cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Urban
Ura pelaajana
Urban varttui Jaworznossa kaivosmiehen kuusilapsisessa perheessä. Hän aloitti pelaajauransa paikallisessa Viktoria Jaworznossa, josta siirtyi juniorivuosiensa jälkeen Zagłębie Sosnowieciin. Hän teki seurassa vahvan läpimurron pelaten neljän kauden aikana 113 ottelua ja iskemällä 23 maalia. Vuonna 1985 hän siirtyu KS Górnik Zabrzeen, jossa hän kuului seuran kultaiseen ryhmään voittaen kolme perättäistä Puolan liigan mestaruutta. Kaudella 1987/88 hän iski uransa yhden kauden maaliennätyksen, 17 maalia.
Vuonna 1989 Urban jätti Puolan kentät ja siirtyi espanjalaiseen CA Osasunaan. Hän nousi pamplonalaisseuran avainpelaajien joukkoon. Kaudella 1990/91 hän teki 13 maalia Osasunan paidassa ja auttoi joukkueen seurahistorian parhaimpaan saavutukseen, Primera Divisiónin neljänneksi. Joukkue selvisi Urbanin ja seuratovereiden esitysten myötä historiallisesti UEFA Cupiin. Kauden 1993/94 päätteeksi Osasuna putosi Segunda Divisióniin. Urban jatkoi syyskauden Osasunassa, mutta siirtyi tammikuussa 1995 takaisin pääsarjaan Real Valladolidin joukkueeseen. Hän edusti seuraa kevään ajan.
Urban pelasi Espanjassa vielä CD Toledossa ja Saksassa VfB Oldenburgissa, kunnes palasi vuonna 1998 kotimaahansa KS Górnik Zabrzeen. Hän lopetti uransa Górnikissa kauden 1997/98 jälkeen 36-vuotiaana.
Puolan maajoukkueessa Urban pelasi 57 maaottelua ja viimeisteli seitsemän maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 1986 ja pelasi kaikissa neljässä Puolan ottelussa.
Ura valmentajana
right|thumb|Jan Urban (oik.) haastateltavana marraskuussa 2015. Urban aloitti valmennusuransa Espanjassa, jonne hän muutti pelaajauransa jälkeen asumaan. Hän valmensi CA Osasunan junioreita, kunnes nousi kesällä 2004 Polideportivo Ejidon päävalmentajaksi. Hän valmensi seuraa kauden ajan ja luotsasi sen Segunda Divisiónissa sijalle 13. Vuosina 2005–2007 hän toimi Osasunan reservijoukkueen päävalmentajana Tercera Divisiónissa. Hän jätti seuran kesällä 2007 ja siirtyi Legia Varsovan päävalmentajaksi. Urban luotsasi Legia Varsovan Puolan cupin mestariksi keväällä 2008. Liigassa seura jäi hänen johdollaan hopealle sekä 2007/08 että 2008/09 kausilla. Hän sai potkut seurasta maaliskuun lopussa 2010.
Lokakuussa 2010 hän tuli Polonia Bytomin päävalmentaja ja joulukuussa 2010 hän erosi. Maaliskuussa 2011 hänestä tuli Zagłębie Lubinin päävalmentaja. Menestys seurassa jäi kuitenkin odotuksia heikommaksi ja Urban sai potkut lokakuussa 2011.
Heinäkuussa 2014 Urban siirtyi Segunda Divisióniin pudonneen CA Osasunan päävalmentajaksi. Heikkojen tulosten myötä Urban sai potkut jo helmikuussa 2015.
Lokakuussa 2015 hänestä tuli Lech Poznańin päävalmentaja. Urbanin johdolla Lech pelasi vahvan loppukauden ja nousi liigan jumbosijalta seitsemänneksi. Kausi 2016/17 alkoi kuitenkin edelliskauden tavoin alavireisesti ja seurajohto erotti Urbanin elokuun lopussa 2016, kun Lech oli liigassa sijalla 12.
Tammikuussa 2017 Urbanista tuli Śląsk Wrocławin päävalmentaja. Urbanin johdolla seura sijoittui kaudella 2016/17 sijalle 11. Kaudella 2017/18 Śląsk juuttui edelliskauden tavoin alempaan keskikastiin ja helmikuussa 2018 Urban sai potkut seurasta.
Kesäkuussa 2021 Urban palasi valmennustehtäviin Górnik Zabrzen päävalmentajana. Hän luotsasi seuran liigassa kahdeksanneksi kaudella 2021/22 ja jätti tehtävänsä kauden jälkeen. Urban palasi seuran päävalmentajaksi kuitenkin jo maaliskuussa 2023, kun hän korvasi heikkojen tulosten vuoksi potkut saaneen Bartosch Gaulin.
Jallal Zakhnini
Jallal Zakhnini on belgialainen karateka, joka saavutti pronssia Italian GP:ssä vuonna 2007 ja Belgian avoimessa turnauksessa vuonna 2008 alle 65- ja 67-kiloisten sarjoissa. Nuorten tasolla Zakhnini saavutti hopeaa ja pronssia alle 65-kiloisissa Saksan Krokoyama Cupissa ja Britannian GP:ssä vuonna 2007. Myöhemmin syksyllä 2007 hän osallistui Tšekin ja Belgian GP kisoihin, tällä kertaa alle 70-kiloisten sarjaan. Tuloksena oli edellisen turnauksen tavoin hopeaa ja pronssia.
Elisa Gasparin
Elisa Gasparin (s. 2. joulukuuta 1991 Poschiavo, Sveitsi ) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä. Hänen siskonsa Selina Gasparin ja Aita Gasparin ovat myös ampumahiihtäjiä.
Gasparin sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 pikakilpailussa kahdeksanneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän oli pikakilpailussa kolmastoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimatkalla kahdeksanneksi ja naisten viestissä kuudenneksi.
Maailmancupissa Gasparin on sijoittunut parhaimmillaan kahdeksanneksi Anterselvan pikakilpailussa kaudella 2017–2018.
EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän sai 2012 hopeaa takaa-ajossa ja pronssia pikakilpailussa.
Khersonesos (Skyytia)
Khersonesos, keskiajalla Kherson (myös Herson, muinaisvenäjäksi Корсу́нь, Korsun), oli antiikin aikainen ja bysanttilaisaikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Taurikessa Skyytiassa, nykyisellä Krimin niemimaalla Ukrainassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Sevastopolin kaupunkia.
Maantiede
Khersonesoksen kaupunki sijaitsi Tauriken eli Taurien Khersonesoksen, toisin sanoen nykyisen Krimin, länsirannikolla. Kaupungilla vaikuttaa olleen sen historian aikana kaksi eri paikkaa. Alun perin Khersonesoksen kaupunkikeskus sijaitsi ilmeisesti Taurien Khersonesoksen länsikärjen eli nykyisen majakan (H’ersoneskyi Majak) niemen kannaksella noin 11 kilometriä lounaaseen nykyisestä Sevastopolista. Myöhemmin paikka tunnettiin Strabonin mukaan nimellä Palaia Khersonesos (, ”Vanha Khersonesos”, 44.56°N, 33.40722°W). Nykytutkimuksessa siihen viitataan usein ”Strabonin Vanhana Khersonesoksena”.
pienoiskuva|vasen|Pohjoisen [[Mustameri|Mustanmeren kreikkalaiset siirtokunnat.]] Khersonesoksen myöhempi kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Sevastopolin karanteenisatamalahden (Karantynna buh’ta) länsipuolella olevalla niemellä, noin kolme kilometriä Sevastopolista länteen ja noin yhdeksän kilometriä Palaia Khersonesoksesta koilliseen (44.61111°N, 33.49278°W). Joskus on kuitenkin tulkittu, että Palaia Khersonesos olisi ollut kaupungin alainen varhainen linnoitus ennemmin kuin kaupungin alkuperäinen paikka.
Taurien Khersonesoksen länsipää, jolla kaupunki sijaitsi, tunnettiin nimellä ”Herakleian Khersonesos” eli Khersonesos Herakleotika. Sen "kannaksena” toimi linja Ktenoksesta (nyk. Inkerman) Symboloniin (nyk. Balaklava). Strabon laski Ktenoksen ja Symbolonin väliseksi etäisyydeksi 40 stadioninmittaa eli noin kahdeksan kilometriä. Joskus niemeä kutsuttiin nimellä ”pieni Khersonesos”, erotuksena suuresta Khersonesoksesta eli koko Taurien Khersonesoksesta. Khersonesoksen kaupunki, jonka nimi siis merkitsee yksinkertaisesti ”Niemeä”, sai nimensä joko isosta tai pienestä Khersonesoksen niemestä.
pienoiskuva|vasen|Khersonesoksen raunioita. Khersonesoksen lähellä sijaitsi myös Parthenionin niemi, joka sai nimensä siellä olleesta Artemis Tauropoliin temppelistä. Strabon sanoo temppelin sijainneen 100 stadionin päässä kaupungista. Paikka on yhdistetty nykyiseen Fiolentin niemeen, joka sijaitsi Khersonesoksesta etelään, tai joskus pieneen niemenkärkeen siitä hieman luoteeseen.
Khersonesoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu laajimmillaan 300-luvulla eaa. yli 500 neliökilometriä. Kaupunkikeskusta ympäröineet maanviljelysalueet Herakleian Khersonesoksella oli jaettu määräkokoisiin palstoihin. Seudun alkuperäisasukkaita olivat taurit ja skyytit.
Esihistoria
Khersonesoksen seudun varhaisimmat tunnetut asuttajat olivat kimmerialaiset, joiden hallussa alue on ollut noin 2000–700 eaa. Tämän jälkeen paikkaa asuttivat taurit aina kreikkalaisten tuloon saakka.
Antiikin aika
pienoiskuva|pysty=0.66|Khersonesoksesta löydetty [[Artemis-veistos.]]
Khersonesoksen kaupunki oli kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat sen alkuperäiselle paikalle Herakleia Pontikesta Mustanmeren etelärannalta tulleet asuttajat. Yleensä kaupungin perustaminen ajoitetaan klassisella kaudella noin vuonna 422/421 eaa. Arkeologian perusteella paikalla vaikuttaa kuitenkin olleen kreikkalaista asutusta jo arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Paikalla on saattanut olla varhaisempi joonialaisten kreikkalaisten kauppa-asema (emporion). Jotkut tutkijat ovat kuitenkin ehdottaneet, että herakleialainen Khersonesos itse olisi perustettu jo 500-luvulla eaa.
Khersonesos toimi aluksi Herakleian kauppa-asemana. Joskus kaupungin perustajien sanotaan tulleen Megarasta, koska Herakleia oli Megaran siirtokunta. Alkuperältään Khersonesos erosi doorilaisena kaupunkina seudun useimmista muista kreikkalaiskaupungeista, joista monet olivat joonialaista, miletoslaista alkuperää. Plinius vanhemman mukaan kaupungin alkuperäinen nimi olisi ollut Megara-yhteyden vuoksi Megarike, mutta mikään muu lähde ei tue tätä. Pseudo-Skymnoksen mukaan kaupunkia perustamassa olisi ollut myös deloslaisia, mutta erään ehdotuksen mukaan kyseessä olisivatkin olleet delionlaiset Boiotiasta.
pienoiskuva|vasen|Khersonesoksen lyömä [[drakhma, n. 250–230 eaa. Kuvituksessa Herakleen pää leijonantaljassa sekä härkä ja tekstit ja hallintovirkamiehen nimi .]] Khersonesos pysyi melko pienenä kaupunkina 300-luvulle eaa. saakka. Tämän jälkeen se kehittyi kukoistavaksi satama- ja kauppapaikaksi, ja siitä tuli Taurien Khersonesoksen lounaisosan tärkein kaupunki. Syynä oli se, että kaupungin sijainti muodostui edulliseksi sen jälkeen, kun kreikkalaiset alkoivat purjehtia suoraan lyhyintä reittiä Mustanmeren poikki Sinopesta meren pohjoisrannikolle Taurien Khersonesokselle, sen sijaan, että laivat olisivat kiertäneet rannikkoa pitkin.
Khersonesoksen suurinta kukoistusaikaa olivat 300–100-luvut eaa. Kaupunki löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Hopearaha noudatti rhodoslaista standardia. Samalla vuosisadalla Khersonesos sai haltuunsa niemimaan länsirannikon Karkinitiksen (myös Kerkinitis) ja Kalos Limenin. Skyytit voimistuivat ja lisäsivät hyökkäyksiään Khersonesoksen alueelle 200-luvulta eaa. lähtien. Vuonna 179 eaa. khersonesoslaiset pyysivät apua Pontoksen valtakunnan kuninkaalta Farnakes I:ltä. Noin vuonna 110 eaa. skyytit piirittivät kaupunkia Palakoksen johdolla. Khersonesoslaiset joutuivat pyytämään apua Mithridates VI:lta, jonka sotapäällikkö Diofantos pelasti kaupungin ja kukisti skyytit. Seurauksena kaupunki joutui kuitenkin luopumaan itsenäisyydestään ja tuli osaksi Bosporoksen valtakuntaa ja samalla Mithridateen Pontoksen valtakuntaa.
Roomalaisten voitettua Mithridateen Khersonesos oli edelleen osa Bosporoksen valtakuntaa. Vuonna 46/45 eaa. Khersonesos sai Julius Caesarilta vapauden, jonka jälkeen sitä hallitsi oma diktaattori. Vuonna 20 eaa. kaupunki tuli itsehallinnollisena vasallivaltiona osaksi Rooman valtakunta. Palaia Khersonesos oli raunioina viimeistään Strabonin aikaan ajan laskun alun tienoille tultaessa. Kaupunki kukoisti kuitenkin uudessa paikassaan vielä pitkään tämän jälkeen.
60-luvulta jaa. lähtien roomalaiset sekaantuivat useammin kaupungin asioihin, koska Moesian provinssissa olleita joukkoja tarvittiin avuksi barbaareja vastaan. 100-luvulla kaupunkiin asetettiin pysyvä roomalainen varuskunta. Khersonesos löi omaa rahaa aina 200-luvulle saakka.
pienoiskuva|pysty|Kaivausvuodestaan nimensä saaneen niin kutsutun Vuoden 1935 basilikan raunioita. Perimätiedon mukaan kristinusko olisi tullut Khersonesokseen apostoli Andreaan ja paavi Klemensin toiminnan myötä. Klemens kärsi marttyyrikuoleman kaupungissa vuonna 98. Arkeologisesti kristinuskon läsnäolo kaupungissa voidaan vahvistaa 300-luvulta lähtien. Varhaisella kristillisellä kaudella kaupungista tuli piispanistuin.
Keskiaika
300-luvulla kaupunki tuli osaksi Bysantin valtakunnaksi kehittynyttä Itä-Roomaa. Se säilyi olemassa pitkälle keskiajalle saakka nimellä Kherson. 400–1000-luvuilla Kherson oli koko Mustanmeren pohjoisrannikon suurin kaupunki ja merkittävä Bysantin tukikohta ja bysanttilaisen kulttuurin keskus alueella. Hunnit valloittivat Krimin vuosiksi 375–527, jonka jälkeen Bysantti sai sen takaisin valtaansa. Justinianus I teki Khersonista oman provinssinsa pääkaupungin. Samoihin aikoihin 500-luvulla kristinuskosta tuli Khersonesoksen valtauskonto. Vuosina 710–712/737 alue oli väliaikaisesti kasaarien hallussa.
Bysanttilaiset pitivät Khersonia ”roomalaisen maailman laitimmaisena kaupunkina”, ja siksi sitä käytettiin usein karkotuspaikkana epäsuosioon joutuneille poliittisille ja kirkollisille hahmoille. Sinne karkotettiin muun muassa paavi Martinus I, keisari Justinianus II ja caesarit Nikeforos ja Khristoforos.
pienoiskuva|pysty|[[Vladimir Suuri|Kiovan suuriruhtinas Vladimirin kristillinen kaste Khersonesoksessa. Viktor Vasnetsovin maalaus vuodelta 1890.]] Bysantin valta oli usein lähinnä nimellistä vuoteen 838 saakka, jolloin Khersonin sotilaskuvernööriksi lähetettiin Petronas Kamateros, ja alue otettiin tiukemmin Bysantin hallintaan. Vuonna 841 kaupungista tehtiin Khersonin theman keskus. Vladimir Suuri valtasi Khersonin lyhyeksi ajaksi vuonna 988, ja sai siellä ortodoksisen perimätiedon mukaan kristillisen kasteen vuonna 988 tai 989. Tämän jälkeen alue oli Bysantilla vielä 990-luvulta vuoteen 1204 saakka. Kiovan Rus sai paljon bysanttilaisia vaikutteita kaupungin kautta.
Bysantin hajottua vuonna 1204 Kherson kuului sen perilliselle Trebizondin keisarikunnalle 1250-luvulle saakka ja tämän jälkeen Genovan tasavallalle 1320-luvulle saakka. Tämän jälkeen aina kaupungin historian loppuun se oli osa Theodoron ruhtinaskuntaa. Näinä vuosisatoina Kherson alkoi taantua. Mongolit ja tataarit alkoivat hyökkäillä alueelle vuonna 1223. Mongolit tuhosivat kaupungin vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla, kenties vuonna 1278, jonka jälkeen se ei enää toipunut entiselleen. Siitä tehtiin kuitenkin metropoliittakunta vielä vuonna 1280. Tataarit polttivat Khersonin maan tasalle vuonna 1399, jonka jälkeen sitä ei enää asutettu uudelleen. Kaupungin viimeinen metropoliitta nimitettiin vuonna 1440.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Genovalaiset tuhosivat Khersonin raunioiden muureja estääkseen turkkilaisia hyödyntämästä niitä. Turkkilaiset taas veivät monia Khersonin pylväistä ja veistoksista koristamaan Konstantinopolia. Tästä huolimatta kaupungin rauniot pysyivät useita vuosisatoja niin hyvässä kunnossa, että sen asemakaava oli hyvin näkyvillä vielä silloin, kun Krim tuli Venäjän valtaan 1700-luvulla. Venäläiset hävittivät raunioita, mutta kaikesta vuosisatojen aikana aiheutuneesta tuhosta huolimatta kaupungin jäänteet ovat suhteellisen hyvässä kunnossa. Tämä johtuu paljolti siitä, ettei paikalla ollut myöhempää kaupunkia, sillä vuonna 1784 perustettu Sevastopol rakennettiin antiikin aikaisen kaupungin paikan viereen, sekä siitä, että alue on ollut myöhemmin monin osin suljettua sotilasaluetta. Poikkeuksellisen hyvin on säilynyt kaupunkia ympäröineen maaseudun antiikin aikaisia jäänteitä.
Kaupungin arkeologiset tutkimukset alkoivat 1800-luvulla. Uudet tutkimukset saivat alkunsa vuonna 1994, kun alue avattiin sotilaskäytöstä tutkijoille. Khersonesoksen arkeologiset kohteet liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2013.
Yhteiskunta, kulttuuri ja talous
Khersonesos oli klassisella kaudella valtiomuodoltaan demokratia. Sillä oli neuvosto (būlē), jossa oli 24 jäsentä, sekä kansankokous. Virkamiehiksi mainitaan arkontti, basileus, strategos, aisymnetai, damiurgoi, nomofylakes, astynomoi, agoranomoi, prodikos, grammateus ja hiereus. Johtoasema politiikassa oli rikkailla maanomistajille. Kansa oli jaettu ”sadasosiin” (hekatostys). Kaupunki noudatti emäkaupunkinsa Herakleian tavoin megaralaista kalenteria.
pienoiskuva|vasen|Osa piirtokirjoituksesta, jossa khersonesoslaiselle Khrestokselle myönnetään vapaakauppaoikeudet, 200-luku jaa. [[Odessan arkeologinen museo.]] Roomalaisella kaudella kaupungin valtiomuoto kehittyi tasavaltalaiseksi. Todellinen valta oli Rooman kansalaisuuden saaneella rikkaalla yläluokalla. Rooman kaupungille antama ”vapaus” tarkoitti itsehallintoa, jossa kaupunki sai päättää sisäisistä asioistaan, pitää omat lakinsa, lyödä omaa rahaa ja kerätä itse veronsa ja tullinsa.
Khersonesos tunnettiin julmasta Artemis Tauropoliin kultista, johon kuului ihmisuhreja. Artemis eli Parthenos oli hyvin doorilainen jumalatar, jota palvottiin monissa paikoissa Kreikkaa ihmisuhreilla. Paikallisilla taureilla oli samanlainen kultti, mutta ei ole tietoa siitä, oliko se taurilaista alkuperää vai olivatko taurit lainanneet sen paikan asuttaneilta doorilaisilta heraklaialaisilta. Kuvaus siitä, että heidän neitsytjumalattarensa olisi ollut Ifigeneia, Agamemnonin tytär, viittaisi jälkimmäiseen vaihtoehtoon. Antiikin kansat vaikuttavat kuitenkin lainailleen jumaluuksia toisiltaan helposti heti, kun niiden välillä nähtiin yhtäläisyyksiä. Herodotoksen kuvauksesta voidaan kenties päätellä, että taurit olisivat harjoittaneet kyseistä kulttia jo ennen kreikkalaisten tuloa. Erään perinteen mukaan Khersonesoksen kaupungin olisi perustanut Artemis itse. Khersonesoksen muita keskeisiä jumalia olivat muun muassa Zeus ja muut olympolaiset jumalat sekä Helios ja Ge.
Khersonesoksen talous perustui viininviljelyyn, kalastukseen ja laajaan kauppaan sekä muiden kreikkalaisten kaupunkien että paikallisten heimojen kanssa. Kaupungin lyömissä rahoissa esiintyy usein Artemiin kuva. Joskus hän esiintyy yhdessä Apollonin tai emäkaupunki Herakleian suojelijan Herakleen kanssa. Useimmiten hän esiintyy kuitenkin yksinään ja aina metsästyksenjumalattaren ominaisuudessa. Muissa rahoissa esiintyvät muun muassa kala, aura ja viljantähkä kahden kalan välissä.
Vanha (Palaia) Khersonesos
Vanhalla paikallaan kannaksella Khersonesoksen kaupunki käsitti noin 18 hehtaarin kokoisen alueen. Sitä suojasi kaksi kannaksen poikki rinnakkain kulkenutta noin 900 metrin pituista muuria. Muurit oli varustettu torneilla, ja niiden päässä oli tornit, joista toinen oli omistettu Dionysokselle ja toinen Herakleelle. Varhaisimmat paikalta tehdyt löydöt ovat keramiikkaa 400–300-luvuilta eaa. Kaupungista kerrotaan olleen näkyvissä huomattavia raunioita vielä 1700-luvulla, mutta ne tuhoutuivat tämän jälkeen, kun raunioiden kiviä käytettiin uusiin rakennuksiin ja maa otettiin viininviljelykäyttöön.
Myöhempi Khersonesos
pienoiskuva|Khersonesoksen raunioita.
Uudella paikallaan Khersonesoksen kaupunki käsitti noin 38 hehtaarin kokoisen alueen. Varhaisimmat rakennuslöydöt paikalta ajoitetaan 400-luvun eaa. lopulle tai 300-luvun eaa. alkuun. Ne sijoittuvat niemenkärkeen kaupunkialueen koillisosaan noin 12 hehtaarin kokoiselle alueelle.
Khersonesoksen kaupunki on ollut ympäröity muurein, joiden pituus on ollut noin 3,5 kilometriä ja paksuus suurimmillaan noin 3,8 metriä. Muurien korkeus oli 8–10 metriä ja tornien korkeus 10–12 metriä, ja ne oli tehty suurista kalkkikivilohkareista. Muurien vanhimmat osat ajoitetaan 300–200-luvuille eaa., ja niitä kunnostettiin useassa vaiheessa myöhemmin. Muurien reitti oli kauttaaltaan näkyvissä vielä 1800-luvulla. Muureista on löydetty osia erityisesti niiden eteläsivulta.
Asemakaava
Kaupunki oli rakennettu Hippodamoksen nimiin laitetussa ruutuasemakaavassa. Pääkadun, joka kulki koillis-lounaissuunnassa, pituus oli noin 900 metriä ja leveys 20 jalkaa eli noin 6,5 metriä. Se päättyi koillispäässään aukioon. Poikkikatujen leveys oli noin 4–4,5 metriä. Pääkadun kummallakin puolella oli 14 samankokoista korttelia. Kussakin korttelissa oli yleensä neljä taloa. Pääkatua on kaivettu esiin lähinnä nykyisen Pyhän Vladimirin katedraalin koillispuolelta. Kaupungin agora oli pääkadun keskivaiheilla suunnilleen katedraalin paikalla.
Temppelit
Teatteri pienoiskuva|[[Khersonesoksen teatterin rauniot.]]
Khersonesoksessa oli kreikkalainen teatteri, joka sijaitsi luonnonrinteessä agorasta ja pääkadusta etelään. Se ajoitetaan 200–100-luvuille eaa. Teatterissa oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Katsomossa oli tilaa noin – hengelle. Pystysuuntaiset porraskäytävät jakoivat sen kahdeksaan lohkoon, ja jokaisessa oli 12 penkkiriviä. Orkhestran halkaisija oli noin 23 metriä.
Kaupungista on löydetty myös muun muassa odeion, roomalainen kylpylä, rahapaja ja useita keramiikkatyöpajoja ja viininpuristamoita sekä vesisäiliöitä kalojen suolaamiseen. Varhaiskristilliseltä kaudelta on löydetty useita 400–600-luvuilla rakennettuja basilikakirkkoja.
Kaupungin ulkopuolella
Merkittävimpiä kaupungin ulkopuolella olleita rakennuksia oli Artemis Tauropoliille eli Parthenokselle omistettu temppeli, joka sijaitsi siitä nimensä saaneella Parthenionin niemellä. Strabon kutsui Parthenionin temppeliä ”neitsyen temppeliksi” mainitsematta Artemista.
Kaupungin ympäristöstä on löydetty jäänteitä useista maatiloista ja huviloista, joista osa on ollut linnoitettuja, sekä hauta-alueita. Monet haudoista on kaiverrettu kallioon. Lähiseudulta, kuten Ktenoksesta eli nykyisestä Inkermanista itään Sevastopolista, on löydetty myös taurien luola-asumuksia. Ktenoksesta on löydetty myös Mithridateen sotapäällikön Diofantoksen rakennuttaman linnan jäänteet. Sen tarkoitus oli suojata Khersonesosta taureja ja skyyttejä vastaan.
Esinelöydöt
Kaupungista tehtyihin veistoslöytöihin lukeutuvat muun muasssa Herakleen patsaan torso, Skopaan tyyliin tehty efebin pää, sekä roomalaisaikaiset hautamonumenttien veistokset ja koristellut sarkofagit. Mielenkiintoisia piirtokirjoituslöytöjä ovat khersonesoslaisten vala 200-luvulta eaa. sekä Diofantoksen määräys 100-luvulta eaa. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on muun muassa arkeologisen alueen yhteydessä toimivassa Khersonesoksen museossa.
Gibraltarin Suuri synagoga
thumb Gibraltarin Suuri synagoga eli Kahal Kadosh Sha'ar HaShamayim on vanhin Gibraltarilla toimiva synagoga eli juutalaisten kokous-, rukous- ja kouluhuone. Se on alkujaan rakennettu 1700-luvun alkupuolella.
Gibraltarille palanneet juutalaiset tarvitsivat paikan hartauden harjoittamaiselle, ja vuonna 1724 Gibraltarin kuvernööri William Hargrave antoi kauppias Isaac Nettolle joutomaata Engineer Lanen varrelta. Netto rakennutti sinne vajan, jota alettiin käyttää synagogana. Alkuperäinen vaja tuhoutui vuoden 1766 tulvissa. Sen tilalle rakennettiin uusi, joka vaurioitui espanjalaisten tulituksessa vuosien 1779–1783 piirityksen aikana. Vuonna 1812 sattui tulipalo, jonka jälkeen synagogaa uusittiin jälleen. Silloin siihen rakennettiin nykyinen holvikatto.
Nykyisen synagogarakennuksen osoite on Engineer Lane 47-49. Rakennus on koristeltu värikkäillä laatoilla ja takorautaisilla kaiteilla. Lattiat ovat marmoria ja huonekalut tummaa puuta.
Rauhalahden voimalaitos
Rauhalahden voimalaitos on Jyväskylässä, Jyväsjärven itärannalla sijaitseva vuonna 1986 valmistunut vastapainevoimalaitos. Voimalan rakensi Imatran Voima. Se tuottaa kaukolämpöä, sähk&ä ja teollisuushöyryä. Voimala tuottaa yhdessä 2010 valmistuneen Keljonlahden voimalaitoksen kanssa pääosan Jyväskylän seudun kaukolämmöstä. Aiemmin Rauhalahti huolehti Kankaan paperitehtaan tarvitsemasta teollisuushöyrystä.<ref name=yle> Vuonna 2009 voimalaitoksen käyttö laski alle puoleen, kun Kankaan paperitehdas suljettiin. Kankaan paperitehdas oli voimalaitoksen tuottaman teollisuushöyryn pääasiakas.
Ilmaisku Bagdadin kansainväliseen lentoasemaan 2020
Ilmaisku Bagdadin kansainväliseen lentoasemaan oli Yhdysvaltain suorittama ilmaisku Quds-joukkojen komentaja Qassem Suleimania ja Kansan mobilisointiyksikön komentaja Abu Mahdi al-Muhandisia kuljettaneeseen saattueeseen Bagdadin kansainvälisellä lentoasemalla.
Tausta
Iran ja Yhdysvallat eivät ole olleet liittolaisia, mutta maat ovat tulleet kohtalaisesti toimeen ennen tapahtumien kärjistymistä. Ensimmäinen suuri kolahdus maiden välisiin suhteisiin nähtiin toukokuussa 2018, kun Yhdysvallat vetäytyi Joint Comprehensive Plan of Action- sopimuksesta (Iranin ydinsopimus) samalla laittaen Iranille talouspakotteita. Iranin talous otti ison kolhun pakotteista, ja muun muassa maan bruttokansantuotteen kasvu hidastui ja öljyntuotanto ja vienti heikentyivät. Toinen merkittävä kolaus maiden suhteisiin tapahtui vuoden 2019 kesäkuussa, kun Iran ampui alas yhdysvaltalaisen drone-aluksen. Yhdysvaltain armeija pohti jo silloin vastaiskua tapahtuneeseen, mutta ne jätettiin tekemättä. Aikaisempien tapahtumien lisäksi Yhdysvallat ovat pitäneet Qassem Suleimania terroristina, ja suunnitelmia hänen murhauttamiseksi oltiin tehty jo George W. Bushin presidenttikauden aikana. Suleimanin väitetään tappaneen lukuisia yhdysvaltalaisia sotilaita, ja hänet nähtiin tämän lisäksi uhkana koko Yhdysvaltain turvallisuudelle.
Rauhalahden voimalaitos
Voimalaa pyörittää Jyväskylän Energiantuotanto Oy, jonka omistaa Jyväskylän Energia Oy. Aiemmin Fortum omisti yhtiöstä 60 prosenttia, mutta Jyväskylän Energia osti Fortumin osuuden itselleen noin 40 miljoonalle eurolla. Samalla Jyväskylän Energia osti voimalan maa-alueen Fortumilta. Yhtiöt käsittelivät voimalaan liittyviä riitoja oikeudessa.
Ilmaisku Bagdadin kansainväliseen lentoasemaan 2020
Isku
3. tammikuuta, noin kello yhden aikoihin yöllä paikallista aikaa Sulemaini ja hänen saattueensa nousivat lentokoneesta. He nousivat kahteen autoon joiden oli tarkoitus matkata kohti Irakin pääkaupunkia Bagdadia, jossa saattuetta olisi odottanut tapaaminen. Saattueen matka jäi kuitenkin lentokentälle Yhdysvaltojen laukaistessa kolme Hellfire-ohjusta MQ-9 Reaper- aluksesta murhaten välittömästi koko saattueen.
Rauhalahden voimalaitos
Voimalan pääpolttoaineet ovat puu ja turve ja kivihiiltä on tarvittu vain nimeksi. Turpeen toimittaa pääasiassa Vapo ja puu saadaan Keski-Suomen sahoilta ja lähiseudun puunkäsittelyteollisuudelta.
Ilmaisku Bagdadin kansainväliseen lentoasemaan 2020
Jälkiseuraukset
Iskut jakoivat kansaa Iranissa. Osa kansasta lähti kaduille hurraamaan, mutta osa taas meni osoittamaan mieltään Yhdysvaltoja vastaan. Levottomuudet vaivasivat Irania jo kauan ennen iskuja, ja maahan perustettiin useita hallitusta vastustavia liikkeitä ja mielenosoituksia.
Rauhalahden voimalaitos
Laitoksessa on kolme kattilaa :
Ilmaisku Bagdadin kansainväliseen lentoasemaan 2020
Jälkiseuraukset
Iranin valtio tuomitsi iskut välittömästi, ja useat iranilaiset sotilaskenraalit ja valtion viranomaiset uhkailivat Yhdysvaltoja ja Israelia kostoiskuilla. Yhdysvallat vastasivat nopeasti Iranin uhkailuun ilmoittamalla presidentti Trumpin ja ulkoministeri Pompeon johdolla Yhdysvaltain valmiuden vastaiskun vastaiskuihin. Tapahtumat huolettivat ihmisiä kansainvälisesti, ja isompaa konfliktia pidettiin täysin mahdollisena.
Rauhalahden voimalaitos
Apukattilaa käytetään prosessihöyryn tuottamiseen pääkattilan häiriö- ja huoltotilanteissa. Kaukolämpökattilaa käytetään huippukuormien ja pääkattilan häiriöiden aikana.
Ilmaisku Bagdadin kansainväliseen lentoasemaan 2020
Jälkiseuraukset
Myös Suomen tasavallan presidentti Sauli Niinistö ilmaisi huolensa tilanteesta, ja pelkäsi iskujen aiheuttavan kostojen kierteen.
Rauhalahden voimalaitos
Voimala tuottaa kaukolämpöä 740 GWh, sähköä 410 GWh ja höyryä 310 GWh vuodessa.
Ilmaisku Bagdadin kansainväliseen lentoasemaan 2020
Jälkiseuraukset
Iranin kansallisella televisiokanavalla Suleimanin hautajaispuheen pitäjä ehdotti 80 miljoonan Yhdysvaltain dollarin tapporahaa Donald Trumpista. pienoiskuva|Ilmakuva Yhdysvaltain omistamasta Ain al-Assad-sotilastukikohdasta ilmaiskujen jälkeen.
Rauhalahden voimalaitos
Voimalan uusi 130 metriä korkea piippu valmistui 2015. Voimalaitoksen käyttämistä polttoaineista alle yksi prosentti on kivihiiltä.
Ilmaisku Bagdadin kansainväliseen lentoasemaan 2020
Iranin kostoisku
8. tammikuuta 2020 Iranin Pasdaran-joukot suorittivat koodinimellä Operaatio Marttyyri Suleimani ilmaiskuja Irakin Bagdadissa ja Erbilissä oleviin Yhdysvaltain tukikohtiin kostona Qassem Suleimanin murhasta. Iran ampui ainakin kaksitoista ohjusta. Aluksi Yhdysvallat ilmoitti, että kukaan ei loukkaantunut eikä kuollut. Myöhemmin kuitenkin mediassa paljastui, että jopa yli 100 sotilasta loukkaantui. Yhdysvaltain presidentti Donald Trump suhtautui kostoon tyynesti, ja kertoi Yhdysvaltain vastaavan ainoastaan talouspakottein ja tiiviistämällä Nato-sotilasliiton yhteistyötä.
Iran ilmoitti ennen kostoiskua suunnitelmistaan Irakille, josta tieto vuoti läpi yhdysvaltalaisille sotilaille. Tämän ansioista yhdysvaltalaiset sotilaat osasivat varautua suojautumalla, ja kostoiskun tuhot jäivät suhteellisen pieniksi, vaikka Iran lähetti yli kymmenen tehokasta keskimatkan ohjusta. pienoiskuva|225px|Koneen romuja alasampumisen jälkeen.
Matkustajalentokoneen ampuminen
8. tammikuuta Iranin asevoimat ampui matkustajalentokoneen lähellä Teherania surmaten kaikki 176 matkustajaa ja miehistön jäsentä. Iran ei myöntänyt ampumista heti, vaan vasta myöhemmin, kun todistusaineisto viittasi nimenomaan Iranin ampuneen koneen alas. Salailu ja johdon välinpitämättömyys uhreja kohtaan herätti suuttumusta iranilaisissa. Sadattuhannet ihmiset tulivat kadulle osoittamaan mieltään Iranin hallintoa vastaan. Pari kuukautta aiemminkin mieltä johtoa vastaan oli osoitettu kymmenissä kaupungeissa. Vallankumouskaarti oli yrittänyt tukahduttaa niitä surmaamalla eri lähteiden mukaan parista sadasta yli tuhanteen mielenosoittajaa.
Corazon Aquino
Maria Corazon Cojuangco Aquino (25. tammikuuta 1933 – 1. elokuuta 2009) oli Filippiinien presidentti 1986–1992. Hän oli suositun opposition senaattori Benigno Aquino Jr.:n vaimo. Kun Benigno Aquino murhattiin hänen palatessaan maapaosta 1983, Corazon Aquino sai opposition kannatuksen itsevaltaisesti hallitsevaa presidentti Ferdinand Marcosia vastaan.
Ura
Maria Corazon Sumulong Cojuangco syntyi Manilassa yhteen Filippiinien rikkaimmista perheistä. Cojuangcosien suku on mahdollisesti kiinalaisperäistä, jolloin nimi olisi kirjoitettu Ko Hwan-ko. Hänen äitinsä suku, Sumulongit, kuuluivat Rizalin poliittisiin vaikuttajiin.
Hän kävi katolilaista koulua ja opiskeli Yhdysvalloissa Ravenhill Academyssa Philadelphiassa sekä Notre Dame Convent Schoolissa ja Mount St. Vincent Collegessa New Yorkissa. Hän opiskeli matematiikkaa ja suoritti tutkinnon ranskan kielessä 1953.
Corazon Cojuangco palasi Filippiineille opiskelemaan lakia ja avioitui siellä 1955 Benigno Aquino Jr.:n kanssa. Tämä oli juuri valittu 22-vuotiaana Tarlacin maakunnan Concepciónin pormestariksi. He saivat viisi lasta. Aviomiehestä tuli kuvernööri ja senaattori, josta olisi todennäköisesti tullut maan presidentti vuoden 1973 vaaleissa, jollei Marcos olisi peruuttanut niitä. Sen sijaan Benigno Aquino pidätettiin, tuomittiin kuolemaan ja karkotettiin maasta. Corazon Aquino seurasi häntä maanpakoon vuonna 1980. Benigno Aquino surmattiin elokuussa 1983 Manilan lentokentällä hänen palatessaan kotimaahansa. Corazon Aquino päätti tällöin ryhtyä poliitikoksi.
Presidenttinä
Huolimatta Marcosin syrjäyttämisestä Aquinolla oli valtava työ edessään maan demokratisoimiseksi. Hän perusti vallankumoushallituksen väliaikaisen "vapausperustuslain" alaisuudessa, kunnes demokraattisesti luotu perustuslaki saataisiin voimaan. Uusi perustuslaki ratifioitiin 7. helmikuuta 1987. Paikallis- ja kongressivaalit pidettiin pian.
Aquino sai mainetta tukiessaan demokratiaa, ja hänet valittiin Time Magazinen vuoden henkilöksi 1986. Huolimatta kansansuosiostaan, häntä vastaan kohdistui toistuvia armeijan vallankaappausyrityksiä ja kommunistien kansannousu. Marcosin kannattajat vastustivat edelleen hallitusta, ja yrittivät heinäkuussa 1986 vallankaappausta perustamalla kilpailevan hallituksen manilalaiseen hotelliin, Arturo Tolentino presidenttinä. Vakavampi uhka oli eversti Gregorio Honasanin kaappausyritys elokuussa 1987. Huhut kaappausyrityksistä Aquinon hallitusta vastaan jatkuivat tämänkin jälkeen.
Vuoden 1992 presidentinvaaleissa Aquino tuki Fidel V. Ramosia, Marcosin armeijan esikuntaupseeria, jonka loikkaus Aquinon puolelle osoittautui tärkeäksi vallankumouksessa. Päätös oli epämieluisa monille Aquinon kannattajille, kuten katoliselle kirkolle, koska Ramos oli metodisti. Hän voitti niukasti 23,5 % äänistä ja seurasi Aquinoa presidenttinä 30. kesäkuuta 1992.
Presidenttikautensa jälkeen Aquino aloitti yksityiselämän. Hän poistui seuraajansa virkaanastujaistilaisuudesta hallituksen Mercedeksen sijaan itse ostamallaan Toyota Crownilla osoittaakseen olevansa tavallinen kansalainen. Hän on myöhemmin ollut mukana useissa projekteissa avustamassa Aasian demokratiakehitystä.
Aquino kuoli 1. elokuuta 2009 76-vuotiaana sairastettuaan yli vuoden ajan paksusuolen syöpää.
Suomen passivirasto
Suomen passivirasto oli Venäjän keisarikunnan pääkaupungissa Pietarissa vuosina 1819–1918 toiminut virasto. Sen tehtävänä oli valvoa suomalaisten matkustamista Venäjälle ja Venäjällä vakituisesti asuvia suomalaisia. Suomen passivirasto toimi aluksi Suomen asiain komitean alaisuudessa ja vuodesta 1848 Suomen valtiosihteerinviraston alaisuudessa.
Suomen passiviraston synty
Passiviraston synty liittyy Suomen suuriruhtinaskunnan saamaan autonomiseen asemaan Venäjän yhteydessä. Vuodesta 1809 alkaen Venäjälle matkustavilta suomalaisilta alettiin vaatia venäläisten asetusten mukaista passia. Kolmea kuukautta pidempään maassa oleskelleilta vaadittiin oleskelulupa. Sen saamiseksi tuli hakea todistus Suomen asiain komitealta.
Erityisesti Pietarin vetovoima oli suuri varsinkin Itä-Suomessa. Vuoteen 1819 mennessä suomalaisia oli muuttanut Venäjälle niin runsaasti, että viranomaiset pelkäsivät sen aiheuttavan Suomelle vahinkoa. Maahanmuuton rajoittamiseksi annettiinkin kaksi asetusta. Näistä ensimmäinen säännösteli työväestöön ja palvelusväkeen kuuluvien muuttoa Venäjälle ja toinen virkamiesten, säätyhenkilöiden sekä porvaristoon kuuluvien matkoja Venäjälle. Tiivistetysti asetukset määräsivät, että työtätekevillä piti olla Suomesta annettu matkapassi ja sen perusteella myönnetty oleskelupassi Venäjälle, kun taas säätyläisille riitti pelkkä matkapassi, joka piti käydä näyttämässä passivirastossa. Vuonna 1903 passiasetus muuttui siten, että kaikki suomalaiset tarvitsivat oleskelupassin Venäjällä asuessaan.
Tehtäviä hoitamaan perustettiin Pietariin Suomen asiain komitean yhteyteen vuonna 1819 Suomen passitoimisto. Vuonna 1848 siitä tuli Suomen valtiosihteerinviraston alainen erillinen Suomen passivirasto.
Suomen passiviraston toiminta
Passiviraston tehtävänä oli tarkastaa Venäjälle saapuvien suomalaisten suuriruhtinaskunnasta saamat matkapassit ja tarvittaessa antaa niiden tilalle venäjänkielinen oleskelupassi. Oleskelupassi oli tavallisesti vuoden voimassa. Passintarkastuksen ja passin lunastuksen yhteydessä kannettiin lunastusmaksu, joka meni vaivais- ja työhuonerahastoon sekä vuodesta 1848 alkaen passinhaltijan suomalaisen kotipitäjän vaivaiskassan hyväksi.
Passiviraston tehtäviin kuului myös Venäjällä oleskelleiden suomalaisten virallisten asioiden hoito. Se kantoi henkirahan ja suostuntaveron sekä laati luettelot Venäjällä oleskelevista suomalaisista ja lähetti ne henkikirjoittajille Suomeen. Yleisen asevelvollisuuden tultua voimaan vuodesta 1879 passivirasto valvoi venäjänsuomalaisten kutsuntoihin osallistumista. Passivirastossa oli lisäksi lääkäri ja oikeudenkäyntiapulainen, joka avusti suomalaisia venäläisissä tuomioistuimissa.
Poliisi toi usein passittomuudesta, kerjäämisestä, juopumuksesta sekä muista vastaavista pikkurikkeistä pidätettyjä kielitaidottomia suomalaisia kuulusteluihin passitoimistoon. Huippuvuonna 1868 toimistoon tuotiin yli tuhat pidätettyä. Passitoimistolla oli myös valta palauttaa suomalaisia kotipitäjiinsä toistuvista ja karkeista rikkeistä, sekä kieltää palaamasta Venäjälle.
Suomen itsenäistyttyä passivirasto lakkautettiin 28. kesäkuuta 1918 annetulla asetuksella.
Suomen passiviraston arkisto
Suomen passiviraston arkisto sijaitsee nykyään Kansallisarkistossa. Arkistokokonaisuus siirrettiin sinne Tarton rauhansopimuksen ja vuonna 1924 solmitun Suomen ja Neuvostoliiton välisen arkistojenpalautussopimuksen nojalla.
Arkisto kattaa vuodet 1819–1918, mutta se ei ole säilynyt täydellisenä. Osa arkistosta joutui veden valtaan Nevan tulviessa vuonna 1924, jolloin huomattava osa asiakirjoista meni osittain tai kokonaan käyttökelvottomiksi. Tämän vuoksi monet arkistossa olevat asiakirjasarjat ovat epätäydellisiä tai käyttökiellossa huonon kuntonsa vuoksi.
Arkiston aineistoon kuuluu passiviraston toiminnasta kertovia diaareja ja päiväkirjoja, erilaisia passinhaltijoihin liittyviä luetteloja ja akteja, viraston toimintaa koskevia akteja, tilikirjoja sekä virkamiesten kirjeenvaihtoa. Osa asiakirjoista on kirjoitettu venäjäksi.
Lisäksi arkistoon kuuluu Suomi-Seuran 1950-luvulla kokoama passinhaltijain henkilökortisto. Kortisto on koottu passiviraston perusasiakirjojen pohjalta ja se kattaa vuodet 1819–1858.
Merkittävä osa Suomen passiviraston arkistosta on digitoitu ja vapaasti katsottavissa Kansallisarkiston digitaaliarkistossa.
Fresko
thumb|210px|[[Kitharaa soittava nainen. Publius Fannius Synistorin huvilan huone H:sta Boscorealesta löydetty fresko n. vuodelta 40–30 eaa.]] thumb|210px|[[Michelangelon fresko Viimeinen tuomio Sikstuksen kappelissa (1508–1512)]]
Fresko on seinämaalaus eli muraali, jossa väri levitetään kostealle kalkkilaastipinnalle, johon se kuivuessaan kiinnittyy. Se on yksi vanhimmista ja kestävimmistä maalaustaiteen menetelmistä. Sana fresko tulee italian sanasta "fresco", tuore.
Freskomaalarin on työskenneltävä tuoreella eli märällä seinäpinnalla. Laastin ja maalin kuivuttua hiilidioksidi reagoi kalkin kanssa muodostaen kalsiumkarbonaattia, joka kiteytyy seinäpintaan. Kuivuttuaan värit ovat kiinnittyneet tiukasti seinään.
Voidakseen maalata kuivuvaa laastia kosteana, on maalattava nopeasti ja tarkasti. Kalkkilaastia voi levittää kerralla vain sen verran, kun pystyy yhdessä päivässä maalaamaan. Tällaisten päiväurakoiden rajat erottuvat tarkkaan katsoessa maalauksissa näkyvinä laastisaumoina. Sikstuksen kappelin kattomaalauspintojen suuresta koosta on päätelty miten uskomattoman nopeasti Michelangelo maalasi.
Freskojen valmistelussa aloitetaan yleensä karkeasta laastikerroksesta. Sen päälle levitettävään sileään kerrokseen maalataan kuva. Taiteilija siirtää kostealle pinnalle etukäteen valmistamansa, suurikokoiselle paperiarkille tai kartongille tekemänsä lopullisen kokoisen piirroksen. Piirroksen on oltava tarkoin harkittu ja valmis etukäteen, koska toisin kuin useimmissa maalaustekniikoissa, freskomaalauksessa on vaikea tehdä muutoksia jälkeenpäin. Perinteisesti taiteilija asetti kartongin seinälle ja sirotteli piirroksen rei'itettyihin ääriviivoihin hiilijauhetta, jotta ääriviivat jäisivät seinään. Nykyään piirroksen siirtämiseen seinälle voidaan käyttää projisointilaitetta.
Kemialliselta koostumukseltaan freskoihin sopivia värejä ovat esimerkiksi kadmiumpunainen, musta kobolttioksidi ja mangaanimusta. Väripigmentit on jauhettava hienoksi ja sekoitettava oikeaan vesimäärään. Tämän tekivät yleensä taiteilijan apulaiset. Mikroskoopilla katsottuna freskon väripinta näyttää hyvin pienistä mosaiikkimuruista kootulta. Freskoon voidaan jälkeenpäin tehdä muutoksia tai lisäyksiä ainoastaan kuivalle laastille "al secco" (italiaksi secco, kuiva). Sekkomaalaus ei ole yhtä pitkäikäinen kuin märälle pinnalle maalattu fresko. Siinä käytetään kiinnitysaineena usein munaa.
Freskotekniikkaa on käytetty tuhansien vuosien ajan eri sivilisaatioissa. Egyptiläiset hautamaalaukset olivat yleensä sekkomaalauksia, kun taas Rooman ja Pompejin seinämaalaukset olivat freskoja. Erityisen suosituksi freskomaalaus tuli Italiassa renessanssitaiteessa.
Jääkärilippu
pienoiskuva|Digitaalinen jäljennös jääkärilipusta. Jääkärilippu on itsenäisen Suomen ensimmäinen joukko-osastolippu. Se vihittiin Pyhän Kolminaisuuden kirkossa Liepājassa 13. helmikuuta 1918. Tuolloin Saksasta palaamassa olleet jääkärit vannoivat valan itsenäisen Suomen hallitukselle. Seuraavana yönä Jääkäripataljoona 27:ssa palvelleiden jääkäreiden pääjoukko nousi laivoihin, jotka kuljettivat jääkärit kotimaahan. Vaasaan jääkärit saapuivat 25. helmikuuta 1918.
Puolustusvoimien valtakunnallisissa paraateissa jääkärilippu seuraa kunniapaikalla paraatin kärjessä marssivaa Suomen sotalippua (kielekkeinen valtiolippu). Lisäksi jääkärilippu on käytössä kesäkuun alussa Puolustusvoimain lippujuhlan päivänä.
Jääkärilippu toimi esikuvana heraldikko Juhani Vepsäläisen vuonna 1997 suunnittelemalle Kaartin jääkärirykmentin lipulle, josta puuttuvat jääkärilipun preussilaiset kotkat, Suomen vaakunan ollessa sen nykyaikaista mallia.
Kendari
Kendari on Indonesian Kaakkois-Sulawesin provinssin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Kendarinlahden rannalla. Kendarin pinta-ala on 301 neliökilometriä, ja vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan siellä asui 346 500 asukasta. Kaupungin asukkaista 30 prosenttia oli 0–14-vuotiaita ja kaksi prosenttia yli 64-vuotiaita.
Karkun rautatieasema
Karkun rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka Sastamalan kaupungin Palvialan kylässä rataosalla. Liikennepaikka sijaitsee noin 43 kilometrin päässä Tampereen rautatieasemalta ja noin 92 kilometrin päässä Porin rautatieasemalta. Nykyisin liikennepaikka on miehittämätön, ja liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Tampereen asemalta käsin. Asemalla pysähtyvät kaikki Tampereen ja Porin välillä kulkevat InterCity-junat.
Yleistä
Karkun rautatieasema sijaitsee Sastamalan kunnassa, Palvialan kylässä (entisen Karkun kunnan keskuksessa). Asemaa käyttää vuodessa noin 26 000 (v. 2006) matkustajaa. Aseman kohdalla on kolme raidetta ja yksi laituriraide, jota asemalla pysähtyvät matkustajajunat käyttävät.
Historia
Karkun rautatieasema otettiin käyttöön vuonna 1895, samaan aikaan kun rautatieosa Tampere - Pori valmistui.
Alkuperäinen ratalinja Karkusta kohti Vammalaa kulki nykyistä etelämpänä lähellä Rautaveden rantaa, jossa se teki melko jyrkän mutkan evankelisen opiston kohdalla. Uusi kallioon puhkaistu, noin kolmen kilometrin suora ratalinja asemalta Karkun kirkolle otettiin käyttöön vuonna 1984.
Vuonna 2008 aseman raiteiden päällysrakenne uusittiin ja raiteet vaihdettiin uusiin.
Asemarakennus
Asemarakennus valmistui vuonna 1895. Se on rakennettu Oulun rautatien pysäkkipiirustusten mukaan. Asemaa on myöhemmin laajennettu Bruno Granholmin suunnittelemalla poikkipäädyllä, joka noudattaa aseman alkuperäistä rakennustapaa. Rakennuksen ulkoasu on säilynyt molempien rakennusvaiheiden jälkeen lähes alkuperäisenä. Asemarakennuksen sisäosat on uusittu kauttaaltaan.
Asemarakennus toimi 2000 -luvun alkuaikoina kyläyhdistyksen kahvilakäytössä joulu- ja kesäaikaan. Vuonna 2007 rakennuksen omistaja Senaatti-kiinteistöt ilmoitti myyvänsä rakennuksen ja vuonna 2010 asemarakennuksen siirtyi yksityisen henkilön omistukseen.
600px|thumb|center|Karkun rautatieaseman asemarakennus.
Turkmenistanin jääkiekkomaajoukkue
Turkmenistanin jääkiekkomaajoukkue edustaa Turkmenistania kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja -turnauksissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2015. Vuonna 2021 maassa oli viisi jäähallia ja 165 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa.
Historiaa
Vuonna 2018 maan suurimmassa jäähallissa Winter Sports Palacessa oli tilaa 10 000 katsojalle. Halli sijaitsee Ašgabatissa, kuten monet muutkin maan jäähallit.
Toukokuussa 2018 joukkue sijoitettiin ensimmäistä kertaa jääkiekon maailmanrankingiin, sijalle 49., eli toiseksi viimeiseksi. Maajoukkue nousi listalla peräti viisi sijaa kolmen vuoden aikana ollen 44. sijalla vuonna 2021. Vuonna 2022 Turkmenistan otti osaa maailmanmestaruuskilpailujen 3. divisioonan A-lohkon turnaukseen.
Rikkarölli
Rikkarölli (Agrostis scabra) on heinälaji röllien suvussa. Se on yksivuotinen tai kaksivuotinen ja kasvaa mätästävänä enintään puolen metrin korkeaksi. Heinän lehtien lavat ovat enintään 3 mm leveät ja keskimäärin kapeammat kuin paljon samannäköisellä hoikkaröllillä. Rikkarölli kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa ja Koillis-Aasiassa. Sitä esiintyy tulokaskasvina liikennepaikoilla Etelä-Suomessa.
Rein Veidemann
pienoiskuva|Rein Veidemann (2021) thumb|Rein Veidemann Rein Veidemann (s. 17. lokakuuta 1946 Pärnu) on virolainen kirjallisuustieteilijä, kriitikko, esseisti, sanomalehtimies ja kirjailija.
Vuonna 1984 hän teki Tarton yliopistossa väitöskirjan aiheenaan Neuvosto-Viron kirjallisuuskritiikki vuosina 1958–1972. Viron kirjailijaliiton jäsen Veidemannista tuli vuonna 1981.
Veidemann on toiminut 2000-luvulla Postimees-lehden kriitikkona ja kolumnistina.
Ura
Hänen uransa sisältää seuraavia tehtäviä:
Poliittinen toiminta
Rein Veidemann oli vuosina 1972–1990 Viron kommunistisen puolueen jäsen, Viron kansanrintaman johtoelinten jäsen 1988–1992, Viron korkeimman neuvoston jäsen 1990–1992, Riigikogun jäsen 1992–1995. Viron sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen 1989–1992.
Päivärinne
thumb|right|210px|Päivärinteen sairaala Päivärinne, toiselta nimeltään Jokirinne, on kylä Muhoksen kunnassa länsiosassa Oulujoen pohjoisrannalla. Kylän etäisyys Muhoksen kirkonkylästä on noin 12 kilometriä ja maakuntakeskus Oulusta noin 28 kilometriä. Päivärinteen kylässä on asukkaita noin 1 000. Tilastollisessa taajamarajauksessa Päivärinne on kasvanut Muhoksen kirkonkylän kanssa yhteen, vuonna 1995 se muodosti vielä oman taajamansa.
Päivärinteen palveluihin kuuluvat muun muassa alakoulu, päiväkoti sekä Sale-ketjuun kuuluva lähikauppa.
Päivärinteen kylä on kehittynyt maatalousalueen keskeltä kohoavalle mäntykangasmäelle 1930-luvulla perustetun Päivärinteen parantolan ympärille. Toiminnan muuttumisen myötä parantolan nimi muutettiin 1970-luvulla Päivärinteen keuhko- ja reumasairaalaksi. Sairaalarakennus toimi maamerkkinä ja aikaa myöten aluetta alettiin kutsua Päivärinteeksi sairaalan mukaan.
Freddy Mansveld
Alfred ”Freddy” Mansveld (2. elokuuta 1911 – ?) oli belgialainen rattikelkkailija ja urheilutoimittaja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Sankt Moritzissa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa neljän miehen kelkoissa. Loukkaantuminen esti häntä kilpailemasta FIBT:n maailmanmestaruuskilpailuissa 1947, jossa hänet korvattiin Max Houbenin Claude-pojalla.