cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suontee
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueella (14.8). Se sijaitsee sekä Ylä-Suonteen valuma-alueen (14.85) että Ala-Suonteen alueen (14.84) vesistöalueilla. Kolmannen jakovaiheen tarkemmin rajatut vesistöalueet ovat Ylä-Suonteen lähi-alue (14.851) ja Ala-Suonteen lähi-alue (14.841). Järven vedenpinnan korkeus on 94,1 metriä mpy. Suonteen vedet laskevat Joutsan kirkonkylän kohdalta Viherin kautta Päijänteeseen.
Suonteen valuma-alueen pinta-ala on 626 neliökilometriä, josta Suonteen rantaviiva ottaa 170 neliökilometriä. Koko valuma-alueen järvisyys on 31 prosenttia. Valuma-alueen muiden järvien yhteispinta-ala ei ylitä Suonteen 142 neliökilometrin vesipinta-alaa. Suonteen lähialueiden valuma-alueiden yhteispinta-ala on 385 neliökilometriä ja järvisyys 46 %. Kun Suontee muodosti ensimmäisen kerran itsenäisen järven, oli se Puulasta tulevan veden läpivirtausjärvi eli reittijärvi. Kun Puulan vedenpintaa alennettiin vuonna 1854, muuttui Suontee Sysmän reitin latvajärveksi.
Mihail Tal
Mihail Tal (, 9. marraskuuta 1936 Riika, Latvia – 27. kesäkuuta 1992 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolais-latvialainen shakin suurmestari ja shakin kahdeksas maailmanmestari. Tal oli myös arvostettu shakkikirjailija.
Tal oppi juutalaisisältään shakin kahdeksanvuotiaana. 1953 hän voitti ensimmäisen Latvian mestaruutensa ja 1957 hänestä tuli suurmestari ja samalla nuorin Neuvostoliiton mestari tuloksella +9 =10 -2. 1958 hän voitti sarjan korkeatasoisia turnauksia, muiden muassa toisen Neuvostoliiton mestaruutensa ja Portorožin alueidenvälisen turnauksen Jugoslaviassa. Seuraavana vuonna Tal voitti ehdokasturnauksen ja kukistettuaan Mihail Botvinnikin MM-ottelussa 1960 (+6 =13 -2), hänestä tuli siihen mennessä nuorin shakin maailmanmestari vain 23-vuotiaana.
Botvinnik oli otteluehtojen mukaan oikeutettu uusintaotteluun seuraavana vuonna. Munuaissairauteen sairastunut Tal torjui vastustajansa tarjouksen siirtää ottelua myöhemmäksi ja hävisi sen (+5 =6 -10). Toiste hän ei enää selviytynyt läpi MM-karsinnoista, vaikka pysyi pitkään maailman huipulla.
Talin terveysongelmat jatkuivat hänen elämänsä loppuun asti, mikä aiheutti epätasaisia tuloksia shakissa. Tal addiktoitui useisiin päihteisiin. Journalisti Dominic Lawsonin mukaan Tal saattoi polttaa jopa 100 savuketta yhden pelin aikana, ja että Talin ensimmäisen vaimon mukaan tämä ei koskaan omistanut sytytintä, koska sytytti aina uuden savukkeen edellisen natsalla, ja että kun Tal tuli Hastingsin turnaukseen, tämä joi hotellinsa baarin tyhjäksi viskistä ja brandystä. Lievittääkseen fyysistä tuskaa, joka hänelle oli aiheutunut operaatioista, joiden tarkoitus oli lieventää juomisen aiheuttamaa tuhoa, hän tuli myös joksikin aikaa riippuvaiseksi morfiinista. Hänen ystävänsä Gennadi Sosonkon mukaan hoitajat yrittivät turhaan löytää hänen käsivarsiensa suonista paikkaa, johon ei olisi jo pistetty.
Usein hän pystyi kuitenkin edelleen maailmanluokan suorituksiin. Hän voitti lisää Neuvostoliiton mestaruuksia vuosina 1967, 1972, 1974 ja 1978, sivuten Botvinnikin kuuden mestaruuden ennätystä. 1979 hän voitti jaetun ensimmäisen sijan Montrealin turnauksessa Karpovin kanssa. 1988 hän voitti pikashakin maailmanmestaruuden. Kolme viikkoa ennen kuin hänen sisäelimensä pettivät lopullisesti 1992, hän pakeni sairaalasta pelatakseen pikashakkiturnauksen Moskovassa. Hän oli ainoa pelaaja, joka voitti maailmanmestari Garri Kasparovin. Hän kuoli munuaissairauteen 1992 55-vuotiaana.
Tal tunnettiin aggressiivisesta, uhrauksia hersyvästä tyylistään. Hän oli myös huomattava shakkijournalisti ja -kirjailija. Hän kommentoi omaelämäkerrassaan 100 parasta peliään.
Estadio Diego Armando Maradona
Estadio Diego Armando Maradona (entinen nimi Estadio Argentinos Juniors) on jalkapallostadion Buenos Airesin kaupungissa Argentiinassa. Vuonna 1940 avattu stadion on Argentinos Juniorsin kotikenttä ja se on nimetty jalkapalloilija Diego Maradonan mukaan, joka pelasi seurassa 1976–1981.
Julija Petšonkina
Julija Sergejevna Petšonkina (, o.s. Nosova, s. 21. huhtikuuta 1978 Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen 400 metrin aitajuoksija. Hän piti vuosina 2003–2019 hallussaan matkan maailmanennätystä ajalla 52,34.
Sydneyn olympialaisissa 2000 Petšonkina karsiutui 400 metrin aitojen välierissä. Seuraavana vuonna hän voitti matkalla MM-hopeaa Edmontonin MM-kisoissa ajalla 54,27. Samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ja sijoittui kahdeksanneksi GP-finaalissa. 2002 hän oli viides 400 metrin sileällä sisäratojen EM-kisoissa Wienissä ja voitti aitojen Euroopan cupin. Hän voitti 400 metrin aidat myöhemmin samana vuonna yleisurheilun maailmancupissa Madridissa ajalla 53,74. 2003 Petšonkina kilpaili Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin sileällä, joissa hänet hylättiin välierissä. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän voitti aidoissa pronssia ajalla 53,71. Samana vuonna hän juoksi 8. elokuuta Tulassa matkan maailmanennätykseksi ajan 52,34. Maailmanennätyksen rikkoi Dalilah Muhammad vuonna 2019.
Petšonkina sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 kahdeksanneksi 400 metrin aidoissa. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti matkan ajalla 52,90 ja myöhemmin samana vuonna sijoittui toiseksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2006 hän voitti yleisurheilun maailmancupin Ateenassa ajalla 53,88. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sai hopeaa 400 metrin aidoissa ajalla 53,50.
Petšonkina oli Glasgow'ssa 2005 mukana juoksemassa 4 x 200 metrin viestin sisäratojen yhä voimassa olevaa maailmanennätystä ajalla 1.32,41. Hän oli naimisissa aitajuoksija Jevgeni Petšonkinin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2006.
HMS Russell (1764)
HMS Russell oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1764 vesillelaskettu Ramillies-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 8. tammikuuta 1761 Thomas Westiltä Deptfordista, mutta sopimus allekirjoitettiin vasta 28. tammikuuta. Köli laskettiin kesäkuussa. Alus laskettiin vesille 10. marraskuuta 1764 ja valmistui 6. tammikuuta 1765 Deptfordin ja Woolwichin telakoilta. Sopimuksen mukaiset valmistuskustannukset olivat 26 675 puntaa 18 shillinkiä ja kahdeksan pennyä, mutta siitä maksettiin 28 971 puntaa 12 shillinkiä ja kahdeksan pennyä. Lisäksi varustamiskustannukset telakoille olivat 3 796 puntaa kolme shillinkiä ja yhden pennyn.
Nokia 2730 classic
Nokia 2730 classic on Nokian kehittämä 3G-verkkoja tukeva matkapuhelin, jonka esiteltiin toukokuussa 2009. Myyntiin puhelin tuli saman vuoden lokakuussa. Puhelimessa on kahden megapikselin kamera, mp3–soitin ja nettiselain.
Aalto-yliopiston tutkimuksen mukaan vuonna 2012 Suomessa käytössä olevista puhelimista Nokia 2730 classic -malleja oli n. 1,8 %.
Hakapyssy
Hakapyssy eli arkebuusi  oli varhainen eurooppalainen suustaladattava käsituliase, jonka tunnusomainen piirre on pitkän piipun suun lähellä oleva vankka koukku tai haka. Myös nimi arkebuusi on johdettu saksankielen sanasta Hackenbüchse. Hakapyssy oli varustettu 1400-luvun puolivälissä kehitetyllä lunttulukolla. thumb|Käsikanuuna eli raskas arkebuusi Askerî Müse -museon kokoelmissa Istanbulissa. Piipun alla asetyypille ominainen haka. Hakapyssyn haka tuetaan ammuttaessa johonkin kiinteään esineeseen, jolloin se vastaanottaa rekyylin. Linnaa puolustettaessa ladattu hakapyssy voitiin tukea muurinharjaan siten, että haka nojasi muurinharjan ulkopuoleen. Kentällä ammuttaessa hakapyssy tuettiin vankkaan lankuista tehtyyn ampumatukeen tai myöhemmin ampumasauvaan. thumb|300px|Lunttulukkomusketti laukaistaan ampumasauvaan tukien.
Historiaa
Olkapäätä tai rintaa vasten asetettava musketin tukki kehitettiin todennäköisesti hussilaissotien aikana (1419–1436), ja tätä edeltävien aseiden ongelmana oli rekyylin hallinta. Varhaisemmat käsikanuunat oli kiinnitetty pitkään tukisalkoon, jonka perä voitiin asettaa maata vasten ammuttaessa, mutta tämä teki aseesta epäkäytännöllisen pitkän. Käsikanuunasta kehitettiin raskaampi hakapyssy ja kevyempi arkebuusi, jolloin käsikanuunan tukisalosta voitiin luopua.
Hakapyssyjä oli käytössä 1600-luvun alkupuolelle saakka. Ase oli painava ja tämän vuoksi sitä käytettiin 1520-luvulle saakka ainoastaan piirityssodankäynnissä. Taistelukentällä ase laukaistiin tukemalla se ampumasauvaan.
Baleaarienmeri
Menorcan saaren ympärillä on pieniä merenlahtia. Ibizan ja Formenteran välinen alue on Unescon maailmanperintöluettelossa. Baleaarien seudulla on usein tuulista, joten tämän saariryhmän läheiset merialueet sopivat hyvin purjehdukseen. Baleaarienmerellä on käytössä kolme purjehdusreittiä. Yksi reitti kulkee Mallorcan ympäri, toinen Mallorcalta Ibizalle ja kolmas reitti kiertää ympäri sekä Mallorcan, Menorcan että Cabreran saaret. Baleaarienmeren rannoilla on useita purjevenesatamia suojaisilla paikoilla merenlahdissa. Nämä satamat suojaavat hyvin merituulilta kaikkina muina vuodenaikoina, mutta talvella asianlaita on huonompi. Etenkin Menorcan pohjoispuolella, missä talvisin puhaltaa Mistral-tuuli.
Hakapyssy
Historiaa
Myöhemmin 1600-luvulla arkebuusi-nimitys erkaantui tarkoittamaan nimenomaan lunttulukkoista pitkäpiippuista asetta, joka oli muskettia kevyempi, eikä siten vaatinut ampumasauvan käyttöä. 1630-luvulla musketista kehitettiin kevyempiä versioita, joiden laukaisuun ei tarvittu enää välttämättä ampumasauvaa. Samaan aikaan termi musketti laajeni käsittämään kaikki jalkaväen pitkäpiippuiset aseet. Ampumasauvoja valmistetaan edelleen kaupallisestikin, myös teleskooppisina, ja niitä käytetään yleisesti metsästyksessä haluttaessa parantaa ampumatarkkuutta. Maastossa liikuttaessa sauva toimii kävelykeppinä. Talvisin yhden tai kahden suksisauvan käyttäminen ampumasauvana on yleinen tapa.
Väljyyksien vertailua
Musketin väljyys vaihteli yleensä välillä 10–40, eli piipun sisähalkaisija oli 12,4–19,69 mm. Esimerkiksi 16-väljyisen musketin piipun sisähalkaisija oli 16,83 mm, ja sen lyijykuula painoi yhden unssin (28,35 g).
Kurjanova
Kurjanovas ezers tai Kurjanovo (latg. Kurjanovys azars ; ) on järvi Itä-Latviassa Ciblan kunnassa.
Maantietoa
Kurjanova on 1,6 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,28 neliökilometriä eli 128 hehtaaria. Järvi on pyöreän muotoinen eikä sillä ole lahtia tai niemiä. Järven ainoa saari sijaitsee sen länsiosassa ja sen pinta-ala 20 aaria. Saaressa kasvaa lehtipuista ja sitä ympäröi kaislikko. Järven rannat ovat matalat, vaikka paikoin esiintyy jyrkkiäkin kohtia. Matalat rannat ovat vesikasvillisuuden tukkimia, mutta jyrkillä rannoilla pääsee veneellä suoraan rantaan. Järven pohjoisrannat nousevat mäelle, joka näkyy järvelle selvästi. Järvi on 5,8 metriä syvä, mutta sen keskisyvyys on 2,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven koillisosassa. Järven pohjoisrannat ovat metsämaata ja sen eteläosat peltomaata. Soistuneimmat rannat ja suon löytää järven länsipäästä.
Luontoarvoja
Kurjanovan rannat ja sen lähiympäristö kuuluvat järven nimeä kantavaan luonnonpuistoon (Kurjanovas ezers dabas parks), joka on perustettu vuonna 2004. Sen pinta-ala on 259 hehtaaria ja puiston tarkoituksena on suojella järveä ja sen ympäristön luontoa suurilta muutoksilta. Järven rannat ovat vaihtelevia, mutta rantaveden pohja on hiekkaa ja mutaa, joiden joukossa on kivikkoa ja suuria siirtolohkareita.
Järven kasvillisuus sisältää valtalajeina ruokoja, kaislaa, kortetta, sahalehtiä, keiholehtiä, osmankäämiä, vesiruttoa, ulpukkaa ja heinää. Järven kalasto on monipuolinen: rantanuoliainen, ahven, hauki, lahna, särki, sorva, kiiski, ruutana, suutari ja pasuri. Järvessä viihtyy myös jokirapu.
Vesistösuhteita
Kurjanova sijaitsee Sinjajan valuma-alueella. Sinjaja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järveen tulee kolme ojaa ja sen laskuoja yhtyy Kurjankaan, joka on Sinjajan sivujoki. Järven valuma-alueen koko on lähteistä riippuen 46,2 tai 2,1 neliökilometriä.
Peugeot 207
Peugeot 207 on Peugeot’n vuosina 2006–2015 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Peugeot 206:n. 207:n seuraajaksi esiteltiin vuonna 2012 Peugeot 208, mutta se pysyi edelleen mallistossa vuoteen 2014 saakka, avomalli 207 CC kevääseen 2015. Farmarimalli 207 SW:n korvasi crossover-malli Peugeot 2008 vuonna 2013. vasen|pienoiskuva|Viisiovinen Peugeot 207 Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä 207 sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Erikseen vuonna 2007 testattu 207 CC ansaitsi sekin viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|Peugeot 207 SW 207 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2006. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin Citroën C3. Seuraavana vuonna kolmi- ja viisiovisten hatchbackien rinnalle tulivat farmarimalli SW ja kokoontaittuvalla kovakatolla varustettu avomalli CC.
Moottoriurheilussa
Autosta johdetiin Super 2000 -luokan ralliauto Peugeot 207 S2000.
vasen|pienoiskuva|Peugeot 207 CC vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Peugeot 207. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Peugeot 207 CC.
Hypsifrone
Hypsifrone on lyhyt Hypsifrone-nimisen (, ”Korkeamielinen”) naisen näkyjä sisältävä gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi XI, kirja 4). Kirjoitus on koptinkielinen. Se on hyvin katkelmallinen ja siitä tunnetaan mahdollisesti vain pieni osa. Tämän vuoksi kirjoituksen sisällöstä on vaikea saada juurikaan kuvaa.
Kirjoitus kertoo siitä, kuinka Hypsifrone laskeutuu alas ”neitseellisyytensä paikasta” ja keskustelee Fainops-nimisen hahmon kanssa. Joidenkin tutkijoiden mukaan kirjoitus olisi setiläistä alkuperää, koska toisessa Nag Hammadista tunnetussa tekstissä, Hallitsijoiden olemuksessa, mainitaan Eleleth, jota kutsutaan nimellä ”Fronesis”, ja neitseellinen Henki. Elelethin nimi voisi olla johdettu arameankielisestä ilmaisusta el-`alîta, "Korkeuden Jumala", joka voisi vastata kreikankielistä Hypsifronea.
Karl Alexander Müller
Karl Alexander Müller (20. huhtikuuta 1927 Basel – 9. tammikuuta 2023 Zürich) oli sveitsiläinen fyysikko. Hän ja Johannes Bednorz saivat vuonna 1987 Nobelin fysiikanpalkinnon suprajohtavuuteen liittyvästä työstään.
Müller syntyi Baselissa Sveitsissä vuonna 1927. Perhe muutti Itävaltaan pian hänen syntymänsä jälkeen isän musiikinopintojen vuoksi. Müllerin äiti kuoli vuonna 1938 hänen ollessaan 11-vuotias. Müller meni naimisiin Ingeborg Marie Louise Winklerin kanssa vuonna 1956. Heille syntyi yksi poika ja yksi tytär. Müller opiskeli ETH Zürich -yliopistossa opettajanaan Wolfgang Pauli. Tuolloin hän kiinnostui sähkötekniikasta. Valmistuttuaan hän työskenteli vuoden ja palasi takaisin opiskelemaan.
Nicolae Martinescu
Nicolae Martinescu (24. helmikuuta 1940 Vișani, Brăila – 1. huhtikuuta 2013 ) oli romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka teki pitkän ja menestyksekkään uran kansainvälisellä tasolla.
Martinescu voitti olympiakultaa sadan kilogramman painoluokassa Münchenissä 1972, missä hän kohtasi loppuottelussa neuvostoliittolaisen Nikolai Jakovenkon. Neljä vuotta aiemmin hän oli saavuttanut olympiapronssia Méxicon kisoissa. Ensimmäisissä olympiakisoissaan Tokiossa 1964 hän oli neljäs. Olympiakultansa lisäksi Martinescu saavutti arvokisavoiton Essenin EM-kilpailuista 1966 97 kilogramman painoluokassa, missä hän kukisti loppuottelussa Neuvostoliiton Aleksei Karmatskin.
Martinescu saavutti urallaan lukuisan määrän himmeämpiä arvokisamitaleita. MM-hopealle hän jäi kahdesti: 1963 Helsingborgissa ja 1971 Sofiassa. MM-pronssia hän saavutti neljissä kisoissa: 1966, 1967, 1970 ja 1974. EM-kisoista Martinescu saavutti vuoden 1966 kultamitalin lisäksi pronssia 1972 Katowicesta ja 1973 Helsingistä.
Martinescun viimeisiksi arvokisoiksi jäivät Montréalin kesäolympialaiset 1976, joissa hän sijoittui seitsemänneksi. Urallaan Martinescu paini kaikkiaan 21 kansainväliset arvokilpailut ja sijoittui Montréalia lukuun ottamatta joka kerta kuuden parhaan joukkoon.
Kaiku (lehti)
Kaiku oli vuosina 1877–1949 Oulussa ilmestynyt sanomalehti, jonka perustaja oli toimittaja Konrad Fredrik Kivekäs. Kivekäs toimitti ja kustansi Kaikua vuoteen 1905 saakka.
Kaiku oli 1800-luvun lopulla Pohjois-Suomen johtava sanomalehti ja levikiltään Suomen suurin maaseutulehti. Lehden linja radikalisoitui sen jälkeen, kun Suomalainen puolue jakaantui 1880-luvulla vanhasuomalaisiin ja nuorsuomalaisiin, ja Kaiku siirtyi jälkimmäisten leiriin. Kaiku käsitteli kielikysymyksen lisäksi muita ajankohtaisia kysymyksiä, kuten työväen asemaa, siirtolaisuutta, raittiusasiaa ja maaseudun tilattoman väestön ongelmia. Kivekäs sai näiden kirjoitusten takia useita painokanteita ja joutui maksamaan sakkoja, ja hänet tuomittiin myös kerran kolmen kuukauden vankeusrangaistukseen.
Vuonna 1933 Kansallinen Kokoomuspuolue tuli lehteä kustantaneen yhtiön osakkaaksi. Myöhemmin samana vuonna Isänmaallinen kansanliike valtasi lehden. Kaiku jatkoi kuitenkin puolueiden yhteisenä äänenkannattajana. Vaikka Isak Kaitera oli vuosina 1933-39 Kaiun päätoimittaja ja julkaisuyhtiön toimitusjohtaja, päätoimittajan tehtäviä hoiti käytännössä pääasiassa toimittaja, tunnettu lehti- ja radiomies Arvo Alanne. Kokoomus myi osakkeensa vuonna 1939.
Vuoden 1948 eduskuntavaalien jälkeen kokoomus jätti maksamatta velkansa lehdelle. Omistaja-yhtiö Kirjola päätti lakkauttaa lehden lokakuussa 1949, kun rahaa ei ollut saapunut. Lakkautettaessa lehdellä oli 1 950 tilaajaa.
Päätoimittajat
Kaiun päätoimittajat:
Luettelo pikkuplaneetoista: 432 001–433 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 432001:stä ja päättyen 433000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Varisto (Vantaa)
Variston yritysalue Kehä III:n eteläpuolella on liike- ja teollisuusaluetta, jonne ovat sijoittuneet esimerkiksi Kauppakeskus Viisari suurine huone­kalu­myymälöineen sekä Fur Center, jossa järjestetään turkishuutokauppoja.
Alueella sijaitsee myös metsäisempi Raappavuori vesitorneineen. Kaakossa ulkoilualue jatkuu saumattomasti Myyrmäen urheilupuiston suuntaan. Eteläisessä Varistossa on omakotitalo- ja rivitaloasutusta, kaksi päiväkotia ja yhtenäiskoulu. Myös Pellaksen alue Myyrmäen vesitornin eteläpuolella kuuluu Varistoon.
Varistossa järjestettiin asuntomessut 1977. Tuo asuinalue on purettu ja paikalle tullaan rakentamaan uusia asuinrakennuksia.
Variston palveluja
thumb|upright=1.1| Sisäilmaongelmien vuoksi purkupäätöksen huhtikuussa 2016 saanut Hämeenkylän koulun päärakennus keväällä 2016.
Busseja Varistosta kulkee Helsinkiin, Myyrmäkeen, Kalajärvelle, Perusmäkeen, Aviapolikseen ja Kaivokselaan (palvelulinja). Martinkyläntieltä pääsee myös Leppävaaraan ja Vantaankosken asemalle.
Brian Pockar
Brian James Pockar (27. lokakuuta 1959 Calgary – 28. huhtikuuta 1992 Calgary) oli kanadalainen taitoluistelija. Hän kilpaili vuoden 1980 talviolympialaisissa Lake Placidissa ja jäi miesten yksinluistelussa 12. sijalle. Pockar osallistui myös taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1977–1982 ja sai sieltä vuonna 1982 pronssimitalin.
Pockar oli kolminkertainen Kanadan-mestari. Hän kuoli AIDS:iin.
Zombi
Zombi tai zombie on voodoossa taikakeinoin liikkuvaksi tehty vainajan ruumis, jota voi käyttää palvelijana.
Kauhuviihteessä ja muussa populaarikulttuurissa zombit ovat usein syntyneet puolivahingossa erilaisten epäonnistuneiden kokeiden seurauksena.
Alkuperä
upright|pienoiskuva|Zombiksi maskeerattu henkilö [[zombikävelyssä New Jerseyssä]] Afrikkalaisperäinen voodoo-uskonto vallitsi Haitissa vapaasti maan itsenäistyttyä ja pitkälti samalla eristäydyttyä muusta maailmasta vuodesta 1804 lähtien. Vuonna 1810 sana zombie mainittiin ensimmäisen kerran englanninkielisessä kirjassa History of Brazil, jossa se viittasi länsiafrikkalaiseen jumalaan. Afrikasta zombimytologia levisi Haitiin, missä uskottiin yleisesti noituuteen. Haitissa zombien uskotaan olevan bokoriksi tai hounganiksi kutsuttujen voodoo-pappien kuolleista tuomia ihmisiä. Joskus zombiksi muuttaminen oli rangaistus, mutta usein heidät tarkoitettiin orjiksi.
Yhdysvaltalainen William Seabrook kirjoitti Haitissa asuttuaan vuonna 1929 kirjan The Magic Island, jolla hän toi Haitin zombi-perinteen muun maailman tietoisuuteen. Seabrook kuvaili zombit kuulemansa perusteella "sieluttomiksi ihmisruumiiksi, yhä kuolleiksi mutta haudasta nostetuiksi, noituudella eläväntapaiseksi palautetuiksi; he ovat vainajia, jotka on saatu kävelemään, käyttäytymään ja liikkumaan kuin olisivat elossa". Zombeja käytettiin Seabrookin mukaan orjina. Heidän kasvonsa olivat ilmeettömät ja tyhjät, katse sokea ja tuijottava. Pian Seabrookin kirjan julkaisun jälkeen zombiet alkoivat näkyä yhdysvaltalaisessa populaarikulttuurissa. Ensimmäisiä esiintymisiä oli Kenneth Webbin näytelmä Zombie, joka sai ensi-iltansa New Yorkissa 1932.
Clairvius Narcissen tapaus
Vuonna 1980 ilmestyi haitilaiseen kylään mies, joka väitti olevansa haitilaisessa sairaalassa toukokuun toisena päivänä vuonna 1962 kuollut Clairvius Narcisse. Narcisse kertoi olleensa tajuissaan, mutta halvaantunut oletetun kuolemansa aikana, hän oli jopa nähnyt tohtorin peittävän kasvonsa lakanalla. Narcisse väitti, että bokor (noita) oli herättänyt hänet henkiin ja tehnyt hänestä zombin. Sairaala oli dokumentoinut Narcissen sairauden ja kuoleman. Tiedemiehet pitivät häntä siksi mahdollisena todisteena haitilaisista zombeista. Narcissen tapaus oli lähtölaukaus 1980-luvun zombitutkimukselle, jolloin antropologi Wade Davis matkusti Haitille tutkiakseen mikä voisi aiheuttaa zombien kaltaisen tilan. Wade Davis väitti 1980-luvulla Haitilla tekemiensä tutkimusten perusteella, että kuoleman kaltainen tila saatiin aikaan pallokalan myrkyllä. Muut tutkijat ovat suhtautuneet Davisin tutkimuksiin epäillen ja hänen tutkimustuloksensa on kyseenalaistettu. Davis kirjoitti Narcissen tapauksen pohjalta kirjan The Serpent and the Rainbow vuonna 1985, jonka pohjalta ilmestyi vuonna 1988 Wes Cravenin ohjaama kauhuelokuva Käärme ja sateenkaari.
Hwarangdo
Hwarangdo (, hanja 花郞道) oli korealaisen Sillan kuningaskunnan ylimystön noudattama säännöstö, joka muodosti sotilaallisen ja akateemisen koulutuksen perustan.
Zombi
Populaarikulttuurissa
pienoiskuva|Zombiksi muuttunut tyttö George A. Romeron elokuvassa [[Night of the Living Dead (vuoden 1968 elokuva)|Elävien kuolleiden yö.]] Populaarikulttuurissa zombi on henkiin herätetty ruumis, joka ei muista mitään, on yleensä hyvin kömpelö ja jonka ainoa tehtävä on syödä kaikki elävä mikä sen eteen sattuu. Usein zombit himoitsevat aivoja, mutta sille ei ole mytologista pohjaa. Zombeja ja niiden kaltaisia olentoja on käytetty hahmoina kauhukirjallisuudessa ainakin 1900-luvun alusta: Weird Talesiin kirjoittaneista aihetta käsittelivät muun muassa Cthulhu-mytologian yhtenäistänyt August Derleth ja Conan barbaarin luoja Robert E. Howard joka kirjoitti aiheesta kaksi novellia ja artikkelin. Juri Nummelin on toimittanut suomalaisia zombinovelleja sisältävän kokoelman Tuhansien zombien maa: Tarinoita elävistä kuolleista ja Suomesta.
Kirjallisuutta paremmin tunnettu zombifiktion laji on kuitenkin elokuva; paremmin kreivi Draculana tunnettu Bela Lugosi tähditti Valkoinen zombi -elokuvaa jo vuonna 1932. Eräs legendaarisimmista zombielokuvista on George A. Romeron pienellä budjetilla tekemä Elävien kuolleiden yö sekä sen jatko-osat, jotka loivat nykyisin populaarikulttuurissa tyypillisen zombin prototyypin. Myös Lucio Fulci sai mainetta zombielokuvillaan.
Videopeli- ja elokuvateollisuudessa zombit ovat suosittuja massahirviöitä, jotka hyökkäävät useimmiten ryhmässä tai suurissa laumoissa, esimerkkinä Resident Evil -pelit ja niiden pohjalta tehdyt elokuvat. Quake oli yksi ensimmäisistä peleistä, joissa zombeja esiintyi – siinä ne paiskoivat pelaajaa omasta ruumiistaan repimillä lihankimpaleilla.
Pienoinen zombi-buumi koettiin 2000-luvun alussa jolloin ilmestyivät aihetta käsitelleet elokuvat 28 päivää myöhemmin (2003) ja I Am Legend (2007), Max Brooksin kirjat Zombi – taistelijan opas (alk. 2003) ja World War Z: An Oral History of the Zombie war (2006) ja sarjakuva The Walking Dead (2003).
Paintball
thumb|Paintball -pelaajia Paintball eli värikuulapeli on urheilulaji. Paintballissa ammutaan merkkaimella värikuulia. Vastustajat pyritään eliminoimaan pelistä merkkaamalla heidät värikuulan osumalla.
Zombi
Populaarikulttuurissa
Zombit herättää henkiin usein avaruussäteily tai jokin keinotekoinen kemikaali tai virus. Zombit ovat lähes aina ihmisiä, mutta toisinaan kuvataan myös eläinzombeja. Tyypillinen zombi on voimakas ja kestää suuretkin fyysiset vauriot, mutta myös hidasliikkeinen ja vähä-älyinen. Zombi tapetaan vaihtelevin tavoin; joskus ne voi tappaa siinä missä tavallisenkin ihmisen – näin esimerkiksi Lucio Fulcin elokuvissa The Beyond ja City of the Living Dead. Useimmiten sen voi kuitenkin tappaa ainoastaan joko tuhoamalla sen aivot, tappamalla sen herättäjän tai katkaisemalla selkärangan. Tarun mukaan zombin voi vapauttaa kirouksesta, jos sen huulet koskettavat suolaa.
Paintball
Peliformaatteja on useita: juonellisia eli niin sanottuja skenaariopelejä, erilaisia lipunryöstöpelejä, kilpailumuoto/turnauksia. Jokaisessa pelaajat joutuvat juoksemaan, liikkumaan ja väistelemään pysyäkseen merkkaamattomina samalla, kun yritetään joko saavuttaa määrätty tavoite tai merkitä vastustajan pelaajat.
Zombi
Zombit fantasiassa
upright|pienoiskuva|Taiteilijan näkemys zombista. Rooli- ja miniatyyripeleissä zombit palvelevat usein epäkuolleiden armeijoiden sotilaina luurankojen kanssa. Yleisesti fantasiakirjallisuudessa zombi nostetaan kuolleista loitsun avulla. Tämä voidaan myös toteuttaa usealle ruumiille kerralla. Perinteisissä rooli- ja miniatyyripeleissä zombit, kuten muutkin vähäisemmät epäkuolleet, ovat usein persoonattomia eivätkä kykene oppimaan kuin korkeintaan yrityksen ja erehdyksen kautta. Zombilordeja saattaa myös ajoittain nousta haudoistaan johtamaan kauhistuttavia armeijoita valloittamaan maata.
Paintball
Nykyaikainen kilpapaintball poikkeaa voimakkaasti metsäpeleistä, vaikka kisapuolenkin juuret ovat metsäkentillä. Paintballin SM-liigan ensimmäinen kausi pelattiin 1994. Turnausmuotoinen pelaaminen on kehittynyt viime vuosina voimakkaasti.
Historia
Paintball sai alkunsa 1970-luvulla, jolloin kehitettiin ensimmäiset värikuulamerkkaimet. Ne oli suunniteltu metsureiden ja karjankasvattajien avuksi puiden ja eläimien merkkaamiseen. Ensimmäisessä paintball-pelissä käytetty merkkain oli James Halen keksimä sekä kehittämä.
Ensimmäinen paintball-peli pelattiin vuonna 1981 sen jälkeen, kun Hayes Noel ja Charles Gaines ideoivat miten pystyttäisiin mittaamaan, kenellä on paras taistelutilanteessa tarvittava hiiviskely- ja paineensietokyky sekä ahdingossa tarvittava kylmähermoisuus. Heidän kaverinsa George Butler näki eräässä maatalouslehdessä Nelspot 007 -merkkaimen mainoksen, ja se valittiin aseeksi peliä varten.
Suomeen paintball saapui 80-luvun puolivälissä, jolloin 12 gramman hiilidioksidikapseleilla toimivia merkkaimia tuotiin Suomeen ulkomailta. Ensimmäinen suomenmestaruus (Survival Game -nimen alla) ratkottiin vuonna 1988 Imatralla 15-henkisin joukkuein. Turnauksen voitti Jyväskylän joukkue, joka pelasi loppuottelussa Helsingin joukkuetta vastaan.
Nykyaikainen kilpapaintball
Kilpapaintball poikkeaa harrastepelistä vain ulkoisin osin. Vastustajat pyritään poistamaan pelistä eliminoimalla heidät siten että osuneesta värikuulasta jää jälki. Tämän lisäksi käytetään myös lippuja, vaikkakin niiden pelillinen merkitys on ajan myötä pienentynyt huomattavasti. Ottelu ratkeaa, kun vastapuolen pelaajat on eliminoitu.
Vuoden 2008 alusta alkaen SM-liiga ja 1. ja 2. divisioonan ottelut on pelattu ns. X-Ball -monieräformaatilla. Aikaisemmin käytössä olleesta yhden erän ottelusta on siirrytty viiden minuutin eräajan tai kolmen pisteen rajoittamaan monieräotteluun. Kisoissa peli on huomattavasti nopeatempoisempaa kuin harrastepuolella, esimerkiksi SM-liigassa yhden erän pituus on yleensä vain muutamia minuutteja.
Pelin perusmuodot
Paintball voidaan jakaa kahteen kategoriaan:
Kenttä
Paintballia pelataan metsämaastossa ja sille tarkoitetuilla kentillä. Suomen ensimmäinen paintball-rata avattiin Oulussa 2008. Lähes kaikki turnaukset järjestetään tasaisella nurmella, jolle kootaan yleensä ilmatäytteisistä esteistä erimuotoisia kenttiä eli niin sanottuja Sup Air -kenttiä, jotka ovat saaneet nimensä esteen tuotemerkistä Sup'Air. Kenttien koko on myös pienentynyt kovasti: nykyisin normaalia on, että käytännössä kaikista suojista on mahdollista ampua kaikkiin suojiin etäisyyden vuoksi.
Merkkaimet
Merkkain eli värikuula-ase toimii joko paineilmalla tai hiilidioksidilla. Varhaisimmat merkkaimet, joilla lajia USA:ssa pelattiin, oli tarkoitettu puiden ja lehmien merkkaamiseen, kunnes maanviljelijät alkoivat pelata toisiaan vastaan. Nykyiset merkkaimet ovat erityisesti lajia varten suunniteltuja, ja markkinoilla on runsaasti merkkejä ja malleja.
Merkkaimet jakaantuvat pumpputoimisiin, mekaanisiin puoliautomaatteihin ja sähkötoimisiin. Pumppumerkkaimet ladataan erillisestä kahvasta, minkä jälkeen merkkain on valmis laukaistavaksi. Ensimmäiset merkkaimet olivat pumpputoimisia, mutta ne vähenivät paljon puoliautomaattien tultua kentille. Mekaaniset puoliautomaatit ovat itselataavia, minkä vuoksi ne ovat uudelleen laukaistavissa heti laukaisun jälkeen. Elektropneumaattisissa kuula-aseissa laukaisu tapahtuu sähköllä toimivan pneumaattisen solenoidin avulla. Koska elektroniikka ohjaa toimintaa, voidaan laukaisuun lisätä erilaisia toimintoja, kuten kauden 2009 alkaessa kilpailuissa käytössä ollut ampumatiheyden raja 10 kuulaa sekunnissa (bps).
Värikuulat
right|220px|thumb|Käytettyjä värikuulia Värikuulat ovat värikuulamerkkaimen ammuksia. Ne koostuvat elintarvikeväristä, limettihedelmästä, liivatteesta, polyetyleeniglygolista (PEG) ja vedestä. Kuulat ovat täten periaatteessa jopa syömäkelpoisia, mutta ne eivät vain ole erityisen hyvänmakuisia. Kuula on halkaisijaltaan n. 17 mm eli kaliiperi on .68. Haljennut värikuula hajoaa kokonaan luonnossa noin kuukaudessa. Ehjäksi jäänyt kuula voi sitä vastoin säilyä luonnossa jopa puoli vuotta. Värikuulan "maali" on vesiliukoista ja lähtee pesussa pois vaatteista. Osa edullisemmista, lähinnä Aasiassa valmistetuista kuulista on myös niin sanottuja öljypohjaisia.
Kuulavaihtoehtoja on useita erikokoisia, joista kannattaa valita omalle merkkaimen piipulle parhaiten sopiva koko eli bore. Jos piipun ja kuulan boren sopivuutta ei tiedetä voi sen todeta helpolla puhalluskokeella. Kokeessa kuula pudotetaan irrotettuun piippuun. Jos kuulan bore on liian pieni, kuula tipahtaa suoraan piipun läpi. Boren ollessa liian suuri kuula ei tule piipusta läpi edes puhaltamalla piippuun. Kuulien laadussa on eroja, ja yleensä laadukkaimmissa kuulissa kokoerot ovat mahdollisimman pieniä.
Kiinteästä reball-kuulasta ei tule maalia sisähallin rakenteisiin eikä lattiaan, jolloin hallin ylläpito helpottuu huomattavasti. Osuman rekisteröinti tosin jää pelaajan varaan.
Suojavarusteet
right|220px|thumb|Suojamaski Tärkein ja pakollinen suojavaruste on maski. Maski suojaa silmät, kasvot ja korvat. Maskia pidetään aina päässä kentällä ollessa, eikä sitä saa ottaa pois missään tilanteessa. Maskeina ei saa käyttää aurinkolaseja, suojalaseja, motocrosslaseja, taktisia laseja tai muitakaan kasvosuojia, jotka eivät ole varta vasten suunniteltu paintball-käyttöön. Aina ennen peliä on hyvä tarkistaa linssin kunto, maskin kireys sekä suoritettava mahdollinen huurteenesto. Jos on syytä epäillä maskin soveltuvuutta paintball-käyttöön, voi tarkistaa standardin ASTM F-1776 mukaan hyväksytyt tuotteet tai kysyä paintball-kauppiailta.
Paintball-käyttöön on tarjolla myös muita suojavarusteita. Näitä ovat muun muassa alasuoja, kaulasuoja, kengät, hansikkaat, kyynärsuojat, polvisuojat, alussortsit (sliding pants), rintasuojukset sekä erilaiset päähineet. Alasuoja, kaulasuoja sekä hansikkaat suojaavat tehokkaasti kehon arkoja paikkoja. Polvisuojat, kyynärsuojat ja kengät suojaavat iskuilta, ruhjeilta sekä naarmuilta. Alussortsit suojaavat pesäpallosyöksyissä lonkkaa ja ulkoreittä kevyillä toppauksilla. Rintasuojuksilla taas pyritään suojaamaan rinta ja selkä mustelmilta. Suojat tuovat paintball-lajiin mukavuutta sekä vähentävät pelissä syntyvien mustelmien ja naarmujen määrää.
Suomen ja Pohjoismaiden pelitapahtumat
Suomen suurin pelialue sijaitsee Jämsässä Keski-Suomessa. Se sisältää 12 ha erilaisia maastoja ja yhdeksän pelialuetta. Jämsän Paintballista löytyy rakennettu kaupunki, Isometsä, Röllikylä, Lentokenttä, Alametsä, Välimetsä, Konttikenttä, Vajanmäki ja Kuivurin Lehto. Näillä pelialueilla saadaan toteutettua kymmeniä erilaisia pelivariaatioita. Yksi kentistä on kilpakenttä. Koko pelialueen ottaa käyttöönsä joka vuosi Suomen ja Pohjoismaiden suurin pelitapahtuma "Suurpeli", joka pelataan elokuussa. Jämsän Paintball on kehittänyt peliä vuodesta 2002 eli koko toimintansa ajan. Suurpeliin saapuu osallistujia Pohjoismaista, Virosta, Venäjältä ja Keski-Euroopasta. Useisiin satoihin noussut pelaajamäärä mahdollistaa pelin, jossa eri joukkueilla on rintaman takana omat kapteenit ja pelinjohtaja sekä joukkueiden vetäjinä joukkueenjohtajat. Peli kestää koko päivän ja siinä kerätään pisteitä. Suurpelin voittaa eniten pisteitä saanut joukkue.
Virossa järjestettiin vuoteen 2017 asti Vironpelit eli Estonian BigGames.
Hurri (kieli)
Hurri on yleisnimitys jo kauan sitten kadonneelle, Lähi-idässä puhutulle hurrilaisen kansan kielelle. Hurrilaisten uskotaan tulleen Armenian vuoristosta ja levittäytyneen kaakkoiseen Anatoliaan ja pohjoiseen Mesopotamiaan toisen esikristillisen vuosituhannen alussa. Hurrin kieli oli pääosin hävinnyt jo tuhat vuotta ennen ajanlaskun alkua.
Hurri ja sen myöhempi sukulaiskieli urartu muodostavat oman kielikuntansa, hurrilaiset kielet, johon ei kuulu muita tunnettuja kieliä. Niiden ei ole voitu osoittaa olevan sukua indo­eurooppa­laisille, seemiläisille tai millekään muillekaan tunnetuille kielille.
Suhoi Su-33
Suhoi Su-33 on lentotukialuskäyttöön suunniteltu suihkuhävittäjä. Suhoi aloitti koneen suunnittelun Neuvostoliiton laivastolle 1982 Suhoi Su-27:n pohjalta. Yhtäläisyydet ovat suuria, ja konetyypin entinen mallimerkintä oli Su-27K. Suurimmat muutokset ovat tukialuskelpoisuus ja ilmatankkausmahdollisuus.
Koneen länsimaiset vastineet ovat muun muassa USAFin F-15 Eagle ja etenkin laivastokäyttöön suunniteltu F-14 Tomcat.
Kehitystyö
Ensimmäinen Su-33 lensi toukokuussa 1985, ja konetyyppi otettiin palveluskäyttöön Venäjän laivastossa 1994. Kaikki Venäjän laivaston palveluksessa olevat 24 Su-33 konetta on sijoitettu laivaston ainoalle lentotukialukselle, Admiral Kuznetsoville.
Toisin kuten Yhdysvaltain laivaston tukialushävittäjät, Su-33 ei käytä katapulttia lähdössä. Koneet on suunniteltu alukselle, jonka kiitotien päässä on ”hyppyri”.
Venäjän koneiden käyttöikä tulee loppuun 2015, ja on spekuloitu, että uusia Su-33-koneita ei valmisteta, koska erät olisivat liian pieniä. Tällöin Venäjä siirtyisi MiG-29K-kalustoon, jota jo rakennetaan Intian laivastolle.
Kiina osti Su-33-prototyypin Ukrainasta, ja on vuodesta 2001 kehittänyt siihen perustuvaa konetta Shenyang J-15, joka teki ensilentonsa 31. elokuuta 2009 kiinalaisilla WS-10-moottoreilla varustettuna.
Kiina ja Venäjä neuvottelivat vuodesta 2006 Su-33:n myymisestä Kiinalle, mutta neuvottelut kariutuivat Kiinan vaatimuksiin kahdesta mallikappaleesta ja Kiinan valmistamiin kopioihin Su-27SK-koneista. Vuonna 2009 Kiina olisi jälleen ollut valmis ostamaan koneita, mutta Venäjä vaati vähintään 24 koneen minimierää.
HMS Invincible (1765)
HMS Invincible oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1765 vesillelaskettu Ramillies-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 4. marraskuuta 1761 John & William Wellsiltä Deptfordista, missä köli laskettiin joulukuussa. Se laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1765 ja siirrettiin Sheernessiin 6. huhtikuuta. Alus valmistui Chathamissa helmikuussa 1777, jolloin valmistuskustannukset olivat 26 675 puntaa 18 shillinkiä ja kahdeksan pennyä. Kokonaiskustannukset nousivat 30 879 puntaan 19 shillinkiin ja kahteen pennyyn, minkä lisäksi varustaminen maksoi 11 743 puntaa ja seitsemän shillinkiä.
Palvelus
Alus haaksirikkoutui 1801.
Kajaanin ravirata
Kajaanin ravirata sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Kajaanin keskustan pohjoispuolella Kuluntalahden kylässä yhdystie 8803:n varrella. Se on yksi Suomen 18 maakuntaradasta ja vuonna 2021 radalle on suunniteltu yhdeksän kilpailupäivää, joista yksi on poniravipäivä.
Kajaanin ravirata on ainoa maakuntarata, jossa järjestetään kilpailuja ainoastaan kesäkaudella. Suuremmista raviradoista poiketen Kajaanissa on ainoastaan puurakenteinen avokatsomo, eikä sisätiloissa olevaa lämmitettyä istumakatsomoa. Vuonna 2008 radalle valmistui muun muassa uusi kahvila-ravintola sekä totopelien myyntiä varten tarkoitetut sisätilat. Vuoden 2020 remontissa avokatsomo muutettiin suljetuksi ulkokatsomoksi. Kajaanin radan pinta on tunnettu punaisesta hiekastaan.
Länsirintama
Länsirintama voi tarkoittaa:
Petikko
Petikko on kaupunginosa Vantaalla, Kehä III:n pohjoispuolella ja Vihdintien itäpuolella. Lännessä kaupunginosa rajoittuu Espooseen. Petikon naapurikaupunginosia ovat Varisto etelässä, Askisto lännessä, Keimola ja Vestra pohjoisessa sekä Myllymäki idässä. Petikko kuuluu Myyrmäen suuralueeseen.
Kaupunginosa tunnetaan eteläosan tiiviistä teollisuus- ja kauppa-alueestaan, Petikon yritysalueesta, jonka alkuna on ollut 1950-luvulla perustettu ja sittemmin purettu Hämeenkylän tiilitehdas. Petikon teollisuusalueen asemakaava on 1970-luvulta. Vuonna 2001 Petikko työllisti noin 1800 henkeä.
Suurin osa Petikosta on kuitenkin on rakentamatonta virkistysaluetta, peltoja ja metsiä. Alueelle suunniteltiin 1980-luvulla jopa 4 400 asukkaan pientaloasutusta, mutta kumpuilevaa maastoa pidettiin hankalana rakentaa. Petikossa sijaitsee Pitkäsuon täyttömäki, jonne on otettu vastaan ylijäämämaita vuodesta 1988 alkaen. Täytön loputtua, kun mäen laajuus on 13 miljoonaa kuutiometriä ja korkeus meren pinnasta 122 metriä, mäki maisemoidaan virkistyskäyttöön.
Pinta-alaltaan laajaan Petikon kaupunginosaan kuuluu myös Koivurinteen pientaloalue. Petikossa asuu nykyisin vain noin 300 henkeä (2010), mutta asukasluku tulee kasvamaan Koivurinteen asemakaavan myötä. Kaupunginosaan on muuttanut viimeisen vuosikymmenen aikana erityisesti lapsiperheitä. Tulevaisuudessa lisää asutusta on tulossa myös Friimetsään.
Petikossa on lukuisia kasvistollisesti ja eläimistöltään arvokkaita alueita. Näistä osa on suojeltu ja osa niistä luetaan Natura 2000-ohjelmaan. Suojelualueisiin kuuluvat esimerkiksi Pyymosan lehto, Pyymosan korpi, Gamla Soltorpin alue, Toivonrinne ja Frimetsän pähkinäpensaslehto.
Myymälöitä ja palveluja
Entisiä ja nykyisiä yrityksiä:
Shetlanninlammaskoira
Shetlanninlammaskoira (Shetland Sheepdog) eli sheltti (Sheltie) on pienikokoinen, luonteeltaan iloinen ja tarmokas skotlantilainen koirarotu. Se sopii sekä perhe-, harrastus- että näyttelykoiraksi, ja oli vuonna 2022 Suomen toiseksi eniten rekisteröity koirarotu.
Ulkonäkö
Shetlanninlammaskoiralla on pitkä karva, joka on kuitenkin suhteellisen helppohoitoinen: se ei tuuheudestaan huolimatta takkuunnu eikä likaannu helposti. Shetlanninlammaskoiran turkki on hyvin pehmeä ja sileä. Shetlanninlammaskoirilla on värityksestä riippuen joko mustat, ruskeat tai siniset silmät, jotka ovat mantelinmuotoiset. Uroksille tulee rintaan narttuja muhkeampi ”leijonaharjas”. Sheltin kuono on suippo ja häntä kaareutuu alas. Häntä on normaalisti erittäin tuuhea. Shetlanninlammaskoiran korvat ovat rotumääritelmän mukaisesti hieman lurpallaan päistä, mutteivat saa mennä täysin alas asti. Korvat saattavat helposti nousta pystyyn, mutta sitä voidaan ehkäistä sivelemällä korvien yläosaan glyserolia tai korvat voidaan liimata maitoliimalla karvoista koiran kasvuajaksi noin 2–4 kuukauden ikäisenä.
Väritys
FCI:n vuonna 2009 hyväksymän rotumääritelmän mukaan shetlanninlammaskoirilla hyväksytään seuraavat väritykset:
soopeli: ruskea puhtaana tai kaikissa vivahteissa kullasta mahonginväriin. Värin tulee olla syvä. Sudenharmaa ja harmaa ovat virheitä.
kolmivärinen: rungon musta väri on syvänmusta, merkkien tulisi olla syvän punaruskeat.
blue merle: yleisvaikutelma on sininen. Väritys on puhdas hopeansininen, jossa on mustia laikkuja ja mustaa marmorointia. Syvän punaisenruskeat merkit ovat toivottavia, mutta niiden puuttumisesta (bi-merle) ei rangaista. Suuret mustat läiskät merlekuviossa, liuskekiven tai ruosteen väri peitin- tai aluskarvassa ovat vakavia virheitä.
Mustavalkoinen ja musta punaruskein merkein (black & tan): hyväksyttäviä värejä. Merkkiväritys (ilman valkoista) shetlanninlammaskoiralla on hyvin harvinainen, eikä sitä enää nykypäivänä ole tavattu.
Valkoiset merkit ovat toivottuja, mutta niiden puuttuminen ei ole virhe. Valkoista saa esiintyä otsapiirtona, kaulurina, rinnassa, jaloissa ja hännän päässä, ei kuitenkaan rungossa.
Luonne ja käyttäytyminen
Shetlanninlammaskoira on luonteeltaan lempeä, mutta se voi olla vieraita kohtaan varautunut. Omaa perhettään kohtaan se on rakastava ja kiintyy perheeseensä voimakkaasti. Rodulla on taipumusta herkkähaukkuisuuteen, mikä on aiheellista ottaa huomioon jo pennun koulutuksessa.
Hannes Lohen käyttäytymiskyselyn alustavien tulosten mukaan 39 % suomalaisista shetlanninlammaskoirista on ääniarkoja, 27 % arkoja, 22 % alusta- ja paikka-arkoja, 16 % pakko-oireisia, 14 % yliaktiivisia-impulsiivisia, 6 % eroahdistuneita ja 2 %aggressiivisia. Tutkimukseen osallistui 249 shetlanninlammaskoiraa ja vuonna 2015 julkaistut alustavat tulokset saattavat muuttua vastausmäärien kasvaessa.
Shetlanninlammaskoiralle riittää peruskoulutus. Koulutuksen pitää olla kuitenkin tavallansa pehmeää, eikä kovia otteita saa käyttää rodun herkkyyden vuoksi. Alkuperältään shetlanninlammaskoira on paimenkoira, minkä takia se saattaa lähteä paimentamaan esimerkiksi jäniksiä. Rotu on harrastuskoirana monipuolinen: Sen kanssa on mahdollista harrastaa esimerkiksi agilitya, tokoa, koiratanssia ja flyballia sekä näyttelyitä tai match show’ta eli leikkimielisiä näyttelyitä. Rotu on melko nopea oppimaan uusia asioita ja sillä on usein myös halu miellyttää – nämä piirteet ovat hyödynnettävissä koiran koulutuksessa. Shetlanninlammaskoirat ovat suhteellisen helppoja kouluttaa.
Sheltit ovat hyvin ketteriä koiria, jotka pärjäävät hyvin niin agilityssa, koiratanssissa, flyballissa kuin tokossakin.
Lähteet
Ulla Kokko: Koirien pikkujättiläinen. WSOY 2004, Shetlanninlammaskoira ry.
Jengi (elokuva)
Jengi on Åke Lindmanin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1963. Elokuvan aiheena on nuorten maaltamuutto ja jengiytyminen. Päähenkilöt Eeva ja Paavo asuvat naapuripitäjissä ja tapaavat toisensa lavatansseissa. He ovat kyllästyneet maaseudun pieniin ympyröihin ja muuttavat tahoillaan Helsinkiin, missä he kohtaavat toisensa uudestaan. Rakkaus syttyy. Eeva ja Paavo kohtaavat ongelmia työpaikkojen, yöpaikkojen ja asuntojen suhteen. Heidän lähin viiteryhmänsä kaupungissa on heidän työkavereistaan ja näiden ystävistä koostuva jengi, jonka toiminta liikkuu laillisuuden rajoilla ja välillä ylittää sen.
Alkuperäiskäsikirjoituksessa elokuvan nimi oli Ota minut nuorena, mutta Elokuvatarkastamo ei hyväksynyt sitä, joten elokuva sai nimekseen Jengi. Mainonnassa tätä hyödynnettiin tehokkaasti. Elokuva sai katsojia vuoden toiseksi eniten, ja se myytiin Ruotsiin ja Saksaan. Kriitikot eivät elokuvalle juuri lämmenneet.
Juoni
pienoiskuva|Eeva ja Paavo tunnelmoivat meren rannalla. Elokuvan päähenkilöt Eeva Raittinen ja Paavo Korpela tutustuvat toisiinsa lavatansseissa. Kumpikin on kyllästynyt maalaiselämään. Paavo muuttaa Helsinkiin ja saa työpaikan rakennusmiehenä. Myös Eeva muuttaa Helsinkiin ja saa alkuvaikeuksien jälkeen paikan baarista. Työtoverinsa Pirjon kanssa Eeva tutustuu Paavon työkavereihin. Hän päätyy juhliin epämääräiseen paikkaan; siellä hän tapaa myös Paavon ja tanssii tämän kanssa. Paavon työporukan johtajahahmo Kale tulee mustasukkaiseksi ja tympääntynyt Eeva häipyy juhlista. Yksin yössä hän joutuu vaaratilanteisiin ja päätyy putkaan.
Paavo asuu työkaverinsa Tildan alivuokralaisena. Eräänä iltana sekä Paavon että Eevan kaverit ovat kokoontuneet baariin, jossa Eeva työskentelee tarjoilijana. Jengi lähtee Paavo ja Eeva mukanaan hurjastelemaan Kalen autolla. Matkalla sattuu väkivaltaisia tilanteita. Illan edetessä porukkaa päätyy eräälle saarelle juhlimaan. Pipsa antaa rohkeahkon tanssiesityksen. Paavo ja Eeva erkanevat jengistä vaivihkaa. He palaavat kaupunkiin ja menevät yöksi matkustajakotiin, jossa he ottavat ajan tavan mukaisesti eri huoneet. He eivät kuitenkaan malta olla toisistaan erossa. Samaan aikaan poliisi on tekemässä tarkastusta ja yhyttää nuoret lähes itseteosta: on ilmiselvää, että Eevan huoneessa on suoritettu yhdyntä, joten Eeva ja Paavo joutuvat lähtemään matkustajakodista. He päätyvät Tildan luokse, joka suostuu ottamaan Eevan yöksi hoiviinsa, kunhan tämä vain ei nuku Paavon kanssa samassa huoneessa.
Tuotanto ja julkaisu
Jengi oli Lindmanin neljäs elokuvaohjaus. Käsikirjoitusta lyhennettiin sekä kuvaus- että leikkausvaiheessa, jolloin lopullisesta versioista jäivät pois muun muassa Ture Juntun, Vilho Ruuskasen ja Yrjö Tähtelän roolityöt.
Alkuperäiskäsikirjoituksessa elokuvan nimi oli Ota minut nuorena, mutta Elokuvatarkastamo ei hyväksynyt sitä, joten elokuva sai nimekseen Jengi. Kiellettyä nimeä käytettiin hyödyksi mainonnassa. Elokuvalle määrättiin kymmenen prosentin vero, johon tuottaja yritti muutosta viemällä valituksen aina korkeimpaan hallinto-oikeuteen asti. Väkivaltaisia ja seksikohtauksia leikattiin pois kuusi minuuttia. Ikärajaksi tuli 16, vaikka tuotantoyhtiö olisi halunnut 18 vuoden ikärajan.
Elokuva sai katsojia vuoden toiseksi eniten, ja se myytiin Ruotsiin ja Saksaan. Televisiossa Jengi nähtiin ensi kerran 8. syyskuuta 1973. Finnkino Oy on julkaissut Jengin DVD:nä.
Laura La Plante
thumb|Laura La Plante Laura La Plante (1. marraskuuta 1904 – 14. lokakuuta 1996) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär. Hänet muistetaan muun muassa rooleista mykkäelokuvissa Keskiyöllä (The Cat and the Canary, 1927) ja Teatterilaiva (Show Boat, 1929).
La Plante syntyi St. Louisissa, Missourissa, ja debytoi 15-vuotiaana. Hänet valittiin 1923 yhdeksi vuoden WAMPAS Baby Stareista. Hän esiintyi 1920-luvun aikana kymmenissä elokuvissa.
Äänielokuvien vallankumous 1930-luvulla heikensi La Planten uramenestystä. Hän kuoli Alzheimerin tautiin Kaliforniassa 91-vuotiaana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Tahvo Rönkkö
Tahvo Heikki Rönkkö (8. joulukuuta 1905 Sonkajärvi – 15. helmikuuta 1993 Sonkajärvi) oli suomalainen keskustapuolueen poliitikko ja maatalousministeri. Hän toimi maatalousministerinä Martti Miettusen hallituksessa 14. heinäkuuta 1961 – 13. huhtikuuta 1962 ja kansanedustajana vuosina 1948–1972.
Amigos
thumb|right
Amigos nousi Billboardin listoilla kymmenenneksi, ja singlen "Let It Shine" korkein sijoitus oli 77. Levy myi Yhdysvalloissa kultaa 11. kesäkuuta 1976. Levy oli julkaistu maaliskuussa.
Luettelo virallisista kielistä
Tämä on luettelo virallisista kielistä. Sulkeissa on merkittynä valtiot, joissa kielellä on virallinen asema.