cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luostarinmäen museokortteli
Luostarinmäen muuttaminen museoksi (1900-luku)
Luostarinmäen huonokuntoiset rakennukset vaativat paljon entisöintiä ennen museon avaamista. 1930-luvun asussa olleet rakennukset pyrittiin palauttamaan 1800-luvun asuun esimerkiksi paljastamalla hirsiseinät tapettien alta ja palauttamalla avoliedet paikoilleen. Suuri merkitys Luostarinmäen käsityöläismuseon synnyssä oli museoon vuonna 1937 palkatulla nuorella maisterilla Irja Sahlbergillä, joka jäi museoon töihin yli 30 vuodeksi ja eteni myöhemmin Turun kaupungin historiallisen museon johtajaksi. Sahlberg hyödynsi kokemustaan kansankulttuurin tutkijana ja loi yhteistyössä käsityöläisten ja ammattimiesten kanssa suurimman osan Luostarinmäen verstaista ja asuntokokonaisuuksista. Sahlberg pyrki esittämään Luostarinmäen elämän kokonaisuutena, antamaan sen asukkaista positiivisen ja elinvoimaisen kuvan kuitenkaan kauhistelematta tai peittelemättä arkielämän kovuutta. Eri ammattiryhmät ja näitä edustaneet vanhat käsityöläismestarit osallistuivat verstaiden luomiseen lahjoittamalla esineistöä ja rahaa sekä tarjoamalla asiantuntemusta. Yhteistyöhön tyytyväiset käsityöläiset lupasivat myös tulla verstaisiin työskentelemään tarpeen vaatiessa, ja monet pitivätkin lupauksen elämänsä loppuun asti. Tästä ovat lähtöisin museossa vuosittain järjestettävät Käsityötaidon päivät.
Luostarinmäellä oli asukkaita vielä museotoiminnan alettua. He saivat asua ilmaiseksi, mutta heillä oli velvollisuus hoitaa esimerkiksi talonmiehen tehtäviä alueella. Joitakin tällaisia asuntoja on sittemmin museoitu ja jätetty siihen asuun, mihin ne jäivät alkuperäisten asukkaidensa kuoltua. Tällainen on esimerkiksi Kanervon sisarusten talo, joka museoitiin vuonna 1965 talon viimeisen asukkaan kuoltua. Se edustaa 1950-luvun vaihteen asumiskulttuuria rinnakkaiselona museotoiminnan kanssa. Talon omistanut suku oli asunut Luostarinmäellä vuodesta 1798 asti. Museon nuorin interiööri puolestaan kuului työläisnaiselle, joka asui huoneen ja wc:n käsittävässä asunnossaan vuodesta 1962 kuolemaansa 1982 asti, mistä asti huone on säilytetty koskemattomana.
Luostarinmäen infran korjaukset 2021–2022
Luostarinmäen museo oli suljettuna vuoden 2021 lokakuusta kesäkuulle 2022 laajamittaisten infrastruktuurin remontin vuoksi. Remontin aikana uusittiin 1950- ja 1960-luvuilta olevat sähkö-, vesi- ja viemärijärjestelmät.
Uudistamishanke 2018–2022
Samanaikaisesti infraremontin kanssa uudistettiin myös museon näyttely sekä parannettiin saavutettavuutta ja tiedon välitystä. Esteettömyyttä parannettiin rakentamalla lepotasanteita kulkuväylien varrella sekä pyörätuolirampeilla joihinkin interiööreihin. Näyttelyuudistuksen myötä Luostarinmäen tarinat painottuvat alueella asuneisiin henkilöihin. Uudistamishankkeen yhteydessä lisättiin myös toiminnallisuutta muun muassa Lasten Luostarinmäki -kokonaisuuden muodossa. Aluetta elävöittävät lisäksi tuoksu- ja äänitehosteet.
Luostarinmäen talot ja pihapiirit
<mapframe text="Museoalue Turun kartalla (zoomattava)" latitude="60.44660" longitude="22.27725" zoom="17" width="250" height="365" align="right"> {   "type": "Feature", "properties": { "marker-symbol": "museum", "marker-color": "0050d0" },   "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 22.2776,           60.4468            ]    } }
Piha 1, talo 172
Pihassa ovat höökarin eli sekatavarakauppiaan puoti, ylioppilaan vaatimaton kamari, savenvalajan verstas sekä 1900-luvun alun suutarinverstas ja asunto ajalta, jolloin ompelukone on jo syrjäyttänyt käsin ompelun. Alueen komeimpiin kuuluva talo on rakennettu 1800-luvun alkupuolella. Se on esimerkki Turun paloa edeltäneestä rakennustavasta, jossa julkisivu ja pääsisäänkäynti ovat pihan puolella ja talon vaatimattomampi takaosa kujalle päin. Vuoteen 1912 asti talo oli saman suvun omistuksessa. Eräs suvun toimeliaista naisista, Miina Palander, piti 1800-luvun keskivaiheilla talossa pientä puotia, panttilainaamoa ja yleistä saunaa.
Hooligans gegen Salafisten
thumb|250px|HoGeSa:n mielenosoitus Kölnissä. Hooligans gegen Salafisten (lyh. HoGeSa, "Huligaanit salafisteja vastaan") on äärioikeistolaisten jalkapallokannattajien syksyllä 2014 Saksassa muodostama islaminvastainen kansalaisliike. HoGesa:n itsensä mukaan sen tarkoituksena on Saksassa esiintyvän salafismin vastustaminen sekä perinteisten saksalaisten perhearvojen puolustaminen. Liikkeen organisaation esikuvana on pidetty Englannissa vuonna 2009 perustettua English Defence League -järjestöä.
Luostarinmäen museokortteli
Piha 1, talo 172
Parturi-peruukintekijän huone sekä pihan ulkopuolella sijainnut köydenpunontarata poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä. Talon 172 kahteen kamariin lisättiin johdantonäyttely, joka valottaa alueen historiaa.
Hooligans gegen Salafisten
Mielenosoitukset
Ensimmäisen mielenosoituksensa HoGeSa järjesti Dortmundissa 28. syyskuuta. Se keräsi yhteensä noin 300 osallistujaa, mukana oli muun muassa vuonna 1995 kielletyn uusnatsipuolue FAP:n johtohahmoihin lukeutunut Siegfried Borchardt. Samankokoisia tapahtumia pidettiin tämän jälkeen myös Essenissä, Mannheimissa ja Nürnbergissä.
Luostarinmäen museokortteli
Piha 2, talo 169
Pihan talot on sisustettu esittelemään tupakan valmistusta. Vuonna 1731 Turussa oli yksi tupakkakehräämö ja Venäjän vallan alussa neljä. Ne tuottivat lähinnä purutupakkaa ja piipputupakkaa. Vuonna 1846 gävleläinen Pehr Cerelius Rettig perusti Turkuun tupakkatehtaan, josta tuli ajan myötä maan tärkein. Museon verstaiden sisutuksessa asiantuntijoina ovatkin toimineet Rettigin ja Strengbergin tehtaat. Taloissa esitellään käsityönä tehtyjen savukkeiden, nuuskan, piipputupakan, sikarien ja pikanellin eli mausteliemessä liotetun, tupakanlehdistä rullatun purutupakan valmistusta. Lisäksi esillä on tupakkakauppa, jonka sisustus on peräisin 1800-luvun puolivälistä aina vuoteen 1962 toimineesta Turun savuke -liikkeestä. Pihassa sijaitsevat myös aitta ja talli. Tontti mitattiin vuonna 1794 kirvesmies Liljeblomille, joka rakensi parituvan tontin pohjoispuolelle. Turun palon jälkeen tuolloinen omistaja rakensi tontin lounaiskulmaan neljä uutta pientä huonetta asuntopulan lievittämiseksi.
2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä on talon 169 piharakennukseen lisätty palovartijan huone, sekä piian kamari joka korvaa entisen rengin kamarin.
Hooligans gegen Salafisten
Mielenosoitukset
Kölnissä järjestettiin 26. lokakuuta HoGeSa:n ensimmäinen valtakunnallinen mielenosoitus. Osallistujia oli paikalla ainakin 1 500 ja joidenkin lähteiden mukaan jopa 3 000–4 000. Mielenosoittajien joukosta kuultiin uusnatsien iskulauseita ja osallistujat tekivät myös natsitervehdyksiä. Kölnin mielenosoitus päättyi lopulta mellakointiin ja yhteenottoon poliisin kanssa. Toinen valtakunnallinen mielenosoitus järjestettiin Hannoverissa 15. marraskuuta. Paikalla oli noin 3 000 HoGeSa:n mielenosoittajaa sekä 6 000 vastamielenosoittajaa ja 6 600 mellakkapoliisia.
Hannoverin tapahtuman jälkeen liike on ollut aktiivinen lähinnä internetissä. Seuraava suuri mielenosoitus oli suunnitteilla Esseniin 18. tammikuuta 2015, mutta poliisi kielsi sen järjestämisen. Kaupunkiin ilmaantui kuitenkin noin 50 HoGeSa:n kannattajaa, joilta poliisi takavarikoi muun muassa baseball-mailoja.
Luostarinmäen museokortteli
Piha 3, talo 168
Pihassa sijaitsevat viulunrakentajan verstas, irtolaisen huone, työmiehen asunto (ent. leskimiehen asunto), kasvattipojan asunto ja muusikon asunto. Viulunrakentajan verstasta sisustettaessa asiantuntijoina toimivat viulunrakentajat Jukka ja Carlo Bergman. Lapset auttoivat usein äitiä karstauksessa. Luostarinmäellä asui 1800-luvun lopulla runsaasti yksin eläviä ja leskiä, ja leskimiehen asunto on sisustettu 1900-luvun alkupuolelta olevan valokuvan mukaan.
2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä poistettiin kaiteentekijän verstas ja karstaajan huone. Villankarstaus oli työtä, jota naiset pystyivät tekemään kotona ja josta he saivat pientä tuloa. Kaiteentekijä valmisti kangaspuiden kaiteita eli pirtoja, joiden kautta loimilangat kulkevat.
Piha 4, talo 158
Pihassa sijaitsevat kuparisepän verstas ja koti lasimestarin verstas sekä läkkisepän koti. Kuparisepän verstaalla esitellään kahvipannun teon eri työvaiheet. Kahvipannut olivat tärkeä artikkeli kuparisepälle, samoin keitto-astiat. Kuparisepät tekivät kuparitöiden lisäksi läkki- ja rautapeltitöitä. Läkkiseppä oli köyhälle kansalle tärkeä käsityöläinen, sillä läkkipeltinen kahvipannu maksoi suunnilleen kymmenesosan kuparipannun hinnasta. Lyhdyt olivat myös tärkeä myyntiartikkeli läkkisepille, sillä kaupungissakin oli kuljettava iltaisin lyhty kädessä. Kultaajan työhön kuuluivat muun muassa peilien kehysten kultaus sekä myöhemmin myös kehysten valaminen kipsistä. Lasimestari teki muun muassa ikkunoiden lyijypuitteita. Puupuitteiden yleistyessä lasimestarin pääasialliseksi työksi tuli lasin leikkaaminen ja hänen tärkeimmiksi työkaluikseen timantti- ja kittiveitsi.
Läkkisepän verstas poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Piha 5, talot 159–160
Pihapiiriin sekä rakennuksiin on sisustettu toiminnallinen kokonaisuus Lasten Luostarinmäki. Rakennuksiin on sisustettu koululaisen koti, kirvesmiehen tyttären koti sekä kivipaino. Moniväripainatuksen mahdollistava kivipainotekniikka eli litografia yleistyi 1800-luvulla. Turun Kivipainon painokone on hankittu Saksasta vuonna 1850. Yhdessä rakennuksista sijaitsee museon vaihtuvien pienoisnäyttelyjen tila. Pihassa on myös museon juhlalava, jolla aina silloin tällöin järjestetään kansantanssiesityksiä. Pihan rakennukset edustavat nykyisen Luostarinmäen alueen vanhinta rakennuskantaa. Tontit mitattiin vuonna 1785 kahdelle eri omistajalle ja kumpikin siirsi paikalle vanhan rakennuksen. Pienet ikkunat, matalat huoneet ja turvekatot kertovat vanhakantaisesta rakennustavasta. Suuri piha syntyi kun tontit yhdistettiin vuonna 1812.
Kersantinlesken asunto ja laudankantajan perheen asunto poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Piha 6, talo 166
Kivanhakkaaja Frans Hjalmar Kanervo osti vuonna 1939 talon vastapäätä lapsuudenkotiaan ja asui siellä sisarustensa kanssa koko loppuelämänsä. Talon ja irtaimiston Kanervo testamenttasi museolle ja se on säilytetty siinä asussa kuin se oli Hjalmar Kanervon veljen Alfredin kuoltua vuonna 1965. Kanervojen koti edustaa 1940- ja 1950-lukujen taitteen asumista Luostarinmäellä rinnakkain museon kanssa.
thumb|left|Nyörinpunojan verstas poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Piha 7, talo 165
Tontin taloissa sijaitsevat postikonttori, leipomo, krouvi, krouvipiikojen huone sekä valokuvaamo. Kesäaikaan 1800- ja 1900-luvun taitteen muodin mukaisesti pukeutunut postifröökynä myy kävijöille postikortteja ja -merkkejä. Hän leimaa postilähetykset postilaitoksen hyväksymällä Luostarinmäen erikoisleimalla. Leipomossa vierailee muutamana päivänä vuodessa sokerileipuri valmistamassa marsipaanimakeisia. Leipomon yhteydessä on pieni leipäpuoti ja kahvitupa, joka muistuttaa 1800-luvun lopun kahvipaikkoja jokivarressa ravintola Pinellan alapuolella. Tontti mitattiin 1792 laudankantajalle, joka rakensi sinne parituvan. Monet rakennustaitoiset omistajat ovat kukin muokanneet tontin rakennuskantaa.
Nyörinpunomo poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeessa.
thumb|Rouva Fridénin huone ennen uudistamishanketta.
Piha 8, talo 173
Tontti mitattiin vuonna 1798 Paimiosta Turkuun muuttaneelle kirvesmies Henrik Söderlundille. Perheen kasvaessa talo laajeni täyttämään lähes koko tontin. Ensimmäiseksi rakennettua taloa kutsutaan merimiehen taloksi, koska suvussa oli useita merimiehiä. Rakennus on paritupa eli sen kummassakin päässä on tupa ja niiden välissä porstua. Porstuasta on erotettu puolet kamariksi. Koska käynti sinne on tuvan puolella, sanotaan sitä tupakamariksi. Rakennuksen päähän on vielä rakennettu peräkamari. Sisustus muistuttaa 1800-luvun maalaiskotia. Tuvan seinät ovat paljaat, ja takkauuni on säilynyt alkuperäisessä muodossaan. Toistuvan täyttävät isot kangaspuut, sillä talon naisväen tiedetään hankkineen tuloja kankaankudonnalla. Aitta oli välttämätön myös kaupungissa. Siellä säilytettiin niin elintarvikkeita kuin myös vaatteita.
Rouva Fridénin huoneena tunnettu tila muutettiin Kotirannassa ja kaukomailla -näyttelyksi 2020-uudistamishankkeen yhteydessä.
Piha 9, 174
Taloon on sisustettu kirjapaino, jossa ladotaan ja painetaan edelleen käsin pieniä painotöitä museon myyntiin. Suuren osan irtaimistosta on lahjoittanut Åbo tidnings och tryckeri ab. Kirjapainossa työskenteli latojia ja painajia, jotka edustivat kahta eri ammattia. Talo mitattiin kirvesmies Stenlundille vuonna 1797, ja se on ainoa, johon ei ole tehty lisärakennuksia. Parituvassa on porstuakamari ja suuri kuisti.
Piha 10, talo 176
Pihassa sijaitsevat 1980-luvulle asti asuinkäytössä ollut työläisnaisen asunto sekä puusepän, huonekalusorvarin, piipunsorvarin ja verhoilijan verstaat sekä kätilön asunto. Piipunsorvaajan verstaan on sisustanut sorvari John Salmela, jonka isä Leander Sjöblom työskenteli piippusorvarina Raunistulassa, mistä osa piippumalleista on peräisin. Verhoomon esineet ovat kuuluneet verhoilija Bruno Suomiselle, joka avasi liikkeensä Turussa vuonna 1933. Verhoilijan tehtäviin kuului huonekalujen lisäksi seinien verhoaminen kangastapeteilla sekä verhoasetelmien tekeminen. Tontti mitattiin vuonna 1800 pakkaaja Gröndahlille, ja suvun eri jäsenet ovat olleet sen omistajina.
Tynnyrintekijän verstas muutettiin verhoomoksi 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
thumb|left|Maalari työskentelemässä maalarinverstaassa
Piha 11, talo 171½
Asuntojen määrä on tässä pihassa suurin koko Luostarinmäellä. Taloissa sijaitsevat muurarin asunto ja vuokrahuoneet, kirjansitomo sekä maalarin, kulta- ja hopeasepän, räätälin ja korintekijän verstaat. Muurarin asunto kuvastaa Luostarinmäen alkuperäisiä oloja vuoden 1800 tienoilla. Talon omistaneen muurari Wennerqvistin muuraamat uunit salissa ja kamarissa ovat edelleen jäljellä. Vuokrahuoneet sijaitsevat omistajan asuinrakennukseen tehdyssä kaksikerroksisessa lisärakennuksessa. Luostarinmäen henkikirjoista ilmenee, että vuokralaiset olivat useimmiten yksin eläviä ihmisiä, esimerkiksi kisällejä ja merimiehiä sekä leskirouvia, mutta joskus pienessä vuokrahuoneessa saattoi asua myös monilapsinen perhe. Maalarinverstaat olivat tavallisesti Luostarinmäen verstasta tilavampia. 1800-luvulla Turussa työskenteli 7–8 maalarimestaria. Maalarit saattoivat maalata kaikkea taloista alttaritauluihin, ja ammatti oli lähellä taiteen harjoitusta. Kultasepän verstaan vanhimmat työkalut ovat 1800-luvun puolivälistä, ja ne ovat kuuluneet turkulaiselle kultasepälle E. R. Lundgrenille. Räätälin verstas antaa kuvan töiden jakautumisesta miesten ja naisten kesken, sillä miespuoliset räätälit tekivät miesten päällysvaatteet kun taas naispuoliset ompelijattaret ompelivat lähinnä liina- ja alusvaatteita. Korintekijän verstaan on sisustanut korintekijä Fredrik Renfors. Erilaisten kanto- ja säilytyskorien lisäksi korintekijä saattoi punoa myös esimerkiksilastenvaunujen koriosia ja lastensänkyjä. Kirjansitomo jatkaa siitä mihin kirjapaino päättää työnsä. Siellä painotuote ommellaan kirjaksi ja se saa kannet suojakseen. 1700-luvun keskivaiheille asti kirjansitojat hoitivat myös kirjojen myynnin. Arvokkaat niteet sidottiin nahkakansiin ja ne saivat koristeekseen lehtikultaa ja marmoroitua paperia. Kirjansitomon yhteydessä on pieni kirjapuoti.
thumb|Kirjansitomo
Piha 12, talo 183
Piha edustaa Luostarinmäen asuttamisen myöhäisintä vaihetta, sillä tontti on mitattu vuonna 1803. Rakennusten erityispiirteenä ovat kivikatot. Aluskatteena olevaa tuohta pitävät paikoillaan levymäiset kivenkappaleet. Kiviä oli helposti saatavilla, sillä Vartiovuorella sijaitsi louhimo.
Rakennuksiin on sisustettu kirvesmiehen asunto, nuohoojan pesuhuone sekä Oman katon alle -näyttely rakentamisesta Luostarinmäellä. Kirvesmiehen asunnon sisustamisessa museota auttoi lapsena 1860-luvulla siinä asunut henkilö. Nuohoojanverstas on sisustettu Suomen Nuohoojamestareiden liiton avustuksella. Niin kauan kuin puulämmitys oli yleisin lämmitysmuoto, tulisijat oli nuohottava säännöllisesti tulipalovaaran vähentämiseksi. Kaupungit oli jaettu nuohouspiireihin. Jokaisella alueella oli huone, jossa nuohoojat aloittivat ja lopettivat työpäivänsä. Siellä he peseytyivät ja säilyttivät työkalujaan.
Vaununtekijän verstas poistettiin 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä. Tilassa sijaitsee nykyään teemanäyttely Oman katon alle.
Piha 14, talo 178
Pihassa sijaitsevat kellosepän ja kammantekijän verstaat sekä sirkustaiteilijan ja hattumaakarin asunnot. Kellosepän ammatti on kehittynyt ohutlevyseppien taidosta valmistaa tornikelloja. Tällaisia oli esim. 1550-luvulla Turun tuomiokirkossa ja 1560-luvulla Turun linnassa. Ammatti itsenäistyi 1700-luvulla kun porvaristo alkoi hankkia itselleen seinä- ja taskukelloja. Silloin Turussa oli vielä vain pari kelloseppää, mutta vuonna 1857 kaupungissa toimi jo 6 kelloseppää. Kammantekijän verstas kuului alkujaan kammantekijä Emil Ahlrothille, joka oli Suomen viimeinen ammattikuntalaitoksen tapaan oppinsa saanut mestari. Verstas esittelee sarvikamman teon eri vaiheita.
Hansikkaantekijän verstas muutettiin hattumaakarin asunnoksi 2020-luvun uudistamishankkeen yhteydessä.
Yhdystie 1361
Yhdystie 1361 on Hyvinkäältä Läyliäisiin Kytäjän kautta johtava yhdystie. Tie lähtee Hyvinkäältä lännen suuntaan ja alkupää on olemukseltaan kaupunkimainen. Moottoritien ylitettyään tie muuttuu olemukseltaan maaseutumaiseksi ja kulkee peltojen reunalla.
Patojassa tien luonne muuttuu voimakkaasti, koska se seuraa entistä lehmipolun linjausta. Tämän vuoksi siinä on jyrkkiä mutkia sekä mäkiä ja tie onkin onnettomuusherkän maineessa tällä osuudella. Tie päättyy Klaukkalantien risteykseen Lopen Läyliäisissä.
Sommonlampi
Sommonlampi on Keski-Suomessa Keuruulla Häkkiskylänn lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Antwerpen
Antwerpen sijaitsee Scheldejoen rannalla, ja sen kautta kaupunki on yhteydessä Pohjanmereen. Albertin kanava puolestaan yhdistää kaupungin Liègeen.
Historia
Antwerpenilla on pitkä ja värikäs historia, ja se on ollut tärkeä kaupankäynnin keskus jo 1400-luvulla. Erityisesti se on tunnettu timanttikaupasta sekä satamastaan, joka on Euroopan vilkkaimpia.
Kahdeksankymmenvuotisen sodan tapahtumien vuoksi kulku Antwerpenin satamaan estettiin vuonna 1585 ja satamatoiminta keskittyi Amsterdamiin. Tätä kesti liki 200 vuotta, ja Antwerpen taantui tuona aikana paljon. Sataman uusi nousu koitti, kun Napoleon alkoi rakennuttaa Antwerpeniin uusia satama-altaita tarkoituksenaan tehdä siitä tukikohta englantilaisia vastaan. Nykyään satamatoiminta on siirretty pois kaupungista uuteen satamaan lähemmäksi merta.
Antwerpenissa järjestettiin kesäolympialaiset 1920.
Ystävyyskaupungit
Antwerpenilla on yhdeksän ystävyyskaupunkia:
Kivisydän
Hankkeen eteneminen
Oulun kaupunginvaltuusto hyväksyi istunnossaan 21. toukokuuta 2007 kallioparkkialueen asemakaavan äänin 56–11. Oulu luopui ensin hankkeesta poistamalla sen budjettiesityksestä 26. lokakuuta 2009. Kaupunginjohtaja Matti Pennasen mukaan hanke kaatui tuolloin ennakoitua korkeampaan hintaan ja tontinomistajien haluttomuuteen sitoutua maankäyttösopimuksiin. Kallioparkin ensimmäisen vaiheen kokonaiskustannusarvio oli 31 miljoonaa euroa, josta ydinkeskustan kiinteistöjen osuus oli 27,9 miljoonaa euroa ja kaupungin osuus 3,1 miljoonaa euroa. Ensimmäisessä vaiheessa oltiin rakentamassa 700 autopaikkaa. Lopulta autopaikkojen kaavailtua määrää nostettiin 900:aan ja ajoluiskien määrää kahteen. Lisäksi kustannusarvio nousi tuolloin lähes 60 miljoonaan euroon.
Kallioparkki Kivisydämen rakentamis- ja rakennuttamiskustannukset jäivät lopulta 68 miljoonaan euroon ennakoidun 73,5 miljoonan euron sijaan eli pysäköintilaitos tuli 5,5 miljoonaa euroa ennakoitua halvemmaksi. Rakentamiskustannusten osuus loppulaskusta oli 64,5 miljoonaa euroa ja rakennuttamisen osuus 3,5 miljoonaa euroa. Rahoituspuolella kaupungin ennakkoon keräämillä autopaikka- ja väestönsuojelumaksuilla katettiin 44,5 miljoonaa euroa. Oulun kaupungin suunnitteluun käyttämä suora sijoitus jäi 600 000 euroon. Loput 22,9 miljoonaa euroa on hoidettu lainoituksin.
Hankkeen vastustus
Aiheesta käytiin vilkasta keskustelua puolesta ja vastaan Kalevan yleisönosastolla. Rakentamisen puolesta ja rakentamista vastaan avattiin nettiadressit, joista jälkimmäisessä on yli 17 000 allekirjoitusta. Vastustavassa adressissa kritisoitiin Kallioparkin ympäristövaikutuksia, vaikutuksia asukkaiden viihtyvyyteen, kalleutta sekä hankkeen vaihtoehdottomuutta. Kallioparkkia kannattavassa adressissa puollettiin hanketta muun muassa sen vuoksi, että keskustasta saataisiin autot pois.
Khevsureti
pienoiskuva|Khevsuretin sijainti Georgiassa pienoiskuva|Šatilin kylä pienoiskuva|Khevsuretilaisia perinteisissä asuissa vuoden 1910 tienoilla
Khevsureti on historiallis-maantieteellinen alue Georgian koillisosassa Suur-Kaukasuksen rinteillä Tšetšenian rajalla. Se on syrjäinen, vaikeasti saavutettava vuoristoalue, jossa on säilynyt vanhaa arkkitehtuuria ja tapoja. Se kuuluu Mtskheta-Mtianetin hallintoalueeseen.
Alueen merkittävin kylä on Šatili 1 395 metrin korkeudella merenpinnasta. Siellä on säilynyt yli 50 puolustustornia. Jotkin rakennukset ovat 500-luvulta, suurin osa 900–1100-luvuilta. Ne hylättiin valtaosin 1950-luvulla ja restauroitiin osittain 1970-luvulla. Toinen tärkeä kylä on lähes 1 600 metrin korkeudella sijaitseva Mutso, jossa on noin 30 puolustustornia. Se kuitenkin hylättiin lähes täysin 1900-luvun alussa ja se on osittain raunioitunut. Muita pienempiä kyliä ovat Ardoti ja Khakhabo. Šatiliin ei ole tieyhteyttä talvella joulukuusta huhtikuuhun, koska sinne johtava sola on suljettu. Sekä Khevsuretin että viereisen Pšavin alueen hallinnollisena keskuksena toimii Barisakhon kylä.
Khevsuretin asukkaat tunnetaan nimellä khevsurebi. 1920-luvulla alueella oli vielä 4 000 pysyvää asukasta, mutta nykyään heitä on vain 400, ja monet asuvat käytännössä Tbilisissä. Khevsuretilaiset tunnetaan muun muassa kauniista tekstiileistään, jotka on kirjailtu tähdin ja ristein. Miesten sanotaan käyttäneen rengashaarniskoita 1930-luvulle saakka. Khevsuretilaisia pidetään lyhytsanaisina, mutta heidät tunnetaan myös runoudestaan.
Khevsuretilaisten uskonnossa on säilynyt esikristillisiä piirteitä. Esimerkiksi ikonit on kielletty, eikä varsinaisia kirkkoja ole. Ristien sijaan saatetaan käyttää peuran tai pässin sarvia. Palvottuihin henkiin (vohi) kuuluvat esimerkiksi vuorten suojelija Goris Angelosi, myrskyjä ja lumivyöryjä aiheuttava ”suuren vuoren isä” Did Gori ja Panin kaltainen Otšopintre. Pyhää Yrjöä pidetään sodan jumalana.
Maritta Lintunen
Maritta Lintunen (s. 1961 Savonlinna) on suomalainen kirjailija. Häneltä on ilmestynyt romaaneja sekä novelli- ja runokokoelmia.
Elämä ja ura
Lintunen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Nurmeksessa ja valmistui ylioppilaaksi Nurmeksen lukiosta. Hän on valmistunut Kuopion konservatoriosta laulunopettajaksi ja musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta. Lintunen työskenteli kirjoittamisen ohella laulunopettajana, kunnes keskittyi kirjoittamiseen päätoimisesti vuodesta 2006 alkaen. Musiikki on ollut läsnä myös hänen teoksissaan.
Kuopion vuosien jälkeen Lintunen asui parikymmentä vuotta Jyväskylässä, missä hän myös julkaisi ensimmäiset teoksensa. Lintusen esikoisteos, runokokoelma Liekkikupolit, ilmestyi vuonna 1999 ja oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Hänen toinen runokokoelmansa Valaistut talot oli Runeberg-palkintoehdokkaana 2005, kuten myös ensimmäinen novellikokoelma Ovisilmä vuonna 2006. Lintunen on ollut myös neljästi Savonia-kirjallisuuspalkintoehdokkaana (2009, 2011, 2019 ja 2021).
Lintusen runoja ja novelleja on ilmestynyt antologioissa ja kirjallisuuslehdissä englanniksi, ruotsiksi, unkariksi, udmurtiksi, hollanniksi, saksaksi, venäjäksi, portugaliksi, filipinoksi ja tšekiksi. Novelli Piinaviikko kokoelmasta Ovisilmä valittiin vuoden 2012 Best European Fiction -kokoelmaan (Dalkey Archive Press, USA).
Lintunen asuu Hämeenlinnassa. Hän on asunut myös kaksi vuotta Eeva Joenpellon kirjailijakodissa Sammatissa.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Lähde
Lentomelu
Lentomelun hallinta ja vähentäminen
Ilmailuhallinnot ovat pyrkineet alentamaan koneiden aiheuttamaa melua yhtäältä moottoreiden melunvaimentimilla, toisaalta melunvaimennusalueilla: koneiden nousu- ja laskeutumissuuntia kentille on rajoitettu, ja taajamat ylittäville lentoreiteille on asetettu vähimmäiskorkeudet. Suomessa melunvaimennusalueet ovat kuitenkin vain suositusluonteisia.
Myös lentokoneiden koekäytön ja moottoritestauksen sekä lennonopetuksen samoin kuin lento- ja laskuvarjohyppyharrastuksen aiheuttamaa melua on pyritty vähentämään. Näin menetellään myös pienemmillä yleisilmailukentillä, kuten Suomessa Malmin lentoasemalla, jossa lentoonlähdöt ja laskeutumiset on rajattu klo 07–22 väliseen aikaan. Tämä on lopettanut lentomeluvalitukset lähes tyystin. Viime vuosina suunnitellut ultrakevyet lentokoneet ovat merkittävästi hiljaisempia kuin 1950–1970-luvuilla suunnitellut ja vieläkin paljon käytetyt konetyypit, kuten Cessna 152 ja Piper Archer. Vanhojakin koneita on menestyksekkäästi muokattu hiljaisemmiksi käyttämällä esimerkiksi lisä-äänenvaimentimia ja hiljaisempia potkureita. Etenkin Saksan ympäristölainsäädäntö on pakottanut koneiden omistajat ja valmistajat toimiin yleisilmailulentokoneiden melutason laskemiseksi.
Yliäänimatkustajakoneiden aikana Yhdysvalloissa eräät ryhmät pyrkivät estämään Concorde-koneiden lennot Texasiin ja Los Angelesiin niiden aiheuttaman melun, erityisesti yliääniaaltojen, vuoksi. Sotilaslennon melua on pyritty siirtämään harvaanasutuille alueille. Esimerkiksi Naton matalalentoharjoitusalueita on siirretty Pohjois-Kanadaan, missä sotaharjoitusten melun väitetäänkin olevan erittäin merkittävä haitta. Suomessakin sattui 1970-luvulla ilmavoimien käyttäessä Fouga Magister -suihkuharjoituskonetta länsirannikolla tapauksia, joissa koneiden korkeataajuinen melu aiheutti tarhatuille turkiseläimille paniikkia ja jopa kuolemia. Tällaiset vahingot pyrittiin ehkäisemään lentokieltoalueilla.
Joissakin maissa on yhtenä taloudellisena ohjauskeinona jo otettu käyttöön lentomeluvero erityisesti suihkukoneiden meluhaittojen vähentämiseksi. Melusaasteen kasvun ja hiljaisten alueiden vähentymisen vuoksi perusteltuja lainsäädännöllisiä toimenpiteitä ovat myös harrastusilmailun rajoittaminen tai kieltäminen ympäristön virkistyskäytön ja luonnonrauhan turvaamiseksi.
Lentomelun tunnusluvut, mittaus ja lentomelualueet
Ympäristön paikallista keskimääräistä melutasoa kuvataan päivä-ilta-yömelutasoksi (engl. day-evening-night level) kutsutulla tunnusluvulla, jonka lyhenne on LDEN. Lentomelualueiksi voidaan katsoa alueet, joilla ulkoilmassa LDEN > 55 dB. Tunnusluku LDEN on vuoden keskimääräinen päivä-ilta-yömelutaso, jossa ilta-ajan (klo 19–22) lentomelua painotetaan 5 dB:llä ja yöajan (klo 22–07) melua 10 dB:llä. Painotusta käyttämällä pyritään ottamaan huomioon melun suurempi häiritsevyys ilta- ja yöaikaan.
Suomessa Finavia mittaa lentomelua jatkuvasti Helsinki-Vantaan lentoaseman ympäristössä seitsemällä kiinteällä mittausasemalla, jotka sijaitsevat Korsossa, Tikkurilassa, Martinlaaksossa, Kalajärvellä, Keravalla, Marja-Vantaalla ja Nurmijärvellä. Lisäksi käytettävissä on kaksi siirrettävää asemaa.
KTK
KTK voi tarkoittaa seuraavia:
Réka Szilvay
Réka Szilvay (äännetään Reeka Silvai, s. 1972 Helsinki) on unkarilais-suomalainen viulisti. Hän on syntynyt Suomessa, ja puhuu unkaria sujuvasti. Szilvay alkoi opiskella musiikkia isänsä Géza Szilvayn johdolla 4-vuotiaana, ja 13-vuotiaana hän alkoi opiskella Sibelius-Akatemiassa Tuomas Haapasen oppilaana ja myöhemmin Wienissä, Itävallassa, 1992–1998.
Vuonna 2006 Réka Szilvay nimitettiin Sibelius-Akatemian viulumusiikin professoriksi.
Mutelinlampi
Mutelinlampi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Kolhon kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,9 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Braggin laki
300px|right|Braggin laki Braggin laki eli Braggin ehto kuvaa kuinka sähkömagneettinen säteily siroaa kiteestä. Klassisessa kuvassa kiteen eri kerroksista heijastunut sähkömagneettinen säteily interferoi konstruktiivisesti vain, jos säteiden kulkemat matkat eroavat toisistaan aallonpituuden monikerralla:
missä
Kvanttimekaanisesti kyse on kuitenkin todennäköisyyksistä, joten myös yksi ainut säde voi diffraktoitua, eikä kahden säteen tarvitse yhtäaikaisesti tulla kiteeseen. Siispä säteilyn ei tarvitse olla koherenttia, jotta diffraktio tapahtuisi.
Braggin lakia käytetään muun muassa röntgen-, neutroni- ja elektronidiffraktiomenetelmissä aineen rakenteen tutkimuksessa. Braggin lailla voidaan laskea sirottavien tasojen välinen välimatka ja yleisemmin kiderakenne, kun tunnetaan säteilyn aallonpituus ja diffraktiomaksimien paikat (eli säteen tulokulma).
Glutationi
Glutationi eli glutamyylikysteinyyliglysiini on tripeptidi, joka koostuu aminohapoista glutamiinihappo, kysteiini ja glysiini. Rakenteeltaan se on poikkeuksellinen peptidi, koska kysteiinin aminoryhmän on muodostanut peptidisidoksen glutamiinihapon sivuketjun karboksyyliryhmän kanssa eikä α-karboksyyliryhmän kanssa. Sidos on isopeptidisidos. Glutationi on tärkeä molekyyli lääkeaineiden ja myrkyllisten aineiden metabolian kannalta.
Biosynteesi
Eliöt syntetisoivat glutationia kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu dipeptidi, γ−glutamyylikysteiini, kysteiinin aminoryhmän ja glutamiinihapon sivuketjun karboksyyliryhmän välille. Tätä reaktiota katalysoi gamma-glutamyylikysteiinisyntetaasi eli glutamaatti-kysteiiniligaasi. Toisessa vaiheessa γ-glutamyylikysteiiniin liitetään glysiinimolekyyli glutationisyntaasientsyymin katalysoimana.
Juudas Makkabi
pienoiskuva|Juudas Makkabin voitto, [[Peter Paul Rubens, 1630-luku.]] Juudas Makkabi johti juutalaisten makkabealaiskapinaa Syyrian seleukideja vastaan vuosina 167–160 eaa.
Juudea oli liitetty Aleksanteri Suuren valloitusten myötä hellenistiseen valtapiiriin, ja kreikkalaistaakseen alueen Antiokhos IV kielsi juutalaisilta uhritoimitukset, sapatin vieton ja ympärileikkaukset ja muutti Jerusalemin temppelin Zeuksen palvontapaikaksi. Juudas Makkabi aloitti sissisodan muutaman sadan sotilaan voimalla. Tuhottuaan syyrialaisten armeijan yllätyshyökkäyksellä hän sai paljon lisää voimaa armeijaansa. Hän itse kuoli taistelussa seleukideja vastaan vuonna 161 tai 160 eaa. Kapinaa ei voinut kuitenkaan enää pysäyttää, ja juutalaisten kuningaskunta saavutti itsenäisyyden 140-luvulla eaa.
Juudas Makkabin ansiosta Jerusalemin toinen temppeli omistettiin jälleen Jahven palvonnalle, ja tätä muistetaan hanukka-juhlassa. Juudas Makkabin johtama kapina on aiheena Georg Friedrich Händelin oratoriossa Judas Maccabeus.
Tigran Petrosjan
Tigran Petrosjan (17. kesäkuuta 1929 Tbilisi, Transkaukasian SFNT, Neuvostoliitto – 13. elokuuta 1984 Moskova, Neuvostoliitto) oli nykyisen Georgian alueella syntynyt armenialainen shakinpelaaja. Neuvostoliittoa edustanut Petrosjan oli shakin yhdeksäs maailmanmestari vuodet 1963–1969.
Petrosjan aloitti shakinpelaamisen 8-vuotiaana. 1949 hän muutti Moskovaan, jossa alkoi voittaa monia turnauksia. Vuoteen 1952 mennessä Petrosjanista tuli kansainvälinen suurmestari, joka on shakin korkein arvonimi. 1963 Petrosjan voitti maailmanmestaruusottelussa hallitsevan mestarin Mihail Botvinnikin 12,5–9,5. Petrosjan puolusti titteliään menestyksekkäästi 1966 voittaen Boris Spasskin 9. kesäkuuta pistein 12,5 - 11,5. Petrosjan kuitenkin hävisi mestaruusottelun uusinnan 1969.
Petrosjan jatkoi menestykästä shakkiuraansa 1980-luvulle asti. Hän kuoli 1984 vatsasyöpään.
Arnaud Montebourg
240px|thumb|Arnaud Montebourg toukokuussa 2012. Arnaud Montebourg (30. lokakuuta 1962 Clamecy, Nièvre, Ranska ) on ranskalainen poliitikko ja Ranskan kansalliskokouksen edustaja Saône-et-Loiren viidennestä piiristä sosialistisesta puolueesta. Hänet valittiin Manuel Vallsin hallituksen talousministeriksi 2. huhtikuuta 2014.
Montebourg on myös Saône-et-Loire -departementin valtuuston puheenjohtaja vuoden 2008 paikallisvaalien jälkeen. Hän oli syksyllä 2011 ehdokkaana sosialistisen puolueen esivaaleissa valittaessa ehdokasta vuoden 2011 presidenttivaaleihin. Hän sai äänistä 17,19 % ja tuli kolmanneksi.
Tammerfors Bollklubb
Tammerfors Bollklubb ry eli TBK on suomalainen urheiluseura jonka kotipaikkakunta on Tampere. Se perustettiin 9. joulukuuta 1932. Seura tunnetaan varsinkin jääkiekosta. Sen muita lajeja ovat olleet muun muassa jalkapallo, jääpallo ja squash.
Nykyinen vuonna 1997 perustettu TBK on pelannut jääkiekkoa alemmilla sarjatasoilla.
Jääkiekko
thumb|right|TBK:n joukkue vuonna 1945. TBK:n perustamiskokouksessa olivat paikalla Paul Jaeckel, Birger Calonius, Gunnar Ekholm, Per Olof Hagberg ja Lars Sandbacka. Ensimmäisiksi lajeiksi vastaperustetun seuran ohjelmaan otettiin jalkapallo ja jääpallo. Jääkiekko lisättiin seuran ohjelmaan joulukuussa 1933. Ensimmäisen virallisen jääkiekko-ottelun TBK otteli vuonna 1934 Ilveksen kakkosjoukkuetta vastaan. Myöhemmin tuona samaisena vuonna TBK otti myös ensimmäisen voittonsa. Tuossa TBK:lle voitokkaassa ottelussa häviävänä osapuolena oli samainen Ilveksen kakkosjoukkue, jolle aiemmin oli hävitty. Kehitystä oli siis tapahtunut. TBK:n kokoonpanon tuossa historiallisessa voitto-ottelussa muodostivat 'Pifa' Jansson, Åke Jensen, Lasse Sandsund, Lars Sandbacka, Kaj Jansson, Arne Jansson, K.A. Hjorth ja Åke Backström. He olivat ensimmäisinä pelaajina synnyttämässä voittamisen kulttuuria TBK:lle.
Suomalaisen kiekkoilun aateliin eli SM-sarjaan TBK nousi kaudeksi 1942–43. Nousun taustalla oli edelliskevään loistavat esitykset. Ensin TBK oli voittanut oman piirisarjansa ja heti perään oman piirilohkonsa voittaneen Helsingin Toverit maalein 3–0. Seuraavaksi olisi ollut ohjelmassa SM-sarjan nousukarsintapeli, mutta ÅIFK:n luopuessa ottelusta nousi TBK suoraan, ilman karsintapeliä pääsarjaan. Ensimmäinen välitodistus menestyksestä tuli pronssisten mitalien muodossa jo vuonna 1946. TBK:n edelle sijoittuivat ainoastaan hämäläiset kilpailijat, 1. naapuri Ilves ja 2. Hämeenlinnan Tarmo. Pronssimitalien makuun päästyään napsi TBK myös seuraavina kahtena kautena kolmannen sijan SM-sarjassa ja yhden mitalittoman kauden jälkeen keitettiin pronssimitali-kahveja taas vuosina 1950 ja 1951. Vuonna 1953 kirjoitettiin TBK:n nimi ensimmäisen kerran Suomen mestarien kunniataulukkoon. TBK:n korjatessa mestaruuden saivat muut mitalit jakaa Hämeenlinnan Tarmo ja TPS Turusta. Vauhtiin päästyään ja seuran tavoille uskollisena saavutti TBK heti perään mestaruuden kahdella seuraavallakin kaudella, 1954 ja 1955. Kolmen kullan putken jälkeen TBK:n nimi huippu-jääkiekkoilussa vaipui unholaan ja kolmen kirjaimen tilalle pelipaitaan ilmestyi kirves eli tappara. TBK jäi elämään Ruotsalaisen yhteiskoulun harrastejoukkueena ja kilpatoimintaa huipputasolla jatkoi Tampereen Tappara. Vuonna 1956 TBK jätti jääkiekon pois lajivalikoimastaan. TBK:n sarjajääkiekkotoiminta senioritasolla alkoi uudelleen kaudella 1971–1972, minkä jälkeen se on pelannut alasarjoissa.
Kansipaperi
thumb|Kirjan kansipaperi osittain aukaistuna Kansipaperi eli suojapäällys on sidotun kirjan irrallinen päällyspaperi. Suojapaperissa on tavallisesti sama kansikuva ja takakansiteksti kuin nidotussa laitoksessa. Kuva voi olla myös painettu suoraan kirjan kanteen, jolloin kansipapereita ei käytetä.
Tammerfors Bollklubb
Jääkiekko
1990-luvun alussa TBK vaati, että Hakametsän jäähallin katossa olevat Tapparan kolme ensimmäistä mestaruusviiriä vaihdetaan TBK-logoisiksi. Tappara myös taipui pitämään vuotta 1955 perustamisvuotenaan.
TBK:n menestyksen taustalla oli useita merkittäviä pelaajia ja johtohenkilöitä. TBK:n maineikas puheenjohtaja Harry Lindblad, josta 1957 tuli myös Suomen Jääkiekkoliiton puheenjohtaja sekä ensin pelaajana 1940-luvulla vaikuttanut ja sittemmin valmentajana ansioitunut Jarl Ohlsson olivat tärkeitä taustavaikuttajia seuran ponnistaessa Suomen kärkijoukkueeksi.
Kansipaperi
Historia
Kirjojen varsinaisista kansista tehtiin pelkistetympiä, koska kustantajien oli halvempaa tehdä näyttävä paperipäällys. Vanhojen kirjojen myyntiluetteloissa vanhoja kustantajasidoksia saatetaan kutsua korukantisiksi, koska nykyaikana pelkistetyt kansisidokset ovat tavallisimpia.
Tammerfors Bollklubb
Vuonna 1997 perustettu TBK
Nykyinen vuonna 1997 perustettu TBK on pelannut jääkiekkoa alemmilla sarjatasoilla. Kaudella 2005–2006 TBK pelasi 2. divisioonan karsintasarjaa. Joukkueelle avautuikin paikka korkeammalla sarjatasolla, mutta seurakomissio päätti joukkueen jatkamisesta 3. divisioonassa toistaiseksi.
Kansipaperi
Historia
Suomessa kansipaperia pidettiin vielä 1900-luvun alkupuolella lähinnä kirjan väliaikaisena suojana, joka poistettiin kirjan tultua omistajansa haltuun.
Suojapaperista on käytetty myös nimityksiä kansisuojus, kansipäällys, suojuspäällys, kirjansuojus, kirjanvaippa, irtopäällys, irtosuojus ja päällyspaperi.
Olli Zitting
Zitting toimi puolentoista vuoden ajan, helmikuusta 1926 syyskuuhun 1927, Kuopion läänin läntisen vaalipiirin kansanedustajana. Hän nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta, Armas Saastamoisen siirryttyä suurlähettilääksi, ja hän toimi jäsenenä puolustusasiainvaliokunnassa. Zitting toimi poliittisella urallaan myös Muuruveden kunnallispolitiikassa, kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä sekä molempien puheenjohtajana, ja kokoomuksen Kuopion piirin puheenjohtajana. Hän sai vuonna 1926 kunnallisneuvoksen arvonimen.
Zittingin muihin luottamustehtäviin lukeutuivat muun muassa Pohjois-Savon maataloustuottajien piiriliiton, Pohjois-Savon piirimielisairaalan johtokunnan ja Siilinjärven–Viinijärven ratatoimikunnan puheenjohtajuudet. Hän oli siviiliammatiltaan maanviljelijä, jona hän toimi Muuruvedellä vuodesta 1892.
Zitting oli naimisissa Eriika Raatikaisen (1871–1956) kanssa, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1898. He saivat yhdeksän lasta; 6 poikaa ja 3 tyttöä. Kansanedustajana vuosina 1930–1933 toiminut Emil Rautaharju oli Olli Zittingin veli.
Zitting kuoli toukokuussa 1929, 57 vuoden iässä.
Suomen avaruustoiminta
Suomen avaruustoiminta tarkoittaa tässä mitä tahansa hanketta, jossa on mukana jokin suomalaiseksi katsottava taho. Suomen julkisen vallan ja myös yritysten avaruustoiminta keskittyy miehittämättömiin avaruuslentoihin. Tähän kuuluu satelliittien ja avaruusluotainten joidenkin laitteiden, ohjelmistojen ja tieteellisten mittalaitteiden suunnittelu ja valmistaminen. Tieteellisiin laitteisiin liittyy aina myös niiden datan avulla tehtävä tiede tai muu hyödyntäminen. Hyödyntäminen on operatiivista esim. sääsatelliittien, satelliittitietoliikenteen ja satelliittipaikannuksen kohdalla, mutta perustuu muiden maiden satelliitteihin.
Suomi on ollut vuodesta 1987 alkaen Euroopan avaruusjärjestön (ESA) jäsen. ESAssa Suomea edustaa Tekes ja Työ- ja elinkeinoministeriö. Suomen avaruustoiminnan voidaan katsoa alkaneen 1980-luvun puolivälissä. Neuvostoliiton Phobos-marsluotainten pääosin ruotsalaisten ASPERA-avaruuslaitteiden suunnittelu alkoi 1. huhtikuuta 1985 ja tämä ensimmäinen osin suomalainen avaruuslaite laukaistiin avaruuteen Phobos-1-luotaimella 7. heinäkuuta 1988. Avaruustoiminta alkoi yhteistyönä Ruotsin kanssa ensin Neuvostoliiton tieteellisissä avaruuslennoissa laajeten Euroopan avaruusjärjestöön liittymisen puitteissa.
Valmistelevaa toimintaa 1925–1987
thumb|left|150px|Satelliittien lentoon liittyvä tutkimus alkoi Suomessa [[Sputnik 1 -satelliitin radan seurannalla 13. lokakuuta 1957.]] Vuonna 1925 Helsingin yliopiston tähtitieteen professori Gustaf Järnefelt piti tähtitieteellisen seuran Ursan kokouksessa esitelmän avaruusraketeista. Vuonna 1938 ilmestyneeseen Ursan kirjaan Tähtitiedettä harrastajille II Järnefelt kirjoitti perusteellisen artikkelin "Matkustus muihin taivaankappaleisiin", jossa hän muun muassa kuvaa matkaa Kuuhun.
Silloinen diplomi-insinööri Henrik Ryti piti Ilmailuinsinöörien kerhossa 18. syyskuuta 1951 esitelmän "Avaruuslennosta". Tämä pohjautui Rytin 69-sivuiseen Valtion lentokonetehtaan lomakkeille tehtyyn monisteeseen satelliiteista, raketeista ja avaruustekniikan tilasta maailmalla. Raportti ei tietenkään kerro mitään asiain tilasta Suomessa, koska alan toimintaa ei Suomessa ollut. Dokumentin laatiminen kertoo kuitenkin avaruustekniikan seuraamisesta suomalaisessa lentokoneteollisuudessa.
Satelliittien lentoon liittyvä tutkimus alkoi Suomessa 13. lokakuuta 1957 Gustaf Järnefeltin aloittaessa Sputnik 1:n radan seurannan. Seuranta tehtiin Ilmatieteen laitoksen Jokioisten observatorion laitteilla, joita oli käytetty Vaisalan säähavaintopallojen seurantaan.
Martti Tiuri väitteli Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1960 Sputnik 3:n lennon vaikutuksista ilmakehän kaikkein ylimpiin osiin. Tutkimus tehtiin tutkan avulla.
Vuonna 1965 Suomi liittyi SPARMOn (myöhempi nimi SBARMO) toimintaan, jossa tehtiin monikansallisesti kokeita stratosfäärissä lentävillä palloilla; lentokampanjoita tehtiin Suomessa 1965–79. Tällainen toiminta on monen maan kohdalla ollut avaruusalusten tieteellisten mittalaitteiden edeltäjä. Suomalaisia toimijoita olivat muun muassa Juhani Oksman ja Pekka Tanskanen Oulun yliopistosta.
Valtioneuvoston alaisuudessa toiminut Avaruustutkimuskomitea julkaisi vuonna 1969 kaikkiaan 150-sivuisen mietinnön (D78/1969) muun muassa kehottaen Suomea liittymään ESROoon, joka oli ESAn edeltäjä. Tätä pidettiin tuohon aikaan kerskakulutuksena. Avaruustoiminta liittyi tuolloin voimakkaasti sotilaallisten ohjusten kehittämiseen – todennäköisesti Suomea ei olisi tuolloin pidetty Länsi-Euroopassa luotettavana maana eikä sitä olisi hyväksytty ESROn jäseneksi.
Vuonna 1972 Teknillisen korkeakoulun Radiolaboratoriossa aloitettiin kaukomittaustutkimus eli kaukokartoitusmittaus. Tällöin kehitettiin muun muassa merijäätä tutkivaa laitteistoa. Tämä oli TKK:n Avaruustekniikan laboratorion syntymisen varhaisia alkumerkkejä. Maaliskuussa 1974 aloitti toimintansa TKK:n radioteleskooppi, Metsähovin radiotutkimusasema. Sen perustamisen voimahahmoja olivat Martti Tiuri ja Seppo Urpo, joka johti Metsähovin asemaa 2000-luvun alkuun asti.
Dosentti Risto Arho alkoi opettaa Tampereen teknillisessä korkeakoulussa satelliittien ratamekaniikkaa, jota hän oli tutkinut aiemmin tehden aiheesta muun muassa väitöskirjansa. TKK:ssa ratamekaniikan opetus alkoi vuonna 1974. Näissä yliopistoissa oli vuosina 1972–1979 käynyt satelliittien ratamekaniikan kurssin 55 opiskelijaa. Ensimmäinen suomalainen avaruustekniikan luento pidettiin Tampereella Tampereen teknillisen korkeakoulun Pyynikintien rakennuksessa vuonna 1972. . Tämäkin oli heijastuksia Suomen aikomuksista liittyä Länsi-Euroopan avaruustoimintaan 1970-luvulla, mikä ei kuitenkaan toteutunut.
Geodeettiselle laitokselle alettiin vuonna 1972 kehittää satelliittilaseria, jolla tehtiin maan geoidiin liittyvää tutkimusta. Hanketta johtivat professori Seppo Halme TKK:lta ja professori Juhani Kakkuri Geodeettiselta laitokselta. Laserin suunnattavan alustan suunnitteli ja valmisti VTT:n Kojetekniikan laboratorio, josta myöhemmin tuli VTT:n Avaruustekniikan laboratorio. Satelliittilaser valmistui vuonna 1978. Sillä mitattiin etäisyyksiä geodeettisiin satelliitteihin kuten NASAn GEOS 2 ja 3, Starlette, Lageos ja Seastar-A.
Suomen jäsenyys kansainvälisissä avaruusorganisaatioissa
Suomi liittyi seuraaviin kansainvälisiin avaruusalan organisaatioihin pääosin 1980-luvun aikana ja toimii tavalla tai toisella niissä edelleen.
Suomen solmimat avaruusalan sopimukset
Suomi on ratifioinut seuraavat Yhdistyneiden kansakuntien avaruustoiminnan sopimukset:
Suomi liittyi 25. lokakuuta 2018 YK:n yleiskokouksessa YK:n alaiseen COPUOS-organisaatioon.
Suomen oma avaruuslaki astui voimaan 23. tammikuuta 2018.
Suomen osallistuminen luotainten ja satelliittien toteutukseen
Kaikkiaan suomalaisia tahoja on osallistunut satelliitti- ja avaruusluotainhankkeisiin on noin 50 kertaa (kaikkiaan noin 60 avaruusalusta, jotka on kaikki listattu alla. Ensimmäinen niistä laukaistiin heinäkuussa 1988.
Suomalaista kokonaista satelliittia ei ole toteutettu, mutta yrityksiä on ollut. TKK:n HUTSAT-mikrosatelliitista rakennettiin keskeneräiseksi jäänyt prototyyppi 1990-luvun alussa. Kansallinen Tekesin rahoittama tutkimus FS-1 pohti isompaa kansallista satelliittia vuonna 1992-3. 1990-luvulla tehtiin myös muita esitutkimuksia, mukaan lukien pari suomalaista ehdotusta ESAn avaruusaluksiksi. Suomalaisosallistuminen Tanskan Roemer-mikrosatelliittihankkeeseen päättyi vuonna 2003, koska Tanska ei pystynyt rahoittamaan satelliitin toteutuksen tanskalaisosuutta.
Ariane-5
Suomi ei ole osallistunut ESA:n kantorakettiohjelmiin, mutta Suomesta on tilattu Ariane 5:n ajoainetankkien pesulaitteisto, jolla tankit puhdistetaan valmistuksen jälkeen.
ARTEMIS
ARTEMIS on ESA:n kokeellinen tietoliikennesatelliitti, joka laukaistiin 17.1.2001 Ariane 5 -kantoraketilla GEO-radalla. Laukaisu oli osittainen epäonnistuminen ja Artemis pääsi lopulliselle radalleen vain käyttäen ionipropulsiotaan, joka oli tarkoitettu ratakorjauksiin GEO-radalla. Tämä lyhentää satelliitin toiminta-aikaa. VTT ja Ylinen Electronics toteuttivat sen Belgian Redussa olevan ESA:n maa-aseman Ka-kaistan mikroaaltovastaanoton testivastaanottolaitteiston. Muita suomalaisia osallistuvia yrityksiä olivat Nikotron (hiilikuituinen antennin jalusta), SKS Control Techniques (antennin servojärjestelmä), Logos Test Engineering (säätöjärjestelmä) ja Conlog (ilmastointi, EMC-suojaus).