cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludvig Filip I
Porvarikuningas
Melko pian valtaantulonsa jälkeen Ludvig Filip ryhtyi parantamaan Ranskan suhteita Iso-Britanniaan. Syksyllä vuonna 1843 kuningatar Victoria ja prinssipuoliso Albert kutsuttiin vierailulle Ranskaan ja vuoden kuluttua Ludvig Filip teki vastavierailun. Henkilötasolla hallitsijat tulivat hyvin toimeen keskenään. Ranska oli luvannut aikaisemmin Iso-Britannialle, että ei enää koskaan puutu Espanjan asioihin ja Ludvig Filip vahvisti lupauksen. Hän menetteli kuitenkin myöhemmin tavalla, joka sai Iso-Britannian hallitsijaparia pitämään häntä petturina.
Espanjan hallitsijaksi oli vuonna 1833 tullut vielä alaikäinen kuningatar Isabella II. Hänelle ryhdyttiin etsimään puolisoa ja Ludvig Filip yritti junailla omaa pojanpoikaansa Espanjan prinssipuolisoksi. Hän tiesi myös hyvin, että Euroopan suurvallat eivät voi hyväksyä Ranskan ja Espanjan hallitsijahuoneiden yhdistymistä. Monimutkaisten järjestelyjen ja sopimusrikkomusten jälkeen vallitsi tilanne, jossa Espanjan prinssipuolisoksi päätyi Ludvig Filipin sukulaispoika, vaikka hän oli alusta alkaen luvannut, että näin ei tulisi käymään. Tämä suututti Iso-Britannian hallituksen, jossa alettiin uskoa, että Ludvig Filipin hallinnolla ei ole enää paljonkaan aikaa jäljellä.
Lappi kiehtoi Ludvig Filipin mieltä vielä hänen ollessaan hallitsija. Sinne lähetettiin hänen aloitteestaan retkikunta tutkimaan paikallisia olosuhteita. Ruotsin hallitus osoitti retkikunnalle paikalliseksi yhteyshenkilöksi Kaaresuvannon kirkkoherra Lars Levi Laestadiuksen. Hänelle Ludvig Filip myönsi ensimmäisenä pohjoismaalaisena Ranskan kunnialegioonan ritariristin. Laestadiukselta tilattiin myös vuonna 1845 tutkimus saamelaisista, mutta se hautautui arkistoihin vuoden 1848 mullistuksissa.
Kun tultiin 1840-luvulle, alkoi Ludvig Filipin kansansuosio huveta. Hän oli selvinnyt monesta murhayrityksestä ja lopettanut kuuluisat iltakävelynsä Pariisissa. Hänen entinen innokas tukijansa ja pääministerinsä Thiers oli lakannut häntä tukemasta ja solvasi häntä pelkuriksi ja raukaksi. Alphonse de Lamartine julkaisi kirjoituksiaan, jossa syytti hallintoa itsekkyydestä ja kaavoihin kangistumisesta. Jos äänioikeutta olisi laajennettu, se olisi auttanut pelastamaan hallinnolle myös alemman keskiluokan kannatuksen, mutta kaikki tämänsuuntaiset vaatimukset torjuttiin.
Syrjäyttäminen
1840-luvun lopulle tultaessa oli Ludvig Filipin hallinto menettänyt lähes kaiken kannatuksensa. Legitimistit eli perinteisen kuninkaanvallan kannattajat eivät olleet häntä koskaan kannattaneet, vaan pitäneet vallankaappaajana. Nuorison mielestä elämä Ranskassa oli tylsää ja sen parissa eli suoranainen Napoleon-kultti. Käsityöläiset olivat tyytymättömiä, sillä nouseva teollisuus halvempine tuotteineen vei heiltä työt. Köyhtyneitä käsityöläisiä alkoi siirtyä kaupunkeihin etsimään mitä tahansa työtä. Pariisin väkiluku kaksinkertaistui ja sen asunto-olot olivat kurjat.
Vuosina 1845 ja 1846 saatiin huonot sadot eikä vuoden 1847 vähän parempi sato korjannut asiaa. Elintarvikkeiden hinnat nousivat korkeiksi. Tämä nosti tyytymättömyyttä entisestään. Kuningas alkoi vanheta ja häntä pidettiin itsetyytyväisenä hölmöläisenä, jonka ministerit puuhailevat miten haluavat. Joulukuussa 1847 Ludvig Philip koki myös suuren henkilökohtaisen menetyksen, kun hänen sisarensa Adélaïde, joka oli ollut hänen tukensa ja neuvonantajansa lähes 40 vuotta, menehtyi 70-vuotiaana.
Vallankumous alkoi lopulta pikkuasiasta. Poliittiset kokoukset olivat kiellettyjä, mutta juhlia sai järjestää. Ylioppilaat olivat joulukuussa 1847 pyytäneet lupaa reformijuhlaan ja lupa juhlalle oli annettu. Päivää aikaisemmin kuin juhla olisi pidetty eli 21. helmikuuta vuonna 1848, juhlan järjestäminen kiellettiin.
Seuraavana päivänä eli 22. helmikuuta vuonna 1848 ylioppilaat mellakoivat Pariisin kaduilla ja työläiset liittyivät heihin. He lauloivat Marseljeesia ja rakensivat barrikadeja. Vallankumous oli alkanut. Ludvig Filip yritti rauhoitella vielä kansaa vaihtamalla pääministeriksi liberaalina tunnetun Louis Mathieu de Molén.
Tapahtumat lähtivät vyörymään nopeasti; helmikuun 23. päivä muuan hermostunut sotilas ampui väkijoukkoon ja huhut levisivät, että tämä on suuremman verilöylyn alkua. Kaupungissa alkoivat katutaistelut eikä kuningas saanut muodostettua hallitusta. Seuraavana päivä armeija päätti lopettaa ampumisen.
24. helmikuuta vuonna 1848 Ludvig Filip ei nähnyt enää muuta vaihtoehtoa, kuin kirjoittaa luopuvansa kruunusta. Hän luopui siitä pojanpoikansa, 10-vuotiaan Pariisin kreivin Philippen, hyväksi. Hänen suurta kansansuosiota nauttinut isänsä oli kuollut jo vuonna 1842. Ludvig Filip pukeutui siviilipukuun, otti vuokra-ajurin ja poistui Pariisista kohti pohjoista. Maaliskuun 3. päivänä Ludvig Filip astui vaimonsa kanssa Le Havressa höyrylaivaan käyttäen nimeä herra ja rouva Smith. Kun Ranskan ranta loittoni pois näkyvistä puhkesi "rouva Smith" itkuun. Ludvig Filip asui perheineen kuolemaansa saakka Surreyssä, Iso-Britanniassa. Hänet haudattiin Ranskaan Dreuxiin.
Kansalliskokous päätti aluksi nimittää Ludvig Filipin pojanpojan kuninkaaksi, mutta yleisen mielipiteen painostamana presidentiksi valittiin Louis Napoleon Bonaparte, joka myöhemmin teki vallankaappauksen ja julistautui elinikäiseksi presidentiksi ja keisariksi.
Yksityishenkilö
Ludvig Filipiä moitittiin rahan ahneudesta ja siitä, että hän kahmii maatiloja lapsilleen. Tuskin kukaan häntä ahneudesta moittineista tiesi, että piilossa julkisuudelta hän harjoitti merkittävää hyväntekeväisyyttä. Hän oli myös henkilönä rohkea eikä juurikaan pelästynyt useista kokemistaan murhayrityksistä. Kirjailija Victor Hugo piti Ludvig Filipistä. Hän kuvaili, että mies joka oli murhattavien listalla, ollut köyhä ja tehnyt töitä käsillään, sai historialta turhan kovan tuomion. Hän kiitti Ludvig Filipiä myös hänen hallituskaudellaan vallinneesta lehdistönvapaudesta ja armeliaisuudesta. Tiedettiin, että hän luki kaikki langetetut kuolemantuomiot ja jos vain suinkin löytyi jokin lieventävä asianhaara, hän muutti tuomion vankeudeksi. Kerran hän jopa pelasti tuomitun giljotiinin juurelta neuvottelemalla paikalla olleiden juristien kanssa. Hän yritti armahtaa jopa ne, jotka olivat yrittäneen murhata hänet.
Vaimonsa ja lastensa kanssa Ludvig Filipillä oli lämpimät välit. Hänen ei tiedetä koskaan käyneen muiden aatelismiesten tavoin oopperassa ja pitäneen yhteyttä oopperalaulajattariin ja balettitanssijattariin. Yksi hänen tyttäristään yritti luoda ennen varhaista poismenoaan uraa kuvataiteilijana ja yksi hänen pojistaan harrasti runoutta. Marie Amélie, Ranskan viimeinen kuningatar, oli miehelleen myös tärkeä neuvonantaja ja hän vaikutti vahvasti miehensä politiikkaan. Myös Adélaïde, Ludvig Filipin sisar, oli tärkeä henkilö kuninkaan elämässä. Adélaïde niin neuvoi veljeään kaikissa tärkeissä poliittisissa kysymyksissä kuin kävi kirjenvaihtoa diplomaattien ja poliitikkojen kanssa. Adélaïdia, joka oli veljensä lailla suunnattoman rikas, onkin kutsuttu aikansa vaikutusvaltaismmaksi naiseksi Ranskassa.
Hallitsijana Ludvig Filip aiheutti hämmennystä kansalaisissaan. Ranskalaisten mielestä kuningas oli jotain, joka liikkui vaunuilla suuren saattueen ympäröimänä. Sekä kannattajien, että vastustajien oli vaikea suhtautua kuninkaaseen, joka liikkui tavallisessa puvussa vaimonsa kanssa ja kättelee ja puhuttelee kansalaisia kuin kuka tahansa varakas herra naapurista. Ranskalaisten mielestä kuninkaan olisi pitänyt käyttää julkisissa tilaisuuksissa kruunua, mutta tällaisesta seremoniallisuudesta Ludvig Filip halusi päästä eroon. Toisaalta hänellä oli myös halu hallita ja laajentaa valtaoikeuksiaan. Hallituskautensa loppupuolella, vanhana miehenä, hän ei enää oikein osannut reagoida kriiseihin, vaan lähinnä keskittyi kertomaan kuulijoilleen laajoja teoretisointeja siitä, miten asioiden tulisi olla. Hän myös kieltäytyi jääräpäisesti monista tarjotuista uudistuksista joilla olisi laajentanut kannatustaan, kuten yleisen äänioikeuden myöntämistä kaikille miehille.
Myöhemmin 1870-luvulla Napoleon III:n kaatumisen jälkeen vallanperimyksestä kiistelivät legitimistit ja orleanistit, joista ensimmäiset kannattivat kuninkaaksi Henri d'Artoisia eli Henrik V:tä ja jälkimmäiset Philippe d'Orléansia eli Ludvig Filip II:a. Tämä hallitsijasuvun osien ja monarkistien sisäinen kiista teki monarkian palauttamisen mahdottomaksi vuonna 1871, jolloin poliittinen ilmapiiri olisi ollut sille muuten myönteinen.
Maalauksia
Ranskaan palattuaan Ludvig Filip lähetti luottomaalarinsa François-Auguste Biardin Pohjolaan tekemään luonnoksia paikoista, joissa hän oli maanpakolaisaikana käynyt. Näistä luonnoksista Ludvig Filip teetätti Biardilla kolme maalausta, joista kaksi päätyi kuninkaan vallastasyöksemisen jälkeen Versaillesin kokoelmiin. Kolmas huutokaupattiin ja se oli kateissa vuoteen 2014. Tuolloin Lapin yliopiston Arktisen keskuksen tiedetoimittaja Ari Laakso oli käymässä Pietarissa ja huomasi sikäläisen Arktisen ja antarktisen keskuksen johtajan työhuoneen seinällä taulun, joka myöhemmin paljastui Biardin kolmanneksi maalaukseksi.
MODOK
MODOK on Marvel-kustantamon luoma superroisto. MODOKin ensiesiintyminen oli Tales of Suspense -lehden numerossa 94.
Vuonna 2009 MODOK oli listattu sijalle 100 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
Historia
Yhteensä kolme miestä on käyttänyt itsestään MODOK-nimeä. Sarjakuvissa MODOKit eivät kuitenkaan esiinny aikajärjestyksessä, vaan MODOK II esiteltiin ensin. Myöhemmin luotiin MODOK III, joka nousi johtamaan AIM-järjestöä. Viimeisenä on esitelty MODOK I, joka tarinan mukaan luotiin ensimmäisenä.
On myös naispuolisia MODOKeja: Nais-MODOK (tohtori Katherine Waynesboro) ja MODAM.
MODOK II (George Tarleton)
AIMin tiedemiehet loivat MODOKin analysoidakseen ja luodatakseen Kosmista Kuutiota. Kuution sisältämien valtavien kosmisten voimien tuli auttaa järjestöä sen tieteellisessä kilvoittelussa ja siksi eräs AIMin teknikoista, George Tarlington, muutettiin geneettisesti yli-inhimillisen älykkääksi olennoksi. Olentoa nimitettiin MODOCiksi.
Tiedemiehet eivät kuitenkaan ottaneet huomioon luomansa olennon omia suunnitelmia, eikä kestänyt kauaakaan ennen kuin MODOC kaappasi vallan entisiltä herroiltaan tappamalla heidät. Hän muutti nimensä MODOKiksi, sillä MODOK oli kylmäverinen tappaja. Tämän seurauksena AIM on joutunut säännöllisesti taisteluihin Kostajien ja muiden supersankarien kanssa.
AIM ei ole ollut tyytyväinen MODOKin suuruudenhulluuteen ja surkeisiin johtajantaitoihin, ja hänet onkin usein syrjäytetty, mutta MODOK on aina palannut takaisin AIMin johtoon. Alkujaan tieteellisen AIMin tiedetoiminta lamaantui MODOKin keskittyessä kahinoimaan supersankarien kanssa, ja lopulta AIM:in muut johtajat palkkasivat salamurhaajia tappamaan MODOKin. George Tarlington -MODOK menehtyikin myöhemmin Matelijaryhmän hyökkäyksessä.
Nais-MODOK ja MODAM
Nais-MODOK oli tohtori Katherine Waynesboro, Bruce Bannerin (Hulk) avustaja. Nais-MODOK miltei nai MODOKin, mutta kun hän ei hyväksynyt MODOKin yritystä tuhota Kuvotus, MODOK päätti ettei Nais-MODOK ollut hänelle se oikea, ja muutti tämän takaisin omaksi itsekseen.
MODOK III ja MODOK I
Lopulta luotiin myös uusi MODOK, MODOK III, joka kuitenkin katosi toiseen ulottuvuuteen ja samalla MODAM tapettiin. Myöhemmin Kapteeni Amerikka sai selville, että oli olemassa vielä yksi MODOK (MODOK I), joka oli luotu jo ennen George Tarlingtonin muodonmuutosta. Lopulta MODOK III löysi tiensä takaisin omaan ulottuvuuteensa ja otti AIMin johtajuuden jälleen itselleen.
Beyond Corporation© -yhtiön MODOKit
Beyond Corporation© -yhtiö valmisti MODOKista ainakin neljä eri versiota—ilmeisesti Elvis Presleyn pohjalta — suojelemaan salaista asetehdastaan, State 51:tä. Nextwave tuhosi nämä MODOKit. Olentojen pääasiallinen hyökkäystapa oli juustohampurilaisten ampuminen.
Myöhemmin paljastui, että koko Beyond Corporation© -yhtiötä johti vauva-MODOK, joka oli MODOKin ja MODAMin jälkeläinen. Vauva-MODOK pakeni Nextwavea, mutta sen murhasi myöhemmin Nextwaven johtaja, Paholaisdinosaurus.
Voimat ja varusteet
300px|thumb|left|MODOK käy [[Hulkin kimppuun]] Seuraava pätee kaikkiin MODOKeihin, myös naispuolisiin.
MODOK on poikkeuksellisen älykäs: hän kykenee ymmärtämään, luokittelemaan ja oppimaan asioita paremmin kuin muut ihmiset. MODOK luotiin laskemaan, ja niinpä hän kykeneekin lajittelemaan valtavia tietomääriä sekä laskemaan erilaisia todennäköisyyksiä tietokoneen tavoin. Lisäksi MODOK on voimakas psyykikko, joka kykenee hallitsemaan heikkotahtoisia ihmisjoukkoja helposti.
Tuolinsa avustuksella MODOK kykenee ampumaan tuhoisan mielisäteen. MODOKilla on lisäksi lukuisia suunnittelemiaan aseita ja varusteita, joista osa on kiinnitetty hänen lentävään tuoliinsa.
Tuoli itsessään liikkuu magnetismin avulla ja se sopii AIMin tiedemiesten luomaan valtaisaan robottikehoon, jonka avulla MODOK on taistellut jopa Hulkia vastaan. Ilman tuoliaan MODOK ei kykenisi liikkumaan ja luultavasti kuolisi.
Heikkoudet
Kuten muutkin suuruudenhulluudesta kärsivät superrikolliset, myös MODOK sortuu usein tunteiden vaikutuksesta tehtyihin hätiköityihin päätöksiin. Hän on esimerkiksi erittäin kostonhaluinen, jopa niin, että se vaarantaa koko AIMin.
Hopeahärkki
Hopeahärkki (Cerastium tomentosum) on kohokkikasveihin kuuluva valkokukkainen kasvi, joka muodostaa tiheitä mattomaisia kasvustoja. Sen varressa ja lehdissä on tiheästi valkoista karvaa. Hopeahärkki on kotoisin Etelä-Euroopasta ja Länsi-Aasiasta, mutta se on levinnyt laajemmalle alueelle. Laji on suosittu koristekasvi ja villiintyy helposti.
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Hopeahärkin kukka. thumb|220px|vasen|Hopeahärkin lehtiä. Monivuotinen hopeahärkki kasvaa 10–30 cm korkeaksi ja muodostaa tiheäitä, mattomaisia kasvustoja. Varret ja lehdet ovat tiheään valkokarvaisia, mihin myös lajin suomenkielinen nimi viittaa. Kukintohaaroissa on pelkästään hapsikarvoja. Lehdet ovat muodoltaan tasasoukkia tai kapeansuikeita. Kukinto on kaksihaarainen viuhko. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on kooltaan 5–7 mm pitkä, teriö on noin kolme kertaa verhiön pituinen. Valkoiset terälehdet ovat matalaan kaksihalkoisia. Emin vartaloita on viisi kappaletta. Kukkavarsien tyvellä on myös kukattomia tyvivesoja. Suomessa hopeahärkki kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on pitkähkö, 10-liuskaisesti aukeava monisiemeninen kota.
Hopeahärkki ja lähilaji ketohärkki (C. arvense) risteytyvät helposti.
Levinneisyys
Hopeahärkki on kotoisin Etelä-Euroopasta ja Länsi-Aasiasta. Laji esiintyy luonnonvaraisena alkuperäislajina muun muassa Italiassa ja Krimin niemimaalla. Koristekasvina se on kuitenkin levinnyt paljon alkuperäistä esiintymisaluetta laajemmalle. Suomessa hopeahärkkiä voi tavata luonnonvaraisena lähinnä eri puolilla Etelä-Suomea. Varsinkin Ahvenanmaalla laji on lähes vakiintunut luontoon. Pohjoisimmat havainnot ovat Oulun seudulta ja Etelä-Lapista.
Elinympäristö
Alkuperäisellä esiintymisalueella hopeahärkki on vuoristoseutujen laji. Viljelykarkulaisena sitä tavataan tienvarsilla, maankaatopaikoilla, pihoissa ja joutomailla.
Käyttö
Hopeahärkki on yleinen puistojen ja kivikkopuutarhojen koristekasvi. Laji villiintyy luontoon varsin helposti. Viljelylajikkeiden katsotaan useimmiten olevan hopeahärkin ja sitä paljon muistuttavien lähisukulaislajien, kuten nukkahärkin (C. biebersteinii), risteymiä.
Titanic II
Titanic II voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
DMX (valaistus)
thumb|DMX 512 -protokollaa käyttävä [[LED|LED-valaisin.]] DMX 512 (Digital MultipleX) on valaistustekniikassa käytettävä digitaalinen sarjaprotokolla. Se on lähes kokonaan korvannut vanhan analogisen ohjausprotokollan, joka perustui 0–10 voltin jännitevaihteluun. Digitaalisuus on myös mahdollistanut kokonaan uusia käyttötapoja muun muassa liikkuvien valonheittimien ohjaamiseen perinteisten himmentimien lisäksi. DMX 512 -protokollasta on myös olemassa paranneltu versio, RDM, joka mahdollistaa myös laitteiden tilatietojen kyselyn ja vastaanottamisen.
DMX 512 -protokollassa on yhdessä osoiteavaruudessa 512 kappaletta 8-bittisiä kanavia. 8 bittiä pystyy kuitenkin esittämään vain 256 arvoa, ja jotkut toiminnot, kuten liikkuvien valonheittimien kääntyminen eli panorointi ja tilttaaminen, vaativat suurempaa tarkkuutta. Tällöin on mahdollista yhdistää kaksi DMX-kanavaa yhdeksi 16-bittiseksi kanavaksi, jolloin käytettävissä on 65 536 eri arvoa tälle kanavalle.
Kukin ohjattava laite käyttää yhden tai useampia DMX-kanavia. Esimerkiksi himmentimissä tyypillisesti jokaista himmenninkanavaa ohjataan suoraviivaisesti yhdellä DMX-kanavalla. Liikkuvissa valonheittimissä puolestaan kukin toiminto vaatii oman kanavansa: yksi kanava valon intensiteetille, toinen värille, kolmas x-suunnan liikkeelle ja niin edelleen. Ammattilaislaitteissa kanavien määrä voi olla jopa kymmeniä, ja esimerkiksi valon värin muodostamiseen voidaan tarvita jopa kuusi kanavaa, mikäli laite käyttää 16-bittistä CMY-värinmuodostusta.
Jokaisella DMX-laitteella on osoite, joka määrittää laitteen käyttämien DMX-kanavien ensimmäisen kanavan. Esimerkiksi valaisin, joka vie 20 kanavaa ja jolla on osoite 101, käyttää kanavat 101–120. Useampi laite voi käyttää samoja kanavia, jolloin ne luonnollisesti toimivat identtisesti. Itse osoitteen määrittelemiseen on erilaisia ratkaisuja, joista yleisimpiä ovat fyysiset dip- ja kiertokytkimet sekä digitaaliset numeronäytöt.
DMX:n kanssa käytetään 5-napaista XLR-liitintä, joskaan useimmissa laitteissa navat 4 ja 5 eivät kuitenkaan ole käytössä. Monet valmistajat ovat siirtyneet käyttämään laitteissaan alkuperäisen DMX-standardin vastaisesti äänentoistosta tuttuja kolminapaisia XLR-liittimiä. Äänen siirtoon tarkoitettu kaapeli ei myöskään standardin mukaan sovi DMX:lle. Tämä on tuonut valmistajille säästöjä komponenttien osalta, mutta toisaalta hieman sekoittanut markkinoita. Tämän "standardirikkeen" korjaamiseksi tarjolla on myös adaptereita viisinapaisesta kolminapaiseen ja päinvastoin.
DMX-standardeja on useita:
Sorselen kunta
thumb|right|250px|[[Gimegoultsin luonnonsuojelualue.]] thumb|right|250px|Näkymä [[Nalovardolta Vindelinjoen laaksoon.]] thumb|right|250px|Gautsträsk [[Vindelfjällenin luonnonsuojelualueella.]]
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Lexingtonin ja Concordin taistelut olivat Yhdysvaltain vapaussodan ensimmäiset taistelut 19. huhtikuuta 1775. Taistelujen myötä alkoi avoin sota Ison-Britannian ja sen kolmentoista siirtomaan välillä Pohjois-Amerikassa.
Sorselen kunta
Sorselen kunta on Västerbottenin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Lappiin. Kunnan keskustaajama on Sorsele.
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Noin 700 brittiarmeijan vakinaista sotilasta määrättiin Francis Smithin johdolla sieppaamaan Massachusettsin miliisin varastoimia sotilastarvikkeita Concordissa. Patriootit olivat saaneet viikkoja ennen määräystä tiedustelutietoja brittien mahdollisista etsintäaikeista ja he siirsivät melkein kaikki tarvikkeet turvaan. Briteiltä vuosi myös taistelua edeltävänä iltana suunnitelman yksityiskohtia ja tietoja levitettiin nopeasti miliisin keskuudessa.
Sorselen kunta
Kunnan maapinta-ala on 7 367,04 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 2 460 henkeä (31.12.2021).
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Ensimmäiset laukaukset ammuttiin välikohtauksessa Lexingtonissa, jossa brittiarmeijan eteneminen johti alivoimaisen miliisin pakenemiseen. Toinen välikohtaus tapahtui Concordin vanhalla sillalla, missä patriootit taistelivat brittien kolmea komppaniaa vastaan. Brittiarmeijan rivit hajosivat ja se pakeni taistelualueelta miliisin takaa-ajamana.
Sorselen kunta
Kunnan nimi Sorsele tulee saamenkielisestä sanasta suorge, joka tarkoittaa oksan haaraa. Loppuosa sel tarkoittaa suvantoa. Kunnan alueella sijaitsevatkin Gransin ja Ransin saamelaiskylät.
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Lexingtonin taistelu
pienoiskuva|vasen|Lexingtonin taistelu Kenraali Thomas Gage oli päättänyt riisua aseista kapinoivan Massachusettsin ja lähetti 700 henkisen sotajoukon luutnantti Francis Smithin johdolla Concordiin ottamaan haltuunsa kapinallisten asevarikon ja pidättämään kapinallisjohtajat Samuel Adamsin ja John Hancockin. Jotta yllätys onnistuisi, brittisotilaiden oli määrä marssia yöllä ääneti Bostonin läpi, soutaa lahden poikki ja edetä Concordiin.
Sorselen kunta
Vuonna 2007 kunnassa oli 7,06 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 0,1 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Lexingtonin taistelu
Varotoimista huolimatta heidän liikkeensä havaittiin ja kaksi sanaviejää lähetettiin nopeasti varoittamaan Adamsia ja Hancockia. Toinen sananviejistä oli Paul Revere, joka ratsasti pimeässä antamaan varoitusta. Revere kohtasi matkallaan Charlestonissa kaksi brittisotilasta, jotka yrittivät estää hänen kulkunsa väkivalloin. Revere pääsi pakoon hiuksen hienosti. Reveren päästyä Medfordiin hän herätti paikallisen kapteenin joka teki hälytyksen miliisille.
Sorselen kunta
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1863 Sorselen pitäjästä perustettiin Sorselen maalaiskunta. Vuosien 1952 ja 1971 kuntauudistukset eivät ole vaikuttaneet kunnan alueeseen, vaan nykyinen Sorselen kunta vastaa alueeltaan Sorselen maalaiskuntaa. Kunnan keskustaajama Sorsele oli taajaväkinen yhdyskunta, joka perustettiin vuonna 1935 ja lakkautettiin vuonna 1955.
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Lexingtonin taistelu
Näin Lexingtonissa saatiin varoitus brittijoukkojen tulosta ja miliisi kerääntyivät kaupungin aukiolle odottamaan keskellä yötä brittijoukkojen saapumista. Kapinallisjohtajat kieltäytyivät luovuttamasta aseitaan, jonka jälkeen brittisotilaat avasivat tulen kapinallisia kohden, surmaten kymmenen ja haavoittaen kahdeksaa kapinallista.
Sorselen kunta
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 18 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia kunnan väestöstä. Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 1,5 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 22 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 161 401 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 84 000 kruunua.
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Concordin taistelu
Taistelun kuluessa miliisin joukot vahvistuvat jatkuvasti ja ne aiheuttivat raskaita tappioita briteille. Sotaretkikunnan pelasti Lexingtoniin saapuneet vahvistukset Hugh Percyn johdolla. Yhdistynyt 1 300 miehen sotajoukko marssi rankassa tulituksessa takaisin kohti Bostonia ja onnistuneella viivytystaktiikalla pääsi turvaan Charlestowniin.
Sorselen kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Concordin taistelu
Brittien sotatoimien luottamuksellisuus ja ripeys eivät olleet sellaisella tasolla, joka olisi mahdollistanut onnistuneen iskun vihamieliselle alueelle eivätkä he onnistuneet saamaan haltuunsa merkittävästi aseita. Lexingtonin ja Concordin taistelut eivät kuitenkaan rauhoittaneet tilannetta vaan saivat koko Massachusettin tarttumaan aseisiin. Massachusettsin miliisi miehitti taistelujen seurauksena Bostonin ympäristön ja aloitti kaupungin piirittämisen
Kulttuurinen vaikutus
pienoiskuva|oikea|Yhdysvaltain vapaussodan miliiseille omistettu patsas, kuvanveistäjänä Daniel Chester French Vuonna 1837 Ralph Waldo Emerson kirjoitti tapahtumista runossaan Concordin hymni:
Sorselen kunta
Taajamat
Kunnassa on 1 taajama, jonka osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 46,7 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 1 459 asukasta. Kunnan ainoa taajama on sen keskustaajama Sorsele, jossa oli 1 277 asukasta.
Lexingtonin ja Concordin taistelut
Kulttuurinen vaikutus
”Karkealla sillalla joka kaartui tulvivan veden yli, Heidän lippunsa rullattiin auki huhtikuun vienossa tuulessa, Täällä kerran taisteluun valmistautuneet farmarit seisoivat, Ja ampuivat laukauksen, joka kuultiin ympäri maailman.”
Sorselen kunta
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Sorselen kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Suljettu
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Tommi Liimatta, ellei toisin mainittu.
Väinö Starck
Väinö Vilhelm Starck (1887 - 9. toukokuuta 1918) oli lappeelainen sorvari ja Lappeenrannan punakaartin esikuntapäällikkö Suomen sisällissodan aikana. Hän otti osaa Joutsenon rintaman taisteluihin. Sodan lopussa hän osallistui Kaukaan tehtaiden koneiden ja laivojen tuhoamiseen Lappeenrannassa ja seurasi ylipäällikkö Viktor Ripattia Viipuriin. Hän jäi Viipurin taistelussa vangiksi, sai kuolemantuomion valkoisilta ja ammuttiin pian tämän jälkeen.
Ivan Tregubov
Ivan Sergejevitš Tregubov (, 19. tammikuuta 1930 Komsomolsk-na-Amure – 22. joulukuuta 1992) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelaava Tregubov pelasi 100 maaottelua Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueessa 1950- ja 1960-luvuilla.
Seuraura
Tregubov pelasi jääkiekkoseuroissa
Mongolian naisten jalkapallomaajoukkue
Mongolian naisten jalkapallomaajoukkue on Mongolian naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Mongolian jalkapalloliiton alaisuudessa. Se ei ole koskaan edennyt maailman- tai Aasian-mestaruuskilpailuihin eikä osallistunut niiden karsitoihin. Maaliskuussa 2019 Mongolian sijoitus maailmanrankingissa oli 118. Sen historian paras sijoitus on 115. Ensimmäisen virallisen maaottelun Mongolia pelasi syyskuussa 2018 Guamia vastaan.
Kauniainen
Kauniainen on Uudenmaan maakunnassa sijaitseva suomalainen kaupunki. Kauniainen on asukasluvultaan selvästi pienin pääkaupunkiseudun neljästä kaupungista ja pinta-alaltaan Suomen pienin kunta. Kauniainen on osa Helsingin kaupunkialuetta. Kauniainen tunnetaan kaksikielisenä sekä alhaisen kunnallisveroprosentin omaavana kaupunkina. Kaupunki on myös siitä poikkeuksellinen, että se on kokonaan Espoon ympäröimä. Kauniainen on alkujaan asukkaiden osakeyhtiönä perustama taajaväkinen itsehallintoalue.
Kauniaisten asukkaista 0 % on suomenkielisiä ja 0 % ruotsinkielisiä. Kauniaisten kaupunginvaltuuston suurimmat puolueet kaudella 2021–2025 ovat RKP (15 paikkaa) ja kokoomus (12 paikkaa). Vihreillä on neljä paikkaa, perussuomalaisilla kaksi paikkaa sekä SDP:llä ja kristillisdemokraateilla kummallakin yksi paikka. Vuonna 2021 Kauniaisissa 15 vuotta täyttäneistä asukkaista 82 % oli suorittanut perusasteen jälkeisen tutkinnon, mikä oli eniten koko Suomessa.
Nimi
Kauniaisten alkuperäinen ruotsinkielinen nimi, Grankulla, on yhdistetty sanoista gran (kuusi) ja kulle (kukkula, kumpu) ja on ollut tässä muodossa käytössä 1900-luvun alusta. Ennen sitä paikka tunnettiin murteellisessa muodossa Gränkull, joka esiintyy moderneilla kartoilla Kauniaisten vesitornin mäen nimenä. Suomenkielinen nimi Kauniainen on peräisin Kauniais-nimisestä tilasta, joka puolestaan on saanut nimensä Tampereen lähellä sijaitsevan tilan mukaan. Suomenkielinen nimi otettiin käyttöön 1930-luvulla ja siitä tuli kauppalan virallinen suomenkielinen nimi vuonna 1949.
Historia
pienoiskuva|vasen|[[Gallträsk.]] pienoiskuva|vasen|Villa Vallmogårdissa toimii kulttuurikeskus.
Jään vetäydyttyä jääkauden jälkeen 10 000 vuotta sitten nykyisestä Kauniaisista oli nähtävissä Yoldiameressä vain pari pientä luotoa: muun muassa nykyiset Gränkull (67 m) ja Kasavuori (64 m) ja Kiikarivuori. 4 000 vuotta sitten Kauniaisten alueesta oli maankohoamisen vuoksi tullut osa sisäsaaristoa. Tältä ajalta on löydetty muinaisjäännöksiä, mutta on kuitenkin hyvin todennäköistä että ensimmäiset asukkaat tulivat Kauniaisiin vasta 1800-luvulla. Nykyään Kauniainen sijaitsee kaukana rannikolta.
1900-luvun alussa Kauniaisten alue kuului espoolaisille tiloille ja rakennuskanta koostui yksittäisistä torpista. Paikka oli silloin tunnettu ruotsin kielen espoolaismurteella Gränkullana. Kauniaisten pohjoisosien läpi kulki Helsinki–Turku-maantie, joka tunnetaan nykyään Vanhana Turuntienä. Tärkeä ajankohta Kauniaisten historiassa osuu vuoteen 1904, kun Kauniaisten rautatieasema avattiin uudella Rantaradalla.
Nykypäivän Kauniainen sai alkunsa vuonna 1906, kun yhtiö AB Grankulla perustettiin. Yhtiö osti maata paikallisilta maanomistajilta ja myi sitä eteenpäin tontteina. Tämän seurauksena alueelle muodostui huvilayhdyskunta, samoin kuin muuallakin Helsingin ympäristössä: Kulosaaressa, Haagassa, Leppävaarassa ja Puistolassa. Janne Thurman oli yhtiön perustajia ja yhdyskunnan puuhamies, joka toimi aktiivisesti Kauniaisissa monen vuosikymmenen ajan. AB Grankullan osakkeenomistajat olivat tyytyväisiä sijoitukseensa: se maksoi itsensä takaisin vuodessa. Huvila-aikakausi oli alkanut jo pari vuotta aikaisemmin, kun rakennusmestarit Elia Heikel ja Emil Lindstedt ostivat 30 hehtaarin suuruisen alueen Gallträskin pohjoispuolella Glimsin tilalta ja rakensivat sinne omat huvilansa. Ensimmäisenä nousi vuonna 1903 Gallträskin rantaan kesähuvilakäyttöön suunniteltu jugendhenkinen Villa Heikel ja pian sen jälkeen Villa Lindstedt. Tuolloin villojen tonttien koko oli usein hehtaarin tai sitäkin isompi. Puutarhakaupungin ideana oli että taloa ympäröi puutarha, jonka ympärillä oli vapaa luonnon vyöhyke. Alle 3 000 neliön tontteja ei myyty lainkaan. Thurmanin, Heikelin ja Lindstedtin mukaan on nimetty teitä Kauniaisissa.
Espoon maalaiskunta ei ollut järin kiinnostunut omalle alueelleen ilmestyneestä uudesta yhdyskunnasta, joten yhtiö oli yksin vastuussa Kauniaisten kehittämisestä. Se muun muassa rakennutti teitä, lobbasi aseman (valmistui 1908) ja poliisiviran puolesta sekä perusti koulun ja sähkölaitoksen. Vuonna 1915 Kauniainen sai taajaväkisen yhdyskunnan oikeudet ja samalla rajoittuneet itsemääräämisoikeudet, ja siten yhtiön vastuu väheni.
Ensimmäinen tiedossa oleva tarkka asukasluku Kauniaisista on vuodelta 1917, jolloin siellä asui 1 647 asukasta. Vuonna 1920 Kauniaisista tuli kauppala, kun se itsenäistyi kokonaan Espoosta. Kauniaisten yhdyskuntarakenne erosi myös huomattavasti Espoon maanviljelykylistä rakennusjärjestyksineen, tieverkkoineen, huviloineen ja sähkölaitoksineen. Rakennusjärjestys kielsi teollisuusrakennukset, koska Kauniaisissa haluttiin säilyttää idyllinen maalaismainen ympäristö. Suurin osa huviloista rakennettiin uusklassismin tai myöhäisen 1920-luvun funktionalismin tyylien mukaan. Kauppala alkoi valmistella uutta asemakaavaa 1920-luvun lopulla. Ehdotus herätti kiistaa: etenkin teiden leveys askarrutti asukkaita. Kun vielä arkkitehti kuoli kesken valmisteluprosessin, saatiin kompromissiehdotus hyväksyttyä vasta vuonna 1937. Vuodesta 1917 vuoteen 1939 Kauniaisten asukasmäärä kasvoi vain 10 %, mutta heti kauppalan rajojen ulkopuolella olevissa kylissä kasvu oli samaan aikaan 30 %, jolloin muun muassa Viherlaakson taajama syntyi.
Kauniainen on ollut virallisesti kaksikielinen vuodesta 1936. Kunnan suomenkielinen nimi, Kauniainen, otettiin virallisesti käyttöön ruotsinkielisen nimen, Grankulla, rinnalle vuonna 1949. Jo 1930-luvulla nimi Kauniainen oli postin ja rautateiden käytössä. Toisen maailmansodan myötä huvila-aikakausi loppui ja vaihtui 1940- ja 1950-lukujen jälleenrakentamiseen ja taloudellisesti huonompiin aikoihin. pienoiskuva|Kartta Kauniaisten alkuperäisestä vuoden 1920 alueesta ja kauppalaan vuonna 1957 liitetyistä Kasavuoren ja Myllykylän alueista. Kauniaisten olemassaolo oli uhattuna kunnallisten velvollisuuksien ja pienen asukasmäärän takia. 1950-luvulla kuntaan yritettiin liittää eräitä lähellä olevia espoolaisia alueita, mutta hakemus hylättiin vuonna 1953. Sen sijaan Kasavuoren alue, jonka kauppala oli ostanut, liitettiin Kauniaisiin vuonna 1957. Kauppala antoi uuden asemakaavan valmistelun Otto-Iivari Meurmanille. Hän ehdotti, että alueen huvilaluonne säilytettäisiin, mutta asukaslukua kasvatettaisiin silloisesta 2 500:sta 10 000:een. Epäkäytännölliset huvilat tulisi korvata uusilla, ja kerrostaloja rakentaa. Rautatien eteläpuolelle suunniteltiin uusi ostoskeskus, jonka esikuvana oli Tukholman Vällingby. Suunnitelmat hyväksyttiin vuonna 1959 Kasavuoren osalta ja vuonna 1961 sekä 1963 muun kauppalan osalta. Ostoskeskus avattiin 1966. Myöhemmin tätä asemakaavaa on kritisoitu, koska huomattava osa huviloista purettiin ja huvilamiljöön yhtenäisyys tuhoutui. Kasavuoreen suunniteltiin myös Oslon Holmenkollenin tapaista hiihtokeskusta, mutta suunnitelmat eivät koskaan toteutuneet; nykyään alue on luonnonsuojelualue.
Kauniaisten asukasluku kasvoi nopeasti – vuonna 1967 jopa neljänneksen. Vuonna 1972 Kauniaisista tuli kaupunki ja seuraavana vuonna suomi tuli enemmistökieleksi. Kaupungissa asui tuolloin 6 400 asukasta.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kauniaisissa oli 9 624 asukasta, joista 9 484 asui taajamassa, haja-asutusalueilla ei ollut lainkaan asukkaita ja 140:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kauniaisten taajama-aste on 100,0 %. Kauniaisten taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan. Kauniaisten taajama-alueet eivät muodosta omaa taajamaansa, vaan ne ovat osa Helsingin keskustaajamaa, joka ulottuu Kauniaisten lisäksi usean Helsingin lähikunnan alueelle, ja josta tämän kaupungin alueella asui vuoden 2017 lopussa 9 484 asukasta. Yhteensä Helsingin keskustaajamassa on 1 268 296 asukasta ja sen pinta-ala on 680,12 neliökilometriä.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kauniaisissa toimivat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kauniaisten suomalainen seurakunta sekä ruotsinkielinen Grankulla svenska församling. Nämä seurakunnat muodostavat Kauniaisten seurakuntayhtymän. Seurakunnat perustettiin vuonna 1978, jota ennen Kauniainen oli pitkään kuulunut seurakunnallisesti Espooseen. Kauniaisten suomalainen seurakunta erotettiin Kanta-Espoon seurakunnasta ja Kauniaisten ruotsalainen seurakunta Espoon ruotsalaisesta seurakunnasta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kauniaisten alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Uudistuva keskusta
Kauniaisten keskustaa uudistettiin 1960-luvulla rakentamalla uusi silloisen ihanteen mukainen betonielementtikeskusta ostokeskuksineen. Aikoinaan moderni ostoskeskus on sittemmin koettu rumaksi ja epäkäytännölliseksi.
Vuonna 2000 keskustaan valmistui Kai Wartiaisen suunnittelema kauppakeskus Grani. Uuden ostoskeskuksen ulkoasu kirkkaine väreineen on kuitenkin herättänyt ristiriitaisia reaktioita.
Kaupunki on laatinut keskustalle uuden asemakaavan. Uusi keskustasuunnitelma on toteutunut lukuun ottamatta yhtä keskusta-alueen keskeistä korttelia, jolta osin hanke on ollut pysähdyksissä jo vuosia. Kaupunki onkin aloittanut rakennusliike NCC:n omistaman tontin lunastusmenettelyn.
Kauniaisten 100-vuotisjuhlavuoden kunniaksi vuonna 2007 kaupungin keskustaan Kaupungintalon edustalle pystytettiin uusi Kimmo Schroderuksen luoma ”Foni”-niminen veistos.
HMS Tulip (K29)
HMS Tulip (viirinumero K29) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Kauniainen
Uudistuva keskusta
Vaikka Kauniainen on vauras kaupunki, yleisiin alueisiin on ruvettu panostamaan vasta 2000-luvulla. Edelleen on havaittavissa esimerkiksi graffiteja ja huonokuntoisia päällysteitä. Tilanne on kuitenkin huomattavasti parantunut muun muassa tienrakennushankkeiden myötä. Infrastruktuuria on parannettu etenkin kaupungin keskustan alueella ja ympäristössä, esimerkiksi keskuskatu Tunnelitien vuonna 2010 toteutetun uudistuksen myötä.
HMS Tulip (K29)
Valmistus
Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 South Bank-on-Teesistä Smiths Dock Companyltä, missä köli laskettiin 30. toukokuuta 1940. Alus laskettiin vesille 4. syyskuuta ja valmistui 18. marraskuuta.
Kauniainen
Elinkeinoelämä
Kauniaisten suurimmat työnantajat ovat Kauniaisten kaupunki, Kaunialan sotavammasairaala, Työväen Akatemia ja Suomen Raamattuopisto.
HMS Tulip (K29)
Palvelus
Alus myytiin 1950 ja uusi omistaja nimesi sen Olympic Conqueroriksi. Alus myytiin 1956 Japaniin, jolloin sen nimeksi tuli Otorimaru No. 8. Seuraavana vuonna alus vaihtoi jälleen omistajaa ja sen nimeksi tuli Thorlyn.
Kauniainen
Palvelut
Kauniainen on palveluiden suhteen hyvin omavarainen kaupungin pienestä koostaan huolimatta. Kaupungissa on muun muassa:
Tiet
Sisäiset tiet, jotka johtavat Kauniaisten keskustaan, ovat Turunväylältä alkava Kauniaistentie, Turuntieltä Viherlaaksosta alkava Helsingintie sekä Asematie-Bembölentie lännestä ja Kauppalantie etelästä.
Joukkoliikenne
Pääasiallinen joukkoliikenneväline Kauniaisissa on juna. Rantaradalla on ollut erittäin tärkeä rooli kaupungin kehityksessä Helsingin esikaupunkina. Junat kulkevat Helsingin suuntaan joka 15. minuutti tunnuksilla ja. Länteen päin U-juna kulkee Kirkkonummelle puolen tunnin välein ja E juna puolen tunnin välein Kauklahteen. Hiljaisina aikoina kulkee -juna. Matka Helsingin keskustaan kestää alle 20 minuuttia Kauniaisten rautatieasemalta. Lisäksi kaupungin länsiosissa, aivan Espoon rajan tuntumassa, sijaitsee Koivuhovin rautatieasema, joka palvelee muun muassa Kasavuoren alueen asukkaita. Espoon kaupunkiradan valmistuttua junayhteydet Kauniaisista paranevat edelleen, ja matka-aika Helsingin keskustaan lyhenee usealla minuutilla.
Kauniaisista kulkee seutulinja 212 Kaunialasta Kasavuoren kautta Helsingin Kamppiin. Kauniaisten läpi kulkee myös Espoon sisäisiä bussilinjoja ja liityntälinjoja metroasemalle, kuten linjat 548 ja 549 Mankkaan kautta Tapiolaan ja linja 533 Järvenperästä Matinkylään. Linja 224 kulkee Espoon keskuksesta Kauniaisten ja Karakallion kautta Leppävaaraan. Viikonloppuöisin kulkee yölinja 118N Tapiolan ja Kampin suuntaan Kauniaisten halki. Lisäksi Kauniaisten pohjoisosia palvelee Turuntien linjat 226, 227, 235 ja 238 Leppävaaraan, 565 Länsi-Vantaalle ja 235 Espoon keskukseen sekä Pitäjänmäen ja Mannerheimintien kautta Elielinaukiolle.
Kaupunginosat
pienoiskuva|Bredantie poikkeuksellisen kylmänä marraskuun päivänä 2004.
Kauniainen on jaettu 8 kaupunginosaan, jotka on numeroitu 1–8. Nämä kaupunginosat kattavat koko Kauniaisen. Ainoa alue, joka yleensä mielletään eri kaupunginosaksi on Kasavuori kaupungin länsiosassa. Muita nimettyjä osa-alueita Kauniaisissa ei ole.
Urheilu
Kauniaisissa on laaja tarjonta erilaisia urheilurakennelmia, ja kaupunki on tukenut urheilutoimintaa aktiivisesti. Junioritoimintaa voi harrastaa monessa eri lajissa. Kaupungin suurin urheiluyhdistys on Grankulla IFK (GrIFK), joka perustettiin vuonna 1925. GrIFK:n lajit ovat nykyään jääkiekko, jalkapallo, käsipallo, salibandy ja pujottelu. Kaupungissa toimi myös SM-sarjassa pelaava Suomen parhaimpiin lukeutuva käsipalloseura HC West, joka pelaa kotiottelunsa Kauniaisten Palloiluhallissa. Toukokuussa 2016 ilmoitettiin, että HC Westin toiminta palaa takaisin GrIFK:n nimen alle omana toimintayksikkönään.
Jalkapalloseura FC Grani Airbags on myös kotoisin Kauniaisista, vaikka sen toiminta ulottuu myös Espoon puolelle.
Nähtävyydet
Kauniainen on huvilakaupunki ja huvila-alue on nimetty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Luonnon lisäksi alueen merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat vanhat huvilat, esimerkiksi Villa Wulff, Villa Junghans, Villa Heikel ja Villa Vallmogård, Kauniaisten kirkko, Kaunialan sotavammasairaala sekä Heikki Häiväojan Tulen halki -veistos, joka sijaitsee Kauniaisten kaupungintalon edustalla.
Päätöksenteko
pienoiskuva|Kauniaisten kaupungintalo.
Kauniainen kuuluu Uudenmaan vaalipiiriin, ja sen kaupunginvaltuustossa on 35 kaupunginvaltuutettua. Kauniaisten poliittiset voimasuhteet ovat perustuneet jo vuosia voimakkaaseen porvarillisuuteen, kaupunkia ovat hallinneet RKP ja kokoomus.
Vuonna 2008 Kauniaisten, Vihdin ja Karkkilan kunnallisvaaleissa kokeiltiin sähköistä äänestystä. Käytetyn järjestelmän ongelmat johtivat lukuisiin valituksiin, jotka lopulta johtivat korkeimman hallinto-oikeuden määräykseen uusia vaalit. Vaalit uusittiin syksyllä 2009.
Kauniaisissa on perinteisesti ollut hyvin korkea äänestysprosentti kaikissa vaaleissa. Esimerkiksi kuntavaaleissa 2021 Kauniaisten äänestysprosentti oli Uudenmaan maakunnan korkein ja koko Suomen neljänneksi korkein.
Ruokakulttuuri
Kauniaisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hernekeitto ja punssi sekä letut ja kuningatarhillo.
I/JR 48 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 48:n I Pataljoona (I/JR 48) on jatkosotaan kesäkuussa 1941 perustettu Suomen asevoimien pataljoona, joka kuului 18. divisioonan JR 48:aan
Perustaminen ja varustaminen
Pataljoonan perustamisesta vastasi Pohjois-Hämeen Sotilasläänin Jyväskylän Suojeluskuntapiiri. Pataljoona perustettiin Lievestuoreen seurantalolla pääosin Laukaan, Toivakan ja Leivonmäen miehistä. Pataljoona miesvahvuus oli perustamisen jälkeen 31 upseeria, 156 aliupseeria ja 838 miestä, yhteensä 1 025 miestä.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.
Taistelut
Pataljoonan sotatie on kuvattu pääosin JR 48 koskevassa osassa
Komentajat
Pataljoonankomentajana oli perustamisesta 21. kesäkuuta 1941 kapteeni Yrjö Hyvärinen aina lakkauttamiseen saakka.
Isku Areena
Isku Areena on Lahden urheilukeskuksen yhteydessä sijaitseva jäähalli. Jäähallin pääkäyttäjä on jääkiekon SM-liigassa pelaava Lahden Pelicans.
Vuoteen 2005 asti halli oli nimeltään Lahden jäähalli. Nimi muutettiin Pelicansin, Lahden Jäähalli Oy:n ja Isku-Yhtymä Oy:n välisellä kymmenvuotisella yhteistyösopimuksella. Halli on jääkiekon SM-liigan neljäs halli, jolla on sponsorinimi. Isku Areenassa oli aiemmin ennen vuotta 2022 yhteensä 5 371 katsomopaikkaa, joista 3 621 on istumapaikkoja ja 1 750 seisomapaikkoja. Lisäksi hallissa on 16 aitiota sekä 200-paikkainen lounasravintola, josta on näköala kaukaloon. Syksyllä 2022 hallissa tehtiin kuitenkin katsomokapasiteetin tarkastuslaskenta, jonka tuloksena katsomokapasiteetti laski 968 paikalla (−18 %) 4 403:een.
Kesällä 2007 tehdyn kunnostuksen jälkeen halliin mahtui 4 910 ihmistä entisen 5 098 sijaan. Halliin tuli kesällä 2009 mediakuutio.
Keväällä 2010 tehtiin uusi halliremontti, jonka myötä Isku Areenaan tuli noin 500–600 uutta katsomopaikkaa ja kuusi aitiota. Lisäksi jäähalliin tuli muutoksia myös ulkoisesti, sekä muun muassa pelaajien pukukopit uudistettiin ja halliin rakennettiin uusi aulatila.
Keväällä 2022 D2-katsomo muuttui yli 1 000 henkeä vetäväksi seisomakatsomoksi, johon myös Pelicansin kannattajat asemoituvat. Entinen fanikatsomo muuttui erinomaisen näkyvyyden tarjoaviksi istumapaikoiksi, ja vierasfanien katsomo siirtyy A5-yläkatsomon kulmaukseen.
Isku Areenan istumapaikat on pehmustettu lukuun ottamatta vanhan päädyn D-katsomoja. Lahen Turkoosin, eli Pelicansin kannattajaryhmän fanikatsomo sijaitsee D2-katsomon ja A1-katsomon välissä.
225px|right|thumb|Halli ulkoa
Arkanoid
Arkanoid on Taiton kehittämä kolikkopeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä.
Isku Areena
Jäädytetyt pelinumerot
Isku Areenan kattoon on nostettu kolme paitaa:
Arkanoid
Pelin suosion takia siitä tehtiin neljä versiota kolikkopelimarkkinoille: Arkanoid, Tournament Arkanoid, Revenge of Doh (Arkanoid II) ja Arkanoid Returns. Viimeisin Arkanoid oli Super Nintendo Entertainment Systemille tehty Arkanoid: Doh It Again vuonna 1997.
Ernst Reuter
thumb|Ernst Reuter vuonna 1958 julkaistussa länsisaksalaisessa postimerkissä.
Ernst Reuter (29. heinäkuuta 1889 Apenrade – 30. syyskuuta 1953 Länsi-Berliini) oli saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Länsi-Berliinin pormestarina kylmän sodan alkuvaiheessa vuosina 1948–1953.
Arkanoid
Pelaaminen
pienoiskuva|vasen|200px|Kuvakaappaus pelistä. Peli on Breakout-klooni, jossa perustarkoituksena on tuhota pallolla kaikki ruudussa näkyvät eriväriset palikat. Pelaaja ohjaa ruudun alareunassa näkyvää mailaa, jonka avulla palloa pitää kimmottaa palikoita päin. Kun kaikki laatikot on tuhottu, pelaaja pääsee seuraavalle vaikeammalle tasolle, jossa on uudet palikat. Arkanoid toi pelityyppiin omana lisänään erikoispalikat, joista saattoi saada esimerkiksi mailaansa lisäominaisuuksia.
Norsk Telegrambyrå
Norsk Telegrambyrå (NTB, engl. Norwegian News Agency) on suuri norjalainen uutistoimisto. Se perustettiin yksityisenä palveluna vuonna 1867.
Arkanoid
Arkanoid-kloonit
Arkanoidia on sanottu huomattavasti kehittyneemmäksi kuin Atarin Breakout. Pelissä on innovaatioita, jotka tekivät siitä huomattavasti laadukkaamman. Peliä matkittiin useilla aikakauden alustoilla, joka lisäsi sen suosiota kodeissa.
Vuonna 1987 lähes kaikille sen ajan merkittäville tietokoneille ilmestyessään Arkanoid aiheutti valtavan kloonien vyöryn heti samasta vuodesta alkaen. Useat kloonit olivat hyvin hätäisesti tehtyjä. Commodore 64:llä suosittu Arkanoid-henkinen peli oli Andy Greenin ja Rob Toonen toteuttama Krakout (1987). Samoin kenttäeditorilla varustettu C64:n Traz (1988) sai jonkinlaista suosiota. DOSilla huomiota keräsi VGA-grafiikallaan ilmainen Bananoid (1989). Amigalla Amegas (1987) on historiallisesti sikäli merkittävä, että sen alkumusiikki on ensimmäinen missään ohjelmassa käytetty tracker-ohjelmalla tehty MOD-musiikki. 16-bittisten koneiden Krypton Egg (1989) noteerattiin myös positiivisesti pelilehdissä.
Arkanoidin inspiroimia pelejä
Seuraavat pelit eivät ole varsinaisia Arkanoid-klooneja, mutta useimmat niistä on julkaistu kloonien vyöryn aikoihin ja ne ovat selvästi saaneet inspiraationsa Arkanoidin ja Breakoutin peli-ideasta. Esimerkiksi Light Corridor (1990) on jonkinlainen kolmiulotteinen versio Arkanoidista.
Jean Chrétien
Tausta
Jean Chrétien oli 19-lapsisen perheen toiseksi nuorin. Tosin lapsista kymmenen kuoli imeväisikäisinä. Hänen vanhempansa olivat Wellie Chrétien ja Marie Boisvert. Hän muistutti itse usein vaatimattomasta syntyperästään ja kutsui itseään Shawinigan pikkuiseksi. Ja hän oli jo lapsena halvaantunut kasvojensa vasemmalta puolen (Bellin halvaus). Tätä vammaa hän käytti hyväkseen poliittisessa taistelussaan, kun totesi, että hän on poliitikko, joka ei puhu koko suullaan. Chrétien opiskeli juridiikkaa Lavalin yliopistossa ja toimi valmistumisensa jälkeen asianajajan ammatissa.