cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turun Osuuskauppa
Fuusioiden kautta Turun Osuuskauppaan ovat liittyneet Raision Osuusliike vuonna 1927, Piikkiön Osuuskauppa vuonna 1930, Rymättylän Osuuskauppa vuonna 1932, lietolainen Härkätien Osuuskauppa vuonna 1963, Littoisten Osuuskauppa ja Naantalin Osuuskauppa vuonna 1965, nousiaislainen Osuuskauppa Noustenmaa vuonna 1974, Vahdon Osuuskauppa vuonna 1979, sauvolainen Osuuskauppa Aitta vuonna 1980, mynämäkeläinen Osuuskauppa Apaja, pöytyäläinen Osuuskauppa Maapohja ja Vakka-Suomessa toiminut Osuuskauppa Vakkaseutu vuonna 1984 sekä loimaalainen Saviseudun Osuuskauppa vuonna 1985. Handelslaget Öboden, ruotsinkielinen osuuskauppojen yhteenliittymä Turunmaan saaristossa pilkottiin kahtia vuonna 1989, jolloin Dragsfjärd, Kemiö ja Västanfjärd siirtyivät Salon Seudun Osuuskaupan alueeseen sekä Houtskari, Iniö, Korppoo, Nauvo ja Parainen TOK:n alueeseen. Samana vuonna Koski Tl:n ja Marttilan alueet siirtyivät keskinäisellä sopimuksella TOK:lta Salon Seudun Osuuskaupalle. Viimeinen itsenäinen paikallisosuuskauppa alueella oli Vehmaan Osuuskauppa, joka liittyi TOK:iin vuonna 2007. Osuuskauppojen nykyiset toimialueet löytyvät luettelosivulta.
Historia
Turun Osuuskauppa perustettiin vuonna 1901 edistysmielisten turkulaisten toimesta. Aluksi se toimi nimellä Vähäväkisten Osuusliike. Vuonna 1918 nimi muuttui Turun Osuuskaupaksi.
Toiminta-ajatus on pysynyt alusta alkaen samana. Tehtävänä on aina ollut tuottaa palveluja ja etuja osuuskaupan jäsenille, nykyään asiakasomistajille. Jäsen on siis yhtä aikaa sekä asiakas että omistaja. Osuuskauppa toimii omalla alueellaan, alueensa asukkaiden asialla.
Tiesitkö, että..?
Ensimmäinen Turun Osuuskaupan myymälä nro 1 avattiin Raunistulaan vuonna 1902. Saman vuoden lopussa osuuskaupalla oli viisi myymälää ja kaksi leipomoa. Myymälästä nro 4, joka avattiin Aninkaistenkadun varteen, tuli sen ajan päämyymälä. Henkilökunnan määrä oli tuolloin 20. Vuoteen 1924 asti myymälät olivat olleet elintarvikemyymälöitä, mutta samana vuonna ensimmäinen rautatavaroiden myymälä aloitti toimintansa ja lisäksi perustettiin kaksi erikoisosastoa. Vuonna 1938 avattiin ensimmäinen TOK:n ravintola. Ravintolat menestyivät alusta asti hyvin. Vuonna 1956 otettiin käyttöön ensimmäinen TOK:n myymäläauto. Autossa myytiin lähes kaikkia elintarvikkeita, mutta maitoa ja piimää ei saanut myydä, sillä tuotteiden tuli olla pakattuja. Parhaimmillaan autoja oli käytössä kuusi. 1960 avattiin ensimmäinen TOK:n huoltoasema, Shell-Kunnostaja. 1963 valmistui Wiklundin tavaratalo, joka oli valmistuessaan Suomen toiseksi suurin tavaratalo. 1971 avattiin Turun ensimmäinen automarket Sokos Turku. Automarketeille tyypillistä oli sijainti kaupungin ulkopuolella hyvien liikenneyhteyksien varrella.
1930-luvulla panostettiin erityisesti henkilökunnan koulutukseen. Kirjekursseja tuettiin ja ruotsin kielen opiskelumahdollisuutta pidettiin kaksikielisessä kaupungissa tärkeänä.
1989 otettiin käyttöön porrastettu ostohyvitys, joka sai nimen Bonus. 1997 avattiin TOK:n ensimmäinen Prisma-keskus.
Toimipaikat
Turun Osuuskaupan omistamia hotelleja ovat muun muassa Turussa sijaitsevat Original Sokos Hotel Wiklund, Original Sokos Hotel Kupittaa, Solo Sokos Hotel Turun Seurahuone ja Radisson Blu Marina Palace. Osuuskauppa omistaa myös useita ravintoloita ja kahviloita sekä 3 ABC-liikennemyymälää.
Bafta-palkinto
Bafta-palkinto (British Academy Film Awards, tai lyhyemmin BAFTA film award) on brittiläisen Bafta-järjestön vuosittain jakama elokuva-alan palkinto.
Vuosina 2000–2007 gaala järjestettiin Lontoon Odeon Leicester Square -elokuvateatterissa. Vuodesta 2008 lähtien se on järjestetty Royal Opera Housen tiloissa.
Vuoden 2019 gaala järjestettiin 10. helmikuuta 2019.
Raasiku
Raasiku on kunta Virossa, Tallinnan itäpuolella, Harjumaan maakunnassa. Raasikussa on 5 050 asukasta (1.1.2018).
Kunnan keskus on Arukülan pienkauppala (alevik), jonka lisäksi siellä on Raasikun pienkauppala ja 13 kylää.
Liikenne
Raasiku sijaitsee Tallinna–Tapa-rautatien varrella. Elronin matkustajajunat pysähtyvät Raasikun rautatieasemalla sekä Arukülan seisakkeella.
Väestö
Vuonna 2011 Raasikun kunnassa oli 4 579 asukasta, joista 4 227 (92,3 %) oli virolaisia, 237 (5,2 %) venäläisiä ja 108 (2,4 %) muita kansallisuuksia.
Roni Zein
Zein syntyi Suomessa, mutta muutti jo vuoden vanhana vanhempien työn perässä Afrikkaan Norsunluurannikolle josta perhe palasi viiden vuoden kuluttua hetkeksi Suomeen ennen muuttoa Luxemburgiin. Siellä perhe vietti seuraavat kymmenen vuotta. Libanonissa Zein ei vielä ole ehtinyt käymään lainkaan.
Matti Laurila
Matti Arvo Armas Laurila (14. tammikuuta 1895 Kauhava – 22. heinäkuuta 1983 Seinäjoki) oli suomalainen jääkärieversti sekä talvi- ja jatkosodan rykmentinkomentaja. Laurilalla oli neljä siskoa ja veli Ilmari. Hänen isänsä Matti Laurila oli vuonna 1918 Lapuan suojeluskunnan päällikkö ja Suomen vanhan sotaväen kaartin vääpeli ja äitinsä Anna Liisa Mukari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Eeva Aliina Mattilan kanssa.
Opinnot
Kauhavalta Matti Laurila siirtyi koulun puutteen vuoksi opiskelemaan Lapualle perustettuun yhteiskouluun 1908 ja lopetti koulunsa syksyllä 1915 liittyen Saksassa sotilaskoulutusta saaviin jääkäreihin. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1925 ja suojeluskuntain komentajakurssin vuonna 1926 sekä täydennyskurssin vuonna 1932. Piiripäälliköiden täydennyskurssin hän suoritti vuonna 1937 suojeluskuntain päällystökoulussa ja Taistelukoulun orientoivan kurssin vuonna 1930.
Jääkäriaika
Laurila liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 21. marraskuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan. thumb|300px|left|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaHän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi) vuonna 1917.
Sisällissodan aikainen Lapuan lumiaura
pienoiskuva|Matti Laurila (vas.) isänsä [[Matti Laurila (vanhempi)|Matti Laurila vanhemman (kesk.) ja veljensä Ilmarin kanssa 1. maaliskuuta 1918, kaksi viikkoa ennen näiden kaatumista Länkipohjan taistelussa.]] Laurilan perheen miehet olivat kovin itsenäisyyshenkisiä. Jo syksyllä 1917 Suomessa ryhdyttiin perustamaan suojeluskuntia. Lapualla muodostettiin suojeluskunta Lapuan Vapaapalokunnasta ja sen johtoon valittiin entinen Suomen vanhan sotaväen kaartin vääpeli ja Kauhavan poliisi, Matti Laurila vanhempi. Sisällissota verotti perheen miehiä, kun Länkipohjan taisteluissa kuolivat komppanianpäälliköinä sekä Matti Laurilan veli Ilmari että hänen isänsä Matti Laurila vanhempi. Molemmat kaatuivat maaliskuun 16. päivänä 1918. Jo samana päivänä nuorempi Matti Laurila sai komentoonsa isänsä johtaman komppanian ja jatkoi taisteluita Tampereelle saakka.
Lauriloiden toimet sisällissodassa nostivat miehet aikalaistensa legendoiksi ja heitä kutsuttiinkin Lapuan lumiauraksi. Lauriloiden sisällissodan aikaisista saavutuksista puhutaan myös Vilppulan urhojen muistolle -nimisessä marssissa.
Toiminta 1920–1930-luvuilla
Sodan jälkeen Laurila toimi Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin päällikkönä aina talvisotaan asti. Tässä virassa hän seurasi isäänsä, joka oli Lapuan suojeluskunnan päällikkönä häntä ennen. Laurila ylennettiin kapteeniksi vuonna 1925, majuriksi 1928 ja everstiluutnantiksi 1931. Hänet tunnettiinkin lempinimellä Piiri-Matti.
Matti Laurilan toiminta Lapuan liikkeen kiihkeimpinä toimintavuosina ja hänen toimintansa Mäntsälän kapinan aikana on jäänyt historiankirjoituksessa melko vähäiselle huomiolle. Henkilönä Matti Laurila oli demokratian ja laillisen yhteiskuntajärjestelmän kannattaja. Mäntsälän kapinan aikana Matti Laurila yhdessä Ilkka-lehden silloisen päätoimittajan, Artturi Leinosen kanssa, mahdollisesti esti uuden sisällissodan puhkeamisen. Molemmat entisinä Lapuan liikkeen kannattajina asettuivat julkisesti laillisilla vaaleilla valitun tasavallan presidentin, eduskunnan ja hallituksen taakse ja tällä sekä muullakin senhetkisellä toiminnallaan estivät tuhansien aseistautuneiden Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntalaisten lähdön Mäntsälään taistelemaan laillista hallitusta vastaan. Mäntsälän kapinan aikaan Seinäjoelle oli kokoontunut huomattava joukko Etelä-Pohjanmaan alueen suojeluskuntalaisia valmiina lähtemään Mäntsälään, kapinaa kukistamaan komennettuja armeijan joukkoja vastaan.
Laurila talvisodassa
Vielä joulu-tammikuussa rykmentti pääsi raskaiden taistelujen lomassa lepäämään. Helmikuussa se kuitenkin marssitettiin vain kolmen päivän levon jälkeen Äyräpään kunnan Vuosalmen kylän alueelle, jossa se otti rintamavastuun. Alue oli varustamatta, ja rykmentti taisteli taukoamatta lumiasemissa taivasalla. Vuosalmella rykmentin tappiot olivat vielä Taipaleen taisteluitakin kovemmat. Kaikista eteläpohjalaisista talvisodassa kaatuneista puolet, 850 miestä, kaatui Taipaleella ja Vuosalmella.
Laurila jatkosodassa
Laurila ylennettiin everstiksi 1940, ja hän toimi ennen jatkosotaa Vaasan sotilasläänin Etelä-Pohjanmaan Itäisen suojeluskuntapiirin komentajana. Sotilasläänin komentajana toimi eversti Hannu Hannuksela, joka aiemmin oli toiminut Savon sotilasläänin komentajana. Laurilan alaisten mielestä sotilasläänin komentajan pesti olisi kuulunut eversti Laurilalle ja Hannukselan nimitys aiheutti piirissä pahaa verta.
Jatkosodan palvelukseen kutsuttuja joukkoja perustettaessa Hannukselan komentoon annettiin 19. divisioona, johon kuuluivat Jalkaväkirykmentti 16 (Laurila komentajana), Jalkaväkirykmentti 37 (eversti Into Salmio komentajana ja Jalkaväkirykmentti 58 komentajanaan Eino Juva). Divisioona oli kenraaliluutnantti Erik Heinrichsin Karjalan armeijassa kenraalimajuri Woldemar Hägglundin VII Armeijakunnassa.
Aikakirjoihin JR 16 pääsi muun muassa sankarimaisella suorituksella 29. heinäkuuta Kiteenjoella, kun rykmentti tuhosi Gorolenkon Neuvostoliiton 7. armeijaan kuuluneen panssarikomppanian ja jalkaväkipataljoonan perusteellisesti. Hannukselan puhelimessa annettu vastaus Laurilan ilmoittamaan voittoon kuului: ''Älä valehtele! Ette te ole siellä muuta tehneet kuin maanneet ja haisseet. Älä koeta uskotella minulle, että sinun rykmenttisi pystyisi johonkin.''
Rykmentin panssarintorjuntamenestys oli kuitenkin vertaansa vailla. Laurilan rykmentti tuhosi alueellaan 11 panssarivaunua. Panssarintorjuntatykin ampujana toiminut korpraali Onni Mantere tuhosi seitsemän vihollisen vaunua. Mantere haavoittui molempiin jalkoihinsa. Hannukselan oli lopulta pakko puoltaa Mantereesta tehtyä nimitysesitystä, jolloin Mantere nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi, ainoana koko divisioonasta vuonna 1941.
19. divisioonan kohtaama vastarinta oli kovaa, ja sen tappiot olivat raskaat, vuoden 1941 heinäkuun suurimmat. Laurilan rykmentin tappiot 40 päivän hyökkäysvaiheen aikana olivat kaatuneina ja haavoittuneina arviolta 800 miestä, kolmasosa rykmentin vahvuudesta.
Elokuussa Hannuksela uudelleenjärjesti joukkonsa ja alisti Laurilalle kuuluneita pataljoonia muille joukko-osastoille. Laurila anoi siirtoa muualle. Armeijakunnan komentaja, kenraalimajuri Hägglund arvosteli kuitenkin Laurilaa ankarasti tämän esitettyä esimiehensä toimien tutkimusta ja päätyi suosittamaan Laurilan siirtoa vähemmän tärkeisiin tehtäviin. Päämaja ei kuitenkaan jakanut Hägglundin mielipidettä ja Laurila nimitettiin kenraaliluutnantti Paavo Talvelan VI Armeijakuntaan Jalkaväkirykmentti 22:n komentajaksi eversti Ilmari Karhun 5. divisioonaan.
Kenraaliluutnantti Talvela oli aluksi siirtoa vastaan, mutta luopui kannastaan keskusteltuaan ylipäällikön kanssa. Laurilan siirtyminen pois pohjalaisten miesten johdosta kirvoitti Laurilan joukoissa kummastusta ja katkeruutta, koska hän oli taitava ja pidetty johtaja.
Karskina ja kovana pidetty kenraaliluutnantti Talvela pärjäsi hyvin Laurilan kanssa ja kehui tätä taitavaksi. Samoin eversti Karhu piti Laurilaa erinomaisena upseerina. Tuulosjoen taisteluissa Laurilan johtamat joukot etenivät syvälle vihollisen takalinjoihin, katkaisivat yhdysteitä ja ottivat sotasaaliikseen kasapäin tykkikalustoa. Se, että hän on saanut huonoakin arvostelua osakseen muissa yhtymissä, johtunee komentajien luonteenominaisuuksista, Talvelan väitetään sanoneen Laurilasta.
Syvärin taisteluiden aikana Laurilan sisällissodan ajoilta periytynyt selkävika paheni niin, että hän joutui sotilassairaalaan vuoden 1941 lopulla. Vuonna 1942 hän siirtyi Vaasan sotilasläänin komentajaksi, missä tehtävässä toimi sodan loppuun. Sodan jälkeen Laurila erosi armeijan palveluksesta.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen Laurila siirtyi Vakuutusyhtiö Tarmon Vaasan konttorin johtajaksi ja yhtiön Pohjois-Suomen apulaishankintapäälliköksi. Tässä toimessa hän oli vuoteen 1963 saakka. Pohjalaiset yrittivät saada presidentti Urho Kekkosen ylentämään Matti Laurilan kenraaliksi 1970-luvulla, mutta ylipäällikkö, tasavallan presidentti Kekkonen ei ylennystä koskaan tehnyt.
Luottamustoimet
Laurila toimi pitkään Vapaussodan Invaliidien Liiton puheenjohtajana, yhteensä kaikkiaan 52 vuotta. Vuonna 1982 hänet nimitettiin liiton toiseksi kunniapuheenjohtajaksi. Hän toimi myös Jääkäriliiton Etelä-Pohjanmaan alaosaston puheenjohtajana vuosina 1923–1934 ja 1936 ja Etelä-Pohjanmaan ilmapuolustusyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1929–1931 ja valiokunnan jäsenenä vuonna 1932. Vapaussodan Invaliidien Liiton puheenjohtaja hän toimi vuonna 1930 ja Jääkärikotisäätiön hallituksen varapuheenjohtajana vuonna 1933. Valkoisen Kenraalin sotavanhusten kotisäätiön hallituksen jäsenenä hän toimi vuosina 1934–1935 ja Vapaussodan Invaliidien Liiton edustajana vapaussoturijärjestöjen keskusvaliokunnassa vuonna 1937. Suomen Aseveljien Liiton Etelä-Pohjanmaan piirin puheenjohtajana hän toimi vuosina 1940–1944 ja liittotoimikunnan jäsenenä vuosina 1940–1944. Sotainvalidien Veljesliiton Etelä-Pohjanmaan piirin puheenjohtajana ja toimitusjohtajana hän toimi vuosina 1943–1949. Jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä hän toimi vuodesta 1956 alkaen ja varapuheenjohtajana vuodesta 1967 alkaen. Suomen Sotaveteraanien valtuuskunnan jäsenenä hän toimi vuonna 1965. Invalidikoti Kyyhkylän hoitokodin puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1970 alkaen. Eri hallituksen jäseninä hän oli mm. Suomen Autoklubin, Lapuan Vapaussoturien, Lapuan aseveljet ry:n, Etelä-Pohjanmaan Reserviupseerikerhon ja Sotainvalidien Seinäjoen osaston (kunniajäsen).
Arthur ja minimoit
Arthur-elokuvasarja koostuu kolmesta elokuvasta, josta toinen, Arthur ja Maltazard (Arthur et la vengeance de Maltazard) sai ensi-iltansa joulukuussa 2009. Elokuvan kolmas ja viimeinen osa, Arthur ja kaksi maailmaa (Arthur et la guerre des deux mondes, Arthur and the war of two worlds) sai ensi-iltansa vuonna 2010.
Arcângelo Cerqua
Arcângelo Cerqua PIME (2. tammikuuta 1917 Giugliano in Campania – 16. helmikuuta 1990) oli italialaissyntyinen, Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1940 ja nimitettiin Parintinsin apostoliseksi hallitsijaksi 15. maaliskuuta 1956. 4. helmikuuta 1961 hänet nimitettiin sen prelaatiksi ja Olbian titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 14. toukokuuta 1961 Armando Lombardi, jota avustivat João de Souza Lima ja Aristide Pirovano. Cerqua erosi tehtävistään 26. toukokuuta 1978, mutta sai 30. lokakuuta 1980 nimityksen Parintinsin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 15. heinäkuuta 1989.
Cerqua osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Bernardo Johannes Bahlmann
Bernardo Johannes Bahlmann (s. 10. joulukuuta 1960 Visbek) on saksalaissyntyinen, Brasiliassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi fransiskaaneihin 4. lokakuuta 1991 ja sai pappisvihkimyksensä 12. heinäkuuta 1997. Hänet nimitettiin Óbidosin prelaatiksi 28. tammikuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 9. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Felix Genn, jota avustivat Martinho Lammers ja Heinrich Timmerevers.
Bahlmann asetettiin virkaansa prelaattina 23. toukokuuta 2009. Hän sai 9. marraskuuta 2011 nimityksen Óbidosin piispaksi.
Sneakerit
alt=A pair of black Converse canvas sneakers|pienoiskuva| [[Converse|Converse- tennarit ]] Tenniskengät tai sneakerit (muita nimityksiä: lenkkikengät, "lenkkarit", "tennarit", urheilukengät, juoksukengät, treenikengät) (eng. Sneaker) ovat kenkiä, jotka on alun perin tarkoitettu urheiluun, mutta ovat nykyisin suosittuja arkikenkiä. Termi "sneakerit" kuvaa jalkinetta, jossa on joustava kumipohja ja päällinen, joka on tehty nahasta, keinonahasta, kankaasta tai niiden yhdistelmästä. "Lenkkari" on Suomessa yleistermi monille vapaa-ajan jalkineille.
Eri maiden nimityksiä
pienoiskuva| [[Reebok|Reebokin sneakerit ]] Tenniskengät ovat saaneet vuosikymmenien aikana lukuisia nimityksiä eri maantieteellisillä alueilla. Termiä "sneakerit" on käytetty ensin Yhdysvalloissa Etelä-Floridassa ja Pohjois-Carolinassa, sekä Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa, joista se on levinnyt pikkuhiljaa muualle maailmaan. Brittiläinen vastaava nimitys on treenikengät, lenkkitossut tai lenkkarit (trainers) ja laajalti muualla Pohjois-Amerikassa on käytetty nimitystä "tennarit" (tennies). Nigeriassa puolestaan puhuttiin kangaskengistä tai "canvas-kengistä".
Nimitys "sneakerit" on nykytiedon mukaan lähtöisin jo vuodelta 1887, jolloin The Boston Journal -lehti viittasi sneakereihin "nimenä, jonka pojat ovat antaneet tenniskengille". Alun perin nimi on lähtöisin lenkkikenkien kumipohjan hiljaisuudesta, jotka mahdollistivat hiljaisen kävelemisen, toisin kuin sen ajan kovapohjaiset puvunkengät, jotka kopisivat lattiaan.
Sneaker-termin teki tunnetuksi Henry Nelson McKinney, joka toimi N. W. Ayer & Son -yhtiön mainosagenttina. Vuonna 1917 hän kutsui lenkkikenkiä sneakereiksi niiden hiljaisen kumipohjan vuoksi.
Historia
Kenkien malli sai alkunsa jalkineista, joita miehistö käytti 1870-luvulla laivoilla. Aluksilla käytetyissä kumipohjaisissa tossuissa oli "nauha", joka kiersi kengän ulkoreunaa liittäen pohjan kengän yläosaan. Tuolloin kengät saivat myös lempinimen "Plimsoll", joka juontaa juurensa Nicholette Jonesin kirjaan The Plimsoll Sensation. Värillinen nauha pohjan ja yläosan välissä muistuttaa laivan rungossa olevaa Plimsoll-viivaa, joka kertoo syvyyden tason. Vastaavasti, aivan kuten Plimsoll-viivan ylittyessä aluksella, jos vesi pääsee kengän kumipohjan viivan yläpuolelle, käyttäjän jalat kastuvat.
Brittiläinen JW Foster and Sons suunnitteli ja valmisti ensimmäiset juoksuun tarkoitetut lenkkarit vuonna 1895. Yhtiö myi maailmanlaajuisesti laadukkaita, käsin tehtyjä juoksukenkiä, jotka oli tarkoitettu ammattiurheilijoiden käyttöön. Lopulta Foster and Sons sai sopimuksen, jonka myötä yritys valmisti Iso-Britannian olympiajoukkueelle juoksukengät vuoden 1924 kesäolympialaisiin. Olympialaisissa Harold Abrahams ja Eric Liddell voittivat pikajuoksun 100 ja 400 metrin kilpailut, joissa he käyttivät Fosters-kenkiä. oikea|pienoiskuva|240x240px| Nike -lenkkarit Vuonna 1892 Yhdysvaltain kumiyhtiö esitteli ensimmäiset kumipohjaiset kengät, jotka vauhdittivat lenkkarimarkkinoiden kasvua. Ensimmäiset koripallokengät suunniteltiin jo vuonna 1907 ja tenniksen nousu alkoi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, jolloin urheilusta tuli keino osoittaa isänmaallisuutta ja moraalista vahvuutta. Nuoret miehet kasvattivat USA:n lenkkikenkämarkkinoita entisestään ostamalla koripalloilija Chuck Taylorin käyttämiä jalkineita.
Maailmansotien välisenä aikana urheilukenkiä alettiin markkinoida eri urheilulajeihin ja miehille sekä naisille tarjottiin eri malleja. Urheilijat käyttivät lenkkareita Olympialaisissa, millä yritettiin saada yleisöä suosimaan lenkkareita jokapäiväisessä käytössä. Vuonna 1936 ranskalainen brändi Spring Court markkinoi ensimmäisiä kankaisia tenniskenkiä, joissa oli huomioitu kengän hengittävyyttä ilmanvaihtoaukoilla.
Sodan jälkeen
Maailmansotien päättymisen jälkeen 1950-luvulla vapaa-ajanviettomahdollisuudet laajenivat huomattavasti ja lapset sekä nuoret alkoivat käyttää lenkkareita myös koulussa, koulujen pukeutumissääntöjen vapautuessa. Vapaa-ajan kenkien myynti kasvoi vahvasti ja alkoi lopulta vaikuttaa perinteisten nahkakenkien myyntiin. 1950-luvun lopulla valmistajat kävivät kovaa kilpailua markkinaosuuksista kenkien valmistuksessa. Erityisesti lenkkeilyyn tarkoitetut kengät myivät hyvin.
1970-luvulla vapaa-ajan urheilu kasvatti suosiotaan entisestään ja markkinoille saapui yhä enemmän eri lajeihin suunniteltuja lenkkareita. Pian erilaisia urheilukenkiä oli saatavilla jalkapalloon, lenkkeilyyn, koripalloon, juoksuun jne., mikä mahdollisti urheilukenkätekniikan kehittymisen.
"Sneakereistä" kasvoi muoti-ilmiö, jonka myötä lenkkareista muotoutui urheilukenkien sijaan väline oman persoonallisuuden esiin tuomiseksi. 1990-luvulla kenkäyritykset kasvattivat markkinointibudjettejaan ennennäkemättömiin lukuihin ja markkinointikeinoina käytettiin laajalti huippu-urheilijoiden sponsorointia.
Käyttö urheilussa
pienoiskuva|260x260px| [[New Balance 750v1 maratonin jälkeen ]] Termiä "urheilukengät" käytetään tyypillisesti kenkiin, joita käytetään lenkkeilyssä tai sisäurheilussa, kuten koripallossa. Nurmella pelattavassa jalkapallossa urheilukengän sijasta käytetään nappulakenkää.
Urheilukengän ominaisuuksiin kuuluu joustava, iskuja vaimentava ja pitävä pohja. Urheilukenkien tekniikoiden kehittyessä ja mallien lisääntyessä ominaisuudet perustuvat enemmän kengän pohjan suunnitteluun kuin yläosan muotoiluun. Nykypäivänä erilaisia malleja on saatavilla koville ja pehmeille alustoille sekä monenlaiselle toiminnalle, kuten juoksuun, tanssiin tai hyppimiseen soveltuvia lenkkareita.
Kengät valmistetaan joustavista materiaaliyhdistelmistä ja tyypillisesti pohja on tiheää kumia. Vaikka alkuperä on sama, on lajien erilaisuuksiin räätälöity koko ajan paremmin soveltuvia urheilukenkiä. Esimerkiksi ratajuoksuun on kehitetty piikkarit, jotka pitävät paremmin jopa märällä tartanilla.
Juoksukengät
Juoksukenkiä on saatavilla lukuisia erilaisia, jotka soveltuvat erilaisiin juoksutyyleihin ja jalan muotoihin. Valmistajat suosittelevat erilaisia kenkiä kevyeen lenkkeilyyn ja kilpasuorituksiin. Joissakin juoksukengissä on ns. kehikko tukemassa jalan asentoa, mikä estää jalan virheasentoja liikkuessa. Ammattiurheilijat käyttävät yleensä pehmeämpiä ja joustavampia juoksukenkiä, mikä lisää kengän käyttömukavuutta ja mahdollistaa nopeamman juoksun.
NPD-ryhmän mukaan yksi neljästä parista juoksukenkiä, jotka myytiin USA:ssa vuonna 2016, ostettiin verkkokaupasta.
Sneaker-kulttuuri
Muoti-ilmiö on kehkeytynyt myös keräilyharrastukseksi ja keräilijät ("sneakerheads") ovat innoittaneet brändejä valmistamaan rajoitettuja eriä harvinaisia sneakereitä. Keräilyharvinaisuudet myydään hyvin korkeilla vähittäishinnoilla ja niitä myydään luksuskaupoissa, kuten yhdysvaltalaisessa Saks Fifth Avenue -luksustavarataloketjussa. Vuonna 2005 julkaistiin dokumenttielokuva, Just for Kicks, joka kertoo sneaker-ilmiöstä ja sen historiasta. . Muoti-ilmiö on 2010-luvulla kasvanut merkittävästi, minkä myötä katumuoti on muuttunut yhä urheilullisempaan suuntaan myös vaatteiden osalta.
Pereira
Pereira on kaupunki Kolumbiassa ja Risaraldan departmentin pääkaupunki. Se sijaitsee pienessä laaksossa Andien länsiosissa. Pereira on strategisesti tärkeällä paikalla kahvinviljelyalueella lähellä Bogotáa, Calia ja Medellíniä sekä merta. Kaupungin väkiluku vuonna 2011 oli 386 100 asukasta.
Artivismi
thumb|250px|”Jos haluat mainostaa tässä, soita 0800 Banksy”. Graffiti [[Lontoon Brick Lanella.]] thumb|right|250px|Ernst-Kirchweger-Haus 2005. Suuressa julkisivun bannerissa lukee "kein tag ohne autonomes zentrum" ("Ei päivääkään ilman sosiaalikeskusta"). Artivismi eli aktivistinen taide on yhdistelmä sanoista taide sekä aktivismi. Se on kehittynyt rinnan Anti-globalisaatio-liikkeen sekä sodanvastaisen liikehdinnän kanssa. Tyypillisesti artivisti ajaa poliittista asiaansa taiteellisin keinoin. Hän voi siirtyä taiteen maailmaan aktivismin kentältä tai osallistua aktivistien toimintaan taidemaailmasta käsin. Toiminta voidaan aktivismin tapaan nähdä suoran toiminnan politiikkana.
Artivismi pyrkii osallistumalla muuttamaan asioita, kuten ihmisten elinehtoja. Se ei kuitenkaan säilytä kriittistä etäisyyttä kohteeseensa, kuten poliittinen taide. Puhtaaseen aktivismiin verrattuna artivismissa sosiaalinen toiminta yhdistyy taiteen traditioon. Yleisesti ottaen aktivistinen taide painottaa prosesseja ja emotionaalisuutta.
Artivismin lähi-ilmiöitä
Muun muassa katutaiteen kentällä on mukana artivistista toimintaa, jolloin pyrkimyksenä voi olla esimerkiksi julkisen tilan tilapäinen haltuunottaminen. Samoin erilaisiin talonvaltaushankkeisiin on yhdistetty artivistisia tavoitteita. Tällöin osaksi valtaamisen pyrkimyksiä nimetään tilan muuttaminen sosiaalikeskukseksi, joiden tarkoitus on tarjota esimerkiksi harjoittelutiloja yhtyeille, ateljeetiloja ja kokoontumistiloja taiteilijoille tai ryhmille. Myös Adbusters-vastamainoksia voidaan tarkastella artivismina. Taidemaailmaa lähentyen adbustersien toiminta perustuu osittain situationistien ajatteluun, erityisesti heidän "detournement"-käsitteeseensä. Artivismi ei ole sidottu tiettyyn välineeseen, joten sen piirteitä on esimerkiksi hakkeri-kulttuurissa, jolloin puhutaan usein haktivismista.
Artivistisella toiminnalla on yhtäläisyyksiä myös yhteisötaiteen kanssa. Kuten yhteisötaide artivistien työt toteutetaan yleensä projekteina, tapahtumina tai työpajoina. Muita toiminnan muotoja voivat olla erilaiset kampanjat, lobbaus tai seminaarien järjestäminen. Taiteilija tai aktivisti voi toimia tapahtuman, mielenosoituksen, teoksen tai ilmiön tuottajana tai ohjaajana. Artivistinen toiminta vaikutuksia voidaan siis nähdä Joseph Beuysin luoman Yhteiskunnallinen kuvanveisto käsitteen kautta. Yhtymäkohtia artivismin ja yhteisötaiteen välille luovat myös nimitykset osallistuva taide ja sosiaalinen taide.
Artivistisia teoksia
Dublin 2 -liveroolipelin pakolaisleiri pystytettiin Lasipalatsin aukiolle Helsingissä 5. elokuuta 2011. Kiasma Teatterin URB 11 -festivaaliin kuuluva Dublin2 oli Euroopan unionin turvapaikkapolitiikkaan liittyvä kaupunkiliveroolipeli Helsingin keskustassa. Peli simuloi tilannetta, jossa joukko eri puolilta maailmaa paenneita ihmisiä yrittää hakea turvapaikkaa aloittaakseen uuden elämän Euroopassa. Peli rakentui "EU:n jäsenvaltioiden turvapaikkamenettelyiden ja niiden tuottamien ilmiöiden visualisoinnin pohjalle ". Pelin järjestivät JP Kaljonen, Johanna Raekallio ja Haidi Motola
Hondurasin lempira
pienoiskuva|Hondurasilaisia kolikoita. Hondurasin lempira (HNL) on Hondurasin virallinen rahayksikkö, joka korvasi aiemman peson vuonna 1931. Lempira jakaantuu 100 centavoon eli senttiin.
Ralliraita
Ralliraita on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut suomalainen Markku Pölösen ralliaiheinen elokuva. Pääosissa esiintyvät muun muassa Olavi Uusivirta, Heikki Silvennoinen, Mika Nuojua, Peter Franzén ja Kai Hyttinen. Näiden lisäksi pienemmissä rooleissa nähdään muiden muassa Aake Kalliala, Sakari Kuosmanen, Satu Silvo ja Antti Virmavirta.
Musiikista vastaa Kotiteollisuus kappaleellaan ”Pää kylmänä”.
Juoni
Autoista kaiken tietävä "Luumu" (Olavi Uusivirta) jää kiinni lukuisista autoryöstöistä. Vankilasta päästyään vanhemmat lähettävät hänet maalle - kauas autohoukutuksista. Luumun setä, "Sladi" (Heikki Silvennoinen) on autokoulunopettaja ja entinen rallikartanlukija. Luumu tutustuu myös Pekkariseen (Kai Hyttinen), joka on entinen huippukuski ja jolla nyt on oma rallitalli: Team SuSa. Team SuSa ja kilpailijatalli Torppo Star Team ajautuvat erimielisyyksiin ja päätyvät kisaamaan keskenään.
Retrofleksinen D
Ɖ (ɖ) eli retrofleksinen d on latinalaista kirjaimistoa täydentävä tarkkeellinen kirjain. Sen pienaakkosversio – d ja häntä tai täsmällisemmin d ja retrofleksisyyskoukku – edustaa kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa soinnillista retrofleksistä klusiilia, jota äännettäessä kielen kärki on taipunut taaksepäin (esim. monissa ruotsin murteissa nord ’pohjoinen’; intialaisten kielten tarkekirjoituksessa samaa äännettä voidaan merkitä alapisteellisellä d:llä: ḍ  ).
Suuraakkosta kutsutaan afrikkalaiseksi D:ksi, sillä sitä käytetään lähinnä eräiden afrikkalaisten kielten – kuten fonin, ajan ja bassan – oikeinkirjoituksessa. Afrikkalaista D:tä ei pidä sekoittaa islannissa, fäärissä ja muinaisenglannissa esiintyvään eth-kirjaimeen (Ð/ð) eikä saamessa, vietnamissa ja eteläslaavilaisissa kielissä esiintyvään poikkiviivalliseen D:hen (Đ/đ), vaikka niiden suuraakkoset ovat yleensä samannäköisiä.
Akabanlahti
Lahden pohjoispäässä on kolme strategisesti tärkeätä satamakaupunkia: Taba Egyptissä, Eilat Israelissa ja Akaba Jordaniassa. Akabanlahdella on monipuolinen ja värikäs koralliyhdyskunta. Kirkkaan vetensä ansiosta se on suosittu sukelluskohde.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo on kulttuurihistoriallisesti arvokas liikerakennus ja tavaratalo Helsingin keskustassa. Se sijaitsee Kluuvin kaupunginosassa, Mannerheimintien, Aleksanterinkadun, Keskuskadun ja Pohjoisesplanadin rajaamalla alueella. Se on Pohjoismaiden suurin ja Euroopan viidenneksi suurin tavaratalo. Samalla se on myös koko Stockmann-konsernin arvokkain, näkyvin ja tuottavin yksikkö.
Stockmann myi Helsingin keskustan tavaratalon kiinteistön Kevalle maaliskuussa 2022, mutta toimii siinä edelleen vuokralaisena.
Rakennus on toteutettu yleisessä suunnittelukilpailussa toisen palkinnon saaneen Sigurd Frosterusin ehdotuksen pohjalta. Rakentaminen aloitettiin basaarirakennuksella, ja varsinainen tavaratalo valmistui ensin 1920-luvun puolivälissä nelikerroksena. Lopulliseen kahdeksan maanpäällistä kerrosta käsittävään korkeuteen se valmistui 1930.
Stockmannin tavarataloa on uudistettu, korotettu ja laajennettu eri vaiheissa. Uusin muutos valmistui vuonna 2010. Tavaratalossa on kaksitoista kerrosta, joista kolme sijaitsee maanpinnan alapuolella. Näiden lisäksi tavaratalosta on yhteys kolmeen maanalaiseen pysäköintilaitoksen kerrokseen.
Stockmannin tavaratalo sijaitsee Helsingin ydinkeskustan vilkkaimpien katujen risteyksessä, osoitteessa Aleksanterinkatu 52. Tavaratalossa käy vuodessa noin 17 miljoonaa asiakasta ja vuosimyyntiä kertyy yhteensä noin 350 miljoonaa euroa (luvut vuodelta 2002).
Tavarataloa on laajennettu vuoden 1930 jälkeen useaan otteeseen, ja vuoden 2010 laajennuksen jälkeen sen myymäläpinta-ala on noin 50 000 m². Se on pinta-alaltaan Pohjoismaiden suurin ja Euroopan viidenneksi suurin tavaratalo. Euroopan suurimmat tavaratalot ovat Harrods (90 000 m² ) Lontoossa ja Kaufhaus des Westens (60 000 m² ) Berliinissä. Maailman suurimmat tavaratalot ovat Shinsegae Centum City (293 905 m²) Etelä-Koreassa ja Macy's (198 500 m²) New Yorkissa.
Aikaisemmat vaiheet
thumb|300px|Kenraali [[Carl Gustaf Emil Mannerheim|Mannerheim ratsastaa kulkueessa Senaatintorilla maaliskuussa 1918. Taustalla Stockmannin silloinen myymälä Kiseleffin talossa.]] Stockmannin tavaratalo sai alkunsa vuonna 1858, jolloin Adolf Törngren päätti perustaa Helsinkiin Nuutajärven lasitehtaan tuotteita myyvän liikkeen. Se perustettiin Pohjoiselle Esplanaadikadulle Lampan taloon. Myymälänhoitajaksi nimitettiin kauppias G. F. Stockmann. Myymälässä myytiin lasi- ja taloustavaroita sekä rautatavaroita ja puuvillakankaita.
Chris Weidman
Ring of Combat
Weidman aloitti vapaaottelu-uransa Ring of Combat -promootiossa, jossa hänen ensimmäinen ottelu käytiin 20. helmikuuta 2009. Weidman voitti ensimmäisen ottelunsa Reubem Lopesia vastaan kimuralla ensimmäisessä erässä. Huhtikuussa hän otteli toisen kamppailunsa Mike Stewartia vastaan, jonka Weidman voitti ensimmäisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä lyönnein.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Aikaisemmat vaiheet
G. F. Stockmann sai 18. huhtikuuta 1860 Suomen kansalaisoikeuden ja vähän myöhemmin porvari- ja kauppiasarvon. Vuonna 1862 Törngren tarjoutui myymään Helsingin liikkeen Stockmannille. Hän antoi Stockmannille lainaksi tarvittavan noin 10 000 ruplan pääoman. Myymälän nimeksi tuli tämän jälkeen G. F. Stockmann. Jatkossa sitä kehitettiin ja laajennettiin, ja se saavutti pian pääkaupunkilaisten suosion.
Chris Weidman
Keskisarjan mestaruus
Jo kolmannessa ottelussaan Weidman pääsi ottelemaan Ring of Combatin keskisarjan mestaruudesta. Hallitseva mestari Uriah Hall oli vasta voittanut tuolloin vapaana olleen mestaruuden ja oli määrä puolustaa sitä ensimmäistä kertaa Weidmania vastaan. 24. syyskuuta 2010 käyty kamppailu päättyi ensimmäisessä erässä Weidmanin voittoon teknisellä tyrmäyksellä.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Aikaisemmat vaiheet
Marraskuussa 1880 myymälä muutti Senaatintorin varrelle, Unionin- ja Aleksanterinkadun kulmaan niin sanottuun Kiseleffin taloon. Aluksi myymälätiloja oli vain ensimmäisessä kerroksessa ja kolmas kerros oli konttorina ja varastona. Liikkeessä työskenteli kaksitoista työntekijää, kahdeksan rauta-, lasi-, posliini- ja kangasosastolla sekä neljä konttorissa. Vuosisadan vaihteessa liike laajeni varsinaiseksi monipuoliseksi tavarataloksi.
Chris Weidman
Keskisarjan mestaruus
3. joulukuuta 2010 Weidman puolusti mestaruuttaan ensimmäisen kerran Valdir Araújoa vastaan. Weidman voitti kolmieräisen kamppailun tuomuoriäänin. Mestaruuden jälkeen Weidman sai useita tarjouksia eri vapaaotteluorganisaatioilta ja oli aluksi lähimpänä allekirjoittaa sopimuksen Bellatorin kanssa, mutta epäselvien sopimusehtojen vuoksi Weidman ei suostunut sopimukseen. Hän sai sitä vastoin sen jälkeen tarjouksen UFC:ltä.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Aikaisemmat vaiheet
Vuonna 1919 Stockmannista tuli osakeyhtiö. Muutoksen yhteydessä yritys hankki neljä suurta ja tunnettua helsinkiläisliikettä, Pohjoismaisen Taloustarpeiden kaupan, Pohjoismaiden Villatavarainkaupan, Albion Lamppumakasiinin ja Huonekaluvarasto O.Y. Rydman & C:o -yrityksen. Yrityksen entiset omistajat siirtyivät tavaratalon johtoon. Yritysostojen seurauksena liiketoiminta oli hajautunut useaan osoitteeseen, mikä teki ajankohtaiseksi suuren keskitetyn liikekompleksin rakentamisen.
Chris Weidman
UFC (2011–)
Weidman otteli ensi kerran UFC:ssä 3. maaliskuuta 2011 Alessio Sakaraa vastaan, korvattuaan loukkaantuneen Rafael Natalin. Hän voitti kamppailun tuomariäänin (30–27, 30–27, 30–27). Toisessa ottelussa Weidman voitti Jesse Bongfeldtin ensimmäisessä erässä giljotiinikuristuksella. Hänet palkittiin suorituksestaan Illan luovutus bonuksella. Marraskuussa 2011 Weidman kohtasi Tom Lawlorin, jonka hän voitti myös kuristuksella ensimmäisessä erässä.
2012 Weidman kohtasi Demian Maian tammikuussa ja voitti kamppailun tuomariäänin (29–28, 30–27, 29–28). Heinäkuussa hän kohtasi vuoden toisessa ottelussaan Mark Muñozin, jonka Weidman voitti tyrmäyksellä toisessa erässä kyynärpää lyönnein. Voitto palkittiin myös Illan tyrmäys bonuksella.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Tontin ostaminen
1910-luvun alkupuolella Stockmann alkoi järjestelmällisesti ostaa itselleen Gasellin korttelin tiloja (nro 95). Stockmann osti kesäkuussa 1911 kaikki A/B City -yhtiön osakkeet 1 400 000 markalla. Yritys omisti 2 270 neliömetrin kulmatontin nro 25 Aleksanterinkadun ja silloisen itäisen Henrikinkadun (nykyisen Mannerheimintien) risteyksessä. Tontilla sijaitsi kaksikerroksinen kulmatalo, jossa olivat muun muassa Yliopiston Apteekki ja Herman Lindellin piirustustarvikekauppa sekä Aleksanterinkadun puolella matala basaarirakennus.
Chris Weidman
Keskisarjan mestaruus (2013–2015)
Weidman oli lähes vuoden poissa ottelemisesta loukkaantumisten ja Hurrikaani Sandyn vuoksi. 6. heinäkuuta 2013 hän kohtasi Anderson Silvan keskisarjan mestaruudesta UFC 162 -tapahtumassa MGM Grand Garden Arenalla. Weidman päätti Silvan noin seitsemän vuotta kestäneen mestaruuskauden tyrmäyksellä toisessa erässä, kun Weidman yllätti Silvan pelleilemässä ja löi hänet maihin. Weidman uransa kymmennenessä vapaaottelussaan UFC:n keskisarjan mestaruuden. Se oli samalla hänen kuudes ottelu UFC:ssä. Weidman palkittiin myös Illan tyrmäys bonuksella, joka oli hänen toinen.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Tavaratalon suunnittelu
Henrikinkatujen (nyk. Mannerheimintien eteläosan) tienoota suunniteltiin ajan hengen mukaisesti: siitä haluttiin luoda suurkaupunki, jossa näkyi mannermainen henki tornitaloineen, leveine puistokatuineen ja kerros- ja liiketaloineen. Unelma tehokkaasta ja keskitetystä tavaramyynnistä oli peräisin Pariisista, josta ajatus levisi kaikkialle kulutuskypsiin maihin ja kulttuureihin, joissa ostovoimainen keskiluokka oli vahvistumassa. Tavarataloaate saapui Pariisista myös Helsinkiin.
Chris Weidman
Keskisarjan mestaruus (2013–2015)
Heinäkuussa 2013 UFC:n puheenjohtaja Dana White ilmoitti Weidmanin ja Silvan välisen uusintaottelun käytävän UFC 168 -tapahtumassa joulukuussa 2013. Silva oli edellisen ottelun tapaan vedonlyönnin suosikki. Toisin kuin ensimmäisessä kohtaamisessa tällä kertaa Silva ei ryhtynyt pelleilemään, Weidman onnistui kuitenkin pudottamaan Silvan kertaalleen ensimmäisessä erässä. Ratkaisu tapahtui toisessa erässä, kun Weidman torjui Silvan alapotkun polvellaan, jonka myötä Silvan pohjeluu ja sääriluu menivät poikki. Tuomarina ollut Herb Dean päätti kamppailun saman tien ja Weidman julistettiin voittajaksi teknisellä tyrmäyksellä.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Tavaratalon suunnittelu
Stockmann järjesti 1915 kilpailun saadakseen luonnoksia Aleksanterinkadun ja Mannerheimintien kulmaan suunniteltuun tavarataloon. Uudesta tavaratalosta piti alkujaan tulla vain kaksikerroksinen, mutta rakenteiden tuli olla niin vahvat, että talo pystyttäisiin myöhemmin laajentamaan kuusikerroksiseksi. Julkisivusta haluttiin yksinkertainen ja arvokkaan näköinen, ja sen materiaaliksi toivottiin tiiltä. Monia arkkitehteja houkutteli mahdollisuus rakentaa maan ensimmäinen suuri tavaratalo, joka sijaitsi vieläpä keskeisellä paikalla. Suunnittelukilpailun ratkaisu tehtiin maaliskuussa 1916. Kilpailuun oli jätetty yhteensä 28 ehdotusta, ja palkintolautakuntaan kuuluivat Karl ja Frans Stockmann sekä arkkitehdit Emil Fabritius ja Oscar Bomanson. Kilpailun ensimmäisen palkinnon saivat Valter ja Ivar Thomé, toisen palkinnon Sigurd Frosterus ja kolmannen palkinnon Eliel Saarinen.
Chris Weidman
Keskisarjan mestaruus (2013–2015)
Weidman puolusti mestaruuttaan toisen kerran toista brasilialaista Lyoto Machida vastaan, joka oli siirtynyt keskisarjaan noin vuotta aikaisemmin. Kamppailu käytiin UFC 175 -tapahtumassa heinäkuussa 2014. Weidman onnistui puolustamaan mestaruuttaan voitettuaan kamppailun tuomariäänin (49-45, 48-47, 49-46). Ottelu palkittiin myös Illan kamppailu bonuksella.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Tavaratalon suunnittelu
thumb|300px|Keskuskadun alkuperäinen suunnitelma 1910-luvulta. Myöhemmin katu rakennettiin suorana jatkeena silloiselta Hakasalmenkadulta (punainen katkoviiva). Keskuskatu puolitti silloisen Gaselli-korttelin nro 95.
Chris Weidman
Keskisarjan mestaruus (2013–2015)
Kolmannen kerran Weidman puolusti mestaruuttaan jälleen brasilialaista vastaan Vitor Belfortia, joka oli otellut edellisen kerran keskisarjan mestaruudesta 2011 Anderson Silvaa vastaan. Weidman kohtasi Belfortin toukokuussa 2015 ja voitti kamppailun ensimmäisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Weidman palkittiin ottelun jälkeen Illan suoritus bonuksella.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Tavaratalon suunnittelu
Kilpailuehtojen mukaan osanottajat olivat kilpailleet vain palkinnoista eivätkä lopullisesta työstä. Työllään City 1926 toisen palkinnon saanut Sigurd Frosterus sai vuonna 1917 tehtäväkseen laatia tavaratalon lopulliset piirustukset. Kilpailun voittaneet Thomén veljekset olivat saaneet surmansa sisällissodan aikana vuonna 1918 punaisten teloittamina. Rakentaminen oli tarkoitus aloittaa syksyllä 1919. Frosteruksen uusi suunnitelma oli valmis vuoden 1917 lopulla, ja piirustusten perusteella tavaratalosta valmistettiin kipsimalli.
Sisällissota ja lamavuodet viivästyttivät hanketta. Syksyllä 1919 Stockmann osti Citykorttelista Argoksen omistaman tontin nro 10, joka sijaitsi Pohjois-Esplanadin ja Mannerheimintien kulmassa. Tontin pinta-ala oli 1 466 neliömetriä ja hinta 4 050 000 markkaa. Tontilla sijaitsi linnatyylinen, vuonna 1896 rakennettu kerrostalo. Argoksen oston jälkeen Stockmann omisti koko korttelirivin Pohjois-Esplanadin, Mannerheimintien ja Aleksanterinkadun väliltä.
Chris Weidman
Mestaruuden menettäminen ja tappioputki (2015–2018)
Weidmanin oli määrä kohdata Rockhold uusintaottelussa kesäkuussa 2016 UFC 199 -tapahtumassa, mutta joutui jättämään kamppailun väliin toukokuussa sattuneen välilevynpullistuman vuoksi. Syyskuussa 2016 Weidman allekirjoitti kuuden ottelun sopimuksen UFC:n kanssa ja kohtasi marraskuussa 2016 olympiatason painijan Yoel Romeron, joka oli voittanut kaikki seitsemän kamppailua UFC:ssä. Weidman hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä Romeron osuttua häntä hyppypolvipotkulla päähän kolmannen erän alussa.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Tavaratalon suunnittelu
1910-luvun loppupuolella alettiin suunnitella Keskuskadun (silloin Hakasalmenkatu) jatkamista Aleksanterinkadulta Esplanadille. Alun perin kadun jatketta suunniteltiin nykyistä idemmäs, mutta lopulta kadun jatke päätettiin rakentaa suoraan silloisen Hakasalmenkadun kohdalta. Alueella sijaitsi kolmikerroksinen talo, jossa oli suosittu Ekbergin kahvila. Talo purettiin osittain kesällä 1917, ja tonttien nro 9 ja 23 halki rakennettiin nykyinen Keskuskatu. Vuonna 1920 Stockmann osti kadun länsipuolelle jäävät tontit 3,75 miljoonalla markalla. Tontin pinta-ala oli 1 343 neliömetriä. Kauppasopimuksessa Helsingin kaupungin kanssa sovittiin myös, että Stockmannilla on pysyvä hallintaoikeus ja mahdollisuus käyttää vapaasti Keskuskadun alle jäävä 2 376 neliömetrin tila tarpeelliseen syvyyteen asti.
Parthenopaios
Parthenopaios oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi seitsemästä Thebaa vastaan hyökänneistä sotapäälliköistä. Hän oli Atalantan ja joko Hippomeneen, Talaoksen, , Melanionin , Areen tai Meleagroksen poika.
Chris Weidman
Mestaruuden menettäminen ja tappioputki (2015–2018)
Weidman kohtasi seuraavaksi Ronaldo Souzan, joka korvasi hänen alkuperäisen vastustajan Luke Rockholdin. Ottelu käytiin UFC 230 -tapahtumassa, jossa Weidman hävisi kamppailun tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Kaksikon välinen ottelu palkittiin illan kamppailu bonuksella.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Tavaratalon suunnittelu
1920-luvun alussa Frosteruksen oli pakko muokata uudelleen rakennuksen piirustuksia, osaksi sen vuoksi, että Stockmann oli ostanut Argoksen talon ja toisaalta siksi, että Keskuskatua oli jatkettu Aleksanterinkadulta Pohjois-Esplanadinkadulle. Tämä merkitsi sitä, että yritys oli saanut yhtenäisen 7 060 neliön tonttikokonaisuuden, jossa oli neljä kadunpuoleista sivua ja joka oli muodoltaan epäsäännöllinen, venytetyn viisikulmion muotoinen. Kortteli 95a yhdistettiin lopulta asemakaavallisesti yhdeksi tontiksi.
Parthenopaios
Vastasyntyneenä Parthenopaioksen äiti hylkäsi poikansa Parthenios-vuorelle voidakseen edelleen väittää olevansa neitsyt. Samaan aikaan myös Auge hylkäsi vuorelle poikansa Telefoksen. Paimenet löysivät pojat ja kasvattivat nämä, ja pojista tuli keskenään hyviä ystäviä. Myöhemmin Parthenopaios seurasi Telefosta auttaessaan tätä etsimään äitiään ja liittyi tämän mukaan myös taisteluun Idasta vastaan Telefoksen puolustaessa Teuthrasin valtakuntaa tätä vastaan.
Chris Weidman
Alempi raskassarja ja paluu keskisarjaan (2019–)
Weidman siirtyi takaisin keskisarjaan ja oli tehdä paluun toukokuussa 2020, mutta UFC Fight Night: Hermansson vs. Weidman -tapahtuma peruttiin. Hän kohtasi sittemmin elokuussa Omari Akhmedovin, joka oli ollut voittamaton viimeisen kuuden ottelun verran. Weidman voitti kamppailun tuomariäänin (29–27, 29–27, 29–28).
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Tavaratalon suunnittelu
Frosteruksen luomiin uusiin piirustuksiin kuuluivat muun muassa pyöreä keskushalli ja Argoksen talon tilalle rakennettava 70 metriä korkea ja 17-kerroksinen tornitalo. Torniehdotustaan Frosterus perusteli sen sopivuudella Johanneksen kirkon, Paloaseman tornin, Asemarakennuksen tornin, Nikolainkirkon, Kansallismuseon ja Kallion kirkon muodostamaan siluettikuvaan. Tornitaloa ei otettu mukaan lopullisiin piirustuksiin, mutta vuonna 1929 Stockmannin johto kirjoitti kaupungin rahatoimikamarille, että yritys rakentaisi tornitalon niin pian kuin taloudellisesti ja yleisesti olot sallisivat.
Parthenopaios
Parthenopaioksella oli nymfi Klymenen kanssa poika, Tlesimenes tai Biantes, tai Promakhos Hän kuoli epäonnistuneessa hyökkäyksessä Thebaa vastaan, jossa hänet surmasi joko Periklymenos, Asfodikos tai Amfidikos.
Chris Weidman
Paini
NCAA
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Väliaikainen myymälä
pienoiskuva|Tavaratalon tontille rakennettiin väliaikainen kaksikerroksinen myymälärakennus Esplanadin ja Keskuskadun kulmaan.
Chris Weidman
Paini
NJCAA
Vapaaottelu
UFC
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo
Väliaikainen myymälä
Epävarmojen suhdanteiden takia Stockmann päätti rakentaa tavaratalon vaiheittain aloittaen Keskuskadulta. Pohjoisen Esplanaadikadun ja Keskuskadun kulmaan pystytettiin 1921 matala kaksikerroksinen ja tiilirakenteinen basaarirakennus. Keskuskadun alle rakennettiin noin 10 000 kuutiometrin varastotilat. Frosteruksen piirtämä rakennus oli tarkoitettu tilapäisratkaisuksi, mutta se säilyi paikallaan monta vuosikymmentä. Rakenteista tehtiin niin vahvat, että rakennus olisi ollut myöhemmin mahdollista laajentaa kuusikerroksiseksi. Helmikuussa 1922 rakennukseen muuttivat Stockmannin urheiluosasto ja Albion Lamppumakasiini.
Ensimmäinen vaihe
pienoiskuva|Tavaratalon ensimmäinen vaihe oli nelikerroksinen hissitön rakennus Keskuskadun ja Aleksanterinkadun kulmassa. Varsinaisen tavaratalon ensimmäinen osa päätettiin rakentaa Keskuskadun ja Aleksanterinkadun kulmaan. Aluksi talosta aiottiin rakentaa vain pienempi, kolmikerroksinen osa. Asiaa harkittiin kuitenkin uudelleen ja päädyttiin laajempaan, nelikerroksiseen rakennukseen. Keskuskadun puoleinen julkisivu olisi 57 metriä ja Aleksanterinkadun puoleinen julkisivu 21 metriä leveä.
Rakennustyöt käynnistyivät keväällä 1925. Sekä tavaratalon että Keskuskadun pääurakoitsija oli Oy Constructor Ab. Rakennuksen tilavuus oli noin 25 000 kuutiometriä ja lattiapinta-ala noin 4 800 neliömetriä. Julkisivussa käytettiin tiiliä, jotka valettiin Santamäen tiilitehtaalla. Kivijalka valmistettiin Hyvinkäältä tuodusta mustasta graniitista. Sementti ostettiin Paraisilta ja Lohjalta. Rakennuksen puusepäntyöt teki Keravan Puuteollisuus Oy.
Tavaratalon ensimmäinen vaihe, ns. ”City-rakennus” valmistui huhtikuussa 1926. Neljän maanpäällisen kerroksen lisäksi siihen rakennettiin osittain Keskuskadun alle noin 2 000 neliömetrin kellari. Rakennuksessa ei ollut vielä tässä vaiheessa ollenkaan hissejä.
Rakennuksen alimpaan kerrokseen muutti taloustarvikeosasto. Ylimmässä kerroksessa myytiin urheiluasusteita, matkatarvikkeita, nahkatavaroita, mattoja, verhoja ja huonekaluja, rautasänkyjä ja lastenvaunuja. Myös viereisessä, väliaikaiseksi tarkoitetussa basaarirakennuksessa neljä vuotta toiminut Albion Lamppumakasiini muutti uusiin tiloihin, ja sen tilalle tuli Stockmannin auto-osasto. Stockmannin omat osastot eivät täyttäneet läheskään koko tavarataloa, ja niinpä huomattavat määrät lattiapinta-alaa annettiin vuokralle.