cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dacrycarpus
Kuvaus
Suvun Dacrycarpus edustajat ovat ainavihantia puuvartisia kasveja. Jotkin lajit jäävät yleensä pensasmaisiksi toisten voidessa kasvaa yli 40 metrin korkuisiksi puiksi. Puumaisilla kasvait ovat suorarunkoisia. Suuret oksat ovat siirottavia tai riippuvia. Pienet, tiheässä kasvavat oksanhaarat saattavat olla riippuvia tai kohenevia. Rungon kovassa kuoressa on korkkihuokosia. Aluksi tumman- tai mustanruskea kuori tulee myöhemmin harmahtavaksi ja halkeilee suomumaisiksi liuskoiksi. Pihkatiehyitä on lehdissä ja kävyissä.
Lehtien muoto vaihtelee suuresti lajin, versotyypin ja kasvin iän mukaan. Lehtiasento on kierteinen. Lehdet voivat kasvaa rangan myötäisesti, siirottaa kaikkiin suuntiin tai sivuversoissa asettua kaksirivisesti. Lehdet ovat johteisia ja usein kärjestään lyhytsuippuisia. Johtoversojen lehdet ovat litteitä ja muodoltaan usein kapean suikeita, sekä rangasta poispäin suuntautuneelta pinnaltaan kölillisiä. Sivuversojen lehdet voivat olla litteän tasasoukkia tai sirppimäisiä, kapean neulasmaisia tai pieniä ja suomumaisia. Erityisesti nuorten kasvien varhaislehdet ovat usein tasasoukkia tai sirppimäisiä, mutta tämän tyyppisiä lehtiä voi esiintyä myöhäislehtinäkin. Käpyjä tuottavien hedelmällisten versojen lehdet ovat yleensä neulasmaisia tai suomumaisia. Ilmarakoja on tavallisesti lehtien kaikilla pinnoilla.
Suvun kasvit ovat usein kaksikotisia, yksineuvoisten hede- ja emikukintojen kehittyessä eri kasviyksilöihin, mutta ne voivat olla yksikotisiakin. Kukinnot sijaitsevat lyhyissä, hankasilmuista kehittyvissä versoissa.
Hedekävyiksi kutsutut hedekukinnot kasvavat yksittäin tai pareittain. Hedekäpy on aluksi muodoltaan lähes pallomainen ja laajenee kypsyessään lyhyen lieriömäiseksi. Se koostuu kapeaan rankaan kierteisesti kiinnittyneistä kolmiomaisista hedelehdistä.
Kävyiksi kutsutut emikukinnot kasvavat yksittäin. Käpy koostuu useasta rankaan kierteisesti kiinnittyvästä käpysuomusta, joista vain kärjenpuoleisin on hedelmällinen. Hedelmällinen käpysuomu tuottaa yhden käänteisen siemenaiheen. Hedelmättömät käpysuomut kasvavat kävyn kypsyessä yhteen ja muodostavat heimolle tyypillisen mehevän pohjuksen. Pohjus on karheanystyinen ja kävyn kypsyttyä väriltään punainen tai purppurainen. Siementä ympäröi kokonaan emisuomusta muodostunut vaippa eli epimatium, joka on osittain kiinnikasvanut pohjukseen muodostaen luonteenomaisen harjanteen yhdelle puolelle kävyn pohjusta. Siemen on lähes pallomainen, sitä ympäröivä epimatium soikeampi ja hieman epäsymmetrinen.
Levinneisyys
Suvun Dacrycarpus lajeja kasvaa luonnonvaraisena hajanaisella alueella kaakkoisesta Aasiasta Myanmarista läntisen Tyynenmeren saarille. Niitä esiintyy luonnossa ainakin Myanmarin, eteläisen Kiinan, Vietnamin, Laosin, Filippiinien, Malesian, Indonesian ja Papua-Uuden-Guineanalueilla Aasiassa sekä Uuden-Kaledonian, Fidžin, Vanuatun ja Uuden-Seelannin alueilla Tyynellämerellä. Suurin lajirunsaus on Uuden-Kaledonian saarella.
Lajit
pienoiskuva|D. dacrydioidesin kävyissä on kypsänä punertava pohjus ja tumma siementä ympäröivä epimatium.
Sukuun katsotaan tavallisesti kuuluvaksi yhdeksän lajia.
ACINT
ACINT on akustinen (ääneen perustuva) MASINT, mittaus- ja tunnusmerkkitiedustelun alalaji.
ACINT:lla saatavia tietoja ovat muun muassa
ACINT:n suoritus vedessä, jossa on useita lämpökerroksia, on erityisen vaikeaa. Tällaista vesi on muun muassa Itämerellä.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja 2015
Ryhmä Wien
Wien, Itävalta
Loppuottelu
- 5–8
Vasili Zaitsev
Vasili Grigorjevitš Zaitsev (, 23. maaliskuuta 1915 Jelino – 15. joulukuuta 1991 Kiova) oli neuvostoliittolainen tarkka-ampuja toisessa maailmansodassa.
Baseballin Euroopan-mestaruuskilpailujen B-sarja 2015
Ryhmä Karlovac
Karlovac, Kroatia
Loppuottelu
- 6–4
Vasili Zaitsev
Hän tuli kuuluisaksi erityisesti toiminnastaan Stalingradin taistelun aikana 10. lokakuuta – 17. joulukuuta 1942. Neuvostoliiton asiakirjojen mukaan hän surmasi yli 225 vihollisen sotilasta ja upseeria.
Zaitsev myös koulutti tarkka-ampujia, ja eräiden arvioiden mukaan hänen kouluttamansa 28 ampujaa tappoivat yli 3 000 vihollissotilasta.
Kaksintaistelu Stalingradissa
Neuvostoliitossa Zaitsevista tuli kansallissankari, ja hänen toimistaan kuulutettiin pitkin maata jo Stalingradin taistelun aikana. Puna-armeijan propagandan mukaan saksalaiset lähettivät Stalingradiin parhaan tarkka-ampujansa SS-majuri Heinz Thorvaldin/Erwin Königin pelkästään tappamaan Zaitsevin. Väittämän mukaan Thorvaldilla oli jo tappanut yli 400 vihollista. Puna-armeijan ensimmäisissä maininnoissa saksalainen tarkka-ampuja on merkitty nimellä Erwin König, joka muuttui myöhemmin Thorvaldiksi. Edelleen tarinan mukaan Zaitsev olisi kuitenkin onnistunut ampumaan Thorvaldin viikkoja kestäneen kaksintaistelun ja molemminpuolisen ajojahdin jälkeen. Zaitsevin kivääri, jossa väitetään olevan Thorvaldin käyttämä kiikaritähtäin, on yhä esillä sotamuseossa Moskovassa. Tarinan epäillään silti olevan keksitty propagandatuote, sillä Thorvaldista tai Königistä ei löydy mainintaa Saksan armeijan sotilastiedoista. Myös mainintaa SS:n minkäänlaisesta osallistumisesta Stalingradin taisteluun ei ole ja saksalaisten parhaaksi tarkka-ampujaksi on nimetty Matthäus Hetzenauer, jolla oli tilillään 345 tappoa.
Vuoden 2001 elokuva Vihollinen porteilla kertoo Zaitsevin ja Thorvaldin kaksintaistelusta, tosin elokuvassa Heinz Thorvald on nimetty Erwin Königiksi, ja on pukeutunut Wehrmachtin univormuun.
Henrik (Preussin prinssi, 1726–1802)
thumb|Prinssi Henrik, [[Johann Heinrich Tischbeinin maalaama muotokuva vuodelta 1769.]] Henrik (Friedrich Heinrich Ludwig; 18. tammikuuta 1726 Berliini – 3. elokuuta 1802 Rheinsberg) oli Preussin prinssi ja kenraali Preussin armeijassa. Hän oli kuningas Fredrik Suuren nuorempi veli.
Henrik oli kuningas Fredrik Vilhelm I:n kolmastoista lapsi. Hän osallistui ensimmäiseen (1740–1742) ja toiseen (1744–1745) Sleesian sotaan. Seitsenvuotisessa sodassa (1756–1763) hän komensi vuodesta 1758 alkaen menestyksekkäästi yhtä Itävaltaa vastaan sotineista preussilaisista armeijoista. Hänen Freibergin taistelussa vuonna 1762 saavuttamansa voitto joudutti Hubertusburgin rauhan solmimista. Fredrik Suuri totesi myöhemmin Henrikin olleen ainut Preussin kenraaleista, joka ei tehnyt sodan aikana yhtäkään virhettä. Myöhemmin kuningas uskoi veljelleen erilaisia diplomaattisia tehtäviä. Henrik muun muassa neuvotteli Pietarissa Puolan ensimmäisestä jaosta. Baijerin perimyssodan aikana vuonna 1778 hän johti 80 000 miehen vahvuisen armeijan hyökkäystä Böömiin, mutta joutui pian perääntymään muonavarojen huvettua. Fredrik Suuren viimeisinä elinvuosina Henrik vieraili tämän edustajana Pariisissa, jossa hän yritti huonolla menestyksellä heikentää Ranskan ja Itävallan välistä liittoa. Henrik jäi syrjään Preussin politiikasta veljensä kuoltua vuonna 1786.
Henrik yritti huonolla menestyksellä saada itselleen omaa valtakuntaa. Hänen toiveensa Puolan kruunusta kaatui Fredrik-veljen vastustukseen. Katariina Suuren Henrikille lupaama Moldavian ja Valakian kuningaskunta sekä ehdotus hänen kruunaamisestaan Yhdysvaltain kuninkaaksi eivät myöskään toteutuneet.
Valkeajärvi (Joutsa)
Valkeajärvi on Keski-Suomessa Joutsassa Rutalahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139,9 metriä mpy.
St Bride’s Church (Glasgow)
St Bride’s Church on episkopaalinen kirkkorakennus Glasgow’ssa Skotlannissa, jonka rakentaminen aloitettiin 1903. Se B-luokan suojelukohde.
Saarnastuoli ja kastemalja ovat tammea.
Luettelo Kulmaviivoittimen tähdistön tähdistä
Luettelo Kulmaviivoittimen tähdistön tähdistä
Nick Bonino
Ura
Bonino kävi high schoolin Farmingtonissa ja Avon Old Farmsissa. Hän voitti Farmingtonissa Connecticutin osavaltion high school-sarjan mestaruuden. Kaudella 2006–2007 Bonino toimi Avon Old Farmsin kapteenina ja johdatti joukkueensa koko Uuden-Englannin mestaruuteen. San Jose Sharks varasi hänet kuudennella kierroksella 173. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2007. Vuosina 2007–2010 Bonino kävi Bostonin yliopistoa. Hän oli ensimmäisellä kaudellaan 2007–2008 joukkueensa kolmanneksi paras maalintekijä 16 osumallaan ja sijoittui koko Hockey Eastin maalipörssissä kymmenenneksi. Kaudella 2008–2009 Bonino sijoittui koko sarjan pistepörssissä toiseksi joukkuetoverinsa Colin Wilsonin jälkeen sekä maalipörssissä seitsemänneksi tehoilla 18+32=50. Hänellä oli myös koko NCAA:n paras teholukema (+29). Bonino voitti kauden päätteeksi koko sarjan mestaruuden ja hänet valittiin lopputurnauksen tähdistökentälliseen.
NHL:n siirtotakarajalla, maaliskuussa 2009 Sharks kauppasi Boninon oikeudet, Timo Pielmeierin ja kesän 2012 neljännen kierroksen varausvuoron Anaheim Ducksiin vaihdossa Travis Moeniin ja Kent Huskinsiin. Hän pelasi kauden 2009–2010 vielä pääasiassa Bostonin yliopistojoukkueessa. Bonino nousi joukkueen varakapteeniksi ja voitti BU:n sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 11+17=38. Yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2010 hän teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Ducksin kanssa ja siirtyi loppukaudeksi joukkueen vahvuuteen. Bonino teki näin ollen NHL-debyyttinsä 26. maaliskuuta 2010 vieraissa Edmonton Oilersia vastaan. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa seuraavassa ottelussa Teemu Selänteen syötöstä 29. maaliskuuta 2010 Dallas Starsia vastaan. Kaikkiaan Bonino teki kauden aikana yhdeksässä pelaamassaan NHL-ottelussa tehot 1+1=2.
Syksyn 2010 harjoitusleirin päätteeksi Anaheim Ducks lähetti Boninon farmijoukkue Syracuse Crunchiin, AHL:ään. Hän pelasi siellä valtaosan kaudesta 2010–2011 tehden 50 runkosarjaottelussa 45 tehopistettä. Bonino jakoi Crunchin sisäisen tehotilaston voiton Joe DiPentan kanssa lukemalla +10. Hän pelasi kauden aikana NHL:ssä 26 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Heinäkuussa 2011 Bonino teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ducksin kanssa. Hän aloitti myös kauden 2011–2012 farmijoukkue Crunchissa ja pelasi syyskautensa pitkälti NHL:n ja farmin välillä. Boninon noustua taas Ducksin NHL-kokoonpanoon joulukuussa 2011 häntä ei enää siirretty loppukaudella farmiin. Bonino pelasi NHL:ssä kauden aikana lopulta 50 runkosarjaottelua tehopistein 5+13=18. Heinäkuussa 2012 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ducksin kanssa.
Kauden 2012–2013 Bonino aloitti 2012–2013 NHL:n työsulun vuoksi Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie A2:n HC Neumarkt/Egnan paidassa lokakuussa 2012. Hänen sopimuksensa kattoi koko kauden riippuen työsulun päättymisestä. Bonino ehti pelata ennen NHL-kauden alkamista tammikuussa 2013 Neumarkt/Egnassa 19 runkosarjaottelua tehden niihin nähden suuret tehot 26+26=52, joilla hän oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Rudi Locatinin jälkeen. Bonino sijoittui koko Serie A2:n maalipörssissä neljänneksi ja jakoi pistepörssin kahdeksannen sijan HC Gherdëinan Mitch Stephensin kanssa. Hän vahvisti kauden aikana myös DEL-joukkue Adler Mannheimia Spengler Cupissa. 2. helmikuuta 2013 Bonino teki NHL-uransa ensimmäisen kypärätempun Los Angeles Kingsia vastaan. Hän teki ottelussa myös yhden syöttöpisteen ja palkittiin kolmen tähden pelaajista ykköstähtenä.
Bonino teki kaudella 2013–2014 NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 22+27=49, joilla hän oli Ducksin kolmanneksi paras pistemies. Marraskuussa 2013 Bonino teki kolmivuotisen ja 5,7 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kesäkuussa 2014 hänet kuitenkin kaupattiin Luca Sbisan kanssa Vancouver Canucksiin vaihdossa Ryan Kesleriin.
Muuta
Boninolla on italialaisia sukujuuria.
Akropolis-ralli 1993
Akropolis-ralli 1993 (viralliselta nimeltään 40. Acropolis Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1993. Kilpailu järjestettiin 30. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1993 Ateenassa. Kilpailu oli kauden kuudes ja sen kokonaispituus oli.
Kairanokiperhonen
Kairanokiperhonen (Erebia disa) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Levinneisyys
Kairanokiperhonen on levinnyt sirkumpolaarisesti Euroopan pohjoisosiin, Siperian vuoristoihin ja Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Skandinaviassa laji esiintyy noin 64° pohjoispuolella. Suomessa laji esiintyy Keski-Lapin pohjoisosista Lapin pohjoisosien matalimmille tuntureille. Erillishavaintoja on Kuusamosta ja Rovaniemeltä.
Koko ja ulkonäkö
Kairanokiperhosen etusiiven pituus on yleensä 22–26 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 41–49 mm. Etusiiven yläpuolella on koirailla neljä terätöntä mustaa silmätäplää, jotka ovat keltaisen renkaan ympäröimiä, naarailla renkaat ovat yleensä sulautuneet rajoiltaan epäselväksi postdiskaalijuovaksi. Takasiiven yläpuoli on yksivärinen tummanruskea ja kirjaukseton. Takasiiven alapuolella on selvä tumma keskijuova. Siipiripset ovat harmaan- ja ruskeankirjavia.
Elinympäristö
Kairanokiperhosen elinympäristöä ovat suomaasto, kosteat havumetsät ja tunturien koivuvyöhyke. Euroopassa laji esiintyy yleensä alangoilla ja alemmilla tuntureilla. Suomessa tyypillistä elinympäristöä ovat pienet metsän tai pensaikon ympäröimät varpuiset avosuot. Lajia suuresti muistuttava suonokiperhonen (Erebia embla) ei esiinny samantyyppisessä ympäristössä.
Lentoaika ja elintavat
Lentoaika on kesä–heinäkuussa riippuen kesän säistä. Lentoaika Suomessa on yleensä heinäkuun alkupuolella. Laji talvehtii kahdesti toukkana.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasvi on tuntematon.
Sergei Stepašin
Sergei Vadimovitš Stepašin (, s. 2. maaliskuuta 1952 Port Arthur, nyk. Dalian, Kiina), sisäministeriön joukkojen kenraaliluutnantti, oli Venäjän pääministerinä 12. toukokuuta 1999 – 9. elokuuta 1999.
Stepašin työskenteli Neuvostoliiton sisäministeriön (MVD) joukoissa vuoteen 1990 asti. Hän työskenteli sisäministeriön joukoissa ongelma-alueilla Bakussa, Ferganan laaksossa, Vuoristo-Karabahissa ja Suhumissa. Hänet valittiin kadettien nimittämänä Venäjän federaalisen sosialistisen neuvostotasavallan korkeimpaan neuvostoon Leningradista 1990, jossa hän oli valtion puolustuksen ja turvallisuuden komiteassa, kunnes korkein neuvosto korvattiin valtakunnanduumalla 1993. Stepašin erosi kommunistipuolueesta 19. elokuuta 1991 vallankaappausyrityksen jälkeen.
Presidentti Boris Jeltsin nimitti Stepašinin liittovaltion turvallisuuden varaministeriksi 1991–1993. Stepašin tuki Jeltsinia korkeinta neuvostoa vastaan 1993, kun panssarit hajottivat parlamentin. Hän sai mainetta "haukkana" ja Jeltsinin liittolaisena. Maaliskuussa 1994 Jeltsin nimitti hänet vastavakoilun johtoon (FSK, vuodesta 1995 FSB), missä virassa Stepašin yritti kaataa Džohar Dudajevin separatistisen tšetšeenihallituksen. Jeltsin kuitenkin erotti hänet 1995 tšetšeenijoukkojen hyökättyä Budennovskiin. Vuodesta 1997 maaliskuuhun 1998 hän toimi jälleen Tšernomyrdinin nimittämänä oikeusministerinä ja nimitettiin sisäministeriksi Primakovin hallitukseen huhtikuussa 1998. Stepašin on ollut 1994–1995 ja 1997– turvallisuusneuvoston jäsen.
Hän oli ensimmäinen varapääministeri ja nimitettiin aluksi vt. pääministeriksi Jeltsinin erotettua toukokuussa 1999 Jevgeni Primakovin. Stepašinia pidettiin kovan linjan kannattajana etenkin talousrikollisia vastaan. Hän johti ensimmäisiä vastatoimia tšetšeenijoukkojen hyökättyä Dagestaniin, mutta Putin korvasi hänet pääministerinä syyskuussa 1999.
Väitetään, että Stepašin oli vuonna 1999 vahva ehdokas Jeltsinin seuraajaksi Venäjän presidenttinä. Putinin sanotaan olleen aluksi vain vaihtoehtona hänelle. Stepašin liittyi pääministerinuransa jälkeen liberaalipuolue Jablokoon ja oli ehdokkaana duuman vaaleissa. Putin nimitti Stepašinin vuonna 2000 valtion auditiokomission (tilintarkastustuomioistuimen) johtajaksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 2013 asti. Vuodesta 2014 hän on johtanut valtion korporaatiomuotoista kuntatalouden kehitysrahastoa.
Lumous Gothic Festival
Lumous Gothic Festival (lyhyemmin Lumous) on Suomen suurin goottikulttuuriin keskittynyt tapahtuma, joka järjestetään vuosittain kesä-heinäkuun vaihteessa Tampereella. Festivaali keskittyy pääasiassa musiikkiin (goottirock, deathrock, industrial, EBM ja neofolk), mutta myös muita kulttuuriin liittyviä tapahtumia on järjestetty osana festivaalia, kuten Dark market, jossa monet suomalaiset goottiliikkeet kaupittelevat tuotteitaan. Myös goottihenkinen picnic-tapahtumia ja pieniä risteilyjä on järjestetty usein Lumouksen yhteydessä. Lumous on klubifestivaali, joten sen päätapahtumat järjestetään pääasiallisesti Tampereen keskustan ravintoloissa.
Lumouksen historia ulottuu vuoteen 2001, jolloin useampi tamperelainen goottimusiikkiin keskittynyt klubi yhdisti voimansa ja järjesti Extreme Gothic Weekend -nimellä kolmipäiväisen tapahtuman. Seuraavana vuonna otettiin käyttöön Lumous-nimi ja tapahtuma on hiljalleen laajentunut nelipäiväiseksi. Lumouksen järjestäjänä toimii Lumous Gothic ry.
Australian Grand Prix 2012
Australian Grand Prix 2012 (virallisesti 2012 Formula 1 Qantas Australian Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2012 ensimmäinen osakilpailu. Kilpailuviikonloppu alkoi vapailla harjoituksilla perjantaina 16. maaliskuuta ja huipentui itse osakilpailuun 18. maaliskuuta. Kilpailu oli järjestyksessään 28. Formula 1 -sarjan Australian Grand Prix ja 17. Melbourne Grand Prix Circuit -radalla ajettu osakilpailu.
58 kierroksen mittaisen kilpailun voitti Jenson Button, joka ajoi voittoon kolmatta kertaa urallaan. Edellisen kauden maailmanmestari Sebastian Vettel sijoittui toiseksi. Kolmas sija meni paalupaikalta lähteneelle Lewis Hamiltonille. Australialaiskuljettaja Mark Webber ylsi kilpailun neljänneksi tehden näin parhaan tuloksensa kotikilpailussaan.
Kilpailussa radalla nähtiin ennätykselliset kuusi kuljettajien maailmanmestaria samaan aikaan, kun kauden 2007 maailmanmestari Kimi Räikkönen teki paluun sarjaan. Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1973 Saksan osakilpailun lähtöruudukossa ei nähty ainoatakaan italialaiskuljettajaa.
Ennakkotunnelmia
Vitantonio Liuzzin menetettyä kuljettajan paikkansa edellisen kauden jälkeen ja Vitali Petrovin korvattua Jarno Trullin Caterhamilla ennen kauden alkua tuli kauden 2012 Australian avausosakilpailusta ensimmäinen kilpailu, jossa ei ollut mukana ainoatakaan italialaiskuljettajaa sitten kauden 1973 Saksan Grand Prix'n. Kilpailussa oli mukana myös ennätykselliset kuusi kuljettajien maailmanmestaruuden voittanutta kuljettajaa. Lisäksi lähtöruudukossa nähtiin ensimmäistä kertaa kaksi australialaista kuljettajaa kotikilpailussa.
Edellisellä kaudella radalla käytettiin pääsuoraa avattavalle takasiivelle tarkoitettuna alueena. Kaudelle 2012 radalle lisättiin toinen alue mutkien kaksi ja kolme väliselle suoralle. Molemmille alueille käytettiin yhteistä mittauspistettä mutkassa 14. Muutoksia tehtiin myös muutamien mutkien ulostuloihin lisäämällä niihin paksumpaa ja joustavampaa keinonurmea hillitsemään kuljettajien ajautumista radan ulkopuolelle.
HRT-talli ei onnistunut saamaan Pedro de la Rosan autoa ajoissa valmiiksi torstain katsastusta varten. Talli ajatti Barcelonassa uuden F112-autonsa ensimmäiset kierrokset Narain Karthikeyanilla vain kahta viikkoa ennen Australian osakilpailua. HRT pyysi lisää aikaa saadakseen de la Rosan auton kokoon viikonloppua varten. FIA antoi tallille lisäaikaa kello 11 paikallista aikaa ennen kuin auto tuli esitellä kilpailun tuomaristolle. Talli onnistui lopulta saamaan auton kokoon ja se läpäisi katsastuksen mahdollistaen näin de la Rosan osallistumisen Australian osakilpailuun. HRT ei kuitenkaan onnistunut saamaan autoa radalle vielä ensimmäisessä vapaassa harjoituksessa.
Formula 1 -debyyttinsä tekivät ranskalaiset Charles Pic Marussialla ja Jean-Éric Vergne Toro Rossolla. Ensimmäistä kertaa Australiassa kilpaa ajoivat ranskalainen Romain Grosjean, joka ajoi Renaultilla kauden 2009 puolivälistä alkaen sekä australialainen Daniel Ricciardo, joka ajoi edellisellä kaudella Hispania-tallin toisena kisakuljettajana Britannian osakilpailusta lähtien.
Rengastoimittaja Pirelli toimitti kilpailuviikonloppua varten talleille valkoisella raidalla merkityt puolikovat renkaat kovempana seoksena ja keltaisella raidalla merkityt pehmeät renkaat pehmeämpänä seoksena. Edellisellä kaudella kovia renkaita käytettiin kovempana seoksena ja puolikovia pehmeinä.
Vapaat harjoitukset
Ensimmäisten harjoitusten alkupuolella radalla nähtiin hyvin vähän autoja kostean radan vuoksi. Ajolinja osoittautui liian märäksi kuivan kelin renkaille, mutta liian kuivaksi välikelin renkaille. Tämän vuoksi useimmat kuljettajat ajoivat vain niin kutsutun installaatiokierroksen eli varikolta ulos ja takaisin varikolle saman kierroksen aikana. Kun ajolinja alkoi vähitellen kuivua, kuljettajat lähtivät yksi toisensa jälkeen radalle. Ensimmäiset kärkiajat kellottivat Mercedes-kaksikko Nico Rosberg ja Michael Schumacher sekä Sauberin Kamui Kobayashi. Narain Karthikeyanin HRT-auto pysähtyi mutkaan 13 moottorin sammuttua öljyn ylikuumentumisen vuoksi. Koska Pedro de la Rosan autoa ei saatu valmiiksi ensimmäistä sessiota varten, ei HRT:lle kirjattu ainoatakaan ajettua kierrosaikaa. Paluun sarjaan tehnyt Kimi Räikkönen kärsi teknisistä ongelmista, minkä vuoksi hän ei kyennyt ajamaan kuin kahdeksan kierrosta. Felipe Massa spinnasi radalta jakson loppupuolella mutkassa yhdeksän. Parhaan ajan ajoi lopulta Jenson Button. Toisena osion päätti Lewis Hamilton kaksi kymmenystä jääneenä ja kolmantena Michael Schumacher vajaa seitsemän kymmenystä kärkiajasta jääneenä.
Sade ensimmäisen ja toisen harjoitusjakson välillä tarkoitti kosteaa rataa myös perjantain toiselle harjoitusjaksolle. Sade myös huuhtoi pois radan pintaan tarttuneen kumin ja heikensi näin pitoa. Toro Rosson kuljettajat olivat ensimmäiset kuljettajat radalla. He keräsivät tietoa renkaiden suorituskyvystä märällä säällä. 40 minuuttia osion alun jälkeen radalle oli jo muodostunut kuivaa ajolinjaa. Ensimmäisenä kunnon ajan ajoi Sergio Pérez, jonka esimerkkiä muut seurasivat pian perässä. Viimeisen 15 minuutin aikana vielä hieman kostealla radalla kuljettajat tekivät kierrosaikoja pehmeillä renkailla. Pérezin pohjanoteerauksen löi Force Indian Nico Hülkenberg, joka puolestaan hävisi yhden sekunnin kymmenesosan koko osion kärkiajan kellottaneelle Schumacherille. Monet häntäpään tallien kuljettajat sijoittuivat lopputuloksissa yllättävän korkealle, tosin aikaerot kärkiaikaan olivat varsin suuria. Useat kuljettajat, Heikki Kovalainen, Mark Webber ja Pastor Maldonado mukaan lukien, pyörähtivät radalla. Sessio saatiin kuitenkin vietyä läpi keskeytyksettä. HRT:n huono päivä sai jatkoa, kun Karthikeyanin auto hajosi toistamiseen radalle, tällä kertaa mutkaan kuusi. De la Rosa sai ajettua vain yhden kierroksen ja jäi ilman aikaa. Hänen autonsa kärsi hydrauliikkaviasta.
Lauantaiaamuna ajetun tunnin mittaisen kolmannen session aikana sää oli lämmin ja aurinkoinen mahdollistaen kunnollisten vetojen ajamisen. Rosberg ja Schumacher olivat jälleen hyvässä vauhdissa ennen Romain Grosjeanin ajamaa uutta pohja-aikaa 20 minuuttia ennen osion päättymistä. Grosjeania paremman kierroksen pystyi tekemään vain Hamilton, joka nousi kärkipaikalle viimeisellä minuutilla. Hallinneen maailmanmestaritalli Red Bullin kuljettajat eivät saaneet kumpikaan ajettua yhtään kunnollista aikakierrosta. Webberin nopein kierros meni pilalle Schumacherin pyörähdettyä mutkassa yhdeksän ja aiheuttaen keltaiset liput. Hallinnut maailmanmestari Sebastian Vettel spinnasi radalta mutkassa viisi pian sen jälkeen, kun hänen autoonsa oli vaihdettu pehmeät renkaat aikakierrosta varten. De la Rosa puolestaan onnistui ajamaan ensimmäisen kokonaisen aikakierroksen koko viikonlopun aikana. Aika oikeutti tulosluettelon toiseksi viimeiseen sijaan reilulla seitsemän sekunnin erolla kärkeen - taakse jäi ainoastaan tallitoveri Karthikeyan. Myöhemmin de la Rosa joutui palaamaan varikolle auton ohjaustehostinongelmien vuoksi. Session kärkiajasta laskettu 107 prosentin karsinta-aika enteili tallin kuljettajien karsiutuvan kilpailun ulkopuolelle.
Aika-ajot
Viimeinen osio alkoi Mercedes Grand Prix'n kaksoisjohdolla Nico Rosbergin kellotettua kärkiajan ja Michael Schumacherin ajettua toiseksi nopeimman ajan käyetyillä pehmeillä renkailla. Molemmat kävivät vaihtamassa uudet renkaat, joilla he pyrkivät parantamaan aikojaan. Rosberg teki kuitenkin jarrutusvirheen ensimmäisellä kierroksella ja putosi sijalle seitsemän. Schumacher kamppaili hetken aikaa paalusijasta, mutta McLarenin Lewis Hamilton teki uuden paaluajan ja samalla myös kisaviikonlopun nopeimman ajan alittaen ainoana minuutin ja 25 sekunnin kierrosajan. Hamiltonin tallitoveri Jenson Button vei toisen ruudun. Kärjestä kolmanneksi pudonnut Schumacher sai lopulta tyytyä neljänteen sijaan Lotuksen Romain Grosjeanin yllätettyä nappaamalla kolmannen sijan. Red Bull -kuljettajat valtasivat ruudut viisi ja kuusi. Mark Webber ajoi tasavahvan kierroksen, jonka loppuaika ei kuitenkaan riittänyt kuin vasta viidenteen sijaan. Viimeisen kierroksen varaan aikansa jättänyt hallitseva maailmanmestari Sebastian Vettel kellotti kuudenneksi nopeimman ajan. Osion alussa kärkiajan kellottanut Rosberg jäi seitsemänneksi. Kahdeksannen sijan vei Williamsin Pastor Maldonado ja yhdeksännen sijan Hülkenberg. Ajatta jäänyt Toro Rosso -kuljettaja Daniel Ricciardo jäi osion viimeiseksi.
Kilpailu
Jenson Button sai parhaan lähdön toisesta ruudusta napaten kilpailun kärkipaikan ensimmäisessä mutkassa. Romain Grosjean putosi ensimmäisen mutkan puristuksessa kolmannelta sijalta kuudenneksi. Myös Mark Webber menetti lähdössä useita sijoja jäätyään Jean-Eric Vergnen ja Nico Hülkenbergin väliin. Hülkenberg joutui keskeyttämään saatuaan taistossa osumaa autoonsa. Osumaa sai osakseen myös Kamui Kobayashi, jonka auton takasiipeä hipaisi tallitoveri Sergio Pérez. Samaan aikaan Bruno Sennan Williams kääntyi radalla sivuittain kolaroiden Daniel Ricciardon Scuderia Toro Rosson kanssa. Molemmat kuljettajat joutuivat tulemaan varikolle heti ensimmäisellä kierroksella, minkä seurauksena he putosivat letkan loppupäähän. Mercedes-kuljettajat Michael Schumacher ja Nico Rosberg onnistuivat nousemaan sijoille kolme ja neljä. Pian tämän jälkeen Sebastian Vettel onnistui kuitenkin ohittamaan Rosbergin. Grosjean kolaroi mutkassa 13 Pastor Maldonadon kanssa, minkä seurauksena ranskalaisen kilpailu päättyi toisella kierroksella Lotuksen ripustusten hajottua. Fernando Alonso raivasi tiensä kahdenneltatoista sijalta seitsemänneksi ensimmäisten kierrosten aikana. Alonso sai pientä hyötyä Schumacherin keskeytyksestä. Seitsenkertaisen maailmanmestarin kilpailu päättyi vaihdelaatikon hajoamiseen ensimmäisessä mutkassa kymmenennellä kierroksella.
Ensimmäisen varikkokäynnin teki Felipe Massa kierroksella 14 takarenkaiden menetettyä pitoa. Useat muut kuljettajat tekivät varikkopysähdyksiä samoihin aikoihin, mikä enteili siirtymistä kolmen pysähdyksen taktiikkaan. Kovemmilla renkailla kilpailunsa aloittanut Pérez sen sijaan jatkoi radalla pidempään kuin kukaan muu käyttäen yhden pysähdyksen taktiikkaa, jota hän käytti usein myös edellisen kauden kilpailuissa. Meksikolaiskuljettaja onnistuikin nousemaan taktiikkansa avulla useita sijoja. Kilpailua johtanut Button joutui luovuttamaan varikkostoppinsa myötä kilpailun kärkipaikan hetkellisesti Lewis Hamiltonille, mutta sai sen takaisin heti seuraavalla kierroksella Hamiltonin poikettua varikolle. Button jatkoi menoaan kärjessä, mutta kamppailu muista palkintosijoista kiihtyi hänen selkänsä takana Hamiltonin ja Vettelin kesken. Myös Kimi Räikkönen oli hetken aikaa kilpailussa varsin korkeilla sijoilla, mutta putosi varikkokäynnin myötä taaemmas.
Ohjausongelman vuoksi Caterhamin Vitali Petrov joutui keskeyttämään kilpailunsa lähtösuoralle aivan varikkomuurin viereen. Koska auton jäi vaaralliseen paikkaan, päätettiin Australian osakilpailuille ominainen turva-auto tuoda radalle kierroksella 37. Turva-auto sai monet kuljettajat tekemään varikkostopin vielä samalla kierroksella. Eniten turva-autosta hyötyi Vettel, joka kykeni nappaamaan toisen sijan Hamiltonilta. Uusien sääntöjen myötä kierroksen jääneiden autojen annettiin ohittaa turva-auto ja siirtyä letkan perälle. Kun järjestys oli saatu palautettua ja Petrovin auto siirrettyä, kilpailu pääsi kierroksella 41 uudelleen käyntiin Buttonin johdolla. Heti Buttonin kannassa roikkuivat Vettel, Hamilton, Webber ja Fernando Alonso. Button otti heti uusintalähdön jälkeen kolmen sekunnin eron. Hamilton ei päässyt ohi Vettelistä ja joutui Webberin ohittamaksi pudoten sijalle neljä. Kuudentena ollut Maldonado hiosti viidentenä ajanutta Alonsoa. Ferrarin tiimiradion viesti paljasti Alonson renkaiden olevan nopeasti kulumassa, mikä helpotti Maldonadon painostusta. Maldonado kuitenkin sortui omaan virheeseen mutkassa seitsemän ajautuen ulos radalta ja kolaroiden autonsa reunamuureihin viimeisellä kierroksella. Maldonado ei loukkaantunut kolarissa, eikä turva-autoa ehditty enää ottamaan radalle viimeisellä kierroksella. Hän sijoittui lopulta kolmanneksitoista ajettuaan yli 90 prosenttia kilpailusta. Toinen Williams-kuljettaja, Bruno Senna, kolaroi Massan kanssa muutama kierros turva-autoepisodin jälkeen mutkassa kolme. Massan ajokki sai yhteenotossa osumaa niin pahasti, että hän joutui keskeyttämään kilpailun. Myöskään Senna ei pystynyt jatkamaan koko kilpailua loppuun asti, mutta sai silti kuudennentoista sijan onnistuttuaan ajamaan yli 90 prosenttia kilpailusta. Heikki Kovalaisen kilpailu päättyi jousituksen ja ohjauksen pettämiseen kierroksella 44. Kovalainen sai myöhemmin vielä rangaistuksen seuraavaan osakilpailuun ohitettuaan luvattomasti kaksi autoa turva-auton ollessa radalla.
Ensimmäiset vapaat harjoitukset
Ensimmäiset vapaat harjoitukset ajettiin perjantaina.
Toiset vapaat harjoitukset
Myös toiset vapaat harjoitukset ajettiin perjantaina.
Kolmannet vapaat harjoitukset
Kolmannet vapaat harjoitukset ajettiin lauantaina ennen aika-ajoja.
MM-pistetilanne
Kymmenen kärki osakilpailun jälkeen.
Bobby Wood
Bobby Shou Wood (s. 15. marraskuuta 1992 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä. Oikeajalkainen Wood on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Wood siirtyi vuonna 2007 kotimaastaan saksalaisen 1860 Münchenin juniorijoukkueeseen. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa 2. Bundesliigassa kaudella 2010–2011, jolloin hän pelasi viidessä ottelussa. Yhteensä Wood pelasi 1860 Münchenin paidassa vuosina 2011–2015 50 ottelua onnistuen kolmesti maalinteossa. Kevätpuoliskon kaudesta 2014–2015 Wood oli lainassa 2. Bundesliigan Erzgebirge Auessa, jossa hän pelasi yhdeksässä ottelussa tehden kolme maalia. Kaudeksi 2015–2016 Wood siirtyi saman sarjan Union Berliniin, jossa hän pelasi kauden aikana 31 ottelussa onnistuen maalinteossa 17 kertaa. Näin hänestä tuli eniten maaleja yhden kauden aikana Saksan kahdella korkeimmalla sarjatasolla tehnyt yhdysvaltalaispelaaja.
Kesällä 2016 Wood siirtyy Bundesliigan Hamburger SV:hen.
Maajoukkueura
Wood on edustanut Yhdysvaltoja nuorten maajoukkuetasolla. Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa hän teki debyyttinsä elokuussa 2013 ystävyysottelussa Bosniaa ja Hertsegovinaa vastaan. Avausmaali syntyi seitsemännessä maaottelussa kesäkuussa 2015 Alankomaita vastaan. Lokakuussa 2015 Wood tuli vaihdosta kentälle CONCACAF Cupissa Meksikoa vastaan tasoittaen ottelun jatkoajalla, mutta Meksiko voitti ottelun ja saavutti paikan vuoden 2017 Maanosaliittojen cupiin.
Wood kuuluu Yhdysvaltain ryhmään vuoden 2016 Copa América Centenariossa. Hän on pelannut kaikkiaan 39 maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia.
Muuta
Woodilla on afroamerikkalaisia ja japanilaisia sukujuuria.
Nukkalisäke
Nukkalisäkkeet eli villukset ovat ohutsuolen sisäpinnan limakalvon pieniä, sormimaisia lisäkkeitä. Nukkalisäkkeiden sisällä kulkee imusuonia ja hiussuonia. Niiden pinta koostuu pääosin enterosyyteiksi kutsutuista epiteelisoluista, joiden välissä on harvassa limaa erittäviä pikarisoluja. Enterosyyttien ulkopinnalla on pieniä ulokkeita, joita nimitetään mikrovilluksiksi.
Nukkalisäkkeet ovat noin 0,5–1,5 millimetrin korkuisia.
Ravintoaineet imeytyvät suolistosta nukkalisäkkeiden kautta verenkiertoon. Nukkalisäkkeet lisäävät ohutsuolen imeytymispinta-alan noin 30-kertaiseksi. Nukkalisäkkeiden välissä sijaitsee Lieberkühnin kryptiksi kutsuttuja ohutsuolen rauhasia, jotka erittävät ruoansulatusentsyymejä.
Väinö Samuli Lahtinen
thumb|Puuseppämestari Lahtinen Pihlajatien verstaallaan (n. 1960)Väinö Samuli Lahtinen (12. joulukuuta 1889 Hämeenkyrö – 31. elokuuta 1965 Helsinki) oli puuseppämestari. Hänen vanhempansa olivat suutari Taavetti Vihtori Lahtinen ja Emma Vilhelmiina Adamintytär. Puoliso Martta Lydia o.s. Malminen (s. 13. marraskuuta 1890, Suodenniemi - k. 25. syyskuuta 1976 Helsingissä).
Tampereen käsityökoulusta 1909 valmistunut puuseppä Väinö Lahtinen muutti Helsinkiin vuonna 1911 tarkoituksenaan perustaa oma puusepänliike. Tässä hän onnistui ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja ryhtyi tuottamaan arkkitehtien piirustusten mukaisia uniikkikalusteita. Lahtinen käytti kalusteissaan useita, tarkkaan valittuja puulajeja ja hallitsi vaativan intarsiatyön.
Vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon sisustukseen tilattiin aikansa tunnettujen suunnittelijoiden ja taiteilijoiden töitä. Eino Kaurialta tilattiin lukuisien muiden töiden ohella suunnitelma Eduskunnan vieraskirjan kansioksi. Kauria suunnitteli kansiossa käytettäväksi koivua hankalimmissa muodoissaan: visaa ja tuohta. Visakoivuisiin kansiin tehtiin tuohinauhasta upotus ja kannet yhdistettiin visakoivuisin saranoin. Tuohiseen kanteen hopeaseppä pakotti hopealangasta Suomen kartan silloisine lääninrajoineen.
Kansio osallistui Pariisissa 1937 järjestettyyn käsityöalan maailmannäyttelyyn, jossa sen tekijäkolmikolle myönnettiin kultainen mitali sarjassaan.
Loistobarbi
Loistobarbi (Pethia conchonius ) on pieni särkikalojen heimoon kuuluva oranssinsävyinen kala, jota pidetään myös akvaariokalana. Sitä tavataan villinä Intiassa ja muualla Kaakkois-Aasiassa.
Ulkonäkö ja koko
Loistobarbi on yksi suurimmista barbeista ja kasvaa 14 senttimetriä pitkäksi. Koiras on hopeanhohtoinen ja sen väri muuttuu helakan punaoranssiksi kutuaikana. Naaras on hailakampi. Molemmilla sukupuolilla on kyljessä lähellä pyrstöä tumma täplä.
Käyttäytyminen
Loistobarbia pidetään akvaariossa vähintään viiden yksilön parvissa. Kala on vilkas ja voi varsinkin yksinäisenä ahdistella rauhallisempia lajeja. Lajitoverien seura rauhoittaa sitä.
Adiponitriili
Adiponitriili on orgaaninen yhdiste (nitriili), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan öljymäistä, hajutonta ja väritöntä nestettä. Sen kemiallinen kaava on C6H8N2 ja rakennekaava on CN(CH2)4CN. Adiponitriilista käytetään myös nimityksiä 1,4-disyanobutaani, heksaanidinitriitti, adipiinihapponitriili ja tetrametyleenisyanidi.
Adiponitriilin moolimassa on 108,2 g/mol, sulamispiste 1 °C, kiehumispiste 295 °C, suhteellinen tiheys 0,97 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), se liukenee kohtalaisesti veteen, leimahduspiste 159 °C c.c. (teknisen laadun leimahduspiste 93 °C o.c.), itsesyttymislämpötila 550 °C ja CAS-numero 111-69-3.
Lähes kaikki tuotettu adiponitriili käytetään lähtöaineena heksametyleenidiamiinin (1,6-diaminoheksaani) valmistuksessa. Heksametyylidiamiini puolestaan on tärkeä polymeerien raaka-aine, jota käytetään erityisesti nailon 66:n valmistukseen.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja ihoa. Kuumentuessaan tai palaessaan muodostaa hyvin myrkyllistä syaanivetyä.
José Ángel Pozo
Jose Ángel Pozo La Rosa (s. 15. maaliskuuta 1996 Málaga) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa La Ligassa pelaavaa Rayo Vallecanoa. Vasenjalkainen Pozo on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Pozo on Real Madridin kasvatti. Hän edusti seuran juniorijoukkueita vuodet 2007–2012. Vuonna 2012 Pozo siirtyi junioripelaajana Englannin suurseuraan Manchester Cityyn. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa syyskuussa 2014 tultuaan vaihdosta kentälle Englannin liigacupin ottelussa Sheffield Wednesdayta vastaan. Hän myös teki avausmaalinsa Cityssä tuossa pelissä. Valioliigassa Pozo teki debyyttinsä joulukuussa 2014 tultuaan Samir Nasrin tilalle vaihdosta Sunderland AFC:tä vastaan.
Maajoukkueura
Pozo on pelannut monissa Espanjan nuorten maajoukkueissa. Viimeisimmäksi hän on pelannut sekä alle 18- että alle 19-vuotiaissa, joissa molemmissa hän debytoi vuonna 2014.
Kolmisoppinen (Joutsa, Rutalahti)
Kolmisoppinen on Keski-Suomessa Joutsassa Rutalahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 160,7 metriä mpy.
Chíoksen hiippakunta
Chíoksen hiippakunta voi viitata seuraaviin:
Giovanni Trapattoni
Giovanni Trapattoni (s. 17. maaliskuuta 1939 Cusano Milanino, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Ura pelaajana
Giovanni Il Trap Trapattoni vietti pelaajauransa parhaat vuodet AC Milanissa, jota hän edusti 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Pelipaikaltaan hän oli puolustava keskikenttäpelaaja. Trapattoni oli pelaajana keskinkertainen pääsarjapelaaja. Pelaajaurallaan Trapattoni juhli Italian mestaruutta kahteen kertaan sekä Coppa Italian voittoa kerran. Trapattoni oli pelaavassa kokoonpanossa kahdessa Euroopan Cupin finaalissa. 1963 Milan kukisti SL Benfican 2–1 ja 1969 AFC Ajaxin 4–1.
Trapattoni pelasi uransa lopulla myös AS Varesen joukkueessa 10 ottelua. Hän lopetti uransa 33-vuotiaana 1972.
Ura valmentajana
Trapattoni on hyvin taktinen valmentaja, joka suosii puolustavaa pelityyliä (difensivista) luovuuden kustannuksella. Hän usein keskittyy vastustajan vahvuuksien eliminointiin ennemmin kuin oman joukkueen vahvuuksien parantamiseen. Trapattoni ei ole tuonut jalkapallon taktiikkapuolelle uusia ideoita, mutta hän on tehokas käyttämään parhaalla mahdollisella tavalla olemassa olevia taktiikoita.
Hän aloitti valmentajana AC Milanissa 1974. Pesti jäi lyhyeksi ja hän palasi Milaniin 1976, mutta lopullinen läpilyönti huippuvalmentajien joukkoon tapahtui Juventuksen peräsimessä 1976–1986. Kymmenen kauden aikana Trapattoni johdatti Juventuksen kuuden Italian mestaruuden lisäksi menestykseen myös kansainvälisillä kentillä. Juventuksessa juhlittiin eurooppalaisten cupkilpailuiden voittojen lisäksi myös Intercontinental Cupin voittoa 1985.
1986 Trapattoni siirtyi takaisin Milanoon, tällä kertaa kuitenkin Internazionalen päävalmentajaksi. Nerazzurrin peräsimessä Trapattoni juhli liigamestaruuden lisäksi UEFA Cupin voittoa. 1991 Trapattoni palasi Juventukseen, mutta menestys jäi vähäisemmäksi Vanhan Rouvan voitettua vain UEFA Cupin 1993.
Kesällä 1994 Trapattoni siirtyi ensi kerran valmentamaan Italian ulkopuolelle, kun hänestä tuli FC Bayern Münchenin päävalmentaja. Bayern jäi ilman pokaalia pudoten liigassakin sijalle kuusi ja Trapattoni sai tehdä tilaa kauden päätteeksi SV Werder Bremenissä mainetta niittäneelle Otto Rehhagelille. Trapattoni palasi Italiaan Cagliari Calcion päävalmentajaksi kaudeksi 1995–1996 ja palasi Bayerniin kesällä 1996. Toinen kerta toden sanoi ja Trapattoni pääsi menestyksen makuun myös Saksassa. Hän johdatti Bayernin Saksan mestariksi 1997. Lisäksi hän juhli kahta mestaruutta liigacupissa ja yhtä Saksan cupissa. Kesällä 1998 Trapattoni teki tilaa Ottmar Hitzfeldille ja palasi Italiaan.
1998–2000 Trapattoni toimi ACF Fiorentinan päävalmentajana luotsaten firenzeläiset Mestarien liigan lohkovaiheeseen. EM-kisojen 2000 jälkeen Trapattoni nousi Italian maajoukkueen päävalmentajaksi. Trapattonin johdolla Italia selvisi MM-lopputurnaukseen 2002. Kisat olivat kuitenkin pettymys Italialle, kun se putosi 2. kierrokselle häviten Etelä-Korealle 2–1.
Trapattoni sai maajoukkuevalmentajana ankaraa kritiikkiä huonoista tuloksista ja puolustusvoittoisesta taktiikasta. EM-kisat 2004 menivät Trapattonin johtamalta Italialta myös penkin alle joukkueen jäätyä alkulohkovaiheeseen. Trapattoni sai lähteä kisojen jälkeen ja hänen seuraajakseen nimettiin, ironista kyllä, Marcello Lippi, joka on myös puolustustaktiikan kannattaja.
Kaudella 2006–2007 Trapattoni toimi FC Red Bull Salzburgin managerina ja johdatti yhdessä päävalmentaja Lothar Matthäusin kanssa seuran Itävallan mestaruuteen. Matthäus sai potkut kauden jälkeen ja 68-vuotias Trapattoni siirtyi päävalmentajaksi apunaan saksalainen Thorsten Fink, joka siirtyi tammikuussa 2008 FC Ingolstadtin peräsimeen.
Trapattonin johdolla Irlannin maajoukkue esiintyi edukseen vuoden 2010 MM-kilpailujen karsinnoissa. Irlanti sijoittui lohkossaan toiseksi Italian takana ja selviytyi jatkokarsintaan Ranskaa vastaan, jonka kuitenkin hävisi yhteismaalein 1–2. Hyvän menestyksen vuoksi Irlannin liiton luottamus Trapattoniin on säilynyt ja syyskuussa 2009 70-vuotias veteraanivalmentaja allekirjoitti jatkosopimuksen vuoteen 2012. Trapattonin johdolla Irlanti eteni EM-kisoihin 2012 ensimmäistä kertaa 24 vuoteen. Lopputurnaus päättyi kuitenkin jo alkulohkoon Irlannin hävittyä kaikki ottelunsa. Trapattoni erosi tehtävästään 74-vuotiaana syyskuussa 2013, kun Irlanti menetti lopullisesti mahdollisuutensa selvitä MM-kisoihin 2014.
Cheap Wine and Quality Time
Cheap Wine and Quality Time on suomalaisen punkyhtye Anal Thunderin EP-levy, joka julkaistiin marraskuussa 2003 levymerkillä Hell’s Tone Records.
Christine Feehan
Christine Feehan (s. Kalifornia, USA) on yhdysvaltalainen viihdekirjailija, joka kirjoittaa pääasiassa paranormaalia romantiikkaa. Feehan on kirjoittanut yli 30 kirjaa, jotka ovat voittaneet paranormaalin tai romanttisen kirjallisuuden sektorin palkintoja, sekä saaneet eri palkintoehdokkuuksia. Myös kirjailija itse on palkittu kunniamaininnoilla.
Cheap Wine and Quality Time
Julkaisu sisältää aiemmasta tuotannosta poiketen enemmän ulottuvuutta, ja Lammaszinen Jouni Parkku toteaakin yhtyeen petranneen soundiaan edellisjulkaisuihin nähden. Poikkeuksellista on myös kappaleiden ajoittainen melankolisuus.
Christine Feehan
Chistine Feehanin perheeseen kuuluu puoliso Richard Feehan ja yksitoista lasta.
Walter Lampén
Walter Erik Lampén (11. helmikuuta 1862 Viipuri – 13. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja yksi Suomen autoilun pioneereista jonka arvellaan ostaneen vuonna 1904 Suomen ensimmäisen uuden auton.
Stockmannin historiateos kertoo että liike myi apupappi Lampénille vuonna 1904 5 000 markan hintaisen oletettavasti Ford Model A-merkkisen auton. Kaupan mukana tuli "chauffeuri" Waldemar Bergström. Stockmannin historiateoksen mukaan auto paloi pari vuotta myöhemmin autotallina toimineen ladon mukana. Lampén saattoi sen jälkeen ostaa toisen Ford Model F-mallisen auton joskaan tämä ei ole täysin varmaa.
Lampén oli viimeinen elossa ollut Ylioppilaskunnan Laulajat-kuoron perustajajäsen ja hän osallistui kuoron 75-vuotisjuhliin 1958.
Lampén toimi Helsingin suomalais-ruotsalaisen seurakunnan 3. komministerinä vuodesta 1900 alkaen ja oli vt. kirkkoherrana 1902–1905. Hän oli Sörnäisten ruotsalaisen seurakunnan kappalaisena 1918–1952 ja Helsingin kirkkomusiikkiopiston inspehtorina vuodesta 1901 lähtien sekä toimi Helsingin kaupunkilähetyksen johtokunnan puheenjohtajana. Lampén sai rovastin arvon 1922.
Walter Lampénin veljiä olivat lehtori, matkakirjailija Ernst Lampén ja aluemetsänhoitaja Arvid Emil Lampén (1876–1952).
Sortokausien aktivismi
Sortokausien aktivismi tarkoittaa Suomen historiassa suoraa toimintaa kannattanutta poliittista liikettä, joka syntyi 1900-luvun alussa vastustamaan niin sanottujen sortokausien aikaisia venäläistämistoimia. Myöhemmin se muuntui muun muassa jääkäriliikkeeksi. Oikeistolaisten lisäksi toiminnassa oli mukana myös ensimmäisten punakaartien lakkauttamisen jälkeen syntyneitä sosialidemokraattien sekä anarkistien ryhmiä.
Synty ja tavoitteet
thumb|upright|[[Konni Zilliacus.]]
Eräs Suomen historian tutkituimpia ja samalla kiistanalaisimpia aikakausia ovat vuoden 1899 ja 1900-luvun alun niin sanotut sortovuodet, joiden tapahtumat ja ilmiöt ovat herättäneet usein voimakkaita tunteita puolesta ja vastaan. Perustuslailliset johtivat kamppailua Suomen perustuslaillisten oikeuksien puolustamiseksi, myöntyväisyyssuuntauksen kannattajat tahtoivat antaa periksi Venäjän vaatimuksille, voimakkaasti kasvanut työväenliike kannatti perustuslaillisten kamppailua, mutta vaati kannatuksensa hinnaksi äänioikeutta ja poliittisia uudistuksia.
Tämä lisäksi keskeistä osaa näyttelivät myös aiemmin Kagaalin jyrkimmän aineksen muodostaneet omaksi joukokseen v. 1903 erottuneet aktivistit, joita ei tyydyttänyt perustuslaillisten liian myöntyväiseltä vaikuttanut kanta venäläisiä vastaan.
Ensimmäisen sortokauden aikana (1899–1905) perustuslailliset asettuivat vastustamaan Suomeen kohdistettuja yhdenmukaistamistoimenpiteitä Leo Mechelinin johdolla. Passiivinen vastarinta sai taakseen kansan enemmistön.
Alkuvaiheen aktivismi, joka oli pikemmin yksittäisten tekojen kokoelma kuin organisoitua toimintaa, kohdistui Suomessa toimivaan venäläiseen korkeaan virkamiehistöön, mutta myös suomalaisiin yhteistyömiehiin, joiden katsottiin pettäneen suomalaisten asian.
Vuonna 1903 kenraalikuvernööri Bobrikov sai keisarilta diktaattorin valtuudet ja karkotti perustuslaillisten johtajat. Osa perustuslaillisista turhautui ja alkoi kirjailija Konni Zilliacuksen johdolla haikailla aktiivista vastarintaa.
Kannattajat
Aktivisteiksi on historiantutkimuksessa laskettu kaikki ne henkilöt, jotka ovat joko yksin tai johonkin ryhmään järjestäytyneinä suorittaneet attentaatteja ja/tai valmistelleet aseellista vastarintaa Suomessa. Poliittista aktivismia ovat siis kaikki vuosien 1904–1905 irrallisetkin terroriteot Venäjän valtaa vastaan. Tähän ryhmään kuuluvat myös Eugen Schaumanin ja Kalle Procopén varsin omaehtoiset teot, jotka palvelivat mitä parhaiten aktivistien poliittisia päämääriä. thumb|upright|[[Kalle Procopé.]]
Aktivistisella liikkeellä puolestaan tarkoitetaan sitä kokonaisuutta, joka sekä kotimaassa että ulkomailla harjoitti Suomen etuja puolustavaa ja Venäjän pyrkimyksiä vastustavaa politiikkaa. Sen tavoitteena oli nostaa suuret kansanjoukot Venäjää vastaan. Vaikka aktivisteilla oli keskeisenä toimintamenetelmänä aseellinen vastarinta, sitä ei kuitenkaan haluttu asentaa esimerkiksi rauhanomaisemman vastarinnan vaihtoehdoksi.