cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernest Yonli
thumb|[[George W. Bush ja Paramanga Ernest Yonli.]] Paramanga Ernest Yonli (s. 1956) on burkinalainen poliitikko. Hänestä tuli pääministeri vuonna 2000. Yonli kuuluu hallitsevaan CDP-puolueeseen ja on kotoisin Tapoan maakunnasta. Vuonna 2007 päättyneen pääministerikauden jälkeen hän lähti 2008 suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin.
Klara Bühl
Klara Bühl (s. 7. joulukuuta 2000) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa syyskuun 2022 puoliväliin mennessä 29 maaottelua ja tehnyt niissä 14 maalia.
Bühl esiintyi ensimmäisen kerran naisten maajoukkueessa helmikuussa 2019 Ranskaa vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi neljä ottelua ja teki maalin alkulohko-ottelussa Espanjaa vastaan ja saavutti hopeaa Englannille loppuottelussa kärsityn jatkoaikatappion jälkeen. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Vuonna 2016 hän oli voittamassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta.
Bühl pelasi naisten Bundesliigassa ensimmäisen kerran 15-vuotiaana. Hän edustaa Bayern Müncheniä, johon hän siirtyi vuonna 2020 Freiburgista.
Edgard Sečinski
Edgard Sečinski on liettualainen karateka. Hän on Kyokushinin WKO-liiton kolminkertainen Euroopan-mestari.
Kilpaura
Sečinski saavutti 2012 ensimmäisen kerran menestystä edettyään EM-kilpailuissa loppuotteluun. Hän hävisi kuitenkin ottelunsa Valeri Dimitroville.
2014 Sečinski voitti EM-pronssia Azerbaidžanissa. 2015 marraskuussa hän sijoittui MM-kilpailujen avoimessasarjassa seitsemänneksi.
Sittemmin Sečinski siirtyi superraskaaseensarjaan ja voitti EM-pronssia 2016 Georgiassa ja 2017 Tanskassa. Heinäkuussa 2017 hän sijoittui myös MM-kilpailuissa kuudenneksi. Myöhemmin syyskuussa Sečinski saavutti pronssia Britannian Openissa.
Sečinski saavutti 2019 kotikisoissaan ensimmäisen Euroopan mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Anatoliy Zhuravelin.
Huhtikuussa 2023 Sečinski saavutti EM-hopeaa hävittyään alle 95-kiloisten loppuottelun Marek Wolnylle.
Pallontallaajat.net
Pallontallaajat.net oli reppureissaajien ja muiden omatoimimatkailijoiden verkkosivusto, josta löysi muun muassa muiden matkaajien kokemuksia ja vihjeitä.
Merkittävin osio sivustolla olikin aktiviisten käyttäjien ylläpitämä keskustelufoorumi.
Sivujen historiaa
Sivut tunnettiin alun perin nimellä Interrail FAQ. Tuolloin sivut sisälsivät nimensä mukaisesti tietoa lähinnä interrail-matkustuksesta. Tämän jälkeen nimenä oli jonkin aikaa Interrail & Omatoimimatkailu, kunnes kesällä 2003 nimeksi (ja myös www-osoitteeksi) vakiintui Pallontallaajat.net. Sisältö on muuttunut ajan myötä pelkästään interrailiä koskevasta materiaalista yhä enemmän omatoimimatkailua laajemmin käsitteleväksi.
Vuoden 2007 Matkamessuilla Pallontallaajat.net valittiin matkailun parhaaksi nettisivustoksi.
Wang Shanshan
pienoiskuva|Wang Shanshan Wang Shanshan (s. 27. tammikuuta 1990) on kiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Kiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 135 maaottelua ja tehnyt niissä 45 maalia. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa hän teki kaksi maalia. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi Kiinan kaikissa neljässä ottelussa avauskokoonpanossa mutta ei tehnyt maaleja.
Michael Barclay de Tolly
Michael Andreas Barclay de Tolly (, 27. joulukuuta (J: 16. joulukuuta) 1761 – 26. toukokuuta (J: 14. toukokuuta) 1818) oli ruhtinas ja Venäjän keisarikunnan sotamarsalkka. Hän syntyi Liivinmaalla baltiansaksalaiseen perheeseen, jonka skottilaiset esi-isät olivat asettuneet sinne 1600-luvulla. Hän liittyi nuorena Venäjän armeijaan.
National American University
National American University tai NAU on yhdysvaltalainen yksityisesti omistettu usean kampuksen yliopisto, joka perustettiin vuonna 1941. Sillä on kampukset Etelä-Dakotassa, Minnesotassa, Missourissa, Kansasissa, Coloradossa ja New Mexicossa. NAUlla on myös Internet-kursseja, joilla on kansainvälisiä opiskelijoita.
Michael Barclay de Tolly
Vuosina 1788–1789 Barclay palveli Venäjän armeijassa sodissa turkkilaisia vastaan, 1790 ja 1794 Ruotsia ja Puolaa vastaan. Hänestä tuli eversti 1798 ja kenraalimajuri 1799.
Vuonna 1806 sodassa Napoleonia vastaan Barclayn osuus oli merkittävä Pultuskin taistelussa joulukuussa 1806. Hän haavoittui Eylaun taistelussa 7. helmikuuta 1807, jossa hänet ylennettiin osoittamastaan taidosta kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1808 hän komensi joukkoja Ruotsia vastaan Suomessa, ja eteni 1809 jäätyneen Pohjanlahden yli valloittaen Uumajan. Hän toimi Suomen kenraalikuvernöörinä 1809–1810. Vuonna 1810 hänet nimitettiin sotaministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 1813.
Vuonna 1812 komensi yhtä Napoleonia vastaan taistelleista armeijoista. Barclay ehdotti poltetun maan taktiikkaa ja vihollisen vetämistä pitkälle omalle alueelle. Venäläiset vastustivat ulkomaalaisen asettamista ylipäälliköksi, ja Barclayn joukkojen taisteltua Napoleonia vastaan Smolenskissa 17–18. elokuuta 1812 ja hävittyä, hänet erotettiin ja johtoon asetettiin Kutuzov.
Barclay osallistui Borodinon taisteluun 7. syyskuuta 1812, mutta hän jätti armeijan pian sen jälkeen. Hänen kunniansa palautettiin 1813 ja hänet otettiin jälleen armeijaan ja hän otti osaa taisteluihin Saksassa. Bautzen taistelun 21. toukokuuta 1813 jälkeen hänet asetettiin jälleen ylipäälliköksi, jona hän osallistui Dresdenin taisteluun, Kulmin taisteluun ja Leipzigin taisteluun. Viimeisestä taistelusta hän sai kreivin arvonimen.
Barclay osallistui Ranskan valtaukseen vuonna 1814 ja hän sai sotamarsalkan arvon Pariisissa. Vuonna 1815 hän oli jälleen ylipäällikkönä Ranskan valtauksessa, ja korotettiin ruhtinaaksi Napoleonin viimein kukistuessa.
Barclay kuoli Königsbergissä Itä-Preussissa 26. toukokuuta (vanhaa lukua 4. toukokuuta) 1818. Hänellä oli yksi poika, joka kuoli vuonna 1871 ilman jälkeläisiä. Sotamarsalkan sisaren tyttärenpoika tuli tällöin adoptoiduksi perimään ruhtinassuvun, sen tittelit ja nimen, joka jatkui Barclay de Tolly Weymarnina.
De Tolly on haudattu Etelä-Viron Jõgevesteen.
Yang Li
pienoiskuva|Yang Li Yang Li (s. 31. tammikuuta 1991) on kiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Kiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 62 maaottelua ja tehnyt niissä 31 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Kiinan kaikissa neljässä ottelussa ja niistä yhden avauskokoonpanossa.
Luovutettujen alueiden vaakunat
Tämä on artikkeli on luettelo luovutettujen alueiden vaakunoista. Suomen Neuvostoliitolle luovuttamien alueiden kunnista vain kaupungeilla oli lakkauttamishetkellä viralliset vaakunat. Luovutettujen kauppaloiden ja maalaiskuntien vaakunat ovat vasta kuntien lakkauttamisen jälkeen suunniteltuja perinnevaakunoita, eivätkä ne ole olleet virallisia. Monet osittain luovutetut maalaiskunnat jatkoivat toimintaansa, ja niille suunniteltiin sodan jälkeen viralliset vaakunat. Linkit näitä vaakunoita koskeviin artikkeleihin ovat luettelossa viimeisenä.
Ensimmäisenä luettelossa ovat kuitenkin Viipurin läänin ja lyhytaikaisen Petsamon läänin vaakunat. Petsamon läänin vaakunaa on myöhemmin käytetty Petsamon kunnan perinnetunnuksena.
Amy Ryan
Amy Ryan (s. 3. toukokuuta 1969 Queens, New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän sai parhaan naissivuosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet elokuvasta Gone Baby Gone (2007). Hänet tunnetaan myös muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa Langalla, Terapiassa ja Konttori. Hän on näytellyt lisäksi muun muassa elokuvissa Capote (2005), Changeling – vaihdokas (2008), Green Zone (2010), Escape Plan (2013) ja Birdman (2014).
Johanna Mielipuoli
Johanna Mielipuoli (, 6. marraskuuta 1479 Toledo – 12. huhtikuuta 1555 Tordesillas, Valladolidin maakunta) oli Espanjan kuningasparin, Ferdinand ja Isabella Katolilaisen, toinen tytär. Hänen lisänimensä johtuu mielenterveysongelmista.
Isabella Katolilaisen ainoan pojan, kruununperijä Juanin, ja vanhimman tyttären, Portugalin kuningattaren Isabellan ja hänen poikansa kuoltua, Johannasta tuli Espanjan kuningaskuntien perijä. Vuonna 1502 Kastilian ja Aragonian Cortes tunnustivat hänet ja miehensä perijöiksi ja tuleviksi hallitsijoikseen.
Pian tämän jälkeen Johannassa alkoi näkyä yhä selvemmin merkkejä henkisestä tasapainottomuudesta ja holtittomuudesta. Äitinsä kuoltua vuonna 1504 Johannasta tuli Kastilian kuningatar. Marraskuussa hän purjehti Filipin kanssa Flanderista Espanjaan, jossa Filipin oli määrä ottaa vastaan kuninkaan asema Johannan puolisona. Laivat kuitenkin haaksirikkoutuivat Englannin rannikolla ja pari päätyi Englannin Henrik VII:n vieraiksi Windsorin linnaan. He pääsivät viimein jatkamaan Espanjaan 1506. Ferdinand kuitenkin väitti Filipin pitävän Johannaa vankina ja vaati valtionhoitajan asemaa, mikä johti maan lähes sisällissotaan. Filip kuitenkin kuoli kuumeeseen 25. syyskuuta 1506 ja Johanna menetti lopullisesti järkensä.
Ferdinandin tie kuninkaaksi lujittui, kun hän painosti Johannan antamaan hänelle kanssahallitsijan aseman ja vangitsi hänet sitten Tordesillasiin. Ferdinandin kuoltua vuonna 1516 kanssahallitsijan asema siirtyi Johannan pojalle Kaarlelle, joka piti Johannaa yhä vankeudessa. Virallisesti Johanna kuitenkin oli perinyt isänsä kuoltua myös Aragonian kruunun. Comunerosien kapinoidessa 1520 Johannalla olisi ollut mahdollisuus nousta jälleen hallitsijaksi, mutta hänen yrityksensä epäonnistui. Kaarlen kukistettua kapinan Johanna lukittiin ikkunattomaan huoneeseen Tordesillasin linnassa, jossa hän eli viimeiset 35 vuottaan. Hän kuoli pitkäperjantaina, 12. huhtikuuta 1555.
thumb|Johanna miehensä arkun ääressä. [[Francisco Pradilla Ortizin maalaus vuodelta 1877.]] Johanna oli viimeinen alkuperältään espanjalainen kuninkaallinen, sillä hänen jälkeensä valtaistuimelle nousseet tulivat ulkomaisista suvuista. Historioitsijat uskovat hänen kärsineen skitsofreniasta, mitä hänen isänsä, aviomiehensä ja veljensä käyttivät häikäilemättä hyväkseen. Hänellä ei ollut aitoja ja lojaaleja ystäviä tai uskottuja, vaan hänen mielentilastaan yritettiin hyötyä oman edun tavoittelemiseksi.
Hänet on haudattu Granadan Capilla Realiin vanhempiensa ja aviomiehensä viereen.
Lapset:
William Joyce
William Joyce, kutsumanimeltään Lord Haw-Haw, (24. huhtikuuta 1906 New York – 3. tammikuuta 1946 Lontoo) oli amerikanirlantilainen fasistipoliitikko, joka teki toisen maailmansodan aikana Saksasta käsin englanninkielisiä propagandalähetyksiä. Joyce oli Yhdysvaltain kansalainen, mutta hän asui pitkään Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja sai vuonna 1933 itselleen maan passin ilmoittamalla hakemuksessaan olevansa syntyperäinen Britannian kansalainen. Oikeudessa sodan jälkeen katsottiin, että passin hankkiminen merkitsi sitoutumista uskollisuuteen Britanniaa kohtaan, ja hänet tuomittiin kuolemaan maanpetoksesta. . Saksan kansalaisuuden Joyce sai vuonna 1940.
Borodjankan piiri
Borodjankan piirin väkiluvuksi arvioitiin 57 485 (1.1.2017) tai 57 103 (1.7.2017). Enemmistö väestöstä luokiteltiin kaupunkilaisiksi (35 651 as., 1.1.2017), ja he asuvat jossain piirin viidestä kaupunkityyppisestä taajamasta: Borodjanka (13 228 asukasta), Babyntsi (смт Бабинці, 2 757 asukasta), Klavdijevo-Tarasove (смт Клавдієво-Тарасове, 5 045 asukasta), Nemišajeve (смт Немішаєве, 7 652 asukasta), Piskivka (смт Пісківка, 6 969 asukasta).
William Joyce
Viimeisen lähetyksensä Joyce teki 30. huhtikuuta 1945, ilmeisesti humalassa, lopettaen sen sanoihin "Heil Hitler ja hyvästi." Hänet saatiin kiinni 28. toukokuuta Flensburgissa lähellä Tanskan rajaa, kun kaksi polttopuita keräämässä ollutta brittisotilasta tunnisti hänet äänen perusteella. Kiinnioton yhteydessä Joyce sai luodin jalkaansa, kun toinen sotilaista oli erehtynyt luulemaan Joycea aseistetuksi tämän ottaessa henkilöllisyyspapereita taskustaan.
Joyce oli elokuussa 1939 uusinut passinsa vuodeksi, joten aloittaessaan propagandalähetykset myöhemmin samana vuonna passin ollessa edelleen voimassa hän syyllistyi oikeuden tulkinnan mukaan maanpetokseen, vaikkei hän ollutkaan Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen. Joyce tuomittiin kuolemaan, ja hänet hirtettiin 3. tammikuuta 1946.
Mikko
Mikko on suomalainen miehen etunimi. Nimi on suomalainen muunnos heprealaisesta nimestä Miikael, Mikael, joka mainitaan Raamatussa myös arkkienkelin nimenä. Mikkelin kaupunki on saanut nimensä arkkienkeli Mikaelista.
Mikko on ollut almanakassa vuodesta 1890. Mikon nimipäivä on 29. syyskuuta, joka on myös arkkienkeli Mikaelin kunniaksi vietetyn kirkollisen juhlapäivän, mikkelinpäivän alkuperäinen päivämäärä. Suomessa ja Ruotsissa mikkelinpäivä on kuitenkin vuodesta 1774 ollut aina sunnuntai.
Joulutarina
Joulutarina on suomalainen elokuva, joka kertoo tarinan Joulupukin lapsuudesta ja siitä, kuinka hänestä tuli Joulupukki. Suomen ensi-ilta oli 16. marraskuuta 2007.
Elokuvan käsikirjoittaja on Marko Leino, joka oli aiemmin kirjoittanut muun muassa elokuvat Vares ja Matti. Elokuva pohjautuu Juha Wuolijoen, Marko Leinon ja Aku Louhimiehen alkuperäistarinaan. Juha Wuolijoki toimi myös ohjaajana ja tuottajana. Elokuva on kuvattu suureksi osaksi Utsjoella. Studiokuvauksia kuvattiin helsinkiläisessä Studio Tähtitornissa.
Tarina
Elokuva sijoittuu vuosisatojen takaiseen Lappiin, jossa Nikolas-poika jää orvoksi vanhempien ja pikkusisko Aadan hukuttua järveen joulun alla. Tämän jälkeen hän joutuu asumaan vuorotellen kylän eri perheissä aina vuoden kerrallaan, joulusta seuraavaan jouluun. Ensimmäisen vuoden aikana hän ystävystyy Eemelin kanssa, josta tulee hänen paras ystävänsä. Nikolas alkaa tehdä kiitokseksi puuleluja perheitten lapsille joululahjoina. Nälkävuosien koittaessa hän joutuu Iisakki-nimisen erakko puusepän oppipojaksi, ja he alkavat yhdessä vaalia joululahjaperinnettä.
Vastaanotto
Joulutarina oli Suomessa ylivoimaisesti vuoden 2007 katsotuin kotimainen elokuva. Viisi viikkoa ensiesityksensä jälkeen elokuva oli kerännyt lähes 220 000 katsojaa. Yhteensä Joulutarina on kerännyt jo yli 267 000 katsojaa.
Joulutarina sai varsin suopean vastaanoton myös ulkomailla, kun se esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla. Muutaman päivän aikana Joulutarina myytiin yli kymmeneen maahan. Elokuva tullaan näkemään jouluna 2008 elokuvateattereissa ainakin Espanjassa. Joulutarina on myös dubattu englanniksi. Englanninkielisessä versiossa kuullaan muun muassa John Turturroa Iisakin roolissa. Turturro kehui Joulutarinaa ihastuttavaksi ja lumoavaksi elokuvaksi. Muissa rooleissa äänessä ovat muun muassa Noah Emmerich ja Michael Badalucco.
Huhtikuussa 2008 Joulutarina palkittiin Sarasotan elokuvajuhlilla Floridassa, Yhdysvalloissa. Elokuva voitti yleisöpalkinnon parhaana ulkomaisena elokuvana.
Palkinnot
Joulutarina voitti Jussi-palkinnon parhaasta kuvauksesta sekä yleisö-Jussin vuonna 2008.
Ankantekijät
Ankantekijät on Sanoma Magazines Finlandin kustantama Disneyn eläinmaailman sarjakuvia käsittelevä kirjasarja. Sarjan jokaisessa teoksessa on eri piirtäjä (osa kuusi on poikkeus), mutta käsikirjoittajia voi olla monia. Sarjaa on ilmestynyt kaksitoista osaa.
Ingvar Lidholm
Ingvar Natanael Lidholm (24. helmikuuta 1921 Jönköping, Ruotsi – 17. lokakuuta 2017 ) oli ruotsalainen säveltäjä.
Lidholm opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa viulunsoittoa ja orkesterinjohtoa sekä Hilding Rosenbergin opettamana säveltämistä. Hän suoritti jatko-opintoja Italiassa, Ranskassa ja Sveitsissä. Vuosina 1947–1956 hän oli Örebron sinfoniaorkesterin johtaja. Vuoteen 1965 hän johti Ruotsin yleisradion kamarimusiikkiosastoa. Tämän jälkeen, vuosina 1965–1975, hän toimi sävellyksen professorina Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa.
Lidholm on säveltänyt yhden oopperan, yhden televisio-oopperan, orkesteriteoksia, kamarimusiikkia, kantaatteja, kuoromusiikkia ja lauluja.
Fabian Steinheil
Fabian Gotthard von Steinheil (, 14. lokakuuta 1762 Haapsalu, Viron kuvernementti – 23. helmikuuta 1831 Helsinki) oli venäläinen kenraali, joka toimi Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1810–1824.
Emiiri
thumb|200px|right|[[Sher Ali Khan, Afganistanin emiiri vuonna 1869 otetussa kuvassa.]] Emiiri (amīrah, ãmir; persia ja urdu: امیر) on heimopäällikön arvonimi arabimaailmassa. Emiirejä pidetään yleensä korkea-arvoisina šeikkeinä, mutta nimitystä käytetään ruhtinaan tapaan myös eräistä monarkeista, jolloin heidän valtakuntaansa kutsutaan emiraatiksi. Emiirejä nimittävät myös jotkut turkkilaiset kansat.
Fabian Steinheil
Steinheil syntyi baltiansaksalaiseen perheeseen Venäjän keisarikunnan Viron kuvernementissa ja hänestä tuli keisarikunnan armeijan luutnantti 1782. Hän otti osaa Kustaa III:n sotaan Suomessa 1788–1790 ja johti linnoitustöitä Vanhassa Suomessa 1791–1792, minkä jälkeen hän kartoitti Vanhan Suomen aluetta. Tuolloin hänen johdollaan vuosina 1798–1804 valmistui koko silloisen Viipurin läänin käsittänyt tarkka topografinen kartasto mittakaavassa 1:42 000. Se tunnetaan nimellä Aflidne Excellencen grefve Steinheils Karta öfver Wiborgs län 1805. Kartastoa ei painettu. Sen alkuperäiskappale on nykyisin Venäjän Sotahistoriallisessa arkistossa Moskovassa. Tämän suurtyön lisäksi Steinheilin johdolla laadittiin suuri määrä muita karttoja sekä linnoituspiirustuksia alueelta.
Steinheil ylennettiin kenraalimajuriksi 1789, ja hän otti osaa taisteluihin Puolassa 1805 sekä Puolassa ja Preussissa 1806–1807. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1807. Suomen sodassa 1809 hän komensi venäläisjoukkoja Ahvenanmaalla.
Emiiri
Emiiri on aina ollut korkea sotilasarvo. Länsimainen amiraali-sana on johdettu emiiriarvosta amir al-bahr, merivoimien komentaja.
Etymologia
Johtajaa tai komentajaa tarkoittava arabian kielen sana ãmir tulee sanasta amr,. Toisen teorian mukaan sanassa korostuu myös "suojelijan" rooli.
Fabian Steinheil
Steinheil nimitettiin Suomen kenraalikuvernööriksi 1810. Tehtävässään oli pidetty, ja sai 1812 kreivin arvon Suomen ritarihuoneessa. Vuonna 1813 hän otti osaa sotaan Napoleonia vastaan Kuurinmaalla ja Liivinmaalla. Steinheil ylennettiin jalkaväenkenraaliksi 1819. Kenraalikuvernööriksi nimitetyn Gustaf Mauritz Armfeltin kuoltua Steinheil palasi kenraalikuveröörin virkaan ja toimi siinä maaliskuuhun 1824, jolloin hän erosi eräissä vankiloissa sattuneiden levottomuuksien takia.
Steinheil omisti Saarelan kartanon Viipurin pitäjässä ja Meilahden kartanon Helsingissä. Viimeksi mainitussa hän kuoli 1831. Helsingin keskustan Fabianinkatu on nimetty hänen muistokseen.
Steinheil adoptoi vuonna 1824 aatelissukuunsa vävynsä, kenraaliluutnantti Alexander Stewen-Steinheilin.
Lentsikat 2: Pelastajat
Lentsikat 2: Pelastajat on 18. heinäkuuta 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tietokoneanimaatioelokuva, jonka tuotti Walt Disney Pictures. Elokuva on jatkoa vuonna 2013 ilmestyneelle elokuvalle Lentsikat. Elokuva sai Suomen ensi-iltansa 25. heinäkuuta 2014.
Juoni
Maailmankuulu kilpalentokone Dusty saa tietää vaihdelaatikkonsa olevan vakavasti vahingoittunut, jonka seurauksena hän ei ehkä enää koskaan voi lentää kilpaa. Dusty liittyy lentopalokuntaan, jossa hän tapaa uusia tuttavuuksia. Heidän tehtävänään on sammuttaa metsäpalo ja Dusty saa oppia, mitä todellinen sankaruus on.
Vastaanotto
Elokuvalla on Rotten Tomatoesissa 44 % "mätä" arvosana. Jussi Huhtala totesi Episodissa elokuvan olevan "näyttävä ja viihdyttävä koko perheen animaatio, jossa on kekseliäitä hahmoja ja lennokkaita kohtauksia" ja antoi arvosanaksi 3/5. Myös Tuomas Riskala antoi Iltalehdessä arvosanaksi 3/5 ja totesi elokuvan olevan "perushyvää lastenviihdettä, joka ei räjäytä mielikuvitusta mutta ei myöskään turruta sitä".
Koroki Mahuta
pienoiskuva|Koroki MahutaKingi Koroki Te Rata Mahuta Tawhiao Te Wherowhero (16. kesäkuuta 1906 – 13. toukokuuta 1966) oli viides maorien kuningas. Hänen isänsä oli kuningas Te Rata ja äitinsä Te Uranga Matai. Korokin valtakausi alkoi 8. lokakuuta 1933 ja hän hallitsi kuolemaansa vuoteen 1966 asti, jolloin hallitsijaksi tuli hänen tyttärensä Te Atairangikaahu.
Wilma (yhtye)
Wilma oli laulaja Anna Kuoppamäen ja kitaristi Hans Anderssonin luotsaama yhtye, joka soitti suomenkielistä popmusiikkia.
Fredrik Vilhelm Berg
Friedrich Wilhelm Rembert Berg (alkuaan von Berg, ; 26. toukokuuta (J: 15. toukokuuta) 1794 Sangaste – 18. tammikuuta (J: 6. tammikuuta) 1874 Pietari) oli Venäjän keisarikunnan armeijan kenraalisotamarsalkka, joka oli Suomen kenraalikuvernöörinä 1855–1861.
Berg syntyi Sangasten kartanossa Liivinmaan kuvernementissä nykyisen Viron alueella baltiansaksalaiseen aatelisperheeseen. Hän opiskeli Tartossa ja liittyi Venäjän keisarilliseen armeijaan 1812. Hän komensi joukkoja Puolassa 1831 ja Krimin sodassa 1854.
Berg oli Suomen kenraalikuvernöörinä 1855–1861. Hän oli myös Helsingin yliopiston varakansleri. Maaliskuussa 1863 hän palasi jälleen sotatoimiin kukistamaan uutta Puolan kapinaa. Hän oli Puolan käskynhaltijana 1863–1874. Keisari ylensi hänet kreiviksi vuonna 1856, ja hänet kirjattiin vuonna 1857 adoptoituine veljenpoikineen Suomen ritarihuoneen jäseneksi kreivillisenä sukuna n:o 11 nimelle Berg. Samalla hän luopui saksalaisperäisen von-liitteen käytöstä. Vuonna 1866 hänet ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi.
Pangasinan
pienoiskuva|Pangasinanin sijainti kartalla. Pangasinan on yksi Filippiinien provinsseista. Se sijaitsee Ilocosin alueella Luzonin saaren länsiosassa. Provinssissa asuu vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 2,4 miljoonaa ihmistä. Pääkaupunki on Lingayen.
Aiheesta muualla
15.91667°N, 120.33333°W
Ermal Meta
Ermal Meta (s. 20. huhtikuuta 1981 Fier, Albania) on italialais-albanialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän oli osa Ameba4 ja La Fame di Camilla -yhtyeitä, jotka molemmat kilpailivat San Remon musiikkifestivaalien nuorten kategoriassa. Meta aloitti soolouransa, sen jälkeen kun hänestä tuli lauluntekijä lukuisille italialaisille artisteille, julkaisten kaksi studioalbumia: Umano (2016) ja Vietato morire (2017). Jälkimmäinen albumi saavutti ykkössijan Italian musiikkilistoilla ja siitä julkaistiin single samalla nimellä, joka sijoittui kolmanneksi vuoden 2017 San Remon musiikkifestivaaleilla saaden myös kriitikoiden "Mia Martini" -palkinnon.
Yhdessä Fabrizio Moron kanssa hän voitti vuoden 2018 San Remon musiikkifestivaalit kappaleella "Non mi avete fatto niente" ja edusti näin Italiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Biografia
Ermal Meta syntyi Fierissä, Albaniassa ja muutti 13-vuotiaana Bariin, Mezzogiornoon yhdessä perheensä kanssa. Meta esiintyi ensimmäisen kerran kitaristina osana italialaista Ameba4 -yhtyettä, joka kilpaili vuoden 2006 San Remon musiikkifestivaalien nuorten kategoriassa kappaleella "Rido... forse mi sbaglio".
Vuonna 2007 Ermalista tuli La Fame di Camilla -yhtyeen keulamies, päälaulaja ja -lauluntekijä. Vuonna 2009 Universal Music Group julkaisi yhtyeen debyyttialbumin nimeltä La Fame di Camilla. Myöhemmin bändi julkaisi albuminsa nimeltä Buio e luce ja samannimisen kappaleen joka kilpaili vuoden 2010 San Remon musiikkifestivaalien nuorten kategoriassa, sekä albumin nimeltä L'attesa (2012). Bändi hajosi vuonna 2013.
Kurttukaali
Kurttukaalin maku on miedompi kuin muiden kaalien. Se kypsyy nopeammin kuin keräkaali.
Ermal Meta
Biografia
Meta aloitti soolouransa sen jälkeen kun hän oli kirjoittanut kappaleita lukuisille italialaisille artisteille kuten Marco Mengonille, Emma Marronelle, Chiara Galiazzolle, Annalisa Scarronelle, Patty Pravolle sekä Lorenzo Fragolalle. Heinäkuussa 2013 hän esiintyi featuring-artistina Patty Pravon singlellä nimeltä "Non mi interessa". Vuonna 2014 hän osallistui italialaisen tv-sarjan nimeltä Braccialetti rossi musiikin tekemiseen, esittäen kappaleen nimeltä "Tutto si muove". Vuonna 2016 Meta osallistui 66. San Remon musiikkifestivaaleihin kappaleella "Odio le favole" sijoittuen kolmanneksi nuorten kategoriassa. "Odio le favole" oli osa hänen debyyttialbumia nimeltä "Umano". Hän palasi kilpailuun vuonna 2017 kappaleella "Vietato morire" kilpaillen ensi kertaa "Big Artists" -kategoriassa. Kilpailun kolmannessa jaksossa hän esitti cover-version Domenico Modugnon kappaleesta "Amara terra mia" saaden "Best Cover Performance" -palkinnon. Meta sijoittui kilpailussa kolmanneksi ja sai kriitikoiden "Mia Martini" -palkinnon. Hänen toinen albuminsa nimeltä Vietato morire julkaistiin 10. helmikuuta 2017. Albumi sisältää dueton italialaisen laulaja-lauluntekijän Elisa Toffolin kanssa.
Kurttukaali
Savoijinkaali on saanut nimensä Ranskassa lähellä Italian ja Sveitsin rajaa sijaitsevasta Savoijin alueesta.
Ermal Meta
Biografia
Maaliskuussa 2017 Meta valittiin tuomariksi italialaisen talentkilpailun nimeltä Amici di Maria De Filippi 16. tuotantokaudelle.
Gagauzian tasavalta
Gagauzian tasavalta (gag. Gagauz Respublikası,, ) oli tunnustamaton valtio nykyisen Moldovan eteläosassa. Alue julistautui itsenäiseksi Moldavian sosialistisesta neuvostotasavallasta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1990 ja liittyi osaksi Moldovaa vuonna 1994.
Historia
Etelä-Moldovassa asuva vähemmistö gagauzit vaativat oikeuksia jo neuvostoaikana. Vuonna 1986 maassa sallittiin gagauzinkielinen lehdistö. Marraskuussa 1989 Moldavian sosialistisessa neuvostotasavallassa tuli voimaan laki, joka teki romaniasta maan ainoan virallisen kielen. Gaugazit järjestäytyivät ja alkoivat valmistella oman neuvostotasavallan perustamista.
Itä-Euroopan levottomuudet vaikuttivat myös Moldaviassa ja neuvostojärjestelmää alettiin purkaa vuonna 1990. Maa alkoi valmistella itsenäistymistä Neuvostoliitosta ja muun muassa otti käyttöön uuden lipun. Gagauzit puolestaan ilmaisivat halunsa pysyä osana Neuvostoliittoa. Elokuussa gagauzit julistivat eroavansa Moldaviasta ja perustavansa Gagauzian tasavallan. Syyskuussa myös Transnistria irtaantui Moldavian keskushallinnosta.
Vuoden 1994 aikana Moldovassa järjestettiin ensimmäiset parlamenttivaalit, päätettiin kansanäänestyksessä olla liittymättä Romaniaan ja hyväksyttiin perustuslaki. Gagauzit osallistuivat päätöksentekoon ja perustuslaissa taattiin Gagauzialle autonomisen maakunnan asema. Gagauzian tasavalta hyväksyi Moldovan perustuslain ja muuttui Gagauzian autonomiseksi alueeksi. Alueen rajat määriteltiin tarkemmin ja vahvistettiin vuonna 1995.
Harjukset
Harjukset (Thymallinae) on yksi lohien heimon (Salmonidae) kolmesta alaheimosta. Siihen kuuluu vain yksi suku, harjukset (Thymallus). Harjukset ovat Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosien viileiden vesien kaloja. Ne tarvitsevat runsashappista vettä ja lisääntyvät useimmin virtaavissa vesissä.
Harjuslajeja on toista kymmentä, mutta lajien rajaus ja tarkka lukumäärä ovat vielä tutkimuksen kohteena. Harjus (Thymallus thymallus) on Pohjois- ja Keski-Euroopassa laajalle levinnyt laji, pohjanharjus (Thymallus arcticus) puolestaan elää Euraasian Jäämereen laskevissa vesissä ja Pohjois-Amerikassa. Muut lajit esiintyvät pääasiassa Itä-Siperiassa, usein yksittäisissä vesistöissä. FishBase käsittelee seuraavat 14 lajia (2023):
Kääpiökaskelotti
Kääpiökaskelotti (Kogia breviceps) on kaskelottien heimoon kuuluva valaslaji.
Levinneisyys
Kääpiökaskelotti on levinnyt maailmanlaajuisesti trooppisiin valtameriin. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.
358 (mainostoimisto)
358 on vuonna 2008 perustettu suomalainen mainos- ja designtoimisto, joka sijaitsee Helsingin keskustassa Korkeavuorenkadulla. . Syyskuussa 2017 toimistossa on 25 työntekijää. Toimiston perustajiin kuuluvat Juha Aalto, Verneri Leimu, Peter Barmer, Antero Jokinen, Erkki Izarra ja Ale Lauraéus. Huhtikuussa 2015 toimiston designjohtajana aloitti Mikael Kivelä. Toimiston perustajaosakas Antero Jokinen toimii myös suomen visuaalisten viestinnän suunnittelijoiden Grafia ry:n hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 2019 toimisto työllistää 27 henkilöä. Perustajaosakas Antero Jokinen on nykyään freelancer.
Joulukuun alussa 2016 kerrottiin toimistosta lähteneen toimitusjohtaja Therese Cedercreutz vain vajaan vuoden toimitusjohtajuuden jälkeen ja perustaja Peter Barmer. 358:n hallituksen puheenjohtajan Verneri Leimun mukaan toimistoon jää jäljelle ”kova ydin”. 358:n uusi toimitusjohtaja on Tomi Halonen. Halonen aloitti tehtävässä maaliskuun alussa. 358:n toimitusjohtajana aloitti 2018 lopulla Jani Leppänen.
Asiakkaat
Toimiston asiakkaina on useita suomalaisia ja kansainvälisiä yhtiöitä, esimerkiksi Arla, Hartwall, Kone, Kemira, Radio Suomipop, Loop ja HSL. Sanoma, Nelonen, Helsingin Sanomat, Vaasan.
358 voitti HSL:n kilpailutuksen joulukuussa 2016 ja Hartela valitsi 358:n mainostoimistokumppanikseen. Marraskuussa 2016 HSL ja 358 tempaisivat, kun valtava määrä ihmisiä jonotti ämpäreitä Kampissa. . Tuoreimpina kampanoina 358 lanseerasi länsimetron, kaupunkipyörät ja kehäradan. Lisäksi Drive Now -lanseeraus on 358:n käsialaa.
Kampanjoita
Toimiston tunnetuimpia töitä ovat HSL:lle tehty Joukkoliikenteen kasvot -kampanja, Loop-radiokanavan lanseeraus ja lukuisat Nelosen ohjelmalanseeraukset kuten Voice of Finland. 358 oli myös vastuussa Kampin keskustaan rakennetusta miniatyyri-Ikeasta. Helmikuussa 2017 358:n suunnittelema kampanja ihmisoikeusliitolle ja HSL:lle sai paljon huomiota mediassa. Muun muassa Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa kiiteltiin päätepysäkki syrjinnälle kampanjaa. . 2019 358:n tunnetuimpia kampanjoita on Big Brother lanseeraus Helsingin Sanomien Hanki parempaa sekä Radio Rockin Rock kuuluu kaduille teko
Palkintoja
358 on voittanut useita luovan suunnittelualan palkintoja viime vuosina. Vuonna 2014 toimisto palkittiin vuoden yrityksenä Grand One -kilpailussa, Radio Loopin lanseeraus saavutti hopeisen Effien markkinoinnin tuloksellisuutta mittaavassa Effie Finland kilpailussa ja "vuoden verkkototeutus palkinnon" 2014 Radiogaalassa. 358 ja HSL ovat voittaneet myös toisessa mainonnan tuloksellisuutta mittaavassa AdProfit kilpailussa "Vuoden Kampanja" palkinnon kahtena vuotena peräkkäin, sekä 2014 että 2015. Luovan suunnittelun Vuoden Huiput 2014 kilpailussa 358 voitti kaikkiaan neljä hopeahuippua. Ja Radio Aallon "Täällä puhuu musiikki" mainoselokuva palkittiin Voitto-mainoselokuvakilpailun Gran Prix pääpalkinnolla vuoden 2015 maaliskuussa. Vuoden 2017 alussa 358, ihmisioikeusliitto sekä HSL tekivät paljon meidahuomioita saaneen Päätepysäkki syrjinnälle kampanjan, joka oli muun muassa Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa aiheena. 358 suunnitteli Arlalla Luonnollista-kampanjan syksyllä 2017.
Ulkomaisissa kilpailuissa 358 voitti Golden Drum 2014 -kisassa hopearummun HSL:lle suunnittelemalla Joukkoliikenteen kasvot -kampanjalla. Radio Aalto filmi voitti hopeaa eurooppalaista luovaa suunnittelua mittaavassa Epica kilpailussa.
The Sims: Hot Date
The Sims: Hot Date on EA:n julkaisema The Sims-pelisarjan kolmas lisäosa.
Peli tuo mukanaan mahdollisuuden rakentaa ravintoloita ja yökerhoja, joihin simit voivat mennä. Peli tuo mukanaan myös paljon uusia esineitä, joilla voi sisustaa ravintolan tai yökerhon. Peli tuo myös mukanaan uuden alueen Keskusta.
Telkkämäen perinnetila
Telkkämäen luonnonsuojelualue (myös Telkkämäen perinnetila tai Telkkämäen kaskiperinnetila) sijaitsee Kaavin kunnassa Pohjois-Savossa. Telkkämäen alue on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaaksi perinnemaisemaksi.
The Sims: Hot Date
Lisäosa tuo peliin 125 uutta esinettä, kuten tapetteja, lattioita, lamppuja ja muita huonekaluja.
Telkkämäen perinnetila
Metsähallitus perusti Telkkämäen luonnonsuojelualueen vuonna 1989. Alue on muodostettu kymmenestä eri palstasta. Suojelualueen pinta-ala on yksi neliökilometri. Alueen ytimen muodostaa perinnetila.
Telkkämäessä vaalitaan perinteistä savolaista kaskikulttuuria sekä suojellaan kulttuurimaisemalle tyypillistä eliölajistoa. Vuosittain osa Telkkämäen metsistä kasketaan. Tilalla viljellään maata perinteisiä työmenetelmiä käyttäen.
Kaskiperinteen vaaliminen
Telkkämäen luonnonsuojelualue on saanut nimensä Telkkämäen tilasta (torppa), joka on sijainnut paikalla jo vuosina 1828 – 1830. Varsinainen Telkkämäen tila on perustettu vuonna 1870. Tilalla on kaskettu vielä sotienkin jälkeen. Maata on viljelty 1960-luvulle saakka.
Metsähallitus on kaskennut metsää Telkkämäessä vuodesta 1993 lähtien. Kaskiviljelyssä käytetään perinteisiä työvälineitä ja -menetelmiä. Telkkämäen maisemaan kuuluvat olennaisesti merkit alueen kaskikulttuurista: runsaiden lehtimetsien lisäksi maastossa on kiviraunioita ja nauriskuoppia.
Erilaisia kaskia
Seuraavaksi kaskettavan metsän tunnistaa puista, jotka on koluttu pystyyn kuivumaan, eli niiden alaosasta on poistettu kuorikerros. Tällainen pykälikkökaski kaadetaan kuivumaan huhtikuussa. Tavallinen kaski kaadetaan kuivumaan heinäkuussa. Kaski poltetaan seuraavan vuoden touko-kesäkuun vaihteessa. Rieska- eli tuorekaski poltetaan samana kesänä.
Kaski sytytetään tuohilla. Ennen vanhaan kaski sytytettiin sekä kitka- että kipinätulella. Ajateltiin, että kaksi kilpailevaa tulta polttaa maan erityisen tehokkaasti. Kasken poltossa maan kamaran annetaan palaa parin sentin syvyydeltä. Polttamisen myötä puiden ja maaperän ravinteet saadaan viljelykasvien käyttöön.
Viljelykasvien kasvatus
pienoiskuva|[[Ruis]] pienoiskuva|[[Tattari]]
Kaskiruis
Telkkämäessä kasvatettava ruis on alkuperäistä kaavilaista kaskiruista, jonka siemeniä on talletettu geenipankkiin. Ruiskanta on pysynyt puhtaana ja terveenä paloviljelyn ja riiheämisen ansiosta. Rikkakasvit tai torajyvää aiheuttava sieni eivät ole selviytyneet kuumuudessa ja savussa.
Peltorukiin maatiaiskantoihin verrattuna kaskiruis on kapeatähkäisempi ja pienijyväisempi. Kaskirukiit ovat parisen viikkoa peltorukiita myöhäisempiä. Tämä on voinut aikanaan estää pelto- ja kaskirukiita risteytymästä ja sekoittumasta keskenään. Kaskiruis on herkästi karisevaa.
Kaskiruis kylvetään Telkkämäen perinnetilalla Laurin päivänä 10. elokuuta. Viljeltävä alue kynnetään paloaatralla ja karhitaan risukarhilla ennen kylvämistä. Risukarhi on tehty halkaistuista kuusista. Hevosvetoinen risukarhi kääntää kaskimaata kevyesti juuttumatta kantoihin tai kiviin.
Vanhan muistisäännön mukaan kavionalalle kylvettiin yksi tai lötön (tuohinen "jalkine") alalle kolme siementä. Yhdestä siemenestä versoo aikanaan jopa parikymmentä kortta. Ruis talvehtii talven kaskessa. Telkkämäessä on todettu, että rukiin talvehtimista parantaa ikiaikainen tapa polkea rukiin oraat alkutalvesta maata vasten. Tiedetään myös, että rukiin talvehtimista auttaa se, jos jänikset syövät oraan syksyllä.
Seuraavan vuoden syksyllä sato korjataan rukiinleikkuutalkoissa: ruis leikataan sirpillä, rukiista tehdään lyhteitä, joista kootaan kuhilaita. Vilja puidaan riihessä.
Ennen vanhaan kaskesta otettiin yksi tai kaksi, joskus jopa kolme satoa. Ensimmäinen sato on paras. Telkkämäessä on havaittu, että toisen vuoden sato jää noin puoleen ensimmäisestä.
Nauris
Nauris on yksi Telkkämäen kaskessa kasvatettavista viljelyskasveista. Kaskinauriin vanha lajikenimi Petrovski viittaa sen kylvöajankohtaan. Juhannusviikolla Petruksen eli Petrin päivänä 29. kesäkuuta kylvetty nauris säästyy alkukesän tuholaisilta. Nauris kylvetään töpeksimällä eli sylkemällä. Sylki kostuttaa siemenet ja parantaa itävyyttä. Naurissato korjataan syksyllä ennen pakkasia.
Ennen vanhaan nauriita varastoitiin tuoreena nauriskuoppiin, joista niitä haettiin ruokapöytään tarpeen mukaan. Naurista varastoitiin myös haudutettuina naatteineen tai ilman naatteja. Naatit säilyivät happokäymisen ansiosta talven yli.
Telkkämäen tilalta on löydetty 49 aikoinaan käytössä ollutta nauriskuoppaa. Alueen nauriskuopat ovat usein pitkänomaisia hautamaisia painanteita (pituus noin 2,5–4 m, leveys noin 1,5–2 m ja syvyys noin 0,5-0,8 m). Ne sijaitsevat yleensä kaskialueiden laitamilla, usein moreenikumpareen rinteellä tai sen laella.
Muut viljelyskasvit
Telkkämäen kaskiperinnetilalla kasvatetaan myös ohraa, tattaria, kauraa ja pellavaa
Pihapiiri
pienoiskuva|Telkkämäki on monipuolinen luontomatkailukohde. pienoiskuva|[[Suomenhevonen]] pienoiskuva|[[Suomenlammas|Suomenlampaat laiduntavat kesällä Telkkämäen niityillä.]] Telkkämäessä on ollut torppa peltoineen jo ennen 1749 alkanutta isojakoa. Telkkämäen tila erotettiin virallisesti omaksi tilakseen Mustolanmäestä 1870-luvulla, ja sinne asettui asumaan Mustolanmäen tilan poika Matti Mustonen.
Tilan rakennuksia on entistetty, muun muassa talo on kunnostettu 1900-luvun alkupuolen asuun. Useana kesänä Telkkämäen pelloilla ovat laiduntaneet maatiaisrotuiset eläimet, kuten kyytöt, suomenlampaat ja suomenhevoset. Kanat ja kukko kuuluvat myös talon kotieläimiin.
Luonto
Telkkämäen maisema on tyypillistä 1800 – 1900 -luvun taitteen savolaista kaskimaisemaa, joka on luokiteltu arvokkaaksi perinnemaisemaksi.
Kaavin Telkkämäki sijaitsee etelä- ja keskiboreaalisen kasvillisuusvyöhykkeen rajalla. Suurin osa alueesta on tuoretta kangasmetsää tai lehtomaista kangasmetsää. Alueella virtaa kolme puroa. Niiden varrella on kosteita lehtoja. Telkkämäellä on myös vanhoja peltoja, niittyjä sekä soita, suopeltoja ja -niittyjä.
Maa- ja kallioperä
Telkkämäen kallioperä koostuu enimmäkseen karjalaisesta kiillegneissistä. Alueella on myös kvartsidioriittia ja vaaleaa graniittia. Telkkämäen luonnonsuojelualueella on kaksi kalliopaljastumaa. Ne sijaitsevat Makkolanmäen eteläosassa ja Pässinmäellä, joka sijaitsee Susikorven alueella.
Metsät
pienoiskuva|[[Peippo]] pienoiskuva|[[Siankärsämö]] Telkkämäen luonnonsuojelualueen pinta-alasta yli 70% on metsää. Yli puolet metsistä (yli 40 ha) on tuoreita kangasmetsiä. Lehtomaisia kangasmetsiä on kolmannes (noin 25 ha) suojelualueen metsistä. Kosteita ja tuoreita lehtoja on kolmisen hehtaaria. Kuivaa tai kuivahkoa kangasmetsää on vain vähän.
Telkkämäen luonnonsuojelualuetta halkovat kolme puroa. Metsissä kasvaa mustikkaa ja metsämansikkaa.
Yleisimpiä lintuja Telkkämäessä ovat peippo, pajulintu ja mustarastas. Myös harvinaisemmat lapinuunilintu ja idänuunilintu pesivät alueella.
Pellot, niityt ja kedot
Telkkämäen maisemaan kuuluvat olennaisesti myös pienet pellot, niityt ja kedot. Luonnonsuojelualueelta on löytynyt kaikkiaan 39 erillistä kaskialuetta. Kaskeaminen, laiduntaminen ja niittäminen ovat luoneet monille eliölajeille suotuisat elinolosuhteet. Alueen vanhoilla pelloilla ja niityillä on runsas heinä- ja ruoholajisto kaskeamisen ansiosta.
Telkkämäen yleisimpiä kaskiaholajeja ovat
Yleisimpiä niittykukkia ovat
Telkkämäessä kasvaa myös hirvenkello, joka on valtakunnallisesti uhanalainen laji.
Kaskiröykkiöt
Paikoin Telkkämäen peltoja reunustavat kiviaidat, joita on rakennettu vanhojen peltojen kivistä. Joissakin paikoin kiviä on koottu kasoiksi, joita kutsutaan kaskiraunioiksi tai kaskiröykkiöiksi.
Telkkämäen tilan ympäristöstä on löydetty kaikkiaan 976 kivenraivausröykkiötä. Kaskiröykkiöistä osa on taidokkaasti ladottuja kivikasoja, osaa voidaan luonnehtia epämääräisiksi kyhäelmiksi. Kaskiröykkiöksi voidaan lukea sellainen kiviraunio, jossa maakiven päälle on ladottu vähintään kolme kiveä. Telkkämäen luonnonsuojelualueen sammaloituneet kaskiröykkiöt ovat noin 0,3–1 metriä korkeita. Ne on kasattu maapohjalle tai maakiven päälle tai maakiven sivuun.
Retkeily
Telkkämäen pihapiiri rakennuksineen on yleisölle avoin. Lähimaastossa on kaksi luontopolkua. Metsähallituksen opas palvelee vierailijoita kesä-elokuussa.
Telkkämäkeen tutustuu vuosittain parisen tuhatta vierailijaa.
Yleisötapahtumat
Telkkämäessä järjestetään vuosittain useita erilaisia pääsymaksuttomia yleisötapahtumia. Kaskenpoltto, rukiinleikkuu ja puinti ovat yleisölle avoimia tilaisuuksia. Yleisö voi osallistua myös kaskeamiseen liittyviin perinnetöihin.
Valtakunnallisena luonnonkukkien päivänä Telkkämäessä on järjestetty opastettuja kasviretkiä. Akustisen kansanmusiikin tapahtuma Puskasoitto kuuluu myös perinnetilan kesään. Telkkämäessä on jo useiden vuosien ajan heinäkuussa vietetty Suven ja runon päivää. Telkkämäessä on järjestetty myös konsertteja, valokuvanäyttelyitä ja perinnejumalanpalveluksia.
Majakkalaiva Kemi
Kemi oli Suomen viimeinen käytössä ollut majakkalaiva. Se valmistui Porin Konepajalla vuonna 1901. Muiden majakkalaivojen tapaan aluksen nimi vaihteli sen sijaintipaikan mukaan. Aluksella ehti olla neljä eri nimeä ennen kuin se ristittiin Kemiksi: Äransgrund, Relandersgrund, Relanderinmatala ja Rauma. Nykyään Kemi on museolaivana Suomen merimuseossa Kotkassa.
Uutta tyyppiä edustava majakkalaiva
Luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallitus tilasi uuden majakkalaivan 19.4.1900 Porin konepajalta. Valolaitteet, sumusireeni moottoreineen ja sähköllä toimiva valonheitin tilattiin pariisilaiselta Barbier & Benardin tehtaalta. Laivan rakentaminen kesti vajaan vuoden, ja se otettiin käyttöön keväällä 1901. Alus edusti uudenlaista majakkalaivatyyppiä. Vanhemmista majakkalaivoista poiketen siinä oli korkea sääkansi, jonka alla oli suojaiset työtilat. Uusinta uutta edusti myös kannen alle pitkin laivan ulkosivuja vedetyt lämpöjohdot, joissa kiertävän kuuman höyryn oli tarkoitus ehkäistä jääkuoren syntymistä laivalle. Kolmas tärkeä parannus oli oma höyrykäyttöinen kuljetuskoneisto. Koneiston lisäksi aluksessa oli varmuuden vuoksi myös purjeet: keulaharukseen nostettava halkaisijapurje sekä kaksi kolmikulmaista isopurjetta ilman puomeja. Uusi majakkalaiva oli kooltaan 31 metriä pitkä ja 6,9 metriä leveä, ja sen uppouma oli 257 tonnia. Kyseessä oli siihen asti suurin ja tehokkain majakkalaiva Suomessa.
Aluksessa oli skottilainen, kahden tulipesän höyrykattila sekä 180 hevosvoiman tehoinen kaksisylinterinen, pintalauhduttimella varustettu compound-tyyppinen höyrykone. Hiilisäiliöt oli sijoitettu konehuoneen molemmin puolin ja niiden tilavuus oli noin 25 tonnia.
Ylös sääkannelle oli sijoitettu alun perin puurakenteinen katettu ohjaamo, jossa on iso messinkinen ruoriratas, signaalilippukaappi sekä kirjoituspöytä tuoleineen. Ulkopuolelle oli sijoitettu konetelegrammi omaan pylvääseensä ja erillisessä telineessä voimakasääninen laivakello. Kompasseja oli kaksi: pääkompassi oli sijoitettu omaan erilliseen kaappiinsa ruorihytin katolle ja pienempi ohjauskompassi ruorin eteen.
Aluksessa oli kaksi mastoa, joiden huipussa oli asemapaikkatunnuksena toimivat, noin 180 senttimetrin läpimittaiset punaiset merkkipallot. Keulamastossa mastossa oli valaisinlaitteisto, joka oli kolmen diopterisen öljylampun ryhmä. Laitteiston punainen kiintovalo näkyi kuuden meripeninkulman päähän. Keulamaston kohdalla oli lamppuhuone, jonka keskikohdan läpi masto kulki. Maston valaisinlaitteisto voitiin laskea lamppuhuoneen sisään päivän ajaksi. Näin lamppujen lasit voitiin puhdistaa ja öljysäiliöt täyttää säältä suojassa.
Takamaston juurella oli isompi lamppu- eli aparaattihuone. Sinne oli asennettu kuulamoottorin pyörittämä kompressori, joka tuotti paineilmaa sumusireeniin. Sama moottori voitiin kytkeä generaattoriin. Tämä puolestaan antoi tarvittaessa virtaa yhdelle uutuudelle, peräkannelle asennetulle suuritehoiselle valokaarikäyttöiselle valonheittimelle. Valonheitintä käytettiin apuna pimeällä tapahtuvassa luotsinannossa. Kuten useimmat muutkin majakkalaivat, tämäkin alus toimi luotsivartiopaikkana. Muut valaisimet laivalla olivat öljylamppuja.
Laivaveneitä aluksella oli kolme: kaksi 22 jalan (noin kuuden ja puolen metrin) pituista isovenettä ja yksi 15 jalan jolla. Kaikki olivat soutuveneitä, joskin isoveneissä oli myös erillinen masto ja purjeet.
Vuodet 1901–1921: varamajakkalaiva Äransgrund
Nimeksi uudelle majakkalaivalle annettiin sen asemapaikan mukaan Äransgrund. Asemapaikalla aikaisemmin ollut vanhempi, samanniminen alus säilytti nimensä, joskin se sai nyt puolivirallisen nimen Gamla Äransgrund.
Ensimmäisinä toimintavuosina Äransgrund toimi varamajakkalaivana. Se oli käytössä asemapaikallaan Helsingin edustan Äransgrundetin matalikolla keväisin ja syksyisin, jolloin olosuhteet olivat liian rajut vanhalle, koneettomalle Äransgrundetille.
Kesäaikaan uusi Äransgrund tarvittaessa sijaisti muita majakkalaivoja. Kesällä 1902 alus siirtyi majakkalaiva Snipanin tilalle Merenkurkkuun. Tämän jälkeen se oli hiukan pohjoisempana Raahen edustalla Nahkiaisen majakkalaivan sijaisena. Tässä yhteydessä myös aluksen nimi vaihdettiin asemapaikan mukaan väliaikaisesti Nahkiaiseksi ja toinen maston merkkipalloista laskettiin alas. Kesällä 1903 alus oli ensin Koivistonsalmen suulla sijaistamassa peruskorjauksessa olevaa majakkalaiva Werkkomatalaa ja siirtyi sitten Perämerellä korvaamaan telakalle lähtevää Helsingkallanin majakkalaivaa. Seuraavat kesät Äransgrund vuorotteli vanhan Äransgrundin kanssa ollen keväisin ja syksyisin asemapaikalla ja kesät laiturissa toimettomana.
Vuonna 1912 Suomen luotsi- ja majakkalaitos venäläistettiin ja majakka-alukset siirrettiin Venäjän luotsiylihallinnon alaiseksi. Yhtenä toimenpiteenä oli maalata majakkalaivat venäläiseen asuun. Äransgrundkin sai punaiseen ulkosivuunsa valkoisen leveän vyön, johon aluksen nimi kirjoitettiin mustalla värillä kyrillisin kirjaimin.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä elokuussa 1914 majakkalaivat vedettiin satamiin. Äransgrund pysyi satamassa Suomen itsenäistymiseen saakka. Vuonna 1918 alus palasi asemapaikalleen uuden Merenkulkulaitoksen alaisuudessa. Aluksen nimi kirjoitettiin jälleen latinalaisin aakkosin laivan kylkiin. Venäläistämiskauden valkovyö oli paikallaan aina vuoteen 1923 asti, jolloin Äransgrund telakoitiin perusteellisesti mm. valolaitteiden uusintaa varten.
Rauman edustalla 1921–1953
Keväällä 1921 merenkulkuhallitus päätti vaihtaa Helsingin ja Rauman majakkalaivoja keskenään. Helsingin edustalla olleen Äransgrundin korvasi modernimpi sotasaalisalus Relandersgrund, ja Äransgrund siirrettiin Raumalle Relanderinmatalan asemapaikalle. Samalla päällystö ja miehistö vaihtoivat aluksia lukuun ottamatta konemestareita ja lämmittäjiä, jotka jäivät entisiin aluksiinsa.
Asemapaikan vaihdon yhteydessä myös laivojen nimet vaihtuivat ristiin. Entinen Äransgrund sai nyt nimen Relandersgrund. Aluksen vanha valotunnus pysyi käytössä, joten raumalaiset saivat tottua siihen, että heidän majakkalaivansa valkoinen sähkövilkku muuttui kahdeksi huomattavasti himmeämmäksi punaiseksi valoksi.