cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intian presidentinvaali 2007
Patilista tuli presidenttiehdokkas alun perin yllättäen, kun vasemmistopuolueet ilmoittivat tukevansa mieluummin naisehdokasta kuin kongressipuolueen alun perin ehdottamia miehiä.
Vaalien aikana Patilia syytettiin lukuisista eri asioista kuten veljensä suojelemisesta murhatutkimuksen aikana sekä korruptiosta. Vastustajat myös kaivoivat esille Patilin vanhoja loukkaavia kommentteja perinnöllisesti sairaista ja muslimeista. Intian kansanpuolueen poliitikko Arun Jaitley perusti verkkosivun "knowpratibhapatil" (tunne Pratibha Patil), jonka tarkoitus oli tuoda esille Pratibha Patilia käsitteleviä epäedustavia uutisia.
Nikolai Nekrasov
thumb|Nikolai Aleksejevitš Nekrasov, noin 1870-1878 Nikolai Aleksejevitš Nekrasov, (10. joulukuuta (J: 28. marraskuuta) 1821 Nemirov, Vinnytsjan alue, Podolian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 8. tammikuuta 1878 (J: 27. joulukuuta 1877) Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen runoilija ja kirjallisuuslehti Sovremennikin (ven. Совреме́нник, ”Aikalainen”) kustantaja ja toimittaja.
Hän kuvasi tuotannossaan talonpoikien elämää, tapoja ja kärsimyksiä. Hänen teemansa olivat samat kuin aikalaisproosan: kansalaisoikeudet, köyhyys, talonpojat, lasten ja naisten asema, sorretut ja solvatut.
Suku ja koulutus
Nikolai Nekrasovin vanhemmat olivat majuri Aleksei Sergejevitš Nekrasov (1788 tai 1795/1796–1862), entinen upseeri, joka oli taistellut Napoleonin sodissa ja ollut yhteyksissä dekabristeihin, oli monessa sukupolvessa uhkapelillä köyhtynyttä aatelissukua Jaroslavlista ja hyvinkoulutettu Aleksandra (Jelena Andrejevna) Zakrzewska (1796-1841, kuoli keuhkotautiin), joka oli joko rikasta maataomistavaa puolalaista aatelissukua tai varakkaan ukrainalaisen maaomistaja Alexandr Semjonovitš Zakrevskin tytär H'ersonista, koska kirkonkirjojen tiedot ovat ristiriitaiset. Toinen versio on se, että Aleksei Sergejevitš luuli tyttöä puolalaiseksi, koska tämä oli saanut katolisen kasvatuksen. He menivät naimisiin vuonna 1817 vastoin tytön vanhempien tahtoa, koska sulhanen oli vain köyhä upseeri.
Nikolai kasvoi isänsä tilalla Grešnevossa Jaroslavlin kuvernementissa kaksitoistalapsisessa perheessä, joista kuusi lasta eli aikuisiksi. Hänellä oli veljet Andrei (1820-1838), Konstantin (1824-1884) ja Fjodor (1827-1913) sekä sisaret Jelizaveta (helmikuu 1821-1842, naim. 1841 Semjon Grigorjevitš Zvjagin) ja Anna (1823-1882, naim. Butkevits, myöh. Jerakov). Isän varhainen armeijapalveluksen jättäminen vuonna 1823 sekä työ maakuntatarkastajana aiheuttivat tälle turhautumista, mikä johti humalaiseen raivoon sekä talonpoikiaan (hän omisti 40 miespuolista täysi-ikäistä maaorjaa eli 'sielua') ja heidän naisiaan että vaimoaan kohtaan. Nämä kokemukset traumatisoivat Nikolain ja määrittelivät myöhemmin hänen tärkeimpien runojensa aiheen, jotka kuvasivat Venäjän talonpoikien ja naisten ahdinkoa. pienoiskuva|Nikolai Nekrasov. Valokuva Tulinov 1861, Valtion kirjallisuus- ja muistomuseo-reservaatin "Karabiha" kokoelma. Nekrasovin äiti Jelena Andrejevna rakasti kirjallisuutta ja välitti tämän intohimon pojalleen. Hänen rakkautensa ja tukensa auttoi nuorta runoilijaa selviytymään lapsuuden traumaattisista kokemuksista, joita pahensivat sosiaalisen epäoikeudenmukaisuuden tilanteet, jotka olivat samanlaisia ​​kuin Fjodor Dostojevskin lapsuusmuistoissa. "Hänen sydämensä oli haavoittunut, ja tämä haava, joka ei koskaan parantunut, toimi lähteenä hänen intohimoiselle, kärsivälle säkeelle koko hänen loppuelämänsä", jälkimmäinen kirjoitti.
Syyskuussa 1832 Nekrasov meni Jaroslavlin lukioon, mutta erosi ennenaikaisesti. Syynä tähän saattoivat olla mahdolliset ongelmat opettajien kanssa, joista hän kirjoitti satiireja - tosin mikään asiakirja ei vahvista tätä -  sekä isä Aleksei Sergejevitšin vaatimus, että hänen poikansa menisi sota-akatemiaan. Nikolai ei ollut kiinnostunut opiskelusta, ja suoriutui opinnoistaan huonosti. Elämäkerran kirjoittaja Vladimir Ždanov mainitsee myös isän haluttomuuden maksaa lastensa koulutuksesta; hän varmasti oli jossain vaiheessa pitkään jatkuneessa kirjeenvaihdossa lukion viranomaisten kanssa asiasta. Lopulta heinäkuussa 1837 Aleksei Sergejevitš haki kaksi vanhinta poikaansa takaisin kotiin, vedoten terveysongelmiin, ja Nikolain täytyi viettää vuosi Grešnevossa tekemättä mitään muuta kuin seurata isäänsä hänen tarkastusmatkoilleen, joilla hän näki järkyttäviä asioita. Koulutuksen taso lukiossa oli heikko, mutta siellä Nekrasovin kiinnostus runoutta kohtaan kasvoi: hän ihaili Byronia ja Puškinia, erityisesti jälkimmäisen "Oodia vapaudelle".
Nekrasov kävi viisi luokkaa kymnaasia, ja hänet lähetettiin 16-vuotiaana omasta halustaan koulutukseen Pietariin kadettijoukkoihin. Hän kuitenkin jätti sotilasuran ja pyrki Pietarin yliopistoon Slaavilaisten kielten tiedekuntaan, jonne hän ei päässyt opiskelemaan vaan suoritti yksittäisiä kursseja filosofisessa tiedekunnassa. Koska Nikolain isä ei hyväksynyt poikansa uranvaihtoa, hän lakkasi lähettämästä rahaa, ja poika eli äärimmäisessä köyhyydessä ja joutui elättämään itsensä ammattikirjoittajana jo varhain. pienoiskuva|Kirjailija Avdotja Jakovlevna Panajeva, Kirill Gorbunovin akvarelli 1841. Nikolai Nekrasovin kotimuseo, Pietari.
Yksityiselämä
Vuonna 1846 kirjailija Avdotja Panajevasta tuli Nikolai Nekrasovin avopuoliso, ja hän vietti seuraavat 15 vuotta tämän kanssa. Sekä Avdotja Panajeva, Nekrasov ettäaviomies Ivan Panajev asuivat yhdessä ja samassa taloudessa Panajevin kuolemaan vuoteen 1862 asti ns. ménage à trois -suhteessa, joka oli suosittua 1850-luvun älymystön parissa liberalistisen kirjailijan George Sand -hengessä. Järjestely ei ollut Nekrasoville ja Panajevalle kovin miellyttävä. Nekrasov muutti Liteini Prospekt 36:een syksyllä 1857 ja Ivan Panajev asettui naapurihuoneistoon, joissa sijaitsi Sovremennik-lehden toimitus. Nekrasov sai mustasukkaisia raivokohtauksia aina kun Avdotja vieraili aviomiehensä luona. Nekrasovin vaikea luonne myös kuormitti suhdetta: hän saattoi heittäytyä sohvalle ja valittaa itsesäälissä useita päiviä kerrallaan. Suhteesta Nikolai Nekrasovin kanssa syntyi kaksi poikaa, jotka kuolivat lapsuudessa.
Journalismi
pienoiskuva|Nikolai Nekrasov ja Ivan Panajev tervehtimässä [[Vissarion Belinski|Vissarion Belinskiä tämän sairasvuoteella, Aleksei Avvakumovits Naumov, 1881]] Nikolai Nekrasov pääsi 1840-luvun alussa hänen esikoisrunokokolemansa tyrmänneen Vissarion Belinskin alaiseksi kirjallisuuslehteen Otetšestvennyje zapiski (ven. Оте́чественные запи́ски, ”Isänmaallisia kirjoituksia”) ja ystävystyi kriitikkonsa kanssa sekä oli tämän ajaman kirjallisuussuuntauksen taustavoima. Vuoden 1846 lopussa Nekrasov hankki yhdessä kirjailija Avdotja Panajevan miehen Ivan Panajevin kanssa Sovremennik (ven. Совреме́нник, ”Aikalainen”) -aikakausjulkaisun Pjotr Pletnjovilta, ja suurin osa Otetšestvennyje zapiskin toimituskuntaa, myös Belinski, lähti hänen mukaansa.
Nikolai Nekrasov eli yhdessä Panajevien kanssa ja kuvaa runoudessaan pitkää rakkaussuhdetta Avdotja Panajevaan. 1850-luvun puolivälissä Nekrasov sairastui vakavasti ja lähti Italiaan toipumaan. Näihin aikoihin lehteen tulivat aikansa kaksi radikaaleinta kirjoittajaa Nikolai Tšernyševski ja Nikolai Dobroljubov. Nekrasovia arvosteltiin Tšernyševskin hyökkäysten päästämisestä lehden sivuille, ja vuoteen 1860 tultaessa Ivan Turgenev kieltäytyi enää julkaisemasta mitään lehdessä. pienoiskuva|[[Sovremennik|Sovremennikin tekijät, 1906]] Kun Sovremennik lopetettiin vuonna 1866, Nekrasov hankki vanhalta kiistakumppaniltaan Andrei Krajevskilta Otetšestvennyje zapiskin, jonka hän johti uuteen nousuun.
Runous
Runoilija Vasili Žukovski piti Nekrasovin ensimmäisestä runokokoelmasta, mutta: "Hän valitsi niistä kaksi runoa, joita piti kelvollisina, loput hän neuvoi nuoren runoilijan julkaisemaan ilman nimeä. "Myöhemmin kirjoitat paremmin, ja häpeät näitä runoja." Nekrasov piiloutui siis nimikirjainten "N. N.” taakse. Kirjallisuuskriitikko Vissarion Belinski tyrmäsi nuoruudenkokoelman arvioimalla runojen "keskinkertaisuuden sietämättömäksi".
Nikolai Nekrasovin sumeilemattoman kantaaottava, rytmikkään suoraviivainen ja kuuluva runoilijanäänensä ylsi huimaan suosioon: Nekrasovin vuonna 1856 ilmestyneestä toisesta kokoelmasta otettiin viisi uusintapainosta. Nekrasov oli erittäin tuottelias kirjoittaja, ja runojen lisäksi hän kirjoitti pakinoita, esseitä, arvioita, vaudevilleä, kupletteja ja runomuotoisia satuja.
Pietarin fysiogia -kokoelmassa ilmestyi Nekrasovin runomuotoinen henkilökuva pikkuvirkamiehestä, "luonnonmukaisen koulukunnan" perushahmosta. Runon Virkamies lisäksi Nekrasov kirjoitti myös muita ruonoja pietarilaisista ihmistyypeistä ja jokapäiväisen elämän tilanteista. Hyvin tunnettu on Kolybelnaja pesnja (Kehtolaulu, 1845). Siinä äiti laulaa sarkastisesti tulevalle pikkuvirkamiehelle. Köyhälistön elämää kuvaa muun muassa Kadulla öisin jos kuljen ... (Jedu li notšju po ulitse temnoi ..., 1847, suom. 1946), jossa kerrotaan miespuhujan muisteluna tarina naisesta ja tämän lapsen menehtymisestä nälkään ja kylmään. Myös No ulitse (Kadulla, 1850) ja Izvoztšik (Vossikka, 1855) liittyvät Pietariin.
Vaikka Nekrasovin oma runous oli monessa suhteessa romantiikan puhujakeskeisten tunnetilojen ja elegisen haavellisuuden vastakohta, hän arvosti myös 1800-luvun lyyrisestä perinteestä ponnistavaa runoutta kuten Afanasi Fetia, jota hän vertasi Aleksandr Puškiniin.
Viimeiset vuodet
Nikolai Nekrasov kärsi monien vuosien ajan kroonisesta kurkkusairaudesta. Huhtikuussa 1876 kovat kivut aiheuttivat kuukausia kestäneen unettomuuden. Kesäkuussa Mihail Saltykov-Štšedrin tuli ulkomailta seuraavaksi Otetšestvennyje zapiskin päätoimittajaksi. Edelleen epävarmana sairauden luonteesta, lääkäri Sergei Botkin neuvoi Nekrasovia matkustmaan Krimille. Syyskuussa 1876 hän saapui Jaltalle, jossa hän jatkoi työskentelyä Ehoa kenen elo on? (ven. Кому на Руси жить хорошо?, Komu na Rusi žit horošo?) -runoelman viimeisen osan parissa. Sensuurin kieltämänä runoelma alkoi pian levitä käsinkirjoitettuina kopioina ympäri Venäjää. Kirurgi Nikolai Sklifosovskin johtama korkean profiilin lääkäriryhmä oli diagnosoinut jo vuonna 1875 suolistosyövän, joka sai hänet vuoteenomaksi yhä pahenevissa kivuissa kahden vuoden ajaksi. pienoiskuva|Nikolai Nekrasov, [[Ivan Kramskoi 1877. Tretjakovin galleria, Moskova. ]]
Helmikuussa 1877 radikaaliopiskelijoiden ryhmiä alkoi saapua Jaltalle eri puolilta maata antamaan moraalista tukea kuolevalle runoilijalle. Taidemaalari Ivan Kramskoi tuli jäädäkseen työskentelemään runoilijan muotokuvan parissa. Yksi viimeisistä ihmisistä, jonka Nekrasov tapasi oli Ivan Turgenev, joka tuli solmimaan rauhan vuosien katkeran riidan jälkeen. Sisar Anna Aleksejevna Nekrasovan Wienistä kutsuman kirurgi Theodor Billrothin 12. huhtikuuta 1877 tekemä leikkaus toi hieman helpotusta, mutta ei enää kauaa. "Näin hänet viimeisen kerran vain kuukautta ennen kuolemaa. Hän näytti ruumiilta ... Hän ei ainoastaan ​​puhunut hyvin, vaan säilytti mielen selkeyden ilmeisesti kieltäytyen uskomasta, että loppu oli lähellä", muisteli Fjodor Dostojevski. pienoiskuva|Nikolai Nekrasov sairasvuoteellaan. [[Ivan Kramskoi 1877-1878]]Nikolai Aleksejevitš Nekrasov kuoli 8. tammikuuta 1878. Hautajaisiin Pietarissa saapui 4 000 ihmistä ja Novodevitšin hautausmaalle johtava hautajaissaatto ja muistotilaisuus muuttui poliittiseksi mielenosoitukseksi. Fjodor Dostojevski piti ylistyspuheen, jossa hän kutsui Nekrasovia suurimmaksi venäläiseksi runoilijaksi heti Aleksandr Puškinin ja Mihail Lermontovin jälkeen. Nikolai Tšernyševskin kannattajat johtajanaan Georgi Plehanov, huusivat "Ei, hän oli suurempi!". Vallankumouksellisen Zemlja i Volja-ryhmän jäsenet olivat muiden radikaaliryhmien ohella myös paikalla. Heidän seppeleessään luki: "Sosialisteilta". "Hänen hautajaisensa olivat yksi näyttävimmistä suosionosoituksista, joita venäläiselle kirjailijalle on koskaan myönnetty", venäläinen kirjallisuushistorioitsija D. S. Mirsky on kirjoittanut.
Perintö
Nekrasoville läheinen nuorempi sisar Anna Aleksejevna Nekrasova Butkevitš (1823-1882, naim. Butkevitš, myöh. Jerakov) piti huolta veljensä kirjallisesta perinnöstä. Hän julkaisi kahdesti "Runot" (Pietari, 1879 ja 1882) ja ponnisteli varmistaakseen, että julkaistut julkaisut ovat runoiljan muiston arvoisia. Nekrasovin hänelle testamenttaaman tekijänoikeuden alaisena vuonna 1879 julkaistu "N. A. Nekrasovin runot" on edelleen yksi venäläisen runoilijan täydellisimmistä ja parhaista painoksista. Se on varustettu arvokkailla muistiinpanoilla ja S. M. Ponomarevin bibliografisella hakemistolla, ja se on bibliografinen harvinaisuus.
Butkevitš julkaisi myös valikoituja veljensä kuvitettuja runoja otsikolla "Nekrasov venäläisille lapsille" (Pietari, 1881, M. P. Klodtin kuvitus) ja runon Ehoa kenen elo on? (Komu na Rusi žit horošo?). Hän antoi kaikki näistä julkaisuista saadut tulot sekä merkittävän osan varoistaan ​​veljensä muiston säilyttämiseen. P. V. Annenkov kirjoitti hänelle: "Täytät velvollisuutesi runoilijaa kohtaan, niin kuin muutamat, ja riippumatta siitä, minkä muistomerkin asetat hänen haudalleen, se ei ole parempi kuin tämä."
Anna Aleksejevna myönsi pysyviä ja kertaluonteisia korvauksia ja lahjoituksia Nekrasovin muistoksi, osti veljeltään Konstantinilta osuuden N. A. Nekrasovin "Tšudova Lukan" maatilasta Novgorodin maakunnassa perustaakseen siinne runoilijan mukaan nimetyn käsityökoulun, pystytti kuvanveistäjä Tšižovin tekemän hautamuistomerkin Nekrasovin haudalle ja perusti yhdessä nuoremman veljensä Fjodor Aleksejevitšin kanssa N. A. Nekrasovin stipendin Pietarin yliopistoon.
Hänet haudattiin veljensä N. A. Nekrasovin haudan viereen Novodevitšin luostarin hautausmaalle (keskiosa, osa 1).
Tunnetuimpia runoelmia
pienoiskuva|Anna Aleksejevna Butkevitš, runoilijan sisar vuonna 1869
Avaruusboltsit
Avaruusboltsit on 24. heinäkuuta 1987 julkaistu yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut, ohjannut ja tuottanut Mel Brooks. Elokuvan pääosissa ovat Bill Pullman, John Candy, Daphne Zuniga, Rick Moranis, Mel Brooks, Lorene Yarnell, Joan Rivers ja George Wyners. Suomessa Avaruusboltsien ensi-ilta oli 18. joulukuuta 1987.
Avaruusboltsit parodioi enimmäkseen Tähtien sotaa, mutta irvailee myös muiden muassa Indiana Jonesille, Star Trekille, Ihmemaa Ozille, Apinoiden planeetalle, Taisteluplaneetta Galacticalle, Alienille, Kwai-joen sillalle, 2001: Avaruusseikkailulle ja Rambolle. Elokuva parodioi myös useita 1980-luvun ilmiöitä, kuten pikaruokaa ja toimintafiguureja. Elokuvan erikoistehosteet teki Industrial Light & Magic, joka kehitti myös Tähtien sodan erikoistehosteet.
Vuonna 2004 Mel Brooks kertoi suunnittelevansa Avaruusboltseille jatko-osaa. Jatko-osasta tuli samanniminen animaatiosarja, joka sai ensiesityksensä syyskuussa 2008, Suomessa syyskuussa 2011.
Juoni
Elokuva alkaa Tähtien sota -sitaatilla, missä kamera lähietäisyydeltä seuraa loppumattomalta tuntuvan avaruuslaivan lipumista ohi. Kun aluksen takapuskuri tulee viimein näkyviin, havaitaan siihen kiinnitetty puskuritarra, jossa lukee We brake for nobody ("Tässä ei jarrutella").
Kuningas Roland pyytää lentävällä asuntoautolla liikkuvia palkkionmetsästäjiä, Lone Starria ja koiraa muistuttavaa Barfia, pelastamaan prinsessa Vespan, jotta prinsessa voisi mennä naimisiin ikävystyttävän prinssi Valiumin kanssa. Lone Starr on veloissa gangsteri Pizza the Huttille (Pizza-Huttunen, Tähtien sodan Jabba the Hutt -hahmon parodiaa), joten hän suostuu pelastamaan prinsessan, jos Roland luovuttaa hänelle suuren rahasumman (1 000 000 avaruustaalaa). Roland suostuu, ja Lone Starr ja Barf pelastavat prinsessan. Lone Starrin avaruusalus kuitenkin vaurioituu, ja päähenkilöt joutuvat Tatooinea muistuttavalle aavikkoplaneetalle. He kohtaavat Yodaa muistuttavan viisaan avaruusolennon, Yogurtin, joka opettaa Lone Starria käyttämään ”Schwartz”-nimistä salaperäistä voimaa. Myöhemmin käy ilmi, että Schwartzia sisältävä ihmesormus on suklaamunasta, ja todellinen vaikutus tulee ihmisen omasta psyykestä.
Yogurt paljastaa Lone Starrille, että tämä on prinssi ja voi mennä Vespan kanssa naimisiin. Arkkipiispa käyttää lyhintä kaavaa edellisten epäonnistuneiden yritysten opettamana, ja Lone Starr ja Vespa vihitään. Presidentti Skroob, Lordi Kypärä ja eversti Sandurz putoavat tuntemattomalle planeetalle, ja ryömivät ulos Vapaudenpatsasta muistuttavan siivoojatransformerin nenästä. Planeetalla on apinoita, jotka joutuvat kauhun valtaan huomatessaan, keitä on laskeutunut avaruudesta. Katsoja oivaltaa, että kolmikko on päätynyt apinoiden planeetalle.
Juonipaljastus päättyy.
Viittaukset muihin lajityypin elokuviin
Elokuvassa viljellään runsaasti viittauksia muihin tieteiselokuviin, muun muassa Tähtien sodassa esiintyneen Millennium Falcon -avaruusaluksen voi nähdä avaruuskuppilan pysäköintialueella. Miestä, jonka vatsan läpi tunkeutuu avaruushirviö, esittää John Hurt. John Hurtin esittämä hahmo kuoli samalla tavalla tieteiselokuvassa Alien – kahdeksas matkustaja. Avaruusboltsien aluksen jäänteet rysähtävät planeetalle, jossa asustaa apinoita, viittaus Apinoiden planeetta -elokuvan loppukohtaukseen.
Viittaukset juutalaisuuteen
Elokuvan keskeinen vitsi, jota ei pysty kääntämään kunnolla, liittyy Tähtien sota -elokuvien teemaan voima (Force). Avaruusboltseissa kyseinen teema on ”Schwarz”, joka ääntyy melkein samalla tavalla. Vitsi on mahdoton kääntää. Saksaksi ”schwarz” tarkoittaa mustaa; elokuvan suomennoksessa käytetään slangisanaa "fjonga". Mel Brooks, joka on juutalainen, lienee käyttänyt sanaa myös jiddišin merkityksessä ”huono onni”.
Prinsessa Vespa on ”Druish princess”, satiiri termistä ”Jewish princess” – pilalle hemmoteltu, materialistinen ylemmän keskiluokan yhdysvaltalainen juutalaistyttö, joka on unohtanut työväenluokkaiset juurensa.
Viittaukset populaarikulttuuriin
Eversti Sandurz on parodia eversti Sandersista, Kentucky Fried Chicken -pikaruokaketjun perustajasta. Elokuvassa on lisäksi jatkuvana vitsinä viittaukset siihen itseensä. Hahmot päätyvät esimerkiksi Avaruusboltsit-elokuvan oheiskrääsää myyvään puotiin, ja elokuvan antagonistit saavat käsiinsä elokuvan videokasetin. Vatsasta tullut pikku alien esittää laulun "Hello! Ma Baby", parodia Tanssivan Sammakon esityksestä Looney Tunes -piirretyssä One Froggy Evening.
Delfinion
Delfinion voi viitata seuraaviin:
Flanderin ympäriajo 1999
Flanderin ympäriajo 1999 oli järjestyksessään 83. maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Kilpailu käytiin 270 kilometrin reitillä Brüggesta Meerbekeen 4. huhtikuuta 1999.
Peter Van Petegem ja Johan Museeuw pääsivät irtiottoon Muur van Geraardsbergenin nousussa, 16 kilometrin päässä maalista, pudotettuaan Frank Vandenbroucken ja Markus Zbergin kyydistään. Vandenbroucke pystyi kuitenkin ottamaan kärkikaksikon kiinni viimeisessä nousussa Bosbergissa neljä kilometriä ennen maalia. Van Petegem oli loppukirissä paras ennen Vandenbrouckea ja Museeuwia. Pääjoukon kirin voitti Michele Bartoli sijoittuen neljänneksi.
4. divisioona (jatkosota)
4. divisioona (4. D) oli Salpausselän sotilasläänin perustama Suomen maavoimien divisioona. Sotilaslääniin kuuluivat Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiiri sekä Pohjois-Kymen suojeluskuntapiiri.
Perustaminen
Perustamisen jälkeen divisioonaan kuuluivat muun muassa seuraavat yksiköt:
Divisioona saatiin pääosin varustettua määrävahvuuksien mukaisesti, mutta kaluston osalta ei kaikkia vahvuuksia saavutettu.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat:
Tappiot
Divisioonan Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan sen kokonaistappiot kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina olivat yhteensä 12 209 henkilöä, jotka olivat koko jatkosodan kolmanneksi suurimmat ilmoitusten mukaiset Suomen maavoimien divisioonien kokonaistappiot.
Novgorodin ruusu
20 suosikkia – Novgorodin ruusu on Seija Karpiomaan kokoelma-albumi vuodelta 2000. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Apollon Dafneioksen temppeli
Apollon Dafneioksen temppeli oli antiikin aikainen Apollon Dafneiokselle omistettu kreikkalainen temppeli Attikassa Kreikassa. Se sijaitsi Aigaleos- ja Poikilon-vuorten välisessä solassa, jonka kautta kulki Pyhä tie Ateenasta Eleusiihin. Temppelin arkeologiset jäänteet sijaitsevat nykyisen Chaïdárin Dafnín kaupunginosassa Dafnín luostarin alueella.
Historia
Kreikkalaisessa mytologiassa temppelin alkuperä liittyi Kefaloksen jälkeläisiin Khalkinokseen ja Daitokseen. Kefalos oli karkotettu Ateenasta vaimonsa murhan vuoksi, jonka jälkeen hän siirtyi saarelle, joka sai hänestä nimen Kefalonia. Khalkinos ja Daitos, jotka olivat Kefaloksen jälkeläisiä kymmenennessä polvessa, pyysivät myöhemmin Delfoin oraakkelilta lupaa palata Ateenaan. Oraakkeli kehotti näitä uhraamaan Apollonille ensimmäisenä siinä kohdassa Attikaa, missä näkevät kolmisoudun kulkevan maalla. Kun he saapuivat Poikilon-vuoren kohdalle, he näkivät käärmeen, joka kiirehti pesäänsä, ja uhrasivat siinä Apollonille.
Gerry & the Pacemakers
Gerry & the Pacemakers oli brittiläinen 1960-luvulla vaikuttanut rock and roll -yhtye. The Beatlesin tapaan yhtye tuli Liverpoolista, ja lisäksi molemmilla yhtyeillä oli managerina Brian Epstein.
Väinö Kääriäinen
Väinö Jalmari Kääriäinen (4. heinäkuuta 1920 Haukivuori – 29. elokuuta 1980) oli suomalainen runoilija.
Apollon Dafneioksen temppeli
Historia
Alarikin johtamat visigootit tuhosivat temppelin vuonna 395/396. Sen paikalle rakennettiin basilikakirkko 400-luvulla, ja se laajennettiin ja kunnostettiin paikan ensimmäiseksi luostariksi Justinianuksen aikana vuosina 527–565. Nykyinen luostari paikalla on peräisin bysanttilaiselta kaudelta noin vuodelta 1080.
Gerry & the Pacemakers
Historia
Gerry Marsden (s. 24. syyskuuta 1942 Liverpool ) perusti yhtyeen vuonna 1959 veljensä Fredin, Les Chadwickin ja Arthur McMahonin (Mack) kanssa. Yhtyeen nimi oli aluksi Mars Bars. Markkinoilla olleen saman nimisen suklaatuotteen vuoksi yhtye joutui vaihtamaan nimensä valmistavan yhtiön kiellettyä nimen käytön. Les Maguire korvasi McMahonin pianistina vuonna 1961.
Apollon Dafneioksen temppeli
Rakennukset ja löydökset
Temppeli oli osa laajempaa pyhäkköaluetta. Temppelirakennuksesta on säilynyt osia uudelleenkäytettynä luostarin rakenteissa. Luostarin pylväskäytävässä on doorilaisten pylväiden kapiteeleja klassiselta kaudelta ja eksonartheksissa joonialainen pylväs kapiteeleineen roomalaiselta kaudelta. Pausaniaan mukaan pyhäkköalueella oli Apollonin, Athenen, Demeterin ja Koren patsaat. Pyhäkön päätemppeli ei kuitenkaan ilmeisesti ole ollut erityisen suuri, joten on mahdollista, että ainakin Demeterille ja Korelle on ollut alueella toinen, pienempi temppeli.
Gerry & the Pacemakers
Historia
Gerry Marsden sävelsi useita yhtyeen levyttämistä kappaleista. Tunnetuin niistä on ehkä ”Ferry Cross the Mersey” joka on samannimisestä elokuvasta, jossa yhtye oli suuressa roolissa. ”It’s Gonna Be Alright” on myös tästä elokuvasta.
Apollon Dafneioksen temppeli
Rakennukset ja löydökset
Koko pyhäkköalue oli ympäröity temenos-muurilla. Ainakin osa luostarin bysanttilaisaikaisesta muurista on rakennettu sen päälle. Muurin itäportti on ilmeisesti antiikin aikaisen portin paikalla. Temppelin lähellä sijaitsi Panille ja nymfeille omistettu luola sekä Afroditen pyhäkkö.
Gerry & the Pacemakers
Historia
”Don’t Let the Sun Catch You Crying” - kappaleesta yhtye sai ainoan kultalevynsä sen myytyä yli miljoona kappaletta kansainvälisesti. Se oli samalla yhtyeen suurin menestys Yhdysvalloissa. Gerry Marsdenin ja Chadwickin ideoima kapplale merkittiin kaikkien yhtyeen jäsenten säveltämäksi. Se annettiin aluksi Louise Cordet:lle jonka versio ei menestynyt. Versionsa ovat tehneet muun muassa José Feliciano ja Gloria Estefan.
”You’ll Never Walk Alone” -kappaleen yhtye löysi vanhasta 1940-luvun Carousel-nimisestä musikaalista. Se on nykyisin tunnettu Liverpool FC -jalkapallojoukkueen tunnuslauluna.
Basisti Les Chadwick kuoli Sydneyssä 76-vuotiaana 26. joulukuuta 2019 aivosyöpään.
Lavolan koulu
Lavolan koulu on noin 210 oppilaan peruskoulu Lappeenrannan länsialueella Uus-Lavolan kaupunginosassa. Se on yksi Sammonlahden palvelualueen viidestä alakoulusta. Alueen yläkoulu on Sammonlahden koulu.
Lavolan kansakoulu aloitti toimintansa lukuvuonna 1911–1912. Nykyinen, Jalmari Lankisen suunnittelema koulurakennus valmistui vuonna 1949. Koulurakennus on peruskorjattu vuonna 1999. Alkuperäinen puinen koulurakennus tuhoutui tulipalossa. Alkuperäinen ulkorakennus on yhä käytössä varastona.
Grazin tuomiokirkko
pienoiskuva|Grazin tuomiokirkko. Grazin tuomiokirkko on gotiikkaa edustava kirkkorakennus Itävallan toiseksi suurimmassa kaupungissa Grazissa. Se on rakennettu alun perin 1400-luvulla, mutta se on kokenut historiansa aikana monia muutoksia. 1600-luvulla lopulla ja 1700-luvun alussa sen toimiessa jesuiittakirkkona sisätilat sisustettiin uudelleen barokkia edustaviksi. Kirkon freskot ovat peräisin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Fredrik III:n ajalta, ja alttarin on suunnitellut Georg Kraxner. Tuomiokirkkona kirkko on ollut vuodesta 1786. Sen nykyiset urut on rakennettu vuonna 1978.
Aiheesta muualla
pienoiskuva|vasen|Tuomiokirkon sisätilat yhdistävät goottilaista arkkitehtuuria ja barokkisisustusta.
Ranskan merentakaiset alueet
thumb|500px|Ranskan alueet maailmalla. pienoiskuva|Merentakaisista alueista vastaavan ministerin lippu Ranskan merentakaiset alueet ovat Euroopassa sijaitsevan Ranskan alueet, jotka sijaitsevat manner-Ranskasta tai Kuusikulmiosta (valtion muoto kartalla) katsottuna valtameren takana. Alueet kuuluvat Euroopan unioniin, mutta eivät Schengen-alueeseen. Niiden rahayksikkönä on euro. Poikkeuksena ovat Ranskan Polynesia ja Uusi-Kaledonia, joiden rahayksikkö on CFP-frangi, jonka arvo on tosin myös sidottu euroon.
Ranskan perustuslaki ei nimeä muita virallisia lippuja kuin Ranskan trikolorin. Ranskan Polynesialla, Uudella-Kaledonialla sekä Wallis ja Futunalla on lupa muuhun viralliseen lippuun. Muiden merentakaisten alueiden liput ovat epävirallisia.
Merentakaiset departementit
Lähteet:
Erityisyhteisö
Lähteet:
Asumattomat territoriot
Lähteet:
Saab Kockums
200px|thumb|Päärakennuksen kyltti. Saab Kockums AB on ruotsalainen laivanrakennusyritys, jonka on vuodesta 2014 omistanut puolustusvälineyhtiö Saab. Kockumsin aiempi omistaja oli saksalainen ThyssenKrupp-konserni. Yrityksen historia juontaa juurensa Malmössä sijainneeseen Kockums-telakkaan, joka valmisti myös siviilialuksia vuoteen 1987 saakka ja työllisti suurimmillaan yli 6 000 ihmistä.
Saab Kockums valmistaa lähinnä sotalaivoja. Uudet laivat ja sukellusveneet rakennetaan nykyään Karlskronassa (Karlskronavarvet, kuulunut vuodesta 1989 Kockums AB:hen), sillä valmistus Malmössä päättyi 1998. Siviilituotanto Malmössä päättyi 1987. Kockumsista tuli vuonna 2007 osaomistaja Ruotsin puolustusvoimien aiemmin omistamaan yhtiöön Marinverkstäderna, joka sijaitsee Muskössä Tukholman lähellä.
Historiaa
Kockumsin suku on 1820-luvulla Malmössä kaupan ja teollisuuden piirissä aloittanut suku. Frans Henrik Kockum kokosi suuren omaisuuden panostamalla tupakanvalmistukseen. Varallisuutensa ansiosta hän perusti 1840 konepajan ja valimon ja alkoi valmistaa maatalouskoneita, viinantislausvälineitä, liesiä ja uuneja, ja vuodesta 1850 myös junanvaunuja. Suvun tiilitehdas Lommassa erikoistui sementintuotantoon, ja tästä liiketoiminnasta syntyi 1871 Skånska Cement AB, josta kehittyi kansainvälinen rakennusyhtiö Skanska.
Vuonna 1870 perustettiin telakka Malmön satamaan. Se työllisti parhaimmillaan yli 6 000 ihmistä ja oli kaupungin suurin työnantaja ja toisen maailmansodan jälkeen yksi maailman suurimmista telakoista, päätuotteenaan suuret rahtilaivat. Telakan toiminta loppui 1987 viimeisenä isoja siviililaivoja valmistaneena ruotsalaistelakkana. Muutkin telakat oli vuodesta 1977 alkaen sulautettu valtio-omisteiseen Svenska Varv -yhtiöön ja lopetettu. Kockumsin telakan noin 2 500 työntekijästä 750 saattoi jatkaa sotilassukellusveneitä valmistavan Kockums Marine AB:n palveluksessa.
Vuonna 1999 Kockumsin osti saksalainen Howaldtswerke-Deutsche Werft, josta tuli 2005 osa saksalaista ThyssenKruppia. Ruotsalaisyhtiön nimenä oli tuon jälkeen ThyssenKrupp Marine Systems (TKMS). Vuonna 2014 Saab osti TKMS:n ja nimeksi tuli Saab Kockums.
Kockums-työkoneet
Kockums oli aikoinaan myös merkittävä kaivinkoneiden ja metsäkoneiden valmistaja sen ostettua 1947 ruotsalaisen Landskrona-yhtiön. Vuonna 1979 Ruotsin valtion omistamalle Statsföretagille siirtynyt liiketoiminta myytiin 1982 osin Volvo BM -työkonevalmistajalle ja 1984 metsäkoneiden osalta suomalaiselle Rauma-Repolalle. Suomalaisyritys oli jo 1980 ostanut kaksi muuta ruotsalaista metsäkonevalmistajaa, Bruun Systemsin ja ÖSAn, ja yhdisti nämä kaikki suomalaisen Lokomo Forestin kanssa metsäkonevalmistajaksi nimeltä Forest Machine Group (FMG). Amerikkalaisen Timberjackin oston 1989 jälkeen yrityksestä tuli FMG Timberjack, sitten Timberjack, jonka vuonna 2000 osti John Deere.
Hede
pienoiskuva|Heteitä; vaaleanruskeita ponsia valkoisten palhojen päissä Hede on kukkivan kasvin kukan osa, joka tuottaa siitepölyä, ja saman kukan heteet yhdessä muodostavat hetiön. Heteet ovat muiden kukkalehtien eli verholehtien, terälehtien ja emien tavoin muuntuneita lehtiä.
Heteen osat ovat varsimainen palho ja funktioltaan merkittävämpi ponsi, jossa kasvin siitepöly syntyy. Ponnessa tapahtuu meioosi, jonka seurauksena syntyvät siitepölyssä olevat haploidit sukusolut. Heteitä pidetäänkin kasvien koiraspuolisina suvullisen lisääntymisen välineinä. Kasvien naaraspuolinen lisääntymiselin on emi.
Kyrillos Jerusalemilainen
thumb|100px|Kyrillos Jerusalemilainen, venäläinen ikoni. Kyrillos Jerusalemilainen (, s. noin 315 – k. 386 Jerusalem) oli arvostettu varhaisen kirkon teologi ja Jerusalemin patriarkka vuosina 350–386. Sekä katolisessa kirkossa että ortodoksisissa kirkoissa häntä pidetään pyhänä. Hänen muistopäivänsä molemmissa kirkoissa on 18. maaliskuuta.
Hede
Ponsien siitepöly on monien hyönteisten, kuten mehiläisten ravintoa. Hyönteiset ja kolibrit toisaalta myös levittävät siitepölyä ympäristöönsä mettä etsiessään ja auttavat näin kasvia suvunjatkamisessa.
Kyrillos Jerusalemilainen
Kyrillos syntyi Jerusalemissa tai sen lähiympäristössä ehkä vuonna 313 tai 315. Piispa Maksimos II vihki hänet papiksi vuonna 343. Hänet valittiin Jerusalemin piispaksi joko vuonna 349 tai 350. Kyrillos osallistui Konstantinopolin ensimmäiseen ekumeeniseen kirkolliskokoukseen vuonna 381.
Hede
Heteiden lukumäärään perustuu kasvien Linnén luokitus. Se oli ensimmäinen tieteellinen yritys selvittää kasvilajien sukulaisuussuhteita.
Kyrillos Jerusalemilainen
Pyhä istuin julisti Kyrilloksen kirkonopettajaksi vuonna 1883.
Merimieslähetys
Merimieslähetys on merimiesten sekä muiden vakituisen kotimaansa ulkopuolella asustavien henkilöiden parissa tehtävää lähetystyötä.
Uskonnollisen sisällön lisäksi siihen kuuluu kulttuurista työtä sekä sosiaalista avustustyötä, jota tehdään sen tarvitsijan omasta uskonnosta riippumatta. Merimieslähetystä tekevät eri maiden merimieskirkot, jotka toimivat usein sekä kotimaassa että ulkomailla.
Kansainvälisenä merimieskirkkojen yhdyssiteenä toimiin International Christian Maritime Association (ICMA), jolla on jäsenyhdistyksiä 21 ja näillä liki 900 toimipistettä. Suomalaista merimieslähetystä hoitaa vuonna 1875 perustettu Suomen Merimieskirkko. Sillä on nykyään säännöllistä toimintaa Suomen satamien lisäksi 14 maassa Euroopassa ja Kaakkois-Aasiassa. Suomessa toimii myös Saksan merimieslähetys.
Rautakeuhko
Rautakeuhko eli tankkirespiraattori oli ensimmäinen käyttökelpoinen hengityslaite. Sen kehitti 1929 Philip Drinker Yhdysvalloissa.
Rautakeuhko toimii alipaineperiaatteella. Potilas makaa teräksisen tankin sisällä niin, että vain pää tulee ulos. Kaulan kohdalla on ilmatiivis kumikalvo. Sähkömoottorin ja nokka-akselilla toimivan alipainepumpun avulla tankin sisään kehitetään alipainetta niin, että potilaan pallea vetää hengityselimiä alipaineen tahdissa ja alipaine aikaansaa normaalin hengitysrytmin.
Rautakeuhko pelasti monen poliopotilaan hengen 1940- ja 1950-lukujen suurissa polioepidemioissa. Vaikeimmissa paralyyttisissä poliotapauksissa potilaan hengityslihakset halvaantuvat ja ilman tekohengitystä hän kuolee tukehtumiseen: kun potilas sijoitettiin rautakeuhkoon, hänet saatiin pidettyä hengissä kriittisen vaiheen yli. Yleensä tekohengitystä tarvittiin muutamasta vuorokaudesta muutaman kuukauden ajaksi kunnes taudista selvinneet neuronit kehittivät uusia aksoneja ja potilas kykeni jälleen hengittämään omin voimin, mutta joissakin tapauksissa halvaus jäi pysyväksi.
Farnabazos
Farnabazos (noin 370 eaa. – vuoden 320 jälkeen) oli persialainen sotilas. Hänen isänsä oli Artabazos, joka oli Hellespontoksen Fryygian satraappi. Farnabazos johti persialaista laivastoa Aleksanteri Suuren joukkoja vastaan vuosina 333 eaa. ja 332 eaa. Myöhemmin hän otti myös osaa Aleksanterin seuraajien eli diadokkien välisiin taisteluihin.
Farnabazoksen tarkkaa syntymävuotta ei tiedetä. Hänen isänsä Artabazos kapinoi Persian kuningas Artakserkses III:a vastaan vuonna 358 eaa., mutta joutui hävittyään maanpakoon Makedoniaan. Farnabazos seurasi isänsä mukana Makedonian pääkaupunkiin Pellaan. Täällä hän varmastikin tapasi kruununprinssi Aleksanterin. Artabazoksen annettiin palata Persiaan vuonna 343. Farnabazoksen lanko Memnon nimitettiin Aigeianmeren laivaston päälliköksi sen jälkeen kun makedonialaiset Aleksanteri Suuren johdolla hyökkäsivät Persiaan vuonna 334. Farnabazos seurasi Memnonin mukana ja hänestä tuli laivaston komentaja sen jälkeen kun Memnon yllättäen kuoli. Samalla kun Aleksanterin joukot valtasivat Vähän-Aasian sisämaan valtasi Farnabazos useita Aigeianmeren saaria, kuten Lesboksen ja Tenedoksen joka sijaitsi ihan Hellespontoksen suistolla. Tämä vaaransi makedonialaisten huoltoyhteydet. Sen jälkeen kun Persian suurkuningas Dareios III hävisi Issoksen taistelun muuttui Farnabazoksen asema tukalammaksi. Kreikkalainen laivasto kukisti Farnabazoksen Kallipoliin edustalla ja Farnabazoksen valtaamat saaret nousivat kapinaan häntä vastaan. Kun Aleksanterin armeija vielä valtasi Foinikian ja alkoi piirittää Tyroksen kaupunkia jättivät Farnabazoksen laivastoon kuuluneet 80 foinikialaista ja 120 kyproslaista laivaa hänet ja palasivat kotikaupunkeihinsa. Jäljelle jääneet laivaston rippeet kukistuivat Khioksen edustalla. Tämän jälkeen Farnabazos jäi vnagiksi, mutta hänen onnistui paeta.
Tämän jälkeen antiikin lähteet vaikenevat Farnabazoksesta yli vuosikymmenen ajan. Hänet mainitaan osallistuvan diadokkien välisiin taisteluihin vuonna 321 eaa. Farnabazos tuki diadokkisotien aikana Eumenesta joka oli mennyt naimisiin hänen siskonsa, tai siskopuolensa, Aroniin kanssa. Voimme olettaa että Aleksanteri armahti Farnabazoksen sen jälkeen kun hänen isänsä Artabazos antautui Aleksanterille vuonna 330.
Kaihon kultamaa
20 suosikkia – Kaihon kultamaa on Sakari Kuosmasen kokoelma-albumi vuodelta 2002. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Maximinus Daia
Gaius Valerius Galerius Maximinus (20. marraskuuta 270? – heinäkuu/elokuu 313) oli Rooman keisari 1. toukokuuta 305 – 313. Hän oli alkujaan illyrialainen paimen nimeltä Daia. Maximinuksen eno oli keisari Galerius.
Nousu valtaan
Maximinus Daia oli alkujaan paimen, mutta hän pestautui armeijaan ja eteni nopeasti urallaan. Hänen enonsa Galerius nousi vuonna 293 keisari Diocletianuksen apukeisariksi eli caesariksi. Kun Diocletianus ja hänen hallitsijakumppaninsa Maximianus erosivat vuonna 305 nousivat Galerius ja Maximianuksen apukeisari Constantius keisareiksi. Maximinus Daia nimitettiin Galeriuksen caesariksi ja Severus Constantiuksen caesariksi. Maximinus Daia ja Severus ohittivat Maximianuksen pojan Maxentiuksen ja Constantiuksen pojan Konstantinuksen, joita pidettiin luonnollisina seuraajina isilleen. Galerius hallitsi Itä-Roomaa ja Constantius Länsi-Roomaa. Maximinus Daialle Galerius antoi Syyrian ja Egyptin hallittavakseen, ja piti itse Balkanin ja Anatolian tärkeät alueet.
Sisällissota
Vuonna 307 Galerius teki ystävästään Liciniuksesta augustuksen ja Maximinus Daia alkoi vaatia itselleen samaa arvoa. Kun Galerius kuoli vuonna 311 Maximinus Daiasta tuli koko valtakunnan itäosan keisari. Kun Konstantinus ja Licinius liittoutuivat Maximinus Daia teki samoin Italiaa hallitsevan Maxentiuksen kanssa. Vuonna 313 Maximinus Daian ja Liciniuksen välille syttyi sota ja Maximinus Daia koki tappion 30. huhtikuuta Heraclea Pontican lähistöllä. Hän pakeni aluksi Nikomedeiaan ja myöhemmin Kilikian Tarsukseen, jossa hän kuoli.
Laistrygonit
thumb|right|260px|Odysseus laistrygonien luona, J. C. Andrä, 1902 Laistrygonit oli kreikkalaisessa mytologiassa jättiläisten kansa, joka harrasti ihmissyöntiä ja kuvattiin muutenkin äärimmäisen barbaariseksi. He eivät harjoittaneet maanviljelyä vaan ainoastaan karjankasvatusta. Laistrygonien esi-isäksi mainitaan Laistrygon, Poseidonin ja Gaian poika.
Harharetkillään Odysseus poikkesi heidän maahansa sen jälkeen, kun hän oli lähtenyt Aioloksen saarelta, ja ennen kuin hän oli vieraillut Kirken luona Aiaian saarella. Hän menetti täällä suuren osan miehistöstään ja laivansa, jotka laistrygonit rikkoivat, yhtä lukuun ottamatta.
Laistrygonien maan sijainti ei ole tiedossa, mutta myöhemmät kreikkalaiset sijoittivat sen Sisiliaan, ja siellä erityisesti Etnan juurelle. Tosin viitteet maahan, jossa aurinko ei koskaan laskenut – Helios pysähtyi siellä tarun mukaan sekä matkallaan länteen että palatessaan takaisin itään – antaa ymmärtää sen sijainneen hyvinkin pohjoisessa, mutta siinäkin tapauksessa, että Odysseus olisi käyttänyt itäistä reittiä, maa on sijoitettu Mustanmeren rannikoille.
Nancy Mitford
pienoiskuva|Nancy Mitford vuonna 1935. Nancy Freeman-Mitford (28. marraskuuta 1904 Lontoo – 30. kesäkuuta 1973 Versailles) oli englantilainen kirjailija ja yksi Mitfordin sisaruksista. Suomessa hänet tunnetaan elämäkertateoksistaan Madame de Pompadour ja Aurinkokuningas.
Ionikanava
Reseptoriohjatut kanavat
Ligandista riippuvat ionikanavat aukeavat, kun porttirakenteeseen kiinnittyy tietty kemiallinen yhdiste. Kemiallinen yhdiste voi olla solun ulkoinen molekyyli kuten hormoni, hermoston välittäjäaine, lääkeaine tai myrkky tai solun sisäinen molekyyli kuten syklinen AMP (syklinen adenosiinimonofosfaatti), G-proteiini tai kalsiumioni (Ca2+).
Apollon Delfinioksen temppeli
Apollon Delfinioksen temppeli eli Delfinion oli antiikin aikainen Apollon Delfiniokselle ja Artemis Delfinialle omistettu kreikkalainen temppeli Ilissos-joen varrella Ateenassa Kreikassa.
Historia
Delfinion rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450 eaa., mutta sen paikalla on saattanut sijaita jo varhaisempi, arkaaisella tai jo mykeneläisellä kaudella rakennettu pyhäkkö. Kreikkalaisessa mytologiassa temppelin paikkaa pidettiin samana, jossa sijaitsi Aigeuksen palatsi ja jossa tämä tunnusti Ateenaan Troizenista palanneen Theseuksen pojakseen. Myös temppelin alkuperä liitettiin Aigeukseen. Pausaniaan mukaan se oli juuri rakenteilla, kun Theseus palasi. Delfinioniin liittyi Delfinia-juhla, jonka kulkue päättyi temppelille.
Delfinionin yhteydessä toimi oikeusistuin, joka käsitteli surmatapaukset silloin, kun syytetty piti surmaa oikeutettuna tai esitti sen vahingoksi. Siellä vannottiin myös valat Ateenan kansalaisuutta myönnettäessä. Oikeusistuimen rakennus oli rakennettu arkaaisella kaudella noin vuonna 500 eaa. Mytologiassa sen alkuperä juonnettiin Theseukseen, joka olisi saanut oikeusistuimelta vapautuksen joko siitä, että surmasi ilkityöntekijät Skironin ja Prokrusteen Isthmoksen tiellä kotimatkallaan, tai siitä että surmasi pallantidit, tai kummastakin.
Temppeli ja oikeusistuin purettiin alueen muiden rakennusten tavoin noin vuonna 258, kun keisari Valerianus rakennutti alueen poikki muurin goottien ja herulien hyökkäyksen pelossa. Alueen arkeologiset kaivaukset suoritettiin 1950–1960-luvuilla.
Rakennukset ja löydökset
Delfinionin temppeli sijaitsi lähellä Olympoksen Zeuksen temppeliä sen eteläpuolella. Se edusti doorilaista tyyliä ja oli peripteraalitemppeli ja kummassakin päässä distylos in antis. Temppelin perustusten koko oli noin 15 x 33 metriä ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 13 pylvästä. Temppeli oli rakennettu poros-kalkkikivestä ja koristeltu marmorisilla metoopeilla, päätykolmio- ja akroterion-koristeilla ja kattolaatoilla. Sitä ei ilmeisesti ollut maalattu.
Oikeusistuimen rakennus on tunnistettu heti temppelin lounaispuolelta. Se oli temppeliä pienikokoisempi ja siihen kuului kolme huonetta. Sen lattiat oli koristeltu myöhäisellä klassisella tai varhaisella hellenistisellä kaudella pikkukivimosaiikein.
Temppelin lähellä oli Apollon Pythiokselle omistettu alttari, jonka pystytti tyranni Peisistratos noin vuonna 522–521 eaa. Temppelin eteläpuolella sijaitsi Panhellenion ja itäpuolella Kronoksen ja Rhean temppeli.
Broadway (teatteri)
Nimityksellä broadway tarkoitetaan teatteriesityksiä, joita esitetään New Yorkin Manhattanilla, joko Broadway-kadun ympäristössä sijaitsevissa 40:ssä yli 500 istumapaikan teatterissa tai Lincoln Centerissä. Vastakohtaisesti off-broadway tarkoittaa teatteriesityksiä, joita esitetään Manhattanin muissa pienemmissä teattereissa.
Kierukka
thumb|250px|Kuparikierukka Kierukka on ehkäisyväline, joka asetetaan naisen kohtuun. Se ehkäisee raskautta muun muassa estämällä hedelmöittyneen munasolun kiinnittymisen kohdun seinämään ja aiheuttamalla steriilin tulehdusreaktion sekä vierasesine-efektin. Suomessa on saatavilla hormoni- ja kuparikierukoita.
Hormonikierukasta vapautuu pieniä määriä keltarauhashormonia, joka muuttaa kohdunkaulan liman huonosti siittiöitä läpäiseväksi ja häiritsee munasolun irtoamista ja hedelmöittymistä. Hormonikierukalla on myös vierasesinevaikutus, joka heikentää siittöiden kykyä hedelmöittää ja munasolun kiinnittymistä kohtuun.
Kuparikierukan tarkkaa toimimistapaa ei tiedetä, mutta se perustuu steriiliin tulehdusreaktioon, joka vaikuttaa siittiöiden hedelmöityskykyyn heikentävästi. Se häiritsee myös hedelmöitystä ja toissijaisesti jo mahdollisesti hedelmöittyneen munasolun kiinnittymistä kohdun limakalvoille.
Kierukan asennus
Kierukka asennetaan mieluiten seitsemän päivän kuluessa kuukautisvuodon alkamisesta lääkärin vastaanotolla. Tällä saavutetaan monia etuja; nainen ei todennäköisesti ole raskaana, ja kohdunsuu on tuolloin hieman auki, joten kierukan vieminen kohtuun on helppoa. Myös tulehdusriski on vuodon aikana alhaisempi. Käyttäjäkokemusten perusteella kierukan asennus ei yleensä satu; useimmat tuntevat kipua parin sekunnin aikana, kun kierukka viedään kohtuonteloon ja kokevat muun asennusrutiinin lähinnä epämiellyttävänä. Asennus kestää joitain minuutteja ja koko toimitukseen on syytä varata aikaa noin puoli tuntia. Myös verenvuotoa voi esiintyä muutama tunti asennuksen jälkeen.
Asennuksessa kohdunkaulaa väljennetään tarvittaessa ja kohdusta otetaan ns. sisämitta, jonka perusteella säädetään myös kierukan pituus sopivaksi. Kierukka viedään ”supussa” asetinputkella kohtuonteloon, missä se aukaistaan T:n malliseksi. Markkinoilla on nykyisin myös I:n mallisia, etenkin nuorille ja synnyttämättömille suunniteltuja kierukoita joista kierukan ”käsivarret” puuttuvat ja kierukan koko on pienempi.
Kierukan asennuksen jälkeen tulee käydä jälkitarkastuksessa noin 3–6 kuukauden kuluttua asennuksesta sekä tämän jälkeen tarkastuksessa vuosittain, mutta mikäli kierukan käytössä ilmenee ongelmia, tulee lääkärillä käydä välittömästi.
Mikäli edellisestä papa-kokeesta on yli kolme kuukautta, otetaan ennen asetusta uusi irtosolunäyte, jolla samalla suljetaan pois infektion mahdollisuus. Ehkäisyteho alkaa välittömästi asetuksesta.
Kuparikierukkaa käytetään toisinaan myös jälkiehkäisynä – tällöin kierukka on asetettava viiden vuorokauden sisällä suojaamattomasta yhdynnästä. Hormonaalisen jälkiehkäisyn arvioidaan estävän noin 85 % ja kuparikierukan 98 % mahdollisista raskauksista.
Kierukan poistaminen
Kierukka vaihdetaan nykyisten suositusten mukaisesti viiden vuoden välein, mutta se voidaan tarvittaessa poistaa missä vaiheessa tahansa. Asentamisen suorittaa aina lääkäri, mutta poistamisen voi suorittaa terveydenhoitaja. Kierukan poistamisen yhteydessä voidaan saman tien asentaa uusi kierukka samalla kertaa.
Kierukka on poistettava tai sen poistosta on keskusteltava lääkärin kanssa, mikäli sen käytön yhdeydessä tulee raskaaksi, sillä se voi lisätä keskenmenon ja ennenaikaisen synnytyksen riskiä. Tarkastusten yhteydessä varmistetaan kierukan sijainti joko narujen avulla tai ultraäänitutkimuksella.
Esteitä käytölle
Seuraavat syyt voivat estää kierukan asennuksen:
Kuparikierukan sivuvaikutuksia
Kuparikierukan on todettu hieman lisäävän kuukautisvuotoa. Muita kuparikierukan mahdollisia sivuoireita ovat alavatsan kouristelu sekä ristiselän kivut.
Joillekin kuparikierukan narut tuntuvat epämukavina yhdynnän aikana; tämä on korjattavissa kierukan naruja lyhentämällä vastaanotolla.
Kierukan sopivuus
Kierukka sopii kaikenikäisille naisille, joilla on tarve pidempiaikaiselle ehkäisylle. Lisäksi mikään aiemmin mainituista esteistä ei saa täyttyä. Kierukan ehkäisyteho on hyvä, 98–99,8 %, ja ehkäisytehoon ei vaikuta käyttäjävirhe. Kuparikierukka on lisäksi hormoniton mekaaninen ehkäisyvalmiste, joten se voi olla sopiva ehkäisymuoto, mikäli hormonaaliset ehkäisymuodot eivät sovi käyttäjälle. Kierukka ei suojaa sukupuolitaudeilta, kuten eivät mitkään muutkaan ehkäisymuodot kondomia lukuun ottamatta. Kondomia voidaan käyttää kierukan kanssa samaan aikaan.
Synnyttämättömät naiset
Synnyttämättömyys ei ole vasta-aihe kierukan asettamiselle. Suomessa kuparikierukoita on asennettu synnyttämättömille naisille jo 90-luvun puolivälin jälkeen.
Kuukautissuojat ja kierukka
Kierukan käytön yhteydessä ei perinteisesti suositella käytettäväksi tamponeita, sillä kierukan poistonarut voivat takertua tamponin huokoiseen rakenteeseen, siksi suositellaankin käytettäväksi kuukautissiteitä.
Arnold Schönberg
Arnold Franz Walter Schönberg (13. syyskuuta 1874 Wien, Itävalta – 13. heinäkuuta 1951 Los Angeles, Yhdysvallat) oli itävaltalainen taidemusiikin säveltäjä. Hänen varhaisimmissa teoksissaan oli vaikutteita romantiikan musiikista, mutta hänestä tuli pian atonaalisuuden pioneeri. Schönberg kehitti 1910–1920-luvuilla 12-säveljärjestelmän, josta sittemmin kehittyi sarjallisuus. Schönberg muutti 1933 Yhdysvaltoihin Los Angelesiin, missä hän kuoli 1951.
Elämä
Schönberg syntyi Wienissä juutalaiseen perheeseen. Hän oli kolmilapsisen perheen esikoinen, ja jo kahdeksanvuotiaana hän sävelsi ja soitti viulua. Hän oli säveltäjänä pitkälti itseoppinut. Schönbergin isä kuoli 1890, jolloin Schönberg joutui lopettamaan koulunkäynnin, ja hän ryhtyi pankkivirkailijaksi. Musiikki sai kuitenkin tärkeämmän aseman nuoren Schönbergin elämässä. Hän liittyi vuonna 1893 Polyhymnia-amatööriorkesterin sellistiksi ja tutustui sen johtajaan Alexander von Zemlinskyyn, josta tuli hänen läheinen ystävänsä ja opettajansa.