cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John André
André oli sveitsiläistä sukua. Hänet lähetettiin Pohjois-Amerikkaan vuonna 1774 ja sodan puhjettua hänestä tuli tiedustelu-upseeri New Yorkissa brittijoukkojen päällikön, kenraali Henry Clintonin alaisuudessa. Toukokuusta 1779 alkaen hän toimi viestinviejänä amerikkalaisen kenraali Arnoldin ja Clintonin välisessä salaisessa kirjeenvaihdossa. Arnold nimitettiin elokuussa 1780 West Pointin linnakkeen komentajaksi ja 21. syyskuuta hän esitti Andrélle salaisessa tapaamisessa tarjouksensa luovuttaa koko linnake briteille 20 000 punnan korvausta vastaan. Kun André oli palaamassa New Yorkiin, kolme amerikkalaista miliisiä pidätti hänet. Vaikka hänellä oli Arnoldin antama kulkulupa, hänet tutkittiin, jolloin West Pontia koskevia asiakirjoja löydettiin kätkettyinä hänen saappaisiinsa.
Kenraali George Washingtonin johtama sotaoikeus totesi Andrén syyllistyneen vakoiluun ja tuomitsi hänet kuolemaan. Hänet oltiin valmiita vaihtamaan brittien puolelle paenneeseen Arnoldiin, mutta kenraali Clinton kieltäytyi luovuttamasta tätä. André teloitettiin hirttämällä. Myöhemmin hänestä tehtiin kotimaassaan sankari ja hänen jäännöksensä uudelleenhaudattiin vuonna 1821 Westminster Abbeyyn.
Irma Tervani
pienoiskuva|Irma Tervani Irma Tervani (oik. Achté; 4. kesäkuuta 1887 Helsinki – 29. lokakuuta 1936 Dresden, Saksa) oli suomalainen laulajatar, äänialaltaan altto, joka oli kiinnitettynä Dresdenin hovioopperaan 1908–1932. Hänen äitinsä oli Emmy Achté ja isänsä Lorenz Nikolai Achté. Hänen yksitoista vuotta vanhempi sisarensa oli kuuluisa Aino Ackté, joka monesti kehui sisartaan ja edisti tämän uraa. Irma Tervani ei ole nykyään paljon muisteta, vaikkakin häntä omana aikanaan ylistettiin ja hänen nuoruudessaan hänestä lupailtiin jotakin suurta, kun hän esiintyi ensimmäisen kerran 16-vuotiaana.
Tervani opiskeli laulua ensin äitinsä johdolla, sitten muutaman vuoden ajan Ruotsissa ja vuosina 1904–1906 Pariisissa. Vuonna 1907 Tervani kiinnitettiin Dresdenin hovioopperaan. Hän vieraili myös muilla Saksan suurilla näyttämöillä sekä Skandinavian maissa ja Suomalaisessa oopperassa esiintyen myös liedlaulajana.
Irma Tervanin luonne oli hieman kärttyisä ja ylimielinen. Hän ei nuorena ottanut vastaan moniakaan työtarjouksia, joita tuli jopa Metropolitanista ja muualta maailmalta. Hänellä oli kaunis alttoääni, jota kuvailtiin upean tummaksi ja samettimaiseksi sekä ihastuttavan pehmeäksi.
Irma Tervanin puoliso (vuodesta 1916) oli saksalainen teatterinjohtaja Paul Wiecke.
Hei, täältä tulee Kuha.
Hei, täältä tulee Kuha. on Kuha.:n vuonna 2003 julkaistu toinen albumi. Levy koostuu neljästä osasta, joista kuuluisin on lähes puolituntinen rock-ooppera Kalifi myy mustaa valoa, joka perustuu erittäin löyhästi Heikki Seppälän samannimiseen romaaniin vuodelta 1945.
Kappaleet
Levyn kappaleet on jaettu neljään kokonaisuuteen
I Isku vasten musiikin kasvoja <ol> <li>Caesarnenäinen merimies - 3.48</li> <li>Diskoteekki - 3.20</li> <li>Ravurin loppuelämä - 3.41</li> <li>Vesiapina Albert - 3.17</li> <li>Kuhankeittäjä - 3.22</li> <li>Tohtori Krabola: tehtävä Belgiassa - 2.58</li> </ol> II Kebab Metal <li>Sepon vatsa - 2.03</li> <li>Emiliano Zapata ja irstaan lepukkipään metsästäjät - 4.57</li> <li>Kukkotappelu - 1.04</li> <li>Hei, täältä tulee Kuha! - 3.38</li> <li>Ruskea kuriiri - 4.18</li> <li>Groovy Nights in (A) Alabama - 2.58</li> </ol> III Kalifi myy mustaa valoa <li>Neptunuksenkuja 13 - 2.07</li> <li>Tohtori Flang ampuu ohi - 1.11</li> <li>Kaukaisen idän salaseurat - 2.20</li> <li>Rotanviiksinen peipingiläinen - 1.25</li> <li>Tohtori muistelee mestattua kukkoa - 1.18</li> <li>Haukka ja kippari (tohtori saa uuden annoksen mustaa valoa) - 1.14</li> <li>Pässinvuoren fakiiri - 1.15</li> <li>Ansoja viritetään - 1.35</li> <li>Kalifi ja mandariini - 1.12</li> <li>Malaijilainen merirosvo - 0.53</li> <li>Baba-Hassanin "huilunviritys" - 0.53</li> <li>Neiti Tiiran vaatekomero - 2.36</li> <li>Kalifin salakammio - 1.55</li> <li>Kaappikello vain raksutteli (kalifikin on vain mies) - 0.42</li> <li>Tohtori Flangin käsikirjoitus - 1.59</li> <li>Naamarit poistetaan - 1.56</li> </ol> IV Rakkaudesta musiikkiin <li>Love in a Beach - 2.21</li> </ol>
Käthe Grasegger
Käthe Grasegger-Deuschl (19. kesäkuuta 1917 Garmisch-Partenkirchen – 28. elokuuta 2001) oli saksalainen alppihiihtäjä.
MM-kisoissa vuosina 1935–1938 Grasegger saavutti seitsemän mitalia, joista yksi oli hopeinen ja muut pronssisia. Vuoden 1936 talviolympialaiset olivat Graseggerin kotikisat ja hän saavutti niistä alppiyhdistetyn hopeamitalin sijoituttuaan toiseksi heti maannaisensa Christl Cranzin jälkeen.
Jouko Hynninen
Jouko Untamo Hynninen (21. elokuuta 1907 Jäppilä – 5. marraskuuta 1983 Mikkeli) oli suomalainen kenraalimajuri ja Mannerheim-ristin ritari numero 47 (14.1.1942). Ritariksi nimitettäessä hän oli sotilasarvoltaan majuri.
Hynninen kävi reserviupseerikurssi 20:n vuonna 1931 ja Kadettikoulun 16. kadettikurssin 1932–1934. Hynninen toimi jo ennen sotaa nuorempana upseerina Jääkäripataljoona 3:ssa ja talvisodassa komppanianpäällikkönä. Jatkosodan ja Lapin sodan ajan Hynninen toimi Jääkäripataljoona 3:n komentajana. Mannerheim-ristin ritariksi hänet nimitettiin jatkosodan hyökkäysvaiheen jälkeen 14. tammikuuta 1942. Hän haavoittui sodan aikana kahdesti: 13. heinäkuuta 1941 Jalovaarassa sekä 13. heinäkuuta 1944 Vuosalmella.
Sodan jälkeen Hynninen jatkoi vielä vuoteen 1946 JP 3:n komentajana. 1946–1949 hän toimi JR 7:ssä ja 1949–1952 JR 9:ssä pataljoonankomentajana. 1952–1955 hän palveli 6. prikaatissa. Hynninen komensi Savon prikaatia 1955–1965. Uransa päätteeksi hän toimi Kymen sotilasläänin komentajana 1965–1966 ja Sisä-Suomen sotilasläänin komentajana 1966–1967.
Poikkeuksellisen hänen kenraalimajurin arvostaan tekee se, että hän ei ollut suorittanut Sotakorkeakoulua, joka edellytettiin kenraalikuntaan ylennettäviltä henkilöiltä.
Matti Pippola
Matti Olavi Pippola (s. 11. maaliskuuta 1937 Kontiolahti) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on työskennellyt muun muassa laboranttina ja maanmittaajana. Hän asuu Joensuussa.
Matti ”Manne” Pippola pelasi vuosina 1956–1962 Höytiäisen Urheilijoiden suomensarjajoukkueessa, siirtyi sitten Imatran Pallo-Veikkoihin, jonka SM-sarjamiehistöön kuului 1963–1964. Vuonna 1963 Pippola valittiin kauden parhaaksi lukkariksi ja 1964 Eino Kaakkolahden jälkeen toiseksi parhaaksi. Vuosina 1967–1972 Pippola ”jäähdytteli” joensuulaisen Karjalan Mailan suomensarjajoukkueessa. Sanomalehti Karjalaisen mukaan häntä ”voidaan pitää kaikkien aikojen parhaana joensuulaislähtöisenä pesäpalloilijana”.
Santiago García Aracil
Santiago García Aracil (8. toukokuuta 1940 Valencia – 28. joulukuuta 2018 Valencia) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Valencian arkkihiippakuntaan 21. syyskuuta 1963 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Croaen titulaaripiispaksi 20. marraskuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Miguel Roca Cabanellas, jota avustivat Gabino Díaz Merchán ja Rafael González Moralejo.
García Aracil sai 31. toukokuuta 1988 nimityksen Jaénin piispaksi ja 9. heinäkuuta 2004 Mérida-Badajozin arkkipiispaksi.
Harapainen
Harapainen on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin keskustan etelälaidalla Karjalan radan ja valtatie 6:n välissä.
Pientalojen lisäksi Harapaisessa on muutamia 1990- ja 2000-luvuilla valmistuneita kerrostaloja. Harapaisen tilastoalueella on 1 091 asukasta. Harapaisessa sijaitsevat muun muassa Harapaisen pallokenttä, kauppakeskus Myllykeskus ja Harapaisen teollisuusalue.
Kaupunginosaa rajaavat Karjalan rata pohjoisessa, Lietokatu idässä, valtatie 6 etelässä ja Vanha Viipurintie lännessä. Harapaisen naapurikaupunginosia ovat Alakylä, Parkkarila, Tirilä, Hyrymäki ja Reijola.
Historia
thumb|[[Kuninkuusravit 1955 käynnissä Harapaisen raviradalla. Taustalla näkyy raviradan paviljonki-katsomorakennus.]] Harapainen alkoi kehittyä asuinalueeksi toisen maailmansodan jälkeen, mihin asti se oli maaseutua. Se on tunnettu myös nimellä Invalidikylä alueelle sijoittuneiden sotainvalidien vuoksi. Harapaisen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin 21. syyskuuta 1962.
Vuosina 1949–1969 Harapaisessa oli ravirata, jossa kilpailtiin vuoden 1955 kuninkuusravit. Radan yhteydessä toimi myös suosittu tanssilava Ratapaviljonki. Radan omistanut Lappeenrannan–Lappeen hevosystäväinseura joutui talousvaikeuksiin ja vuonna 1969 se myi radan maa-alueet kaupungille, joka kaavoitti ne omakotitalotonteiksi. Nykyiset Kimonkatu ja Liinakonkatu tontteineen ovat vanhan radan suorien suuntaisesti. Hevosurheiluhistoriasta muistuttavat myös kadunnimet Ravikatu ja Silakatu. Vuonna 1973 Lavolaan valmistui Lappeenrannan keskusravirata eli nykyinen Lappeenrannan ravirata.
Aiheesta muualla
61.04956°N, 28.21278°W
Kirkpatrick (vuori)
Kirkpatrick on 4 528 metriä korkea, pääosin jäätön vuori Kuningatar Aleksandran vuorilla Antarktiksella. Se on vuoriston korkein kohta. Dickerson-niminen 4 120 metriä korkea vuori sijaitsee 7,9 kilometrin päässä.
Glacialisaurus-dinosauruksen fossiilit löydettiin vuonna 2007 Kirkpatrickilta.
Yhdysvaltain länsirannikko
thumb|Yhdysvaltain länsirannikko korostettuna Yhdysvaltain länsirannikko tarkoittaa Yhdysvaltojen läntisimpiä osavaltioita Tyynenmeren rannikolla. Useimmiten sillä viitataan Kalifornian, Oregonin ja Washingtonin osavaltioihin, mutta myös Alaska ja Havaiji voidaan lukea länsirannikkoon. Yhdysvaltojen väestönlaskennassa länsirannikoksi luetaan kaikki viisi osavaltiota.
Vuonna 2008 länsirannikolla asui 49 miljoonaa ihmistä. Ilman Havaijia ja Alaskaa luku on 47 miljoonaa.
My Favorite Husband
My Favorite Husband oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin CBS:n radioverkossa 1948–1951. Sarjan televisioversiota CBS esitti 1953–1955. Sarjan radioversion toisessa pääroolissa oli Lucille Ball, ja se toimi pohjana Ballin televisiosarjalle I Love Lucy.
Albert Räsänen
Albert ”Ritari” Räsänen (3. marraskuuta 1895 Kaavi – 1. huhtikuuta 1963 Kaavi) oli suomalainen jääkärikapteeni ja Mannerheim-ristin ritari n:o 40. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heikki Räsänen ja Juliana Koponen. Hänen puolisonsa oli Aino Järveläinen.
My Favorite Husband
Radiosarja perustui Isabel Scott Rorickin romaaniin Mr. and Mrs. Cugat. Lucille Ball esitti Liz Cugatia ja Richard Denning hänen aviomiestään George Cugatia. Piakkoin pariskunnan sukunimi muutettiin kuitenkin Cooperiksi, sekaannuksen välttämiseksi orkesterinjohtaja Xavier Cugatin kanssa. Gale Gordon esitti George Cooperin esimiestä Mr. Atterburya. Sarjan tuottaja oli Jess Oppenheimer ja käsikirjoituksesta vastasivat Madelyn Pugh Davis ja Bob Carroll, Jr. Oppenheimer ja käsikirjoittajat olivat myöhemmin luomassa vuonna 1951 alkanutta televisiosarjaa I Love Lucy.
Albert Räsänen
Opinnot
Räsänen kävi kansakoulun ja Reserviupseerikoulun vuonna 1926 sekä Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuosina 1933–1934.
Jääkäriaika
Maanviljelijänä Kaavilla toiminut Räsänen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 2. maaliskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Albert Räsäsen jääkäriaikaa luonnehtii Joppe Karhunen kirjassaan: ''tämä pohjimmiltaan tavallinen maanviljelijä niin sisäisesti kuin ulkoisestikin, silti mitä suurin soturi ja ryhmänsä tavallista loistavampi edustaja, joka oli aina palvelualttiina, tyynenrauhallisena ja henkilökohtaisesti mitä hurjapäisimpänä taistelijana sai ansioistaan Preussin 2. lk. rautaristin.''
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Räsänen palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi ensin muuttui Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi koulutusaliupseerina 2. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1921 koulutusaliupseeriksi Hyökkäysvaunurykmenttiin, jonka nimi muutettiin ensin Hyökkäysvaunupataljoonaksi ja myöhemmin Erilliseksi hyökkäysvaunukomppaniaksi. Sotaisaa luontoaan tyydyttääkseen hän liittyi 14. joulukuuta 1921 Vienan Karjalan retkikuntaan, jossa hän toimi ensin joukkueenjohtajana ja 1. tammikuuta 1922 alkaen komppanianpäällikkönä Repolan pataljoonan 1. komppaniassa ja otti osaa Kuutamalahden ja Porajärven taisteluihin. Hän palasi myöhemmin uudelleen palvelukseen Erilliseen hyökkäysvaunukomppaniaan, jossa toimi sen jälkeen koulutusaliupseerina ja asentajana.
Opetustoimet armeijassa
thumb|250px|T-28 panssarivaunu. Suomen Valkoisen Kaartin aliupseerikoulussa Räsänen toimi vuosina 1935 – 1937 sekä Erillisen Hyökkäysvaunukomppanian aliupseerikoulussa vuonna 1937. Välirauhan aikana hän toimi opettajana Panssaripataljoonan Panssarintorjunta komppaniassa. Hänen opetukseensa luotettiin ja häntä kunnioitettiin, koska hänestä sanottiin, että hän tietää kaiken tekniikasta ja taktiikasta panssarisodankäynnissä.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Räsänen osallistui komppanianpäällikkönä Panssaripataljoonassa Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän toimi edelleen samassa tehtävässä. Jatkosotaan hän osallistui jo 45 ikävuoteen ehtineenä Panssaripataljoonan Raskaan Panssarikomppanian päällikkönä kalustonaan venäläisellä T-28 Postijuna -vaunulla (vaunu on esillä Parolan panssarimuseossa), jolta ajalta hänelle myönnettiin 2. lk. Mannerheim-risti. Mannerheim-ristin ristiesitys saapui Mikkeliin 2. lokakuuta 1941 ja se kuului seuraavasti: ''Esimerkillisen rohkea ja tarmokas toiminta raskaan panssarivaunujoukkueen johtajana Tuuloksen läpimurrossa, vallaten mm. 4 kenttätykkiä ja yhden panssariauton ja avaten siten tien vaikeaan tilanteeseen joutuneelle jalkaväkipataljoonalle. Hyökkäyksessä Petroskoita vastaan murtautui vihollisen vahvasti varustettuihin asemiin tuhoten lukuisia bunkkereita ja jatkoi hyökkäystä pimeällä kulkien itse jääkäreiden ja panssarivaunujen edellä''. Tämän johdosta hänelle myönnettiin ritarin arvo 19. marraskuuta 1941. Räsänen oli kahdenkymmenen jääkäriritarin joukossa ainoa, joka hankki ritariutensa etulinjan taisteluissa.
Vuonna 1943 hän siirtyi ensin komppanianpäälliköksi Panssarikoulutuskomppaniaan ja edelleen Panssariprikaatiin. Jatkosodassa hän osallistui taisteluihin Tuuloksessa, Syvärillä, Äänislinnassa, Karhumäessä ja Poventsassa sekä Lapin sotaan. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944. Räsäsestä tuli elämänsä aikana kuuden sodan veteraani. Hänet on haudattu Kaaville.
My Favorite Husband
My Favorite Husbandin televisioversiossa päärooleissa olivat Barry Nelson ja Joan Caulfield, joista jälkimmäinen korvattiin vuonna 1955 Vanessa Brownilla.
Andong (Korea)
Andong (, hanja 安東市) on kaupunki Etelä-Koreassa, Nakdong-joen varrella. Siellä on noin 166 000 asukasta.
Juha Inovaara
Juha Inovaara on suomalainen Lahdessa asuva kirjailija, joka julkaisi esikoisteoksensa huhtikuussa 2015.
Inovaaran toinen kirja, Honkametsän huminaa, julkaistiin vuonna 2017. Kirja on suora jatko-osa ensimmäiselle romaanille. Se kuvaa metsätoimihenkilön työtä ja puunhankinnassa tapahtunutta suurta kehitystä 1990-luvun alkuvuosina.
Trilogian kolmas osa julkaistaan vuoden 2019 loppupuolella.
Elateriformia
Elateriformia on kovakuoriaisten (Coleoptera) Polyphaga-alalahkon osalahko.
Juha Virkkunen
Juha Virkkunen (7. maaliskuuta 1941 Helsinki – 13. syyskuuta 2008 Dragsfjärd) oli Yleisradion kirjallisuustoimittaja. Hän sai Valtion journalistipalkinnon vuonna 2004. Vuonna 1998 hän sai Koura-palkinnon.
Virkkunen teki ensimmäiset ohjelmansa Ylelle freelancerina vuonna 1963. Varsinaisesti hän siirtyi Ylen palvelukseen vuonna 1967. Hänen erikoisalansa oli runous. Virkkunen toimitti Tämän runon haluaisin kuulla -ohjelmaa melkein sen historian alusta asti, yli kolmekymmentä vuotta. Hän oli myös perustamassa 1990-luvulla Tanssiva karhu -runopalkintoa.
Vuonna 1973 Virkkunen oli Kulttuurivihkot-lehden ensimmäinen sisällöstä vastannut toimittaja. Hän oli taistolaisen Toimittajaliiton jäsen.
Virkkusella oli kolme lasta. Hän kuoli 67-vuotiaana syyskuussa 2008.
NCAA-yliopistojalkapallon I-divisioona
NCAA-yliopistojalkapallon I-divisiona ( eli Football Championship Subdivision) on yliopistojalkapallon toiseksi korkein sarjataso Yhdysvalloissa.
Sarjaa hallinnoiva NCAA laskee sarjan korkeimman Division I -tason urheilusarjaksi, vaikka käytännössä sarja on yliopistojalkapallon toiseksi korkein sarja. I-divisioona eroaa Bowl-sarjasta oppilaille tarkoitettujen urheilustipendien määrässä ja yliopistojen urheiluohjelman laajuudessa.
Pelisysteemi
I-divisioona koostuu 14 konferessista joiden lisäksi kuusi yliopistoa ei kuulu mihinkään konferenssiin. Joukkueet pelaavat kaudessa 10–15 ottelua, joiden perusteella NCAA:n pudotuspelikomitea arvioi 24 parasta joukkuetta jotka etenevät pudotuspeleihin. Arviointi alkaa jo kauden aikana ja komitea julkaisee viikoittan joukkueiden ranking-listan. Pudotuspeleissä joukkueet kohtaavat vain kerran, ja voittajajoukkue etenee seuraavalle kierrokselle.
Konferenssit
Kaudella 2023.
Historia
Sarja perustettiin vuonna 1978 jakamalla yliopistojalkapallon ylin sarjataso kahtia. Aluksi sarja kulki nimellä 1AA-divisioona (engl. Division I-AA). Vuonna 2006 sarja otti nykyisen nimensä.
Mestarit
I-divisioonan pelisysteemin vuoksi sarjan mestaruutta ei ole koskaan kyseenalaistettu kuten Bowl-sarjassa.
Teppo Hirvi-Kunnas
Teppo Taneli Hirvi-Kunnas (joissain lähteissä Hirvikunnas) (4. kesäkuuta 1919 Puumala – 10. maaliskuuta 1942 Vasilitskajan saari, Ääninen) oli Mannerheim-ristin ritari numero 53. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 20. huhtikuuta 1942. Sotilasarvoltaan Hirvi-Kunnas oli kornetti. Hirvi-Kunnas oli postuumi ritari, sillä hän kaatui Vodlajoen taakse tehdyllä partioretkellä ennen nimitystään ritariksi. Ruumis jäi kentälle.
Teppo Hirvi-Kunnaksen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Jaakko Henrik Hirvi-Kunnas ja Kanerva Maria Lovisa Kunnas. Hirvi-Kunnas kävi koulunsa Töölön yhteiskoulussa ja Tehtaanpuistoin yhteiskoulussa. Hän kuului Helsingin ratsuväkisuojeluskuntaan vuosina 1938–1940.
Hirvi-Kunnaksen veli, luutnantti Timo Hirvi-Kunnas haavoittui Krivillä 7. joulukuuta 1943 ja menehtyi kenttäsairaalassa. Timo ja Teppo Hirvi-Kunnas on haudattu vierekkäisiin hautoihin Haagan sankarihautausmaalle Helsingissä. Molemmat veljekset olivat suuria Kalevalan ystäviä, ja voittivat ennen sotaa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran järjestämän Kalevalan kuvituskilpailun nuorille.
Medikofiilitutkinto
Medikofiilitutkinto eli lääketieteellinen alkututkinto oli lääketieteen opintoihin valmistava yliopistollinen tutkinto, joka oli käytössä Suomessa vuodesta 1890 vuoteen 1945. Tutkinto vaadittiin ennen lääketieteelliseen tiedekuntaan kirjoittautumista ja kliinisten opintojen aloittamista, ja se sisälsi kemian, fysiikan, eläin- ja kasvitieteen opintoja kuulusteluineen sekä äidinkielen ja latinan, ranskan, saksan tai englannin pro exercitio -kielikokeen. Kasvitiede poistettiin opetusohjelmasta vuonna 1933. Medikofiilitutkinnon saattoi suorittaa vain Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan matemaattis-luonnontieteellisessä osastossa. Se oli mahdollista suorittaa neljässä lukukaudessa eli kahdessa vuodessa.
Ennen medikofiilitutinnon käyttöönottoa eli vuoteen 1889 asti Helsingin yliopistossa lääketiedettä opiskelevilta vaadittiin medkofiilitutkintoa laajempi filosofian kandidaatin tutkinto, jolla medikofiilitutkinnon myöhemminkin saattoi korvata. Medikofiilitutkinnon lakkauttamisen jälkeen pääsyvaatimukseksi lääketieteen opintoihin tuli karsintakurssi.
Laatikkolumiaura
Laatikkolumiaura on veturin työnnettäväksi tarkoitettu katettu lumenaurausvaunu, joka on erilliseksi vaunuksi rakennettu ja molempiin päihin sijoitetulla auralla varustettu. Sivuilla on erilliset kokoon käännettävät vyörytyssiivet. Laatikkoaurassa oli omat veturin etuvaloja vastaavat valot. Veturiin pidettiin useimmiten yhteys sähkösoittokellolla ja veturi vastasi merkkisoittoihin viheltimellä.
Päätyaurojen nokkaa saattoi vaunun sisään sijoitetulla vivustolla nostaa ylös muun muassa tasoristeysten kohdalla, ettei nokka ottanut laudoitukseen kiinni. Samoin auratun lumen kauemmas siirtämiseen tarkoitetut vyörytyssiivet olivat sisältä käsin ohjattavia. Tämän vuoksi pitkin radan vartta oli erillisiä aurausliikennemerkkejä, joiden mukaan joko aurannokka laskettiin tai nostettiin ja vyörytyssiivet suljettiin tai avattiin kiinteiden esteiden väistämiseksi.
Kapearaiteisilla radoilla oli omia liikennemerkkejään tätä varten; esimerkiksi Jokioisten rautatiellä ne olivat normaalisti kuusennäreitä.
Sittemmin tämä auratyyppi syrjäytyi suoraan veturiin kytkettävien siipiaurojen ja omalla koneistolla varustettujen, ratakuorma-auton työntämien kiskoilla liikkuvien harjakoneiden tieltä. Leveäraiteisia laatikkoauroja on säilynyt runsaasti, muutama kappale on Haapamäellä.
Little Red Corvette
Little Red Corvette on Princen kappale vuodelta 1982. Se julkaistiin singlenä albumilta 1999, ja se oli Princen ensimmäinen top 10 -hitti Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -singlelistalla, jolla se ylsi kuudennelle sijalle.
”Little Red Corvette” kertoo näennäisesti "pienestä punaisesta autosta", mutta sen sanoituksessa on paljon seksuaalisia viittauksia. Kappaleesta tehdystä musiikkivideosta tuli suosittu vähän aiemmin perustetulla Music Television -kanavalla. Kappaleen kitarasoolon on soittanut Dez Dickerson, ja muut kappaleen instrumenttiosuudet ovat Princen itsensä soittamia.
Chilensarda
Ulkonäkö ja koko
Chilensarda on enimmillään metrin mittainen. Sillä on kyljissä juovia, joista toiset ovat pystysuoria ja toiset aaltomaisia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Chilensardaa esiintyy Tyynenmeren itäosassa Amerikan rannikoilla. Siitä erotetaan kaksi alalajia:
Lisääntyminen
Kutuaika on syyskuulta joulukuulle. Kalat kutevat useamman kerran vuodessa. Kutupaikat sijaitsevat avomerellä.
Miloš Pantović
Miloš Pantović (, s. 7. heinäkuuta 1996 München, Saksa) on saksalaissyntyinen serbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Union Berliniä. Oikeajalkainen Pantović on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitahyökkääjä.
Pantović on Bayern Münchenin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Bundesliigassa lokakuussa 2015 tultuaan vaihdosta kentälle Arturo Vidalin tilalle. Kaudet 2018–2022 hän edusti VfL Bochumia, joka nousi 2. Bundesliigasta pääsarjaan keväällä 2021. Pantović pelasi kaudella 2021–2022 Bundesliigassa 28 ottelua, joissa 18 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä neljä maalia: marraskuussa Hoffenheimia ja Freiburgia, tammikuussa Wolfsburgia sekä huhtikuun lopulla 3–4-vierasvoittomaalin Borussia Dortmundia vastaan.
Pantović on pelannut Serbian alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Orontea
Orontea on Antonio Cestin säveltämä kolminäytöksinen dramma musicale, joka sai ensi-iltansa vuoden 1649 karnevaalikaudella Venetsian Teatro Santissimi Apostolissa. Oopperan libreton kirjoitti Giacinto Andrea Cicognini. Teos kuuluu 1600-luvun loppupuolen esitetyimpiin oopperoihin ja sitä esitettiin jopa Pohjois-Saksassa 1670-luvulla. Teoksen aaria All'idol mio sisältyy laulunopetuksessa keskeiseen Arie Antiche -kokoelmaan ja siten se kuuluu monien laulajien ohjelmistoon.
Matti Rossi
Matti Mikael Rossi (kirjailijanimi myös Olavi Kokko, 13. huhtikuuta 1934 Sortavala – 3. heinäkuuta 2017 Helsinki ) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Elämä
Matti Rossin vanhemmat olivat jääkärikapteeni Mikko Rossi ja Vera Salmes. Rossi opiskeli Edinburghin yliopistossa kieltä ja kirjallisuutta 1956, oli Fulbright-stipendiaattina 1957–1959 ja suoritti Master of Arts -tutkinnon Pennsylvanian yliopistossa 1959. Helsingin yliopistosta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1960. Akateemisella urallaan Rossi oli British Councilin stipendiaattina 1960–1961. Hän tutki Birminghamin yliopiston Shakespeare Institutessa 1500–1600-luvun metafyysistä runoutta ja saarnoja. Rossi työskenteli ohjelma-assistenttina BBC:n maailmanpalvelun suomenkielisellä osastolla Lontoossa 1961–1966. Kulttuurivihkojen vastaavana toimittajana hän työskenteli 1978–79, minkä jälkeen hän työskenteli vapaana kirjailijana ja suomentajana. Rossi suomensi muun muassa William Shakespearen näytelmiä sekä latinalaisamerikkalaista kirjallisuutta ja sai tästä työstä vuonna 2007 kääntäjien valtionpalkinnon.
Rossi toimi kesken jääneen kauden SKDL:n kunnanvaltuutettuna Rautalammin kunnanvaltuustossa 1976–1978. Myöhemmin Rossi vaikutti Suomen kommunistisessa puolueessa ja oli puolueen ehdokkaana vaaleissa 2000-luvulla. SKP:n 1970- ja 1980-luvun hajaannuksessa Rossi lukeutui vähemmistöön jääneeseen puolueoppositioon eli niin sanottuihin taistolaisiin.
1970-luvulla Rossi kirjoitti runsaasti tekstejä vasemmistolaiselle laululiikkeelle Kaj Chydeniuksen ja Eero Ojasen sävellyksiin. Hänen sanoituksensa tulivat tunnetuiksi Agit Prop -yhtyeen ja KOM-teatterin kuoron esittäminä. Hänen sanoittamiinsa kappaleisiin kuuluu muun muassa Jos rakastat.
Rossi on kirjoittanut kirjan Raunioista nousee Donbass, jonka vuonna 2015 julkaisi Donetskin kansantasavallan suurlähetystö ja Johan Bäckman Publications. Helsingin Sanomien toimittaja Laura Halminen luonnehti teosta venäjämieliseksi propagandaksi.
Matti Rossi kuoli Helsingissä pitkäaikaisen sairauden murtamana. Rossin ura kirjailijana ja kääntäjänä jatkui hänen viimeisiin elinvuosiinsa saakka.
Dénes Kissin tapaus
Rossi ilmiantoi Suomessa huhtikuussa 1975 vierailleen unkarilaisen kirjailijan Dénes Kissin Unkarin Kirjailijaliitolle neuvostovastaisen mielipiteen esittämisestä. Keskustellessaan suomalaisten kirjailijoiden kanssa Kiss oli kysynyt, kummasta fasismista oli kyse – mustasta vai punaisesta. Tapauksesta nousi kohu jo tuoreeltaan. Suomen Kirjailijaliitto lähetti Unkarin Kirjailijaliitolle kirjeen, jossa osoitettiin Rossin väitteet perättömiksi, ja eräät kirjailijat vaativat jopa Rossin erottamista Suomen Kirjailijaliitosta. Lehdistössä Rossi joutui asian vuoksi todellisen syytösryöpyn kohteeksi. Todisteita siitä, että Kissille olisi koitunut asiasta haittaa, ei silloin kuitenkaan saatu, vaikka huhuja asiasta liikkuikin runsaasti. 1990-luvulla kirjoittamassaan kirjeessä Kiss kertoo, että ilmianto ei ollut harmiton, koska hän joutui kotimaassaan julkaisukieltoon ja kuulusteluihin. Vuonna 1997 Kiss kirjoitti asiasta selvityksen, joka Rossin mukaan pudotti pohjan ”valheilta ja huhuilta joita on levittänyt joukko suomalaisia kirjailijoita, jotka eivät ole välittäneet ilmoittautua”. Suomen Kuvalehdessä (50/1997) julkaistun kirjoituksensa mukaan Kiss eli jonkin aikaa epävarmuudessa ja pelkäsi mahdollisia seurauksia. Presidentti Kekkonen lähetti Budapestiin valtiosihteerinsä toimimaan Kissin eduksi. Kissin teoksia julkaistiin Unkarissa normaalisti vuodesta 1977 eteenpäin kuusi teosta 1970-luvun lopulla ja kolmetoista teosta 1980-luvulla. Käännöksinä Kissiä on julkaistu Unkarin ulkopuolella kirjallisuuslehdissä muun muassa suomeksi ja venäjäksi.
Asia nousi uudelleen otsikoihin yli 30 vuotta myöhemmin, kun kokoomuksen kansanedustaja Ben Zyskowicz arvosteli vuonna 2007 voimakkaasti valtionpalkinnon myöntämistä Rossille tämän ilmiannon vuoksi. Zyskowicz jätti palkinnon myöntäneelle kulttuuriministeri Stefan Wallinille asiasta kirjallisen kysymyksen, koska Rossi ei ollut osoittanut katuvansa toimintaansa. Zyskowicz piti tapausta vakavana kulttuuri- ja ihmisoikeusrikoksena sekä täysin verrattavana natsi-Saksassa ja sen miehittämillä alueilla juutalaisia vastaan tehtyihin ilmiantoihin. Vastauksessaan Wallin sanoi, ettei hän ollut palkintoa myöntäessään tiennyt Kissin tapauksesta ja korosti palkinnon olevan ennen kaikkea tunnustus Rossin pitkäaikaisesta työstä kääntäjänä. Samalla hän kuitenkin tuomitsi Rossin tekemän ilmiannon pitäen valitettavana, ettei Rossi ollut harkinnut toimintansa moraalista puolta.
Valikoima suomennoksia
Rossi tunnetaan varsinkin Shakespearen ja espanjankielisen kirjallisuuden suomentajana.
Japanin jääpallomaajoukkue
Japanin jääpallomaajoukkue edustaa Japania jääpallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Japanin jääpalloliitto on kuulunut kansainväliseen jääpalloliittoon vuodesta 2011. Japani osallistui MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran 2012.
Noituri
Noituri on puolalaisen Andrzej Sapkowskin kirjoittama fantasiakirjasarja, johon kuuluu kaksi novellikokoelmaa ja kuusi romaania. Sarjan päähenkilö on noituri Geralt Rivialainen. Noiturit ovat mutantteja, joiden kyvyt ylittävät normaalin ihmisen rajat ja jotka surmaavat hirviöitä maksua vastaan. Kirjasarjan pohjalta on tehty elokuva ja televisiosarja, kolme videopeliä (The Witcher, The Witcher 2: Assassins of Kings ja The Witcher 3: Wild Hunt) sekä sarjakuvia.
Suomeksi sarjaa julkaisee WSOY ja sitä kääntää Tapani Kärkkäinen. Sarjasta on suomennettu tähän mennessä kaikki seitsemän alkuperäistä osaa, joihin kuuluu kaksi novellikokoelmaa sekä viisi romaania. Ensimmäinen osa Viimeinen toivomus voitti Tähtifantasia-palkinnon vuonna 2011. Toinen osa Kohtalon miekka oli ehdolla Tähtifantasia-palkinnon saajaksi ja voitti 12 osumaa -tunnustuspalkinnon vuonna 2012.
Sarjan osat
Noituri-tarinat koostuvat kahdesta novellikokoelmasta, jotka julkaistiin suomeksi kronologisessa eikä alkuperäisessä julkaisujärjestyksessä. Tarinat pohjustavat viiden romaanin muodostamaa Noituri-saagaa. Vuonna 2013 sarjaan julkaistiin uusi osa, jonka tapahtumat sijoittuvat aikaan ennen saagaa.
TV-sarjat
Vuonna 2002 Noiturista esitettiin 13-osainen TV-sarja, joka oli kokonaiskestoltaan yli kymmenen tuntia. Edellisenä vuonna julkaistu elokuva oli periaatteessa raskaasti leikelty versio TV-sarjasta.
Vuonna 2019 Netflix esitti ensimmäisen kauden kirjoihin perustuvaa The Witcher – Noituri -sarjaa. Ensimmäisen kauden kaikki kahdeksan jaksoa saivat ensi-iltansa Netflixissä 20.12.2019. Toisen kauden tuotanto alkaa keväällä 2020. Geraltia sarjassa näyttelee Henry Cavill.
Videopelit
thumb|right|155px|[[The Witcher -pelin kansikuva.]] Vuonna 2003 puolalainen pelitalo CD Projekt ilmoitti, että se kehittää Andrzej Sapkowskin kirjasarjaan perustuvaa The Witcher -peliä. Pelissä oli alun perin tarkoitus pelata pelaajan itsensä luomalla noiturilla, mutta myöhemmin pelattavaksi hahmoksi vakiintui kirjojen päähenkilö Geralt. Pelin kehittäjät halusivat luoda pelin aikuismaiselle yleisölle ja käsitellä moraalisia asioita, kuten väkivaltaa ja erotiikkaa. Heistä juuri Sapkowskin luoma maailma pystyi tarjoamaan tätä, koska vaikka Noiturin maailma on ”täynnä fantasiapiirteitä, se on erilainen, kaukana kaikista stereotypioista.”
Vuonna 2001 CD Projekt sai Interplaylta luvan kääntää Baldur’s Gate: Dark Alliance -pelin Windowsille, mutta suunnitelmat kariutuivat vuotta myöhemmin. Tämän jälkeen CD Projekt lähestyi Sapkowskia idealla tehdä peli hänen kirjasarjansa pohjalta. Hän reagoi myönteisesti ajatukseen, ja pelin kehitys alkoi. Sapkowski hyväksyi pelin tarinan, joka sijoittuu kirjojen jälkeiseen aikaan, ja antoi ideoita sen laatimiseen. Pelin kehittäjät päätyivät käyttämään BioWaren Aurora Engine -pelimoottoria, ja he pääsivät esittelemään peliä vuoden 2004 E3-messuilla BioWaren messuosastolla. Vuonna 2006 CD Projekt teki Atarin kanssa sopimuksen pelin julkaisemisesta Puolan ulkopuolella.
The Witcher julkaistiin Windowsille vuonna 2007. Peli sai osakseen hyviä arvosteluja, ja sen arvostelujen keskiarvo Metacriticissä on 81. Vuonna 2008 pelistä julkaistiin paranneltu versio, Enhanced Edition, joka muun muassa tehosti pelin taistelusysteemiä, toi peliin lisää pelattavaa ja vähensi latausaikoja. Pelin myynti saavutti miljoonan rajapyykin syksyllä 2008.
Sarjan kolmas osa, The Witcher 3: Wild Hunt, julkaistiin 19. toukokuuta 2015.
Sarjakuvat
Kirjasarjasta on myös Dark Horse Comicsin julkaisema sarjakuva The Witcher.
Anssi Joutsenlahti
Taito Anssi Ilmari Joutsenlahti (s. 17. syyskuuta 1943 Kankaanpää) on suomalainen pappi ja entinen kansanedustaja. Hän toimi Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajana vuosina 1979–1987 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä ja tuli uudelleen valituksi eduskuntaan vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Perussuomalaisten listalta. Hänet valittiin vaalien jälkeen eduskunnan toiseksi varapuhemieheksi.
Ura
Vuoden 1983 vaaleissa Joutsenlahti saavutti henkilökohtaisen ääniennätyksensä yli 16 000 äänellä ja hän veti eduskuntaan samasta vaalipiiristä myös kihniöläisen Lea Mäkipään. Vuonna 1986 Joutsenlahti äänesti eduskunnassa Satakunnan läänin perustamista vastaan. Kolmen uuden läänin perustaminen kaatui äänin 91–89.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa hän oli Satakunnassa Perussuomalaisten ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi. Joutsenlahti ilmoitti vuoden 2011 vaalien alla aikovansa lahjoittaa kansanedustajan palkkionsa Pohjois-Satakunnan kansanterveystyön liikelaitoskuntayhtymälle mikäli tulee valituksi. Rahat käytetään kahden hoitotyöntekijän palkkaamiseen oppisopimuksella.
Eduskuntavaaleissa 2011 Joutsenlahti sai 6583 ääntä Satakunnan vaalipiirissä, ja tuli valituksi. Hänet valittiin vaalien jälkeen eduskunnan toiseksi varapuhemieheksi.
Yksityiselämä
Joutsenlahti harrastaa maratonjuoksua ja hän on muun muassa osallistunut 32 kertaa Helsinki City Marathoniin tullen aina maaliin.
Anssi Sinnemäki
Elämä
Sinnemäki on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hänet muistetaan erityisesti vasemmistolaisen Kulttuurivihkot-lehden päätoimittajana toimimisesta vuosina 1980–1982 ja 1984–1987.
Sinnemäki oli 1970-luvulla Tiedonantajan toimittaja ja taistolaisen kulttuuriliikkeen (ks. Kulttuurityöntekijäin liitto) aktivisti, mutta hän luopui poliittisesta toiminnasta 1980-luvun alkupuolella. Hänellä on pienkustantamo Tamara Press.
Perhe
Anssi Sinnemäki on vihreiden kansanedustaja Anni Sinnemäen isä. Anssi Sinnemäen isä taas oli lapualainen rovasti Jussi Sinnemäki, joka osallistui Lapuan liikkeeseen ja IKL:n toimintaan ja niistä erkaannuttuaan siirtyi kokoomukseen.
Simo Oja
Simo Sakari Oja (s. 1939 Kärkölä) on suomalainen lääkäri ja emeritusprofessori, filosofian tohtori, lääketieteen tohtori ja oikeustieteen tohtori. Hän oli Tampereen yliopiston fysiologian professori vuodesta 1973. Hän tutki hermoston toimintaa biokemian menetelmin. Oja on väitellyt lisäksi vuonna 2011 aiheesta ''Onko eläimillä oikeuksia? Eläinkoelainsäädännön kehitys ja nykytila''.
24. lokakuuta
thumb|300px|YK:n lippu 24. lokakuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 297. päivä (298. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 68 päivää.
Stelton
thumb|200px|Teekannu Cylinder Line, [[Arne Jacobsen 1967]] Stelton A/S on tanskalainen yritys, joka valmistaa tunnettujen muotoilijoiden suunnittelemia pelkistettyjä taloustavaroita etupäässä metallista ja muovista.
24. lokakuuta
24. lokakuuta vietetään '''YK:n päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 23. lokakuuta, 25. lokakuuta
Stelton
Historiaa
Vuodesta 1976 Steltonin esineitä on muotoillut Erik Magnussen, joka alkoi yhdistää muovia ja ruostumatonta terästä. Hänen tunnetuimpia Stelton-tuotteita ovat laajan värivalikoiman tarjoava termoskannu sekä teräksinen öljylamppu Skeppslampa. Nykyisin Steltonin tuotteita muotoilevat monet muutkin.
Yrityksen toimitusjohtaja ja omistaja on 1970-luvun lopulta asti ollut Peter Holmblad, joka jo 1964 toimi Steltonin myyjänä ja ehdotti silloin Arne Jacobsenin ottamista yrityksen muotoilijaksi.
Steltonin tuotteet ovat saaneet Red Dot- ja muita kansainvälisiä muotoilupalkintoja, ja niitä on otettu monien muotoilumuseoiden kokoelmiin.
Kirsti Mäkinen
thumb|Kirsti Mäkinen Kirsti Eva-Maria Mäkinen (o.s. Mänty, 18. heinäkuuta 1939 Tampere – 24. marraskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen tietokirjailija, äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja ja toimittajien ja opettajien kouluttaja. Hän oli suosittu puhuja ja kirjoittaja sekä monipuolinen toimija kulttuurijärjestöissä. Mäkinen sai kouluneuvoksen arvonimen vuonna 1998.
Ura
Mäkinen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1957. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1962, maisteriksi 1964 ja lisensiaatiksi 1969. Mäkinen toimi opettajana muun muassa Tehtaanpuiston yhteiskoulussa (1963–1964), Helsingin yksityislyseossa (1964–1969) ja Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa (1969–2002). Lisäksi hän työskenteli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden vt. assistenttina (1972–1973) ja vt. lehtorina (1974–1975) sekä Ylioppilastutkintolautakunnan apujäsenenä 1982–2009.
Mäkinen toimi Sanoman toimittajakoulun luennoitsijana 1976–89 ja avustajana Helsingin Sanomissa vuosina 1974–1977 ja Aamulehdessä vuodesta 1987 alkaen.
Mäkinen oli yksi WSOY:n kirjallisuussäätiön palkinnon saajista vuonna 2012. Palkinto on tunnustus merkittävästä työstä kotimaisen kirjallisuuden ja lukuharrastuksen edistämisessä.
Julkaisut
thumb|Kirsti Mäkinen lukee kirjaansa Kruunupäinen käärme ja muita Suomen kansan tarinoita Kirjan ja ruusun päivänä Helsingissä 2012
Marjakotingat
Marjakotingat (Carpornis) on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Marjakotingoihin kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Ingrid Lempereur
Ingrid Lempereur (s. 26. kesäkuuta 1969) on belgialainen uimari, joka saavutti pronssimitalin 200 metrin rintauinnissa kesäolympialaisissa 1984 ajalla 2.31,40. Lisäksi hän sai hopeaa samasta lajista Strasbourgin pitkän radan EM-kilpailuissa 1987.
Suwałkin piirikunta
Suwałkin piirikunta on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 35 674. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Bakałarzewo, Filipów, Jeleniewo, Przerośl, Raczki, Rutka-Tartak, Suwałki, Szypliszki ja Wiżajny. vasen|pienoiskuva|220px|Suwałkin väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 48,9 prosenttia oli naispuolisia ja 51,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,8 prosenttia ja eläkeläiset 19,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 356 lasta. Suwałkin piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 31 128 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Britannian Grand Prix 1977
Britannian Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 16. heinäkuuta 1977 Silverstone Circuitin radalla. Kilpailun voitti James Hunt. Samalla Hunt saavutti uransa toisen ja viimeisen hattutempun. Gunnar Nilsson saavutti uran viimeisen palkintosijan.
Shaku (sauva)
thumb|250px|Keisari [[Hirohito|Shōwa yllään sokutai ja kädessään shaku.]] Shaku on japanilainen nimi litteälle rituaalisauvalle tai valtikalle, joka on alun perin kotoisin Kiinasta. Shaku valmistetaan yleensä japaninmarjakuusesta, orjanlaakerista, kirsikasta, sakakipuusta tai sugista. Shaku esiintyi usein shōgunien tai aatelisten muotokuvissa, mutta nykyään sitä käyttävät pääasiassa šintolaiset papit (kannushi).
Shakun käyttö rituaalisauvana alkoi Kiinassa, jossa sitä kutsutaan mandariiniksi nimellä hù ja kirjoitetaan samalla kirjoitusmerkillä. Shakua tarkoittavan kirjoitusmerkin oikea lukutapa on kotsu, mutta koska myös luuta tarkoittava merkki voidaan lukea samalla tavalla, lukutapaa vältetään sen aiheuttamien mielleyhtymien vuoksi. Merkin epätavallinen lukutapa vaikuttaa olevan peräisin siitä, että sauva on noin yhden shakun pituinen (vanha mittayksikkö, jonka pituus on 30,3 senttimetriä).
Alkuperä ja kehitys
Shaku tai teita on noin 35 senttimetrin pituinen sauva tai valtikka, jota pidetään pystyasennossa oikeassa kädessä. Se kuului perinteisesti aatelisen muodolliseen asuun (sokutai, katso kuva). Nykyään sitä käyttävät kuitenkin pääasiassa šintolaiset papit uskonnollisten seremonioiden aikana, ei ainoastaan sokutain vaan myös muiden muodollisten vaatteiden kanssa, kuten jōe, kariginu ja ikan. Keisarin shaku on enemmän tai vähemmän suorakulmiomainen molemmista päistä, kun taas vasallin shaku on yläpäästä pyöreä ja alhaalta kulmikas. Molemmat kapenevat alaspäin. Tammea pidetään parhaana puuna, ja sitä seuraavat orjanlaakeri, kirsikka, sakaki ja sugi eli japaninsetri.
Shakun takaosaan oli alun perin tarkoitus kiinnittää paperisuikale, johon oli kirjoitettu ohjeita ja muistiinpanoja seremoniaa tai tapahtumaa varten. Myöhemmin se kehittyi kuitenkin puhtaasti seremonialliseksi välineeksi, jonka tarkoitus oli lisätä rituaaleihin arvokkuutta. Vuonna 701 käyttöön otetun Taihō-lakikokoelman mukaan viidennen tai ylemmän tason aatelisten tuli käyttää norsunluista shakua, kun taas alemmat aateliset saivat tyytyä tammeen, marjakuuseen, orjanlaakeriin, kirsikkaan, sakakiin, sugiin tai muihin puihin. Norsunluuta oli kuitenkin liian vaikea saada, joten lakia muutettiin. Vuonna 927 kirjoitetun laki- ja säädöskokoelman Engishikin mukaan kaikki saivat käyttää viimeistelemättömästä puusta valmistettua shakua, paitsi silloin, kun he olivat pukeutuneet erityisiin seremoniallisiin vaatteisiin.
Makuuni
Makuuni Oy oli suomalainen videovuokraamoketju ja irtomakeisten vähittäiskauppa vuosina 1985–2018. Ketjulla oli korkeimmillaan yli 80 liikettä ympäri Suomea vuonna 2009. Liikevaihto oli tuolloin 24 miljoonaa euroa.
Historia
Yrityksen perusti Harri Ruohola nimellä Videofirma Makuuni Ky vuonna 1985. Tammikuun lopussa 2006 Hans Ehrnrooth ja Juha Parkkinen allekirjoittivat sopimuksen selvitystilassa olevan Videofirma Makuunin koko liiketoiminnan hankkimisesta. Samalla ketjun nimi typistyi muotoon Makuuni Oy. Yrityksen toimitusjohtajana toimi Hans Ehrnrooth.
Anton Kotonen
Anton Kotonen (29. marraskuuta 1876 Virolahti – 25. tammikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen juristi ja sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi kansanedustajana, oikeusministerinä ja eduskunnan sihteerinä. Hän ansioitui varsinkin lainvalmistelussa ja oli mukana vuonna 1919 hyväksytyn tasavaltaisen hallitusmuodon laatimisessa.
Vuotie
Vuotie on katu Helsingin Vuosaaressa. Se on Vuosaaren tärkein autoliikennettä välittävä pääväylä ja muodostaa välittömän jatkeen Meripellontielle, joka johtaa Itäkeskuksen vierestä, Itäväylän ja Kehä I:n liittymästä Vuosaaren sillalle. Meripellontietä ja Vuotietä voidaan myös pitää Kehä I:n suoranaisina jatkeina, ja nykyisin asemakaavoissa väylästä käytetään nimiä Kehä I-Vuotie ja Kehä I-Meripellontie.
Makuuni
Konkurssi
Vuonna 2018 ketjuun kuului enää noin 20 toimipistettä. Saman vuoden kesäkuussa 2018 Makuuni Oy hakeutui yrityssaneeraukseen. Saneeraus kuitenkin epäonnistui, ja jo elokuussa Makuuni hakeutui maksukyvyttömyyden perusteella konkurssiin. Liikkeet sulkivat ovensa viimeisen kerran 5. syyskuuta 2018.
Anton Kotonen
Elämä ja ura
Anton Kotonen syntyi Kotosenmäen kylässä Virojoella vuonna 1876. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Tuomas Kotonen ja Maria Villi. Anton Kotosen veli oli piirisihteeri, päätoimittaja Otto Kotonen. Anton Kotonen oli vuodesta 1904 naimisissa Aini Karola Lampénin kanssa. Kotonen edusti 1800-luvun loppupuolelle tyypillistä ensimmäisen polven sivistyneistöä, joka tuli maanviljelijäperheestä.
Vuotie
Vuotie on Rastilan ja Vuosaaren keskustan kohdalla rakennettu moottoritiemäisesti, kuten Laajasalontiekin. Tiellä on neljä ajokaistaa, ja liittymät on rakennettu eritasoliittyminä. Moottoritiemäinen tieosuus valmistui vuonna 1998. Ajoradan leveys oli aikaisemmin 7,5 metriä; kesän 2007 muutostöiden jälkeen sitä kavennettiin seitsemään metriin. Vuotien-Meripellontien liikennemäärä on suurimmillaan Kehä I:n ja Itäväylän risteyksen kohdalla (noin 40 000 ajoneuvoa vuorokaudessa). Vuosaaren kohdalla liikennemäärä on 30 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Pienimmillään väylän liikennemäärä on Columbuksen kauppakeskuksesta itään (noin 4 000–7 000 ajoneuvoa vuorokaudessa).
Anton Kotonen
Elämä ja ura
Kotonen oli Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsen 1917–1919. Hän toimi myös Viipurin läänin itäisen vaalipiirin Sosialidemokraattisen puolueen (SDP) piiritoimikunnan jäsenenä.
Vuotie
Vuotiellä on Vuosaaren sillan ja Pohjavedenportin välisellä osuudella erikoiset, metalliverkon muodostamat valopylväät, jotka on suunniteltu ympäristötaiteeksi. Ne muistuttavat talven 1944 pommituksista, jolloin neuvostoliittolaisia harhautettiin roihujen ohjaamana pudottamaan pommit Helsingin sijasta Vuosaareen. Pimeällä pylväiden ohi ajettaessa valo näyttää lepattavan kuin tuli. Valoteoksen on suunnitellut arkkitehtuuritoimisto Heikkinen–Komonen. Pylväät on valaistu alapäästään, ja ne sijaitsevat vain 80 cm päässä ajoradasta. Tiellä on sattunut useita vakavia onnettomuuksia, joissa auto on törmännyt valopylvääseen. Onnettomuuksien johdosta ajoratojen reunat varustettiin kaiteilla, jotka valmistuivat kesällä 2007.
Anton Kotonen
Elämä ja ura
SDP:n kansanedustajana Kotonen toimi kahteen otteeseen, vuosina 1909–1914 sekä 1919–1921. Hän oli eduskunnassa perustuslakivaliokunnan ja suuren valiokunnan jäsenenä. Ensimmäiselle kaudelleen hänet oli valittu edustajaksi Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä, mutta vuodesta 1910 alkaen hän edusti Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Kun Kotonen valittiin toiselle edustajankaudelleen, hänen edustajantoimensa asetti kyseenalaiseksi Parikkalan puolueyhdistys, joka oli Venäjän suhteen hyvin kansallismielisellä linjalla ja suhtautui kuivakiskoisesti Venäjän hallitusvaltaan. Venäjä suunnitteli Uudenkirkon ja Kivennavan liittämistä Venäjään vuonna 1911. Puolueyhdistys vaati venäläisyyteen myötämielisesti suhtautunutta Anton Kotosta eroamaan kansanedustajan toimesta ja puolueesta. Viipurin itäinen sosialidemokraattinen piirijärjestö tuki parikkalalaisten kantaa, mutta eduskuntaryhmä ei suostunut erottamiseen. Vuoden 1913 eduskuntavaaleissa Kotonen ei kuitenkaan onnistunut uusimaan valtakirjaansa.
Hallitusmuoto
Tämä mietintö toimi sitten vuonna 1919 eduskunnassa hyväksytyn tasavaltalaisen hallitusmuodon pohjana. Hallitusmuodon hyväksyminen edellytti kompromissia sosiaalidemokraattien ja oikeiston edustajien välillä: vasemmiston alkuaan vastustama ritarimerkkien antamiskielto poistettiin esityksestä ja vastaavasti siihen lisättiin pykälä, jonka mukaan "kansalaisten työvoima on valtakunnan erikoisessa suojeluksessa". Kotonen oli mukana neuvottelemassa sopimusta ja jälkimmäinen lisäys oli ilmeisesti hänen laatimansa.
Myöhempi ura
Kotonen valittiin vuonna 1919 eduskunnan ensimmäiseksi varapuhemieheksi ja seuraavana vuonna lakivaliokunnan sekä SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajaksi. Hän kuului myös valtakunnanoikeuteen ja oli jäsenenä luotsikomiteassa 1919, Ahvenanmaan komiteassa 1919–1920, valtiopäiväjärjestyksen tarkastuskomiteassa 1921–1922 sekä virastojen työaikakomiteassa ja virastokomiteassa 1922. Syksyllä 1920 Kotonen vastusti SDP:n eduskuntaryhmän päätöstä ajaa punavankien armahduskysymystä jarrutuskeskustelun avulla, minkä seurauksena hänet erotettiin ryhmän puheenjohtajan paikalta ja lopulta koko puolueesta. Tämän jälkeen hän siirtyi poliittisesti oikealle ja liittyi lopulta Isänmaalliseen kansanliikkeeseen (IKL).
Kotonen toimi vuosina 1921–1928 lainvalmistelukunnan jäsenenä Helsingissä ja eduskunnan sihteerinä vuosina 1929–1936. Laamannin arvo hänelle myönnettiin 1929. Kotonen julkaisi 1920-luvulla eräitä lainselitysoppaita ja osallistui innokkaasti Suomalaisen lakimiesyhdistyksen toimintaan. Hän kuului järjestön hallitukseen, oli pari vuotta puheenjohtajanakin ja kirjoitti artikkeleita Lakimies-lehteen. Kotonen oli lisäksi oikeusministerinä ammattiministerin ominaisuudessa Mantereen hallituksessa, joka ajan tavan mukaan oli lyhytikäinen. Kotonen oli ministerinä vain hallituksen alkuvaiheen aikana 22. joulukuuta 1928 – 18. helmikuuta 1929 eli vain 59 päivää.