cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talvisodan tausta
Taipumaton Suomi
Oikeistopiireissä Venäjää oli vastustettu 1900-luvun alusta lähtien. Neuvostoliiton suhteen Stalinin 1930-luvulla harjoittamat vainot alkoivat saada uuden merkityksen myös suomalaisen vasemmiston silmissä.
Vahid Hambo
Ura
Hambo on Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen miesten ottelunsa 16-vuotiaana 19. lokakuuta 2011 HJK:n kakkosjoukkueessa Klubi 04:ssä, kun se hävisi Kakkosen nousukarsintaottelussa BK-46:lle 0–1. Hambo tuli ottelussa kentälle 82. minuutilla Miro Olsonin tilalle.
Elokuussa 2012 italialainen Sampdoria teki Hambon kanssa nelivuotisen sopimuksen. Hänen siirtosummansa oli lehtitietojen mukaan yli 150 000 euroa. Italiassa hän kärsi loukkaantumisista ja esiintyi Sampdorian riveissä vain alle 20-vuotiaiden Campionato Primavera -sarjassa. Heinäkuussa 2014 Sampdoria purki Hambon sopimuksen. Tämän jälkeen hän siirtyi loppukauden ajaksi Ykkösessä pelanneen Tampereen Ilveksen riveihin.
Sukupuolinen pidättyvyys
Ihminen yleensä pidättyy seksistä ennen sukupuolista kypsyyttään. Nuoren pidättyvyyttä sääntelevät myös avioitumisikää ja esiaviollista seksiä koskevat säännöt ja tavat.
Vahid Hambo
Ura
Joulukuussa 2014 Hambo teki kaksivuotisen sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan FC Interin kanssa. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla hän teki sarjan toisella kierroksella 19. huhtikuuta 2015, kun Inter voitti kotonaan Ilveksen 3–1. Hambo teki ottelussa kaksi maalia. Heinäkuussa 2015 Hambo siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Brighton & Hove Albioniin.
Tammikuussa 2020 Hambo palasi pelaamaan kaudeksi 2020 takaisin Suomeen tehtyään 1+1-vuotisen sopimuksen FC Lahden kanssa. Hän vaihtoi kuitenkin yhden kauden jälkeen seuraavaan eli viidenteen Veikkausliigaseuraan IFK Mariehamniin kaudeksi 2021. Siihen mennessä Hambo oli pelannut viisi kautta Veikkausliigaa ja 56 veikkausliigaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.
The Beast on the Road
The Beast on the Road on Iron Maiden -yhtyeen 180 konsertin maailmankiertue vuodelta 1982. Kiertue käynnistyi Englannista 25. helmikuuta 1982 ja päättyi 10. joulukuuta 1982 Japaniin.
Sukupuolinen pidättyvyys
Avioliiton sisällä vaimo pidättyy seksistä tyypillisimmin kuukautisten ja raskauden aikana. Naimattomat ja avioituneet naiset käyttävät seksistä pidättymistä myös ehkäisykeinona, ja ajoittavat pidättyvyyden ovulaation aikaan, synnytyksen jälkeen, tai pysyvästi. Afrikassa seuraavan synnytyksen siirtäminen myöhemmäksi tällä tavoin on ollut tärkeää vastasyntyneiden selviytymiseksi.
Talvisodan tausta
Taipumaton Suomi
Suomen johtavien poliitikkojen, erityisesti presidentti Kyösti Kallion, mukaan maa oli alusta lähtien osallisena toisessa maailmansodassa, kyse oli vain siitä ulottuisivatko taistelutoimetkin Suomeen asti. Sen vuoksi tärkeintä oli, muun muassa sisällissodan oppien pohjalta, vaalia kansakunnan sisäistä yhtenäisyyttä ulkoisia uhkia vastaan. Siten, suomalais-venäläisten neuvottelujen alettua Moskovassa lokakuussa 1939, siihen mennessä vaivattomiin alueneuvotteluihin tottuneet neuvostoliittolaiset kokivat yllätyksen.
Sukupuolinen pidättyvyys
Entisaikaan sukupuolista pidättyvyyttä on käytetty ennen kaikkea keinona rajoittaa lisääntyminen avioliittoon. Pidättyvyyttä ennen avioliittoa ja avioliiton ulkopuolella vaaditaan yleensä naisilta useammin kuin miehiltä, sillä naisella pidättyvyys suojaa epätoivotulta avioliiton ulkopuoliselta raskaudelta. AIDS-epidemian aikana 1980- ja 1990-luvuilla pidättyvyyttä suositeltiin HI-viruksen leviämisen rajoittamiseksi.
Colbert-luokka
Colbert-luokka oli Ranskan laivaston kahden 1870-luvulla valmistetun aluksen muodostama panssarifregattiluokka.
Vahid Hambo
Yksityiselämä
Hambon vanhemmat ovat Bosniasta. He tulivat Suomeen sotaa pakoon vuonna 1994. Hänellä on myös Bosnia-Hertsegovinan passi. Hambo on naimisissa Julia Hambon kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
The Beast on the Road
Iron Maiden toimi kiertueen Yhdysvaltojen osuudella 104 konsertissa lämmittelijänä muille yhtyeille.
Talvisodan tausta
Varhaisemmat muutoshankkeet
Ennen talvisotaa Suomen ja Neuvostoliiton raja Karjalan kannaksella sijaitsi vain noin 32 kilometrin päässä Leningradista. Tällä paikalla se oli ollut siitä lähtien, kun keisari Aleksanteri I vuonna 1811 oli liittänyt Vanhan Suomen Suomen suuriruhtinaskuntaan, joka muutamaa vuotta aikaisemmin oli yhdistetty Venäjän valtakuntaan. Tämän jälkeen rajalinjaan oli tehty vain vähäisiä muutoksia. Aleksanteri I:n aikana kyseessä oli vain valtakunnan sisäinen hallinnollinen raja, jolla ei ollut sotilaallista merkitystä, mutta Suomen itsenäistyttyä siitä oli tullut kahden valtakunnan välinen raja.
Venäläiset olivat kuitenkin jo kauan ennen Suomen itsenäistymistä useita kertoja vaatineet rajan siirtämistä kauemmaksi Pietarista. Elokuussa 1911 keisari Nikolai I antoi lakiehdotuksen Kivennavan ja Uudenkirkon kuntien liittämisestä Pietarin kuvernementtiin. Yhtenä perusteluna asialle oli (tuolloin Kivennavan kuntaan kuuluneen) Terijoen huvilayhdyskunnan runsas venäläisväestö. Ehdotus annettiin myös Suomen eduskunnan hyväksyttäväksi, mutta se sai Suomessa osakseen ankaraa vastustusta ja jäi toteuttamatta. Suomen itsenäistymisen jälkeen vuonna 1920 Tarton rauhassa vahvistettiin vanha suuriruhtinaskunnan raja Suomen ja Neuvosto-Venäjän väliseksi rajaksi.
Takeda Shingen
thumb|Takeda Shingen, taiteilijan [[Utagawa Kuniyoshin kuvaamana]]
Akira Kurosawan elokuva Kagemusha – varjokenraali (1980) pohjautuu Takeda Shingenin elämäntarinaan.
Aiheesta muualla
thumb|Takeda-klaanin [[mon.]]
Talvisodan tausta
Moskovan neuvottelut Suomen alueesta
thumb|right|250px|Syksyllä 1939 Suomi ja Neuvostoliitto kävivät neuvotteluita Karjalankannaksen rajasta. Neuvostoliitto esitti uutta rajaa vedettäväksi lähelle Viipuria. Suomalaiset olivat valmiita tarjoamaan lähinnä rajan oikaisuja. Molotovin–Ribbentropin-sopimuksen perusteella Neuvostoliitto kutsui Suomen edustajat neuvottelemaan Moskovaan "konkreettisista poliittisista kysymyksistä" 5. lokakuuta 1939. Neuvottelut käytiin kolmessa jaksossa, 12.–14. lokakuuta, 3.–4. marraskuuta ja 9. marraskuuta 1939. Suomen neuvottelijoina ensimmäisellä kerralla olivat lähettiläs, valtioneuvos J. K. Paasikivi, Suomen Moskovan lähettiläs Aarno Yrjö-Koskinen, ulkoministeriön jaostopäällikkö Johan Nykopp ja eversti Aladár Paasonen. Toisella ja kolmannella matkalla suomalaisvaltuuskunnassa oli toisena pääneuvottelijana Paasikiven rinnalla valtiovarainministeri Väinö Tanner. Kolmannella matkalla oli mukana vielä valtioneuvos Rafael Hakkarainen. Neuvostoliiton puolella neuvotteluista vastasi korkein johto, Vjatšeslav Molotov ja myös Josif Stalin. He esittivät, että Suomi luovuttaisi Neuvostoliitolle osia Karjalankannakselta, Suomenlahden ulkosaaret, Hangon ja Lappohjan sataman.
Neuvostojohto esitti motiivikseen Länsi-Euroopasta kohdistuneen uhan ja Leningradin kaupungin turvaamisen. Neuvostoliitto tarjosi aluevaihtoa, jossa Suomi olisi saanut laajempia alueita Itä-Karjalan Repolasta ja Porajärveltä. Repola ja Porajärvi olivat alueita, jotka olivat pyrkineet itsenäistymään 1918–1920 Venäjästä, mutta jotka Tarton rauhansopimuksessa jäivät neuvosto-Venäjälle.
Suomen valtioneuvosto ei suostunut vaihtokauppaan esitetyssä laajuudessa, koska sekä yleinen mielipide että eduskunta vastustivat sitä, vaan tarjosivat Neuvostoliitolle vain Leningradia lähinnä olevia alueita, Kuokkalan mutkaa ja Terijokea. Suomen puolustusneuvoston puheenjohtajana ollut Carl Gustaf Emil Mannerheim ja Moskovaan neuvottelijaksi lähetetty Suomen Tukholman lähettiläs Juho Kusti Paasikivi olisivat suostuneet hieman suurempiin alueluovutuksiin, mutta neuvotteluvaltuuskunnalla ei ollut lupaa esittää muuta rajalinjaa. Neuvottelut katkesivat 9. marraskuuta.
Venäläinen historioitsija Pavel Aptekar toteaa Venäjän valtion talvisotaa koskevien arkistojen perusteella, että "ensimmäinen yksityiskohtainen sotasuunnitelma Suomen-sotaa varten laadittiin jo vuoden 1939 maaliskuun lopulla ja huhtikuun alussa". Aptekarin mukaan hyökkäämisestä oli siis päätetty jo aiemmin, vaikka rauhanneuvotteluja näennäisesti käytiinkin. Ennen Suomen kanssa käytyjä alueneuvotteluja Neuvostoliitto oli aloittanut vastaavat keskustelut myös Baltian maiden kanssa: Viron 24. syyskuuta, Latvian 2. lokakuuta ja Liettuan 3. lokakuuta 1939. Ne suostuivat antamaan puna-armeijalle tukikohtia alueeltaan ja päästämään neuvostojoukkoja maahan. Suomalaiset valitsivat toisin: Suomi kutsui reservinsä sotilaat 10. lokakuuta 1939 alkaen ylimääräiseen kertausharjoitukseen, joka merkitsi käytännössä liikekannallepanoa.
Sodan alku
thumb|right|250px|[[Mainilan rajavartiokylän sijaintipaikka.]]
Suomen poliittinen johto toivoi neuvottelukatkoksen Moskovassa olleen väliaikainen ja suhtautui toiveikkaasti tilanteeseen. Sotilasasiantuntijat sen sijaan olettivat sodan syttyvän maiden välille. Neuvostojohto katsoi neuvottelujen epäonnistuneen ja ryhtyi valmistelemaan sotilaallista ja poliittista hyökkäystä Suomea vastaan.
Mainilan laukaukset
Neuvottelujen päätyttyä marraskuussa tuloksettomina Neuvostoliiton poliittinen painostus Suomea kohtaan lisääntyi. Lopulta Neuvostoliitto lavasti 26. marraskuuta 1939 Mainilan laukaukset, joilla Neuvostoliitto perusteli sotaa puolustuksellisena toimenpiteenä. 28. marraskuuta Neuvostoliitto sanoutui irti hyökkäämättömyyssopimuksesta ja katkaisi diplomaattisuhteet maiden väliltä 29. marraskuuta.
Sotilaallinen ja poliittinen hyökkäys
Puna-armeijan hyökkäys Suomeen alkoi 30. marraskuuta 1939. Punatykistö avasi tulen Karjalankannaksella kello 6.50. Jäämeren rannalla Sallassa hyökkäyksen voidaan kuitenkin katsoa alkaneen jo muutamia päiviä aiemmin. Kello 9 Viipurissa annettiin ensimmäinen ilmahälytys. Ensimmäisen päivän aikana Neuvostoliiton ilmavoimat pommittivat Suomessa 16:ta paikkakuntaa, muun muassa Helsinkiä kahdesti. Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov piti myöhään illalla radiopuheen ja kertoi, että neuvostohallitus oli käskenyt puna-armeijaa varmistamaan Neuvostovaltion ulkoisen turvallisuuden. Suomessa presidentti Kyösti Kallio luki eduskunnan päätöksen sotatilasta radiossa kello 13.30.
Neuvostojohto muodosti 1. joulukuuta Otto Wille Kuusisen johtaman Terijoen hallituksen vuoden 1918 sisällissodan jälkeen neuvosto-Venäjälle paenneista punaisista. Neuvostoliitto ilmoitti tunnustavansa Terijoen hallituksen Suomen ainoaksi viralliseksi hallitukseksi, käyvänsä sotaa valkosuomalaisia kapinallisia joukkoja vastaan ja kieltäytyi neuvottelemasta Risto Rytin 1. joulukuuta muodostaman uuden hallituksen kanssa.
Terijoen hallituksen asettaminen paljasti, että Neuvostoliiton tavoitteena oli vallata koko Suomi. Terijoen hallituksen piti toimia myös poliittisena hyökkäyskiilana, joka avaisi puna-armeijalle tien Helsinkiin. Kävikin toisin ja ulkopuolinen uhka yhdisti suomalaiset luokkarajoista riippumatta puolustautumaan Neuvostoliittoa vastaan.
Neuvostoliitto luopui Terijoen hallituksesta tammikuun 1940 lopussa. Moskovasta Tukholman kautta saatu sähke paljasti, että neuvostojohto oli taas valmis neuvotteluihin Rytin hallituksen kanssa. Terijoen hallituksen aika oli ohi.
Yksin suurvaltaa vastaan
Sodan alkaminen oli, sodanjohtoa lukuun ottamatta, lopulta yllätys suomalaisille. Marraskuun loppupuolen optimistisissa rauhantunnelmissa viranomaisten lokakuussa aloittamia suojaustoimia ja rajoituksia oli helpotettu, muun muassa koulut olivat aloittaneet toimintansa uudelleen. Kansan mielialat vaihtelivat 30. marraskuuta "vakavasta huolestuneisuudesta järkytykseen ja jopa shokkitunnelmiin".
Keskeinen syy pelkoihin oli se, että Suomi oli jäänyt taistelemaan yksin suurvaltaa vastaan. Suomalaisia auttamaan halukkaat maat olivat kaukana. Ainoa potentiaalinen tukija oli naapurimaa Ruotsi, missä asia jakoi mielipiteitä. Ruotsissa perustettiin vastustavista mielipiteistä huolimatta ja everstiluutnantti Carl August Ehrensvärdin aloitteesta 4.12.1939 Finlandskommittén järjestämään rahoitusta Suomen avuksi lähetettävälle ruotsalaiselle vapaaehtoisjoukolle, joka sai nimekseen Svenska Frivilligkären.
Suomi oli poliittisessa ja diplomaattisessa umpikujassa, koska Neuvostoliitto ei halunnut yhteyksiä Suomen hallitukseen. Monet puolueettomat valtiot tuomitsivat Neuvostoliiton hyökkäyksen, mutta niiden kiinnostus asiaan oli sodan alussa vähäinen, koska kaikki olettivat puna-armeijan voittavan nopeasti.
Suomen puolustusvoimissa 1920- ja 1930-luvuilla luodut puolustussuunnitelmat (VK 1 ja VK 2) perustuivat siihen talvisotaan sopimattomaan oletukseen, että Suomen joutuessa sotaan sen vihollinen olisi pakotettu jakamaan sotajoukkojaan muillekin Euroopan rintamille eikä suurin paine kohdistuisi Suomeen. Stalinin Neuvostoliiton sisällä toimeenpanemat poliittiset puhdistukset viittasivat siihen, että taistelussa saattoi olla kyse kansakunnan elämästä ja kuolemasta. Sodan ensimmäisen kuukauden aikana Suomen kohtalo riippuikin pääasiassa sen omista sotilaista, viime kädessä tavallisen rivisotilaan motivaatiosta ja taistelutahdosta sekä kotirintaman kestokyvystä ja tuesta taistelijoilleen.
Luettelo televisiosarjan Pako henkilöistä
Tämä artikkeli sisältää luettelon Pako-televisiosarjan henkilöistä.
Toijalan teloitukset 1918
Toijalan teloitukset 1918 olivat Suomen sisällissodan yhteydessä Toijalassa ja sen lähikunnissa toimeenpantuja vankeihin ja siviiliväestöön kohdistuneita terroriteloituksia.
Punaiset joukot surmasivat alueella noin 100 valkoisen kaartin jäsentä, porvaria, virkamiestä ja koululaista. Osa teloitetuista oli tuotu Toijalaan ammuttaviksi lähikunnista kuten Iittalasta, Kalvolasta, Kylmäkoskelta, Vanajalta ja Akaasta. Punaisen terrorin uhreista tunnetuin oli 15. huhtikuuta murhattu Urjalan Honkolan kartanosta hovioikeuden asessori Elis Chambell Nikolai Furuhjelm.
Tutkija Marko Tikka käyttää teloitusten johdosta tapahtumista termiä "Toijalan punainen terrorikeskus".
Kuolemantuomioita jakaneeseen punaisten esikuntaan kuuluivat ainakin suutari Kalle Tanner, räätäli Juho Vuori, työmies H. F. Forsell, työtön 21-vuotias entinen sotilas Valdemar Niemenström ja Kylmäkosken rykmentin päällikkö Otto Lax. Toijalan lentävän osaston päällikkönä Vuori ammuttiin kenttäoikeuden istuessa pian vangitsemisen jälkeen. Kaikki heidät ammuttiin sodan jälkeen.
Valkoiset joukot saivat Toijalan alueen punaisilta haltuunsa keväällä ja teloittivat paikkakunnalla 25. huhtikuuta ja 3. kesäkuuta välisenä aikana ainakin 122 ihmistä, nuorimpana 13-vuotias poika.
Lionel Hutz
Lionel Hutz on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa animaatiosarjassa Simpsonit. Hän on itsevarmuutta huokuva mutta epäeettinen ja piinallisen ammattitaidoton asianajaja, jonka Simpsonin perhe aina erehtyy palkkaamaan joutuessaan oikeuteen. Hahmon ääninäyttelijä oli Phil Hartman.
Hutzin ensiesiintyminen oli 2. tuotantokauden jaksossa ”Miljoona”. Ääninäyttelijä Phil Hartmanin kuoltua väkivaltaisesti vuonna 1998 hänen esittämänsä hahmot poistettiin sarjasta. Hutzin viimeinen puherooli oli 9. tuotantokauden jaksossa ”Kaksi totuutta”.
Oikeusjutut
Hutz yrittää usein voittaa oikeusjuttunsa epärehellisin keinoin, mutta on kehno siinäkin. Esiintyessään ensi kerran 2. kauden jaksossa ”Miljoona” hän houkutteli Simpsonit haastamaan johtaja Burnsin oikeuteen Bartin yliajosta ja pyysi puoskarimaisen tohtori Nick Rivieran diagnosoimaan Bartille kuvitteellisia vammoja ja oireita. Kun Marge joutui oikeuteen näpistyksestä 4. kauden jaksossa ”Telkien takana”, Hutz yritti asettaa todistajana olleen Apun muistin luotettavuuden kyseenalaiseksi kysymällä Apulta solmionsa väriä ja keplottelemalla sitten solmion pois kaulastaan ennen kääntymistään takaisin tähän päin. Jaksossa ”Miljoona” Hutz väitti myös opiskelleensa useissa huippuyliopistoissa kuten MIT:ssä, jossa ei todellisuudessa opeteta oikeustiedettä, ja Louvressa, joka on taidemuseo Pariisissa.
Hutz on työssään niin epäpätevä, että häviää helpotkin jutut, ja Simpsonit ovat usein joutuneet kärsimään palkattuaan hänet. 3. kauden jaksossa ”Suosikki” Bart meinasi joutua tuomituksi rehtori Skinnerin murhasta, vaikka Skinner ei ollut edes kuollut, ja 5. kauden jaksossa ”Burnsin perillinen” Margen ja Homerin haastettua johtaja Burnsin oikeuteen poikansa Bartin sieppauksesta Hutz edusti heitä niin huonosti, että oikeus ei ainoastaan ratkaissut juttua Burnsin hyväksi, vaan julisti Burnsin myös Bartin biologiseksi isäksi. Hutzin strategiana oikeussalissa on usein pyytää jatkuvasti lisää taukoja ja tarvittaessa yrittää pakoa vaikka ikkunasta. Erityisesti tuomari Snyder on Hutzin käytökseen lopen kyllästynyt. Hutzin työsalkku sisältää tavallisesti vain paperisilppua tai syödyn omenan ja voileivän. Toisinaan Hutzin jutut päättyvät voittoon, mutta yleensä aina jonkun muun kuin hänen itsensä ansiosta. 6. kauden jaksossa ”Taivaalliset jamit” Hutz voitti kokoamansa asianajotiimin avulla Bartille 100 000 dollarin korvaukset jutussa Hassu-klovnin muroyhtiötä vastaan, mutta he pitivät melkein kaikki rahat itse ja antoivat Bartille vain 500 dollaria.
Hutz keksii myös äärimmäisen keinotekoisia syitä nostaa oikeusjuttuja. 4. kauden jaksossa ”Syömäkone” hän mainitsi haastaneensa elokuvan Päättymätön tarina tuottajat oikeuteen harhaanjohtavasta mainonnasta. Saman tuotantokauden jaksossa ”Selman valinta” Hutz huijasi 50 000 dollaria Margen Gladys-tädin videotestamentissa.
Muuta tietoa
5. kauden jaksossa ”Margen pakomatka” Hutz poltti kaikki paperinsa Simpsonien takassa ja yritti siirtyä elämään väärällä henkilöllisyydellä käyttäen nimeä Miguel Sanchez tai ''tri. Nguyen Van Thoc'', mutta jäi pian kiinni.
Eräiden jaksojen perusteella Hutz on alkoholisti tai hiljattain raitistunut ex-alkoholisti.
Hutzin on mainittu olleen yksi Margen siskon Selma Bouvierin entisistä aviomiehistä, mutta avioliittoa ei ole koskaan käsitelty yhdessäkään jaksossa.
Hutz ei ole varsinaisesti esiintynyt sarjassa 9. kauden jälkeen, mutta hänennäköisensä hahmo vilahtaa väkijoukkokohtausten taustalla muutamassa myöhempien tuotantokausien jaksossa.
Puhu minulle
Puhu minulle on iskelmälaulaja Joel Hallikaisen kahdeksas iskelmäalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006.
Hänen Majesteettinsa Roope Ankka
pienoiskuva|Tarinan ensimmäinen sivu vuoden 2001 kirjassa [[Temppeliherrojen kätketty kruunu ja muita Don Rosan parhaita.]] Hänen Majesteettinsa Roope Ankka on Don Rosan vuonna 1989 Gladstone-kustantamolle tekemä 28-sivuinen ankkasarjakuva. Suomessa se on julkaistu ensi kerran vuonna 2001 kirjassa Temppeliherrojen kätketty kruunu ja muita Don Rosan parhaita. Tarinan päähenkilö on Roope Ankka, joka löytää rahasäiliönsä pihamaan kuolleesta kannosta messinkisen laatan. Yli 150 vuotta vanhan puun sisuksista löytyneessä laatassa lukee:
Don Rosalle on tyypillistä, että hänen tarinansa sisältävät historiallisesti paikkansa pitäviä yksityiskohtia. Vuonna 1579 Sir Francis Drake todella rantautui jonnekin päin Kalifornian rannikkoa ja julisti seudun Englannin kruunun omaisuudeksi. Sittemmin Roopen kukkula, jolle Drake linnakkeensa tarinassa perusti, päätyi ankkamaailmassa Carl Barksin luoman Julle Ankanpään haltuun ja tarinassaan Lumikenttien kimallus (Last Sled to Dawson, 1988) Rosa kertoo, kuinka Roope ostaa kukkulan Jullen pojanpojalta Konradilta Klondiken kultaryntäyksen aikoihin.
Don Rosalle ovat tyypillisiä myös viittaukset elokuviin. Hänen Majesteettinsa Roope Ankan perusidea onkin lainattu vanhasta englantilaisesta elokuvasta Passi Pimlicoon, jossa joukko lontoolaisia saa tietää asuvansa muinaisen kuninkaan taannoin ulkomaiselle ruhtinaalle lahjoittamalla maa-alueella. Kun Roopen Konradilta ostama asiapaperi on kuningas Yrjö III:n lahjoitusmääräys, se tarkoittaa sitä, että kukkula, jolla Roopen rahasäiliö sijaitsee, on itsenäinen valtio, samalla tavalla kuin elokuvan lontoolaisten maa-alue. Tarinassa on lisäksi viittaus elokuvaan Zorron merkki sekä myös katkelmia elokuvasta Citizen Kane.
Juoni
Tarinassa Roope nimittää aluksi itsenäisen pikkuvaltionsa, jonka hän nimeää Roopelandiaksi, pääkaupungiksi käteisholvinsa nimeten sen Rooperiksi, sen jälkeen kun on muokannut rahasäiliönsä ulkomuotoa ”linnamaisemmaksi”. Tästä edetään siihen, että Roope alkaa vaatia valtiolta 50 vuoden veronpalautuksia, jotka upporikkaan Roopen kohdalla olisivat valtavat. Ongelmia kuitenkin ilmenee, kun Roopelandian alueelta katkaistaan sähköt sekä vesi- ja puhelinyhteydet. Kuten kaupungin virkamies toteaa, ”paikallisten laitosten ei ole lupa harjoittaa liiketoimia vieraiden valtioiden kanssa”. Ongelmat kasautuvat entisestään, kun paikalle ilmestyy Kärkky MacHinkula, jonka aikeena on kaapata Roopelandia itselleen. Apunaan hän käyttää Roopen tuttua vihollista Karhukoplaa. Lopussa Roope saa valtionsa takaisin, tosin saaden myös Karhukoplan vaivoikseen. Ankkalinnan pormestari saapuu kertoo Roopelle, että Ankkalinnan kaupunki on yhtä lailla Roopelle velkaa kunnallisveron vuoksi. Mutta veroprosentti pitäisi nostaa 99:ään, jotta veronpalautus saataisiin maksettua. Roope polttaa ”vahingossa” todistuspaperin ja väittää sulattaneensa alkuperäisen messinkilaatan kruunuksi, koska kruunumetalli on liian kallista. Viimeisessä kuvassa Roope ruokkii kyyhkysiä, ja linnunsiementen alta paljastuu messinkilaatta, eli hän poltti valtakirjan tahallaan, ja piilotti laatan, koska ei voi antaa kenenkään luulla hänen pehmenneen.
Aleksander Suuman
Aleksander (Sass) Suuman (25. huhtikuuta 1927 Metsaküla, Avanduse, Viro – 19. huhtikuuta 2003 Tallinna, Viro ) oli virolainen runoilija ja taidemaalari. Runoissaan hän on keskuslyyrikko ja humoristi mutta kertoo myös tarinoita.
Kylmä Metalli
Kylmä Metalli oli suomalainen sarjakuvalehti. Sen perustivat Jari (Jai) Mattila sekä Janne Nevalainen, loppuvuodesta 1984 Kuusankoskella, esikuvinaan lähinnä amerikkalainen Heavy Metal -sarjakuvalehti sekä siinä julkaistujen ranskalaisten ja italialaisten tekijöiden työt. Vaikutteita tuli myös underground-sarjakuvan puolelta.
Ensimmäinen omakustannenumero ilmestyi keväällä 1985, painos oli vain muutamia kymmeniä kappaleita, myöhemmin KM 1/85 painettiin lisää joitakin kymmeniä kappaleita. Ensimmäinen virallinen myyntipiste oli Kuusankoskella toiminut divari Halpa-Shop. Sisällöstä vastasivat lähinnä Mattila ja Nevalainen. Jai Mattila vastasi graafisesta suunnittelusta, ja Nevalainen keskittyi enemmän liiketoiminnan kehittämiseen.
Loppuvuodesta 1985 Mattila ja Nevalainen alkoivat suunnitella täysverisen sarjakuvalehden julkaisua, ja he perustivat yhteistyössä Kuusaan Kirjapainon kanssa kustannusosakeyhtiön Fantasialehdet Oy. Samalla otettiin yhteyttä Dargaud Editeurin edustajaan, jonka kautta Fantasialehdet Oy sai oikeudet muun muassa Enki Bilalin, Cazan ja lukuisten muiden ulkomaisten huippunimien töihin.
Rautakirja Oy otti KM:n maanlaajuiseen levitykseen. KM 1/86 oli ensimmäinen värillistä aineistoa sisältänyt numero. Se painettiin Hyvinkään Kirjapainossa, painos oli jo 11 000 kpl. Tässä numerossa debytoi Jari Rasi värillisellä sarjakuvallaan. Kotimaisista tekijöistä oli mukana myös Pekka A. Manninen ja Mattila/Nevalainen omalla sarjakuvallaan.
Virkamieslakko 1986 huhti-toukokuussa aiheutti ylitsepääsemättömiä ongelmia lehden teknisessä julkaisussa ja viivästytti seuraavien numeroiden rahoitusta. Levikki asettui noin 3 000 kpl paikkeille ja peitti kustannukset, mutta tekijöiden oli etsittävä muita töitä. Jai Mattila lähti opiskelemaan Taideteolliseen korkeakouluun, ja Nevalainen alkoi ajaa Fantasialehdet Oy:n liiketoimintaa alas. Tämän jälkeen hän siirtyi kirjapainoalalta tietotekniikan pariin yrittäjäksi. Jai Mattila työskentelee edelleen graafisena suunnittelijana. Janne Nevalainen on julkaissut musiikkia taiteilijanimellä NÖE ja on mukana myös COZHE progerockyhtyeessä.
Jaana Ronkainen
Jaana Ronkainen (s. 22. marraskuuta 1965 Oulu) on suomalainen kilpauransa lopettanut judoka ja valmentaja.
Ura
Ronkainen edusti seuratasolla Oulun Judokerhoa ja Tampereen Fusegia. Hän voitti Suomen mestaruuden 48 kilogramman sarjassa 1981–1983, 52 kilogramman 1985–1989 ja 56 kilogramman sarjassa 1991–1992. Hän sai oli toinen Suomen-mestaruuskilpailuissa 48 kilogramman sarjassa 1984. Hän sai mitaleja myös Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa, Britannian ja Saksan avoimissa, Fukuokan turnauksessa sekä opiskelijoiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Ronkainen päätti kilpauransa vuoden 1992 Euroopan-mestaruuskilpailujen jälkeen. Hän valmentaa Oulun Judokerhossa kuntojudoryhmässä.
Yksityiselämä
Ronkainen on avioliitossa, ja hänellä on kolme lasta. Koulutukseltaan hän on lääketieteen tohtori.
Jamie Draven
Jamie Draven (s. 14. toukokuuta 1979) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin Tonyn roolista Stephen Daldryn menestyselokuvassa Billy Elliot (2000).
Billy Elliotin ulkopuolella Draven on esiintynyt muun muassa sarjassa Ultimate Force.
HMS Morecambe Bay
HMS Morecambe Bay (viirinumero K624) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bay-luokan fregatti. Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin 1961 Portugalille, jonka laivastossa se oli nimellä NRP Dom Francisco de Almeida.
Valmistus
Alus tilattiin 19. tammikuuta 1943 Loch-luokan fregattina Loch Heileninä William Pickersgill and Sons Limitediltä Southwickista Sunderlandista, mikä kuitenkin siirrettiin Bay-luokkaan työnumerolla J4802. Köli laskettiin 30. huhtikuuta 1944 telakkanumerolla 266. Alus laskettiin vesille 1. marraskuuta 1944, mutta työt keskeytettiin toisen maailmansodan Euroopan sotatoimien päätyttyä elokuussa 1945. Alus makasi valmistajan telakalla, kunnes 1948 runko hinattiin J. Samuel Whiten telakalle Cowesiin viimeisteltäväksi. Alus otettiin palvelukseen 22. helmikuuta 1949 päällikkönään K.R.S. Leadley.
Palvelus
Sotatoimien päätyttyä alkanut joukkojen kotiuttaminen aiheutti kuitenkin laivastossa henkilöstöpulaa, joten aluksen miehistö saatiin täyteen vasta heinäkuussa. Elokuussa alus liitettiin Kauko-Idän joukkoihin päällikkönään C.C.B. MacKenzie ja lähti Maltalle syyskuussa. Aluksen miehistö harjoitteli lokakuun Välimeren laivaston mukana ennen matkan jatkamista Singaporeen, jonne alus saapui 21. marraskuuta liittyen 4. fregattilaivueeseen. Laivueen mukana alus partioi ja pyrki estämään sissien huoltoa ja joukkojen siirtoja Malesian länsirannikolla.
Alus poistettiin palveluksesta 19. marraskuuta 1956, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Portsmouthissa reserviin sijoitettuna.
NRP Dom Drancisco de Almeida
Portugali osti aluksen 9. toukokuuta 1961 ja liitti sen laivastoonsa nimellä NRP Dom Francico de Almeida. John I. Thornycroft and Companyn huollettua aluksen Woolstonissa se luovutettiin Portugalin laivastolle 3. elokuuta 1951. Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin syyskuussa 1970.
Hongkongin vuosien 2019–2020 mielenosoitukset
pienoiskuva|Mielenosoitus 16. kesäkuuta 2019|alt=|320x320px
Hongkongissa on järjestetty vuosina 2019–2020 lukuisia suuria mielenosoituksia. Mielenosoitukset alkoivat vastustuksesta Hongkongin hallituksen ehdottamaa luovutuslakiesitystä kohtaan. Hongkong on ollut Kiinan vallan alla vuodesta 1997. Siellä on säilynyt oma lähellä länsimaista ollut lakinsa. Vuonna 2019 esitettiin uusi laki, joka sallii Hongkongin viranomaisten luovuttaa vakavista rikoksista syytettyjä myös Kiinaan. Kiinan vankiloissa ja leireillä on paljon huonommat olot kuin Hongkongissa. Hongkongin opposition mukaan lakia oli tarkoitus demokratia-aktivismin vaientamiseen. Hongkongin viranomaiset vakuuttivat, ettei laki ollut poliittinen.
Kiinan hallitus ajoi parlamentissa läpi turvallisuuslain, joka astui voimaan 30. heinäkuuta 2020 mennessä.
Lain tarkoitus oli rauhoittaa protestit. Hongkongilaiset reagoivat tähän pelokkaasti: poistivat oppositiota tukevia someviestejä, iskulauseita ja ainakin yksi aktivisti pakeni Hongkongista.
Luovutuslaki
Hongkongin ja Taiwanin välillä ei ole rikollisten luovutussopimusta. Eräs mies murhasi Taiwanissa tyttöystävänsä ja pakeni Hongkongiin. Miestä ei tuomittu siellä murhasta koska rikos oli tehty Taiwanissa. Hän sai tuomion vain rahanpesusta. Mies vapautui vankilasta lokakuussa 2019. Taiwan halusi miehen takaisin murhatuomiota varten. Niinpä Hongkongin viranomaiset laativat lain, jonka perusteella vakavasta yli 7 vuoden vankeustuomion rikoksesta epäillyn saattoi luovuttaa Kiinaan, Taiwaniin tai Macaoon.
Luovutuslaki mahdollistaisi Hongkongin kansalaisten pidätyksen ja luovutuksen Manner-Kiinaan kiinalaisten viranomaisten pyynnöstä. Tämä heikentäisi Hongkongin autonomiaa. Hongkongissa on pelätty Kiinan kansantasavallan hallinnon käyttävän esitettyä lakia Hongkongin ihmisoikeusaktivistien, toimittajien ja asianajajien pidättämiseen poliittisista syistä. Viranomaisten mukaan laki ei ollut poliittinen. Lain vastustajien mukaan Kiinassa on paljon virheellisiä tuomioita, vankiloissa kidutusta.
Suuria mielenosoituksia on järjestetty kesäkuusta 2019 alkaen.
Muut syyt
Levottomuuksien jatkuminen ja kiihtyminen luovutuslain poisvetämisestä huolimatta osoitti, että hongkongilaisten tyytymättömyyden juuret ovat syvemmällä; kiistelty laki oli vain kipinä, joka sytytti pitkään kyteneen ruutitynnyrin. Perussyy protesteihin on Hongkongin eri suuntauksia edustavien aktivistien huoli ns. tavallisen kansan taloudesta, vapaudesta ja identiteetistä. Hongkong sulautetaan Kiinaan lopullisesti vuonna 2047. Protestoijat pelkäävät Kiinan hallinnon pyrkivän nopeammin kiinalaistamaan Hongkongin. Poliisi on kovaotteinen.
Hongkongin merkitys koko Kiinan taloudelle on vähentynyt voimakkaasti siitä lähtien, kun Yhdistynyt kuningaskunta palautti alueen Kiinalle. Kun vuonna 1997 Hongkongin osuus Kiinan bruttokansantuotteesta oli lähes 20 prosenttia, vuonna 2019 se oli enää kolme prosenttia. Kiinan markkinoille pyrkivät länsimaiset yritykset ovat Manner-Kiinan avautumisen myötä voineet asioida suoraan mannerkiinalaisten kanssa eivätkä ole enää tarvinneet aiemmin välittäjän roolissa ollutta Hongkongia. Lisäksi hongkongilaiset olivat vuonna 1997 keskimäärin koulutetumpia ja kielitaitoisempia kuin mannerkiinalaiset, mutta myöhemmin ero on kaventunut.
Hongkongissa kiinalaisia pidetään monesti seudulle kuulumattomina ulkomaalaisina. Hongkongin kalliit vuokrat luovat tyytymättömyyttä elintasoon.Kaikille ei riitä kyllin tilavia asuntoja. Hongkongin talous ei ole enää modernisaation veturi Kiinan mannermaalla, niin kuin se oli 90-luvulla. Niinpä talouden epävarmuus on suurempaa kuin ennen. Kiinan on katsottu viime vuosina sekaantuneen aiempaa enemmän alueen sisäpolitiikkaan. Kiinan toimien pelätään myös heikentävän Hongkongin asemaa talouskeskuksena.
Tausta
Vuoden 2003 protestien tuloksena hyllytettiin turvallisuuslakeja. Hongkongissa oli laajoja mielenosoituksia myös vuonna 2014. Tässä "sateenvarjovallankumouksessa" mielenosoittajat vastustivat sitä, ettei Kiina sallinut vapaata ehdokasasettelua tulevissa vuoden 2017 vaaleissa. Nämä protestit eivät muuttaneet Kiinan politiikkaa Hongkongin suhteen.
Protestit
thumb|right|320px|Varhainen luovutuslain vastainen mielenosoitus Hongkongissa 31. maaliskuuta 2019. thumb|right|320px|Mellakka 25. elokuuta.
Demosistō-liike piti 15. maaliskuuta istumalakon luovutuslakia vastaan. Suurempi CHRF piti protestit 31. maaliskuuta ja 28. huhtikuuta. Jälkimmäisessä oli ainakin 22800 mielenosoittajaa. 6 kesäkuuta tuhannet lakimiehet marssivat luovutuslakia vastaan muistellen 30 vuoden takaisia Kiinan Tiananmenin aukion protesteja. Jättiprotesti oli 9. kesäkuuta, jolloin satoja tuhansia lähti marssille. 11. kesäkuuta oli aiempaa kovaäänisempi protesti. Ensi kertaa poliisi käytti kyynelkaasua ja kumiluoteja. 22 loukkaantui.
Kesäkuun 15. päivä Hongkongin hallintojohtaja Carrie Lam ilmoitti lakiesityksen valmistelun lykkääntyvän. Mielenosoitukset jatkuivat mielenosoittajien vaatiessa hallitukselta täydellistä luopumista esityksestä sekä demokraattisia uudistuksia muun muassa Hongkongin lainsäädäntöneuvoston edustajien vaaleihin. Kesäkuun 16. päivänä osallistujia oli noin kaksi miljoonaa.
Mielenosoittajia vastaan on hyökännyt poliisin lisäksi tunnuksettomia ja naamioituneita ryhmiä. Näiden joukossa on ollut lehtitietojen mukaan Hongkongin järjestäytyneeseen rikollisuuteen eli triadeihin kuuluvia henkilöitä. Valkoisiin paitoihin pukeutuneet rikolliset hyökkäsivät mustapaita-protestoijien kimppuun, 45 joutui sairaalaan 21. heinäkuuta.
11. elokuuta poliisi rynnäköi metroasemalle, ja käytti ensi kertaa peitepoliiseja.
Carrie Lam veti syyskuun alussa luovutuslain pois. Myös Kiina tuli päätöstä. Mutta tämä ei riittänyt protestoijille, jotka vaativat mm pidätettyjen protestoijien vapauttamista.
Protestoijat käyttyivät usein naamioita estääkseen tunnistamisen. Hallinto asetti naamiokiellon. Sillä haluttiin hillitä mellakoita. Protestoijat suuttuivat täästäkin. Lokakuun 1. päivänä eli Kiinan kansantasavallan 70-vuotisjuhlapäivänä protesteissa ja niiden tukahduttamisessa käytettiin väkivaltaa. Yhden ihmisen kerrotaan haavoittuneen poliisin luodista, mutta poliisi ei ole vahvistanut tietoa.
Protestit jatkuivat pitkin syksyä. Marraskuun puolivälissä levottomuudet olivat aiempaa rajumpia. Kiinan kansanarmeijan sotilaat siivosivat katuja lauantaina 16. marraskuuta, mutta eivät taistelleet.
Sunnuntaina 17. marraskuuta protestit olivat teknillisellä yliopistolla. Alussa opiskelijat heittelivät katua siivonneita hallituksen tukijoita kivillä. Poliisi alkoi ampua kyynelkaasua. Poliisi ja protestoijat taistelivat. Viranomaisten kampukselle saartamat protestoijat mm ampuivat jousilla. Yksi nuoli osui poliisia jalkaan. Poliisi uhkasi ehkä käyttävänsä kovia panoksia, jos opiskelijat eivät luovu voimakkaista aseistaan. Kapinallisten katapultit ampuivat tiiliskiviä esteeksi autoille, polttopullosta syttyi suuri tulipalo. Protestoijat pyrkivät polttopulloin estämään poliisin tulon, turhaan. Poliisi ampui kyynelkaasua ja kumiluoteja. Opiskelijat saivat palovammoja ilmeisesti poliisin suihkuttaman veden sisältämästä kemikaaleista. Noin 40 loukkaantui. Protestoijat koettivat paeta saarretusta kampuksesta. Poliisi otti ulos pyrkiviä kiinni.
Tausta
Kiina pelkäsi asemansa Hongkongissa heikkenevän syksyn 2020 vaaleissa. Se oli myös kyllästynyt protesteihin ja Hongkongin virkailijoihin. Niinpä Kiina ajoi voimakkaasti turvallisuuslakia Hong Kongiin vuonna 2020. Koronaviruspandemia esti suuret protestit. Ehkä tätä hyväksikäyttäen Kiinan hallitus alkoi säätää turvallisuuslakeja 21. toukokuuta 2020 alkaen. Yhdysvallat varoitti Kiinaa siitä. Kiina vakuutti, ettei turvallisuuslaki rajoita Hongkongin lehdistön-, kokoontumis- ja kansalaisvapauksia. Toisaalta se sanoi, että suurprotestit vaarantavat Kiinan turvallisuuden.
Protesteja
15. toukokuuta turvallisuslain vastustajat aloittivat protestit ensi kertaa kuukausiin. Kiinan ulkoministeri vaati turvallisuuslakia heti voimaan.
24. toukokuuta tuhannet protestoijat osoittivat mieltään. Poliisi käytti mm. kyynelkaasua ja vesitykkejä. Kiina varoitti Yhdysvaltoja puuttumasta tilanteeseen.
Turvallisuuslaki voimaan
Kiinan parlamentti hyväksyi 28. kesäkuuta 2020 turvallisuuslain. Se astui voimaan 30. kesäkuuta. Laki kielsi separatismin, terrorismin ja ulkomaiden vaikutuksen Hongkongin politiikaan jopa elinkautisen uhalla. Laki kielsi sen rikkojia asettumasta Hongkongissa ehdokkaiksi vaaleihin. Se myös mahdollisti epäillyn siirtämiseen Hongkongista Kiinaan.
Kriitikot sanoivat turvallisuuslain päättäneen ”yksi maa, kaksi järjestelmää” -kauden, jolloin Hongkongilla oli laaja itsemääräämisoikeus.
Hongkongin hallintojohtaja Carrie Lam sanoi, että Hongkong aikoo soveltaa uutta lakia ankarasti. Kiina perusti Hongkongiin kansallisen turvallisuusviraston valvomaan lain noudattamista ja ulkomaalaisia. Hongkongin turvallisuusjohtaksi nimettiin Kiinan protestien kukistamisesta tunnettu Zheng Yanxiong. Hongkongilaiset puhdistivat muun muassa sosiaalisen median tilejään poliittiseen aktivismiin viittaavasta materiaalista.
Hongkong pidätti lakia vastaan protestoivia osin uuden turvallisuuslain perusteella.
Demokratialiikkeen johtaja pakeni. Aktivistit suunnittelivat pakolaisparlamenttia. Kirjastosta ei saanut lainata kirjoja, jotka olivat turvallisuuslain vastaisia. Opiskelijat eivät saaneet osallistua poliittiseen toimintaan.
Monilla hongkongilaisilla on Britannian ulkomailla asuvan kansalaisen passi. Kiina uhkasi Britanniaa vastatoimilla, jos tämä antaa kansalaisuuden hongkongilaisille. Yhdysvallat määräsi lisää pakotteita Hongkongin Kiinan tukemalle johdolle.
Hongkongin demokratiaa kannattava oppositio järjesti 12. heinäkuuta 2020 vaalit, joissa äänesti 320 000 hongkongilaista. Viranomaisten mukaan vaalit saattoivat kuitenkin rikkoa turvallisuuslakia. Poliisi ratsasi vaalitoimiston paria päivää ennen vaaleja, muttei estänyt itse äänestystä.
Kiina pidätti uuden lain nojalla ainakin 25, ja muiden lakien pohjalta muita oppositioaktivisteja.
Kiina sääti 11. marraskuuta 2020 lain, jonka mukaan Hongkongin kansanedustajien on hyväksyttävä Kiinan valta. Hallitus erotti neljä kansanedustajaa, ja loput demokratialiikettä tukeneet kansanedustajat erosivat.
Hongkongissa oli 20. mararskuuta oikeudenkäynti kolmea johtavaa demokratia-aktivistia vastaan. Heitä syytettiin ihmisten kutsumisesta pääpoliisiaseman saartoon Aktivistit ovat Agnes Chow, Ivan Lam ja Joshua Wong. Kaikki myönsivät tekonsa, vaikka vain yksi heistä aikoi etukäteen niin tehdä. Aktivistit saivat 7 - 13,5 kuukauden vankeusrangaistukset.
Vuoden 2021 alussa Hongkongin poliisi pidätti kymmeniä laajassa operaatiossa. 28. maaliskuuta 2021 Hongkongin poliisi kertoikin nostaneensa syytteet 47:ää vastaan salaliitosta vallankumouksen toteuttamiseksi. Syytetyjen joukossa oli muun muassa oppositiopoliitikkoja, akateemikoita, mediavaikuttajia ja asianajajia.
Kiinan kansankongressi ilmoitti 5. maaliskuuta 2020, jotta Hongkongin vaalijärjestelmää tuliee muuttaa niin, että patrioottiset voimat pysyvät alueella vallassa. Kiina määräsikin demokratiaa kaventavat muutokset 30. maaliskuuta. Muun muassa ehdokkaiden taustat tarkistetaan. Lainsäädäntöelimeen valitaan vaaleilla entistä vähemmän jäseniä.
Bokserit
thumb|Miesten malliltaan ihoa myötäilevät bokserit. Bokserit ovat miesten suosittu lyhytlahkeinen alusvaatemalli, jotka ovat joko väljät (varsinaiset bokserit, boxers) tai ihon myötäiset (boxer briefs tai trunks). Suomessa molempia tyyppejä nimitetään yksinkertaisesti boksereiksi.
Termiä on käytetty Yhdysvalloissa vuodesta 1944 asti kuvaamaan elastisella vyötäröllä varustettuja lyhyitä shortseja, joita nyrkkeilijät (eng. boxer) alkoivat tuolloin käyttämään nahkavyötettyjen shortsien sijaan.
Bokserit valmistetaan tyypillisesti puuvillakankaasta.
Simpsonit (30. tuotantokausi)
'''Simpsoneiden 30. tuotantokausi''' esitettiin Yhdysvalloissa 30. syyskuuta 2018 – 12. toukokuuta 2019 ja Suomessa 21. tammikuuta 2019 – 24. kesäkuuta 2019.
Bart elää (Bart's Not Dead)
Oltuaan onnettomuuden seurauksena koomassa Bart valehtelee tavanneensa taivaassa Jeesuksen. Homer ja Ned Flanders ryhtyvät tuottamaan tarinasta uskonnollista elokuvaa.
Sydänsurujen saari (Heartbreak Hotel)
Marge ja Homer valitaan kilpailijoiksi pariskunnille suunnattuun reality-kilpailuohjelmaan.
Autio taivas (My Way or the Highway to Heaven)
Jumala ja Pyhä Pietari pohtivat, ketkä ovat oikeutettuja pääsemään kuoltuaan taivaaseen. Samalla Ned Flanders, Marge ja Lisa kertovat pyhäkoululaisille kolme tarinaa hyvistä teoista.
Venäläinen juttu (From Russia Without Love)
Moe ei enää reagoi Bartin pilapuheluihin, joten Bart tekee uudet pohjat tilaamalla Moelle venäläisen postimyyntivaimon.
Hei, toi mutsi meikkaa (Werking Mom)
Marge ryhtyy myymään Tupperware-astioita, mutta kauppa rupeaa käymään vain drag-kutsuilla.
Karl Friedrich Abel
thumb|200px|Karl Friedrich Abel. Thomas Gainsboroughin maalaus (1777). Karl Friedrich Abel (22. joulukuuta 1723 Köthen – 20. kesäkuuta 1787 Lontoo) oli saksalainen säveltäjä ja viola da gamban soittaja.
Simpsonit (30. tuotantokausi)
Hassu, klovni (Krusty the Clown)
Hassu joutuu taas kerran pakenemaan lain kouraa, ja löytää itselleen mitä epätodennäköisimmän työpaikan sirkuspellenä.
Karl Friedrich Abel
Abel syntyi Köthenissä ja opiskeli Johann Sebastian Bachin johdolla. Vuonna 1759 hän siirtyi Englantiin. Siellä hän ystävystyi vuonna 1762 Johann Christian Bachin kanssa. Abel ja J. C. Bach pitivät yhdessä konsertteja Bachin kuolemaan saakka vuonna 1782.
Abelin tuotantoon kuuluu muun muassa sonaatteja viola da gamballe sekä oboelle ja pianolle.
Simpsonit (30. tuotantokausi)
Sankaritarina (Daddicus Finch)
Homerin hyveelliset puolet saavat Lisan ihailemaan häntä kahdeksanvuotiaan tytön loputtomalla innolla, ja Bart osoittaa mustasukkaisuuden merkkejä.
Joulupaniikki ('Tis the 30th Season)
Marge stressaa jouluvalmisteluja, ja muu perhe yllättää hänet hermolomalla Floridassa.
Tyttö bussissa (The Girl on the Bus)
Lisa saa uuden kaverin, mutta ei kehtaa paljastaa hänelle, millaisia sivistymättömiä moukkia hänen perheenjäsenensä ovat.
Hollywood-hassuttelua (The Clown Stays in the Picture)
Marge ja Homer muistelevat, kun he olivat nuorina avustajina Hassun elokuvaprojektissa.
Keltainen gangsteri (101 Mitigations)
Homer saa käsiinsä Sarjakuvahemmon auton, eikä tajua pikaisen kruisailukierroksen johtavan autovarkaussyytteeseen.
Sinä kannatko taakkaa raskasta? (I Want You (She's So Heavy))
Homer satuttaa itsensä yrittäessä olla romanttinen ja Marge alkaa harrastamaan leijalautailua.
E-turhailua (E My Sports)
Bart ja kaverinsa alkavat menestyä tietokonepeliturnauksissa, ja Homerkin innostuu asiasta rahan takia.
Feministinen väkivaltaviihde (Bart vs. Itchy & Scratchy)
Bart loukkaantuu, kun Tikusta ja Takusta tehdään uusi versio, jossa on pelkkiä naisia, ja liittyy tyttöjen huligaanijengiin.
Tyttö bändissä (Girl’s In the Band)
Lisa pääsee harjoittelemaan saksofonia Capital Cityn filharmonikkojen nuoriso-ohjelmaan, mikä koettelee muun perheen hermoja, koska heidän täytyy istua Lisan takia autossa.
Dou Kanada (D’oh Canada)
Lisa ajautuu Kanadaan ja tajuaa pitävänsä sosialidemokraattisesta naapurimaasta huomattavasti enemmän kuin Yhdysvalloista.
Arvoitus altaan alla (Woo-Hoo Dunnit?)
Lisan yliopistosäästöt katoavat ja perhe yrittää selvittää varkauden arvoituksen.
Vaihtoehtohoitoa (Crystal Blue-Haired Persuasion)
Burnsin leikkausten takia Marge kokeilee kristallihoitoja Bartin keskittymishäiriöön ja ne tarjoavatkin yllättävän rahanlähteen.
Leonidas Polk
thumb|Leonidas Polk Leonidas Polk (10. huhtikuuta 1806 – 14. heinäkuuta 1864) oli Etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hän oli siviiliammatiltaan maanviljelijä Mauryn piirikunnasta Tennesseestä, ja presidentti James K. Polkin kolmas serkku. Hän työskenteli myös piispana episkopaalikirkossa Louisianassa, ja siitä syystä hänet tunnetaan taistelevana piispana.
Polk syntyi Raleighissa Pohjois-Carolinassa ja kävi Pohjois-Carolinan yliopistoa Chapel Hillissä ennen kuin meni West Pointin sotilasakatemiaan. Viimeisenä opiskeluvuonnaan hän liittyi episkopaalikirkkoon. Valmistumisensa jälkeen 1827 hän luopui sotilasurasta. Hänestä tuli diakoni 1830. Sinä vuonna hän nai Frances Ann Deverauxin ja tuli piispa Richard Channing Mooren avustajaksi Richmondiin.
1832 Polk muutti Maury Countyyn perheineen ja rakennutti perhekappelin, St. John'sin kirkon, Ashwoodiin. Hän oli piispana Pyhän Pietarin kirkossa Columbiassa, Tennesseessä. Hänet nimitettiin lounaisosavaltioiden lähetyspiispaksi 1838 ja Louisianan piispaksi 1841. Piispa Polk oli Etelä-Sewaneen yliopiston johtavia perustajia Tennesseessä. Hänen visionsa mukaan yliopistosta olisi tullut Etelävaltioiden johtava yliopisto, Yhdysvaltain vastine Oxfordin ja Cambridgen yliopistoille.
Sisällissodan syttyessä Polk veti Louisianan episkopaalisen konvention pois Yhdysvaltain episkopaalikirkosta. Hänen ystävänsä ja huonetoverinsa West Pointissa, Jefferson Davis, suostutteli Polkin hyväksymään nimityksen Etelävaltioiden armeijaan. Polk nimitettiin kenraalimajuriksi komentamaan hallintoalue kahta (aluetta Mississippi- ja Tennesseejokien välillä) 1861. Hän syyllistyi yhteen sisällissodan suurimmista möhläyksistä lähettämällä joukkojaan valtaamaan kentuckylaista Columbuksen kaupunkia syyskuussa 1861. Kentyckyn hallinto oli julistautunut puolueettomaksi, mutta Polkin joukkojen suorittama hyökkäys sai sen siirtymään nopeasti unionin leiriin.
Polk organisoi Mississippin armeijan ja osia Tennesseen armeijasta, missä hän myöhemmin palveli kenraaliluutnanttina. Polk suunnitteli joukoilleen oman erikoisen taistelulippunsa, sinisellä pohjalla olevan Pyhän Yrjön ristin koristettuna 11 tähdellä, jotka kuvasivat jokaista etelävaltioita. Shilohin taistelussa Polk komensi armeijakuntaa. Seuranneista erimielisyyksistä kenraali Braxton Braggin kanssa, Polk siirrettiin Mississippiin, ja otti myöhemmin komentoonsa Alabaman, Mississippin ja Itä-Louisianan. Braggin seuraaja Joseph E. Johnston käski Polkin joukkoineen liittyä Tennesseen armeijaan Atlantan kampanjaa varten.
FS Redoutable (1876)
Redoutable oli Ranskan laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu ironclad-taistelulaiva.
Leonidas Polk
Polk oli tiedustelemassa vihollisen asemia esikuntansa kanssa 14. kesäkuuta 1864, kun hän sai surmansa Pohjoisvaltioiden ampumasta Hotchkiss-tykinkuulasta Pine Mountainissa, Mariettassa, Georgiassa. Huolimatta huonoista kenttäsuorituksistaan Polk oli joukkojensa keskuudessa suosittu ja hänen kuolemaansa surtiin laajalti Tennesseen armeijassa. Polk haudattiin Augustaan Georgiaan, mutta vuonna 1945 hänen ja hänen vaimonsa jäänteet siirrettiin Kristuksen katedraaliin New Orleansiin.