cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eskopuu
Eskopuu on rakennusteollisuudelle tarkoitetuista tuotteistaan tunnettu suomalainen ikkuna- ja ovibrändi. Alkujaan Eskopuu Oy oli Keski-Pohjanmaalla Kannuksen kaupungissa Eskolan kylässä sijaitseva ikkunoita ja ovia valmistava yritys, joka työllisti 140 henkeä. Vuonna 2018 Inwido Finland ilmoitti yhdistävänsä Eskopuu-brändin kuluttajien keskuudessa paremmin tunnettuun Pihla-ikkunabrändiin.
Sen pääasiallisia asiakkaita ovat Suomessa toimivat rakennusliikkeet. Vuodesta 2006 alkaen Eskopuu on ollut osa Inwido-konsernia. Eskopuu oli Suomen suurin rakennusteollisuuteen keskittynyt ikkuna- ja ovibrändi.
Eskopuun ikkunoita on käytetty mm. Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon 2015 voittaneessa Puukuokka-kerrostalossa.
Historia
Eskopuun taustalla on vuonna 1939 perustettu Keski-Pohjanmaan Sementtivalimo. Sen perustivat kauppias Martti Rautila, rakennusmestari Päiviö Pöyhtäri ja betonimies Jalmari Kolppanen. Aluksi yritys valmisti erilaisia sementtituotteita, kuten seinä- ja kattotiiliä. Sotien jälkeisen raaka-aine- ja konepulan vuoksi tehdastyö alkoi omien koneiden rakentamisesta.
Sodan jälkeinen jälleenrakennus toi yritykselle asiakkaita Pohjois-Suomesta, ja valimon rinnalle perustettiin puusepänyritys. Yrityksen uudeksi nimeksi tuli Eskolan Sementti ja Puu Oy. 1950-luvulla yritys laajensi tuotevalikoimaansa, ja se toimitti muun muassa tammi-ikkunat junanvaunuihin, jotka valmistettiin vuoden 1952 olympialaisia varten.
1970-luvulla yritys laajeni ja keskittyi puualaan, ikkunoihin, sahaan ja höyläämöön. 1980-luvulla tehtaassa valmistettiin puuikkunoita ja -ovia, ja 1990-luvulla otettiin käyttöön ensimmäinen tietokoneohjattu ikkunantyöstölinja sekä pintakäsittelylinja. 2000-luvun alussa Eskopuu ryhtyi valmistamaan puu-alumiini-ikkunoita.
Vuoden 2015 alussa Inwido sulautti Eskopuu Oy:n emoyhtiöön, mutta tuotanto ikkuna- ja ovitehtaalla Kannuksessa jatkui. Vuoden 2018 helmikuussa Inwido lakkautti Eskopuu-brändin ja tuotteiden nimeksi tuli PihlaPRO.
Suupohjan rata
Suupohjan rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Seinäjoelta Kaskisiin. Rata haarautui alun perin Teuvan kunnan Perälästä myös Kristiinankaupunkiin, mutta tämä osuus lakkautettiin vuonna 1982. Henkilöliikenne Kristiinankaupunkiin lakkautettiin 1968. Henkilöliikenne Perälän asemalta Kaskisiin oli lakkautettu jo vuonna 1965. Kauhajoen Aronkylässä etelälounaaseen kulkeva rata kääntyy n. 90° länsiluoteeseen. Rataosuus on tärkeä Kaskisten satamalle, ja Kaskisten satama on tärkeä Suupohjan radalle.
Alkuvaiheet ja rakentaminen
Ajatus Suupohjan radasta nostettiin ensi kertaa esille jo ennen varsinaisen Pohjanmaan radan valmistumista kristiinankaupunkilaisen valtiopäivämiehen Carl Alfred Carlströmin toimesta vuoden 1882 valtiopäivillä. Vuoden 1888 valtiopäivillä Carlström teki esityksen ratalinjan tutkimisesta Seinäjoen ja Kristiinankaupungin välillä. Vaikka hanke raukesi valtiopäivillä, rataa pohdittiin paikallisesti mm. Kauhajoella ja Ilmajoella 1880- ja 1890-luvuilla. Jälkimmäisessä pitäjässä pidettiin kokous aiheesta helmikuussa 1896, jossa joukko suupohjalaisia talollisia nimesi komitean asian ajamiseksi eteenpäin. Kokouksessa puitiin myös mahdollisuutta rakentaa rata yhdistämään Vaasan ja Porin radat, joka ei kuitenkaan koskaan toteutunut.
Kiskoitustyöt alkoivat Seinäjoen ja Perälän välillä toukokuussa 1911 ja saatettiin loppuun elokuun loppupuolella. Tämän jälkeen rataosa sorastettiin sopivaksi väliaikaiselle liikenteelle, joka alkoi 15. marraskuuta 1911, aluksi yhden päivittäisen junan voimin. Kiskoitustyöt jatkuivat seuraavan vuoden keväällä Perälästä eteenpäin: Kristiinankaupunkiin huhtikuusta toukokuuhun ja Kaskisiin toukokuusta kesäkuuhun. Haararadat avattiin väliaikaiselle liikenteelle 22. marraskuuta 1912, joskin niillä oli kuljetettu vaunukuormia jo syyskuusta lähtien. Rautatiehallitusta edustava komissio toteutti koko radan lopputarkastuksen heinäkuun 29.–31. päivinä 1913, jonka tuloksena se avattiin virallisesti vakinaiselle liikenteelle 1. elokuuta 1913.
Liikenteen alku ja väheneminen
Radan valmistuessa Kristiinankaupunki oli edelleen Kaskista merkittävämpi satamakaupunki. Kristiinankin väestönkasvu oli jopa junaliikenteen myötävaikutus mukaan lukien edelleen hidasta; kesti 1950-luvulle asti, kun kaupungin asutus alkoi viimein levitä Pohjoislahden itäpuolelle asemanseudulle. Henkilöliikenne Kaskisiin oli katkolla vuosina 1956-1959 ja päättyi kokonaan 1964. Kristiinankaupungin haaralla henkilöjunia kulki vuoteen 1968 asti.
Haararatojen liikennemäärät alkoivat kääntyä toisin päin vuodesta 1977 alkaen, kun Metsä-Botnia avasi Kaskisten sellutehtaan. Sellutehtaan liikenteen myötävaikutuksesta aikaisemmin Kristiinankaupunkiin kulkenut tavaravirta alkoi kanavoitua Kaskisiin, jonka myötä myös tavaraliikenne lakkasi Kristiinan haaralla helmikuussa 1982. Tämän johdosta rata purettiin kokonaan tarpeettomana vuonna 1991.
Jäljelle jääneen Kaskisten radan liikennevirrat romahtivat sellutehtaan lakkautuksen johdosta 2008. Vuonna 2010 liikennemäärät radalla laskivat alle vähäliikenteisyyden rajan. Etanolin rautatiekuljetukset Koskenkorvalta päättyivät 2012 ja raakapuukuljetukset Teuvalta päättyivät 2014. Suupohjan radalla oli tavaraliikennettä 69 000 nettotonnia vuonna 2016 ja kuljetusmäärä oli alimmillaan historiansa aikana.
Vuonna 2017 Liikennevirasto tuli siihen lopputulokseen, että radan liikennöitävässä kunnossa pitämiselle ei ole perusteita. Rata olisi tarvinnut merkittäviä investointeja. Liikennevirasto esitti radan kunnossapidon lopettamista vuoden 2019 lopulla. Kunnossapidon lopettaminen olisi tarkoittanut radan sulkemista. Väylävirasto päätti kuitenkin jatkaa kunnossapitoa vuoden 2020 loppuun asti.
Elpyminen
Vuonna 2017 Äänekoskella käynnistettiin biotuotetehdas, joka lisäsi puun kysyntää ja vaikutti myös Suupohjan radan kuljetusmääriin. Puutavaran kuormaus Teuvalla alkoi uudestaan vuonna 2018. Vuonna 2019 liikenteen määrä kasvoi 129 000 nettotonniin. UPM aloitti puutavaran kuljetukset Suupohjan radalla. Vuonna 2020 radan alueen kunnat, yritykset, yhdistykset ja Väylävirasto kustansivat Teuvalle puutavaran lastauslaiturin, jonka myötä liikenteen määrän uskottiin nousevan. Laiturilta voidaan lastata 24:n vaunun puutavaratäysjunia, kun aiemmin puuta kuljetettiin vain 12 vaunun junilla. Heti laiturin valmistuttua Stora Enso aloitti puun kuljetukset Teuvalta Sunilan sellu- ja ligniinitehtaalle Kotkaan. Vuonna 2020 radan kuljetusmäärä oli 250 000 tonnia. Teuvan kuormauspaikan kuljetusmäärien arvioidaan kasvavan 320 000 tonniin vuoteen 2025 mennessä. Rata määritellään vähäliikenteiseksi, jos sillä on tavaraliikennettä alle 300 000 nettotonnia vuodessa. Vuonna 2021 Seinäjoelta Kaskisiin kuljetettiin 600 000 bruttotonnia tavaraa. Koska tavaraliikenteen määrä oli kasvanut, Suupohjan radan kunnossapitoa päätettiin jatkaa vuoden 2022 loppuun asti.
Nykytila
pienoiskuva|oikea|Puutavarajuna ylittää tasoristeystä Ilmajoella heinäkuussa 2022. Rata on 113 km pitkä, yksiraiteinen, huonokuntoinen ja sähköistämätön. Radan huonon kunnon vuoksi junien nopeus on rajoitettu 40–50 kilometriin tunnissa. Rataa käytetään lähes yksinomaan raakapuun kuljetuksiin, jotka lähtevät Teuvalta tai saapuvat Kaskisten kemihierretehtaalle. Teuvalta kuljetetaan kuitupuuta muun muassa Pietarsaareen Alholman tehtaalle ja Äänekosken biotuotetehtaalle ja kuusitukkeja lastataan Vilppulan sahalle. Metsä Boardin Kaskisten tehtaille kuljetetaan haapa- ja koivukuitupuuta Lohjalta.
Väyläviraston vuonna 2023 tekemän kartoituksen mukaan radan kunto on erittäin heikko. Seitsemän huonokuntoista ratasiltaa vaatisi joko uusimista tai peruskorjausta. Virasto pitää parhaana sulkea rata vuonna 2024.
Sunne
Sunne on samannimisen Sunnen kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Värmlannin läänissä ja Värmlannin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 4 931 asukasta.
Sunne oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Suupohjan rata
Nykytila
Seinäjoen ja Kaskisten välisiä liikennepaikkoja on nykyään viisi: Koskenkorva, Lohiluoma, Kauhajoki, Teuva ja Närpiö.
Sunne
Media
Paikallislehti Fryksdalsbygden ilmestyy kahdesti viikossa.
Suupohjan rata
Seinäjoki–Koskenkorva
Erkaannuttuaan Seinäjoen ratapihan pohjoispuolelta ja ylitettyään kantatien 67 rata risteää tieverkon kanssa ensi kertaa Vaasantiellä noin puoli kilometriä Seinäjoen asemasta. Kyrönjoen ylitettyään rata myötäilee kantatien 67 linjausta aina Teuvalle saakka. Seinäjoen ja ensimmäisen väliaseman Tuomikylän (km 428+320) välillä on sijainnut seisakkeita Itikassa (km 419+070), Joupissa (421+970), Latomäessä (422+500), Kosolassa (423+100) ja Sauniolla (425+480) entisen Seinäjoen maalaiskunnan alueella. Näistä kaikki Itikkaa lukuun ottamatta lakkautettiin jo ennen henkilöliikenteen päättymistä vuonna 1968. Rata ylittää Ilmajoen rajan Saunamäessä, josta noin kahden kilometrin päässä sijaitsee radan ensimmäinen väliasema Tuomikylä, noin 1,8 kilometrin yhtenäisellä suoralla osuudella Ilmajoen Ahonkylän taajamassa.
Lynne Jewell
Lynne M. Jewell (s. 26. marraskuuta 1959 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen purjehtija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1988 Soulissa ja voitti siellä kultaa 470-luokassa.
Suupohjan rata
Koskenkorva–Kauhajoki
thumb|left|230px|Rata kääntyy Kauhajoen [[Aronkylässä noin 90 astetta länteen.]] Kaarrettuaan lounaaseen ja ylitettyään Kurikan rajan noin 3 kilometrin päässä Koskenkorvalta rata saapuu Panttilaan, jossa sijaitsee Panttilan asema (447+090). Panttila avattiin seisakkeena vuonna 1931 ja korotettiin laituriksi vuonna 1936; se on näin Seinäjoelta luettuna radan ensimmäinen asema, joka ei lukeudu radan alkuperäisiin miehitettyihin liikennepaikkoihin. Panttilan ympäristössä rata myötäilee lyhyellä matkalla sekä valtatietä 3 että kantatietä 67, jotka erkanevat toisistaan Kyrönjoen länsipuolella Nikkolassa. Panttilaa edeltävät Jouppilan (445+250) ja Koivistonkylän (446+450) entiset seisakkeet. Panttilan jälkeen rata kaartuu etelään päin matkallaan kohti Kurikan taajama-aluetta ja asemaa (452+013). Tällä välillä sijaitsivat Antilankylän (448+200), Levulan (449+197) ja Paavolankylän (451+100) seisakkeet. Kurikan keskustassa sijaitsee kaksi tasoristeystä, joista pohjoisempi risteää seututien 689 kanssa. Noin viiden kilometrin päässä Kurikasta sijaitsee Miedon kylässä entinen samanniminen pysäkki (456+996); asemien puoliväliin asettui Louvonmäen seisake (454+655). Miedosta seuraavat seisakkeet olivat Kakkuri (458+622), Hakuni (459+898), Koukkari (460+800) ja Lahoo (462+167) seisakkeet, joista ensimmäisen paikkeilla rata alkaa seurata Kauhajoen uomaa. Viimeinen Kurikan alueella sijaitseva asema Lohiluoma sijaitsee noin puolen kilometrin päässä Kauhajoen rajasta.
Kauhajoki–Närpiö
Noin 2,3 kilometriä Kainastosta rata ylittää Teuvan kunnan rajan, jonka ensimmäinen asema on Äystö (488+395). Kainaston ja Äystön välillä ei ole sijainnut seisakkeita. Hirsiahteen entisen seisakkeen (491+260) jälkeen Kauhajoelta alkanut loivakaarteinen osuus päättyy ja rata saavuttaa Teuvan kirkonkylän, jossa sijaitsee varsinainen Teuvan asema (497+474) raakapuuterminaaleineen. Kirkonkylältä rata seuraa Teuvajokea kohti länttä, jonka se ylittää noin 4,7 kilometrin päässä Teuvan asemasta. Vielä Teuvan alueella sijaitsi kaksi seisaketta, Aurala (499+156) ja Kaleva (502+387), joista seuraavana sijaitsi Perälän risteysasema ratakilometrillä 502+452. Kaskisten ja Kristiinankaupungin radat erkanivat toisistaan asemasta puoli kilometriä länteen päin; haarautumiskohdasta lukien Kaskisten jäljelle jäänyt rata kulkee 8 kilometriä viivasuoraan, jolla osuudella se risteää kantatien 67 kanssa kolmannen kerran sekä ylittää Närpiön ja Pohjanmaan maakunnan rajan.
Närpiö–Kaskinen
Ohitettuaan Karilan aseman (510+964) ja alitettuaan valtatien 8 rata ulottuu Närpiön keskustaajamaan, jossa sijaitsee varsinainen Närpiön asema kilometrillä 518+255. Närpiön aseman tulokaarteessa rata kaartuu lähes 90 astetta kohti lounasta. Heti aseman jälkeen rata ylittää Närpiönjoen ja risteää Seututien 676 kanssa Bäckbyssä, jonka kanssa se kulkee samaa linjaa aina Kaskisiin asti. Närpiön ja Kaskisten välillä seisakkeena oli ainoastaan Puronkylä (522+665) Närpiön puolella. Kuljettuaan noin 10 kilometrin matkan harvaan asutulla seudulla Närpiössä rata risteää jälleen seututien 676 kanssa ja ylittää sen kanssa Kovikenin lahden sekä Kaskisten kaupungin rajan. Kaskisissa rata kulkee kaupunkialueen läpi risteten sen katuverkon kahdessa paikassa ennen Kaskisten asemaa (530+522). Rata jatkuu varsinaisen aseman ohi vielä kaupungin satamaan sekä Metsä Boardin kemihierretehtaalle.
Tulevaisuus
Kaskisten satamaan on investoitu 2000-luvulla n. 30 miljoonaa euroa Sataman ympäristöön on perustettu uusia metsäteollisuuden yrityksiä. Metsä Board suunnittelee rakentavansa Kaskisiin miljardi euroa maksavan taivekartonkitehtaan. Tehdas kaksinkertaistaisi satamasta lähtevän liikenteen määrän, minkä johdosta myös satamaan odotetaan 6 miljoonan euron investointeja. Etelä-Pohjanmaan rautatieyhdistyksen puheenjohtaja Harry Wallin arvioi, että tehdas lisäisi kuljetuksia myös Suupohjan radalla. Ruralia-instituutin mukaan rata on satamalle kriittinen menestystekijä.
Kaskisten satama kuuluu TEN-T-verkkoon, samoin kuin päärata. Suupohjan radalla on arvioitu olevan merkitystä TEN-T-verkon osien yhdistämisessä.
Ruralia-instituutin mukaan Suupohjan alueen metsien hyödyntämisaste on jäänyt 64 prosenttiin kestävästä tasosta. Vajeen arvo on ollut 21 miljoonaa euroa vuodessa.
Ennen vuotta 2022 Suupohjan radalle on osoitettu vuosittain kaksi miljoonaa euroa Väyläviraston rahoja tehostettua kunnossapitoa varten, minkä ansiosta rata on pysynyt liikennöitävässä kunnossa. Rahoituksen oli määrä loppua vuonna 2022. Vuoden 2023 budjetissa rata sai kuitenkin kunnossapitoon 3,5 miljoonaa euroa ja suunnitteluun 300 000 euroa. Radan kunnossapitoa jatkettiin vuoden 2023 loppuun. Väylävirasto pitää parhaana vaihtoehtona radan sulkemista vuonna 2024.
Vuonna 2021 kuljetusten määrän arvioitiin ylittävän vähäliikenteisyyden rajan, joka on 300 000 nettotonnia, ja nousevan ainakin 350 000 nettotonniin. Kemin biotuotetehdas nostaa Suupohjan radan kuljetukset 450 000 tonniin vuodessa.
Kunnostaminen
Väyläviraston vuonna 2023 julkaiseman tiedotteen mukaan radan korjaamisen alustava hinta-arvio on 240 miljoonaa euroa, mikä sisältäisi radan sähköistyksen.
Aiemmin, joulukuussa 2021 julkaistun Väyläviraston selvityksen mukaan rata voitaisiin kunnostaa joko kattavalla peruskorjauksella 30–50 vuodeksi (kustannusarvio 124 miljoonaa euroa) tai kevyemmällä menettelyllä 20 vuoden ajaksi (32 miljoonaa euroa). Väyläviraston mukaan kumpikin vaihtoehto on ”erittäin kannattamaton”. Peruskorjauksen hyödyt muodostuisivat puukuljetusten kustannussäästöistä ja liikenteen päästökustannussäästöistä. Selvityksen mukaan nämä hyödyt ovat pienempiä kuin ylläpidon jatkamisesta aiheutuvat kunnossapitokustannukset ja tasoristeysonnettomuuksien aiheuttamat kustannukset. Metsäteollisuuden kuljetuskustannuksissa säästettävä euro aiheuttaisi valtiolle 3,9–9,3 euron kustannukset. Yhden hiilidioksidipäästötonnin vähennys tällä tavalla maksaisi 4 800–6 700 euroa. Radan korjaaminen kannattaisi vasta sitten, jos puun kuormausmäärä Teuvalla kasvaisi 2,6 miljoonan kuution tai 2,2 miljoonan tonnin suuruiseksi. Jos Suupohjan rata suljetaan liikenteeltä, Väyläviraston mukaan radan ympäristöstä hankittava raakapuu voitaisiin kuljettaa joko teitä pitkin, tai junalla joko Parkanosta tai sitten Seinäjoelle rakennettavan uuden kuormauspaikan kautta. Kaskisten kemihierretehtaan kuljetukset voitaisiin hoitaa joko autolla tai laivalla.
Rataosuuden vanhat sillat vaatisivat edelleen kunnostamista. Näitä on esimerkiksi Koskenkorvan rautatiesilta Ilmajoella. Väyläviraston tekemän kustannusarvion mukaan radan heikkokuntoisimpien kohtien korjaus maksaisi noin 22 miljoonaa euroa. Koko radan peruskorjaamisen on arvioitu maksavan noin 120 miljoonaa. Ruralia-instituutin ja Etelä-Pohjanmaan rautatieyhdistyksen tutkimuksen mukaan peruskorjaus voisi maksaa itsenä takaisin kymmenessä vuodessa.
Ruralia-instituutin mukaan alueen talous hyötyisi radan käytön kasvusta 12 miljoonaa euroa (0,2%) vuosittain alueellisessa BKT:ssä ja 60 henkilötyövuotta vuoteen 2030 mennessä. Optimistisemmassa skenaariossa alueen BKT kasvaisi vuosittain ainakin 20 miljoonaa euroa (0,4%) vuodessa tai 100 henkillötyövuotta 2030 mennessä.
Henkilöliikenteen elvyttäminen
Henkilöliikenteen uudelleenkäynnistämistä Suupohjan radalla on tarkasteltu esimerkiksi vuonna 2020 valmistuneessa maakuntaliittojen ja kuntien duoraitiotieselvityksessä, jonka mukaan käynnistäminen edellyttäisi 37,5–41,9 miljoonan euron kustannuksia infrastruktuurin kehittämiseen. Henkilöliikennettä varten rata olisi korjattava 120 km/h tasolle, jotta se pystyisi kilpailemaan tieliikenteen kanssa. Käytännössä liikenne toteutettaisiin pidentämällä Ähtäristä tai Jyväskylästä Seinäjoelle liikennöiviä kiskobussivuoroja esimerkiksi Kauhajoelle saakka tai hankkimalla uusi kiskobussi liikennöimään Kaskisen ja Seinäjoen väliä.
Lakkauttaminen
E-P:n rautatieyhdistystä edustavan Jorma Vierulan mukaan puun tiekuljetusten maksimimatkaksi on laskettu 150 kilometriä. Etäisyys Pietarsaareen on 170 kilometriä, ja Äänekoskelle 270 km, joten mikäli Suupohjan rata lakkautetaan, ei puuta kannattaisi kuljettaa alueelta myöskään teitä pitkin.
Ruralia-instituutin mukaan radan sulkeminen tarkoittaisi alueellisen BKT:n laskua yli 6 miljoonan euron verran vuodessa eli -0,1 prosenttia, ja työllisyyden laskua 40 henkilötyövuotta vuoteen 2030 mennessä eli -0,05 %.
Nicolas Hénard
Nicolas Hénard (s. 16. syyskuuta 1964 Calais) on ranskalainen entinen purjehtija. Hän voitti kultaa tornado-luokassa sekä kesäolympialaisissa 1988 Soulissa että kesäolympialaisissa 1992 Barcelonassa.
Valtioneuvos Mauritz Hallbergin palkinto
Valtioneuvos Mauritz Hallbergin palkinto on palkinto, jonka Svenska litteratursällskapet i Finland myöntää Suomessa ruotsiksi julkaistusta tieteellisestä teoksesta, jossa tutkija on osoittanut erityisen merkittävää tutkimustaitoa.
Kari Kauppila
Kari Kauppila (s. 5. maaliskuuta 1953 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1970–1981.
Kauppila edusti Turun Palloseuraa vuosina 1970–1976 ja 1978–1981 sekä Forssan Palloseuraa vuosina 1976–1978, joista jälkimmäisen kauden I-divisioonassa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 298 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 74 + 64 = 138 ja jäähymääränsä 107 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 22 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 6 + 4 = 10 ja jäähyminuutteja 13. Hän pelasi TPS:n joukkueessa kaudella 1975–1976, jolloin joukkue voitti Suomen-mestaruuden. Myöhempinä kausina hän saavutti kaksi SM-pronssia.
Johann Joachim Becher
thumb|right|240px|Johann Joachim Becher Johann Joachim Becher (6. toukokuuta 1635 Speyer, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – lokakuu 1682 Englanti) oli saksalainen lääkäri ja alkemisti. Becher tunnetaan erityisesti varhaisesta teoriastaan, jolla pyrittiin selittämään palamista. Vuonna 1669 Becher esitti, että kaikki kappaleet koostuvat vedestä, ilmasta ja kolmesta erilaisesta maasta. Maiden nimet olivat terra pingue (rasvainen maa), terra mercurialis (elohopeamainen maa) ja terra lapidea (kivinen maa). Palamisreaktiossa terra pingue irtosi aineesta. Tämä innoitti Georg Ernst Stahlia kehittämään flogiston-teoriaa. Stahl korvasi Becherin terra pinguen flogistonilla.
Koripallon Ranskan cup
Koripallon Ranskan cup on Ranskan koripalloliiton vuosittain järjestämä turnaus, joka pelataan pudotuspelisysteemillä, jolloin voittaja jatkaa seuraavalle kierrokselle ja häviäjä putoaa cupista pois. Cup on järjestetty vuodesta 1953 lähtien.
Jason Belmonte
Jason Belmonte (s. 29. heinäkuuta 1983) on australialainen ammattikeilaaja. Hän on tullut kuuluisaksi etenkin kahden käden heittotyylistään ja on Osku Palermaan kanssa ensimmäisiä ammattilaisia tällä pelitavalla. Hänet on valittu neljästi PBA:n vuoden pelaajaksi, joista kolme perättäisinä vuosina. Vuoteen 2018 mennessä hän on tienannut 1,1 miljoonaa dollaria ja 21 300 -sarjaa, joista yksi televisioitiin PBA:n 20. TV-300 -sarjana. Tuolla suorituksella hän lunasti itselleen 10 000 Yhdysvaltain dollarin bonuksen.
PBA-ura
Ammattilaisuran hän aloitti 2008 siirtyessään Pohjois-Amerikassa pelattavalle PBA-kiertueelle. Tuolloin poikkeavan pelitapansa lisäksi hän keräsi huomiota pallonsa teholla, sillä pyörinnän ja vauhdin määrä oli huomattavan suuri muihin nähden. Hänet valittiinkin vuoden tulokkaaksi 2008–2009. Belmonte on saavuttanut 17 PBA-turnausvoittoa, joista 9 major-tasoisia. Hänet on valittu vuoden pelaajaksi vuosina 2013–2015 ja 2017. Hän on ensimmäinen pelaaja, joka on voittanut vuoden aikana kolme Major-tason PBA-turnauksia. Hän on 47. PBA-kiertueella miljoonatulot tienannut pelaaja ja teki tämän vielä ennätyksellisillä 131 pelatulla turnauksella, edeltävä ennätys oli Wes Malottin 180 turnausta. Belmonte on pelannut myös useamman vuoden PBA-seura L.A.X.:n riveissä.
Belmo-brändi
Jason on STORM-pallovalmistajan tallipelaaja. Hän on ollut kehittämässä kahta BELMO-brändiä kantavaa palloa Timeless ja Drive. Keilakenkävalmistaja Dexter on valmistanut hänelle useammat signatuurikengät. 2017 Wanna play studios Ltd. julkaisi androidille mobiilipelin Bowling by Jason Belmonte. Hänellä on myös oma franchise-myynti.
Urajärvi (järvi Iitissä)
Urajärvi on Iitissä, Päijät-Hämeessä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1 415 hehtaaria eli 14,1 neliökilometriä, se on 5,4 kilometriä pitkä ja 4,7 kilometriä leveä. Se sijaitsee Salpausselän pohjoispuolella niin, että järven etelärannat ovat päätemoreenin rinteitä. Kymijoki virtaa viereisen Pyhäjärven kautta Urajärven länsipuolelta ohite niin, että väliin jää 0,5–2 kilometriä leveä kannas. Järven ympäristö on puoliksi alavaa viljelymaata ja metsämaata. Järvi on pyöreän muotoinen eikä rannoita erota kuin muutamamia pieniä niemiä. Tärkeimät niemet ovat kirkonkylässä olevat Harjanmäki, Verkkovuoren niemi ja 800 metriä pitkä Sääsniemi, sekä vastarannalla sijaitseva Noidanniemi.
Urajärvessä on 13 saarta, joiden pinta-ala on 24,6 hehtaaria eli noin 1,7 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari Pukkisaari rikkoo yhtenäisen järvenselän sen eteläosassa. Saaren huippu Kiepinvuori kohoaa 25 metrin korkeuteen. Saari on 850 metriä pitkä, 450 metriä leveä ja sen pinta-ala on kartan mukaan yli 18 hehtaaria. Pukkisaaren ympärillä on vielä Oinassaari, Säikkärä ja kauempana Tiirinkallio. Noidanniemen eteläpuolella sijaitsee seuraavaksi suurin saari Ahavaissaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 62,86 miljoonaa kuutiometriä eli 0,06286 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,4 metriä ja suurin syvyys on 16,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee Sääsniemen edustalla. Järvenselällä sijaitsee kaksi muutakin yli 10 metriä syvää kohtaa.
Järven rantaviivan pituus on 29,5 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 5,3 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, jota rikkoo muutamissa kohdissa peltoaukeat ja golfkenttä. Alueen haja-asutus muodostuu kirkonkylän asutusalueesta, Radansuun asutuksesta sekä Hasunmäen ja Metsäkylän asutuksesta ja rantojen lähes 250 vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet valtatieltä 12 alkavilta kylteiltä, seututieltä 362 sekä yhdystieltä 3621 ja 3622. Kausalan taajama-alue ei ulotu vielä järvelle.
Luontoarvoja
Järven vedenlaatua on tutkittu ja sen ekologista tilaa pidetään tyydyttävänä. Järven tilaa heikentävät haja-asutuksen ja maatalouden aiheuttama ulkoinen kuormitus sekä järven sisäinen kuormitus. Aikaisempi huonompi tilanne on järvessä kohentunut. Silti muodostuu järvessä kesäsin järvenpohjassa happivajausta, veden sameutumista ja leväkukintoja. Järvi valittiin mukaan Kymijoen alueen järvikunnostushankeeseen vuosiksi 2013–2014.
Urajärven valuma-alueilla on myös luontodirektiivin puolesta suojeltu Kukkomäen metsän Natura-2000 -alue ja sekä muutamia muita, pienempiä luonnonsuojelualueita.
Säännöstely
Järven vedenpinnan korkeus on 65,3 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 65,1 metriä ja 66,43 metriä mpy. Säännöstely on tehty Pyhäjärven yläpuolisen Mankalan voimalaitoksen ja Voikkaan voimalaitoksen tarpeisiin.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alueella (14.12), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.123) järvi kuuluu. Järven valuma-alueen pinta-ala on 51 neliökilometriä. Sen vedenpinnan korkeus on 65,3 metriä mpy. Siihen on johdettu Salpausselältä ja pelloilta kuvatusojia. Eräs ojista Myllyoja tuo ojitetun Ahavaisniityn vesien mukana Mustalammen vesiä. Muuroja juoksee ojitetun Kukkosuon läpi ja on myös valuma-alueellaan olevien Nauhajärvien laskuoja. Näitä järviä ovat Matkuslampi, Vähäjärvi, Ikolanlampi ja Kalliojärvi. Pintavesien lisäksi järveen tulee myös pohjavesiä. Järven laskuoja on 600 metriä pitkä Kupparinoja, joka laskee Pyhäjärven Pelinginselälle Ruonanlahteen. Lasku-uoma on jokimaisen leveä ja järvien vedenpinnat ovat samalla korkeudella.
Historiaa
On kirjoitettu, että järven aikaisempi nimi olisi ollut ”Ittejärvi”. Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven länsirannalla oli ”Ithis kyrkka” ja pappila, mutta ei muita taloja kuin muutamat torpat. Länsirannalla sijaitsi kaikki pellot, mutta koillisrannoilla oli muutama niitty. Myllyojaan oli merkitty vesimyllyn karttamerkki. Järvi on aikoinaan ollut karu ja hiekkarantainen järvi.
Vuoden 1964 peruskartassa oli rannoilla jo vapaa-ajan asuntoja. Järvialueen pellot oli pääasiassa raivattu, mutta Kukkosuo, Ruokosuo ja Kaakkolamminsuo olivat vielä ojittamatta. Seuraavassa kartassa vuodelta 1980 ojat oli kaikki kaivettu.
Giacinto Gaggia
thumb|upright|Giacinto Gaggia thumb|upright|Giacinto Gaggian hautakivi
Giacinto Gaggia (8. lokakuuta 1847 Verolanuova – 15. huhtikuuta 1933) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi mahdollisesti vuonna 1870 ja nimitettiin Brescian hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Hadrumetumin titulaaripiispaksi 29. huhtikuuta 1909. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francesco di Paolo Satolli, jota avustivat Prospero Scaccia ja Henri Doulcet.
Gaggia sai 28. lokakuuta 1913 nimityksen Brescian piispaksi ja 29. maaliskuuta 1930 lisäksi Traianopolis in Rhodopen titulaariarkkipiispaksi.
Aamun kirja
Aamun kirja on Yleisradion aamu-tv:n ohjelmistoon kuuluva kulttuuriohjelma, jossa esitellään viikoittain yksi kirja ja keskustellaan kirjailijan kanssa. Tammikuusta 2018 alkaen Aamun kirjan toimittajina ovat toimineet Anna Tulusto ja Kaisa Pulakka. Aiemmin ohjelman toimittajina toimivat Seppo Puttonen ja Nadja Nowak.
Liity kirkkoon
Liity kirkkoon on verkkopalvelu jonka kautta voi liittyä Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Kirkkoon voi liittyä myös täyttämällä lomakkeen, joka postitetaan seurakuntaan. Kirkkoon liittyvä kastetaan, ja 15 vuotta täyttänyt käy rippikoulun, mikäli näin ei ole jo aiemmin tehty. Alle 18-vuotiaalta liittyjältä tarvitaan huoltajan suostumus.
Verkkopalveluun tunnistaudutaan henkilökohtaisilla pankkitunnuksilla.
Pauli Kaijanen
Pauli (Paul) Johannes Kaijanen, "Kaija-Pate" (5. heinäkuuta 1905 Oulu – 1984 Oulu) oli oululainen impressaari, säestäjä, musiikin sovittaja ja liikkeenhoitaja. Hän toimi oululaisessa musiikkielämässä lähes 60 vuotta, mistä hänet muistetaan laajasta konserttitoiminnasta. Kaijanen valittiin vuonna 1983 ensimmäiseksi Oulun Ettaksi.
Kaijanen työskenteli lisäksi liikkeenhoitajana Oulun ensimmäisessä musiikkikaupassa, R. E. Westerlundin Oulun musiikkimyymälässä.
Yksityiselämä
Kaijanen syntyi Oulussa virkamieskotiin. Isä oli Oulun postissa palveluksessa ollut Johan Vilhelm Kaijanen ja äiti Elisabet (Liisa), omaa sukuaan Perttunen.
Pauli Kaijanen soitti ensimmäiset tanssikeikkansa 17-vuotiaana, 1922 Raatin suojeluskuntatalolla, jossa soitettiin koululaistanssit kolme kertaa viikossa.
Kaijanen avioitui kirjastonhoitaja Hilkka Soriolan (s. 7. helmikuuta 1909 Utsjoki) kanssa 24. kesäkuuta 1940. Soriola oli nimismies Veikko Oskari Kaarlo Soriolan ja Hilja Sofia Mäkisen tytär. Veikko Soriolan veljentytär ja Hilkka Soriolan serkku oli näyttelijä Eira Soriola. Paulille ja Hilkalle ei syntynyt jälkeläisiä.
Pauli Kaijanen kuoli vuonna 1984. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle.
Kirjurista konserttien järjestäjäksi
Kaijanen aloitti työuransa kirjurina Pohjanmaan Jääkäripataljoonan 3. komppaniassa, legendaarisen Nikke Pärmin alaisuudessa.
Pauli Kaijanen toimi Oulun radion ensimmäisenä kuuluttajana ja johti sen lisäksi studio-orkesteria.
Orkesterimuusikkona
Vuonna 1928 Kaijanen perusti Oulun ensimmäisen tanssiorkesterin, nimeltään "Piccolo band". Myöhemmin hänen orkesterejaan oli mm. "Hot Players" ja "Syncopaters", joista viimeksi mainitussa oli peräti 13 muusikkoa.
Orkestereissa Kaijanen soitti pianoa. [[Tiedosto:Pauli Kaijasen johtama orkesteri 29.3.1933.jpg|pienoiskuva|Pauli Kaijasen johtama orkesteri 29.3.1933. Kaijanen soitti pianoa. Kuva: JOKA Journalistinen kuva-arkisto. Kaleva. Finna. CC BY 4.0.chttps://www.finna.fi/Record/museovirasto.33AB6D1323E135AB9C54EE87E37344C3]]
Liikkeenhoitajana
Järjestämissään äänilevykonserteissa Kaijanen käytti sähkökäyttöistä gramofonia. Tällaiset uudet soittimet herättivät laajemminkin kiinnostusta pohjoisessa Suomessa. Koska näytti siltä, että laitteille olisi ostajia, oli Kaijanen yhteydessä R. E. Westerlundin pääpaikkaan Helsinkiin. Alkuperäinen ajatus oli saada neuvoteltua alennusta nuoteista.
Yhteydenotto johti kutsuun tulla Helsinkiin. R. E. Westerlundin edustajien käydyissä neuvotteluissa Kaijanen esitti ajatuksen mahdollisesta välittäjäpalkkiosta gramofonien välittämisestä.
Keskustelun kuluessa Westerlundin edustajille kävi selville neuvotteluosapuolen monipuoliset taidot, heräsi heille ehdotus avata liikkeen sivumyymälä Ouluun. Ja tämä ajatus toteutettiin, Oulun ensimmäinen musiikkikauppa avattiin. Liike toimi osoitteessa Asemakatu 15.
Merkitys Oulun musiikkielämälle
Impressaarin roolissa Kaijanen järjesti yli 1500 erilaista tilaisuutta. Joukossa on erilaisten konserttien (solistit, kuorot ja orkesterit) lisäksi lausuntailtoja, teatterivierailuja, operetteja, oopperoita, tanssi- ja balettiesityksiä jne. Oulun ja edellä mainittujen kaupunkien lisäksi tilaisuuksia oli Kokkolassa, Vaasassa, Mikkelin ympäristössä ja Hämeessä.
Monipuoliset yhteydet
Kaijasen järjestämien konserttien artisteina oli mm. Aulikki Rautawaara, Lea Piltti ja Matti Lehtinen, joista viimeksi mainitun konsertteja yli sata. Konserttien järjestämistä helpotti hänen laajat yhteytensä taiteilijoihin ympäri maailman. Ulkomaisista esiintyjistä voi mainita esimerkkinä sellaiset nimet kuin Yehudi Menuhin, Josephine Baker ja Caspar Cassadó.
Tunnustuksia
Oulun kaupunki myönsi Kaijasella vuonna 1978 tunnustuspalkinnon pitkään jatkuneesta toiminnasta konserttien ja muiden musiikkitilaisuuksien järjestämisestä Ouluun ja pitkäaikaisesta säestäjänä toimimisesta eri yhteyksissä.
Kaija-Paten työinto säilyi vanhoille päiville asti. Lähes 80-vuotiaana hänellä oli vielä työn alla mm. oululaisen vähän tunnetun säveltäjän, Aatto Jurveliuksen sävellyskonsertti.
Tasavallan presidentti myönsi Kaijaselle tämän musiikkiansioistaan director musices- arvonimen. Eläkevuosinaan Kaija-Pate sai Oulu-seuran myöntämän ensimmäisen Oulun Etta-palkinnon vuonna 1983 tunnustuksena työpanoksestaan oululaiselle musiikille.
Matheus Oliveira Caliman
Matheus Oliveira Caliman (s. 18. huhtikuuta 1997) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Caliman pelaa Rovaniemen Palloseurassa.
Sofia Open
Sofia Open on helmikuussa Sofiassa, Bulgariassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2016. Turnaus pelataan Arena Armeecissa ja se kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan.
H. P. Lovecraft – Historiallinen seura
H. P. Lovecraft – Historiallinen seura ry. on kesällä 2010 perustettu kauhu-, scifi- ja fantasiakirjailija H. P. Lovecraftin muistolle omistettu seura. Seuran tarkoituksena on ylläpitää ja edistää kiinnostusta kauhukirjallisuuteen, tukea jäsentensä kirjallisia harrastuksia, luoda uusia lukuja Cthulhu-myytokseen, jakaa tietoa H. P. Lovecraftista ja tuottaa mahdollisuuksien mukaan myös muita lovecraftiaanisia aktiviteetteja.
Seuran näkyvimpään toimintaan kuuluu jäsenlehden julkaiseminen. Pääasiallinen painopiste on H. P. Lovecraftin laajassa sekä moniulotteisessa kirjallisessa perinnössä, mutta se ei sulje pois myöskään muita kauhun muotoja tai aihepiirin avaraa käsittelyä.
Jäsenlehden ensimmäinen numero julkaistiin vuonna 2011 nimellä Nyarlathotep, minkä jälkeen nimi muutettiin muotoon Kuiskaus pimeässä. Lehti ilmestyy pari kertaa vuodessa ja sisältyy jäsenmaksuun. Irto- ja/tai jälkinumeroita on saatavilla seuran sivuilla, hyvin varustetuissa kivijalkakaupoissa sekä aihepiiriä sivuavilla festareilla ja coneissa.
Seuran muuhun toimintaan kuuluu paikallisosastojen järjestämät lukupiirit, elokuvaillat ja roolipelipäivät (mm. Arkham Horror, Call of Cthulhu) sekä aktiivinen osallistuminen seuran omalle keskustelufoorumille.
HPLHS aloitti kesäkuussa 2012 yhteistyön arvostetun amerikkalaisen sisarseuransa, The H. P. Lovecraft Historical Societyn (HPLHS) kanssa.
Like Crazy
Like Crazy on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Drake Doremusin ohjaama romanttinen draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Anton Yelchin, Felicity Jones, Jennifer Lawrence ja Alex Kingston. Elokuva palkittiin Sundancen elokuvajuhlien pääpalkinnolla.
Agnaldo
Agnaldo Pinto de Moraes Júnior (s. 11. maaliskuuta 1994) on brasiliainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Agnaldo Pelaa Rovaniemen Palloseurassa.
Giuseppe Pronti
Giuseppe Pronti (8. elokuuta 1890 Assisi – 3. helmikuuta 1974) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. huhtikuuta 1915 ja nimitettiin Acquapendenten hiippakunnan johtoon 17. maaliskuuta 1938. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giulio Serafini, jota avustivat Stefano Corbini ja Giuseppe Placido Maria Nicolini.
FK Ordabasy
Futbolnyi klub Ordabasy on jalkapalloseura Šymkentin kaupungista. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Kazakstanin Valioliigassa. Seura on perustettu vuonna 2000, jolloin FC Zhiger ja FC Tomiris fuusioituivat.
Ordabasy on pelannut kolmena kautena Eurooppa-liigassa. Ensimmäisellä kerralla kaudella 2012-13 se voitti ensimmäisellä karsintakierroksella serbialaisen FK Jagodinan yhteismaalein 1-0, mutta toisella kierroksella norjalainen Rosenborg BK voitti 4-3. Kaudella 2015-16 Ordabasy hävisi ensimmäisellä karsintakierroksella israelilaiselle Beitar Jerusalemille 2-1 ja vuotta myöhemmin samalla kierroksella serbialaiselle Čukaričkille 6-3.
Vino Nobile di Montepulciano
Vino Nobile di Montepulciano on toscanalainen viini, joka perustuu Sangiovese-rypäleeseen. Nimensä mukaan sitä valmistetaan Montepulcianon alueella. Sitä kypsytetään tammitynnyreissä kaksi vuotta. Se on kuiva viini, jonka herkässä bukeessa on orvokintuoksua. Sitä ei pidetä aivan läheisen Brunellon veroisena viininä. Kuitenkin 1500-luvulla paavi piti Vino Nobilea niin hyvänä, että hän ”aateloi” sen.
Prospero Scaccia
Prospero Scaccia (30. huhtikuuta 1857 Città della Pieve – 29. syyskuuta 1932) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet nimitettiin Tivolin hiippakunnan johtoon 22. kesäkuuta 1903. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pietro Respighi, jota avustivat Giovanni Tacci Porcelli ja Antonio di Tommaso.
Scaccia sai 5. kesäkuuta 1909 nimityksen Sienan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 5. joulukuuta. Hän kuoli 75-vuotiaana virassa.
Tsigkoúniksen rotko
Tsigkoúniksen rotko on rotko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ornó-vuoren pohjoisrinteessä saaren koillisosassa Lasíthin alueyksikössä Siteían kunnassa.
Rotkon pituus on noin kolme kilometriä. Se saa alkunsa Monokarán ylätasangolta noin 730 metrin korkeudelta merenpinnasta laskettuna ja sen pää sijaitsee lähellä Sfákan kylää noin 220 metrin korkeudessa.
Janne Kolehmainen
Janne Kolehmainen (s. 22. maaliskuuta 1986 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Britannian EIHL-liigan englantilaisjoukkue Sheffield Steelersissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Jatkoaika.com -verkkolehden mukaan Kolehmainen on voimahyökkääjä, jonka vahvuudet ovat fyysisellä puolella. Hän on myös hyvä lukemaan peliä ja on käyttökelpoinen alivoimalla.
Seuraura
Kolehmainen on Saimaan Pallon kasvatti. Hän voitti kaudella 2003–2004 joukkueen A-nuorten sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Kolehmainen teki samalla kaudella myös SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa vain 17-vuotiaana 29. tammikuuta 2004 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Kaikkiaan Kolehmainen pelasi kauden aikana SM-liigassa kuusi ottelua. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2004–2005 hän pelasi 29 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Kolehmaisen liigauran avausmaali syntyi 2. lokakuuta 2004 vieraissa Tapparaa vastaan.
Ottawa Senators varasi Kolehmaisen neljännellä kierroksella 115. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005. Kaudella 2005–2006 hän murtautui SM-liigaan, vaikkakin vahvisti kevätkaudella myös SaiPan A-nuoria. Maaliskuussa 2006 Kolehmainen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. Kausi 2006–2007 oli hänelle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja se toi Kolehmaiselle 50 runkosarjaottelussa tehot 4+5=9. Kaudella 2007–2008 hän nousi SaiPan varakapteeniksi.
Kolehmainen jatkoi kaudella 2012–2013 uraansa kolmevuotisella sopimuksella Kalevan Pallon riveissä. Niiden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella JYPiin. Hänen kauteensa mahtui myös parin kuukauden mittainen loukkaantuminen, jonka vuoksi Kolehmainen pelasi runkosarjassa vain 31 ottelua. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti SM-pronssia. Kaudella 2017–2018, 25. elokuuta 2017 Mestarien liigan ottelussa sveitsiläistä EV Zugia vastaan Kolehmainen teki JYPille CHL:n historian nopeimman maalin, kun ottelua oli pelattuna vain kahdeksan sekuntia. Hänen ennätyksensä rikkoontui kuitenkin jo seuraavana päivänä, kun ruotsalaisen Malmö Redhawksin Rhett Rakhshani teki joukkueelleen ottelun avausmaalin jo viidessä sekunnissa. Kolehmainen voitti CHL:n mestaruuden.
Joulukuussa 2019 Kolehmainen siirtyi loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella Britannian EIHL-liigan englantilaisjoukkue Sheffield Steelersiin oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hänet hankittiin joukkueeseen ensisijaisesti paikkaamaan James Bettauerin pitkäaikaista loukkaantumista. Steelersissa pelaa myös Kolehmaisen kanssa JYPissä pelannut Mikko Kuukka.
Maajoukkueura
Kolehmainen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Trypitín rotko
Rotkon varsinaisen osuuden pituus on noin neljä kilometriä. Rotko saa alkunsa Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkolta noin 655 metrin korkeudesta merenpinnasta laskettuna. Rotkon suu on noin viisi kilometriä itään Soúgian kylästä ja yhdeksän kilometriä länteen Agía Roumélin kylästä. Siellä sijaitsee Trypitín ranta. Rotkovaellus on haastava vaikean maaston ja erityisesti jyrkkien kohtien vuoksi.
Rotkon länsipuolella sijaitsee Agía Eirínin rotko ja itäpuolella Samarián rotko.
Blockbuster (kappale)
”Blockbuster” on brittiläisen Sweet-yhtyeen tammikuussa 1973 julkaistu kappale ja single, joka siirsi yhtyeen tyylillisesti purukumipopista glam rockiin. Siitä muodostui yhtyeen ainoa Britanniassa listaykköseksi noussut hitti, ja se pysyi piikkipaikalla viisi viikkoa. Kappale ei sisälly millekään yhtyeen studioalbumille. Kuten Sweetin kaikkien RCA Recordsin julkaisemien singlejen kohdalla vuoteen 1974 asti, ”Blockbusterin” tekijät ovat Nicky Chinn ja Mike Chapman.
Tietyissä piireissä aiheutti paheksuntaa se seikka, että kappaleen kitarariffi oli lähes identtinen David Bowien samoihin aikoihin julkaistun kappaleen ja singlen ”The Jean Genie” kanssa. Molemmat kappaleet oli äänitetty samassa studiossa ja molemmat julkaisi RCA Records. Ironisesti kappaleet olivat eräässä vaiheessa Britannian singlelistalla peräkkäin; Sweet kärjessä, Bowie toisena.
Singlen b-puolella oli suoraviivainen hard rock -kappale ”Need a Lot of Lovin'”. Tuolloisen sopimuksen mukaan se oli yhtyeen itse kirjoittama. Yhdysvaltain-painoksessa b-puolella oli a-puolen tapaan ”Blockbuster”, mutta ilman alun sireeniä.
Karma-yhtye julkaisi kappaleen samana vuonna 1973 suomeksi nimellä ”Katujen uhka”. Sanoituksista vastasi Vexi Salmi.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Märt Avandi
Märt Avandi (s. 26. helmikuuta 1981 Rapla, Viron SNT ) on virolainen näyttelijä. Avandi on ollut aktiivisena vuodesta 2004 alkaen.
Vuonna 2005 Avandi teki debyyttinsä valkokankaalla elokuvassa Malev. Vuonna 2008 hän toimi Eesti otsib superstaari -laulukilpailun juontajana. Kilpailu vastaa Suomen Idolsia. Vuonna 2015 ilmestyneessä, suomalaisen Klaus Härön ohjaamassa Neuvosto-Viron historiasta kertovassa Miekkailija-elokuvassa Avandi esitti päähenkilö Endel Nelisiä. Elokuva oli ehdokkaana Golden Globe -palkintoon.
Avandi on naimisissa Liis-Katrin Mägin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Amerikan Suomalainen Lehti
Amerikan Suomalainen Lehti oli Michiganin Hancockissa vuonna 1876 ilmestynyt ensimmäinen amerikansuomalainen sanomalehti.
Lehden perustaja oli Suomesta saapunut ylioppilas Antti Johannes Muikku. Sen tarkoitus oli palvella Kuparisaaren kasvavaa suomalaisasutusta. Nelisivuinen ja nelipalstainen Amerikan Suomalainen Lehti painettiin saksalaisen E. P. Kibbeen kirjapainossa. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 14. huhtikuuta 1876. Puoluekannaltaan republikaaninen lehti oli sisällöltään monipuolinen ja pirteä ja siinä oli runsaasti ilmoituksia. Sen tilaajamäärä jäi kuitenkin liian pieneksi, varsinkin kun paikallinen lestadiolaisjohtaja oli kieltänyt joukkojaan sitä lukemasta. Lehden viimeinen numero ilmestyi saman vuoden heinäkuussa. Sen jälkeen Muikku julkaisi muutaman numeron Lehtinen-nimistä sanomalehteä.
Poijulan koulu
Poijulan koulu oli Pudasjärven Poijulan kylässä sijainnut peruskoulu. Koulu rakennettiin vuonna 1955. Koulun oppilaat tulivat Poijulasta, Pintamosta, Haisuvaarasta, Iinattijärveltä sekä Valkista. Nykyisin kyseisten kylien oppilaiden opetukset hoitaa Hirvaskosken koulu.
Sagamiharan puukotukset
Sagamiharan puukotukset tapahtuivat kun veitsellä aseistautunut mies hyökkäsi vammaisten hoitolaitokseen Tokion lähistöllä Sagamiharassa, Japanissa 26. heinäkuuta 2016. Hyökkäyksessä kuoli 19 laitoksen asukasta. Lisäksi hyökkäyksessä loukkaantui 24 asukasta ja kaksi hoitajaa. Kyseessä oli Japanin suurin joukkosurma sitten toisen maailmansodan.
Motiivi
Teon motiivi oli viha vammaisia kohtaan, ja tekijä Satoshi Uematsu oli kertonut halustaan tappaa vammaisia jo aikaisemmin. Poliisin mukaan tekijä oli sanonut heti kiinnioton yhteydessä, että vammaisten tulisi kadota eikä hoitoa vaativilla ihmisillä pitäisi olla ihmisoikeuksia.
Poijulan koulu
Keväällä 2009 koulussa oli oppilaita 21. Koulu lakkautettiin syksyllä 2009.
Sagamiharan puukotukset
Motiivi
Uematsu oltiin määrätty saman vuoden helmikuussa lyhyeksi aikaa pakkohoitoon sen jälkeen, kun hän oli kirjoittanut Japanin alahuoneen puhemiehelle kirjeen koskien eutanasian sallimista vammaisille ihmisille. Lisäksi hän kertoi kirjeessä olevansa valmis itse tappamaan vammaisia ja unelmoineensa yhteiskunnassa, jossa vammaiset henkilöt voitaisiin määrätä eutanasiaan holhoojan suostumuksella, koska vammaiset luovat Uematsun mukaan vain kärsimystä ja eutanasioiden toteuttaminen elvyttäisi taloutta estäen samalla kolmannen maailmansodan.
Sekä japanilainen että kansainvälinen lehdistö on nimittänyt tekoa vammaisiin kohdistuneeksi viharikokseksi.
Tapahtumien kulku
Rikoksen tekijä Satoshi Uematsu murtautui Tsukui Yamayuri Enin hoivakotiin, jossa hän oli aiemmin työskennellyt, klo 2:10 aamuyöstä rikkomalla ikkunan. Tämän jälkeen hän alkoi tappamaan nukkumassa olleita hoivakodin asukkaita.
Poliisin mukaan hätäpuhelu hoitolaitoksesta tehtiin klo 2:30. Uematsu antautui poliisille ajettuaan Tsukuin poliisiasemalle klo 3:00. Hän toi mukaansa poliisiasemalle laukullisen veitsiä ja muita teräviä esineitä, jotka olivat teon jäljiltä verisiä.
Oikeudenkäynti ja jälkipyykki
Uematsun oikeudenkäynti aloitettiin joulukuussa 2019. Hän esitti anteeksipyynnön uhrien omaisille, mutta sanoi, että vammaisten uhrien kuolemat olivat välttämättömiä. Hän myös sanoi, ettei odota kuolemanrangaistusta, koska hän ei ollut tehnyt mitään, mistä sellainen voitaisiin langettaa. Syyttäjä kuitenkin vaati kuolemantuomiota, koska teon julmuus ei sen mukaan jättänyt varaa armeliaisuuteen.
Hyökkäykseen syylliseksi todettu Uematsu tuomittiin kuolemaan maaliskuussa 2020.
Tsukui Yamayuri Enin hoivakoti purettiin muutamaa erillistä rakennusta lukuun ottamatta ja sen tilalle rakennettiin uusi hoivakoti. Se avasi ovensa heinäkuussa 2021 ja hoivakodin noin 120 asukasta muuttivat sinne takaisin tilapäismajoituksesta, joka sijaitsi Jokohaman alueella.
Stefano Corbini
Stefano Corbini (21. toukokuuta 1859 Siena – 15. lokakuuta 1952) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Sienan arkkihiippakuntaan 3. kesäkuuta 1882 ja nimitettiin Folignon hiippakunnan johtoon 18. kesäkuuta 1918. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Prospero Scaccia, jota avustivat Giuseppe Batignani ja Alfredo del Tomba.
En etsi valtaa loistoa
”En etsi valtaa loistoa”, uudempana suomennoksena ”Ei valtaa, kultaa, loistoa”, on Zacharias Topeliuksen kirjoittama ja Jean Sibeliuksen säveltämä joululaulu, jossa rukoillaan maailmanrauhaa sekä onnellista joulua niin rikkaille kuin köyhillekin.
Topelius kirjoitti laulun tekstin ruotsiksi vuonna 1887 ja antoi sille nimeksi ”Julvisa” (suom. ”Joululaulu”). Runo julkaistiin samana vuonna Jul-Qvällen-lehden etukannessa. Sibeliuksen sävellys, jonka sävellysajankohdasta ei ole tarkkaa tietoa, ilmestyi ensimmäisen kerran Sampo-lehdessä vuonna 1909. Tuolloin Sammossa ilmestyi myös laulun ensimmäinen suomennos. Käännöksen tekijää ei varmuudella tiedetä, joissakin yhteyksissä kääntäjän on oletettu olevan Martti Korpilahti, mutta esimerkiksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa ei ole mainintaa virren suomentajasta.