cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Darwin (käyttöjärjestelmä)
Julkaisut
Darwin versioon 8.0.1 asti (vuoteen 2005) Apple julkaisi asennusohjelma CD-ISO-levykuvana, jolla käyttöjärjestelmän voi asentaa puhtaalta pöydältä PowerPC- tai PC-yhteensopiviin tietokoneisiin. Apple ei enää tue käyttöjärjestelmää, mutta julkaisee sivustollaan lisenssivaatimusten mukaisesti eri ohjelmapakettien lähdekoodit ja itse kehittämiään avoimen lähdekoodin paketteja.
Oman, varsinaisen Darwin-julkaisunsa lisäksi Apple perusti yhdessä Internet Systems Consortiumin kanssa vuonna 2002 yhteisöllisen OpenDarwin-hankkeen, jonka tarkoituksena oli lisätä yhteistyötä Applen ja vapaiden ohjelmistojen yhteisön välillä. Hanke kuitenkin lakkautettiin vuonna 2006 kiinnostuksen puutteen vuoksi. Vaikka tarkoituksena oli oikea käyttöjärjestelmä, OpenDarwinista tuli lopulta projekti, josta vain Apple hyötyi ilmaiseksi tehtävän työn ansiosta.
Vuonna 2008 entinen OpenDarwin-yleisö perusti uuden jakelun PureDarwinin. PureDarwinin tarkoituksena on saada aikaan CD-levyltä käynnistyvä asennuspaketti, jolla Darwinin voi saada käyttöönsä. Käyttöjärjestelmään on saatu 2021 toimimaan virtuaalikoneessa X11 ja ZFS-tiedostojärjestelmä, mutta verkkoa ei ole, eikä käyttöjärjestelmään sisäänkirjautuminen käyttäjätilassa tai sammuttaminen toimi. Apple on vetänyt jakelusta monet käyttöjärjestelmän peruskomponenteista, eivätkä launchd, verkkoyhteydet, monen käyttäjän tila tai järjestelmän sammuttaminen tai uudelleenkäynnistäminen toimi ilman näitä.
Komponentit
Darwin ei sisällä tukea Applen MacOS-yhteensopiville Carbon tai Cocoa -rajapinnoille, Quartz Compositor -ikkunointia tai Quartz-rajapintaa tai Aqua-käyttöliittymää, eikä sillä siten voi ajaa graafisia Mac-ohjelmia.
Darwin-ohjelmistot
Darwinin vapaan lähdekoodin luonteesta johtuen alustalle on kehitteillä useita avoimen lähdekoodin ohjelmistoja, jotka pyrkivät parantelemaan Darwinin ominaisuuksia ja korjaamaan sen puutteita. Tällaisia ovat esimerkiksi:
Maskotti
Darwinin kehittäjät ottivat vesinokkaeläin Hexleyn maskotikseen vuonna 2000. Apple ei tunnusta Hexleytä käyttöjärjestelmän viralliseksi logoksi.
Liuzhou
Liuzhou on prefektuuritason kaupunki Etelä-Kiinan Guangxin zhuangien autonomisen alueen pohjoisosassa. Kaupungin pinta-ala on 18 677 neliökilometriä ja väkiluku 3,76 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 200 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Nanningista koilliseen.
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu viiteen kaupunkipiiriin, kolmeen piirikuntaan ja kahteen autonomiseen piirikuntaa.
Svetlana Paramygina
Svetlana Vjatšeslavovna Paramygina (, ; s. 5. huhtikuuta 1965 Jekaterinburg, Venäjä) on ampumahiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa, yhdistynyttä joukkuetta ja Valko-Venäjää sekä seuratasolla Sport Minskiä.
Paramygina aloitti ampumahiihdon harrastamisen 1983 ja nousi Neuvostoliiton maajoukkueeseen 1989. Hän kuului joukkuekilpailun maailmanmestaruuden voittaneeseen Neuvostoliiton joukkueeseen Oslossa 1990 ja Lahdessa 1991. Borovetsin MM-kilpailuissa 1993 hän sai pronssia normaalimatkalla (15 kilometriä) ja kuului Valko-Venäjän hopeajoukkueeseen joukkuekilpailussa.
Paramygina saavutti Lillehammerin olympialaisissa 1994 hopeaa 7,5 kilometrin sprinttikilpailussa. Hän kiersi kaksi sakkokierrosta, samoin kuin kilpailun voittanut Myriam Bedard, jolle Paramygina hävisi 1,1 sekuntia. Normaalimatkalla hän sijoittui neljänneksi. Hän oli samana talvena voittamassa joukkuekilpailun maailmanmestaruutta Canmoressa.
Paramygina sijoittui Antholzin MM-kilpailuissa 1995 normaalimatkalla neljänneksi ja sprintissä 12:nneksi. Ruhpoldingin MM-kisoissa 1996 hän oli normaalimatkalla viides ja Brezno-Osrbliessa 1997 sprintissä 14:s. Naganon olympialaisissa 1998 hän sijoittui normaalimatkalla 12:nneksi. Vuoden 1999 MM-kilpailuissa hän oli normaalimatkalla kahdeksas, yhteislähdössä kymmenes ja takaa-ajokilpailussa 15:s. Oslon MM-kilpailuissa 2000 hän sijoittui sprintissä yhdeksänneksi ja takaa-ajossa 14:nneksi.
Diodotos I
pienoiskuva|pysty=0.85|Diodotos I kultarahassa [[diadeemi päässään, n. 245 eaa.]] Diodotos I (, ; n. 315/300–235 eaa.) oli Baktrian satraappi, joka kapinoi seleukidejä vastaan ja perusti itsenäisen Kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan noin vuonna 255 eaa. Diodotosta seurasi hänen poikansa Diodotos II, jonka kuitenkin syrjäytti ja murhasi eräs Euthydemos.
Svetlana Paramygina
Paramygina suoritti aktiiviuransa jälkeen tiedotusopin tutkinnon Valko-Venäjän valtionyliopistossa valmistuen 2002. Hän työskenteli sittemmin toimittajana valkovenäläisessä urheilulehdessä Pressball. Hän on toiminut myös ampumahiihtokommentaattorina Valko-Venäjän televisiossa.
Väärän vänkyrä talo
Vastaanotto
Arvostelevan Kirjaluettelon Kerttu Manninen totesi vuonna 1978, että Väärän vänkyrä talo noudattaa liian paljon Christien teoksista tuttua kaavamaisuutta. Hän arvosti kuitenkin sitä, että ratkaisu oli "lukijan saatavilla tiettyjen viitteiden ansiosta".
Diodotos I
Diodotoksesta kertovat antiikin historioitsijat Gnaeus Pompeius Trogus, Junianus Justinus ja Strabon. Diodotos I on myös jättänyt jälkeensä kulta- ja hopearahoja joita hän oli antanut lyödä. Joissan rahoissa hän kutsuu itseään lisänimellä Soter, "pelastaja".
Väärän vänkyrä talo
Vastaanotto
Kirjasta on muokattu elokuvakäsikirjoitus, josta Gilles Paquet-Brenner on ohjannut elokuvan Väärän vänkyrä talo (2017).
Raimo Bärman
Raimo Kyösti Bärman (s. 6. kesäkuuta 1932 Sulkava) on suomalainen kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä R. A. Karhumies.
Bärmanin vanhemmat olivat sahatyömies August Bärman ja Hilja Vasara. Lappeenrannassa lapsuutensa viettänyt Bärman kävi vuosina 1956-1957 Lahden Kansankorkeakoulun ja työskenteli sitten terveystarkastajana ja asuntojen tarkastajana Kajaanissa 1960-1964 sekä terveystarkastajana Lahdessa 1964-1982 aina sairauseläkkeelle jäämiseensä saakka. Bärman on toiminut myös freelance-toimittajana. Nykyisin Raimo Bärman asuu Lahdessa.
Bärmanin pääteos on Ruijaan 1800-luvulla muuttaneista suomalaisista kertova Kveenitrilogia: Kveenien rannat, Jäämeren soutajia ja Ruija kutsuu. Bärmanin eräaiheisia tekstejä on julkaistu myös antologioissa Erämiesten matkassa: eräkirjailijamme kertovat (Otava 1987) ja Erämaailman vuosikymmenet (Karisto 2000).
Raimo Bärman oli naimisissa vuodesta 1954 vuoteen 2016 opettaja ja kirjailija Annikki Bärmanin (o.s. Kuukka) kanssa.
Nieky Holzken
Nicolaas Hubertus Holzken (s. 16. joulukuuta 1983 Helmond) on alankomaalainen keskisarjan ja välisarjan thainyrkkeilijä ja nyrkkeilijä. Hän on entinen Gloryn välisarjan mestari. Holzken on myös kaksinkertainen WFCA:n thainyrkkeilyn mestari ja voitti SIMTAn thainyrkkeilyn Euroopan-mestaruuden 2005. Nyrkkeilyssä hän on voittanut BeNeLux'n ylemmän keskisarjan mestaruuden ja otellut kerran WBSS:n ylemmän keskisarjan mestaruudesta, mutta hävisi sen Callum Smithille.
Kaukopartio kierroksessa
Kaukopartio kierroksessa on Uula Aapan kirjoittama sotaromaani.
Uncle Buck
Uncle Buck (televisioesityksessä käytetty nimeä Hassu setä Buck) on vuonna 1989 valmistunut komedia-draamaelokuva, jonka pääosissa ovat John Candy, Jean Louisa Kelly ja Macaulay Culkin. Elokuvan ohjasi John Hughes, joka on myös elokuvan käsikirjoittaja.
Juoni
Russellin perheen vanhemmat hakevat suvun mustan lampaan Buck Russellin (John Candy) hoitamaan lapsiaan. Hän saa kuriin kaikki muut paitsi vanhimman teinitytön Tian (Jean Louisa Kelly), jonka poikaystävän hän yrittää häätää pois Tian kimpusta seksiasioista varoitellen.
Kaltasyn piiri
Kaltasyn eli Qaltasyn piiri on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 564 neliökilometriä ja asukkaita on 28 300 henkeä (vuonna 2007).
Piirin hallinnollinen keskus on Kaltasyn kylä, joka sijaitsee 202 kilometrin päässä tasavallan pääkaupungista Ufasta. Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa. Suurimmat etniset ryhmät ovat marit, tataarit, venäläiset, udmurtit ja baškiirit.
Maatalous on keskittynyt viljan ja perunan viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Seudulla on myös öljyesiintymiä. Paikallislehtinä ilmestyvät venäjänkielinen Zarja, tataarinkielinen Taŋ ja marinkielinen Üžara (”Aamunkoitto”).
Peter Fill
Peter Fill (s. 12. marraskuuta 1982 Kastelruth, Etelä-Tiroli, Italia) on italialainen alppihiihtäjä. Fill aloitti alppihiihdon harrastamisen jo 3-vuotiaana ja ensimmäisen kisansa hän laski 6-vuotiaana.
Vuonna 2000 Fill pääsi Italian maajoukkueen B-ryhmään ja kaudella 2002–2003 hän nousi A-maajoukkueeseen.
Fill saavutti junioreiden MM-kisoissa pronssia suurpujottelussa vuonna 2001 sekä maailmanmestaruuden supersuurpujottelussa 2002. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli yhdistetyn kilpailussa yhdeksäs. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän saavutti supersuurpujottelussa hopeaa 0,99 sekuntia Didier Cuchelle hävinneenä. Superalppiyhdistetyssä hän oli viides. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui supersuurpujottelussa yhdeksänneksi ja otti pronssia superalppiyhdistetyssä. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli syöksylaskussa seitsemäs ja supersuurpujottelussa kahdeksas. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksi ja supersuurpujottelussa 11:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli syöksylaskussa kuudes. Fill kilpailee maailmancupissa enimmäkseen vauhtilajeissa. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa hän sai oltuaan kolmas superyhdistetyn kilpailussa Wengenissä 13. tammikuuta 2006. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Lake Louisen syöksylaskukilpailussa 29. marraskuuta 2008. Hän voitti Kitzbühelin syöksylaskun 23. tammikuuta 2016. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2015–2016 ja 2016–2017.
Tapiolan Sokos
pienoiskuva|280px|Tapiolan Sokos
Tapiolan Sokos oli Espoon Tapiolassa vuosina 1979–2011 toiminut Sokos-tavaratalo. Tavaratalon toiminta loppui joulukuussa 2011, rakennuksen sisätilat saneerattiin täysin ja sen uudistuneisiin tiloihin avattiin lokakuussa 2013 kaupunkikeskus Ainoa. Tavaratalo oli HOK-Elannon omistuksessa vain sen viimeiset vuodet, vuoden 2009 alusta (sitä ennen SOK:lla) lopettamiseensa asti.
Katharina Szelinski-Singer
thumb|Katharina Szelinski-Singer vuonna 2007. thumb|right|"Kleiner Balanceakt" – Szelinski-Singerin pronssiveistos vuodelta [[1974]] Katharina Szelinski-Singer (24. toukokuuta 1918 – 20. joulukuuta 2010 Berliini ) oli saksalainen kuvanveistäjä. Hän syntyi lähellä Šilutėa ja asui vuodesta 1945 Berliinissä. Hän opiskeli Universität der Künste Berlinissä.
Auvergne-Rhône-Alpes
Auvergne-Rhône-Alpes [ovɛʁɲ.ʁon.alp] on yksi Ranskan 18 alueesta, jotka muodostettiin vuoden 2016 alussa. Siihen yhdistettiin kaksi aikaisempaa aluetta, Auvergne ja Rhône-Alpes. Alueen pääkaupunki on Lyon.
Gyllenbögel
Gyllenbögel on vanha aatelissuku, joka on imatrikoitu Suomen ritarihuoneessa (30.1.1818) numerolla 34 ja aikaisemmin Ruotsin ritarihuoneessa (30.7.1650) numerolla 418.
Historia
Lähteet
Sigfrid Michelsson (1570 – 3. kesäkuu 1633 Lemu, Finland) Kappalainen noin. 1615, lienee astunut virkaan vasta 1617. Sigfridus Michaelis erotettiin virasta 7.2.1625 hänen syyllistyttyään todistajana väärään valaan Vehmaan kirkkoherran Zacharias Jacobin ollessa syytettynä huoruudesta. Hänet kuitenkin armahdettiin ja palautettiin virkaansa. Herra Sigfridus ("hr Sigfrid i Lemu i Toijala") oli lokakuussa 1625 uudelleen syytettynä tapeltuaan pitäjänmiesten kanssa ja 1628 vastaamassa käräjillä siitä, että hän oli ottanut tilan Lemun Toijalan kylästä viljelykseensä, mutta oli antanut osan tilasta autioitua. Hänestä tuli Lemun kirkkoherra noin 1633.
Kappalaisen Sigfrid Michelsson Poika; Davis Sigfridsson aateloitiin nimellä Gyllenbögel, hän syntyi Lemun pappilassa 16.2.1603. Furiiri Henrik Flemingin komppaniassa 1624, korpraali 1626. Oli kornetti saadessaan 21.4.1629 elinikäiseksi rälssiksi itselleen ja vaimolleen Torkkilan Perniössä ja Järvenkylän Sauvossa. Omisti myös Hyvelän Nummen kappeliseurakunnassa. Luutnantti 1633. Ratsumestari Turun läänin ratsuväkirykmentissä 1637.
Aateloitu 31.1.1648 (esitetty 1650, n:o 418). Majuri. Osallistui maakuntakokoukseen Turussa 1657. Hänen piti osallistua v. 1660 valtiopäiville, mutta sai 23.5 samana vuonna luvan palata Suomeen, koska hän oli ”seulaksiammuttu”. Kuollut 15.1.1677, haudattu samana vuonna 12.9 oman hautaan Kemiön kirkossa, ja jonne hänen hautajaisvaakunansa asetettiin (tuhoutunut kirkon palossa 1781). Naimisissa 1) Kiskon kappalaisen Jakob Moliisin tyttären kanssa; 2) kuningas Kaarle XI luvalla 4.5.1664 Margareta Grelsdotterin kanssa, joka eli 1684 (toisesta avioliitosta ei ollut lapsia).
Muutamat suvun jäsenet ottivat 1900-luvun alussa nimen Kahakorpi.
Lauri Virtanen
Lauri (Lasse) Johannes Virtanen (3. elokuuta 1904 Uskela – 8. helmikuuta 1982 Turku) oli suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Virtanen saavutti kaksi pronssimitalia Los Angelesin 1932 olympialaisissa. Hän hävisi 5 000 metrillä 14 sekuntia maanmiehelleen Lauri Lehtiselle ja Yhdysvaltain Ralph Hillille sekä 10 000 metrillä yli 20 sekuntia Puolan Janusz Kusocińskille ja maanmiehelleen Volmari Iso-Hollolle. Paavo Nurmen jouduttua jäämään pois maratonilta ammattilaistuomion vuoksi nimettiin Virtanen myös tälle matkalle. Hän johti kilpailua vielä 31,5 kilometrin kohdalla mutta joutui 2,5 kilometriä myöhemmin keskeyttämään.
Vuoden 1934 EM-kilpailuissa Virtanen sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi. Hän voitti Suomen mestaruuden 5 000 metrillä vuonna 1930 ja kaksi kertaa pidemmällä matkalla vuonna 1933. Suomen Urheilulehden maratonin hän voitti vuonna 1932 ja Kaivopuiston maratonin vuosina 1937 ja 1938. Vuosina 1927–1929 hän voitti 5 000 metrillä TUL:n mestaruuden. Vuonna 1929 hän juoksi 5 000 metrillä maailmantilaston kärkiajan 14.47,2, mutta lopullisen ennätyksensä 14.36,8 hän juoksi kolme vuotta myöhemmin. Vuonna 1933 hän juoksi ennätyksensä 3 000 metrillä (8.20,8) ja 10 000 metrillä (30.30,7). Hänen maratonennätyksensä oli rataennätyksiin verrattuna vaatimaton 2.46.53.
Seuratasolla Virtanen edusti Salon Vilpasta, Turun Weikkoja, Turun Tovereita, Helsingin Tovereita ja Turun Rientoa. Hän toimi Riennon puheenjohtajana vuosina 1943–1966 ja hänet valittiin aikanaan seuran kunniapuheenjohtajaksi. Hänen pikkuveljensä Eino Virtanen saavutti painissa olympiapronssia.
Pohjois-Carolinan lippu
thumb|300px|Pohjois-Carolinan lippu (1991–) Pohjois-Carolinan lippu on Yhdysvaltain Pohjois-Carolinan osavaltion virallinen tunnus sen sinetin ohella. Lippu on horisontaalisesti puolitettu ylhäältä punainen ja alhaalta valkoinen, ja sen vasemmalla puolella on sininen kenttä. Sinisessä kentässä valkoinen tähti, jonka molemmin puolin kultaiset kirjaimet ”N” ja ”C”, viitaten osavaltion englanninkieliseen nimeen North Carolina. Lipun mittasuhteet ovat 2:3.
Lippu otettiin käyttöön 9. maaliskuuta 1885, ja sitä muokattiin hieman vuonna 1991.
Old School RuneScape
Old School RuneScape (lyh. OSRS) on Jagexin kehittämä ja julkaisema massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli. Peli julkaistiin 22. helmikuuta 2013. Kun Old School RuneScape julkaistiin, se oli vuoden 2007 versio RuneScapesta, mutta myöhemmin pelimoottoria on paranneltu ja peliin on lisätty uutta sisältöä. Vaikka Old School RuneScapella on pienempi joukko kehittäjiä ja vähemmän päivityksiä, sillä on suurempi määrä pelaajia kuin RuneScapella. Pelistä julkaistiin mobiiliversio Androidille ja iOSille lokakuussa 2018. Pelin ikäraja on 13 vuotta.
Runescape 3:n suosio on laskenut, ja Old School Runescapen suosio on säilynyt. Jagex-peliyhtiön kahdesta Runescape-versiosta vanhempi versio pelistä on suositumpi. Yksi sen suosion syistä saattaa olla vanhan pelin laitevaatimusten kohtuullisuus, mikä teki siitä hyvin soveltuvan mobiililaitteille ja Old School Runescapen suosittu mobiiliversio julkaistiin iOS- ja Android-laitteille lokakuussa 2018. Maaliskuussa 2020 mobiilisovelluksen lataukset ylitti viiden miljoonan rajapyykin. MMO-population.comin mukaan Old School Runescape on maailman 4. suosituin massiivinen verkkoroolipeli ja se arvioi sillä olevan noin 35,3 miljoonaa pelaajaa ja 1,34 miljoonaa päivittäistä pelaajaa. 1. marraskuuta 2020 peliin oli kirjautuneena 170 000 samanaikaista pelaajaa.
Annikki Bärman
Annikki Bärman pääsi ylioppilaaksi 1952 Lappeenrannan tyttölyseosta ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1958 Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta. Myöhemmin hän opiskeli vielä englantilaista filologiaa Tampereen yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1970. Annikki Bärman toimi kansakoulunopettajana vuosina 1953–1968 Enossa, Lauritsalassa, Taipalsaarella, Ruokolahdella, Kajaanissa ja Lahdessa sekä viimeksi englannin kielen aineopettajana Lahdessa 1968–1978.
Opettajanuransa jälkeen Bärman ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi ja hän perusti 1989 yhdessä miehensä kirjailija Raimo Bärmanin kanssa oman kustannusyhtiön nimeltä FinnEpos Oy. Bärmanit asuivat vuodesta 1998 Vihtijärvellä kunnes muuttivat Lahteen.
Annikki Bärman on kirjoittanut myös useita dekkareita nimimerkillä Mario Kirsi.
Teoksia
Nimimerkillä Mario Kirsi julkaistut dekkarit:
Río Muni
thumb|250px|Río Munin kartta Río Muni (fangiksi Mbini) on Päiväntasaajan Guinean manneralue. Sen pinta-ala on 26 000 neliökilometriä, ja se käsittää 93 % Päiväntasaajan Guinean kokonaispinta-alasta. Río Munissa on noin 300 000 asukasta.
Río Muni sijaitsee Gabonin ja Kamerunin välissä. Siihen kuuluu manneralueen lisäksi muutama mantereen edustan saari, kuten Elobey Chico, Elobey Grande ja Corisco. Maa on suurimmaksi osaksi mangroverämeiden ja sademetsien peitossa. Río Munin korkein kohta on eteläreunalla sijaitseva Mitravuori (1 200 metriä merenpinnasta). Río Munin maaperä on hedelmätöntä, ja sen tärkein luonnonvara on sademetsät. Alueen tärkein joki on Mbini-joki (tunnetaan myös nimillä Benito tai Woleu), joka virtaa alueen läpi idästä länteen. Etelärajalla oleva Muni-joki ei oikeastaan ole joki, vaan estuaari, johon useat joet laskevat. Näihin jokiin kuuluu muun muassa Utanboni. Río Munin tärkein kaupunki on Bata. Alueella ei ole luonnonsatamaa, mutta Batan satamaa parannettiin 1980-luvulla.
Río Munin väestö on suurimmaksi osaksi fangeja. He puhuvat erästä bantukieltä. Ennen fangeja alueella asui pygmejä, joita seurasivat bubit. Bubeja seurasivat useat muut bantuheimojen muuttoaallot, joista viimeinen oli fangien muutto alueelle 1800-luvulla.
Espanja sai nykyisin Päiväntasaajan Guinealle kuuluvan Biokon saaren Portugalilta vuonna 1778. Espanjalaiset alkoivat hankkia jalansijaa mantereelta 1800-luvulta, mutta fangit vastustivat ankarasti espanjalaisten valtaa. Vuonna 1856 espanjalaisten oikeudet Río Muniin vahvistettiin
Vuosina 1946-1959 Rio Muni oli virallisesti Espanjan provinssi kun sen asema siirtokunnasta muuttui. Vuosina 1960–1968 Espanja yritti pitää maakunnan Espanjan maakuntana  mikä epäonnistui guinealaisten jatkuvan siirtomaavastaisen toiminnan vuoksi. Espanja myönsi 12. lokakuuta 1968 alueelle itsenäisyyden
Proact
Proact on tietojen tallennukseen, varmuuskopiointiin ja palautukseen keskittyvä yritys. Suomen Proact on osa pohjoiseurooppalaista Proact IT Group -konsernia, jonka osake noteerataan OMX:n pohjoismaisessa pörssissä. Konsernin pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Yli 280 henkilöä työllistävän konsernin liikevaihto viime vuonna oli noin 91,9 miljoonaa euroa. Toimintaa on tällä hetkellä seitsemässä maassa: Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Latviassa, Liettuassa sekä Hollannissa. Proactin Suomen toimipisteet sijaitsevat Espoossa, Oulussa ja Tampereella. Vuonna 2007 liikevaihto Suomessa oli 17,5 miljoonaa euroa ja henkilöstön määrä 35.
Proact on alan pitkäaikaisin toimija Suomessa. Asiakkaina on useita tunnettuja suuria ja keskisuuria yrityksiä sekä julkisia laitoksia.
Armas Toivonen
Armas Adam Toivonen (20. tammikuuta 1899 Halikko – 12. syyskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti. Toivosen päämatka oli maraton, jolla hän saavutti olympiapronssia Los Angelesissa 1932 ja voitti EM-kultaa Torinossa 1934.
Toivonen voitti Suomen-mestaruuden 25 000 metrin juoksussa vuosina 1927 ja 1930 sekä maastojuoksun joukkuekilpailussa vuosina 1928–1930.
Lucien Favre
Lucien Favre (s. 2. marraskuuta 1957) on sveitsiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Favre oli 1980-luvulla Sveitsin jalkapallomaajoukkueen vakiokalustoa pelaten kahdeksan vuoden aikana 24 maaottelua. Seuratasolla Sveitsissä ja Ranskassa palloillut Favre oli kolmesti Sveitsin Cupin finaalissa, muttei poistunut sieltä koskaan voittajana. Servette FC hävisi 1983 Grasshopper-Club Zürichille, 1986 FC Sionille ja 1987 BSC Young Boysille.
Kaudella 1984–85 Favre oli juhlimassa Servetten joukkueessa Sveitsin mestaruutta. Uuden kauden alkupuolella hänen uransa kuitenkin koki suuren kolauksen. 13. syyskuuta 1985 pelatussa liigaottelussa Servetten ja Vevey-Sportsin välillä vierasjoukkueen Gabet Chapuisat taklasi 42. minuutilla Favren sairaalakuntoon ja miehen ura oli pilalla. Parin vuoden kuntoutumisjakson jälkeen Favre yritti vielä palata pelikentille, mutta kehnoin tuloksin.
Ura valmentajana
Favren valmennusura alkoi FC Echallensin juniorivalmentajana 1991. Hän siirtyi ykkösjoukkueen käskyttäjäksi kaudeksi 1993–94. Hän valmensi toisella sarjatasolla pelannutta seuraa kaksi vuotta siirtyen 1995 Neuchâtel Xamax'n valmennusorganisaatioon.
Päävalmentajana Favren ura jatkui 1997 Yverdon-Sportin joukkueessa. Hänen johdollaan seura nousi kauden 1998–99 päätteeksi pääsarjatasolle. Pääsarjakauden jälkeen 1999–2000 jälkeen Favre jätti joukkueen ja palasi Servetteen, tällä kertaa valmentajaksi. Servetten Favre johdatti Sveitsin cupin loppuotteluun 2001. Peliuran karvaat tappiot unohtuivat, kun joukkue kukisti tunteikkaassa finaalissa Favren edellisen seuran Yverdon-Sportin maalein 3–0.
Kesällä 2003 Favre siirtyi FC Zürichin peräsimeen. Favren johdolla FCZ palasi Sveitsin jalkapallon huipulle voittamalla Sveitsin Cupin 2005. Favren työ Zürichissä huipentui kahteen perättäiseen liigamestaruuteen 2006 ja 2007.
Kesällä 2007 Favre siirtyi Saksan Bundesliigaan Hertha BSC:n peräsimeen. Ensimmäinen kausi 2007–2008 Herthassa päättyi vaihtelevien esitysten jälkeen kymmenenteen sijaan. Favre sai potkut kauden 2009–2010 alussa, kun Hertha erotti hänet seitsemän ottelun jälkeen. Hertha oli voittanut vain kauden avausottelun, ja sen jälkeen hävinnyt kuusi kertaa putkeen. Bundesliigan viimeiseksi tippunut seura ilmoitti, että Favren korvaa ainakin toistaiseksi Karsten Heine.
Helmikuussa 2011 Favre palasi valmennustehtäviin, kun Bundesliigan jumbojoukkue Borussia Mönchengladbach palkkasi hänet pelastamaan seuran putoamiselta. Favren johdolla Gladbach piristyi ja nousi kevään aikana pois jumbosijalta. Sarjapaikkansa seura varmisti lopulta karsintojen kautta voitettuaan VfL Bochumin yhteismaalein 2–1. Favren ensimmäinen täysi kausi Mönchengladbachin peräsimessä oli menestyksekäs. Syyskaudella jopa mestaruudesta taistellut seura sijoittui Bundesliigassa lopulta neljänneksi ja selvisi Mestarien liigan karsintoihin. Sijoitus oli seuran paras 16 vuoteen.
Gladi jatkoi vahvoja esityksiään Favren alaisuudessa, vaikkei kaudella 2012/13 selvinnytkään Mestarien liigan lohkovaiheeseen saakka. Eurooppa-liigassa tuli menestystä ja joukkue eteni aina pudotuspeleihin saakka, kunnes putosi SS Laziolle vierasmaalisäännön turvin. Bundesliigassa Gladi joutui tyytymään kahdeksanteen sijaan, josta se kaudella 2013/14 paransi kaksi pykälää. Kausi 2014/15 oli jälleen erinomainen ja Favre luotsasi joukkueensa Bundesliigan kolmanneksi, mikä oli paras sijoitus sitten kauden 1986/87. Kolmannen sijan myötä Gladbach selvisi kaudelle 2015/16 ensimmäistä kertaa Mestarien liigan lohkovaiheessa. '
Kausi 2015/16 alkoi Gladbachin osalta heikosti ja joukkue hävisi Favren johdolla viisi ensimmäistä Bundesliiga-otteluaan. Heikkojen tulosten myötä seuraa yli 4,5 vuotta valmentanut sveitsiläinen erosi tehtävästään syyskuussa 2015. Hän oli seuran pitkäaikaisin päävalmentaja sitten Jupp Heynckesin (1979–1987).
Toukokuun lopussa 2016 Favre allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Ranskan liigassa neljänneksi sijoittuneen OGC Nicen kanssa. Sveitsiläisen johdolla Nice taisteli kaudella 2016/17 Ranskan liigassa kärkisijoilla läpi kauden ja johti liigaa 13 kierroksen ajan. Kevätkaudella tasapelejä tuli liikaa ja AS Monaco sekä Paris Saint-Germain karkasivat Niceltä. Kausi päättyi kolmanteen sijaan, mikä oli Nicen paras sarjasijoitus 41 vuoteen. Nice pääsi sijoituksensa myötä myös karsimaan ensimmäistä kertaa historiassaan paikasta Mestarien liigan lohkovaiheeseen. Favren työ Nicen peräsimessä herätti kiinnostusta sveitsiläisen palveluksia kohtaan muun muassa Borussia Dortmundissa. Nicen seurajohto kuitenkin ilmoitti, ettei se päästä Favrea pois seurasta kesken sopimuskauden.
Kausi 2017/18 alkoi Nicen osalta kehnosti. Joukkue putosi Mestarien liigan viimeisellä karsintakierroksella SSC Napolille, eikä päässyt näin ollen lohkovaiheeseen. Europelit jatkuivat kuitenkin Eurooppa-liigassa, jossa Favre luotsasi joukkueen lohkovaiheesta jatkoon. Tie katkesi kuitenkin ensimmäisellä pudotuspelikierroksella FK Lokomotiv Moskovaa vastaan yhteismaalein 4–2. Ranskan liigassa Nicen kausi alkoi heikosti ja se voitti vain neljä 14 kauden ensimmäisestä ottelusta. Marraskuun jälkeen joukkueen tulokset paranivat ja kauden keskivaiheilla talvitauon molemmin puolin Nice pelasi peräti kahdeksan ottelua ilman tappioita, mikä oli kauden pisin tappioton putkin. Tämän jälkeen Nice voitti vain viisi kauden 16 viimeisestä ottelusta. Nice jäi europelipaikkojen ulkopuolelle ja oli 8:s, kun se viimeisessä ottelussa hävisi Lyonille 3–2. Voitolla Nice olisi päässyt mukaan Eurooppa-liigaan myös seuraavalle kaudelle. Kauden päätyttyä Favre kertoi jättävänsä Nicen ja Ranskan liigan. Hän siirtyy kesällä Borussia Dortmundin päävalmentajaksi.
Favren debyyttikausi Dortmundissa oli kaksijakoinen. Joukkue pelasi syyskauden vahvasti ja hävisi kalenterivuoden 2018 puolella vain yhden ottelun Fortuna Düsseldorfille. Dortmund johti Bundesliigaa kauden aikana 21 kierroksen ajan, mutta kevätkauden kolme tappiota ja neljä tasapeliä pudottivat joukkueen mestaruustaistelussa hopealle. Käytännössä mestaruus ratkesi Bayern Münchenin murskavoittoon 28. kierroksella maalein 5–1.
Kauden 2019/2020 Dortmund aloitti voitokkaasti, kun se juhli Saksan supercupissa voittoa Bayernista 2–0. Pokaali oli Favren uran ensimmäinen Dortmundissa ja ensimmäinen sitten Sveitsin mestaruuden keväällä 2007. Koronan keväällä keskeyttämä kausi päättyi muutoin Dortmundin osalta pettymykseen, sillä joukkue jäi liigassa toiseksi häviten mestaruuden voittaneelle Bayernille peräti 13 pisteellä. Kausi 2020/21 lähti Dortmundin osalta kangerrellen käyntiin. Seurajohto erotti Favren joulukuun puolivälissä 2020, kun Dortmund oli hävinnyt kotonaan VfB Stuttgartille 1–5.
Ivan Pavlov (juristi)
thumb|Ivan Pavlov 2000. Ivan Pavlov on venäläinen juristi. Hän on edustanut oppositiojohtaja Aleksei Navalnyin järjestöjä ja yleisesti erikoistunut puolustamaan syytettyjä, joihin kohdistuvat syytteet liittyvät valtiolliseen turvallisuuteen, kuten maanpetokseen ja vakoiluun. Häntä itseään vastaan on käynnistetty rikostutkinta salaisten tietojen paljastamisesta entisen toimittajan Ivan Safronovin tapauksen yhteydessä. Hän johti ihmisoikeusjuristien ryhmää Komanda 29:ä, joka lakkautettiin heinäkuussa 2021.
Thor Hushovd
Thor Hushovd (s. 18. tammikuuta 1978 Grimstad, Norja) on norjalainen uransa päättänyt maantiepyöräilijä ja maantieajon maailmanmestari vuodelta 2010. Hän aloitti ammattilaisuransa harjoittelijana Crédit Agricole -tallissa vuonna 1999 ja edusti samaa tallia sen lopettamiseen, vuoteen 2008 saakka. Kausina 2009–2010 hänen joukkueenaan oli Cervélo TestTeam, 2011 Garmin-Cervélo ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2012–2014 BMC Racing Team.
Hushovd voitti alle 23-vuotiaiden maantieaika-ajon maailmanmestaruuden vuonna 1998. Hän voitti pistekilpailun Ranskan ympäriajossa 2005 ja 2009 sekä Espanjan ympäriajossa 2006. Hän ajoi Ranskan ympäriajon johtajan keltaisessa paidassa vuoden 2004 kilpailun kolmannella, vuoden 2006 kilpailun ensimmäisellä ja kolmannella sekä 2011 kilpailun 3–9 etapilla. Espanjan ympäriajon johtajan kultapaitaa hän kantoi kolmella etapilla vuonna 2006. Hän voitti samana vuonna myös Gent–Wevelgem-klassikon ennen David Koppia.
Hushovd voitti maantieajon maailmanmestaruuden Melbournessa 2010 oltuaan ylämäkeen ajetussa loppukirissä vahvin ennen Matti Brescheliä ja Allan Davisia. Hänet valittiin Norjan vuoden urheilijaksi 2010.
Mymmeli
thumb|Vanhempi Mymmeli kahden lapsensa kanssa. thumb|Nuorempi Mymmeli (Mymmelin tytär).
Moshoeshoe II
Moshoeshoe II (2. toukokuuta 1938 – 15. tammikuuta 1996) oli itsenäisen Lesothon ensimmäinen kuningas.
Mymmeli
Mymmeli on kahden Tove Janssonin Muumi-teoksissa esiintyvän hahmon nimi. Alkuperäinen Mymmeli esiintyy vain kirjassa Muumipapan urotyöt. Hän on isokokoinen, pyöreä ja iloinen suuren lapsikatraan äiti. Toinen Mymmeli on hänen hoikka tyttärensä, josta varhaisemmissa kirjoissa käytetään nimitystä Mymmelin tytär, mutta johon myöhemmin viitataan pääasiassa Mymmelinä. Jälkimmäinen Mymmeli esiintyy useissa Janssonin kirjoista sekä Muumipeikko-sarjakuvissa. Eräässä omaan käyttöönsä tekemässään muistiinpanossa Tove Jansson erotteli hahmot nimillä ”Mymmeli vanhempi” ja ”Mymmeli nuorempi”. Muualla kuin Janssonin varhaisemmissa kirjoissa Mymmelillä tarkoitetaan lähes aina nuorempaa Mymmeliä. Hahmo esiintyy myös Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjassa.
Mymmelit tunnistaa keskellä päälakea seisovasta piikkimäisestä nutturasta. Sellainen on myös Pikku Myyllä, joka on vanhemman Mymmelin tytär ja nuoremman Mymmelin pikkusisko. Useimmiten Mymmeli ja Myy käyttävät myös selän puolelta napitettavaa mekkoa ja pitävät kaulassaan suurta rusettia. Muumipapan urotöiden kuvituksessa kaikilla Mymmelin perheeseen kuuluvilla on hännät, mutta myöhemmissä kuvituksissa Mymmeli on kuvattu enemmän ihmismäisenä, ilman häntää.
Moshoeshoe II
Moshoeshoe II syntyi Basutomaassa vuonna 1938 ja opiskeli Oxfordin yliopistossa politiikkaa, filosofiaa ja taloustieteitä. Hän toimi Basutomaan johtajana vuodesta 1960 lähtien. Kun Basutomaa vuonna 1966 itsenäistyi Lesothona, Moshoeshoe nousi sen ensimmäiseksi kuninkaaksi. Vuonna 1970 kuningas joutui väliaikaisesi maanpakoon Alankomaihin. Hän kuitenkin palasi ja nousi valtaan vielä samana vuonna. Moshoeshoe II joutui toistamiseen maanpakoon vuonna 1990, jolloin valtaan nousi hänen poikansa Letsie III. Moshoeshoe nousi valtaan vielä kerran vuonna 1995. Hän kuitenkin kuoli auto-onnettomuudessa seuraavan vuoden tammikuussa. Hänen kuolemansa jälkeen vallassa on ollut yhtämittaisesti Letsie III.
Mymmeli
''"Ja aamulla on koko ranta täynnä hukkuneita vilijonkkia ja mymmeleitä ja homssuja, kaikki yhtä kalpeita ja vihreitä meriheinästä." (Pikku Myy kirjassa Muumipappa ja meri, s. 52)''
Vanhempi Mymmeli
Alkuperäinen Mymmeli on perusluonteeltaan iloinen ja huoleton. Mymmelin tytär kuvailee äitiään joka paikasta pyöreäksi kirjassa Muumipapan urotyöt. Mymmelillä on lukuisia lapsia. Hänen luonnettaan kuvastaa, ettei hän itsekään tiedä tarkkaan lastensa lukumäärää – "kahdeksan-yhdeksäntoista" oli hänen oma arvionsa ennen Pikku Myyn syntymää. Mymmelin lapsista kolme mainitaan nimeltä: Nuuskamuikkunen, Mymmelin tytär eli nuorempi Mymmeli ja Pikku Myy, joka on lapsista kaikkein pienin. Mymmelin lasten isiä ei kerrota, poikkeuksena Nuuskamuikkusen isä Juksu.
Kirjoissa muusta Muumilaakson väestä poiketen vanhempi Mymmeli on hyvin uskonnollinen ja esimerkiksi moittii lapsiaan jos nämä eivät ole muistaneet lukea iltarukousta.
Myöhemmissä muumikirjoissa ja -sarjakuvissa Mymmeli-nimitys viittaa nuorempaan Mymmeliin eikä äiti-Mymmeliä enää mainita. Tove Janssonin vuonna 1956 piirtämässä Muumipeikko-sarjakuvassa Talonrakennus vanhempi Mymmeli esiintyy tunnistettavana, mutta häntä ei kutsuta Mymmeliksi vaan Mymmelin äidiksi, sillä sarjakuvissa Mymmeli on pelkästään nuoremman hahmon nimenä. Hahmo on nimettömänä mukana myös Lars Janssonin piirtämässä tarinassa Nappeja ja avioliittoja.
Uusi-Akvitania
Alueella on noin kuusi miljoonaa asukasta. Sen 12 departementista väkiluvultaan suurin on Dordogne.
Mymmeli
Vanhempi Mymmeli
Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjan jakso "Muumipeikko rakentaa talon" perustuu sarjakuvaan Talonrakennus ja siinä hahmo esiintyy myös Mymmelin ja Pikku Myyn äitinä ilman omaa nimeä. Hahmon äänenä on sarjan Yleisradion dubbauksessa Leena Uotila ja MTV:n dubbauksessa Ella Pyhältö. Muumipapan urotöihin perustuvissa "Muumipapan muistelmat" -jaksoissa juonta on muutettu siten, että Mymmelin tyttäreksi esittäytyvä Pikku Myytä muistuttava hahmo onkin Pikku Myyn äiti nuorena, ja vanhempi Mymmeli on näin oletettavasti hänen isoäitinsä.
Nuorempi Mymmeli (Mymmelin tytär)
Muumipeikko-sarjakuvissa Mymmeli on yksi vakituisista sivuhahmoista, ja hän esiintyy useammin kuin Pikku Myy. Sarjakuvissa Mymmelillä on taipumus rakastua usein ja nopeasti, ja unohtaa tarvittaessa yhtä nopeasti. Hänen rakkautensa kohteet ovat usein maskuliinisia miehiä, kuten urheilijoita, jotka eivät kuitenkaan tunnu välittävän hänestä. Lars Janssonin piirtämissä sarjakuvissa hänen vakioihastuksensa on Rinaldo-niminen jalkapalloilija. Sarjakuvissa Mymmeli kuvataan useimmiten Niiskuneidin ystäväksi. Hän asuu pienessä hökkelissä, jonka matalasta ovesta on kuljettava konttaamalla. Lars Janssonin piirtämissä tarinoissa Mymmelillä on rusetin sijasta ylisuuret kaulukset.
Muumilaakson tarinoissa Mymmeli asuu Muumilaaksossa, mutta usein poissa sieltä pitkiä aikoja, jolloin Pikku Myy asuu Muumiperheen luona. Hänen kotinaan on pieni pyöreä talo. Mymmelin äänenä sarjassa on alkuperäisessä Yleisradion dubbauksessa Aila Svedberg, joka näyttelee myös Niiskuneitiä. Mymmelin ääni muistuttaakin Niiskuneidin ääntä, mutta on vähän matalampi ja nasaalisempi. MTV:n dubbauksessa Mymmelin äänenä toimii Carla Rindell. Sarjan ohessa tehdyssä elokuvassa Muumipeikko ja pyrstötähti hahmoa näyttelee Leena Uotila. Elokuvassa Mymmeli nähdään vain alussa, kun hän on lähdössä Muumitalosta ja jättänyt sisarensa Pikku Myyn Muumien hoiviin. Sarjassa Mymmelillä on vaaleanpunainen mekko, jossa ei ole rusettia, ja hän käyttää valkoisia korkokenkiä sekä sinisiä sukkahousuja. Sarjassa hänellä on myös romanttiset välit Poliisimestarin kanssa. Mymmeli esiintyy sarjan jaksoissa Pikkuruiset vieraat, Taikurin taika, Rosvoja Muumilaaksossa, Primadonna, Muumipeikko rakentaa talon, Vedenneito, Timantti, Kauhea Pikku Myy, Naamiaiset, Tuoli, Feeniks-lintu, Talon maalausta, Kohti etelää, Muumipeikon kihlaus, Kultainen valtakunta ja aiemmin Suomessa esittämättömässä jaksossa Syntymäpäiväyllätys. Jaksossa Feeniks-lintu Mymmeli nähdään rakentamassa kokkoa Feeniks-linnulle muun Muumilaakson väen kanssa, jaksossa Kohti etelää lopussa hänet nähdään vain muutaman sekunnin ajan Pikku Myyn kanssa nukkumassa talviunta, Kultainen valtakunta lopussa on Jenni-tädin parantumisen kunniaksi suuret juhlat. Näissä kolmessa jaksossa hän ei puhu lainkaan.
Viitteet
Mymla tütar Mymlen Mimbla Mymlan
Dominick Arduin
Dominick Arduin (7. helmikuuta 1960 Pariisi – kadonnut maaliskuussa 2004) oli Suomessa vuodesta 1988 asunut ranskalainen seikkailija, joka katosi 6. maaliskuuta 2004 yritettyään ensimmäisenä naisena matkata yksin maantieteelliselle Pohjoisnavalle. Arduin asui elämänsä viimeiset 15 vuotta Lapissa toimien muun muassa Suomen Ladun tunturioppaana Kiilopäällä Urho Kekkosen kansallispuiston alueella.
Dominick Arduin oli kiinnostunut luonnosta, ja seikkailu oli hänen intohimonsa. Arduin oli hankkinut liikunnanohjaajan koulutuksen, ja hänellä oli monipuolinen urheilullinen ja liikunnallinen tausta. Arduin työskentelikin häntä kiinnostavissa ammateissa. Arduin saavutti eläessään myös urheilullisia voittoja, hän on muun muassa melonnan juniorien Ranskan mestari.
Katoaminen
Arduin katosi matkallaan maantieteelliselle Pohjoisnavalle maaliskuussa 2004. Yleisesti uskotaan, että hiihtäen liikkunut Arduin on hukkunut maaliskuun 2004 aikana pudottuaan railoon tai vajottuaan heikkoihin jäihin. Viimeiset löydetyt jäljet päättyivät suuren railon reunalle luoteeseen Komsomoletsin saaren pohjoiskärjestä, josta Arduin oli lähtenyt hiihtäen matkaan. Marraskuussa 2004 Dominick Arduinin suomalainen edunvalvoja pyysi Helsingin käräjäoikeudelta ranskalaisseikkailijan julistamista kuolleeksi. Päätöstä kuolemasta ei voitu tuolloin antaa, koska käräjäoikeus katsoi, ettei tapaus täyttänyt kuolleeksi julistamisen ehtoja.
Dominick Arduin julistettiin lopulta kuolleeksi Lapin käräjäoikeuden 9. syyskuuta 2005 tekemällä päätöksellä. Kuolleeksi julistamista hakivat Arduinin edunvalvoja, varatuomari Sami Tervahauta ja Arduinin sisarukset.
Sven Pahajoen kirja Arduinista
Syyskuussa 2004 julkaistiin pohjoissuomalaisen toimittajan Sven Pahajoen kirja Dominick Arduinista. Kirja Dominick Arduin, Seikkailijan salaisuus (Revontuli 2004, ISBN 9789525170405) käsitteli Arduinin elämää – Pahajoki sai tutkiessaan naisen taustoja selville, että hän oli Suomessa asuessaan pitkälti sepittänyt oman elämäntarinansa toimittajille ja ystäville. Sven Pahajoki on julkisuudessa esittänyt arvailuja, että Arduin on saattanut lavastaa oman kuolemansa. Pahajoki johti Jatulin Tarhat -yhdistystä, joka oli mukana rahoittamassa Arduinin etsintöjä.
Jan Heino
thumb|Jan Heino [[Metsähallitus|Metsähallituksen pääjohtajana työhuoneessaan 2006.]] Jan Erik Heino (s. 22. heinäkuuta 1947 Liljendal) on suomalainen metsäneuvos ja kansainvälisesti tunnettu metsäasiantuntija.
Heino on koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta. Hän toimi 2000–2006 Metsähallituksen toimitusjohtajana. Metsähallituksesta hän siirtyi Roomaan johtamaan YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n metsäosastoa järjestön apulaispääjohtajana 2006–2009. FAO-kauden jälkeen hän työskenteli maa- ja metsätalousministeriön johtavana metsäasiantuntijana.
Heino on toiminut myös Skogsbruket-lehden päätoimittajana 1986–1993 sekä Metsäntutkimuslaitoksen johtokunnan puheenjohtajana 1997–1999.
Heino sai metsäneuvoksen arvonimen vuonna 2012. Suomen Leijonan ritarikunnan komentajaksi hänet nimitettiin vuonna 2007.
Vartiomoottorivene 3
Vartiomoottorivene 3 (VMV 3) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene.
Valmistus
Komentajakapteeni Väinö Miettinen (merivartiolaitoksen päällikkö 27. kesäkuuta 1930) suunnitteli 1929 alkaen merivartiolaitoksen perustamista (laki esitys 28. helmikuuta 1930) sisäasiainministeriön toimeksiannosta. Esityksen mukaan merivartiostolle tuli hankkia kahdeksan nopeaa ja ajanmukaista vartiolaivaa. Vartiomoottorivene 3 oli yksi esitetyistä aluksista.
Alus tilattiin U. Suortin Veneveistämöltä Helsingistä. Se valmistui 1930, minkä jälkeen se otettiin palvelukseen vastaperustetussa merivartiostossa. Se oli ensimmäinen tilattu vartiomoottorivene, mutta myöhästymisensä johdosta VMV 1 ja VMV 2 ehtivät valmistua ennen sitä, joten se sai nimen VMV 3.
Tuhoutuminen
Vene tuhoutui 11. kesäkuuta 1931 konehuonepaloa seuranneessa polttoainesäiliön räjähdyksessä. Palossa ei tullut henkilövahinkoja, koska sammuttamista yrittäneet ehtivät hypätä veteen ennen räjähdystä. Tuhoutumista tutki ulkopuolinen tutkijalautakunta, joka suositteli bensiinimoottoreista luopumista ja lisäksi Miettinen lupasi kiinnittää tarkempaa huomiota ammattitaitoisen henkilöstön palkkaamiseen.
Veneen tuhon jälkeen tehtiin teknisiä parannuksia seuraavien alusten tilauksiin. Näitä olivat muun muassa polttoainesäiliöiden sijoittaminen eristettyihin osastoihin, polttoaineputkien suojaaminen ja niiden johtaminen säiliöiden yläosaan, pääputkijohto sulkeminen kannelta mahdollistettiin, parannettiin tuuletusta ja akun paikkaa vaihdettiin.
Pohjois-Dakotan lippu
thumb|300px|Pohjois-Dakotan lippu (1911–) Pohjois-Dakotan lippu on Yhdysvaltain osavaltio Pohjois-Dakotan virallinen tunnus sen sinetin ohella. Lipussa on sinisellä taustalla valkopäämerikotka, joka pitelee nuolia ja oliivipuun oksaa. Kotkan suussa on nauha, jossa lukee ”E pluribus unum”, eli ”Monesta yksi”. 13 kultaista tähteä symboloivat Yhdysvaltain 13 alkuperäistä osavaltiota. Käytännössä kuva on samanlainen kuin Yhdysvaltain vaakuna. Kotkan alapuolella lukee osavaltion englanninkielinen nimi ”North Dakota”.
Lipun viralliset mittasuhteet ovat 26:33, mutta yleensä käytetään versiota, joka on 3:5. Nykyinen lippu otettiin käyttöön 11. maaliskuuta 1911.
Postulaatti
Postulaatti on tieteessä käytettävä annettuna otettava väite eli oletus, joka tarvitaan teorian rakentamisen pohjaksi. Postulaatti voi olla niin sanottu selviö, vastoin enemmistön näkemystä tai jotain siitä väliltä. Esimerkki ensimmäisestä on vaikkapa alkuräjähdysteorian postulaatti, että luonnonlait ovat universaaleja. Esimerkki toisesta on Albert Einsteinin suppean suhteellisuusteorian toinen postulaatti, jonka mukaan valonnopeus on tyhjiössä vakio.
Matematiikassa postulaatti tarkoittaa suunnilleen samaa kuin aksiooma, joskin jälkimmäinen on nykyisin suomen kielessä käytetympi.
Adast
Adast on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 16 kilometriä Lourdesin kaupungista etelään.
Kylän yläpuolella olevalla rinteellä oleva linna Château de Miramont on ollut viimeksi toimittaja ja kirjailija Jacques Chancelin omistuksessa.
Saukonsalo
Saukonsalo on saari varsinaisella Saimaalla Luonterin järvenosassa Mikkelin Anttolassa Etelä-Savossa.
Maantietoa
Saukonsalo on Laivaniemestä Kaarnavuorelle 5,5 kilometriä pitkä ja Pesäniemestä Tikkaniemelle 3,8 kilometriä leveä. Saaren pinta-ala on 12 neliökilometriä. Se sijaitsee Luonterin kaakkoisosassa saariston keskellä. Sen kaakkoispuolella on Hirvensalon saari, etelä- ja lounaispuolella Hurissalon Keljunniemi ja Piekälänsaari ja pohjois- ja luoteispuolella aukeaa saaristoinen Luonterin pääselkä. Hirvensalon ja Saukonsalon välissä on Hepovirta ja Keljunniemen puolella Hietavesi. Kaikki Luonterin vesi, joka virtaa Lietvedelle, virtaa Saukonsalon ympärillä kohti Hietavettä ja Kuparonvirtaa (myös Hotteinvirta), josta se jatkaa Linnunpäänselän kautta itään ja Hirvensalmen läpi.
Saukonsalon rantaviivan mutkien seuraaminen on haastava tehtävä, josta kertyy veneellä runsaasti kilometrejä. Pitkät niemet ja lahdet tekevät saaresta rikkonaisen muotoisen. Saari voidaan karkeasti jakaa kolmeksi osaksi, joita yhdistää kapeat kannakset. Saaren suurimman osan muodostaa pohjoispää, jonka erottaa saaren eteläosasta 2,1 kilometriä pitkä Jousanlahti. Osia yhdistävä kannas on 270 metriä leveä. Saaren pienempi eteläosa on länsiosastaan kapea ja Jousanlahden suuosan kohdalla se on kapeimmillaan. Siellä loppuu 1,3 kilometriä pitkä Limalahti, jonka lahdenpohjukan kohdalla saari on 100 metriä leveä. Tämän kannaksen lounaispuolelle jää kolmas saarenosa, jota kutsutaan Rupakoksi.
Saaren pohjoisosan suurin lahti on 1,4 kilometriä pitkä Laivalahti. Sitä suojaavat pääselän tuulilta Petäjäsaari, Korkiasaari ja Varpusaari. Näiden seuralaissaaria ovat neljä Pyövelinluotoa ja kaksi Pikaria. Hirvensalon edessä olevassa salmessa on Patasaari ja pienempi luoto. Salmi kapenee Hirvensalon Heponiemen kohdalla, jossa salmen yli kulkee pengertie ja jossa on kapea silta-aukko. Kapeikkoa on kutsuttu Hepovirraksi, jossa sijaitsee lisäksi Heposaari. Salmen ja Saukonsalon eteläpäässä Hietaveden itäosassa sijaitsee toinen Korkiasaari, jonka seuralaissaaria ovat Räätälikivi, Verkkosaari, Keltiäissaari, Pulmussaari, Salmisaari ja Kokkosaari. Hietavesi jää Hurissalon Keljunniemen ja Saukonsalon väliin. Sen keskellä sijaitsee suuri Hietasaari, jonka seuralaisia ovat Muuriaissaari, Ruissaari, Heinäsaari ja Korkiasaari ja sen pikkuluodot. Kun Hietavesi on kapenemassa Rupakon kohdalla Toronvirraksi, kohdataan Hietavedellä vielä kuusi saarta. Niitä ovat esimerkiksi Pieni Toronsaari ja Keulankärki. Iso Toronsaari on maatunut niemeksi. Hietaveden pohjoisrannassa on kolme helposti erottuvaa lahtea: Kaarnalahti, Pyylahti ja Limalahti. Niidenkin edustalla on pieniä luotoja. Rupakon länsipuolella sijaitsevan Piekälänsaaren eteen jäävä salmi Rupakonvirta ja pohjoisessa oleva Vierunselkä ovat kapeita järvenosia, jotka ovat lähes saarettomia. Vierunselkä aukeaa Aittalahdenseläksi, josta pitkä Jousanlahti alkaa. Aittasaarenselkä muodostaa pääselän saaristoisen eteläosan. Sen itärannassa on Aittalahti ja siinä sijaitseva Aittasaari. Aittasaarenselän edustalla ovat vielä Avokkaansaari, Jänissaaret, Kamalansaaret ja Halkoluodot. Saukonsalon Pesäniemen kallioilta näkyy Luonterin aava pääselkä.
Heponiemestä Virranniemen tuleva pengertie on ainoa saareen rakennettu tie. Talvella käytetään myös jääteitä, jotka suuntautuvat Hurissalon Piekälänsaarelle. Saaren tie haarautuu lähes heti kolmeen suuntaan. Pohjoinen haara johtaa Laivalahden rantaan, josta haarautuu yksityisiä teitä eri suuntiin. Itään menevä haara on lyhyt, mutta läntinen haara vie saaren eteläosaan ja Rupakkoon. Lietvedeltä tulee Luonteriin veneväylä, joka haarautuu Kuparonvirralla itäiseen ja läntiseen väylään. Itäpuolisellä väylällä on 1,5 metrin syväys ja se johtaa veneilijää pääselälle Pihlajasalon keskivaiheille. Läntinen väylä johtaa saaren länsipuolelle ja Vierunselän jälkeen on siitä viitoitettu saarien välistä useita väyliä länteen. Niitä pitkin pääseen Luonterin länsipuolelle tai pääselän eteläosaan. Saarella on vain viidessä kohtaa peltomaita. Ne sijaitsevat hajallaan saaren eri rannoilla. Muut ovat kesäasukkaita, joilla on vapaa-ajan asuntoja lähinnä rannoilla. Hirvensalon läpi Heponiemen vierestä kulkee Puumalan ja Mikkelin välinen kuntaraja. Se jatkuu pohjoisessa Pihlajasalon yli luoteeseen.
Zeki Velidi Togan
Ahmet Zeki Velidi Togan (baškiiriksi Äxmätzäki Wälidi Tuğan, synt. Äxmätzäki Äxmätşah ulı Wälidi, Әхмәтзәки Әхмәтшаһ улы Вәлиди, ; 10. joulukuuta 1890 − 26. heinäkuuta 1970) oli baškiiritaustainen turkkilainen historioitsija, turkologi, opettaja, tohtori ja poliitikko. Togan tunnettiin baškiirilaisen kansallismielisen liikkeen keulahahmona. Myöhemmin Togan vaikutti Turkissa ja toimi muun muassa Istanbulin yliopistossa opettajana. Toganin kirjallinen työ keskittyy islamin- ja turkkilaisten kansojen historiaan.
Saukonsalo
Luontoarvoja
Luonterissa on rauhoitettu laaja Natura 2000-hankkeeseen kuuluva pääosin rantojensuojelualue (Luonteri (FI0500021), 8 441 ha), joka levittäytyy Juvan, Mikkelin ja Puumalan kuntien alueille ja jonka kokonaispinta-ala on 84,41 km². Suojelualue sijaitsee pääosin Saukonsalon luoteispuolella olevilla Luonterin saarilla, mutta osa suojelualuesta sijaitse Saukonsalossa. Suojeluun kuuluu yksityisiä maita saaren pohjoisrannoilta, joissa voi suojelusta huolimatta harjoittaa metsätaloutta. Saukonsalon pohjoisosassa siihen kuuluu Laivaniemi ja Petranmäki, Varpusaaren eteläosa, Nuottasaari ja pohjoisempi Ruissaari (yhteensä 157 ha, 8 km rantaa). Toinen suojelualue sijaitsee Jousanlahden suulla, jossa siihen kuuluu Jousanniemestä etelään ulottuva yhtenäinen ranta-alue (5 ha).