella Tapiovaara toimi Luottokunnan toimitusjohtajana vuosina 1997–1999 ja varatoimitusjohtajana vuosina 1981–1997.
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Tapiovaaran kahden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen velallisen epärehellisyydestä Venäjän kiinteistövaihtoja Suomessa koskeneessa tapauksessa vuonna 2019. Tapiovaara ehti kuolla ennen tapauksen hovioikeuskäsittelyä, mutta hänen kuolinpesänsä joutui asiassa korvausvelvolliseksi.
Opel Astra J
Opel Astra J on Opel Astran neljännen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2009–2015. Kiinassa sitä myytiin Buick Excelle XT -nimisenä.
Opel Astra (2009–2015)
Astran neljännen sukupolven malli esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2009 viisiovisena hatchbackina. Astran muotoilukieli pohjautuu vuotta aiemmin esiteltyyn Opel Insigniaan. Farmarimalli Sports Tourer esiteltiin syksyllä 2010 Pariisin autonäyttelyssä, kolmiovinen GTC vuonna 2011 ja sedan 2012 Moskovassa.
Astraan tuli heti alusta alkaen saatavaksi aiemmin Insigniassa esitellyt, paljon kiitoksia saaneet Opel Eye- ja AFL-turvajärjestelmät. pienoiskuva|vasen|250x250px|Opel Astra J Sports TourerVuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä Astra sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Erikseen vuonna 2011 testattu GTC ansaitsi sekin viisi tähteä.
Astra Twin Topin seuraajaksi esiteltiin vuonna 2013 J-Astraan perustuva kangaskattoinen ja nelipaikkainen avomalli Opel Cascada.
Urheilullinen Astra OPC -malli esiteltiin vuonna 2012. Se oli saatavana edeltäjästään poiketen ainoastaan kolmiovisena GTC-korimallina. Moottorina autossa on 2,0-litrainen 276 hevosvoimaa tehoa ja 400 newtonmetriä vääntöä tuottava turbomoottori. Sisustus on sporttinen nahkaverhoiltune Recaro-istuimineen ja -urheiluohjauspyörineen. Varustukseen kuului myös säädettävä FlexRide-alusta, jossa on kolme eri asetusta.vasen|pienoiskuva|250x250px|Opel Astra J GTCvasen|pienoiskuva|250x250px|Opel Astra J OPCBensiinimoottoreina olivat aluksi vapaasti hengittävät 1,4- (100 hv) ja 1,6-litraiset (115 hv) Ecotec-moottorit sekä 1,6-litraisen turboahdettu versio (180 hv). Dieseleinä olivat 1,7- (110 hv) ja 2,0-litraiset (160 hv) CDTI-turbodieselit. Kaikissa dieselmoottoreissa käytettiin yhteispaineruiskutustekniikkaa ja muuttuvageometrisia ahtimia. 2,0-litraiseen dieselmoottoriin ja kaikkiin bensiinimoottoreihin 1,4-litraista Ecotecia lukuun ottamatta oli saatavissa kuusiportainen ActiveSelect-automaattivaihteisto.
Perusmalli Advantageen sisältyi kuusi turvatyynyä, ESP, turvavyönmuistutin edessä ja takana, aktiiviset pääntuet, 16 tuuman teräsvanteet pölykapselein, kauko-ohjattu keskuslukitus, kaksiosainen takaselkänoja, lämmitettävät sähköpeilit sekä lukuvalot ja sähköikkunat edessä.
Enjoyssa oli vakio-ominaisuuksien lisäksi Radio/CD 400 -soitin seitsemällä kaiuttimella, manuaali-ilmastointi, vakionopeudensäädin, kromikoristeinen monitoimiohjauspyörä, lämmitettävät etuistuimet, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, lukuvalot takana, kojelaudan alumiinikoristeet, säilytystaskut etuistuinten selkänojissa ja sisätilojen tunnelmavalaistus.
Ylellisimmät vaihtoehdot Sport ja Cosmo eivät eronneet varusteiltaan merkittävästi toisistaan. Sportia markkinoitiin urheilullisena, Cosmoa taas ylellisenä ja hienostuneena. Sport-varusteluun kuului Enjoyn lisäksi 17 tuuman kevytmetallivanteet, nahkaverhoiltu urheiluohjauspyörä, urheiluistuimet, kaksivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, sähköinen käsijarru mäkilähtöavustimella, ajotietokone, sumuvalot, kromikoristeet ovipaneeleissa ja etuovien kynnyslistat. Cosmossa oli Enjoy-varusteiden lisäksi 17 tuuman kevytmetallivanteet, nahkaverhoiltu ohjauspyörä, kromikoristeet ovipaneeleissa, osittain nahkaverhoillut istuimet, kaksivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, sähköinen käsijarru mäkilähtöavustimella, ajotietokone, sumuvalot ja kromatut ajovalojen kehykset. vasen|pienoiskuva|250x250px|Facelift-mallin Opel Astra J.Vuonna 2011 uudeksi perusmalliksi tuli Life, jossa oli aikaisemman Advantagen lisäksi Radio/CD 300 -soitin ja manuaali-ilmastointi. Enjoy-varustukseen lisättiin automaatti-ilmastointi ja ajotietokone.vasen|pienoiskuva|250x250px|Opel Astra J SedanUusi moottorivaihtoehto oli 120-hevosvoimainen 1,4 Turbo Ecotec. 1,7-litraisessa CDTI:ssä oli nyt tehoa joko 125 tai 130 hevosvoimaa.
Vuoden 2012 kasvojenkohotuksessa Astran keulan ja perän ilmeet uudistuivat hieman. Samalla esiteltiin sedan-korimalli Moskovan autonäyttelyssä. Moottorivalikoima täydentyi suorasuihkutteisella 1,6 SIDI Turbo (168/197 hv) -bensiinimoottorilla ja 2,0 CDTI BiTurbo (192 hv) -dieselillä, jossa hyödynnetään kaksoisturbotekniikkaa.
Uudet varustetasot viisiovisessa, sedanissa ja farmarissa olivat Life, Drive ja Sport. GTC:n mallivaihtoehdot olivat puolestaan Sport ja OPC. Edullisimpaan Life-varusteluun kuului kuusi turvatyynyä, ESP, aktiiviset pääntuet, turvavyönmuistutin edessä ja takana, 16 tuuman teräsvanteet pölykapselein, sähköikkunat edessä, lämmitettävät sähköpeilit, Radio/CD 300 -soitin neljällä kaiuttimella, manuaali-ilmastointi, ajotietokone sekä lämmitettävät istuimet ja lukuvalot edessä.
Sport-malliin kuului Drive-varusteiden lisäksi 17 tuuman kevytmetallivanteet, mäkilähtöavustin, sumuvalot, LED-päiväajovalot, sisätilojen tunnelmavalaistus, sähköikkunat takana, tummennetut takaikkunat ja urheiluistuimet.
Viisiovisen ja farmarin BiTurbo-versioissa oli normaalin varustuksen lisäksi 18 tuuman kevytmetallivanteet, madallettu alusta, dynaamiset sivuhelmat ja kromatut pakoputken päät.
Mallivuodelle 2014 moottoreita uudistettiin jälleen. Uuden valikoiman muodostivat 1,4 Ecotec (100 hv), 1,4 Turbo Ecotec (140 hv), 1,6 SIDI Turbo (170 hv), 1,6 CDTI (110/136 hv) ja 2,0 CDTI (165 hv). GTC:n vaihtoehdot olivat 1,4 Turbo Ecotec (140 hv) ja 1,6 SIDI Turbo (170/200 hv).
Sandaljärvi
Sandaljärvi (myös Sandalanjärvi, Santalanjärvi; ) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Sen pinta-ala on 185 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 6 620 neliökilometriä, keskisyvyys 9,7 metriä ja suurin syvyys 58 metriä.
Järven rannat ovat pohjoisessa ja idässä enimmäkseen jyrkkiä, etelässä ja lännessä matalia. Pohja on mutaa, hiekkaa, kiveä ja järvimalmia. Sandaljärvessä on 286 saarta. Siihen laskevat Tiudianjoki (ven. Tivdijka tai Niva) ja Nurmeža. Alkuperäinen laskujoki Sandalka on padottu, minkä johdosta järven pinta on noussut puolitoista–kaksi metriä. Se toimii Kontupohjan vesivoimalaitoksen patoaltaana. Kalalajeja ovat lohi, muikku, siika, harjus, kuore, hauki, lahna ja made.
Rasmus Holma
Rasmus Holma (s. 13. syyskuuta 1992 Kaarina) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Holma on pelannut TPS:ssä kaudesta 2015 alkaen ja hänen nykyinen sopimuksensa on voimassa kauden 2022 loppuun saakka. Hän on pelannut Veikkausliigassa 42 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia, jotka kaikki kaudella 2020. Liigakarsinnassa hän on pelannut seitsemän ottelua ja Ykkösessä ennen kauden 2021 alkua 76 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.
Maija Karhi
Maija Karhi kävi Teatterikoulun vuosina 1950–1953 ja sai heti valmistuttuaan kiinnityksen Intimiteatteriin. Samalla kurssilla Karhin kanssa opiskelivat muiden muassa Marita Nordberg ja Pentti Siimes. Karhi tunnettiin ennen kaikkea teatterinäyttelijänä, mutta hän näytteli myös elokuvissa. Hänen ensimmäinen elokuvatyönsä oli 19-vuotiaana Ritva Arvelon sijaisnäyttelijänä Matti Kassilan elokuvassa Radio tekee murron.
Karhi sai elokuvarooleistaan kaksi Jussi-palkintoa: naispääosa-Jussin Erik Blombergin elokuvasta Kun on tunteet (1954) ja naissivuosa-Jussin Veikko Itkosen elokuvasta Vaarallista vapautta (1962).