cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anders Johan Lagus
pienoiskuva|Anders Johan Lagus, tuntemattoman taiteilijan maalaus. Anders Johan Lagus (10. heinäkuuta 1775 Iisalmi – 23. tammikuuta 1831 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja teologi. Hän oli Turun akatemiassa käytännöllisen filosofian professori vuodesta 1812, teologian professori vuodesta 1824. Hän julkaisi latinankielisiä väitöskirjoja sekä selityksillä ja latinankielisellä käännöksellä varustettuja Simonideen runoja. Filosofina hän oli lähinnä kantilainen, ja siltä pohjalta hän arvosteli teologinakin kristinuskoa sen moraalisen arvon perusteella. Hän käsitteli pythagoralaisuutta tutkielmassaan De ratione vivendi scholae Italicae (1823). Hän oli Akatemian rehtori 1818–1819. Hänen dosentuurin opinnäytteensä käsitteli Simonidesta.
Pankajärvi
Pankajärvi on kylä Lieksassa. Siellä on kivikautinen asuinpaikka. Pankajärven halki kulkee Rukajärven tie.
Pääpuolustusasema
Pääpuolustusasema on sodankäynnissä puolustavien joukkojen pääasiallinen asemapaikoista muodostuva puolustuslinja linjapuolustuksessa.
Jean Lannes
thumb|200px|right|Jean Lannes. Jean Lannes, Montebellon ensimmäinen herttua, Napoleonin marsalkka (10. huhtikuuta 1769 – 31. toukokuuta 1809) oli yksi kuuluisista Napoleonin palveluksessa taistelleista kenraaleista. Napoleon sanoi hänestä: "Löysin hänet kääpiönä ja jätin jättiläisenä." Lannes oli niitä harvoja, jotka olivat tehneet Napoleonin kanssa sinunkaupat.
Nuoruus
Lannes syntyi pienessä Lectouren kylässä Etelä-Ranskassa Gerssin maakunnassa, jossa Lannesin isä Jeannet Lannes (1733–1812) ja Cécile Fouraignan (1741–1799) asuivat. Lannes ei saanut kuin vähäisen koulutuksen, mutta hän yleni tahdonvoimansa ja pätevyytensä avulla Gersin vapaaehtoisten sotilaiden kersanttimajuriksi. Hän oli mukana Pyreneiden sotaretkellä vuosina 1793–1794.
Lannes avioitui kahdesti, ensin Perpignanissa 19. maaliskuuta 1795 Paulette Mérin kanssa, mutta Lannes erosi hänestä uskottomuuden takia. Uskottomuuden paljasti se, että Paulette oli saanut aviottoman lapsen Lannesin ollessa sotaretkellä Egyptissä. Toisen kerran hän meni naimisiin Louise Antoinette Comtesse de Guéhéneucin kanssa Dornesissa 16. syyskuuta 1800. Louise synnytti hänelle viisi lasta:
Italian ja Egyptin sotaretket
Lannes värväytyi vapaaehtoisena Armée d'Italien Italian sotaretkelle 1796. Lannes nousi arvossa menestyttyään muun muassa Arcolen taistelussa, jossa hän haavoittui. Myöhemmin vuonna 1798 Napoleon valitsi hänet mukaan Egyptiin sotaretkelle. Hän oli komentajana yhdessä Jean-Baptiste Kléberin osastoista. Kun sotaretki loppui, hän palasi Napoleonin kanssa Ranskaan, ja auttoi häntä direktiohallituksen kaatamisessa 1799.
Keisarin palveluksessa
Vuonna 1801 Napoleon lähetti hänet suurlähettilääksi Portugaliin. Hänestä tehtiin Ranskan marsalkka Napoleonin kruunatessa itsensä keisariksi vuonna 1804. Austerlitzin taistelun jälkeen Lannesin joukot erosivat Grand Arméesta, minkä jälkeen Saalfieldin taistelussa Lannesin komppania löi ja surmasi Preussin prinssi Louis Ferdinandin. Lannes osallistui myös Jenan ja Friedlandin taisteluihin, missä hänen johtamistaitonsa olivat äärimmäisen tärkeitä. Tämän jälkeen Napoleon lähetti Lannesin Espanjaan, jossa Lannes löi Castañosin Tudelan taistelussa 22. marraskuuta 1808. Tammikuussa 1809 hän osallistui Saragosan ankaraan piiritystaisteluun. Lannes sanoi palattuaan viimeiseltä Espanjan sotaretkeltä: "Tämä kirottu Bonaparte tapattaa meidät kaikki." Napoleon antoi hänelle Montebellon herttuan arvonimen. Mutta pian sen jälkeen Aspern-Esslingin taistelussa Napoleon koki suuren tappion, joka maksoi Lannesin hengen. Tällöin Itävalta voitti Napoleonin arkkiherttua Kaarlen johdolla.
Kuolema
pienoiskuva|200x200px|Keisari Napoleon I hyvästelee haavoittuneen Lannesin. Lannes haavoittui vakavasti Aspern-Esslingin taistelussa 22. toukokuuta 1809, kun tykinkuula murskasi hänen molemmat jalkansa. Lannes menehtyi vammoihinsa 31.5.1809.
Dick Idman
Dick Tore Staffan Idman (s. 25. huhtikuuta 1950 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä, ohjaaja, professori ja teatterinjohtaja.
Ura
Idman on näytellyt elokuvissa Suomessa ja ulkomailla, sekä esimerkiksi Helsingin kolmannella ruotsinkielisellä näyttämöllä Viirus-teatterissa ja Wasa Teaterissa.
Itsenäisyyspäivänä 2016 Dick Idman palkittiin Pro Finlandia -mitalilla elämäntyöstään teatterin parissa.
George Karl
George Matthew Karl (s. 12. toukokuuta 1951 Penn Hills) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija, joka on pelaajauransa jälkeen toiminut koripallovalmentajana. Hänet on valittu kerran NBA:n vuoden valmentajaksi.
Pelaajaura
Karl pelasi lukiokoripalloa Penn Hillsin koulussa ja yliopistokoripalloa Pohjois-Carolinan yliopistossa. Vuonna 1973 hän osallistui NBA:n varaustilaisuuteen, jossa New York Knicks varasi hänet tilaisuuden neljännellä kierroksella. Karl siirtyi kuitenkin pelaamaan ABA-liigan San Antonio Spursiin. Tilastollisesti hänen paras kautensa seuran paidassa oli kausi 1974–1975, jolloin hän teki keskimäärin 8,1 pistettä ja antoi 4,1 syöttöä ottelua kohden. Karl pelasi seuran paidassa NBA:ssa kaudesta 1976–1977 lähtien. Vuonna 1978 hän lopetti ammattilaisuransa.
Vilho Viksten
Vilho (Ville) Ensio Viksten (3. heinäkuuta 1930 Tammela – 7. lokakuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden tutkija, opettaja ja kustannusjohtaja.
George Karl
Valmentajaura
Karl aloitti päävalmentajauransa NBA:ssa kaudella 1984–1985, jolloin hänet palkattiin Cleveland Cavaliersin päävalmentajaksi. Hän valmensi seuraa kahden kauden ajan ja siirtyi vuonna 1986 Golden State Warriorsin valmentajaksi niin ikään kahdeksi vuodeksi. Tämän jälkeen Karl valmensi ulkomailla Real Madridia kaiken kaikkiaan kahden kauden ajan.
Vuonna 1992 Karl palasi NBA:han valmentajamaan Seattle SuperSonicsia. Kaudella 1995–1996 joukkueen voittosuhde oli 64–18, jolla joukkue saavutti konferenssin voiton. Hän valmensi joukkuetta vuoteen 1998 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Milwaukee Bucksin valmentajaksi. Karl valittiin myös Yhdysvaltain koripallomaajoukkueen päävalmentajaksi vuoden 2002 MM-kilpailuihin. NBA:ssa hän valmensi Milwaukeeta vuoteen 2003 asti. Vuosina 2005–2013 Karl valmensi Denver Nuggetsia. Kauden 2012–2013 päätteeksi hänet valittiin NBA:n vuoden valmentajaksi.
Vilho Viksten
Vikstenin vanhemmat olivat puutarhuri Vilho Veikko Viksten ja Eliisa Elviira Ört. Hän pääsi ylioppilaaksi 1952 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1960.
Viksten toimi opettajana Euran yhteiskoulussa 1957–1958, Hirvensalmen yhteiskoulussa 1958, Inkeroisten yhteiskoulussa 1959–1960 sekä Jyväskylän teknillisessä koulussa ja opistossa 1961–1966. Hän oli Jyväskylän yliopiston yleisen kirjallisuuden assistenttina 1961–1964, Kustannus Oy Gummeruksen kirjallisena johtajana 1966–1968 ja Werner Söderström Oy:n kaunokirjallisen osaston johtajana 1968–1991.
Psycho Man
Psycho Man on Black Sabbath -yhtyeen kappale ja single vuodelta 1998. Kappale on toinen kahdesta uudesta studiokappaleesta, jotka julkaistiin Reunion-livealbumilla. Albumi oli nauhoitettu yhtyeen alkuperäiskokoonpanon comeback-konserteissa joulukuussa 1997 Birminghamissa. Studiokappaleet nauhoitettiin keväällä 1998 albumin miksaus-sessioiden yhteydessä levy-yhtiön toivottua mahdollista lisämateriaalia albumille. "Psycho Man" -kappaleen sävelsivät kitaristi Tony Iommi ja laulaja Ozzy Osbourne.
Single sisältää albumiversion lisäksi pari editoitua ja eri lailla miksattua versiota kappaleesta. Musiikillisesti kappaleen alku kulkee synkän, doom-henkisen tunnelman myötä ja loppua kohden kappale nopeutuu. Kappale kertoo nimensä mukaisesti "hullusta miehestä", joka "tappaa ihmisiä".
Pentti Teirikari
Pentti "Pepe" Juhani Teirikari (s. 8. lokakuuta 1945, Helsinki) on suomalainen mainos- ja dokumenttielokuvatuottaja, -ohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Teirikari tuli elokuva-alalle vuonna 1966 saatuaan paikan äänittäjänä tilauselokuvia tuottaneesta Scenaria Oy:stä. Sitä ennen Teirikari oli työskennellyt äänentoistolaitteiden parissa Musiikki-Fazerilla sekä sivutyönään myös tanssimuusikkona. Scenarialle tultuaan Teirikari alkoi pian myös käsikirjoittaa yhtiön tuottamia tilauselokuvia. Vuonna 1969 Teirikari siirtyi samalla alalla olleeseen Filmitalo Oy:öön ja sieltä edelleen Oy Mainos Taucher Reklam Ab:lle. Teirikarista tehtiin pian Taucherin tuotantopäällikkö, ja hän oli mukana tekemässä mainoselokuvia muiden muassa Pauligille, Fazerille ja Fordille.
Vuonna 1973 Teirikari siirtyi Filmi-Jatta Oy:n tuotantopäälliköksi, ja oli mukana lukuisten tilauselokuvien lisäksi myös yhtiön pitkien elokuvien tuotannossa. Piilokamera-elokuvan (1979) tappioiden seurauksena Filmi-Jatan mainoselokuvatuotanto, sen henkilökunta, kalusto, studio ja muut omistukset myytiin Teirikarille ja yhtiön nimi muutettiin Elohopea-filmi Oy:ksi.
Suomen Mainoselokuvakilpailun viidestäkymmenestä ehdokkaasta puolet olivat 1980-luvun puolivälissä Elohopea-filmin tuotantoja. Elohopea-filmin mainosfilmejä palkittiin kotimaan lisäksi muun muassa Cannesin, Los Angelesin, New Yorkin ja Lontoon kansainvälisillä mainoselokuvafestivaaleilla. 1980-luvun lopulla Elohopea-filmi osti puoliksi yhdessä Interest Oy:n kanssa Filmituotanto Tuure A. Korhosen osakekannan. Tytäryhtiö valmisti tilauksesta pääasiassa teollisuus- ja ulkomaankauppaelokuvia, muun muassa Yhdysvalloissa Golden Cameralla palkitut Fresh Finland ja Circle. Yhtiö tuotti myös muunkinlaisia tilauselokuvia, esimerkiksi Suomen itsenäisyyden 75-vuotisjuhlaelokuvan, jota esitettiin Suomen suurlähetystöissä itsenäisyyspäivänä 1992. Elohopea-filmi oli vuosina 1989–1992 monikansallisen Films Messagesin osakas.
Kesäkuussa 1993 merkittiin kaupparekisteriin Teirikarin uusi yhtiö Pohjantähti-Elokuva Oy ja Teirikari on siitä lähtien ollut yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiö on valmistanut erilaisia mainoselokuvia ja YLE:n ja MTV:n televisiokanavilla esitettyjä dokumenttielokuvia. Yhtiön tuottamia mainoselokuvia ovat ohjanneet muiden muassa Teirikarin poika Pami Teirikari, elokuvaohjaajinakin tunnetut JP Siili, Aleksi Mäkelä, Markku Pölönen, Klaus Härö, Olli Saarela, Aku Louhimies, Dome Karukoski sekä ulkomaisista Eduardo Maclean, Charles Palouzie, Eric Saarinen ja Jonathan Lennard.
Pohjantähti-Elokuva on palkittu Voitto-, Mainonnan monitaho-, Vuoden huiput-, Media & Message, AdProfit- ja Effie-kilpailuissa sekä festivaaleilla muun muassa Hampurissa, Houstonissa ja New Yorkissa. Vuoden tuotantoyhtiön Voitto-palkinnon yhtiö sai vuonna 2011.
Televisiossa, elokuvateattereissa ja muita kanavia esitettyjen mainoselokuvien lisäksi Teirikari on tehnyt muun muassa Yle TV2:lla 1970- ja 1980-luvulla esitettyjä tietoiskuja yhteiskunnallisista ja yleishyödyllisistä aiheista, sekä pitkiä ja puolipitkiä TV-dokumentteja ja -dokumenttisarjoja.
Mainoselokuvatyönsä ohella Teirikari on soittanut kontrabassoa tanssimusiikki- ja jazz-kokoonpanoissa sekä harrastanut kilpapyöräilyä 1960-luvulta lähtien. Teirikari on Suomen Perinnejazz ry:n hallituksen jäsen.
Pepe Teirikarin pojan Jamin lisäksi myös tytär Pauliina toimii mainoselokuva-alalla.
Judith Sargentini
Judith Sargentini (s. 27. heinäkuuta 1974) on alankomaalainen vihreä poliitikko. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2009 vaaleissa ja hän kuuluu siellä Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmään. Hän on suhteista Etelä-Afrikkaan vastaavan valtuuskunnan varapuheenjohtaja, ja kuuluu kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokuntaan.
Vuoden urheilija (Sports Illustrated)
Vuoden urheilija on yhdysvaltalaisen Sports Illustrated -lehden jakama palkinto, joka myönnetään vuosittain urheilijalle, jonka saavutus ilmentää parhaiten urheiluhenkeä. Palkinto on kansainvälinen, vaikka yhdysvaltalaisurheilija onkin saanut sen useimmin. Sports Illustrated on jakanut palkintoa vuodesta 1954, ja yksittäisen urheilijan lisäksi se voidaan antaa joukkueelle.
Kamen Rider
Alkuperäinen tarina
Alkuperäisessä sarjassa paha järjestö Shocker aiheutti harmia ympäri maailmaa. Valloittaakseen koko maailman, Shocker "värväsi" itsellensä agentteja, kidnappaamalla ihmisiä, muuttamalla heidät kyborgeiksi ja aivopesemällä heidät. Yksi uhreista, Takeshi Hongo, kuitenkin pelastettiin juuri ennen aivopesua. Taistellakseen Shockeria vastaan, Takeshista tuli naamioitu supersankari, "Kamen Rider".
Kun sarjan alkupään jaksoja kuvattiin, Takeshi Hongon näyttelijä, Hiroshi Fujioka, loukkaantui pahasti. Tämän vuoksi jaksossa 14 esiteltiin uusi "ratsastaja", nimeltään Hayato Ichimonji. Ichimonji pystyi muuttumaan Kamen Rideriksi (josta käytetään yleensä nimeä Kamen Rider #2), tekemällä erinäisten poseerausten liikesarjan, ja sanoen "Henshin!" (kirjaimellisesti käännettynä "muodonmuutos"). Tämä liikesarja osoittautui suosituksi lasten ja nuorten keskuudessa, ja sarjasta tuli menestys.
Katsojamäärien nostamiseksi Takeshi Hongo tuotiin takaisin jaksossa 40, nimellä "Kamen Rider #1". Sarjaa esitettiin 2 vuotta ja se päättyi jaksoon 98, jossa ratsastajat voittivat Gel-Shockerin. Sarjalle tehtiin useita jatko-osia, ja sen aloittamat teemat ovat esillä myös myöhemmissä sarjoissa.
Näytellyt sarjat
4 vuoden tauon jälkeen, sarja palasi TV:hen vuonna 1979. Tällä kertaa Tobei Tachibana oli korvattu uudella hahmolla, nimeltään Genjiro Tani.
ZX, kymmenes "Kamen Rider" esiteltiin vuoden 1984 TV-elokuvassa. Genjiro Tani ei esiintynyt tässä elokuvassa. Kamen Rider Black oli ensimmäinen sarja, joka ei liittynyt mitenkään alkuperäiseen jatkumoon. Siihen otettiin aikuisempi tunnelma ja se menestyi katsojien keskuudessa. Amerikkalainen Saban Enternainment teki Black RX:stä amerikkalaistetun version Saban's Masked Rider, korvaten japanilaiset näyttelijät amerikkalaisilla ja luoden uuden juonen.
Kamen Rideria ei esitetty 90-luvulla TV:ssä, mutta erinäiset elokuvat ja videojulkaisut pitivät sarjan tunnettuvuutta yllä.
2 vuotta Shotaro Ishinomorin kuoleman jälkeen Kamen Rider palasi televisioon vuonna 2000. Sarjoja tekevät Ishinomorin oma tuotantoyhtiö, Ishinomori Productions ja Toei.
Lisäksi vuonna 2005 ensi-iltansa sai elokuva nimeltään Kamen Rider The First, joka on itsenäinen sovitus alkuperäisestä sarjasta. Elokuva sai jatko-osan vuonna 2007, nimeltään Kamen Rider The Next.
Kamen Rider Suomessa
Yhtään Kamen Rider-sarjaa ei tiettävästi ole koskaan esitetty Suomessa ja se tunnetaan lähinnä japanilaisten sarjojen harrastajien parissa.
Rohtomandrake
Rohtomandrake (Mandragora officinarum) tunnetaan Suomessa myös nimillä alruuna ja lemmenmarja. Se on perunan sukuinen kasvi, jota tavataan luonnonvaraisena Välimereltä Himalajalle ulottuvalla alueella. Rohtomandrake on monivuotinen kasvi, jolla on suuret, haaroittuvat juuret ja isot lehdet. Kukat ovat kellomaiset ja niiden väri vaihtelee valkoisesta tummansiniseen, marjat ovat keltaiset.
Rohtomandrake oli tärkeä kasvi antiikin Kreikan lääketieteessä esimerkiksi kivunlievittäjänä. Lääkinnälliset vaikutukset johtuvat sen sisältämistä alkaloideista, erityisesti mandrogiinista, atropiinista, skopolamiinista ja hyoskyamiinista.
Rohtomandrake myyteissä
Rohtomandraken juuret muistuttavat alastonta ihmisruumista, ja kasviin onkin kansanuskomuksissa ja tarinoissa liitetty maagisia ominaisuuksia. Kasvista valmistetun amuletin uskottiin suojaavan kantajaansa pahoilta hengiltä ja takaavan lähes täyden haavoittumattomuuden. Alruunalla sanottiin olevan käyttöä myös kaikenlaisessa parantamisessa, lemmennostatuksessa, hedelmällisyyden ja synnytyksen helpottamisessa, ja auttoi kasvi rauhallisen unen saamiseenkin. Tarinoiden mukaan alruunaa kasvoi hirsipuiden läheisyydessä, koska se syntyi hirtettyjen miesten siemennesteestä. Ravintonaan se käytti teloitettujen verta. Kerrottiin, että kasvi huutaa maasta irrotettaessa niin kovaa, että edes mehiläisvahaiset korvatulpat eivät voineet suojata kuuroutumiselta. Siksi kasvin saattoivat tarinoiden mukaan irrottaa vain koulutetut koirat.
Inkvisitio tulkitsi alruunan hallussapitäjän noidaksi tai velhoksi. Tunnetuin teloitettu, jonka syytelistalla alruunan hallussapito on mainittu, lienee Jeanne d'Arc.
Myyttinen alruuna esiintyy joissakin saduissa sekä Mika Waltarin teoksessa Mikael Karvajalka. Myös Noidan käsikirjassa on kasvista maininta. Uudelleen tunnetuksi alruunan on tehnyt J. K. Rowling, joka on liittänyt sen Harry Potteriin. Siinä hän on yhdistänyt kasviin humoristisen ominaisuuden, jossa kasvi läpikäy samat yksilönkehityksen vaiheet kuin ihminen.
Martti Pellinen
Martti Mikael Pellinen (28. elokuuta 1919 Lapinlahti – 8. toukokuuta 2002 Kuopio) oli suomalainen kirjailija.
Pellinen asui vuodesta 1955 Kuopiossa.
Rafael Nadal
Rafael ”Rafa” Nadal Parera (s. 3. kesäkuuta 1986 Manacor, Mallorca) on espanjalainen tennisammattilainen, olympiavoittaja ja pitkäaikainen ATP-rankingin ykköspelaaja.
Uschi Disl
Ursula (Uschi) Disl (s. 15. marraskuuta 1970 Bad Tölz) on saksalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Rafael Nadal
Nadalin valmentajana toimi pitkään hänen setänsä Toni Nadal, itsekin entinen tennispelaaja. Vaikka Nadal on oikeakätinen, hän lyö vasemmalla. Tämä on peräisin hänen valmentajasetänsä Toni Nadalin ehdotuksesta varhaisessa vaiheessa, jolloin Nadal löi sekä rystyn että kämmenen kahdella kädellä. Näin ruvettiin työstämään Rafaelin yhden käden kämmentä vasemmalta puolelta, koska Toni oli sitä mieltä, että vasenkätiset pelaajat pärjäävät vähemmistönä paremmin.
Uschi Disl
Hän voitti olympiakultaa viestissä 1998 sekä 2002, hopeaa viestistä 1992 ja 1994 ja sprintistä 1998 sekä 2002, pronssia 15 km 1994 ja 1998 sekä yhteislähdöstä 2006. Hän voitti kahdeksan maailmanmestaruutta ja saavutti yksitoista himmeämpää mitalia MM-kisoissa.
Uransa hän päätti kauden 2006 jälkeen. Hän on naimisissa ruotsalaisen Thomas Söderbergin kanssa. Perheeseen kuuluu myös kaksi lasta ja he asuvat nykyisin Morassa, Ruotsissa.
Rafael Nadal
Nadal on kärsinyt urallaan pahoista polvivaivoista, jotka ovat häirinneet häntä erityisesti Grand Slam -turnausten aikaan 2009 ja 2010.
Nuoruus ja junioriura
Rafael Nadal syntyi Manacorissa, Baleaareilla, Espanjassa. Hänen isänsä on Sebastián Nadal, ja äitinsä Ana María Parera. Hänellä on nuorempi sisko nimeltään María Isabel. Hänen setänsä, Miguel Ángel Nadal on entinen jalkapalloilija, joka pelasi RCD Mallorcassa, FC Barcelonassa sekä Espanjan maajoukkueessa. Hänen toinen setänsä, Toni Nadal – joka on entinen tennispelaaja – tutustutti Rafaelin tenniksen pariin hänen ollessa kolmevuotias.
Cannon
Cannon on yhdysvaltalaisen CBS:n vuosina 1971–1976 esittämä etsiväsarja. Sarjan päähenkilö on yksityisetsivä Frank Cannon, jota esitti yhdysvaltalainen näyttelijä William Conrad. Frank Cannon oli eronnut poliisivoimista vaimonsa ja tyttärensä kuoltua. Hän laskutti rikkailta asiakkailtaan korkeita palkkioita pystyäkseen tarjoamaan apuaan myös varattomille asiakkaille. Sarjaa moitittiin tuolla ajalla araksi asiaksi nousseesta väkivallasta.
Rafael Nadal
Nuoruus ja junioriura
Kahdeksanvuotiaana Nadal voitti alle 12-vuotiaiden Baleaarien-mestaruuden. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Espanjan 12-vuotiaiden mestaruuden. Samoihin aikoihin hänen täytyi valita, kumman hän ottaa ammatikseen, jalkapalloilun vai tenniksen. Hän päätti valita tenniksen. Nadalin valmentaja-setä Tonin mukaan hän pelasi 12-vuotiaaksi asti enemmän jalkapalloa kuin tennistä. Ollessaan 14-vuotias, Espanjan tennisliitto ehdotti Nadalia muuttamaan Mallorcalta Barcelonaan jatkaakseen tennisharjoittelua. Nadalin perhe hylkäsi tämän tarjouksen; osittain siksi, että he epäilivät sen vaikuttaisivan Nadalin koulumenestykseen. Pysyminen kotona tarkoitti kuitenkin, että Nadal sai vähemmän rahallista tukea liitolta. Näin ollen suurimman osan Nadalin kohoavista kustannuksista tenniksen parissa sai maksaa hänen isänsä.
Nadal osallistui kahteen turnaukseen ITF:n juniorikiertueella. Vuonna 2002, 16 vuoden ikäisenä, Nadal pääsi välieriin Wimbledonin poikien kaksinpelissä, hänen ensimmäisessä ITF-junioriturnauksessaan. 18-vuotiaana hän auttoi Espanjaa voittamaan Yhdysvallat nuorten Davis Cupissa, toisessa, ja viimeisessä esiintymisessään ITF-juniorikiertueella.
Wimbledonin kolmannelle kierrokselle ja Davis Cupin voitto (2001–2004)
Nadal siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2001, ollessaan 15-vuotias. Hän pelasi ensimmäisen ATP-tason ottelunsa huhtikuussa 2002 Mallorcalla ja voitti siinä paraguaylaisen Ramon Delgadon suoraan kahdessa erässä. Nadal oli yhdeksäs pelaaja tenniksen avoimen aikakauden aikana (vuoden 1968 jälkeen), joka on kyennyt voittamaan ATP-tason ottelun ennen kuudettatoista syntymäpäiväänsä.
Vuonna 2003 hänestä tuli nuorin miespelaaja sitten Boris Beckerin vuonna 1984, joka on edennyt Wimbledonissa kolmannelle kierrokselle. Nadal päätti kauden 2003 50:n parhaan pelaajan joukossa. Vuonna 2004 Nadal eteni Aucklandin ATP-turnauksen loppuotteluun, jossa hän hävisi Dominik Hrbatýlle. Australian avoimissa Nadal eteni kolmannelle kierrokselle. Maaliskuussa hän voitti Roger Federerin heidän ensimmäisessä kohtaamisessaan Miamin Masters-turnauksessa. Nadal joutui jättämään väliin Ranskan avoimet ja Wimbledonin, koska hänen jalkapöytänsä luu oli kipeytynyt. Nadal voitti ensimmäisen ATP-tason turnauksensa elokuussa 2004 Sopotissa. Hän voitti massalla pelatun turnauksen loppuottelussa José Acasuson suoraan kahdessa erässä. Yhdysvaltain avoimissa hän pääsi toiselle kierrokselle. Hän kuului Espanjan joukkueeseen, kun se voitti Davis Cupin finaalissa Yhdysvallat.
Ranskan avointen mestaruus (2005)
Nadal teki varsinaisen läpimurtonsa kaudella 2005. Hän voitti kauden alkupuolella 24 peräkkäistä ottelua, mikä on pisin alle 20-vuotiaan pelaajan voittoputki tenniksen avoimella aikakaudella. Ennätystä piti aiemmin hallussaan Andre Agassi, jolla oli 23 ottelun voittoputki vuonna 1988.
Nadal pelasi vuonna 2005 ensimmäistä kertaa Ranskan avoimissa ja eteni heti turnauksen loppuotteluun voitettuaan matkalla muun muassa Sébastien Grosjeanin neljännesvälierissä, David Ferrerin puolivälierissä ja maailmanlistan ykkösen Roger Federerin välierissä. Hän voitti Federerin neljässä erässä yhdeksäntenätoista syntymäpäivänään. Nadal kohtasi turnauksen loppuottelussa argentiinalaisen Mariano Puertan, jonka hän voitti neljässä erässä luvuin 6–7, 6–3, 6–1 ja 7–5. Nadal oli yhdeksäntoista vuoden ja kahden päivän iässä kuudenneksi nuorin Grand Slam -turnauksen voittaja ja neljänneksi nuorin Ranskan avointen voittaja avoimella aikakaudella.
Heinäkuussa 2005 Nadalista tuli Stuttgartin turnauksen voittonsa myötä ensimmäinen miespelaaja, joka on voittanut saman vuoden aikana kahdeksan massakenttäturnausta kaksinpelissä (edellinen ennätys oli Thomas Musterin seitsemän massakenttäturnauksen voittoa vuonna 1995). Stuttgartin ja Ranskan avointen lisäksi näihin turnauksiin lukeutuivat muun muassa Monte Carlon ja Rooman Masters-turnaukset ja Barcelonan tennisturnaus. Rooman ja Monte Carlon finaaleissa hän voitti Guillermo Corian ja Barcelonan finaalissa maanmiehensä Juan Carlos Ferreron.
Kahdeksan massakenttäturnauksen lisäksi Nadal voitti kauden aikana myös kolme kovalla alustalla pelattua turnausta, elokuussa Montrealissa pelatun Canada Mastersin, Madridin Masters-turnauksen lokakuussa ja syyskuussa Pekingin tennisturnauksen.
200px|thumb|Nadal voitti [[Barcelona Open|Torneo Conde de Godón Barcelonassa huhtikuussa 2006.]]
Vuosi 2006
Vuoden 2006 alussa Nadal joutui jättämään kauden ensimmäisen Grand Slam -kisan, Australian avoimet väliin loukkaantumisen vuoksi. Kuntoon päästyään Nadal jatkoi siitä, mihin edelliskaudella jäi. Hän otti helmikuussa kauden ensimmäisen turnausvoittonsa lyömällä Dubaissa kovalla alustalla pelatun turnaksen finaalissa Roger Federerin erin 2–1. Huhtikuussa hän pelasi kauden ensimmäisen turnauksensa massakentillä, Monte Carlon Masters-turnauksen, ja kohtasi loppuottelussa jälleen Federerin. Ottelu päättyi Nadalin eduksi erin 3–1. Monte Carlon jälkeen hän voitti seuraavaksi Barcelonan turnauksen ja Rooman Masters-turnauksen. Nadalin voittoputki massalla oli lähellä katketa Roomassa. Hänen loppuotteluvastustajallaan Roger Federerillä oli jo kaksi ottelupalloa. Kamppailu kesti 5 tuntia ja 14 minuuttia ja Nadal voitti lopulta erin 3–2. Tie break -eriä oli peräti kolme, joista Federer voitti ensimmäisen 7–0 ja kaksi muuta Nadal lukemin 7–5. Vielä ratkaisevassa viidennessä erässäkin jouduttiin katkaisupeliin. Ottelu päättyi numeroin 6–7 (0/7), 7–6 (7/5), 6–4, 2–6, 7–6 (7/5).
Kesäkuussa 2006 Nadal uusi mestaruutensa Roland Garros´ssa, kukistaen unelmafinaaliksi hehkutetussa loppuottelussa Roger Federerin neljässä erässä (1–6, 6–1, 6–4 ja 7–6 (7/4)). Myöhemmin kesällä Nadal pelasi myös ensimmäistä kertaa Wimbledonin finaalissa, jossa häntä vastassa oli jälleen Federer. Federer voitti loppuottelun erin 3–1 ja vei Wimbledonin mestaruuden jo neljännen kerran peräkkäin.
Kauden loppupuolella Nadalilla ei sujunut kovin hyvin kovalla alustalla. Hän hävisi Yhdysvaltain avointen puolivälierissä venäläiselle Mihail Južnyille neljässä erässä. Lokakuussa, seuraavassa kaksinpeliturnauksessaan, hän hävisi ruotsalaiselle Joachim Johanssonille Tukholman tennisturnauksen toisella kierroksella erin 0–2. Johansson oli tuolloin maailmanlistan sijalla 690. Myöhemmin lokakuussa Nadal putosi kotimaassaan Espanjassa pidetyn Madridin Masters-turnauksen puolivälierissä hävittyään tšekkiläiselle Tomáš Berdychille erin 0–2.
Vuosi 2007
Nadalin alkukausi 2007 oli vahva. Hän eteni Australian avoimissa puolivälieriin ja maaliskuun puolivälissä alkoi hänen ylivoimansa. Kauden neljästä ensimmäisestä ATP Masters -turnauksesta Nadal voitti kolme (Indian Wells, Monte Carlo, Rooma). Nadal johti pitkään ATP Race -kilpailua ja venytti peräkkäisten massapelivoittojensa määrän lopulta 81:een ennen kuin kärsi tappion Hampurin Masters-turnauksen finaalissa Roger Federerille 6–2, 2–6, 0–6. Maailmanlistalla hän oli edelleen selvänä kakkosena Roger Federerin jälkeen.
Kesäkuussa Nadal voitti kolmannen kerran peräkkäin Ranskan avoimet. Hän kukisti toisen kerran peräkkäin finaalissa maailmanlistan ykkösen Roger Federerin. Nadalin voittonumerot olivat 6–3, 4–6, 6–3, 6–4. Wimbledonissa 2007 Nadal eteni toisena vuonna peräkkäin loppuotteluun, mutta siinä vuorostaan Roger Federer onnistui viemään voiton tiukassa viiden erän ja neljän tunnin kamppailussa. Nadalin tappioluvut olivat 6–7 (7/9), 6–4, 6–7 (3/7), 6–2, 2–6. Heinäkuussa hän voitti vielä Stuttgartin massaturnauksen lyöden finaalissa Stanislas Wawrinkan 6–4, 7–5.
Loppukaudesta Nadal ei saavuttanut enää turnausvoittoja. Elokuussa Montrealin Masters-turnauksessa hän eteni semifinaaliin, jossa hävisi Novak Đokovićille. Cincinnatin Masters-turnauksessa Nadal joutui luovuttamaan ensimmäisessä ottelussaan. Syyskuussa Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi 4. kierroksella maanmiehelleen David Ferrerille. Lokakuussa Madridin Masters-turnauksessa tuli tappio David Nalbandianille ja vastaavassa Pariisin turnauksessa kaksi viikkoa myöhemmin finaaliottelussa jälleen Nalbandianille suoraan 4–6, 0–6. Se oli Nadalin ensimmäinen tennistappio Pariisissa. Kauden päätösturnaus Tennis Masters Cup Shanghaissa päättyi edellisvuotiseen tapaan semifinaalitappioon Roger Federerille 4–6, 1–6.
Vuosi 2008
Cincinnatin turnauksessa Nadal ylsi välieriin, jossa kuitenkin hävisi Serbian Novak Đokovićille. Hän varmisti kuitenkin nousunsa miesten tenniksen maailmanlistan kärkipaikalle ohi sitä yli neljä ja puoli vuotta hallinneen Federerin. Vallanvaihto tapahtui 18. elokuuta 2008. Nadal ehti olla listan kakkospaikalla peräti 160 viikkoa eli yli kolme vuotta. Pekingin olympialaisissa Nadal lunasti odotukset ja voitti olympiakultaa kaatamalla finaalissa Chilen Fernando Gonzálezin suoraan kolmessa erässä 6–3, 7–6 (2), 6–3.
Vuosi 2009
Tammikuussa 2009 Rafael Nadal voitti ensimmäisen kerran Australian avoimet lyömällä Roger Federerin finaalissa tiukassa viiden erän kamppailussa. Voiton arvoa korostaa erityisesti se, että hän pelasi välierissä 5 tuntia ja 14 minuuttia kestäneen maraton-ottelun Fernando Verdascoa vastaan. Se on Australian avointen historian toiseksi pisin ottelu.
Vuoden 2009 Ranskan avoimessa tennisturnauksessa Nadal putosi neljännellä kierroksella hävittyään sensaatiomaisesti ruotsalaiselle Robin Söderlingille erin 3–1 (6–2, 6–7, 6–4, 7–6). Tämä katkaisi Nadalin 31 ottelun voittoputken Ranskan avoimissa ja oli hänen ensimmäinen tappionsa tässä turnauksessa.
Vuoden 2009 aikana Nadal kärsi loukkaantumisista, mutta on arveltu, että myös hänen vanhempiensa avioero vaikutti miehen otteisiin kauden aikana etenkin Ranskan avoimissa.
Vuosi 2010
200px|thumb|left|Nadal voitti lokakuussa 2010 [[Japanin avoin tennisturnaus|Japanin avoimen tennisturnauksen.]] Nadal pääsi finaaliin vuoden avausturnauksessa Dohassa häviten kuitenkin finaalissa venäläiselle Nikolai Davydenkolle. Tammikuussa järjestetyissä Australian avoimissa Nadal eteni vakuuttavasti aina puolivälieriin saakka, jossa vastaan asettui skotti Andy Murray. Murray johti ottelua 6–3, 7–6, 3–0, kun Nadal joutui luovuttamaan polvivamman uusiuduttua. Nadal jatkoi kautta osallistumalla Indian Wellsin ja Miamin Masters-turnauksiin. Kummassakin Nadal eteni välieriin häviten niissä kuitenkin yllättäen Ivan Ljubicicille ja Andy Roddickille. Monte-Carlo Mastersissa Nadal ei saanut kunnon vastusta koko turnauksessa. Nadal eteni vakuuttavasti voitosta voittoon ylivoimaisilla lopputuloksilla. Nadal sai vapaan pääsyn toiselle kierroksella, jossa voitti Thiemo de Bakkerin 6–1, 6–0. Kolmannella kierroksella Nadal voitti Michael Berrerin 6–0, 6–1, puolivälierissä Juan Carlos Ferreron 6–4, 6–2, välierissä David Ferrerin 6–2, 6–3 ja finaalissa Fernando Verdascon 6–0, 6–1. Turnausvoiton myötä Nadalista tuli ensimmäinen tennispelaaja tenniksen avoimella aikakaudella, joka voittaa saman turnauksen kuudesti peräkkäin. Huhti-toukokuun vaihteessa Nadal voitti Rooman Masters-turnauksen viidennen kerran kuuden vuoden sisällä ja nousi tasoihin Andre Agassin kanssa voittaessaan 17. Masters-sarjan turnauksensa. Nadal hävisi koko turnauksessa vain yhden erän ja nousi toukokuun lopulla alkavien Ranskan avointen suursuosikiksi. Nadal voitti vielä Madridin Masters-turnauksenkin lyöden loppuottelussa Roger Federerin suoraan kahdessa erässä. Siten hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on voittanut 18 Masters-turnausta.
Ranskan avointen finaalissa hän voitti Robin Söderlingin vakuuttavasti suoraan kolmessa erässä kuitaten samalla Söderlingille edellisvuotisen yllätystappionsa. Nadal valloitti Roland Garros´n nyt jo viidennen kerran. Nadalin ylivoimaa kuvaa sekin, että hän ei menettänyt koko turnauksessa erääkään. Voitto merkitsi myös sitä, että Nadal nousi 7. kesäkuuta julkaistulla miesten tenniksen ATP-listalla vajaan vuoden tauon jälkeen taas ykköseksi.
Wimbledonissa Nadal kohtasi puolivälierässä Robin Söderlingin voittaen erin 3–1. Välierässä kukistui kotiyleisön suosikki Andy Murray suoraan kolmessa erässä. Finaalissa Roger Federerin puolivälierässä voittanut tšekki Tomáš Berdych kaatui luvuin 6–3, 7–5, 6–4. Näin Nadal oli ottanut toisen turnausvoittonsa Wimbledonissa. Rogers Cupissa Nadal pääsi välieriin asti, kunnes hävisi Andy Murraylle luvuin 6–3, 6–4. Seuraavalla viikolla Nadal hävisi Cincinnati Masters -turnauksen puolivälierässä Marcos Baghdatisille.
Yhdysvaltain avoimissa Nadal voitti puolivälierässä Fernando Verdascon ja välierässä Mihail Južnyin ja pääsi näin ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain avointen finaaliin – häviämättä erääkään. Finaalissa Nadal voitti Novak Đokovićin neljässä erässä. Hänestä tuli seitsemäs miespelaaja, joka on pystynyt ns. "ura-Grand Slamiin" eli voittamaan urallaan kaikki Grand Slam -turnaukset.
Vuosi 2011
Australian avoimissa Nadal pääsi puolivälieriin asti häviämättä erääkään. Puolivälierässä hän kuitenkin hävisi maanmiehelleen David Ferrerille suoraan kolmessa erässä. Mediassa huhuttiin mahdollisesta vammasta, mutta Nadal oli itse varsin vaitonainen kommentoimaan asiaa. Hän halusi kunnioittaa ystäväänsä David Ferreriä ja puhua pelkästään ottelusta. Maaliskuussa Nadal pääsi finaaliin sekä Indian Wells Masters -turnauksessa että Miami Masters -turnauksessa. Molemmissa turnauksissa hän hävisi finaalissa Novak Đokovićille.
Elokuussa pelatussa Montrealin Masters-turnauksessa Nadal hävisi yllättäen heti ensimmäisessä ottelussaan maailmanlistan sijalla 41 olleelle Ivan Dodigille. Seuraavassa turnauksessaan, Cincinnati Mastersissa, Nadal eteni puolivälieriin, jossa hän hävisi Mardy Fishille. Nadalia vaivasi turnauksen ajan palaneet sormet. Yhdysvaltain avoimissa Nadal selviytyi loppuotteluun, jossa hän kohtasi viime vuoden tapaan Novak Đokovićin. Tällä kertaa Nadal hävisi yli neljä tuntia kestäneen ottelun luvuin 2–6, 4–6, 7–6(3), 1–6.
Vuosi 2012
Nadal aloitti kautensa Dohan turnauksella, jossa hän pääsi välieriin asti häviten sen Gaël Monfilsille. Australian avoimissa Nadal saavutti uransa 15:nnen Grand Slam -finaalipaikan. Loppuottelussa hän hävisi maailmanlistan ykköselle, Novak Đokovićille luvuin 7–5, 4–6, 2–6, 7–6(5), 5–7 kaikkien aikojen pisimmässä Grand Slam -loppuottelussa viidessä tunnissa ja 53 minuutissa. Sekä Indian Wellsin että Miamin Masters-turnauksissa Nadalin pelit päättyivät välieriin. Huhtikuussa hän kuitenkin voitti Monte Carlon Masters-turnauksen, jonka loppuottelussa hän päihitti Đokovićin 6–3, 6–1. Huhtikuun lopulla Nadal voitti Barcelonan massaturnauksen seitsemännen kerran urallaan. Ranskan avoimissa Nadal teki historiaa voittamalla turnauksen ennätyksellisen seitsemännen kerran. Loppuottelussa hän voitti Novak Đokovićin neljässä erässä. Wimbledonissa Nadal hävisi yllättäen jo toisella kierroksella maailmanlistan sijalla 100 olleelle Lukáš Rosolille viidessä erässä.
Nadal jätti olympialaiset väliin loukkaantumisen vuoksi. Hän oli hallitseva olympiavoittaja. Hän joutui jättämään myös Yhdysvaltain avoimet väliin. Syyskuun alussa Nadal kertoi sairauslomansa kestävän vielä ainakin kaksi kuukautta. Hänellä oli polvilumpiossa repeytymä, joka vaati lepoa. Nadal palasi harjoittelemaan 20. marraskuuta 2012 toivoen olevansa pelikunnossa Australian avoimissa. Joulukuun lopussa Nadalin oli tarkoitus palata kilpailemaan toivuttuaan polvivammasta, mutta vatsavirus esti hänen paluunsa. Hän joutui jättämään myös Australian avoimet väliin.
Vuosi 2013
Nadal palasi kilpailemaan helmikuussa seitsemän kuukauden tauon jälkeen, kun hän pelasi Chilen turnauksessa nelinpeliä Juan Mónacon kanssa. Nadal osallistui samassa turnauksessa myös kaksinpeliin. Hän pääsi loppuotteluun sekä kaksin- että nelinpelissä, mutta hävisi molemmat. Kaksinpelissä hän hävisi Horacio Zeballokselle. Helmikuussa Nadal voitti São Paulon ja Acapulcon turnaukset. Maaliskuun Masters-tason turnauksissa Nadal menestyi hyvin, voittaen Indian Wellsin loppuottelussa Juan Martín del Potron ja häviten Monte Carlon Masters-turnauksen loppuottelussa Novak Đokovićille. Huhti-toukokuussa Nadal voitti Barcelonan, Madridin ja Rooman turnaukset.
Ranskan avoimissa Nadal saavutti uransa kahdeksannen mestaruutensa. Kukaan muu miestennispelaaja ei ole pystynyt voittamaan samaa Grand Slam -turnausta yhtä monta kertaa. Wimbledonissa Nadal hävisi jo ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 135 olleelle Steve Darcisille. Darcis voitti ottelun suoraan kolmessa erässä; kaksi ensimmäistä tie breakissa. Nadal ei ollut koskaan aiemmin pudonnut jatkosta Grand Slam -turnausten ensimmäisellä kierroksella. Elokuussa Nadal voitti sekä Montrealin että Cincinnatin kovien kenttien turnaukset. Yhdysvaltain avoimissa Nadal voitti loppuottelussa Novak Đokovićin neljässä erässä. Grand Slam -turnausvoitto oli hänelle 13. urallaan.
Vuosi 2014
Nadal aloitti kautensa voittamalla Dohan turnauksen. Nadal hävisi Australian avointen loppuottelussa Sveitsin Stanislas Wawrinkalle neljässä erässä. Helmikuussa Nadal voitti Rio de Janeiron turnauksen ja hävisi maaliskuussa Miamin turnauksen loppuottelussa Novak Đokovićille. Toukokuussa hän voitti Madridin Masters-turnauksen Touko-kesäkuussa Nadal voitti Ranskan avoimet jo yhdeksännen kerran urallaan päihittämällä loppuottelussa Novak Đokovićin neljässä erässä.
Vuosi 2017
Nadal hävisi Australian avointen loppuottelussa Roger Federerille erin 2–3 (4–6, 6–3, 1–6, 6–3, 3–6). Nadal voitti Monte Carlossa maanmiehensä Albert Ramosin 6–1, 6–3. Barcelona Open -turnauksen loppuottelussa Nadal voitti itävaltalaisen Dominic Thiemin 6–4, 6–1. Toukokuussa pelatussa Madridin turnauksessa Nadal päihitti loppuottelussa Dominic Thiemin. Ranskan avoimissa Nadal saavutti kymmenennen Ranskan avointen mestaruutensa päihitettyään loppuottelussa Stanislas Wawrinkan erin 6–2, 6–3, 6–1.
Vuosi 2018
Nadal voitti Ranskan avoimet 11:nnen kerran urallaan. Tällä kertaa hän päihitti loppuottessa Dominic Thiemin suoraan kolmessa erässä.
Vuosi 2019
Nadal voitti Ranskan avoimet 12:nnen kerran urallaan. Syyskuussa hän voitti Daniil Medvedevin Yhdysvaltain avointen viisieräisessä finaalissa, joka kesti lähes viisi tuntia. Näin Nadal saavutti 19:nnen Grand Slam -turnausvoittonsa.
Vuosi 2020
Australian avoimissa 2020 Nadal hävisi puolivälierissä Dominic Thiemille. Ranskan avoimissa Nadal saavutti 13:nnen mestaruutensa päihitettyään loppuottelussa Novak Đokovićin suoraan kolmessa erässä. Voiton myötä hän nousi tasoihin grand slam -mestaruuksissa Roger Federerin kanssa. Molemmilla voittoja on ennätykselliset 20.
Vuosi 2021
Ranskan avoimissa Nadal hävisi välierissä Novak Đokovićille.
Vuosi 2022
Nadal eteni Australian avoimissa loppuotteluun, missä voitti maailmanlistan kakkosen, Daniil Medvedevin viisieräisessä yli viisi tuntia kestäneessä ottelussa luvuin 2–6, 6–7, 6–4, 6–4, 7–5. Näin Nadal saavutti 21 grand slam -mestaruutensa nousten ykkössijalle miesten grand slam -mestaruuksien määrässä ohi Federerin ja Đokovićin. Nadal voitti Ranskan avoimet 14:nnen kerran voitettuaan loppuottelussa Casper Ruudin luvuin 6–3, 6–3, 6–0.
Davis Cup
Davis Cupissa Nadal on pelannut vuodesta 2004 ja heti ensimmäisenä vuonnaan hän oli mukana voittamassa cupia Espanjalle. Loppuottelussa Yhdysvaltoja vastaan hän voitti ensimmäisen päivän kaksinpelissä Andy Roddickin. Seuraavan kerran Espanja voitti Davis Cupin vuonna 2008, jolloin Nadal ei pelannut loppuottelussa. Välierässä Yhdysvaltoja vastaan hän voitti kaksinpelissä ensin Sam Querreyn ja päätöspäivänä Andy Roddickin. Vuoden 2009 loppuottelussa Espanja voitti Tšekin pistein 5–0 ja Nadal voitti kaksinpelissä Tomáš Berdychin sekä Jan Hájekin, kummatkin erin 3–0. Vuonna 2011 Espanja voitti mestaruuden päihitettyään finaalissa Argentiinan. Nadal voitti molemmat pelaamistaan kaksinpeleistä, ja ratkaisi turnasvoiton lyötyään Juan Martín del Potron.
Yksityiselämä
Nadal meni kihloihin syksyllä 2018 vakuutusvirkailija Maria Francisca Perellón kanssa. He olivat seurustelleet jo vuodesta 2004 lähtien.
Panem et circenses
Panem et circenses on latinankielinen lentävä lause, joka tarkoittaa suomeksi ”leipää ja sirkushuveja”. Lausahdus on peräisin satiirirunoilija Juvenalikselta, jonka mukaan Rooman kansalla oli ollut kerran valta käsissään, mutta keisarikaudella se oli luopunut poliittisista oikeuksistaan ja vaati itselleen enää vain ilmaista viljaa ja ilmaisia sirkushuveja.
Rooman valtakunnassa panem et circenses koski roomalaista proletariaattia, johon luettiin kuuluvaksi vapaat miespuoliset kansalaiset, joilla ei ollut maaomaisuutta. Panem et circenses -politiikka luotiin olosuhteessa, jossa kansalaisia pidettiin tietämättöminä ja hyväuskoisina. Rooman valtakunnassa oli yleistä ajatella, että väestö jakautuu jyrkästi kahtia: voimakkaisiin ja voimattomiin, harvoihin ja lukuisiin, omistajiin ja omistamattomiin sekä aatelisiin ja tavalliseen kansaan. ”Huonommalla” kansanosalla nähtiin olevan ”parempaan” kansanosaan nähden vääränlaiset henkilökohtaiset ominaisuudet. Sanalla circus roomalaiset tarkoittivat vaunukilpa-ajoja. Viihteellisten tapahtumien tarkoituksena oli luoda sosiaalista koheesiota.
Proletariaatti eli julkisen tuen varassa. He saivat viljaa alennettuun hintaan ja vuodesta 58 eaa. alkaen ilmaiseksi. Avunsaajia oli runsaat satatuhatta 70-luvulla eaa. ja nelisenkymmentä vuotta myöhemmin heitä oli 320 000. Tämä muutti myös ruokatottumuksia niin että vehnäleipä syrjäytti ruokapöydästä velliä ja rieskaa. Rooman rikkaiden odotettiin kustantavan myös huvit ja järjestävän työllisyystöitä rakennuttamalla julkisia rakennuksia. Noin vuodesta 60 eaa. tulikin tavaksi, että poliittista uraansa edistävien oli käytettävä suuria summia kansansuosion hankkimiseen.
Kristinuskon noustua 380-luvulla jaa. Roomassa valtionuskonnoksi muutettiin "leipää ja sirkushuveja" -tyyppinen köyhäinapu seurakuntien kautta jaettavaksi kaikkein köyhimmille suunnatuksi avuksi.
Chico Buarque
Francisco Buarque de Hollanda (s. 19. kesäkuuta 1944 Rio de Janeiro), tunnettu nimellä Chico Buarque [ˈʃikʊ ˈbwaɾkɪ], on brasilialainen laulaja, kitaristi, säveltäjä ja kirjailija. Hänet tunnetaan Brasilian yhteiskunnallisia oloja 1960-luvulta saakka kommentoineena lauluntekijänä. Hänen tuotantonsa katsotaan kuuluvaksi musiikkityyliin Música Popular Brasileira (MPB).
Akateemikko-kirjailija Sérgio Buarque de Hollandan poika Chico asui lapsena perheensä kanssa monissa paikoissa, etenkin Rio de Janeirossa, São Paulossa ja Italiassa. Nuorena hän oli hyvin kiinnostunut kirjallisuudesta, mutta innostui sitten uudesta musiikkityylistä bossa novasta Antônio Carlos Jobimin ja João Gilberton laulujen myötä.
Hän esitti musiikkia läpi 1960-luvun sekä kirjoitti näytelmän, jonka Brasilian silloinen sotilasdiktatuuri kielsi vaarallisena kansankiihotuksena. Hallitus uhkaili Buarquea ja muita muusikoita, ja nämä päättivät paeta maasta vuonna 1970. Buarque matkusti lapsuutensa Italiaan, mutta palasi Brasiliaan jo seuraavana vuonna 1971 ja jatkoi levytyksiään, esiintymisiään ja kirjailijantyötään huolimatta töitään usein kohdanneesta sensuurista. Levyalbumien teko jatkui 1980-luvulla, ja 1990–2000-luvuilla hän julkaisi kolme hyvät arvostelut saanutta romaania.
1970-luvun alussa hän levytti ilmeisen vertauskuvallisen, sotilasjuntan vastaisen protestilaulunsa ”Apesar de Você” (”Ilman sinua”). Juntta ei heti kieltänyt laulua, vaan siitä tuli demokratialiikkeen merkittävä tunnussävelmä. Levy vedettiin markkinoilta vasta myytyään sadan tuhannen singlelevyn edestä.
”Cálice”
Brasilian sotilasvallankaappauksen 1964 aikoihin Buarque kirjoitti arvoituksellisiin sanaleikkeihin ja vertauksiin verhottuja protestilauluja. Laulussa ”Cálice”, jonka Buarque kirjoitti yhdessä Gilberto Gilin kanssa ja levytti duona Milton Nascimenton kanssa, hän käyttää hyväksi sanonnan ”suu kiinni!” (”cale-se”) ja sanan ”ehtoollismalja” (”cálice”) samankuuloisuutta protestoidakseen maan sananvapaustilannetta. Laulun maljateema viittaa Jeesuksen rukoukseen Getsemanessa, ja laulun sanoitus sisältää monia vertauskuvallisia viittauksia muun muassa Buarquen omaan yläluokkaiseen perhetaustaan ja sotilasjuntan toisinajattelijoihin kohdistamiin kidutusmenetelmiin.
Perhe
Buarquen sisar on laulaja Miúcha, joka on João Gilberton toinen vaimo Astrud Gilberton jälkeen. Heidän tyttärensä ja siis Chico Buarquen sisarentytär on laulaja Bebel Gilberto.
Laulujen suomennoksia
Suomeksi Chico Buarquen lauluja on esittänyt etenkin Liisa Tavi. Näihin kuuluvat ”Malja” (Cálice, suom. Pentti Saaritsa), ”Miten käy” (O Que Sera, suom. Liisa Akimof), ”Kuinka paljon ihminen tarvitsee maata” (Funeral De Um Lavrador, suom. Liisa Ryömä), ”Rakennus” (Construcao, suom. Liisa Ryömä), ”Sambatyttö” (Quem Te Viu, Quem Te Vê, suom. Jaana Lappo), ”Suuri kaipuu” (Tanta Saudade, suom. Jaana Lappo), ”Tosirakkauden samba” (Samba Do Grande Amor, suom. Jaana Lappo), ”Terezinha” (suom. Jaana Lappo) ja ”On elämä enemmän kuin luulee” (A Rita, suom. Markku Salo).
Vuonna 1967 Kristina Hautala levytti Buarquen sävelmän A Banda Pertti Reposen tekstillä ”En katso naamion taa”. Tuula Amberla levytti 1984 laulun ”Maailman mies” (Quem Te Viu, Quem Te Vê, suom. Jukka Alihanka). Saman sävelmän on suomentanut myös Ilkka Kortesniemi Cornelis Vreeswijkin ruotsinnoksen pohjalta nimellä "Deirdren samba”, esittäjänä Eija Kourimo . Lissu Lehtimaja on suomentanut Buarquen kappaleet ”Feijoada completa”, ”A Rita” ja ”Apesar de voce” Maria Gasolina -yhtyeen levyille nimillä ”Kunnon papupata”, ”Teemalasit” ja ”Susta huolimatta” . Ahti Taponen on suomentanut Buarquen kappaleen ”Com acucar, com afeto” Tessa Virran levytykseksi ”Sokerilla ja rakkaudella”.
Vilasrao Deshmukh
Vilasrao Deshmukh (26. toukokuuta 1945 – 14. elokuuta 2012) oli intialainen poliitikko. Hän toimi Maharashtran osavaltion pääministerinä kahden kauden verran vuosina 1999–2003 ja 2004–2008, joista jälkimmäinen päättyi hänen eroonsa virastaan Mumbain terrori-iskujen 2008 jälkeen. Vuonna 2009 hänet äänestettiin Rajya Sabhaan. Hän toimi raskaasta teollisuudesta vastaavana ministerinä.
Ukrinform
Ukrinform on Ukrainan valtion omistama uutis- ja tietotoimisto. Se on perustettu vuonna 1918. Ukrinformin on Ukrainan vanhin ja suurin uutistoimisto. Sen kotipaikka on Kiova, mutta toimintaa on maan kaikilla alueilla sekä 11 maassa ulkomailla.
Toisen maailmansodan jälkeen Ukrinfromin arkistot siirrettiin Kiovasta Moskovaan, mutta niitä ei ole palautettu Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Yhtiö ylläpitää Ukrainan suurinta valokuva-arkistoa.
Ukrinform tuottaa ilmoituksensa mukaan päivittäin yli 300 uutista, arviota, haastattelua, valokuvaa tai uutisgrafiikaa. Osan uutisistaan ja analyyseistään tietotoimisto julkaisee verkkosivustollaan ukrainaksi, venäjäksi, englanniksi ja saksaksi. Ukrinform toimii myös monen sosiaalisen median kanavan kautta.
Itseisaika
Itseisaika (ominaisaika, engl. proper time, tunnus \tau) on suhteellisuusteorian keskeisiä käsitteitä, jolla voidaan ilmaista kahden aika-avaruuden tapahtuman välinen aika havaitsijasta riippumatta. Aikadilataatiosta seuraa, että toistensa suhteen liikkuvat havaitsijat määrittelevät toisilleen poikkeavan ajan kulun (koordinaatistoaika t) riippuen inertiaalikoordinaatistojen välisestä suhteellisesta nopeudesta.
Ajatellaan havaitsijaa, joka liikkuu aika-avaruudessa maailmanviivaa pitkin. Havaitsijan maailmanviivalta valitaan kaksi tapahtumaa, joiden välinen aika mitataan havaitsijan mukana liikkuvalla kellolla. Tällä mukana liikkuvalla kellolla mitattu tapahtumien välinen aika on itseisaika. Määritelmästä seuraa, että itseisaika on havaitsijariippumaton Lorentz-invariantti skalaari. Itseisaika voidaan määritellä vain massallisille hiukkasille, joiden liikerataa kuvaa ajanluonteinen maailmanviiva.
Koordinaatistot, jotka eivät kuvaa koko aika-avaruutta, voivat johtaa paradoksaalisiin tilanteisiin yleisessä suhteellisuusteoriassa. Tyypilliset mustan aukon ulkopuolista avaruutta kuvaavat koordinaatistot eivät kata mustan aukon sisällä olevaa aika-avaruuden osaa. Mustaan aukkoon putoava kappale kulkee äärellisen matkan, mutta matkaan kuluu ääretön koordinaatistoaika, kun aika määritellään ulkopuolisessa koordinaatistossa. Kappaleeseen kiinnitetyllä kellolla mitattuna matkaan kuluu kuitenkin äärellinen itseisaika.
Matemaattinen muotoilu
Oletetaan, että inertiaalikoordinaatistossa K havaitsija havaitsee kellon, joka liikkuu jollain suhteellisella nopeudella \mathbf v maailmanviivaansa pitkin. Kullakin infinitesimaalilla aikavälillä kello on tasaisessa liiketilassa. Näin kelloon voidaan kiinnittää hetkellinen inertiaalikoordinaatisto K'.
Seuraavassa havaitsija on lepokoordinaatisto K ja liikkuva kello koordinaatisto K'.
Kun K mittaa omalla kellollaan infinitesimaalin ajan dt, on kello K' kulkenut (koordinaatistossa K määriteltynä) matkan.