cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saljut
thumb|250px|Saljut 7-Sojuz-Progress yhdistelmän täysikokoinen malli. Saljut oli neuvostoliittolainen avaruusasemaohjelma 1970- ja 1980-luvuilla.
Saljut 1-, 2- ja 3-asemat olivat lyhytaikaisia kokeiluja varten. Saljut 4 oli ensimmäinen avaruusasema, jota käytettiin useamman kuin yhden lennon ajan. Saljut 6 ja 7 oli varustettu kahdella telakointiportilla, joten ensimmäistä kertaa tuli mahdolliseksi pitkäaikainen oleskelu asemalla. Kun miehistökapseli (Sojuz) oli telakoituneena asemaan, saattoi miehittämätön huoltoalus Progress telakoitua toiseen telakointiporttiin.
Saljut-asemista kolme (2, 3 ja 5) oli sotilaallisia Almaz-asemia. Asevoimien mielenkiinto lakkasi kuitenkin pian. Asemat olivat liian kalliita suhteessa niistä saatuun hyötyyn. Nämä asemat olivat aseistettuja, joten periaatteessa ne kykenivät puolustautumaan avaruudessa tapahtuvia hyökkäyksiä vastaan.
Saljut-ohjelman lähestyessä loppuaan aloitti Neuvostoliitto Mir-ohjelman. Avaruusasema Mir oli ensimmäinen avaruusasema, joka oli pysyvästi miehitetty miltei koko avaruudessa oloaikansa.
Muuta
6.7.1984-5.8.1984 Espoon Dipolissa järjestettiin Avaruus 2000 -näyttely, jossa esiteltiin Neuvostoliiton avaruusteknologisia saavutuksia. Esitteillä oli mm. täyskokoisia malleja eri satelliiteista ja avaruusluotaimista. Näyttelyn suurin kohde oli täysikokoinen kopio Saljut(7)–Sojuz-avaruusalus–Progress-yhdistelmästä
Saint-Germain-des-Champs
Saint-Germain-des-Champs on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Avallonin kaupungista etelään.
Meix’n kylässä oli Pontaubertin Johanniittain ritarikunnan linna Château du Meix, joka oli tärkeä Burgundin herttuakunnalle. Kaarle VII:n joukot valloittivat linnan vuonna 1433. Nykyään linnasta on jäljellä vain vähäinen raunio. 1500-luvulla rakennettu linna Château de Railly rakennettiin uudelleen vuonna 1860. Linna toimii nykyään juhlatilana.
Vuonna 1839 löydettiin kunnan alueelta roomalaisen Chagniatsin huvilan jäänteitä sekä pronssikautinen hauta Chagnisin tumulus.Saint-Germainin kirkko on uudelleen rakennettu vuonna 1869. Kirkon kellotorni on kuitenkin 1200-luvulta.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Manturovo
Manturovo on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan sivujoen Unžan varrella 261 kilometriä Kostromasta koilliseen. Kaupunki on Manturovon piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Manturovon kautta kulkee Galitšin ja Kotelnitšin välinen rautatie. Asukkaita on 17 800 henkeä (vuonna 2010).
Manturovo on saanut alkunsa vuonna 1906 valmistuneen rautatien asemataajamasta. Vuonna 1958 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä puunjalostusteollisuutta.
I Was a Teenage Satan Worshipper
I Was a Teenage Satan Worshipper (lyh. IWATSW) on suomalainen elektropopyhtye, joka on perustettu vuonna 2004 Tampereella. Se on julkaissut indieyhtiöiden kautta kaksi pitkäsoittoa ja yhden mini-CD:n. Rumba-lehti valitsi yhtyeen ”Vuoden poppareiksi” 2007.
Pasipetteri Viitanen eli ”My Lovin’ Martian” soittaa albumeilla kaikki soittimet ja tekee kappaleet, mutta yhtyeeseen kuuluu myös basisti, kosketinsoittaja ja rumpali.
Yhtyeen musiikissa yhdistyvät ”sokeriseen poppiin” indie rock, electroclash ja lelusyntetisaattorit. Sitä on verrattu muun muassa My Bloody Valentineen, The Jesus and Mary Chainiin ja Primal Screamiin sekä 1980-luvun synthpop-yhtyeisiin.
Historia
Mukaan tulivat kosketinsoittaja Utu-Tuuli Jussila eli ”Blackie Loveless” ja basisti Tuomo Parikka eli ”Nekrokitten”. Konserteissa käytettiin koneelta tulevia rumpuja, mutta keväällä 2007 kokoonpanoon otettiin rumpali Antti Hietala eli ”Sigmund Droid”. Vaikka yhtyeeseen kuuluu neljä jäsentä, on Viitanen tehnyt kaikki levytykset yksin.
Yhtyeen nimi I Was a Teenage Satan Worshipper viittaa siihen, että osa yhtyeen jäsenistä on kuunnellut nuorena metallimusiikkia ja pukeutunut mustiin vaatteisiin, jolloin heidät on leimattu pienellä paikkakunnalla saatananpalvojiksi. Viitasen innostus B-elokuviin näkyy myös yhtyeessä.
Yhtyeen ensimmäinen julkaisu Bees & Honey -EP ilmestyi Indie Jones -levy-yhtiön kautta vuonna 2006. Se nousi Suomen singlelistalla parhaimmillaan sijalle 11. Debyyttialbumi Whatevernights (2007) oli tyyliltään jonkin verran vakavampi kuin EP:llä ollut hilpeä pop. Alkuvuodesta 2008 julkaistu toinen pitkäsoitto The Lemonade Ocean palasi kuitenkin alkuperäiseen tyyliin. Gaea Recordsin julkaisemalla albumilla vierailee muutamalla kappaleella saman levy-yhtiön Pintandwefall-yhtyeen laulaja Cute Pint. Talvella 2008 yhtye julkaisi netin kautta ladattavan mini-albumin, Dark Businessin.
Yhtye on konsertoinut ympäri Suomea niin klubeilla kuin festivaaleillakin. Se oli mukana Rumba-lehden ”Mambo Nordico 2007” -kiertueella yhdessä Laurilan, Tero-Petrin ja Violan kanssa. Lisäksi se on käynyt esiintymässä Pietarissa yhdessä Tigerbombs-yhtyeen ja DJ Infekton kanssa.
Matti Uusivirta
Matti Uusivirta (s. 29. maaliskuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija.
Uusivirta on Espoo Bluesin kasvatti jonka A-juniorien paras pelaaja hän oli kaudella 2003–2004. Ensimmäisen SM-liigaottelunsa (1 ottelu pudotuspeleissä) Uusivirta pelasi kaudella 2003–2004. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Northeastern Universityn yliopistojoukkueeseen. Kaudeksi 2006–2007 Uusivirta palasi Bluesiin, jossa pelasi 19 ottelua, lisäksi hän pelasi vuokralla myös HC Salamoissa 26 ottelua Mestistä.
Uusivirran kausi 2007–2008 jäi SM-liigassa ja Mestiksessä yhteensä vain 11 otteluun selkävammojen takia joista hän pelasi 2 ottelun ajan lainalla HC Salamoissa. Seuraavan kauden 2008–2009 hän aloitti Bluesissa, hän pelasi kauden aikana myös lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa jonka jälkeen lokakuussa 2008 Uusivirta siirtyi Ilvekseen kaupassa, jossa Sami Sandell siirtyi Bluesiin.
Uusivirta aloitti kauden 2009–2010 Slovakian Extraligan HKm Zvolenissa, mutta palasi Bluesiin marraskuussa 2009. Kaudella 2010–2011 hän pelasi Iso-Britannian pääsarjan EIHL:n Hull Stingrayssa ja seuraavaksi kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Mestiksen Jukureihin.
Juhannuskimalainen
Juhannuskimalainen (Bombus humilis) on kellanoranssinruskea kimalaislaji, jonka kyljet ovat kellertävänharmaat. Kuningatar on pituudeltaan 17–20 millimetriä, työläinen 9–15 millimetriä ja koiras 10–14 millimetriä.
Juhannuskimalainen etsii ruokansa kedoilta ja niityiltä. Keväällä kuningatar suosii kevätlinnunhernettä, myöhemmin keltamaitea, hiirenvirnaa ja masmaloa. Pesänsä kuningatar perustaa maanpinnalle sammaltuppaisiin tai myyrän talvipesään. Suomessa lajia esiintyy harvinaisena Lounais-Suomessa.
Ritva Sarkola
Ritva Sarkola (s. 28. toukokuuta 1941 Helsinki, Suomi) on suomalainen toimittaja ja rikoskirjailija. Hän kirjoitti Mauri Sariolan lesken Tuula Sariolan nimellä neljätoista rikosromaania ja kaksi rakkausromaania.
Sarkola siirtyi vuonna 2005 julkaisemaan kirjansa omalla nimellään Myllylahti-kustantamolle. Kustantamon toimitusjohtaja Mauno Moilanen julkisti Sarkolan toimimisen Sariolan haamukirjoittajana sanomalehti Kalevalle 2006.
Avustuspetos
Lokakuussa 2008 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Sarkolan ja Sariolan sakkoihin avustuspetoksesta ja petoksesta. Sarkola sai 90 päiväsakkoa eli hänen tuloillaan 1 530 euroa. Juttu meni hovioikeuteen, ja sekä Sariola että Sarkola saivat kumpikin lokakuussa 2009 kahdeksan kuukauden ehdollisen vankeustuomion ja sakkoja.
Piiskukaapuyökkönen
Piiskukaapuyökkönen (Cucullia gnaphalii) on kaapuyökkösiin lukeutuva, pienehkö, harmaankirjava yöperhoslaji. Se on Suomessa melko harvinainen.
Koko ja ulkonäkö
Piiskukaapuyökkönen on muihin harmaisiin Cucullia-suvun lajeihin verrattuna kooltaan pieni ja väritykseltään kirjava. Etusiivet ovat vaaleanharmaat ja rengas- sekä munuaistäplä erottuvat tummareunaisina hyvin. Siiven keskiosa on etenkin etureunasta selvästi ruskeavarjosteinen ja siiven ulkoreunan takanurkassa on tumma alue. Takasiivet ovat tummanharmaat. Siipiväli 36–39 mm.
Elinympäristö ja elintavat
Laji on arvioitu Norjassa uhanalaiseksi.
Burjaatti-Mongolien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
thumb|140px|Burjaattien ASNT:n vaakuna
Burjaatti-Mongolien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, Burjaatti-Mongolien ASNT (1923–1958, 1958–1990 nimenä Burjaattien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, Burjaattien ASNT) oli autonominen neuvostotasavalta Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti suunnilleen nykyisen Burjatian tasavallan alueen.
Burjaatti-Mongolien ASNT muodostettiin Burjaatti-Mongolien autonomisesta alueesta 30. toukokuuta 1923. Vuonna 1937 ASNT:n alue pieneni kun siitä erotettiin kaksi aluetta, joista muodostettiin Irkutskin alueeseen kuuluva Ust-Ordan Burjatian autonominen piirikunta ja Tšitan alueeseen kuuluva Agin-Burjatian autonominen piirikunta. Vuonna 1958 Burjaatti-Mongolien ASNT:n nimestä poistettiin sana Mongoli ja sen nimeksi tuli Burjaattien ASNT. Neuvostoliiton hajotessa 1990 Burjaattien ASNT antoi suverenisuusjulistuksen. Vuonna 1992 otettiin käyttöön uusi nimi Burjatian tasavalta, joka allekirjoitti Venäjän federaation kanssa sopimuksen ja tuli näin sen osaksi.
Michel Wedel
Koulutus
Wedel opiskeli Haagissa Atheneum B, Thorbecke lyseossa vuosina 1969–1975, jonka jälkeen hän suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon biomatematiikasta Leidenin yliopistossa 1981. Wedel suoritti myös Delftin yliopistossa liiketoiminnan hallinnon tutkinnon 1980. Lisäksi hänellä on tohtorin tutkinto markkinoinnista Wageningenin yliopistossa, jonka hän suoritti 1990.
Karate
Wedel otteli Kyokushin karatessa raskaassarjassa 1970-luvulta 1980-luvulle. Hän voitti Hollannin mestaruuden yhdeksän kertaa vuosien 1978–1987 aikana häviten loppuottelun vain kerran Gerard Gordeaulle 1980.
Kansainvälisellä tasolla Wedel oli mukana historian toisissa maailmanmestaruuskisoissa 1979, mutta saavutti menestystä voitettuaan historian ensimmäisen Ibutz Oyama Cupin 1983. Hän voitti loppuottelussa Michael Thompsonin. Samana vuonna Wedel voitti Alankomaissa pidetyn kansainvälisen openin, jossa hän voitti loppuottelussa Flemming Jensenin. 1984 Wedel oli mukana kolmansissa maailmanmestaruuskisoissa, jossa hän sijoittui 16. parhaan joukkoon. Hänen turnaus päättyi hävittyään Akira Masudalle.
1985 Wedel sijoittui toiseksi Ibutz Oyama Cupissa hävittyään loppuottelussa Andy Hugille. Seuraavana vuonna Wedel sen sijaan voitti toisen kerran Ibutz Oyama Cupin voitettuaan loppuottelussa puolalaisen Lendan. Wedel oli mukana myös 1986 Peter Smitin kanssa Japanin mestaruuskisoissa, mutta jäi ilman menestystä. 1987 Wedelistä tuli historian toinen alankomaalainen Kyokushinin Euroopan mestari ja ensimmäinen raskaansarjan mestari Katowicessa, Puolassa. Hän voitti loppuottelussa Michael Thompsonin, jota vastaan Wedel oli otellut myös kolme vuotta sitten Ibutz Oyama Cupin loppuottelussa. Loppuvuodesta hän oli mukana kolmannen kerran maailmanmestaruuskisoissa, jossa hän sijoittui edellisten kisojen tavoin 16. parhaan joukkoon. Tällä kertaa Wedelin kisat päättyivät tappioon Ademir da Costaa vastaan.
Kilpauran jälkeen Wedel oli Alankomaan karatemaajoukkueen valmentaja vuosina 1988–1991. Lisäksi hän julkaisi 1990 Koen Scharrenbergin kanssa kirjoittaman kirjan “Kyokushin Karate: Training and Fighting”. 1994 Wedel liittyi Kenji Midorin hallinnoimaan ShinKyokushin liittoon.
S/S Frixos
S/S Frixos oli suomalainen turkulaisen Rederiaktiebolaget Argonautin omistama rahtilaiva, joka oli aikoinaan yksi Suomen suurimpia laivoja. Saksalainen sukellusvene U-30 upotti laivan ensimmäisen maailmansodan aikana 13. huhtikuuta 1917 Shetlandinsaarten vesillä. Aluksen 23 hengen miehistöstä pelastui vain yksi.
S/S Frixos oli rakennettu vuonna 1888 Richardson, Duck & Co:n telakalla Stockton-on-Teesissä Englannissa. Aluksen vetoisuus oli 2 447 bruttorekisteritonnia, pituus 90,6 metriä, leveys 12,2 metriä ja syväys 5,8 metriä. Laivan trippelihöyrykoneen teho oli 247 hevosvoimaa. Laivan omisti vuoteen 1898 saakka Carlisle & Co-varustamo ja sen nimenä oli S/S Hawkhurst. Tämän jälkeen laiva oli S/S Fos nimisenä norjalaisen Alf Monsenin omistuksessa vuoteen 1911 saakka ja sitten vuoteen 1914 S/S Bosbon-nimisenä norjalaisen T. Laurantzonin omistuksessa. Vuonna 1913 perustettu suomalaisvarustamo Rederiaktiebolaget Argonaut osti laivan vuonna 1914.
S/S Frixos pakko-otettiin venäläis-englantilaisen sopimuksen nojalla Britannian ja Venäjän väliseen likenteeseen. Saksalainen sukellusvene U-30 upotti laivan 13. huhtikuuta 1917 Shetlandinsaarten vesillä laivan ollessa matkalla Muurmannista Middlesbroughiin. Sukellusveneen torpedon osuttua keskilaivaan miehistö siirtyi pelastusveneisiin mutta veneet eivät päässeet kyllin nopeasti uppoavan laivan läheisyydestä ja joutuivat imupyörteeseen. Lähellä ollut norjalaislaiva onnistui pelastamaan vain laivan perämiehen Lindströmin.
Moraalinen agentti
Moraalinen agentti eli moraalisesti vastuullinen toimija on eettinen käsite, jolla tarkoitetaan toimijaa, joka ymmärtää, että on olemassa muita toimijoita ja että hänen toimintansa vaikuttaa muihin toimijoihin. Koska hän ymmärtää kaikki tekonsa seuraukset, on henkilö vastuussa toiminnastaan. Toiminnan on oltava vapaaehtoista ja henkilön täysissä sielun ja ruumiin voimissaan.
Sitä, jota moraalinen toiminta koskettaa ja johon moraaliset päätökset vaikuttavat kutsutaan moraalisubjektiksi. Moraalisubjekti on moraalisen agentin teon kohde, jonka hyvään tai hyvinvointiin moraalinen agentti vaikuttaa. Ihmisen ollessa vastuussa teoistaan on hän sekä moraalinen agentti että moraalisubjekti. Moraalisubjekteja, jotka eivät ole moraalisia agentteja voivat olla esimerkiksi eläimet. Myös hyvin pienet lapset ovat toimivuudeltaan niin keskeneräisiä, että he eivät voi olla moraalisesti vastuullisia toimijoita. Heillä ei vielä voida lukea olevan moraalisen agentin velvollisuuksia.
Pohjantahti
Pohjantahti oli vuonna 1984 perustettu kansanmusiikkiyhtye. Yhtye esitti suomalais-ugrilaisten kansojen musiikkia erityisesti Neuvostoliiton alueelta sekä omia sävellyksiä Kalevalan teksteihin. Yhtye perustettiin Kalevalan juhlavuodeksi 1985. Yhtyeen jäsenet olivat Ilpo Saastamoinen (basso, laulu), Pekka Nylund (kitara, laulu) ja Kalle Fält (laulu, lyömäsoittimet). Arto Piispanen (kosketinsoittimet) korvasi Fältin vuonna 1991. Myös Wimme Saari (laulu) esiintyi yhtyeen kanssa sen viimeisinä vuosina. Yhtye soitti viimeisen keikkansa vuonna 1995, mutta sen muusikot olivat mukana Saastamoisen "Velho"-oopperatrilogiassa.
Yhtyeen nimeä kantava LP julkaistiin vuonna 1986. Helsingin Sanomien Pirkko Kotirinta kutsui sen arvostelussa yhtyettä jonkinlaiseksi ”kansanmusiikin Sielun Veljiksi”. Hän sanoi Pohjantahdin löytäneen ikivanhat suomalaisten sukukansojen laulut ja tehneen niistä ennakkoluulottomasti omat juttunsa: ”Sovituksia ei ole tehty perinnekalotti päätä puristaen. Jotkut ideat tuntuvat hautuneen niin pitkään, että metsätseremissipohja jää hämärän peittoon, toisissa taas on jokseenkin alkukantainen lataus.”
Sojuz 9
Sojuz 9 oli Neuvostoliiton Sojuz-ohjelman lento. Se toteutettiin 1.–19. kesäkuuta 1970. Lento oli sen ajan pisin, 17 vuorokautta, 16 tuntia ja 59 minuuttia.
Lennon tarkoituksena oli tutkia ihmisen kestokykyä pitkäaikaisilla avaruuslennoilla. Sojuz 9:n kaksi kosmonauttia, Andrijan Nikolajev ja Vitali Sevastjanov toteuttivat lennon aikana kuntoharjoitusohjelmaa. Fyysisen kunnon säilyttämisen lisäksi he suorittivat säätilan tarkkailua ja valokuvausta. thumb|left|Sojuz 9. Neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1970.
Bergkamen
Bergkamen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueella, noin 15 kilometriä koilliseen Dortmundista ja 15 kilometriä lounaiseen Hammista. Hallinnollisesti kaupunki kuuluu Arnsbergin hallintopiiriin ja Unnan piirikuntaan. Kaupungin asukasluku oli 49 263 vuoden 2022 lopussa. Sen pinta-ala on 44,8 neliökilometriä.
pienoiskuva|vasen|Rünthenin satama Bergkamenissa Kaupunki on jaettu kuuteen eri kaupunginosaan, jotka ovat Heil, Mitte, Oberaden, Overberge, Rünthe ja Weddinghofen. Kaupungin pohjoisrajan muodostaa Lippe-joki. Itärajalla kulkee autobahn A1 ja etelärajalla autobahn A2.
Tatšanka (laulu)
Tatšanka on neuvostoliittolainen laulu vuodelta 1937. Sen on säveltänyt Konstantin Listov ja sanoittanut Mihail Ruderman. Laulu kuvaa taistelua Venäjän sisällissodassa, jossa käytetään tatšankkoja, ja oli Puna-armeijan kuoron suosima.
Keskiyön lapset
Keskiyön lapset on Salman Rushdien vuonna 1981 julkaistu romaani. Se oli Rushdien kansainvälinen läpimurtoteos ja se sai ilmestymisvuotenaan Booker-palkinnon. Vuosina 1993 ja 2008 romaani sai erityisen ”Bookerien Booker” -palkinnon, eli se valittiin parhaaksi Booker-palkituksi kirjaksi palkinnon 25- ja 40-vuotisjuhlien kunniaksi. Suomeksi teos julkaistiin 1982 Arto Häilän suomentamana. 571-sivuisen kirjan kustansi WSOY.
Keskiyön lasten tapahtumat sijoittuvat Intiaan, Rushdien synnyinmaahan, ja tarina nivoutuu humoristisesti Intian poliittisiin tapahtumiin. Tarinan päähenkilö on isonenäinen ja telepaattisia kykyjä omaava Saleem Sinai, joka syntyy keskiyöllä 15. elokuuta 1947, eli samalla hetkellä kun Intia itsenäistyy. Samalla Sinain kohtalo kietoutuu Intian vaiheisiin.
Bell X-5
Bell X-5 oli yhdysvaltalainen yksimoottorinen koesuihkulentokone. Se kuului X-lentokonesarjaan ja oli ensimmäinen lentokone, joka käytti muuttuvageometrista siipeä lennon aikana. Kone perustui toisen maailmansodan lopulla rakennettuun saksalaiseen Messerschmitt P.1101 -hävittäjään, joka ei ehtinyt lentämään ennen sodan loppua.
Konetyypin kehittäminen
thumb|Useasta valokuvasta koottu kuva, jossa näkyy X-5:n siiven toiminta.
Keskeneräinen Messerschmitt P.1101 -hävittäjä jäi Yhdysvaltain joukkojen sotasaaliiksi Oberammergaussa Saksassa. Prototyyppi vaurioitui Yhdysvaltoihin kuljetuksen aikana, ja se päätyi lopulta Bellin lentokonetehtaalle New Yorkiin. Bellin insinöörit tutkivat konetta, ja tehtaan pääsuunnittelija Robert J. Woods ehdotti lopulta samantyyppisen koneen rakentamista. Vaikka X-5 muistutti ulkoisesti hyvin paljon P.1101:tä, se oli huomattavasti monimutkaisempi, sillä siipien nuolikulmaa pystyttiin säätämään kolmen asennon välillä (20°, 40° ja 60°). Siiven kääntäminen suorasta taitetuksi kesti vain 30 sekuntia.
Koneessa oli monimutkainen tekninen ratkaisu siiven taittamiseen: siiven taittuessa koneen painon ja nostovoiman keskipisteet muuttuivat, jonka kompensoimiseksi koko siipirakenne siirtyi kiskoilla vastakkaiseen suuntaan.
X-5:n sakkausominaisuudet olivat koneen huonon aerodynaamisen suunnittelun takia erittäin huonot. Tähän vaikuttivat etenkin huonosti sijoitetut sivu- ja korkeusperäsimet, jotka saattoivat aiheuttaa oikeamattomaan syöksykierteeseen joutumisen. Koneen huonot sakkausominaisuudet johtivat lopulta myös toisen prototyypin tuhoutumiseen ja lentäjän kuolemaan vuonna 1953. X-5:n pohjalta oli suunniteltu kehitettäväksi halpaa hävittäjää Nato-maille ja vientiin. Koneen ongelmat johtivat kuitenkin myös jatkokehittelyn keskeyttämiseen.
Käyttöhistoria
Kaksi X-5-konetta rakennettiin sarjanumeroilla 50-1838 ja 50-1839. Ensimmäinen valmistui 15. helmikuuta 1951, ja koneet lensivät ensilentonsa 20 kesäkuuta ja 10. joulukuuta 1951. Koneilla tehtiin melkein 200 lentoa, joilla saavutettiin 0,9 Machin nopeuksia 12 000 metrin lentokorkeudessa. Toinen prototyyppi menetettiin 14. lokakuuta 1953, jolloin ilmavoimien lentäjä Ray Popson epäonnistui syöksykierteen oikaisemisessa Edwardsin lentotukikohdassa törmäten lopulta maahan. X-5:n toinen prototyyppi jatkoi koelento-ohjelmaansa vuoteen 1955, ja palveli ilmavoimia aina vuoteen 1958.
X-5 osoitti ongelmistaan huolimatta muuttuvageometrisen siiven edut suurella nopeusskaalalla lennettäessä. Konseptia on myöhemmin hyödynnetty muun muassa yhdysvaltalaisissa F-111-, F-14 Tomcat -hävittäjissä ja B-1 Lancer -pommikoneessa sekä neuvostoliittolaisessa MiG-23- ja eurooppalaisessa Panavia Tornado –hävittäjässä.
Tekniset tiedot
right|300px
Sammalkimalainen
Sammalkimalainen (Bombus muscorum) on pienehkö kimalaislaji. Sillä on lyhyt tasainen karvapeite, joka on keskiruumiin selkäpuolelta oranssinpunainen. Muualta keskiruumiista nuoren yksilön karva haalistuu punaruskeasta himmeän kellanruskeaksi. Jalat, kyljet, vatsa ja pää ovat mustat. Kuningatar on pituudeltaan 17–20 millimetriä, työläinen 10–16 millimetriä ja koiras 14–18 millimetriä.
Suomessa sammalkimalaista esiintyy lounaisen etelärannikon ja Pohjanlahden merenrantaniityillä sekä paikoin Pohjois-Pohjanmaan jokivarsiniityillä. Laji on Suomessa harvinainen ja silmälläpidettävä.
Simone Tempestini
Simone Tempestini (s. 12. elokuuta 1994) on romanialainen ralliautoilija. Hän on voitti vuonna 2016 JWRC- ja WRC3-sarjojen mestaruudet ja hän on moninkertainen Romanian mestari. Tempestini kilpailee rallin EM-sarjassa kartalukijanaan Sergiu Itu. Hän on kilpaillut myös Italian lisenssillä vuoteen 2016 asti.
UNTSO
Operaatioon osallistuneita maita ovat Argentiina, Alankomaat, Australia, Belgia, Chile, Irlanti, Italia, Itävalta, Kanada, Kiina, Nepal, Norja, Ranska, Suomi, Sveitsi, Tanska, Viro ja Yhdysvallat. Mukana ei ole yhtään muslimimaata. UNTSO välittää sotilastarkkailijoita kolmelle alueella toimivalle rauhanturvaoperaatiolle, Libanonissa toimivalle UNIFILille, UNDOFille ja Siinaille.
UNTSOlla on toimistot Beirutissa, Damaskoksessa ja Ismailiassa, sen päätoimipaikka on Jerusalemissa.
Junior Wells
Junior Wells (oik. Amos Blakemore, 9. joulukuuta 1934 – 15. tammikuuta 1998) oli blueslaulaja ja -huuliharpisti.
UNTSO
Organisaation tarkkailijat ovat aseettomia, ja he tarkkailevat alueella tapahtuvia tulitaukorikkomuksia ja välittävät niistä tietoa eteenpäin. Tarkkailuryhmät ovat monikansallisia, ja jokainen havainto on ainakin kahden eri kansallisuutta olevan tarkkailijan vahvistetta luotettavuuden takaamiseksi.
Junior Wells
Junior Wells syntyi Tennesseen Memphisissä ja varttui Arkansasissa. Wells muutti Chicagoon vuonna 1948 ja soitti jo 18-vuotiaana Muddy Watersin yhtyeessä. Hän oli myöhemmin muiden muusikoiden ohella etenkin Buddy Guyn yhteistyökumppani ja levytti 1960-luvulla Delmark Recordsille. Tunnetuimmat Junior Wellsin kappaleet ovat "Messin' with the Kid" (Muddy Watersin cover-versiona nimellä "Messin' with the Man") sekä "Little by Little".
UNTSO
Israelin–Libanonin konflikti 2006
Israel pommitti toistuvasti UNTSO:n tukikohtaa Khiamin kaupungissa, joka lopulta johti neljän UNTSO:n aseettoman tarkkailijan kuolemaan. Tarkkailijat olivat Itävallan, Kanadan, Kiinan ja Suomen kansalaisia.
Junior Wells
Wellsin tunnetuin albumi oli vuonna 1965 julkaistu Hoodoo Man Blues, jolla oli kitaristina Buddy Guy. Vuonna 2012 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
UNTSO
Israelin–Libanonin konflikti 2006
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Kofi Annan antoi tapauksesta lausunnon Roomassa On 26 heinäkuuta 2006 Israelin pääministeri Ehud Olmert valitteli soitossaan  Kofi Annanille tapahtunutta luvaten perusteellisen tutkimuksen tapauksesta.
Langaton Tampere
Langaton Tampere on tai oli Tampereen sekä ympäristökuntien langaton laajakaistayhteisö. WLAN-verkko on ilmaiseksi käytettävissä Funet-verkkovierailuun kuuluvien organisaatioiden, kuten Tampereen korkeakoulujen, opiskelijoille ja henkilökunnalle, sekä kaupungin ja ympäristökuntien työntekijöille. Verkon käyttö onnistuu myös tilaamalla tunnuksen tekstiviestillä, liittämällä oman tukiaseman verkkoon tai jäsenyrityksiltä saatavilla vierastunnuksilla.
UNTSO
Uhrien tunnistus
8. elokuuta 2006, aseettomien sotilastarkkailijoiden ruumiit löydettiin ja tunnistettiin. He olivat:
Langaton Tampere
Palvelun verkkosivuja päivitettiin viimeisen kerran 2013, vaikka ne olivatkin olemassa ainakin vuoteen 2015. Tämän jälkeen sivusto ohjasi roam.fi-palveluun.
Junior Wells
Wells esiintyi vielä kuolinvuonnaan 1998 elokuvassa Blues Brothers 2000, joka tuli teattereihin pian Wellsin kuoleman jälkeen.
Langaton Tampere
Kuuluvuusalue
Tukiasemia löytyy erityisesti Tampereen julkisista tiloista eli virastoista, kirjastoista, korkeakouluista ja rautatieasemalta. Keskustan kahviloissa ja ravintoloissa sekä joissakin yrityksissä löytyy tukiasemia. Myös kotikäyttäjien tukiasemat ovat kaikkien käytettävissä. Funet wlan-roaming mukaan lukien Langaton Tampere-tunnuksilla pääsee nettiin noin 2000:n tukiaseman alueelta.
Tekniikka
Verkon tunnus eli SSID on "LANGATON-WPA" (WPA-suojattuna) tai "WirelessTampere" (www-pohjainen tunnistus, heikompi suojaus). Yhteisöön liittymiseksi ei tarvita tiettyä tukiasemamallia kuten esimerkiksi FONilla ja Wippiesillä, vaan mikä tahansa RADIUS-tunnistautumista tukeva tukiasema voidaan liittää yhteisöön asetuksia muuttamalla.
Bekaanlaakso
thumb|250px|Bekaan laakso
Bekaanlaakso  on hedelmällinen laakso, joka sijaitsee Libanonissa noin 30 kilometrin päässä Beirutista itään Libanoninvuorten ja Antilibanonin vuoriston välissä, minkä korkein huippu sijaitsee Hermonvuorella.
Bekaanlaakso on Libanonin šiiojen sekä Hizbollahin vahvaa kannatusaluetta.
Viininviljely
pienoiskuva|vasen|[[Bacchuksen temppeli]] Viininviljelyllä on tuhansien vuosien historia Bekaanlaaksossa. Välimeren kauppaa hallinneet foinikialaiset valmistivat ja veivät viiniä ulkomaille jo noin 3 000 vuotta eaa. Laaksossa olevassa Baalbekin kaupungissa on roomalaisten rakentama viininjumala Bacchuksen temppeli. Laaksosta on löydetty myös Umaijadien dynastian aikaisia viiniruukkuja. Viinintuotanto alkoi taantua kun ottomaanit alkoivat hallita aluetta 1300-luvulla. Taantuma jatkui aina ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Tuona aikana vain joillakin luostareilla oli lupa valmistaa viiniä, ja monet paikalliset punaiset rypälelajikkeet katosivat. Valkoisia lajikkeita, kuten Abaidy ja Merwah, on taas onnistuttu elvyttämään.
Ilmasto on Bekaanlaaksossa suotuisa viininviljelylle. Se sijaitsee noin 1 000 metrin korkeudella meren pinnasta. Aurinko paistaa keskimäärin 250 päivää vuodessa, ja vuotuinen sademäärä vaihtelee 600 ja 1 000 millilitran välillä. Laakson ilmasto on kuiva, kuuma ja tuulinen. Kesäkuukausina yölämpötila laskee 10-15 asteeseen, mikä kompensoi päivän paahdetta samalla muodostaen rypäleisiin aromikkuutta. Lisäksi laaksoa ympäröivät vuoristot suojaavat viljelyksiä myrskytuhoilta. Sadonkorjuu ajoittuu syys- ja lokakuulle.
Ouija
Ouija-laudalle on painettu kaikki aakkosten kirjaimet ja numerot sekä sanat kyllä, ei ja näkemiin. Käyttäjät asettavat sormenpäänsä osoittimelle, joka liukuessaan näennäisen itsestään laudan yli muodostaa sanoja ja muita viestejä. Spiritismissä ajatellaan, että viestit tulevat henkiolennoilta. Joidenkin mielestä lauta paljastaa käyttäjänsä alitajunnan. Tieteellisen näkemyksen mukaan laudan toiminta perustuu käsien ja sormien tiedostamattomiin liikkeisiin. Ilmiötä kutsutaan ideomotoriseksi liikkeeksi.
Historia
pienois|Alkuperäinen Ouija-lauta vuodelta 1890. Jo vuosisatoja ennen Ouija-laudan keksimistä ennustamisessa ja spiritismissä oli käytetty ”puhuvia lautoja”, joiden avulla henget saattoivat viestiä ihmisille joko piirtämällä tai osoittelemalla laudalla olevia merkkejä.
Aikaisemmin henget oli saatu spiritistisissä istunnoissa viestimään sanallisesti useimmiten vaivalloisesti luettelemalla ääneen kirjaimia ja odottamalla henkien koputusta oikean kirjaimen kohdalla. Aivan Ouija-laudan kaltaista lautaa oli käytetty Ohiossa spiritistisissä istunnoissa jo ainakin vuodesta 1886 alkaen. Tällä uudella laudalla henget liu’uttivat osoitinta kirjaimesta toiseen, mikä teki istunnoista sujuvampia. Vuonna 1890 baltimorelainen liikemies Charles Kennard perusti Kennard Novelty Company -yrityksen kolmen muun liikemiehen kanssa tarkoituksenaan alkaa valmistaa tällaisia lautoja kaupallisesti.
Nimen Ouija keksi liikemies Elijah Bondin käly Helen Peters. Hän sai nimen laudalta itseltään koeistunnossa, jossa lauta väitti nimen tarkoittavan hyvää onnea. Nimen arvellaan tulleen siitä, että Petersillä oli kaulassaan medaljonki, jossa oli sana Ouija ja sen alla naisen kuva, joka mahdollisesti esitti Petersin ihailemaa kirjailija Ouidaa. Toisen teorian mukaan nimessä yhdistyvät ranskan ja saksan kielen kyllää (oui, ja) tarkoittavat sanat.
Ouija oli saanut patenttitoimiston hyväksynnän ennen lanseeraustaan, koska lauta oli koetilaisuudessa onnistunut kertomaan patenttivirkailijan nimen. Patentissa laudan todetaan toimivan, mutta toimivuuden syytä ei anneta.
Uspenskin katedraali
Uspenskin katedraali eli Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen katedraali (ruots. Uspenskijkatedralen) on Helsingin ortodoksisen seurakunnan sekä samalla Helsingin hiippakunnan ja Suomen ortodoksisen arkkipiispakunnan pääkirkko eli katedraali. Punatiilinen kirkko sijaitsee Helsingin keskustassa Katajanokan kalliolla. Uspenskin katedraali on Pohjois- ja Länsi-Euroopan suurin ortodoksinen kirkko. Se on myös suosittu turistikohde, jossa käy vuosittain jopa puoli miljoonaa vierailijaa.
Ouija
Historia
Ouija-lauta tuli markkinoille helmikuussa 1891, ja sen hinta oli 1,50 dollaria. Alkuperäinen lauta ja osoitin olivat puuta. Nykyisin lauta on yleensä pahvia ja osoitin muovia.
Abergele & Pensarnin rautatieasema
Abergele & Pensarnin rautatieasema on rautatieasema Abergelen markkinakaupungin Pensarnin lähiössä Conwyn county borough’n alueella, Walesissa. Se sijaitsee North Wales Coast Linen varrella.
Asema avattiin 1. toukokuuta 1848 nimellä Abergele. Ei ole tiedossa, missä vaiheessa nimi on täydentynyt nykyiseen muotoonsa. Asemaa käytti 70 114 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Ouija
Historia
Ouija-lautaa markkinoitiin samanaikaisesti sekä mystisenä oraakkelina että koko perheen viihteenä. Yhteyden ottaminen väitettyyn kuolleitten sielujen maailmaan Ouija-laudan avulla spiritistisissä istunnoissa oli erittäin suosittua etenkin 1910- ja 1920-luvuilla, mihin vaikutti paljon ensimmäinen maailmansota.
Vuoden 1967 aikana Ouija-lautaa kerrottiin myydyn kaksi miljoonaa kappaletta, enemmän kuin Monopolya. Ouija esiintyi suositussa vuoden 1973 kauhuelokuvassa Manaaja, jossa riivattu päähenkilö viestii sen kautta riivaajansa kanssa. Elokuvan seurauksena lauta sai maineen paholaisen työkaluna niin käyttäjien kuin elokuvantekijöidenkin keskuudessa. Jotkut kristityt edelleenkin torjuvat laudan sen väitetyn saatanallisuuden vuoksi.
Abergele & Pensarnin rautatieasema
Abergelen ja Llandulasin välillä sattui vuonna 1868 junaonnettomuus, kun Holyheadiin matkalla ollut postijuna törmäsi Llandulasista alamäessä karkuun päässeisiin tavaravaunuihin. Törmäyksessä ja sitä seuranneessa palossa kuoli 33 ihmistä.
Jay Berwanger
John Jacob "Jay" Berwanger (19. maaliskuuta 1914 – 26. kesäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän menestyi lajissaan Chicagon yliopistossa niin, että sai kaikkien aikojen ensimmäisen Heisman Trophyn vuonna 1935. Hän kuuluu College Football Hall of Fameen.
Ouija
Historia
Parker Brothers osti laudan Fuld Companylta vuonna 1966, ja se siirtyi Hasbron omistukseen vuonna 1991.
Abergele & Pensarnin rautatieasema
thumb|left|Juna ohittamassa asemaa vuonna 1995.
Jay Berwanger
Berwanger oli vuonna 1936 NFL:n ykkösvaraus, muttei koskaan pelannut ammattimaisesti. Berwanger vaati palkakseen 1000$ ottelua kohden muttei vaatimuksiin suostuttu. Hän myös halusi säilyttää amatöörin asemansa voidakseen pyrkiä 1936 kesäolympialaisiin.
Uspenskin katedraali
Historia
thumb|left|upright|Uspenskin katedraalin monikerroksinen [[ikonostaasi.]] Katedraalin on suunnitellut kuuluisa venäläinen kirkkoarkkitehti, akateemikko Aleksei M. Gornostajev. Kirkon arkkitehtuurissa on vahvasti vaikutteita 1500-luvun venäläisestä kivikirkosta, joka sijaitsee Moskovan lähellä Kolomenskojessa. Uspenskin katedraali on rakennettu vuosina 1862–1868 pääasiassa lahjoitusvaroin ja vihitty käyttöön 25. lokakuuta 1868. Uspenskin katedraalin rakentamiseen käytettiin tiiliä, jotka tuotiin Ahvenanmaalta Bomarsundin purettavasta linnoituksesta. 1960-luvulla katedraalia kunnostettiin ja sen kupolit kullattiin, ja korjaustyö valmistui kirkon satavuotisjuhliin 1968.
Ouija
Käyttö
pienois|Ouija-laudan käyttöä. [[Norman Rockwellin kuvitus The Saturday Evening Postissa 1920.]] Ouija-laudalle on painettu kaikki kirjaimet ja numerot sekä sanat kyllä, ei ja näkemiin. Pelaajat asettavat yhdessä sormenpäänsä kolmionmuotoiselle osoittimelle, joka alkaa sitten liukua laudan yllä ja muodostaa kirjain kirjaimelta vastauksia sille esitettyihin kysymyksiin.
Uspenskin katedraali
Historia
Kirkon kupolit päällystettiin 24 karaatin kullalla uudestaan vuodesta 2004 alkaen, ja kultaustyö valmistui toukokuussa 2007. Kupolien juuriosien ruostumattomasta teräksestä valmistetut rungot ovat peräisin 1960-luvulta. Kuparipellit uusi metalliseppä Antero Flander Rautalammilla; ristit ja niiden alla olevat pallot ja suurimman kupolin kuparipellitys jäivät käyttöön vanhoista osista. Kultaustyön suorittivat kultaajamestari Harri Virtanen ja kultaajamestari Raimo Snellman työryhmineen. Kupolityö kultauksineen kokonaisuudessaan maksoi noin 500 000 euroa, joista lahjoituksina saatiin 170 000 euroa. Vuonna 2005 kunnostettiin ja asennettiin paikalleen viisi kupolia. Loput kupoleista nostettiin takaisin paikalleen 4. kesäkuuta 2007 alkaen.
Pohjoisseinälle oli sijoitettu ihmeitätekeväksi sanottu ikoni, Kozelštšanin Jumalanäiti, joka on tuotu kirkkoon Viipurin Sorvalista. Ikoni on koristeltu helmin, ja sen suojalasin alla on monia kiitokseksi saatuja koruja ja ristejä. Ikoni varastettiin aamuyöllä 9. kesäkuuta 2010. Kirkkoon oli murtauduttu ja yritetty viedä myös toinen ikoni. Poliisi piti varkautta tilaustyönä ja epäili varastetun ikonin päätyneen ulkomaille − lähinnä itäiseen Eurooppaan −, koska sen myymistä Suomessa pidettiin käytännössä mahdottomana. Kozelštšanin Jumalanäiti löydettiin kuitenkin maastokätköstä läheltä Turkua helmikuussa 2011, kun varkaudesta rangaistustaan istuva mies kertoi sijainnista oma-aloitteisesti. Ikoni vietiin korjattavaksi Uuden Valamon luostariin Heinävedelle.
Vuoden 2007 elokuussa kirkosta vietiin keskellä päivää Pyhän Nikolaos Ihmeidentekijän ikoni.
Katedraalin kupeessa olevan puiston on suunnitellut Svante Olsson. Puiston istutustyöt aloitettiin vuonna 1897. Puiston nimi oli Katajanokanpuisto vuoteen 2014 asti. Vuonna 2014 puisto nimettiin uudelleen Tove Janssonin puistoksi.
Ulkoasu
thumb|280px|Katedraali ympäristöineen ilmasta. Vaikka kirkko ulkoisesti on vanhan slaavilaisen perinteen mukainen, sisällä kirkossa näkyy sen bysanttilainen perinne. Sisätila on avara, ja kattoa tukee neljä suurta, yhdestä graniittilohkareesta veistettyä pylvästä. Ortodoksiseen tapaan kirkossa ei ole penkkejä, mutta salin reunoille on asetettu muutamia istuimia. Kirkon etuosassa sijaitsee ikonostaasi, jonka takana on alttari. Kirkon pinta-ala on 967 neliömetriä. Kirkossa on kolmetoista kullattua sipulinmuotoista kupolia, yksi suuri ja kaksitoista pienempää. Kupolien määrä kuvastaa Kristusta ja kahtatoista apostolia. Lisäksi kellotornin päällä on vielä yksi kupoli.
Katedraalin pohjakerroksessa on seurakuntasali ja kryptakappeli, joka on pyhitetty pappismarttyyri Aleksandr Hotovitskille (k. 1937). Kryptassa järjestetään erilaisia tilaisuuksia, kuten kirkkotaiteen ja kirkollisten esineiden näyttelyitä ja luentotilaisuuksia.
Ouija
Käyttö
Ouija-lautaa on käytetty ennustamiseen, yhteyden saamiseen vainajiin ja henkiin sekä huvin vuoksi. Laudan käyttäjien mielestä Ouijalla voidaan joko saada yhteys henkiin tai paljastaa käyttäjänsä alitajunnan. Jotkut ovatkin käyttäneet Ouijaa itsetuntemuksen ja luovan työn apuna.
Käyttäjiensä mukaan Ouija ei sinänsä ole hyvä tai paha väline, vaan ainoastaan tämänpuoleisen ja tuonpuoleisen välinen liittymä. Kristillisen kirkon piirissä lautaa saatetaan pitää vaarallisena, koska se antaa pahoille demoneille reitin tulla ja ottaa ihmisiä haltuunsa. Jotkut ovat väittäneet Ouijan kehottaneen heitä tekemään rikoksia, jopa murhia. Joskus Ouija-istunnot ovat rauhallisen alun jälkeen muuttuneet ahdistaviksi, ja käyttäjät ovat tarvinneet psykiatrista apua.
Skeptikkojen mukaan laudan toiminta perustuu siihen, että ihmiset liikuttavat osoitinta tietämättään. Ilmiötä kutsutaan ideomotoriseksi liikkeeksi. Jotkut ihmiset ovat sille herkempiä kuin toiset, ja alttius näyttää kytkeytyvän hypnoottiseen alttiuteen. Taikavarpu, automaattikirjoitus ja fasilitoitu kommunikaatio perustuvat samalla tavoin tiedostamattomiin liikkeisiin. Liikkeitä tehostaa myös tunteiden tarttuminen, jossa jännittävään tilanteeseen osallistujien on helppo tuntea toistensa pelon ja ahdistuksen tunteet. Koska osallistujien sormet ovat osoittimen päällä hyvin kevyesti, jo yhden henkilön pieni alitajuinen liike saa osoittimen liikkeelle. Tällöin muutkin osallistujat lähtevät alitajuisesti mukaan. Jos osallistujien silmät peitetään, ”hengiltä” saadut viestit muuttuvat käsittämättömiksi.
Leo Tolstoi kuvasi kenraalin ja taiteilijan keskinäistä istuntoa romaanissaan Ylösnousemus (1899) seuraavasti:
Jay Berwanger
Berwanger ei kuitenkaan päässyt olympialaisiin. Han kävi neuvotteluja Chicago Bearsin omistajan George Halasin kanssa muttei päässyt yhteisymmärrykseen. Berwangerin mielestä hän ei saanut tarpeeksi suurta palkkaa. Hän kertoi myöhemmin katuvansa päätöstään.
Herman Franks
pienoiskuva|Herman Franks vuonna 1965. Herman Louis Franks (4. tammikuuta 1914 – 30. maaliskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja ja -valmentaja. Hän syntyi Pricessä, Utah'ssa, ja opiskeli Utah'n yliopistossa.
Franks pelasi ensimmäisen Major League Baseball -ottelunsa 27. huhtikuuta 1939 ja viimeisensä 28. elokuuta 1949. Hänet osti St. Louis Cardinalsilta vuonna 1940 Brooklyn Dodgers, ja hän päätti uransa Philadelphia Athleticsissa.
Franks aloitti valmentajanuransa heti pelaajana lopetettuaan. Hän pääsi Leo Durocherin avustajaksi New York Giantsissa ja nousi myöhemmin San Francisco Giantsin sekä Chicago Cubsin joukkueenjohtajaksi.
Biologinen kuolemattomuus
Biologinen kuolemattomuus tarkoittaa sitä, että jonkin eliön kuolevuus ei jatkuvasti lisäänny tai sen suvunjatkamiskyky ei heikkene sen ikääntymisen johdosta. Eliö voi tosin edelleen kuolla muista syistä, esimerkiksi onnettomuuden, sairauden tai mutaation seurauksena.
Kantasolut ja syöpäsolut ovat biologisesti kuolemattomia, koska niiden jakaantumiselle ei ole mitään rajaa.
Turritopsis dohrnii on tällä hetkellä ainoa tunnettu eläin, joka on biologisesti kuolematon.
Tutkijoita, jotka tavoittelevat ihmisen muuttamista biologisesti kuolemattomaksi, kutsutaan biogerontologeiksi.
Nykyajan teorioita ja yrityksiä
Parantunut hygienia ja lääketiede ovat uudella ajalla pidentäneet ihmisten elinikää kymmenillä vuosilla, mutta vanhenemisesta johtuvaa kuolemaa ei ole pystytty estämään. Vanhenemista on kuitenkin opittu ymmärtämään koko ajan paremmin. On havaittu, että eläimet elävät noin kolmanneksen pidempään, jos niiden kalorinsaantia vähennetään 30 prosentilla. Ne tosin tulevat veltoiksi eivätkä lisäänny. On myös havaittu, että kromosomien päissä olevat telomeerit lyhenevät jokaisella solun jakautumiskerralla, ja kun ne ovat kuluneet loppuun, kromosomit alkavat hajota ja solut tuhoutua. Telomeerien lyhenemistä ei ole vielä opittu estämään. Kolmas tapa tavoitella kuolemattomuutta on etsiä geenejä, jotka aiheuttavat pitkäikäisyyttä ihmisellä ja muilla eliöillä.
Jotkin eläimet, kuten sammakot ja kalat, pystyvät jäätymään vahingoittumatta ja siten selviytymään pitkiä aikoja elossa kylmässä. Niiden vereen erittyy kylmässä jäätymistä estävää glukoosia, minkä vuoksi jääkiteet eivät muodostu ja tuhoa soluja. Ihmiselle sama määrä glukoosia on myrkyllistä ja tappavaa. Tutkijat ovat etsineet ihmiselle sopivaa jäätymisenestoainetta, mutta toistaiseksi sellaista ei ole löytynyt. Jos ihmisen voisi jäädyttää, hänet voisi lähettää pitkälle avaruuslennolle toisiin aurinkokuntiin tai jäädyttää odottamaan sairautensa parannuskeinon löytymistä.
Ihmisen kloonaamisen voisi käsittää yksilön elämän jatkamiseksi, sillä uusi yksilö olisi identtinen edeltäjänsä kanssa. Kloonatulta yksilöltä puuttuisi kuitenkin edeltäjänsä mieleen tallentunut elämä ja kokemuksista syntynyt persoonallisuus. Ihmisen kloonaaminen ei myöskään ole vielä onnistunut.
Tieteiskirjallisuudessa on kuvattu sivilisaatioita, jotka ovat pystyneet lataamaan mielensä tietokoneelle ja näin jatkaneet elämäänsä ilman ruumista.
Ongelmat
Kuolemattomuuden yhtenä ongelmana on nähty se, että se voi kiihdyttää maapallon liikakansoitusta.
Matti Onnismaa
Onnismaa on pitkään esiintynyt nimenomaan merkittävissä sivuosissa, ja ensimmäisen pääroolinsa hän teki vuonna 2017 elokuvassa Armomurhaaja. Hän on ollut yksi Veikko Aaltosen elokuvien vakionäyttelijöistä. Onnismaa on näytellyt muun muassa Aaltosen elokuvissa Isä meidän (1993) ja Rakkaudella, Maire (1999). Ensimmäisessä hän esitti sodan traagisia muistoja läpikäyvää julmaa, lasta hyväksikäyttänyttä isää tämän nuoruutta kuvaavissa takaumissa, jälkimmäisessä puolestaan herkkää ja katuvaa poliisin tappanutta henkilöä, joka yrittää järjestää elämäänsä uudestaan traagisin seurauksin.
Onnismaan tunnetuimpia elokuvarooleja on lipevän ja sanavalmiin lihapiirakoita aamiaiseksi, lounaaksi ja päivälliseksi syövän käytettyjen autojen kauppiaan osa Kari Väänäsen Kari Hotakainen -filmatisoinnissa Klassikko (2001). Roolia varten Onnismaa joutui lihottamaan itseään. Tämän lisäksi hän on näytellyt muun muassa Olli Saarelan, Pekka Parikan ja Aki Kaurismäen elokuvissa.
Elokuvaroolien lisäksi Onnismaa on esiintynyt myös televisiossa ja teatterissa. Hänet on nähty muun muassa TV-sarjoissa Big Bang (1998), Firma (2005) ja Rikospoliisi ei laula (2006). Näyttämöllä Onnismaa on esiintynyt muun muassa KOM-teatterin Väinö Linnan romaani-trilogiaan pohjautuvassa näytelmässä Täällä Pohjantähden alla (2006), jossa hän esitti Koskelan Jussin roolia. Näytelmää esitettiin Suomenlinnan kesäteatterissa, ja sen oli ohjannut Pekka Milonoff; dramatisoinnista vastasi Jorma Kairimo.
Vuonna 2010 Onnismaa kiinnitettiin mukaan Vares-elokuvasarjaan, jossa hän esitti pastori Alasen roolia. Elokuvat tulivat ensi-iltoihin 2011–2012 sekä 2015.
Onnismaa on myös työskennellyt ääninäyttelijänä elokuvissa Liisa Ihmemaassa (2010) ja Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011).
Onnismaa on näytellyt myös pieniä rooleja TV-sarjoissa Helppo elämä (2010), Roba (2012), Sekasin (2016), Syke (2015), Kynsin hampain (2016) ja Vintiöt (1995).
Student Nonviolent Coordinating Committee
Student Nonviolent Coordinating Comittee (SNCC; ”Opiskelijoiden väkivallattoman koordinoinnin komitea”) oli yksi Yhdysvaltain mustien kansalaisoikeusliikkeen keskeisistä järjestöistä 1960-luvulla.
SNCC perustettiin vuoden 1960 alussa Raleighissa Pohjois-Carolinassa. Järjestön alkuperäisenä tarkoituksena oli tuoda yhteen mustien kansalaisoikeuksia väkivallattomin keinoin ajaneet mustat ja valkoiset. Rotuerottelun vastustamiseen tarkoitetut mustilta kiellettyjen julkisten tilojen kuten ravintoloiden valtaukset olivat tuolloin etenemässä monissa Etelävaltioiden kaupungeissa. Nämä rauhanomaiset protestit toivat SNCC:lle alkuvaiheessa paljon julkisuutta. Se tuki myös vuoden 1961 vapausmatkustus (freedom ride) -liikettä, vuoden 1963 marssia Washingtoniin ja vuoden 1964 kansalaisoikeuslakia. Se antoi vuonna 1966 tukensa myös Vietnamin sodan vastaiselle liikkeelle.
SNCC:n toiminnan lisääntyessä sen jäsenet joutuivat yhä useammin väkivaltaisten hyökkäysten kohteiksi. Tämän seurauksena järjestö alkoi 1960-luvun puolivälin jälkeen irtautua väkivallattomuuden periaatteestaan ja ryhtyi myötäilemään radikalisoituvien mustien aktivistien jyrkempää linjaa, kuten Black Power -liikettä. Vaikka järjestöön oli alkuvaiheessa kuulunut paljon valkoihoisia jäseniä, se alkoi nyt korostaa yhä voimakkaammin mustien omaa identiteettiä. Linjanmuutos henkilöityi Stokely Carmichaelissa, joka tuli John Lewisin tilalle SNCC:n puheenjohtajaksi vuonna 1966. Carmichaelin seuraaja H. Rap Brown osoittautui vielä radikaalimmaksi ja ryhtyi yhteistyöhön Mustien pantterien kanssa.
Järjestön nimeksi muutettiin vuonna 1969 Student National Coordinating Committee. Se lakkasi toimimasta 1970-luvun alussa.
Muita tunnettuja SNCC:ssä vaikuttaneita olivat muun muassa Ella Baker, Julian Bond, Rubye Robinson ja Fannie Lou Hamer.
Värillisten kansalliskongressi
Värillisten kansalliskongressi oli eteläafrikkalainen apartheidia vastustanut järjestö, joka ajoi Etelä-Afrikan värillisen vähemmistön asiaa. Se oli yksi järjestöistä, joka situoutui vuonna 1955 Vapauden peruskirjaan.
Nil Solans
pienoiskuva|Solans vuonna 2022. Nil Solans (s. 14. huhtikuuta 1992) on espanjalainen ralliautoilija. Hän voitti JWRC- ja WRC3-sarjojen mestaruudet vuonna 2017 sekä Espanjan sorarallisarjan mestaruuden vuonna 2020. Solans kilpailee rallin EM-sarjassa kartanlukijanaan Marc Martí.
Hänen veljensä Jan Solans voitti JWRC-mestaruuden vuonna 2019.
Larry Kelley
Lawrence Morgan "Larry" Kelley (30. toukokuuta 1915 – 27. kesäkuuta 2000) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän vaikutti Yalen yliopistossa ja voitti vuonna 1936 Heisman Trophyn. Hän on kuulunut vuodesta 1969 College Football Hall of Fameen.
Yliopistouransa jälkeen Kelley pelasi vain lyhyesti ammattilaistasolla. Hän teki 85-vuotiaana itsemurhan.
Mustakimalainen
Mustakimalainen (Bombus ruderarius) on keskikokoinen kimalaislaji. Naaras on väriltään musta ja takaruumiin kärjestään oranssi. Koiraan etu- ja takaselkä sekä takaruumiin tyvi ovat harmahtavat ja takaruumiin kärki oranssi. Kuningatar on pituudeltaan 16–20 millimetriä, työläinen 9–16 millimetriä ja koiras 15–18 millimetriä.
Mustakimalainen elää niityillä, ruohokentillä ja pellonreunoilla, ja se etsii ravintonsa muun muassa keltamaitteen ja masmalon kukista. Kuningatar perustaa pienen pesänsä maanpinnan tuntumaan, usein ruohotuppaiden tyville. Suomessa mustakimalainen elää melko harvinaisena Oulusta etelään.
Pääskynen-palkinto
Pääskynen-palkinto on Suomen Nuorisokirjailijoiden vuodesta 1981 joka toinen tai kolmas vuosi myöntämä tunnustuspalkinto ansioituneelle lastenkirjallisuuden tunnetuksi tekijälle tai tutkimuksen edistäjälle. Se voidaan jakaa yksittäiselle henkilölle tai yhteisölle.
Palkitut
Lähde
Totinen torvensoittaja
Totinen torvensoittaja on Orvo Saarikiven välirauhan aikana vuonna 1941 ohjaama suomalainen mustavalkofarssi.
Tuotanto
Elokuvan tuotantoyhtiö oli Suomen Filmiteollisuus ja tuottaja T. J. Särkkä. Käsikirjoituksen pohjana on Agapetuksen romaaniteksti, joka ilmestyi vuonna 1933 ensin Suomen Kuvalehden jatkokertomuksena. Siitä laati käsikirjoituksen nimimerkki Veikko Syväoro, oikealta nimeltään toimittaja Veikko Ström.
Kaarlo Kartio on alkutekstien mukaan torvensoittaja, mutta hän kuoli ennen kuvauksia, ja hänen tilallaan näyttelee Lauri Kyöstilä.