cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jopet Show
Tollo Peloton
Tollo Peloton on ennustaja, joka ennustaa yleensä kristallipallosta. Pallo toimii jonkin aikaa heilauttamalla seteliä sen vierellä. Kutakin seteliä voi tosin käyttää vain kerran.
Weißensteinin linna
thumb|300px|Weißensteinin linna Weißensteinin linna on linna Pommersfeldenin kunnassa, Saksan Baijerissa. Se edustaa barokin tyylisuuntaa. Linna rakennettiin vuosina 1711–1718 Bambergin ruhtinaspiispan ja Mainzin vaaliruhtinaan Lothar Franz von Schönbornin yksityiseksi kesäresidenssiksi. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Johann Dientzenhofer ja Johann Lukas von Hildebrandt. Nykyisin Weißensteinin linna on Schönbornin suvun hallussa.
Jopet Show
Vissymies
Kypäränsuojukseen ja palttooseen pukeutunut huvittavan näköinen mies, jolla on kakkulat nenällään ja paksu kommandopipo päässä polkee Jopo-polkupyörällään ja kertoo tarinoita vissyn ylivertaisuudesta väkijuomiin nähden. Hänen toistamansa lause on ”Haikia huominen nyt loppu juominen”. Ois pysynyt vissyssä.
Ylilääkäri Irvi Tapani Kaikkonen
Kaikkonen on hauska lääkäri, joka hoitaa lääkärin toimia Helsingin oikein isossa sairaalassa. Erikoisella tavalla käyttäytyvä lääkäri joka neuvoo potilaita laittamaan ”pepantteenia tai mopilaattia” nenään tai soittaa Mäkelänrinteen uintikeskuseen ja kysyy Gardajärveltä hotellia. 2. tuotantokaudella Kaikkonen neuvoo puhelimitse potilasta tekemään jotain outoa. 3. tuotantokaudella Kaikkonen vetää asian välillä autoihin tai taulu Tv:eisiin.
Neljännellä tuotantokaudella Kaikkosella on potilas nimeltä ”Jore Reunanen”, joka on aina pyytämässä kahta viikkoa sairauslomaa kun ” on ressiä restkontrassa”. Kaikkonen saattaa pyytää potilasta juomaan pirtua, että selkäkipu menee ohi tai pitämään aurinkolaseja, jottei migreeni olisi kova. 4. tuotantokauden viimeisessä jaksossa Kaikkosen korvaa Naikkonen.
Viidennellä tuotantokaudella Kaikkonen on lomalla Teneriffalla ja hän pitää matkapäiväkirjaa. Teneriffalla hän tapaa usein sairauslomalla olevan Jore Reunasen, joka pyytää lisää sairauslomaa.
Älä-mies
Jope esittää miestä, joka jatkuvasti ampuu alas kaverinsa (Räinä) ideat sanomalla ”älä” ja ehdottaa muita.
Musiikkia
Sketsien lisäksi ohjelmassa kuullaan Ruonansuun musiikillista tuotantoa, yksi kappale per jakso, kuudennella kaudella kaksi kappaletta. Levytysvuosi suluissa.
Tamil Nadu
Tamil Nadu (, Tamilien maa) on Intian osavaltio maan eteläkärjessä. Osavaltion kaakkoispuolella sijaitsee Sri Lanka, jossa on huomattava tamilivähemmistö.
Maantiede
Tamil Nadu ulottuu Intian eteläkärkeen, ja sen itä- ja eteläpuolella on Intian valtameri. Läntinen naapuri on Keralan osavaltio, luoteessa on Karnataka ja pohjoisessa Andhra Pradesh.
Suurimmat joet ovat Kaveri, Ponnaiyar, Palar, Vaigai ja Tambraparni.
Tamil Nadun suurin kaupunki on sen pääkaupunki Chennai. Muita suuria väestökeskittymiä ovat Coimbatore ja Madurai.
Osavaltiossa on kolme Unescon maailmanperintökohdetta: Cholan elävät temppelit, Mahabalipuramin monumentit ja Nilgiri Mountain Railway.
Historia
Tamil Nadun siirtomaakauden aloitti Englannin Itä-Intian kauppakomppania. Intian itsenäistyessä Madrasin osavaltion rajat määritettiin kielellisten rajojen mukaan: Madrasin osavaltion nimi muutettiin Tamil Naduksi vuonna 1969.
Väestö
Tamil Nadun asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan runsaat 72 miljoonaa. Vuoden 2001 vastaavassa laskennassa asukasluku oli 62 miljoonaa ja ennuste vuodelle 2019 on 82 miljoonaa.
Vuonna 2011 väestöstä 80 % oli lukutaitoisia. Hinduja oli 87,58 %, kristittyjä 6,12 % ja muslimeita 5,86 %.
Koulutus
Vuonna 2008 osavaltiossa toimi 40 yliopistoa ja 444 opistoa.
Tamil Nadulla on pitkät perinteet tekniikan alan koulutuksessa: ensimmäinen alan oppilaitos valmistui vuonna 1794. Lukuvuonna 2006–2007 teknisiä kouluja ja opistoja toimi yhteensä 248. Osavaltion oppilaitoksista valmistuu vuosittain noin 100 000 insinööriä.
Noin 98 prosenttia 6–11-vuotiaista kävi koulua vuonna 2005–2006. Monet oppilaat lopettavat kuitenkin koulunsa varhain: 14–16-vuotiaista tytöistä koulussa on enää 75 % ja pojista 79 %, ja seuraavassa ikäluokassa (16–18-vuotiaat) tytöistä käy koulua 46 % ja pojista 41 %.
Uussamanismi
Uussamanismi (myös uusšamanismi ) on uskonnollinen tai hengellinen suuntaus, jossa modernin yhteiskunnan jäsenet pyrkivät omaksumaan samanistisia rituaaleja, oppeja tai käytäntöjä. Uussamanistisia liikkeitä on syntynyt 1900-luvun loppupuolelta alkaen, ja uussamanismi on kerännyt kannattajia lähinnä länsimaissa. Vaikka liikkeet ovat leimallisesti kehittyneisiin länsimaisiin yhteiskuntiin liittyviä, pyrkivät ne ottamaan vaikutteita etenkin Mesoamerikan, Pohjois-Amerikan, ja Amazonin alkuperäiskansoilta. Uussamanismissa näiden kulttuurien tarjoamia vaikutteita tyypillisesti poimitaan eklektisesti valikoiden. Vaikutteiden lähteenä toimivat etenkin kirjallisuus- ja internetaineistot. samanistisia oppeja usein tulkitaan ideolisoiden ja romantisoiden, ilman suoraa yhteyttä alkuperäiseen samanistiseen traditioon.
Uussamanismi muistuttaa monilta osin New age-liikkettä ja uuspakanuutta. Kaikki nämä ovat modernille ja urbaanille yhteiskunnalle ominaisia henkisiä suuntauksia, jotka pyrkivät omaksumaan ajatuksia perinteisistä samanistisista tai luonnonuskontoihin liittyvistä traditioista. Kaikki ne ovat myös keskittyneet henkilön yksilöllisen kehittymisen edistämiseen uskonnollisluonteisten rituaalien ja harjoitteiden kautta. uussamanismissa samanistiset rituaalit esitetäänkin esimerkiksi keinona parantaa mielen hyvinvointia tai saavuttaa uusia mielentiloja.
Uussamanismin ja samanismin eroavaisuudet
Uussamanismin ja luonnonkansojen keskuudessa esiintyvien samanististen uskomusjärjestelmien välillä on lukuisia keskeisiä eroja. Samanismissa samaani on yhteisönsä keskeinen henkilö, jonka rooli nähdään tyypillisesti sekä oman yhteisönsä sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistajana, mutta ennen kaikkea kosmisen luonnonjärjestyksen ylläpitäjänä. Uussamanismissa henkisyyttä pyritään puolestaan harjoittamaan yksilöllisesti. Yhteisöä lujittavaa samaanin roolia ei välttämättä esiinny, vaan jokainen uussamanismin harjoittaja pyrkii harjoitteilla pikemmin edistämään omaa henkistä kehitystään tai hyvinvointiaan ja samanismi tarjoaa tähän lähinnä myyttisen paradigman, jonka kautta harjoitteita ja niihin liittyvää hengellistä symboliikkaa voidaan kehittää.
Samanistiset yhteiskunnat myös syntyivät ja kehittyivät nyky-yhteiskuntaia primitiivisemmissä oloissa, joissa elämä on huomattavasti nyky-yhteiskuntia epävarmempaa ja vaarallisempaa. Uussamanismi taas on leimallisesti kehittyneiden yhteiskuntien urbaaniin väestöön liittyvä ilmiö. Näin ollen alkuperäisen samanismin taustalla vaikuttava kokemusmaailma, joka perustuu tarpeeseen turvata jatkuvuuden tunne omassa elinpiirissä, on varsin kaukana uussamanismin harjoittajien tyypillisestä kokemusmaailmasta.
Hello Kitty -murha
thumb|Kerrostalo, jossa uhria pidettiin ennen hänen murhaansa Hello Kitty -murhaksi kutsutaan tapausta, jossa Fan Man-yee -niminen prostituoitu kidutettiin kuoliaaksi Hongkongissa. 23-vuotias Fan Man-yee kidnapattiin 17. maaliskuuta 1999 maksamattoman velan vuoksi. Chan Man-lok, Leung Shing-cho ja Leung Wai-lun kiduttivat naista noin kuukauden, kunnes tämä kuoli. Miehet pilkkoivat ruumiin ja hävittivät enimmän osan siitä talousjätteiden seassa. Tuntemattomaksi jääneestä syystä he kätkivät uhrin pään Hello Kitty -nuken pään sisään.
Murha tuli ilmi, kun toukokuussa 1999 13-vuotias tyttö Ah Fong kertoi Hongkongin poliisille siihen liittyvistä painajaisistaan. Hänen poikaystävänsä oli yksi tekijöistä, ja tyttö tunnusti myöhemmin oikeudessa osallistuneensa itsekin uhrin pahoinpitelyyn. Hän todisti oikeudessa miehiä vastaan, ja sai itse siitä hyvästä vapautuksen syytteistä.
Joulukuussa 2000 Leung Wai-lun, Leung Shing-cho ja Chan Man-lok tuomittiin vähintään 20 vuodeksi vankeuteen. Tuomio tuli taposta, koska uhrin jäänteiden perusteella kuolinsyytä ei pystytty määrittelemään varmuudella.
The Torment
The Torment on brittiläisen thrash metal -yhtye Seventh Angelin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1990. Albumi vakiinnutti yhtyeen aseman yhtenä Ison-Britannian johtavista thrash metal -yhtyeistä, ja The Torment sai myönteisiä arvioita paikallisissa lehdissä. Vuonna 2010 HM-lehti sijoitti albumin 51. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listallaan.
Äänitys
Saatuaan levytyssopimuksen Under One Flag -levy-yhtiön kanssa Seventh Angel äänitti Mad Hat Sudiossa Wolwerhamptonissa The Tormentin, tuottajanaan Paul Hodson. Kansikuvan maalasi tunnettu brittiläinen kuvittaja Rodney Matthews. The Torment sai valtavirran jakelua Music for Nations -levymerkin kautta. Albumi esittelee progressiivisia vaikutteita ja monipuolista kitaratyöskentelyä. Rummut on miksattu etualalle ja painottuvat d-beat-komppiin.
Vastaanotto
1. syyskuuta 1990 Cross Rhythms -lehden arvostelussa Brian Hoff antoi albumille 8 pistettä 10:stä ja kirjoitti olleensa vaikuttunut albumin musiikista ja sanoituksista. Hän kirjoittaa albumista, että se tulee varmasti (hyvällä tavalla) "järkyttämään, huolestuttamaan ja inhottamaan ihmisiä", koska sen sanoitukset ovat kovakouraisia. Esimerkiksi "Dr. Hatchett" kappale nimittää abortin suorittavia lääkäreitä "kylmäverisiksi murhaajiksi". Hoffin mielestä ainoa kritiikkiä ansaitseva seikka on Ian Arkleyn laulu: Hoff kirjoittaa, että "vaikka laulu sopii thrashiin, niin Ian Arkleyn äänestä puuttuu hänen kitaransoittonsa laaja-alaisuus, vaihtelu, mielikuvituksellisuus musikaalisuus, jota kuullaan lähinnä kappaleessa 'Katie'". Albumin julkaisun jälkeen brittiläinen lehti The Daily Telegraph kirjoitti, että Seventh Angel on yksi maan johtavista thrash metal -ryhmistä.
Ian Arkley on itse jälkeenpäin sanonut haastatteluissa, että hän katuu albumin sanoituksia ja sanoo olleensa "nuori ja hurjapäinen" kirjoittaessaan niitä. Sanoitustyyli muuttui selkeästi Seventh Angelin toisella albumilla Lament for the Weary.
Kiertue
Albumin julkaisun jälkeiset kuukaudet yhtye soitti konsertteja Dudleyn ja Stourbridgen alueilla, mukaan lukien viidesti Brierley Hillin The Rock Tavern -klubilla. Se osoittautui yhtyeen konserttipaikaksi, jossa yhtye sai aina parhaimman vastaanottonsa välittömiltä ihailijoilta. Yhtyeen tuttava Nick Bolton kirjoittaa vuoden 2005 uusintapainoksessa, että Seventh Angelin konsertit olivat yleensä erityisen hurjia, ja että "tempovaihtojen ansiosta yleisö saattoi rauhoittua hetkeksi, pyyhkiä hikiset hiuksensa otsaltaan ja tarkistaa, ettei kukaan ollut loukkaantunut kyynärpään iskusta tai murtanut nenäänsä." Seventh Angelista kehkeytyi pian sen verran suosittu, että marraskuussa se toimi pääesiintyjänä Metal Meltdown -tapahtumassa, joka jäi myös Simon Bibbyn viimeiseksi konsertiksi: hän lähti yhtyeestä myöhemmin helmikuussa.
Helmikuussa 1991 Seventh Angel esiintyi BBC TV:ssä neljään otteeseen videomateriaalilla Metal Meltdown -festivaaleilta. The Torment -albumilta oleva "Forbidden Desires" oli valikoituna kappaleena.
Garrotxa (juusto)
thumb|Garrotxa-juustoa. Garrotxa on Espanjan Kataloniasta lähtöisin oleva vuohenmaitojuusto.
Pianosonaatti nro 15 (Beethoven)
thumb|250px|Teoksen säveltäjä [[Ludwig van Beethoven]] Ludwig van Beethovenin pianosonaatti nro 15 D-duuri op. 28, lisänimeltään Pastoraalisonaatti, kuuluu Beethovenin rauhallisimpiin sonaatteihin. Tämä sonaatti oli myös Beethovenin oma erityinen suosikki. Se on julkaistu vuonna 1801 ja omistettu kreivi Joseph von Sonnenfelsille. Julkaisijan antama lisänimi "Pastoraali" eli paimen viittaa Beethovenin ihailemaan maaseutuun ja maalaiselämään, tai sitten se on vain vertauskuva sonaatin rauhallisuudesta ja kirkkaudesta. Myös Beethovenin kuudennen sinfonian lisänimi on Pastoraalisinfonia.
Garrotxa (juusto)
Garrotxa valmistetaan pastöroidusta vuohenmaidosta ja suurin osa juuston valmistajista on perheyrityksiä. Juustoa valmistettaessa sitä kypsytetään neljästä viikosta kolmeen kuukauteen. Valmiita juustokiekkoja tehdään kahdessa eri koossa, 500 gramman ja 1 100 gramman kiekkoina. Suurin osa tuotannosta myydään paikallisesti ja noin 20 % viedään ulkomaille. Valmis juusto on kuoreltaan sinisen harmaata ja sisällöltään valkoista. Rakenteeltaan juusto on kosteaa, kohtalaisen pehmeää ja sileää. Sen makua on kuvailtu voiseksi ja hieman kirpeäksi tai happamaksi.
Pianosonaatti nro 15 (Beethoven)
Rakenne
Sonaatissa on neljä osaa:
Toinen osa on andante d-mollissa. Vasen käsi säestää Albertin bassolla oikean soittaessa sointua. Väliin tulee jännittävä A-duuri-odotus ennen teeman palaamista takaisin. Ennen kertausta sama aihe esiintyy uudelleen, mutta oikea soittaakin oktaaveja. Osa kertautuu alusta, kertauksen jälkeen vuorossa on hilpeä D-duuri-väliosa, jossa oikea käsi soittaa murtosointua staccatona alaspäin. Väliosan jälkeen alkuteema kertautuu jälleen ja sen jälkeen vielä hieman oikealle kädelle monimutkaisemmaksi muunneltuna ennen osan loppua.
Kolmas osa on scherzo, jossa on aitoa maalaishuumoria. Sama nuotti toistuu neljä kertaa aina oktaavia alempaa, jonka jälkeen oikea ja vasen käsi esittävät humoristisen kuvion (ks. nuottiesimerkki). Väliosa on hieman vaikeampi, vasen käsi soittaa murrettuja oktaaveja oikean kehitellessä humoristista teemaansa mollissa. Scherzo on lyhyt, väliosan jälkeen alku kertaantuu ja osa päättyy kertauksen jälkeen.
Neljäs osa on hieno esimerkki Beethovenin hiljentyneestä rauhasta. Vasen käsi soittaa yksinkertaista kuviota oikean soinnuttaessa ja soittaessa melodiaa samaan aikaan. Alun jälkeen vuoroon tulee hieman monimutkaisempi kuvio, "molto legato", joka koostuu nopeista murtosoinnuista. Tämän jälkeen palataan alun tunnelmiin, mutta alku huipentuu oikean ja vasemman yhteissoittoon, jossa oikea soittaa samaa melodiaa kuin vasen mutta vain murrettuina oktaaveina. Tämän jälkeen ei tulekaan kertausmerkkejä kuten yleensä, vaan alku kyllä kertaantuu mutta hieman muunneltuna. Pitkän johdattelun tuloksena päästään d-molli-huipentumaan fortissimossa, jonka jälkeen alkaa raivoisa oktaavijuoksutus. sen jälkeen päästäänkin alkuun, joskin taas hieman muunneltuna. Yhtäkkiä alkuteema siirtyykin G-duuriin, josta jännitys kasvaa edelleen. Nopeat soinnut alaspäin päättyvät muutamaan murtosointukuvioon ylöspäin, josta fermaatti pysäyttää osan kokonaan. Sen jälkeen alkaa loppuhuipennus, "Più allegro, quasi presto", joka on sonaatin ainoa virtuoosimainen säväys. Oikea käsi soittaa alkumelodiaa huippuunsa kehitettynä muunnelmana, ja vasen soittaa samalla tavalla kuin alussa, tällä kertaa vaan oktaaveissa. Osa ja koko sonaatti päättyy kahteen napakkaan sointuun.
Olga Terho
Varhaiset vuodet
Terho syntyi Siikaisissa torppari Erik Evert Virtasen (ent. Aittasalmi, s. 1875) ja Hilma Kaisantyttären (s. 1870) seitsenlapsisen perheen nuorimpana. Hän kävi neljä vuotta kansakoulua ja työskenteli 15-vuotiaasta lähtien ompelijana. Vuonna 1929 Terho muutti Lahteen, jossa hän liittyi paikalliseen työläisurheiluseuraan ja oli mukana poliittisia vankeja avustaneessa Vankien Apu -yhdistyksessä. SKP:n toimintaan Terho lähti keväällä 1932.
Maanalainen toiminta
Terho pidätettiin poliittisen aktivisminsa vuoksi ensimmäisen kerran syksyllä 1932, ja tutkintovankeuden jälkeen hän sai seuraavana keväänä 8 kuukauden ehdollisen tuomion. Syyskuussa 1933 Terho matkusti salaa Leningradiin, jossa hän opiskeli kolmen lukuvuoden ajan Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Koulun lakkauttamisen jälkeen Terho lähetettiin lokakuussa 1936 Suomeen puoluetehtäviin, mutta hänet pidätettiin heti rajalla. Tammikuussa 1937 Terho sai valtiopetoksesta 4 vuoden tuomion, jonka hän suoritti Hämeenlinnan naisvankilassa. Vankeusaikana Terho sai ensimmäisen lapsensa, joka sijoitettiin kaksivuotiaana sijaisvanhemmille. Lapsen isä oli jäänyt Neuvostoliittoon ja kuoli Stalinin vainoissa.
Vapauduttuaan ehdonalaiseen syksyllä 1940 Terho määrättiin pysymään Helsingissä. Hän jatkoi poliittista toimintaansa liittymällä välirauhan aikana perustettuun Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuraan. Jatkosodan sytyttyä Terho toimi SKP:n johdon ja viranomaisia piileskelleiden sodanvastustajien välisenä yhdyshenkilönä avustaen muun muassa Yrjö Leinoa, Artturi Rönnqvistiä, Veikko Pöystiä ja Edvin Salosta. Lisäksi hän toimitti ruokaa ja tarvikkeita Karkkilassa majailleille metsäkaartilaisille.
Lokakuussa 1941 Terho jäi kiinni Helsingissä ja sai 8 vuoden tuomion valtiopetoksesta. Terhon kerrottiin suhtautuneen Valpon kuulustelijoihin ivallisesti ja jättäneen vastaamatta heidän kysymyksiinsä. Vankilaviranomaiset puolestaan pitivät Terhoa Hämeenlinnan poliittisten vankien johtohahmona. Hänen sellitoverinaan oli muun muassa elokuussa 1942 teloitetun Urho Kaipaisen puoliso Lempi Kaipainen.
Sotavuosien jälkeen
Terho valittiin eduskuntaan vuonna 1945. Hän ei itse ollut kiinnostunut ehdokkuudesta ja toivoi jopa ettei olisi tullut valituksi. Terho ei pitänyt vaalitilaisuuksissa esiintymisestä ja kertoi voivansa pahoin joka kerta valmistautuessaan puhumaan. Eduskunnassa hän keskittyi naisten työelämään liittyviin kysymyksiin ajen muun muassa samapalkkaisuutta. Kansanedustajankautensa jälkeen keväällä 1949 Terho luopui tehtävästään SNDL:n Satakunnan piirijärjestössä perhesyiden ja terveydellisten seikkojen vuoksi. Hän jatkoi työtään ompelijana ja osallistui myöhemmin 1950-luvulla kunnallispolitiikkaan Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Puoliso
Olga Terhon puoliso oli SKP:n Satakunnan piirisihteeri Martti Rafael Terho (1905–1971), jonka kanssa hän avioitui 1945. Pariskunnalla oli kolme lasta. Martti Terho liittyi Porin kommunistien toimintaan jo 17-vuotiaana ja opiskeli 1930-luvulla Moskovan Lenin-koulussa. Hän oli vankilassa yhtäjaksoisesti vuodesta 1938 jatkosodan loppuun syyskuuhun 1944 saakka.
Pekka Isotalus
Pekka Sakari Isotalus (s. 30. toukokuuta 1966 Ylivieska) on suomalainen viestinnän professori Tampereen yliopiston Informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunnassa vuodesta 2005.
Isotalus valmistui ylioppilaaksi vuonna 1985. Hän opiskeli puheviestintää Jyväskylän yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1990 ja lisensiaatiksi 1993. Isotalus väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1996. Hänen väitöskirjansa käsitteli toimittajien televisioesiintymistä. Sittemmin Isotalus on siirtynyt tutkimaan poliittista viestintää, muun muassa presidentinvaalien televisioväittelyitä. Hänen muita tutkimuskohteitaan ovat johtamisviestintä, vuorovaikutus hyvinvoinnin edistäjänä, ammatillinen vuorovaikutus työelämässä sekä vuorovaikutus sosiaalisessa mediassa.
Akateemisen uransa alkuvaiheessa Isotalus työskenteli yli kymmenen vuoden ajan puheviestinnän eri tehtävissä Jyväskylän yliopiston viestintätieteiden laitoksella. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun Center for Knowledge and Innovation Research -tutkimuskeskuksessa tutkimustiimin johtaja vuosina 2000–2002 ja Helsingin yliopiston puhetieteiden laitoksen yliopistonlehtori 2002–2005. Isotalus on puheviestinnän dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 2001 ja poliittisen viestinnän (valtio-oppi) sekä puheviestinnän dosentti Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2002.
Puheviestinnän tieteellisen yhdistyksen Prologoksen puheenjohtajana hän toimi 2016–2018. Hän oli perustamassa eurooppalaiseen viestinnän alan yhdistykseen ECREA:an jaostoa Interpersonal vommunication and social interaction ja toimi sen puheenjohtajana 2008–2012. Julkaisufoorumissa hän oli paneeli 17 puheenjohtajana 2014–2021. Tampereen yliopiston Viestinnän, median ja teatterin varajohtajana (= varadekaani) hän toimi 2013–2015. ProCom ry:n hallituksen jäsen hän on ollut vuodesta 2021 alkaen.
Markus Søberg
Markus Søberg (s. 22. huhtikuuta 1995 Oslo, Norja) on norjalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa GET-ligaenin Stavanger Oilersissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Seuraura
Søberg on Manglerud Starin kasvatti. Hän voitti seurassa Norjan U17-juniorisarjan mestaruuden vuosina 2010 ja 2011. Kauden 2010–2011 Søberg aloitti Ruotsissa MODO Hockeyn J18-junioreissa, mutta hän palasi kuitenkin kesken kauden Manglerudiin ja voitti koko kevään 2011 pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 9+7=16. Samalla kaudella Søberg pelasi myös seuran U19-junioreissa, joiden paras maalintekijä hän oli ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Magnus Fischerin kanssa tehoilla 21+15=36. Søberg oli Manglerudin paras maalintekijä myös kevään 2011 pudotuspeleissä neljällä osumallaan.
Kaudeksi 2011–2012 Søberg siirtyi taas Ruotsiin ja Frölunda HC:n J18-junioreihin. Hän oli J18 Elitissä joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+11=30. Søberg pelasi ison osan kaudestaan myös Frölundan J20-junioreissa. Kaudella 2012–2013, kevään 2013 pudotuspeleissä hän oli tehoilla 5+1=6 joukkueen paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Erik Karlssonin kanssa. Columbus Blue Jackets varasi Søbergin kuudennella kierroksella 165. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kaudella 2013–2014 hän oli Frölundan J20-junioreiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Robin Söderqvistin kanssa tehoilla 21+17=38. Søberg jakoi koko J20 SuperElitin maalipörssin kuudennen sijan Färjestad BK:n Johan Olofssonin ja August Gunnarssonin kanssa. Hän edusti Frölundaa kauden aikana myös Junior Club World Cupissa. Søberg debytoi kauden aikana myös seuran SHL-joukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SHL-ottelunsa 7. maaliskuuta 2014 vieraissa AIK IF:ää vastaan.
Vuonna 2014 Søbergin varasi sekä Sioux City Musketeers 149. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa että OHL-joukkue Windsor Spitfires 34. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Hän päätti siirtyä kaudeksi 2014–2015 Spitfiresiin, jonka varakapteeniksi Søberg myös nousi. Kesken kauden 2015–2016 hän kuitenkin jätti joukkueen ja siirtyi tammikuussa 2016 kotimaahansa Vålerenga IF:n joukkueeseen pelaamaan GET-ligaenia. Søberg teki loppukaudella 13 runkosarja- ja 11 playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi jatkamaan GET-ligaen -uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Stavanger Oilersin riveihin. Ensimmäisellä kokonaisella pääsarjakaudellaab 2016–2017 Søberg teki 30 runkosarjaottelussa tehot 13+15=28, 12 playoff-ottelussa tehot 1+4=5 ja neljässä Mestarien liigan ottelussa tehot 1+1=2. Hän voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden.
Maajoukkueura
Søberg pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 (pronssia), 2013 (kultaa) ja 2015 (hopeaa). Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013. Viimeisimmässä turnauksessa Søberg toimi Norjan varakapteenina ja hän voitti koko turnauksen piste- ja maalipörssin tehoilla 8+5=13. Hänet palkittiin turnauksen parhaana hyökkääjänä ja Norjan parhaana pelaajana.
Seitsemän Thebaa vastaan
pienoiskuva|280px|Seitsemän päällikön vala. Kuvitusta [[Aiskhylos|Aiskhyloksen tragediaan Seitsemän Thebaa vastaan.]] Seitsemän Thebaa vastaan on kreikkalaisen mytologian kertomus Polyneikeen johtaman seitsikon ja Eteokleen johtaman Theban armeijan välisestä taistelusta. Taistelu oli seurausta siitä, että Oidipuksen jouduttua maanpakoon Thebasta tämän pojat Eteokles ja Polyneikes riitaantuivat vallasta. Vanhempi Eteokles sai vallan, ja ajoi Polyneikeen pois kaupungista. Polyneikes kokosi Argoksessa sotajoukon, joka hyökkäsi Thebaan. Kukin seitsemästä sotapäälliköstä piiritti joukkoineen yhtä Theban seitsemästä portista. Kaksintaistelussa Eteokles ja Polyneikes saivat kumpikin surmansa toisensa kädestä.
Kertomukselle on joskus etsitty historiallista pohjaa mykeneläisaikaisesta taistelusta, joka olisi tapahtunut noin sukupolvea ennen Troijan sotaa ja johtanut Theban linnoituksen tuhoon. Eräs viite tällaiseen on se, että Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, joka kuvaa Troijan sotaan osallistuneet kreikkalaiset joukot, ei enää esiinny Thebaa vaan pelkästään sen alakaupunki Hypothebai. On kuitenkin mahdotonta sanoa, mikä osa kertomuksesta voisi olla tosipohjaista ja mikä keksittyä. Theban kaivauksissa ei ole löydetty merkkiä seitsemästä portista, joten tämä ajatus voi perustua lähinnä sotapäälliköiden lukumäärään.
Taistelu oli aiheena kadonneessa eepoksessa Thebais. Vanhin jälkipolville säilynyt kuvaus taistelusta on Aishyloksen samannimisessä tragediassa Seitsemän Thebaa vastaan (Hepta epi Thēbas), joka on myös myytin pääesitys säilyneessä kreikkalaisessa kirjallisuudessa. Myöhemmin sama tarina on kerrottu myös Euripideen tragediassa Foinikian naiset (Foinissai). Taistelu esiintyy myös muun muassa Sofokleella, Diodoroksella, Pseudo-Apollodoroksella ja Hyginuksella sekä Statiuksen eepoksessa Thebais.
Timo Turunen (jääkiekkoilija, 1948)
Timo Mikko Juhani Turunen (s. 8. huhtikuuta 1948 Kuusjärvi) on entinen suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja nykyinen valmentaja. Hän sai lempinimensä ”Tumba” 1950- ja 1960-lukujen ruotsalaisen kiekkotaiturin Sven Tumban (1931–2011) mukaan.
Töölön Vesassa uransa aloittanut Turunen pelasi Jokereissa kaudet 1969–1978. Hän oli Jokereiden 1970-luvun huippujoukkueen ainoa oma kasvatti. Turunen pelasi myös yhden kauden Ruotsin Elitserienissä Södertälje SK:ssa. Yhteensä Turunen pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa 263 runkosarjan ottelua tehoin 194+123. Hän voitti yhden Suomen-mestaruuden ja yhteensä kaksi mitalia.
A-maaotteluita Turuselle kertyi 62 ja pisteitä niissä 16+9. Hän pelasi MM-tasolla kahdesti ja kerran olympialaisissa.
Pelaajauransa jälkeen Turunen on toiminut useissa alasarjajoukkueissa valmentajana sekä apuvalmentajana HIFK:ssa kaudet 1991–1994.
Chopper
Chopper voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sing mit Heino (Folge 3 & 4)
Sing mit Heino (Folge 3 & 4) on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1977.
Andhra Pradesh
Andhra Pradesh on Intian osavaltio maan eteläosassa. Se rajoittuu idässä Bengalinlahteen.
2. kesäkuuta 2014 osasta Andhra Pradeshia muodostettiin uusi osavaltio nimeltä Telangana.
Andhra Pradeshin pääkaupunki on Hyderabad. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat satamakaupunki Visakhapatnam, kauppapaikka Vijayawada ja pyhiinvaeltajien suosima Tirupati. Vuodesta 2014 Hyderabad kuuluu Telanganaan. On sovittu, että se jatkaa osavaltioiden yhteisenä pääkaupunkina 10 vuoden siirtymäkauden ajan.
Vuonna 2011 osavaltion asukasluku oli 84 665 533 ja pinta-ala oli 275 045 km². (Tämä oli ennen noin 35 miljoonan asukkaan Telanganan irtautumista). Osavaltion jakautumisen jälkeen väkiluku on yli 50 miljoonaa ja pinta-ala noin 160 000 km².
Virallinen kieli on telugu. Noin 21 % asukkaista on kastittomia (dalit). Vuoden 1991 tilaston mukaan lukutaitoisia oli vain 37,4 % asukkaista, mikä on vähän verrattuna Intian keskiarvoon 52,1 %.
Krishna- ja Godavari-joet tuovat kasteluvettä laajoille riisipelloille. Maanviljelys onkin osavaltion pääelinkeino, joka elättää 70 % väestöstä ja tuottaa 36,2 % tuloista.
Hallinnollinen jako
Andhra Pradesh jakautuu 13 piirikuntaan, jotka ovat Anantapur, Chittoor, Guntur, Itä-Godavari, Krishna, Kurnool, Länsi-Godavari, Prakasam, Srikakulam, Sri Potti Sriramulu Nellore, Visakhapatnam, Vizianagaram ja YSR.
Magic Sam
Magic Sam (oik. Sam Maghett, 14. helmikuuta 1937 – 1. joulukuuta 1969) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja -laulaja.
Magic Sam syntyi Mississippin Grenadassa. Vuonna 1950 hän muutti Chicagoon, ja alkoi muutamia vuosia myöhemmin saada keikkoja paikallisista klubeista huomattavana pidetyn kitaransoittotaitonsa takia. Magic Sam levytti Cobra levy-yhtiölle vuosina 1957-1959. Tältä ajalta tunnetuimpia singlejä olivat "Easy Baby" sekä "All Your Love". Magic Sam alkoi nyt saada suosiota, mutta värvättiin armeijaan. Aika tuli armeijassa pitkäksi ja Sam päätti lähteä lätkimään. Tämän seurauksena hän sai kuusi kuukautta vankeutta.
Vuonna 1963 Magic Sam sai huomiota suositulla singlellään "Feelin' Good (We're Gonna Boogie)". Tehtyään kiertueen Yhdysvalloissa, Englannissa ja Saksassa, hän sai vuonna 1967 sopimuksen Delmark levy-yhtiölle, jonka riveissä hän levytti itse tuottamansa albumit West Side Soul sekä Black Magic. Näistä varsinkin ensin mainitusta tuli erittäin maineikas blueslevy. Näihin aikoihin Magic Samin tärkeäksi yhteistyökumppaniksi muodostui huuliharpisti Charlie Musselwhite.
Taika Samin ura kuitenkin katkesi yllättäen, kun hän yhtäkkiä joulukuussa 1969 kuolikin sydänkohtaukseen 32-vuotiaana. Tämän jälkeen hänet haudattiin Alsipin kaupunkiin Illinoisin osavaltiossa.
Nuorella iällä tapahtuneesta kuolemastaan huolimatta Magic Samia pidetään huomattavana muusikkona. Esimerkiksi kuuluisassa Blues Brothers elokuvassa John Belushi omistaa kappaleen Sweet Home Chicago Magic Samille.
Leena Vilkka
Ura
Vilkka kannattaa arvo-objektivismia. Hänen mukaansa arvot ovat objektiivisesti olemassa. Kirjassaan Mustavihreä filosofia Vilkka asettuu ekologisen anarkismin kannattajaksi.
Vilkka on Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsen. Vuosina 2001–2006 hän kuului vihreään valtuustoryhmään. Vuoden 2006 syksyllä hän siirtyi Suomen Keskustan ryhmään.
Vilkka on perustanut pienkustantamon, joka julkaisee hänen omia ja muiden kirjoja.
Vilkan tytär kuoli syöpään, ja hän on julkaissut sen jälkeen aiheesta omakustanteena kirjoja.
Vilkka on Luonto-Liiton susiryhmän perustajajäsen.
Vasili III
Vasili III Ivanovitš ; (25. maaliskuuta 1479 Moskova – 3. joulukuuta 1533 Moskova, Moskovan ruhtinaskunta) oli Moskovan suuriruhtinas  vuosina 1505–1533. Hän oli Iivana III:n (Iivana Suuren) ja Sofia Palaiologosin poika. Hänen isänsä Iivana III oli ensimmäinen koko Venäjän hallitsija (1462–1505).
Hallitsijana
Vasili III valloitti Smolenskin, Rjazanin ja Pihkovan. Hänen aikanaan Venäjän siteet Länsi-Eurooppaan voimistuivat. Erityisen intensiivisiksi kosketukset kehittyivät paavin ja saksalais-roomalaisen keisarin suuntaan. Venäjälle muutti saksalaisia. Heitä asettui Moskovassa omaan kaupunginosaansa ja heillä oli hyvä maine tykistön kehittäjinä. Vasilin henkivartiostokin koostui saksalaisista. Hän ajatti pois saksalaisten sotilaidensa parrat, ja valkoisen asun vuoksi heitä kutsuttiin enkelijoukoksi. Syynä yhteistyöhön saksalaisten kanssa oli yritys kehittää puolustusta Turkkia vastaan. Vasili oli sivistyksen ystävä, hän opetteli kreikkaa ja seurusteli papiston kanssa. Vasilin ideologiksi tuli joksikin aikaa munkki nimeltään Maksim Grek. Hän oli muuttanut Athos-vuoren luostarista Kreikasta ­Venäjälle vuonna 1518 ja saarnasi ortodoksisen kirkon ja Venäjän valtion lujaa liittoa.
Itävaltalainen diplomaatti, Habsburgien keisarihuoneen lähettiläs Sigismund von Herberstein kävi Venäjällä kaksi kertaa vuosina 1518 ja 1526–1527. Hänen pääteoksensa Rerum Moscoviticarum Commentarii, joka ilmestyi vuonna 1549, oli aikakauden luetuin teos Venäjästä. Matkojen syy oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan, siis Itävallan, pyrkimys välittää rauha Venäjän ja Puolan välille sekä solmia liitto Moskovan kanssa Osmanien valtakuntaa vastaan.
Avioero
Vasilin avioeroa on verrattu Englannin kuninkaan Henrik VIII:n tapaukseen. Erona on että Henrik oli katolinen ja päätyi lopulta välirikkoon kirkon kanssa. Venäjän ortodoksikirkko oli kysymyksessä myös ankara, mutta Konstantinopoli n patriarkka oli liberaalimpi ja jo suostunut vastaaviin vaatimuksiin esimerkiksi Iivana II:n kohdalla. Venäjällä vaikutusvaltaiset munkit Maksim Grek ja liettualaistaustainen pajari Vassian Patrikejev vastustivat avioliiton mitätöimistä Solomonian kanssa. Loppujen lopuksi suuriruhtinas Vasili vaihtoi Venäjän kirkon johdon suosiollisempaan. Solomonia siirrettiin elämään luostariin.
Vasili valitsi uudeksi vaimokseen vuonna 1526 liettualaisen ylimyssuvun 15-vuotiaan tyttären Jelena Vasiljevna Glinskajan (1510–1538). Jelenan vanhemmat olivat ruhtinas Vasili Lvovitš Glinski (k. 1515), lipka-tataariklaanin jäsen, joka suvun mukaan polveutuu mongolipäällikkö Mamaista ja Serbian ruhtinatar Ana Jakšić, Jakšićin-aatelissuvusta. Suvun maine on Jelenan sedän ruhtinas Mihail Lvovitš Glinskin ansiota.
Kuolema
Vasili III kuoli tapaturmaisesti vuonna 1533. Hän sai metsästysretkellä vamman, jonka jälkiseurauksiin, ilmeisesti tulehdukseen hänen arvellaan menehtyneen. Tällöin hänen poikansa Iivana ja Juri olivat vielä aivan pikkulapsia. Vasili aavisti kuolemansa ja hän oli testamentissaan määrännyt mahdollisimman luotettavan holhoojaneuvoston, johon kuului pajarineuvoston jäseniä, mutta nyt myös muun muassa vaimonsa Jelena Glinskajan setä Mihail Glinski. Hänen kanssaan Vasili ei ollut hyvissä väleissä, mutta arveli luultavasti hänen suojelevan lapsiaan, koska hänellä ei ollut vaatimuksia valtaistuimeen.
Telahermo
Telahermo (lat. nervus trochlearis) on neljäs aivohermo. Sen ainoa tehtävä on hermottaa yhtä silmänliikuttajalihasta, silmää sisään- ja alaspäin kääntävää ylävinoa silmälihasta (m. obliqus superior). Muut silmää hermottavat aivohermot ovat silmän liikehermo ja loitontajahermo.
Telahermo voi halvaantua, ja syynä siihen on yleensä päähän kohdistunut isku tai synnynnäinen vamma. Halvauksen voi tunnistaa siitä, että potilas kallistaa päätään hieman terveen silmän puolelle välttääkseen kahtena näkemistä. Sen voi tunnistaa Bielschowskyn kokeella: kun potilaan päätä kallistaa vauriopuolelle, halvaantunut silmä karsastaa ylöspäin.
Komtuurin surma
Japanissa kirjan ilmestyminen sai Murakamin lukijat jonottamaan kirjaa. Kustantajan mukaan ensimmäistä japaninkielistä painosta suunniteltiin painettavan noin 1,3 miljoonaa kappaletta, mikä on poikkeuksellista Japanissa, jossa kirjojen painosmäärät liikkuvat usein tuhansissa. Osassa Japania jonotus venyi odotettua pitemmäksi, sillä kirjoja kuljettanut tavarajuna joutui onnettomuuteen.
Kaksiosainen teos kertoo nimettömästä 36-vuotiaasta muotokuvamaalarista, joka avioeron jälkeen tyhjentää kalenterinsa ja muuttaa vuoren rinteellä sijaitsevaan kuuluisan muotokuvamaalari Tomohiko Amandan entiseen mökkiin Odawarassa. Näin päähenkilö toivoo löytävänsä uudestaan inspiraationsa maalaukseen, minkä hän tuntee kadottaneensa maalatessaan muotokuvia. Kirjan juoni käynnistyy, kun päähenkilö löytää mökin entisen omistajan julkaisemattoman teoksen "Komtuurin surma", joka jäljittelee Mozartin oopperan Don Giovannin alkukohtausta, jossa tapetaan komtuuri. Teos on maalattu perinteisellä japanilaisella maalaustyylillä nihongalla ja siinä on selkeitä viittauksia Asuka-kauden Japaniin.
Päähenkilö on Murakamille tyypilliseen tapaan sosiaalisesti eristäytyvä persoona, joka nauttii yksinolosta. Kirjassa on runsaasti kuvailua siitä, kuinka päähenkilö käyttää aikaa tehden arkisia askareita, lukien ja kuunnellen klassista musiikkia.
Sensuuri
Hongkongissa Komtuurin surma on luokiteltu "säädyttömäksi" ja sopimattomaksi alaikäisille. Kirjan kansi on kääritty sisällöstä varoittavalla ilmoituksella, eikä sitä saa välittää alaikäisille.
Luokitusta on kritisoitu laajalti. Lähes kahden tuhannen ihmisen allekirjoittama vetoomus on vaatinut luokituksen poistamista, väittäen sen "tuovan häpeää Hongkongin kansalaisille."
Arviot
Tommi Aitio sanoo Kauppalehdessä, että teos on järkälemäisestä koostaan huolimatta helppolukuinen: Murakami on ”Orhan Pamukin ohella aikamme maailmankirjallisuuden narratiivisia neroja”.
New York Timesin kriitikko Hari Kunzru on pettynyt kirjaan kirjailijalta, "joka on tehnyt paljon parempaakin jälkeä". Kunzrun mielestä kirja on liian pitkä. Hän muistuttaa, että vaikka Murakamin kirjoja on myyty Japanissa miljoonia, kriitikot eivät niistä erityisemmin pidä niiden länsimaisuuden vuoksi. Kunzrun mielestä Murakami tarjoilee lupaavia ideoita, mutta mihinkään johtamattomat sivupolut laajentavat (alku)teoksen 700 sivuun, kun 300-400 olisi riittänyt.
Sunday Timesin kriitikko Christina Patterson kuvailee Murakamia "Japanin J. K. Rowlingiksi", ja kiittää Murakamia mestarilliseksi tarinankertojaksi, joka pitää lukijansa koukussa.
The Guardianin kriitikko Johanna Thomas-Corr kirjoittaa, että teos on kunnianosoitus F. Scott Fitzgeraldille ja tämän Kultahatulle. Murakami on kääntänyt sen japaniksi.
Murakami on itse kuvaillut teostaan "hyvin oudoksi tarinaksi".
Signal Iduna Park
Signal Iduna Park eli Westfalenstadion on jalkapallokenttä Saksassa, Dortmundin kaupungin liepeillä. Se toimii Saksan Bundesliigassa pelaavan Borussia Dortmundin kotikenttänä. Stadion on katsojapaikoiltaan Saksan suurin ja Euroopan viidenneksi suurin.
Signal Iduna Parkia on remontoitu historian aikana useaan otteeseen. Viimeisin suuri remontti tehtiin vuonna 2006. Muutostöiden jälkeen stadionista tuli Saksan suurin, ja vuoden 2015 remontin jälkeen sillä on 81 359 katsojapaikan kapasiteetti. Signal Iduna Park on toiminut vuoden 1974 jalkapallon MM-kisoissa ja vuoden 2006 MM-kisoissa yhtenä kisapaikoista. Lisäksi stadionilla on pelattu muita kansainvälisiä pelejä.
Rakentaminen alkaa
thumb|Signal Iduna Parkin länsipuoli. Vuonna 1970 uuden stadionin rakennusmateriaalista käytiin kovaa keskustelua. Luonnollisena vaihtoehtona esille nousi pelkkä Dortmundin teräs, jota pidettiin parempana vaihtoehtona kuin teräsbetonia. Huonoja puolia ehdotukselle oli se, että teräksesta tehdyn stadionin kustannukset olisivat suuret, sekä stadionia tukemaan tarvittaisiin 28 pylvästä, jolloin osalla katsojista olisi huono näkyvyys kentälle. Stadionin kustannukset nousivat, eikä kaupungilla ollut varaa kasvaviin kustannuksiin. Kun uuden stadionin rakentamisen näytti mahdottomalta, alettiin kaupungissa miettimään uudestaan vanhan Roten Erden laajentamista 50 000–60 000-paikkaiseksi. Tällöin stadion olisi tosin jouduttu antamaan myös yleisurheilijoiden käyttöön. Hyviä puolia ehdotuksessa oli se, että uusi stadion olisi maksanut kahdekstantoista miljoonaa markkaa uuden stadionin viidenkymmenen miljoonan sijaan. Syyskuussa 1970 nousi esille ehdotus, jonka mukaan uusi stadion rakennettaisiin samalla tekniikalla kuin Montrealin olympiastadion. Uudesta areenasta puhuttiin nimellä Zwillingsstadion, koska Stadion Rote Erde sijaitsi suunnitellun stadionin vieressä. Lokakuussa 1971 päätettiin uuden stadionin rakentamisesta, ja rakentaminen alkoi kaksi viikkoa myöhemmin. Rakennuskustannuksista suurimman osan maksoi valtio, ja kaupungin osuudeksi jäi ainoastaan kuusi miljoonaa markkaa. Kokonaiskustannukset olivat noin 32 miljoonaa markkaa. Vaikka suurin osa ihmisistä oli stadionin rakentamisen kannalla, oli joukossa myös stadionrakentamisen vastustajia.
Ensimmäinen peli stadionilla pelattiin huhtikuussa 1974, jolloin vastakkain olivat Borussia Dortmund sekä FC Schalke 04. Tuolloin kentän katsojakapasiteetti oli vielä 54 000. Kesäkuussa 1974 Westfalenin stadion toimi yhtenä vuoden 1974 MM-kisojen kisapaikoista. Stadionilla pelattiin alkusarjan pelejä. thumb|Yksi neljästä uudemmasta kulmakatsomosta.
Remontointi aloitetaan
Vuonna 1989 viisitoista vuotta vanha stadion ei enää täyttänyt UEFA:n stadionvaatimuksia. Remontointityöt aloitettiin kolme vuotta myöhemmin. Katsojapaikat vähenivät 42 800 henkeen, kun stadionin pohjoispäädyn seisomakatsomot muutettiin istumakatsomoiksi. Yhtenä syymä muutokseen oli myös Hillsborough’n onnettomuus, jonka jälkeen seisomokatsomoiden rakentamista pyrittiin vähentämään. Vuonna 1995 länsi- ja itäkatsomoiden yläpuolelle rakennettiin uudet 6 000 hengen katsomot. Vuonna 1998 kentän alta löydettiin rakennustöiden yhteydessä räjähtämätön pommi toisesta maailmansodasta. Remontin toisessa osassa vuonna 1999 rakennettiin Westfalenin stadionin eteläpäätyyn suuri seisomakatsomo, joka voitaisiin tarvittaessa muuttaa istumakatsomoksi. Rakennustöiden ansiosta Westfalenstadionin katsojakapasiteetti nousi 68 600 katsojaan. Westfalenstadionilla järjestettiin vuonna 2001 UEFA Cupin loppuottelu, jossa Liverpool FC voitti Deportivo Alavésin. Kun Saksa sai järjestettäväkseen vuoden 2006 MM-kisat, stadionia alettiin remontoida, jotta se olisi täyttänyt FIFA:n vaatimukset. Stadionin nurkkiin rakennettiin uudet katsomot vuosina 2002–2003. Näin Westfalenstadionille saatiin 14 500 paikkaa lisää. Vuoden 2006 MM-kisoihin stadionille rakennettiin FIFA:n vaatimat lehdistö- ja vip-alueet, joiden takia katsojakapasiteetti laski.
Vuoden 2015 remontin myötä stadionin katsojakapasiteetti kasvoi 81 359:ään.
Nimi
Dortmundissa oli olemassa jo Westfalenhalle sekä Westfalenpark, joten uudellekin stadionille haluttiin antaa samantapainen nimi. Westfalenin stadionin nimi vaihtui Signal Iduna Parkiksi joulukuussa 2005, koska vakuutusyhtiö Signal Iduna Gruppe oli ostanut stadionin nimeämisoikeuden vuoteen 2011 saakka. Sopimukseen oli päädytty jo lokakuussa 2005, jolloin Borussia Dortmund kärsi talousongelmista ja sponsorien määrää pyrittiin nostamaan. Myöhemmin osapuolet jatkoivat sponsorointisopimuksen ulottumaan vuoteen 2016 saakka.
Borusseum
thumb|Borusseum. Joulukuussa 2008 Signal Iduna Parkin koillisosaan pystytettiin Borusseum-museo Borussia Dortmundin 99-vuotisjuhlan kunniaksi. Museossa esitellään seuran historiaa ja tapahtumia. Tammikuusta 2009 lähtien museo on ollut päivittäin auki. Museo tuli loppujen lopuksi maksamaan 700 000 euroa, mutta hinta maksettiin lahjoitusvaroilla. Lahjoittajia oli kaiken kaikkiaan tuhat, ja suurin yksittäinen lahjoitus oli Evonik Industriesin lahjoittama 100 000 euroa.
Rakennustyyli
thumb|Kattoa ylhäällä pitäviä pylväitä. Signal Iduna Park rakennettiin esikuvansa Montrealin olympiastadionin tavoin palettitekniikalla. Näin rakentaminen tuli tavanomaista halvemmaksi.
Stadionin yksi erikoisuus on kattorakenne, jota keltaiseksi maalatut pylväät pitävät koossa. Pylväät, joita on kahdeksan, asennettiin vuonna 2002. Pylväät jouduttiin rakentamaan uusien kulmakatsomoiden takia. Rakennustyyli, jossa stadionin katto ei ole tuettu, ei ole tavallinen ratkaisu. Jokainen pylväs on 70 metriä korkea.
Südtribüne
thumb|Südtribüne. Südtribüne on Signal Iduna Parkin eteläpäädyssä sijaitseva seisomakatsomo. Yli 24 000 henkeä vetävä seisomakatsomo on edelleen Euroopan suurin. Katsomo-osa on 100 metriä leveä ja 40 metriä korkea. Borussia Dortmundin entisen presidentin Gerd Niebaumin mukaan seisomakatsomon pitäminen stadionilla on eräänlainen mielenilmaus nykyisiä jalkapallostadioneita kohtaan, joissa suurin osa katsomopaikoista on istumapaikkoja. Osittain tästä syystä Times valitsi Signal Iduna Parkin maailman kaikkien aikojen parhaaksi jalkapallostadioniksi vuonna 2009.
1974 MM-kisat
Vuoden 1974 MM-kisoissa Westfalenstadionilla pelattiin kolme ensimmäisen kierroksen peliä sekä yksi toisen kierroksen peli. Westfalenstadionilla kävi kisojen aikana 200 000 katsojaa, mikä oli eniten kisojen kaikista stadioneista. Tunnettuja kisavierailijoita olivat muun muassa Alankomaiden kuningatar Beatrix sekä hänen puolisonsa Claus von Amsberg.
2006 MM-kisat
Vuoden 2006 MM-kisoissa stadion toimi kuuden ottelun kenttänä. Pelejä jaettaessa oli selvää, että turnauksen loppuottelu pelattaisiin Berliinissä ja alkuseremonia pidettäisiin Münchenissä, koska kisakomitean silloinen johtaja Franz Beckenbauer oli FC Bayern Münchenin puheenjohtaja. Signal Iduna Parkissa pelattiin lopulta neljä ensimmäisen kierroksen peliä sekä yksi neljännesvälierä- ja välieräottelu.
Kulkuyhteydet
thumb|[[Bahnhof Dortmund Signal-Iduna-Park.]] Stadionilla on oma juna-asema, joka on tosin käytössä ainoastaan pelipäivinä. Deutsche Bahnin linjoilla U45 ja U46 pääsee Westfalenin asemalle, josta on viiden minuutin kävelymatka stadionille. Myös bussit kulkevat aivan stadionin läheisyyteen. Dortmundin lentoasemalta on 13 kilometrin matka stadionille. Signal Iduna Park sijaitsee Bundesautobahn 40:n varrella.
Stadionin muut käyttötarkoitukset
Jalkapallon lisäksi stadionilla järjestetään lukuisia yleisötapahtumia. Muun muassa Saksan suurin ulkoilmadisko järjestetään stadionilla. Signal Iduna Parkin pohjoisosassa sijaitsee kokoustila, josta on suora yhteys stadionille. Tilassa on mahdollisuudet pitää messuja, kokouksia sekä juhlia.
Jehovan todistajat pitävät Signal Iduna Parkissa vuosittain kansainvälisiä kokouksia. Kesäisin pidettävälle kokoukseen osallistuu kymmeniä tuhansia Jehovan todistajia ympäri maailmaa. Stadionilla olevaa salia käyttävät paikalliset amatöörinyrkkeilijät.
Yleisömäärät
Signal Iduna Parkin katsojakeskiarvot ovat olleet 2000–luvulla Saksan suurimmat sekä Euroopan suurimpia. Vuonna 2009 Siganl Iduna Parkin katsojakeskiarvot olivat Euroopan toiseksi suurimmat. Ensimmäisenä oli Manchester Unitedin Old Trafford ja kolmantena oli FC Barcelonan Camp Nou 71 045 katsojakeskiarvollaan. Old Trafforin ja Signal Iduna Parkin välinen ero oli alle kuusisataa ihmistä.
Kaudella 2009–2010 Borussia Dortmund myi 50 675 kausikorttia, joka oli myös Bundesliigan uusi kausikohtainen ennätys. Edellinen vuodelta 2007 peräisin oleva ennätys oli myös Borussia Dortmundin nimissä.
Martijn Wydaeghe
Martijn Wydaeghe (s. 1. syyskuuta 1992 ) on belgialainen kartanlukija.
Erik Gustavson
Erik Gustavson (s. 1955) on norjalainen elokuvaohjaaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvan Sofies verden (1999) Jostein Gaarderin filosofiseen romaaniin Sofian maailma pohjautuen.
Gustavsonin muita töitä ovat Rendezvous (1984), Blackout (1986), Herman (1990) ja Telegrafisten (1993). Ohjaaja on voittanut kolme Amanda-palkintoa ja ollut Berliinin elokuvajuhlilla ehdolla Kultaisen karhun saajaksi.
Martijn Wydaeghe
Ura
Wydaeghe aloitti ralliuransa vuonna 2012 ja toimi kartanlukijana useille kuljettajille belgialaisissa ralleissa. Hän nousi tasolla ja toimi Philip Craccon kartanlukijana Rally de France Alsacessa seuraavana vuonna. Vuonna 2015 hän aloitti Mats van den Brandin kartanlukijana JWRC-sarjassa ja Guillaume de Méviusin kartanlukijana vuonna 2018. Vuoden 2021 alussa hän siirtyi Thierry Neuvillen kartanlukijaksi rallin MM-sarjaan.
Saapasjalkarock
Saapasjalkarock oli Keski-Suomessa Pihtiputaalla vuosittain järjestetty rockfestivaali vuosina 1976–1988 ja vielä yksipäiväisenä kesällä 2006. Tapahtuma järjestettiin yhden välivuoden vuoksi yksitoista kertaa. Saapasjalkarockin lopettamisen aikoihin myös moni muu suomalainen musiikkitapahtuma lopetti toimintansa. Saapasjalkarock keräsi parhaimmillaan 14 000 hengen yleisön. Juhlan nimekkäimpiin esiintyjiin kuuluu yhdysvaltalainen Metallica ja myös muun muassa Fabulous Thunderbirds esiintyi Pihtiputaalla. Suosituin yhtye Saapasjalkarockissa oli kuitenkin vuodesta toiseen kotimainen Popeda, joka esiintyi festivaaleilla vuodesta 1977 alkaen joka vuosi yhteensä 10 kertaa. Pate Mustajärvelle on ojennettu Pihtiputaan viiri Popedan ansioista Saapasjalkarockin vakioesiintyjänä.
Saapasjalkarockin järjestelyjä vetänyt Dex Viihteen ohjelmatoimistoyrittäjä Seppo Kahilainen herätteli Janne Tokolan kanssa henkiin Saapasjalkarockin muistoa jo vuosina 2002-2004, jolloin Pihtiputaalla järjestettiin Saapasjalkayöt-tapahtuma. Kesällä 2002 Saapasjalkayöt aloitti klubi-illoilla Hotelli Pihtiputaassa. Esiintyjinä olivat Turo's Hevi Gee, Osmo's Cosmos sekä SF-Blues. Lisäksi nähtiin koomikkojen Hamlet-kuvaelma, mukana muun muassa Mikko Kivinen. Vuonna 2003 pidettiin puistokonsertti Sallilan puistossa, esiintyjinä Piikkilanka, Lastenorkesteri Loiskis, Ville Parkkonen, Heikki Silvennoinen ja Yö. Viimeinen Saapasjalkayöt-puistokonsertti pidettiin 30. heinäkuuta 2004. Tuolloin esiintyjinä olivat perjantaina Mokoma, Kotiteollisuus, Agonizer, Infernal Void, Stereo Monster ja Killville. Lauantaina esiintyivät Popeda, PMMP, Orion ja Valve.