cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rick Husband
pienoiskuva|Rick Husband vuonna 1999. Rick Douglas Husband (12. heinäkuuta 1957 Amarillo, Texas, Yhdysvallat – 1. helmikuuta 2003 Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen astronautti ja hävittäjälentäjä. Husband sai surmansa avaruussukkula Columbian tuhoutuessa Maan ilmakehässä 1. helmikuuta 2003. Onnettomuudessa kuoli koko sukkulan seitsenhenkinen miehistö. Husband toimi komentajana kyseisellä lennolla.
Yksityiselämä
Douglas oli naimisissa Evelyn Douglasin kanssa. Heillä oli kaksi lasta, tytär Laura ja poika Matthew.
Hakunilan kirkko
Hakunilan kirkko on Vantaan Hakunilassa sijaitseva kirkko, joka kuuluu osaksi Hakunilan seurakuntaa. Se suunniteltiin alun perin vuosina 1975–1976 seurakuntakeskukseksi. Teräsbetonirunkoisen, kalkkisementtitiilisen ja pohjamuodoltaan lähes pyöreän kirkon suunnitteli arkkitehti Pauli Halonen. Vuonna 1994 rakennuksessa tehtiin laajennus- ja korjaustöitä Pauli Halosen johdolla, ja piispa Eero Huovinen vihki sen samana vuonna kirkoksi.
Emävale
Lisätietoja kappaleista
"Tee mitä pitää" sisältää samplen Fintelligensin "Voittamaton" -kappaleesta. "Onnenpotkut" sisältää samplen Kapasiteettiyksikön "Mä pysyn liikkeessä" -kappaleesta. "Mun hattu" -kappaleen kertosäkeessä laulaa Tasis. "Pennist" sisältää samplen Asan "Hidastaa" -kappaleesta. "Kahdeksas veljes" sisältää samplen Fintelligensin "7 veljestä III" -kappaleesta. "Tuulimylly" päättää trilogian, jonka ensimmäinen osa on Uniikin Aika ei venaa ketään -albumilla, ja toinen osa Asan Terveisiä kaaoksesta -levyltä. "Vedä se yli" -kappaleella vierailee kokoonpano nimeltä Koala Kläk, jonka jäsenet ovat Timon lisäksi Elastinen ja Spekti.
Hakunilan kirkko
Rakennuksen seinäpinnat ovat polveilevat, korkeat ikkunat sijaitsevat kapeissa seinän kohdissa. Kirkkosalin seinät on roiskerapattu, sisäkatto on tasainen ja verhottu alumiinisäleiköllä. Kirkon yhteydessä on kirkkoherranvirasto, erillinen pienempi kappeli, seurakuntasali ja kerho- ja toimistotiloja. Kirkkosalin kalusteet ovat siirreltäviä alttari mukaan lukien. Kirkon kokonaispinta-ala on 1 321 neliötä ja siellä on istumapaikkoja yhteensä 280 hengelle.
Kirkon 12-äänikertaiset urut on valmistanut urkurakentamo Matti Erola vuonna 1987. Kirkkotekstiilit ovat taiteilija Raija Rastas-Vähäsarjan suunnittelemia, alttarin krusifiksin on tehnyt virolainen kuvanveistäjä Aleksander Litvinov, alttariseinän lasimaalaukset taiteilija Dolores Hoffman Tallinnasta.
Matteus-vaikutus
Matteus-vaikutus tai Matteus-efekti tarkoittaa etujen kasautumista niille, joilla niitä on jo ennestään. Nimitystä käytti ensi kertaa yhdysvaltalainen sosiologi Robert K. Merton vuonna 1968. Nimitys tulee Uuden testamentin Matteuksen evankeliumin jakeesta 25:29: ”Jokaiselle, jolla on, annetaan, ja hän on saava yltäkyllin, mutta jolla ei ole, siltä otetaan pois sekin mitä hänellä on.”
Merton käytti termiä kuvaillessaan tilannetta, jossa esimerkiksi jo ansioituneet tiedemiehet saavat lisää kunniaa itselleen siinä missä tuntemattomammalta tiedemieheltä jää mahdollisesti saamatta kunnia vastaavasta työstä. Nimitystä on käytetty myös etenkin kasvatustieteissä kuvaamaan ilmiötä, jossa kuilu hyvien ja huonojen oppilaiden välillä kasvaa kehityksen myötä.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1844
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1844 olivat järjestyksessään 15. Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 1. marraskuuta – 4. joulukuuta 1844. James K. Polk demokraattisesta puolueesta voitti whig-puolueen Henry Clayn täpärässä kilvassa, jonka kiistanalaisina teemoina olivat orjuus ja Texasin tasavallan liittäminen osaksi Yhdysvaltoja.
Vaalikampanja
Ennen vaaleja James K. Polk oli yleisölle melko tuntematon. Hän oli ensimmäinen niin sanottu "musta hevonen". Suurin osa molempien puolueen kampanjasta keskittyi henkilökohtaisiin hyökkäyksiin ehdokkaita kohtaan. Tuntemattomuutta hyödyntäen whigit pilkkasivat demokraatteja vaalimainoksella: Who is James K. Polk?. Demokraatit taas hyökkäsivät Clayn moraaliin ja väittivät hänen rikkoneen systemaattisesti jokaista kohtaa kymmenestä käskystä.
Kampanjassa Polk oli orjuuden ja Texasin liittämisen kannalla, kun taas Clay vastusti orjuutta ja Texasin liittämistä. Clay oli kuitenkin orjanomistaja, joka sai osan äänestäjistä vakuuttuneiksi siitä, että hän ei tulisi tekemään orjuudelle mitään. Polk taas yritti vakuuttaa ymmärtävänsä itäisten demokraattien tarpeen asettaa suojatulleja ulkomaalaisille tavaroille, vaikka oli aina vastustanut korkeita tulleja.
Tulokset
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1844 ! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;" | Presidenttiehdokas ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio ! rowspan="1" colspan="2" style="text-align:left;" | Kansanäänet ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:center;" | Valitsijamiesäänet ! Määrä ! %
Devimon
Devimon on kuvitteellinen hahmo Digimon-sarjassa. Devimon on Champion-tason ja virustyypin langennut enkelidigimon ja hyvin vahva. Devimon muistuttaa sarvipäistä mustaa miesenkeliä, jolla on repaleiset siivet, pääkallon kuva polvissaan ja olkapäissään ja Pahuuden Merkki rinnassaan ja vasemmassa saappaassaan.
Nimi Devimon tulee sanasta devil, joka tarkoittaa paholaista. Devimon voi kehittyä virallisesti NeoDevimoniksi tai Vamdemoniksi. Angemon voi myös korruptoitua Devimoniksi. Devimonin vaihtoehtoinen muoto on IceDevimon.
Alkuperäinen Digimon Adventure -jatkumo
Vuoden 1999 alkuperäisessä Digimon Adventure -sarjassa Devimon oli ensimmäinen Valittujen lasten kohtaama pääpahis. Ennen sarjan tapahtumia Piamon antoi lasten Tunnukset ja niihin asetettavat Tuntolevyt Devimonille, joka piilotti ne ympäri Sarba-mannerta ja asetti tunnusten kotelot merenalaiseen luolaan, jota Drimogemon vartioi. Devimon pystyi luomaan mustia hammasrattaita, joita hän tunki jopa Ultimate-tason digimoneihin tehdäkseen heistä pahoja. Muun muassa Meramon, Andromon, Monzaemon, Unimon, Leomon, Frigimon, Mojyamon, Centarumon, Whamon ja Drimogemon olivat Devimonin pimeän rattaan vallassa. Ogremon toimi myös lyhyen aikaa Devimonin apulaisena.
Devimon jakoi pääsaaren osiin mustilla rattaillaan erottaakseen Valitut lapset toisistaan. Lapset onnistuivat kuitenkin löytämään toisensa ja yhdistämään saaren jälleen. Lasten taistellessa Devimonia vastaan tämä imi itseensä kaikki mustat rattaat ja kasvoi kooltaan jättimäiseksi. Lasten digimoneista ei ollut vastusta Devimonille, mutta hänen yrittäessään tuhota Patamonin sulkemalla tämän käteensä, Patamon kehittyi Angemoniksi ja tuhosi Devimonin iskullaan. Ennen kuolemaansa Devimon kuitenkin varoitti häntä paljon voimakkaammista vihollisista ja nauroi, koska uskoi, etteivät lapset selviäisi. Näin ei kuitenkaan käynyt. Myöhemmin kaiken pahan alkuna ollut Apocalymon käytti Devimonin käsiä tuhotakseen lasten Tunnukset.
Pelissä Digimon Adventure: Anode/Cathode Tamer Millenniummon luo Devimonin uudelleen ja asettaa Devimonin Tiedostosaarelle Devimonin luolaan vahtimaan vangittuja Koushiroa, Mimiä ja heidän digimonkumppaneitaan. Ryo Akiyama onnistuu tunkeutumaan Devimonin luolaan ja kukistaa Devimonin ja tämän Devidramon-vartijat ja vapauttaa Koushiron ja Mimin.
Sarjassa Digimon Zero Two Digimon-keisari alias Ken Ichijouji löysi Devimonin jäännökset Pimeyden Pyörteestä. Devimon irvaili Kenille ettei hän kykene hallitsemaan pimeyden voimia, mutta Ken ei uskonut häntä. Ken keräsi Devimonin datan ja käytti Devimonin käsiä Kimeramonin osana. Juuri tästä syystä Kimeramon kapinoi Keniä vastaan. Magnamonin tuhottua Kimeramonin myös Devimonin jäljellejäänyt data tuhoutui kokonaan. Digimon Tamersissa Devimon nähtiin repeämässä taivaalla Vikaralamonin hyökättyä kaupunkiin. Sarjassa Digimon Fusion useita Devimoneja nähtiin NeoVamdemonin armeijassa. NeoVamdemon yhdisti osan Devimonesta itseensä muuttuakseen NeoVamdemon Darkness Modeen.
Digimon Adventure (2020)
Vuoden 2020 sarjassa Devimon oli Negamonin palvelija. Hän käytti sekä Negamonin lainaamia Soundbirdmon-palvelijoita ja pimeyden miasmaa aivopesemään digimoneja muuttumaan pahoiksi sekä tutkiakseen kehittymistä. Devimonin kätyreihin kuuluivat myös Ogremon ja sininen Coredramon, jotka toimivat hänen luutnantteinaan, sekä useita tavallisina sotilaina toimivia vihreitä Coredramoneja. Sininen Coredramon hävisi taistelun Birdramonia vastaan ja Ogremon hävisi kahdesti Greymonille. Devimon hylkäsi Ogremonin ja lähetti MetalTyrannomonin lasten kimppuun.
Myöhemmin lasten tuhottua Eyesmonin Mega-muodon Nidhoggmonin, joka oli kuoriutunut Negamonin internettiin pudottamasta digimunasta ja aiheuttanut Tokiossa sähkökatkoja, Devimon myöhemmin sieppasi Digimaailmaan ilmestyneen Takerun samaan aikaan, kun Negamon lähetti Soran, Koushiron, Mimin ja Joun takaisin oikeaan maailmaan. Hän myös puhui Taichille ja Yamatolle, etteivät he olleet vielä täysin onnistuneet pelastamaan Tokiota pahoilta digimoneilta. Myöhemmin selvisi, että Devimon piti Angemonia vankinaan. Hän lähetti Velgemonin ja SkullKnightmonin hoitelemaan Taichin ja Yamaton sekä Calmaramonin aiheuttamaan tietoverkkoon uuden kaaoksen. Myöhemmin Velgemonin tuhouduttua sekä Angemonin paettua ja uhrauduttua pelastettuaan Takerun, SkullKnightmon onnistui varastamaan Angemonin digimunan takaisin Devimonin haltuun, jotta se voitaisiin korruptoida pyhän digimonin munasta pimeyden digimonin munaksi.
Kun Taichi, Yamato ja Takeru kohtasivat SkullKnightmonista kehittyneen AxeKnightmonin ja pelastivat Angemonin digimunan, Devimon saapui itse taistelemaan heitä vastaan. Devimon oli voimakas vastustaja ja käytti Calmaramonin lähettämää dataa kehittyäkseen NeoDevimoniksi. Garudamonin, AtlurKabuterimonin, Lilimonin ja Zudomonin tuhottua Calmaramonin ja obeliskin, jonka kautta Calmaramon oli lähettänyt dataa Digimaailmaan, MetalGreymon Alterous Mode ja WereGarurumon Sagittarius Mode tuhoavat NeoDevimonin tämän voimien heikennyttyä, mutta AxeKnightmon palauttaa Moon=Millenniummonin kristallilla mestarinsa jäänteet, joiden sisältä ilmestyy Devimonin Mega-muoto: DanDevimon. DanDevimon altisti Taichin ja MetalGreymonin pimeyden miasmalle ja MetalGreymonin ympärille ilmestyi Mugendramonin punainen aura. Takerun Digivice ja Tokomonin lähettämä Angemonin kuvajainen puhdistivat Mugendramonin, joka muututtuaan WarGreymonin keltaiseksi auraksi tuhosi DanDevimonin. Vademonit ja Moon=Millenniummon hyödynsivät myöhemmin Devimonin tutkimustuloksia käyttämällä mustia salamoita Ikuisen mantereen digimonien kehittämiseen sekä Millenniummonin henkiinherättämiseen.
Valittujen jouduttua myöhemmin Sakkakumonin vangeiksi ja jouduttua taisteluun vanhojen vihollistensa kopioita vastaan, Takeru ja Angemon kohtaavat Devimonin, joka ei olekaan pelkkä kopio. Angemon muistaa Devimonin olevan oikeasti hänen pimeä puoliskonsa, jonka pimeyden miasma oli irrottanut erilliseksi digimoniksi ja joka oli nyt saanut Sakkakumonin kopiovoimien avulla uuden ruumiin. Devimon yritti korruptoida Angemonin luomalla tämän ympärille NeoDevimonin mustan auran, mutta Takeru estää Angemonin korruptoitumisen, jolloin Angemon tuhoaa Devimonin uuden ruumiin, yhdistää hänet takaisin osaksi itseään, ja kehittyy HolyAngemoniksi vapauttaakseen Sakkakumonin vangit. Devimonin ääni kuuluu yhä HolyAngemonin sisältä ja sanoo odottavansa, että HolyAngemon todistaa todeksi sanansa siitä, että toivo on yhtä tuhoutumaton kuin epätoivo. Kun Negamon valmistautuu tekemään Soundbirdmonien ja Ghoulmonin avulla ratkaisevan siirtonsa Suuren katastrofin tuomiseksi, Devimon ilmestyy Takerulle ja Patamonille unessa varoittaakseen heitä tästä. Kun Ghoulmonin tuhosta huolimatta Negamon lopulta vapautuu ja alkaa muuttaa tietoverkkoa ja Digimaailmaa valkoiseksi tyhjyydeksi, Devimonin ääni toteaa Suuren katastrofin pyyhkivän pois sekä toivon että epätoivon. Takerun kerrottua unestaan muille, Tailmon totesi Devimonin tutkineen digievoluutiota saavuttaakseen luonnon lakeja uhmaavan suuremman voiman, mutta tämän kehityttyä NeoDevimoniksi ja myöhemmin DanDevimoniksi se ajoi hänet hulluuteen, mikä lopulta johti hänen täydelliseen tuhoonsa.
Myöhemmin Negamonin Mega-muodon Abbadomonin nieltyä Seraphimonin sisälleen, DanDevimonin varjo ilmestyi yllättäen hänestä ja pelasti Seraphimonin ennen muuttumistaan takaisin Devimoniksi. Devimon julisti kuulevansa koskettavia ääniä maailman ulkopuolelta keräten toivoa julistaen, että toivon valo loistaa kirkkaasti luoden ihmeen näkyvissä olevasta tuhosta huolimatta. Devimonin haalistuessa pois hän muuttuu mustaksi sulaksi pudoten Seraphimonin eteen kutsuen tätä rakkaaksi ystäväkseen ymmärtäen tämän olevan vastaus Devimonin aiempaan kysymykseen siitä onko toivo yhtä tuhoutumaton kuin epätoivo todeten Seraphimonin todistaneen asian todeksi.
Muut mediat
Digimon Fusion -sarjassa useita Devimoneja nähtiin NeoVamdemonin joukoissa. NeoVamdemon myöhemmin yhdisti Devimonit itseensä muuttuessaan Darkness Modeensa. Mangasarjassa Digimon Adventure V-Tamer 01 useita Devimoneja nähtiin Daemonin palvelijoina. Devimoneja nähtiin myös hyökkäämässä Neon kanssa HolyAngemonin linnaan. Devimonit tuhoutuivat HolyAngemonin Heaven's Gate hyökkäyksen seurauksena. Zeromaru tuhosi myös kaksi Devimonia. Myöhemmin Neo Saiba DNA-Digivoi Devimonin Ogremonin kanssa SkullSatamoniksi. Callismon tuhosi myöhemmin yhden Devimonin yhdessä Ogremonin kanssa. Mangasarjassa C'mon Digimon Devimon voi yhdistyä Deathmonin kanssa Death Devimoniksi. Digimon Next -mangasarjassa Devimon taisteli Angemonia vastaan Net Game Worldin taisteluareenalla.
Gestilrenin taistelu
thumb|right|250px|Vuonna 1910 Varvin pitäjään [[Länsi-Götanmaalla pystytettiin muistomerkki Gestilrenin taistelun oletetulle sijaintipaikalle.]]
Gestilrenin taistelu käytiin vuonna 1210 Eerik Knuutinpojan ja Sverker nuoremman joukkojen välillä. Sverker nuorempi kaatui taistelussa, kuten myös Birger-jaarlin isä Magnus Minnisköld ja Bjälbo-sukuinen Folke Birgerinpoika. Taistelu oli ensimmäinen tapahtuma, jossa folkungat olivat mukana. Taistelussa Sverkerin suku kärsi lopullisen tappionsa kamppailussa vallasta Ruotsissa. Taistelun tapahtumapaikasta ei ole varmuutta, vaan useita eri vaihtoehtoja on esitetty.
Hossa (Kittilä)
Hossa on loma-asuntojen myötä kasvanut asuinalue tai kulmakunta Kittilän kunnan Sirkan kylän taajama-alueen itäosassa. Asuinalue sijaitsee Ounasjoen länsipuolella, Levin ympärystiellä, noin kaksi kilometriä Sirkan koululta.
Hossa merkitsee ’(kangas)kortetta’ ja on sanana saamelaisperäinen (hoašša).
Yrjö Pärnänen
Yrjö Pärnänen (5. tammikuuta 1931 Pohja – 1. marraskuuta 2009 ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Pärnänen pelasi maajoukkueessa vuosina 1961–1963 yhteensä neljä maaottelua.
Kalinga
Kalinga voi tarkoittaa seuraavia:
Crissier
Crissier on kaupunki Lounais-Sveitsissä Vaud’n kantonissa. Siellä on noin 8 000 vakinaista asukasta.
Historiaa
Crissierin seutu on ikivanhaa asuinaluetta, jolla on asuttu jo 3000–1800 eaa. Roomalaisten aikana tie Alppien yli Isolta Sankt Bernhardin solalta pohjoiseen kulki Crissierin poikki.
Sijainti
Crissier sijaitsee Genevenjärven pohjoisrannalla viitisen kilometriä Lausannesta luoteeseen. Kaupunki muodostaa yhteisen kaupunkialueen rajanaapuriensa Bussignyn, Ecublens’n ja Renensin kanssa.
Talous
Crissierin talouselämä alkoi kehittyä 1900-luvulla, jolloin siellä aloitti toimintansa tupakkapaperitehdas (1912) ja tiilitehdas (1958) sekä rautatienrakennuskoneiden valmistaja Matisa (1962) ja mittauslaitevalmistaja Ruegger (1967). Moottoriteiden halkomasta Crissieristä on kehittynyt myös kaupan keskus: Migros rakensi Crissieriin kauppakeskuksen vuonna 1972 ja Coop-Léman Centre avattiin vuonna 2001.
Liikenne
Moottoritiet A1 ja A9 kulkevat Crissierin poikki.
SBB:n rautatiet Bernistä ja Brigistä Lausannen kautta Neuchâteliin ja Geneveen kulkevat Crissierin eteläpuolitse Renensin aseman kautta.
José Diéguez Reboredo
José Diéguez Reboredo (25. huhtikuuta 1934 – 18. heinäkuuta 2022 ) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. elokuuta 1961 ja nimitettiin Osma-Sorian hiippakunnan johtoon 1. syyskuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Innocenti, jota avustivat Angel Suquía Goicoechea ja Teodoro Cardenal Fernández.
Diéguez Reboredo sai 15. toukokuuta 1987 nimityksen Orensen ja 7. kesäkuuta 1996 Tui-Vigon piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 28. tammikuuta 2010.
Kirjanselkämaa
Kirjanselkämaa on kylä Kittilän kunnassa Ounasjoen varrella. Kylä sijaitsee Könkään ja Tepaston kylien puolivälissä. Kylä on saanut nimensä maastonsa muodosta, se on kuin avattu kirja, kirjan selkä. Kylässä sijaitsee Hotelli Korpimarja, johon kuluu ravintola. Kirjanselkämaan kyläyhdistys on perustettu vuonna 2011.
Saseka
thumb|Sasekan hiekkanostureiden perustuksia Hiekkajaalanpuistossa. thumb|Sasekan entinen ruokalarakennus on nykyään kerhotalo. Saseka oli Helsingissä sekä Helsingin maalaiskunnassa vuosina 1935–1961 toiminut tiili- ja kevytbetonitehdas, joka vuonna 1961 fuusioitiin Lohjan Kalkkitehdas Oy:öön. Sen jälkeen Saseka-nimi toimi Lohja-yhtiön yhtenä tavaramerkkinä ja tuoteryhmän nimenä. Lohjan toimitusjohtaja Petter Forsström oli omistanut Sasekan vuodesta 1937, ja Lohjan Kalkkitehtaan omistukseen se tuli 1943.
Saseka-nimi tulee sanoista santa, sementti ja kalkki. Saseka otti perustamisvaiheessa 1935 hoitoonsa Malmin rautatieaseman lähellä Pukinmäessä aloitettua kalkkihiekkatiilitehtaan toimintaa. Tehdas ja sen yhteydessä ollut hiekkakuoppa olivat tulleet Helsingin kaupungin omistukseen, ja Saseka vuokrasi ne käyttöönsä viideksi vuodeksi.
Petter Forsströmin tultua Sasekan omistajaksi tuotanto-ohjelmaan otettiin myös höyrykarkaistu Siporex-kevytbetoni. Valmistus aloitettiin Helsingin Tapanilassa 1935, kunnes juuri ennen talvisotaa valmistui uusi tehdas Helsingin Helsingin maalaiskuntaan Vuosaareen, josta Saseka oli ostanut Vuosaaren kartanon suurine hiekkavaroineen. Sementti saatiin Lohjan Kalkkitehtaalta, joka osti Sasekan kaikki osakkeet 1943. Kalkki saatiin pääosin Sipoon kalkkitehtaalta.
Saseka fuusioitiin Lohjan Kalkkitehdas Oy:hyn 1961, minkä jälkeen sen nimen alla harjoitettiin tiili- ja kevytbetonituotannon ohella myös betoni- ja muovilattioiden valua ja rappausurakointia. Vuonna 1978 Sasekan Siporex-liiketoiminta siirtyi hallinnollisesti Lohjan Elementtitehtaat -tuoteryhmään. Vuodesta 1972 lähtien Siporexia valmistettiin myös Ikaalisiin perustetussa tehtaassa, ja Vuosaaressa sen tuotanto lopetettiin vuonna 1978. Kahi-tiilet siirrettiin Lohjan Rudus-tuoteryhmään, ja niitä valmistettiin 1960-luvun lopulta lähtien myös Salon Kiikalassa, Oulussa ja vuodesta 1975 Nurmijärven Rajamäellä.
Vuosina 1976–1984 Sasekan Vuosaaren tehtaalla valmistettiin Lohjan Solifer-asuntovaunuja.
Kallahden Hiekkajaalanpuistoon on jätetty Sasekan hiekkalaivojen purkamisessa käytettyjen nostureiden perustuksia muistoksi tehtaan toiminnasta.
Kerhotalo Saseka
Saseka-talo on arkkitehti Pirkko Wesamaan suunnittelema, Sasekan Vuosaareen vuonna 1952 rakentama ruokalarakennus. Kostholli 8 on vuodesta 1995 toiminut alueen kerhotalona Helsingin kaupungin omistuksessa. Alueen kiinteistö- ja asuntoyhtiöiden asukkaat kustantavat kerhotalon toiminnan yhtiövastikkeillaan.
David M. Brown
pienoiskuva|David M. Brown vuonna 2001. David McDowell Brown (18. huhtikuuta 1956 Arlingtonin piirikunta, Virginia, Yhdysvallat – 1. helmikuuta 2003 Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen astronautti ja Yhdysvaltain laivaston kapteeni. Brown sai surmansa avaruussukkula Columbian tuhoutuessa Maan ilmakehässä 1. helmikuuta 2003. Onnettomuudessa kuoli koko sukkulan seitsenhenkinen miehistö.
Yksityiselämä
Brownilla oli romanttinen suhde NASA:n insinöörin Ann Micklosin kanssa. Suhde päättyi hieman ennen avaruuslentoa, mutta he pysyivät läheisinä ystävinä Brownin kuolemaan saakka.
Penumbra: Black Plague
Penumbra: Black Plague on Frictional Gamesin kehittämä ja Paradox Interactiven vuonna 2008 julkaisema ensimmäisen persoonan selviytymiskauhupeli, joka on jatkoa Overturelle. Peli on julkaistu OS X:lle, Linuxille ja Windowsille.
Overturesta poiketen Black Plaguessa hortoilee pimeillä käytävillä koirien sijasta tartunnan saaneita tiedemiehiä ja muita olioita.
Juoni
Black Plague jatkaa Overturen tarinaa. Isäänsä etsivä Philip herää huoneessa, joka sijaitsee hylätyssä tutkimuslaboratoriossa. Juonen alkuvaiheessa Philipin päähän tunkeutuu Clarence-sedäksi itseään kutsuva olio, jolla on todella kieroutunut huumorintaju. Yhdessä vaiheessa peliä Clarence keksii, kuinka hän voi manipuloida Philipin aivoja. Philip tapaa tietokoneen välityksellä Amabelin, joka pyytää Philipiä auttamaan häntä. Matkan varrella Philip kohtaa erilaisia olioita, ja valtavan madon. (Grey rock worm) Hän tappaa vahingossa Amabelin Clarencen takia ja tekee vastaviruksen Clarenceen.
Viirelaidin majakka
Viirelaidin majakka on Virossa Saarenmaan maakunnassa, Muhun kuntaan kuuluvalla Viirelaidin luodolla sijaitseva majakka. Se on rakennettu vuonna 1881.
Historia
Viirelaidin majakka sijaitsee Viirelaidin luodolla Muhun saaren kaakkoisrannikolla. Luoto on vanhalta nimeltään Paternoster. Luoto on 81 hehtaaria pinta-alaltaan, ja se on Virtsun satamasta on 4,1 kilometrin päässä ja Kuivastun satamasta 3,9 kilometriä. Ensimmäinen navigointimerkki, joka oli punainen torni, rakennettiin luodolle vuonna 1836. Vuonna 1857 rakennettiin uusi torni, joka oli puuta. Koska puutorni tarvitsi usein huoltoa, Viirelaidin luodolle rakennettiin uusi torni metallista. Tornin, vartijan talon, saunan ja polttoainevaraston rakentaminen aloitettiin vuonna 1880, ja ne valmistuivat vuonna 1881.
Torni koostui kahdesta samankeskisestä metallisylinteristä, joiden sisällä oli kierreportaat. Ulkopuolella on kahdeksan uloketta, jotka tekevät siitä tukevamman ja joista lähtee tuet lyhtyhuoneen parvekkeelle. Majakka oli alun perin tummanharmaa ja lyhtyhuoneen katto oli punainen. Vuoteen 1938 asti torni oli maalattu puna-keltapystyraidalliseksi. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 majakka ja sen vieressä olevat rakennukset kärsivät vakavia vaurioita: parveke ja lyhtyhuoneen katto romahtivat.
Carl Gustaf Forstén
Carl Gustaf Forstén (10. maaliskuuta 1802 Kuopio – 14. lokakuuta 1856 Kuopio) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Carl Gustaf Forsténin vanhemmat olivat varalääninkamreeri, asessori Gustaf Ernst Forstén ja Helena Augusta Tawaststjerna. Forstén tuli oppilaaksi Haapaniemen suomalaiseen topografikouluun 1814, ylennettiin valmistuttuaan 1819 vänrikiksi ja määrättiin H.M. Keisarin seurueeseen. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1823 ja luutnantiksi 1826. Hän osallistui Venäjän–Turkin sotaan 1828–1829. Alikapteeniksi ylennettynä hänet määrättiin majoitusmestariksi 2. armeijadivisioonaan 1829, mutta siirrettiin sitten 3. armeijadivisioonan esikuntaan. Forstén osallistui Puolan kapinan kukistamiseen 1831–1832 ja ylennettiin kapteeniksi 1832 ja everstiluutnantiksi 1834. Kaukasiaan hänet komennettiin 1838, missä hän osallistui sotatoimiin vuoristoheimoja vastaan. Majoitusmestariksi 19. jalkaväkidivisioonaan hän tuli 1839, everstiksi hänet ylennettiin 1842. Forstén siirrettiin Kaukasian linjapataljoonien 2. prikaatin komentajaksi 1848 ja ylennettiin kenraalimajuriksi 1850. Eron sotapalveluksesta hän sai vuonna 1856.
Weywot
Weywot eli (50000) Quaoar I Weywot on transneptunisen kohteen Quaoarin ainoa tunnettu kuu. Sen löysivät M. E. Brown ja T.-A. Suer Hubble-avaruusteleskoopilla 14. helmikuuta 2006. Kuu sai nimensä Tongva-intiaanien Weywot-jumalan mukaan. Kuun väliaikainen nimi oli S/2006 (50000) 1. Weywot kiertää keskimäärin noin 11 000 kilometrin etäisyydellä Quaoarista ja on kooltaan paljon sitä pienempi. Weywotin läpimitta on vain noin 95 ± 24 km.
Harry Enfield
220px|right|thumb|Harry Enfield vuoden [[2009 BAFTA-gaalassa.]] Henry "Harry" Richard Enfield (s. 30. toukokuuta 1961, Horsham, West Sussex, Englanti) on brittiläinen koomikko, näyttelijä ja käsikirjoittaja, joka on tullut tunnetuksi myös ohjaajana.
Perhe ja koulutus
Enfield on englantilaisen radio- ja sanomalehtitoimittajan Edward Enfieldin poika. Hänellä on kaksi sisarta, Elizabeth (syntynyt 1966) ja Lucy Katherine (syntynyt 1969). Enfield on käynyt koulua ja opiskellut useissa eri paikoissa, muun muassa Yorkin yliopistossa.
Viihdeura
Harry Enfield tuli laajempaan tietoisuuteen esiintyessään Channel 4:n Saturday Live -ohjelmassa eri hahmoina, jotka hän oli luonut näyttelijä Paul Whitehousen kanssa.
Viimeisimmät työt
Enfield näyttelee Channel 4:n suositussa Skins-sarjassa Tony & Effy Stonemin isää Jim Stonemia. Enfield on esiintynyt sarjan ensimmäisellä, toisella sekä kolmannella tuotantokaudella. Hän on myös ohjannut muutaman toisen ja kolmannen tuotantokauden jakson. Hän on lisäksi tehnyt sketsisarjaa Harry & Paul Paul Whitehousen kanssa BBC:lle vuodesta 2007 alkaen.
Yksityiselämä
Enfield oli usean vuoden ajan yhdessä Alison Owenin kanssa, joka on Lily Allenin äiti. Enfield ja Owen elivät yhdessä kolmen vuoden ajan ja olivat menossa naimisiin, mutta lopulta he erosivat vuonna 1995. Vuonna 1997 Enfield nai Lucy Lysterin ja heillä on yksi poika, Archie Edward Enfield (syntynyt 1997) ja kaksi nuorempaa tytärtä, Poppy Sophia (syntynyt 1999) ja Nell Florence Enfield (syntynyt 2003).
Snake Bite Love
Snake Bite Love on Motörheadin vuonna 1998 julkaistu studioalbumi.
Nioumamakana
Nioumamakana on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee lähellä Guinean rajaa 150 kilometriä Katista länteen. Kunnassa on 8 400 ja kylässä 500 asukasta (vuonna 2009).
Nioumamakanan kunnan pinta-ala on 322,92 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Katin piirin Sobran, etelässä Kangaban piirin Balan Bakaman ja luoteessa Kayesin aluein Kitan piirin Sirakoron ja Makanon kuntiin sekä lounaassa Guineaan. Maisemaa leimaavat Mandinguevuoret. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on vuoristometsiä, galleriametsiä sekä puu- ja metsäsavannia. Eläinkunta käsittää muun muassa antilooppeja ja pahkasikoja sekä leijonan ja leopardin kaltaisia katoamassa olevia suurpetoja.
Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat mandinkoja, fulbeja, bambaroita ja soninkeja.
Kunnan liikenneyhteydet ovat huonot varsinkin sadekaudella. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi ja riisi. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja perinteisin menetelmin tapahtuvaa kullankaivua. Kultaesiintymiä ovat keskuskylän Dagala sekä Kéniéba Couta.
War Stories
War Stories on brittiläisen elektronisen musiikin yhtyeen Unklen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Japanissa 20. kesäkuuta 2007, Britanniassa ja muualla Euroopassa 2. heinäkuuta 2007 ja Pohjois-Amerikassa 24. heinäkuuta. Albumin kansikuvan suunnitteli Massive Attackin Robert Del Naja. Albumi sijoittui Britannian albumilistan sijalle 58.
V. I. Lenin 1870–1970
V. I. Lenin 1870–1970 on vuonna 1970 V. I. Leninin syntymän 100-vuotisjuhlan kunniaksi ilmestynyt albumi, joka sisältää musiikin lisäksi myös puhetta.
Love Recordsin, Kansankulttuurin ja Kansan Sivistystyön Liiton yhdessä julkaisemalla levyllä esiintyvät muun muassa Koiton Laulu, Arja Saijonmaa, Reijo Frank, Sinikka Sokka ja Kaj Chydenius. Albumin kansitekstin on kirjoittanut Atte Blom.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Egyptin muslimivalloitus
Egyptin muslimivalloitus tai arabivalloitus tapahtui suunnilleen vuosina 639–642. Sitä oli edeltänyt hallitsijoiden nopea vaihtuminen. Sassanidien Persia oli vallannut Egyptin Bysantilta vuonna 620, mutta Persian romahduksen jälkeen alue oli vuonna 629 palannut Itä-Rooman hallintaan. Se ei kuitenkaan kyennyt enää vakiinnuttamaan valtaansa, joka siirtyi sodassa roomalaisten liittolaisina toimineille arabiheimoille. Tavanomaisen käsityksen mukaan uudet vallanpitäjät olivat islaminuskoisia arabeja, mutta siitä ei ole täyttä varmuutta, sillä nämä sanat eivät vielä esiinny aikalaislähteissä.
Piispa Johanneksen kronikka
Ainoa valloituksesta kertova aikalaislähde on Nikiun piispa Johanneksen kronikka, jonka hän kirjoitti hieman valloituksen jälkeen. Johannes antaa kronikassaan myös päivämääriä, jotka selventävät osin sekavia myöhäisempiä arabiankielisiä lähteitä. Alkuperäinen kronikka kirjoitettiin koptin tai mahdollisesti kreikan kielellä, ja se on säilynyt vain vuonna 1602 tehtynä muinaisetiopialaisena ge’ezinkielisenä käännöksenä arabiasta. Kronikan mukaan valloittajat olivat uskonnoltaan muslimeita, mutta näitä islamiin viittaavia sanoja on epäilty myöhemmiksi lisäyksiksi, koska esimerkiksi sanaa "muslimi" ei löydy mistään muusta kirjallisuudesta ennen kuin vasta sata vuotta myöhemmin. Kronikan kertomuksen kronologiassa on muutamia merkittäviä aukkoja.
Kaj Öhrnberg toteaa, että Egyptin kreikankielinen historiankirjoitus on puutteellisimmillaan juuri niinä vuosina, jolloin bysanttilaisten valta päättyy ja arabit seuraavat heitä Egyptin miehittäjinä. Varhaisimmat säilyneet islamilaiset teokset on kirjoitettu vasta 800-luvulla eli pari vuosisataa itse tapahtumien jälkeen. Tärkeimmät lähteet ovat al-Hakam ja al-Tabari.
Al-Hakam
Arabiankieliset lähteet kertovat Egyptin valloituksesta eri tavoin. 700- ja 800-luvuilla Egyptissä syntyi oma historiankirjoituksensa. Se oli riippumaton Irakilaisesta historian koulukunnasta, joka kertoi nykyisen Iranin ja hedelmällisen puolikuun alueiden muslimivalloituksesta. Egyptin valloituksesta kertoi paikallinen historioitsija Ibn Abd al-Hakam (803–871). Al-Hakam kirjoitti aikana, jolloin maan muslimivalloituksen jälkeen valtaan noussut arabiylimystö oli jo menettänyt valtaansa turkkilaisille sotilaille. Koska al-Hakamin suku polveutui arabeista, hänen kirjoituksissaan näkyi "vanhojen hyvien aikojen" ihannointia. Al-Hakam perusti kirjoituksensa paikalliseen suulliseen perinteeseen sekä useisiin eri lähteisiin, jotka ovat sittemmin kadonneet.
Al-Tabari
Tunnettu bagdadilainen historioitsija Muhammad ibn Jarir al-Tabari (838 –923) käytti teoksissaan satoja sivuja Syyrian, Irakin ja Iranin valloituksen kuvailemiseen, mutta Egyptin valloitusta hän käsitteli vain alle kahdenkymmenen sivun verran.
Pseudo-Waqidi
Myöhäinen Egyptin valloituksesta kertova lähde on Futuh al-Shaam, jonka tekijälle on annettu nimeksi Pseudo-Waqidi, koska kirjoittaja ei ole aiemmin arveltu al-Waqidi (k. 823). Kirja on luultavasti kirjoitettu vasta ristiretkien aikaan 1100-luvulla, ja se sisältääkin paljon polemiikkia kristittyjä vastaan.
Ennen valloitusta
Ennen arabivalloitusta Egypti oli kristitty maa. 300- ja 300-luvut tunnettiin Egyptin kristinuskon kulta-aikana. Muinaisen Egyptin uskonto oli väistynyt sen tieltä. Samalla olivat kadonneet myös muinaisen Egyptin perinteet. Viimeinen tunnettu hieroglyfi tehtiin vuonna 394.
Egypti oli osa Rooman valtakuntaa ja arabivalloituksen aattona osa Itä-Roomaa eli Bysanttia. Egyptiä olivat vaivanneet useat katastrofit, jotka heikensivät sen puolustuskykyä. Vuonna 541 puhjennut kulkutauti jätti jälkeensä arvioiden mukaan vain noin 3 miljoonaa hengissä säilynyttä ihmistä, ja monet alueet autioituivat. Egyptiä hävittivät myös Rooman–Persian sodat, jonka aikana persialaiset hyökkäsivät Egyptiin saakka valloittaen koko alueen ja perääntyen vasta vuonna 629. Egyptiä vaivasivat myös uskonnolliset kiistat monofysiittisen koptilaisen kirkon ja valtakunnan virallisesti tukeman khalkedonialaisen kristinuskon välillä. Kiista aiheutti loven persialaisten jälkeen palanneen bysanttilaisen valtakoneiston ja paikallisten koptien välille.
Valloitustarinat
Suullisten tarinoiden pohjalta 800-luvulla kirjoitettu islamilainen kirjallisuus (al-Tabari ja al-Hakam) antaa yksityiskohtaisen kuvauksen Egyptin valloituksesta 200 vuotta aikaisemmin. Koska tarinat eivät perustu aikalaislähteisiin, ne eivät nykyisessä mielessä ole historiankirjoitusta.
Ennetarina Amr ibn al-Asista
Egyptiläisissä ja arabialaisissa lähteissä Egyptin valloitukseen liitetään legenda Amr ibn al-Asista. Amr vieraili kauppamatkalla Jerusalemissa, missä hän pelasti aleksandrialaisen papin käärmeen puremalta. Pappi pyysi Amria tulemaan Aleksandriaan, missä hän kiitoksena antaisi Amrille 2000 dinaaria kamelin ostoon. Amr lähtikin erään diakonin kanssa Aleksandriaan, missä hän vaikuttui Egyptin rikkauksista. Oli paastoaika ja pelattiin peliä, missä heitettiin kultaista palloa. Kaupungin hallitsijaksi tulisi se, jonka hihaan pallo sujahtaisi. Kultainen pallo päätyi Amrin hihaan, mutta muukalaisena häntä ei hyväksytty hallitsijaksi. Amr palasi tällöin kameleineen Mekkaan.
Irakilainen tarina valloituksesta
Egypti vallataan tarinoiden mukaan kalifi Umar ibn al-Khattabin (634–644) hallituskaudella. Ibn Ishaq ja häntä lainaava al-Tabari kertovat, että kalifi määräsi Amrin marssimaan Egyptiin. Al-Baladhuri (820–892) kirjoittaa, että kalifi epäili Amria ja halusi antaa tehtävän toiselle. Fustatin olisi hänen mukaansa vallannut al-Zubayr eikä Amr.
Al-Hakam antaa kunnian valtauksesta ja sitä koskevasta aloitteesta Amrille. Amr saa käyttöönsä 3 500 miestä (toisessa versiossa 4 000). Umar lähettää kuitenkin viestin, jossa peruuttaa tehtävän. Al-Amr ei noudata käskyä.
Al-Hakamin kertomus valloituksesta
Irakilaiset lähteet antavat Egyptin valtauksesta erilaisen kuvauksen kuin al-Hakam. Kennedy kertoo valtauksesta al-Hakamin pohjalta seuraavasti. Amr eteni Egyptiin muinaista rannikkotietä pitkin saapuen sen rajalle 12. joulukuuta 639. Sen jälkeen joukko saapui Faramaan, muinaiseen Pelusiumiin nykyisen Port Saidin itäpuolella. Egyptin monofysiittiset koptit olivat riitautuneet Bysantin kanssa, joka vaati noudattamaan Khalkedonin kirkolliskokouksen diofysiittista kristologiaa. Koptit ennustavat tällöin Bysantin tuhoa. Al-Hakam kertoo, että koptit ennustivat myös, että Amr voittaa, vaikka heidän paras miehensä kaatuisi. Amr luuli koptien ennustuksen tarkoittavan itseään, mutta leppyi, kun ennustus koskikin kalifi Umarin tulevaa kuolemaa. Vihollisten ennustukset muslimien voitosta kuuluivat islamilaiseen tarinaperinteeseen myös muilla rintamilla.
Babylonin linnoitus
Muslimit jatkoivat kulkuaan Bilbaysin kaupunkiin, jonka valloitukseen kului kuukausi. Sieltä muslimit etenivät Umm Dunaynihin, luultavasti nykyisen Kairon pohjoispuolelle. Paikalla käytiin ankara taistelu, jonka muslimit voittivat.
Nikiun piispa Johanneksen mukaan muslimit seuraavaksi hyökkäsivät Fayyumiin. Paikalla käytyjen taistelujen jälkeen Amr kuuli vahvistusten saapuneen, jolloin hän kääntyi pohjoiseen iskeäkseen Bysantin pääasiallista varuskuntaa Babylonin linnaa vastaan nykyisessä Kairossa. Fayyumia ei mainita missään arabilähteessä.
Vahvistuksien saavuttua muslimien armeijan sanottiin käsittäneen 12 000 miestä. Vahvistuksia komensi Zubayr al-Awwam, mutta koko valloitusta johti edelleen Amr. Muslimiarmeija leiriytyi Heliopoliin muinaisen kaupungin paikalle, joka kuuluu nykyisin Kairon suuralueeseen. Amrilla ei ollut piiritykseen tarvittavaa laitteistoa tai osaamista, joten hän yritti houkutella puolustajat ulos linnastaan. Theodoren johtamat bysanttilaiset tarttuivat koukkuun heinäkuussa 640. Amrin pääjoukko kohtasi bysanttilaiset ja pieni ratsuväen osasto kiersi heidän taaksensa. Bysanttilaiset joutuivat pakokauhun valtaan ja suuri osa heistä surmattiin osan paetessa Babylonin linnoitukseen.
Babylonin linnoitus oli rakennettu noin vuonna 100 ja siihen kuului 12 metriä korkeat ja kolme metriä paksut muurit. Linnakkeella oli arviolta 5 000–6 000:n miehen varuskunta. Itse Babylonin piirityksestä ei ole luotettavia kuvauksia. Kerrotaan, että sen ratkaisi keisari Herakleioksen kuolema. Seuranneen valtataistelun takia apua ei tullut, joten bysanttilaiset antautuivat pääsiäismaanantaina 9. huhtikuuta 641.
Alexandrian valloitus
Babylonin kukistuttua muslimien seuraava kohde oli Aleksandria. Heillä oli niukasti aikaa varautua kaupungin valloitukseen, sillä Niilin tulvat olisivat tehneet pian alueella liikkumisen vaikeaksi. Koptit kuitenkin auttoivat muslimeja. He rakensivat siltoja ja takasivat teiden turvallisuuden. Matkalla Aleksandriaan ensimmäinen kohde oli piispa Johanneksen kotikaupunki Nikiu. Bysanttilaisten komentaja Theodore oli asettanut sen varuskunnan johtoon Domentianuksen, joka kuitenkin muslimien edetessä pakeni Aleksandriaan. Johtajansa paettua varuskunta antautui. Muslimit ottivat kaupungin haltuunsa ilman vastarintaa 13. toukokuuta 641. Johanneksen mukaan he surmasivat silti kaupungin asukkaat. Bysanttilaisten ja muslimien välillä käytiin tämän jälkeen yhteenotto Karyunissa, missä Amrin poika sai surmansa. Theodoren johtamat bysanttilaiset kärsivät kuitenkin tappion ja vetäytyivät kohti Aleksandriaa.
Tällä välin Kyyros Aleksandrialainen oli lähetetty Aleksandriaan tutkimaan mahdollisuutta tehdä rauha muslimien kanssa. Kyrillos neuvotteli Amrin kanssa lokakuussa 641 ja yritti tarjota 200 000 kultakolikkoa kolmen vuoden rauhaa vastaan. Muslimit halusivat kuitenkin pitää valtaamansa alueen ja koska vaihtoehtoa ei ollut, Kyrillos suostui muslimien rauhanehtoihin 28. marraskuuta 641. Bysantin armeijan tuli vetäytyä Aleksandriasta 11 kuukauden mittaisen aselevon aikana.
Aleksandrian kukistumisen jälkeen Egyptissä ei käyty enää suurempia yhteenottoja. Bysanttilaisten komentaja Theodore lähti joukkoineen kaupungista 17. syyskuuta 642. Amrin joukot ottivat kaupungin virallisesti haltuunsa 29. syyskuuta. Tarinan mukaan arabikenraali palauttaa asukkaille sen omaisuuden, jonka Bysantin sotilaat olivat heiltä ryöstäneet. Al-Hakam kertoo muita esimerkkejä muslimien paremmuudesta, kuten sen, että kristityt ihmettelevät voittoisien muslimien pientä määrää ja heidän välinpitämättömyyttään maallisia ylellisyyksiä kohtaan. Jopa kristitty arvohenkilö vahvistaa, että muslimien voiton syynä oli heidän uskollisuutensa profeetan opetuksille.
Pseudo-Waqidin kertomus
Pseudo-Waqidin mukaan Egyptin kuninkaana ennen valtausta oli al-Muqawqis. Tämä oli viisas, joka osasi ennustaa Profeetan ilmestymisen. Kuningas rakennutti Heliopoliihin temppelin täynnä onttoja ihmisveistoksia. Niiden kasvot oli suunnattu Egyptiin. Kuningas ennusti, että patsaat kääntyvät katsomaan Hijaziin, kun siellä ilmestyy arabien kuningas. Näin tapahtui sillä hetkellä, kun Muhammed pakeni Mekasta Medinaan. Kuningas huomasi tällöin, että hänen valtansa on loppumassa. Hän lähetti Muhammedille lahjaksi jaloja ratsuja sekä kaksi neitoa, joista toinen oli hänen kristitty orjansa Maria al-Qibtiyya. Kuningas tunnusti, että Muhammed on Profeettojen sinetti ja että hänen ummansa kuvaillaan myös evankeliumissa. Hän pyytää lähettilästä suutelemaan Muhammedia puolestaan. Kuninkaan poika Arastulis kuitenkin myrkyttää isänsä ja nousee valtaistuimelle. Kun Amr saapuu neuvotteluun, hän aavistaa mitä on tapahtunut, eikä laskeudu hevosensa selästä. Hänen saapuessaan viimeinen säilynyt Heliopoliin patsaista päästää hirveän äänen ja kaatuu kasvoilleen. Tämä on egyptiläisille merkki siitä, että Amr kohta valloittaa maan.
Seuraukset
230px|thumb|Bysantin valtakunta Egyptin muslimivalloituksen jälkeen vuonna 650. Vaikka Egyptin valloituksen todelliset tapahtumat peittyvät merkillisiin arabitarinoihin, valloitus sinänsä on historiallinen tosiasia. Maan koptinkielistä kristillistä väestöä hallitsivat sen jälkeen arabivalloittajat Bysantin virkamiesten sijaan, ja Egyptin viljasadot ruokkivat Konstantinopolin sijaan arabikalifaatin laajaa valtakuntaa. Islamilaisen tarinan mukaan Amrin tarkoituksena oli sijoittaa pääkaupunki Aleksandriaan, mutta kreikkalaisia ja kristillisiä vaikutteita pelännyt kalifi Umar määräsi pääkaupungin sijoitettavaksi pohjoiseen Babylonin linnakkeesta, eli nykyisen Kairon vanhan kaupungin paikalle. Uusi kaupunki tuli tunnetuksi nimellä Fustat. Paikalle muutti arabeja pääasiassa Jemenistä ja eteläisestä Arabiasta. Amrista tuli Egyptin kuvernööri vuoteen 645 saakka, jolloin kalifi Umar erotti hänet.
Muslimivalloituksista Egyptin valloitus oli tarinoiden mukaan nopein ja täydellisin. Kahdenkymmenessä vuodessa arabit hallitsivat koko nykyisen Egyptin aluetta. Valtauksen todellinen historia on kuitenkin jäänyt liian myöhään kirjattujen selostusten takia hämärän peittoon.
Nasim Shahr
Nasim Shahr tai Nasimshahr (joskus Akbarābād) on kaupunki Iranin Teheranin provinssissa, noin 30 kilometriä pääkaupunki Teheranin hallinnollisesta keskustasta lounaaseen. Nasimshahrin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 67 (1956), 91 (1966), 202 (1976), 13 750 (1986), 49 945 (1991), 85 124 (1996), 135 846 (2006) ja 157 474 (2011).
Per Brogeland
Per Brogeland (s. 27. tammikuuta 1953) on norjalainen jalkapallovalmentaja.
Ura
Brogeland aloitti valmennusuransa Eidsvold Turnissa, mutta teki lopullisen läpimurtonsa Kongsvingerin päävalmentajana 1990-luvun puolivälissä. Hän tuli seuran peräsimeen 1992 ja luotsasi seuran heti debyyttikaudellaan liigassa toiseksi heti mahtiseura Rosenborgin jälkeen. Hänet valittiin myös vuoden valmentajaksi Norjassa. Kaudella 1993/94 Brogeland luotsasi Kongsvingerin peliä myös UEFA Cupissa, jossa se saavutti historiallisen 1–1 tasapelin Juventusta vastaan.
Brogeland jätti Kongsvingerin kauden 1995 jälkeen ja siirtyi Lillestrømin päävalmentajaksi. Ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti seuran liigahopealle häviten mestaruuden jälleen Rosenborgille. Kauden 1997 puolivälissä hän jätti seuran siirtyen itävaltalaisen LASK Linzin päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut jo ennen kauden loppua ja palasi takaisin Norjaan. Hän palasi Kongsvingerin päävalmentajaksi, muttei onnistunut pelastamaan talousvaikeuksiin ajautunutta seuraa putoamiselta liigasta kaudella 1999.
Oltuaan runsaan vuoden sivussa valmennustehtävistä Brogeland toimi kaudella 2001 Hønefossin päävalmentajana. Pääsarjatasolle hän palasi 2005 FC Lyn Oslon apuvalmentajana. Ensimmäinen kausi Henning Bergin kanssa toi kolmossijan liigassa, mutta tämän jälkeen tulokset huononivat ja kaksikko erosi seurasta syyskuussa 2008. Berg jatkoi uraansa Lillestrømissä, Brogeland palasi Eidsvold Turnin päävalmentajaksi.
Kaudeksi 2011 Brogeland palasi 11 vuoden tauon jälkeen Kongsvinger IL:n peräsimeen. Tehtävä päättyi potkuihin elokuun lopussa 2011 Kongsvingerin juututtua Adecco-liigan keskiryhmään.
Waiting for the End
Waiting for the End on Linkin Parkin neljännen studioalbumin, A Thousand Suns toinen single, joka julkaistiin 1. lokakuuta 2010. Musiikkivideon kappaleeseen on ohjannut Joe Hahn, ja se esitettiin ensimmäisenä Music Televisionilla 8. lokakuuta 2010.
Taustaa
Kappaleessa on vähän kitaransoittoa, ja se eroaa monista aiemmista Linkin Parkin singleistä. Kappale soi CBS-kanavalla CSI-sarjan jaksossa 14. lokakuuta 2010.
Listasijoitukset
"Waiting for the End" debytoi Billboard Hot 100 -listan sijalla 96 albumin julkaisun aikaan, ja palasi listalle uudestaan singlen julkaisun jälkeen sijalle 95. Parhaimmillaan kappale on ollut listan sijalla 42.
Marina Genda
Ura
Marina aloitti uransa Shanadoo-yhtyeen ohessa. Hän pääsi yhtyeen keulakuvaksi. Marina on julkaissut Shanadoon kanssa kaksi albumia. Marina on tehnyt Shanadoon kanssa kappaleet Hypnotized, King kong, Bonjour tristesse, Japanese boy, Guilty of love, Think about the omen ja Konnichiwa. Shanadoo julkaisi vuonna 2009 viidennen albuminsa Lauch Party!!!
Heaven & Hell (Ava Maxin albumi)
Heaven & Hell on yhdysvaltalaisen laulajan Ava Maxin debyyttialbumi, joka julkaistiin Atlantic Recordsin kautta 18. syyskuuta 2020.
Kappaleet
Kappaleet ja niiden tekijät Tidalista.
Sofia (Ruotsin prinsessa)
Prinsessa Sofia, Värmlannin herttuatar (alun perin Sofia Kristina Hellqvist, s. 6. joulukuuta 1984 Danderyd, Ruotsi) on Ruotsin prinssi Carl Philipin puoliso. Avioliiton myötä Sofia Hellqvististä tuli prinsessa Sofia ja Värmlannin herttuatar.
Hellqvist tuli tunnetuksi Ruotsissa glamourmallina sekä kilpailijana tosi- tv -sarjassa Paratiisihotelli vuonna 2005. Hellqvist oli ammatiltaan joogaopettaja, joksi hän opiskeli New Yorkissa Paratiisihotellin jälkeen.
Hellqvist on seurustellut prinssi Carl Philipin kanssa vuodesta 2010 lähtien. Heidän suhteensa alkua voi kuvata vaikeaksi, koska kuningasparin oli ensin vaikea hyväksyä Sofiaa kuninkaalliseen perheeseen hänen taustastaan johtuen. He kuitenkin muuttivat yhteen vuonna 2011 ja kihlautuivat 27. kesäkuuta 2014.
Avioliitto
thumb|left|Vastavihitty prinssipari. Sofia ja Carl Philip avioituivat 13. kesäkuuta 2015 Tukholmassa, heidät vihittiin Tukholman kuninkaanlinnan kirkossa.
Prinsessa Sofian hääpuvun suunnitteli ruotsalainen muotisuunnittelija Ida Sjöstedt, puvussa on kolmea eri valkoisen sävyä. Leninki on silkkikreppiä, jonka päällä on italialaista silkkiorganzaa, olkaimettoman leningin yläosa ja pitkät hihat ovat pitsiä. Leningissä ja laahuksessa on couture-pitsistä tehtyjä käsin leikattuja ja ommeltuja applikaatioita. Huntu on morsiustylliä ja kirjailtu seitinohuella puuvillapitsillä. Prinsessa Sofian diadeemi on lahja kuninkaalta ja kuningattarelta. Prinssi Carl Philip oli pukeutunut tummansiniseen laivaston juhlaunivormuun, jonka malli on vuodelta 1878.
Lapset
Prinssiparin esikoinen, Alexander Erik Hubertus Bertil, syntyi 19. huhtikuuta 2016 klo 18.25 Danderydin sairaalassa. Sekä äidin että lapsen kerrottiin voivan hyvin. Parin toinen lapsi, Gabriel Carl Walther, syntyi 31. elokuuta 2017 klo 11.24 samassa sairaalassa kuin isoveljensä prinssi Alexander. pienoiskuva|321x321px
Marcel Hirscher
Marcel Hirscher (s. 2. maaliskuuta 1989 Annaberg-Lungötz, Salzburg, Itävalta) on uransa jo lopettanut itävaltalainen alppihiihtäjä, joka on menestynyt pääasiassa tekniikkalajeissa, eli pujottelussa ja suurpujottelussa. Hän on kahdeksankertainen maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja, kuusinkertainen pujottelu- ja suurpujottelucupin voittaja, kolminkertainen pujottelun ja kaksinkertainen joukkuekilpailun maailmanmestari, suurpujottelun ja alppiyhdistetyn olympiavoittaja ja maailmanmestari sekä pujottelun olympiamitalisti.
Sébastien Lareau
Sébastien Lareau (s. 27. huhtikuuta 1973 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen entinen tennispelaaja sekä olympiavoittaja.
Marcel Hirscher
Hirscher voitti junioreiden MM-kilpailuissa Flachaussa 2007 kultaa suurpujottelussa ja hopeaa pujottelussa. Seuraavana vuonna hän voitti Formigalissa junioreiden maailmanmestaruuden sekä pujottelussa että suurpujottelussa. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän oli suurpujottelussa neljäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui suurpujottelussa neljänneksi ja pujottelussa viidenneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän voitti kultaa pujottelussa ja joukkuekilpailussa, sekä hopeaa suurpujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai pujottelussa hopeaa ja sijoittui suurpujottelussa neljänneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 Hirscher saavutti alppiyhdistetyn ja joukkuekilpailun kultaa sekä suurpujottelun hopeaa. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän voitti pujottelun ja suurpujottelun maailmanmestaruduen ja sai alppiyhdistetyssä hopeaa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti kultaa suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä. Åren vuoden 2019 MM-kilpailuissa Hirscher voitti kultaa pujottelussa ja sai hopeaa suurpujottelussa.
Sébastien Lareau
Urallaan (1991-2001) hän voitti yhteensä 17 nelinpelin turnausta, sisältäen kultamitalin 2000 kesäolympialaisissa sekä yhden Grand Slam-turnausvoiton Yhdysvaltain avoimissa 1999.