cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Basil Cameron
Cameronin uraa kapellimestarina edisti Percy Graingerin ja George Bernard Shawin tuki. Hän johti Britanniassa muun muassa BBC:n sinfoniaorkesteria 1920–30-lukujen vaihteessa. Vuonna 1930 hän esiintyi vierailevana kapellimestarina San Franciscon sinfoniaorkesterin johdossa ja sai kutsun sen musiikilliseksi johtajaksi, jona hän toimi yhdessä Issay Dobrovenin kanssa. Vuonna 1932 Cameron jätti tämän tehtävän ja ryhtyi Seattlen sinfoniaorkesterin pysyväksi kapellimestariksi, jona toimi vuoteen 1938, jolloin palasi kotimaahansa. Hän jatkoi työtään sekä Britanniassa että ulkomailla. Hän muun muassa avusti Henry Woodia, esiintyi Elisabeth Schwarzkopfin kanssa ja teki levytyksiä pianisti Benno Moiseiwitschin kanssa. Vuonna 1957 hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja.
Today (BBC Radio 4)
Today on BBC Radio 4:n aamuisin esittävä uutis- ja ajankohtaisohjelma. Ohjelma alkaa arkisin kello kuudelta ja se kestää kolme tuntia. Lauantain kaksituntiset lähetykset alkavat kello seitsemän. Todayn ensimmäinen lähetys tapahtui BBC Home Servicellä 28. lokakuuta 1957. Nykyään ohjelma tavoittaa viikoittain keskimäärin runsaat kuusi miljoonaa kuulijaa. Todayn nykyisistä juontajista pisimpään tehtävässään on toiminut vuonna 1987 aloittanut John Humphrys.
Naftali Bennett
Naftali Bennett (, ; s. 25. maaliskuuta 1972) on israelilainen poliitikko, joka toimi Israelin pääministerinä 13. kesäkuuta 2021 – 1. heinäkuuta 2022.
Bennett syntyi Israelissa aškenasisukuisille amerikanjuutalaisille siirtolaisvanhemmille. Hän opiskeli lakia Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. 1999 hän perusti it-alan yrityksen, jonka hän myi 145 miljoonalla dollarilla vuonna 2005. Bennettin poliittinen ura alkoi vuonna 2006 silloisen oppositiojohtaja Benjamin Netanjahun kansliapäällikkönä. Hän työskenteli sittemmin pääministerinä toimineen Netanjahun ministeriöissä vuosina 2013–2019. Vuonna 2021 hän solmi hallitussopimuksen, jonka mukaan hänen oli määrä toimia pääministerinä hallituskauden puoliväliin asti, minkä jälkeen hän olisi siirtynyt ulkoministeriksi ja pääministeriksi olisi noussut Yair Lapid. Kesäkuussa 2022 hallituksen ilmoitettiin hajoavan ja Bennettin siirtyvän syrjään pääministerin tehtävistä. Bennett jätti myös Yamina-puolueen johtoaseman ja ilmoitti, ettei hän asetu ehdolle seuraavissa vaaleissa.
Pähkinävelhomonni
Pähkinävelhomonni (Loricaria lata) on imumonnien (Loricariidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Etelä-Amerikan makeissa, trooppisissa vesissä. Pähkinävelhomonni voi yltää jopa 27,0 senttimetrin pituuteen.
Newcastle-under-Lyme
Newcastle-under-Lyme on noin asukkaan kaupunki ja  asukkaan hallintopiiri Staffordshiren kreivikunnassa Keski-Englannissa. Se tunnettiin aikaisemmin tekstiiliteollisuudestaan, mutta nykyään siellä valmistetaan pääasiassa tiiliä, laattoja, elektroniikkaa ja konetekniikkaa. Kaupunkia ei pidä sekoittaa suurempaan Newcastle upon Tynen kaupunkiin Koillis-Englannissa.
Kaupungin nimen osa "new castle" viittaa "uuteen linnaan", joka rakennettiin 1100-luvulla. "Under-Lyme" voi liittyä joko läheiseen lehmusmetsään tai Lyme-puroon.
Maantiede
Newcastle-under-Lyme sijaitsee Staffordshiren kreivikunnassa, Manchesterin ja Birminghamin välillä. Keskuskaupungin lisäksi hallintopiiriin kuuluvat kaupungit Chesterton, Clayton, Keele, Kidsgrove, Knutton, Silverdale ja Wolstanton. Hallintopiiri muodostaa viereisen Stoke-on-Trentin kaupungin kanssa yhtenäisen taajama-alueen, jossa asui vuonna 2011 noin henkeä.
Historia
Newcastlen linna rakennettiin suojelemaan aluetta walesilaisten hyökkäyksiltä ja mahdollisilta valtaistuimen tavoittelijoilta. Kuningas Henrik II perusti kaupungin, joka sai kaupunkioikeudet vuonna 1173. Kuningas edisti Newcastlen markkinoita, jotka keräsivät kauppiaita ja ostajia laajalta alueelta.
Kaupunki sijaitsee strategisesti Lontoosta ja Birminghamista Liverpooliin kulkevan tien varrella, ja 1700-luvulla siellä oli vilkasta postivaunuliikennettä. 1700-luvun lopulla alueelle kaivettiin useita kanavia rahtiliikennettä varten, ja 1800-luvun puolivälissä kaupunkiin tuli rautatie. Rautatien pistoraiteet vedettiin rautakaivoksille, ja sekä kanava- että rautatieliikenne keskittyi aluksi vain rahtiliikenteeseen. Matkustajaliikennettä varten perustettiin myöhemmin seisake, joka suljettiin ennen 1960-lukua.
Vuosisatojen varrella Newcastlessa on harjoitettu monenlaista liiketoimintaa. Se tunnettiin hatuistaan 1500–1800-luvuilla. Seudulla oli jo varhain silkki- ja puuvillatehtaita, ja myöhemmin hiilikaivoksia ja tiilitehtaita. Nykyisin alueella on kevyttä teollisuutta.
Koulutus
Newcastle-under-Lymessä toimii Newcastle-under-Lyme College ja Keelen yliopisto. Yliopisto on perustettu 1949 ja sai yliopistostatuksen 1962. Yliopistossa on terveydenhoidon, luonnontieteiden sekä humanististen ja sosiaalitieteiden tiedekunnat, joista viimeksimainittuun sisältyy myös oikeustieteen osasto. Yliopistossa on yhteensä noin opiskelijaa ja kahdentuhannen hengen henkilökunta.
Kulttuuri
Kaupungissa järjestetään vuosittain jazz- ja bluesfestivaali sekä musiikkitapahtuma Lymelight Festival. Teatteri Victorian Theatre aloitti toimintansa vanhassa elokuvateatterissa 1950-luvulla, ja vuonna 1986 avattiin uusi teatteritalo (New Vic), jossa katsomo ympäröi näyttämöä renkaana kaikilta puolilta.
Kiskon osuusmeijeri
thumb|Kiskon osuusmeijerin rakennus vuonna 2017. Kiskon osuusmeijeri oli vuonna 1905 perustettu meijeri, joka fuusioitui vuonna 1973 Salon Maito-Auraan. Kiinteistö ja sillä oleva suuri meijerirakennus siirtyivät Kiskon kunnan omistukseen. thumb|left|Kiskon osuusmeijeri, 1936. Kuva: Pietinen.
Imusolmuke
thumb|280px|Imusolmukkeen rakenne.Imusolmuke (nodus lymphoideus, nodus lymphaticus, lymphonodus), jota joskus virheellisesti kutsutaan imurauhaseksi, on pieni, kotelon ympäröimä pavun muotoinen imukudoselin, jonka lävitse imuneste virtaa. Imusolmuke on normaalisti litteä, mutta se turpoaa tulehdussairauksien yhteydessä.
Rsync
rsync on ohjelmisto tiedostojen siirtämiseen, jonka tavoiteena on minimoida siirrettävän tiedon määrä. Ohjelmisto siirtää tiedostoista vain ne osat, jotka ovat muuttuneet. Ohjelmistolla voidaan siirtää hakemistopuun sisältö ja ohjelmisto osaa jatkaa mikäli siirto keskeytyy esimerkiksi verkkoyhteyden katkeamiseen. rsync ei pidä versiohistoriaa tiedostoista. Ohjelmisto osaa kulkea hakemistopuussa rekursiivisesti ja päivittää uudet, muutetut ja poistetut tiedostot toiseen sijaintiin.
Imusolmuke
Imusolmukkeita on runsaasti elimistön eri osissa (ihmisellä arviolta 500–600) erityisesti kaulan, nivusten, kainaloiden ja suoliston alueella. Niiden koko vaihtelee suuresti, ihmisellä ne ovat pituudeltaan normaalisti 1–25 millimetriä; imusolmukkeet suurenevat tavallisesti infektion tai kasvaimen yhteydessä, mutta toisinaan ne voivat terveelläkin ihmisellä tuntua satunnaisesti suurentuneilta. Imusolmukkeet ovat osa imusuonistoa, jonka tehtävät liittyvät elimistön immuunipuolustukseen; ne toimivat suodattimina, joiden lävitse imuneste siivilöityy matkallaan vereen ja jotka keräävät ja tuhoavat verestä bakteereita sekä viruksia.
Anatomia
thumb|Imusuonisto, jonka osa imusolmukkeet ovat.Imusolmukkeeseen tulee sen kuperalta puolelta lukuisia imusuonia. Imusolmukkeen kovera puoli on nimeltään imusolmukeportti (hilum) ja sen kohdalla kulkevat imusolmukkeeseen verta tuovat ja vievät verisuonet sekä imunestettä solmukkeesta vievät imusuonet (yksi tai enintään muutama).
Rsync
Versio 3.0.0 (julkaistu 1. maaliskuuta 2008) ohjelmisto on julkaistu avoimena lähdekoodina GPLv3-lisenssillä.
Imusolmuke
Anatomia
Uloimpana imusolmukkeessa on sidekudoksinen kapseli, josta työntyy väliseinämäisiä sidekudosjuosteita (trabeculae) imusolmukkeen sisäosiin. Kolmas imusolmuketta tukeva rakenne on verkkomainen sidekudos, joka koostuu alkeellisista mesenkyymisoluja muistuttavista soluista sekä niiden tuottamista verkkosyistä ja jotka muodostavat hienon tukiverkon läpi koko elimen.
Rsync
rsync oli aiheena Tridgellin tohtorinväitöksessä vuonna 1999.
Imusolmuke
Anatomia
Imukudoksen perussolukko jaetaan kuorikerrokseen eli korteksiin (cortex) sekä ydinosaan eli medullaan (medulla).
Korteksissa on sidekudosverkoston tukemia tuhansien imusolujen muodostamia soluryhmiä, imukeräsiä eli lymfafollikkeleita (noduli lymphoidei). Pääosin pienistä lymfosyyteistä koostuvia imukeräsiä kutsutaan primaarikeräsiksi. Sekundaarikeräsiä puolestaan ovat imukeräset, joiden keskellä on kalpeampi alue, itukeskus (centrum germinale). Itukeskus muodostuu (ja tällöin myös primaarikeräinen muuttuu sekundaarikeräseksi), kun B-imusolut alkavat antigeenikosketuksen jälkeen jakaantua aktiivisesti ja muuttua plasmasoluiksi. Korteksin medullaa lähinnä oleva osa (ns. syvä korteksi, jukstamedullaarikorteksi tai parakorteksi) (paracortex) ei sisällä imukeräsiä vaan pääasiassa T-imusoluja ja sen muodostuminen on riippuvainen kateenkorvasta.
Medulla koostuu imukudosjuosteista, joiden välissä kulkee imusuonipoukamia, medullaarisinuksia.
Toiminta
pienoiskuva|270x270px|Imunesteen virtaus imusolmukkeessa. Imuneste virtaa imusolmukkeeseen afferenttien imusuonten kautta ja laskeutuu kapselin alaiseen tilaan, subkapsulaarisinukseen, ja sitä kautta edelleen trabekulaari- ja lopulta medullaarisinuksiin. Sinuksissa on runsaasti makrofageja, jotka pyydystävät imunesteestä vieraita partikkeleita ja suodattavat imunestettä. Medullaarisinukset yhtyvät imusolmukeportissa ja imuneste poistuu imusolmukkeesta efferenttien imusuonten kautta.
Imusolut, sekä B- että T-solut, kiertävät jatkuvasti imusolmukkeiden kautta. Ne tulevat imusolmukkeeseen verenkierron mukana ja saattavat tunkeutua verisuonten seinämien läpi diapedeesin avulla. B-solut vaeltavat korteksiin ja medullaan, T-solut taas syvään korteksiin.
Kun imusolu havaitsee antigeenin, B-solut aktivoituvat ja vaeltavat itukeskuksiin, jossa ne muuttuvat antibodeja eli vasta-aineita tuottaviksi plasmasoluiksi. Sieltä ne jatkavat edelleen medullaarijuosteisiin. Antigeenin kohtaaminen (esimerkiksi infektiossa) voi nopeuttaa imusolujen vaellusta jopa 10-kertaiseksi, mikä näkyy imusolmukkeen turpoamisena.
Wadi Salukin taistelu
Israelin hallitus päätti juuri ennen Israelin ja Hizbollahin tulitaukoa hyökätä Wadi Salukin kautta pohjoiseen ja länteen. 11. elokuuta 2006 annettiin käsky edetä Litani-joelle juuri ennen aselepoa. Israelin 162. divisioona oli aloittanut sodan hitaasti aikoen ohittaa Wadi Balukin etelästä prikaatikenraali Guy Tsurin suunnitelman mukaan. Asia kuitenkin vaati poliittista harkintaa, minkä aikana Hizbollah teki puolustusvalmisteluita. Perjantaina 11. elokuuta Israelin hallitus päätti määrätä kahden ja puolen vuorokauden maahyökkäyksen kohti Litani-jokea. Alueen tunteva Israelin liikenneministeri Shaul Mofaz kehotti pääministeri Ehud Olmertia luopumaan hankkeesta uskoen kuitenkin hyökkäyspäätöksen toimivan vain diplomaattisen painostuksen keinona.
Jalkaväkeä oli pudotettu ennakkoon Wadi Salukin länsipuolelle Andurijan ja Farunin kylien lähelle ylängölle varmistamaan korkea alue. Panssarivoimat odottivat, että Nahalin prikaatin jalkaväki olisi varmistanut Wadi Salukin siitä, ettei siellä ole Hizbollahin panssarintorjuntaan kykeneviä joukkoja, jolloin panssarivaunut olisivat voineet nousta satametriä korkean ja neljäsataa metriä pitkän mäen yli vaaratta.
Alueelle lähetettiin kaksitoista panssarivaunua. Kahden ensimmäisen ehdittyä Randurijan kylään, havaittiin, että tiellä oli esteenä Israelin ilmavoimien pommittamat romahtaneet rakennukset. Vaunujen etsiessä uutta reittiä vaunujen takana räjähti, minkä jälkeen panssarivaunukomppanian päällikkö Bernsteinin Merkava-4 -taistelupanssarivaunuun osui venäläisvalmisteinen Kornet-panssarintorjuntaohjus. Koko vaunun neljän hengen miehistö kuoli. Toinen vaunu yritti päästä uusiin asemiin. Samalla myös kolmanteen vaunuun osui ja eteneminen pysähtyi. Yhdeksännen pataljoonan komentaja Effi Dafri ja hänen sijaisensa Shimi Batat olivat haavoittuneet jo tätä ennen.
Yhdeksään muuhun panssarivaunuun osui panssarintorjuntaohjus. Useita panssarivaunuja ammuttiin takaa päin Adisijen kylän suunnasta ja ne syttyivät liekkeihin. Alueen olisi pitänyt olla jalkaväen valtaama jo kaksi viikkoa aikaisemmin ilmoitusten mukaisesti.
Hizbollaz oli maastoutunut Andurijanin kylään, mitä ei oltu ammuttu tykistöllä tai pommitettu ilmavoimilla, koska se on kristitty kylä. Vasta myöhemmin israelilaisjoukot saivat tulitukea. Samana iltana toinen pataljoona panssarivaunuineen saapui paikalle ja pystyi etenemään toista reittiä.
Sunnuntai-aamuun 13. elokuuta mennessä panssarivaunut olivat ajaneet kukkulalle ja liittyneet jalkaväen taisteluun kylissä Hizbollahia vastaan. Kahden panssarivaunun miehistö, yhteensä kahdeksan sotilasta, oli kuollut, minkä lisäksi jalkaväkeä oli kaatunut neljä sotilasta. Saman päivän iltana käskettiin pysäyttää hyökkäys, mihin mennessä oli tullut myös lisää henkilötappioita- Israelilaiset vetäytyivät Randuriasta.
Undercover
Undercover on The Rolling Stonesin marraskuussa 1983 julkaistu albumi.
Levy sisältää vaikutteita niin new wave-, reggae- kuin hard rock -musiikista. Albumin äänityksissä syntyi riitoja, koska Mick Jagger olisi halunnut uudistaa yhtyettä, kun taas Keith Richards halusi pitää tiukasti kiinni yhtyeelle ominaisista rock- ja blues -vaikutteista. Kappale "Pretty Beat Up" on pitkälti Ron Woodin työstämä.
Albumi oli jenkkilistalla korkeimmillaan sijalla #4, katkaisten näin kahdeksan ykkösalbumin putken Yhdysvalloissa. Britanniassa sijoitus oli #3. Single "Undercover of the Night" oli hitti niin Britanniassa (# 11) kuin Yhdysvalloissakin (# 9). Kappale otti kantaa Etelä-Amerikan politiikkaan. Toinen single "She Was Hot" sen sijaan floppasi (UK #42), (US #44).
Nelli Berg
Nelli Emilia Berg-Väänänen (o.s. Berg, s. 23. heinäkuuta 1985) on suomalainen jalkapalloilija. Keskikentällä tai puolustajana pelaava Berg-Väänänen on Kuopion Mimmifutiksen kasvatti. Hänellä on tilillään useita ikäluokkiensa maaotteluita.
Berg-Väänänen oli KMF:n ykkösjoukkueen tärkeimpiä pelaajia vuosia, kunnes siirtyi syksyllä 2007 pelaaja-agentti Fernando de Napolin junaileman kaupan myötä ammattilaiseksi italialaiseen Reggianaan. Hän oli ensimmäinen KMF:stä ulkomaille ammattilaiseksi siirtynyt pelaaja. Kaudeksi 2008 Berg-Väänänen palasi jälleen KMF:n paitaan, ja hänet valittiin joukkueensa kapteeniksi. Kausi 2008 päättyi KMF:n osalta Naisten Liigan kolmanteen sijaan. Kyseessä oli edustusjoukkueen ensimmäinen mitalisijoitus.
Berg-Väänänen pelasi viimeisen ottelunsa KMF:ssä kaudella 2011. Hän ei pelannut kaudella 2012 missään joukkueessa, mutta teki paluun Naisten Liigaan kaudella 2013 Kuopion Pallokissoissa.
Berg-Väänänen on koulutukseltaan sairaanhoitaja. Kunnallisvaaleissa 2008 hänet valittiin Kuopion kaupunginvaltuustoon Kansallisen Kokoomuksen listalta. Hän oli vuonna 2009 aloittaneen valtuuston toiseksi nuorin jäsen. Eduskuntavaaleissa 2011 hän oli kokoomuksen kansanedustajaehdokkaana Pohjois-Savon vaalipiirissä. Berg-Väänänen pyrki jälleen eduskuntaan kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Savo-Karjalan vaalipiiristä.
Myös Bergin siskot Neea Berg, Ninni Berg, Natasa Ruuskanen ja Nanne Ruuskanen ovat jalkapalloilijoita. Bergin isä Teppo Berg on pelannut ja valmentanut sekä toiminut KMF:n johdossa. Äidillä Arja Bergillä on jalkapallossa harrastustaustaa.
Iso Ahvenjärvi (Ilomantsi)
Iso Ahvenjärvi on saareton metsäjärvi Ilomantsin keskustan pohjoispuolella Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 57 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 66 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede
Ison Ahvenjärven itärannalla sijaitsee Ahvenjärvensärkkä, jonka itäpuolitse virtaa pohjoisesta Pieneltä Ahvenjärveltä (169,9 metriä mpy) alkava Kukkopuro. Ison Ahvenjärven länsipuolella sijaitsee Kirkkosuo, josta virtaa tulouomia Isoon Ahvenjärveen. Järven eteläpuolella sijaitsee Kuikkalammen kylä ja Kuikkalampi (149,9 metriä mpy).
Ison Ahvenjärven vesitilavuus on 4 757 000 kuutiometriä.
Iso Ahvenjärvi (04.921.1.003) kuuluu Mekrijärven alueeseen (04.921), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Iso Ahvenjärvi on neljänneksi laajin Mekrijärven alueen 29:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat on Mekrijärvi, Kätkäjärvi ja Tetrilampi. Vesitilavuudeltaan Iso Ahvenjärvi on Mekrijärven jälkeen suurin.
Kalle Westerlund
Karl "Kalle" Mauritz Westerlund (22. syyskuuta 1897 Helsinki – 11. helmikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Kalle Westerlund saavutti kreikkalais-roomalaisen painin 67,5 kilon sarjassa olympiapronssia Pariisin 1924 olympialaisissa. Helsingin MM-kilpailuissa 1921 hän sijoittui neljänneksi. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti 1925 ja ainoan Suomen mestaruutensa 1927. Seuratasolla hän edusti Helsingin Atleettiklubia.
Kalle Westerlundin veljistä Edvard Westerlund oli painin olympiavoittaja ja myös Emil Westerlund osallistui painijana olympiakisoihin.
Kalle Westerlund toimi 36 vuotta Suomen tasavallan presidentin autonkuljettajana. Tehtävässään hän ehti palvella seitsemää eri presidenttiä.
Medroksiprogesteroniasetaatti
Medroksiprogesteroniasetaatti (C24H34O4) on steroideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se on vaikutuksiltaan progestiini ja sitä käytetään lääketieteessä ehkäisyyn ja endometrioosin, kuukautiskierron häiriöiden ja eräiden syöpien hoitoon. Medroksiprogesteroniasetaatti kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Huoneenlämpötilassa medroksiprogesteroniasetaatti on kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee vähäisessä määrin alkoholeihin ja hyvin asetoniin, dioksaaniin ja kloroformiin. Aine on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky kloroformiliuoksessa on +61. Medroksiprogesteroniasetaatti on vaikutukseltaan progestiini eli se estää ovulaation ja paksuntaa kohdunkaulan limakerrosta, mikä vaikeuttaa siittiöiden kulkeutumista sen lävitse. Lääkeainetta voidaan annostella tablettina tai ruiskeena. Ruiskeena otettuna ehkäisyvaikutus kestää useita kuukausia. Medroksiprogesteroniasetaattia käytetään ehkäisyn lisäksi endometrioosin ja kuukautiskierron häiriöiden sekä hormoniriippuvaisten rinta- ja kohtusyöpien hoidossa. Medroksiprogesteroniasetaatilla on myös glukokortikoidivaikutuksia ja sen on havaittu vähentävän epilepsiakohtausten määrää. Medroksiprogesteroniasetaattia käytetään myös eläinlääketieteessä kuukautiskierron säätelyyn.
Haittavaikutukset
Medroksiprogesteroniasetaatin mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla luuntiheyden aleneminen, kuukautisten yhteydessä verenvuodon lisääntyminen, rintojen arkuus, turvotus, painon nousu ja masentuminen.
Valmistus
Medroksiprogesteroniasetaatin valmistuksessa hydroksiprogesteronin karbonyyliryhmät suojataan asetaaleina reaktiolla glykolin kanssa. Yhdisteen kaksoissidos hapetetaan epoksidiksi peroksihapon avulla ja muodostuva epoksidi reagoi metyylimagnesiumbromidin kanssa, jolloin epoksidirakenne aukeaa ja rengasrakenne metyloituu. Emäksisissä olosuhteissa tapahtuu hydroksyyliryhmän eliminoituminen ja muodostuu α,β-tyydyttymätön karbonyyliyhdiste. Viimeinen vaihe on esteröinti etikkahapon tai etikkahapon anhydridin kanssa.
Newcastle (Australia)
Ilmasto
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 25.5 °C. Viileintä on kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen alin jää kymmenen asteen alapuolelle. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten maaliskuussa.
Historia
Newcastle perustettiin vuonna 1801 rangaistussiirtolana, ja siitä alkoi kehittymään tärkeä hiilituotannon toimipiste. Maatalous oli myös tärkeää, sillä läheiset sisämaa-alueet olivat hedelmällisiä. Vuonna 1859 Newcastlesta tuli oma kuntansa, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1885. Newcastlen rauta- ja terästeollisuus aloitettiin vuonna 1915, jonka jälkeen kaupungin teollistuminen jatkui. Siellä on tuotettu monenlaisia tuotteita metallituotteista laivoihin ja vaatteisiin. Vuonna 1989 kaupunkiin iski melko voimakas maanjäristys, joka tuhosi osan sen rakennuksista. 2000-luvulle tultaessa kaupungin terästeollisuus on vähentynyt huomattavasti.
Wilfredo Martínez
pienoiskuva|Wilfredo Martínez vuonna 2013. Wilfredo Martínez (s. 9. tammikuuta 1985) on kuubalainen pituushyppääjä.
Martínez oli kahdeksas Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 tuloksella 772 cm. Vuoden 2010 Dohan sisäratojen MM-kilpailuiden karsinnassa hän jäi ilman tulosta. Vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoissa hän sijoittui toiseksi ja voitti kultaa vuoden 2008 Keski-Amerikan ja Karibian alueen mestaruuskilpailuissa.
Pekingin olympialaisissa Martínez sijoittui alun perin viidenneksi tuloksella 819 cm, mutta hänen suorituksensa hylättiin vuonna 2016 kun hän jäi kiinni dopingin käytöstä Pekingissä antamansa dopingnäytteen uusintatutkimuksissa. Hän sai vuoden kilpailukiellon ajalle 18.5.2016–17.5.2017 ja kaikki hänen tuloksensa hylättiin takautuvasti aikaväliltä 18.8.2008–17.8.2009.
Martínezin ennätys on 831 cm, jonka hän hyppäsi Calissa 6. heinäkuuta 2008. Sisäradoilla hän on hypännyt 818 cm Madridissa 20. helmikuuta 2010.
Alkuteos
Alkuteos on CMX:n 16. studioalbumi, joka julkaistiin 9. helmikuuta 2018. Albumin kappaleiden teemat keskittyvät länsimaisen kulttuurin alkukuvastoon sekä äärimmäisiin tietoisuudentiloihin. Albumin julkaisemisen myötä yhtye lähti 24. helmikuuta 2018 maaliskuun loppuun ulottuvalle ”Kolmen vuosikymmenen lauluja” -kiertueelle.
Ennen lopullisen nimen muodostumista albumi kulki työnimellä ”TROGOAUTOEGOCRAT, HEPTAPARAPARSHINOKH, TRIAMATZIKAMNO!”, jonka termit perustuvat George Gurdjieffin psykologiaan.
Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan ykköseksi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut A. W. Yrjänä, ellei toisin mainita. Sovitukset CMX ja Erno Laitinen.
Romaaninen filologia
Romaaninen filologia tarkoittaa terminä perinteisesti kaikkien latinasta periytyvien romaanisten kielten, kuten ranskan, italian, espanjan ja portugalin, tutkimusta. Filologia tarkoittaa suppeassa merkityksessä kielihistoriallisten tekstien tutkimusta. Oppiaineena se tarkoittaa laajemmin kielen, tekstien ja kulttuurien välistä yhteyttä.
Nykyisin Suomen yliopistoista ainoastaan Jyväskylän yliopistossa on oppiaineen nimenä romaaninen filologia. Oppiaine keskittyy ranskan kieleen ja ranskankieliseen kulttuuriin romaanisen kielialueen kontekstissa. Muissa yliopistoissa oppiaineen nimi vaihtelee. Helsingin yliopistossa oppiaineena on ranskalainen filologia. Yliopistossa on kuitenkin ollut romaanisen filologian professuuri. Turun yliopistossa oppiaine kulki alun perin nimellä romaaniset kielet ja oppiaineen professori vastasi myös espanjan ja italian perusopinnoista. Romaaninen filologia oli oppiaineen nimenä vuodesta 1962 aina 1990-luvulle saakka, jolloin nimi muutettiin ranskan kieleksi ja kulttuuriksi. Vuodesta 2005 oppiaineena on ollut ranskan kieli. Tampereen yliopistossa oppiaineena on ranskan kieli.
Romaanista filologiaa/ranskan kieltä opiskelleet työskentelevät usein kieltenopettajina.
Joseon
Joseon (, hanja 朝鮮, McCune-Reischauer: Chosŏn) oli Yi- eli Joseon-dynastian hallitsema kuningaskunta Korean niemimaalla vuosien 1392 ja 1910 välillä. Kuningassuvun perusti Goryeo-dynastiaa vastaan kapinoinut Yi Seong-gye eli hallitsijanimeltään Taejo ja maa sai nimensä alueen protohistoriallisesta heimoliitosta. Joseon-dynastia oli Korean niemimaata hallinneista dynastioista pitkäikäisin. Maa oli tributaarivaltio ensin Ming-dynastialle ja sittemmin sitä seuranneelle Qing-dynastialle. Maa sai hallintoonsa vaikutteita Kiinasta ja Joseon-dynastian kaudella kungfutselaisuuden asema vakiintui. Kuningas Sejongin kaudella kehitettiin esimerkiksi korean kielen hangul-kirjoitusjärjestelmä. 1800-luvulla maa avautui ulkomaille ja Japanin vaikutusvalta kasvoi. Kiinan vaikutusvalta päättyi ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan ja Japani päihitti myös toisen kilpailijansa Venäjän Venäjän–Japanin sodassa. Joseonista tuli Japanin protektoraatti vuonna 1905 ja lopullisesti maa liitettiin Japaniin 1910, josta alkoi Japanin siirtomaakausi Koreassa.
Nimityksestä
Nimi Joseon on kuningaskuntaa hallinneen Yi-dynastian sinokorealainen nimi. Nimitystä käytettiin alun perin kiinalaisissa historiallisissa lähteissä mainitusta suurin piirtein nykyisen Pohjois-Korean alueella sijainneesta protohistoriallisesta heimoliitosta. Myöhempi Joseonin kuningaskunta sai nimensä tämän aiemman valtion mukaan ja nimi on levinnyt tarkoittamaan myös koko Koreaa ja sen kansaa. Nimeä käytettiin satojen vuosien ajan esimerkiksi kiinassa (Chaoxian) ja sinojapanissa (Choosen). Etelä-Koreassa nimi liitetään usein maan katkeraan historiaan Japanin kanssa ja Etelä-Koreassa suositaan Joseon-nimen sijaan muotoa Han-guk. Pohjois-Koreassa käytetään Koreaan viitattaessa edelleen muotoa Joseon (Chosŏn). Kansainvälisesti yleinen muoto Korea on peräisin Joseon-dynastiaa edeltäneestä Goryeo-dynastiasta, joskin senkin nimellä on pidempi tausta.
Perustaminen
thumb|vasen|Joseon-dynastian ensimmäinen kuningas Taejo. Koreaa hallinnut Goryeo-dynastia oli muuttunut käytännössä mongolien hallitseman Kiinan Yuan-dynastian vasallivaltioksi mongolien sotaretkien jälkeen 1200-luvun alkupuoliskolla. Korea oli edelleen muodollisesti itsenäinen, mutta sen hallitsijat mongolilaistuivat esimerkiksi dynastisten avioliittojen kautta. Mongolivalta Kiinassa alkoi heikentyä 1300-luvulla ja lopulta vuonna 1368 valtaan nousi kiinalainen Ming-dynastia. Myös Korean mongolilaistunut hallitsijasuku alkoi menettää otettaan Korean niemimaalla sen tullessa yhä epäsuositummaksi. Monet korealaiset kugfutselaiset virkamiehet uskoivat, että Korean tuli seurata Kiinan Ming-dynastian esimerkkiä, kun taas hallitsijat olivat taipuvaisempia liittoutumaan nyt Kiinasta karkotettujen mongolien kanssa. Yi Seong-gye (sittemmin hallitsijanimeltään Taejo) oli kiinalaismielisiin kuulunut korealainen kenraali, jonka maan hallitsijat olivat komentaneet sotaretkelle Kiinaan. Yi päätti kuitenkin marsittaa joukkonsa Koreaan, jossa hän toteutti vuonna 1392 Yi- eli Joseon-dynastian perustaneen vallankaappauksen. Pääkaupunkinsa Yi asetti Hanseongiin, eli nykyiseen Souliin.
Korean uusi hallitseva dynastia tunnusti Kiinan Ming-dynastian yliherruuden, minkä lisäksi Kiinasta omaksuttiin tapa järjestää keskus- ja paikallishallinto. Ensimmäisen kuningas Taejon kaudella Korean pohjoisraja asetettiin Jalu- ja Tumenjoille samalla, kun Koreaan liitettiin Daedongjoen pohjoispuoliset alueet näiden eteläpuolella. Kuningas Sejongin kausi oli rauhallinen ja Korea edistyi kulttuurillisesti. Sejongin ansoihin on luettu esimerkiksi korean kirjoitusjärjestelmä hangulin kehittäminen. Muuten 1400-lukua ja 1500.lukua leimasivat sisäiset levottomuudet. 1400-luvulla käytiin verisiä kiistoja valtaistuimesta hallitsevan dynastian sisällä ja myöhemmin vuosina 1498, 1506 ja 1545 käytiin ankaria yhteenottoja mahtisukujen ja kungfutselaisen virkamiehistön välillä. Kungfutselaisuuden vaikutusvalta palasi kiistojen jälkeen entiselleen 1500-luvun alkupuolella. Joseon-dynastian kaudella Korea kungfutselaistui lopullisesti, vaikkakaan sen vaikutus ei ollut yhtä vahva kuin Kiinassa. Jakoa aiheutti sittemmin eri kungfutselaisuuden tulkintoja kannattavat ryhmäkunnat. Näiden ja aiempien kiistojen vaikutukset tuntuivat aina 1600- ja 1700-luvuille saakka.
Japanilaiset ja mantšut
thumb|Korealainen kilpikonnalaiva, jollaisia amiraali [[Yi Sun-sin käytti japanilaisia vastaan.]] Korealla oli sisäisten uhkien lisäksi myös ulkoisia uhkia. 1500-luvun lopussa ja 1600-luvun alkupuolella maata kohtasi kaksi suurta hyökkäystä. Ensimmäisen uhan muodosti japanilaisten tekemät hyökkäykset. Sotilasjohtaja Toyotomi Hideyoshi lähetti vuonna 1592 suuren sotajoukon Koreaan alueen valtaamiseksi. Alun perin sotajoukon sanottiin tähtäävän Kiinaan, mutta kun korealaiset estivät sen läpikulun alkoi taistelu Koreasta. Korealaiset kärsivät tappioita maalla, mutta amiraali Yi Sun-sin otti merkittäviä voittoja japanilaisista merellä. Kun korealaisia auttoi myös Ming-dynastian lähettämät joukot japanilaiset pakotettiin lopulta rauhanneuvotteluihin. Hideyoshi hyökkäsi uudelleen vuonna 1597, mutta sota päättyi tällä kertaa Hideyoshin kuolemaan ja valtataisteluihin Japanissa. Korea kärsi mittavia vahinkoja japanilaissotien kanssa ja japanilaiset veivät vetäytyessään tuhansia korealaisia käsityöläisiä ja muita ammattilaisia Japaniin. Japanilaissodista ei oltu edes keritty toipua, kun seuraavan uhan muodostivat 1600-luvun alkupuoliskolla pohjoisen Mantšurian alueen mantšut. Mantšut sotivat Kiinaa vastaan ja Korea sekaantui näihin sotiin Ming-dynastian liittolaisena. Vuonna 1627 mantšut valtasivat suuren osan Koreaa ja Joseon-dynastia tunnusti mantšut "vanhemmaksi veljekseen". Näiden vetäydyttyä mantšut alkoivat vaatia myös kaikkien suhteiden lopettamsita Ming-dynastian kanssa ja kun tähän ei suostuttu, Joseonin pääkaupunki vallattiin. Mantšujen perustama Qing-dynastia kukisti myös Ming-dynastian vuonna 1644 ja he nousivat myöhemmin koko Kiinan valtiaiksi. Samalla Korean tribuuttistatus siirtyi Ming-dynastialta Qing-dynastialle. Korean asema tributaarivaltiona merkitsi Kiinan yliherruuden tunnustamista ja lähes vuosittaisia lähetystöjen tribuutintuomismatkoja Kiinaan ja vastaavasti Kiinan lähettämiä lähetystöjä Koreaan vastalahjoineen. Taloudellisesti tributaarijärjestelmä oli selvästi kovempi Korealle ja joidenkin laskelmien mukaan valtion menoista jopa kuudennes kului järjestelmän ylläpitämiseen.
Sotien aiheuttamat hävitykset ja edelleen jatkuvat eri poliittisten ryhmien kiistely vaikeutti maan kehitystä samalla, kun maan väkiluku kasvoi nopeasti. Vuonna 1669 maassa asui noin 5 miljoonaa henkeä ja vuonna 1717 jo 6,8 miljoonaa. Väestönkasvu aiheutti uudistusten puutteen varjolla ongelmia, kuten nälänhätää. 1700-luvun alkua on kuitenkin pidetty uuden nousukauden aikana. Kuningas Yeongjon kaudella poliittisten ryhmittymien kiistely alkoi laantua ja virkamiehistöön nostettiin politiikasta riippumatta henkilöitä heidän kykyjensä mukaan. Verotusta uusittiin vähentämällä talonpoikien verotaakkaa ja samalla korvattiin vanhaa maaveroa. Riisinviljelytekniikoita uudistettiin ja maatalous kaupallistui esimerkiksi tupakan ja ginsengin viljelyn kautta. Yeongjon seuraaja Jeongjo vapautti puolestaan valtion orjat, jolloin käsityöläisten itsenäistyessä uusi yrittäjäluokka. Joistakin toteutetuista uudistuksista huolimatta monet yhteiskunnan perusrakenteet säilyivät kuitenkin ennallaan.
Korea 1800-luvun alkupuolella
thumb|[[Gyeongbok-palatsi.]] thumb|[[Hwasongin linnoitus.]] 1800-luvun alku oli taloudellisen alamäen aikaa. Taloudellisen ahdingon yksi osatekijä olivat luonnononnettomuudet. Maassa vallitsi suuri kuivuus vuosina 1812–1813, vuosien 1810 ja 1832 välillä koettiin lukuisia tulvia ja väestöä riivasivat koleraepidemiat. Vuonna 1837 Korean asukasluku oli noin 6,75 miljoonaa, eli vuodesta 1807 se oli laskenut 800 000:lla. Talonpoikia riistettiin ja tiloja autioitui samalla, kun maaseudulla kapinoitiin ja ryösteltiin. Toinen merkittävä tekijä maan kehityksessä olivat holhoojahallituksen. Kuninkaat nousivat usein valtaistuimelleen lapsina, jolloin maata hallitsi käytännössä kuningataräidit, kuningatarvaimot ja yksi kerrallaan näiden yangban-luokan suvut Kim, Cho ja 1700-luvun lopulla kuningas Yeongjo oli surmauttanut oman kruununperijänsä hovijuonittelun takia ja tätä kannattaneet eteläpuolueen jäsenet karkotettiin. Hänen kuolemansa jälkeen valtaan noussut kuolleen kruununprinssin poika Jeongjo kosti isänsä vastustajille ja kärsijänä oli etenkin konservatiivinen kungfutselainen noron-puolue. Jeongjon kuollessa holhoojahallituksen johtoon nousi Yeongjon leski ja nyt koston kierteessä kärsi taas eteläpuolue. Valta vaihteli eri holhoojahallitusta hallitsevien sukujen kesken, kunnes vuonna 1864 valtaistuimelle nousi nuori kuningas Gojong.
Gojongin valtakauden alkupuoliskolla todellista valtaa käytti hänen isänsä Yi Ha-eung, joka tunnetaan ehkä paremmin arvonimellään Daewongun. Daewongun toteutti kungfutselaisuuden kuninkuuden vahvistamiseen tähdänneitä muutoksia, kuten vallan keskittämistä keskushallinnolle ja armeijan nykyaikaistamista. Daewongunin tavoitteiden varjossa oli kuitenkin edelleen taloudellisista vaikeuksista kumpuava tyytymättömyys etenkin yangban-luokan ja oppineiston piireissä. Taloudellisia vaikeuksia tuottivat nyt myös hallitsijan hankkeet, kuten Gyeongbok-palatsin uudet valtavat rakennustyöt. Toisaalta tavallinen kansa koki Daewongunin vastavoimana yangbanien vaikutusvallalle. Daewongunin oli joka tapauksessa erottava, kun uuteen Min-kuningatarsukuun kuulunut Gojongin vaimo Myeongseong yhtyi vaatimuksiin tämän syrjäyttämiseksi.
1800-luku oli myös uusien uskomusten, ideologioiden ja ulkoisten uhkien aikaa. Kristinuskon vaikutteet olivat levinneet jo 1600 lopussa, mutta sen saapumisvuotena pidetään usein virheellisesti vuotta 1784, jolloin katolilaisuuteen kastettu oppinut Yi Seung-hun palasi Koreaan Kiinasta. Yi teloitettiin vuonna 1791, mutta kristinusko levisi kuitenkin edelleen. Kristityt joutuivat koreassa vainojen kohteiksi etenkin vanhoillisten sukujen holhoojahallitusten kausina. Daewongunin toteuttamissa kristittyjen vainoissa vuonna 1866 kuoli joidenkin arvioiden mukaan jopa yli 10 000 kristittyä. Cheondogyo oli puolestaan kristinuskosta vaikutteita ottanut korealainen liike, jonka perusti Choe Je-u vuonna 1860. Cheondogyo eli tuolloinen tonghak kiellettiin, mutta senkään leviämistä ei voitu estää. Uuden ulkoisen uhan muodostivat länsivallat, jotka olivat aloittaneet vaikutusvaltansa levittämisen Kiinassa oopiumisotien myötä. Korean rannikolle oli alkanut saapua länsimaista 1830-luvulta alkaen tiedustelevia laivoja, joiden kanssa käytiin myös joitakin yhteenottoja. Venäjän keisarikunta oli puolestaan levittänyt alueitaan Amurjoelle. Maa yritti avata yhteyksiä myös Koreaan, mutta yritykset torjuttiin. Ranska teki rankaisuretkikunnan Koreaan vuonna 1866 ranskalaisten pappien surmaamisen jälkeen ja samana vuonna tuhottiin Taedong-joella purjehtinut yhdysvaltalainen laiva General Sherman. Amerikkalaiset tekivät oman rankaisuretkikuntansa vuonna 1871. Amerikkalaiset tulittivat korealaisia linnoituksia myös vallaten niistä muutaman, mutta he vetäytyivät ilman sen suurempia tuloksia.
Korean avautuminen
thumb|vasen|[[Yi Ha-eung|Daewongun.]] Japani oli avautunut vuonna 1854 ulkomaille ja vuonna 1868 oli seurannut Meiji-restauraatio, jonka jälkeen maa kaavaili vaikutusvaltansa kasvattamista lähialueillaan. Koreaa pidettiin erityisen tärkeänä ja sen mahdollinen päätyminen Japanin vihollisten käsiin olisi ollut suoraan Japanin sydämeen tähtäävä tikari. Japani oli lähettänyt lähetystöjä Koreaan vuosina 1870 ja 1872, mutta molemmat yritykset torjuttiin. Vuonna 1876 japanilaiset nousivat maihin Ganghwan luona, jonka jälkeen he esittivät uhkavaatimuksen ystävyyssopimuksesta. Daewongun oli nyt syrjäytetty ja tilanne oli otollisempi ja Ganghwan sopimus samana vuonna avasi japanilaisille kolme korealaista satamaa (Busan, Wonsan ja nykyinen Incheon). Japanilaisten saamiin muihin oikeuksiin kuului vapautus tulleista ja Japanin kansalaisten eksterritoriaalioikeudet, eli vapautus paikallisesta tuomiovallasta. Sopimus merkitsi myös Kiinan yliherruuden päättymistä ja Korean nykyaikaistumisen alkamista. Gojongin hallitus alkoi toteuttaa uudistuksia, joita ajoivat myös Korean itsenäisyyttä ja dynastian vallan vahvistamista puoltaneet tahot. Korealaiset lähetystöt tarkkailivat uudistuksia Kiinassa ja Japanissa, minkä lisäksi maahan levisi nykyaikaistamista ajavia kirjoja. Gojongin uudistuslinja herätti vastustusta vanhoillisen yangban-luokan piirissä. Vuonna 1882 puhkesi armeijan kapina, jonka hillitsemiseksi kutsuttiin jälleen valtaan Gojongin isä Daewongun.
Korean kehityksestä huolestunut Japani lähetti lähettilään Koreaan aseistetun saattueen kera, Nyt puuttui asioihin myös Kiina, joka pelkäsi Japanin ottavan Korean käsiinsä lopullisesti. 4 500 kiinalaisjoukko valtasi Korean pääkaupungin ja maan johtoon palautettiin Gojong ja tämän Min-suvun kuningatar samalla, kun Daewongun vangittiin ja vietiin Kiinaan. Kiinalainen varuskunta jäi Koreaan ja japanilaiset joutuivat vetäytymään pienempien joukkojensa kanssa. Avautuminen jatkui Daewongunin kukistuttua jälleen. Korea solmi Japanin kanssa solmittua sopimusta vastaavan sopimuksen Kiinan kanssa ja Kiinan suosituksesta vastaava Chemulpon sopimus tehtiin Japanin vastapainoksi yhdysvaltalaisten kanssa vuonna 1882.
Japani ja Kiina kamppailevat Koreasta
Vuonna 1884 toteutettiin niin sanottu kapsin-kaappaus, jonka aikana salaliittolaiset murhasivat Korean kiinalaismielisiä hallituksen jäseniä. Kaappauksen taustalla oli Kaehwadang-niminen uudistusliike, joka vastusti Kiinan ja Min-suvun vaikutusvaltaa Koreassa. Kiinan ei uskottu puuttuvan kaappaukseen, koska se kävi samalla sotaa Ranskaa vastaan etelässä. Tukea kaappaajat olivat saaneet Japanilta. Luuloista huolimatta Kiina puuttui asioihin ja sen asevoimat valtasivat kuninkaallisen palatsin. Kaappaajat pakenivat Japaniin, jota Min-hallitus syytti nyt kaappaukseen osallistumisesta. Japani vaati puolestaan korvauksia tuhotusta lähetystörakennuksestaan ja vaatimuksen tueksi Japanin ulkoministeri saapui koreaan sotilassaattueen mukana. Vuonna 1885 solmitulla Hanseongin sopimuksella Korea maksoi korvauksia, otti pääkaupunkiin japanilaisen varuskunnan ja pyysi virallisesti anteeksi. Poliittisesti Koreassa olivat niskanpäällä kuitenkin vielä edustajansa Yuan Shikain johtamat kiinalaiset.
Kiinan ja Japanin kilpailu Koreassa kiihtyi maassa vuonna 1894 syttyneen tonghak-kapinan myötä. Talonpoikien kurjuudesta alkanut kapinaliike vaati aluksi vain uskonnollisia uudistuksia, joihin lukeutui aiemmin kielletyn tonghak-liikkeen salliminen. Pian vaatimukset olivat kuitenkin myös poliittisia ja kapinalliset vaativat korruption ja talonpoikien riiston lopettamista. Kapinallisten menestyksen takia kuningas myöntyi joihinkin vaatimuksiin ja 10. kesäkuuta 1894 solmittiin rauha. Rauha oli kuitenkin tarkoitettu vain väliaikaiseksi ajan voittamiseksi ja pyydettyjä uudistuksia pidettiin liian rajuina. Kapinan kukistamiseksi pyydettiin joukkoja Kiinasta, joka lähettikin maahan sotilasosaston 8. kesäkuuta. Tilaisuutta päätti käyttää hyväkseen Japani, jonka joukot nousivat maihin 10. kesäkuuta. Tilanteesta yllättyneet Kiina ja Korea pyysivät molempien osapuolten joukkojen vetäytymistä ja kun Japani ei tähän suostunut, molemmat lisäsivät joukkojaan alueella. 23. heinäkuuta japanilaiset riisuivat korealaiset sotilaat aseista maan pääkaupungissa ja kuninkaan palatsi vallattiin. Min-suku syrjäytettiin ja valtaan nostettiin edelleen Kiinassa kotiarestissa olleen Daewongunin hallitus. 25. heinäkuuta tuhottiin kiinalainen laivasto-osasto ja 1. elokuuta Japani antoi ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aloittaneen sodanjulistuksen.
Japanilaiset olivat ottaneet sotilaallisesti haltuunsa Korean ja sitä seurasi Liaodongin niemimaan satamien ja Taiwanin saaren valtaus. Kiina joutui pyytämään rauhaa ja huhtikuussa 1895 solmittiin Shimonosekin rauhansopimus. Japani sai vapaat kädet Koreassa, Taiwanin saaren ja oikeudet Liaodongin niemimaahan. Ulkovallat eivät puuttuneet asiaan suuremmin, vaikkakin Japani painostettiin sittemmin luopumaan tukikohdistaan Liaodongilla. Koreassa Japani kukisti myös syksyllä 1894 syttyneen toisen tonghak-kapinan.
Japani, Venäjä ja Korean keisarikunta
Korea alkoi kehittyä Kiinan–Japanin sodan jälkeen eräänlaiseksi Japanin suojeluvaltioksi. Japanilaiset painostivat maan uudistuksiin, jotka eivät olleet kuitenkaan aluksi suoranaisesti kolonialistisia. Uudistuksia olivat esimerkiksi eurooppalaistyylisen kabinettiministeriön perustaminen, minkä lisäksi vanhat säätyerioikeudet poistettiin ja otettiin käyttöön valtiovarainhallinto ja valtion budjetti. Uudistukset tunnetaan yhteisnimellä kabo-uudistukset ja niiden myötä maa kehittyi Japanin aiempien uudistuksien mukaisesti. Kaikkia uudistuksia ei kuitenkaan viety läpi, vaan ne olivat voimassa vain paperilla. Japanin politiikka Korean suhteen oli kuitenkin muuttunut varovaisemmaksi, kun maa oli joutunut luopumaan Liaodongin niemimaan tukikohdistaan Venäjän, Ranskan ja Saksan toiveiden mukaisesti. Kun politiikkaan tyytymätön Japanin suurlähettiläs Miura Gorō sekaantui kuningattaren murhaan 8. lokakuuta 1896 hänet kutsuttiin kotiin oikeudenkäyntiä varten. Todisteiden puutteessa hänet kuitenkin vapautettiin sittemmin. Maan sisäpolitiikkaan ei enää puututtu ja kuningas Gojong alkoi etsiä tukea Venäjästä. Uudistukset ja huhut liittyen kuningattaren murhaan olivat synnyttäneet jälleen laajoja mellakoita (ns. tukkamellakat), joita Venäjä käytti nyt edukseen. Gojong oli ollut käytännössä japanilaisten vankina, mutta 11. helmikuuta 1897 hänet salakuljetettiin Venäjän lähetystöön. Gojong perusti uuden hallituksen ja julisti japanilaismieliset maanpettureiksi. Japani joutui aluksi antamaan periksi salaisten venäläisten kanssa pidettyjen neuvottelujen jälkeen. Hyvät suhteet Venäjän ja Korean välillä eivät kuitenkaan kestäneet kauaa.
Korean maineen kohottamiseksi Gojong nostettiin lokakuussa 1897 kuninkaasta (wang) keisariksi (hwangje). Maan nimi muutettiin muodosta Joseon muotoon Taehan, eli Suuri han. Gojong oli teoriassa nyt esimerkiksi Venäjän keisarin veroinen, mutta epäluulo Venäjää kohtaan Koreassa kasvoi. Japanilaiset julkistivat salaiset neuvottelunsa Venäjän kanssa ja Venäjä sai Japanin aiemmin menettämät tukikohdat Kiinassa. Kaikki tämä sai korealaiset epäilemään Venäjän aikeita Korean suhteen. Vuonna 1896 oli perustettu Itsenäisyysseura eli Dongnip hyeophoe, joka oli myös Korean ensimmäinen nykyaikainen poliittinen liike. Liike kampanjoi venäläisten asiantuntijoiden karkottamiseksi, ulkomaiden konkessioiden lakkauttamiseksi ja lopulta myös perustuslaillisen monarkian perustamisen puolesta. Liike keräsi nopeasti kannattajia. Keisari oli aluksi taipua vaatimuksiin, mutta 8. marraskuuta 1898 liike kiellettiin ja sen johtajat pidätettiin.
Japanin protektoraatti
Marraskuussa 1905 Japani esitti Korealle virallisen protektoraattisopimuksen, joka allekirjoitettiin 17. ja 18. päivän yönä. Korealta riistettiin oikeus itsenäiseen ulkopolitiikkaan ja sopimuksen sanamuodot jättivät tilaa myös maan sisäisiin asioihin puuttumiselle. Koreassa sopimusta ei nielty vaikeuksitta ja pian sen solmimisen jälkeen alkoivat yritykset hakea tukea ulkovalloilta. Niistä merkittävin oli korealainen lähetystö Haagin toisessa rauhankonferenssissa. Lähetystöllä oli mukanaan kirje keisarilta, mutta sitä ei päästetty itse neuvotteluihin. Yritysten saama huomio johti kuitenkin Japanin tiukkeneviin otteisiin Koreassa. Epäluotettavana pidetty keisari Gojong pakotettiin luopumaan käytännön vallasta poikansa Sunjongin hyväksi. Uutisen aiheuttamien mellakoiden ja japanilaisten joukkojen kanssa käytyjen yhteenottojen jälkeen Gojong erosi kokonaan. Japani sekaantui uuden hallituksen kanssa nyt myös suoraan maan hallintoon. Korean sotaväki lakkautettiin ja Japanin edustaja sai oikeuden neuvoa hallitusta ja ehdottaa henkilöitä virkamiespaikkojen täydentäjiksi.
Japanin toimet herättivät aseellista vastarintaa. Etenkin lakkautetun sotaväen sotilaat ryhtyivät sisseiksi niemimaan vuorilla. Vuosien 1907 ja 1911 aseelliseen vastarintaan osallistui jopa 143 690 korealaista ja heistä noin 10 000 sai surmansa. Japanilaiset menettivät vain alle 200 miestä. Korealaiset tekivät myös terrori-iskuja, joista kuuluisin oli An Jung-geunin toteuttama Itō Hirobumin murha Harbinissa 26. marraskuuta 1906. Vastarinta tukahdutettiin kuitenkin kovin ottein vuoteen 1910 mennessä. Korealaisten sissitoimintaa käytettiin perusteena liittää maa lopullisesti Japaniin kesällä 1910. Keisarin vallasta luopumisesta ja Korean ja Japanin liitoksesta tiedotettiin 29. elokuuta. Keisari Sunjong alennettiin kuninkaaksi, joskin hän sai pitää kuninkaan arvonimen ja hovinsa. Liitosta seurasi Japanin siirtomaa-aika, jota kesti aina vuoteen 1945 saakka.
Hallinto
Joseon-dynastian hallintomalli sai esikuvansa Kiinasta. Korkeimmalla hallinnon hierarkiassa oli ainakin teoriassa rajatonta valtaa käyttävä hallitsija. Toisaalta kungfutselainen maailmankatsomus asetti rajoja, joita hallitsijan ei katsottu sopivaksi ylittää. Hallitsijan ohella todellista valtaa käyttivät usein hallitsijan perhe ja suku ja etenkin kuningattaren lähiomaiset. Hallitsijan neuvonantajina toimi valtioneuvosto ja valtiosihteerejä. Hallintotoimia varten oli kuusi ministeriötä. Korea jakautui paikallishallinnon tasolla ensin seitsemään ja sittemmin kahdeksaan maakuntaan. Kahdeksan maakuntaa olivat Chungcheong, Gangwon, Gyeonggi, Gyeongsang, Jeolla, Hwanghae, Pyongan ja Hamgyong. Maakunnat jakautuivat puolestaan edelleen pienempiin prefektuureihin ja piirikuntiin. Paikallishallinnon yksikköjen johdossa toimivat keskushallinnon nimittämät virkamiehet. Virkoja jaettiin alun perin ansioituneille alamaisille eli aatelille, mutta myöhemmin yleistyi tapa nimittää virkamiehiksi virkamiestutkinnon läpäisseitä henkilöitä. Virkamiestutkinnot olivat tulleet käyttöön jo Goryeo-dynastian aikana, mutta tapa yleistyi vasta Joseonin kaudella. Käytännössä tutkintojen suorittajat kuuluivat aina yangban-luokkaan, joskin dynastian loppukausina ilmaantui myös joitakin tutkinnon suorittaneita alempaan chungin-luokkaan kuuluneita.
Yhteiskunta
thumb|Mies ja nainen maalauksessa vuoden 1805 paikkeilta. Korean yhteiskuntakerrokset jakautuivat kungfutselaisen mallin mukaisesti. Paikka perheessä määrittyi iän, sukupuolen ja senioriteetin kautta ja yhteiskunnassa puolestaan tiettyyn väestökerrokseen kuulumisen kautta. Väestön luokkajako poikkesi jonkin verran esimerkiksi Kiinan vastaavasta järjestelmästä. Koreassa väestö jakautui neljään pääryhmään, jotka olivat ylempiarvoisista alempiarvoisiin yangban, chungin, sangmin ja lopulta cheonmin. Yangban-luokka koostui siviilivirkamiehistä ja sotapäällystöstä. Myös Kiinassa oli samanlainen virkamiesluokka, mutta Koreassa luokkaan kuuluminen oli voimakkaammin perinnöllistä. Luokkaa on joskus pidetty kokonaan suljettuna kastina, tosin yksimielisyyttä tästä ei tutkijoiden keskuudessa ole. Yangban-luokka hallitsi suuria maa-alueita, jotka kuuluivat teoriassa valtiolle, mutta olivat kuitenkin käytännössä yksityisomaisuutta. Yangban-luokka oli kuitenkin suuri ja siihen saattoi kuulua myös suhteellisen köyhää väestöä. Arvohierarkiassa seuraavina oli chungin-luokka, joka koostui hallinnon teknisistä taitajista, joilla ei kuitenkaan ollut kungfutselaisuudesta kumpuavaa arvovaltaa. Luokkaan kuuluivat esimerkiksi lääkärit, tähtitieteilijät, pikkuvirkamiehet ja alempi sotapäällystö. Yhteiskuntaluokista suurin oli sangmin, johon kuului ehkä noin kolme neljäsosaa korealaisista. Luokkaan kuuluivat talonpojat, käsityöläiset ja kauppiaat. Talonpojat olivat usein pääasiallisia veronmaksajia ja heidän asemansa oli maaorjan tapainen. Alimman yhteiskuntaluokan muodosti cheonmin. Luokkaan kuuluivat esimerkiksi suutarit, teurastajat, prostituoidut, šamaanit, vankiloiden virkailijat ja valtion orjat. Cheonmin-luokan harjoittamiin ammatteihin liittyi usein uskonnollisesti tai moraalisesti halveksuttuja piirteitä. Joseon-dynastian aikana Koreassa oli myös orjia. Orjia saattoi omistaa valtio tai yksityiset tahot. Valtion orjat vapautettiin vuonna 1801 ja orjuus lakkautettiin kokonaan vuonna 1894. Vuonna 1894 purettiin myös monet muut perinnäiset säätyrajoitukset.