cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elina Ström
Marja Elina Johanna Ström (21. helmikuuta 1951 Lahti – 25. maaliskuuta 2015 Lahti ) oli suomalainen lausuntataiteilija ja ilmaisutaidon opettaja.
Vuorio
Vuorio tai Wuorio on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Fat Pipe
Fat Pipe on suomalaisen salibandymailoja valmistavan Power Stick Oy:n aputoiminimi, joka perustettiin vuonna 1996 Exelille myydyn ProStickin tilalle. Fat Pipen ensimmäinen täysin oma mallisto ilmestyi vuonna 1996. Jo aiemmin vuonna 1995 EM-kisojen pelaajista suuri osa käytti Fat Pipen varsia, joissa oli Unihocin kourulapa. Salibandyliigassa Fat Pipella pelaavat muun muassa KooVee, Welhot, Eräviikingit, TPS ja OLS.
Michel Dussuyer
Ura
Dussuyer edusti pelaajaurallaan Rivieran kahta naapuriseuraa, AS Cannesia ja OGC Niceä sekä Olympique Alèsia. Hän debytoi Cannesin joukkueessa kaudella 1978–1979 ja pelasi jo seuraavalla kaudella 28 ottelussa Division 2:ssa. Hän ei kuitenkaan kyennyt vakiinnuttamaan asemaansa seuran ykköstorjujana ja siirtyi 1981 Niceen, josta edelleen Alèsin kautta takaisin Cannesiin kaudelle 1984–1985. Hän edusti kasvattajaseuraansa aina uransa loppuun, kauteen 1995–1996 saakka ja pelasi vuodet 1989–1992 seuran ykkösmaalivahtina pääsarjassa.
Valmennusuransa Dussuyer aloitti AS Cannesin apulaisvalmentajana vuonna 1996 ja toimi tehtävässä kuusi vuotta, kunnes nousi Guinean maajoukkueen peräsimeen. Hän luotsasi maan Afrikan mestaruuskisoihin 2004. Lopputurnauksessa Guinea oli alkulohkonsa toinen, mutta tie katkesi puolivälierätappioon Malille. Kisoujen jälkeen Dussuyer jätti tehtävänsä.
Vuonna 2006 Dussuyer palasi valmennustehtäviin ja toimi Henri Michelin apuvalmentajana Norsunluurannikon maajoukkueessa. Kaksikko luotsasi Norsut hopealle Afrikan mestaruuskisoissa. Kesän MM-kisoissa Saksassa tie katkesi kovaan alkulohkoon, jossa joukkue sijoittui kolmanneksi Argentiinan ja Alankomaiden jälkeen.
MM-kisojen jälkeen Dussuyer siirtyi AS Cannesin päävalmentajaksi. Hän sai potkut tehtävästään toukokuussa 2007.
Kesäkuussa 2008 Dussuyer palasi Afrikkaan, kun hänestä tuli Beninin maajoukkueen uusi päävalmentaja. Dussuyerin johdolla Benin selvisi kolmatta kertaa historiassaan Afrikan mestaruuskisoihin. Angolassa pelattu lopputurnaus sujui kuitenkin kehnosti, ja Benin sai alkulohkossaan vain yhden pisteen pudoten jatkosta. Kisojen jälkeen Dussuyer sai potkut.
Kesällä 2015 Dussuyerista tuli Norsunluurannikon maajoukkuevalmentaja. Dussuyer johdatti Norsunluurannikon Afrikan mestaruuskilpailuihin 2017 karsintalohkonsa voittajana. Puolustavana mestarina kisoihin selvinneen Norsunluurannikon turnaus päättyi kuitenkin pettymykseen. Joukkue ei voittanut alkulohkossaan yhtään ottelua ja turnaus päättyi karsiutumiseen alkulohkovaiheessa. Kisojen jälkeen Dussuyer jätti tehtävänsä.
Vladimir Jefimkin
Vladimir Aleksandrovitš Jefimkin (, s. 2. joulukuuta 1981 Samara) on venäläinen maantiepyöräilijä.
Jefimkin aloitti ammattilaisuransa Team Barloworld-Valsir -tallissa vuonna 2005, jolloin hän voitti Portugalin ympäriajon kokonaiskilpailun ja kolmannen etapin. Lisäksi hän voitti Dunkerquen neljän päivän ajon neljännen osuuden ja sijoittui yhteiskilpailussa toiseksi. Aragonian ympäriajossa hän oli paras toisella etapilla.
Kauden 2006 alussa Jefimkin siirtyi Caisse d'Epargnen joukkueeseen. Vuonna 2006 hänen paras saavutuksensa oli Italian ympäriajon kymmenennen etapin kakkossija. Vuelta Ciclista a la Rioja -kilpailussa hän oli kolmas.
Vuonna 2007 Jefimkin sijoittui kolmanneksi Välimeren ajossa sekä voitti etapin 2A Euskal Bizikleta -kilpailussa. Hän johti Sveitsin ympäriajoa ennen viimeistä etappia, aika-ajoa, jossa jäi kauas kärjestä pudoten lopputuloksissa kuudenneksi. Espanjan ympäriajossa Jefimkin voitti vuorenhuipulle päättyneen neljännen etapin karattuaan muilta kärkiajajilta kymmenen kilometriä ennen maalia. Hän kantoi johtajan kultaista paitaa neljän päivän ajan ja sijoittui kokonaiskilpailussa lopulta kuudenneksi.
Vuosina 2008–2010 Jefimkin edusti Ag2r-La Mondiale-joukkuetta. Hän sijoittui Pyreneillä ajetulla Ranskan ympäriajon 2008 yhdeksännellä etapilla alun perin toiseksi hävittyään yli minuutin Riccardo Riccòlle. Italialainen oli kuitenkin antanut EPOa sisältäneen dopingnäytteen neljännen etapin jälkeen ja Jefimkin tullaan mitä ilmeisimmin nimeämään etappivoittajaksi. Kokonaiskilpailussa hän oli yhdestoista.
Jefimkin lopetti uransa elokuussa 2010 voidakseen viettää enemmän aikaa Kaliforniassa asuvan perheensä kanssa. Kesällä 2011 hän palasi ammattipyöräilijäksi Continental-tason Team Type 1 -joukkueessa. Samassa joukkueessa ajoi tuolloin myös hänen kaksoisveljensä Aleksandr Jefimkin.
Pariisi–Roubaix 2017
Pariisi–Roubaix 2017 oli järjestyksessään 115. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 257,5 kilometrin reitillä Compiègnesta Roubaix'hin 9. huhtikuuta 2017. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Mikko Laaksonen
Mikko Olavi Laaksonen (27. elokuuta 1927 Helsinki – 11. tammikuuta 2006 Fuengirola, Espanja) oli suomalainen poliitikko, ammattiyhdistysjohtaja, ministeri ja verohallituksen pääjohtaja. Puoluekannaltaan Laaksonen oli sosiaalidemokraatti.
Laaksosen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Mikko Laaksonen ja Henriika Hintikka. Laaksonen pääsi ylioppilaaksi 1947, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1952 ja sai varatuomarin arvon 1955. Opiskeluvuosinaan Laaksonen työskenteli samalla Helsingissä palomiehenä 1947–1952.
Haluatko historiankirjoittajaksi?
Haluatko historiankirjoittajaksi? on vuonna 2002 ilmestynyt Jussi T. Lappalaisen kirjoittama opaskirja historiantutkimukseen. Kirjassa käydään laajasti läpi alan perusteita.
Mikko Laaksonen
Suoritettuaan oikeustutkinnon hän toimi Pielaveden, Keiteleen ja Maaningan kuntien veropiirin verojohtajana 1953–1955 ja SAK:n lainopillisena sihteerinä sekä Valtionvirkailijain yhteisjärjestön sihteerinä 1955–1961. 1960-luvulla Laaksonen oli Virkamiesten ja työntekijäin yhteisjärjestön pääsihteerinä 1961–1971 ja uuden SAK:n 3. puheenjohtajana 1969–1971. Hän oli myös Espoon kunnallispormestari ja järjestysoikeuden vt. puheenjohtaja 1963–1965.
Viimeksi Laaksonen oli Suomen Työväen Säästöpankin erityistehtävissä 1978–1979 ja vuodesta 1979 lähtien Luottorengas Oy:n toimitusjohtajana. Viimeiset parikymmentä vuotta elämästään Laaksonen asui Espanjassa. Eläkevuosinaan Laaksonen julkaisi useita muistelmateoksia. Kirjassaan Punanatsi hän kuvasi sitä, kuinka oli liittynyt 17-vuotiaana Saksan sotajoukkoihin ja palvellut niissä 1944–1945 Suomen Lapissa ja Norjassa.
Haluatko historiankirjoittajaksi?
Sisältö
Kirjassa käydään läpi historiantutkimuksen tekemistä alusta julkaisemiseen saakka. Alussa kirjassa tarkastellaan esimerkkejä muun muassa historiallisena pidetyistä teoksista, joiden paikkansapitävyyttä on kuitenkin vaikea todentaa. Esimerkkinä käytetään Kalle Päätalon kirjan Nuoruuden savotat kohtaa, jossa kolme nuorta miestä on "Kijannan maatallousjuhlilla", ja siinä kuvataan heidän ruokailuaan juhlissa. Kun osanottajalta Kurtti-Reinolta kysyttiin tapahtumasta, hän ei kuitenkaan tunnustanut olleensa koko tapahtumassa paikalla.
Sen jälkeen kirjassa siirrytään lähdekritiikkiin, joka jaotellaan ulkoiseen ja sisäiseen lähdekritiikkiin. Seuraavana on vuorossa vanhempien tutkimusten arviointi. Kirjassa todetaan aiemman tutkimuksen suhteen:
Luvussa historiallinen päättely käydään läpi, miten esimerkiksi ottaa huomioon aikakauden ideologiat, jotka voivat vaikuttaa lähdeaineistossa. Esimerkkinä noituus, jota ei pidetä totena, mutta se vaikutti 1600-luvun noitavainoissa.
Kirjan loppupuoliskolla keskitytään tiedon esittämiseen tapoihin (asetelmat taulukot kaaviot ja kuviot), ja tätä seuraa kirjoittamiseen ja kielenhuoltoon käsittelevät osiot joissa varoitetaan maneereista ja muista ohdakkeista joihin kirjoittaessa voi törmätä.
Viimeinen luku on kuvien sijoittelusta ja tutkimuksen viimeistelystä. Tämän jälkeen kerrotaan tutkimuksen julkaisusta ja neuvotaan suhtautumisesta arvostelijoihin.
Kirjassa on kolmetoista lukua.
Sitaatti:
Vastaanotto
Suomen sukututkimusseuran lehdessä ilmestyi 2003 Anneli Mäkelä-Alitalon kirja-arvostelu. Arvostelu on pääpiirteissään myönteinen, mutta kritiikin aihettakin on. Mäkelä-Alitalon mukaan kirjassa on ”puolisen tusinaa” kirjoitusvirhettä ja siitä uupuu tarpeelliset hakemistot ja sanasto. Hän myös huomioi historiantutkimuksen olevan hyvin sukupuolittunut. Lappalaisen kirjassa mainitaan suuri joukko hänen virkaveljiänsä, mutta näistä vain kaksi on naisia. Vastaavasti hän mainitsee, että kansikuvan nainen viitannee alan tulevaisuuteen.
Arvostelussa myös huomautetaan, että Lappalainen vaikuttaa laittavan omat mielipiteensä kaikkien kirjoittajien ja tutkijoiden näkemykseksi, sillä verukkeella, että hänellä on vuosikymmenien kokemus alalla, vaikka tutkijoiden näkemykset vaihtelevat. Lappalaisen näkemyksestä, että miltei kuka tahansa oppii lukemaan vanhoja asiakirjoja, on kirjoittaja erimielinen. Osa kirjassa mainituista arkistotiedoista on Mäkelä-Alitalon mukaan vanhentuneita.
Arvostelu on kuitenkin suotuisa kokonaisuudessaan ja lopussa kolmanneksi viimeisessä kappaleessa mainitaan, että ”Olennaista kuitenkin on, että Jussi T. Lappalaisen opaskirjaa seuraten voi kasvaa laadukkaaksi ja hyväksi historiankirjoittajaksi”. Kirjan sanotaan olevan myös ”rakenteeltaan selkeä ja valaisevasti otsikoitu”.
Vuonna 2010 Kaisa Kyläkoski kirjoitti lyhyesti kirjasta ja sanoi kirjan olevan teknisesti ajan tasalla ja kirjassa selostetaan maalaisjärkisesti ja uskottavasti.
Kirjaan on viitattu 17 tutkimuksessa.
15. tammikuuta
15. tammikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 15. päivä. Vuodesta on jäljellä 350 päivää (karkausvuonna 351).
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 14. tammikuuta, 16. tammikuuta
Natalija Synyšyn
Natalija Ihorivna Synyšyn (s. 3. heinäkuuta 1985 Sosnivtsi, Ukrainan SNT) on ukrainalaissyntyinen naispainija, joka on vuodesta 2014 edustanut Azerbaidžania. Hän on kolminkertainen Euroopan mestari ja kaksinkertainen MM-mitalisti.
55, 58 ja 59 kilogramman painoluokissa paininut Synyšyn on voittanut kahdesti MM-pronssia. EM-kilpailuista hän on voittanut kultaa Vilnasta 2009, Belgradista 2012 ja Riiasta 2016, yhden hopean ja yhden pronssin. Euroopan kisoissa 2015 hän sai pronssia. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hän oli 12:s sarjassa 55 kg.
Blåfjellet (Stryn)
Blåfjellet on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Oldedalenin laakson varrella, Strynin kunnassa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 316 metriä.
Tapio Bergholm
Tapio Hannu Antero Bergholm (s. 14. kesäkuuta 1958 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja poliitikko. Hän on tutkinut erityisesti kuljetusalaa, työmarkkinoita ja ammattiyhdistysliikettä. Bergholm on työskennellyt SAK:ssa historiantutkijana 2000–2008 ja erikoistutkijana vuodesta 2009.
Surveyor 5
thumb|200px|Surveyor-laskeutuja. Surveyor 5 oli viides NASAn Surveyor-kuulaskeutujista. Se laukaistiin 8. syyskuuta 1967 ja laskeutui 11. syyskuuta 1967 Rauhallisuuden mereen. Luotain oli osa NASAn Apollo-ohjelmaan valmistautumista.
Tapio Bergholm
Bergholm valmistui filosofian kandidaatiksi 1985 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1997 Suomen ja Skandinavian historiasta Helsingin yliopistosta. Vuonna 2015 hän väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi sosiologiasta Itä-Suomen yliopistossa. Hän on ollut Suomen ja Skandinavian historian dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 1998 ja Suomen historian dosentti Itä-Suomen yliopistossa vuodesta 1999.
Bergholm on Järvenpään kaupunginvaltuuston jäsen SDP:n edustajana vuodesta 1996. Hän oli kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja 2004–2008 ja puheenjohtaja 2009–2012. Suomen liittyessä vuonna 1994 Euroopan unionin jäseneksi oli Bergholm eräs näkyvimmistä sosialidemokraattisista EU-kriitikoista ja kannatti jäsenyyden hylkäämistä asiasta järjestetyssä kansanäänestyksessä.
Vuosina 1984–2000 Bergholm työskenteli historiantutkijana ja koulutussihteerinä Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT:ssa. Hän oli ehdolla AKT:n puheenjohtajaksi vuonna 2012. Työväen Sivistysliiton hallintojohtaja Marko Piirainen (sd) voitti liiton valtuuston äänestyksessä Bergholmin äänin 31–3.
Bergholm on kirjoittanut presidentti Mauno Koiviston elämäkertasarjaa, jonka ensimmäinen osa Kiihkeä Koivisto ilmestyi vuonna 2020. Toinen osa Kova Koivisto ilmestyyy syksyllä 2023.
Mopsilepakko
pienoiskuva|vasen|Mopsilepakoita kallionkolossa. Mopsilepakko (Barbastella barbastellus) on eurooppalainen lepakkolaji.
Pieni ja litteäkuonoinen mopsilepakko muistuttaa kasvoiltaan hieman mopsia. Sen ruumis on 4,7–5,9 cm pitkä, häntä on 3,5–5,5 cm, kyynärvarsi 3,6––4,2 cm ja painoa mopsilepakolla on 7–14 g.
Mopsilepakon levinneisyysalue ulottuu Britanniasta, Etelä-Ruotsista ja Latviasta kaakossa Azerbaidžaniin, etelässä Italiaan ja lounaassa Marokkoon ja Kanariansaarille asti. Belgiasta laji on mahdollisesti kuollut sukupuuttoon.
Falkerslevin seurakunta
pienoiskuva| [[Falkerslevin kirkko.]]
Pipestonen piirikunta
thumb|Pipestone Minnesotan kartalla Pipestonen piirikunta sijaitsee Yhdysvaltojen Minnesotan osavaltion lounaisosassa. Vuonna 2005 siellä oli 9 421 asukasta. Piirikunnan pääkaupungin nimi on myös Pipestone. Molemmat ovat saaneet nimensä Pipestonen louhoksista, kallioista, joista intiaanit louhivat vuolukiveä rauhanpiippujensa materiaaliksi.
Pellavan korjuu ja muokkaus
Pellavan korjuu ja muokkaus pellavalangaksi sisältää perinteisin menetelmin tehtynä kymmenkunta työvaihetta, joihin kuluu yhteensä kuukausikaupalla aikaa. Nykyisin sekä pellavan niittoon ja nyhtöön että muihin työvaiheisiin käytetään erilaisia koneita.
Öljypellava, josta käytetään siemenet pellavaöljyn tekoon, korjataan nykyisin leikkuupuimurilla. Kuitupellavan korjuumenetelmänä voi olla niitto lieriö- ja lautasniittokoneella tai nyhtö juurineen. Nyhtökoneita on kahdenlaisia: keskieurooppalainen Depoortere ja venäläinen hinattava AK-4.
Seuraavassa selitetään vaihe vaiheelta perinteinen käsityönä tehty pellavankorjuu ja muokkaus.
Nyhtö ja kuivaus
Pellavat nyhdetään maasta juurineen ja kuivatetaan asettamalla pellavaniput eli sormaukset pellolla nojaamaan noin 60 senttimetrin korkeudelle viritettyä riukua vasten, riu’un molemmin puolin, noin viikoksi.
Rohkinta
Siemenkodat eli sylkyt ja lehdet irrotetaan kasvin varresta rohkalla, nuijalla tai varstalla. Rohka on penkkiin kiinnitetty riipimislaite, jossa on kampamaisia rauta- tai puupuikkoja. Rohkijat istuvat penkin molemmissa päissä ja lyövät vuorotellen pellavanippuja rohkaa vasten, alkaen latvapäästä vähitellen kohti tyveä. Näin saadaan erotetuksi sylkyt, joista erotetaan pellavansiemenet viskaamalla tai seulomalla ne kangaspuiden pirtaa apuna käyttäen.
Liotus ja kuivaus
Varsien liotuksessa pellavan puumaiset osat mätänevät ja irtoavat varsinaisesta pellavakuidusta. Liotukseen on useita menetelmiä olosuhteiden ja vuodenajan mukaan:
Liotuksen jälkeen pellavaniput kuivatetaan ulkona pellolla ja sen jälkeen saunassa tai riihessä.
Loukutus
Pellavaloukulla loukutetaan irti pellavanvarsien puumaiset tukisolukot eli päistäreet. Loukutuksessa käytetään pihtimäistä pellavaloukkua, johon juuripäistä tasattu pellavanippu asetetaan ja sitä hakataan loukun saranoidulla yläosalla.
Lihtaaminen
Lihtaamisessa irtoavat lihdan avulla loput päistäreet, sekalaiset kuidut eli tappurat sekä karkeat pellavakuidut eli rohtimet. Pellavalihta muistuttaa pellavaloukkua, mutta on kevytrakenteisempi. Lihtauksessa pellavanippu asetetaan lihtaan ja hakkaamisen sijasta vedetään lihdan lävitse.
Vitominen
Joskus lihtauksen lisäksi tai sen sijasta on käytetty vitomista. Siinä pellavanippu asetetaan alustalle, jonka päällä sitä kaavitaan tai lyödään puisella, nuijantapaisella vitimellä.
Häkilöinti
Häkilöinnissä pellava kammataan häkilällä, jolloin saadaan erotetuksi loput rohtimet hienoista ja pitkäkuituisista aivinoista. Pellavanippua vedetään rautapiikkisen häkilän läpi useita kertoja. Häkilöitäessä erottuvat pitkät ja pehmeät aivinakuidut karkeammista ja lyhyistä rohdinkuiduista. Pellava voidaan häkilöidä useaan kertaan, ensin harvalla ja sitten tiheämmällä häkilällä.
Aivinoista saadaan kehrättyä sileää, kiiltävää lankaa liinavaatteisiin ja paitakankaisiin, kun taas rohdinlangat ovat paksumpia ja karkeampia työvaatteissa, säkkikankaassa yms. käytettäviksi.
Harjaaminen
Pellavanmuokkauksen viimeinen vaihe on harjaus, jossa viimeisetkin rohtimet ja aivinakuidut erotetaan toisistaan sianharjaksista ja piestä tehdyllä lyhytkarvaisella harjalla. Itä-Suomessa harjaus eli sivistely korvasi häkilöinnin.
Pellavan kehruu
Pellavakuidut kehrätään langaksi rukilla.
Itä-Afrikan hautavajoama
thumb|350px|Itä-Afrikan hautavajoama-alue kartassa katkoviivalla. Päiväntasaajan kohdalla hautavajoama jakaantuu itäiseen ja läntiseen haaraan. Hautavajoama syntyy [[Afrikan laatta|Afrikan laatan jakaantuessa kahdeksi laataksi. Sen pohjoispuolella Iso hautavajoama jatkuu Libanoniin saakka.]] Itä-Afrikan hautavajoama eli Itä-Afrikan repeämälaakso on tuhansia kilometrejä pitkä pohjois–eteläsuuntainen hautavajoama Itä-Afrikassa. Se kulkee Djiboutin, Etiopian, Kenian, Ugandan, Kongon demokraattisen tasavallan, Ruandan, Burundin, Tansanian, Sambian, Malawin ja Mosambikin kautta.
Historia
Hautavajoama on syntynyt Afrikan laatan jakaantuessa kahdeksi laataksi. Repeämälaakso muodostui 20 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä kenotsooisella kaudella. Laakson nuorimmat suurmuodostumat ovat syntyneet luultavasti viimeisten 10 000 vuoden aikana.
Ensimmäisenä repeämän synnyn pystyi tieteellisesti selittämään skotlantilainen geologi John Walter Gregory tutkimusretkellään vuonna 1893. Samalla hän keksi tämäntyyppisille laaksoille nimityksen Rift Valley, repeämälaakso. Hautavajoaman itäistä haaraa kutsutaan hänen mukaansa Gregoryn repeämälaaksoksi.
Itä-Afrikan hautavajoama levenee noin neljä millimetriä vuodessa, mikä on vain viidesosa Ison hautavajoaman kahden pohjoisen haaran, Punaisenmeren ja Adeninlahden levenemisnopeudesta. Miljoonien vuosien kuluttua hautavajoama muuttuu ilmeisesti pitkäksi ja kapeaksi salmeksi, kun Punaisenmeren vedet tunkeutuvat Djiboutin Afarin syvänköä reunustavan ylänköseudun läpi.
Piirteet
thumb|Itä-Afrikan hautavajoaman jyrkkiä rinteitä lähellä [[Nairobia Keniassa.]] Itä-Afrikan hautavajoamassa on kaksi haaraa, itäinen ja läntinen. Hautavajoaman syvimpiin kohtiin on muodostunut järvien helminauha, jonka suurimpia järviä ovat läntisen haaran Albertin-, Edwardin-, Kivu-, Tanganjika- ja Njassajärvi. Näistä Tanganjika on peräti 1 470 metriä syvä. Itäisen haaran järvet ovat pienempiä ja matalampia. Niihin kuuluu muun muassa Turkanajärvi, joka on maailman suurin suolajärvi (jos Kaspianmerta ei lueta järveksi). Itäisen ja läntisen haaran välissä sijaitsee Victorianjärvi, joka on Afrikan suurin järvi.
Eggdrop
Eggdrop on UNIX-järjestelmissä toimiva modulaarinen IRC-bottiohjelma. Nykyään eggdrop on suosituin IRC-botti. Useimmat peruskäyttäjien ajamista boteista ovat eggdroppeja. Erilaisia botteja tarvitsevat esimerkiksi IRC-operaattorit, jotka ajavat verkkopalveluja kuten ChanServ ja NickServ.
Itä-Afrikan hautavajoama
Piirteet
Itä-Afrikan hautavajoamassa on useita tulivuoria, kuten Kilimanjaro. Useimmat ovat jo kauan olleet sammuneina, mutta 30 on yhä aktiivisia.
Itä-Afrikan hautavajoamasta on löydetty paljon ihmisen evoluutioon liittyviä fossiileja. Erityisen merkittävä kaivauskohde on 50 kilometrin mittainen Olduvain rotko Tansaniassa.
Eggdrop
Skriptit ja moduulit
Eggdropin toiminnallisuutta voi laajentaa skripteillä ja moduuleilla, joita on saatavilla runsaasti erilaisiin eri käyttötarkoituksiin. Skripteistä useimmat ovat eggdrop-käyttäjien kirjoittamia. Skriptin tarkoituksena voi olla esimerkiksi TV-ohjelmien näyttäminen, uusimmat uutiset -esitys, google-haku, tilastointi, tiedostojen jakaminen (yleensä DCC-protokollalla) tai vaikkapa tietokilpailun pitäminen kanavalla.
Skriptien lisäksi Eggdrop-bottiin voi kirjoittaa omia C-kielisiä moduuleita. Niiden etuna on nopeampi toiminta, sillä skriptit suoritetaan tulkkausmenetelmällä.
Partyline sekä botin hallinta
Partyline mahdollistaa botin täydellisen hallinnan DCC-menetelmällä (direct client to client), joka on tuettu kaikissa yleisimmissä IRC-asiakasohjelmissa. Partyline avautuu yksityiskeskusteluksi botin ja käyttäjän välillä ja on täysin irrallinen IRC-verkosta. Bottiin lisätyt käyttäjät voivat kirjautua partylineen, mikäli heille on asetettu oikeudet siihen ja henkilökohtainen salasana on asetettu. Partyline on yksi eggdropin suurimmista vahvuuksista. Käyttäjät voivat keskustella partylinessä toistensa kanssa sekä hallita kanavia, mikäli heillä on tarvittavat oikeudet siihen. Botin saa myös raportoimaan partylineen erikseen määritellyistä tapahtumista kuten esimerkiksi siitä, kun kanavalle asetetaan jokin tietty kanavamoodi. Eggdrop-botti ei sisällä ainuttakaan ns. public-komentoa puhtaan asennuksen jälkeen, sillä kaikki hallinta voidaan toteuttaa turvallisemmin ja paremmin privaatissa partylinessä. Ainoana ns. public-komentona eggdropissa on pysynyt "seen"-komento, mutta se pitää erikseen aktivoida partylinen kautta kanavakohtaisesti. Public-komentojen määrittäminen skriptien avulla nopeuttaa hallintaa ja samalla tuo botin ominaisuuksia käytettäväksi niillekin käyttäjille, joilla ei ole oikeutta partylineen. Bottiin voidaan lisätä käyttäjä, jolla on pelkkä oikeus käyttää partylineä, mutta ei oikeuksia millään kanavalla tai muualla.
Kanavien hallinta
Bottiin on valmiiksi ohjelmoitu kaikki kanavan hallintaa koskevat ominaisuudet, joista merkittävimpiä ovat muun muassa: flood-rajoitukset (kaikissa seuraavissa tapahtumissa: kanavalle liittyminen, nimimerkin vaihto, kanavalaajuisen ctcp-komennon (client to client protocol) käyttö, muiden käyttäjien häätäminen (kick) kanavalta, kanavalle lähetettyjen rivien määrä), kanavan omistajien ja tunnettujen käyttäjien hallinta tarkoin sovitussa hierarkiassa, kanavan asetusten ylläpitäminen, kuten kanavamoodin pakottaminen. Lisäksi kanavakohtaisesti voidaan määritellä useita turvallisuutta koskevia asetuksia, kuten asetus, joka estää bottiin lisäämättömiltä käyttäjiltä operaattorin statuksen saavuttamisen kanavalla, tai ystäväksi lisättyjen käyttäjien suojeleminen.
Jononhallinta
Eggdropissa on sisäänrakennettu jononhallinta sen käskyjen lähettämisessä IRC-verkkoon. Esimerkiksi, jos käyttäjä on kirjoittanut skriptin, joka virheellisesti lähettää tietoa IRC-verkkoon monta kertaa lyhyessä ajassa, botti ei lähetä komentoa verkkoon täysin reaaliajassa, vaan se käy käskyjonon läpi, jolloin botti muun muassa tutkailee onko sama tieto jo lähetetty verkkoon tai onko kulunut sopiva aika siitä, kun viime viesti on lähetetty. Näin mahdollistetaan se, että IRC-verkko ei katkaise botin yhteyttä liian nopean tiedon lähettämisen vuoksi (Excess flood). Jononhallinta koostuu kolmesta erilaisesta jonosta, joista kahdessa on viive ja muuta tarkkailua ja kolmannessa tieto välitetään suoraan verkkoon. On siis käyttäjän harkinnassa, mitä jonoa käytetään ja minkälaisessa tilanteessa. Tämä tulee kysymykseen sitten, kun kirjoitetaan omia skriptejä.
Asetustiedosto
Käynnistyessään botti lukee suuren, noin tuhannen rivin asetustiedoston, jonka yhteydessä myös ladataan käyttäjä- ja kanavatiedostot, joihin on määritelty lisätyt käyttäjät sekä kanavat, joihin botti liittyy verkkoon päästyään. Kaikki asetukset on hyvin dokumentoitu ja useista on myös hyviä esimerkkejä configissa. Config-tiedostoa voidaan muokata ns. lennossa ja se voidaan ladata uudelleen partylinessä, jolloin uudet asetukset tulevat voimaan. Config-tiedosto käsittää käytännössä kaiken sen miten botti käyttäytyy, mitä moduuleita tai skriptejä ladataan ja muita lukemattomia asetuksia.
Botnet
Eggdropia käytetään usein myös botnettien tekemiseen. Botnetit ovat IRC-bottien verkkoja, joiden avulla linkitetään kaksi tai useampi botti yhteen. Toinen IRC-kanavalla oleva botti voi kutsua toisen botin invite-only-kanavalle tai avaimella suojatulle kanavalle, jolloin tulevaan bottiin ei tarvitse erikseen asettaa kulloistakin avainta. Botit voivat jakaa toisillensa käyttäjätiedot. Silloin bottien toiminta yhdellä kanavalla on yhtenäistä, eikä tule bottisotia.
Botnettejä käytetään myös muun kuin käyttäjätietojen jakamiseen. Kanavan muutettu käyttäjärajoitus voidaan välittää kanavan kaikille boteille botnetin kautta. Idle-kick-aikaa voidaan myös vaihtaa, ja botnetin kautta kaikki kanavan botit saavat uudet tiedot. Botteja voidaan asettaa käynnistämään uusia botteja, jos jokin botti kanavalla tulee toimintakelvottomaksi tai häviää.
Botnetin botit voivat bannata käyttäjiä synkronoidusti. Käyttäjät, joka yhdistävät botnettiin bottien kautta DCC-chatilla tai telnetillä, voivat kommunikoida botnetissä monilla kanavilla eli periaatteessa "pienemmässä" IRC:ssä. Netsplit ei katkaise botnetin omaa chattia.
Yksi suosittu botnet-skripti Eggdropille on netbots. Siinä on ominaisuuksia bottien kanavallekutsumiseen, netsplit-opsien väärinkäytön estäminen, bottien IRC-palvelimien kontrollointi, kanava-asetusten säätö koko botnetissä, käyttäjätietojen kontrollointi (esimerkiksi liian monta host-tietoa), yms.
Laajemmissa botneteissä on botteja hierarkkisissa tasoissa. Ylemmän tason botit eivät ole ollenkaan IRC-neteissä vaan ohjaavat IRC-neteissä olevia botteja. Näiden etuna on nopeampi toiminta kun IRC-moduulia ei tarvita. Näitä kutsutaan Eggdrop-terminologiassa tandem-boteiksi tai limboiksi.
Tuki
Virallinen eggdropin tukikanava on #eggdrop UnderNetissä. Eggdrop-apua on saatavilla myös #egghelp-kanavalla esimerkiksi freenodessa ja IRCNetissä ja #eggdrop kanavalla IRCNetissä sekä #eggdrop.support Quakenetissä.
Eggdropin TCL-skriptaukselle on myös apukanava #tcl UnderNet sekä Quakenet verkoissa
Naisten rauha
Naisten rauha oli 3. elokuuta 1529 Cambrain kaupungissa solmittu rauhansopimus Ranskan kuningas Frans I:n ja Kaarle V:n välillä. Kaarle oli Espanjan kuningas ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija. Nimensä sopimus sai siitä, että Ranskan puolelta neuvottelijana oli Fransin äiti, Savoijin Louise, ja Kaarlen puolelta tämän täti, Alankomaiden käskynhaltija Margareeta Itävaltalainen. Margareeta oli lisäksi ollut aikaisemmin naimisissa Louisen veljen, Savoijin herttua Philibert II:n kanssa.
Naisten rauha katkaisi italialaissodat. Edellinen Fransin ja Kaarlen välinen rauha oli solmittu Madridissa 14. tammikuuta 1526, mutta taistelut puhkesivat uudestaan jo seuraavana kesänä. Aluksi ranskalaiset sotivat menestyksekkäästi, mutta loppuvuonna 1528 sotaonni kääntyi ja he kärsivät menetyksiä. Ranskalaisten vaikeuksien vuoksi sodassa alkoi aselepo joulukuussa 1528. Aselepoa seurasivat heinäkuussa 1529 alkaneet rauhanneuottelut Cambraissa. Neuvotteluiden ilmapiiri oli hyvä. Frans pysytteli neuvottelujen aikana Cambrain lähistöllä, mutta tätinsä neuvottelutaitoihin täydellisesti luottanut Kaarle oli Genovassa. Kaarlen tärkeimpänä tavoitteena oli rauha Italiassa, joka saavutettaisiin solmimalla rauha Ranskan kanssa. Margareeta saavutti neuvotteluissa kaikki tavoitteensa ja rauha solmittiin 3. elokuuta 1529.
Rauhansopimuksen ehdot olivat lähes samat aikaisemman Madridin rauhan kanssa. Frans luopui vaatimuksistaan Napolin kuningaskuntaan, Milanon herttuakuntaan, Genovaan ja Astiin ja oikeuksistaan Flanderissa, Artois'ssa ja Tournaissa. Hänen ja Eleanor Itävaltalaisen Madridin sopimuksessa sovittu kihlaus pidettiin voimassa. Lisäksi Fransin ja Kaarlen piti toteuttaa yhteinen ristiretki muslimeja vastaan. Ainoana erona Madridin sopimukseen Frans ei luovuttanut Burgundin herttuakuntaa Kaarlelle. Koska Frans oli rikkonut Madridin sopimuksen törkeästi ja koska hän sai uudessa sopimuksessa pitää Burgundin tuli hänen maksaa kaksi miljoonaa kultaécua. Fransin muodostaman Kaarlen vastaisen Cognacin liigan muut jäsenet jätettiin sopimuksen ulkopuolelle.
Fransin kaksi poikaa olivat vuodesta 1526 Madridin rauhan panttina Madridissa. Cambrain sopimuksen mukaan pojat vapautettaisiin vasta kun Frans täyttäisi uuden rauhansopimuksen ehdot ja samoin Eleanor lähtisi Ranskaan vasta kun ehdot olisi täytetty. Tämä tapahtui vasta 1. heinäkuuta 1530, koska Fransilla oli vaikeuksia kerätä rahasumma sopimuksen täyttämiseksi. Yhteisestä ristiretkestä ei koskaan tullut mitään, joten 1535 Kaarle hyökkäsi Tunisin merirosvoja vastaan ilman Fransin apua.
Rauha katkaisi italialaissodat marraskuuhun 1535 asti, jolloin Milanon herttua Francesco II Sforza kuoli. Helmikuussa 1536 Fransin joukot miehittivät Savoijin herttuakunnan ja etenivät maaliskuussa Piemonteen. Kesällä 1536 Kaarle teki vastahyökkäyksen Ranskaan.
Night of Champions
Night Of Champions on World Wrestling Entertainmentin järjestämä vuosittainen showpainitapahtuma. Night Of Championsin nimi oli vuosien 2001-2007 Vengeance. Tapahtuma keksittiin vuonna 2001, milloin se pidettiin 9. joulukuuta, 2001 San Diego Sports Arenalla San Diego, Kaliforniassa paikaten Armegeddonin. Vuosina 2003-2004 Vengeance oli RAW brändin oma pay-per-view (PPV), kunnes vuonna 2007 ei käytetty enää tapahtumia brändeittäin.
Vuonna 2002 Vengeance otti Fully Loadedin paikan ja vuonna 2005 se otti The Great American Bashin paikan. Vuonna 2007 se nimettiin Vengeance: Night of Championsiksi, missä kaikki yhdeksän mestaruutta oli puolustettiin. Vuonna 2008 nimeksi jäi Night of Champions. Vuonna 2009 tapahtuma siirrettiin takaisin heinäkuulle.
Kalle Niukkanen
Kalle Niukkanen (3. huhtikuuta 1924 Nuijamaa – 16. joulukuuta 1989) oli suomalainen arkkitehti. Päätyökseen hän toimi asuntohallituksessa.
Niukkanen suunnitteli yhdessä vaimonsa Leena Niukkasen kanssa Tikkurilan kirkon. Myös kaksi asuintaloa Asunto-osakeyhtiö Rautaluhdissa ja Vaaralan kirkko kuuluu heidän suunnittelutöihinsä. Kalle Niukkanen osallistui myös Helsingin Käpylässä sijaitsevan olympiakylän suunnitteluun.
Niukkanen kävi koulun Karkkilassa mutta joutui kesken lukion rintamalle. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta kesällä 1943 ilman tutkinnon suorittamista. Hän aloitti arkkitehtiopinnot 1945 Teknillisessä korkeakoulussa samaan aikaan kuin tuleva vaimonsa Leena Niukkanen. He tutustuivat ollessaan tekemässä Pallas-hotellia. He avioituivat 1948 ja saivat neljä lasta.
Marcos André Raposo Ferreira
Marcos André Raposo Ferreira on brasilialainen lintutieteilijä.
Raposo Ferreira opiskeli biologiaa Santa Úrsulan yliopistossa (Universidade Santa Úrsula) 1987–1990, ja valmistui filosofian maisteriksi Rio de Janeirossa (Universidade Federal do Rio de Janeiro) 1996. Hän väitteli filosofian tohtoriksi (eläintiede) São Paulon yliopistossa (Universidade de São Paulo) vuonna 2001. Hänen ohjaajanaan toimi Elisabeth Höfling.
Raposo Ferreira työskentelee Rio de Janeiron Kansallismuseon (Museu Nacional) lintutieteen osastolla. Hän tutkii neotrooppisen alueen linnustoa ja erityisesti kipuajien (Dendrocolaptidae) eliömaantiedettä.
Raposo Ferreira on löytänyt ja kuvannut uuden lintulajin, caatingasirkun (Arremon franciscanus), ja ollut nimeämässä "kaljukaijaa", englanniksi Bald Parrot (Pionopsitta aurantiocephala).
Lukufiilis
Lukufiilis on nuortenkirjallisuuteen keskittyvä verkossa ilmestyvä kirjallisuuslehti, jota tekevät 13–19-vuotiaat nuoret ympäri Suomen. Lehti käsittelee ajankohtaisia kirjoja, kirjailijoita ja kirjallisuuden ilmiöitä, lukemista ja kirjailijoita.
Lehden päätoimittaja on Vilma Tammelin ja toimitussihteeri Sofia Blomberg. Lehteä julkaisee Lukukeskus.
Majlis Granlund
Majlis (Maj-Lis) Granlund (1. maaliskuuta 1925 Vaasa – 6. joulukuuta 1991 ) oli suomalainen näyttelijä.
Granlund näytteli pääroolin Wasa Teaterissa Mutter Couragen ruotsinkielisessä kantaesityksessä Suomessa. Hänen puolisonsa oli Wasa Teaterin lavastaja Harry Öhman
Guayanan avaruuskeskus
pienoiskuva|Kartta Guayanan avaruuskesksen sijoittumisesta Kouroun kaupungin ulkopuolella. pienoiskuva|Arianne 5 rakettien loppukokoonpanorakennus. Guayanan avaruuskeskus (, CSG) sijaitsee Ranskan Guayanassa. Guayanan avaruuskeskus on ESAn kantorakettien laukaisupaikka. Keskus sijaitsee Kouroun kaupungin lähellä noin 500 kilometriä päiväntasaajalta pohjoiseen, leveysasteella 5° 3′. Sen sijainnin vuoksi sieltä laukaistut raketit pystyvät hyödyntämään maapallon pyörimisliikettä, joka lisää raketin nopeutta 460 km/h, ja satelliitit saadaan ohjattua vähäisillä kurssimuutoksilla geostationaariselle kiertoradalle.
PPS-43
thumb|280px|PPS-43. PPS on Aleksei Sudajevin suunnittelema neuvostoliittolainen konepistooli, josta oli kaksi pääversiota, PPS-42 (ППС-42) ja PPS-43 (ППС-43).
Guayanan avaruuskeskus
Avaruuskeskuksesta laukaistaan Arianespace-yhtiön myymillä Ariane-kantoraketeilla ESA:n avaruusalusten lisäksi muiden maiden kaupallisia tietoliikennesatelliitteja. pienoiskuva|keski|450px|Panoraamakuva Guayanan avaruuskeskuksesta.
PPS-43
Uuden konepistoolimallin suunnittelutarve Neuvostoliitossa
Špaginin suunnittelema PPŠ-41-konepistooli oli neuvostojoukkojen pääasiallinen konepistoolimalli koko toisen maailmansodan ajan, mutta koska siinä ei ollut taittoperää, se ei soveltunut parhaalla mahdollisella tavalla erikoishenkilöstön, kuten panssarivaunumiehistöjen, tiedustelu, laskuvarjo- ja hiihtojoukkojen käyttöön. Fyysisten ominaisuuksien lisäksi haluttiin entistäkin paremmin massatuotantoon soveltuva asemalli. Kesällä 1942 neuvostoliittolaisille asesuunnittelijoille annettiin tehtäväksi suunnitella uudet vaatimukset täyttävä konepistooli. Aleksei Sudajevin suunnittelema prototyyppi osoittautui selvästi parhaaksi suunnittelukilpailuun osallistuneista asemalleista.
Guayanan avaruuskeskus
Historia
Guayanan avaruuskeskus valittiin Ranskan kantorakettien laukaisupaikaksi vuonna 1964. Ranskan avaruusjärjestö, (CNES, Centre National d’Etudes Spatiales) rakensi sinne avaruuskeskuksen jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1965. CNES laukaisi 1960-luvulla sieltä ranskalaisia kantoraketteja, jotka kuljettivat avaruuteen pieniä CNES:n tiedesatelliitteja. Vuonna 1966 European Launcher Development Organisation (ELDO) aloitti siellä toiminnan. Vuonna 1971 ELDO teki sieltä Europa II -kantoraketin laukaisun, joka kuitenkin räjähti kaksi ja puoli minuuttia laukaisun jälkeen.
PPS-43
Kehitys
PPS-konepistoolin historia juontuu I.K. Bezrutško-Vysotskin (Безручко-Высоцкий) suunnittelemiin prototyyppikonepistooleihin mallia Bezrutško-Vysotski malli 1 ja Bezrutško-Vysotski malli 2. Bezrutško-Vysotskin konepistooleita ei syystä tai toisesta otettu sarjatuotantoon, mutta sen sijaan Aleksei Sudajeville suositeltiin että hän hyödyntäisi Bezrutško-Vysotskin kehittämiä teknisiä ratkaisuja uuden konepistoolinsa suunnittelutyössä. Tämän vuoksi sekä PPS-42:n että PPS-43:n toimintaperiaatteet olivat samanlaiset kuin Bezrutško-Vysotski 1:n ja Bezrutško-Vysotski 2:n.
Guayanan avaruuskeskus
Historia
ESA perustettiin vuonna 1975, jolloin Ranska tarjosi Guayanan avaruuskeskusta sen käyttöön. ESA maksaa avaruuskeskuksen vuotuisista käyttökuluista kaksi kolmannesta ja CNES loput.
PPS-43
Kehitys
Bezrutško-Vysotski 1 oli massasulkuinen konepistooli, jonka sylinterimäisessä lukossa olevaan poikittaiseen reikään oli sovitettu palautinjousen kara. Ulosheittäjä oli kiinnitetty laukaisukoneistoon. Aseella voitiin ampua vain sarjatulta, siinä oli metallinen taittoperä ja aseen alapuolella olevaan lipaskuiluun kiinnittyvä 35 patruunan tankolipas.
Bezrutško-Vysotski 2 oli Bezrutško-Vysotski 1:n kanssa rinnakkainen asemalli. Tässä versiossa palautinjousi oli siirretty lukon vasemmalle puolelle ja karaa itsessään oli jatkettu siten, että se toimi samalla hylsyn ulosheittäjänä. Molemmat Bezrutško-Vysotskin konepistoolit olivat toistensa kanssa miltei identtisen näköisiä ja ne oli valmistettu suurelta osin teräslevystä prässäämällä.
Sudajevin ensimmäinen konepistoolimalli, PPS-42 oli toiminnaltaan samanlainen kuin Bezrutško-Vysotski 1, mutta ulkoisesti selvästi erilainen. PPS-42:n tuotanto määrättiin aloitettavaksi piiritetyssä Leningradissa Aleksei Sudajevin henkilökohtaisessa valvonnassa. Ensimmäiset sarjatuotantoaseet valmistuivat loppuvuodesta 1942. Vuonna 1943 valmistui 46 572 kpl PPS-42-konepistooleja.
Aseiden merkinnät ovat hyvin niukat. Tavallisesti aseista löytyvät vain valmistajan merkintä sekä sarjanumerot lukosta sekä rungosta. Aseita valmistettiin muun muassa Leningradissa, Moskovassa ja Tbilisissä.
Tuotanto
PPS-konepistooli oli Neuvostoliitonkin mittakaavassa poikkeuksellisen edullinen ase valmistaa. Kun yhden PPŠ-41-konepistoolin tuotantoon kului 13,9 kg metalleja ja 7,3 tuntia koneaikaa, vastaavat luvut PPS:n osalta olivat vain 6,2 kg ja 2,7 tuntia. PPS-konepistooleja voitiin myös valmistaa vaatimattomasti varustetuissa tuotantolaitoksissa, joilla ei ollut kokemusta aseiden valmistuksesta. PPS:n metalliosien prässäämiseen ja puristamiseen tarvittiin teholtaan vain 50 tonnin prässi. PPS-konepistooleita valmistettiin toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitossa yhteensä noin 500 000 kappaletta.
Ominaisuudet
Aseen toimintaperiaate on avoimelta lukolta ampuva massasulku. PPS-43 on erittäin toimintavarma ja helppokäyttöinen ase. Lisäksi sen valmistaminen on nopeaa ja halpaa. PPS-43:ssa käytetään ainoastaan yhtä lipastyyppiä; aseelle nimenomaisesti suunniteltua 35 patruunan kaarevaa tankolipasta. PPŠ-41:n lippaat, tankolipas ja rumpulipas, eivät sovi PPS-43:een. Asetta valmistettiin Neuvostoliitossa vuodesta 1942 alkaen toisen maailmansodan loppuun noin 500 000 kpl, ja sitä on valmistettu myös Puolassa ja Kiinassa. Kiinassa tuotettua versiota on kutsuttu englanniksi nimellä Type 54. Suomessa sotasaaliiksi saatuja PPS-42 ja -43-konepistooleja ei eroteltu eri nimikkeiksi. Merkintänä oli mallista riippumatta 763 kp/venäl. tai 763 kp 43. Saksalainen intendentuurimerkintä sotasaaliiksi saaduille PPS-43:ille oli MP719(r). Suomalainen Peltikonepistooli M/1944 on PPS-43:n suhteellisen suora, 9 mm:n Parabellum/Luger-kaliiperinen kopio; siinä voi käyttää kaikkia Suomi-konepistoolin lipasmalleja.
Tekniset tiedot
PPS-43
Guayanan avaruuskeskus
Historia
Vuonna 2011 aloitettiin Sojuz-2-laukaisut uudelta nykyaikaiselta alustalta. Vuonna 2012 alkoivat Vega-rakettien laukaisut.
Aiheesta muualla
5.23722°N, -52.76056°W
Kennedy (suku)
Kennedy-suku (joskus myös ”Kennedyn klaani”) on yksi Yhdysvaltojen merkittävimmistä suvuista. Klaanin katsotaan lähteneen Joseph P. Kennedystä ja hänen vaimostaan Rose Kennedystä. Sukuun on kuulunut useita merkittäviä poliitikkoja, joista huomattavin on ollut presidentti John F. Kennedy.
Useita suvun jäseniä on murhattu tai saanut surmansa onnettomuuksissa, mikä on antanut joillekuille aihetta puhua ”Kennedyn kirouksesta”.
Kolmas ja neljäs sukupolvi
Jean Ann Kennedy ja Stephen Edward Smith saivat neljä lasta:
Edward Moore Kennedy ja Virginia Joan Bennet saivat kolme lasta:
Édouard Brémond
Édouard Brémond (5. marraskuuta 1868 – 22. marraskuuta 1948) oli ranskalainen prikaatikenraali.
Brémond valmistui sotilaskoulusta 1890 ja palveli ensin Algeriassa ja Madagaskarilla. Vuosia 1899-1901 hän kävi kadettikoulun. Sen jälkeen hänet sijoitettiin ensin Constantineen ja sitten Marokkoon. Ensimmäisessä maailmansodassa Brémond haavoittui Saksan vastaisissa taisteluissa. Koska hän osasi arabiaa, hänet kutsuttiin osallistumaan arabikapinaan yhdessä Mekan šarif Husain ibn Alin ja T. E. Lawrencen kanssa.
Vuosina 1919-1920 hän toimi Kilikiassa Kansainliiton mandaatilla.
Täpläjättiläishyppypäästäinen
Täpläjättiläishyppypäästäinen (Rhynchocyon cirnei) on hyppypäästäisiin kuuluva laji. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on täpläkuonokas.
Täpläjättiläishyppypäästäisen ruumis on 9–13 cm pitkä ja painoa on 25–50 g, hännällä on pituutta 9,5–15 cm.
Täpläjättiläishyppypäästäinen viihtyy varjoisissa, kuivissa metsissä, puoliaavikoilla ja kivilouhikoissa, jossa se voi kaivaa käytäviä maahan. Se saattaa asettua asumaan myös jyrsijöiden koloihin. Laji on liikkeellä pääasiassa päivällä, tosin se viettää kuumimmat keskipäivän tunnit piilossaan. Täpläjättiläishyppypäästäinen syö pääasiallisesti hyönteisiä ja muita maassa liikkuvia niveljalkaisia, mutta mahdollisesti sen ruokavalioon kuuluu myös kasveja.
Eero Kiviniemi
Eero Onni Kiviniemi (s. 2. tammikuuta 1937 Helsinki) on Helsingin yliopiston suomen kielen professori emeritus. Hän on Suomen merkittävin nimistöntutkija ja kansainvälisesti tunnetuimpia suomen kielen tutkijoita. Kiviniemi on mm. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen ja toiminut Kansainvälisen nimistökongressin (ICOS, International conference of onomastic sciences) presidenttinä.
Kiviniemen tutkimukset ovat koskeneet sekä henkilö- että paikannimiä. 1970-luvulla hän kehitti yhdessä Kurt Zilliacuksen kanssa nimien rakenneanalyysia ja yhdessä tšekkiläisen Rudolf Šrámekin kanssa paikannimien mallimuodostuneisuuden teoriaa. Kiviniemi kartoitti tärkeimmät strukturaaliset tyypit, joihin suomalaiset paikannimet pohjautuvat ja osoitti, että paikannimien synty on sidoksissa ajallisesti ja paikallisesti rajoittuneisiin muoteihin. Tämä puolestaan tekee mahdolliseksi paikannimityyppien levikin tarkastelun asutushistoriallisesti. Teoksessaan Perustietoa paikannimistä hän selvitti Suomen paikannimistön leksikaalisen koostumuksen kattavasti, mm. yleisimmät sanat, joista nimiä oli muodostettu. Vastaavaa tutkimusta ei aikaisemmin ollut julkaistu mistään muusta kielestä.
1980-luvulta alkaen Kiviniemi on tutkinut myös henkilönimiä. Hän on mm. selvittänyt suomalaisten etunimien muotien vaihteluja erittäin laajojen aineistojen avulla. Akateemisen työnsä ohella Kiviniemi on toimittanut yliopiston nimipäiväkalenteria.
Brainfuck
Brainfuck on Urban Müllerin noin vuonna 1993 kehittämä esoteerinen ohjelmointikieli, joka tunnetaan äärimmäisestä minimalismistaan. Müllerin tarkoituksena oli saada aikaan mahdollisimman pienikokoinen kääntäjä. Kieli tarjoaa ohjelmoijille älyllistä haastetta ja hupia, mutta käytännöllisiin tarkoituksiin se ei sovellu.
Yleistä
Brainfuck on yksi tunnetuimmista "esoteerisistä ohjelmointikielistä". Kieli on Turing-täydellinen, eli kaikki mahdolliset algoritmit on periaatteessa mahdollista ohjelmoida sillä. Esteenä on ennen kaikkea ohjelmoijan kyky kirjoittaa nämä ohjelmat.
Brainfuck-ohjelmien tiedostopäätteenä käytetään useimmiten .b. Ohjelmaa suoritettaessa tulkin tulisi ottaa vain ja ainoastaan huomioon brainfuckin omat kahdeksan komentoa ja karsia muu data. Joissakin tulkeissa saattaa olla erityistoimintoja kuten '#', jolla tulkki esimerkiksi näyttää osoittimen nykyisen paikan ja muutaman viereisen solun arvot.
Brainfuck-ohjelmat on suurimmalta osin tehty käyttämään UNIXin rivinvaihtoa, ASCII #010. Jos tulkki lukee syötteen jostain tiedostosta ja päätyy tiedoston loppuun, EOF, sen tulisi jättää solu ennalleen eikä muuttaa sitä. Varsin usein tulkit palauttavat nollan (0) EOF-tilanteessa.
Komennot
Brainfuckissa on kahdeksan komentoa:
Koodiesimerkki
Seuraava ohjelma tulostaa tekstin "Hello World!":
++++++++++ [ >+++++++>++++++++++>+++>+<<<<- ] >++.>+.+++++++..+++.>++.<<+++++++++++++++.>.+++.--..>+.>.
Luettavuuden parantamiseksi ohjelman voi kuitenkin jakaa useammalle riville ja siihen voi lisätä kommentteja keskelle, sillä Brainfuck ottaa huomioon vain merkit  eli erillistä kommentointisyntaksia ei tarvita:
++++++++++ [    >+++++++>++++++++++>+++>+<<<<- ] Aloitussilmukka joka asettaa hyödyllisiä arvoja taulukkoon >++. tulosta 'H' >+. tulosta 'e' +++++++. 'l' . 'l' +++. 'o' >++. välilyönti <<+++++++++++++++. 'W' >. 'o' +++. 'r' --. 'l' . 'd' >+. '!' >. rivinvaihto
Ensimmäinen rivi kasvattaa taulukon ensimmäisen solun arvoon 10, eli. Rivien 2—4 silmukka alustaa muiden solujen arvot lähelle hyödyllisiä arvoja: <tt>a[1] = 70</tt> (lähellä 72:ta, joka on H-kirjaimen ASCII-koodi),  (lähellä 101:tä, 'e'),   (lähellä 32:ta, välilyönti) ja   (rivinvaihto). Silmukka toimii kertomalla solun  arvoa, , seitsemällä, kymmenellä, kolmella ja yhdellä, tallentaen tulokset muihin soluihin. Silmukan päättyessä.
Sen jälkeen  siirtää osoittimen kohtaan   jossa nyt on tallennettuna arvo , lisää siihen kaksi, jolloin solun arvo on 72 eli H-kirjaimen ASCII-koodi, ja tulostaa sen.
Seuraava rivi siirtää osoittimen kohtaan, lisää siihen yhden (jolloin  , 'e') ja tulostaa sen.
Pieni-l on seitsemäs kirjain e:n jälkeen, joten ohjelma lisää soluun  seitsemän  ja tulostaa sen kahdesti.
Pieni-o on kolmas kirjain l:n jälkeen, joten :ta kasvatetaan kolme kertaa ja tulostetaan se.
Ohjelman loppu toimii kuten edellä.
Häiveperhonen
Häiveperhonen (Apatura iris) on täpläperhosten (Nymphalidae) heimoon kuuluva suurikokoinen päiväperhonen, joka on yleistynyt Suomessa 1990-luvulta eteenpäin.
Koko ja ulkonäkö
Häiveperhonen on kookas, tumma perhonen. Sekä etu- että takasiipien yläpinnat ovat mustanruskeat ja koiraalla niissä on voimakas violetinsininen metallinkiilto. Etusiiven poikki kulkee katkonainen valkoinen nauha, minkä lisäksi siiven ulkosyrjässä on pari valkoista täplää. Takasiiven poikki valkoinen vyö kulkee yhtenäisenä ja huomattavana tuntomerkkinä siiven takaosassa on oranssinpunainen, rengasmainen silmätäplä. Siipien alapinnat ovat ruskeat ja selväkuvioiset. Etusiiven alapinnalla on mustia ja valkoisia täpliä sekä kookas oranssi silmätäplä, jonka keskellä on sininen pilkku. Takasiiven alapinnalla on yhtenäinen valkoinen vyö, joka kapenee kiilamaisesti sekä pieni oranssi silmätäplä. Siipiväli 70–92 mm.
Häiveperhosen kanssa varsin samannäköinen ja -kokoinen laji on haapaperhonen, jonka siivissä ei kuitenkaan ole oranssia silmätäplää eikä metallista hohdetta.
Levinneisyys ja lentoaika
Häiveperhosen esiintymisalue ulottuu Länsi-Euroopasta itään Aasian lauhkean vyöhykkeen kautta Japaniin. Euroopassa laji puuttuu eteläisimmistä ja pohjoisimmista osista, muun muassa suurimmasta osasta Fennoskandiaa. Pohjois-Euroopassa se on esiintynyt säännöllisesti Etelä-Englannissa, Tanskassa ja Virossa saakka.
Suomessa häiveperhosia oli 1990-luvulle saakka tavattu vain harvinaisena vaeltajana maan eteläosissa, mutta laji on sen jälkeen vakiintunut ja yleistynyt rajusti. Kesällä 2010 häiveperhonen oli ensimmäistä kertaa yleisempi Suomessa kuin haapaperhonen. Toistaiseksi lajin levinneisyys painottuu Itä-Suomeen ja etelärannikolle. Lentoaika on heinä-elokuussa yhtenä sukupolvena.
Elinympäristö ja elintavat
Häiveperhosen elinympäristöä ovat varjoisat lehtimetsät, metsänreunat, puistot ja puutarhat. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Häiveperhosen toukan ravintokasveja ovat pajut (Salix), kuten raita (Salix caprea), virpapaju (Salix aurita) ja tuhkapaju (Salix cinerea). Kukkien sijaan perhosta houkuttavat voimakkaat hajut, kuten raadot ja mädät hedelmät.
Torppa (täsmennyssivu)
Torppa voi tarkoittaa:
Prienen teatteri
Prienen teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se on säilynyt nykyaikaan suhteellisen hyvin.