cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kansainvälinen huviveneenkuljettajankirja
thumb|Malli kansainvälisestä huviveneenkuljettajankirjasta Kansainvälinen huviveneenkuljettajankirja on eurooppalainen asiakirja, jolla veneilijä voi osoittaa pätevyytensä huviveneen kuljettamiseen ulkomailla.
Asiakirja ja sen myöntämisen perusteet on kuvattu Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE:n) sisävesiliikennetyöryhmän päätöslauselmassa nro 40 , joka on tehty Genevessä 16.10.1998. Päätöslauselman mukaan asiakirjan myöntää toimivaltainen viranomainen tai muu toimielin, jonka valtion hallitus on hyväksynyt. Päätöslauselma myös velvoittaa sen hyväksynyttä valtiota tunnustamaan muiden valtioiden myöntämät asiakirjat päteviksi omalla alueellaan.
Päätöslauselman mukaan kansainvälinen huviveneenkuljettajankirja voidaan myöntää vain maan omille kansalaisille tai maassa vakituisesti asuville, minkä tahansa pohjoisamerikkalaisen valtion kansalaisille tai kansalaisille, jotka ovat maasta, joka ei ole UNECE:n jäsenvaltio. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että eurooppalaisten on haettava asiakirjaa kotimaastaan.
I. Myöntäminen
1. Virallisen kansallisen pätevyyskirjan haltija voi pätevyyskirjan esittämällä pyynnöstään saada ilman lisätutkintoa kansainvälisen pätevyyskirjan valtiosta, joka on antanut kansallisen pätevyyskirjan, jos kohdan II vaatimukset täyttyvät.
2. Muissa kuin 1. kappaleessa mainitussa tapauksessa kansainvälinen pätevyyskirja voidaan antaa hakijalle kohdan II vaatimusten mukaisesti vasta läpäistyn tutkinnon jälkeen.
II. Vaatimukset
1. Kansainvälisen pätevyyskirjan saamiseksi hakijan on <li>oltava vähintään 16-vuotias, <li>sovelluttava fyysisesti ja henkisesti huviveneen kuljettajaksi ja erityisesti omattava riittävä näkö- ja kuulokyky, sekä <li>läpäistävä tutkinto, joka osoittaa tarvittavan pätevyyden huviveneen kuljettamiseen. </ol>
2. Hakijan on tutkinnossa osoitettava
<li>riittävää huviveneen käyttöä koskevien säännösten tuntemusta sekä turvalliseen navigointiin sisävesillä ja/tai rannikkovesillä tarvittavaa merenkulku- ja teknistä taitoa, sekä <li>kykyä soveltaa tietoja ja taitoja käytäntöön. </ol>
3. Tutkinnossa on otettava huomioon navigointialueet (so. sisävedet ja/tai rannikkovedet). Sen on sisällettävä ainakin seuraavat erityisaiheet:
3.1 Riittävä tieto asiaan vaikuttavista säännöksistä ja merenkulkualan julkaisuista:
3.2 Kyky soveltaa merenkulku- ja teknistä taitoa käytäntöön:<tt id="kohta_3_2"> </tt>
<li>Yleinen tieto aluksesta, turvalaitteiden sijoittamisesta ja käytöstä sekä koneen/purjeiden käyttökelpoisuudesta, <li>aluksen käyttäminen sekä tuulen, virtausten ja muun aluksen ja ympäristön vuorovaikutuksen sekä pienen varaveden vaikutuksen ymmärtäminen, <li>käyttäytyminen kohdattaessa tai ohitettaessa toisia aluksia, <li>ankkuroiminen ja kiinnittyminen kaikissa olosuhteissa, <li>ohjailu suluissa ja satamissa, <li>yleinen sääolosuhteiden tuntemus, sekä <li>yleinen tieto navigoinnista, erityisesti paikanmääritys ja turvallisen kurssin päättäminen. </ol>
3.3 Käyttäytyminen erikoisolosuhteissa:
Kelpoisuusmerkinnät
Kansainväliseen huviveneenkuljettajankirjaan merkitään 2–4 eri kelpoisuutta:
Siihen voidaan myös merkitä rajoituksia koskien huviveneen pituutta, painoa ja moottoritehoa.
Myöntäminen Suomessa
Suomessa enintään 24-metrisen huviveneen kuljettamiseen ei vaadita kansallista pätevyyskirjaa tai veneenajokorttia, vaan vesikulkuneuvoa saa kuljettaa henkilö, jolla on olosuhteisiin nähden tarvittava ikä, kyky ja taito. Täällä vesillä liikkumisen on perinteisesti katsottu kuuluvan niin sanottuihin jokamiehen oikeuksiin. Yli 24-metrisen huvialuksen kuljettamiseen Suomessa kuitenkin vaaditaan kansainvälinen huviveneenkuljettajankirja.
Myöntämisen edellytykset
Suomessa kansainvälisen huviveneenkuljettajankirjan saamisen edellytyksenä on:
Huviveneenkuljettajankirjaa hakevan on osoitettava täyttävänsä kohdan 3 tutkintovaatimukset todistuksella, jonka on myöntänyt sellainen veneilyjärjestö, joka seuraa koulutustoimintaansa ja todistuksenantoaan laatujärjestelmän avulla ja jonka koulutustoimintaa sekä todistuksenantoa koskeva laatujärjestelmä on ulkoisesti arvioitu Liikenteen turvallisuusviraston hyväksymällä tavalla enintään viisi vuotta ennen todistuksen päiväystä.
Hakija voi osoittaa tutkintovaatimusten täyttämisen myös ammattimaiseen merenkulkuun tarkoitetulla kansipäällystön pätevyyskirjalla tai Liikenteen turvallisuusvirastossa suoritettavalla kokeella taikka todistuksella koulutuksesta, jonka tutkintovaatimukset vastaavat kohdan 3 tutkintovaatimuksia.
Myöntävä viranomainen
Huviveneenkuljettajankirjan myöntää hakemuksesta Liikenne- ja viestintävirasto Traficom.
Traficom voi antaa tarkempia määräyksiä pätevyyskirjoihin liittyvien UNECE:n päätöslauselmien täytäntöön panemiseksi sekä pätevyyskirjojen hakemiseen ja myöntämiseen liittyvistä menettelyistä.
Huviveneenkuljettajankirjan hakeminen käytännössä
Ohjeita huviveneenkuljettajankirjan hakemiseksi on Traficomin ylläpitämän veneily.fi-sivuston kohdassa Tiedot ja taidot, Pätevyydet.
Veneilyjärjestöjen rooli Suomessa
Turvallisesti vesillä ry antaa koulutusta navigoinnissa ja käytännön veneilyssä. Suomen Navigaatioliiton (SNL) ja Suomen Purjehdus ja Veneily ry:n (SPV) jäsenseurat antavat koulutusta huviveneen kuljettamiseen. Purjehduksenopettajat PORY ry:n jäsenet antavan koulutusta purjeveneilyyn. Näiden järjestöjen koulutustoiminta, tutkinnot ja todistuksenanto perustuvat laatujärjestelmiin, jotka Traficom on auditoinut.
Koulutusta rannikkovesiä varten, kelpoisuusmerkintä C
Turvallisesti vesillä ry:n navigoinnin jatkokurssi osoittaa teoriaosaamisen C-kelpoisuusmerkintään ja käytännön osaamisen osoittaminen voidaan suorittaa joko käytännön veneilykurssilla tai näyttötutkinnolla. Käytännön näytöt voi suorittaa joko purje- tai moottoriveneellä.
SPV:n venepäällikkökurssin hyväksytty suorittaminen osoittaa päätöslauselman vaatimustason täyttyvän kaikilta osin rannikkovesien C-kelpoisuusmerkintää varten.
SNL:n rannikkomerenkulkuopin tutkinnon suorittaminen osoittaa riittävän teoriaosaamisen, mutta vaatii täydennykseksi näyttöä käytännön osaamisesta. Se voidaan hankkia SNL:n käytännön veneilykurssilla tai mm. osoittaa SPV:n jäsenseuran valtuuttaman henkilön allekirjoittamalla veneilytaitotodistuksella. Todistus voidaan myöntää vain seuran omalle jäsenelle, jolla on laaja kokemus veneilystä laajoilla vesialueilla. Todistus perustuu mm. esitettyyn lokikirja-aineistoon ja arvioon siitä, osoittaako todettu käytännön kokemus päätöslauselmassa vaadittua kykyä soveltaa merenkulku- ja teknistä taitoa käytäntöön.
Koulutusta sisävesiä varten, kelpoisuusmerkintä I
Päätöslauselma edellyttää sisävesikelpoisuutta varten riittäviä tietoja Euroopan sisävesiliikenteen säännöstöstä (CEVNI). Suomen sisävesisäännöt perustuvat meriteiden sääntöihin muutamin poikkeuksin ja lisäyksin, joten niiden osaaminen ei riitä kansainvälisen sisävesipätevyyden osoittamiseen.
Veneilyjärjestöjen jäsenseurat pitävät CEVNI-kursseja ja järjestävät CEVNI-tutkintoja, jollaisen läpäiseminen osoittaa sääntöjen riittävää tuntemusta. Veneilyjärjestön tutkintotodistusta vastaan Traficom myöntää kansainväliseen huviveneenkuljettajankirjaan sisävesikelpoisuutta osoittavan I-merkinnän, jos myös muut kuljettajankirjan saamisen edellytykset täyttyvät. Pelkkä veneilyjärjestön tutkintotodistus sellaisenaan ei ulkomailla ole riittävä asiakirja osoittamaan CEVNI-sääntöjen tuntemusta.
Huviveneenkuljettajankirjan myöntäminen muualla
Muualla Euroopassa lainsäädäntö poikkeaa Suomen käytännöistä, ja pätevyysvaatimukset huviveneen kuljettamiseen vaihtelevat maittain. Veneen koosta tai käyttötarkoituksesta, moottoritehosta, nopeudesta tai vesialueesta riippuen kyseisen maan kansalainen tai maassa asuva saattaa huviveneen kuljettamiseen tarvita sen valtion säädösten mukaisen kansallisen veneenajokortin. Päätöslauselman mukaan sellaisen haltijalle myönnetään kansainvälinen pätevyyskirja ilman eri tutkintoa.
Kaikki päätöslauselman nro 40 hyväksyneet valtiot on lueteltu päätöslauselman liitteessä 4. Luettelossa on kunkin maan kohdalla mainittu se viranomainen, joka antaa oikeuden myöntää kuljettajankirjoja ja se taho, jonka kyseinen viranomainen on valtuuttanut kuljettajankirjat myöntämään.
Maat, joissa vaaditaan kansallinen veneenajokortti
thumb|Saksalainen veneenajokortti merialueita varten, joka on samalla myös kansainvälinen huviveneenkuljettajankirja thumb|Saksalainen veneenajokortti sisävesiä varten
Maissa, joissa veneilyyn tarvitaan kansallinen veneenajokortti, ja jotka ovat hyväksyneet päätöslauselman nro 40, kansainvälinen huviveneenkuljettajankirja myönnetään joko saman tutkinnon yhteydessä kuin kansallinen veneenajokortti tai eri hakemuksesta kun hakija esittää kansallisissa säädöksissä vaaditun veneenajokortin.
Saksassa kansainvälinen huviveneenkuljettajankirja on merkitty samaan asiakirjaan kuin kansallisen rannikkopätevyyden tai sisävesipätevyyden osoittavat ajokortit.
Belgiassa kansainvälistä huviveneenkuljettajankirjaa haetaan määrämuotoisella hakemuksella, jonka asianmukaisuuden tarkastaa jokin enintään kymmenestä asiaan valtuutuksen saaneesta veneilyjärjestöstä. Hakijan on esitettävä jokin 30.5.2011 voimaan tulleessa kuninkaallisessa asetuksessa säädetyistä kansallisista pätevyystodistuksista. Vaadittava todistus riippuu siitä, haetaanko rannikkokelpoisuutta (C), sisävesikelpoisuutta (I) vai molempia. Kansainvälisen huviveneenkuljettajakirjan myöntää liittovaltion merenkulkuviranomainen. Asetuksen mukaan se maksoi 25 euroa vuonna 2011, ja hintaa korjataan vuosittain kuluttajahintaindeksin perusteella.
Reinjoella hyväksytään alle 15-metrisen aluksen kuljettamiseen kaikki Reinjoen rantavaltioiden ja Belgian kansallisten säädösten mukaiset kuljettajankirjat. Kansainvälinen huviveneenkuljettajankirja mainitaan asetuksessa Saksan sisävesien kuljettajankirjoista huviveneilyä varten, joten tämän Reinin rantavaltion kansallisen säädöksen perusteella se kelpaa myös Reinillä.
Maat, joissa ei vaadita kansallista veneenajokorttia
Näissä maissa, kuten Suomessakin, kansainvälisen huviveneenkuljettajankirjan saa vain suorittamalla kyseisen maan viranomaisen hyväksymän tutkinnon.
Britanniassa alle 24-metrisen huviveneen kuljettamiseen ei vaadita pätevyystodistusta. Britannia on nimennyt kuninkaallisen purjehdusliiton pitämään tutkinnot ja myöntämään kansainväliset huviveneenkuljettajankirjat.
Irlanti on valtuuttanut Irlannin purjehdusliiton ja International Yacht Training -nimisen koulutusorganisaation pitämään tutkinnot ja myöntämään kansainväliset huviveneenkuljettajankirjat.
Historiaa
YK:n Euroopan talouskomission sisävesiliikennetyöryhmän nyttemmin jo kumottu päätöslauselma nro 14, joka on tehty 27.11.1974 ja jota on muutettu 29.1.1979, koskee kansainvälistä todistusta (kansainvälistä korttia) huviveneen kuljettajan pätevyyden osoittamiseksi. Päätöslauselmassa toivotaan, että valtioiden hallitukset ryhtyvät toimenpiteisiin, joilla vaikutetaan vesiliikenteen turvallisuuteen, ympäristönsuojeluun ja vesiteitse tapahtuvan matkailun helpottamiseen. Päätöslauselma suosittaa keinoksi, että hallitukset tai niiden valtuuttamat toimielimet myöntävät ulkomaille veneellä lähteville kansainvälisen todistuksen osoittamaan huviveneen kuljettajan pätevyyttä. Ellei valtio itse myönnä tällaisia todistuksia, päätöslauselma suosittaa, että jokin muu pätevä toimielin myöntää kansainvälisen kortin osoittamaan huviveneen kuljettajan pätevyyttä. Päätöslauselma ei anna tarkempia ohjeita siitä, miten huviveneen kuljettajan pätevyys todetaan.
Vuonna 1998 tehty päätöslauselma nro 40 korvaa päätöslauselman nro 14. Molemmissa on sama ajatus huviveneilijän pätevyyttä osoittavasta kansainvälisestä todistuksesta, mutta vain päätöslauselma nro 40 antaa tarkat ohjeet sen myöntämisen edellytyksistä. Tätä päätöslauselmaa on täydennetty vuonna 2010. Silloin siinä annettiin valtioille mahdollisuus myöntää huviveneenkuljettajankirja omien kansalaistensa tai maassa asuvien lisäksi myös UNECE:een kuulumattomien maiden ja Pohjois-Amerikan maiden kansalaisille sekä lisättiin uusi liite 4, jossa luetellaan ne valtiot, jotka ovat panneet päätöslauselman täytäntöön.
Suomessa
Silloinen Merenkulkuhallitus on myöntänyt kansainvälisiä huviveneen kuljettajan pätevyyskirjoja jo 1970-luvulla. Eräs tarve tällaisen todistuksen antamiseen on ollut Saimaan kanavan huviveneliikenne. Kanava-alueen vuokrasopimuksen mukaan "Zashtshitnaja-lahdella, Viipurinlahdella ja Suomenlahdella SNTL:n rajojen sisällä noudatetaan Neuvostoliitossa voimassa olevaa purjehdusjärjestystä."
Merenkulkuhallituksen 27.9.1982 antama ja nyttemmin jo kumottu päätös (Dnro 3125/82/101) koski kansainvälisen huviveneen kuljettajan pätevyyskirjan myöntämistä. Suomen valtion UNECE:n sihteeristölle ilmoittamien tietojen mukaan Suomi on myöntänyt pätevyyskirjoja silloisen päätöslauselman nro 14 mukaisesti. Sen on saanut kauppamerenkulun tai merivoimien ammattipätevyyskirjan esittämällä. "Amatööreille" se on myönnetty tutkinnon vastaanottajalle annetun näytön perusteella. Pätevyyskirjat on myöntänyt Merenkulkuhallitus. Mikään kerho tai yksityinen taho ei niitä ole Suomessa voinut myöntää.
Uudempi Merenkulkulaitoksen määräys astui voimaan 1.1.2004. Sen mukaan Suomi alkoi myöntää kansainvälisiä huviveneenkuljettajankirjoja UNECE:n sisävesiliikennetyöryhmän päätöslauselman nro 40 mukaisesti. Määräyksen mukaan hakija voi osoittaa riittävät tiedot ja kyvyn huviveneen kuljettamiseen
Tämä Merenkulkulaitoksen määräys on annettu sellaisen asetuksen perusteella, joka on kumottu vuonna 2012.
Merenkulkulaitoksen lakkauttamisen myötä kansainvälisten huviveneenkuljettajankirjojen myöntäminen siirtyi vuoden 2010 alussa Liikenteen turvallisuusvirastolle.
Vuoden 2010 alussa Suomessa tuli voimaan valtioneuvoston asetus, jossa mm. säädetään kansainvälisen huviveneenkuljettajankirjan saamisen edellytykset. Asetus ei edellytä todistusta ensiapukoulutuksesta, joten Liikenteen turvallisuusvirasto ei sellaista enää vaadi. Tämä asetus on jo kumottu, ja uusi pätevyyksiä koskeva asetus astui voimaan 1.3.2013, ja sitä muuttava asetus 1.7.2013. Vaatimus veneilyjärjestön myöntämästä todistuksesta kansainvälisen huviveneenkuljettajankirjan saamiseksi on nyt säädetty valtioneuvoston asetuksessa aiemman Merenkulkulaitoksen määräyksen sijasta.
Värttinä (yhtye)
Värttinän kokoonpano on vuosien varrella muuttunut useasti. Yhtyeen muodostaa kuusi muusikkoa, kolme laulajaa ja kolme soittajaa. Laulajina ja keulahahmoina ovat nykyään laulajat Mari Kaasinen, Susan Aho ja Karoliina Kantelinen. Värttinä on kiertänyt ympäri maailmaa 1990-luvun alusta asti, jolloin läpimurtolevy Oi Dai toi yhtyeen ihmisten tietoisuuteen. Kiertueet ovat kattaneet koko Euroopan, Pohjois-Amerikan, Japanin, Australian ja Brasilian. Loppuvuodesta 2005 Värttinä teki uuden levytyssopimuksen Peter Gabrielin omistaman Real World Recordsin kanssa. Levy-yhtiö on erikoistunut maailmanmusiikkiartisteihin. Tammikuussa 2006 ilmestynyt Miero on ensimmäinen tälle levy-yhtiölle tehty levy. Levytyssopimus kattoi kaksi albumia.
Värttinä sävelsi Lord of the Rings -musiikkinäytelmän yhdessä intialaisen Bollywood-säveltäjän A. R. Rahmanin kanssa. Noin 20 miljoonaa euroa maksanut maailman kallein teatterituotanto sai maailmanensi-iltansa Torontossa maaliskuussa 2006 ja kaksi ja puoli vuotta kestänyt sävellystyö saatiin näin ainakin osittain päätökseen. Vuoden 2007 keväällä oli vuorossa ensiesitys Lontoon West Endissä.
Vuonna 2008 Värttinä teki 25-vuotisjuhlakiertueensa.
Värttinä sai vuoden 2012 Womex-artistipalkinnon, jonka yhtye otti vastaan Thessalonikissa, Kreikassa lokakuussa 2012.
Historia
thumb|300px|Värttinä Berliinissä 22.4.2006. thumb|300px|Värttinä Berliinissä 22.4.2006.
Vanha Värttinä
Värttinän syntyyn vaikuttivat vahvasti rääkkyläläiset sisarukset Sari ja Mari Kaasinen. Tyttöjen äidin ohjastamana he olivat esittäneet runonlausuntaa jo 70-luvulta alkaen Tsupukat-nimisenä ryhmänä. Tsupukoiden lopetettua perustettiin Värttinä vuonna 1983, jolla tytöt osallistuivat nuorten taidetapahtumaan ja selvisivät loppukilpailuun asti. Seuraavana vuonna lausunta vaihtui laulamiseen, ja samaisissa kisoissa ryhmä ylsi voittoon asti. Vuonna 1985 Värttinä esiintyi ensimmäisen kerran Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla ja tuolloin ryhmään kuului jo poikiakin. ”Korkeelta ja kovvoo” kailottava yhtye nousi kansanmusiikkipiirien tietoisuuteen.
Sari Kaasinen oli noussut Värttinän johtohahmoksi, ja rääkkyläläiset lapset halusivat innolla mukaan yhtyeeseen. Suurimmillaan ryhmässä olikin kaksikymmentäyksi lasta. Kun ryhmän kokoa ei enää voitu kasvattaa, Kaasinen perusti Sirmakka-yhtyeen kaikkein nuorimmille tulijoille.
Kesällä 1989 julkaistiin seuraava albumi Musta Lindu. Iän ja kokemuksen tuoma parantunut soittotaito ja -varmuus kuuluivat levyltä hyvin. Kappaleet olivat Sari Kaasisen matkoilta keräämiä marilaisia lauluja, ja mukaan mahtui myös yksi Kaasisen oma sävellys. Loppukesällä matkalla Ahvenanmaalta kotiin Rääkkylään Värttinä tunsi tulleensa tiensä päähän. Opiskelujen vuoksi ryhmä oli hajoamassa. Kaasisen siskokset, Janne Lappalainen, Kirsi Kähkönen ja Minna Rautiainen eivät kuitenkaan halunneet luovuttaa juuri kun oma tapa tehdä musiikkia oli löydetty, ja tästä seurasi uuden Värttinän alku.
Uusi Värttinä
thumb|300px|Värttinä esiintymässä Helsingissä 12.5.2007. 1990-luvun alkaessa ryhmä oli muuttanut Helsinkiin ja aloittanut harjoittelun Sibelius-Akatemian tiloissa. Sari Kaasinen siirtyi laulajaksi muiden tyttöjen rinnalle. Laulurivistöön tuli lisäksi Sirpa Reiman ja taustalle vakiintui kokoonpano Janne Lappalainen, Tommi Viksten, Tom Nyman, Riitta Potinoja ja Kari Reiman. Värttinä teki demon, joka johti levytyssopimukseen Sonetin kanssa. Syksyllä ilmestynyt single Marilaulu lisäsi yleisön ja tiedotusvälineiden kiinnostusta, ja loppukeväästä 1991 julkaistu albumi Oi dai muodostui yhtyeen läpimurroksi. Yhtyeen tyyliksi oli muotoutunut vahva ja energinen naislaulu, suomalais-ugrilaiseen musiikkiperinteeseen pohjautuvat kappaleet ja akustisilla soittimilla soittava yhtye.
Vuosi 1992 toi mukanaan paljon esiintymisiä sekä Emma-palkinnon, ja kiristyvä tahti aiheutti muutamia jäsentenvaihdoksia. Loppuvuodesta ilmestyi Seleniko-albumi, jolla oli entistä enemmän yhtyeen omia sävellyksiä. Levy nousi Euroopan maailmamusiikkilistan kärkeen ja pysyi siellä kolme kuukautta. Levy julkaistiin myös Yhdysvalloissa, ja seuraavana vuonna, kun myös Oi dai julkaistiin Yhdysvalloissa, Värttinä lähti ensimmäiselle Pohjois-Amerikan kiertueelle.
Talven 1998–99 aikana Värttinä koki jälleen miehistönvaihdoksia. Aiemmin Riitta Kossin (o.s. Potinoja) tilalle tullut Susan Aho siirtyi pysyvästi eturiviin laulajaksi, ja hänen tilalleen haitarin soittajaksi liittyi Markku Lepistö. Laulaja Sirpa Reimanin tilalle tuli Riikka Väyrynen.
Nykyinen Värttinä
thumb|200px|[[Johanna Hytti|Johanna Virtanen ja Lassi Logrén.]] Vuonna 2001 Värttinän kokoonpano vaihtui jälleen, kun Johanna Virtanen korvasi ryhmästä eronneen Riikka Timosen (o.s. Väyrynen), ja Jaska Lukkarinen istui rumpali Marko Timosen paikalle. Hieman myöhemmin Värttinästä vielä erosivat viulisti Kari Reiman, basisti Pekka Lehti ja laulaja Kirsi Kähkönen. Reimanin tilalle tuli Lassi Logrén, joka oli jo lapsena ollut mukana ”vanhassa Värttinässä”. Basistiksi pestautui Hannu Rantanen. Molemmat olivat jo aiemmin esiintyneet yhtyeen riveissä sijaisina. Laulajatrion säilyessä muodossa Kaasinen-Aho-Virtanen, Värttinä aloitti ”kolmannen aikakautensa”. Tämän ryhmän ensimmäinen julkaisu oli Iki vuonna 2003, jolloin yhtye vietti myös 20. juhlavuottaan.
Myöhemmin samana vuonna Värttinä kutsuttiin säveltämään musiikkia Taru sormusten herrasta -romaaniin pohjautuvaan musiikkinäytelmään. Esityksen ensiesityksen piti alun perin olla Lontoossa, mutta se siirtyi myöhemmin Torontoon Kanadaan. Maailman kalleimmaksi luonnehditun tuotannon talousarvio oli noin 20 miljoonaa euroa. Värttinä sävelsi musiikkia kaksi ja puoli vuotta yhdessä intialaisen A.R. Rahmanin kanssa koordinaattorinaan englantilainen Christopher Nightingale. Matthew Warchusin ohjaama teos sai maailman ensi-iltansa Torontossa 23. maaliskuuta 2006.
Joulukuussa 2005 Värttinä palkittiin taiteen Suomi-palkinnolla, jonka opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää vuosittain huomattavista taiteellisista ansioista ja merkittävistä ammatillisista saavutuksista. Tammikuun lopussa 2006 Värttinä julkaisi 11. levynsä Miero. Levy oli yhtyeen ensimmäinen, joka tehtiin Peter Gabrielin perustamalle Real World Recordsille.
Vuonna 2007 kokoonpano vaihtui jälleen Toni Porthénin korvatessa yhtyeen edellisen rumpalin Jaska Lukkarisen.
Heinäkuussa 2011 Värttinä julkaisi Facebook-sivullaan ilmoituksen, jossa kerrottiin kauan odotetun seuraavan studioalbumin äänitysten alkavat saman vuoden syyskuussa. Myöhemmin elokuussa toisessa ilmoituksessa kerrottiin, että levylle on tulossa ”jännittäviä vieraita”. Marraskuun alussa uuden levyn nimeksi paljastettiin Utu. Levy julkaistiin helmikuussa 2012, ja saman vuoden toukokuussa se nousi WMCE:n (World Music Charts Europe) listan ykkössijalle. Lokakuussa Värttinä vastaanotti Womex Artist Award 2012 -palkinnon Thessalonikissa, Kreikassa. Loppuvuodesta 2012 Värttinään liittyivät laulaja Karoliina Kantelinen sekä rumpali Mikko Hassinen.
Nykyinen kokoonpano
Lähde
Pariisi 1900-luvulla
Pariisi 1900-luvulla (Paris au XXe siècle) on Jules Vernen nuoruudenaikainen tieteisromaani. Teos on kirjoitettu vuonna 1860, mutta julkaistu vasta vuonna 1994 noin sata vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Kirjoittaja on sijoittanut tarinan vuoteen 1960. Teosta ei pessimistisen loppuratkaisunsa takia julkaistu Vernen eläessä, vaikka synkkyyden ei olisi pitänyt järkyttää lukijoita, koska teos oli tarkoitettu aikuisyleisölle.
Verne on pyrkinyt tarkasti hahmottelemaan tulevaisuuden Pariisia. Hän on sijoittanut tekstiin tuntemansa keksinnöt, kuten elohopealampun, polttomoottorin ja paineilmalla toimivan rautatien. Niiden pohjalta hän on muodostanut kuvitelman tulevaisuuden Pariisin liikenteestä: Paineilmalla liikkuvan kaupunkijunan rata olisi hiukan katutason yläpuolella, ja se tarjoaisi sateensuojaa jalankulkijoille. Illalla kadut valaistaisiin elohopealampuilla. Vaunut eli autot taas kulkisivat ilman hevosia, koska niissä olisi Étienne Lenoirin keksintöön pohjautuva kaasumoottori. Matkailu olisi laajentunut niin paljon, että Pariisissa olisi 20 000 vuodepaikan hotelli. Kanavan avulla Pariisista olisi tullut satamakaupunki, jonne liikennöisi neljännespeninkulman pituinen laiva. Siinä olisi 30 mastoa ja 15 savupiippua. Satamien tavarankäsittely olisi automatisoitu.
Yhteiskunta olisi sadassa vuodessa muuttunut suuresti, vaikka Ranska edelleen olisikin keisarikunta. Koulutus olisi yhteiskunnan keskeinen ala, ja sitä johtaisi yritys nimeltään Koulutuspankkiyhtiö. Koulutuksen keskeinen ala olisi tieteellis-tekninen osaaminen, kun taas humanistinen sivistys olisi suorastaan kielletty. Rakentaminen ja opettaminen olisivat sulautuneet samaksi toimialaksi.
Verne hahmottelee kirjassa myös tietokonetta muistuttavan laskukoneen. Pankissa työskentelevät operaattorit joutuvat raatamaan syöttäessään siihen pankin rahaliikenteen tietoja.
Teoksen pessimistiseen loppuratkaisuun yhdistyy humanistisen sivistyksen alennustila ja ilmastonmuutos, sillä Eurooppa joutuu kylmyyden kouriin. Teoksen päähenkilö nääntyy lopulta nälkään ja kylmään, mutta viimeiset rahansa hän silti käyttää ostamalla rakastetulleen kukkakimpun.
Trietyylifosfaatti
Trietyylifosfaatti (C6H15PO4) on organofosfaatteihin kuuluva etanolin ja fosforihapon esteri. Yhdistettä käytetään muun muassa liuottimena, muovien pehmentimenä, palonestoaineena ja katalyyttinä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa trietyylifosfaatti on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta voi osittain hydrolysoitua Se liukenee myös hyvin etanoliin ja dietyylieetteriin.
Monien muiden organofosfaattien tavoin trietyylifosfaatti on koliiniesteraasi inhibiittori, mutta moniin muita ryhmän yhdisteitä huomattavasti heikompi. Yhdisteelle altistuminen aiheuttaa uneliaisuutta, huimausta ja narkoosin. Pitkäaikainen altistus voi vaurioittaa keskushermostoa. Trietyylifosfaatti metaboloituu ihmiselimistössä dietyylifosfaatiksi ja S-etyylikysteiiniksi.
Feokromosytooma
thumb|Feokromosytooma tietokonetomografiassa thumb|Noradrenaliinin kemiallinen rakenne thumb|Adrenaliinin kemiallinen rakenne
Trietyylifosfaatti
Valmistus ja käyttö
Trietyylifosfaattia voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Käytettyjä ovat muun muassa etanolin tai dietyylieetterin reaktio fosforipentoksidin tai fosforyylikloridin kanssa, tetraetyylihypofosfaatin ja etanolin välinen reaktio alumiinitrietoksidin katalysoimana tai trietyylifosfiitin reaktio dietyylivetyfosfaatin kanssa.
Trietyylifosfaattia käytetään selluloosan johdannaisten kuten selluloosanitraatin ja -asetaatin liuottimena sekä syttymistä estävänä aineena. Polyuretaanivaahtojen valmistuksessa se vähentää viskositeettia ja toimii vaahdoissa palamista estävänä aineena. Lisäksi yhdistettä käytetään muovien ja kumien pehmentimenä, tuholaismyrkkyjen kuten tetraetyylipyrofosfaatin valmistamiseen, peroksideja stabiloivana aineena, etyloivana reagenssina orgaanisissa synteeseissä ja katalyyttinä valmistettaessa keteeniä etikkahappoanhydridistä.
Feokromosytooma
Feokromosytooma on yhtä yleinen miehillä ja naisilla. Sitä esiintyy kaiken ikäisillä. Yli 60-vuotiailla feokromosytooma esiintyy lähes aina lisämunuaisytimessä, mutta nuoremmilla usein muualla sympaattisessa hermostossa. Paraganglioomat ovat lisämunuaisytimen kasvaimia todennäköisemmin pahanlaatuisia.
Noradrenaliinia erittyy yleensä enemmän kuin adrenaliinia. Oireena on kohtauksettainen verenpaineen nousu tai pysyvämpi nousu. Pelkkää adrenaliinia erittävät feokromosytoomat ovat harvinaisia. Lisämunuaisen ulkopuoliset feokromosytoomat erittävät etupäässä noradrenaliinia lukuun ottamatta Zuckerlandin elimessä olevaa kasvainta. Verenpaine voi olla hyvin korkea lyhyen aikaa (esimerkiksi 280/160) jopa niin, että se saattaa uhata henkeä. Riskinä on muun muassa aivoverenvuoto, munuaisvaurio tai hypertensiivinen enkefalopatia.
Kohtaukseen liittyy usein niin sanottu "klassinen kolmikko" sydämentykytys, hikoilu ja päänsärky. Feokromosytooma voi aiheuttaa äkkikuoleman varsinkin, jos sitä ei diagnosoida oikein vaan hoidetaan esimerkiksi paniikkihäiriönä.
Perinnölliset sairaudet
Noin 25 prosentissä tapauksista feokromosytooma periytyy ja liittyy MEN2-oireyhtymään, tyypin 1 neurofibromatoosiin tai von Hippel-Lindaun oireyhtymään. Ennen ajateltiin, että ainoastaan 10 prosenttia on perinnöllisiä, mutta on huomattu, että luku on todellisuudessa korkeampi.
Multippeli endokriininen neoplasia (MEN) -oireyhtymät
Feokromosytooma voi esiintyä osana multippeli endokriininen neoplasia -oireyhtymää, joka on harvinainen umpirauhasten monikasvaintautioireyhtymä. Siinä kasvaimia esiintyy useammassa umpirauhaselimessä samanaikaisesti. MEN-oireyhtymät jaetaan kahteen alaryhmään, 1 ja 2. Lisäksi MEN 2:lla on kaksi alaryhmää, MEN-2A ja MEN-2B. MEN-2A:ssa feokromosytoomaa esiintyy 40–50 %:ssa tapauksista ja vastaavasti MEN-2B:ssä feokromosytooman esiintyvyys on 50 %.
Tässä taudissa feokromosytooma erittää usein enemmän adrenaliinia kuin noradrenaliinia. MEN-oireyhtymässä feokromosytoomat ovat harvemmin pahanlaatuisia kuin ei-perinnölliset kasvaimet, mutta pahanlaatuisuustodennäköisyys vaihtelee suvun mukaan. Jos suvussa on pahanlaatuisia feokromosytoomia, voidaan harkita ennalta ehkäisevää lisämunuaisten poistoa, mutta silloin joudutaan elinikäiseen kortikosteroidikorvaushoitoon.
Tyypin 1 neurofibromatoosi
Tyypin 1 neurofibromatoosiin liittyy noin 0,1–5,7 prosentin riski sairastua feokromosytoomaan.
von Hippel-Lindaun oireyhtymä
von Hippel-Lindaun tauti on harvinainen familiaalinen endokriininen kasvainoireyhtymä. Itusolulinjan VHL-kasvunrajoitegeenin mutaatio periytyy autosomaalisesti dominantisti. Oireyhtymässä nähdään mutaation seurauksena liiallista angiogeneesiä. Oireyhtymän alaryhmät ovat 1, 2A, 2B ja 2C, joista 2A:ssa, 2B:ssä ja 2C:ssä feokromosytooma esiintyy muiden kasvainten lisäksi. 2C:ssä se on oireyhtymän ainoa ilmenemismuoto. Keskimäärin mutaation kantajalla on 10–20 %:n alttius saada feokromosytooma, ja tällöin sairastuminen tapahtuu usein ennen 35 vuoden ikää. Tyyppitapauksissa feokromosytooma on sekä bilateraalinen että multifokaalinen, mutta taudin ennuste ei poikkea merkittävästi sporadisista feokromosytoomista. Vain 3 % feokromosytoomista on tässä taudissa pahanlaatuisia.
Oireet
Oireista yleisin on siis korkea verenpaine, joka on yleensä hyvin vaikea. Verenpaineen nousu voi olla kohtauksellista ja välillä paineet ovat normaalit, mutta monesti myös koko ajan kohonnut. Harvoin verenpaine on normaali tai jopa alentunut. Lisäksi voi olla sydämentykytystä, hikoilua, päänsärkyä, vapinaa, paniikkia, ahdistuneisuutta, huimausta, hyperglykemiaa ja jopa tajunnan menetystä. Kaikki eivät saa kaikkia oireita. Duodecim mainitsee hypertension vain 72 % yleiseksi, mutta esimerkiksi endotext päälle 98 % ja esimerkiksi kuumeen yli 66 %. CRP on monesti kohonnut esimerkiksi inrleukiini 6 erityksen takia sekä potilaalla on usein hyperkalsemia. Potilaalla voi ilmetä myös pystyasennossa esiintyvää verenpaineen laskua. Pääasiassa adrenaliinia tai dopamiinia tuottavia kasvaimiin saattaa kuulua jopa verenpaineen lasku. Feokromosytooma voi olla myös oireeton, mutta saattaa silti johtaa kuolemaan
Löydöksen tai oireen yleisyys prosenteissa Werbelin ja Oberin mukaan
Sydämen rytmihäiriöt ja ekg-muutokset
Yleisemmin feokromosytooma aiheuttaa sinustakykardiaa. Se voi aiheuttaa myös eteisvärinää. Ekg-muutokset voivat olla ST-nousuineen ja T-aallon inversioineen samanlaisia kuin akuutissa sepelvaltimotautikohtauksessa. Supraventikulaarista takykardiaa esiintyy. Sydämen kuormitus on myös usein nähtävissä esimerkiksi niin sanotuin volttikriteetein. Vakavissa tapauksissa voi ilmetä kammiotakykardia tai jopa kammiovärinä tai pulssiton rytmi, jolloin elvytystoimet on aloitettava.
Andrew B. Moore
pienoiskuva|Andrew B. MooreAndrew Barry Moore (7. maaliskuuta 1807 – 5. huhtikuuta 1873) oli yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko. Hän toimi Alabaman 16. kuvernöörinä 1857–1861.
Feokromosytooma
Historia ja esiintyvyys
Felix Fränkel teki ensimmäisen kuvauksen feokromosytoomapotilaasta. Termi "feokromosytooma"(ruskeaksi värjäytyvä solukko) esitti patologi Ludwig Pick vuonna 1912. Vuonna 1926 poistettiin ensimmäinen feokromosytooma onnistuneesti.
Andrew B. Moore
Moore syntyi Jane ja Charles Mooren pojaksi Etelä-Carolinassa. Toimittuaan kahden vuoden ajan opettajana hän siirtyi lakialalle. Hän oli naimisissa Mary Goreen kanssa ja hänellä oli neljä lasta.
Feokromosytooma
Diagnoosi
Diagnoosi tehdään yleensä keräämällä vuorokausivirtsan metanefriinit ja normetanefriinit. Vanhoja menetelmiä ovat homovanillinaatin, adrenaliinin ja noradrenaliinin sekä metoksihydroksimandelaatin kerääminen, mutta joskus niitäkin voidaan vielä tarvita. Virtsankeräyksen aikana ei saa juoda muun muassa kahvia, edes kofeiinitonta, eikä syödä banaania. Lisäksi on muitakin ruokavaliorajoituksia, jotka laboratoriohoitaja antaa. Lääkeaineet voivat aiheuttaa testeissä vääriä positiivisia tuloksia, joten suositeltavaa olisi tehdä testit ilman lääkitystä. Tämä ei kuitenkaan ole aina realistista, koska monesti lääkitys on potilaalle välttämätöntä, joten tuloksia on tulkittava lääkkeiden vaikutukset huomioiden. Ne olisi hyvä kerätä oireiden aikana, koska silloin tulokset ovat luotettavampia. Klonidiinijarratuskoetta ei Suomessa enää käytetä. Provokaatiokoe esimerkiksi tyramiinilla, histamiinilla tai glukagonilla voi olla vaarallinen eikä sitä käytetä. Joskus määritetään Kromograniini A. Lopullinen diagnoosi tehdään biokemiallisen diagnostiikan jälkeen yleensä tietokonetomografialla tai magneettikuvauksella. Magneettikuvaus on näistä herkempi paljastamaan lisämunuaisytimen ulkopuoliset feokromosytoomat. Lisäksi on mahdollista, että tietokonetomografia-varjoaine aiheuttaa hypertensiivisen kriisin.
Plasman metanefriinimääritykset
Feokromosytooman diagnostiikassa voidaan hyödyntää myös plasman vapaiden metanefriinien määritystä. Testi on hyvin herkkä (herkkyys 100 %), mutta antaa erittäin paljon vääriä positiivisia tuloksia, joten se ei sovellu ainoaksi menetelmäksi. Jos plasman vapaat metanefriinit ovat normaalit se siis sulkee varmasti feokromosytooman pois. Testiä ei käytetä Suomessa. Jotta pistämiseen liittyvä jännitys ei nostaisi katekoliamiinipitoisuuksia, kannattaa katetri laittaa noin puolituntia ennen näytteenottoa ja sitten vasta ottaa näyte.
Erotusdiagnostiikka
Erotusdiagnostiikassa tärkeimmät sairaudet lienevät paniikkihäiriö ja essentiaali verenpainetauti. Paniikkihäiriössä verenpaine on kuitenkin yleensä vain kohtalaisesti kohonnut, kun taas feokromosytoomassa se voi olla erittäin korkea. Muita sairauksia ovat muun muassa kilpirauhassairaudet, rytmihäiriöt, muut lisämunuaissairaudet ja muut sekundaarisen hypertension syyt sekä erilaiset myrkytykset,kuten elohopea- tai lyijymyrkytys ja lääkkeiden sivuoireet. Erotusdiagnostiikassa on tärkeää huolellinen oireiden selvittely (esimerkiksi pulssi, verenpaine, kasvojen väri, verensokeri ja laihtuminen) sekä myös muiden sairauksien poissulkeminen. Feokromosytooma potilaat ovat yleensä alipainoisia tai normaalipainoisia ja joskus lievästi ylipainoisia, mutta ei juuri koskaan huomattavan lihavia. Harvinaisia erotusdiagnostisia sairauksia ovat autonominen dysrefleksia ja barorefleksin toiminnan häiriö Raskauden aikana feokromosytooman oireet voidaan sekoittaa raskausmyrkytykseen (pre-eklampsia).
Pseudofeokromosytoomalla tarkoitetaan tilaa, jossa oireet vastaavat feokromosytoomaa verenpaineen nousuineen, joka voi olla voimakaskin. Kyseisestä tilasta käytetään myös nimeä paroksysmaalinen hypertensio. Siinä adrenaliinijohdosten pitoisuudet ovat kuitenkin normaalit tai vain lievästi yli viitearvojen. Dopamiinin määrä voi kuitenkin olla joskus voimakkaasti kohonnut. Kyseessä on ilmeisesti moninainen joukko tiloja, joissa verenpaine kohtauksellisesti nousee. Nämä potilaat ovat yleensä naisia ja kärsivät mielenterveysongelmista tai jatkuvasta stressistä. Hoitona voi olla alfa- ja beetasalpaajan yhdistelmä ja lisäksi psyykenlääkitys (esimerkiksi SSRI-masennuslääkkeet tai tarvittaessa bentsodiatsepiinit) tai psykoterapia.
Oireita laukaisevat lääkkeet ja muut tekijät
Feokromosytoomassa on paljon haitallisia lääkkeitä, esimerkiksi stimulantit, kuten (pseudo)efedriini, amfetamiini, metyylifenidaatti. Myöskään trisyklisiä masennuslääkkeitä ei saa käyttää. Monet neuroleptit ovat haitallisia tai kiellettyjä, esimerkiksi klooriprotikseeni. Beetasalpaaja t saa antaa vasta alfasalpaajien jälkeen. Glukagoni stimuloi feokromosytooman hormonin eritystä, joten sitä ei saa antaa feokromosytoomapotilaalle. Seurauksena voi olla hypertensiivinen kriisi. MAO-estäjät ovat ehdottoman kiellettyjä. Pahoinvointilääke metoklopramidi on vasta-aiheinen. Muitakin haitallisia lääkkeitä on.
Muita oireita laukaisevia tekijöitä kuin lääkkeet voivat olla anestesia, leikkaus, fyysinen trauma ja tietyt asennot, jolloin kasvain puristuu, joskus jopa virtsaaminen. Näissä tapauksissa voivat seuraukset olla kohtalokkaita. Erityisesti jos potilas saa anestesian, leikkauksen tai muun toimenpiteen aikana vakavan verenpaine- ja tiheälyöntisyyskohtauksen, on feokromosytooman mahdollisuus syytä huomioida. Kuolleisuus tällaiseen tilaan on jopa 80 prosenttia Synnytys on ilman asianmukaista hoitoa erittäin vaarallista ja noin puolet äideistä ja sikiöistä kuolee.
Komplikaatiot
thumb|Kuva feokromosytooman solukosta. Komplikaatioita ovat muun muassa keuhkopöhö, aivohalvaus, sydänkohtaus, näön vaurioituminen, munuaisen vajaatoiminta tai aivo-oireet. Nämä vaativat välitöntä sairaalahoitoa. Verenpaine on saatava normalisoitumaan tällöin välittömästi. Voidaan käyttää fentolamiiniä suonensisäisesti. Myös nitroprussidia voidaan antaa. Yleensä tarvitaan suonensisäistä alfasalpaajalääkitystä. Voidaan joutua turvautumaan myös aortan kontrapulsaattoriin. Feokromosytooma voi myös aiheuttaa diabeteksen, kardiomyopatian tai sydämen vajaatoiminnan. Raskauden aikana diagnosoimaton feokromosytooma on hengenvaarallinen sekä äidille että sikiölle. Raskaus voi kiihdyttää hormonien eritystä.
Hoito
Histologisesti hyvänlaatuisen kasvaimen parantava hoito on leikkaus. Ennen leikkausta tarvitaan lääkehoitoa ensin vähintään kaksi viikkoa. Lääke aloitetaan aina ensin alfasalpaajillaja. Vasta sen jälkeen mukaan voidaan liittää beetasalpaaja, esimerkiksi propranololi, rytmihäiriöiden estämiseksi. Mikäli alfasalpaajaa ei aloitettu, voi seurata hypertensiivinen kriisi ja pahimmillaan kuolema. Alfa-beetasalpaaja labetaloli on tähän tarkoitukseen huono lääke, koska se on monin verroin enemmän beeta- kuin alfasalpaaja eikä sen käyttöä yleensä suositella. Leikkaukset on keskitetty yliopistosairaalaan vaativuuden takia. Fenoksibentsamiini on tavallisin alfasalpaaja. Se on kilpailematon salpaaja, joka sitoutuu alfareseptoriin pysyvästi kovalentillä sidoksella. Lievemmissä tapauksissa voidaan myös ennen leikkausta käyttää kalsiumkanavan salpaajia, kuten nifedipiiniä tai joskus amlodipiiniakin. Leikkaukseen liittyi ennen hyvin korkea(40–60 %) kuolleisuus mutta nykyään se on noin prosentin luokkaa muun muassa huolellisen esihoidon ansiosta. Riskejä leikkauksessa ovat muun muassa hypertensiivinen kriisi, hypotensio, šokki ja keuhkopöhö sekä sydämen rytmihäiriöt. Rytmihäiriölääkkeitä, verenpainetta alentavia- ja nostavia lääkkeitä täytyy varata leikkaukseen. Leikkaus tehdään, joko tähystysleikkauksena tai jos kasvain on iso niin avoleikkauksena. Leikkauksen jälkeen vietetään vuorokausi valvontaosastolla verenpainevaihteluiden takia. Tärkeätä on kiinnittää huomiota leikkauksen jälkeen hypovolemiaan ja hypoglykemiaan ja tarvittaessa korjata ne.
Pahanlaatuisen feokromosytooman hoito
Pahanlaatuinen feokromosytooma voidaan parantaa vain leikkauksella, jos kasvain ei ole lähettänyt etäpesäkkeitä. Patologin tutkimuksessa ei voida varmasti sanoa, onko feokromosytooma pahanlaatuinen: vain etäpesäkkeet ovat varma merkki pahanlaatuisuudesta. Etäpesäkkeitä voidaan yrittää hoitaa kirurgisesti, jolloin hormonintuotanto vähenee, mutta tauti ei parane. Feokromosytooman leviämisen estoon ja etäpesäkkeiden hoitamiseen käytetään alkuun 131jodi-bentsyyliguanidiinia(MIBG), jolla saadaan aikaan vaste keskimäärin joka toisella pahanlaatuista feokromosytoomaa sairastavalla. Se on jodin radioaktiivista isotooppia, joka tuhoaa feokromosytooman solukkoa. Solunsalpaajayhdistelmää syklofosfamidi, vinkristiini ja darkatsepiini voidaan käyttää ja hidastaa taudin etenemistä. Sädehoito voi auttaa oireisiin
Rommipäiväkirja
Rommipäiväkirja (The Rum Diary) on vuonna 2011 julkaistu elokuva, joka perustuu Hunter S. Thompsonin romaaniin Rommipäiväkirja. Elokuvan ohjasi Bruce Robinson ja pääosissa näyttelevät Johnny Depp ja Amber Heard. Depp oli myös tuottajana elokuvassa. Elokuvan kuvaukset alkoivat maaliskuussa 2009.
Tarina
Paul Kemp (Johnny Depp) on kiertävä journalisti, joka kyllästyy New Yorkiin ja Eisenhowerin hallinnon alaiseen Amerikkaan, joten hän päättää lähteä Puerto Ricoon kirjoittamaan horoskooppeja paikalliselle The San Juan Star -sanomalehdelle. Puerto Ricossa Kemp ottaa tavaksi juoda rommia. Paikallinen liikemies Sanderson (Aaron Eckhart) arvelee että hän pystyy hyötymään Kempin toimittajan kyvyistä. Kemp ihastuu pakkomielteenomaisesti Chenaultiin (Amber Heard), joka on Sandersonin tyttöystävä.
Valepeltoetana
Valepeltoetana (Deroceras reticulatum) on peltoetanoiden heimoon kuuluva etana. Se on maailmassa taloudellisesti merkittävin tuholaisena esiintyvä kotilolaji.
Koko ja ulkonäkö
Valepeltoetana muistuttaa etenkin peltoetanaa (Deroceras agreste), mutta myös muita Deroceras-suvun lajeja, ja varma määritys saattaa vaatia genitaalipreparaatin tekoa. Täysikasvuinen keskikokoinen valepeltoetana on venyneenä 4–5 cm pitkä, ja sen väritys vaihtelee kellertävänvalkoisesta ruskean kautta harmaaseen. Paksua ja voimakkaasti nystyistä ihoa peittää tumma, verkkomainen kuviointi. Selän loppupään harjanne on lyhyt ja selkäkilven takaosassa, oikealla kyljellä sijaitsevan hengitysaukon ympärys on hieman ympäristöään vaaleampi. Jalka on väriltään vaaleasta vaalean harmaaseen. Etanan erittämä lima on normaalisti kirkasta, mutta eläintä häirittäessä erite muuttuu valkoiseksi.
Kuusjoki (täsmennyssivu)
Kuusjoki voi tarkoittaa seuraavia:
Valepeltoetana
Levinneisyys
Lajinmäärityksen vaikeuden vuoksi valepeltoetanan todellinen levinneisyys tunnetaan huonosti. Euroopassa havaintoja on kuitenkin kaikkialta Kaukasukselle saakka. Suomessa se on yleinen Ahvenanmaalla sekä Etelä- ja Keski-Suomessa, minkä lisäksi vanhoja havaintoja tunnetaan Oulun seudulta sekä Inarista.
Se on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan, Sri Lankaan sekä Uuteen-Seelantiin.
Elinympäristö ja elintavat
Valepeltoetana on sidoksissa kulttuuriympäristöihin. Se viihtyy avoimissa ympäristöissä ja välttelee metsiä. Myös kasvihuoneet kelpaavat elinpaikoiksi. Laji on vakava tuholainen, joka syö jopa puolet ruumiinpainostaan eli gramman vuorokaudessa. Massaesiintymän rajana pidetään 25 yksilöä neliömetrillä, jolloin hehtaarin alalla etanat voivat syödä satoja kiloja kasveja vuorokaudessa. Lajilla on myös taipumus vaihtaa ruokailupaikkaa, minkä vuoksi todellinen satovahinko voi olla 10–30-kertainen. Laji vahingoittaa etenkin kevätviljaa, vihanneksia, jyviä ja juureksia.
Yksi etana kykenee tuottamaan noin 700 munaa vuodessa ja laskee ne 60–75 kappaleen ryhminä. Lisääntyminen edellyttää parittelua.
Laji haistaa sitä saalistavat kovakuoriaiset. Uhattuna valepeltoetana heiluttaa ruumistaan ja erittää valtavan määrän limaa ja pakenee. Se kykenee myös pudottamaan takaruumiinsa kärjen.
Valepeltoetanan saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat: Abax parallelepipedus, puistokiitäjäinen (Carabus nemoralis), sinikiitäjäinen (Carabus violaceus), Ctenognathus bidens, etanakiitäjäinen (Cychrus caraboides), Holcaspis mucronata, Megadromus antarcticus, Plocamostethus planiusculus, tarhasysikiitäjäinen (Pterostichus madidus), aitosysikiitäjäinen (Pterostichus melanarius), isosysikiitäjäinen (Pterostichus niger), Scaphinotus marginatus ja kosteikkokotilo (Zonitoides nitidus). Valepeltoetanaa voi kemiallisesti torjua rautafosfaatin avulla.
Kikiyaon
Kikiyaon (kirjoitetaan joskus myös muodossa Kikiyoun tai Kikiyan) on länsiafrikkalaiseen kansanperinteeseen kuuluva taruolento ja lentävä kryptidi. Olennon kerrotaan muistuttavan jättiläismäistä, yli puolentoista metrin pituista pöllöä, jolla on iso nokka ja suuret kynnet. Sillä on kuitenkin joitakin apinaa muistuttavia ominaisuuksia, kuten pitkät ja lihaksikkaat jalat. Erikoisuuksina sillä on terävä olkanivel, jota se käyttää aseena puolustautuessaan, sekä voimakas haju. Joidenkin havaintojen mukaan sillä olisi lyhyt vihertävänharmaa karvoitus ja lyhyt häntä. Paikallisten asukkaiden uskomuksissa Kikiyaon on toisaalta myös epäonnea aiheuttava henkiolento.
Suurin osa olentoa koskevista väitetyistä havainnoista on tehty Gambiajoen alajuoksun varrella kasvavissa metsissä Gambiassa. Myytti Kikiyaonista tunnetaan myös Senegalin alueella. Lintu oleilee yleensä korkeiden puiden latvustoissa. Tavallisista pöllöistä poiketen Kikiyaon on liikkeellä sekä päivisin että öisin. Sillä väitetään olevan kovaääninen kutsuhuuto, joka kuuluu kilometrien päähän.
Sana kikiyaon merkitsee paikallisessa kielessä pöllöä.
State of The Ark
State of The Ark on ruotsalaisen The Arkin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 27. joulukuuta 2004. Levy erosi tyyliltään kahdesta aikaisemmasta, sillä siinä kappaleet olivat kriitikoiden mielestä aiempaa pienieleisempiä ja tästä tuli myös jonkin verran kritiikkiä.
Albumi debytoi Ruotsissa Sverigetopplistanin ensimmäisellä sijalla. Suomessa se ylsi virallisen albumilistan kahdeksannella sijalla ja pysyi listalla niin ikään kahdeksan viikkoa.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1926
Jalkapallon SM-kilpailu 1926 oli järjestyksessään 18. kerta, kun jalkapallossa pelattiin Suomenmestaruudesta. Kilpailuun osallistui 18 seuraa. Mestaruuden voitti Helsingin Palloseura.
Propagandamielessä perustettiin myös ensimmäinen valtakunnallinen sarja, Suomen sarja. Siihen osallistuivat seuraavat joukkueet: Helsingin Jalkapalloklubi, Helsingin Palloseura, Helsingin IFK, Kronohagens IF, Åbo IFK, Turun Palloseura, Viipurin Sudet, Viipurin Reipas, Tampereen Palloilijat, Vaasan Palloseura ja Savon Piiri. Syksyllä huonoimmat joukkueet (KIF, ÅIFK ja savolaiset) pudotettiin sarjasta, jota jatkettiin keväällä 1927.
Pullonpalautusautomaatti
thumb|Pullonpalautusautomaatti Lidl-myymälässä Saksassa thumb|Kuitti palautetuista pulloista
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1926
Alkuerät
Alla esitettävistä ottelutuloksista ei voi päätellä kumpi on koti- ja kumpi vierasjoukkue, paitsi kun on merkitty (*, joka merkintä tarkoittaa kotijoukkuetta.