cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vihtori Kosola
Isänmaallinen kansanliike
thumb|Vihtori Kosolan arkkua kannetaan hänen kotipihallaan vuonna 1936. Kosolan viimeisiksi jääneitä vuosia leimasi alkoholismi ja katkeruus menetetyistä mahdollisuuksista. Hänen on sanottu esiintyneen syksystä 1930 alkaen monissa kokouksissa ja julkisissa tilaisuuksissa humalassa. Puoluepolitiikassa taitamattomana hän muodostui lopulta IKL:n varsinaiselle johdolle niin suureksi rasitteeksi, että marraskuussa 1936 hänet päätettiin syrjäyttää puheenjohtajan paikalta pelkäksi varapuheenjohtajaksi. Hänen tilalleen valittiin Annala. Kosola ehti kuitenkin sopivasti kuolla keuhkokuumeeseen joulukuussa 1936 ennen päätöksen julkista ilmoittamista, joten puheenjohtajanvaihdos voitiin esittää luonnollisesta poistumasta johtuvana. Kosola oli kuollessaan vain 52-vuotias. Ruotsalaisissa lehdissä levitettiin perätöntä huhua, jonka mukaan hänet olisi myrkytetty. Myrkytysepäilyjen vuoksi Kosolalle tehtiin ruumiinavaus, jossa todettiin kuoleman olleen luonnollinen. Hänelle järjestettiin Lapualla juhlavat hautajaiset, joihin osallistui yli 2 000 henkilöä.
Pohjalanjärvi
Pohjalanjärvi on kuivatettu järvi Pirkanmaalla Sastamalan Rautajoella Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueella. Järven kuivaushanke käynnistyi 1800-luvulla ja sitä on jatkettu 2000-luvullakin. Kuivatus oli sikäli täydellinen, että koko järven pohja on nykyään peltomaata. Alue tunnetaan nimellä Pohjalanjärvi.
Historiallinen maantieto
Järven mitoista voi saada käsityksen, jos vertaa Kalmbergin kartastossa piirrettyä Pohjalanjärveä Rautaveden rantaviivaan. Tällöin voisi arvioida järven pohjois-etelä-suuntaiseksi pituudeksi arvioida 1,6 kilometriä ja tälle poikittaiseksi leveydeksi 1,0 kilometriä. Eteläpäässä, jossa sijaitsi Rautajoen luusua, oli noin 500 metriä pitkä lahti. Nykyinen Rautajoki laski järveen sen pohjoispäässä. Kartastossa järven nimeksi oli kirjoitettu "Pohjala träsk".
Historia ja kuivattaminen
Daniel Ekmanin kartassa 1700-luvun alusta Pohjalanjärvi on piirrettynä kartan reunaan hieman epämääräisen muotoisena. Sen nimi on kirjoitettu "Pohjala träsk" ja ainoa talo sen rannalla on Pohjala.
Riippuen lähteestä, Pohjalanjärven kuivattaminen aloitettiin vuonna 1825 tai 1890. Vuonna 1837 jättivät talolliset Gust. Ands. Jarko ja Matts Johs. Teerri anomuksen vesijättömaan järjestämiseksi. Vuonna 1854 Pohjalanjärvi oli Antero Wareliuksen mukaan "puhdas niittu, joka vuonna 1848 päätetyn kuivatuksen jälkeen kasvaa kelpo lailla heiniä". Vuonna 1917 kivityömies J.V.Pihlainen haki lupaa kuivattamiseen (jatkokuivattamiseen ?). Siitä, kuka aloitti järven kuivattamisen ja milloin se tapahtui, jää vielä auki.
Järven eteläisimmän lahden luusuasta kaivettiin 720 metriä pitkä kaivanto, jota pitkin järven vedenpintaa alettiin laskea. Noin 1850-luvun pitäjänkartassa on Pohjalanjärvi piirretty pienenä järvenä entisen järvenpohjan altaaseensa ja että altaassa virtaa jo kaivettu Rautajoen uoma kauniita mutkia tehden.
Vuonna 1923 hyväksytty vesijätön jako sisälsi enimmäkseen niittymaita ja vain murto-osan peltoja. Niittymaata oli 78 hehtaaria ja peltomaata 4,7 hehtaaria. Kuivattamista on jatkettu ainakin 1940-luvulla ja 2000-luvulla, jolloin kaivantoa syvennettiin tekemällä kallioleikkauksia.
Rami Saari (upseeri)
Aiemmin Saari on toiminut Porin prikaatin komentajana vuoden 2017 alusta kesäkuuhun 2018, Karjalan Prikaatin esikuntapäällikkönä ja Reserviupseerikoulun reserviupseerikurssin johtajana. Saari on suorittanut Lontoossa Royal College of Defence Studies -sotilasakatemian ylemmän päällystön kurssin. Everstiksi hänet ylennettiin 4. kesäkuuta 2014, prikaatikenraaliksi 4. kesäkuuta 2018 ja kenraalimajuriksi 4. kesäkuuta 2022.
Świnoujście
Swinemünde perustettiin Swinan, Oderin laskujoen, läntiselle rannalle pienen kylän paikalle vuonna 1748. Fredrik II Suuren aikana Swinemünde linnoitettiin ja se sai kaupunginoikeudet 1765. Se toimi Stettinin (Szczecin) ulkosatamana. Nykyään (2011) kaupunkien yhteinen Szczecin-Świnoujścien satama on Puolan toiseksi suurin kauppasatama.
Swinemünden merkitys pieneni, kun Itämerestä rakennettiin kanava suoraan Stettiniin 1800-luvun lopussa. Kaupunki kärsi toisessa maailmansodassa raskaista pommituksista ja ainakin 23 000 siviiliä kuoli. Sodan jälkeen kaupunki luovutettiin Puolalle ja saksalaisasukkaat karkotettiin.
Martin Tauber
Maailmancup
Tauber kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 22. marraskuuta 1997 Beitostølenissä ollen kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa 105:s. Maailmancupin pisteitä Tauber saavutti ensimmäisen kerran 27. joulukuuta 1998, kun hän oli 24:s vapaan hiihtotavan sprintissä Garmisch-Partenkirchenissä. Palkintokorokkeelle Tauber ylsi maailmancupissa kerran. Hän oli toinen 5. helmikuuta 2006 Davosissa pidetyssä 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa.
Arvokilpailut
Nuorten MM-kilpailuissa Tauber oli mukana vuosina 1994–1996 yhteensä viidellä matkalla. Paras sijoitus näissä kilpailuissa oli yhdeksäs sija 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa Asiagossa 4. helmikuuta 1996.
MM-kilpailuissa Tauber oli mukana Oberstdorfissa 2005 ja Sapporossa 2007. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa MM-tasolla oli 18. sija vuoden 2005 kilpailujen 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähdössä. Vuoden 2005 MM-kisoissa Tauber hiihti ainoan arvokisaviestinsä, jossa Itävalta sijoittui viidenneksi.
Olympialaisissa Tauber oli mukana Torinossa 2006. Siellä hän hiihti uransa parhaan arvokisasijoituksen ollessaan 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa kahdeksas.
Kilpailukielto
Keväällä 2007 Kansainvälinen olympiakomitea langetti Tauberille ja viidelle muulle itävaltalaisurheilijalle elinikäisen kilpailu- ja toimitsijakiellon olympialaisiin. Syynä oli dopingaineiden hallussapito Torinon olympialaisissa 2006.
USS Jallao (SS-368)
USS Jallao (runkonumero SS-368) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1944 vesillelaskettu Balao-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Manitowoc Shipbuilding Companyltä Manitowocista Wisconsinista, missä köli laskettiin 29. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1944 kumminaan Oliver G. Kirkin puoliso ja otettiin palvelukseen 8. heinäkuuta ensimmäisenä päällikkönään Joseph B. Icenhower.
Palvelus
Heinäkuussa 1944 aluksen miehistö oli koulutettavana. Alus lähti 26. heinäkuuta Manitowocista Chicagoon, misä se siirrettiin kelluvalle telakalle Mississipistä New Orleansiin siirtoa varten. Alus lähti 6. elokuuta New Orleansista Panaman kanavan läpi Tyynellevaltamerelle. Alus saapui 22. syyskuuta Pearl Harboriin.
Alus aloitti toisen partiomatkansa 6. tammikuuta 1945 Keltaisella merellä. Alus sai muutamia rahtialuksia maalikseen tuhoten saattueen 5. maaliskuuta. Hyökkäyksen aikana alukseen törmäsi saattaja, jolloin periskooppi vaurioitui. Kaksi päivää myöhemmin alus lähti Midwaylle, jonne se saapui 26. maaliskuuta.
Korjausten jälkeen alus lähti 20. huhtikuuta merelle kolmannelle partiomatkalleen, jolloin se oli määrätty lentäjien pelastusalukseksi Marcus Islandin edustalle. Saatuaan 9. toukokuuta tiedon mereen saaren pohjoispuolelle pudonneista lentäjistä alus uhmasi rannikkopattereita ja noukki viisi lentäjää lautalta. Lentäjät kuljetettiin Saipanille 12. toukokuuta. Alus lähti Japanin rannikolle pelastustehtäviin. Alus palasi Pearl Harboriin 13. kesäkuuta.
Oltuaan jatkokoulutuksessa Mariaaneilla alus lähti 31. heinäkuuta Guamille partioidakseen Japaninmerellä. Neljännellä partiomatkallaan alus upotti 11. elokuuta 6 000 tonnin rahtilaivan Timokomarun. Neljä päivää myöhemmin sotatoimet päättyivät ja alus purjehti Guamin kautta San Franciscoon, jonne se saapui 28. syyskuuta. Alus poistettiin 30. syyskuuta 1946 palveluksesta Mare Islandin laivastontelakalla Vallejossa Kaliforniassa ja se sijoitettiin Tyynenmeren reservilaivastoon.
Aluksen kotisatamaksi vaihtui heinäkuussa 1953 New London, jossa sille tehtiin muutostöitä. Alus virtaviivastettiin ja sille asennettiin snorkkeli ja uusia elektronisia laitteita. Alus palautettiin palvelukseen 4. joulukuuta 1953 päällikkönään J. W. Mercer.
San Diegon alueella järjestettyjen koeajojen jälkeen alus lähti 12. huhtikuuta itärannikolle. Alus matkasi Panaman kanavan kautta Norfolkiin, missä se liittyi 6. sukellusvenelaivueeseen. Alus operoi Halifaxin edustalla vuoden 1954 kouluttaen Kanadan ja Yhdysvaltain laivastojen sukellusveneentorjuntamiehistöjä. Tammi-helmikuussa 1955 alus osallistui laivaston sotaharjoitukseen Karibianmerellä, mistä se palasi Norfolkiin 4. maaliskuuta.
Jallaon kotisatamaksi vaihdettiin heinäkuussa 1955 New London ja se oli koulutuspurjehduksella yhdessä HMS Alderneyn kanssa 7. elokuuta alkaen, jolloin alukset osallistuivat yhteisharjoitukseen New Broom IV. Harjoituksen jälkeen Jallao liitettiin 6. laivastoon, minkä seurauksena se lähti komennukselle Välimerelle 9. marraskuuta. Alus avusti Italian laivaston koulutuksessa osallistuen erilaisiin harjoituksiin ennen kuin se aloitti kotimatkan tammikuun puolivälissä 1956. Alus matkasi Suezin kanavan kautta vieraillen Itä- ja Etelä-Afrikan alueella, minkä jälkeen se ylitti Etelä-Atlantin osallistuakseen harjoituksiin Uruguayn ja Brasilian hävittäjien kanssa. Alus saapui New Londoniin 16. huhtikuuta.
Viimeisimpien elektronisten laitteiden asentamisen jälkeen alus palasi operatiiviseen käyttöön tammikuussa 1957. Karibialla helmikuussa pidetyt sotaharjoitukset pitivät aluksen miehistön kiireisenä ja sen jälkeisten rannikkopurjehdusten päätyttyä alus saapui heinäkuun lopulla Bostoniin lyhyellä koulutuspurjehdukselle. Alus oli syys-lokakuun Pohjois-Atlantilla ennen paluutaan New Londoniin 24. lokakuuta.
Pääosan vuodesta 1958 alus oli koulutuspurjehduksilla Atlantin rannikolla osallistuen sukellusveneentorjuntaharjoitukseen syyskuussa. Vuoden 1959 alus oli järjestelmien kehitystyössä ja koulutuksessa Submarine Schoolissa New Londonissa. Alus lähti 20. tammikuuta 1960 Karibialle sotaharjoitukseen, mistä se palasi 19. helmikuuta. Vuoden lopun alus oli Bermudalla koulutusaluksena. Alus oli 9. tammikuuta - 24. maaliskuuta 1961 erikoiskoulutuksessa Skotlannissa ja operoi kesän yhdessä Kanadan laivaston alusten kanssa Halifaxin edustalla. Vuoden lopun alus vietti New Londonissa.
Alus aloitti 2. tammikuuta 1962 toisen komennuksensa Välimerellä ollen 6. laivaston mukana aina 7. toukokuuta saakka. Vuoden lopun alus oli modernisoitavana ja kunnostettavana Philadelphian laivastontelakalla. Vuodet 1963-1964 alus osallistui koulutuspurjehduksiin Karibialla, kuului sukellusvenekoulutukseen ja osallistui erilaisiin laitteistojen testauksiin. Alus lähti 3. tammikuuta 1965 neljän kuukauden komennukselle 6. laivastoon, mistä se palasi 1. toukokuuta koulutusalukseksi New Londoniin. Alus operoi 1967 pitkin Atlantin rannikkoa ja Karibianmerellä.
Alus poistettiin palveluksesta 1. kesäkuuta 1974 ja myytiin Espanjalle ja se poistettiin alusluettelosta 26. kesäkuuta.
Espanjan laivasto
Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen vastaanotto päivänä nimellä Narcíso Monturiol (S35). Alus poistettiin palveluksesta 12. joulukuuta 1984 ja upotettiin Cartagenan edustalle seuraavana vuonna.
Artémida (Attika)
Artémida ( tai Άρτεμις, Ártemis; aiemmin Λούτσα, Loútsa) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Spáta-Artémidan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αρτέμιδας, Dimotikí Enótita Artémidas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella. Kaupungin ja koko kunnallisyksikön väkiluku on 21 488 (vuonna 2011).
Artémidan kaupunki sijaitsee Attikan itärannikolla. Se on saanut nykyisen nimensä Artemis-jumalattaren antiikin aikaisesta kulttipaikasta, joka sijaitsi läheisessä Brauronissa (varsinaisesti naapurikunnan Markópoulo Mesogaíaksen puolella). Artémida oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spáta-Artémidan kunnaksi yhdessä Spátan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Epimanikia
Epimanikia eli hiha on ortodoksisen diakonin, papin tai piispan jumalanpalveluspukuun kuuluva n. 10–15 cm leveä, ranteen kohdalle nauhoilla kiinnitettävä kalvosin. Hihoihin on kuvattu risti. pienoiskuva|Pappi jumalanpalveluspukuun pukeutuneena johon hihat kuuluvat Pappi solmii hihoilla eräiden muiden asujen hihat kiinni ranteeseen.
Pappi ei voi toimittaa mitään jumalanpalveluksia ilman hihoja ja epitrakiilia.
Tuomo Repo
Tuomo Repo (s. 28. huhtikuuta 1967 Iisalmi) on suomalainen prikaatikenraali. Hänet nimitettiin Kainuun prikaatin komentajaksi 1. kesäkuuta 2017. 1. tammikuuta 2021 hän siirtyi Pääesikunnan koulutuspäälliköksi. Repo siirtyi reserviin 31. joulukuuta 2021.
Hän on aiemmin toiminut muun muassa Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajana, Suomen yhteysupseerina Yhdysvaltoihin sekä apulaissotilasedustajana Suomen erityisedustustossa Natossa Brysselissä.
Repo on naimisissa ja hänellä on kolme tytärtä.
Troy Smith
Troy James Smith (s. 20. heinäkuuta 1984 Columbus, Ohio, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Smith on vuoden 2006 Heisman Trophy -voittaja. Yliopistouransa jälkeen Smith ei vakiinnuttanut paikkaansa ammattilaissarjoissa. Hän pelasi muutaman kauden NFL-, UFL- ja CFL-liigoissa.
Baltimore Ravens
Ohion valtionyliopistossa pelannut Smith voitti parhaalle yliopistopelaajalle jaettavan Heisman Trophyn viimeisenä yliopistovuotenaan 2006. Hänet valittiin vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuudessa viidennellä kierroksella, Baltimore Ravensin toimesta. Myöhäistä varausvuoroa selitti hänen lyhyytensä verrattuna yleisesti pelinrakentajiin, sekä heikot esitykset viimeisessä yliopisto-ottelussa, BCS:n mestaruusottelussa Floridan yliopistoa vastaan.
Smith oli Ravensissa varamiehenä kolmen kauden ajan, kunnes hänen sopimuksensa purettiin kauden 2009 jälkeen. Hän teki syyskuussa 2010 vapaana pelaajana sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa, joka oli hankkinut myös hänen yliopistoaikojensa joukkuetoverin, Ted Ginnin.
San Francisco 49ers
Alkukaudesta kolmannen pelinrakentajan tointa hallinnut Smith ylennettiin 49ersin aloittajaksi Lontoossa Denver Broncosia vastaan pelattuun otteluun edellisen aloittajan Alex Smithin loukkaannuttua, ja onnistui johdattamaan joukkueen voittoon. Yhteensä hän aloitti kaudella viisi ottelua, joista 49ers voitti kolme.
Pittsburgh Steelers
Huolimatta menestyksestä heikosti pelanneen joukkueen aloittajana, Smithille ei tarjottu kauden päätteeksi jatkosopimusta, ja hän teki sopimuksen UFL-liigan Omaha Nighthawksin kanssa. Smith pelasi kuitenkin Nighthawksissa aloittajana vain yhden ottelun, jossa joukkue hävisi Sacramento Mountain Lionsille 25-19.
Sopimuksen umpeuduttua Smith teki sopimuksen Pittsburgh Steelersin kanssa, hänestä suunniteltiin mahdollista varamiestä ykköspelinrakentaja Ben Roethlisbergerille. Steelersin organisaatiossa oli kuitenkin kuusi pelinrakentajaa, joiden kanssa Smith kilpaili. Hänet irtisanottiin ennen kauden alkua.
Montreal Alouettes
Kesällä 2013 Smith solmi kahden vuoden sopimuksen Montrealin kanssa. Hän oli aluksi varamiehenä, mutta lopulta nousi aloittajaksi. Kauden jälkeen Smith solmi kolmen vuoden jatkosopimuksen. Alouettes irtisanoi Smithin sopimuksen kesken kauden 2014 hänen huonojen otteidensa vuoksi.
Koukku ja Ripatti
Koukku ja Ripatti ovat ohjaaja-käsikirjoittaja Aarne Tarkaksen luoma fiktiivinen poliisipari. Koukku on järkevä ja Ripatti on tyhmä, joskin Ripatin intuitio usein todellisuudessa pitää paikkansa, mutta Koukku ottaa siitä lopulta kunnian.
Koukku ja Ripatti olivat mukana kolmessa Tarkaksen ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa. Niistä kaikissa Uljas Kandolin esitti Koukkua. Ripattia esitti ensimmäisessä Heikki Savolainen ja kahdessa jälkimmäisessä Hannes Häyrinen.
Kahdessa jälkimmäisessä Koukku ja Ripatti -elokuvassa ovat mukana myös Tarkaksen hahmot, rikolliset Arska ja Ville (Leo Jokela ja Risto Mäkelä).
Naurava kulkuri (kappale)
Naurava kulkuri on humoristinen musiikkikappale. Siitä tunnetaan suomeksi erityisesti Vesa-Matti Loirin levytys, joka nousi Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle.
Kappale on alun perin Jim Lowen säveltämä ja esittämä vuonna 1953 ilmestynyt country & western -hitti ”Gambler's Guitar”. Alkuperäiset sanoitukset käsittelevät kulkuria ja uhkapelaajaa, joka pelaa uhkapelien lisäksi myös sydämillä. Vuonna 1957 Fred Bertelmann levytti kappaleen saksaksi nimellä ”Der lachende Vagabund”. Kappaleen sovitus oli tässä versiossa täysin erilainen. Sanoituksista jätettiin uhkapelaaminen pois ja sijoitettiin tarina Eurooppaan, jossa kulkuri kiertää huolettomana keikarina naisia hurmaten. Jo Jim Lowen levytyksessä oli naurua, mutta Bertelmann toi sitä kappaleeseen vielä paljon lisää.
Jope Ruonansuu levytti laulun 2003 Finnshits-levyllään. Hän esitti kappaleen myös Yle TV2 -kanavan ohjelmassa Leikin varjolla. Leningrad Cowboys -yhtye on levyttänyt kappaleesta hevi-version Bertelmannin levytyksen pohjalta vuonna 2004. Hip-hop-artisti Elastinen esitti oman versionsa kappaleesta Vain elämää -sarjan 3. kauden Loirille omistetussa avausjaksossa.
Saksankielisen version sanoitukset
(suora käännös)
Mitä olen kokenut, sen vain minä voin kokea
Olen kulkuri
Jopa ruhtinailla sanotaan olevan harmaa arki
Minun maailmani on värikäs
Kun ajattelen Capria, silloin ajattelen myös Ginaa
Hän rakasti lordia
Mutta kun hän, kaunis Signorina, näki minut
Juoksi hän heti luotaan pois
Saapuessani Espanjaan, ei krouvari kaatanut minulle mitään ilman rahaa
Mutta hänen vaimonsa, jonka vein päivällä kävelylle
Kaatoi minulle viiniä
Siis nauran itsekseni, ja niin nauran itsekseni yhä tänäänkin
Aina punainen suu
Eikä ole koskaan hetkeäkään, jolloin katuisin
Maailmani on värikäs
Johan Helmich Roman
Johan Helmich Roman (26. lokakuuta 1694 Tukholma – 20. marraskuuta 1758 Ryssby, Kalmarin lääni) oli ruotsalainen barokkisäveltäjä. Hän polveutui mahdollisesti suomalaisesta Raumannusten pappissuvusta.
Roman oli Ruotsin ensimmäinen oma säveltäjä. Hän järjesti ensimmäiset julkiset konsertit Ruotsissa.
Henkilönostin
Henkilönostin on laite, jolla yksi tai useampi ihminen nostetaan ja lasketaan turvallisesti paikasta toiseen. Nosturia tai hissiä muistuttavia henkilönostimia on monenlaisia moneen eri käyttötarkoitukseen:
Johan Helmich Roman
Roman vietti vuodet 1715–1721 Englannissa, jossa hän opiskeli Johann Christoph Pepuschin johdolla. Siellä ollessaan hän tapasi Francesco Geminianin ja Georg Friedrich Händelin. Palattuaan Ruotsiin hän pääsi töihin Ruotsin kuninkaalliseen kapelliin.
Eräs Johan Helmich Romanin tunnetuimmista sävellyksistä on Drottningsholm-musiikki, jonka hän sävelsi Aadolf Fredrikin ja Loviisa Ulrikan häitä varten vuonna 1744. Muita teoksia ovat muiden muassa 23 sinfoniaa, useat kantaatit, viulukonsertot ja alkusoitot.
Johan Helmich Romanin isä oli hovikapellin viulisti Johan Roman.
Trevor Mingoia
Trevor Mingoia (s. 18. tammikuuta 1992 Fairport, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Oulun Kärppiä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Mingoia laukoo oikealta.
Ura
Mingoia kävi high schoolin Berkshire Schoolissa, jonka joukkueen kapteenina hän toimi kaudella 2010–2011. Kaudeksi 2011–2012 Mingoia siirtyi Union Collegen yliopistojoukkueeseen. Hän voitti siellä ECAC Hockeyn runkosarjan ja koko divisioonan mestaruuden. Mingoian opiskelut siellä kuitenkin keskeytyivät ja hän siirtyi lokakuussa 2012 varaamattomana pelaajana ns. "tender-sopimuksella" USHL-junioriliigan Tri-City Stormiin. Vuodet 2013–2016 Mingoia opiskeli Providence Collegessa. Hän oli kaudella 2014–2015 tehoilla 15+16=31 joukkueensa paras maalintekijä Noel Acciarin kanssa sekä neljänneksi paras pistemies. Kaudella 2015–2016 Mingoia oli tehoilla 14+23=37 Providencen toiseksi paras pistemies Mark Jankowskin kanssa ja he jakoivat joukkueen sisäisen tehotilaston voiton lukemalla +24. Mingoia voitti koko NCAA:n mestaruuden.
Viimeisen yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2016 Mingoia siirtyi amatööritryout sopimuksella AHL-joukkue Albany Devilsiin. Hän pelasi siellä neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Syksyllä NHL-varaamaton Mingoia osallistui sekä Chicago Blackhawksin että AHL-joukkue Providence Bruinsin harjoitusleirille. Lopulta lokakuussa hän teki vapaana agenttina sopimuksen ECHL-joukkue Atlanta Gladiatorsin kanssa. Mingoian tulokaskausi 2016–2017 toi siellä 60 runkosarjaottelussa tehot 21+19=40. ECHL:n runkosarjan päätteeksi, huhtikuussa 2017 Gladiators lainasi hänet ammattilaistryout-sopimuksella AHL-joukkue San Antonio Rampageen, jossa hän pelasi kaksi runkosarjaottelua.
Kesäkuussa 2017 Mingoia teki vapaana agenttina ECHL-sopimuksen Norfolk Admiralsin kanssa. Jo heinäkuussa hän teki kuitenkin vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Milwaukee Admiralsin kanssa. Mingoia osallistui samana syksynä myös NHL-seura Nashville Predatorsin harjoitusleirille. Hän pelasi kaudella 2017–2018 22 ottelua Milwaukee Admiralsin AHL-joukkueessa ja 16 ottelua Norfolk Admiralsin ECHL-joukkueessa.
Kaudeksi 2018–2019 Mingoia siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Västerviks IK:hon. Joulukuussa 2018 seura lainasi hänet 5. tammikuuta 2019 asti kestävällä sopimuksella sarjatasoa ylemmäs SHL-joukkue Rögle BK:n riveihin. Lainasopimuksensa päätyttyä Rögle kiinnitti Mingoian loppukaudeksi 2018–2019. Hän teki SHL:ssä kauden aikana kaikkiaan 26 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 5+7=12.
Mingoia siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue KooKoohon. Hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä 20 osumallaan. Mingoia teki runkosarjassa kaikkiaan 41 tehopistettä. Kesäkuussa 2020 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KooKoon kanssa. Alkukaudella 2020–2021 Mingoia teki yli piste per peli -tahdilla 21 ottelussa tehot 7+16=23. Hän johti KooKoon sisäistä pistepörssiä ja oli koko SM-liigan pistepörssissä kolmantena, kunnes tammikuussa 2021 Mingoian kausi todettiin päättyneeksi leikkaushoitoa vaatineen vamman vuoksi.
Kaudeksi 2021–2022 Mingoia siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Grizzlys Wolfsburgiin. Hän oli tehoilla 15+32=47 joukkueen toiseksi paras pistemies Chris DeSousan jälkeen. Toukokuussa 2022 Mingoia teki Grizzlysin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Mingoia palasi kaudeksi 2023–2024 SM-liigaan ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppiin.
Muuta
Mingoialla on italialaiset sukujuuret.
Penny Marshall
thumb|right|Penny Marshall vuonna 1976. Carole Penny Marshall (15. lokakuuta 1943 Bronx, New York – 17. joulukuuta 2018 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän oli kolmesti ehdolla Golden Globen saajaksi.
Marshall syntyi New Yorkin Bronxissa Garry Marshallin siskona. Hänen isänsä oli etniseltä taustaltaan italialainen. Valmistuttuaan Walton High Schoolista New Yorkissa hän opiskeli New Mexicon yliopistossa.
Jo 1970-luvulla Marshall keräsi suosiota esiintymisillään muiden muassa televisiosarjoissa The Odd Couple ja Laverne & Shirley. Sarjaa Laverne & Shirley esitettiin 1976–1983, ja se oli todella suosittu. Marshall näytteli siinä Cindy Williamsin kanssa päärooleja, ja hän ohjasi myös joitakin sarjan jaksoista. Marshall oli kolmesti sarjasta ehdolla Golden Globeen.
Marshallin ensimmäinen pitkä ohjaustyö oli Jumpin’ Jack Flash (1986), jonka ohjaajana hän korvasi Howard Zieffin. Marshallin seuraavat työt olivat menestyneitä. Komedia Big (1988) tuotti maailmanlaajuisesti 151 miljoonaa dollaria ja oli ilmeisesti ensimmäinen yli 100 miljoonaa dollaria tuottanut naisen ohjaama elokuva. Heräämisiä (1990) oli puolestaan kriitikoiden ylistämä, ja se sai toisena naisen ohjaamana elokuvana parhaan elokuvan Oscar-ehdokkuuden. Omaa luokkaansa (1992) menestyi vielä hyvin, mutta Päätään pidempi (1994) sai murska-arviot. Tämän jälkeen Marshall ohjasi vielä elokuvat Rakastuin enkeliin (1996) ja Miehet elämässäni (2001).
Marshall myös tuotti joitakin elokuvia ja vieraili ääninäyttelijänä Simpsoneissa. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hän oli 1970-luvulla naimisissa Rob Reinerin kanssa.
Marshall kuoli diabeteksen aiheuttamiin komplikaatioihin 75-vuotiaana 17. joulukuuta 2018.
Brynolf Honkasalo
Brynolf Honkasalo (vuoteen 1906 Adolfsson; 1. huhtikuuta 1889 Orivesi – 30. marraskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen lakitieteen tohtori ja rikosoikeuden professori.
Perhe
Honkasalon vanhemmat olivat ratavartija Erik Johan Gustaf Adolfsson ja Amanda Kolhi. Hän oli naimisissa vuodesta 1913 lähtien Aili Gabriella Jokisen kanssa.
Opinnot
Honkasalo pääsi ylioppilaaksi 1908. Hän suoritti oikeustutkinnon 1911 ja yleisen hallintotutkinnon 1913. Honkasalo valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1921 sekä lakitieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1928. Hän sai varatuomarin arvon 1925. Honkasalo opiskeli myös Leipzigissa 1921–1922 ja Pariisissa 1926.
Ura
Honkasalo toimi Lappi Tl:n nimismiehenä 1912–1913, Ulvilan kihlakunnan kruununvoutina 1913–1916 sekä asianajajana Raumalla 1916–1920 ja Helsingissä 1922–1930. Honkasalo toimi Helsingin yliopiston rikosoikeuden apulaisprofessorina vuosina 1930–1936 ja rikosoikeuden professorina vuosina 1936–1958.
Honkasalo oli yhteiskunnllisesti aktiivinen. Hän toimi Mannerheimin Lastensuojeluliiton liittoneuvoston jäsenenä, sekä Suomen Asianajajaliitossa. Vuosina 1917–1918 hän oli Rauman suojeluskunnan esikunnan jäsen. Hän toimi puheenjohtajana kahdessa komiteassa, joiden tehtävänä oli tutkia venäläisen sotaväen 1917–1918 aiheuttamia vahinkoja eri osissa Turun ja Porin lääniä.
Honkasalo kannatti rotuhygieniaa. Hän kävi vuonna 1934 tutustumassa eri maiden sterilointilakeihin Helsingin yliopiston ja ulkoministeriön rahoittamalla ulkomaanmatkalla. Steriloimalla geneettisesti rappeutuneina pidettyjä ihmisiä haluttiin torjua väestön ominaisuuksien huonontumista. Honkasalo muotoili steriloinnista lakiesityksen, jonka eduskunta hyväksyi laiksi lähes sellaisenaan. Aiemmasta mietinnöstä poiketen Honkasalo esitti, että sterilointi voitaisiin tehdä ilman potilaan suostumusta.
Honkasalon julkaisemat rikosoikeuden oppikirjat olivat käytössä oikeustieteellisissä tiedekunnissa 1990-luvulle asti, ja hänen vaikutuksensa on edelleen työssä oleviin lakimiehiin ollut tämän johdosta hyvin merkittävä.
Ihantala
Ihantala (vuodesta 1948 ) oli luterilainen seurakunta ja sen kirkonkylä Viipurin maalaiskunnan pohjoisosassa. Ihantala muistetaan jatkosodan torjuntataisteluista, jotka tapahtuivat Ihantalan kirkonkylässä. Kirkonkylä tuhoutui täysin tässä Talin–Ihantalan taistelussa.
Kylät
Ihantala, Juustila, Kaipola, Kilpeenjoki, Kilpeenjoki-Sydänmaa, Konkkala, Kurikkala, Kähäri, Lyykylänjärvi, Mannikkala, Nikoskela, Peronjoensuu, Pihkala, Repola-Lyykylä, Ryysylä, Syvälahti, Tali, Terävälä, Uusikartano, Ylivesi
Jaakonvillakko
Jaakonvillakko (Jacobaea vulgaris, syn. Senecio jacobaea) on myrkyllinen keltakukkainen villakkolaji, jota tavataan Euraasiassa ja Afrikassa. Se on vanha rohtokasvi. Suomessa jaakonvillakko on melko harvinainen tulokaskasvi, joka on levinnyt maahan painolastikasvina.
Suomalaisissa lähteissä jaakonvillakko on 2010-luvulla siirretty villakoista eli kantavillakoista (Senecio) peijavillakoihin (Jacobaea).
Ulkonäkö ja koko
Jaakonvillakko on kaksi- tai monivuotinen. Se kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Alemmat lehdet ovat 10–20 cm pitkiä. Ne ovat 1–2 kertaan parijakoiset, lehtiliuskat ovat iso- ja tylppähampaiset. Jaakonvillakon kukintona on runsasmykeröinen huiskilomainen mykeröstö. Yksittäiset mykeröt ovat 1,5–2,5 cm leveitä ja niissä on 12–15 keltaista kielimäistä laitakukkaa. Kasvi on myrkyllinen sekä ihmiselle että laiduntavalle karjalle.
Levinneisyys
Jaakonvillakkoa tavataan enimmäkseen Euraasiassa, mutta sitä kasvaa myös Pohjois-Afrikassa. Laji on levinnyt ihmisen mukana Pohjois-Amerikkaan. Euroopassa laji kasvaa yleisenä Britteinsaarilla, Itämeren ja Välimeren välisellä alueella sekä Itä-Euroopassa. Suomessa jaakonvillakko on melko harvinainen tulokaslaji. Se on levinnyt painolastikasvina, ja se kasvaa satamissa, joutomailla, tienvarsilla ja radanvarsilla.
Aiheesta muualla
pienoiskuva|vasen|Jaakonvillakko
Ah Kin
Ah Kin ("Auringon mies") oli mayojen nimitys papeille. Ah Kin vastasivat rituaaleissa niiden ihmisten uhrauksesta, joiden sydämet uhrattiin mayojen jumalille. Ylipappi Ah Kin Mai oli papiston johtaja, opettaja, parantaja, astronomi, ennustaja sekä hallitsijan neuvonantaja.
Ennustamiseen erikoistuneita pappeja kutsuttiin nimellä Chilan, mutta Ah Kin -papit lienevät toimineet samoissa tehtävissä. Ennustusten tukena olivat kirjojen kuvakirjoitukset ja luultavasti myös huumausaineiden vaikutuksen alla saadut näyt. Ah Kin -papeilta kysyivät neuvoa niin avioliittoa suunnittelevat kuin heimon johtajat. Pappisvirat olivat pääosin perinnöllisiä, ja papin virka siirtyi isältä pojalle. Kuitenkin pappiskoulutuksen saattoivat saada myös papin tehtäviin soveltuvat ylimysten pojat.
September 17, 1969
September 17, 1969 on brasilialaisen bossa nova -laulajan Astrud Gilberton studioalbumi, jonka Verve Records -levy-yhtiö julkaisi vuonna 1969. Albumi äänitettiin Century Sound Studios -studiolla New Yorkissa.
Tim Connolly
Tim Connolly (s. 7. toukokuuta 1981 Baldwinsville, New York) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 Toronto Maple Leafsin NHL-organisaatioon.
Connolly oli nuorempana kovakin lupaus ja New York Islanders varasikin hänet jo koko draftin viidentenä vuonna 1999. Hän aloitti heti kaudella NHL:ssä ja pelasi kaksi kautta Islandersissa, ennen kuin siirtyi Buffalo Sabresiin kaudelle. Kauden runkosarjassa Connolly pystyi pelaamaan vain kaksi ottelua aivotärähdyksen vuoksi. Connolly pelasi Sabresissa lopulta kahdeksan kautta ja teki kesällä 2011 kahden vuoden sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa.
Työsulkukaudella 2004–2005 Connolly kiekkoili Sveitsissä Langnaun joukkueessa.
Aharon Appelfeld
Aharon Appelfeld (, 16. helmikuuta 1932 Tšernivtsi – 4. tammikuuta 2018 ) oli israelilainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Natsit hyökkäsivät Appelfeldin kotikaupunkiin vuonna 1940. Hänen äitinsä sai surmansa, mutta isä ja poika joutuivat keskitysleirille Transnistriaan. Hänen onnistui paeta ja piileskellä kolme vuotta ennen liittymistä kokiksi puna-armeijaan. Toisen maailmansodan jälkeen hän vietti kuukausia Italian evakuointileireillä ennen siirtymistään Palestiinaan vuonna 1946. Jouduttuaan eroon isästään Appefeld ei kohdannut tätä kahteen vuosikymmeneen.
Appelfeld puhui äidinkielenään saksaa. Israelissa hän kuitenkin oppi nopeasti heprean ja alkoi käyttää sitä kirjallisessa työssään. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat novelleja, mutta hän eteni sittemmin romaaneihin, joista ensimmäiset englanniksi käännetyt olivat Badenheim 1939 ja The Age of Wonders. Hän täydensi opintonsa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Hän asui kuolemaansa saakka Mevaseret Zionissa ja opetti kirjallisuutta Negevin Ben-Gurionin yliopistossa. Hänen viimeinen romaaninsa Perplexity julkaistiin syyskuussa 2017.
Appelfeldin tuonnosta kuvastuvat kokemukset Ukrainasta keskitysleiriltä ja pakolaisuus, myöhemmin symbolisella tasolla vahvan ja heikon, vainoajan ja uhrin välillä. Huomattava osa Appelfeldin teoksista käsittelee juutalaisten elämää Euroopassa ennen toista maailmansotaa. Hänelle myönnettiin työstään vuonna 1983 Israel-palkinto. Hän sai lisäksi omaelämäkerrallaan D’histoire d’une vie Ranskan Prix Médicis’n, ja vuonna 2005 Dortmundin kaupunki myönsi hänelle Nelly Sachsin palkinnon.
Paskapuhe
Paskapuhe tai paskanjauhanta, myös hevonpaska, tarkoittaa puhetta, jonka esittäjä ei välitä totuudesta – puhuja ei siis tietoisesti pyri valehtelemaan, vaan puhuu, minkä parhaaksi näkee totuudesta tai todisteista välittämättä. Paskapuhe eroaa valehtelusta juuri totuuskäsitykseen suhtautumisessa: valehtelija tai harhauttaja levittää väärää tietoa tahallaan, paskanpuhuja taas ei välitä väitteiden totuusarvosta, vaan valikoi tai keksii väitteitä tarkoituksiinsa sopivasti. Yksi paskapuheen ominaispiirre on suunnitelmallisuuden puute: paskapuhetta ei suunnitella tai työstetä; se vain eritetään, pudotetaan pois. Termin teki tunnetuksi tässä käyttötarkoituksessa filosofi Harry G. Frankfurt, jonka arkikielessä sanaa käytetään väljälti.
Historia
Termin tässä käyttötarkoituksessa lanseeraajana pidetään filosofi Harry G. Frankfurtia, joka muotoili teoreettisen näkemyksen paskapuheesta esseessään ”On Bullshit” vuonna 1986. Essee julkaistiin uudelleen vuonna 2005 samannimisenä kirjana ja on ilmestynyt myös suomeksi nimellä Paskapuheesta Antti Nylénin kääntämänä. Frankfurtin mukaan ilmaisua paskapuhe käytetään usein myös melko väljästi yleisenä haukkumasanana.
Organisaatiotutkimuksen professori André Spicerin mukaan paskapuheen tunnistaa muun muassa sisäisen logiikan puutteesta, tyhjien termien viljelemisestä sekä siitä, että sitä ei voi täsmentää pyydettäessä. Alatyylisyydestään huolimatta termi paskapuhe on vakiinnuttanut asemansa tieteellisessä tutkimuksessa.
Esimerkkejä
Frankfurtin mukaan esimerkiksi mainonta ja markkinointi sekä politiikka ovat täynnä paskapuhetta. Myös yritysmaailmassa on paljon esimerkkejä, joissa tyhjällä puheella yritetään rahastaa. 1980-luvulla yhdysvaltalainen teleyhtiö Pacific Bell palkkasi tunnetun organisaatiokehityksen asiantuntijan Charles Kronen suunnittelemaan johtamiskoulutusohjelmaa, joka lupasi muuttaa ihmisten tavan ajatella, toimia ja puhua. Toteutunut ohjelma perustui mystikko G. I. Gurdjieffin ajatteluun. Kroningiksi nimetyssä ohjelmassa työntekijät ohjattiin esimerkiksi käyttämään kokonaan uutta sanastoa, minkä seurauksena esimerkiksi ulkopuolisten oli lähes mahdoton ymmärtää, mitä kokouksissa tapahtui. Pelkästään vuonna 1987 hanke maksoi 40 miljoonaa dollaria.
Paskapuhe voi olla harmitonta keskustelun täytettä esimerkiksi baarin pöydässä tai muissa sosiaalisissa yhteyksissä, mutta esimerkiksi sairauksien hoitoon liittyvä paskapuhe voi maksaa ihmishenkiä.
Tutkimus
Totuudesta piittaamattoman puheen empiirinen tutkimus on alussa. Eräässä tutkimuksessa havaittiin, että totuudesta piittaamaton puhe on yleisempää silloin, kun osallistujat kokevat, että heillä oletetaan olevan mielipide.
Keskustelu Suomessa
Paskapuhe-sanasta käytiin keskustelua keväällä 2020, kun opetusministeri Li Andersson kutsui puoluejohtaja Jussi Halla-ahon kommenttia paskapuheeksi televisiolähetyksessä Ylen A-Studiossa. Sanavalinta herätti kritiikkiä. Kansanedustaja Erkki Tuomioja luonnehti sitä alatyyliseksi ja toivoi, että ”poliitikot niin eduskunnan täysistunnossa kuin televisiossa pitäytyisivät korrektissa kielenkäytössä.”
Kielentutkija Vesa Heikkinen piti käsitettä paskapuhe korrektina akateemisena terminä. Hän muistutti sanan täsmällisestä filosofisesta merkityksestä. Kiroilu on noitumista ja solvaamista, ja sellaista Andersson ei tehnyt. Heikkinen suositteli, että äidinkielen ja yhteiskuntaopin opettajat käyttäisivät koulussa tilaisuutta hyväksi opettaa lapsille paskapuheen olemusta.
Saab 32 Lansen
Saab 32 Lansen on ruotsalaisen Svenska Aeroplan AB:n (SAAB) 1950-luvulla valmistama hävittäjäpommittaja.
Koneen ensilento tapahtui 3. marraskuuta 1952. Koelentäjänä toimi Bengt Olow. Lansen kehitettiin alun perin rynnäkkökoneeksi korvaamaan Saab 18 - pommikoneet. Lansenin aseistukseksi kaavailtiin myös ydinaseita, joiden hankkimiseksi Ruotsilla oli ohjelma.
Lansenista kehitettiin kaksipaikkainen yö- ja jokasään hävittäjä, jonka prototyyppi lensi 7. tammikuuta 1957. Versio oli 1950-luvulla poikkeuksellisesti "jokasään"- torjuntakelpoinen SAAB S6 hävittäjätutkansa ja tuolloin kehittyneen elektroniikkansa ansiosta.
Tiedusteluversioissa oli useita kameroita ja niitä käytettiin merirajan valvontaan.
Koneita rakennettiin 450 kappaletta. Flygvapnet vastaanotti ne vuodesta 1952 alkaen. Joidenkin koneiden käyttö jatkui ilmakehänäytteiden ottamisessa vuoteen 1997, mutta sotilaallisesta käytöstä tyyppi poistettiin vuonna 1978.
thumb|Saab 32 Lansen
Lansenia valmistettiin eri versioina:
Tekniset tiedot (A 32 A, J 32 B täydennetyiltä osin)
right|360px
Benjamin Buttonin uskomaton elämä
Benjamin Buttonin uskomaton elämä (The Curious Case of Benjamin Button) on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut David Fincherin ohjaama elokuva. Se perustuu F. Scott Fitzgeraldin samannimiseen novelliin vuodelta 1922. Elokuvan pääosissa ovat Brad Pitt ja Cate Blanchett.
Elokuva palkittiin vuonna 2008 Oscar-palkinnolla lavastuksesta, erikoistehosteista ja maskeerauksesta.
Juoni
Vuoden 2005 New Orleansissa vanha Daisy-niminen nainen (Cate Blanchett) makaa sairaalassa kuolinvuoteellaan. Daisy pyytää tytärtään Carolinea (Julia Ormond) lukemaan ääneen Benjamin Buttonin (Brad Pitt) päiväkirjaa.
Vuonna 1918 eräs nainen (Joeanna Sayler) synnyttää pojan, jolla on erittäin vanhan miehen keho ja vaivat. Nainen kuolee pian synnytyksen jälkeen, ja vauvan isä, Thomas Button (Jason Flemyng), hylkää vauvan erään hoitokodin kuistille. Hoitokodissa työskentelevät Queenie ja herra ”Tizzy” Weathers (Taraji P. Henson ja Mahershalalhashbaz Ali) löytävät vauvan, ja Queenie päättää kasvattaa pojan omanaan.
Vuonna 1930 12-vuotias Benjamin, joka on vaihtanut pyörätuolinsa kainalosauvoihin, ystävystyy 7-vuotiaan Daisyn (Elle Fanning) kanssa, jonka isoäiti (Phyllis Somerville) asuu samassa hoitokodissa kuin Benjamin. Kehonsa nuortuessa Benjamin saa töitä hinaajalta. Hän tapaa myös Thomas Buttonin, joka ei paljasta olevansa hänen isänsä. Vuonna 1936 Benjamin lähtee New Orleansista hinaajan miehistön kanssa pitkäkestoiselle työtehtävälle.
Vuonna 1945 Benjamin palaa New Orleansiin ja kuulee, että 21-vuotiaasta Daisysta on tullut menestyksekäs balettitanssija. Benjamin kohtaa jälleen Thomas Buttonin, joka on kuolemansairas ja paljastaa olevansa Benjaminin isä. Thomas testamenttaa omaisuutensa Benjaminille ennen kuolemaansa.
Daisyn balettiura päättyy Pariisissa vuonna 1957, kun hän jää taksin yliajamaksi ja murtaa jalkansa. Kun Benjamin käy tapaamassa Daisya, tämä hämmästyy hänen nuorekasta olemustaan. Loukkaantumisestaan katkeroitunut Daisy käskee Benjaminia kuitenkin pysymään poissa hänen elämästään. Vuonna 1962 Daisy palaa New Orleansiin ja kohtaa Benjaminin jälleen. Ollessaan viimein fyysisesti samanikäisiä Daisy ja Benjamin rakastuvat toisiinsa ja muuttavat yhteen.
Daisy synnyttää tytön, Carolinen, vuonna 1968. Benjamin, joka ei usko voivansa olla hyvä isä tyttärelleen takaperoisen ikääntymisensä vuoksi, myy omaisuutensa ja jättää niistä saadut rahat Daisylle ja Carolinelle. Hän matkustaa yksin ympäri maailmaa koko 1970-luvun ajan.
Olemukseltaan parikymppinen Benjamin palaa Daisyn luo vuonna 1980. Uudelleen naimisiin mennyt Daisy esittelee Benjaminin aviomiehelleen ja tyttärelleen perheystävänä. Myöhemmin Daisy käy Benjaminin luona tämän hotellissa, missä he kertovat rakastavansa toisiaan yhä. Daisy myöntää Benjaminin tehneen oikein jättäessään hänet ja Carolinen, sillä muuten hän ei yksinkertaisesti olisi kestänyt. Benjamin lähtee jälleen.
Kleopatra (täsmennyssivu)
Kleopatra (kr. Κλεοπάτρα) on alun alkaen kreikkalainen naisen nimi. Se tarkoittaa ’isän kunniaa’.
Ihmisiä
Kleopatra oli monen Egyptiä hallinneen Ptolemaioksen hallitsijasuvun kuningattaren nimi. Heistä kuuluisin on Kleopatra VII, faaraoiden Egyptin viimeinen hallitsija Julius Caesarin ja Marcus Antoniuksen aikana.
Muita Kleopatroja:
Bo Carpelan
Bo Gustaf Bertelsson Carpelan (25. lokakuuta 1926 Helsinki – 11. helmikuuta 2011 Espoo ) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Elämä
Bo Carpelan kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1944 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1948, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1956 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1960. Hänen väitöskirjansa käsitteli Gunnar Björlingin runoutta. Kirjailijauransa Carpelan aloitti vuonna 1946 runoteoksella Som en dunkel värme. Seuraavien parinkymmenen vuoden aikana Carpelan julkaisi useita runoteoksia sekä lastenkirjoja. Hän oli Hufvudstadsbladetin kirjallisuusarvostelija vuosina 1949–1964 ja Helsingin kaupunginkirjaston apulaiskirjastonjohtaja vuosina 1964–1980. Ensimmäinen romaani, Rösterna i den sena timmen (suom. Myöhäiset äänet), ilmestyi vuonna 1971. Taiteilijaprofessorina Carpelan toimi vuosina 1980–1993.
Carpelan myös käänsi ruotsiksi suomalaisten nykykirjailijoiden, muiden muassa Paavo Haavikon, Helena Anhavan ja Antti Hyryn tuotantoa. Carpelan sai lukuisia palkintoja, kuten valtion kirjallisuuspalkinnon neljä kertaa ja Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 1977. Carpelanille myönnettiin Finlandia-palkinto kahdesti, vuonna 1993 teoksesta Urwind (suom. Alkutuuli) ja vuonna 2005 teoksesta Berg (suom. Kesän varjot). Hän on ensimmäinen, joka on saanut Finlandia-palkinnon kaksi kertaa.
Bo Carpelan asui Espoossa ja harrasti kirjallisuuden lisäksi muun muassa musiikkia ja kuvataidetta. Hän kuului vapaaherralliseen Carpelan-sukuun. Carpelanin veli oli toimittaja Lars Erik Carpelan.
Luettelo Jonna Tervomaan kappaleista
Tämä on luettelo julkaistuista Jonna Tervomaan esittämistä musiikkikappaleista.
Huuliokasvit
Huuliokasvit (Linderniaceae) on kasviheimo koppisiemenisten Lamiales-lahkossa. Sen tunnetuimpia edustajia on kesäkukkana suosittu torenia eli toreeni (Torenia fournieri).
Tuntomerkit
Huuliokasvit ovat lyhytikäisiä ruohoja, usein melko pieniä, tai pensasmaisia monivuotisruohoja, joiden varsi on kulmikas. Lehdet ovat vastakkaisesti, ehyt- tai sahalaitaisia. Vastakohtaiset kukat sijaitsevat tavallisesti kukinnoissa. Teriön sisäpinnalla on rauhaskarvoja. Heteitä on joko neljä, ja ne ovat käyriä, lisäksi voi olla yksi joutohede, tai kaksi toimivaa ja kaksi lisäkkeellistä joutohedettä tai joutoheteet ovat hyvin surkastuneita. Ponnen teekat ovat rinnakkain tai peräkkäin. Luotti on kaksiliuskainen ja kosketusherkkä. Hedelmä on kota, ja siemenissä on kirjava endospermi.
Levinneisyys
Kasvit ovat tropiikin ja lämpimien alueiden ruohoja.
Luokittelu
Heimoon kuuluu 17 sukua ja 255 lajia. Runsaslajisimmat suvut ovat Vandella (55 lajia), toreniat (Torenia, 51 lajia), Crepidorhopalon (30 lajia) ja huuliot (Lindernia, 30 lajia).
Lumon
Lumon Oy on suomalainen lasirakennusalan yritys, joka on erikoistunut parvekejulkisivutuotteiden ja lasiterassien myyntiin, valmistukseen ja asennukseen - erikoisosaamisalueena lasi- ja alumiinirakentaminen.
Yritys on perustettu Outokummussa vuonna 1978 nimellä Pohjois-Karjalan Lasipalvelu Ky. ja se on perheyritys. Lumon Oy rakennutti vuonna 2019 Kouvolan-tehtaalleen 3 000 neliön valmistuotevaraston sekä Toronton-tehtaalleen tilat lasin varastointiin, leikkuuseen ja hiontaan. Investoinnin arvo oli yhteensä 1,5 miljoonaa euroa.
Yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Kouvolassa ja Kanadassa. Yhtiön turvalasitehdas valmistaa myös karkaistuja ja laminoituja turvalaseja.
I Haven’t Got Anything Better to Do
I Haven’t Got Anything Better to Do on brasilialaisen bossa nova -laulajan Astrud Gilberton studioalbumi. Albumin julkaisi Verve Records -levy-yhtiö vuonna 1969.
Lumon
Lumon Oy omistaa myyntiä ja asennusta hoitavat tytäryhtiöt Lumon Suomi Oy:n, sekä kahdeksan tytäryhtiötä ulkomailla: Ruotsissa Svenska Lumon Ab, Norjassa Lumon Norge AS, Saksassa Lumon Deutschland GmbH, Tanskassa Lumon Danmark ApS, Sveitsissä Lumon Schweiz, Venäjällä Zao Lumon, Kanadassa Lumon North America Inc., sekä Espanjassa Lumon Cristalles Espana S.L. Lisäksi Suomessa tytäryhtiönä toimii kankaisia vekkikaihtimia valmistava Visor.
Omenapäärynä
pienoiskuva|vasen|250px Omenapäärynä (Pyrus pyrifolia, P. pyrifolia var. culta), jota kutsutaan myös nimillä hiekkapäärynä, nashi ja japaninpäärynä, on Aasiasta kotoisin oleva päärynän sukuinen puu. Sitä viljellään laajasti sen makeiden hedelmien takia Japanissa, Koreassa, Taiwanissa, Uudessa-Seelannissa sekä Yhdysvalloissa. Yhdysvalloissa omenapäärynää kasvatetaan erityisesti Columbian liittopiirin, Illinoisin ja Virginian alueilla.
Lumon
Konsernin liikevaihto on yli 138 milj. euroa ja yhtiössä työskentelee maailmanlaajuisesti yli tuhat henkilöä.
Omenapäärynä
Omenapäärynän hedelmää syödään sellaisenaan, mutta niitä voidaan myös käyttää lihan marinoinnissa ja etikka- sekä soijapohjaisissa kastikkeissa sokerin asemasta. Hedelmiä tulisi säilyttää viileässä sekä pois eteeniherkkien kasvien lähettyviltä.
Anna Hofer
thumb|Anna Hofer Anna Hofer (s. 28. helmikuuta 1988 Bruneck) on italialainen alppihiihtäjä, joka edustaa GS Fiamme Oro -seuraa.
Alppihiihdon maailmancupissa Hofer kilpaili ensimmäisen kerran Cortina d’Ampezzossa tammikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Zwieselin suurpujottelussa helmikuussa 2011 oltuaan 16:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Val d’Isèren supersuurpujottelussa joulukuussa 2017 oltuaan kymmenes.
Carinha de Anjo
Carinha de Anjo on televisioyhtiö SBT:n esittämä brasilialainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Lorena Queiroz, Bia Arantes, Carlo Porto ja Lucero.
Cindy Williams
Cindy Williams (22. elokuuta 1947 Van Nuys – 25. tammikuuta 2023 Los Angeles ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli Shirleyn rooli televisiosarjassa Laverne & Shirley (1976–1983), mutta hän esiintyi myös lukuisissa elokuvissa, joiden joukossa olivat Tädin kanssa maailmalla (Cukor, 1972), Svengijengi '62 (Lucas, 1973) ja Keskustelu (Coppola, 1974).
Myöhemmän uransa aikana Williams esiintyi muun muassa lyhytikäisessä televisiosarjassa Getting By (1993–1994) ja vieraili tilannekomediasarjassa Teinitytön kasvatusopas (2002–2005). Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa 7021 Hollywood Boulevard, ja hän on ollut ehdolla Baftan sekä Golden Globen saajaksi.
Williams oli vuosina 1981–2000 naimisissa muusikko Bill Hudsonin kanssa. Parille syntyi kaksi lasta: Emily ja Zachary.
Mouhijärvi
Mouhijärvi on entinen Suomen kunta Pirkanmaan maakunnassa. Sen naapurikunnat olivat Hämeenkyrö, Nokia ja Vammala. Vuoden 2009 alusta Mouhijärvi liittyi osaksi Sastamalan kaupunkia yhdessä Vammalan ja Äetsän kanssa. Mouhijärven vaakunan oli suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin vuonna 1957.
Carole Bissig
Carole Bissig (s. 15. heinäkuuta 1996) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.