cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Falsifiointi
Kuhn, Lakatos ja Feyerabend
Siinä missä Popper oli kiinnostunut pääasiassa tieteen logiikasta, Thomas Kuhn tutki vaikutusvaltaisessa teoksessaan Tieteellisten vallankumousten rakenne (1962) tieteen historiaa. Kuhn katsoi, että tieteilijät työskentelevät sellaisen käsitteellisen paradigman sisällä, joka vaikuttaa vahvasti siihen, miten he tulkitsevat havaintoja. Tieteilijät puolustavat paradigmaansa pitkään kaikkia falsifiointiyrityksiä vastaan lisäämällä olemassa oleviin teorioihin ad hoc -hypoteeseja. Paradigman vaihtaminen on vaikeaa, koska se vaatii tutkijalta vahvaa poikkeamista työtovereiden näkemyksistä ja epäortodoksisen teorian puolustamista.
Jotkut falsifikationistit näkivät Kuhnin teoksen vahvistavan falsifikationismin, koska se tarjosi historiallista aineistoa sen tueksi, että tiede etenee hylkäämällä riittämättömiä teorioita ja että falsifikationismin kannalta keskeisiä ovat tieteilijöiden tekemät päätökset hyväksyä tai hylätä joku teoria.
Imre Lakatos kuului näin ajatelleisiin. Hän pyrki selittämään Kuhnin tulokset esittämällä, että tiede etenee tutkimusohjelmien falsifioinnin eikä teorioiden naiivin falsifioinnin kautta. Lakatosin lähestymistavassa tieteilijä työskentelee tutkimusohjelman, joka vastaa suurin piirtein Kuhnin ”paradigmaa”, sisällä. Siinä missä Popper hylkäsi ad hoc -hypoteesien lisäämisen epätieteellisenä, Lakatos hyväksyi ne osaksi uusien teorioiden muodostamista.
Feyerabend tutki tieteen historiaa vielä kriittisemmin ja hylkäsi lopulta kaikki preskriptiiviset metodologiat. Hän hylkäsi kaikki tieteelliset menetelmät sekä tieteen vaatimukset auktoriteetista mihinkään tällaisiin menetelmiin vedoten. Sen sijaan hän katsoi, että jos tulisi valita jokin metodologinen sääntö, tietoteoreettinen anarkismi olisi ainoa vaihtoehto. Feyerabendille tieteen kaikki sellainen sosiaalinen status, joka tieteellä voi olla, on seurausta tieteen sosiaalisesta ja fysikaalisesta arvosta enemmän kuin sen menetelmistä.
Nykyfilosofit
Monet nykytieteenfilosofit ja analyyttiset filosofit, kuten W. H. Newton-Smith, Kurt Hübner, John W. N. Watkins, A. J. Ayer, Mary Hesse, Geoffrey James Warnock, Arnold Levison, Jennifer Trusted, Anthony O'Hear, George N. Schlesinger, Adolf Grünbaum, Alan Musgrave, R. H. Vincent, Henry E. Kyburg, Jr., John Worrall, Herbert Feigl, L. Jonathan Cohen, Wesley C. Salmon, Ilkka Niiniluoto, Raimo Tuomela, Colin Howson, Hilary Putnam, David Stove ja Richard C. Jeffrey, ovat kritisoineet Popperin tieteenfilosofiaa paljon. Se, ettei Popper luottanut induktiiviseen päättelyyn, on johtanut väitteisiin siitä, että hän olisi antanut tieteen käytännöistä virheellisen kuvan. Useimmat ammattitieteenfilosofit eivät ole koskaan asettaneet popperilaista näkemystä probabilistisen induktion edelle.
Fyysikot
Fyysikot Alan Sokal ja Jean Bricmont kritisoivat falsifioitavuutta teoksessaan Fashionable Nonsense (julkaistu myös nimellä Intellectual Impostures) sillä perusteella, ettei se kuvaa totuudenmukaisesti sitä, miten tiede todella toimii. Heidän mukaansa teorioita käytetään siksi, että ne menestyvät, ei siksi, että toiset teoriat epäonnistuvat.
Sokalin ja Bricmontin mukaan tieteilijät katsovat sellaisen teorian, joka menestyy falsifiointiyrityksiä vastaan, olevan osittain vahvistettu tai ainakin todennäköisempi. Heidän mukaansa Popper vastusti kaikenlaista teorioiden vahvistamista tai jopa niiden pitämistä todennäköisempinä. Tieteen historia kuitenkin osoittaa, että teoriat tulevat hyväksytyksi menestyksensä ansiosta. Sokalin ja Bricmontin mukaan falsifioitavuus ei kykene myöskään erottamaan esimerkiksi tähtitiedettä ja astrologiaa, koska kummatkin tekevät teknisiä ennusteita, jotka ovat joskus virheellisiä.
Daylight (kappale)
Daylight on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin kolmantena singlenä yhtyeen neljänneltä studioalbumilta Overexposed marraskuussa 2012.
Cesare Milani
Cesare Milani (4. tammikuuta 1905 Livorno – 21. kesäkuuta 1956) oli italialainen soutaja. Hän oli mukana saamassa hopeaa kahdeksikossa sekä kesäolympialaisissa 1932 Los Angelesissa että kesäolympialaisissa 1936 Berliinissä. Kesäolympialaisissa 1928 Amsterdamissa hän oli osallistunut perämiehelliseen kaksikkoon.
Henric Schartau
Henric Schartau (27. syyskuuta 1757 Malmö – 3. helmikuuta 1825 Lund) oli ruotsalainen pappi ja saarnaaja.
Schartau toimi Lundissa, Lundin tuomiokirkossa lähes 20 vuotta, ja hänen näkemystään leimasi puhdasoppisuuden sävyttämä pietismi. Hänen oppinsa, schartauanismi, pysyi kirkon sisäisenä herätysliikkeenä, eikä ollut vapaakirkollinen ilmiö. Hänen saarnojensa perusaineksen muodosti oppi Pyhän Hengen työstä ihmisessä ja oppi armonjärjestyksestä.
Hänen vaikutuksensa oli uskonnollista ja hengellistä. Hänen uskonkäsityksensä perustui vanhaan luterilaiseen hurskauteen, josta hänen julistuksessaan ja opetuksessaan keskeinen armonjärjestysoppi oli kotoisin. Hänen teologiansa keskeisiä ajatuksia olivat sana, kirkon viran, pappisviran arvovaltaisuus ja kutsumususkollisuus. Schartau ja hänen seuraajansa pitäytyivät kirkon yleiseen jumalanpalvelukseen, eivätkä he hyväksyneet minkäänlaisia yksityisiä hartauskokouksia (seuroja).
Schartaun opit saivat kannatusta etenkin Länsi-Ruotsista kotoisin olleiden teologian opiskelijoiden parissa ja heidän kauttaan Schartaun sanoma levisi erityisesti Göteborgin hiippakunnassa. Yhä vieläkin schartaulaisuus sävyttää suurta osaa Länsi-Ruotsia. Monet Ruotsin kirkon johtavista henkilöistä 1900-luvun loppupuoliskolla olivat saaneet vaikutteita Schartaun opista, ja hänen ajatuksensa ovat vaikuttaneet erityisesti Lundin yliopistossa toimineiden ja sieltä papiksi valmistuneiden parissa.
Schartaulaisuus on muovaillut hartauselämää ja jopa mentaliteettia sekä kulttuuria Länsi-Ruotsissa.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten kymmenottelu
Helsingin olympiakisojen miesten kymmenotteluun osallistui 28 urheilijaa edustaen 16 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 25.–26. heinäkuuta.
Ylivoimaisin voittaja Helsingin olympiakisojen yleisurheilussa oli Robert Mathias kymmenottelussa. Tätä kuvaa sekin, että hän voitti toiseksi tulleen Campbellin kahdeksassa lajissa. Kaikkiaan 21 kilpailijaa jatkoi loppuun saakka. Kuten aiemmissakin kisoissa, kilpailijat joutuivat kisaamaan aamusta iltaan molempina päivinä. Viimeinen erä 1 500 metriltä päättyi vasta klo 21 jälkeen. Palkintojen jako oli pidettävä seuraavana päivänä. Mathias voitti kymmenottelun jo Lontoossa 17-vuotiaana. Neljän vuoden aikana hän oli edistynyt valtavasti. Hänen pistemääränsä oli uusi maailmanennätys, kun se neljä vuotta aiemmin oli ollut 6386 (vuoden 1952 pisteiksi muutettuna).
Ennätykset ennen kilpailua
Lajit suoritettiin seuraavassa järjestyksessä:
Pistetilanne 400 metrin juoksun jälkeen: Mathias 4 367, Campbell 4 111, Simmons 3 924, Heinrich 3 855, Widenfelt 3 740, Tånnander 3 690, Volkov 3 689, Hipp 3 666, Reikko 3 529, Schirmer 3 504, Frayer 3 402, Kusnetsov 3 398, Elliott 3 363, Fernandes 3 312, Iriarte 3 254, Rebula 3 189, Figueroa 3 155, Román Selvá 3 119, Wehrli 3 032, Adams 3 030, Hautamäki 3 020, Landström 3 008, Oliver 2 884, Breitman 1 661. Keskeyttäneitä 4.
Thiemo de Bakker
Thiemo de Bakker (s. 19. syyskuuta 1988 Haag) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut miesten maailmanlistalla sijalla 40, eikä hän ole voittanut vielä yhtään ATP-turnausta.
Tennisura
De Bakker voitti junioriurallaan poikien Wimbledon-turnauksen vuonna 2006.
De Bakker sai villin kortin ATP Amersfoort -turnaukseen heinäkuussa 2006 ja voitti sadan joukossa maailmanlistalla olleen sekä Ranskan avointen puolivälieriin päässeen Julien Benneteaun 1. kierroksella luvuin 6–3, 6–3. Toisella kierroksella hän hävisi Marc Gicquelille 6–4, 3–6, 2–6. De Bakker sai villin kortin Wimbledonin tennisturnaukseen 2007, koska hän oli hallitseva junioreiden mestari. Hän hävisi avauskierroksella tiukan viisieräisen kamppailun karsija Wayne Arthursille luvuin 7–6, 7–6, 6–7, 4–6, 4–6. Lokakuussa 2006 De Bakker voitti ensimmäisen ITF Futures –turnauksensa Albufeirassa, Portugalissa, missä hän voitti finaalissa Briton Morgan Phillipsin 7–6, 6–4. Kaksi viikkoa myöhemmin tuli toinen Futures -turnausvoitto San Miguelissa.
2009
22. maaliskuuta 2009 hän pääsi Caltanissettan Futures -turnauksen finaaliin, mutta hävisi sen Jesse Huta Galungille 2–6, 3–6. 5. toukokuuta 2009 hän voitti viidenneksi sijoitetun Rainer Schüttlerin BMW Openin 1. kierroksella 6–3, 6–3, kunnes hävisi entiselle maailmanlistan ykköselle, Lleyton Hewittille. Ordina Openissa hän voitti 1. kierroksella Björn Phaun, mutta hävisi toisella Rainer Schüttlerille. Elo-syyskuussa De Bakker voitti neljä perättäistä ATP haastajaturnausta, joista yksi oli Tampere Openin voitto, ja nousi maailmanlistalla sijalta 256 sijalle 122. Hänen kilpailut jatkuivat Davis Cupille, jossa hän voitti maailmanlistan sijalla 13 olleen Gaël Monfilsin neljän erän ottelussa, ja vei maansa 1–0 johtoon. Hän hävisi toisen kaksinpelinsä Jo-Wilfried Tsongalle. De Bakker oli kauden päättyessä maailmanlistan sijalla 96.
2010
De Bakker aloitti vuoden samaan malliin kuin päätti vuoden 2009. Hän pääsi puolivälieriin Aircel Chennai Openissa, kun oli voittanut kahdeksanneksi sijoitetun Rajeev Ramin ja Robin Haasen, mutta hävisi Janko Tipsarevićille. Tämä nosti hänen sijoituksekseen 81 maailmanlistalla, joka oikeutti hänet suoraan pääsarjaan Australian avoimiin. Ensimmäisessä Grand Slam -turnauksessaan kolmeen vuoteen pelannut alankomaalainen kohtasi 1. kierroksella kuudenneksi sijoitetun Andy Roddickin. Huonon ensimmäisen erän jälkeen hän paransi peliään, mutta ei pystynyt viemään erääkään Roddickilta. De Bakkerin ensimmäisessä Masters-turnauksessaan BNP Paribas Openissa hän voitti Marcos Danielin, ja toisella kierroksella Janko Tipsarevićin, joka luovutti ensimmäisessä erässä. Kolmannella kierroksella De Bakker hävisi jälleen Andy Roddickille luvuin 3–6, 4–6. Kaksi viikkoa myöhemmin hän pelasi Sony Ericsson Openissa voittaen 1. kierroksella Rajeev Ramin, kunnes hävisi Tomáš Berdychille 3–6, 4–6. Monte Carlo Masters -turnauksessa hän voitti Eduardo Schwankin, mutta hävisi toisella kierroksella maailmanlistan kakkoselle, Rafael Nadalille peräti 1–6, 0–6.
Barcelona Openissa hän voitti Alejandro Fallan ja Daniel Gimeno-Traverin. Seuraavaksi hän voitti entisen maailmanlistan ykköspelaajan Juan Carlos Ferreron 7–6(2), 3–6, 7–6(4). Ennen ottelua Ferrerolla oli 18–2 tilastot kauden massaotteluista. Seuraavaksi hän voitti maailmanlistan sijalla 10 olevan Jo-Wilfried Tsongan 6–4, 3–6, 6–3. Lopulta hän hävisi semifinaalissa Robin Söderlingille 1–6, 4–6. De Bakker nousi tämän jälkeen maailmanlistan sijalle 50. Ranskan avointen toisella kierroksella hän voitti 32:ksi sijoitetun Guillermo García-Lópezin, mutta hävisi kolmannella kierroksella kahdeksanneksi sijoitetulle Jo-Wilfried Tsongalle. Wimbledonissa de Bakker pääsi kolmannelle kierrokselle asti voitettuaan avasukierroksella Santiago Giraldon 6–7(4), 6–4, 6–3, 5–7, 16–14. Toisella kierroksella hän voitti John Isnerin, joka oli voittanut edellisenä päivänä kaikkien aikojen pisimmän tennisottelun. Kolmannella kierroksella de Bakker hävisi Paul-Henri Mathieulle.
Yhdysvaltain avointen ensimmäisellä kierroksella de Bakker voitti Mark Gicquelin luvuin 6–4, 7–5, 6–2. Toisella kierroksella hän voitti Ivan Dodigin, joka luovutti ottelun neljännessä erässä. Kolmannella kierroksella Robin Söderling voitti hänet suoraan kolmessa erässä.
2011
De Bakker hävisi Australian avointen avauskierroksella Gaël Monfilsille luvuin 7–6(5), 6–2, 5–7, 2–6, 1–6. Ranskan avointen avauskierroksella hän hävisi maailmanlistan kakkoselle, Novak Đokovićille.
Walter Howell
Walter Neville Howell (s. 17. joulukuuta 1929 Victoria, Australia) on entinen soutaja. Hän oli mukana saamassa pronssia kahdeksikossa kesäolympialaisissa 1956 Melbournessa. Hän kilpaili perämiehellisessä kaksikossa kesäolympialaisissa 1960 Roomassa.
Ken Lo
Kenneth Low Wai-kwong (s. 17. maaliskuuta 1959 Laosin kuningaskunta) on hongkongilainen elokuvanäyttelijä, sijaisnäyttelijä ja entinen thainyrkkeilijä. Hän oli yksi Jackie Chan Stunt Teamin jäsenistä.
Varhaisvuodet
Ken Lo syntyi Laosin kuningaskunnassa, josta hän muutti perheensä mukana Kambodžaan, mutta pakeni Thaimaahan vuonna 1975, kun punaiset khmerit valloittivat Kambodžan. Thaimaassa Lo alkoi harjoitella thainyrkkeilyä ja taekwondoa idolinsa Bruce Leen innoittamana ja voitti vuonna 1978 Thaimaan amatöörien mestaruuden. Lo tappeli myös koulussa luokkakavereidensa kanssa välillä leikillä ja toisinaan tosissaan. Vuonna 1980 Lo muutti Hongkongiin ja oli muuttaa Ranskaan etsiessään uutta elämää. Hänen äitinsä oli kuitenkin huolissaan poikansa muutosta ja Lo päätti jäädä Hongkongiin. Hän työskenli oppaana hongkongilaisessa hotellissa thaimaalaisille turisteille. Samoihin aikoihin Lo otteli myös Hongkongissa thainyrkkeilyn parissa vuosina 1982–1984. Tuona aikana Lo otteli eri thainyrkkeilyturnauksissa, myös joukkueturnauksissa. Hän saavutti lopulta seitsemän mestaruutta thainyrkkeilyuransa aikana.
Näyttelijänä
Lon ensimmäinen elokuvarooli oli Tsui Harkin ohjaamassa komediassa Working Class (1985). Tuottajat halusivat pääosassa esiintyneen Sam Huin tappelevan elokuvassa kilpaottelijaa vastaan, minkä myötä Lo sai mahdollisuuden rooliin. Kuvaukset kestivät kolme päivää ja Ken Lo esiintyi elokuvassa kahden minuuten verran. Tämän jälkeen Lo innostui elokuvaurasta ja päätti työskennellä aluksi osa-aikaisena elokuvissa. Samalla hän työskenteli järjestyksenvalvojana eräässä yökerhossa, jossa hän tapasi Jackie Chanin. Chan pyysi Lota työskentelemään hänen stunttiryhmässään elokuvassa Project A II – Iskuryhmä A (1987). Elokuvan myötä Lo esiintyi pitkään pienissä sivurooleissa Jackie Chanin elokuvissa, useimmiten toimintaosuuksissa. Lo nousi suuremman yleisön tietoisuuteen The Legend of Drunken Master (1994) elokuvan myötä. Sittemmin Lo on tunnettu roiston rooleista ja on uransa aikana tehnyt toimintaosuuksia tunnettujen hongkongilaisten näyttelijöiden kanssa, kuten Yuen Biao (Circus Kid), Jet Li (Enforcer), Vincent Zhao (Mahjong Dragon) ja Donnie Yen (Special ID).
Asbel Kipruto Kiprop
Asbel Kipruto Kiprop (s. 30. kesäkuuta 1989 Kaptinga, Uasin Gishu) on kenialainen keskimatkojen juoksija.
Kiprop aloitti juoksemisen peruskouluikäisenä ja voitti aluekilpailuja. Isänsä neuvosta hän ei kuitenkaan harjoitellut kovasti ennen murrosikää. Hän palasi juoksemisen pariin vuonna 2003, jolloin hän lopetti koulunkäynnin keskittyäkseen juoksuun. Muun muassa Daniel Komenia ja Moses Kiptanuita valmentanut Jimmy Beauttah alkoi valmentamaan Kipropia. Kiprop osallistui vuonna 2006 Kenian sisäisiin karsintoihin päästäkseen Pekingin nuorten MM-kisoihin, mutta hän jäi karsinnoissa neljänneksi ja ulos kisajoukkueesta. Kipchoge Keinon poika Martin Keino kuitenkin huomasi Kipropin lahjakkuuden ja otti hänet harjoittelemaan Kip Keinon harjoituskeskukseen Eldoretiin. Seuraavana vuonna Beauttah sai suostuteltua Kipropin kilpailemaan myös maastojuoksussa. Hän voitti Kenian nuorten mestaruuskisoissa hopeaa, mutta MM-joukkueen karsinnoissa hän jäi yhdenneksitoista. Kiprop valittiin siitä huolimatta kisajoukkueeseen. Mombasan MM-kisoissa hän voitti nuorten MM-kultaa.
Saman vuoden ratakaudella Kiprop paransi kesäkuussa 3 000 metrin juoksun ennätyksekseen 7.42,32. Samassa kuussa Kenian mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 1 500 metrin juoksussa. Heinäkuussa hän paransi matkan ennätyksekseen 3.35,81. Hän voitti matkan myös All-Africa Games -kisoissa sekä Kenian MM-karsinnoissa ennätyksellään 3.35,50. Osakan MM-kisoissa Kiprop selviytyi finaaliin, jossa juoksi neljänneksi ennätysajallaan 3.35,24. Seuraavana vuonna Kiprop sai Addis Abeban Afrikan-mestaruuskilpailuissa pronssia 800 metrillä ajalla 1.46,02. Hän voitti Pekingin olympialaisissa olympiakultaa 1 500 metrillä ajalla 3.33,11. Kilpailun alkuperäinen voittaja Rashid Ramzi hylättiin dopingkäryn vuoksi. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän sijoittui toiseksi.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui 800 metrillä välierissä ja sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi. Hän voitti seuraavana vuonna 1 500 metrin Kenian-mestaruuden. Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa ajalla 3.36,19. Hän voitti 1 500 metrin maailmanmestaruuden Daegussa 2011 ajalla 3.35,69. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 1 500 metrillä 12:s. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Kiprop voitti 1 500 metrin juoksun ajalla 3.36,28.
Lehtisaha
250px|thumb|right|Lehtisaha Lehtisaha (myös kuviosaha tai koristesaha) on puuntyöstössä käytettävä leikkaava saha, jolla voi tehdä hyvinkin tarkkaa työtä ja monimutkaisia kuvioita.
Asbel Kipruto Kiprop
Kiprop kuului Kenian joukkueeseen, joka voitti 4 × 1 500 metrin viestin vuoden 2014 IAAF World Relays -tapahtumassa maailmanennätysajalla 14.22,22. Hän sai samana vuonna hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa Marrakechissa ajalla 3.42,58. Maanosien cupissa hän sijoittui toiseksi. .
Kali (täsmennyssivu)
Kali tarkoittaa seuraavia asioita:
Asbel Kipruto Kiprop
Kiprop juoksi 1 500 metrin kaikkien aikojen maailmantilaston kolmanneksi parhaan ajan 3.26,69 Monacon timanttiliigan kilpailussa 17. heinäkuuta 2015. Hän voitti 1 500 metrin maailmanmestaruuden kolmannen kerran peräkkäin Pekingissä 2015 ajalla 3.34,40. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui samalla matkalla kuudenneksi. Hän voitti sekaviestin maailmanmestaruuden maastojuoksun MM-kilpailuissa 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli 1 500 metrillä yhdeksäs.
Lehtisaha
Ominaisuudet
Lehtisahan terät ovat ohuita, ja täten niillä saa hyvin ohutta sahausjälkeä aikaan, ja ne pystyvät moneen materiaalin joista yleisin on puu ja muovi. Lehtisahan teriä on kahdenlaisia, raspiteriä ja sahateriä. Raspiterillä voi sahata kaikkiin suuntiin, mutta se tekee hieman paksumpaa sahausjälkeä, kun taas sahaterä tekee erittäin sileää jälkeä ohuella sahausjäljellä. Lehtisahoja on sekä sähköisinä että käsikäyttöisinä, joista käsikäyttöinen on parempi vaativaan työhön, kuten vaikkapa viulun tekoon.
Puksäge Coping saw
Asbel Kipruto Kiprop
Kiprop jäi marraskuussa 2017 kiinni dopingista, epo-hormonin käytöstä, ja sai neljän vuoden kilpailukiellon. Kilpailukielto päättyy helmikuussa 2022.
Bowling Green (Ohio)
Bowling Green on kaupunki Woodin piirikunnassa, Ohion osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 30 028. Kaupungissa sijaitsee Bowling Greenin osavaltionyliopisto.
Love Somebody
Love Somebody on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin neljäntenä singlenä yhtyeen neljänneltä studioalbumilta Overexposed toukokuussa 2013.
Kappaleen on kirjoittanut Adam Levine, Ryan Tedder, Noel Zancanella ja Nathaniel Motte. Sen on tuottanut Tedder ja Zancanella. ”Love Somebody” ylsi kotimaassaan Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan sijalle 10.
Just Between the Two of Us
Just Between the Two of Us on countrylaulajien Merle Haggardin ja Bonnie Owensin duettoalbumi, joka julkaistiin vuonna 1966 levymerkillä Capitol Records.
Tausta
Tuona aikana Haggardin ensimmäinen top-10 hitti oli "(My Friends Are Gonna Be) Strangers" (1965), mutta Owens oli itse asiassa paremmin tunnettu esiintyjä. Bonnie, joka oli ollut naimisissa Buck Owensin kanssa, voitti uuden Academy of Country Music's ensimmäinen palkinnon, kun hänen 1965 debyyttialbuminsa, "Don't Take Advantage Of Me", oli top-5 hitti. Haggard muistelee American Masters episodissa, joka oli omistettu hänelle, että Owens oli asettanut hänen uransa syrjään auttaaksen häntä tulemaan tunnetuksi.
Haggard ja Owens, jotka tulisivat lopulta menemään naimisiin, tekivät pienen hitin duetolla "Just Between The Two Of Us" vuonna 1965.
Vastaanotto
"Just Between The Two Of Us" pääsi sijalle 4 koko maan albumilistalla.
Muurahaispuut
Muurahaispuut (Cecropia) on nokkoskasvien heimoon kuuluva lehtipuiden suku. Siihen arvioitiin vuonna 1987 kuuluvan 75 lajia, mutta luokittelu muuttuu jatkuvasti. Lajeista suomenkielinen nimi on muurahaispuulla (Cecropia peltata).
Suku on nimetty Ateenan tarunomaisen kuninkaan Kekrops I:n mukaan.
Levinneisyys
Muurahaispuut ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta. Ne ovat levinneet osaan Afrikkaa, Malesiaan ja joillekin Tyynenmeren saarille.
Muurahaispuut ja eläimet
Muurahaispuut tunnetaan yhteistyöstään muurahaisten kanssa. Azteca-suvun muurahaiset tekevät pesänsä muurahaispuun huokoiseen puuainekseen. Ne saavat myös ravintoa puusta. Muurahaiset puolestaan suojelevat puun lehtiä niitä syöviltä hyönteisiltä.
Laiskiaiset syövät mielellään muurahaispuiden lehtiä.
Trinidadilla lepakot syövät suuria määriä muurahaispuun hedelmiä ja levittävät niiden siemeniä. Costa Ricalla samaa tehtävää hoitavat apinat. Kaikkialla monet lintulajit syövät muurahaispuiden hedelmiä ja levittävät näin niiden siemeniä.
Stanko Poklepović
Stanko Poklepović (19. huhtikuuta 1938 – 24. joulukuuta 2018 ) oli kroatialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Viimeksi hän on toiminut HNK Hajduk Splitin päävalmentajana.
Cranfordin naiset
Cranfordin naiset on vuonna 2007 valmistunut brittiläinen televisiosarja, joka perustuu Elizabeth Gaskellin samannimiseen romaaniin sekä kirjailijan novelleihin My Lady Ludlow, Dr. Harrison's Confession ja The Last Generation in England. Viisiosainen sarjan ohjasi Simon Curtis ja käsikirjoitti Heidi Thomas. Sarja esitettiin Suomessa syksyllä 2008.
Juoni
Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1840-luvun englantilaiseen Cranfordin maaseutukaupunkiin ja useat eri tarinat keskittyvät tarkkailemaan kaupunkilaisten arkielämää, joka on erittäin värikästä. Cranford on perinteistä kiinnipitävä ja sisäänpäin lämpenevä yhteisö, jossa muutoksia ja modernisaatiota pelätään enemmän kuin mitään. Kaupungin lankoja pitävät käsissään naiset; kiistaton johtohahmo kaupungissa on entisen kirkkoherran vanhapiikatytär Deborah Jenkyns, joka määrittelee asukkaiden arkirutiinit aina vierailuajankohdista appelsiinin syömiseen. Deborahilla on myös sisko Matty, joka on paljon kiltimpi ja sympaattisempi kuin ankara ja vanhanaikainen sisarensa. Sarjan alussa Jenkynsien sisarten luo tulee asumaan nuori Mary Smith, josta tulee pian korvaamaton tuki ja turva niin Mattylle ja Deborahille kuin koko kaupungille. Muita merkittäviä asukkaita kaupungissa ovat kylän juorukello neiti Pole, hassahtanut leskirouva Forrester, jalosukuinen ja kunnianarvoisa rouva Jamieson, Tomkinsonin neidit Augusta ja Caroline, tohtorilan taloudenhoitajatar rouva Rose sekä kaupungin ulkopuolella suuressa kartanossaan asusteleva Lady Ludlow. On naisvaltaisessa kaupungissa myös miehiäkin, kuten arvostettu tohtori Morgan, kihlakunnantuomari Sir Charles Maulver, tilallinen ja Mattyn entinen sulhanen Thomas Holbrook, Lady Ludlow'n tilanhoitaja herra Carter sekä leskeksi jäänyt kirkkoherra Hutton, joka asuttaa pappilaa neljän lapsensa kanssa.
Sarja lähtee liikkeelle, kun kaupunkiin saapuu nuori tohtori Frank Harrison, joka ensin järkyttää kaupunkilaisia uudenaikaisilla menetelmillään, mutta joka loppujen lopuksi saa arvostusta sekä kaupungin naimattomien naisten sukkanauhat menemään solmuun. Varsinkin nuoren tohtorin ja kirkkoherran Sophy-tyttären välillä kipinöi ja heidän romanssinsa on yksi sarjan pääjuonista. Harrisonin lisäksi kaupunkiin saapuu myös kapteeni Brown tyttärineen ja heidän mukanaan kaupunkiin alkaa kulkeutua huhuja lähelle Cranfordia rakennettavasta rautatiestä, joka saa kaupungin hameväen heti liikekannalle. Harrisonin ja Sophyn rakkaustarinan ja rautatiejupakan lisäksi kolmas sarjan päätarinoista on herra Carterin ja työläispoika Harry Gregsonin välinen ystävyys, joka enteilee työväen luokan nousua ja saa varsinkin vanhan Lady Ludlow'n takajaloilleen.
Lisäjaksot
Joulukuussa 2009 Cranfordin naiset sai kaksi jaksoa lisää. Tapahtumat sijoittuvat vuosi alkuperäisten jaksojen jälkeen. Rautatietyöt jatkuvat sittenkin ja rata saadaan vedettyä jopa kaupungin keskustaan asti. Matty-neiti elää onnellisesti talossaan veljensä Peterin kanssa hoitaen vuokralaistensa Marthan ja Jemin pikkutyttö Tillyä. Tragedia on kuitenkin edessä. Myös Hanbury Hallissa vallitsee synkät ajat, kun kuoleva Lady Ludlow odottaa poikansa paluuta Italiasta. Entinen kerjäläispoika Harry on nyt rikastunut herra Carterin testamentin turvin ja käy hienostokoulua hatuntekijä neiti Galindon tukemana.
Kaupunki saa uusia asukkaita varakkaiden Buxtonien saapuessa Cranfordiin ja Matty-neiti tutustuttaa perheen eristyneeseen Bellin perheeseen. Buxtonien poika William ja Bellien tytär Peggy rakastuvat, mutta suhde ei miellytä isä Buxtonia. Kolmiodraamoja on luvassa lisää, kun jalosukuisen rouva Jamiesonin käly, Lady Glenmire, muuttaa sukulaisensa luo ja menee sitten naimisiin köyhän, mutta sympaattisen kapteeni Brownin kanssa. Rouva Jamieson raivostuu epäsäätyisestä avioliitosta ja panee koko kaupungin seurapiirit uuteen järjestykseen. Tarvitaan Peterin diplomaattisia taitoja ja italialaistaikuri Signor Brunonia, jotta rauhaa palaa takaisin Cranfordiin.
Palkinnot
Sarja oli 11 Baftan televisiopalkinnon ehdokkaana ja sai niistä kolme. Eileen Atkins sai sivuosa-Emmyn 2008. Lisäksi sarja oli ehdokkaana monessa sarjassa Golden Globe 2009-gaalassa.
Alfred Adewale Martins
Martins sai 25. toukokuuta 2012 nimityksen Lagosin arkkipiispaksi.
Scuderia Toro Rosso STR6
Scuderia Toro Rosso STR6 on Formula 1 -auto, jota Toro Rosson talli käytti kaudella. Auto oli toinen tallin itse rakentama auto, sillä ennen kautta autot olivat samoja, kuin Red Bullilla. Autolla kilpailivat sveitsiläinen Sébastien Buemi ja espanjalainen Jaime Alguersuari. Testikuljettajina toimi Daniel Ricciardo ja Jean-Éric Vergne, joista Ricciardo ajoi kahdeksan ja Vergne kolme kertaa perjantain ensimmäisissä harjoituksissa.
Uralski
Uralski on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Nytvan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman rannalla 13 kilometriä Nytvasta koilliseen. Asukkaita on 8 400 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1948 perustetusta ja edelleen toimivasta vaneritehtaasta. Asutuksen nimenä oli aluksi Kamskoje poselje. Vuonna 1961 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja nimen Uralski. Taajamassa on keskikoulu, musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, museo ja terveysasema.
Pantteri-patsas
Pantteri-patsas on Korisliigan kiertopalkinto, jonka saa pudotuspelien voittajajoukkue eli Suomen mestari.
Historia
Pantteri-patsas jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1962. Patsaan oli hankkinut Pantterien puheenjohtaja Lasse Merikukka, joka toi patsaan Kreikasta. Vuonna 2000 patsaaseen asennettiin uusi jykevämpi alusta. Lisäksi Pantteri-patsaan häntää on jouduttu korjaamaan useaan kertaan.
Béla Guttmann
Béla Guttmann (13. maaliskuuta 1900 – 28. elokuuta 1981) oli unkarinjuutalainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hänet muistetaan erityisesti pitkästä ja menestyksekkäästä valmennusurastaan, jolla hän johdatti portugalilaisen SL Benfican kahteen peräkkäiseen Euroopan Cupin mestaruuteen.
Guttmann oli yhdessä maanmiestensä Márton Bukovin ja Gusztáv Sebesin kanssa 4-2-4 -pelitavan ennakkoluulottomia pioneereja. Valmennusurallaan Guttmann ei viihtynyt yhdessä seurassa kahta kautta pidempään ja hän sanoikin kolmatta kautta tuhoisaksi. Guttmann oli ristiriitainen persoona ja toimi usein omapäisesti. Hän sai muun muassa potkut AC Milanista seuran johtaessa Serie A:ta ja lähti SL Benficasta, koska seura kieltäytyi maksamasta hänelle lisää palkkaa.
Ura pelaajana
Guttmann aloitti pelaajauransa MTK Hungáriassa 1919. Hän osoitti jo nuorena taitonsa joukkueen keskikentällä ja oli tärkeässä roolissa seuran voittaessa kaksi Unkarin mestaruutta 1920–21. Vuonna 1922 Guttmann muutti Budapestista Wieniin paetakseen Miklós Horthyn antisemitistista hallintoa ja hän liittyi juutalaiseen seuraan SC Hakoah Wieniin. Vain juutalaisista pelaajista koostunut seura voitti Itävallan mestaruuden kaudella 1924/1925.
Huhtikuussa 1926 Hakoah Wien lähti ottelukierrokselle Yhdysvaltoihin ja Guttmann päätti muutaman seurakaverinsa tavoin jäädä pelaamaan maahan. Hän pelasi lyhyen aikaa Brooklyn Wanderersissa siirtyen New York Giantsiin, jossa hän pelasi 83 ottelua. Vuonna 1928 Giants suljettiin Yhdysvaltain jalkapalloliigasta ASL:stä ja seura siirtyi pelaamaan Eastern Soccer Leagueen. Pian tämän jälkeen Guttmann jätti Giantsin ja siirtyi Hakoah-seurakaveriensa perustamaan New York Hakoahiin ja voitti seurassa U.S. Open Cupin 1929. Guttmann pelasi vuonna 1930 New York Soccer Clubissa, kunnes siirtyi Hakoah All-Starsiin, joka oli perustettu Brooklyn Hakoahin ja New York Hakoahin yhdistyttyä vuotta aiemmin. Guttmann lopetti uransa seurassa vuonna 1932.
Unkarin maajoukkueessa Guttmann pelasi kuusi maaottelua vuosina 1921–1924.
Ura valmentajana
Sodan päätyttyä Guttmann jatkoi valmennusuraansa toimien lyhyen aikaa Vasas Budapestin ja Ciocanulin päävalmentajana. Hän palasi Újpestiin 1947 ja voitti seuran kanssa Unkarin mestaruuden. Seuraavan kauden hän toimi Kispestin päävalmentajana.
Vuonna 1949 Guttmann siirtyi valmentajaksi Italiaan. Hän toimi ensin Calcio Padovan päävalmentajana siirtyen sitten Nereo Roccon seuraajaksi US Triestina Calcioon. Hän pelasti seuran niukasti putoamiselta Serie A:sta kahdella kaudella ja jätti seuran 1952. Hän valmensi vuoden kyproslaista APOELia, kunnes palasi Italiaan 1953. AC Milanissa Guttmann rakensi menestyksekästä joukkuetta ruotsalaisen tähtikolmikon Gunnar Grenin, Gunnar Nordahlin ja Nils Liedholmin ympärille. Kaudella 1954/55 Milan johti Serie A:ta 19 kierroksen jälkeen, mutta seurajohto antoi Guttmannille yllättäen potkut. Tästä lähtien Guttmann vaati sopimuksiinsa pykälän, joka esti erottamisen mikäli seura johti sarjaa. Milan-potkujensa jälkeen hän toimi Vicenza Calcion päävalmentajana.
Benficasta lähtönsä jälkeen Guttmannin ura ei enää lähtenyt uuteen nousukiitoon. Hän valmensi muun muassa uruguaylaista Club Atlético Peñarolia, Itävallan maajoukkuetta sekä toistamiseen SL Benficaa. Hän lopetti pitkän uransa FC Porton päävalmentajana 1974.
Albert Ayinde Fasina
Albert Ayinde Fasina (8. heinäkuuta 1939 – 29. kesäkuuta 2021 ) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ijebu-Oden hiippakuntaan 3. maaliskuuta 1980 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi 21. kesäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anthony Olubunmi Okogie, jota avustivat Anthony Saliu Sanusi ja Felix Alaba Adeosin Job.
Fasinasta tuli Ijebu-Oden piispa 14. elokuuta 1990.
Harry Potter ja Azkabanin vanki
Harry Potter ja Azkabanin vanki on brittiläisen kirjailijan J. K. Rowlingin kirjoittaman Harry Potter -kirjasarjan kolmas osa. Englanninkielinen alkuteos ilmestyi 8. heinäkuuta 1999 ja suomennos vuonna 2000. Kirjasta on tehty myös samanniminen elokuva ja peli.
Juoni
13-vuotias Harry Potter viettää kaikessa rauhassa kesälomaansa, kun komenteleva Marge-täti saapuu vierailulle. Illallispöydässä Marge saa Harryn suuttumaan niin kovasti, että hän tulee taikakeinoin paisuttaneeksi tädin. Harry pakenee, sillä luvattomasta taikomisesta seuraa velhomaailmassa rangaistus. Harry matkustaa Poimittaislinjalla Viistokujalla sijaitsevaan majataloon, Vuotavaan noidankattilaan, jossa taikaministeri Cornelius Toffee on häntä vastassa. Sen sijaan että rankaisisi Harrya, ministeri onkin huolestunut hänen turvallisuudestaan, sillä entinen lordi Voldemortin kannattaja ja vaarallinen velho, Sirius Musta, on paennut Azkabanin velhovankilasta. Harry kuulee Ronin vanhemmilta, että Musta aikoo etsiä Harryn kostaakseen tälle isäntänsä kohtalon.
Harryn ystävät Hermione Granger ja Ron Weasley riintaantuvat keskenään, kun Hermionen uusi kissa, Koukkujalka yrittää tappaa Ronin lemmikkirotan Kutkan. Lisää kinaa aiheuttaa Harryn joululahjaksi saama Tulisalama-luuta. Pakettiin ei ollut merkitty lähettäjää ja Hermione epäilee luudan tulleen Sirius Mustalta. Hermione kertoo asiasta McGarmiwalle, joka takavarikoi luudan. Sen seurauksena Ron ja Harry suuttuvat Hermionelle. He kuitenkin leppyvät, kun luuta tuodaan takaisin turvalliseksi todettuna.
Harry saa kuulla, että Sirius Musta oli ollut hänen isänsä paras ystävä ja hänen itsensä kummisetä. Sen lisäksi selviää, että juuri Musta oli se, joka ilmiantoi Harryn vanhempien olinpaikan Voldemortille.
Eräänä yönä suuri musta koira raahaa Ronin mukanaan maanalaiseen käytävään. Harry ja Hermione seuraavat perässä. Käytävä päättyy pieneen ränsistyneeseen mökkiin, joka paljastuu Tylyahon kylässä sijaitsevaksi Rääkyväksi Röttelöksi. Koira on vankikarkuri Sirius Musta. Hän on animaagi, eli velho, joka osaa muuntua eläimeksi. Musta vakuuttaa syyttömyyttään ja vaatii saada selittää. Ennen kuin hän ehtii aloittaa kertomuksensa, Remus Lupin ilmestyy paikalle. Myös hän oli nuorena Harryn vanhempien ystävä.
Lopulta paljastuu, että Sirius Musta on kuin onkin syytön. Todellinen Voldemortin palvelija onkin Peter Piskuilan, jonka luultiin kuolleen. Selviää, että Peter, joka myös on animaagi, oli piileskellyt 12 vuotta Weasleyn perheen Kutka-rottana.
Kun Peteria viedään Tylypahkan linnaan, täysikuu tulee näkyviin ja Remus Lupin muuttuu ihmissudeksi. Sekasorron seurauksena Peter pääsee pakenemaan. Musta on haavoittunut ja ankeuttajat hyökkäävät hänen kimppuunsa ja melkein suutelevat sekä häntä, että Harrya. Musta pelastuu, mutta ankeuttajat aikovat suudella häntä, sillä kolmen 13-vuotiaan lapsen todistus hänen syyttömyydestään eivät riitä Mustan vapauttamiseen.
Rehtori Albus Dumbledoren vihjeestä Hermione ja Harry matkaavat ajassa taaksepäin ajankääntäjällä, jota Hermione on käyttänyt aikatauluongelmiensa ratkaisemiseen koko lukuvuoden ajan. He pelastavat sekä Siriuksen, että Hagridin Hiinokka-nimisen hevoskotkan, jota ollaan teloittamassa vaarallisuutensa vuoksi. Tosiasiassa "vaarallisuus" oli vain Draco Malfoyn ja hänen isänsä Lucius Malfoyn juonittelua: Draco kohteli Hiinokkaa halveksien Hagridin varoituksista huolimatta. Hiinokka raapaisi Dracoon pikkunaarmun, josta Draco kanteli isälleen. Lucius Malfoy hermostui moisesta ja osin lahjontaa käyttäen painosti vaarallisten otusten hävittämiskomitean antamaan kuolemantuomion syyttömälle eläimelle. Harry ja Hermione pelastavat Hiinokan ja auttavat Sirius Mustan pakenemaan linnasta Hiinokan selässä.
Erityisesti tästä raivostuu professori Kalkaros, joka on ensi tapaamisesta asti vihannut Siriusta: tämä olisi normaalisti perheperinteen johdosta kuulunut Luihuisen tupaan - mutta James Potterin houkutteluista menikin Rohkelikkoon. Kalkaros lisäksi menettää ministerin jo varmaksi lupaaman Merlinin ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin Mustan paon tähden - eikä se ainakaan paranna hänen mielialaansa. Kalkaros raivoaa ja väittää Harryn ja Hermionen vapauttaneen Mustan. Dumbledore ja matami Pomfrey todistavat, että nuoret olivat istuneet tiukasti lukkojen takana sairasosastolla - itse asiassa he olivat nukkuneet vangin paetessa.
XXX
XXX voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Enn Soosaar
Enn Soosaar (13. helmikuuta 1937 Tallinna, Viro –10. helmikuuta 2010 Viro ) on virolainen kirjailija.
Soosaar on sanonut, että ellei hän olisi aikoinaan joutunut moottoripyöräonnettomuuteen ja sen jälkeen pyörätuoliin, hänestä ei olisi tullut kirjallisuusihmistä. Hän ehti kääntää uransa aikana nelisenkymmentä kaunokirjallista teosta, erityisesti yhdysvaltalaisia. Häntä on pidetty Viron parhaana angloamerikkalaisen kirjallisuuden tuntijana, ja hän kirjoitti jokaiseen käännökseensä laajat jälkisanat. Lisäksi hän kirjoitti Sirp-kulttuurilehteen kirjallisuutta käsitteleviä artikkeleita ja kritiikkiä.
Aikana, jolloin viroksi sai julkaista vain teoksia, jotka oli julkaistu venäjäksi Neuvostoliitossa, hän kuitenkin onnistui kiertämään säännön, ja hänen ansiostaan julkaistiin muun muassa Nobel-kirjailija Saul Bellow'n pienoisromaani Tartu tilaisuuteen vuonna 1968, ennen kuin se ehti ilmestyä venäjäksi tai edes suomeksikaan. Venäjäksi se ilmestyi vasta Mihail Gorbatšovin aikana. Soosaar valitsi itse käännöstyönsä, ja valinnoillaan hän testasi sensuurin ja päättäjien sietokykyä.
XXX (pornografia)
XXX on pornografian teollisuuden käyttämä kuvitteellinen ikärajamerkintä. Merkintä pohjautuu vuoteen 1990 Yhdysvalloissa käytössä olleseen tapaan merkitä lapsille sopimattomat elokuvat kirjaimella X. Pornoteollisuus korosti sopimattomuutta lapsille käyttämällä kahta tai kolmea X-kirjainta yhden sijaan yrittäen vedota tällä tavoin yleisöön. Merkintä ei koskaan ole ollut virallisessa käytössä, mutta siihen pohjautuu pornografiselle sisällölle varattu ylätason verkkotunnus .xxx.
Enn Soosaar
Soosaarin isä oli Viron evankelis-luterilaisen sisälähetysseuran (Eesti evangeelse luterliku kiriku sisemisjoni selts) pääsihteeri, pastori Albert Soosaar,
Enn Soosaarin säätiö (Enn Soosaare Sihtasutus) perustettiin 2011. Säätiön tehtävä on kehittää, säilyttää ja arkistoida Enn Soosaarin perintöä.
Áthos (vuori)
Áthos on vuori ja niemi Chalkidikín niemimaalla Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Vuoren korkeus ja prominenssi ovat metriä. Antiikin aikana vuori tunnettiin nimellä Athos (, myös ) ja niemi sen lisäksi myös nimellä Akte.
Ari-Pekka Liukkonen
thumb|Ari-Pekka Liukkonen vuonna 2015.
Ari-Pekka Liukkonen (s. 9. helmikuuta 1989 Pieksämäki) on suomalainen kilpauimari ja pitkän radan Euroopan-mestari. 208 senttimetriä pitkä Liukkonen edustaa seuratasolla Jyväskylän Aaltoa.
Kilpaura
Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2010 Liukkonen sijoittui kuudenneksi 50 metrin vapaauinnissa ja kahdeksanneksi 100 metrin vapaauinnissa. Debrecenin pitkän radan EM-kilpailuissa 2012 hän oli neljäs 50 metrin vapaauinnissa suomenennätysajalla 22,22. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Liukkonen ei selvinnyt välieriin 50 metrin vapaauinnissa ajalla 22,57, jolla hänen sijoituksensa yhteistuloksissa oli 25. Lyhyen radan EM-kilpailuissa 2012 Liukkonen kuului Suomen pronssia voittaneeseen vapaauinnin sekaviestijoukkueeseen.
Áthos (vuori)
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Áthoksen niemi satelliittikuvassa. pienoiskuva|vasen|Áthos-vuori ilmasta. Áthoksen niemen pituus on laskutavasta riippuen noin 50–60 kilometriä ja keskimääräinen leveys noin 6,5 kilometriä. Niemen leveys sen kapeimmassa kohdassa niemen juuressa on noin kaksi kilometriä. Niemimaan eteläkärki tunnettiin antiikin aikana Nymfaionin niemenä, nykyisin Ágios Geórgioksen niemenä.
Ari-Pekka Liukkonen
Kilpaura
Berliinin pitkän radan EM-kilpailuista 2014 Liukkonen voitti 50 metrin vapaauinnissa pronssia uudella Suomen ennätyksellä 21,93 sekuntia. Hän oli parantanut aikaisempaa SE:tä myös välierissä aikaan 22,10.
Áthos (vuori)
Maantiede
Pääosa Áthoksen niemestä muodostaa Athoksen eli Pyhän Vuoren autonomisen munkkivaltion, joka on Kreikan itsehalintoalue. Alue tunnetaan usein Athosvuoren nimellä, ja vuori vastaavasti ”Pyhänä Vuorena” (Ἅγιο(ν) Ὄρος, Ágio(n) Óros) siellä sijaitsevan luostariyhteisön vuoksi. Itsehallintoalueella sijaitsee kaksi luostariyhteisön kylää, Karyés niemen keskiosissa ja satamakylä Dáfni länsirannikolla.
Ari-Pekka Liukkonen
Kilpaura
Maailmancupissa Liukkonen on sijoittunut parhaimmillaan kolmanneksi 50 metrin vapaauinnissa Berliinissä 2011.
Áthos (vuori)
Maantiede
Áthoksen niemen pohjoisin osa Ierissóksen kaupungista Ouranoúpolin kylälle saakka sijaitsee itsehallintoalueen ulkopuolella ja kuuluu Aristotéliin kuntaan. Niemen länsipuolella sijaitsee Singitikóslahti, joka tunnetaan myös Pyhänvuorenlahtena. Lahdessa niemen länsirannikolla sijaitsee Ammoulianín saari. Niemen itäpuolella sijaitsee Traakianmeri. Niemen kärjestä koilliseen sijaitsee Thásoksen saari noin 48 kilometrin päässä ja itäkaakkoon Límnoksen saari noin 60 kilometrin päässä.
Ari-Pekka Liukkonen
Kilpaura
SM-tasolla Liukkonen on voittanut kultaa 50 metrin perhosuinnista vuonna 2009, 50 ja 100 metrin vapaauinneissa vuonna 2010 ja 50 metrin vapaauinnissa 2011. Lisäksi hän on voittanut useita lyhyen radan Suomen-mestaruuksia. Liukkonen kertoi haastattelussa joulukuussa 2013 kärsineensä mykoplasmasta parin vuoden ajan.
Liukkonen rikkoi pitkän radan vuoden 2016 SM-kilpailuissa Jani Sievisen 21 vuotta vanhan SE:n 100 metrin vapaauinnissa 0,33 sekunnilla. Lontoon pitkän radan EM-kilpailuissa toukokuussa hän ui flunssasta kärsineenä 50 metrin vapaauinnissa loppukilpailuun uituaan välierässään matkan uuden SE:n 21,92 sekuntia. Loppukilpailussa hän sijoittui viidenneksi.
Vuonna 2017 Liukkonen paransi 50 metrin vapaauinnin Suomen ennätystä ensin kesäkuussa aikaan 21,90 sekuntia ja heinäkuussa SM-uinneissa aikaan 21,58 sekuntia, joka oli sillä hetkellä myös maailmantilaston viidenneksi paras aika. Budapestin MM-kilpailuissa hän sijoittui 50 metrin vapaauinnissa kuudenneksi ja Taipein kesäuniversiadeissa hän voitti samalla matkalla kultaa.
Liukkonen oli 32-vuotias voittaessaan ensimmäisen arvokilpailukultansa. Liukkonen voitti 50 metrin vapaauinnin Euroopan-mestaruuden Budapestin pitkän radan EM-kilpailuissa 2021. Hän ui 23. toukokuuta 2021 kisatussa finaalissa ajan 21,61. Kyseinen ilta oli Suomen uinnille menestyksekäs: Ida Hulkko otti naisten 50 metrin rintauinnissa EM-hopeaa heti Liukkosen mestaruusuinnin jälkeen.
Liukkonen on harjoitellut muihin suomalaisuimareihin nähden poikkeuksellisella tavalla: hän tekee kovia ja monipuolisia harjoituksia muita vähemmillä uintimäärillä.
Áthos (vuori)
Antiikki
Akten niemen polikset eli kaupunkivaltiot arkaaisella ja klassisella kaudella olivat Akrothooi, Dion, Kharadrus, Kleonai, Olofyksos, Sane ja Thyssos. Hellenistisellä kaudella Sanen paikalle perustettiin Uranopolis. Muiksi kaupungeiksi mainitaan näiden lisäksi Apollonia ja Palaiorion. Kaupungit olivat kreikkalaisten siirtokuntinaan 600–400-luvuilla eaa. perustamia. Niemen alkuperäiset asukkaat olivat tyrrheenejä ja pelasgeja. Nämä muodostivat ison osan niemen kaupunkien asujaimistosta vielä klassisella kaudella. Athoslaisista käytettiin etnomyymiä Athōitēs.
Ari-Pekka Liukkonen
Ura kunnallispolitiikassa
Liukkonen valittiin vuoden 2017 kunnallisvaaleissa Jyväskylän kaupunginvaltuuston Vihreiden edustajana 284 äänellä seuraavaksi neljäksi vuodeksi ja uudelleen vuonna 2021.
Áthos (vuori)
Antiikki
Kserkseen kanavasta on löydetty jäänteitä, ja sen on todettu sijainneen niemen kapeimmalla kohdalla eli suurin piirtein nykyisten Néa Ródan ja Trypitín kylien välillä, jossa sen pituus oli Herodotoksen mainitsemat 12 stadioninmittaa eli noin kaksi kilometriä. Herodotoksen mukaan kanava olisi ollut niin leveä, että kaksi kolmisoutua mahtui siinä kulkemaan rinnakkain.
Kärt Hellerma
Kärt Hellerma (s. 9. marraskuuta 1956) on virolainen kirjailija ja toimittaja.
Hellerma työskenteli ennen kirjailijaksi ryhtymistä useissa lehdissä, ensimmäiseksi Noorus-lehdessä 1980-luvun alussa, sittemmin Eesti Päevaleht-, Postimees-, Eesti Elu ja Hommikuleht -lehtien kulttuuritoimituksissa. Hänen teoksensa ovat syvällisiä mutta samalla helppolukuisia. Hellerma tunnetaan feministisenä ajattelijana, ja häntä on verrattu Virginia Woolfiin.
Ari-Pekka Liukkonen
Yksityiselämä
Liukkonen on ensimmäinen suomalainen huippumiesurheilija, joka on kertonut homoseksuaalisuudestaan uransa aikana. Hänen isänsä on entinen maajoukkuelentopalloilija Pekka Liukkonen.
Marraskuussa 2015 Liukkonen kertoi blogissaan joutuvansa sydänleikkaukseen astmatutkimuksissa löytyneen sydämen sähkötyshäiriön vuoksi. Ennen leikkausta hän osallistui lyhyen radan SM-uinteihin, joiden aikana hän joutui rytmihäiriöiden vuoksi sairaalatarkkailuun, sekä lyhyen radan EM-kilpailuihin.
Daemon’s Heart
Daemon’s Heart on puolalaisen black metal -yhtye Moonin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997.
Anthony Saliu Sanusi
Anthony Saliu Sanusi (2. tammikuuta 1911 – 8. joulukuuta 2009) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lagosiin 17. joulukuuta 1944 ja nimitettiin Ijebu-Oden hiippakunnan johtoon 29. toukokuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Paavali VI, jota avustivat Sergio Pignedoli ja Emmanuel Kiwanuka Nsubuga.
Sanusi jäi eläkkeelle 14. elokuuta 1990.
Thabo Sefolosha
Thabo Patrick Sefolosha (s. 2. toukokuuta 1984 Vevey) on sveitsiläinen koripalloilija, joka edustaa NBA-liigassa pelaavaa Houston Rocketsia.
Ura
Sefolosha pelasi nuoruudessaan useita eri urheilulajeja, mutta innostui erityisesti koripallosta 1990-luvun puolivälissä. Hän pelasi sitä vanhemman veljensä kanssa Blonayn juniorijoukkueissa ja heidän avullaan joukkue voitti myöhemmin muun muassa nuorten Sveitsin-mestaruuden. Sefolosha nousi pääsarjatasolla pelanneeseen Tege Riviera Basket kaudeksi 2001–2002. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan hän teki 11,0 pistettä 26 ottelussa.
Sefoloshan hyvien peliesitysten ansiosta Ranskan pääsarjassa pelannut Élan Chalon kiinnostui hänestä. Koska hänen perheensä mielestä Sveitsi oli liian pieni maa kunnollisen uran aloittamiseen, siirtyi Sefolosha Chaloniin vuonna 2002. Ensimmäisen kautensa ajan hän pelasi lähinnä seuran juniorijoukkueessa, mutta jo toisella kaudella hän sai säännöllisiä peliminuutteja. Kaudella 2004–2005 hän nousi avausviisikkoon ja johdatti joukkueensa välieriin tekemällä 9,4 pistettä ottelua kohden.
Ennen kauden 2005–2006 alkua Chalonin ja Sefoloshan välille nousi kiista, eikä uutta sopimusta saatu aikaan. Tämän vuoksi hän siirtyi Serie A:ssa pelanneeseen Pallacanestro Biellaan. Hänelle annettiin paljon vastuuta ja Sefolosha teki 12,0 pistettä sekä otti 6,4 levypalloa ottelua kohden. Sefolosha ilmoittautui vuoden 2006 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa hän oli Philadelphia 76ersin 13:s varaus. Hänen pelioikeutensa kaupattiin kuitenkin Chicago Bullsille, jossa hän aloitti NBA-uransa. Tulokaskaudellaan Sefolosha teki 3,6 pistettä ottelua kohden. Hän edusti seuraa helmikuuhun 2009 asti, jolloin hänet myytiin Oklahoma City Thunderille. Loppukausi oli tilastollisesti hänen NBA-uransa paras, sillä hän teki keskimäärin 8,5 pistettä ottelua kohden. NBA:n vuoden 2011 työsulun ajaksi Sefolosha siirtyi pelaamaan turkkilaiseen Fenerbahçeen. Hän pelasi joukkueessa seitsemän Euroliiga-ottelua, joissa hän teki 11,4 pistettä ottelua kohden.
Heinäkuussa 2014 Sefolosha siirtyi Atlanta Hawksiin pelaajakaupassa, jossa Hawks sai lisäksi Giorgos Printezisin NBA-pelaajaoikeudet ja jossa Thunder sai vaihdossa Sofoklis Schortsanitisin NBA-pelaajaoikeudet. Huhtikuussa 2015 Sefolosha pidätettiin Pero Antićin kanssa hetkeksi New Yorkissa näiden saavuttua paikalle, missä NBA-pelaaja Chris Copelandia oli aiemmin puukotettu. Pelaajat olivat kieltäytyneet poistumasta rikospaikalta poliisin kehotuksesta huolimatta. Sefolosha loukkasi pidätystilanteessa jalkansa, mikä päätti hänen kautensa. Keväällä 2016 Sefolosha haastoi tapahtuneesta oikeuteen viisi poliisia mm. liiasta voimankäytöstä hakien jopa 50 miljoonan dollarin vahingonkorvauksia.
Kesällä 2017 Sefolosha siirtyi Utah Jazziin. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi Houston Rocketsiin.