cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reissumies (leipä)
Reissumies on Fazer-konserniin kuuluvan Oululaisen vuodesta 1978 valmistama valmiiksi halkaistu ruissämpylä ja sen ympärille vähitellen kehitetty tuoteperhe. Reissumies-leivät on alusta asti leivottu Fazerin Lahden leipomossa suomalaisesta viljasta, paitsi Reissumies Kaura, joka valmistetaan Vantaalla.
Isojen, leipäveitsellä leikattavien leipien rinnalle alkoi Suomessa 1970-luvulla tulla ostettuja tai itse leivottuja vehnäpohjaisia sämpylöitä, ja ideaa sovellettiin myös ruisleipiin. Reissumies oli ensimmäinen valtakunnallisesti markkinoitu ”palaleipä”. Ensimmäisenä valmiiksi auki revittyjä ruisleipäpaloja oli alkanut valmistaa tamperelainen Linkosuo vuonna 1974. Sittemmin tästä muissa maissa tuntemattomasta leipätyypistä on tullut Suomessa erittäin suosittu. Reissumiehen kilpailijoita tuotekategoriassa ovat Vaasan Ruispalat ja Fazerin Ruispuikula muunnelmineen.
Tuoteperhe
Parikymmentä ensimmäistä vuotta Reissumiehestä oli saatavilla vain yksi tuotevaihtoehto, kunnes vuonna 1997 esiteltiin neljän kappaleen pakkauksen rinnalle 12 kappaleen suurpakkaus ja vuonna 2011 vaalea vaihtoehto Reissumies Täysjyvä. Sitä seuraavana vuonna tuotiin markkinoille valmiiksi täytetyt Reissumies-eväsleivät. Tuotteen 35-vuotissyntymäpäivän kunniaksi 2013 lanseerattiin Reissumies Tosi tumma, jossa on unikonsiemeniä, mallasta ja tammisavuaromia. 2010-luvun mittaan vaihtoehdoiksi tuotiin Tosi ohut -tuotesarja, totuttua ohuemmat Reissumies-leivät.
Mainonta
Fazerin mukaan Reissumies oli ensimmäinen ”fantasianimen” – eli muunlaisen kuin tuotetta konkreettisesti kuvaavan nimen – saanut suomalainen leipätuote. Reissumiehen mainonta on perustunut suomalaiskansalliseen kuvastoon ja miehekkääseen kulkijahahmoon, tarkoituksena korostaa leivän terveellisyyttä ja sopivuutta eväsleiväksi. Mainosmusiikkina käytettiin 1980-luvulla Bablon tekemää ja esittämää kappaletta ”Reissumiestä vaisto vie”, 1990-luvulla Veikko Samulin säveltämää, Aappo I. Piipon sanoittamaa ja Matti Eskon esittämää laulua ”Reissumies”.
2020-luvun taitteessa Reissumies herätti somekohuja muun muassa nimikoimalla pakkauksia tilapäisesti nimillä Remppamies, Hevimies ja Raksamies, käyttämällä eväsleivissä saksalaista lihaa suomalaisen sijasta ja pukemalla Reissumies-hahmonsa kasvoille koronaviruksesta muistuttavan kasvomaskin.
Marraskuun 2021 kampanja
Marraskuussa 2021 Reissumies muutti leipäpussissa esiintyvän miehen kuvan kolmeksi erilaisiksi miesten kuviksi kuukauden ajaksi. Uudessa leipäpussissa on turkkilais-suomalainen transmies Dakota Robin, Kongossa syntynyt rap-artisti PastoriPike sekä jääkiekkopelaaja Marko Jantunen. Miehet edistävät työllään monimuotoisuuden hyväksymistä, jonka takia heidät valikoitiin kampanjan kasvoiksi. Päätöksen taustalla oli Fazerin teettämä kyselytutkimus, jonka mukaan melkein puolet suomalaisista miehistä kokee mieskuvan ahtaaksi.
Kampanja kuohutti sosiaalisessa mediassa ja muun muassa perussuomalaisten entinen puoluesihteeri Simo Grönroos, perussuomalaisten entinen kansanedustaja Reijo Tossavainen sekä Liike Nytin poliitikko ja televisiopersoona Jethro Rostedt kritisoivat päätöstä.
Ugandankutoja
Ugandankutoja (Ploceus spekeoides) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Ugandankutojaa tavataan pienellä Pohjois-Ugandassa. Sen populaatio on luultavasti pieni, ja laji on luultavasti vähenemässä elinaluiden kuivattamisen ja karjan laidunnuksen takia. Ugandankutoja on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elintavat
Ugandankutoja tunnetaan huonosti. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen pensaikkosilla ja puustoisilla ruohikkoalueilla soisilla alueilla. Laji käyttää ravinnokseen siemeniä ja luultavasti myös hyönteisiä. Ugandankutoja pesii kesä–heinäkuussa. Se pesii yhdyskunnittain ja tekee soikean pesän ruohoista.
Donatolaisuus
Donatolaisuus oli 300-luvun alussa Pohjois-Afrikan Karthagossa muodostunut kristillinen liike, joka vastusti vuonna 311 Caecilianuksen nimittämistä piispaksi (Karthagon piispana 311–313), koska hän ja hänet vihkinyt piispa Felix Aptungalainen olivat Diocletianuksen vainoissa (303–311) kieltäneet uskonsa.
Donatolaisten tärkeimpänä tarkoitusperänä oli kirkon pyhyys, joka heidän mukaansa riippui sen yksityisten jäsenten siveellisyydestä (vrt. aikaisempi novatiolaisuus); he halusivat erottaa vainon aikana horjuneet piispat ja papit, traditores (’luovuttajat’ eli ne, jotka olivat luovuttaneet Raamattunsa viranomaisille), vastustivat epäkristillistä valtakunnankirkkoa ja korostivat velvollisuutta kärsiä marttyyrikuolema uskon puolesta. Donatolaiset itse kutsuivat kirkkoaan ’marttyyrien kirkoksi’.
Donatolaisiin liittyi vähitellen myös yhteiskunnallisten uudistusten ajajia (circumcellionit), jotka saivat monin paikoin kannattajansa syntyperäisistä alimmista sosiaaliryhmistä, jotka pitivät roomalaisia suurtilallisia ja virkamiehiä sortajinaan. Donatolaiset vastustivat myös keisarin pakkopolitiikkaa; keisarit yrittivät monesti kukistaa donatolaiset verisesti, mutta tuloksetta.
Donatolaiskiista oli ensimmäinen ekklesiologinen kiista. Muun muassa Augustinus vastusti donatolaisia jyrkästi. Hänen mukaansa papin henkilökohtainen arvottomuus ei hänen mukaansa tehnyt sakramenttien pätevyyttä kyseenalaiseksi. Maanpäällinen kirkko on pyhien ja syntisten sekoittunut kokonaisuus (corpus permixtum) ja syntiset tuomitaan vasta aikojen lopussa. (Tämä näkemys vastustaa vastaavasti myös pelagiolaisuutta.)
Donatolainen kirkko oli vahvimmillaan noin vuonna 400, jolloin se käsitti yli puolet Pohjois-Afrikan kristityistä. Donatolaiset olivat kannanotoissaan hyvin jyrkkiä; heidän asiaansa tutkittiin kirkolliskokouksissa (esimerkiksi Karthagossa vuonna 411), ja keisari riisti heiltä kansalaisoikeudet vuonna 414, jolloin donatolaiset muodostivat vapaakirkon, joka periaatteessa torjui kirkon ja valtion yhteyden. Donatolainen kirkko kuitenkin käytännössä kukistui, ja 600-luvulla donatolaiset katosivat lopullisesti arabien valloittaessa Pohjois-Afrikan.
1500-luvun radikaalireformaatiolla oli selviä aatteellisia yhtymäkohtia donatolaisiin (vrt. anabaptismi).
Banjaranmastiffi
Banjaranmastiffi on intialainen koirarotu.
Ulkonäkö
Kuono on voimakas ja mastiffille tyypillinen. Runko on tiivis ja häntä runsashapsuinen ja selän päälle kiertynyt. Väritys on yleensä musta-ruskea (black & tan), mutta myös vaaleampia yksilöitä esiintyy. Urosten säkäkorkeus on maksimissaan 64 cm.
Alkuperä
Banjaranmastiffi on läheistä sukua tiibetinmastiffille. Se on saanut nimensä Tehri Garhwaliin kuuluvalta alueelta. Sitä käytetään jakki- ja lammaslaumojen suojelemiseen petoja vastaan. Päivisin se ohjailee karjaa ja öisin suojelee sitä. Paikallisilla asukkailla ei ollut minkäänlaista nimitystä rodulle, mutta intialainen koira-asiantuntija majuri W. V. Soman antoi sille nimen banjaranmastiffi vuonna 1963. Hän julkaisi yksityiskohtaisen luettelon intialaisista roduista, koska hän oli pettynyt siihen että hänen tuomaroimassaan koiranäyttelyssä Mumbaissa ei näkynyt yhtäkään paikallista rotua.
Matti Kääriäinen
Matti Kääriäinen (s. 1949) on suomalainen ulkoasiainneuvos ja entinen suurlähettiläs. Kääriäinen jäi vuonna 2014 eläkkeelle toimittuaan ulkoministeriössä yhteensä 40 vuotta virkamiehenä eri tehtävissä, muun muassa Suomen Kenian, Sambian ja Mosambikin suurlähettiläänä.
Into Kustannus julkaisi tammikuussa 2015 Matti Kääriäisen kriittisen kirjan kehitysavusta nimeltään Kehitysavun kirous. Kääriäisen mukaan nykyinen kehitysavun konsepti ei toimi eikä sen vaikutuksia seurata mitenkään. Hänen mukaansa useasta Suomen kehitysapuprojektista ei ole enää mitään jäljellä, ja pyrkimykset luoda länsimainen demokratia köyhiin kehitysmaihin on johtanut jopa päinvastaisiin tuloksiin. Kääriäinen kirjoittaa, että ulkoministeriö piilottelee kehitysavun kritiikkiä ministeriön sisään ja kertoo myös itse esittäneensä virkauransa aikana kehitysavun todellisuutta myönteisempänä PR-syistä. Lisäksi hän arvosteli kansainvälisten yritysten suorittamaa siirtohinnoittelua ja vähäistä verojen maksamista kehitysmaissa. Teoksen julkaisuhetkellä Suomen kehitysministerinä toiminut Sirpa Paatero kritisoi kirjaa pitäen sen tietoja osittain vanhentuneina.
Walker, Texasista
Walker, Texasista oli yhdysvaltalainen CBS:n esittämä action-rikostelevisiosarja, jota tuotettiin kahdeksan tuotantokautta vuosina 1993–2001. Sarjaa luonnehdittiin sen loppuvaiheessa hyvinkin camp-henkiseksi. Sarjan pohjalta on tehty myös yksi televisioelokuva, Walker, Texas Ranger: Uhka idästä. Sarjan pääosaa esitti Chuck Norris.
Suomessa sarjaa esitti MTV3 vuodesta 1995 alkaen. Sarjan uusinnat alkoivat Subilla kesäkuussa 2014, mutta Sub on jättänyt joitakin kaksiosaisten jaksojen kakkososia esittämättä.
Sarjasta on Suomessa saatavana DVD:llä tuotantokaudet 1–6. Kausien 7 ja 8 julkaisemisesta Euroopassa ja Suomessa (alue R2) ei ole tietoa. Ensimmäisen tuotantokauden DVD sisältää varsinaisen ensimmäisen kauden lisäksi kolme jaksoa sisältävän pilottikauden. Tämä tuottaa sekaannuksia, koska toisinaan pilottikautta pidetään ensimmäisenä kautena ja ensimmäistä toisena. Lisäksi joissakin yhteyksissä pidetään vuonna 2005 tehtyä elokuvaa Walker, Texas Ranger: Trial By Fire sarjan kymmenentenä kautena. Näin ajateltuna sarjassa olisi kymmenen tuotantokautta.
James Perse
thumb|right|250px|James Perse -liike [[Fashion Valley Mall -ostoskeskuksessa San Diegossa 2009.]] James Perse (s. 1972 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen vaatesuunnittelija, joka perusti omalla nimellään toimivan vaatemerkin vuonna 1996. Hänellä on omat JP Boutique -liikkeet Beverly Hillsissä, Las Vegasissa, Los Angelesissa, Malibussa, New Yorkissa ja San Diegossa, ja hänen tuotteitaan myydään Yhdysvaltain lisäksi viidessä muussa maassa ja lukuisissa verkkokaupoissa. Suomessa Persen luomuksia myy ainakin Gaudete Helsingissä. Vaatemerkillä on useita monivuotisia mallistoja naisille, miehille ja vauvoille.
Vuonna 2005 Persen tuotteita myytiin jo noin 40 miljoonalla dollarilla ja hänen kuvailtiin olevan tulossa "Hollywood-instituutioksi". Vuonna 2008 Persen tuotteita myytiin hänen mukaansa noin 80 miljoonalla dollarilla.
Esterzili
Esterzili on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 643 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 100,74 neliökilometriä. Se sijaitsee 731 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Jacques Ellul
pienoiskuva|Jacques Ellul vuonna 1990. Jacques Ellul (6. tammikuuta 1912 – 19. toukokuuta 1994) oli ranskalainen filosofi, sosiologi, teologi ja kristillinen anarkisti. Hän kritisoi kirjoissaan "teknologista yhteiskuntaa" ja käsitteli kristillisyyden ja politiikan suhdetta. Ellulin mukaan anarkismin ja kristillisyyden tavoitteet ovat monilta kohdin yhteneväiset. Ellul syntyi Bordeaux'ssa Ranskassa, opiskeli Bordeaux'n ja Pariisin yliopistoissa ja työskenteli oikeus- ja sosiaalihistorian professorina Bordeaux'n yliopistossa.
Filosofia
Ellul vaikuttui nuoruudessaan Karl Marxin kirjoituksista ja yhteiskunta-analyysistä ja alkoi kehitellä ystävänsä Bernard Charbonneaun kanssa yhteiskuntakriittistä filosofiaa, jossa oli aineksia Emmanuel Mounierin personalismifilosofiasta, liberalismista ja anarkismista. Ellul halusi synnyttää vallankumouksellisen liikkeen, joka koostuisi paikallisista, itseään ohjaavista ryhmistä. Ellul kuitenkin kieltäytyi kaikesta väkivallasta muutoksen aikaansaamiseksi. Toisaalta hän piti sitä taktisesti huonona ratkaisuna ja oli sitä mieltä, että Gandhi, Martin Luther King ja Lech Wałęsa olivat onnistuneet juuri sen takia, että kieltäytyivät väkivallasta. Toisaalta Ellul viittasi Raamattuun, jonka mukaan asioiden muuttamisen väline on rakkaus eikä väkivalta.
Puhuessaan teknologiasta Ellul ei ensisijaisesti tarkoita koneita, vaan niihin liittyvää tehokkuuden periaatetta. Ellulin mukaan teknologiasta ja siihen liittyvästä tehokkuuden ajatuksesta on tullut totalisoiva voima, joka pakottaa ihmiskuntaa elämäntapaan, jossa tehokkuus ei ole enää vain yksi vaihtoehto, vaan ainoa mahdollinen tapa toimia. Tekniikan ainoa periaate on tehokas järjestäminen. Teknologianfilosofisessa pääteoksessaan La technique ou l'enjeu du siècle (1954) Ellul eritteli modernin tekniikan seitsemän pääpiirrettä, jotka ovat 1) rationaalisuus, 2) keinotekoisuus, 3) teknisen vaihtoehdon oletusarvoisuus, 4) itseäänkasvattavuus, 5) ykseys (monismi), 6) universalismi ja 7) autonomisuus.
Ellulin mielestä on perusteetonta tehdä erottelua tekniikan ja sen käytön välillä, sillä tekniikalla on aina sosiaalisia ja psykologisia seurauksia, jotka eivät riipu omista pyrkimyksistämme. Kyse ei ole niinkään siitä teemmekö tekniikan suhteen moraalisia valintoja, vaan siitä käytämmekö tekniikkaa ollenkaan. Moraalinen teknikko lakkaa siten olemasta teknikko.
Teokset
Ellul kirjoitti elämänsä aikana 43 kirjaa ja satoja artikkeleita, joiden aiheet liittyivät teologiaan, etiikkaan ja teknologiseen yhteiskuntaan.
Cooney
Cooney on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Banjo Boy
Banjo Boy on vuonna 1995 julkaistu Jan & Kjelden kokoelmalevy.
Ginga: The Last Wars
Ginga: The Last Wars on Yoshihiro Takahashin tekemä jatko-osa Ginga Densetsu Weed: Orion -mangasarjalle ja asettuu ajassa puoli vuotta sen jälkeen. Sarja kertoo varttuneista Weedin pennuista Orionista, Rigelistä ja Siriuksesta. Sarjan päävihollinen on Akakabuton poika, Monsoon, joka hyökkää koirien paratiisiin. Manga alkoi 29. toukokuuta 2015 ja päättyi 7. joulukuuta 2018, ja sen pituudeksi tuli 22 pokkaria. Se ilmestyi viikoittain Shūkan Manga Goraku -sarjakuvalehdessä.
Sarja julkaistiin suomeksi. Ensimmäinen pokkari ilmestyi suomeksi 3. toukokuuta 2019. Ginga-sarja jatkuu Ginga Densetsu Noah -mangassa.
Tarina
Gin ja muut Ōuun vanhat soturit viettävät rauhallisia päiviä koirien paratiisissa, kun nuoret ovat treenaamassa taitojaan Igassa. Outo haju saa Ginin levottomaksi ja pian vihollinen astuukin esiin: Akakabuton poika, Monsoon liittolaisineen on saartanut Ōuun ja hyökkää koirien kimppuun. Hyökkäys yllättää koirat täysin ja karhut valtaavat reviirin tappaen ja haavoittaen useita koiria. Eloonjääneet koirat karhut vangitsevat louhikkoon eläväksi ruokavarastoksi.
Monsoonin julma luonne juontuu sen lapsuudesta: kun se oli pieni pentu, se joutui emonsa kanssa keskelle koirien ja Akakabuton välistä sotaa. Akakabuton kuoltua koirat tappoivat kaikki karhut. Monsoon pääsi pakoon vain, koska sen emo uhrautui pysäyttääkseen hyökkäävän koiralauman ja lisäksi nuori Gin esti Johnia tappamasta Monsoonia. Monsoon pakeni monen muun karhunpennun kanssa ja pennut joutuivat kasvamaan karussa ympäristössä, jossa ruokaa oli vain vahvimmille. Monsooniin jäi paitsi viha myös pelko koiria kohtaan: se hermostuu ja menettää malttinsa hyvin helposti koirien lähestyessä, vaikka ne olisivat vain pieniä pentuja. Jos Monsoon voittaa pelkonsa, tulee siitä kuitenkin kammottava vihollinen. Karhu löysi kerran metsästä ihmisten hylkäämiä koiranpentuja ja se kidutti pennut kuoliaaksi yhtä lukuun ottamatta. Ainoa eloonjäänyt, Bob, toimii tulkkina karhujen ja koirien välillä.
Muutamien koirien onnistui paeta Monsoonin hyökkäyksen alkaessa ja Akamen onnistuu viedä sana Orionille ja muille nuorille koirille Igaan. Orion kutsuu avuksi Nyūdōunsai Sanadan, lempinimeltään Unsai. Unsai kutsuu armeijansa kokoon ja lauma lähtee liikkeelle tavoitteenaan vapauttaa vangitut soturit ja tiedustella tilannetta. Lauma ei kuitenkaan pysy järjestyksessä ja vaikka vankien pelastus onnistuu, käyvät koirat suoraan sotaan karhuja vastaan. Tappio näyttää varmalta, kun edes erikoisisku Zetsu Tenrō Battōga ei pure Monsooniin, mutta yllättäen paikalle tulee ryhmä metsästäjiä, jotka ampuvat karhut Monsoonia lukuun ottamatta.
Monsoon pakenee ja koirat saavat alueensa takaisin, mutta Orion ei suostu hyväksymään voittoa ennen kuin Monsoon on kuollut. Se alkaakin treenata voidakseen voittaa Monsoonin taistelussa. Sirius sen sijaan uskoo rauhan mahdollisuuteen ja seuraa Monsoonia tavoitteenaan neuvotella rauha sen kanssa. Monsoon hyökkäsi Ōuun tavoitteenaan kosto isänsä puolesta ja Siriusta koston kierrettä ei voida katkaista tappamalla. Orionin treenatessa tappamista Sirius jatkaa neuvotteluita Monsoonin kanssa. Koiran ja karhun välille alkaa pian muodostua luottamus.
Sirius ei kuitenkaan saa muita koiria vakuutettua Monsoonin tahdosta rauhaan ja sotajoukot lähtevät liikkeelle. Sirius juoksee niiden edelle varoittamaan Monsoonia hyökkäyksestä, mutta karhu ei suostu pakenemaan. Kun koirat saapuvat, käydään lyhyt taistelu, jossa Sirius haavoittuu Monsoonin iskusta. Monsoon järkyttyy teostaan, nappaa puolikuolleen Siriuksen ja pakenee. Koirat seuraavat niitä kunnes karhu pysähtyy meren rannassa. Monsoon jättää Siriuksen rantaan ja perääntyy veteen, mutta ei kykene taistelemaan koiria vastaan: Orion hyökkää sen kimppuun veden alta ja viiltää sen kurkun auki. Nähdessään Monsoonin kuolevan Sirius ei jaksa enää sinnitellä, vaan kuolee itsekin.
Tiina Rinne
Tiina Maarita Rinne (virallisesti Rinne-Reitala; ) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki työtä pää­asiassa teatteri­näyttelijänä, erityisesti Kansallis­teatterissa, josta jäi eläkkeelle vuonna 1994. Hänet muistetaan myös Maija Mäki­maan roolista televisio­sarjassa Kotikatu.
Barcelos
Barcelos on kunta Bragan piirissä, Pohjois-Portugalissa. Sen pinta-ala on 378,9 km² ja väkiluku 120 391.
Tiina Rinne
Ura
Tiina Rinne kävi Suomen teatterikoulun vuosina 1947–1950. Samalla kurssilla hänen kanssaan opiskelivat muiden muassa myöhemmät näyttelijät Jussi Jurkka ja Veikko Sinisalo sekä myöhemmät ohjaajat Rauni Mollberg ja Mikko Niskanen.
Rinne aloitti näyttelijän­uransa vuonna 1950 Intimiteatterissa. Hän esiintyi myös muun muassa Turun kaupunginteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Rinne teki miltei 20 vuotta pitkän uran Suomen Kansallis­teatterissa. Hän esiintyi myös useissa elo­kuva- ja televisio­rooleissa, joista hänet muistetaan Maija Mäkimaan roolista draama­sarjassa Koti­katu. Hän oli tekemässä sarjaa sen alusta loppuun vuosina 1995–2012.
Kunnianosoitukset
Rinne palkittiin vuonna 1987 Pro Finlandia -mitalilla ja samana vuonna hänelle myönnettiin Suomen Teatteri­järjestöjen Keskus­liiton kultainen kunnia­merkki.
Yksityiselämä
Tiina Rinne kuului tunnettuun teatteri­sukuun. Hänen vanhempansa olivat Jalmari Rinne ja Anni Aitto. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1961 lähtien taide­historioitsija Aimo Reitala (1931–2012), ja heillä on kolme lasta, joista Mikko Reitala on kirjailija-käsi­kirjoittaja-näyttelijä, Janne Reitala on lääkäri ja Heta Reitala on teatteritutkija ja tietokirjailija. Tiina Rinteen veljiä olivat näyttelijät Tommi Rinne ja Taneli Rinne, sisar­puolia näyttelijät Katriina Rinne ja Marjatta Rinne, setiä näyttelijät Joel Rinne ja Einar Rinne sekä serkku näyttelijä Eila Rinne. Rinne kuoli 91-vuotiaana tammi­kuussa 2021 ja hänet on haudattu Helsingin Kulo­saareen Lepo­saaren hautaus­maalle avio­miehensä viereen.
Maustesahrami
Maustesahrami (Crocus sativus) on sahrameihin kuuluva kasvilaji. Sen kuivattuja kellanruskeita luotteja käytetään mausteena, lääkkeenä sekä tuoksu- ja väriaineena.
Bill Demong
Bill Demong (s. 29. maaliskuuta 1980 Vermontville, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka voitti olympiakultaa ja maailmanmestaruuden.
Sapporon MM-kisoissa 2007 Demong voitti hopeaa normaalimatkalta. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti suurmäen Gundersen-kilpailun, oli yhteislähtökilpailussa viides ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa pronssilla. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa kuudes ja normaalimäen kilpailussa seitsemäs. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Demong oli mukana Yhdysvaltojen pronssia voittaneessa normaalimäen joukkueessa. Olympialaisissa hän on sijoittunut Salt Lake Cityssä 2002 neljänneksitoista sprintissä ja neljänneksi viestissä. Vancouverissa 2010 hän voitti suurmäen Gundersen-kilpailun, oli kuudes normaalimäen Gundersen-kilpailussa ja hopealla joukkuekilpailussa.
Demong on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 1999 asti ja voittanut yhdeksän osakilpailua: kaudella 2001–2002 Liberecissä, kaudella 2006–2007 Lahdessa, kaudella 2007–2008 Trondheimissa, kaudella 2008–2009 Ramsaussa, Whistlerissä, Klingenthalissa, Lahdessa sekä Vikersundissa ja kaudella 2009–2010 Val di Fiemmessä. Lisäksi hän on ollut kuusi kertaa toinen ja kuusi kertaa kolmas (13.2.2012 mennessä). Kauden 2007–2008 ja 2008–2009 maailmancupin kokonaiskilpailuissa hän sijoittui kolmanneksi.
Demong lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä vuonna 2015.
Florinas
Florinas on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 538 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 36,06 neliökilometriä. Se sijaitsee 417 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Tugela
Tugela eli Thukela on Etelä-Afrikan KwaZulu-Natalin provinssin suurin joki. Se saa alkunsa Mont-aux-Sourcesin ylängöltä ja kuljettuaan 502 kilometrin matkan laskee Intian valtamereen. Tugela-joella käytiin useita merkittäviä taisteluita toisessa buurisodassa. Historiallisesti joki oli Zulumaan eteläinen rajajoki.
James McAvoy
James Andrew McAvoy (s. 21. huhtikuuta 1979 Glasgow) on skotlantilainen näyttelijä.
Elämäkerta
McAvoy syntyi Scotstounissa Glasgow’ssa. Hänen perheeseensä kuuluivat äiti Elizabeth, isä James ja sisar Joy. McAvoyn ollessa seitsemänvuotias hänen vanhempansa erosivat, ja hän muutti asumaan isovanhempiensa luokse. Hän kävi katolista koulua ja harkitsi varhaisteini-iässä papiksi ryhtymistä, mutta kiinnostui myöhemmin näyttelemisestä ja liittyi paikalliseen nuorisoteatteriin.
Skotlantilainen ohjaaja David Hayman vieraili eräänä päivänä McAvoyn koulussa luennoimassa, jolloin McAvoyn luokkatoverit käyttäytyivät epäkohteliaasti tätä kohtaan. Tunnin jälkeen McAvoy kävi pahoittelemassa tapahtumaa ja kysymässä, olisiko Haymanilla tietoa työharjoittelumahdollisuuksista. Neljä kuukautta myöhemmin hän sai yllätyksekseen puhelinsoiton Haymanilta, joka kutsui hänet koelukutilaisuuteen. Näin McAvoy sai 16-vuotiaana ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa The Near Room (1995).
McAvoy valmistui Royal Scottish Academy of Music and Dramasta 20-vuotiaana vuonna 2000, minkä jälkeen hän muutti Lontooseen, jossa hän teki roolitöitä muun muassa teatterissa ja näytteli Taistelutoverit-televisiosarjassa vuonna 2001. Tämän jälkeen hän sai yhden päärooleista Frank Herbertin Dyyni-tieteiskirjoihin perustuvassa minisarjassa Children of Dune, ja vuonna 2005 hän esitti fauni Tumnusta C. S. Lewisin Narnia-fantasiasarjaan perustuvassa elokuvassa Narnian tarinat: Velho ja leijona. Tästä roolistaan McAvoy nousi suuremman yleisön tietoisuuteen, ja seuraavana vuonna hän näytteli elokuvassa The Last King of Scotland. Sittemmin hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa Jane Austenin jalanjäljillä ja Sovitus vuodelta 2007, Wanted vuodelta 2008 sekä X-Men: First Class vuodelta 2011. Vuonna 2006 McAvoy voitti uuden näyttelijätulokkaan Bafta-palkinnon ja vuonna 2007 Skotlannin BAFTA -palkinnon kategoriassa paras näyttelijä roolistaan elokuvassa The Last King of Scotland.
Vuonna 2003 McAvoy tapasi näyttelijä Anne-Marie Duffin Hävytöntä-televiosarjan kuvauksissa, ja pari avioitui lokakuussa 2006. Heille syntyi poika vuonna 2010. He erosivat vuonna 2016.
Teatterityöt
thumb|250px|James McAvoy vaimonsa [[Anne-Marie Duffin kanssa vuonna 2007.]]
Dimona
Dimona on kaupunki Negevin autiomaassa Israeln Eteläisellä hallintoalueella. Dimona perustettiin Dead Sea Works -tehtaan työntekijöille vuonna 1955. Kaupungin lähellä sijaitsee Negevin ydintutkimuskeskus. Vuoden 2017 lopussa Dimonan asukasluku oli 33 666.
Maantiede
Dimona sijaitsee Negevin autiomaan kukkuloilla noin 35 kilometriä Beerseban kaupungista kaakkoon. Kuolleenmeren rannikolle on suurin piirtein saman pituinen matka. Alue sijaitsee noin 600 metriä merenpinnan yläpuolella, minkä takia ilmasto etenkin läheiseen matalampaan Kuolleeseenmereen verrattuna on viileämpi.
Historia
thumb|vasen|Asuntoja Dimonassa. Dimona mainitaan jo Vanhan testamentin Joosuan kirjassa kohdassa 15:22. Sitä käsitellään osana Juudan heimon alueita. Muinaisella Dimonalla ei kuitenkaan ole varmaa yhteyttä nykyiseen kaupunkiin. Nykyinen Dimona perustettiin vuonna 1955 Dead Sea Works -tehtaan työntekijöiden asuntoina. Myöhemmin paikalle asutettiin myös Oronin fosfaattikaivoksen työntekijöitä. Vuonna 1959 Dimonan asukasluku oli 3 500 ja se sai oman kuntansa aseman vuonna 1969. Vuonna 2018 uutisoitiin valtion sijoituksista Dimonaan, joilla tähdättiin kaupungin asukasluvun kolminkertaistamiseen kymmenen vuoden aikavälillä.
Väestö
Dimonan asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 33 666. Vuonna 1968 suurin osa Dimonan asukkaista oli lähtöisin Pohjois-Afrikasta. Sittemmin muuttajia on tullut myös entisen Neuvostoliiton alueelta.
Donatus
Donatus Suuri (300-luku) oli Karthagon piispa. Hän perusti varhaisella 300-luvulla donatolaisuuden nimellä tunnetun lahkon. Lateraanikokous tuomitsi hänet ja hänen oppinsa harhaoppiseksi vuonna 313.
Donatus jatkoi lahkonsa johdossa huolimatta kirkon tuomiosta ja vainoista. Elokuussa 347 keisari Constans I karkotti hänet Galliaan. Hänen uskotaan kuolleen maanpaossa noin vuonna 355.
Leo Sevets
Leo Sevets (13. joulukuuta 1965 – 5. huhtikuuta 2016 ) oli karjalainen muusikko, jota pidettiin erityisesti taitavana jouhikon ja kanteleen soittajana. Sevets toimi pitkään kansainvälisesti tunnetun Myllärit-kansanmusiikkiyhtyeen keulahahmona, mutta lähti yhtyeestä vuoden 2005 päätteeksi. Sittemmin hän toimi joensuulais-petroskoilaisessa Linnut-yhtyeessä ja juonsi valtakunnallista Made in Kylä -ohjelmaa.
Koyla
Koyla (suomeksi ”Hiili”) on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintatrilleri, jonka on ohjannut ja tuottanut Rakesh Roshan. Pääosia näyttelivät Shah Rukh Khan, Madhuri Dixit ja Amrish Puri.
Juoni
Kyläläistyttö suostuu avioliittoon kuninkaan kanssa, jota hän ei ole koskaan tavannut, kun tämä on lähettänyt hänelle valokuvan itsestään. Mutta valokuvassa oleva mies ei ole kuningas, vaan hänen uskollisin orjansa, komea mutta mykkä Shankar.
Vastaanotto
Box Office India julisti Koylan ”keskinkertaiseksi”.
Khalil Azmi
Khalil Azmi (s. 23. elokuuta 1964) on marokkolainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina.
Tommy Johnson
Tommy Johnson (1896 Terry, Mississippi – 1. marraskuuta 1956 Crystal Springs, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, joka levytti 1920-luvun lopulla. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä delta bluesiin vaikuttaneista henkilöistä ennen Robert Johnsonin aikaa.
Elämä
Johnson syntyi Mississipissä lähellä Terryä ja muutti vuoden 1910 paikkeilla Crystal Springsiin, jossa hän vietti suuren osan elämästään. Vuoteen 1914 mennessä hän oli opetellut soittamaan kitaraa ja esiintyi paikallisissa juhlissa yhdessä veljiensä Magerin ja LeDellin kanssa. Vuonna 1916 hän meni naimisiin Maggie Bidwellin kanssa (myöhemmin aiheessa laulussa ”Maggie Campbell Blues”) ja muutti Webb Jenningsin plantaasille lähelle Drewn kaupunkia Yazoo Deltan alueelle lähelle Dockeryn plantaasia. Siellä hän tapasi muita muusikoita kuten Charlie Pattonin ja Willie Brownin. Johnson asui siellä noin vuoden oppien delta bluesin hienouksia ja lähti sitten kiertelemään ympäri Arkansasia, Louisianaa ja Mississippiä. Alkoholisoitunut Johnson palasi Crystal Springsiin vuonna 1920 ja alkoi uudelleen soittaa veljiensä kanssa.
Helmikuussa 1928 Johnson teki ensimmäiset levytyksensä yhdessä Papa Charlie McCoyn kanssa Victor Recordsille (myöhemmin RCA Victor, nykyisin BMG). Sitä seurasi toinen äänityssessio elokuussa 1928. Levytyksiin kuului muun muassa kappale ”Canned Heat Blues”, josta bluesyhtye Canned Heat otti nimensä. Kappale kertoo Sterno-nimisestä hyytelöidystä denaturoidusta alkoholista tehdyn juomasekoituksen juomisesta. Johnsonin kerrotaan olleen addiktoituneen juomaan, jolla oli humalan lisäksi huumaavia vaikutuksia.
Kolmannen ja viimeisen levytyssessionsa Johnson teki joulukuussa 1929 Paramount Recordsille. Hän ei enää levyttänyt luultuaan antaneensa pois levytysoikeutensa ja Suuren laman myötä myös levynmyynti yleisesti laski. Johnson pysyi suosittuna esiintyjänä Jacksonin alueella 1930- ja 1940-luvuilla, toisinaan esiintyen Ishman Braceyn kanssa.
Johnson kuoli sydäninfarktiin soitettuaan juhlissa marraskuussa 1956. Hänet haudattiin Warm Springsin metodistikirkon hautausmaalle Crystal Springsin ulkopuolelle. Vuosittain lokakuussa Crystal Springsissä järjestetään Tommy Johnson Blues Festival.
Myytti tienristeyksestä ja paholaisesta
Johnson tapasi kertoa tarinaa, jonka mukaan hän oli myynyt sielunsa Paholaiselle eräässä Missisippi Deltan autiossa tienristeyksessä ja saanut vastineeksi hurjat soittotaidot. Erään sukulaisensa mukaan Johnsonin tarina kulki seuraavasti:
Samanlaista tarinaa alettiin myöhemmin kertoa myös Robert Johnsonista, jonka kirjoittamien kappaleiden sanoituksissa Paholainen oli usein mukana.
Fiktiossa
Vuoden 2000 elokuvassa Voi veljet, missä lienet? on henkilö nimeltään Tommy Johnson (jota esittää Chris Thomas King), joka on myynyt sielunsa paholaiselle soittaakseen kitaraa. Hän soittaa ”Soggy Bottom Boys” -yhtyeen kanssa kappaleen ”Man of Constant Sorrow”.
Eveliina Määttä
Eveliina Määttä, taiteilijanimeltään EveSofia, on suomalainen laulaja.
Määttä on osallistunut Karuselli-laulukilpailuun pari kertaa. Vuonna 2003 Eveliina voitti kilpailun teinisarjan. Vuonna 2004 Eveliina osallistui Orivedellä Oridolls-laulukilpailuun, jonka hän voitti. Määttä voitti vuonna 2005 Ponnahdus pinnalle -laulukilpailun, jossa toiseksi sijoittui sittemmin tangokuninkaaksi valittu Jukka Hallikainen.
Eveliina julkaisi Miikka Kerkkäsen kanssa Kaikku-nimellä musiikkia vuonna 2013.
Eveliina on tehnyt musiikkia itsekin ja hän julkaisi vuonna 2017 EveSofia-artistinimellä singlen ”Yrittää”, jonka on säveltänyt ja sanoittanut itse.
Määttä osallistui vuonna 2018 esitetyn The Voice of Finland -ohjelman seitsemännelle kaudelle. Hän eteni kilpailussa semifinaaliin. Määttä seurustelee tanssija Matti Puron kanssa. Heidän piti avioitua kesällä 2020, mutta koronaviruksen leviämisen vuoksi pariskunta päätti lykätä avioitumista.
Viime aikoina Eveliina on nähty myös mukana musikaaleissa, esimerkiksi Priscilla, aavikon kuningatar-musikaalin suomenkielisessä versiossa.
Lumi peittää setripuut
Lumi peittää setripuut (Snow Falling on Cedars) on Scott Hicksin ohjaama yhdysvaltalainen oikeussalidraama vuodelta 1999. David Gutersonin samannimiseen esikoisromaaniin perustuvan elokuvan ovat käsikirjoittaneet ohjaaja Hicks ja Ron Bass, ja sen pääosissa näyttelevät Ethan Hawke, Max von Sydow, James Cromwell ja Sam Shepard.
Länsirannikon Washingtonin osavaltioon vuonna 1950 sijoittuva elokuva kertoo amerikanjapanilaisten vaikeasta asemasta Yhdysvalloissa toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina. Japanilaissyntyistä miestä syytetään valkoisen kalastajaystävänsä murhasta, ja oikeudenkäynnistä raportoi syytetyn vaimon kanssa nuorena seurustellut amerikkalainen toimittajamies. Syytetty on tavannut vaimonsa sodanjälkeisellä amerikanjapanilaisten internointileirillä.
Vastaanotto
Robert Richardson oli elokuvasta ehdolla parhaan kuvauksen Oscar-palkintoon.
Kotkan konserttitalo
pienoiskuva|Postikortti Kotkan työväentalosta. Kotkan konserttitalo on Kotkassa sijaitseva entinen työväentalo. Talo on nykyisin Kotkan kaupungin omistuksessa. Kansallisromanttista tyyliä edustava rakennus on rakennustaiteellisesti, kaupunkikuvallisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas ja se on työväenliikkeen historian kannalta erityisen merkittävä.
Historiaa
Kotkan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1888. Wrightiläisenä liikkeenä aloittanut yhdistys perusti ensimmäisenä toimintavuotenaan lukusalin ja muutamaa vuotta myöhemmin sen yhteyteen alettiin koota kirjastoa. Vuonna 1896 yhdistys aloitti kansanopistokurssit, joille ilmoittautui heti 260 henkilöä. Yhdistys järjesti alkeiskursseja kirjoituksessa, luvunlaskussa ja kirjanpidossa työväestön sivistämiseksi. Alkuvuosina perustettiin laulu- ja näytelmäseura, jotka tuottivat ohjelmaa yhdistyksen järjestämiin iltamiin. Ompeluseuran valmistamat työt annettiin palkinnoksi arpajaisiin, joita järjestettiin rakennusrahaston hyväksi. Yhdistys vuokrasi toimitilat Piispan ja Hannulan talosta, jossa oli tilava sali, kamari ja keittiö. Ulkohuoneen puute ja huoneiston vetoisuus talvella johtivat siihen, että suunnitelmia oman talon hankkimiseksi jatkettiin nopeasti.
Ensimmäiset ammattiosastot perustettiin Kotkaan 1890-luvun lopussa ja ne liittyivät työväenyhdistyksen jäseniksi. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1899 pian puolueen perustamisen jälkeen. Toiminnan kasvun myötä vanhat tilat kävivät ahtaiksi ja yhdistys siirtyi uusiin vuokratiloihin nk. Danskan taloon. Maaliskuussa 1899 yhdistys päätti ostaa tontin Aleksanterinkadun ja Postikadun kulmasta ja alkoi hankkia rakennustarpeita oman talon rakentamiseksi. Rakentamaan päästiin vuoden 1900 lopussa ja uuteen taloon muutettiin toukokuun lopussa 1901. Puurakenteisessa talossa oli sali ja neljä huonetta ja se sijaitsi tontin Aleksanterinkadun puoleisella sivulla.
Rakennus
Vanha työväentalo kävi pian ahtaaksi, ja yhdistys neuvotteli ensin yhteisestä rakennushankkeesta Nuorison Raittiusseuran ja Kotka-yhdistyksen kanssa. Vuoden 1904 lopussa yhdistys päätti kuitenkin rakentaa oman talon, ja alkuvuodesta 1905 yhdistys lähestyi arkkitehtitoimistoja rakennuspiirustusten saamiseksi. Helsinkiläinen Gesellius & Saarisen toimisto vastasi kyselyyn ja Eliel Saarinen kävi paikan päällä mittaamassa ja katsomassa tonttia. Perustusten kaivaminen aloitettiin saman vuoden syksyllä. Töitä annettiin tehtäväksi urakalla, mutta paljon tehtiin myös talkoilla. Suunnitelmia jouduttiin osin muuttamaan taloudellisten vaikeuksien ja työn haastavuuden vuoksi. Kustannussyistä alkuperäisiin suunnitelmiin kuulunut Keskuskadun puoleinen siipi jäi osittain rakentamatta. Harjannostajaisia vietettiin vanhalla talolla 21. joulukuuta 1906 ja vihkiäisiä 12. tammikuuta 1908.
Jatkosodan aikana työväentaloon osui pommi, ja talon pohjoispää sortui kokonaan. Väliaikaiset tilat kunnostettiin vuonna 1945 ja seuraavana vuonna valmistui suunnitelma uudesta kuusikerroksisesta työväentalosta. Rahoitusvaikeuksien vuoksi suunnitelmat muuttuivat ja etenivät hitaasti. Vuoden 1953 lopussa yhdistys päätti hyväksyä Suomen Arkkitehtiliiton ehdotuksen vanhan työväentalon kunnostamisesta professori Eliel Saarisen alkuperäisten suunnitelmien mukaan. Työhön ryhdyttiin helmikuussa 1954 ja entisöidyn talon harjannostajaisia vietettiin kesäkuussa. Tälläkin kertaa alkuperäisistä suunnitelmista mm. juhlasalin katon kohdalla piti tinkiä rahapulan vuoksi. Työväentalon laajennus tuli ajankohtaiseksi 1950-luvun lopulla, kun vuokralaisena ollut Huberin vesijohtoliike tarvitsi lisätiloja ja ehdotti lisärakentamista. Vanha työväentalo huutokaupattiin ja tilalle rakennettiin kaksikerroksinen tiilinen lisärakennus rakennusmestareiden Helge Rajala ja Sulo Forss suunnitelmien mukaan. 1960-luvulla tiloja kunnostettiin vastaamaan yhdistystoiminnan vaatimuksiin. Kellariin valmistui nuorisotilat vuonna 1967. Kellariin tehtiin vuonna 1976 saunatilat.
Toimintaa työväentalolla
Jo ennen kuin uusi työväentalo oli valmistunut, järjestettiin siellä elokuussa 1907 Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen III konferenssi, johon osallistui myös V. I. Lenin. Ravintolasalissa järjestettiin tansseja jo ennen talon lopullista valmistumista. Ravintolan pito osoittautui kannattavaksi toiminnaksi ja keittiön suurentaminen tuli pian ajankohtaiseksi. Vanhan talon juhlasali muutettiin elävien kuvien saliksi. Näytelmäseura, soittokunta, lauluseura ja urheiluseura Riento saivat harjoitella uudessa talossa. Nuoriso-osasto ja naisosasto toimivat myös talolla. Työväestön työtaisteluja tuettiin 1900-luvun jälkipuolella antamalla lakkokokouksille tiloja ilmaiseksi tai puoleen hintaan. Tanssit olivat tuottoisaa toimintaa, mutta kävijöiden määrä väheni 1960-luvun lopulla. Seuraavalla vuosikymmenellä järjestettiin bingoiltoja, jotka osoittautuivat suosituiksi. Parhaimmillaan talolla bingoiltiin neljänä iltana viikossa. Toiminta kuitenkin hiipui vuosikymmenen kuluessa. Liikehuoneistoista saadut tulot menivät käyttökuluihin. Kunnostukseen ei jäänyt varoja. 1980-luvun alkupuolella perustettiin Kotkan Konserttitalo Oy, jonka kaupunki ja työväenyhdistys omistivat puoliksi. Tällä järjestelyllä kaupunki otti vastatakseen talon kunnostamisesta konserttisaliksi. Yhdistyksen käyttöön jäivät toimistotilat ensimmäisestä kerroksesta sekä kellarin nuoriso- ja saunatilat. Työväenyhdistys myi oman puolikkaansa osakkeista kaupungille vuonna 2010, jonka jälkeen konserttitalo on kokonaan kaupungin omistaman Kotkan Julkiset Kiinteistöt Oy:n omistuksessa. Kotkan Sos.dem. yhdistys vuokraa toimistotiloja 1960-luvun alussa valmistuneesta lisärakennuksesta sekä talon kellarissa sijaitsevia saunatiloja.
Ed, Edd n Eddy
Ed, Edd n Eddy on kanadalainen Leo Awardilla palkittu animaatiosarja, jonka loi kanadalainen animaattori Danny Antonucci. Sarjan tuotti kanadalainen animointiyhtiö a.k.a. Cartoon, Cartoon Networkille, jossa sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa 4. tammikuuta vuonna 1999. Siitä tuli myös Cartoon Networkin pitkäaikaisin animaatiosarja, joka on alun perin Cartoon Networkin ohjelma. Sarjasta oltiin alun perin tuottamassa 52 jakson verran, mutta Cartoon Network tilasi siitä vielä 13. jaksoa lisää. Ed, Edd n Eddy päättyi 11. toukokuuta vuonna 2007. Siitä julkaistiin myös elokuva Ed, Edd n Eddy’s Big Picture Show. Elokuvan lisäksi sarjasta on julkaistu kolme videopeliä vuosina 2002, 2005 ja 2007.
Juoni
Sarja keskittyy kolmeen poikaan, Ed, Edd ja Eddy, joista 12-vuotias Eddy toimii kolmikon johtajana. Hän on erittäin kiinnostunut rahasta ja kavereidensa Edin ja Eddin kanssa hän suunnittelee erilaisia tapahtumia tai esineitä, joita myymällä Eddy pääsisi tavoitteeseensa kerätä rahaa itselleen, ostaakseen suurenkokoisia karkkeja nimeltä jawbreakers, mutta ei usein onnistu. Kolmikon älykkäin ja usein myös pikkutarkin on Edd, oikealtanimeltään Eddward. Eddy luottaakin Eddn suunnitelmallisuuteen, mutta usein turhautuu hänen liialliseen varovaisuuteen ja pikkutarkkuuteen. Ryhmän lihaksena toimii Ed, joka on kolmikon tyhmin, mutta pisin ja voimakkain. Hän pitää erityisesti sarjakuvista ja saattaakin joskus lumoutua niiden maailman niinkin ettei enää erota tarinoita todellisuudesta. Hänellä on myös nuorempi sisko nimeltä Sarah, joka on luonteeltaan erittäin aggressiivinen. Hänen kaverinaan on Jimmy, joka usein käyttäytyy todella avuttomasti. Sarah ei pidä ollenkaan Edin kaverista Eddystä, joka onkin lähes samankaltainen luonteeltaan. Edd on puolestaan osoittautunut olevan kolmikosta Sarahin ihastuksen kohde muutamissa jaksoissa.
Sarjassa esiintyy myös muita hahmoja, mutta heidän vanhempiaan, Eddyn veljeä ja sekä muita aikuisia ei ole kuitenkaan koskaan esitetty, vaikka heidät on usein mainittu.
ASMP
thumb|right|Ranskalais-valmisteinen ASMP-A, lentokoneesta laukaistava stand off-tyypin ydinohjus. ASMP (ransk. Air-Sol Moyenne Portée) on ranskalainen lentokoneesta laukaistava ydinohjus. Ohjus on niin kutsuttu stand-off -tyypin ase, jolloin hyökkävän pommituskoneen ei ole tarpeen läpäistä vihollisen ilmapuolustusta. Sen kantama on niin kutsuttu keskikantama (engl. intermediate, medium-range), joka on eri variaatiosta riippuen noin 300 - 500 kilometriä. Ydinohjus kykenee 2 - 3 Machin nopeuteen. Ydinkärkenä on lämpöydinpommi, jonka voimakkuutta voidaan säädellä. Sen teho vaihtelee 100 - 300 kilotonniin.
Tätä ohjusasetyyppiä edelsivät AN-22 (70 kt, käyttöön 1967-1968, käytössä vielä 1980-luvulla) ja AN-52 -tyypin (6-8/25 kt, käytössä 1972-1992) lentokoneissa kuljettavat ydinpommit. Niiden enimmäisteho oli 70 kt. AN-22:ta on kuvailtu lämpöydinpommina, matalahkosta tehotasostaan huolimatta.
Asetyyppi otettiin käyttöön noin 10 vuotta ennen kiinteitten laukaisutukikohtien poistumisen aikaa. Se tapahtui vuonna 1986. Näitä ohjustukikohtia oli Luoteis-Ranskassa kaksi kappaletta, ja ne sijaitsivat Plateau d'Albionin ylängöllä. Ranska liittyi vuonna 1993 ydinsulkusopimukseen, joka kielsi keskikantaman strategiset ydinohjukset: mutta silti salli ASMP:n tyyppiset, kuljetettavat raskaan luokan ydinohjukset. Ohjussiilojen käyttö loppui vuonna 1996.
Yksi Mirage 2000N -tyyppinen taikka Dassault Rafale -taistelulentokone kykenee kantamaan yhden ASMP-tyypin lämpöydinohjuksen keskiripustimessaan. Myös Dassault Etendard IV ja Mirage IV kykenivät tätä aseistusta käyttämään. 860 kg:n omamassan omaavia ohjuksia on varastoitu arviolta 84 kappaletta. Näistä osa (ASMP-A) lienee jo poistettu käytöstä, jolloin käytössä olisi arviolta 60 ydinkärkeä. Valmistaja on Aérospatiale. ASMP-tyypin eräänlaisena suorana edeltäjänä, voitaneen luonnehtia Britannian Blue Steel-ohjusta. TNA (Tête Nucléaire Aéroportée) on tuorein ja päivitetty ydinkärjen tyyppi.
ASN4G-ohjuksen (Air-Sol Nucléaire de 4e Génération) on määrä astua palvelukseen vuonna 2021. Sen kantama ylittää 1 000 kilometriä. Ohjuksen on arveltu ylittävän supersoonisen (Mach 4 - 5) taikka hypersoonisen (Mach 7 - 8+) rajan. Se tulee kuitenkin olemaan edeltäjiään huomattavasti nopeampi ja kantavampi.
Teknisiä tietoja
pienoiskuva|1/91. Gascogne -ydinpommitusrykmentin Dassault Rafale B.
Kansalliskirjallisuus
Kansalliskirjallisuus on se osa kansan kirjallisuutta, jossa kansan ominaispiirteet selvimmin ilmenevät. Kansalliskirjallisuus käsittelee kansallista identiteettiä ja on muokannut sitä.
Kansalliskirjallisuuteen luetaan yleensä niin kansakunnan piirissä syntynyt kirjoitettu kirjallisuus kuin suullinen kansanrunouskin. Kansalliskirjallisuuteen on saatettu sisällyttää myös muun muassa historiankirjoitus ja poliittiset kirjoitukset. Toisinaan kansallikirjallisuuden piiriin katsotaan kuuluvan vain tietynkielinen elävä kirjallinen kulttuuri.
Kansalliskirjallisuuden käsitteen muodostuminen liittyi eurooppalaisten kansallisvaltioiden ja nationalismin syntyyn 1700- ja 1800-luvulla. Kansalliskirjallisuuden ideaa kehittivät ja systematisoivat etenkin saksalaiset romantikot kuten Georg Gottfried Gervinus.
1800-luvun Suomessa kansalliskirjallisuuden idea oli merkittävässä asemassa, ja kansallisfilosofi J. V. Snellmanin ohjelmaan kuului kansallishenkeä edistävän kansalliskirjallisuuden luominen. Kansalliskirjallisuuden käsite sai 1900-luvulla Suomessa sotien edellä ja sotienjälkeisinä vuosina erityisen kulttuuripoliittisen merkityksen. Suomessa julkaistiin vuosina 1930–1939 15-osainen teossarja Suomen kansalliskirjallisuus, ja 1940-luvun jälkipuoliskolla Rafael Koskimies julkaisi kolmiosaisen teoksen Elävä kansalliskirjallisuus.
Sparrow
Sparrow voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Tiger Rag (albumi)
Tiger Rag on vuonna 1996 julkaistu Jan & Kjelden kokoelmalevy.
Urve Tiidus
Urve Tiidus (o.s. Uussaar, s. 6. kesäkuuta 1954 Kuressaari) on virolainen toimittaja ja poliitikko. Hän on toiminut Kuressaaren pormestarina 18. marraskuuta 2005 lähtien. Hän on toiminut Viron pisteidenantajana Eurovision laulukilpailussa vuosina 1994 ja 1998.
Tiidusista tuli Viron kulttuuriministeri, kun hänen edeltäjänsä Rein Lang erosi kulttuurilehti Sirpin ympärillä velloneen kohun vuoksi.
Patti (koira)
Patti on intialainen koirarotu.
Ulkonäkö
Patti näyttää tavallista vankkarakenteisemmalta dobermannilta. Väriltään se on saksanpaimenkoiran tapaan musta-ruskea.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on erittäin älykäs ja sitkeä.
Alkuperä
Intian tamili-heimot ovat käyttäneet pattia perinteisesti vartioimaan ja suojelemaan lammaslaumojaan kettuja ja muita petoeläimiä vastaan. Nykyisin se on harvinaistunut, koska se on alkanut risteytyä merkittävästi muiden koirien kanssa.
Luettelo naispornonäyttelijöistä
Tämä on luettelo naispornonäyttelijöistä.
Joni Malmi
Joni Malmi (s. 5. tammikuuta 1979) on suomalainen ammattilaislumilautailija. Hän on ollut jo pitkään muun muassa lumilautamerkki Forumin ammattilaistiimissä. Malmi on auttanut myös muita suomalaisia kyvykkäitä lumilautailijoita pääsemään eteenpäin urallaan. Malmi on tuottanut rap -artisti Asan kappaleen Vaaranmaa musiikkivideon.
Joni Malmi valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta.
Malmia ja Jussi Oksasta voidaan pitää lumilautailun edelläkävijöiksi Suomessa. He järjestivät vuosina 2001–2005 Malmi & Oksanen Invitational -tapahtumia.
Fluminimaggiore
Fluminimaggiore on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 882 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 108,18 neliökilometriä. Se sijaitsee 63 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Välskärikalat
Välskärikalat (Acanthuriformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, johon luetaan yli 1 500 lajia 30 heimossa. Aiemmin nämä heimot katsottiin osaksi laajempaa ahvenkalojen lahkoa Perciformes, osittain osaksi sen alalahkoa Acanthuroidei, osittain alalahkoa Percoidei.
Välskärikalat ovat monimuotoinen kalalahko. Acanthuroidei-alalahkon suvuilla on erikoisen muotoiset leukaluut, jotka työntyvät eteenpäin muodostaen pienen suppusuun pidemmän tai lyhyemmän kuonon päässä. Tähän ryhmään kuuluu varsinaisten välskärikalojen heimon (Acanthuridae) lisäksi monia muita koralliriuttojen värikkäitä kaloja, joita näkee usein meriakvaariossa, esimerkiksi kettukala. Muodoltaaan ne ovat useimmiten litteitä tai pitkulaisia kiekkoja. Luvari voi kasviaa kaksi metriä pitkäksi, muiden lajien pituus vaihtelee 10:stä sentistä metriin. Luvari elää avomerellä, muut lajit pysyttelevät rannikon läheisillä koralli- tai kallioriutoilla.
Heimot
Kaikkiaan välskärikalojen lahkoon luetaan 30 heimoa, 247 sukua ja 1 566 lajia.
Näistä Acanthuroidei-alalahkoon luettiin välskärikalat (Acanthuridae), lepakkokalat (Ephippidae), luvarit (Luvaridae), arguskalat (Scatophagidae), kaniinikalat (Siganidae) ja sarvikalat (Zanclidae).
Kasvivärit
Kasvivärejä ovat muun muassa:
Keltaiset ja ruskeat
Suomalaisessa värjäysperinteessä on käytetty monia kasveja. Keltaista väriä saadaan suopursusta, keltamatarasta, koiranputkesta, kultapiiskusta, poimulehdestä ja keltasauramosta. Harmaankeltaista väriä saadaan katajanhavuista, kuivuneesta koivun ja lepänkuoresta sekä kuivatusta nokkosesta. Ruskeankeltaisia sävyjä saadaan sipulinkuorista, kanervasta, peitejäkälästä, variksenmarjan varvuista ja korpipaatsaman kuoresta.
Punaiset
Voimakasta punaista saadaan kelta- ja valkomataran juurista, sinipunaista mustaviinimarjojen ja alunan yhdistelmästä, harmaanpunaista kuusenkävyistä, punakeltaista erilaisista levistä sekä omenapuun ja tuomen kuoresta.
Vihreät
Kirkkaan vihreää väriä saadaan katajanmarjoista yhdessä salmiakin, espanjanvihreän (keinotekoinen kuparin ja happohöyryjen avulla saatava pigmentti) ja kuparisulfaatin kanssa. Vihreänkeltaisia sävyjä tuottavat tuomen lehdet ja marjat, rantakukka yhdessä bromihappoisen kalin kanssa, katkerotatar, pietaryrtti ja ruiskaunokki. Oliivinvihreää saadaan ainakin piennarkaunokista ja saarnen kuoresta, harmaanvihreää niittysuolaheinästä. Punasipulin kuorista saadaan yllättäen havunvihreää väriä.
Beyblade
Beyblade on Takao Aokin tekemä 14-osainen manga, josta tehtiin myös saman tien animesarja. Alkuperäinen japanilainen sarjakuva on lisensoitu Yhdysvaltoihin, jossa piirrossarjaa tekee Nelvana. Hahmojen nimet on vaihdettu englanninkielisiksi. Animesarjojen lisäksi Japanissa on julkaistu yksi elokuvakin vuonna 2002 ja julkaistiin myös Amerikassa englanniksi dubattuna vuonna 2004. Suomessa kaksi ensimmäistä Beyblade-sarjaa näkyivät Nelosella kahden tuotantokauden verran vuosina 2004–2006.