cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Äʹvv
pienoiskuva|oikea|Vene näytteillä Äʹvv museossa Äʹvv on Neidenin (koltansaam. Njauddâm, suom. Näätämö) kylässä Etelä-Varangin kunnassa Norjassa sijaitseva kulttuurihistoriallinen kolttasaamelaismuseo. Se sijaitsee noin 12 kilometriä Suomen rajalta. Museon tarkoituksena on kertoa kolttien elämäntavasta, historiasta ja kielestä. Museon nimi äʹvv tarkoittaa auringon kiloa.
Murheen laakso
Murheen laakso on Mana Manan toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Yhtyeen kitaristi Arto "Otra" Romppanen kokosi levyn edesmenneen laulaja-kitaristi Jouni Mömmön ennen kuolemaansa tekemistä sävellyksistä ja muistiinpanoista. Julkaistaessaan albumi sai hyvin positiivisen vastaanoton, joskin monet kriitikot valittelivat Mömmön poissaoloa.
Jouni Mömmö oli jo säveltänyt ja sanoittanut suurimman osan albumin kappaleista vuoteen 1990 mennessä. Mömmön kuolema 1991 kuitenkin pysäytti yhtyeen toiminnan. Joitakin Murheen laakson kappaleista yhtye oli jo esittänyt konserteissaan ennen tätä. Lisäksi ennen kuolemaansa Mömmö mielisairaalassa ollessaan oli tehnyt uusia kappaleita, joita hän opetti häntä vierailuilla katsomassa käyneelle basisti Tuomas Moilaselle, joka kuitenkin unohti näistä suurimman osan fyysisten muistiinpanojen puutteessa. Lopullisen Murheen laakson kahdeksasta kappaleesta kaikki paitsi "Tie vie" ovat Mömmön säveltämiä ja sanoittamia; "Tie vie" on kitaristi Otra Romppasen Mömmön sanoituksen pohjalta säveltämä. Lisäksi Romppanen sovitti kaikki "raakaversiot" valmiiksi kappaleiksi, kuten oli tehnyt jo yhtyeen ensimmäisellä Totuus palaa -albumilla. Mömmön kuoleman jälkeen harvakseltaan keikkaillut yhtye esitti keikoillaan myös Murheen laakson kappaleita ennen lopullista hajoamistaan 2001.
Tyyliltään Murheen laakso on hidastempoista raskasta rockia, jossa on vaikutteita post-punkista, heavy metalista ja psykedeliasta. Jälkimmäinen näkyy erityisesti kappaleissa "Ruusu, tulppaani ja peyote" ja "Noidat" jotka pitkän kestonsa aikana hitaasti kasvavat huippuunsa. Kappalerakenteet ovat albumilla yksinkertaisia ja nojaavat runsaisiin kitarasoolohin ja raskaisiin kitaravalleihin. Totuus palaa -albumin tyyliin verrattuna kosketinsoittimilla on suurempi osuus ja kappaleet ovat entistä pitempiä ja hitaammin kasvavia. Laulajana albumilla toimii pääasiassa Sami Tiilama, mutta lisäksi Kimmo Kuosmanen laulaa kappaleen "Suruni tie" ja Otra Romppanen kappaleen "Tie vie", joka poikkeaa jonkin verran albumin muusta linjasta rockaavammalla tyylillään.
Regimantas Adomaitis
Regimantas Adomaitis (31. tammikuuta 1937 – 20. kesäkuuta 2022 ) oli liettualainen näyttelijä. Hän syntyi Šiauliaissa, valmistui Vilnan yliopistosta ja kuului Sąjūdisin aloiteryhmään. Elokuvien joukossa, joissa hän esiintyi, oli Suloinen sana – vapaus (Eto sladkoje slovo – svoboda!, 1973); hän tuli lisäksi tunnetuksi teatterista ja televisiosta.
Adomaitisin suosio ei rajoittunut Liettuaan, vaan hän loi merkittävän uran myös Saksassa.
Tribrakhys
Tribrakhys (, ”kolme lyhyttä”; ) on metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Se koostuu kolmesta lyhyestä tavusta, eli sen kaava on ( = lyhyt tavu):
Q2K
Q2K on metalliyhtye Queensrÿchen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999. Levy on ainoa, jolla soittaa kitaraa Kelly Gray, joka myös tuotti levyn.
Vuoden 2006 uusintajulkaisun bonuskappaleet
<li></li> <li></li> <li></li> <li></li> </ol>
Älänne (Rautavaara)
Älänne on Pohjois-Savossa Rautavaaralla ja Lapinlahdella sijaitseva järvi. Sen Lapinlahteen kuuluva länsiosa oli ennen kuntaliitosta osa Varpaisjärveä.
Maantietoa
Pohjois-etelä-suuntaisen järven pinta-ala on 1 000 hehtaaria eli 10 km². Se on 7,9 kilometriä pitkä ja 3,9 kilometriä leveä. Järven erikoisuus on sen poikki pohjois-etelä-suuntaan kulkeva harjujakso, johon sisältyy osittain vedenalainen harjuselänne, selänteen viereisiä vedenalaisia suppia ja sivuharjuja. Harjuselänne, joka alkaa Nilsiän Kangaslahdelta ja päättyy Älänteen Harjuntakaseelle, nousee välillä vedenpinnan yläpuolelle muodostaen harjujakson suuntaisia kapeita saaria, jotka jakavat järven kahdeksi järvenseläksi. Luoteessa sijaitsevaa pienempää järvenselkää kutsutaan Tiilikanseläksi. Harjujakson harjanteet muodostavat pitkiä ja kapeita lahtia ja erottavat järvestä pieniä lampia, joita ovat esimerkiksi Särki-Valkeinen, Mäenpään Valkeinen ja Roskun Valkeinen.
Järvessä on seitsemän saarta. Niiden yhteispinta-ala on 14 hehtaaria, mikä on noin 1,4 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista vain Lapinsaari on yli hehtaarin suuruinen, viisi muuta ovat yli aarin ja yksi on alle aarin kokoinen. Lapinsaari on 1,3 kilometriä pitkä ja vain 150 metriä leveä. Saaressa on kuitenkin niemi, joka leventää saaren 250 metriin. Lapinsaari on ollut etelään työntyvän niemen pää, mutta se on katkaistu 1950-luvulla tukinuiton helpottamiseksi. Kummallakin järvenselällä on pienet Selkäsaaret, mutta muuten ne ovat pääosin saarettomia. Muut järven pienistä saarista sijaitsevat harjujaksolla sijaitsevissa lahdissa.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 32 miljoonaa m³ eli 0,032 km³. Järven keskisyvyys on 3,1 metriä ja suurin syvyys on 15,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee kaakkoisen järvenselän pohjoisosassa Roskunniemen edustalla. Sen pohjoispuolella sijaitsee toinen syvänne, jossa on 14 metriä syvää. Järvi on muualla melko matala, mutta järveä halkovan harjujakson sisällä on useita supassa sijaitsevia syvänteitä.
Järven rantaviivan pituus on 47 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on neljä kilometriä. Sen rannat ovat hiekkapohjaista metsämaata, joka on paikoin soistunutta tai jopa avosuota. Karttaan on merkitty moneen paikkaan hiekkarantoja, jotka ovat jääkauden päättymisen jälkeen tuulen muodostamia dyynejä. Merkittävimmät suot ovat luoteisaltaan etelärantaan tuleva Multasuo ja kaakkoisaltaan itärantaan päättyvä Suurisuo. Järveen laskee vain vähän metsien ja soiden kuivatusojia. Järven koillispuolella kohoaa Haatainmäki, joka on jääkauden aikana syntynyt moreenimäki eli drumliini. Rautavaaran ja Lapinlahden välinen kuntaraja ylittää molemmat järvenselät niin, että niiden välissä raja mutkittelee Lapinsaaren länsipuolelta Kiukoonjoen salmen läpi. Järven rannan lähiympäristössä on vain yksi maatila, mutta vapaa-ajan asuntoja on alle kymmenen. Järven lounaisrannalla sijaitsee Näätähiekan leirikeskus, jonka omistaa Lapinlahden kunta. Rannan kohteille johtaa tiet seututieltä 582. Rautavaaran kunnalla on Roskun Valkeisen ja Tiilikanlahden välisellä kannaksella vedenottamo.
Natura-alue ja retkeily
Älänteen ympäristössä on 32 neliökilometriä alueita, jotka muodostavat Älänteen Natura 2000-alueen. Suojelun lisäksi aluetta kannustetaan hyödyntämään retkeilyssä ja yhdessä Tiilikanjoen reittien kanssa myös melomisessa.
Historiaa
Älänteestä on nostettu järvimalmia, jota esiintyy vieläkin levymäisinä kappaleina tai nappeina järven pohjassa. Yleensä malmi kuljetettiin sen ostaneelle ruukille, mutta järven rannoilla on merkkejä myös omasta raudan valmistuksesta. Etenkin hiekkarantojen läheisyydessä voi löytää kuonaa. Myös hiilenpoltto ja tervanpoltto on ollut alueella yleistä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Nilsiän reitin valuma-alueen (04.6) Tiilikanjoen valuma-alueella (04.66), jonka Älänteen alueeseen (04.662) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,1 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään sekä omalta vesistöalueeltaan että Tiilikanjoen yläosan alueelta (04.663), joka laskee Älänteen alueelle Tiilikasta alkuunsa saavaa Tiilikanjokea myöten.
Älänteen alueella on 29 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Suoraan järveen laskevat Särki-Valkeinen (14 ha), Valkea-Karsikko (32 ha), Musta-Karsikko (19 ha), Rouskun-Valkeinen (23 ha), Joutenjärvi (18 ha) ja Suojärvi (154 ha) etelässä. Älänteen rannan tuntumassa sijaitsevat vielä pienet Kuikkalampi, Mäenpään Valkeinen, Pöntiönlampi, Könönlampi ja Kiukoonlampi. Särki-Valkeiseen laskee lyhyt oja Saari-Valkeisesta, joka on yhteydessä Sakastilampeen, ja jonka kautta laskevat vielä hieman kauempaa Harjuntakanen (56 ha) ja Haukinen (13 ha) sekä pienemmät Ruunalampi ja Kuikkalampi (toinen). Yksinäinen Nimetön (28 ha) laskee Myllypuroa myöten Musta-Karsikkoon ja Alanen (85 ha) laskee edellä mainittuun Suojärveen.
Järven laskujoki on Tiilikanjoki, joka putoaa aluksi nopeasti koskien ja virtaamien viemänä. Alempana virtaukset tasaantuvat ja se muuttuu meanderoivaksi joeksi, joka laskee Korpiseen. Laskujoki kuuluu Tiilikanjoen alaosan alueeseen (04.661).
Mossberg
Mossberg voi tarkoittaa seuraavia:
Klaatu
Klaatu oli kolmemiehinen kanadalainen progressiivista rockia esittänyt yhtye, joka toimi 1970-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Heidän ensimmäinen albuminsa, 3:47 EST, oli erittäin Beatles-vaikutteinen – etenkin kappale "Sub-Rosa Subway".
Klaatun kuuluisin kappale on todennäköisesti vuoden 1976 "Calling Occupants of Interplanetary Craft", josta The Carpenters teki oman versionsa seuraavana vuonna.
Günter Reisch
Günter Julius Hermann Reisch (24. marraskuuta 1927 Berliini – 24. helmikuuta 2014 ) oli saksalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän syntyi Berliinissä, kasvoi vuodesta 1934 Potsdamissa ja teki jo vuonna 1950 yhteistyötä Kurt Maetzigin kanssa.
Reischin myöhemmältä uralta on peräisin muun muassa elokuva Anton der Zauberer (1977). Hän kuului Akademie der Künsteen ja Deutsche Filmakademieen.
Tangon taikaa
20 suosikkia – Tangon taikaa on vuonna 1999 julkaistu Veikko Ahvenaisen kokoelmalevy.
Post Whatever
Post Whatever on Jermainen toinen demo-EP. Julkaisun aikaan kaikki kappaleet olivat vapaasti ladattavissa netistä. Levyn promoversio kantoi nimeä Promo 05 ja sisälsi vain neljä ensimmäistä kappaletta. Myöhemmin Post Whateverin ja ensimmäisen ep:n None of Us Live in Glass Houses kappaleita on myyty samalla levyllä.
Post Whateverin Avausraidasta Goodbye Signistä tehtiin samana vuonna musiikkivideo, joka on ilmaisessa nettilevityksessä. Goodbye Sign tuli myös seuraavalle singlelle Metro Skylle ja uudelleenäänitettynä debyyttialbumi Knives Outille. Levyn äänitti, miksasi ja masteroi Petri Mäkelä joulukuun 2004 ja tammikuun 2005 välisenä aikana. Koskettimet soitti Petri Valkiala.
Marce Rendic
Marce Rendic (s. Helsinki) on suomalainen radiojuontaja. Marce on juontanut aikaisemmin radio-ohjelmia Yleisradiolle Radio Suomessa ja YleQ:ssa, kunnes siirtyi vuoden 2007 alussa Nelonen Median Radio Rock -radiokanavalle.
Marce on asunut osan elämästään Etelä-Amerikassa, jossa hän on kouluttautunut stuertiksi. Hänellä on myös hierojan ja kokin koulutus.
Vetohihna
Vetohihnat ("vetoremmit") ovat voimailijoita varten suunniteltuja apuvälineitä, jotka mahdollistavat paremman otteen tangosta. Ne helpottavat sormia koukistavien lihasten työtä ja näin auttavat keskittymistä varsinaisen liikkeen suorittamiseen, kuten maastavetoon. Ranne työnnetään hihnojen lenkistä sisään ja toinen pää pyöritetään tangon ympärille siten, että hihnojen päät jäävät käden ja tangon väliin. Hihna puristuu itsestään ja suurimman osan painosta voi laskea hihnojen varaan. Usein joissakin liikkeissä käytetään niin suuria painoja, että niiden kannatteleminen käsissä olisi lähes mahdotonta ilman hihnoja.
Hihnat valmistetaan yleensä joko nylonista tai parkkinahasta.
Erja Dammert
Erja Dammert (s. 2. joulukuuta 1955 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja ja psykoterapeutti.
Hän oli DocPoint-festivaalin taiteellinen johtaja vuodet 2012–2013. Dammert on myös työskennellyt lukuisissa kotimaisissa ja kansainvälisissä elokuvissa muun muassa apulaisohjaajana ja tuotantopäällikkönä. Hän on myös leikannut, äänittänyt ja dramatisoinut lyhytelokuvia. Vuonna 2004 hän voitti parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon elokuvalla Sotalapset. Se tuotti Jussi-palkinnon myös parhaasta leikkauksesta.
Dammertille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.
Ahmad Tejan Kabbah
Alhaji Ahmad Tejan Kabbah (16. helmikuuta 1932 Pendembu, Brittiläinen Sierra Leone – 13. maaliskuuta 2014 Freetown, Sierra Leone ) oli sierraleonelainen poliitikko. Hänet valittiin ensimmäisen kerran maansa presidentiksi keväällä 1996 vaalien voittajana.
Toukokuussa 1997 maassa tapahtui kuitenkin sotilaiden johtama vallankaappaus ja Kabbah joutui pakenemaan maasta. Maan väliaikaiseksi johtajaksi nousi sotilasjohtaja Johnny Paul Koroma. Sekasortoista tilannetta valvomaan valittu yhteisafrikkalainen sotilasjoukko palautti pian Kabbahin takaisin valtaan.
Vuoden 2002 alussa Kabbah neuvotteli Revolutionary United Frontin sissijohtajan Foday Sankohin kanssa lopulta maan sisällissodan virallisesti päättäneen rauhansopimuksen. Kabbahin valta vahvistettiin presidentinvaaleilla 2002. Kabbah oli presidenttinä vuoteen 2007.
The Legend of Zelda: A Link to the Past
The Legend of Zelda: A Link to the Past on Nintendon kehittämä ja julkaisema Super Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1991. Peli on The Legend of Zelda -pelisarjaan kuuluva toimintaseikkailupeli. Shigeru Miyamoton suunnittelema peli julkaistiin uudelleen vuonna 2002 Game Boy Advancelle.
A Link to the Pastin SNES-versiota myytiin maailmanlaajuisesti 4,61 miljoonaa ja GBA-versiota 1,89 miljoonaa kappaletta. Peli oli erittäin suosittu pelaajien keskuudessa ja piti ensimmäistä sijaa Nintendo Power -lehden suosituimpien SNES-pelien listalla keskeytyksettä viisi vuotta.
Pelaaminen
left|thumb|200px|Valon ja Pimeyden maailmat muistuttavat toisiaan. Vasemmassa yläkulmassa näkyvät käytössä oleva esine, taikamittari sekä rupiat ja oikeassa yläkulmassa elämämittari.
A Link to the Past on yläviistosta kuvattu toimintaseikkailupeli, jossa pelaaja ohjaa Link-nimistä sankaria Hyrulen fantasiamaailmassa. Link osaa liikkua neljään ilmansuuntaan, hypätä alas kielekkeeltä, uida, työntää ja nostaa esineitä ja käyttää erilaisia työkaluja ja aseita. Linkillä on sydämillä kuvattu määrä elämäpisteitä, jotka vähenevät taisteluissa tai putoamisissa saaduista haavoista. Pelin edetessä Link voi parantaa haavojaan ja saada lisää sydämiä. Linkillä on myös magiapisteitä, jotka vähenevät Linkin loitsiessa.
Link saa pelin alkuvaiheessa käsiinsä miekan ja kilven, ja lisäksi pelaaja voi missä pelin vaiheessa tahansa valita käyttöönsä yhden esineen tai työkalun. Peli etenee tutkimalla pelimaailmaa, jossa avainasemassa olevat palatsit sisältävät taisteluita, ongelmanratkaisutehtäviä ja sokkeloita. Palatsin lopussa on vartija, jonka voittamalla Link saa uuden sydämen elämäpistemittariinsa, uuden esineen ja medaljongin (Valon maailma) tai kristallin (Pimeä maailma). Palatsit on suoritettava numeroidussa järjestyksessä, sillä vartijan voittamisesta saadulla esineellä on usein keskeinen osa seuraavan palatsin selvittämisessä tai sinne pääsemisessä. Poikkeuksena tästä ovat Pimeän maailman palatsit, jotka on mahdollista suorittaa myös vaihtoehtoisessa järjestyksessä. Palatsien ulkopuolella Link tapaa ystävällisiä Hyrulen asukkaita, taistelee vihamielisten olentojen kanssa, etsii rupioita ja piilotettuja luolia ja suorittaa tehtäviä.
A Link to the Pastin pelimekaniikka muistuttaa enemmän The Legend of Zeldaa kuin sarjan edellistä osaa, The Adventure of Linkiä. Paluu ensimmäisen Zelda-pelin teemoihin ei kuitenkaan merkitse sarjan kehittymistä yksinkertaisempaan suuntaan : The Adventure of Linkistä periytyvien ominaisuuksien (magian käyttö, vuorovaikutus ystävällisten pelihahmojen kanssa) lisäksi A Link to the Past tuo sarjaan monia uudistuksia, joista monet ovat esiintyneet sarjassa myöhemminkin. Eräät uusista esineistä (koukkuhaka ja Pegasuksen kengät) ovat kuuluneet Linkin varusteisiin lähes kaikissa myöhemmissä Zelda-peleissä. Ympäri Hyrulea piilotettujen neljännessydänten etsiminen ja monitasoiset palatsit ovat myös jääneet sarjaan.
Eräs merkittävimmistä A Link to the Pastin esiintyneistä ideoista on kahden rinnakkaismaailman käyttö. Maailmat, tavallinen Hyrule, Valon maailma ja Kultainen maa, Triforcen maailma, ovat olemassa päällekkäin ja sisältävät runsaasti yhteyksiä toisiinsa. Valon maailma on ilon ja hyvyyden paikka, mutta Ganonin korruptoima Kultainen maa, Pimeä maailma, on Valon maailman irvikuva, pimeyden ja pahuuden paikka. Valon maailman maamerkit löytyvät myös Pimeästä maailmasta, toisinaan ne esiintyvät vastakohtinaan. Valon ja Pimeän maailman välillä liikkuminen on mahdollista taikapeilin avulla. Link voi siirtyä Pimeässä maailmassa ollessaan Valon maailmaan missä kohdassa Hyrulea tahansa. Valon maailmassa Link ilmestyy niille sijoilleen, jossa hän oli Pimeässä maailmassa ollut. Kohtaan syntyy portti, joka on aktiivinen taikapeilin seuraavaan käyttöön asti. Portista pääsee takaisin Pimeään maailmaan. Valon maailmasta löytyy myös pysyviä portteja, joita pitkin Link voi siirtyä Pimeään maailmaan.
Asetelma
A Link to the Pastin tarinan sijoittuminen muiden Zelda-pelien joukkoon ei ole yksiselitteistä. Pelin ohjevihko kertoo tapahtumien sijoittuvan kauaksi The Legend of Zeldaa edeltävään aikaan, mutta Miyamoto on myöhemmin kertonut A Link to the Pastin sijoittuvan kahden ensiksi julkaistun pelin jälkeen. Ganon on elossa, mutta sinetöitynä Pyhään valtakuntaan, mikä antaa ymmärtää A Link to the Pastin tapahtuvan Ocarina of Timen jälkeen, kuten myös molemmissa peleissä esiintyvät seitsemän tietäjää. Miyamoto on kieltäytynyt kommentoimasta tarkemmin Zelda-pelien aikajärjestystä. Nintendo julkaisi virallisen kronologin vuonna 2011, ja sen mukaan Ocarina of Timen jälkeen jakaudutaan kolmeen aikajanaan, joista "Failure" -linjassa seuraava osa Ocarina of Timesta olisi A Link to the Past, minkä jälkeen vasta tulisi The Legend of Zelda ja The Adventure of Link.
Tarina sijoittuu Hyrulen valtakuntaan, jossa Link elää setänsä kanssa Hyrulen linnan lähellä. Link on iältään melko nuori eikä hänellä ole pelin alkaessa mitään varusteita. Eräänä sateisena yönä Linkin sedän taloon kantautuu telepaattinen viesti, jossa Hyrulen linnan tyrmään lukittu Prinsessa Zelda pyytää apua. Linkin setä noudattaa kutsua ja katoaa pimeään yöhön. Link jää yksin taloon ja seikkailu alkaa.
Musta Dahlia
Musta Dahlia voi tarkoittaa:
The Legend of Zelda: A Link to the Past
Asetelma
Kauan ennen pelin tapahtumia Hyrulen legendat kertoivat Kultaisesta maasta, jossa hallitsee kaikkivoipa ja kaikkitietävä kultainen voima, Triforce. Ilkeän Ganonin päästyä Kultaiseen maahan hän kosketti Triforcea ja muutti Kultaisen maan Pimeäksi maaksi. Ganonin pysäyttämiseksi seitsemän tietäjää lukitsivat Ganonin Pimeään maahan taialla, jonka voi murtaa vain tietäjät tai heidän jälkeläisensä. Kertomuksesta tuli legenda, joka elää Hyrulen kansan muistoissa edelleen.
Juoni
Hieman ennen pelin alkua kuninkaan neuvonantaja Agahnim hankkiutuu kuninkaasta eroon ja aloittaa seitsemän neidon etsinnät. Neidot ovat legendan seitsemän tietäjän jälkeläisiä. Löydettyään kuusi ensimmäistä neitoa Agahmin lähettää heidät Pimeään maailmaan. Murtaakseen Ganonia pidättelevän taian myös seitsemännen neidon on paljastuttava ja jouduttava Agahnimin kaappaamaksi. Pelin kuluessa Prinsessa Zelda osoittautuu seitsemänneksi neidoksi, ja Agahnim onnistuu lähettämään myös hänet Pimeään maailmaan, jolloin Ganon pääsee vapaaksi.
Pelin alussa Link lähtee etsimään Hyrulen linnaan kadonnutta setäänsä, jonka hän löytää pahasti haavoittuneena linnan viemäreistä. Setä antaa Linkille tehtävän Prinsessa Zeldan pelastamiseksi. Link pelastaa Zeldan Agahnimin lumoamien vartijoiden valvonnasta ja he pakenevat linnasta salakäytävää pitkin, joka vie heidät linnan ulkopuolella sijaitsevaan pyhäkköön. Pyhäkön ystävällinen pappi ottaa Zeldan suojelukseensa ja neuvoo Linkiä hakemaan Mestarien miekan, joka on piilotettu Kadonneeseen metsään. Miekkaa etsiessään Link tapaa erakkona elävän Sahasrahlan, joka myöhemmin osoittautuu erääksi legendan seitsemän tietäjän jälkeläiseksi. Sahasrahla neuvoo Linkiä läpi seikkailun. Saatuaan Mestarien miekan haltuunsa Link saa Zeldalta telepaattisen viestin, jonka mukaan Agahnimin sotilaat ovat löytäneet pyhäkössä piilottelevan prinsessan. Link kiirehtii paikalle, mutta Zelda on jo viety Agahnimin luo Hyrulen linnaan. Link ehtii juuri paikalle, kun Agahnimin taika lähettää Zeldan Pimeään maailmaan. Link ja Agahnim taistelevat, mutta tappiolle joutuva Agahnim pakenee Pimeään maailmaan ja vetää Linkin mukanaan.
Pimeässä maailmassa Link saa viestin Sahasrahlalta, joka kertoo legendan Ganonista ja Kultaisesta maasta olleen totta. Pimeä maailma on Ganonin hallitsema Kultainen maailma, ja maaginen sinetti, joka pitää Ganonin poissa Hyrulesta, on seitsemännen neidon saavuttua murtumassa. Linkin on saatava Triforce pois Ganonin hallinnasta tai Ganon palaa Valon maailmaan hallitsijana. Päästäkseen Ganonin palatsiin Linkin pitää yhdistää kaapattujen neitojen taikavoimat. Neidot ovat vangittuina seitsemään eri puolilla Pimeää maailmaa sijaitsevaan palatsiin. Heidän avullaan Link pääsee Kuolemanvuorella sijaitsevaan Ganonin palatsiin ja taistelee palatsin huipulla uudestaan Agahnimia vastaan. Agahnim häviää, jolloin lepakon muodossa oleva Ganon nousee tämän sisältä ja pakenee Pimeän maailman keskellä sijaitsevaan Suureen pyramidiin. Link voittaa Ganonin taistelussa ja pääsee Triforcen luo. Legendan mukaan Triforce toteuttaa haltijansa syvimmän toiveen, joten Linkin koskettaessa Triforcea Pimeä maailma katoaa ja rauha palaa Hyruleen. Link palaa Valon maailmaan ja palauttaa Mestarien miekan Kadonneeseen metsään.
Kehitys
200px|thumb|Japanin versiossa hylian kieli esitetään hieroglyfein. Pelin kehittämisen aikaan useimmat SNES-moduulit olivat kooltaan 4 megabittiä (512KT). A Link to the Past oli ensimmäisiä 8 megabitin pelimoduulia käyttäviä SNES-pelejä.
Pelistä julkaistiin erilaiset versiot Japanin ja muun maailman markkinoille. Japaninkielisessä versiossa uskonnolliset viittaukset pelin tarinassa ovat näkyvämpiä: pelin japaninkielinen nimi on Jumalten Triforce ja Agahnim esitellään pelin ohjevihkosessa pappina. Kirjoitettu hylian kieli esitetään japaninversiossa merkkeinä, jotka perustuvat egyptiläisiin hieroglyfeihin. Kansainvälisestä versiossa merkit muutettiin.
Musiikki
Pelin musiikit on säveltänyt Koji Kondo. Hyrulen perusteema on lainattu The Legend of Zeldasta. Osa sävellyksistä on päätynyt eri muodoissa myöhempiin Zelda-peleihin. Zeldan laulu, Hyrulen linnan ja Kakarikon kylän teemat sekä keijulähteiden sävelet ovat tehneet ensiesiintymisensä A Link to the Pastissa. Pelin musiikki hyödyntää täysin 16-bittisen äänijärjestelmän mahdollisuuksia. .
A Link to the Pastin musiikit on julkaistu The Legend of Zelda Sound and Drama -nimisellä tupla-CD:llä. Musiikkiteoksen ensimmäinen CD-levy sisältää The Legend of Zeldan musiikit ja on 44 minuutin mittainen. Julkaisun 54 minuuttia kestävä toinen osa koostuu A Link to the Pastia varten sävelletystä musiikista.
Julkaisu
Japanissa esitetty pelin tv-mainos on Internetin myötä saanut uutta huomiota osakseen. Musiikkivideota jäljittelevässä mainoksessa pelihahmoiksi pukeutuneen ihmiset tanssivat 1980-luvun tyyliin. Linkiä esittää nainen, joka tekee pelistä tuttuja pyörähdyshyökkäyksiä ja pelastaa Zeldan.
Oheistuotteet
Nintendo Power -lehdessä julkaistiin A Link to the Pastiin perustuvaa sarjakuvasarjaa, joka alkoi tammikuussa 1992 ja kesti 12 numeroa. Sarjassa esiteltiin uusi hahmo, ritari Roam, joka saattoi ottaa ihmislinnun hahmon. Link ja Roam tulivat tuntemaan toisensa vihollisuuksien kautta, mutta lyöttäytyivät myöhemmin yhteen ja taistelivat yhdessä Ganonia vastaan.
Muut versiot
A Link to the Past käännettiin Satellaview'lle, joka oli satelliittiverkkoon liitettävä Super Famicomin lisälaite. Zelda no Densetsu: Kamigami no Triforce säilyi Japanin versioon nähden muuttumattona,
Capcom käänsi A Link to the Pastin Game Boy Advancelle vuonna 2002. Samalla kasetilla toimitettu, Capcomin kehittämä Zelda-peli The Legend of Zelda: Four Swords sisältää avattavia ominaisuuksia Capcomin kääntämään A Link to the Pastiin. Four Swordsia pelaamalla A Link to the Pastissa voi avata lukittuja, uusia ominaisuuksia.
Vastaanotto
A Link to the Past sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Game Rankingsin 11 arvostelun keskiarvo on 94 %. Peli teki piste-ennätyksen Famitsun arvosteluissa saavuttaen siihen asti rikkomattoman 39 pisteen rajan. Myös GBA-versio sai kehuja, IGNn käyttäjien ja koottujen lehdistöarvioiden keskiarvo on 9,7/10.
Yleisimmin peli sai kiitosta tarinan ja musiikin luomasta tunnelmasta, pelattavuudesta   ja laajasta tutkittavasta maailmasta. Negatiivista palautetta keräsi pelin tarinan ja pelaamisen välinen heikko yhteys.
Gunde Johansson
thumb|280px|Gunde Johansson vuonna 1960. Gunde Johansson (18. lokakuuta 1922, Lindfors, Karlstadin kunta – 21. heinäkuuta 1995, Filipstad) oli ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on levyttänyt mm Dan Anderssonin runoihin sävellettyjä lauluja, joista suuri osa on hänen omia sävellyksiään.
Meskala
Meskala voi tarkoittaa:
Gunde Johansson
Gunde Johanssonin tunnetuin sävellys Anderssonin runoon on "Luossan kerjäläinen" (Omkring tiggarn från Luossa), jonka suomeksi ovat levyttäneet Hector ja Esa Niemitalo. Tunnetuimmat ruotsinkieliset versiot ovat Thorstein Bergmanin, Hootenanny Singersin ja Sofia Karlssonin.
Metro Sky
Metro Sky on Jermainen ensimmäinen CD-single, ja Indie Jonesin ensimmäinen julkaisu. Singlellä mukana myös Tampereen Aleksanterin kirkossa kuvattu Goodbye Sign video. Edellisestä Jermaine-tuotoksesta, CD-ep:stä Post Whatever otettiin Metro Skylle mukaan Goodbye Sign-kappale. Kaksi uutta kappaletta äänitettiin 10.–11. syyskuuta 2006 Antto Tuomaisen äänittämänä ja miksaamana.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2021 – naisten sprintti
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailujen 2021 naisten sprintti järjestettiin 25. helmikuuta 2021.
Karsinta
Karsinta järjestettiin kello 09.00.
Vera Hjelt
Vera Augusta Hjelt (13. elokuuta 1857 Turku – 23. huhtikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen työsuojelun uranuurtaja, joka toimi Suomen ensimmäisenä naispuolisena ammattientarkastajana (1903–1917) ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) kansanedustajana (1908–1917).
Nuoruus
Hjelt kuului Hjeltin merkittävään sivistyssukuun. Hänen vanhempansa olivat rehtori Carl Wilhelm Hjelt ja Augusta Charlotta von Pfaler. Hänen äitinsä ylläpiti Turussa yksityistä säätyläistyttöjen koulua, von Pfalerska skolania, mutta rehtori-isä ei pitänyt tyttöjen kouluttamista tärkeänä. Veran ollessa kuusivuotias äiti vammautui loppuiäkseen lipaston laskulevyn pudottua hänen päähänsä, eikä isä kyennyt työnsä ohella valvomaan kahdeksanlapsista perhettä. Tämän vuoksi hän ei saanut tyypillistä säätyläisperheen tytön kasvatusta vaan sai viettää nuoruutensa melko vapaasti. Koska perheellä ei ollut varaa kouluttaa häntä enempää, hän toimi isänsä apuna lääninkansliassa puhtaaksikirjoittajana. Hän harrasti soittamista ja laulamista, mutta koska kaupungista ei tahtonut saada nuotteja, hän perusti vain 17-vuotiaana Turun ensimmäisen musiikkikaupan, jota piti vuosina 1875–1877.
Opettaja
Isän kuoltua vuonna 1876 Hjelt päätti lähteä Tammisaaren ruotsinkieliseen opettajaseminaariin, ja saatuaan vapaaoppilaspaikan hän aloitti kansakoulunopettajan opinnot 1878. Hän valmistui 1881 ja toimi vuoden kansakoulunopettajana Hammarlandissa ja sen jälkeen toisen vuoden Turussa. Sitten hän lähti Ruotsiin, jossa toimi Nääsin veistonopettajaseminaarin opettajana 1883–1885 ja suoritti veistonopettajantutkinnon toisena naisena koulun historiassa. Palattuaan Suomeen Hjelt perusti 1885 Helsinkiin yksityisen kasvatusopillisen veistokoulun. Koulua kävi vuosittain yli kaksituhatta oppilasta. Oman koulun johtamisen ohella hän toimi Suomalaisen yhteiskoulun ja ruotsinkielisen yläkansakoulun opettajana.
Puu- ja käsitöiden opetuksen edistäminen muodostui Hjeltille tärkeäksi ja poiki erilaisia sivuliiketoimia. Vuonna 1886 hän patentoi suunnittelemansa kokoontaitettavan höyläpenkin, joka menestyi kaupallisesti ulkomailla. Hän suunnitteli myös eri ikäisille lapsille kolme sarjaa veistomalleja ja laati ohjeita opettajille. Valmiiden mallikappaleiden ja työvälineiden puuttumisen vuoksi Hjelt perusti 1891 Helsingin maalaiskunnan Oulunkylään Pikkukoskelle oman höyrysahan ja puusepäntehtaan. Tuohon aikaan nainen tehtaan johtajana ja omistajana herätti runsaasti huomiota. Yli sata työntekijää työllistänyt tehdas tuhoutui tulipalossa vuonna 1896. Sitä ennen se ehti valmistaa kouluvälineitä, pulpetteja, huonekaluja ja jopa puutaloja. Tehtaalla tehtiin myös muun muassa Axel Gallénin Aino-triptyykin puukehykset ja Kansallis-Osake-Pankin pääkonttorin sisustus. Tehdasta johtaessaan Hjelt oli virkavapaalla opettajantoimestaan.
Hjelt oli taitava puhuja ja tuottelias kirjoittaja. Hän julkaisi 1888–1902 suosittuja Julhälsning- ja Joulutervehdys-nimisiä kaupallisia joululehtiä sekä toimitti 1895–1905 lapsille suunnattuja Sländania ja Sirkkaa. Hän kirjoitti myös kansakoulun lukukirjan ja satuja.
Työsuojelun asiantuntija
Vuosisadan vaihteessa Hjelt suuntasi toimintansa uusille aloille, kuten järjestötoimintaan. Hän liittyi Suomen Naisyhdistykseen sen sihteerinä toimineen pikkuserkkunsa Alma Hjeltin suosituksesta. Hän oli mukana perustamassa liikuntavammaisten koulutuksen Suomessa aloittanutta Raajarikkoisten auttamisyhdistystä vuonna 1889 sekä Marttajärjestöä vuonna 1899. Hjelt kuitenkin irtautui pian naisliikkeestä kiinnostuttuaan laajemmista sosiaalisista kysymyksistä.
Hjelt oli pohtinut naisten työoloja jo vuonna 1888 julkaistessaan kirjan Nainen käytöllisillä työaloilla. Tehtaanjohtajana toimiessaan hän kiinnostui työsuojelusta ja matkusti 1892 Saksaan tutustumaan paremmin aiheeseen. Suomeen oli perustettu vuonna 1889 kaksi ammattientarkastajan tointa. Ulkomaisten esikuvien mukaisesti naisyhdistyksen puheenjohtaja Aleksandra Gripenberg vaati erityisen naispuolisen ammattientarkastajan viran perustamista, mikä toteutui vuonna 1903. Gripenberg ja useat muutkin henkilöt kehottivat Hjeltiä hakemaan virkaa ja tämä valittiin siihen – jouduttuaan kuitenkin ensin hakemaan erivapautta sukupuolensa vuoksi. Hän toimi tehtävässä vuoden 1917 loppuun. Hjelt oli koko Pohjoismaiden ensimmäinen naispuolinen ammattientarkastaja. Hänen tehtäviinsä kuului työolojen valvonta koko maassa, mikä merkitsi satoja tarkastusvirkamatkoja. Hjelt teki ehdotuksia muun muassa työtilojen ilmastoinnin parantamisesta, lämpötilan säätelystä ja monenlaisista työläisten asumiseen, ruokailuun, pukeutumiseen ja keskinäisiin suhteisiin liittyvistä kysymyksistä. Pääsääntöisesti hän nautti työläisnaisten luottamusta. Tosin selvitellessään vuonna 1904 Voikkaan paperitehtaan lakkoa hän joutui työntekijöiden epäsuosioon asetuttuaan liiaksi työnantajan puolelle.
Hjelt tutustui myös työläisten asumisoloihin. Hän oli huolestunut ”siveellisten olojen” alhaisesta tilasta, sillä tuntemattomat miehet ja naiset joutuivat usein ahtauden vuoksi nukkumaan samoissa tiloissa ja työpaikkojen sosiaalitilatkin olivat yhteiset. Hän julisti myös taistelun työläisnaisten kahvinjuontia vastaan. Hänen asenteensa työläisiä kohtaan oli holhoava, joskin pehmeni myöhempinä vuosina, kun hän tutustui eduskunnassa työväenliikkeen naisedustajiin.
Hjelt keräsi vuosina 1902–1909 Työtilasto-sarjaa varten valtavan tilaston työntekijöiden toimeentuloehdoista. Hänen tutkimuksensa toimivat 1921 elinkustannusindeksin laskemisen pohjana. Hän kirjoitti myös 1908–1909 laajan tutkimuksen ompelijattarien ammattioloista. Se oli ensimmäinen suomalainen tutkimus työläisnaisten asemasta.
Työsuojelua edistääkseen Hjelt alkoi kerätä aiheeseen liittyvää esineistöä, joista hän muodosti näyttelyn. Innoittajana oli hänen 1906 Tukholmassa näkemänsä työväensuojelunäyttely. Vuonna 1909 myönnetyn valtionavun jälkeen näyttely muuttui pysyväksi ja sijoitettiin Teollisuushallituksen tiloihin. Näyttelystä kehittyi myöhemmin Sosiaalimuseo. Hjelt toimi sen johtajana vuoteen 1931, ammattientarkastajan virasta luovuttuaan päätoimisesti. Ansioistaan hän sai 3. tammikuuta 1930 tasavallan presidentin myöntämän intendentin arvonimen.
Vuonna 1906 Hjelt esitti Suomen naisten voimisteluliitolle järjestelmällisen terveysvoimistelun järjestämistä tehtaissa ja muualla työskenteliville naisille. Aloitteen seurauksena oli Varalan urheiluopiston perustaminen.
Kansanedustaja
Hjelt valittiin vuonna 1908 eduskuntaan RKP:n listalta Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän oli aloitteellinen monenlaisissa sosiaalilainsäädäntöä koskevissa aiheissa ja kuului sosiaalivaliokuntaan. Edustajantyön innoittamana hän kirjoitti myös vuonna 1915 kansalaistaidon oppikirjan. Vuonna 1917 Hjelt joutui eroamaan puolueestaan, sillä hän oli äänestänyt kahdeksantuntista työpäivää koskeneen lakiesityksen puolesta, vaikka RKP oli lakia vastaan. Tämän vuoksi hän jätti myös eduskunnan saman syksyn vaaleissa.
Hjelt kuului Suomen virkamiesten keskusliiton hallitukseen ja oli sen johtokunnan puheenjohtajana. Hän oli myös Suomen Konkordialiiton Uudenmaan keskusjohtokunnan puheenjohtaja sekä Sosiaalipoliittisen yhdistyksen ja Kotiteollisuusliiton johtokunnan jäsen.
Hjeltille myönnettiin intendentin arvonimi ensimmäisenä Suomessa vuonna 1930.
Yksityiselämä
Hjelt pysyi ikänsä naimattomana. Hän vietti kesänsä ensin Mommolan kartanossa Kiskossa ja myöhemmin omassa kesäpaikassaan Bromarvissa. Hän perusti vuosisadan vaihteessa Helsingin Korkeavuorenkatu 29:ään ystäviensä Fanny Tawaststjernan ja Anna Herzbergin kanssa asunto-osakeyhtiö Neodomuksen, jossa sen jälkeen asui. Hän kuoli 89-vuotiaana Helsingissä 1947. Valtioneuvosto kustansi hänelle hautajaiset.
Hjelt omaksui 1890-luvulla teosofisen maailmankatsomuksen, mutta ei puhunut siitä julkisesti. Se on tullut myöhemmin ilmi hänen kirjeenvaihdostaan.
Introduce Yourself
Introduce Yourself on amerikkalaisyhtye Faith No Moren toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1987. Levyn tunnetuin kappale on debyyttialbumilla ilmestyneen kappaleen ”We Care a Lot’ uudelleenjulkaisu hieman eri sanoituksella.
Steve McMahon
Stephen Joseph McMahon (s. 20. elokuuta 1961 Halewood, Liverpool) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänet tunnetaan parhaiten ajastaan Liverpoolissa, jossa hän pelasi 80-luvun puolesta välistä 90-luvun alkuun.
Pelaajaura
McMahon aloitti uransa Evertonissa, jossa hän teki debyyttinsä 16. elokuuta 1980. Evertonissa McMahon oli fanien suosikki, mistä osoituksena kannattajien vuoden pelaaja palkinto kaudella 1980/81. Neljän kauden ja 100 liigaottelun jälkeen McMahon siirtyi Aston Villaan. Villassa liverpoolilainen teki liigadebyyttinsä 27. elokuuta 1983 4-3 voitto-ottelussa derby-vastustaja West Bromwich Albionista. McMahon vakiinnutti paikkansa Villansin keskikentällä, mutta Aston Villan materiaalilla hän ei pystynyt taistelemaan sarjan kärkisijoista. McMahonin tulokaskaudella Aston Villassa birminghamilaisseura sijoittui vasta kymmenenneksi. Seuraavallakin kaudella (1984/85) sijoitus oli kymmenes. McMahon siirtyi Liverpooliin.
350 000 punnalla hankittu englantilainen oli uuden managerin Kenny Dalglishin ensimmäinen. Uudessa seurassaan hän debytoi kaksi päivää myöhemmin ja ensimmäistä maaliakaan ei tarvinnut odottaa kauaa, kun nuoresta pitäen Evertonin kannattajana ollut McMahon iski maalin juuri Evertonia vastaan 21. syyskuuta 1985. Liverpoolissa pelatessaan McMahon oli voittamassa kolmea liigamestaruutta, kahta FA Cupia ja neljää Charity Shieldia. Yhteensä Mcmahon pelasi Poolissa 204 liigaottelua ja teki 29 maalia.
Hän edusti urallaan vielä Manchester Citya ja Swindon Townia.
Englannin maajoukkuetta McMahon edusti urallaan 17 kertaa. Hänet valittiin Englannin joukkueeseen vuoden 1990 MM-kisoihin.
Aatxe
Aatxe (baskiksi "nuori härkä") on baskien mytologiassa paha henki, joka on ottanut härän muodon. Baskit uskovat, että myrskyöinä Aatxe jättää kotiluolansa ja voi hyökätä ulkona liikkuvien kimppuun. Aatxe saattaa tuolloin myös ottaa ihmisen muodon. Aatxe esiintyy joskus nimellä Etsai (paholainen).
Jyrki Myllyvirta
Jyrki Johannes Myllyvirta (s. 17. syyskuuta 1952 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri sekä entinen Lahden kaupunginjohtaja ja entinen Mikkelin kaupunginjohtaja.
Henkilöhistoria
Myllyvirta oli pääministeri Harri Holkerin erityisavustaja talouspoliittisissa kysymyksissä 1990–1991 sekä teollisuuspoliittinen neuvonantaja Elinkeinoelämän keskusliitossa.
Mikkelin kaupunginjohtajana (1991–2007) Myllyvirta toimi muun muassa Alueiden komitean kulttuuri-, koulutus- ja tutkimusvaliokunnan puheenjohtajana.
Myllyvirta valittiin Lahden kaupunginjohtajaksi vuonna 2007 yhdeksän kaupunginjohtajaehdokkaan joukosta Lahden kaupunginvaltuuston keskiryhmien tuella. Toinen soveltusvuusarviointiin kutsuttu kaupunginjohtajaehdokas oli Kotkan kaupunginjohtaja Henry Lindelöf. Myllyvirta sai 34 ääntä suljetussa lippuäänestyksessä, Lindelöf 25. Valtuustopuheenvuorossa Myllyvirtaa kannattivat Lahden Kokoomus, Lahden Vihreät ja Lahden Kristillisdemokraatit.
Hiljainen mutaatio
Hiljainen mutaatio on pistemutaatio, jossa tiettyä aminohappoa koodaava kodoni DNA-ketjussa muuttuu toiseksi samaa aminohappoa koodavaksi kodoniksi. Hiljaisia mutaatioita pidetään usein evolutiivisesti neutraaleina, koska syntyvä proteiini on DNA:n informaation muuttumisesta huolimatta täsmälleen samanlainen kuin ennenkin. Tämä ei välttämättä kuitenkaan pidä paikkaansa, sillä useilla organismeilla tiettyjä synonyymisiä kodoneita käytetään toisia samaa aminohappoa koodaavia kodoneita useammin.
Katso myös
Mutation
Neutraali mutaatio
Neutraali mutaatio on genomissa tapahtuva muutos, joka ei vaikuta sen kantajan kelpoisuuteen. Neutraaleja mutaatioita esiintyy todennäköisimmin genomin niissä osissa, jotka eivät koodaa proteiineja tai rakenteellista RNA:ta tai muuten osallistu geenitoiminnan säätelyyn. Näitä voivat olla esimerkiksi introneissa tapahtuvat muutokset ja hiljaiset mutaatiot proteiinia koodaavissa geeneissä. Aminohappomuutoksenkin aiheuttava pistemutaatio voi olla neutraali, jos aminohappo vaihtuu kemiallisesti samankaltaiseksi toiseksi aminohapoksi niin, ettei syntyvän proteiinin toimivuus muutu oleellisesti.
KNM Tyr (N50)
KNM Tyr (runkonumero N50) on Norjan laivaston miinalaiva, jota käytetään vedenalaisiin etsintöihin ja pelastustöihin.
Hankinta
Alus valmistui 1981 Voldnes Skipsverftillä Pohjanmerelle sijoitettuna kelluvana tukikohtana MS Sandby Masterina. Norjan laivasto lunasti aluksen 1993, jolloin se siirrettiin muutostöitä varten Mjellem & Karlsenille Bergeniin. Aluksen valmistuttua helmikuussa 1995 sille oli asennettu uudet moottorit, sen siltaa oli laajennettu ja sille oli rakennettu miinaruuma sekä asennettu uusi hydraulinen järjestelmä. Alus oli varustettu myös radio-ohjatulla Scorpio 21 -pienoissukellusveneellä. Alus otettiin palvelukseen 7. maaliskuuta 1995.
Malcolm Allen
Malcolm Allen (29. toukokuuta 1973, Wauchope, Uusi Etelä-Wales) on entinen australialainen uimari, joka edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 1996 Yhdysvaltain Atlantassa. Hän sijoittui kolmanneksitoista 400 metrin vapaauinnissa sekä neljänneksi 4x200 metrin vapaauintiviestissä, yhdessä muun joukkueen kanssa. Vuotta aikaisemmin, lyhyen radan MM-kilpailuissa Brasilian Rio de Janeirossa Allen oli voittanut MM-kultaa 4x200 metrin vapaauintiviestissä, sekä pronssia 400 metrin vapaauinnista.
Johannes Lehto
Johannes Lehto (s. 7. helmikuuta 1992 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue HC Indians Kaarinassa. Hän on pelityyliltään voimahyökkääjä, jonka vahvuuksiin kuuluu voima, raamit ja suoraviivaisuus. Lehto ei ole kuitenkaan yltänyt yhtä tehoihin vielä miesten peleissä, mitä hän teki juniorina.
The Snipers
The Snipers on Jermainen ensimmäinen single neljä kuukautta myöhemmin ilmestyneeltä debyyttilevyltä Knives Out. Avausraita The Snipers löytyy albumilta uudelleen miksattuna ja masteroituna. Singlen äänitti, tuotti ja miksasi Antto Tuomainen huhti-toukokuun 2006 aikana. Singlen masteroi Petri Mäkelä.
Johannes Lehto
Seuraura
Lehto on TuTon kasvatti. Hän debytoi seuran Mestis-joukkueessa vain 16-vuotiaana kaudella 2008–2009, jolloin Lehto pelasi TuTossa viiden runkosarja- ja kuuden playoff-ottelun verran ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2009–2010 Lehto siirtyi Turun Palloseuran A-nuoriin, hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan myös B-nuorissa. Kauden 2010–2011 Lehto pelasi kokonaan TPS:n A-nuorissa. Hän oli tehoilla 20+13=33 joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. A-nuorten SM-liigan maalipörssissä Lehto sijoittui kuudenneksi kolmen muun pelaajan kanssa. Hän myös jakoi kymmenellä osumallaan sarjan ylivoimamaalipörssin voiton HPK:n Teemu Rautiaisen kanssa.
Kaudella 2011–2012 Lehto toimi TPS:n A-nuorten kapteenina. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 18. marraskuuta 2011 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan ja teki ottelussa myös ensimmäisen SM-liigamaalinsa ensimmäisessä erässä Tuomas Suomisen syötöstä. Yhteensä Lehto pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua.
Huhtikuussa 2012 Lehto teki vuoden mittaisen sopimuksen TuTon kanssa. Hän suurimman osan kaudesta 2012–2013 joukkueen A-nuorissa, jotka voittivat Mestis-tason mestaruuden. Lehto pelasi TuTon Mestis-joukkueessa vain kolme ottelua ja kävi kauden aikana myös lainalla Suomi-sarjassa Salon Kiekkohaiden ja Kokkolan Hermeksen joukkueissa. Siirtotakajalla, tammikuun 2013 lopulla hän siirtyi loppukaudeksi Mestiksen nousijajoukkue HC Keski-Uusimaan riveihin.
Lehto palasi huhtikuussa 2013 try-outille TuToon. Hän jäi kuitenkin ilman jatkosopimusta ja jätti TuTon elokuussa 2013. Lehto jatkoi kaudella 2013–2014 uraansa II-divisioonajoukkue Kaarinan Kiekko-Pojissa, joiden paras maalintekijä hän oli 29 osumallaan. Lehto oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta seuraavaksi kaudeksi Suomi-sarjaan. Sarjanousun myötä KaKiPo vaihtoi nimensä HC Indians Kaarinaksi kaudeksi 2014–2015.
Maajoukkueura
Lehto on pelannut yhden poikien maaottelun.
Pienoishöyrykone
thumb|Pienoishöyrykoneen ympärille rakennettu pienoispaja thumb|[[Rautatiemuseossa toimiva pienoishöyryveturi]] Pienoishöyrykone on höyryllä toimiva, oikean höyrykoneen käyvä pienoismalli.
Vanhojakin rakennusohjeita
Koneiden rakennusohjeita on ollut saatavissa jo varhain; monena painoksena ilmestyneessä Taitokirjassa on useammatkin sekä Ilmari Jäämaan yhteensä kahtenakymmenenä uusittuna ja ajantasattuna painoksena ilmestyneessä Nuorten kokeilijain ja keksijäin kirjassa löytyy sekä pystysuoran höyrykattilan että höyryturbiinin rakennusohjeet.
Tekninen harrastus
Koneen varustus riippuu sen hinnasta; kaikissa koneissa on täyttöaukkona toimiva, kierteillä kiinnitetty jousitoiminen varoventtiili sekä vauhtipyörä, johon liittyy pienempi hihnapyörä. Jo varsin pienissäkin koneissa on lisäksi höyryvihellin.
Koneiden tekniikkaa
Koon ja vaatimustason kasvaessa pienoishöyrykoneen varustuskin monipuolistuu: jo varsin pienissäkin malleissa on jo vesilasi ja painemittari. Kehittyneemmissä malleissa on erikseen valtaventtiilin tehtäviä hoitava koneventtiili, jolla koneen käyntiä voi säätää tai halutessaan sammuttaa. Joihinkin koneisiin liittyy mekaaninen pumppu, jolla kattilavettä voi lisätä kesken ajon; yleensä pienoishöyrykoneet ovat kertatäyttöisiä eli ne käyvät kerralla noin 10–20 minuuttia, jonka jälkeen mahdollisesti palava tuli on sammutettava ja koneen annettava jäähtyä ennen kuin vettä voi lisätä kattilaan ja polttoainetta tulipesään. Joissakin isommissa koneissa on kattilan pohjahana, jolla käyttämättömän veden voi laskea pois; tarkoitukseen käytetään jäljellä ollutta höyrynpainetta, kuten vetureissakin.
Koneet ovat pääasiassa yksisylinterisiä ja ne on pyöräytettävä vauhtipyörästä käyntiin. On olemassa myös itsestään käynnistyviä kaksisylinterisiä malleja.
Koneissa on yleensä savupiippu, jonka alapäässä olevaan, puhdistusta varten irrotettavaan astiaan päättyy sylinteristä tuleva poistohöyryputki; kondenssivesi ja sen mukana tuleva sylinteriöljy jäävät astiaan ja poistohöyry kohoaa piipusta ulos; näin piippu näyttää savuavan aidosti koneen käydessä.
Koneiden polttoaineena on yleensä kuivaspriitabletit, jotka sijoitetaan erilliseen ulosvedettävään kouruun koneen tulipesässä. Jotkut valmistajat käyttävät sähkölämmitystä ja ainakin yksi on valmistanut butaanikaasulla toimivia pienoispolttimia.
Vesi jota pienoishöyrykoneessa käytetään on valmistajien suosituksesta tislattua, jotta kattilakiveä ei kehittyisi.
Eri sovelluksia
Eri valmistajat tuottavat laajan valikoiman pienoishöyrykoneisiin kytkettäviä lisälaitteita. Vannoutuneet harrastajat kokoavatkin varsin monipuolisia laitoksia.
Ei vain paikallaan käyviä koneita
Myös pienoislaivoissa sekä maakulkuneuvoissa käytetään pienoishöyrykoneita; tällaiset ovat yleensä radio-ohjattuja. Malliesimerkkinä voinee mainita rakennussarjasta koottavan pienoishöyryveturin tai valmiina ostettavan höyryjyrän.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1985 (vapaapaini)
Vuoden 1985 vapaapainin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 10. lokakuuta – 13. lokakuuta 1985 Budapestissa, Unkarissa. Kisoissa painittiin kymmenessä painoluokassa.
Vuoden huvijärjestäjä
Vuoden huvijärjestäjä on Suomen Huvijärjestäjien Keskusliitton jäsenistöstään valitsema vuoden huvijärjestäjä. Jäsenistö koostuu yhdistyksistä, joiden tavoitteena on rakentaa puitteet huvitoiminnan parantamiseksi.
Valinta
Suomen Huvijärjestäjien Keskusliitto ry on vuodesta 1985 alkaen valinnut jäsenistöstään vuoden huvijärjestäjän. Palkittu huvijärjestäjä saa Parketti-patsaan ja lisäksi vuodeksi punaisen Huvihattu -kiertopalkinnon.
Vuoden huvijärjestäjän valinnassa huomioidaan huvipaikan kehittäminen, ohjelmiston toimivuus, oman toiminnan kehittäminen sekä yhdistystoiminnan toimivuus.
Saksan kansalliskokous
Saksan kansalliskokous voi tarkoittaa seuraavia historiallisia edustajakokouksia:
Vuoden huvijärjestäjä
Vuoden huvijärjestäjät
Vuoden huvijärjestäjäksi on valittu:
Ismael (romaani)
Ismael on Daniel Quinnin filosofinen romaani vuodelta 1992.
Vuoden huvijärjestäjä
Vuoden huvijärjestäjät
Vuonna 2007 vuoden huvijärjestäjää ei nimetty valintakäytännön muuttamisen vuoksi.
Ismael (romaani)
Se käsittelee modernin sivilisaation mytologista ajattelua, sen vaikutusta etiikkaan, ja miten tämä liittyy ekologiseen kestävyyteen ja yhteiskunnalliseen romahdukseen maailman mittakaavassa. Romaani käyttää sokraattista dialogiaa purkaakseen käsitystä, että ihminen on biologisen evoluution huippu. Se arvelee, että ihmiskeskeisyys ja useat muut yleisesti hyväksytyt modernit ideat ovat kulttuurisia myyttejä ja, että globalisaatio johtaa katastrofaalisiin seurauksiin. Romaani sai 500000 dollarin Turner Tomorrow Fellowship Awardin vuonna 1991, vuotta ennen sen virallista julkaisemista.
James Leasor
James Leasor (20. joulukuuta 1923 Erith, Kent – 10. syyskuuta 2007 Salisbury, Wiltshire) oli tuottelias englantilainen kirjailija, joka kirjoitti historiallisia ja jännitysromaaneja sekä elämäkertoja. Jotkin hänen kirjoistaan on tehty myös elokuviksi; näihin kuuluvat Ansa agentille (1965) kirjasta Passi unohdukseen ja Merten sudet (1980) kirjasta Boarding Party.