cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Curaçao
Hollannille
Alankomaiden Antillien asema oli useasti kiivaiden keskusteluiden kohteena, ja jokaisella saarella separatismi sai enemmän kannatusta. Useiden kansanäänestysten jälkeen Alankomaiden Antillit hajotettiin lokakuussa 2010. Curaçaosta ja Sint Maartenista tuli Aruban tavoin oma Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva alue. Bonaire, Saba ja Sint Eustatius saivat puolestaan erityiskunnan aseman.
Politiikka
Curaçao on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva autonominen maa, jonka asukkailla on Alankomaiden kansalaisuus. Curaçao ei kuulu Euroopan unioniin vaan se on osa EU:n merentakaisia maita ja alueita. Saaren asukkailla on kuitenkin Alankomaiden kansalaisuuden myötä myös EU:n kansalaisuus. Curaçaon valtionpäämies on Alankomaiden monarkki, jota edustaa kuvernööri. Kuvernööriksi valittiin vuonna 2013 Lucille George-Wout.
Curaçaolla on autonomia maan sisäisin asioihin, mutta Alankomaat vastaa puolustuksesta ja ulkosuhteista. Curaçaon hallitusta johtaa pääministeri. Vuoden 2017 vaalien jälkeen pääministeriksi nelivuotiselle kaudelle valittiin Eugene Rhuggenaath. Parlamantin 21 paikasta kuusi meni Rhuggenaathin puolueelle Partido Alternativa Realille. Äänioikeus on kaikilla 18 vuotta täyttäneillä Curaçaolla asuvilla Alankomaiden kansalaisilla.
Talous
thumb|Öljynjalostamo Curaçaolla. Curaçaon talouden keskeisimpiä tekijöitä ovat kaupankäynti, varustamotoiminta, logistiikka, kuivatelakkapalvelut, kansainväliset finanssipalvelut, öljynjalostus ja matkailu. Talouden pohjana on erityisesti öljynjalostusteollisuus, jossa jalostetaan Venezuelasta tuotua raakaöljyä. Saaren satama on Panaman kanavalle johtavien kauppareittien risteyskohdassa, ja satamaa pystyvät käyttämään myös suuret säiliöalukset. Maracaibojärvi on liian matala valtamerialuksille, joten öljy kuljetetaan sieltä pienemmillä aluksilla Curaçaoon. Venezuelan kriisin takia Curaçaon talous on ollut taantumassa vuodesta 2019 saakka, ja huhtikuussa 2019 maan työttömyysaste oli peräti 21,2 prosenttia.
Curaçao on pyrkinyt monipuolistamaan talouttaan rohkaisemalla kevyttä teollisuutta, mutta käytännössä kaikki kulutustuotteet ja elintarvikkeet joudutaan tuomaan. Siirtomaa-aikana Curaçaolla viljeltiin sokeriruokoa, mutta nykyään merkittävin maatalouskasvi on sitruskasvi, jota käytetään curaçaoliköörin valmistamiseen.
Curaçaolla ja Sint Maartenilla on yhteinen keskuspankki, ja ne käyttävät valuuttana Alankomaiden Antillien guldenia.
Curaçaon kansainvälisen lentoaseman kiitorata on Karibian alueen kolmanneksi pisin, ja sitä käyttää tukikohtanaan useampi alueellinen lentoyhtiö. Curaçaon satamat ovat suojaisia luonnonsatamia, ja niistä suurin on pääkaupungissa Willemstadissa, jossa on kaksi risteilyalusterminaalia ja rahtisatama.
Väestö
Curaçaossa oli maan tilastokeskuksen mukaan 156 223 asukasta vuoden 2020 alussa. Väestö on vähentynyt noin neljällä tuhannella vuoden 2017 jälkeen, jolloin se oli korkeimmillaan. Vuonna 2011 maassa oli väestönlaskennan mukaan 150 563 asukasta. Vuonna 2001 asukkaita oli noin 130 800. Vuosien 2001–2011 keskimääräinen väestönkasvu oli 1,4 prosenttia vuodessa. Väestö on kasvanut erityisesti maahanmuuton ansiosta.
Maahanmuuton seurauksena Curaçaon väestössä muualla syntyneiden osuus on kasvanut. Ulkomailla syntyneiden osuus väestöstä oli vuonna 2011 noin 24 prosenttia. Heistä suurimman osuuden muodostivat Alankomaissa syntyneet. Seuraavaksi eniten syntyneitä oli Dominikaanisesta tasavallasta. Maahanmuuttajat tulivat aiemmin Alankomaiden Karibian siirtokunnista, mutta uudemmat maahanmuuttajat ovat muun muassa Kolumbiasta, Haitista ja Jamaikalta. Noin 90 prosenttia Curaçaon asukkaista on Alankomaiden kansalaisia.
Curaçaolle on muuttanut erityisen paljon naisia, minkä takia vuonna 2011 sataa naista kohti oli vain 84 miestä. YK:n vuoden 2012 tilastojen mukaan vain Latviassa oli vähemmän miehiä kuin Curaçaolla. Saarelle muutetaan erityisesti töiden perässä. Curaçaon väestö on myös selvästi vanhentunut, ja vuoden 2011 väestönlaskussa yli 59-vuotiaiden määrä ylitti ensimmäisen kerran alle 15-vuotiaiden määrän. Vuonna 1960 yli 59-vuotiaita oli 6,7 prosenttia väestöstä, kun vuonna 2011 heidän osuutensa oli jo 19,8 prosenttia. Tästä syystä Curaçaon tilastokeskus on arvioinut, että maa tarvitsee edelleen maahanmuuttoa, jotta väestö voisi kasvaa. Väestöpyramidissä on toisaalta katoa 20–34-vuotiaissa, mikä johtuu 1990- ja 2000-luvuilla tapahtuneen maastamuuton seurauksena. Saarelle muuttaneet eivät ole paikanneet ikärakennetta.
Curaçaon monikulttuurisuutta kuvastaa myös kielitilanne, sillä saarella on kolme virallista kieltä: papiamentu, hollanti ja englanti. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 78,8 prosenttia perhekunnista käytti papiamentua ja 9,5 prosenttia hollantia.
Kulttuuri
thumb|Värikkyydestään tunnetut talot Willemstadin satamassa edustavat hollantilaista arkkitehtuuria. Curaçaon kulttuurissa on paljon vaikutteita monista erilaisista taustoista, erityisesti afrokaribialaisilta ja hollantilaisilta. Alankomaan siirtomaaisännyyttä kuvastavat pääkaupungin Willemstadin hollantilaistyyppiset värikkäät rakennukset. Kaupungin historiallinen keskusta on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon. Afrokaribialainen kulttuuri näkyy monissa festivaaleissa, rumpumusiikissa ja tansseissa. Tambu on suosittu afrikkalaisperäinen rummuilla säestettävä musiikki- ja tanssityyli.
Urheilu
Baseball on Curaçaon suosituin urheilulaji. Se tuli saarelle jo 1900-luvun alkupuoliskolla dominikaanilaisten työntekijöiden ja venezuelalaisten kauppiaiden myötä. Kesään 2020 mennessä 15 Curaçaolla syntynyttä pelaaja on pelannut Yhdysvaltain baseballin tärkeimmässä ammattilaissarjassa MLB:ssä. Curaçaon jalkapallomaajoukkue perustettiin vuonna 2011 Alankomaiden Antillien hajoamisen jälkeen. Joukkue voitti vuonna 2017 Karibian maiden mestaruusturnauksen Caribbean Cupin.
M/S Stadiongracht
M/S Stadiongracht on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Stadiongrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2000 Stocznia Szczecińska -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa Stadiongrachtilla on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam.
Stadiongrachtin sisaraluksia ovat:
Nahikari García
pienoiskuva|Nahikari García Nahikari García Pérez (s. 10. maaliskuuta 1997) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Espanjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 13 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
García edustaa kotimaassaan Real Sociedadia.
Heineken International
Heineken International on alankomaalainen panimoyhtiö, joka on tuotantomäärältään yksi maailman suurimmista. Sen tunnetuin olutmerkki on Heineken. Yhtiön pääkonttori on Amsterdamissa. Sen historia alkaa vuodesta 1864, kun Gerard Adriaan Heineken osti De Hooibergin panimon Amsterdamissa.
Heineken omistaa 167 panimoa 70 maassa ja työllistää noin 84 000 ihmistä. Yhtiö tuotti 221,6 miljoonaa hehtolitraa olutta vuonna 2020. Heinekenin lisäksi yhtiöllä on 170 muuta olutmerkkiä, joihin sisältyy myös paikallisia tai alueellisia erikoisoluita, muun muassa Amstel, Brand ja alkoholiton olut Buckler.
Kesällä 2012 yritys osti lisää Asia Pasific Breweries -konsernia, joka valmistaa muun muassa Tiger-olutta. Heinekenin omistus konsernista on kaupan jälkeen 82 prosenttia. Heineken omisti Suomessa Hartwallin, mutta se myi osuutensa tanskalaiselle panimoyhtiö Royal Unibrew’lle heinäkuussa 2013.
Talvella 2023 Heineken Russia ilmoitti yrityksen hyötyneen sen kilpailijoiden vetäytymisestä Venäjän markkinoilta ja lisäävän investointeja muun muassa uusiin tuotteisiin.
Charles Burney
thumb|Charles Burney Charles Burney (1726 - 1814) oli englantilainen musiikinhistorioitsija ja säveltäjä. Hän opiskeli Thomas Arnen oppilaana 1744-1746 ja vuonna 1749 hänet nimitettiin urkuriksi St. Dionis's Backchurchiin Lontoossa ja vuonna 1751 hän muutti King's Lynniin Norfolkiin, jossa hän toimi opettajana ja urkurina.
Hän palasi vuonna 1760 Lontooseen ja toimi musiikin yksityisopettajana varakkaille. Vuonna 1770 hän lähti tarkkaan dokumentoiduille matkoilleen Eurooppaan, joiden tarkoituksena oli kerätä aineistoa hänen kirjaansa General History of Music. Näiden matkojen aikana syntyneet matkapäiväkirjat ovat tärkeimpiä ensi käden lähteitä 1700-luvun eurooppalaiseen musiikkielämään.
Ax
Ax tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt
Ax on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Arvi Ahmavaara
Kaarlo Arvi Eliel Ahmavaara (vuoteen 1906 Aulin, 13. elokuuta 1886 Ii – 25. lokakuuta 1957 Oulu) oli suomalainen lakimies ja poliitikko. Ahmavaara toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1929–1930 ja 1945–1954 sekä oikeusministerinä vuosina 1937–1938. Kunnallispolitiikassa Ahmavaara vaikutti Oulussa kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Ahmavaara oli valitsijamiehenä presidentinvaaleissa 1950 ja 1956.
Ahmavaara kirjoitti ylioppilaaksi 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910. Hän suoritti oikeustutkinnon 1912 ja ylemmän hallintotutkinnon 1913. Ahmavaaralla myönnettiin varatuomarin arvo vuonna 1915. Hän työskenteli asianajajana Rovaniemellä vuosina 1912–1917 ja Oulussa vuosina 1919–1934. Ahmavaara toimi tämän jälkeen Lapinmaan tuomiokunnan tuomarina Kittilässä 1934–1938, Piippolan tuomiokunnan tuomarina Haapajärvellä 1938–1942 ja Iin tuomiokunnan tuomarina Oulussa 1942–1956.
Ensimmäisen kerran Ahmavaara oli kansanedustajana lyhyen aikaa vaalikaudella 1929–1930. Hänet valittiin seuraavan kerran eduskuntaan vuoden 1945 vaaleissa. Eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana Ahmavaara toimi vuosina 1945–1953. Ahmavaaran ainoaksi ministerintehtäväksi jäi toimiminen oikeusministerinä Cajanderin punamultahallituksessa 1937–1938. Vaikka Ahmavaaraa pidettiin ammattiministerinä, hän joutui ottamaan poliittisen roolin, sillä kokoomus oli puolueena tiukasti oppositiossa Cajanderin hallitusta vastaan.
Ahmavaaran isä oli kansanedustaja Pekka Ahmavaara. Naimisiin hän meni vuonna 1912 postinhoitajana työskennelleen Jenni Päkkilän kanssa. Heillä oli neljä lasta, joista vanhempi poika Eero toimi mm. Rovaniemen kauppalanjohtajana ja nuorempi poika Yrjö tutkijana useilla tieteenaloilla.
Jørn Utzon
Jørn Utzon (9. huhtikuuta 1918 Kööpenhamina – 29. marraskuuta 2008 Helsingør) oli tanskalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan parhaiten Sydneyn oopperatalon suunnittelijana.
Jørn Utzon syntyi ja varttui Kööpenhaminassa. Hänen isänsä oli insinöörinä Tanskan laivastossa. Hän opiskeli Kööpenhaminan taideakatemiassa.
Elämäkerta
thumb|vasen|350px|[[Sydneyn oopperatalo.]] thumb|Boeing 737, jonka pyrstöön Utzonin kuva on maalattu. Utzonin ensimmäisiä esikuvia oli ruotsalainen arkkitehti Gunnar Asplund ja myöhemmin Alvar Aalto, jonka toimistossa hän työskenteli vuonna 1946. Oman toimistonsa Utzon avasi Kööpenhaminaan vuonna 1950. Utzonin tärkeimmät varhaiset työt olivat hänen oma talonsa Hellebækissa (1952) ja toinen Holtessa (1952–53).
Vuonna 1957 hän voitti yllättäen Sydneyn uuden oopperatalon suunnittelukilpailun, vaikka kyseessä oli Utzonin ensimmäinen ulkomainen suunnittelutyö eikä piirrosten taso teoriassa täyttänyt vaatimuksia. Sydneyn oopperatalo valmistui vuonna 1973 riitaisan ja pitkän rakentamistyön jälkeen, jonka aikana 1966 Utzon kuitenkin riitautui Sydneyn kaupungin päättäjien kanssa ja luopui hankkeesta. Ongelmaksi muodostui myöhemmin rakennuksen saneeraus, jota olivat suunnittelemassa hänen poikansa ja pojanpoikansa, mutta näiden kanssa hän myöhemmin sopi ja jatkoi saneerausta yhteistyössä. Utzon suunnitteli uudelleen oopperatalon vastaanottosalin, joka oli rakennuksen sisätiloista lopulta ainoa paikka, jonka suunnittelussa noudatettiin Utzonin alkuperäistä suunnitelmaa.
William Petty (lääkäri)
thumb|200px|Sir William Petty William Petty (1623–1687) oli brittiläinen lääkäri, filosofi sekä talous- ja tilastotieteilijä. Hän loi käsitteen "poliittinen aritmetiikka" ja sovelsi sillä nimellä tutkimustuloksiaan taloustieteeseen.
Hänen saman niminen jälkeläisensä toimi Ison-Britannian pääministerinä 1782–1783.
Jørn Utzon
Elämäkerta
Utzon sai vuonna 1982 Alvar Aalto -mitalin ja vuonna 2003 arkkitehtuurin korkeimman palkinnon eli Pritzker-palkinnon.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Utzonin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Emilio Gino Segrè
Segrè väitteli vuonna 1928 Enrico Fermin ohjauksessa. Juutalaisena hän pakeni fasisteja Yhdysvaltoihin ja työskenteli Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksella säteilylaboratoriossa sekä Manhattan-projektissa ryhmäpäällikkönä.
Paul Thiry d’Holbach
Paul Henry Thiry, paroni d’Holbach (syntyjään  Paul Heinrich Dietrich von Holbach; 8. joulukuuta 1723 Edesheim lähellä Landauta – 21. tammikuuta 1789 Pariisi) oli ranskalais-saksalainen kirjailija, filosofi, ensyklopedisti ja näkyvä hahmo valistusajan Ranskassa. Hän syntyi Edesheimissä Saksassa, mutta asui ja työskenteli pääasiassa Pariisissa, jossa hän piti salonkia. Holbach oli materialisti. Hänet tunnetaan parhaiten ateismistaan ja uskonnonvastaista kirjoituksistaan, joista kuuluisin on Système de la Nature (1770).
Uchidachi
Uchidachi on suoraan käännettynä lyövä miekka. Uchidachi on miekkaparikataa harjoiteltaessa, opettajan roolissa toimiva kenjutsun tai kendon harjoittelija. Uchidachi on "opettajapuoli" ja toimii parikatassa yleensä aina ensin ja shidachin eli "oppilaspuolen" tehtävä on reagoida oikean uchidachin eli opettajan hyökkäyksiin ja uhkiin. Japanilaisessa budolajeissa parikata harjoittelu on oleellista. Tämä on selvä ero verrattuna yksittäisen harjoittelijan kataharjoitukseen. Kiinalaisperäisessä kataharjoittelussa yksin tehtävä kata on vallitseva ja sillä kehitetään harjoittelijan nopeutta ja kehon hallintaa. Budon parikataharjoittelussa pääasia on etäisyyden (ma-ai) ja ajoituksen hallinnassa. Budolajien miekkaparikatassa on ennalta määrätty että shidachi aina lopulta voittaa hyökkäävän uchidachin.
Ben Lovejoy
Benjamin Lovejoy (s. 20. helmikuuta 1984 Concord, New Hampshire, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana NHL-seura Dallas Starsissa.
Ura
Lovejoy opiskeli Deerfield Academy -lukiossa ja pelasi koulun jääkiekkojoukkueessa. Montreal Canadiens tarjosi Lovejoylle NHL-sopimusta hänen kolmantena opiskeluvuotenaan, mutta hän kieltäytyi käydäkseen lukion loppuun ja kasvaakseen pelaajana. Lovejoy, jota ei ollut varattu NHL:ään, pelasi vuoden Boston Collegessa ja kolme vuotta Dartmouth Collegessa, jossa hän pelasi myös haavipalloa. Hän valmistui Dartmouthista vuonna 2007. Hänen ammattilaisuransa alkoi vain muutamien päivien päästä ja hän ehti pelata kauden aikana viisi ottelua AHL:ssä pelaavan Norfolk Admiralsin joukkueessa. Samana kesänä Lovejoy allekirjoitti sopimuksen AHL-seura Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin kanssa. Hän teki ammattilaisuransa ensimmäisen maalin Pyhän Patrickin päivänä. Lovejoy teki kauden aikana pelaamissaan 72 ottelussa 20 pistettä (2+18).
Pittsburgh Penguins
7. heinäkuuta 2008 Lovejoy allekirjoitti ensimmäisen NHL-sopimuksensa Pittsburgh Penguinsin kanssa. 7. joulukuuta 2008 Lovejoy kutsuttiin ensimmäisen kerran NHL:ään korvaamaan Hal Gilliä. Hän teki NHL-debyyttinsä 8. joulukuuta, kun Pittsburgh hävisi Buffalo Sabresille 4–3.
Lovejoy nimettiin PlanetUSA-joukkueeseen vuoden 2009 AHL:n All-Stars-tapahtumassa 25.–26. tammikuuta DCU Centerissä, Worcesterissa.
11. huhtikuuta 2009 Lovejoy valittiin AHL:n tähdistökentälliseen ja hänet nimettiin arvokkaimmaksi puolustajaksi.
Lovejoy teki ensimmäisen pisteensä NHL:ssä syöttämällä maalin, kun Pittsburgh voitti Boston Bruinsin 6–5 22. joulukuuta 2009. Ensimmäisen maalinsa hän teki vuotta myöhemmin 22. joulukuuta 2010 laukoessaan kiekon Florida Panthersin maalivahdin Scott Clemmensenin vartioimaan maaliin. Samassa ottelussa kiekko osui hänen poskeensa aiheuttaen massiivisen turvotuksen.
Anaheim Ducks
Työsulun vuoksi lyhyeksi jääneen kauden 2012–2013 alun jälkeen Pittsburgh kauppasi Lovejoyn Anaheim Ducksiin. Tilalle Anaheim antoi viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2014 varaustilaisuuteen.
Ennen kautta 2013–2014 Lovejoy ehti jo siirtyä vapaaksi agentiksi, mutta teki Anaheimin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.
3. tammikuuta 2014 Lovejoy juhlisti ensimmäisen lapsensa syntymää (s. 31.12.2013) tekemällä kaksi maalia Edmonton Oilersia vastaan. Maalit olivat alle kolmen minuutin päässä toisistaan, mikä on Anaheimin seuraennätys.
Amanda Sampedro
pienoiskuva|Amanda Sampedro Amanda Sampedro (s. 26. kesäkuuta 1993) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Espanjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 49 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Sampedro edustaa kotimaassaan Atlético Madridia.
Hannu Taipale
Hannu Allan Taipale (s. 22. kesäkuuta 1940 Veteli) on entinen suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti Suomea kaksissa olympialaisissa ja kaksissa MM-kilpailuissa. Urallaan hän edusti Vetelin Urheilijoita.
Oslon MM-kisoissa 1966 Hannu Taipale hiihti toisen osuuden Suomen hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Lisäksi hän sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi ja 15 kilometrillä seitsemänneksi. Grenoblen 1968 olympialaisissa Taipale saavutti viestissä pronssia hiihdettyään jälleen toisen osuuden. 50 kilometrillä hän sijoittui 14:nneksi.
Tatran MM-kisoissa 1970 Taipale sijoittui 50 kilometrillä kahdeksanneksi, 30 kilometrillä 11:nneksi ja 15 kilometrillä 28:nneksi eikä päässyt viestijoukkueeseen, joka jäi kauas mitaleilta. Viimeisissä olympialaisissaan Sapporossa 1972 hän oli 50 kilometrillä 12:s ja sijoittui viestissä viidenneksi.
Ammatiltaan Hannu Taipale on maanviljelijä. Hänen poikansa Kuisma Taipale on ollut maajoukkuetason hiihtäjä.
Antonio Margarito
Antonio Margarito Montiel (s. 18. maaliskuuta 1978 Torrance, Kalifornia, Yhdysvallat) on meksikolainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hän on pitänyt eri aikoina hallussaan sekä WBA-, IBF- että WBO-liittojen välisarjan maailmanmestaruuksia.
2 Canum Venaticorum
2 Canum Venaticorum on punainen jättiläinen Ajokoirien tähdistössä. Tähden magnitudi on +5.6, joten sen voi nähdä paljaalla silmällä kirkkaalla taivaalla.
Antonio Margarito
Amatööriura
Margariton amatööriura jäi meksikolaiseen tapaan lyhyeksi. Hän otteli vain 21 ottelua, joista voitti 18 ja hävisi kolme, ennen kuin ryhtyi rahan takia ammattilaiseksi.
Ammattilaisura
Margarito aloitti ammattilaisuransa 15-vuotiaana tammikuussa 1994 pistevoitolla Jose Trujillosta. Hän otteli alkuvuosinaan ahkerasti ja kärsi 12 ensimmäisessä ammattilaisottelussaan kolme tappiota.
Ensimmäisen kerran Margarito pääsi titteliotteluun 21. heinäkuuta 2001, kun hän kohtasi WBO-liiton välisarjan maailmanmestaruusottelussa Daniel Santosin. Kamppailu jäi kuitenkin lyhyeksi, kun ottelijoiden päät kolahtivat yhteen heti avauserässä ja vuotivat verta, minkä johdosta ottelu jouduttiin keskeyttämään eikä siitä julistettu tuomiota. Santosin luovuttua tittelistään pääsi Margarito iskemään avoimesta mestaruudesta Antonio Diazia vastaan seuraavan vuoden helmikuussa ja voitti kamppailun kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä. Hän puolusti titteliään kolmesti: pistevoitolla Danny Perezia vastaan, tyrmäsi Andrew Lewisin toisessa erässä.
Vuonna 2004 syyskuussa Margarito sai uudelleen vastaansa Daniel Santosin WBO-liiton ylemmän välisarjan MM-titteliottelussa. Nyrkkeilijöiden päät kolahtivat jälleen yhteen, minkä johdosta Margarito sai haavan päähänsä ja ottelu jouduttiin keskeyttämään kymmenennessä erässä. Santos oli tuossa vaiheessa johdossa kahden tuomarin pistekorteissa ja hän säilytti mestaruutensa.
Santos-tappion jälkeen Margarito palasi jälleen välisarjaan ja voitti WBO-maailmanmestaruuden takaisin nimiinsä 18. helmikuuta 2005 käydyssä ottelussa kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä Sebastian Andres Lujanista. Margarito puolusti titteliään viidennen erän teknisellä tyrmäyksellä vielä tuolloin vailla tappioita olleesta Kermit Cintronista, avauserän teknisellä tyrmäyksellä Manuel Gomezista ja pistevoitolla Joshua Clotteysta. 14. heinäkuuta 2007 Margarito menetti mestaruutensa hävittyään kaikin tuomariäänin altavastaajana otteluun lähteneelle Paul Williams ille.
Marraskuussa 2007 Margarito voitti Golden Johnsonin WBO-liiton intercontinental-titteliottelussa, ja kohtasi toistamiseen Kermin Crintonin, joka piti hallussaan IBF-liiton maailmanmestaruutta. Margarito otti vyön itselleen 12. huhtikuussa 2008 käydyssä ottelussa tyrmättyään Crintonin vartaloiskulla kuudennessa erässä. Margarito luopui kuitenkin IBF-mestaruudestaan kohdatakseen Miguel Cotton WBA-liiton mestaruudesta. Hän voitti heinäkuussa 2008 käydyn ottelun teknisellä tyrmäyksellä yhdennessätoista erässä.
Antrak Air
thumb|Antrak Airin [[ATR 42]] Antrak Air on ghanalainen lentoyhtiö, joka perustettiin syyskuussa 2003.
Antrak Airin päälentokenttä on Kotokan kansainvälinen lentoasema Accrassa.
Antrak Air suorittaa Ghanan sisäisiä lentoja, lentoihin kuuluu Accra, Kumasi, Tamale. Lentoyhtiö suorittaa myös lentoja Ouagadougouhun, Burkina Fasoon.
Laivasto
Heinäkuussa 2015:
Korsikanritari
Korsikanritari (Papilio hospiton) on muutamilla Välimeren saarilla tavattava hyvin harvinainen ritariperhoslaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteisiin II ja IV. Lisäksi korsikanritari mainitaan CITES-sopimuksen liitteessä I eli kaikenlainen lajilla käytävä kauppa on kiellettyä.
Koko ja ulkonäkö
Kookas, keltamusta päiväperhonen, jonka takasiipien takareunassa on selvät, lyhyet kannukset. Takasiivissä on rivi sinisiä täpliä sekä punainen silmätäplä. Siipisuonten kohdalla on musta viiru. Korsikanritari muistuttaa ulkonäöltään varsin paljon tavallista ritariperhosta (Papilio machaon), mutta mustan värin osuus siivissä on korsikanritarilla jonkin verran suurempi ja siivet ovat kontrastisemmat. Keskeisenä lajeja erottavana tuntomerkkinä siiven alapinnan leveä, mustareunainen poikkiviiru on ulkoreunastaan syvään sahamaisesti aaltoileva. Siipiväli 60–70 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Korsikanritaria tavataan ainoastaan Korsikan ja Sardinian saarilla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena ja aloittavat lentonsa toukokuun puolivälissä. Lento jatkuu runsaampana kesäkuun alkupuolelle, mutta jonkin verran perhosia lentää aina heinäkuulle saakka.
Elinympäristö ja elintavat
Harvinainen laji. Perhoset elävät kuivilla, kallioisilla ja avoimilla ruohostomailla, joilla kasvaa korkeintaan harvaa pensaikkoa. Laji viihtyy tyypillisesti muuta maastoa korkeammilla kohdilla. Koiraat voivat lentää tuntikausia laskeutumatta. Perhoset vierailevat mielellään ohdakkeiden kukilla. Laji talvehtii kotelona.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat Ferula communis, Ruta corsica sekä Peucedanum paniculatum. Ravintokasvin valinta riippuu populaatiosta.
Ala-Itävalta
Ala-Itävalta sijaitsee Itävallan koillisosassa. Ala-Itävallan nimi juontuu siitä, että se sijaitsee alempana Enns-joen juoksulla kuin Ylä-Itävalta.
Ala-Itävalta rajoittuu pohjoisessa Tšekin tasavaltaan ja idässä Slovakiaan. Naapuriosavaltiot ovat lännessä Ylä-Itävalta, kaakossa Burgenland ja etelässä Steiermark.
Ala-Itävallalla on neljä osaa: Waldviertel (Viertel tarkoittaa neljännestä) ja Weinviertel Tonavan pohjoispuolella sekä Mostviertel ja Industrieviertel Tonavan eteläpuolella. Waldviertelin ja Weinviertelin raja on Manhartsberg, Most- ja Industrieviertelin välillä raja on Wienerwald.
Sosiaalisen median vero
Sosiaalisen median vero tai internetvero on käyttäjien verottamista sosiaalisen median tai OTT-palveluiden, eli internetin kautta, digiboksin, perinteisen television, tietokoneen, mobiililaitteen, älytelevision tai televisioon kytketyn pelikonsolien avulla välitettävien tv-palveluiden käyttämisestä.
Vuonna 2018 verotuksen mahdollistavat lait säädettiin eri muodoissa Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Beninissä. Myöhemmin laki peruttiin Beninissä.
Veron suuruus vaihtelee eri maissa. Tansaniassa blogikirjoittaja joutuu maksamaan kertamaksuna 868 euroa ja vuosittain 413 euroa. Ugandassa WhatsAppin, Twitterin, Telegramin, Snapchat, Facebookin tai YouTuben käyttäjä joutuu maksamaan päivittäisen 200 Ugandan šillingin (0,05 euron) maksun. Ugandassa noin 25 prosenttia väestöstä elää köyhyysrajan (4 500 šillinkiä päivässä) alapuolella.
Ugandan hallituksen sosiaalisen median veron takia internetin käyttäjien määrä laski kolmessa kuukaudessa viidellä miljoonalla Ugandan viestintäkomission (UCC) mukaan. Veron tuotto oli kaukana odotetusta. Internetin käyttäjistä vain puolet maksoi OTT-palvelumaksun. Internetin käytön levinneisyys Ugandassa oli kuukausi ennen veron käyttöönottoa 47,4 prosenttia (18,5 miljoonaa internetin käyttäjää), kun kolme kuukautta myöhemmin se oli laskenut 35 prosenttiin (13,5 miljoonaa käyttäjää).
Taustaa
Jos internet tai käyttö katsotaan palveluksi, yleensä silloin ei sovelleta myynti- tai käyttöveroja, kun taas telepalvelujen verot ja vaihtoehdot voivat olla erilaisia. Esimerkiksi Yhdysvalloissa internetin verovapauteen liittyvä laki Internet Tax Freedom Act (1998) kieltää liittovaltiota ja osavaltioita sekä paikallisia hallintoja verottamasta internetiin pääsyä, sekä kieltää moniverotuksen sähköiseltä kaupankäynniltä. Laki ei kuitenkaan vaikuttanut verkossa tapahtuvien ostosten myyntiveroon.
Mount Sinain sairaala
Mount Sinain sairaala on sairaala New York Cityssä New Yorkissa Yhdysvalloissa. Se perustettiin vuonna 1852 ja se on yksi suurimmista ja vanhimmista opetussairaaloista Yhdysvalloissa. Vuoden 2007 tutkimuksessa se oli listauksen yksi parhaista Yhdysvaltain sairaaloista. pienoiskuva|vasen|Mount Sinain sairaala [[Central Parkista nähtynä.]]
Marjatta Kajosmaa
Ritva Marjatta Kajosmaa (o.s. Sakki, s. 3. helmikuuta 1938 Vehkalahti ) on suomalainen entinen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Kajosmaan uran huippuhetket olivat Sapporon olympialaisissa 1972, jossa hän voitti kolme mitalia.
Kajosmaa edusti Summan Kisa-Tovereita, Karhulan Veikkoja ja Vehkalahden Veikkoja. Ammatiltaan hän oli autoemäntä, raittiusohjaaja ja liikunnanohjaaja.
Opetusministeriö myönsi Kajosmaalle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2004.
Tamminiemen pesänjakajat
Tamminiemen pesänjakajat: Kekkonen lähtee – kuka tulee? on vuonna 1981 ilmestynyt suomalainen ironinen ja satiirinen kirja, jossa esitellään 22 tunnettua poliitikkoa presidentti Urho Kekkosen seuraajaehdokkaina ja pohditaan heidän mahdollisuuksiaan menestyä seuraavissa presidentinvaaleissa. Sen kirjoittivat nimimerkillä ”Lauantaiseura” esiintyneet Helsingin Sanomien toimittajat Aarno Laitinen, Arto Astikainen, Kalle Heiskanen, Ritva Remes, Hannu Savola, Anneli Sundberg ja Janne Virkkunen. Teos perustui heille kertyneeseen sisäpiirin tietoon, josta osan julkistamista ei pidetty silloisen journalistisen tavan mukaan sopivana.
Sosiaalisen median vero
Taustaa
Unkarissa Viktor Orbánin hallitus esitti syksyllä 2014 internet-veroa. Sitä vastutettiin laajasti ja suunnitelmasta luovuttiin. Vuonna 2014 Bhutan määräsi viiden prosentin veron kaikille internetpalveluille. Maailman kallein internet-verotettu alue on Pakistan, jossa on määrätty 14 prosentin vero internetille.
Tamminiemen pesänjakajat
Kirjan nimi viittaa silloiseen tasavallan presidentin virka-asuntoon Tamminiemeen.
Taustaa
Historioitsija Aleksi Mainion mukaan Helsingin Sanomien poliittisesta toimituksesta oli 1970-luvulla kehittynyt alallaan Suomen paras, ja sitä arvostettiin Sanoma Oy:n sisällä ja pelättiin talon ulkopuolella. Poliittisen toimituksen esimieheksi vuonna 1976 nimitetty Aarno Laitinen oli aiemmin toiminut HS:n työmarkkinatoimittajana. Kommunistien sisäisiä kiistoja aitiopaikalta seuraamaan päässyt Laitinen oli vuonna 1971 esitellyt HS:n lukijoille SKP:n vähemmistöä kuvanneen termin ”taistolaiset”. Moni yhteiskunnallinen vaikuttaja halusi kertoa tietonsa ensimmäiseksi Helsingin Sanomille, jonka levikki ja vaikutusvalta olivat murskaavia.
Sosiaalisen median vero
Uganda
Ugandassa WhatsAppin, Twitterin, Telegramin, Snapchat, Facebookin tai YouTuben käyttäjä joutuu maksamaan 200 Ugandan šillingin (0,05 euron) päivittäisen maksun. Ugandassa noin 25 prosenttia väestöstä elää köyhyysrajan (4 500 šillinkiä päivässä) alapuolella.
Tamminiemen pesänjakajat
Taustaa
1970- ja 1980-luvun taitteessa alkoi näyttää selvältä, että Urho Kekkosen vuonna 1956 alkaneen presidenttikauden loppu oli vääjäämättä lähestymässä, mutta kukaan ei tiennyt, mitä olisi tulossa Kekkosen väistyttyä. Kekkonen itse oli jo ennen vuoden 1978 presidentinvaalia tuntenut voimiensa hiipuvan. Vaalin jälkeen hän oli varma, että alkanut virkakausi tulisi olemaan hänen viimeisensä. Amerikansuomalainen lehtimies Werner Wiskari, jolla oli tapana Suomessa käydessään pistäytyä myös Tamminiemessä, kuvaili järkyttyneenä New York Timesiin vuonna 1979 kirjoittamassaan artikkelissa, miten ”Kekkosella pätkii”. Kekkosen kunnon kerrottiin jälkeenpäin olleen erityisen huono talvella 1980. Talven ja kevään 1981 aikana presidentin vointi vaihteli voimakkaasti ja tällöin hän harkitsi vakavasti virkakautensa keskeyttämistä.
Luoteisterritorio
Luoteisterritorio oli Yhdysvaltojen territorio, joka määriteltiin vuonna 1787 kattamaan alue Pennsylvaniasta länteen, Ohiojoesta pohjoiseen, Mississippijoesta itään ja Suuristä järvistä etelään. Tätä aluetta tai osia siitä olivat tavoitelleet sekä Virginia, New York, Connecticut että Massachusetts. Lopulta alueesta tehtiin viisi uutta osavaltiota: Ohio, Indiana, Illinois, Michigan ja Wisconsin. Lisäksi Minnesota sai pienen alueen. Luoteisterritorio perustettiin niin sanotulla Luoteisalueen säännöksellä (Northwest ordinance), joka loi pohjan myöhempien territorioiden perustamiselle.
Tamminiemen pesänjakajat
Taustaa
Suurelle yleisölle Urho Kekkosen kunnon romahtaminen paljastui elokuun lopulla 1981, kun presidentti vastoin lääkäriensä neuvoja teki perinteisen kalastusmatkan Islantiin. Matkan aikana otetuissa kuvissa Islannin presidentti Vigdis Finnbogadottir talutti selvästi väsyneen näköistä Kekkosta ja turvamiehet auttoivat Kekkosta alas lentokoneesta Helsinki-Vantaan lentoasemalla. Presidentin adjutantti, eversti Lasse Wächter korosti kuitenkin kyseessä olleen Kekkosen ”vähäinen matkaväsymys”. Muut kalastusmatkalla mukana olleet myönsivät myöhemmin, ettei presidentti ollut käynyt kalastamassa koko matkan aikana.
Urho Kekkosen virkakauden loppuvuosina käynnistynyt presidenttipeli henkilöityi ennen muita pääministeri Mauno Koivistoon ja hänen viransijaisenaan Suomen Pankin pääjohtajan tehtäviä hoitaneeseen Ahti Karjalaiseen. Tiedotusvälineiden tekemien mielipidetiedustelujen perusteella äänestäjien ylivoimainen suosikki Kekkosen seuraajaksi oli Koivisto. Keskustapuolueen johto ja useat teollisuusjohtajat, niin kutsutut idänkaupan vuorineuvokset puolestaan ajoivat uudeksi presidentiksi Karjalaista. Lisäksi Karjalaisen hyväksi toimi kulissien takana Viktor Vladimirov, Neuvostoliiton suurlähetystössä työskennellyt Neuvostoliiton tiedustelupalvelun (KGB) kenraali.
Kirjan synty
Lauantaiseura-ryhmä koostui Helsingin Sanomien poliittisesta toimituksesta, ja siihen kuuluivat toimituksen esimies Aarno Laitinen sekä toimittajat Arto Astikainen, Kalle Heiskanen, Ritva Remes, Hannu Savola, Anneli Sundberg ja Janne Virkkunen.
Aarno Laitisen mukaan idea presidenttipeliä ruotivasta kirjasta syntyi alun perin Helsingin Sanomien politiikan toimittajien kokoonnuttua iltaoluelle kantapaikkaansa, Helsingin keskustassa sijainneeseen baariin tapahtumista köyhän uutispäivän päätteeksi tammikuussa 1981. Tuolloin ajateltiin edessä olevan kolmen vuoden pitkä odotus ennen seuraavaa presidentinvaalia, ja sitä ennen käytäisiin vielä kevään 1983 eduskuntavaalit. Päätös kirjan tekemisestä kypsyi kesällä 1981, kun ryhmä päätti kirjoittaa paljastuskirjan presidentti Kekkosen heikkenevästä terveydentilasta ja hänen mahdollisista seuraajistaan. Laitisen mukaan Tamminiemen pesänjakajat -nimen keksi Anneli Sundberg. Lauantaiseura-nimi lainattiin 1830-luvulla toimineelta samannimiseltä seuralta, joka oli pohtinut, miten voitaisiin kohottaa Suomen kansan sivistystasoa ja virittää kansallistunnetta. Kukin kirjoittaja teki oman osuutensa kirjasta salaa ja työajan ulkopuolella. Kirjan tekstit kokosi ja viimeisteli Laitinen.
Kirjasta tuli satiirinen ja ironinen esittely 22 suomalaisesta poliitikosta, joiden arveltiin jollain lailla olevan mukana tulevissa presidentinvaaleissa. Kirjan julkaisijan piti alun perin olla WSOY, joka kuitenkin kieltäytyi julkaisemasta sitä yhtiön pääjohtajan Hannu Tarmion vaadittua heinäkuussa 1981 nähtäväkseen silloin vielä keskeneräisen käsikirjoituksen. Tämän jälkeen tekijäryhmä päätti tarjota julkaisua muille kustantajille, mutta monet niistä olivat jo lyöneet syksyn kustannusohjelmansa lukkoon, ja eräät jouduttiin Aarno Laitisen mukaan sivuuttamaan niiden todellisten tai epäiltyjen puolueyhteyksien vuoksi. Kauko Kareen kustannusyhtiö Alea-Kirja hylättiin Laitisen mukaan siksi, ”ettei sen kustantamia kirjoja kukaan ota vakavasti”. Kirjan kustansi loppujen lopuksi Lehtimiehet Oy:n ”pöytälaatikkofirma” Kustannus-Vaihe Ky, joka oli tunnettu kevyen kioskikirjallisuuden julkaisijana. Aarno Laitisen mukaan julkaisupäätös syntyi Lehtimiehet Oy:n toimitusjohtajan Urpo Lahtisen silloisen puolison Hymy Lahtisen yllyttämänä.
Julkaisu
Tamminiemen pesänjakajien kirjoittajat eivät järjestäneet kirjan julkistamistilaisuutta eikä sitä muutoinkaan mainostettu etukäteen. Pehmeäkantiseksi taskukirjaksi painettua kirjaa oli saatavissa aluksi vain R-kioskeissa sarjakuva- ja vitsikirjojen rinnalla, koska kirjakaupat eivät suostuneet ottamaan sitä myyntiin.
Tamminiemen pesänjakajat ilmestyi lokakuun alussa 1981. Julkaisu osui sattumalta dramaattiseen hetkeen: kirjoitusvaiheessa presidentinvaalit oletettiin pidettäviksi Urho Kekkosen kauden päättyessä vuonna 1984, mutta Kekkonen jäikin yllättäen sairauslomalle vain kuukausi ennen kirjan julkaisemista ja erosi 10 päivää kirjan ilmestymisen jälkeen virastaan. Vaalit järjestettiinkin jo kolmen kuukauden kuluttua tammikuussa 1982. Laitinen kertoi myöhemmin saaneensa kirjan oikaisuvedokset tarkistettavakseen 11. syyskuuta 1981, samana päivänä, jolloin Urho Kekkosen ilmoitettiin jäävän sairauslomalle. Tässä vaiheessa käsikirjoituksesta poistettiin kaikki maininnat vuoden 1984 presidentinvaalista. Samoin poistettiin keskustalaisen kansanedustajan ja ministerin Olavi Martikaisen nimi häneen viitanneesta ”Poliitikon arkea” -luvusta.
Tamminiemen pesänjakajat kertoi ajan hengen vastaisesti poliitikoista negatiivisia asioita ja käsitteli sangen laajasti heidän yksityiselämäänsä, kuten entisen pää- ja ulkoministeri Ahti Karjalaisen alkoholiongelmaa ja eduskunnan puhemiehen Johannes Virolaisen avioeroa. Samoin poliitikkojen yhteyksistä Neuvostoliiton suurlähetystön työntekijöihin (niin sanotut kotiryssät) kirjoitettiin avoimemmin kuin siihen asti oli ollut tapana. Poikkeuksellista oli myös, että kirjassa kerrottiin, toki varovaisesti, Kekkosen terveydentilan heikentymisestä. Myöhempien painosten, erityisesti kahden viimeisen, esipuheessa Laitinen kuvasi suorin sanoin kuinka huonoksi Kekkosen terveys tosiasiassa oli jo mennyt. Jukka Tarkan mukaan kirjan tekijät kohtelivat vanhaa presidenttiä loppujen lopuksi hyvin armeliaasti, toisin kuin muita kohteitaan; he tiesivät karusta todellisuudesta paljon enemmän kuin kehtasivat kirjoittaa.
Seuraukset
Kirja herätti ilmestyessään suurta huomiota, ja sitä myytiin 160 000 kappaletta, kaksi kertaa niin paljon kuin sen henkistä edeltäjää, Kauko Kareen vuonna 1967 ilmestynyttä teosta Tähän on tultu. Sen on arveltu myötävaikuttaneen poliittisen journalismin ilmapiirin vapautumiseen. Samalla se kuitenkin herätti närkästystä etenkin poliitikkojen keskuudessa ja varsinkin kielteisen informaation levittämistä salanimen takaa arvosteltiin.
WSOY:n kustannusjohtaja Hannu Tarmio paljasti Lauantaiseuran jäsenten henkilöllisyydet kuukausi sen jälkeen, kun Kekkosen seuraajaksi valittu Mauno Koivisto oli aloittanut presidentinvirassa. Aarno Laitinen piti paljastuksen ajoitusta taktisena ja katsoi Tarmion rikkoneen kirjan tekijöiden WSOY:n kanssa tekemän sopimuksen siitä, ettei kirjoittajia paljastettaisi edes siinä tapauksessa, että kustannussopimus WSOY:n kanssa raukeaisi. Janne Virkkunen on muistellut, että muut Helsingin Sanomien toimittajat suhtautuivat Tamminiemen pesänjakajien tekijöiden paljastumiseen enimmäkseen vahingoniloisesti.
Helsingin Sanomat erotti Aarno Laitisen ja antoi varoituksen muille kirjan tekijöille. Lauantaiseuran jäsenen Arto Astikaisen mukaan tärkeimpänä syynä Tamminiemen pesänjakajien tekijöiden saamiin rangaistuksiin oli se, että kirjan oli kustantanut Sanoma Oy:n kilpailija, laatulehtien inhokki Lehtimiehet Oy. Välimiesoikeus totesi myöhemmin irtisanomisen laittomaksi ja määräsi Laitiselle maksettavaksi 30 000 markan korvauksen. Syksyllä 1982 Laitinen siirtyi Lehtimiehet Oy:n julkaiseman Hymy-aikakauslehden toimittajaksi. Janne Virkkusen mukaan Laitinen, josta oli povattu HS:n seuraavaa päätoimittajaa, otti potkunsa hyvin raskaasti.
Tamminiemen pesänjakajien kuudennen ja seitsemännen painoksen liitteessä sekä kahdeksannen painoksen esipuheessa Aarno Laitinen arvioi syitä kirjan menestykselle. Hänen mukaansa Tamminiemen pesänjakajien poliitikkojen keskuudessa saama vastaanotto kertoi enemmän 1980-luvun alun poliittisesta ilmapiiristä ja kielteisten kommenttien esittäjistä kuin itse kirjan sisällöstä ja että yleinen kiinnostus kirjaa kohtaan heräsi juuri sen tuominneiden lausuntojen ansiosta. Laitinen hämmästeli myös sitä, että Tamminiemen pesänjakajat oli yksi kirjamarkkinoiden myyntimenestyksiä vielä silloin kun presidentinvaali oli jo kaukana takana ja kirja hänen mielestään menettänyt ajankohtaisuutensa. Kirjan onkin katsottu vaikuttaneen paitsi vuoden 1982 presidentinvaalin myös vuoden 1983 eduskuntavaalien tulokseen.
Tamminiemen pesänjakajien koettiin ilmestyessään olevan kannanotto Mauno Koiviston ja Johannes Virolaisen presidenttiehdokkuuden puolesta, vaikka Lauantaiseura kiisti kirjan esipuheessa olevansa kenenkään puolella tai ketään vastaan. Myöhempi Helsingin Sanomien päätoimittaja Janne Virkkunen on kertonut, että Tamminiemen pesänjakajat oli lähinnä tekijöidensä reaktio salailun ilmapiiriin. Samalla Virkkunen on tunnustanut kirjoittajilla olleen yhteinen halu osoittaa, että alkoholisoitunut Ahti Karjalaisen, jonka katsottiin olevan neuvostoliittolaisten ohjailtavissa, oli täysin sopimaton henkilö tasavallan presidentiksi – näin varsinkin, kun presidentillä oli vielä 1980-luvulla huomattavan laajat valtaoikeudet.
Eino Heinonen (toimittaja)
Eino Ensio Heinonen (15. heinäkuuta 1904 Helsinki – 20. helmikuuta 1983 Helsinki ) oli toimittaja, joka työskenteli useiden työväenlehtien päätoimittajana.
Tamminiemen pesänjakajat
Seuraukset
Helsingin Sanomien siihenastinen poliittinen toimitus hajosi Tamminiemen pesänjakajien julkaisun jälkeen. Potkuistaan katkeroitunut Aarno Laitinen poltti välittömästi kaikki sillat vanhaan työnantajaansa. Hannu Savola oli jo ennen Hannu Tarmion tekemiä paljastuksia siirtynyt Suomen Kuvalehteen, ja niiden jälkeen saman teki Anneli Sundberg. Kalle Heiskanen ja Ritva Remes siirtyivät HS:n taloustoimitukseen, joskin Remes jatkoi HS:n eduskuntatoimittajana. Tekijöistä Janne Virkkunen nousi myöhemmin Helsingin Sanomien, Kalle Heiskanen Ilkka-Pohjalaisen ja vuonna 2007 kuollut Hannu Savola Ilta-Sanomien päätoimittajaksi. Arto Astikainen ja Anneli Sundberg toimivat myöhemmin HS:n politiikan toimituksen esimiehinä ja Ritva Remes HS:n toimitussihteerinä ja Talous ja työ -liitteen tuottajana.
Eino Heinonen (toimittaja)
Eino Heinosen vanhemmat olivat työmies Edvard Heinonen ja Aliina Vilhelmiina Manninen ja puoliso vuodesta 1931 Aili Edith Vesa. Alkujaan viilaajaksi G. W. Sohlbergilla opiskellut Heinonen suoritti toimittajatutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1930. Hän oli Kansan Lehden toimitusharjoittelija vuodesta 1929, Savon Työmiehen päätoimittaja 1931–1942, Kansan Työn 1942–1949 ja Metallityöväen Liiton jäsenlehden Ahjon 1949–1964. Puoluekannaltaan sosiaalidemokrattinen Heinonen oli presidentin valitsijamies 1937–1942, Kuopion kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen 1933–1942 ja Lappeenrannan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1946–1947. Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen hän oli 1937–1942.
Tamminiemen pesänjakajat
Seuraukset
Tamminiemen pesänjakajien aloittamaa teemaa jatkoivat vuoden 1982 aikana ilmestyneet Pentti Sainion Mitä tapahtui Urho Kekkoselle (WSOY), Markku Laukkasen Kekkospuolueen kujanjuoksu (WSOY) sekä Suomen Kuvalehden toimittajien Antti Blåfieldin ja Pekka Vuoriston Kun valta vaihtui: Mitä todella tapahtui presidentinvaalissa 1982 (Kirjayhtymä).
Rakenne
Tamminiemen pesänjakajat edusti Suomessa uutta, itsesensuurista vapaata tyyliä. Politiikan toimittajille, joista monet miltei asuivat Eduskuntatalossa, kertyi henkilökohtaisten suhteidensa kautta suuret määrät tarinoita, joille ei ollut julkaisukanavaa 1970- ja 1980-luvun vaihteen Suomessa. Tietoa karttui paljosta muustakin kuin päivänpolttavista poliittisista aiheista; eduskunnan kahvilassa ja yhteisissä illanvietoissa toimittajille selvisi, että poliitikot pelasivat politiikan ohella omia valtapelejään. Poliitikot olivat voineet luottaa siihen, että arkaluonteiset asiat eivät päässeet julkisuuteen, koska toimittajat eivät kehdanneet kertoa niitä lehdissä. Tamminiemen pesänjakajat rikkoi ensimmäisenä tämän käytännön. Tamminiemen pesänjakajien epäsovinnaisuutta kuvasi osaltaan, että kirjasta ei koskaan otettu kovakantista painosta.
Kirja alkaa selostuksella presidentti Urho Kekkosen heikkenevästä terveydestä. Esipuheessa kerrotaan, että presidenttipeliä Kekkosen seuraajasta on käyty jo pitkään, mutta kulissien takana ja salassa kansalta. Esipuhe toteaa:
Sosiaalisen median vero
Uganda
Ugandan presidentti Yoweri Museveni puolusti omalla henkilökohtaisella verkkosivullaan sosiaalisen median veroa. Hänen kirjoituksensa alkoi ”Käytän sosiaalista mediaa jakaakseni teidän kanssanne syyt sosiaalisen median verolle." Presidentin mielestä ”sosiaalisessa mediassa chattailu on niiden yleellisyyttä, jotka nauttivat itsestään tai ovat ilkeämielisiä."
Benin
Heinäkuussa 2018 Beninin hallitus esitti asetusta, jossa käyttäjiä verotettaisiin viisi CFA-frangia (0,01 €) Facebookissa, Twitterissä, Instagramissa ja muiden sosiaalisen median applikaatioiden käytöstä. Internetpuheluja verotettaisiin viidellä prosentilla alkuperäisistä kustannuksista. Asetus hyväksyttiin elokuun lopussa 2018 ja se tuli voimaan 19.9. Tuhannet internetin käyttäjät ja kuluttajansuojelun organisaatiot vastustivat veroa. Presidentti Patrice Talon ilmoitti 22. syyskuuta twitter-viestissä, että asetus perutaan ministerien ja GSM-operaattorien välisten neuvottelujen jälkeen.
Hallitusten sosiaalisen median veron käyttöönotto
Viimeisten kahdeksan vuoden aikana Ugandan internetin käyttäjien määrä on kasvanut viisinkertaiseksi, 19 miljoonaan. Verkkoviestinnän, varsinkin mobiililaitteiden määrän kasvu on ollut huomattava, ja hallitukset näkevät siinä potentiaalisen tulonlähteen. Ugandan presidentti Yoweri Museveni totesi, että sosiaalisen median ja mobiiliviestinnän verot ovat välttämättömiä verotulojen kasvattamiseksi.
Internetin verotusta puolustetaan myös sillä, että valtiot haluavat ehkäistä verkkoviestinnän väärinkäytöksia ja kyberrikollisuutta. Esimerkiksi Kenia sääti lain tietokoneiden väärinkäytöstä ja kyberrikollisuudesta vuonna 2017 ja Sambiassa on suunniteltu vastaavaa. Sosiaalinen media on esimerkiksi rohkaissut ja jopa tarjonnut suojapaikan rasitisille fanaatikoille, etnisille kansalliskiihkoilijoille, kiusaajille ja poliittisille anarkisteille. Joissakin maissa se on lietsonut konflikteja anonyymisyyden takia. Lisäksi on puutetta valvonnasta tai moderoinnista. Sosiaalista mediaa käytettiin yhtenä jalustana Kenian vuoden 2017 kiistanalaisten vaalien jälkeisen väkivallan yllyttämiseen. Al-Shabaabin ja Boko Haramin kaltaiset terroristiryhmät ovat olleet melko taitavia hyödyntämään foorumeita ja rekrytoimaan, innostamaan ja levittämään viestinsä niiden seuraajille.
Veron vastustus
Maailmanpankki totesi jo ennen internet-veroa Ugandasta, että maassa on verovuoto, josta voi syyttää pelkästään maan hallitusta ja joka aiheuttaa verotulojen laman. Asiantuntija sanovat, että internet-verossa on kyseessä hallituksen yritys vaimentaa oppositio ja kaikki organisoitu tyytymättömyys.
Vero on ruokkinut laajaa suuttumusta muun muassa Ugandassa ja käynnistänyt mielenosoituksia. Ugandassa poliisi hajotti laillisen protestin ampumalla luoteja, käyttämällä kyynelkaasua ja pidättämällä ihmisiä.
Verkkokauppa on huolestunut siitä, että vero vähentää alemman tulotason ugandalaisten internet-käyttöä ja asettaa heidät yrityksen asiakkuuden ulkopuolelle. Useiden raporttien mukaan laki on karkottanut pois verkkosisältöjen tuottajia Tansaniassa.
Veron vaikutukset
Tammikuussa 2019, puolen vuoden kuluttua veron käyttöönotosta raportoitiin, että Ugandan hallituksen sosiaalisen median veron takia internetin käyttäjien määrä laski kolmessa kuukaudessa viidellä miljoonalla Ugandan viestintäkomission (UCC) mukaan. Veron tuotto oli kaukana odotetusta. Internetin käyttäjistä vain puolet maksoi OTT-palvelumaksun. Internetin käytön levinneisyys Ugandassa oli kuukausi ennen veron käyttöönottoa 47,4 prosenttia (18,5 miljoonaa internetin käyttäjää), kun kolme kuukautta myöhemmin se oli laskenut 35 prosenttiin (13,5 miljoonaa käyttäjää).
Ilmaisun ja verkon vapaus
Beninissä vastustajat sanoivat, että kyse on hyökkäyksestä ilmaisunvapautta ja verkon neutraalisuutta vastaan.
Afrikkalaiset hallitukset ovat historiallisesti käyttäneet valtaa tiedotusvälineissä, erityisesti ”riippumattomassa mediassa” pyrkien niiden kautta tukahduttamaan erimielisyydet joko suoraan tai epäsuorilla keinoilla. Etiopiassa ja Ugandassa hallitukset ovat sulkeneet mediataloja. Keniassa ja Nigeriassa on valvottu tiedotusvälineitä valtakirjojen välityksellä ja pidätetty mainostuloja.
Tamminiemen pesänjakajat
Rakenne
Kirja sisältää 22 tunnetun poliitikon satiirisen henkilökuvan ja arveluja kunkin roolista tulevissa presidentinvaaleissa. Omassa artikkelissaan käydään läpi myös heidän puolisonsa ja näiden mahdollisuudet päästä ”Linnan emänniksi”. Lisäksi kirjassa käsitellään ”poliitikon arkea”, johon kerrotaan kuuluvan runsaasti juhlintaa, ulkomaanmatkoja ja alkoholinkäyttöä, sekä kotiryssäilmiötä. Kuvaukset olivat kohteitaan kohtaan armottomia: heitä kuvattiin milloin ”kovapintaisina”, ”säälimättöminä”, ”ylimielisinä”, ”kyynisinä” tai ”ketaleina”, kun taas vähemmän kierot olivat ”paperinmakuisia magnetofonipuhujia” ja ”harmaita mitättömyyksiä”.
Sosiaalisen median vero
Ilmaisun ja verkon vapaus
Sosiaalinen media on vähemmän riippuvainen valtion rakenteista ja se voi siten välttää valvontaa. Tämä vaikeuttaa hallitusten sosiaalisen ja poliittisen narratiivin hallintaa. Monet hallitukset kokevat sosiaalisen median mahdollistamat keskustelut epämukaviksi, kun käyttäjät voivat liittoutua ja haastaa hallituksen version tapahtumista. Sosiaalisen median jalustoja voidaan käyttää ihmisten organisointiin ja mobilisointiin.