cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Verojyvät
Verojyvät oli se osa maaveroa, joka veronosoituksen mukaan suoritettiin rukiina ja ohrina. Verojen suorittaminen viljana loppui, kun maaverot lakkautettiin Suomessa vuoden 1925 alusta alkaen. Ruotsissa annettiin 24. joulukuuta 1627 kuninkaallinen päätös ja selitys, jonka mukaan maaveron viljana suoritettavan osan tuli olla puoliksi ruista ja puoliksi ohraa. Säännöstä kuitenkin poikettiin joissakin osissa valtakuntaa. Jos kruunu vaati, oli verojyvät suoritettava luonnossa eli kuivattuna viljana. Samoin oli veronosoitukseen otettujen kaurojenkin laita. Jos kruunulla ei ollut viljan tarvetta, verojyvät maksettiin rahana verohinnan mukaan. Veronmaksajalla oli kuitenkin aina oikeus suorittaa verojyvät viljana. 22. heinäkuuta 1803 annettu kuninkaallinen asetus vahvisti menettelyn jatkumisen entisenlaisena. Keisarillinen julistus 12. marraskuuta 1847 sääti, että kruunun niin vaatiessa oli kaksi kolmasosaa verojyvistä suoritettava viljana ja yksi kolmasosa rahana keskiverohinnan mukaan. Jos verojyvien viljana suorittamista ei vaadittu, oli veronmaksajalla oikeus suorittaa koko vero rahana.
Trey Songz
Trey Songz (oik. Tremaine Aldon Neverson, s. 28. marraskuuta 1984 Petersburg, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä.
Lapsuus
Tremaine Aldon Neverson syntyi sotilasperheeseen. Trey oli jo 14 vuoden iässä taitava laulamaan. Atlantic-levy-yhtiön tuottaja Troy Taylor havaitsi Treyn kyvyt tämän esiintyessä kykykilpailussa.
Mellilän kirkko
Mellilän kirkko on Loimaan seurakunnan kirkko Mellilässä Loimaalla. Se sijaitsee Niinijoen varressa pari kilometriä Mellilän taajamasta ylävirtaan päin. Kirkko on rakennettu vuosina 1824–1825. Tyypiltään kirkko on puinen, päätytornillinen ristikirkko. Alttaritaulun on maalannut Edwin Lydén vuonna 1912.
Mellilän kirkon sankaripatsas on kuvanveistäjä Jussi Vikaisen käsialaa vuodelta 1951.
Sandwich-luokka
Sandwich-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 90-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Paul Darmanin
Paul Darmanin (6. marraskuuta 1940 Santa Venera – 25. heinäkuuta 2023 Floriana) oli Maltalta lähtöisin ollut, Keniassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 26. maaliskuuta 1966 ja nimitettiin Garissan hiippakunnan johtoon 3. helmikuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Mercieca, jota avustivat John Aloysius Ward ja Biagio Vittorio Terrinoni.
Sandwich-luokka
Suunnittelu
Amiraliteetti hyväksyi 12. marraskuuta 1755 Sir Thomas Slade suunnitelman alusluokasta. Alimmalla ja keskimmäisellä tykkikannella oli 28 kpl tykkejä, mutta alimmalla ne olivat 32 naulan ja keskimmäisellä 18 naulan tykkejä. Ylimmällä tykkikannella oli 30 kpl 12 naulan tykkiä. Lisäksi puolikannella oli kaksi 6 naulan tykkiä samoin kuin etukannella. Amiraliteetin 3. kesäkuuta 1790 tekemällä päätöksellä 6 naulan tykit vaihdettiin 12 naulan tykeiksi.
Brian Holland
Brian Holland (s. 15. helmikuuta 1941 Detroit) on yhdysvaltalainen lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään veljensä Eddie Hollandin ja Lamont Dozierin kanssa Motown-yhtiössä 1960-luvulla.
Hollandin uran ensimmäisiin hitteihin kuuluu The Marvelettesin ”Please Mr. Postman” (1961), josta tuli Motown-levymerkin ensimmäinen listaykköseksi noussut julkaisu. Holland osallistui kappaleen kirjoittamiseen ja toimi myös yhtenä singlen tuottajista. Vuonna 1963 hän aloitti yhteistyön tuottaja-laulunkirjoittaja Lamont Dozierin ja veljensä Eddie Hollandin kanssa.
Kolmikko kirjoitti ja tuotti Motown-artisteille lukuisia hittejä ja oli merkittävä tekijä pienen detroitilaislevymerkin nousussa kansalliseen menestykseen. Heidän tuotantoonsa sisältyivät Martha and the Vandellas -yhtyeen kappaleet ”Come and Get These Memories”, ”Heatwave” ja ”Quicksand”, The Isley Brothersin ”This Old Heart of Mine”, The Four Topsin ”I Can’t Help Myself” ja ”Reach Out, I’ll Be There” sekä Marvin Gayen ”Can I Get a Witness” ja ”You’re a Wonderful One”. The Supremes nauhoitti kuusi peräkkäistä Hollandien ja Dozierin kappaletta, mukaan lukien ”Stop! In the Name of Love”, ”Baby Love” ja ”You Can’t Hurry Love”.
Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja kaksivuotisen oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla muun muassa Freda Paynelle, Chairman of the Boardille ja Honey Conelle. Vuonna 1972 julkaistiin Hollandin laulama kappale ”Don’t Leave Me Starvin’ for Your Love”, joka menestyi kohtalaisesti. Seuraavana vuonna Lamont Dozier lähti yhtiöstä jatkaakseen laulu-uraansa. Brian ja Eddie Holland jatkoivat yhdessä joitakin vuosia, kunnes yhtiö lakkautettiin lopullisesti 1970-luvun puolivälissä. Brian Holland jatkoi 1970-luvulla musiikin tuottamista itsenäisesti, mutta ei saavuttanut enää Motown-vuosiensa vertaista menestystä.
Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.
Felix Salten
Felix Salten (vuoteen 1911 Siegmund Salzmann; 6. syyskuuta 1869 Pest, Itävalta-Unkari – 8. lokakuuta 1945 Zürich, Sveitsi) oli unkarilaissyntyinen itävaltalainen kirjailija ja toimittaja, joka muistetaan erityisesti teoksestaan Bambi: Tarina metsästä.
Elämänvaiheet
Felix Saltenin isä oli unkarinjuutalainen insinööri. Salten syntyi Pestissä (nykyinen Budapest), mutta perhe muutti Wieniin neljä viikkoa hänen syntymänsä jälkeen. Perhe asui Alsergrundissa ja Währingissä. Siegmund keskeytti koulunkäynnin 16-vuotiaana ja meni töihin vakuutusyhtiöön. Hänen ensimmäinen tekstinsä julkaistiin vuoden 1889 alussa, ja ensimmäinen novellikokoelma Der Hinterbliebene julkaistiin 1900. Tällöin hän käytti jo salanimeä Felix Salten. Hän tutustui Wienin kirjallisiin piireihin, ja hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat muiden muassa Arthur Schnitzler, Hugo von Hofmannsthal, Richard Beer-Hofmann, Hermann Bahr ja alussa myös Karl Kraus ; he muodostivat niin kutsutun nuorwieniläisen ryhmittymän. Uransa alussa Salten julkaisi novelleja, jotka hyödyntävät symbolismin ja impressionismin keinovaroja mutta joissa näkyy myös naturalistisen koulukunnan vaikutusta.
Vuonna 1894 Salten alkoi työskennellä Wiener Allgemeine Zeitung -lehden teatteriarvostelijana ja siirtyi vuonna 1902 Die Zeit -lehteen. Hän sai kuuluisuutta kirjoituksista, joissa hän selosti hovin skandaaleja. Hänen oletetaan myös julkaisseen anonyymisti kiistanalaisen eroottisen romaanin Josefine Mutzenbacher eli Wieniläisen ilotytön tarina (1906).
Salten avioitui vuonna 1902 näyttelijä Ottilie Metzelin (1868–1942) kanssa. Perheeseen syntyi kaksi lasta: Paul (1903–1937) ja Anna Katharina (1904–1977).
Lehtiartikkeleita, erityisesti niin kutsuttuja följetongeja, Salten kirjoitti elämänsä aikana noin 3 000 kappaletta. Lisäksi hän kirjoitti romaaneja, novelleja, esseitä, näytelmiä, librettoja ja elokuvakäsikirjoituksia (muun muassa Mihin rakkaus johtaa [1924]).
Ensimmäisen maailmansodan aikana Salten kirjoitti isänmaallisia tekstejä. Hän suhtautui sotaan ensin innostuneesti, mutta vuonna 1917 hän alkoi pitää sotaa katastrofina.
1920-luvulla Salten työskenteli Neue Freie Presse -lehdessä vaikutusvaltaisena kolumnistina ja julkaisi muutamia menestysromaaneja. Vuonna 1923 ilmestyi kaksi eläinaineista romaania: Koiramme Firenzessä ja Bambi: Tarina metsästä. Merkittäviin teoksiin kuuluvat myös Palestiinan-matkakirja Uusia uurtajia vanhassa maassa (1925) ja Yhdysvaltain-matkakirja Amerikka viidessä minuutissa (1931), jotka ilmestyivät ensin Wiener Allgemeine Zeitungissa ja Neue Freie Pressessä följetongien sarjoina.
Vuosina 1927–1933 Salten toimi Itävallan Pen-liiton puheenjohtajana. Hänen kirjansa kiellettiin natsi-Saksassa vuonna 1935. Kun Itävalta oli liitetty Saksaan, Salten välttyi vainolta kansainvälisen maineensa vuoksi. Hänen tyttärensä asui Sveitsissä ja järjesti vanhemmilleen oleskeluluvan vuonna 1939. Salten vietti viimeiset vuotensa Sveitsissä rahavaikeuksien piinaamana. Oleskeluluvan ehtoihin kuului, ettei hän saanut työskennellä toimittajana, ja hänen sveitsiläinen kustantajansa oli kiinnostunut julkaisemaan ainoastaan eläintarinoita (muun muassa jatko-osa Bambis Kinder). Salten ei saanut taloudellista hyötyä Walt Disneyn Bambi-elokuvan menestyksestä. Myös Disney-elokuvat Perri (1957) ja Koiruutta kerrakseen (1959) perustuvat Saltenin teoksiin.
Morristownin ufohuijaus 2009
thumb|Viisi tunnistamatonta punaista valoa Morristownin yllä.|230x230px
Morristownin ufohuijaus 2009 oli kahden amerikkalaisen tekemä ufohuijaus, jossa taivaalle päästettiin viisi heliumpalloa. Niihin oli kiinnitetty kiinalaiset lyhdyt. Tapahtuma raportoitiin tammikuussa 2009 ufona. Huijauksen tekijät, parikymppiset miehet, videoivat ”ufot” ja esimerkiksi ilmapallojen lähettämisen taivaalle Mpuurs Plausin ja Hanoverin rajalla olevasta metsästä.
Monet näkivät valot ja Hanoverin poliisi sai niiden takia seitsemän hätäpuhelua. Lentokenttää varoitettiin esineistä. Tapaus levisi nopeasti paikallisiin ja maanlaajuisin uutisiin. Uutisissa haastateltiin muun muassa lentäjä Paul Hurleytä. Muun muassa amerikkalaisen ufojärjestön MUFON:in mielestä tapaus oli aito. Huijauksen tekijät Joe Rudy ja Chris Russo paljastivat pilansa julkisuuteen aprillipäivänä 2009. Heidän mielestään huijaus näytti, miten helppoa ufohavaintoja on huijata.
Aiheesta muualla
Liste de canulars en ufologie
HMS Ocean (1761)
HMS Ocean oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1761 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Sir Thomas Slade suunnitteli 1758 aluksen, jossa oli poistettu puolikannelle asetetut tykit ja keskimmäiselle tykkikannelle oli lisätty kaksi tykkiä. Tämä loi lähes kolme vuosikymmentä toteutetun tykkien asettelumallin. Aluksella oli alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkiä. Keskimmäisellä ja ylimmällä tykkikannella oli kummallakin 30 tykkiä, mutta keskimmäisellä ne olivat 18 naulan ja ylimmällä 12 naulan tykkejä. Lisäksi etukannelle oli asennettu kaksi 9 naulan tykkiä.
Palvelus
Alus romutettiin Plymouthissa heinäkuusta lokakuuhun 1791.
MX vs. ATV Unleashed
MX vs. ATV Unleashed on vuonna 2005 valmistunut ajopeli. Pelissä voit ajaa paitsi motocrossia myös ATV:tä, (mönkijää) golfkärryä, rantakirppua, monsteriautoa, helikopteria ja lentokonetta. Peli on julkaistu Xbox:lle, PlayStation 2:lle ja Windowsille.
Pelissä olevia eri pelimuotoja ovat muun muassa ura (championship), moninpeli (multiplayer), yksittäinen kisa (single race) ja freestyle, jota suoritetaan eri areenoilla. Urassa on kaksi luokkaa; MX ja ATV. Niihin sisältyy myös edellä mainittujen ajoneuvojen ajamista. Uran aikana pelaaja ansaitsee pisteitä (rahaa) voittamalla kisoja ja tekemällä temppuja. Pisteillä pelaaja voi ostaa kaupasta (storesta) ajoneuvoja, ratoja, kuljettajan varusteita yms. Urassa pelaaja voi muokata ajoneuvoa ja kuljettajaa. Moninpelissä, yksittäisessä kisassa ja urassa on erilaisia alueita, kuten Hillclimb, Freestyle, Supercross, Open Class ja National Park.
Savon Työmies (1920–1921)
Savon Työmies oli Kuopiossa vuosina 1920–1921 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Ioánninan yliopisto
Ioánninan yliopisto on yliopisto, joka toimii Ioánninassa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1964 ja se erotettiin itsenäiseksi yliopistoksi Thessalonikin Aristoteles-yliopistosta vuonna 1970.
Yliopiston pääpaikka on Ioánninassa. Lisäksi sillä on yksiköitä Agríniossa. Yliopistossa on seitsemän tiedekuntaa ja yhteensä 17 laitosta. Niissä on yhteensä 17 040 opiskelijaa, joista 1 300 on maisterivaiheen ja 2 217 jatko-opiskelijoita (vuonna 2014). Henkilökunnan määrä on 1 272, joista 720 on opetushenkilökuntaa.
Tiedekunnat
Yliopiston tiedekunnat ja niiden laitokset ovat:
Ogdens’ Nut Gone Flake
Ogdens’ Nut Gone Flake on brittiläisen Small Faces -yhtyeen vuonna 1968 julkaistu studioalbumi, jota pidetään samalla yhtenä ensimmäisistä konseptialbumeista. Tyyliltään psykedeelinen levy nousi Britannian albumilistan kärkeen kuudeksi viikoksi ollen samalla ainoa maassa ykköstilalle yltänyt Small Faces -albumi. Levyllä on Britanniassa listakakkoseksi päässyt hittisingle ”Lazy Sunday”.
Albumin erikoisuutena oli sen kansi, joka oli vanhan, peltisen tupakkarasian muotoinen. Kun sen avasi, paljastui sisältä sätkäpapereita ja psykedeelinen kollaasi. Kansi on parodia Ogdens’ Nut-brown Flake -tupakasta, jota valmistettiin Liverpoolissa vuodesta 1899.
Taustaa ja äänitykset
Itse albumin äänittäminen vei aikaa kolme kuukautta. Yhtye pyrki näyttämään kykenevänsä kolmiminuuttisten hittisinglejen lisäksi luomaan myös hyvän albumikokonaisuuden. Äänittäjä Glyn Johnsin äänimaailmallisina esikuvana toimivat The Beatles -yhtyeen viimeisimmät studiokikkailuja sisältävät albumit, ja Johnsin asemaa onkin korostettu levyn lopputuloksen kannalta.
Albumin kansikuva syntyi, kun Ogdens-tupakkavalmistaja lähetti tuoteluettelon kaikista savukerasioistaan aina 1800-luvulle asti. Näistä valittiin nopeasti yksi, jolloin teksti Ogden’s Nut Brown Flake muutettiin muotoon Ogdens Nut Gone Flake ja alkuperäinen suorakulmainen muoto muutettiin ympyräksi, jolloin syntyi historian ensimmäinen ympyränmuotoinen levynkansi. Albumista löytyvät valokuvat otettiin puolestaan levy-yhtiön toimistossa sekä kosketinsoittaja Ian McLaganin asunnossa. Pyöreä kansi aiheutti kuitenkin ongelmia levynjakajille, joten albumista otettiin myöhemmin myös tavanomaisella, suorakulmaisella kannella varustettu painos.
Albumin rakenne ja tyyli
Monilla yhdysvaltalaisilla ja etenkin sanfranciscolaisilla yhtyeillä oli 1960-luvun loppupuolella tapana sisällyttää musiikkiinsa poliittista kommentointia, mutta brittiyhtyeet, Small Faces mukaan luettuna, asennoituivat aikakauden hippivillitykseen yleisesti ”rennommalla” tavalla. Tämä heijastuu myös Ogdens’ Nut Gone Flakella, jossa yhtye kritisoi Vietnamin sodan sijaan muun muassa metelöiviä naapureita.
Steve Marriott myöhemmän yhtyeensä [[Humble Pien riveissä.|thumb|left|220px]] Levyn A-puoli koostuu täyteläisestä psykeedelisestä rockista, LSD-vaikutteisesta ja vääristyneestä varieteemusiikista sekä varhaisesta heavy rockista. Mukana on myös yhtyeelle ennestään tyypillistä rhythm and bluesia. Albumin aloittaa psykedeelinen instrumentaali, nimiraita ”Ogdens’ Nut Gone Flake”, jonka pohja on periaatteessa Small Facesin historian toisen singlen, ”I’ve Got Minen”, toisintaa. ”Afterglow (Of Your Love)”, jonka solisti-kitaristi Steve Marriott kirjoitti tyttöystävälleen, on puolestaan soul-vaikutteinen. Cockney-aksentilla laulettu ”Rene” on yhtyeen oodi Rene Tungatelle, huonomaineiselle naiselle East Endistä. Solisti Marriott oli nuorena saanut äidiltään kurinpalautuksen, kun oli myöntänyt käyneensä muiden poikien kanssa naisen luona muutamia kertoja. Basisti Ronnie Lane kirjoitti raskassävyisen ”Song of a Bakerin” vietettyään aikaa The Whon Pete Townshendin kanssa ja luettuaan intialaisesta mystikosta Meher Babasta. ”Lazy Sunday” on levyn toinen raita, joka on laulettu cockney-aksentilla, ja se sai innoituksensa Steve Marriottin riidoista naapuriensa kanssa; naapureilla oli toistuvasti tapana hakata Marriottin asunnon seinää kovaääniseen musiikinkuunteluun kyllästyneenä.
B-puoli sisältää surrealistisen tarinan seikkailunhaluisesta pojasta, Happiness Stanista, joka on tutkimusmatkalla Kuun varjoisalle puolelle. Matkan aikana hän tapaa puhuvia kärpäsia sekä Mad John -nimisen erakon päätyen tanssikutsuille. Tarinan kertojana toimii komedianäyttelijä Stanley Unwin, joka yhdistelee brittipekoraalisuutta beat-slangiin. Alun perin kertojaksi kaavailtiin irlantilaista Spike Milligania, mutta tämä kieltäytyi. Musiikillisesti B-puoli on A-puolta hiotumpi, ja se sisältää muun muassa keinotekoisen kansanomaisen ”Mad Johnin” sekä rokkaavamman ”Rollin’ Overin”.
Julkaisu
Albumin suureksi hitiksi nousi kappale ”Lazy Sunday”, joka tosin oli julkaistu singlenä jo hieman ennen itse albumia, huhtikuussa. Vaikka Small Faces pitikin tätä cockney-aksentilla laulettua kappaletta loistavana albumiraitana, oli yhtye kappaleen julkaisusta singlenä kauhuissaan, ja se pelkäsi saavansa maineen vitsiyhtyeenä. Vielä suurempi järkytys yhtyeelle oli, kun ”Lazy Sunday” ylsi Britanniassa sijalle 2. Toinen single, ”Afterglow (Of Your Love)”, ilmestyi maaliskuussa 1969 päästen Britanniassa sijalle 36. ”Mad John” ilmestyi singlenä vain Yhdysvalloissa, eikä se saavuttanut menestystä.
Isä meidän -kohu
Albumi ei välttynyt kohulta. Levy-yhtiö Immediate Records julkaisi albumia promotoidakseen mainoksen, joka parodioi Isä meidän -rukousta:
Teksti raivostutti lehdistön ja myös monet lukijat kirjoittivat valituksia toimitukseen. Albumi koettiin iskuksi uskontoa vastaan. Steve Marriott on kertonut, ettei yhtyeellä ollut mitään tietoa koko mainoksesta ennen kuin he näkivät sen musiikkilehdessä. Marriottin mielestä kyseessä kuitenkin oli vain erilainen tapa mainostaa albumia. Hän totesi myös yhtyeen huolehtivan enemmän musiikistaan ja levyjen tuottamisesta kuin mainoksista.
Myöhempiä vaiheita ja tunnustuksia
Levyn esittäminen livenä oli lähes mahdotonta. Small Faces esittikin albumin kokonaisuudessaan vain kerran, BBC:n televisio-ohjelmassa Colour Me Pop perjantaina 21. kesäkuuta 1968. Itse ohjelmassa esitettiin kappaleet ”Song of a Baker”, ”Happiness Stan”, ”Rollin’ Over”, ”The Hungry Intruder”, ”The Journey”, ”Mad John” ja ”Happy Days Toy Town”. Kaikesta huolimatta jotkut kappaleet sopivat myös livetilanteisiin, ja esimerkiksi ”Rollin’ Over” muodostui konserttien vakionumeroksi.
Ogdens’ Nut Gone Flake jäi Small Facesin viimeiseksi studioalbumiksi, sillä yhtye hajosi vuonna 1969 Steve Marriottin perustettua Peter Framptonin kanssa Humble Pie -yhtyeen. Jäljelle jäänyt kolmikko puolestaan lyöttäytyi yhteen Rod Stewartin ja Ron Woodin kanssa perustaen Small Facesin raunioille The Facesin. Small Faces palasi kuitenkin vielä kertaalleen alkuperäiskokoonpanossaan, ja julkaisi albumit Playmates (1977) ja 78 in the Shade (1978), jotka jäivät kuitenkin vaille menestystä.
Vuonna 2000 Q-lehti valitsi Ogdens’ Nut Gone Flaken kaikkien aikojen 59. parhaaksi brittiläiseksi albumiksi. Levy kuuluu myös Robert Dimeryn kirjaan 1001 albumia, jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Allmusic-sivuston kriitikko Bruce Eder antoi arvostelussaan albumille viisi tähteä viidestä mahdollisesta.
Brittiläinen Playbox-teatteri esitti albumin tarinan marraskuussa 2008. Sen ohjasi Stewart McGill ja taustamusiikista vastasi Small Faces -tribuuttiyhtye. Kertojana puolestaan toimi alkuperäisen kertojan Stanley Unwinin poika John.
Muita versioita
Vuonna 2005 julkaistiin albumista 3 CD-levyä sisältävä 3CD Remaster Deluxe Edit, jossa CD 1 sisältää alkuperäisen albumin monomiksauksen ja CD 2 stereomiksauksen. CD 3 sisältää kappaleiden seassa BBC Radio 1:n Classic Albums -ohjelman dokumenttia levystä:
Kokoonpano
Muut
Painokset
Albumista on julkaistu lukuisia erilaisia versioita ja niiden hinnat vaihtelevat painoskohtaisesti hyvinkin suuresti. Alkuperäisen painoksen voi saada 20 Yhdysvaltain dollarin hintaan, mutta niistä on maksettu jopa 100–200:n dollarin suuruisia summia. Harvinaisimmat painokset ovat monomiksauksen omaavat alkuperäiset julkaisut. Alkuperäiset monopainokset tunnistaa harmaasta etiketistä. Suurin osa uusintapainoksista on hinnaltaan alempiarvoisia kuin alkuperäisjulkaisut.
Valikoiva julkaisulista:
Redoxpotentiaali
Redoxpotentiaali eli pelkistymispotentiaali (E_{h}) on suure, joka mittaa kemiallisen aineen tai ionin taipumusta ottaa vastaan elektroneja ja siten pelkistyä. Redoxpotentiaali mitataan jännitteen yksiköinä, siis voltteina (V) tai millivoltteina (mV). Jokaisella aineella on sille ominainen pelkistymispotentiaali; mitä suurempi se on, sitä suurempi taipumus aineella on pelkistyä eli toimia hapettimena.
Redoxpotentiaalia käytetään yleisesti myös yhtenä veden laatua kuvaavista suureista.
Mittaus ja sen merkitys
Vesiliuoksissa redoxpotentiaali mittaa liuoksen taipumusta vastaanottaa tai luovuttaa elektroneja, kun liuokseen lisätään tai se joutuu kosketuksiin jonkin muun aineen kanssa. Jos liuoksen redoxpotentiaali on alempi (negatiivisempi) kuin lisätyn aineen, jälkimmäisellä on taipumus pelkistyä eli ottaa elektroneja liuoksessa ennestään olleilta aineilta, jotka se täten hapettaa. Jos taas liuoksen redoxpotentiaali on korkeampi (positiivisempi) kuin lisätyn aineen, jälkimmäisellä on taipumus hapettua eli luovuttaa elektroneja liuoksessa ennestään olleille aineille, jotka se täten pelkistää.
Täten liuoksen ja siihen lisätyn aineen välille muodostuu sähköinen potentiaaliero. Tämä potentiaaliero eli redoxpotentiaali voidaan määrittää mille tahansa elektrodille, jollaisena voi toimia: Jokaiseen tällaiseen elektrodiin liittyy jokin puolireaktio. Esimerkiksi lyijyn ja vesiliukoisen lyijysuolan välinen puolireaktio on Vastaavasti jos platinalanka on upotettu sekä rauta(II)- että rauta(III)-ioneja sisältävään liuokseen, puolireaktio on
Yksittäiselle elektrodille tätä potentiaalieroa ei kuitenkaan voida mitata tyydyttävällä ja toistettavalla tavalla. Sen vuoksi redoxpotentiaalit yleensä mitataan verrattuna johonkin toiseen elektrodiin, jonka potentiaali sovitaan nollaksi. Vesiliuosten redoxpotentiaalit määritetään mittaamalla potentiaaliero liuoksen kanssa kosketuksissa olevan inertin elektrodin sekä vakaan vertailuelektrodin välillä, joka on yhdistetty liuokseen suola­sillan välityksellä.
Inertti elektrodi toimii välittäjänä, jonka kautta elektronit siirtyvät vertailuelektrodiin tai tulevat sieltä. Se tehdään tavallisesti platinasta, joskin myös kultaa ja grafiittia voidaan käyttää. Vertailuelektrodina käytetään elektrodia, jonka redoxpotentiaali tunnetaan. On sovittu, että standardivetyelektrodin redoxpotentiaaliksi on valittu 0,0 volttia ja kaikkien muiden elektrodien redoxpotentiaalit ilmoitetaan siihen verrattuina. Vetyelektrodi on kuitenkin hankala käytettäväksi tavanomaisessa laboratoriotyössä. Sen vuoksi käytännössä vertailuelektrodina käytetään yleensä muita vakaita elektrodeja kuten hopeakloridielektrodia tai kalomelielektrodia.
Vaikka redoxpotentiaalin mittaaminen vesiliuoksille on melko suoraviivaista, monet tekijät rajoittavat tuloksen käyttökelpoisuutta. Sellaisia ovat liuoksen lämpötila ja pH, siinä tapahtuvat irreversiibelit reaktiot ja reaktiot, jotka eivät vielä ole saavuttaneet tasapainoa.
Normaalipotentiaali
Normaalipotentiaali (E_{0}) on elektrodin redoxpotentiaali verrattuna standardivetyelektrodiin 25 °C:n lämpötilassa, kun jokaisen reaktioon osallistuvan ionin konsentraatio on 1 M, jokaisen reaktioon osallistuvan kaasun osapaine yksi normaali-ilmakehä ja metallit ovat puhtaassa muodossa. Standardivetyelektrodin normaalipotentiaali on sovittu nollaksi.
Normaalipotentiaali ilmoitetaan tavallisesti pelkistymispotentiaalina. Joissakin maissa kuten Yhdysvalloissa ja Kanadassa on kuitenkin tavallisimmin käytetty hapettumispotentiaaleja, jotka ovat pelkistymispotentiaalien vastalukuja. Selvyyden vuoksi normaalille hapettumis- ja pelkistymispotentiaalille voidaan käyttää merkintöjä E_{0}^{r} and E_{0}^{o}.
Eri aineiden normaalipotentiaalit vaihtelevat noin −3 ja +3 voltin välillä. Vesiliuoksissa käyttökelpoisia ovat yleensä kuitenkin vain ne, joiden normaalipotentiaali on suunnilleen +1,7 ja −0,8 voltin välillä.
Eräiden elektrodien normaalipotentiaaleja
Mitä vahvempi jokin aine on hapettimena, sitä heikompi sen pelkistynyt muoto on pelkistimenä ja päinvastoin. Hapettimet ja pelkistimet voidaankin järjestään taulukkoon, jossa kullakin rivillä on jokin hapetin ja sitä vastaava pelkistin.
Alla olevassa taulukossa ovat ylimpinä vahvimmat hapettimet ja heikoimmat pelkistimet, alimpina heikoimmat hapettimet ja vahvimmat pelkistimet. Arvot on mitattu +25 °C:n lämpötilassa.
Lihavoituna on taulukkoon merkitty vety ja joukko tunnetuimpia metalleja, jotka kasvavan normaalipotentiaalinsa mukaisessa järjestyksessä muodostavat metallien sähkökemiallisen jännitesarjan. Jalometallit ovat jännitesarjassa ennen vetyä, epäjalot metallit vedyn jäljessä.
pienoiskuva|Oheisesta taulukosta nähdään, että tämän sinkki–kupari-pariston [[elektrodipotentiaali on 0,34V − (−0,76V) = 1,10V.]]
Taulukossa mainituista aineista on siis fluorikaasu vahvin ja litiumioni heikon hapetin, kun taas metallinen litium on vahvin ja fluoridi-ioni heikoin pelkistin. Jokainen siinä mainittu hapetin voi hapettaa taulukossa jäljempänä olevan aineen sen esiintyessä pelkistyneessä muodossa, ja vastaavasti kukin pelkistin voi pelkistää taulukossa sen edellä olevan aineen sen esiintyessä hapettuneessa muodossa. Sitä vastoin havaittavaa reaktiota ei tapahdu korkeammalla normaalipotentiaalilla olevan parin pelkistyneen muodon ja alemmalla normaalipotentiaalilla olevan parin hapettuneen muodon välillä.
Alatalon kartano
Alatalon kartano on suuri maatila Laukaassa, Laukkavirran eli Tarvaalan kylässä, lähellä Lievestuoreenjärven pohjoispäätä. Sen vuonna 1923 valmistuneen päärakennuksen on suunnitellut Alvar Aalto. Rakennuksen perusta on betonia, runko hirttä ja pinta pystylaudoitusta. Tyyliltään rakennus edustaa uusklassismia. Se jatkaa myös pohjalaista maalaistaloarkkitehtuuria ja kansanomaista rakennusperinnettä.
Rakennusvaiheessa sekä alkuperäisen omistajan että hänen appensa rahat loppuivat kesken, ja rakennus siirtyi Petäjäveden seurakunnan omistukseen ja pantiin vuokralle. Sodan jälkeen tila pilkottiin kolmeen ja luovutettiin siirtokarjalaisille. Rapistuneen, kylmän päärakennuksen ympäristöineen osti maanviljelijä Matti Laapotti perheineen vuonna 1946. Laapotin suku on kunnostanut rakennuksen 1980-luvulla.
Bengin kieli
Beng on Norsunluurannikon itäosassa asuvien bengien puhuma mandelainen kieli. Sen puhujamääräksi on arvioitu 28 000 henkeä.
Bengiä puhutaan Iffoun alueen M’Bahiakron prefektuurissa. Se kuuluu mandekielten kaakkoishaaran eteläryhmään. Beng ja sen murteena aikaisemmin pidetty ngen ovat maantieteellisesti kaukana sukukielistään, ja baulen kieli on vaikuttanut niihin voimakkaasti. Bengiksi on julkaistu aapinen ja muutamia Raamatun katkelmia, mutta sitä käytetään ainoastaan yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Puhujat osaavat myös baulea, djulaa tai ranskaa.
Howard H. Aiken
Aiken opiskeli Wisconsinin yliopistossa Madisonissa ja sai fysiikan tohtorin arvonimen Harvardin yliopistosta vuonna 1939. Tänä aikana hän törmäsi moniin differentiaaliyhtälöihin, jotka hän pystyi ratkaisemaan pelkästään numeerisesti. Hän kehitteli mielessään sähkömekaanista laskentalaitetta, joka pystyisi tekemään suurimman osan hitaastä työstä hänen puolestaan. Tätä tietokonetta kutsuttiin aluksi ASCC:ksi (Automatic Sequence Controlled Calculator, 'Automaattinen jono-ohjattu laskin') ja myöhemmin Harvard Mark I:ksi. IBM:n avustuksella laite saatiin valmiiksi ja se asennettiin Harvardiin helmikuussa 1944. Grace Hopper liittyi projektiin saman vuoden kesäkuussa. Vuonna 1947 Aiken sai oman osuutensa Harvard Mark II -tietokoneesta valmiiksi. Hän jatkoi työtään Mark III:n ja Harvard Mark IV:n kanssa. Mark III käytti joitakin elektronisia komponentteja ja Mark IV oli täysin elektroninen. Mark III ja Mark IV käyttivät rumpumuistia ja Mark IV:ssä oli myös ferriittirengasmuistia.
Aiken sai kunnia-arvosanoja Wisconsinin yliopistosta ja Technische Hochschulesta, joka sijaitsee Darmstadtissa. Hänet äänestettiin American Academy of Arts and Sciences -tiedejärjestön jäseneksi 1947. Hän sai Insinöörimitalin Wisconsinin yliopistosta vuonna 1958, Harry H. Goode Memorial Awardin vuonna 1964, John Price Wetherill -mitalin vuonna 1964 ja IEEEn Edison-mitalin ”Ansiokkaasta uranuurtajantyöstä laaja-alaisten digitaalisen tietokoneiden kehityksestä ja käytön suunnittelusta ja tärkeästä työstä alan kouluttamiseksi” vuonna 1970.
Mark-sarjan kehittämisen lisäksi Aiken sai maisterintutkinton Harvardin yliopistoon melkein kymmenen vuotta ennen muita yliopistoja. Tämä antoi perustan tuleville tietokonetieteilijöille, joista monet tekivät tohtorin väitöskirjansa Aikenin ohjauksessa.
Yksityiselämä
Howard Aiken oli naimisissa kolme kertaa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Lousie Mancill, toinen Agnes Montgomerya ja kolmas Mary McFarland. Hän sai kaksi lasta, Rachel Annin Lousien kanssa ja Elizabethin (Betsy) Agnesin kanssa.
Siirryttyään eläkkeelle 60-vuotiaana Fort Lauderdaleen Floridaan Aiken jatkoi teknologian tutkimuksen tukemista. Hän perusti konsulttiyrityksen Howard Aiken Industries Incorporatedin, joka auttaa konkurssin partaalla olevia yhtiöitä jaloilleen. Floridan-vuosiensa aikana hän sai Miamin yliopiston informaatioteknologian kunniaprofessoruurin. Lisäksi Aiken toimi konsulttina yrityksille. Aiken kuoli 14. maaliskuuta 1973 konsulttimatkalla Saint Louisissa.
Sanantuoja
Sanantuoja voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Gilberto Valbuena Sánchez
Valbuena Sánchez sai 1. maaliskuuta 1976 nimityksen La Paz en la Baja California Surin apostoliseksi vikaariksi ja 21. maaliskuuta 1988 piispaksi. 8. heinäkuuta 1989 hän sai nimityksen Coliman piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 9. kesäkuuta 2005.
Lamont Dozier
pienoiskuva|Lamont Dozier vuonna 2009. Lamont Dozier (16. kesäkuuta 1941 Detroit – 8. elokuuta 2022 ) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään Brian ja Eddie Hollandin kanssa Motown-yhtiössä 1960-luvulla.
Elämä ja ura
Dozier aloitti musiikkiuransa 13-vuotiaana The Romeos -yhtyeen laulajana. Hän esiintyi 1950-luvulla Detroitissa ja nauhoitti vuonna 1960 debyyttisinglensä taiteilijanimellä Lamont Anthony. Single julkaistiin Motownin perustaja Berry Gordyn sisaren omistamalla Anna Records -levymerkillä. Vuonna 1963 Gordy palkkasi Dozierin omaan levy-yhtiöönsä antaen hänelle yhteistyökumppaneiksi tuottaja-lauluntekijäveljekset Brian ja Eddie Hollandin.
Dozier ja Hollandit (nimet esitetään usein muodossa Holland–Dozier–Holland) kirjoittivat ja tuottivat 1960-luvulla suuren määrän menestyskappaleita Motown-artisteille, joista menestyneimmäksi osoittautui The Supremes. Yhtye nosti peräkkäin listaykköseksi kuusi Dozierin ja Hollandien kirjoittamaa kappaletta, joista ensimmäinen oli vuoden 1964 ”Where Did Our Love Go?”. The Four Tops -yhtyeelle he tekivät muun muassa listahitit ”I Can’t Help Myself (Sugar Pie, Honey Bunch)” ja ”Reach Out, I’ll Be There”. Myös The Isley Brothers, Marvin Gaye, The Marvelettes ja Martha and the Vandellas nauhoittivat heidän materiaaliaan.
Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja pitkän oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla. Dozier alkoi uudelleen nauhoittaa musiikkia sooloartistina. Vuonna 1973 hän lopetti yhteistyön Hollandien kanssa ja siirtyi ABC Recordsille.
Vuonna 1980 Dozier perheineen muutti Englantiin. Hän tuotti ja kirjoitti 1980-luvulla musiikkia muun muassa Aretha Franklinille, Eric Claptonille ja Phil Collinsille.
Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.
Diskografia
Dozierin omalla nimellään julkaisemat sooloalbumit.
Kulttuurihäirintä
Kulttuurihäirintä on laillisesti ja laittomasti tuotettua häiriötä mainostajien ja mainosten vastaanottajien välille. Se sekoittaa aktivismia ja taidetta, ja siihen liittyy usein tilan valtaaminen. Sen ilmenemismuotoja ovat esimerkiksi graffitit, vastamainokset ja kaupunkitilassa tapahtuvat esitykset.
Termi kulttuurihäirintä on johdettu radiohäirinnästä, joka on sodankäynnin keino vaikuttaa vihollisten keskinäiseen viestintään. Radiohäirinnällä on yritetty esimerkiksi muuttaa viestien sisältöä tai estää niiden vastaanotto. Samankaltaisesti kulttuurihäirinnällä pyritään häiritsemään alkuperäistä viestiä.
Kulttuurihäinnän juuret ovat 1950–1960-luvun Ranskassa, jossa situationistit kokivat kuvien ohjaavan ihmisten toimintaa ja moraalia. Heidän mielestään kuvat tekivät ihmisistä passiivisia kuluttajia ja vahvistivat kapitalistista yhteiskuntaa. Vastahyökkäyksenä situationistit käyttivät kuvia uusissa yhteyksissä ja kuvamuokkauksissa.
Tulkintoja
Kirjailija Jari Tammisen mukaan graffitit voi tulkita poliittisiksi siinä mielessä, että ne valtaavat kaupunkitilaa mainoksilta. Totuttua kaupunkitilaa häiritsevä taide pakottaa katsojan miettimään kaupunkitilaa uudesta näkökulmasta.
Qal'eh-ye Naw
Qal'eh-ye Naw on on kaupunki Afganistanissa ja Badghisin maakunnan tärkein kaupunki. Qal'eh-ye Nawin asukasluku on 9 920 (vuoden 2012 väestönlaskenta). Kaupungissa sijaitsee pieni Qal'eh-ye Nawin lentoasema.
Aiken
Aiken on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
James Stinson
James Stinson on australialainen metallimuusikko, joka on toiminut mm. yhtyeiden Dimmu Borgir ja The Kovenant kitaristina.
Hänen taiteilijanimensä Astennu on otettu egyptiläisen mytologian olennosta.
Diskografia
Lord Kaos
Dimmu Borgir
The Kovenant
Nocturnal Breed (vierailija)
Carpe Tenebrum
Maine Mariners
Maine Mariners -nimisiä jääkiekkojoukkueita on ollut kolme:
Parícutin
Parícutin on sammunut kartiotulivuori lähellä Uruapan kaupunkia Michoacánin osavaltiossa, Meksikossa. Tulivuori syntyi yllättäen 20. helmikuuta 1943, ja sen huomasi meksikolainen maanviljelijä, kun savua ja tuhkaa näytti tulevan viljelijän maissipellosta.
Ensimmäisen vuoden aikana tulivuori oli kasvanut jo 450 metriä korkeaksi alkuperäisestä tasosta ja merenpinnasta mitattuna sen korkeus oli 2280 metriä. Purkausten seurauksena kaksi lähikylää Parícutin (jonka mukaan tulivuori nimettiin) sekä Nuevo San Juan Parangaricutiro olivat peittyneet tuhkaan ja laavaan. Kylien asukkaat saatiin kuitenkin turvallisesti evakuoitua. Tulivuori jatkoi purkautumistaan kahdeksan vuoden ajan vuoteen 1952 saakka, jolloin tulivuori muuttui nukkuvaksi tulivuoreksi. Kun se lopetti purkautumisen sen korkeus oli 2808 metriä merenpinnasta.
Kuvia tulivuoresta esiintyi elokuvassa Kastilian valloittaja, joka julkaistiin vuonna 1947.
Eddie Holland
Hollandin musiikkiura alkoi vuonna 1958, jolloin musiikkituottaja Berry Gordy tarjosi hänellemahdollisuuden nauhoittaa musiikkia vasta perustetulle Tamla-levymerkille, josta tuli myöhemmin osa Motownia. Hollandin laulama ”Jamie” (1962) nousi parhaimmillaan R&B-listan kuudennelle sijalle ja kuului Motownin ensimmäisiin hitteihin. Yhteensä hän nauhoitti noin 20 singleä ja yhden albumin esiintyjänä ennen siirtymistään taustavaikuttajan rooliin tuottaja-sanoittajaksi vuonna 1962. Seuraavana vuonna aloitti yhteistyön Lamont Dozierin ja veljensä Brian Hollandin kanssa.
Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja kaksivuotisen oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla muun muassa Freda Paynelle, Chairman of the Boardille ja Honey Conelle. Vuonna 1973 Lamont Dozier lähti yhtiöstä jatkaakseen laulu-uraansa. Brian ja Eddie Holland jatkoivat yhdessä joitakin vuosia, kunnes yhtiö lakkautettiin lopullisesti 1970-luvun puolivälissä.
Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.
Pohjoismaiden Naisliitto
Pohjoismaiden Naisliitto (NKF) on pohjoismaisten naisjärjestöjen liitto. Järjestö perustettiin vuonna 1919 Pohjoismaiden Emäntäliitto -nimisenä (Nordens Husmordersförbund NHF). Se on tiettävästi Pohjoismaiden vanhin naisverkosto. Liiton tarkoituksena on vahvistaa jäsenjärjestöjen välistä yhteistyötä ja edistää niiden työtä perheen, kodin ja yhteiskunnan hyväksi.
Tärkein toimintamuoto ovat vuosittain eri maissa emännöitävät pohjoismaiset kesäkonferenssit, joissa kokoonnutaan ajankohtaisen yhteiskunnallisen teeman ympärille ja retkeillään ja tavataan järjestöihmisiä eri pohjoismaista.
Jäsenjärjestöt
Tanskan jäsenjärjestö De Danske Husmoderforeninger (myöhemmin Aktive Kvinder i Danmark) oli jäsenenä vuoteen 2009 saakka, jolloin järjestön toiminta lakkautettiin. Viron Naisunionille (Eesti Naisliit) myönnettiin vuonna 1990 tarkkailijajäsenyys. Järjestö oli jonkinasteisesti mukana toiminnassa myös jo ennen toista maailmansotaa.
Baltimore Metro Subway
undefined Baltimore Metro Subway, tai paikallisten kesken usein Metro Subway, The Subway tai Baltimore Metro, on Baltimoressa ja sen metropolialueella Marylandin osavaltiossa toimiva metrojärjestelmä. Vaikka Baltimore Metro Subway on metro, suurin osa sen linjoista sijaitsee maanpinnan yläpuolella. Nykyisin järjestelmään kuuluu noin 55 kilometriä metrolinjaa, jonka varrella on yhteensä 14 metroasemaa. Metroa käytti vuonna 2011 keskimäärin noin 48 500 ihmistä joka arkipäivä.
Baltimore Metro Subwayn ensimmäinen osuus avattiin 21. marraskuuta 1983. Kun metron viimeinen suuri laajennus saatiin päätökseen vuonna 1995, oli metrohankkeen kokonaishinnaksi tullut noin 1,392 miljaria dollaria (USD).
Johann Grugger
Johann ”Hans” Grugger (s. 13. joulukuuta 1981) on itävaltalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa WSV Bad Hofgastein -seuraa.
Ensimmäisen kerran hän kilpaili maailmancupissa Lake Louisen syöksylaskussa vuonna 2003. Samassa kisassa Grugger otti myös ensimmäiset pisteensä sijoittumalla seitsemänneksi. Maailmancupissa hän on sijoittunut yhdeksän kertaa kolmen parhaan joukkoon, joista voittoja hänellä on neljä. Bormion MM-kilpailuissa 2005 hän oli syöksylaskussa yhdeksäs.
Grugger loukkaantui vakavasti 20. tammikuuta 2011 Kitzbühelin Hahnenkammissa. Hän kaatui syöksylaskuharjoituksissa ja löi päänsä ja rintakehänsä rinteeseen ja menetti tajuntansa. Hänelle tehtiin välittömästi aivoleikkaus ja hänet vaivutettiin koomaan. Grugger heräsi koomasta 31. tammikuuta 2011.
Punainen lohikäärme -maalaukset
thumb|right|The Great Red Dragon and the Woman Clothed in Sun thumb|right|The Great Red Dragon and the Woman Clothed with the Sun thumb|right|The Great Red Dragon and the Beast from the Sea thumb|right|The Number of the Beast is 666
Suuri punainen lohikäärme -maalaukset ovat sarja englantilaisen runoilijan ja maalarin William Blaken akvarelleja, maalattu vuosien 1805 ja 1810 välillä. Tänä aikana Blake aikoi maalata yli sata maalausta Raamatun kuvitukseksi. Kyseessä olevat maalaukset kuvaavat osia Ilmestyskirjasta.
Suuri punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen
"The Great Red Dragon and the Woman Clothed in Sun"
Korkeus: 43.7 cm, Leveys: 34.8 cm
Säilytyspaikka Brooklyn Museum.
Suuri punainen lohikäärme ja nainen vaatetettu auringolla
"The Great Red Dragon and the Woman Clothed with the Sun"
Kuva on samankaltainen kuin Suuri punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen mutta eri kuvakulmasta.
Jeton Kelmendi
Jeton Kelmendi (s. 1978 Peja, Kosovo) on albaniaksi kirjoittava journalisti ja runoilija. Kelmendi on Kosovon vapaussodan veteraani. Hän palveli Kosovon vapautusarmeijan joukoissa vuosina 1998–1999. Nykyisin hän asuu ja työskentelee Brysselissä.
Punainen lohikäärme -maalaukset
Suuri punainen lohikäärme ja nainen vaatetettu auringolla
Korkeus: 40.8, Leveys: 33.7 cm
Jeton Kelmendi
Kelmendi kävi koulua synnyinkaupungissaan Pejassa. Hän opiskeli Pristinan yliopistossa ja suoritti maisterintutkinnon joukkoviestinnässä. Jatko-opiskelijana Brysselin vapaassa yliopistossa hän erikoistui kansainväliseen turvallisuuteen ja suoritti toisen maisterintutkinnon diplomatiassa. Hän on viestinnän ja politiikan tohtoriopiskelija.
Punainen lohikäärme -maalaukset
Suuri punainen lohikäärme ja nainen vaatetettu auringolla
Säilytyspaikka National Gallery of Art, Washington D.C..
Suuri punainen lohikäärme ja merestä nouseva peto
"The Great Red Dragon and the Beast from the Sea"
Height: 40.1 cm, Leveys: 35.6 cm
Jeton Kelmendi
Hän on monien kansainvälisten runoyhteisöjen jäsen ja kirjoittaa kulttuuri- ja kirjallisuuslehtiin etenkin englannin, ranskan ja romanian kielillä. Kirjallisissa töissään hänen huomionsa kohdistuu runolliseen ilmaisuun, moderniin tekstikritiikkiin ja sisällön syvyyteen. Hänen runoutensa painottuu rakkausrunoihin ja elliptisiin säkeisiin, jotka kietoutuvat yhteen metaforien ja symbolismin kanssa.
Punainen lohikäärme -maalaukset
Suuri punainen lohikäärme ja merestä nouseva peto
Säilytyspaikka National Gallery of Art, Washington D.C..
Pedon luku on 666
"The Number of the Beast is 666".
Korkeus: 40.6 cm, Leveys: 33.0 cm
Säilytyspaikka Rosenbach Museum & Library, Philadelphia.
Kirjallisuudessa
Suuri punainen lohikäärme on tärkeässä osassa Thomas Harrisin romaanissa Punainen lohikäärme ja siitä tehdyissä elokuvissa, Psykopaatin jäljillä ja Punainen lohikäärme. Niissä esiintyy Francis Dolarhyde-niminen mies, jolla on pakkomielle William Blaken maalaukseen. Harris tekee romaanissaan virheen sekoittaessaan sarjan kaksi melkein saman nimistä maalausta "Suuri punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen", missä lohikäärme kuvataan takaa ja "Suuri punainen lohikäärme ja nainen vaatetettu auringolla" missä se on kuvattu edestä.
Miguel Ángel Alba Díaz
thumb Miguel Ángel Alba Díaz (s. 23. tammikuuta 1951 Monterrey) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Monterreyn arkkihiippakuntaan 31. toukokuuta 1975 ja nimitettiin Antequera, Oaxacan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Fesseën titulaaripiispaksi 10. kesäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adolfo Antonio Suárez Rivera, jota avustivat Héctor González Martínez ja Sergio Obeso Rivera.
Alba Díaz sai 16. kesäkuuta 2001 nimityksen La Paz en la Baja California Surin piispaksi.
Care of Cell 44
Care of Cell 44 on englantilaisen rockyhtyeen The Zombiesin single, joka esiintyy yhtyeen vuoden 1968 albumilla Odessey and Oracle. Sen kirjoitti yhtyeen kosketinsoittaja Rod Argent. Kappale kertoo miehestä, joka kirjoittaa vankilassa olevalle tyttöystävälleen.
Mazda 626 (GE)
Mazda 626 GE on Mazda 626:n neljännen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1991–1997. Se korvasi edeltäneen GD-mallin ja seuraajaksi tuli Mazda 626 GF. Japanissa mallin nimenä oli Mazda Capella.
Korimalleina olivat neliovinen sedan ja viisiovinen hatchback.
Valko-Venäjä talviolympialaisissa 2018
Valko-Venäjä osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 33 urheilijaa, jotka kilpailivat kuudessa urheilumuodossa. Urheilijoista miehiä oli 16 ja naisia 17. Ampumahiihtäjiä oli kymmenen, maastohiihtäjiä yhdeksän, freestylehiihtäjiä kuusi, pikaluistelijoita viisi, alppihiihtäjiä kaksi ja kaukalopikaluistelijoita yksi. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi freestylehiihtäjä Alla Tsuper ja päättäjäisissä ampumahiihtäjä Darja Domratšava.
Valko-Venäjä voitti kisoissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean. Se sijoittui kisojen mitalitilastossa 15:nneksi.
Harusame-luokka
Harusame-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston seitsemän aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka. Se oli ensimmäinen Japanissa valmistettu hävittäjäluokka.
Kämppäkankaan jätinkirkko
Kämppäkankaan jätinkirkko on Keski-Pohjanmaalla Kokkolan Kälviällä sijaitseva jätinkirkko.
Sijainti
Jätinkirkko sijaitsee Kokkolassa entisen Kälviän kuntarajan tuntumassa. Sinne pääsee ajamalla Käviän kirkolta 5,2 kilometriä seututietä 757 Kleemolaan asti, josta käännytään ennen Myllykangasta oikealle metsäautotielle. Metsätietä ajetaan 4,6 kilometriä etelään ja lounaaseen, ylittäen matkalla yksi risteys, ja kääntymällä seuraavasta risteyksestä vasemmalle eli koilliseen. Tätä tietä ajetaan vielä 1,4 kilometriä ja ollaan perillä. Jätinkirkko sijaitsee heti tien vasemmalla puolella ja asuinpaikka 200 metriä etellän mäellä.
Jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee moreenimäen päällä. Se on rakennettu vierittämällä kaikki kivet sen sisäpihalta 1–2 metriä leveäksi valliksi. Vallissa on sekä alkuperäisiä suuria kiviä että sinne jälkeenpäin kasattuja pienempiä kiviä. Sisäpihan mitat ovat 9,5×5,5 metriä.
Ympäristö
Jätinkirkosta etelään 350 metriä sijaitsee asuinpaikka, venevalkama ja muita jäänteitä. Niitä on tutkittu vuonna 2005 pienimuotoisilla kaivauksilla.
Historiaa
Jätinkirkon, sekä viereisen asuinpaikan, on ilmoittanut Museovirastolle vuonna 1991 sen löytäjä Antti Saari Ullavalta.
Öinen katukahvila
thumb|right|Katukahvila Arlesissa – nykyisin Café van Gogh Öinen katukahvila (Place du Forumilla, Arlesissa) on Vincent van Goghin öljyvärimaalaus syyskuulta 1888. Teos on nykyisin Kröller-Müller-museossa Otterlossa. Arlesilainen kahvila, jota maalaus esittää, toimii yhä ja on nykyisin nimetty van Goghin mukaan.
Adam Airin lento 574
Adam Airin lento 574 oli indonesialaisen lentoyhtiön Adam Airin kotimaan matkustajalento, joka putosi Makassarinsalmeen lähellä Sulawesin saarta 1. tammikuuta 2007 kello 14.56 paikallista aikaa (08.56 Suomen aikaa). Kone oli matkalla Surabayasta Manadoon. Kaikki koneessa olleet 102 ihmistä kuolivat, ja kyseessä oli siten pahin Boeing 737-400 -konetyypin onnettomuus. Se oli myös vuoden 2007 kolmanneksi eniten kuolonuhreja vaatinut lento-onnettomuus TAM Linhas Aéreasin lennon 3054 ja Kenya Airwaysin lennon 507 jälkeen.
Malakanhännätönhekko
Malakanhännätönhekko (Megaerops wetmorei) on hedelmälepakkojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Se elää Indonesiassa, Malesiassa ja Filippiineillä. Viimeisellä sitä on tosin tavattu vain Mindanaon saarella ja tämä tällä hetkellä alalajiksi M. w. wetmorei erotettu populaatio saattaa olla oma lajinsa. Koko elinalueellaan malakanhännätönhekkoa uhkaa metsien häviäminen.
Adam Airin lento 574
25. maaliskuuta 2008 julkaistun loppuraportin mukaan lentäjät menettivät koneen kontrollin, kun he keskittyivät koneen inertiasuunnistusjärjestelmän ongelmaan ja kytkivät tahattomasti autopilotin pois päältä. Onnettomuus oli Adam Airin kolmivuotisen historian ainoa kuolonuhreja vaatinut onnettomuus.
Lennon 574 onnettomuus on yksi useista liikenneonnettomuuksista, jotka ovat vaikuttaneet isoihin muutoksiin Indonesian liikenneturvallisuudessa sekä siihen, että Yhdysvallat alensi maan lentoliikenteen turvallisuusluokitusta ja että sen koko lentolaivasto lisättiin EU:n toimintakieltolistalle. Myöhemmin Indonesian hallitus kielsi Adam Airia jatkamasta toimintaansa, ja yritys meni konkurssiin.
Malakanhännätönhekko
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on malakanhännätönhekko.