cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
PT-4
Tuotannon ongelmia
Useimpia neuvostoliittolaispiirustusten toleransseja käytettiin sellaisenaan, mutta monia muutoksia jouduttiin tekemään, koska muun muassa pallomaisella pinnalla varustettujen männänvarsien holkkien tiivistysongelmat olivat oma lukunsa. Onneksi vastaavanlaisia holkkeja oli joskus käytetty myös Suomessa.
Voimia yhdistetään
Yksittäiselle tai kahdellekin tehtaalle koko höyryveturin valmistus alusta alkaen olisi ollut liian kova urakka, joten luontevaa oli, että Move 2 -moottorivetureita niin ikään sotakorvauksiksi tekevä Valmet otettiin kolmanneksi. Näiden moottoriveturien alustat ja pyörästöt kelpasivat sellaisinaan myös PT-4 -vetureihin.
Sotakorvaushöyryveturit valmistuivat kolmen tamperelaistehtaan yhteistyönä: Valmet rakensi hytit, tenderit, mittarit ja viheltimet, Lokomo pyörästöt, kattilat armatuureineen ja savupiiput nokikaappeineen sekä Tampella koneet ja alustat.
Korvausveturien kokoonpanoa tehtiin sekä Lokomon että Tampellan tehtailla.
Veturityypin erikoisuus on samantapainen yhdistetty hiekka- ja höyrykupu, joita Ukko-Pekka – ja Risto -vetureissakin käytettiin.
Veturit toimitettiin pääsääntöisesti hiilipiippuisina, vaikka tendereissä oli hiililaitojen sijasta halkohäkki. Tulipesään oli asennettu hiilikäytön vaatima tulikynnys ja jokaisen veturin mukana meni myös halkoturbiini. Se oli Lokomon omaa mallia, matalanlättänä muunnos Tk3 –veturin eli Pikku-Jumbon piipusta.
Ensimmäiset PT-4 –veturit, 70 kappaletta, toimitettiin kolme päivää etuajassa eli 16. syyskuuta 1946. Myöhemminkin vetureita onnistuttiin tekemään jopa varastoon ja valmistusta piti ajoittain hiukan hidastaa.
Veturityypin erikoisuuksia
Erikoista oli, että aivan ensimmäiset tankkiveturit varustettiin aluksi öljylyhdyillä, jotka oli kuitenkin tehty niin, että sähkölampun jälkiasennus olisi mahdollisimman helppoa. Neuvostoliittolaiset eivät kiinnittäneet aluksi asiaan mitään huomiota, mutta PT-4 –veturit varustettiin alusta asti turbogeneraattorilla ja sähkövaloilla.
Samoin työkaluista ja varaosista oli huolehdittu: jokaisessa veturissa oli höylätystä oksattomasta puusta tehty työkaluarkku, jossa oli rautaisannos tärkeimpiä varaosia (neuvostoliittolaiskäytännön mukaan muun muassa 5 kpl kattiloiden vedenkorkeusmittarien eli vesilasien klinger -laseja tiivisteineen) sekä tarpeelliset työkalut, joiden joukkoon kuuluvat myös hiilikuonan poistovälineet eli sleissi (SOTEVAn papereissa nimikkeellä varrellinen taltta hiilikuonan rikkomiseen), kuonapuukko (SOTEVA: varrellinen veitsi kuonan rikkomiseen) ja raakkari (kaavin).
Tilaajan vaatimuksesta jokaisen veturin mukana oli aina viidet piirustukset. Ne sidottiin kolmiosaisiksi kirjoiksi, jonka ykkösosa käsitti veturin ja kakkososa tenderin piirustukset ja kolmososa tekniset määräykset. Lisäetuna oli, että piirustuksien ja tekstien luettavuus oli omaa luokkaansa kopioituihin verrattuna.
Veturit olivat maalaukseltaan suomalaisiin verrattuna kirjavia: ns. veturinvihreän sijasta käytettiin vaaleampaa hernekeitonvihreätä, ns. venäjänvihreätä (samaa väriä jolla muun muassa kaikki sikäläinen sotakalusto on maalattu), runko ja kattila olivat mustat sekä pyörät punaiset valkoisin renkain.
Luovutustarkastus
Neuvostoliittolaiset tarkastajat Trubetskoi ja Voronetš kutsuttiin paikalle aina kun kymmenen veturia oli valmiina. Yhtään höyryveturia ei hylätty luovutustarkastuksissa, mutta pikkukorjauksia tehtiin.
Yksi vetureista eli PT-4 108 tehtiin ja viimeisteltiin huolellisena käsityönä, koska se oli menossa näyttelyyn Moskovaan.
Hyvä yleismenestys
Kaikista sotakorvauksena valmiina luovutetuista tai erikseen rakennetuista liikennevälineistä PT-4 edustaa huippua. Yhteensä vetureita rakennettiin ja luovutettiin 572 kappaletta. Yksi kappale oli luvattu Jokioisten rautatielle korvauksena takavarikoidusta Henschelistä – jopa luovutuspäivä oli sovittu – mutta koko sarja varakappaleineen menikin Neuvostoliittoon muiden pahasti myöhästyneiden teollisuusalojen, eritoten pahiten kaikista korvausrakenteista (pitkälti tahallisten äärivasemmiston masinoimien viivytyslakkojen takia) myöhästyneiden erikoisproomujen ja matalakulkuisten jokihöyryalusten, osin myös väärennetyillä velkakirjoilla Ruotsissa takavarikoitujen ja täten korvausmenettelyn ulkopuolelle – vastoin Neuvostoliiton uhkavaatimusta – jääneiden Thordénin varustamon rahtialusten sakkokorkoina. Kun uusi kappale olisi ollut muutaman vuoden viivykin jälkeen saatavana, olivatkin Tubize-veturit jo palveluksessa.
Oma, joskin hyvin marginaalinen, vaikutuksensa oli myös vuoden 1950 kymmenen viikkoa kestäneellä metallimiesten lakolla, koska sotakorvausteollisuus pyrittiin rajaamaan lakon ulkopuolelle, mutta muun muassa kuljetuskaluston korjauksiin ja eräisiin muihin toimintoihin sillä oli vaikutuksensa.
Muita höyryveturityyppejä luovutettiin: FL-6 50 kpl, FLm-6 30 kpl ja vapaakauppana toimitettiin PT-4 -vetureita tyyppimerkinnällä KF-4 yhteensä 12 kpl.
Veturien käytön arkipäivää
Vastavalmistuneet sotakorvaushöyryveturit joutuivat kovaan käyttöön metsä- ja teollisuusradoilla Liettuasta aina Sahaliniin asti. Ne osoittautuivat luotettaviksi ja vankoiksi työkaluiksi, joita arvostettiin kovasti. Mm. Itä-Karjalan metsäradoilla ne olivat suosittuja nopeutensa ja voimakkuutensa ansiosta.
Myös Läskelän rautatietä liikennöitiin aina 70-luvulle ja radan leventämiseen asti sotakorvausveturein.
Yleistä matkustajaliikennettä harjoittaneilla radoilla niitä ei käytetty. Tällä hetkellä niitä on jäljellä enää murheellisen vähän: vuonna 1975 romutetun PT-4 114:n tenderi säilyi liikkuvana polttoainesäiliönä, koska veturi oli ollut muutettuna öljypolttoiseksi ja tämä tenderi on nykyisin kunnostettuna Lavassaaren museorautatiellä Virossa.
Neuvostoliittolaiset muuttivat muutamia PT-4 -vetureita näiden työaikana myös öljypolttoisiksi, taidettiinpa jossakin kappaleessa kokeilla maakaasuakin, Virossa Lavassaaren teollisuusradalla tiettävästi turvettakin.
Erittäin paljon neuvostoliittolaiset kokeilivat puupolttoaineena myös irrallisia sahausjätteitä sekä sahajauhoja tai niistä tehtyjä brikettejä, monenkirjavin tuloksin. Muistomerkkeinä vetureita on muutamissa eri paikoissa, muun muassa PT-4 123 Kiinan rajalla Tšitan rautatiekonepajalla, PT-4 274 Vogodan metsäradalla Karpaateilla ja lähinnä Suomea on Liettuassa Siauliain asemalla PT-4 153. Samoin Kaukoidässä, esim. Sahalinin saarella, löytyy jokunen yksilö, joita ainakin vielä 80-luvun alussa käytettiin lämmityshöyryn antajina.
Sukulaisia ja suvuttomia jälkeläisiä
thumb|200px|Puolalaisvalmisteinen Kp-4 Veturien mukana toimitettujen piirustuksien mukaan tehtiin Neuvostoliitossa vuosina 1949 – 57 kerrassaan 1700 kpl hiukan muunnettuja VP-1, VP-2 ja VP-4 -vetureita. VP-1 on lähes PT-4:n kaltainen, vain hiekka- ja höyrykuvut ovat erillisiä, VP-2 –veturissa tulipesän kattoa eivät tukeneet sidepultit vaan katto oli vahvasti aaltomainen ja kolmannessa mallissa eli VP-4:ssä oli nokikaapin yläosassa aputulistimena toimiva kipinänsammuttaja-höyrynkuivaaja.
Näitä vetureita on jäljellä ainakin yksi VP-1, 899/1951, Lavassaaren museorautatiellä Virossa. Tässä yksilössä on halkoturbiini.
Myös muissa sodan hävinneissä, Neuvostoliiton vaikutuspiiriin joutuneissa maissa rakennettiin kapearaidevetureita. Tässä hyödynnettiin laajasti samoja Tampellan tekemiä PT-4 –veturin piirustuksia: Puolassa Chrzanovin tehtailla tehtiin vuosina 1950–1958 samoilla piirustuksilla ja tyyppimerkinnällä Kp-4 kaikkiaan 779 veturia, Tšekkoslovakiassa Škodan tehtailla tyyppimerkinnällä Ktš-4 kaikkiaan 436 veturia vuosina 1947–1959 ja Unkarissa Mavagin tehtailla tyyppimerkinnällä Kv-4 kaikkiaan 234 veturia vuosina 1950–1958. Joihinkin vetureihin tehtiin teknisiä muutoksia, muun muassa ilmapumppu säiliöineen, koska itäblokin kapearaiteilla käytettiin lännestä poiketen runsaasti suoratoimintajarruja.
Yksi tšekkoslovakialaisista Ktš-4 -vetureista päätyi Suomeen ja on sijoitettu Eskolan metsäradan muistomerkkijunan veturiksi. Veturi ei ole ajokuntoinen.
Pläri
Pläri, eli taskuelokuva, on yksinkertainen liikkuvaa kuvaa esittävä lelu. John Barnes Linnett patentoi plärin vuonna 1868, mutta idea lienee tunnettu yleisesti jo ennen sitä. Pläriä voi pitää liikkuvan kuvan yksinkertaisimpana ilmenemismuotona. Edullisten tuotantokustannusten vuoksi plärejä on tehty valtavia määriä mitä erilaisimpiin käyttötarkoituksiin, esimerkiksi mainoksiksi. Varhaiset elävää kuvaa esittävä laitteet, esimerkiksi mutoskooppi ja Kinora, hyödyntävät plärin ideaa. pienoiskuva|Video pläristä
PT-4
Sukulaisia ja suvuttomia jälkeläisiä
Samoin joitakin niistä, muun muassa nykyään Virossa Lavassaaren Museorautatiellä oleva Ktš-4 332, varustettiin öljypolttoisiksi. Sen tenderi jäi alkuperäiseen sijoituspaikkaan Neuvostoliittoon, joten veturiin liitettiin aiemmin mainittu Lavassaaressa oleva orvoksi jäänyt PT-4 114 –veturin tenderi. Yhdistelmä sopii hyvin ja näyttää kauniilta, koska veturiosat ovat tarkalleen samoilla piirustuksilla tehtyjä. Virolaiset harrastajat ovat muuttamassa veturia halkopoltolle, joskin uusimman tiedon mukaan siinä on yhä alkuperäinen hiilipiippu.
Kaukaisin sukulainen
Myös Kiinan kansantasavalta osti PT-4 –veturin piirustukset ja niiden mukaisesti tehtiin hiukan muunnettuja, 762 mm raideleveyksisiä ilmajarruin varustettuja C2-vetureita eräiden arvioiden mukaan noin 900 kpl.
Viimeisten tiedetään valmistuneen Harbinin metsäkonetehtaalla joskus vuonna 1986. Näitä vetureita on paljon yhä käytössä Kiinan metsäradoilla ja muutamilla radoista on jopa säännöllistä henkilöliikennettä höyryveturein.
Bwin
bwin Group (wbag: BWIN) on itävaltalainen online-vedonlyöntitoimisto, aikaisemmalta nimeltään Betandwin.com. Se toimii paikallisilla lisensseillä useassa maassa, mm. Gibraltarilla. Emoyritys on itävaltalainen pörssiyhtiö. Sen liikevaihto vuoden 2007 ensimmäisellä neljänneksellä oli 89 miljoonaa euroa.
Yrityksen toimintaa ovat värittäneet oikeudenkäynnit, koska eri maiden vedonlyöntilainsäädäntö ei ole yleensä varautunut internetissä tapahtuvaan pelaamiseen.
bwin on jalkapallojoukkue AC Milanin pääsponsori 1. heinäkuuta 2006 alkaen seuraavat neljä kautta, sekä Real Madridin 1. syyskuuta 2007 kolmen vuoden sopimuksella.
Kai Söderhjelm
Kai Henning Söderhjelm (13. elokuuta 1918 Helsinki – 18. toukokuuta 1996 Göteborg, Ruotsi) oli ruotsinsuomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija, toimittaja ja kirjastonhoitaja.
Söderhjelmin isä oli kirjailija Henning Söderhjelm. Perhe muutti vuonna 1923 Ruotsiin Göteborgiin, mutta Kai Söderhjelm palasi Suomeen 1939 osallistuakseen vapaaehtoisena talvisotaan. Vuonna 1940 hän toimi Göteborgs-Tidningen-lehden sotakirjeenvaihtajana Norjassa. Söderhjelm asui 1943–1949 Boråsissa ja oli ensin Borås Tidning-lehden toimittajana ja sitten Allmänco-nimisen postimyyntiyrityksen mainospäällkkönä.
Kai Söderhjelm toimi 1953–1965 kirjastonhoitajana Kiirunassa ja vuodesta 1965 alkaen hän asui Göteborgissa. Hän oli aluksi Västra Frölundan kirjaston johtajana ja sittemmin Göteborgin kaupunginkirjaston palveluksessa.
Teoksia
Omalla nimellä: Salanimellä Jonas Bergman:
Laurence Fishburne
Laurence Fishburne III (s. 30. heinäkuuta 1961 Augusta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, tuottaja ja näytelmäkirjailija.
Fishburne syntyi Augustassa Georgiassa afroamerikkalaiseen perheeseen. Vanhemmat erosivat hänen lapsuudessaan, ja Fishburne kasvoi Brooklynissä. Näyttelemisen hän aloitti 12-vuotiaana saippuaoopperassa One Life to Live. Ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli sivuosa Francis Ford Coppolan elokuvassa Ilmestyskirja. Nyt. Hänen läpimurtonaan voidaan pitää roolia elokuvassa Boyz n the Hood – kulman kundit vuodelta 1991. Oscar-ehdokkuuden hänelle toi Ike Turnerin rooli elokuvassa Tina: What’s Love Got to Do With It. Fishburnen tunnetuin elokuvarooli on kuitenkin Morpheus Matrix-elokuvasarjassa. Vuosina 2008–2011 hän esitti Raymond Langstonia televisiosarjassa C.S.I. ja vuosina 2013–2014 Jack Crawfordia Hannibal-sarjassa.
Sidsel Ekholdt
Sidsel Ekholdt (s. 10. maaliskuuta 1956 Vestfossen, Øvre Eiker Norja) on norjalainen voimistelija. Ekholdt kilpaili vuoden 1972 kesäolympialaisissa telinevoimistelussa edustaen Norjaa.
Trevor Zegras
Trevor Zegras (s. 20. maaliskuuta 2001 Bedford, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Anaheim Ducksissa. Hän on pelannut kaudella 2020–2021 myös AHL-joukkue San Diego Gullsissa. Ducks varasi Zegrasin koko NHL:n varaustilaisuuden 2019 yhdeksäntenä pelaajana. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Zegras osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Zegras pelasi kaudella 2015–2016 Mid Fairfield Rangersin U14-junioreissa. Kauden 2016–2017 hän pelasi suurimmaksi osaksi Avon Old Farms Schoolin high school -joukkueessa. Mississauga Steelheads varasi Zegrasin 65. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2017. Hän ei kuitenkaan siirtynyt CHL:ään, jotta Zegras voisi pelata jatkossa Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Hän vietti vuodet 2017–2019 Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Kauden 2018–2019 aikana Zegras pelasi myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Barthélémy Batantu
Barthélémy Batantu (14. heinäkuuta 1925 – 26. huhtikuuta 2004) oli brazzavillenkongolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. kesäkuuta 1959 ja nimitettiin Brazzavillen arkkipiispaksi 15. marraskuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 1979. Pääkonsekraattorina toimi Duraisamy Simon Lourdusamy, jota avustivat Michel-Jules-Joseph-Marie Bernard ja Jean Pierre Marie Orchampt.
Trevor Zegras
Seuraura
Anaheim Ducks varasi Zegrasin koko NHL:n varaustilaisuuden 2019 yhdeksäntenä pelaajana. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi Bostonin yliopistojoukkueeseen. Zegras oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+25=36. Hänet valittiin Hockey Eastin kolmanteen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Barthélémy Batantu
Batantu jäi eläkkeelle 23. tammikuuta 2001.
Trevor Zegras
Seuraura
Maaliskuussa 2020 Zegras teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Anaheim Ducksin kanssa. Tammikuussa 2021 hänet lähetettiin AHL-joukkue San Diego Gullsin harjoitusleirille. Zegras pelasi siellä alkukaudella 2020–2021 kahdeksan ottelua tehopistein 4+5=9, kunnes helmikuussa Ducks kutsui hänet NHL-joukkueensa vahvuuteen. Zegras teki NHL-debyyttinsä 22. helmikuuta 2021 vieraissa Arizona Coyotesia vastaan. Hänet merkittiin Ducksin kakkosketjuun Sam Steelin ja Jakob Silfverbergin viereen. Zegras sai ottelussa 13.14 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +1. NHL-uransa avausmaalin Zegras teki 18. maaliskuuta 2021 myös Arizona Coyotesia vastaan. Hänet valittiin ottelun kakkostähdeksi. Zegras teki 17 ensimmäisessä NHL-ottelussaan tehot 1+6=7, kunnes huhtikuussa hänet lähetettiin takaisin Gullsiin. Ducksin varapresidentti ja toimitusjohtaja Bryan Murrayn mukaan Zegrasin on tarkoitus päästä Gullsissa toteuttamaan sentteripelaamistaan.
Maajoukkueura
Zegras pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2021, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Hän voitti koko vuoden 2020 turnauksen syöttöpörssin yhdeksällä syöttöpisteellään, joilla Zegras oli myös Yhdysvaltain paras pistemies. Hänen kaikki syöttöpisteensä olivat ykkössyöttöpisteitä, eikä kukaan toinen pelaaja ole yltänyt yhdeksään ykkössyöttöön vuoden 2004 jälkeen. Zegras voitti myös Yhdysvaltain sisäisen tehotilaston lukemalla +9. Valmennus valitsi hänet joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Zegras valittiin myös Saksaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Yhdysvaltain ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Zegras voitti myös koko vuoden 2021 turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 7+11=18. Hän sivusi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 2000-luvun yhden turnauksen piste-ennätystä, joka oli Kanadan Brayden Schennin hallussa vuodelta 2011. Zegras sivusi myös kahden turnauksen yhteistehoilla 7+20=27 Yhdysvaltain kaikkien aikojen piste-ennätystä, joka oli Jordan Schroederin hallussa vuosilta 2008–2010. Schroeder tosin pelasi Zegrasia yhden turnauksen ja seitsemän ottelua enemmän. Zegras voitti myös Yhdysvaltain sisäisen maalipörssin sekä jakoi sisäisen tehotilaston voiton Arthur Kaliyevin ja Drew Hellesonin kanssa lukemalla +9. Puolivälieräottelussa Slovakiaa vastaan hän sai Yhdysvaltain 5–2-voitossa syöttöpisteen Cole Caufieldin tekemään voittomaaliin. Finaaliottelussa Kanadaa vastaan Zegras sai syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Alex Turcotten tekemään avausmaaliin, joka ratkaisi Yhdysvalloille maailmanmestaruuden. Hän teki ottelussa myös joukkueen voiton sinetöineen 0–2-maalin. Zegras palkittiin koko turnauksen arvokkaimpana pelaajana ja hänet valittiin tähdistökentälliseen. Valmennus valitsi Zegrasin Yhdysvaltain turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Itävaltaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Zegras pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti pronssia. Zegras pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017, jolloin hän voitti kultaa.
Pelityyli
Jatkoaika.com -verkkolehden toimittaja Lassi Alanen on pitänyt Zegrasia kenties koko ikäluokkansa luovimpana syöttelijänä. Alasen mukaan hänen tavaramerkkeihinsä on kuulunut pyörähdyssyöttö, jonka Zegras osaa toteuttaa sekä kämmen- että rystypuolelta. Alasen mukaan Zegrasin kiekonkäsittelytaidot tekevät hänestä erittäin vaarallisen myös suorissa hyökkäyksissä. Alasen mukaan Zegras ei kuitenkaan erotu luistelullaan, mutta hän on paikoitellen erittäin vikkelä ja teränkäytöltään erinomainen. Alasen mukaan Zegras on fyysisesti vielä melko raakile, mutta ajan myötä lisätty lihasmassa jaloissa auttaa varmasti parantamaan hänen nopeuttaan.
Muuta
Zegrasin isä Gary toimii Mid Fairfield Rangersin B-juniorijoukkueen valmentajana.
Milanon viisi päivää
Milanon viisi päivää (Cinque giornate di Milano) oli aseellinen kapina joka käytiin 18. maaliskuuta – 22. maaliskuuta 1848. Paikkana oli Milano, joka oli tuolloin Lombardia-Venetsian kuningaskunnan pääkaupunki. Kuningaskunta kuului Itävallan keisarikuntaan. Milanolaiset nousivat itävaltalaishallintoa vastaan ja voittivat.
Tapahtumien kulku
16. maaliskuuta ja 17. maaliskuuta Milanoon levisi uutisia Ranskassa, Itävallassa, Unkarissa, Böömissä ja Kroatiassa tapahtuneista kansannousuista. Itävaltalaisvallan alla eläneet milanolaiset nousivat kapinaan marsalkka Radetzkyn komentamia keisarillisia joukkoja vastaan. Kolmantena päivänä, eli 20. maaliskuuta, Milanon kapinalliset hylkäsivät itävaltalaisten aselepotarjouksen ja pystyttivät väliaikaisen hallituksen. Neljäntenä päivänä, eli 21. maaliskuuta, milanolaiset valtasivat kaikki itävaltalaisten hallussaan pitämät kasarmit ja asemat. Illan tullen Radetzky joukkoineen alkoi vetäytyä kaupungista.
Viidennen päivän sarastaessa Milano avasi porttinsa Genovasta ja Torinosta saapuneille vapaaehtoisille. Carlo Alberto julisti Lombardian ja Veneton kansoille, että hän joukkoineen tukee kapinallisia. Julistus johti Italian ensimmäiseen itsenäisyyssotaan, jonka aikana 6. elokuuta 1848 Itävallan joukot saapuivat uudelleen Milanoon.
Pahalammi (Virrat, Saariskylä)
Pahalammi on Pirkanmaalla Virroilla Saariskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Siekkisjärven valuma-alueeseen (35.417) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 169,1 metriä mpy.
Apollo 18 (täsmennyssivu)
Apollo 18 voi tarkoittaa seuraavia:
C-64:lle]] vuodelta 1988
Natalja Gorbanevskaja
Natalja Jevgenjevna Gorbanevskaja (26. toukokuuta 1936 Moskova – 29. marraskuuta 2013 Pariisi) oli venäläinen runoilija, puolankielisen kirjallisuuden kääntäjä ja kansalaisoikeusaktivisti. Hän oli A-aikakirjojen (1968–1982) perustaja ja ensimmäinen toimittaja. Hän osallistui 25. elokuuta 1968 seitsemän muun kanssa vuonna 1968 järjestettyyn Punaisen torin mielenosoitukseen Neuvostoliiton Tšekkoslovakian hyökkäystä vastaan. Vuonna 1970 Neuvostoliiton tuomioistuin tuomitsi Gorbanevskajan vankeuteen psykiatrisessa sairaalassa. Hänet vapautettiin Kazanin psykiatrisesta erikoissairaalasta vuonna 1972 ja muutti Neuvostoliitosta vuonna 1975 Ranskaan. Vuonna 2005 hänestä tuli Puolan kansalainen.
Elämä Moskovassa
Gorbanevskaja syntyi Moskovassa. Hän valmistui Leningradin yliopistosta vuonna 1964 ja hänestä tuli tekninen toimittaja ja kääntäjä. Ainoastaan yhdeksän hänen runoistaan oli julkaistu virallisissa lehdissä, kun hän lähti Neuvostoliitosta vuonna 1975; loput levittivät yksityisesti ( samizdat ) tai julkaistiin ulkomailla (tamizdat).
Toissijainen toiminta
Vuodesta 1968 lähtien Gorbanevskaja oli niin kutsutun Neuvostoliiton "toisinajattelijaliikkeen" aktivisti.
Hän oli perustaja ja ensimmäinen toimittaja A Chronicle of Current Events -samizdat- julkaisussa, joka keskittyi perusihmisoikeuksien loukkaamiseen Neuvostoliitossa. Hänen panoksensa oli koota ja muokata raportteja ja kirjoittaa sitten lehden kuusi ensimmäistä hiilikopiota, "nollasukupolven" kopio, jotta niitä voidaan jäljentää ja jakaa edelleen.
Gorbanevskaja oli myös yksi kahdeksasta mielenosoittajasta 25. elokuuta 1968 järjestetyssä Punaisen torin mielenosoituksessa Neuvostoliiton Tšekkoslovakian hyökkäystä vastaan.
Vuonna 1969 hän allekirjoitti vetoomuksen YK: n ihmisoikeuskomiteaan.
Joulukuussa 1969 Gorbanevskaja pidätettiin. Seuraavan vuoden heinäkuussa hänet asetettiin syytteeseen ja hänet todettiin syylliseksi RSFSR: n rikoslain 190-1 §: n mukaisiin rikoksiin, jotka tehtiin terveellä mielellä. Gorbanevskaja tuomittiin määräajattomaan tuomioon psykiatrisessa sairaalassa, jossa häntä hoidettaisiin " hitaalla skitsofrenialla ", joka on toisinajattelijoille yleisesti käytetty diagnoosi. Gorbanevskaja vapautettiin Kazanin psykiatrisesta erikoissairaalasta helmikuussa 1972.
Muutto Ranskaan
Joulukuussa 1975 Gorbanevskaja muutti Pariisiin. Siellä ranskalaiset psykiatrit tutkivat pyynnöstä Gorbanevskajan ja totesivat hänen olevan henkisesti normaali. He päättelivät, että vuosina 1969–72 hän oli joutunut psykiatriseen sairaalaan poliittisista, ei lääketieteellisistä syistä.
Jonkin aikaa Gorbanevskaja oli julkkishahmo lännessä. Vuonna 1976 Joan Baez julkaisi Gorbanevskajalle omistetun kappaleen nimeltä "Natalia", jonka sanat kirjoittivat Roy Apps, Shusha Guppy ja GT Moore, livealbumilla From Every Stage. Esittäessään laulun Baez kritisoi Gorbanevskajan pitämistä psykiatrisessa sairaalassa ja sanoi: "Olen vakuuttunut Natalya Gorbanevskajan kaltaisten ihmisten takia, että sinä ja minä elämme edelleen ja kävelemme ympäri maapalloa."
Adrienne Rich kirjoitti myös kirjan "Siskolle" kirjasta Sukeltaminen hylkyyn : runot 1971–1972 ,tunnustuksena Gorbanevskajalle ja muille naisille sekä heidän laittomalle vangitsemiselleen.
Kolmekymmentä vuotta Gorbanevskaja oli kuitenkin kansalaisuudettomia, kunnes Puola myönsi kansalaisuutensa vuonna 2005.
Vuonna 2005 Gorbanevskaja osallistui Vladimir Kara-Murza Jr.: n ohjaamaan neliosaiseen televisio-dokumenttiin They Chose Freedom, joka käsitteli Neuvostoliiton toisinajattelijoita.
Vuonna 2008 hän allekirjoitti Prahan julistuksen eurooppalaisesta omantunnosta ja kommunismista.
Gorbanevskaja kuoli 29. marraskuuta 2013 kodissaan Pariisissa.
Palkinnot
Vuonna 2008, lokakuussa, Gorbanevskaja sai Puolan Marie Curie -palkinnon. Samana vuonna Gorbanevskaja sai Angeluksen Keski-Euroopan kirjallisuuspalkintoon.
Gorbanevskaja sai 22. lokakuuta 2013 kunniamitalin Prahan Kaarle-yliopistolta elinikäisestä sitoutumisestaan taisteluun demokratian, vapauden ja ihmisoikeuksien puolesta.
Zhejiang
Zhejiang on Kiinan maakunta. Maakunnan kiinalainen lyhennenimi on Zhe ja vanha suomalainen latinalaistus Tšekiang. Maakunta on saanut nimen suurimman jokensa suulahden Zhe Jiangin (nykyisin Qiantang Jiang) mukaan. Nimessä yhdistyy kaksi ideogrammia: zhè ’mutkitteleva’ ja jiāng ’joki’.
Maantiede
Zhejiang sijaitsee Jangtse-joen eteläpuolella lähellä Shanghaita. Keisarinkanavan eteläpää on Zhejiangin pääkaupungissa Hangzhoussa.
Maakunta sijaitsee Itä-Kiinan meren länsirannalla. Maakunnan naapurimaakuntia ovat Fujian etelässä, Jiangxi lännessä, Anhui luoteessa ja Jiangsu pohjoisessa sekä Shanghai Jangtsen suulla koillisessa.
Talous
Zhejiang on ”kalan ja riisin maa”. Maakunnassa tuotetaan myös silkkiä ja teetä.
Hallinnollinen jako
thumb|left|210px|Zhejiangin prefektuurit Zhejiang on jaettu yhdeksään prefektuuritason kaupunkiin sekä Hangzhoun ja Ningbon kaupunkeihin jotka ovat suoraan maakunnan hallinnon alaisia. Suluissa esitetään väestönlaskennan 1.11.2010 mukainen väkiluku.
Koulutus
Maakunnassa sijaitsee Zhejiangin yliopisto.
Kulttuuri
Vanha kiinalainen sanonta: ”Taivaassa on paratiisi, maan päällä on Suzhou ja Hangzhou”. Kiinalaisen oopperan muoto yue-ooppera sai alkunsa Zhejiangissa.
Venni
thumb Venni on vanha suomalainen etunimi, joka on käytössä useimmiten miehen, toisinaan myös naisen nimenä. Se on kasvattanut suosiotaan 2000-luvulla. Nimeä on käytetty myös Vernerin kutsumanimenä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Venni on Suomessa annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 940 miehelle, joista yli puolet on syntynyt 2010-luvulla, sekä noin 110 naiselle.
Vuodesta 2020 lähtien Vennin nimipäivä on 17. elokuuta.
Marlene
Marlene on alkujaan saksalainen naisen etunimi. Se on syntynyt lyhentymänä yhdistelmänimestä Maria Magdalena. Nimestä ovat käytössä myös muunnokset Marleen, Marlena ja Marleena.
Suomessa nimi Marlene on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1230 henkilölle. Marlenen nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 15. elokuuta.
Naantalin Kylpylä
thumb|Naantalin Kylpylä
Naantalin Kylpylä on Naantalin kaupungissa sijaitseva suuri kylpylä- ja kokoushotelli, joka kuuluu suomalaiseen Sunborn-yritysryhmään.
Naantalin kylpylä sai lähtölaukauksensa, kun Turun Osuuskauppa osti vuonna 1973 Wihurilta alueelle kuusi vuotta aiemmin valmistuneen motelli Kultaisen Auringon, tavoitteenaan ostaa myös viereinen tontti kylpylähotellin rakentamiseksi. Kylpylä on perustettu vuonna 1984, minkä jälkeen tiloja on useamman kerran perusparannettu ja laajennettu. Vuonna 2002 Kylpylän yhteyteen ankkuroitiin laivahotelli Sunborn Princess.
Yleisesti
Naantalin kylpylä kuuluu ainoana pohjoismaisena kylpylänä Royal Spas of Europe -ketjuun. Konsultointiyritys Mercuri International on valinnut Naantalin Kylpylän kuusi kertaa vuoden kokous- ja kongressihotelliksi Suomessa.
Hotellia operoi Sunborn Hotels and Restaurants -ketju, johon kuuluvat myös Ruissalon Kylpylä ja Hotel Saga Excelsior Düsseldorfissa. Sunborn Hotels and Restaurants -ketju on osa kansainvälistä Sunborn-konsernia. Konsernin omistavat yrittäjäpariskunta Ritva ja Pekka Niemi.
Hotellilaiva
thumb|right|Sunborn Princess Yacht Naantalin Kylpylän edustalla Naantalin Kylpylän kokous- ja lomakeskukseen kuului vuosien 2002–2014 aikana hotellin viereen telakoitu 120-metrinen Sunborn Yacht -hotellilaiva. Hotellilaivan suunnittelusta ja rakennuttamisesta vastasi Sunborn International. Yritys suunnittelee, kehittää, rakennuttaa ja markkinoi luomansa Yacht Hotel -konseptin alla rakennettuja hotellilaivoja ympäri maailman. Uusin laivahotelli valmistui Barcelonaan.
Hotelli
Naantalin Kylpylässä on 390 huonetta. Useimmissa huoneissa on merinäköala tai parveke. Kylpylässä on 30 avaraa kokoustilaa 10–500 henkilölle.
Lomaosakehuoneistot
Naantalin Kylpylän lähelle avattiin heinäkuussa vuonna 2008 Naantali Spa Residence, joka sisältää 40 deluxe-tason sviittihuoneistoa. Jokaisessa huoneistossa on oma parveke, josta on merinäköala. Naantali Spa Residencen huoneistot on tarkoitettu sekä viikko-osake- että hotellihuonekäyttöön.
Allasosasto
Allasosastolla on kaksi isoa allasta, kaksi roomalaista allasta, hierovia suihkuja ja poreita sekä ulkoallas, jonka lämpötila on ympäri vuoden +30 °C. Tarjolla on kymmeniä erilaisia hoitoja klassisesta hieronnasta erilaisiin rentoutushoitoihin sekä kasvo- ja vartalohoitoihin sekä kuntosali Fitness Center.
Ravintolat
Naantalin Kylpylässä on kuusi ravintolaa, viinikabinetti, kolme baaria sekä Suomen ensimmäinen Café Mövenpick. Hotelliin avattiin helmikuussa 2010 uusi eurooppalais-aasialainen fuusioravintola nimeltä Le Soleil. Lisäksi Naantalin vanhankaupungin rannassa sijaitsevat Naantalin Kaivohuone sekä Rantaravintola.
Aiheesta muualla
60.47361°N, 22.03318°W
Ilmari Paasio
Toivo Paavo Ilmari Paasio (31. maaliskuuta 1906 Savonlinna – 15. huhtikuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, kasvitieteen dosentti ja lyseon lehtori.
Paasio väitteli tohtoriksi 1933, kasvitiedettä käsitelleen väitöskirja nimi oli Über die Vegetation der Hochmoore Finnlands. Hän toimi Helsingin yliopiston propedeuttisen kasvitieteen assistenttina 1932–1933 ja dosenttina 1937–1941. Paasio oli Helsingin suomalaisen normaalilyseossa luonnonhistorian ja maantiedon vanhempana lehtorina 1937–1939 sekä vararehtorina.
Paasio oli talvisodan aikana komppanianpäällikkönä (9/JR11) Karjalan kannaksella. Hänen päiväkirjansa tältä ajalta on julkaistu 1999.
Cornstalk
Cornstalk (omakielinen nimi Keigh-tugh-qua; noin 1720 – 9. marraskuuta 1777) oli shawneiden huomattava johtaja 1770-luvun alkuvuosina ennen Yhdysvaltain vapaussotaa. Hänet tunnettiin myös nimillä Hokoleskwa ja Wynepuechsika.
Cornstalk vastusti vuosikymmenien ajan eurooppalaisten siirtokuntien leviämistä Ohiolaaksoon. Parhaiten hänet tunnetaan Point Pleasantin taistelusta, jossa hän johti noin tuhatta shawneeta, wyandotia ja delawarea Virginian miliisiä vastaan käydyssä yhteenotossa. Allekirjoitettuaan kaksi rauhansopimusta vuonna 1775 Cornstalkista tuli viimeisten elinvuosiensa ajaksi rauhanlähettiläs, joka kielsi intiaaneja liittymästä Britannian puolelle Yhdysvaltoja vastaan. Marraskuussa 1777 virginialaiset miliisit murhasivat hänet Fort Randolphissa diplomaattisen vierailun aikana. Tämä verityö järkytti sekä intiaaneja että virginialaisia.
Annankulma
Annankulma on asuinalue Järvenpään kaupungissa Pietilän kaupunginosassa. Alueella ei ole julkisia palveluita, vaan se on selvästi omakotitaloaluetta. Annankulmassa on leikkipuisto, ja sieltä on lyhyt matka Haarajoen rautatieasemalle, lähikauppa Alepaan ja Mankalan kouluun.
Soso
thumb|250px|Seututie 827 Soson kohdalla Tyrnävän suuntaan. Soso on kylä Muhoksen kunnassa. Omakotitalovaltainen maaseutukylä rajoittuu pohjoisessa Oulujokeen ja etelässä Oulu–Kontiomäki-rautatiehen. Kylä sijaitsee valtatien 22 ja seututien 827 risteyksen tuntumassa, noin neljän kilometrin päässä Muhoksen keskustaajamasta ja noin 30 kilometrin päässä Oulusta.
Valtatie 22 sekä seututie 827 ovat kylän tärkeimmät liikenneväylät. Linja-autoliikennettä Muhoksen, Oulun, Tyrnävän ja Ylikiimingin suuntiin hoitaa Koskilinjat. Tyrnävän suuntaan mennessä on vaihdettava Kylmäsen Liikenteen autoon kunnanrajalla. Rautateiden henkilöliikennettä ei ole, Soson seisake lakkautettiin lopullisesti lättähattuliikenteen päättyessä 1980-luvulla.
Väinö Kalevi Kilpiäinen surmasi pitkäperjantain iltana 1953 Muhoksella Soson rautatieasemalla epäonnistuneen ryöstökeikan päätteeksi neljä ihmistä vasaralla.
Oranen
Oranen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Andreas Friis
Andreas Alexander Carl Johan Friis (21. kesäkuuta 1890 København, Tanska – 16. syyskuuta 1983 Hillerød, Tanska) oli tanskalainen taidemaalari. Friis kilpaili vuoden 1932 kesäolympialaisissa taidekilpailussa edustaen Tanskaa.
Friis opiskeli taidetekniikkaa Pariisissa ja Københavnin akatemiassa.
Anita Wikman
Anita Inga-Britt Wikman (s. 22. lokakuuta 1938 Uusikaarlepyy) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittava kirjailija.
Olli Järvinen (päätoimittaja)
Olli Eerikki Järvinen (6. heinäkuuta 1912 Orimattila – 28. syyskuuta 1982 Lahti ) oli Etelä-Suomen Sanomien päätoimittaja vuosina 1962–1972. Lahti-mitalilla 1975 palkitun Järvisen tuotantoon sisältyy lisäksi näytelmä Viimeinen patriarkka (1968) sekä Päijät-Hämettä käsitteleviä tietokirjoja.
Henkilöhistoria
Olli Järvisen vanhemmat olivat kirvesmies Taavetti Taavetinpoika ja Auroora Järvinen ja puoliso vuodesta 1945 Irja Ilona Salokas. Järvinen kävi viisi luokkaa lyseota ja oli Etelä-Saimaan toimitussihteeri 1938–1941. Etelä-Suomen Sanomien palvelukseen hän tuli toimitussihteeriksi ja -päälliköksi 1941–1950, lehden toimituspäällikkönä hän oli myös 1959–1962 ennen päätoimittakauttaan. Vuosina 1950–1956 Järvinen oli Forssan Lehden ja vuosina 1956–1959 Lahti-lehden päätoimittaja. Poliittisena pakinoisijana Järvinen tuli tunnetuksi Akin pakinoiden myötä.
Collien Fernandes
Collien Fernandes ( s. 26. syyskuuta 1981 Hampuri) on saksalainen huippumalli. Hän juontaa Are U Hot? -ohjelmaa VIVA-kanavalla. Sunrise Avenuen Forever Yours-videolla hän esittää naispääosaa, eli Samu Haberin tyttöystävää.
Mutant Koala Pictures
pienoiskuva Mutant Koala Pictures on vuonna 2011 perustettu oululainen luova tuotantoyhtiö, joka on erikoistunut kerronnallisiin ja visuaalisesti näyttäviin videotuotantoihin. Mutant Koala Pictures tuottaa elokuvia, web-sarjoja, TV-mainoksia, yritysvideoita, animaatioita ja 3D-mallinnuksia.
Tuotantoyhtiön ensimmäinen kokopitkä elokuva on Hevi reissu. Komediaelokuvan käsikirjoittajia ovat Jukka Vidgren, Juuso Laatio ja Aleksi Puranen. Elokuvan ohjaajia ovat Jukka Vidgren ja Juuso Laatio. Elokuva on yhteistuotanto Making Movies Oy:n ja Umedian kanssa. Hevi reissu (Heavy Trip Movie ) on ensimmäinen suomalainen komediaelokuva, joka sai maailmanensi-iltansa SXSW-festivaaleilla Teksasin Austinissa. Suomen ensi-ilta oli 9.3.2018.
Yhtiön muita tuotantoja on muun muassa valokuvapohjaiseen Motion Novel -animaatiotekniikkaan perustuva Dr. Professor's Thesis of Evil -elokuva.
Yhtiön tuotannot ja käsikirjoitukset ovat keränneet useita palkintoja.
Control-Alt-Delete
thumb|Kuvassa korostettuina [[Näppäimistö|Qwerty-näppäimistön Control-Alt-Delete-näppäimet.]] Control-Alt-Delete on näppäinyhdistelmä, jolla oletuksena uudelleenkäynnistetään IBM PC-yhteensopiva tietokone. Windows-käyttöjärjestelmissä versiosta 3.0 lähtien kyseinen näppäinyhdistelmä on liittynyt päällä olevien ohjelmien ja kirjautumisten hallintaan, eikä enää käynnistä tietokonetta uudelleen. Useimmissa Linux-distroissa näppäinyhdistelmä uudelleenkäynnistää tietokoneen myös muilla kuin IBM PC-yhteensopivilla alustoilla. Näppäinyhdistelmä tehdään painamalla ensin Control- ja Alt-näppäimet, ja sen jälkeen Delete-näppäin.
Kyseinen näppäinyhdistelmä kehitettiin ohjelmistokehittäjien apuvälineeksi, mutta se tuli tutuksi myös muille PC-käyttäjille.
Näppäinyhdistelmän kehitti IBM:llä työskennellyt David Bradley.
Vastaava yhdistelmä Amiga-tietokoneissa oli Control-Amiga-Amiga.
Takoja
Takoja on Hyvinkään ja Tuusulan rajalla sijaitseva kylä. Se sijaitsee Helsinki–Riihimäki-radan länsipuolella noin kahden kilometrin päässä Jokelasta ja viiden kilometrin päässä Hyvinkään keskustasta. Kylässä asuu parisataa ihmistä, joista suurin osa Tuusulan kunnan puolella.
Takojaa palveli vuonna 1996 suljettu VR:n Takojan seisake. Nykyään Takojalla pysähtyvät Hyvinkään, Jokelan ja Kaukaan välillä kulkevat paikallisliikenteen linja-autot.
Verkkokalvorappeuma
Verkkokalvorappeuma johtuu verkkokalvon sauvasolujen vähittäisestä tuhoutumisesta. Tuhoutumisen arvellaan johtuvan monen eri geenin mutaatiosta, joka aiheuttaa verkkokalvolle ruskeaa pigmenttiä.
Sairauteen ei ole hoitokeinoa.
Suomen Retinitis-yhdistys ry on perustettu vuonna 1973.
13. jääkäripataljoona
150px|thumb|Huyssen 13. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 5. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: Kapteeli Huyssen
Willy Berking
Willy Berking (22. kesäkuuta 1910, Düsseldorf – 21. toukokuuta 1979, München) oli saksalainen kapellimestari, pasunisti ja säveltäjä. Hän perusti ensimmäisen big bandinsa Berliinissä vuonna 1928. 1930-luvulla hän soitti pasuunaa tanssi- ja viihdeorkestereissa. Toisen maailmansodan aikaan hän toimi saksalaisen propaganda big bandin Charlie and His Orchestra johtajana. Myöhemmin Berking toimi vuoden 1957 euroviisujen kapellimestarina, sekä johti Saksan kappaleet kilpailussa vuosina 1957, 1963, 1964 ja 1966. Vuonna 1957 hän toimi myös Sveitsin, Luxembourgin ja Belgian kapellimestarina.
13. jääkäripataljoona
1. komppania
Päällikkö: jääkäriluutnantti Martti Olavi (Olli) Paloheimo.
Willy Berking
Berking kuoli syöpään vuonna 1979.
13. jääkäripataljoona
2. komppania
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Sven Åke Sumelius (1. huhtikuuta alkaen, toimi aikaisemmin Oulun suojeluskunnan komentajana).
3. komppania
Päällikkö: Karl Edvin Söderholm.
Konekiväärikomppania
Päällikkö: jääkärivänrikki Jarl Anton Bertil Heinrichs.
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit
Koulutus- ja muonitualiupseerina jääkärivaravääpeli Samuli Inkinen,  pataljoonan esikuntavääpelinä jääkärivaravääpeli Anton Mäkelä, pataljoonan adjutanttina jääkärivänrikki Sigurd Albion Söderberg, jääkärialiupseeri Frans Viktor Wallenius myöh. Venho.
Ahojärvi (Virrat)
Ahojärvi on Pirkanmaalla Virroilla Saariskylän lähellä sijaitseva järvi.
Mansaaren TT-ajot 1949
Mansaaren TT-ajot 1949 olivat historian ensimmäiset TT-sarjan MM-ajot. Kilpailussa ajettiin 500-, 350- ja 250-kuutioisisten pyörien sarjoissa.
Skitsofreniaan liittyvät geenialueet
Laajassa kansainvälisessä skitsofreniatutkimuksessa on tunnistettu yli sata skitsofreniaan liittyvää geenialuetta. Skitsofreniaa aiheuttavat etenkin geenit, jotka ohjaavat aivojen oppimista ja muistia sekä aivosolujen välistä viestintää. Samat geenit johtavat myös tavallista vahvempaan elimistön puolustusjärjestelmään.
Tietyn dna-pätkän häviämä eli deleetio kromosomista 22 altistaa skitsofrenialle ja älyllisille kehityshäiriöille. Noin 1,5 %:lla suomalaisista on muunnos, ja erityisen yleinen se on Koillismaassa, missä muunnos on 3−5 %:lla väestöstä. Geenimuutosta kantavilla henkilöillä on todettu olevan kaksinkertainen riski sairastua skitsofreniaan ja nelinkertainen riski älyllisen kehityksen häiriöihin ja lievempiin oppimisvaikeuksiin.
Glutamaatin tuotantoa säätelevän GRM3-geenin harvinainen muunnos kaksin- ja kolminkertaistaa riskin sekä skitsofreniaan, kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön että alkoholiriippuvuuteen. ERBB4-geenin yleinen vaihtelu taas lisää sekä alttiutta sairastua skitsofreniaan että kasvattaa nikotiiniriippuvuuden riskiä 40 prosentilla. Se koodaa proteiinia, joka toimii keskushermoston välittäjäaineiden reseptorina. Skitsofreniaa aiheuttavilla geeneillä on havaittu vaikutusta myös elimistön tavallista vahvempaan puolustusjärjestelmään.
Häviämä kromosomista 17 kasvattaa riskin sairastua skitsofreniaan tai autismiin 13-kertaiseksi. Tutkijat arvelevat mutaation liittyvän myös kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön.
SETD1A-geenin muunnos kasvattaa skitsofreniariskin 35-kertaiseksi. Mutaatio aiheuttaa poikkeuksetta psykiatrisen tai neuropsykiatrisen häiriön, mutta se on harvinainen, ja vain joka tuhannella skitsofreenikolla on muunnos.
DISC-1-geenin muunnos lisää skitsofrenian, vakavan masennuksen ja kaksisuuntaisen mielialahäiriön riskiä. Geenin koodaama proteiini osallistuu keskushermoston kehitykseen sikiökaudelta varhaiseen aikuisuuteen ja on terveilläkin ihmisillä yhteydessä mielihyvän puutteeseen.
C4-geeni nostaa sairastumisriskin 30-kertaiseksi. Geeni säätelee muun muassa hermosolujen risteyskohtien eli synapsien poistumista. Liitoskohtia vähentyy tavallisesti pitkin lapsuutta ja varhaisaikuisuutta, mutta niiden liiallinen poistuminen johtaa mahdollisesti skitsofrenian puhkeamiseen.
Jackie Trent
Yvonne Ann Gregory (o.s. Burgess), taiteilijanimeltään Jackie Trent (6. syyskuuta 1940 Newcastle-under-Lyme – 21. maaliskuuta 2015) oli brittiläinen laulaja-lauluntekijä.
Trent voitti 9-vuotiaana talenttikilpailun. Hän lauloi Royal British Legionille ja aloitti 11-vuotiaana työskentelyn miesten klubeilla. 16-vuotiaana hänet kruunattiin "North Staffordshire Coal Queeniksi". Tässä vaiheessa Trent oli kokeillut Jackie Tremayne -taiteilijanimeä, mutta hän päätyi Trentiin samannimisen joen innoittamana. Vanhempien hyväksynnällä Trent lähti Lontooseen, josta hän löysi töitä laulajana ja tanssijana. Hän esiintyi ryhmissä, jotka kiersivät Eurooppaa ja Lähi-itää viihdyttäen brittiläistä palvelusväkeä. Trent teki vuonna 1961 ensimmäisen äänityksensä pienelle Oriole Records -yhtiölle. Tuottajana oli John Schroeder, joka sävelsi myös Helen Shapiron ensimmäiset hitit. Schroeder yritti aluksi epäonnistuneesti saada Trentille näkyvyyttä Shapiron tyylillä, mutta Trentin iso ääni oli vertailukelpoisempi Vera Lynnin ja Kathy Kirbyn äänten kanssa. Schroeder siirtyi Pye Recordsin palvelukseen ja kiinnitti jälleen Trentin. Trent tapasi Pye Recordsin tuottajana toimineen Tony Hatchin, joka työskenteli hänen kanssaan seuraavien kolmen vuosikymmenen ajan. Vaikka Trent oli voittanut lapsena kansallisen runouskilpailun, Hatch oli ensimmäinen musiikkialan ammattilainen, joka tunnisti Trentin kyvyt sanoittajana. Useampien vähäisemmälle suosiolle jääneiden yritysten jälkeen kaksikko loi balladin "Where Are You Now", joka nousti listojen kärkeen huhtikuussa 1965. Vaikka tämä oli Trentin ainoa suuri hitti, hän jatkoi singlejen ja albumien julkaisua halki 1960-luvun. Hän esiintyi televisiossa ja kabareessa Isossa-Britanniassa ja ulkomailla. Suuremman kaupallisen menestyksen hän kuitenkin saavutti lauluntekijänä.
Trent teki sanat kolmeen Petula Clarkin Top 20 -hittiin: "I Can't Live Without Your Love", "The Other Man's Grass Is Always Greener" ja "Don't Sleep in the Subway". Trent teki sekä sanoituksen että musiikin Val Doonicanin singleen "What Would I Be?" (1966); Hatchin kanssa hän teki Scott Walkerin kappaleen "Joanna" (1968). Trent ja Hatch menivät naimisiin vuonna 1967. Pariskunta siirtyi televisio- ja teatterimusiikin pariin. Yhdessä Trent ja Hatch tekivät muun muassa Arnold Bennettin romaanin pohjalta musikaalin The Card. Vuodelta 1972 on Stoke City FC:n tunnuslauluksi otettu "We'll Be With You". Vuonna 1978 pariskunta muutti Dubliniin, jossa se juonsi televisionäytöksiä. Neljä vuotta myöhemmin oli edessä siirtyminen Sydneyyn. Trentista ja Hatchista tuli Australian viihdeteollisuuden johtavia hahmoja. Pariskunta teki esimerkiksi teemasävelen saippuaooppera Neighboursiin. Tästä tulikin Trentin laajimmin tunnettu kappale.
Trent otti asumuseron Hatchista vuonna 1995 ja palasi Isoon-Britanniaan. Hän kiersi High Society -musikaalin esityksissä, kunnes vetäytyi osittaiselle eläkkeelle Menorcalle toisen aviomiehensä Colin Gregoryn kanssa. Trent ja Hatch olivat ottaneet avioeron vuonna 2002. Hänellä oli Hatchin kanssa kaksi lasta: Michelle ja Darren. Toinen avioliitto Colin Gregoryn kanssa jatkui Trentin kuolemaan saakka.
Uuno Uljas Seppä
Uuno Uljas Seppä, sukunimi vuoteen 1898 Vikman (6. marraskuuta 1885 Teuva – 3. tammikuuta 1966) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori.
Henkilöhistoria
Sepän vanhemmat olivat maanviljelijä Hiskias Wikman ja Aurora Cecilia Caselius. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti 1905 Tampereen yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1910 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1937.
Seppä toimi Kristiinankaupungissa Kristiinan suomalaisessa yhteiskoulussa suomen kielen ja historian opettajana ja koulun rehtorina 1910–1925. Hän oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon historian, yhteiskuntaopin sekä kansantaloustieteen vanhempana lehtorina 1929–1946 sekä yliopettajana 1946–1949 ja toimi myös koulun yliopettajakunnan sihteerinä. Seppä kirjoitti artikkeleita muun muassa Uusi Suomi, Ilkka ja Ajan Suunta-lehtiin.
Seppä oli naimisissa 1910–1949 Maria (Maiju) Lucina Jussilan (k. 1949) kanssa ja vuodesta 1955 Sylvi Hakolahden kanssa. Ensimmäisestä avioliitosta syntyneestä pojasta Urmas Uuno Uljas Sepästä (s. 1911) tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori.
Teoksia
Nimellä U. U. Seppä:
Marianna Tyni
Marianna Tyni (5. lokakuuta 1938 Viipuri – 20. helmikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen antiikin kirjallisuuden suomentaja.
Kate Greenaway -mitali
Kate Greenaway -mitali on lasten- ja nuortenkirjojen kuvittajille suunnattu brittiläinen kirjallisuuspalkinto. Palkinnon myöntää vuosittain CILIP, Chartered Institute of Library and Information Professionals, ansioituneesta yksittäisen englanninkielisen kirjan kuvituksesta. Kate Greenaway -palkinto perustettiin vuonna 1955 ja ensimmäinen mitali jaettiin vuonna 1957. Palkinto on nimetty 1800-luvulla eläneen kuvittaja Kate Greenawayn mukaan.
Kate Greenaway -mitali on kirjailijoille suunnatun Carnegie-mitalin sisarpalkinto. Molempien ensisijaisena palkintona on kultainen mitali ja 500 punnan arvosta kirjoja lahjoitettavaksi voittajan valitsemaan kirjastoon. Vuodesta 2000 lähtien Kate Greenaway -mitaliin on kuitenkin liittynyt myös itse kuvittajalle suunnattu Colin Mears Award, viiden tuhannen punnan rahapalkinto.
Mitalin ovat saaneet vuosien saatossa muun muassa Raymond Briggs (1966, 1973), Pauline Baynes (1968), Quentin Blake (1980), Alan Lee (1993), Lauren Child (2000) ja Chris Riddell (2001, 2004 ja 2016 ).
Valintaprosessi
CILIP on Ison-Britannian suurin kirjasto- ja informaatioalan järjestö, jolla on noin 24 000 jäsentä. Jokaisella jäsenellä on oikeus nimetä ehdolle Kate Greenaway -mitalin saajaksi vuosittain kaksi erityislaatuisen hyväksi kokemaansa lastenkirjakuvitusta. Kuvakirjan on oltava englanninkielinen, suunnattu lapsi tai nuorille ja julkaistu kuluneena vuonna. Mikäli kirja on julkaistu ensin jossakin muualla, on se täytynyt julkaista Isossa-Britanniassa kolmen kuukauden sisällä ensijulkaisusta. Alkuperäisistä poiketen nykyiset säännöt sallivat palkinnon jo aiemmin voittaneiden kirjailijoiden uudet teokset ehdokkaiksi. Kirjoja voivat asettaa ehdolle myös järjestön paikallisryhmät ja alajaostot. Tavallisesti kirjoja asetetaan ehdolle 40–50.
Valintaraadin muodostaa kaksitoista CILIP:n lastenkirjallisuuteen keskittyneen jaoksen YLG:n (Youth Libraries Group) jäsentä, jotka siis ovat ammatiltaan lastenkirjastonhoitajia. He lukevat ja arvioivat kaikki kirjaehdokkaat, ja valitsevat sitten niistä noin kuusi finalistia. Lista finaaliin selvinneistä teoksista julkistetaan vuosittain huhtikuussa ja Kate Greenaway -mitalin voittaja paljastetaan heinäkuisessa palkintoseremoniassa. Samassa juhlassa jaetaan myös lastenkirjailijoiden Carnegie-mitali, jonka valitsee sama raati.