cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Donald Eugene Chambers
Elämäkerta
22. joulukuuta 1972 Chambers yhdessä muiden Bandidos-jäsenten Jesse Fain "Injun" Dealin ja "Crazy" Ray Vincenten kanssa sieppasi huumekauppiaiden veljekset Marley Leon Tarverin ja Preston LeRay Tarverin El Pasossa ja ajoi heidät autiomaahan kaupungin pohjoispuolella. . Siellä kaksi jakajaa pakotettiin kaivaamaan omat hautansa, minkä jälkeen pyöräilijät ampuivat heidät haulikolla ja sytyttivät heidän ruumiinsa tuleen. Veljet olivat myyneet ruokasoodaa Bandidosille aiemmin samana päivänä väittäen, että se oli amfetamiinia. Chambers, Deal ja Vincente tuomittiin murhista, ja Robert Munnerlyn, klubipotentiaalinen ja tapahtuman silminnäkijä poliisin tiedottaja, antoi todistajanlausunnon. Kolmikko sai kumpikin elinkautisen tuomion.
Chambersin ollessa vankilassa Ronald Jerome "Ronnie" Hodge, toinen entinen merijalkaväki, valittiin seuran uudeksi kansalliseksi presidentiksi. Hodge tunnettiin aiemmin nimellä "Mr. Prospect", koska hän oli ansainnut täyden värinsä vain kuukaudessa, mutta valituksi tullessaan hän käytti kadunnimeä "Stepmother" viitaten Chambers-kadun nimeen "äiti". Donaldin 23-vuotias poika Stephen Trammell Chambers kuoli Ben Taub Hospitalissa ammuttuaan päähän riidan aikana Houstonin yökerhon parkkipaikalla, jossa hänen vaimonsa työskenteli tarjoilijana, 3. marraskuuta 1979. Murhasta syytetty mies, Leon "Stash" Dudley, väitettiin pakeneneen Texasista pian sen jälkeen, ja hänet pidätettiin Euclidissa, Ohiossa kesäkuussa 2016. Dudleya vastaan ​​nostetut syytteet hylättiin huhtikuussa 2017 sen jälkeen, kun todettiin, että todellinen tappaja oli käyttänyt Dudleyn nimeä ja varastanut henkilötunnusta murhan aikana.
Chambers vapautettiin ehdonalaisesta vuonna 1983 ja jäi eläkkeelle seurastaan. Hän asettui El Pasoon, jossa hän asui kunnes kuoli syöpään 68-vuotiaana 18. heinäkuuta 1999. Chambers on haudattu Forest Park -hautausmaalle Houstonissa suuren, litteän hautakiven alle, johon on kaiverrettu hänen nimensä, yhteys Bandidoihin, ja lainaus "Olemme ihmisiä, joista vanhempamme varoittivat meitä."
Värväämö
alt=Värväämön brändi-ilme ja slogan|pienoiskuva|Värväämö - Kovimmat duunit. Pehmeimmät arvot. Värväämö Oy on suomalainen henkilöstöpalveluyritys, jonka palveluita ovat muun muassa henkilöstövuokraus sekä suorarekrytointi. Yrityksen päätoimialoina ovat rakentaminen sekä rakennustuoteteollisuus.
Värväämön perustivat vuonna 2015 Joonas Palosaari, Janne Palosaari, Hermanni Kärkkäinen sekä Jarno Paappanen. Joonas Palosaari toimii yrityksen toimitusjohtajana.
Valtakunnallisesti Värväämö työllistää vuosittain yli 1000 työntekijää sekä vakinaisiin että määräaikaisiin työsuhteisiin. Värväämön liikevaihto vuonna 2018 oli 14,6 miljoonaa euroa. Yhtiön päätoimipiste sijaitsee Helsingissä ja muut toimipisteet Turussa, Tampereella, Oulussa, Porissa ja Kuopiossa.
Syksyllä 2018 Värväämö liittyi osaksi Enersense International Oyj -konsernia.
Barima (peruna)
Barima on Hankkijan Timoa varhaisempi varhaisperunalajike. Se oli suosittu 1960-luvulla ja 1970-luvun alkupuolella.
Lucius
Lucius on erityisesti antiikin Roomassa suosittu praenomen, jota ovat kantaneet muun muassa monet paavit ja kuninkaat.
Matti Almila
Matti Aksel Oskar Almila (vuoteen 1941 Alén, 20. heinäkuuta 1927 Helsinki – 25. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja dekkarikirjailija.
Almila oli Sanoma Osakeyhtiön eri lehtien pitkäaikainen toimittaja, joka käytti pakinoissaan nimimerkkiä Kai de Puu. Hänen poikansa on kapellimestari ja säveltäjä Atso Almila.
Komodon kansallispuisto
Komodon kansallispuisto on Indonesiassa Pienillä Sundasaarilla sijaitseva kansallispuisto, joka on tunnettu erityisesti suuresta komodonvaraanikannastaan. Komodon kansallispuisto perustettiin 1980, ja se lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1991.
Kansallispuiston alue käsittää useita saaria, joilla komodonvaraaneja elää yhteensä yli 5 700. Koska näitä liskoja ei elä missään muualla, ovat ne olleet evoluutioteorian tutkijoiden tutkimuksen kohteena.
Kuohatti
Kuohatti on noin 230 asukkaan kylä Nurmeksessa. Se sijaitsee Kuohattijärven ympäristössä. Kylän keskus sijaitsee noin 19 kilometrin päässä Nurmeksen keskustasta.
Osa-alueet
Kylän alue on laaja, ulottuen kantatieltä 75 Lieksan rajalle. Alue jakaantuu neljään osaan, jotka ovat Alava, Kuokanvaara, Hönni sekä varsinainen Kuohatti.
Alava
Kuohatin kylän runsasväkisin alue on nimensä mukaisesti alavaa seutua. Se sijaitsee Kuohattijoen rannalla. Alueen maisemaa hallitsevat peltoaukeat, ja siellä on runsaasti uudempaa rakennuskantaa.
Kuokanvaara ja Hönni
Mäkimaasto hallitsee vanhoja asutusseutuja. Alueella on ollut runsaasti asuinpaikkoja, mutta nykyisin suuri osa taloista on autiona.
Kuohatti
Varsinainen Kuohatin alue sijaitsee Kuohatintien varrella. Asutus on palaamassa takaisin Kuohattiin muutamien hiljaisempien vuosien jälkeen, ja vanhoja autioituneita rakennuksia on otettu asumiskäyttöön.
Vladimir Adlerberg
thumb|Vladimir Adlerberg, [[Franz Krügerin maalaama muotokuva (1851).]] Vladimir Fjodorovitš Adlerberg (alk. Eduard Ferdinand Woldemar Adlerberg; ; 29. marraskuuta (J: 18. marraskuuta) 1791 Pietari – 20. maaliskuuta (J: 8. maaliskuuta) 1884 Pietari) oli venäläinen kreivi, jalkaväenkenraali ja ministeri.
Vladimir Adlerberg kuului ruotsalaisperäiseen Adlerberg-aatelissukuun. Hänen isoisänsä isoisä oli Ruotsin arkkipiispa Olaus Swebilius, jonka lapset aateloitiin vuonna 1684 nimellä Adlerberg. Vladimir Adlerbergin isoisä Erik Adlerberg jäi asumaan Viroon sen tultua liitetyksi Venäjän keisarikuntaan ja hänen isänsä Gustav Friedrich Adlerberg oli venäläisen jalkaväkirykmentin komentajana Viipurissa. Adlerbergin äiti Julia Adlerberg (o.s. von Baggehufwudt) oli Smolnan instituutin johtaja ja keisarinna Maria Fjodorovnan ystävä.
Adlerberg valmistui Pietarin paašikoulusta vuonna 1811 ja osallistui upseerina Napoleonin sotiin vuosina 1812–1814, muun muassa Borodinon taisteluun. Vuodesta 1817 hän oli suuriruhtinas Nikolai Pavlovitšin eli myöhemmän keisari Nikolai I:n adjutantti. Hän pysyi Nikolai I:n läheisenä ystävänä tämän hallitsijakaudella. Adlerberg oli vuodesta 1828 kenraaliadjutantti, vuosina 1828–1832 pääesikunnan päällikön kanslian johtaja ja vuodesta 1832 sotaneuvoston sekä vuodesta 1842 valtakunnanneuvoston jäsen.
Adlerberg oli keisarillisen postilaitoksen päällikkönä vuosina 1842–1857, minä aikana Venäjällä otettiin käyttöön postimerkit. Vuosina 1852–1870 hän oli Venäjän hoviministeri. Hän sai jalkaväenkenraalin sotilasarvon vuonna 1843 ja kreivin arvon vuonna 1847. Hän kääntyi luterilaisesta ortodoksiksi.
Puhesynteesi
Puhesynteesi on ihmispuheen mallintamista keinotekoisesti. Tietokoneella suoritettuna se on osa digitaalista signaalinkäsittelyä.
Synteesimenetelmiä on ainakin neljä:
Suomen kielelle on avoimeen lähdekoodiin pohjaava, Festival-pohjainen Suopuhe-syntetisaattori, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2004. ESpeak sisältää myös suomen kielen tuen.
Festival on Edinburghin yliopistossa kehitetty ilmainen puhesynteesin kehitysalusta, jolle saa ilmaiseksi ainakin englannin-, espanjan-, kroatian- ja kymrinkielisiä ääniä.
Pius
Pius, "hurskasta" merkitsevä latinan sana, on ollut seuraavien kahdentoista paavin nimi:
Lisäksi Pius on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nicola (peruna)
Nicola on saksalainen keskimyöhäinen perunalajike, joka perustuu Clivian ja 6430/1011:n risteytykseen vuodelta 1964. Sen risteytti Saatzucht Soltau-Bergen. Nicolan jalostaja on hollantilainen Van Rijn B.V.
Nicola on Suomen noin 40 perunalajikkeesta toiseksi suosituin. Nicola on kiinteämaltoinen, ja sen tärkkelyspitoisuus on 14,5 prosenttia. Nicola luokitellaan ominaisuuksiltaan kiinteämaltoiseksi perunaksi. Se luokitellaan talviperunaksi. Nicola on hyvin viruksen- ja ruvenkestävä lajike. Se kestää myös ankeroista. Euroopan ulkopuolella Nicolaa viljellään muun muassa Marokossa.
Satoisuus
Lajiketta viljellään mm. Ruotsissa
Jatkojalostus
Nicolan pohjalta on kehitetty mm. Annabelle (2001), Cecile (2003), Leontine (2007) ja Marilyn (2006).
Huonokuuloisuus
Huonokuuloisuus on kuuroutta lievempi kuuloelimen vamma. Alenema johtuu yleensä korvan rakenteellisesta tai hermostollisesta viasta ulkokorvassa, sisäkorvassa tai välikorvassa. Huonokuuloisille on apuvälineitä, joilla parannetaan kommunikaatiokykyä, muun muassa kuulolaitteet ja induktiosilmukat. Huonokuuloiset käyttävät kommunikoinnissa enimmäkseen puhetta. Vaikeasti huonokuuloiset saattavat käyttää apunaan myös viittomakieltä tai tukiviittomia.
Kuulovamma n vaikeusasteluokitus kuulokynnysten keskiarvon perusteella EU:n asiantuntijatyöryhmän (1996) mukaan:
Janne Saarinen
Janne Johannes Saarinen (s. 28. helmikuuta 1977 Espoo) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja tai keskikenttäpelaaja.
Sitruunahai
Sitruunahai (Negaprion brevirostris ) on tiikerihaiden heimon hailaji.
Janne Saarinen
Pelaajaura
Lahjakkaana tunnettu Saarinen on Helsingin Jalkapalloklubin kasvatteja, ja hän nousikin seuran edustusmiehistöön vuonna 1993 vain 16-vuotiaana. Läpimurtokausi hänellä kuitenkin oli vuonna 1996. Tämän jälkeen hän siirtyi HJK:sta ruotsalaiseen IFK Göteborgiin. Loukkaantumiset kuitenkin pilasivat ajan Göteborgissa ja hän pääsi pelaamaan vain kolmessa ottelussa. Saarisen kolmivuotisen IFK-sopimuksen viimeistä kautta ei tullut ja näin Saarinen siirtyi takaisin HJK:hon vuonna 1999.
Sitruunahai
Kuvaus
pienoiskuva|Sitruunahai Sitruunahai on helposti tunnistettavissa sen kahdesta samankokoisesta selkäevästä. Niillä on pyöristynyt kuono. Niiden suurin pituus on noin 340 senttimetriä, mutta yleensä ne kasvat 240 senttimetrin pituisiksi. Ne painavat 187 kilogrammaa ja ne voivat elää noin 25 vuotta.
Janne Saarinen
Pelaajaura
Paluukausi oli kuitenkin pettymys. Saarinen oli jälleen loukkaantuneena ja seurakin menetti mestaruuden viimeisessä ottelussa. Seuraavaa kautta varten Saarinen harjoitteli kovaa. Pieni šokki oli kuitenkin taas edessä. Valmentaja Jyrki Heliskoski päätti siirtää hyökkäävänä pelaajana tunnetun Saarisen laitapuolustajaksi. Se hämmästytti Saarista, mutta paikka kuitenkin sopi hänelle ja Saarinen nousi maajoukkueeseenkin asti. Hyvin menneen kauden 2000 jälkeen Saarinen päätti siirtyä norjalaiseen Rosenborgiin. Tätä ennen hän oli kuitenkin ratkaissut Suomen Cupin voiton HJK:lle vapaapotkumaalillaan.
Sitruunahai
Ravinto
Sitruunahain pääravintoa ovat kalat, joista suurin osa on luukaloja, kuten monneja ja piikkimakrilleja. Se saattaa myös syödä rauskuja ja itseään pienempiä haita. Sitruunahailla on terävät hampaat, hyvä näkö ja erinomainen hajuaisti. Lisäksi sen kuonossa on erityisiä huokosia, jotka aistivat saaliseläimen tuottamia sähkökenttiä.
Janne Saarinen
Pelaajaura
Rosenborgissa Saarinen pääsi mm. pelaamaan Mestarien liigassa ja samalla hän vakiinnutti myös paikkansa maajoukkueen vasempana puolustajana. Vuonna 2003 Saarinen siirtyi Rosenborgista Bundesliigan 1860 Müncheniin. Asiat eivät kuitenkaan menneet hyvin. Seura putosi liigasta pois eikä Saarisen omatkaan esitykset häikäisseet. Näin hän siirtyi pois Saksasta tanskalaiseen FC Kööpenhaminaan.
Sitruunahai
Elinalue
Sitä tavataan Atlantin rannikoilla Yhdysvaltojen New Jerseystä Brasiliaan ja paikoin Länsi-Afrikassa sekä Tyynenmeren rannikolla Amerikassa.
Janne Saarinen
Pelaajaura
Tammikuussa 2006 Saarinen purki sopimuksensa Kööpenhaminan kanssa ja teki sopimuksen Veikkausliigaan nousseen FC Hongan kanssa kaudesta 2006. Syyksi sopimukseen Hongan kanssa Saarinen ilmoitti halun pelata puolustajan sijasta hyökkäävämmässä roolissa. Saarinen oli hankkimassa Hongalle sen ensimmäistä mitalia miesten tasolla, kun joukkue hävisi Tampere Unitedille Suomen Cupin finaalin 11. marraskuuta 2007. Saarinen tasoitti ottelun jatkoajalla vapaapotkumaalilla, mutta epäonnistui rangaistuspotkukilpailussa.
Varjovalmennus
Varjovalmennus ry on maksutonta pääsykoevalmennusta tarjoava järjestö. Valmennuskursseja järjestää joukko vapaaehtoisia opiskelijoita ja yliopistosta valmistuneita.
Sitruunahai
Lisääntyminen
Sitruunahain parittelu tapahtuu matalassa vedessä kevään ja kesän aikana, ja sen jälkeen seuraa 10-12 kuukauden raskausaika. Naaraat palaavat matalikoihin synnyttääkseen. Naaras voi saada poikasia 4-17 yksilöä. Poikanen on syntymänsä jälkeen noin 50-60 senttimetriä pitkä.
Varjovalmennus
Helsingin yliopiston ylioppilaskunta valitsi Varjovalmennuksen "vuoden koulutuspoliittiseksi teoksi" vuonna 2014.
Sitruunahai
Vaarat
Ihmiset ovat vaarantaneet lajin kannan. Sitruunahai on suosittu myyntikala ja useita sen osia käytetään ruoan lisäksi erilaisina rohtoina. Se on myös suuren kokonsa vuoksi suosittu urheilukalastajien keskuudessa. Lisäksi hain lisääntymisalueet ovat vahingoittuneet saastumisen, katkarapujen pyynnin ja troolauksen vuoksi.
Akvaarioissa
Koska sitruunahailla on muihin avovedessä eläviin haihin verrattuna poikkeuksellinen kyky ottaa happea vedestä pohjalla maatessaan, se on suosittu laji esimerkiksi yleisöakvaarioissa.
Innocentius
Innocentius on ollut kolmentoista paavin nimenä:
Major League Baseball -kausi 1904
Major League Baseball -kausi 1904. American Leaguen voitti Boston Americans ja National Leaguen New York Giants. World Series jäi Giantsin boikotoinnin takia pelaamatta.
Kärkölä (Pusula)
thumb|280px|Kärkölän kylätalo oli aiemmin Kärkölän koulu. thumb|280px|Kärkölän vanhoihin kantatiloihin kuuluvan Wivolan päärakennus.
Kärkölä on kylä Pusulassa Lohjalla. Valtatien 2 varrella sijaitseva Kärkölä on Pusulan pohjoisin kylä.
Kärkölässä on vuonna 1842 valmistunut puinen Kärkölän kirkko. Kyläyhteisön omistuksessa on Kärkölän kylätalo, entinen Kärkölän koulu. Kärkölässä on myös Myllymäen torppa. Suurin työnantaja kylässä oli Stena (Metalliyhtymä). Loukun tienhaarassa toimii lounasravintola Loukku.
Lillois-Witterzée
Lillois-Witterzée on entinen Belgian kunta, Valloniassa, Brabant Wallonin maakunnassa. 1. tammikuuta 1977 Lillois-Witterzée yhdessä Ophain-Bois-Seigneur-Isaacin kanssa liittyivät osaksi Braine-l'Alleudin kuntaa.
Lillois yhdistyi Witterzéehen 7. marraskuuta 1823.
Vache Bleue, Valion belgialainen tytäryhtiö vuosina 1996–2012, toimii Lillois-Witterzéessä.
Aiheesta muualla
thumb|left|230px|Katu Lillois-Witterzéessä.
Urbanus
Urbanus on ollut kahdeksan paavin nimenä:
Urbanus on ollut käytössä myös suomalaisena miehen nimenä:
Alaska
Alaska ([alaska], amerikkalaisittain [ə'læskə]) on Yhdysvaltain pohjoisin ja pinta-alaltaan suurin osavaltio. Alaskassa on 736 732 asukasta alueella, jonka pinta-ala on melkein 2,5 kertaa niin suuri kuin toiseksi suurimman osavaltion Texasin. Osavaltio on eksklaavi eli erillään muusta Yhdysvalloista sijaiten luoteisessa Pohjois-Amerikassa. Maaraja sillä on idässä Kanadan kanssa. Alaskan pääkaupunki on Juneau ja väkiluvultaan suurin kaupunki Anchorage. Osavaltiossa on suuret luonnonvarat, muun muassa öljyä, kultaa ja kuparia.
Osavaltion nimi tulee aleutinkielen sanasta alaxsxaq, joka tarkoittaa 'manner'.
Maantiede
Alaska sijaitsee Pohjois-Amerikan luoteisimmassa osassa, suurimmaksi osaksi 60. ja 70. pohjoisen leveyspiirin välillä. Sitä rajoittavat etelässä Tyynenmeren Alaskanlahti, lännessä Beringinmeri ja Beringinsalmi sekä pohjoisessa Pohjoiseen jäämereen kuuluvat Tšuktšimeri ja Beaufortinmeri. Idässä Alaskan ja Kanadan välinen raja kulkee yli tuhat kilometriä aivan suoraan 141. läntistä pituuspiiriä pitkin, mutta Tyynenmeren rannikolla Alaskaan kuuluu myös pitkä ja kapea maakaistale, joka ulottuu huomattavasti mainittua pituuspiiriä idemmäksi ja samalla muuta Alaskaa etelämmäksi.
Alaskan etelärannikolla on pitkä, lounaaseen työntyvä Alaskan niemimaa, jonka jatkeena voidaan pitää Aleuttien saariketjua, joka myös kuuluu Alaskaan. Alaskan niemimaa ja Aleuttien saaret erottavat Beringinmeren muusta Tyynestämerestä.
Alaskassa on kahdeksan kansallispuistoa: Denalin kansallispuisto, Gates of the Arcticin kansallispuisto, Glacier Bayn kansallispuisto, Katmain kansallispuisto, Kenai Fjordsin kansallispuisto, Kobuk Valleyn kansallispuisto, Lake Clarkin kansallispuisto ja Wrangell-St. Eliasin kansallispuisto.
thumb|300px|Alaskan kartta ([[Media:Map of Alaska NA.png|iso kartta)]] thumb|300px|[[Ketchikanin kaupunkia Kanadan rajan tuntumassa.]]
Kaupungit
Alaskan ylivoimaisesti suurin kaupunki on Anchorage (noin 290 000 asukasta vuonna 2010). Osavaltion hallinnollinen pääkaupunki on Juneau (noin 31 000 asukasta).
Alaskassa on kaikkiaan 143 kaupunkia (incorporated city), joista monien väkiluku on vain sadan asukkaan luokkaa.
Ilmasto
Alaskan ilmastoon vaikuttaa sen sijainti pohjoisessa. Se ulottuu leveyspiiriltä 51 N leveyspiirille 71 N. Napapiirin pohjoispuolella on talvisin kaamos, kesäisin paistaa kesäyön aurinko. Osavaltiolla on rantaviivaa 10 700 km, ja meri lisää kosteutta ja pienentää lämpötilan vaihteluita. Sisämaassa vallitsee äärevä mannerilmasto. Myös korkeuserot vaikuttavat lämpötilaoloihin. Kylmintä on talvella sisämaan alavilla alueilla kuten Yukonin tasangolla ja Tananan laaksossa.
Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Anchoragessa on noin 20 astetta. Keskimääräinen alin on pakkasen puolella lokakuusta huhtikuuhun, kylmimmillään tammikuussa −12,9 astetta. Eniten sataa elo-, syys- ja lokakuussa. Vuoden sateista tulee lumena keskimäärin 180 cm.
Historia
Viimeisimmän jääkauden aikana Alaska oli (vuoristoalueita lukuun ottamatta) pääosin jäätön vähäisen sademääränsä vuoksi ja yhteydessä Euraasiaan Beringian kannasta pitkin. Jääkauden loppupuolella aasialaisiin väestöihin kuuluvia kansoja siirtyi Aasiasta Amerikkaan Alaskan kautta, ja ilmaston lämmetessä ne pääsivät siirtymään etelämmäksi Pohjois-Amerikkaa peittävän mannerjään vähitellen sulaessa. Alueen intiaaniväestö on peräisin tältä ajalta, eskimot todennäköisesti ainakin osittain myöhemmältä.
Georg Strömberg
Georg Adolf (G. A.) Strömberg (6. syyskuuta 1823 Helsinki – 31. tammikuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja insinööri, joka toimi Suomen valtion rautateiden ensimmäisenä pääjohtajana vuosina 1862–1903. Tuona aikana rakennettiin lähes koko Suomen rataverkko.
Nuoruus
Strömbergin vanhemmat olivat tunnettuun kauppiassukuun kuulunut Helsingin oikeuspormestari ja laamanni Johan Adolf Strömberg sekä Antoinette Agricola. Hän kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1838–1844 ja palveli sitten ensin vänrikkinä 6. kevyessä tykistöpatteristossa 1844–1847 ja vuodesta 1847 lähtien luutnanttina sotilaallisesti järjestetyssä tie- ja vesikulkulaitosten insinöörikunnassa (joka oli osa Tie- ja vesikulkulaitosten johtokuntaa). Strömberg ylennettiin 1857 kapteeniksi ja 1861 everstiluutnantiksi.
Ura Rautatiehallituksessa
Vuonna 1849 Strömberg sai määräyksen tutkia mahdollisuutta rakentaa rautatie Helsingistä eteläiseen Hämeeseen. Kun päätös Helsingin ja Hämeenlinnan välisen radan rakentamisesta tehtiin, hänet nimitettiin 1858 rakennustyötä johtaneen Knut Stjernvallin apulaiseksi. Tämän Suomen ensimmäisen rautatien valmistuttua maaliskuussa 1862 Strömberg nimettiin sen vt. päälliköksi. Hänen virkansa vakinaistettiin vuonna 1871. Tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen alaisena rautatiepäällikkönä hän sai johdettavakseen myös Suomen muut ratayhteydet sitä mukaa kun ne valmistuivat, tosin viraston johtosääntö ei jättänyt rautatiepäällikölle paljoakaan itsenäistä toimivaltaa. Strömberg oli myös Riihimäen-Pietarin ratarakennuksen piiri-insinöörinä 1868–1870.
Rautatiepäällikön kansliasta muodostettiin vuonna 1877 itsenäinen virasto, Rautatiehallitus, ja Strömberg nimitettiin sen ensimmäiseksi pääjohtajaksi. Hän oli tiettävästi pidetty valtion rautateiden henkilökunnan keskuudessa. Strömbergin koko nelikymmenvuotisen johtajakauden aikana Suomeen rakennettiin 3 000 kilometriä rautateitä ja kalusto modernisoitui suuresti. Hän jäi eläkkeelle vasta 80-vuotiaana, minkä jälkeen rautatiehallituksen johto venäläistettiin osana sortovuosien yhtenäistämispolitiikkaa. Strömberg sai 1872 valtioneuvoksen ja 1886 todellisen valtioneuvoksen arvonimen. Hän oli vuodesta 1874 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Strömberg osallistui vuonna 1873 Rautatievirkamiesliiton perustavaan kokoukseen.
Alaska
Historia
Vuonna 1867 alue myytiin yhdessä Aleuttien saarten kanssa Yhdysvaltain valtiolle 7,2 miljoonalla dollarilla, mikä tarkoittaa, että hinta oli 4 senttiä hehtaarilta. Ulkoministeri William Seward, joka suoritti neuvottelut venäläisten kanssa, sai pitkään kuulla ivailua kaupastaan. Alue vaikutti vielä tuolloin hyödyttömältä erämaalta, mikä näkyi vuoden 1880 väestönlaskennassa, sillä alueella oli ainoastaan 33 426 asukasta, joista kaikki paitsi 430 olivat alkuasukkaita (inuitteja tai intiaaneja). Alaskan tutkiminen alkoi tuolloin uudestaan. Osa venäläisten retkistä ja niiden tuloksista jäi unohduksiin. Amerikkalaiset tutkivat innolla uutta aluettaan, mutta varsinaiset löytöretket oli jo tehty.
Alaska oli suoraan Yhdysvaltojen liittovaltion hallinnassa oleva, mihinkään osavaltioon kuulumaton territorio, kunnes se vuonna 1959 muutettiin Yhdysvaltojen osavaltioksi.
Alaska ja suomalaiset
Suomalaisilla oli suhteellisen suuri vaikutus Alaskassa alueen kuuluessa Venäjään. Alaskan kuvernöörinä toimi kaksi suomalaista: Arvid Adolf Etholén vuosina 1840–1845 ja Johan Hampus Furuhjelm vuosina 1859–1864. Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian johdossa oli monia suomalaisia. Alaskan suomalaisväestöön kuului tiedemiehiä, upseereita ja taloudenhoitajia, mutta suurin osa oli merimiehiä ja käsityöläisiä. Lisäksi suomalaisväestöön kuului myös inkeriläisiä, jotka olivat lähteneet Inkerinmaan ja Pietarin kautta toiselle puolelle valtakuntaa. Suomalaiset toimivat vuonna 1840 Etholénin kuvernöörikaudella perustetun Uuden Arkangelin luterilaisen kirkon kautta. Se toimii edelleenkin, tosin osana Amerikan luterilaista kirkkoa nimellä ”Sitkan luterilainen kirkko”. Luterilainen kirkko tuli tarpeeseen, koska Alaskan merkittävä luterilainen väestö suomalaisten jälkeen olivat ruotsalaiset ja baltiansaksalaiset, joita toimi myös kauppakomppanian johdossa. Lisäksi luterilaisen kirkon piirissä toimi paljon latvialaisia, virolaisia, liettualaisia sekä muutamia muita yksittäisiä Pohjois-Euroopasta kotoisin olevia siirtokuntalaisia. Suomalaisten tarkkaa määrää ei tiedetä, mutta se lasketaan sadoissa.
Suomalaisia muutti Alaskaan pääasiassa 1830–1850-luvuilla, mutta kirkonkirjoista selviää, että jo 1820-luvun alkuvuosina Sitkassa on asunut muutamia suomalaisia merimiehiä. Olihan kuvernööri Etholén käynyt ensimmäisen kerran Alaskassa jo vuonna 1818. Niin sanottuna ”Etholénien aikana” Alaskassa toimi merkittävissä asemissa suomalaisia. Vuonna 1840 kuvernöörin vaimolle Margaretha Sundwall Etholénille annettiin tehtäväksi perustaa Sitkaan tyttökoulu, jonne Etholénin rinnalle toiseksi opettajaksi tuli myös suomalainen Maria Fri Fredenberg. Vuosina 1840–1845 luterilaisen kirkon ensimmäisenä ja ainoana pastorina toimi Suomen kansakoululaitoksen tuleva perustaja Uno Cygnaeus, joka piti Alaskan ensimmäisen luterilaisen jumalanpalveluksen 23. elokuuta 1840. Cygnaeus myös organisoi Sitkan koulutusta omaksumiensa uusien keskieurooppalaisten ideoiden pohjalta. Merkittävä suomalainen tänä aikana Etholénien ja Cygnaeuksen lisäksi oli myös kuvernööri Etholénin adjutantti Johan Bartram. Vuonna 1843 Sitkaan valmistui luterilaisen kirkon rakennus, mikä mahdollisti luterilaisten ja siten myös suomalaisten välisen yhteydenpidon vahvistumisen.
1850-luvun lopulle tultaessa Alaskan siirtokunta oli kuihtumassa kasaan turkisten saatavuuden romahdettua. Kuvernööri Furuhjelm yritti viivyttää Alaskan myyntiä Yhdysvalloille ja yritti muutenkin pitää siirtokunnan asutuksen kasassa. Suomalaisväestöä ei kuitenkaan tullut enää juurikaan lisää. Lisäksi osa suomalaista pyrki venäläistymään muun muassa kääntymällä ortodoksisuuteen, jotteivät olisi erottuneet venäläisistä. Tosin monet myös pitivät kiinni identiteetistään. Esimerkiksi vuonna 1849 Sitkassa syytettiin suomalaisia Jacob Lehtosta ja Bergiä ortodoksisen uskonnon halventamisesta aleuttien keskuudessa. Kun siirtokunta myytiin vuonna 1867 Yhdysvalloille, monet suomalaisista lähtivät takaisin Suomeen tai muualle Venäjän valtakuntaan. Osa myös päätyi San Franciscon venäläisyhteisöön osan jäädessä paikoilleen. Suomalaisten rakentama luterilaisen kirkon rakennus purettiin vuonna 1888, mutta Alaskan luterilaiset jatkoivat aktiivisia kokoontumisia ja omia juhlia kodeissaan aina 1930-luvulle asti, joten heidän joukossaan oli ilmeisesti myös suomalaisia ja heidän jälkeläisiään. Vuonna 1942 luterilainen kirkko rakennettiin uudelleen.
1900-luvulla Alaska sai myös osansa suomalaissiirtolaisten muutosta Yhdysvaltoihin. Lisäksi vuonna 1926 Yhdysvallat toi Norjasta ja Suomesta 126 saamelaista opettamaan eskimoille, kuinka asettaudutaan paikalleen ja pidetään kotieläimiä. Näidenkin saamelaisten jälkeläisiä asuu edelleen Alaskassa. Suomen talvi- ja jatkosodan aikana eräät Yhdysvaltain viranomaiset esittivät nimellä Operaatio Alaska tunnetun suunnitelman, jonka mukaan suuri joukko suomalaisia pakolaisia olisi otettu Alaskaan, mikäli Neuvostoliitto olisi vallannut Suomen.
Yhdeksi syyksi sille, miksi suomalaisia on asunut eri aikoina Alaskassa, on arveltu alueen Suomea ja erityisesti Lappia muistuttavaa luontoa.
Hallinto
Lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 20 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainhuoneessa 40 jäsentä.
Toisin kuin muut Yhdysvaltain osavaltiot, koko Alaska ei ole jaettu piirikuntiin. Alaskan piirikunnista käytetään nimitystä borough, joita osavaltiossa on 19. Eräät kaupungit muodostavat oman hallintoalueensa. Lisäksi osavaltiossa on hallintoalueeton alue, joka on jaettu 11 väestönlaskenta-alueeseen. Alaskan hallintoalueet ovat:
Alaskassa tehtiin joitakin teloituksia ennen kuin siitä tuli osavaltio, mutta vuonna 1957 sen lainsäädännössä kiellettiin kuolemanrangaistus.
Talous
Vuonna 1968 Prudhoe Baystä Alaskan pohjoisrannikolta löydettiin valtava esiintymä öljyä ja maakaasua. Jotta löytöä voitaisiin hyödyntää tehokkaimmin, Alaskan halki rakennettiin 7,7 miljardia dollaria maksanut ja 1 300 kilometriä pitkä öljyputki Valdezin satamakaupunkiin.
Muita tärkeitä talouden aloja osavaltiossa ovat kalastus, metsäteollisuus, metsätuotteet sekä matkailu.
Alaskan osavaltio pitää yllä kansalaisosinkoa, joka voidaan laskea yhdeksi perustulon muodoksi. Myydyistä mineraaleista, pääosin öljystä, saadut tulot jaetaan kaikille osavaltion asukkaille. Vuonna 2005 jokainen Alaskan asukas (mukaan lukien heidän lapsensa) sai 845,76 dollarin sekin. Rahaston 24-vuotisen historian aikana se on maksanut jokaiselle kansalaiselle 24 775,45 dollaria.
Liikenne
Kuljetuskustannukset vaikuttavat Alaskan talouteen suuresti, sillä suurin osa liikenteestä sekä osavaltion eri osien välillä että sieltä ulos hoidetaan lentoteitse. Alaskassa on 412 lentoasemaa,, joista peräti 87:llä oli kaupallista liikennettä vuonna 2015. Vilkkain oli Anchoragen Ted Stevensin kansainvälinen lentoasema, jolta lähti yli 2,5 miljoonaa matkustajaa. Muut suurimmat lentoasemat ovat Fairbanksin kansainvälinen lentoasema (460 000) ja Juneaun kansainvälinen lentoasema (404 000). Nämä kolme lentoasemaa ovat myös Federal Aviation Administrationin määrittämien pääasiallisten kansainvälisten lentoasemien joukossa. Niiden lisäksi yli 100 000 matkustajaa lähti Bethelin lentoasemalta ja Ketchikanin kansainväliseltä lentoasemalta.
Rodullinen alkuperä
thumb|250px|Ompelevia Alaskan [[eskimot|eskimolapsia 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.]]
Osavaltion suurimmat ryhmät alkuperän mukaan ovat: saksalaiset 16,6 %, Alaskan alkuperäisasukkaat 15,6 %, irlantilaiset 10,8 %, brittiläiset 9,6 %, amerikkalaiset 5,7 % ja norjalaiset 4,2 %. Alaskassa on osavaltioista suurin osuus väestöstä alkuperäisasukkaita.
Pohjois- ja Länsi-Alaskan laajoilla, harvaan asutuilla erämaa-alueilla (engl. ”Bush regions” tai ”Bush Alaska”) asuu pääasiassa alkuperäisasukkaita, joita asuu myös osavaltion kaakkoisosassa. Valkoinen väestö on keskittynyt Anchorageen, Fairbanksiin ja osavaltion etelä- sekä kaakkoisosiin. Aleuteilla elää paljon filippiiniläistaustaisia, musta väestö taas on keskittynyt Anchorageen.
Vuonna 2000 85,7 % väestöstä puhui kotioloissa englantia. 5,2 % puhui intiaanikieliä, 2,9 % espanjaa, 1,5 % tagalogia ja 0,8 % koreaa.
Alaskan alkuperäisasukkaat elävät monenlaisissa oloissa, suhtautuvat valkoisiin eri tavoin ja osalla on yleisesti vakavia sosiaalisia ongelmia – muun muassa alkoholinkäyttöä, itsemurhia ja rikollisuutta.
Uskonnot
Uskonnollinen jakauma oli vuonna 2014 seuraava:
Kulttuuri
Alaskan kulttuurielämää sävyttää kiinnostus alkuperäiskansojen taiteeseen ja Venäjän vallan aikaan. Osavaltion kansallismuseo ja historiallinen kirjasto sijaitsevat Juneaussa. Fairbanksissa on yliopiston yhteydessä "Pohjoisen museo", joka kertoo tieteestä ja tutkimuksesta ja jossa on pysyvä revontuliaiheinen näyttely. Sitkassa on Sheldonin museo, joka keskittyy osavaltion kaakkoisosan alkuperäiskansohjen perinteisiin.
Koiravaljakoilla ajelu on nykyisin enemmän urheilua ja turistien elämysmatkailua kuin varsinainen liikennemuoto.
Gröndal
Gröndal (lempinimeltään Greenvalley) on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Etelä-Tukholman alueella, ja kuuluu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen. Nykyään siellä asuu noin 7 060 ihmistä; maa-alaltaan se on 0,91 neliökilometrin suuruinen.
Gröndalin kaupunginosa muodostettiin vuonna 1926 Ekensberg-nimisenä. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1934. Kaupunginosa tunnetaan 1940-luvulla rakennetuista tähdenmuotoisista kerrostaloistaan, Stjärnhuseista. Niiden suunnittelusta vastasi ruotsalainen arkkitehtitoimisto Backström & Reinius Arkitekter AB.
Alue on ollut huvila-aluetta ja vuoden 1913 tienoilla siellä oli satakunta vuokrahuvilaa, joista vain osa säästyi purkamiselta 1970-luvulla.
Roberto Hilbert
Roberto Hilbert (s. 16. lokakuuta 1984 Forchheim, Baijeri, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa turkkilaisessa Beşiktaşissa.
Smash Hits
Smash Hits oli pop-suuntautunut nuortenlehti, jota julkaistiin alun perin Isossa-Britanniassa. Sitä julkaistiin vuosina 1978–2006 ja lehtiä ilmestyi suurimman osan ajasta kahden viikon välein. Vaikka lehden julkaisu lopetettiin, jäljelle jäivät vielä spin-offit, TV- ja radiokanava, sekä web-sivut.
Historia
Smash Hits'in perusti vuonna 1978 Nick Logan vuonna 1978. Hän oli ollut aiemmin New Musical Express -lehden päätoimittajana sen kulta-aikoina sekä loi 1980-luvun muotiraamatun The Face.
Lehdestä julkaistiin koenumero syyskuussa 1978, jolloin kannessa oli Plastic Bertrand. Marraskuussa julkaistiin ensimmäinen numero ja silloin kannessa oli Blondie. Lehtiä julkaistiin alussa kuukausittain, mutta kolmen numeron jälkeen siirryttiin kahden viikon väliseen julkaisuun, millaisena se pysyi loppuun asti.
Smash Hits oli huipullaan 1980-luvulla ja aloitti monen menestyneen toimittajan uran kuten Heat -lehden päätoimittaja Mark Frithin. Muita tunnettuja kirjoittajia ovat olleet David Rimmer, Mark Ellen (joka perusti Q -lehden, Mojon ja Wordin), Steve Beebee, Peter Martin, Chris Heath, Sylvia Patterson, Tom Hibbert ja Miranda Sawyer. Pet Shop Boysin Neil Tennant työskenteli myös toimittajana ja sanoi kerran, että jos ei olisi tullut pop-tähdeksi, hän olisi yrittänyt päästä päätoimittajaksi.
1990-luvulla lehden levikki kääntyi laskuun ja sen paikan otti BBC:n spin-off-lehti Top of the Pops. Emapin toinen kahden viikon välein julkaistava lehti Big! lopetettiin ja sen viihdepainotusta siirrettiin Smash Hitsille, mikä tarkoitti sitä että lehti keskittyisi vähemmän musiikkiin ja enemmän TV-tähtiin ja muihin julkisuuden henkilöihin. Lehti myös vaihtoi kokoa useita kertoja ja oli välillä vinyylilevyn kannen kokoinen, kun takakannessa oli irrotettavia kortteja, joissa oli sen hetken suurimpien hittien ja tulevien julkaisujen laulunsanoja. Televisiojuontaja ja toimittaja Kate Thornton toimi päätoimittajana jonkin aikaa. thumb|Smash Hits -lehden kansikuva toukokuulta 1981 Lehteä julkaistiin myös manner-Euroopassa, jossa se sai paljon lukijoita, varsinkin Saksassa. Ranskalla oli oma versionsa kuten myös Australialla, jossa lehteä alettiin julkaista vuonna 1984 ja Yhdysvalloilla, jossa sitä julkaistiin nimellä Star Hits.
Lehteä julkaisi Emap, joka käytti nimeä myös digitaalitelevisiokanavalle ja digitaaliradioasemalle. Vuosittainen Smash Hits Poll Winners Party oli palkintojenjakotilaisuus, jossa palkinnot jaettiin lehden lukijoiden antamien äänien perusteella.
Helmikuussa 2006 ilmoitettiin, että lehti lopetettaisiin 13. helmikuuta ilmestyvän numeron jälkeen heikentyvän myynnin seurauksena. TV-kanava, radioasema ja web-sivusto jatkavat kuitenkin toimintaansa, kuten myös australialainen Emapin julkaisema Smash Hits.
Kritiikki
Vuonna 1997 Smash Hits joutui kritiikin kohteeksi keskustellessaan avoimesti, pitäisikö heidän panna poikabändi Damage lehden kanteen. He pelkäsivät menettävänsä ostajia, koska kaikki yhtyeen jäsenet olivat tummaihoisia. Lehden kannessa oli ollut aiemmin yhtyeitä, joissa oli tummaihoisia jäseniä mutta ei koskaan pelkästään tummaihoisista jäsenistä koostuvaa yhtyettä.
With Love (Christina Grimmien albumi)
With Love on Christina Grimmien ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 6. elokuuta 2013. Se nousi Billboard 200 -listan sijalle 101.
Albumin julkaisemisen jälkeen Grimmie esiintyi Selena Gomezin konserttikiertueella lämmittelijänä Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Adlerhielm
Adlerhielm oli Ruotsin ritarihuoneeseen kuulunut aatelissuku numero 732. Suku on lähtöisin Mecklenburgista, mistä Lorentz Hartman vuonna 1582 muutti Tukholmaan kultasepäksi ja porvariksi. Lorentzin kuoltua vuonna 1620 tämän leski Margareta Pedersdotter Skuthe nai vapaaherra, valtioneuvos Johan Adler-Salviuksen, joka otti hoitaakseen sekä poikapuolensa Lorentz Hartman nuoremman kasvatuksen että myös suositteli tämän poikaa Johan Hartmania (1624-1679) kuningas Kaarle X Kustaan palvelukseen. Tämä pääsikin asessoriksi Svean hovioikeuteen ja aateloitiin vuonna 1664 nimellä Adlerhielm.Hänen poikansa Lars toimi 1729 Haminan komendanttina.
Adlerhoff
Adlerhoff oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 918. Suku on lähtöisin Holsteinin Husumista, mistä Hummert Adolph Hanssen (k. 1684) muutti Tukholman porvariksi ja kauppiaaksi sekä myöhemmin ruukinpatruunaksi. Hän lainasi kuningas Kaarle X Kustaalle suuria summia, ja tästä syystä hänet aateloitiin 1677 nimellä Adlerhoff.
Ala-Saksi
Ala-Saksi on Saksan osavaltio maan pohjoisosassa, Pohjanmeren rannikolla. Se ympäröi kokonaan Bremenin osavaltiota ja rajoittuu pohjoisessa Schleswig-Holsteiniin sekä Hampuriin, koillisessa Mecklenburg-Etu-Pommeriin sekä Brandenburgiin, idässä Saksi-Anhaltiin, etelässä Thüringeniin ja Hesseniin, lounaassa Nordrhein-Westfaleniin ja lännessä Alankomaiden valtioon. Ala-Saksin pinta-ala on 47 618 neliökilometriä ja väkiluku 8 miljoonaa (2020). Pääkaupunki on Hannover.
Osavaltion suomenkielinen nimi on suora käännös kaksiosaisesta saksankielisestä nimestä. Se koostuu sanoista nieder ’matala, alava’ ja Sachsen ’Saksi’.
Maantiede
Ala-Saksin luoteisosa Pohjanmeren rannikolla on Itä-Friisinmaata. Siihen kuuluu seitsemän saarta, Itäfriiseinsaaret. Kaakkoisosa, Emsland, on harvaan asuttu alue, joka oli muinoin soiden peitossa. Pohjoisosa on tasaista, mutta etelässä kulkee kaksi vuorijonoa: Weserbergland ja Harz. Suurimmat kaupungit sijaitsevat keskellä osavaltiota. Koillisosa osavaltiosta tunnetaan nimellä Lüneburger Heide, Lüneburgin nummi. Alue rikastui keskiajalla suolakaupalla. Pohjoisessa Elbe erottaa Ala-Saksin Hampurista, Schleswig-Holsteinista, Mecklenburg-Vorpommernista ja Brandenburgista. Elben etelärannalla Hampurin liepeillä olevaa aluetta kutsutaan nimellä Altes Land (alasaksaksi Olland, Hollannista 1100-luvulla saapuneiden siirtolaisten mukaan), ja se tunnetaan tuhansista hedelmäpuistaan.
Ala-Saksin rajanaapureina ovat lännessä Alankomaat ja lounaassa Nordrhein-Westfalen, etelässä Hessen ja Thüringen, idässä Saksi-Anhalt, Brandenburg ja Mecklenburg-Etu-Pommeri sekä pohjoisessa Hampuri ja Schleswig-Holstein. Bremenin alueet ovat Ala-Saksin ympäröimiä.
Hallinnollinen jako
Osavaltio on jaettu 37 piiriin (Landkreise), yhteen erikoiskuntaliittoon (Kommunalverband besonderer Art) ja kahdeksaan itsenäiseen kaupunkiin (Kreisfreie Städte).
Philipsburg (Sint Maarten)
Philipsburg on Sint Maartenin pääkaupunki.
Philipsburgista tuli Sint Maartenin pääkaupunki vuonna 1768. Se tunnetaan laajalti siirtomaa-aikaisesta arkkitehtuuristaan. Philipsburg perustettiin Alankomaiden kauppapaikkana ja sen linnoitukset muistuttavat kaupungin aiemmasta strategisesta tärkeydestä.
Sinkkuisä Gary
Sinkkuisä Gary (Gary Unmarried) on yhdysvaltalainen Ed Yeagerin luoma tilannekomediasarja. Sitä esitettiin Yhdysvalloissa CBS-kanavalla vuosien 2008–10 aikana.
Toukokuussa 2010 CBS ilmoitti lopettavansa sarjan toisen tuotantokauden jälkeen.
Juoni
Sarja seuraa Gary ja Allison Brooksia, joilla on kaksi yhteistä lasta ja asuvat erossa 15-avioliittovuoden jälkeen. Gary toimii maalaajana ja yrittää saada elämäänsä kasaan pomottelevan ex-vaimon, lapsien ja uuden tyttöystävän välillä.
Tuotanto
Tuotantovaiheessa sarjan nimenä oli Project Gary. Alkujaan 13 jakson pituinen pilottikausi sai CBS:ltä seitsemän lisäjakson tilauksen marraskuussa 2008.
Toukokuussa 2009 vastaavat tuottajat Yeager ja Swartzlander lähtivät projektista taiteellisten erimielisyyksien johdosta. Tuon jälkeen 19. toukokuuta CBS vahvisti tilanneensa toisen tuotantokauden.
Siima
thumb|200px|Esimerkkejä bakteerien siimoista. thumb|200px|Bakteerin siiman rakenne thumb|200px|Aitotumaisen siiman rakenne
Sinkkuisä Gary
Tuotanto
CBS ilmoitti lopettavansa sarjan toisen kauden jälkeen toukokuussa 2010.
Siima
Siima eli flagelli (latinaksi flagellum, monikko flagella) on eräiden solujen rihmamainen liikuntaelin, joka toimii ruoskan tai potkurin tavoin. Siima on muun muassa siittiösoluilla, useilla yksisoluisilla levillä ja alkueläimillä sekä liikuntakykyisillä bakteereilla ja arkeilla.
Siiman rakenne
Siimat voivat sijaita pitkänomaisen solun toisessa tai molemmissa päissä (polaarisesti), päiden ympärillä (subpolaarisesti) tai sivulla (lateraalisesti). Ne voivat olla myös ryhmittyneet solun toiseen päähän (lofotrikkisesti) tai tasaisesti koko solun pinnalle (peritrikkisesti).
Siiman rakenne ja liikkumismekanismi on aitotumaisilla hyvin erilainen kuin esitumaisilla, ja niitä yhdistääkin lähinnä ulkomuoto. Esitumaisilla yksittäinen siima kiinnittyy tyvestään erityiseen bakteerimoottoriin, joka pyörii niin kutsutun protonigradientin avulla ja näin saa siiman pyörivään liikkeeseen. Aitotumaisilla puolestaan siima on paksumpi ja sen sisällä on kierteisessä rakenteessa tosiinsa limittyviä, supistuvia mikrotubulus- eli mikroputkipareja, joiden vuoroittainen supistelu saa siiman liikkumaan. Aitotumallisten siimarakennetta nimitetään aksoneemiksi.
Aitotumaisten siimat muistuttavat värekarvoja, mutta eroavat niistä siten, että värekarvat ovat lyhyempiä eivätkä tee pyörivää liikettä. Alkueliöt, joilla on yksi tai useampi siima, luokiteltiin aikoinaan tällä perusteella yhteen ryhmään "siimaeliöiksi" (Flagellata). Sittemmin on ymmärretty, että yksisoluisuus ja uintisiimallisuus eivät kerro lajien sukulaisuussuhteista, vaan osoittavat tiettyä eliön rakennetasoa.
Bakteerimoottori
thumb|200px|right|Bakteerin flagellan fysikaalinen malli. Bakteerimoottori liikuttaa siimaa, joka työntää bakteeria potkurin tavoin.
Rakenne ja toiminta
Bakteerimoottori on monilla bakteereilla oleva proteiineista koostuva moottorimainen elin, joka pyörittää bakteerin liikkumiseen käyttämiä siimoja. Siimoja omaavat bakteerit kykenevät liikkumaan aktiivisesti pois huonoista ympäristötekijöistä tai kohti ravinnon lähdettä. Bakteerimoottorin toimintaa säätelevät ulkoa tulevat bakteerin tunnistamat ympäristöolot, geeni ja soluliman sisäinen mutkikas viestintäjärjestelmä.
Bakteerimoottorin käyttöjännite on 25–200 mV, mikä muuttuu lineaarisesti eli suoraviivaisesti välillä 25–125 mV. Bakteerimoottori käyttää solun energiasta vain 0,1 % ja sen tuotanto vaatii noin 2 % solun biosynteesikyvystä. Kierroksia on korkeintaan 20 000 minuuttia kohden. Moottorin vääntömomentti on 3×10−18 newtonmetriä. Teho on noin 10−16 W. Moottorin avulla saatu huippunopeus on noin 25 µm/s eli 9 cm/h. Vertailun vuoksi bakteerin pituus on noin 2 µm, ja siiman pituus noin 10 µm. Bakteerimoottorin akselin pituus on noin 30 nm ja siiman paksuus 15 nm.
Escherichia coli pystyy liikkumaan 10–50 μm/s. Yksittäisellä E. colilla on yleensä 6–10 siimaa. Mikäli moottorit pyörivät vastapäivään, on liike työntävää ja siimat takertuvat toisiinsa. Myötäpäiväinen pyöriminen puolestaan ei johda liikkeeseen, ja erottaa siimat toisistaan.
Bakteerin solulimassa toimii monimutkainen signaalikaskaadiverkosto, joka hienosäätelee bakteerin liikettä moottoreita säätelemällä. Eri bakteerien moottorit eroavat jonkin verran toisistaan, mutta niiden perusrakenne on sama.
Kehittyminen
On esitetty, että bakteerimoottoreiksi kutsutut elimet olisivat kehittyneet alkujaan solujen ATP-syntaasista ja eritysjärjestelmistä, joissa on pyöriviä osia. Mitokondrion sisäkalvon ATP-syntaasi muistuttaa jossain määrin niin sanottuja bakteerimoottoreita pyörivine osineen, mutta ei toimi siimaa käyttävänä moottorina ja on muutenkin bakteerimoottoria yksinkertaisempi. ATP-syntaasi eli mitokondrion ATP-aasi, sisältää bakteereilla ainakin kahdeksan erityyppistä proteiinia. Bakteereilla mitokondrioiden ATP-syntaasin solukalvon läpäisevä "kanta" FO koostuu kolmesta proteiiniryhmästä. Siihen kiinnittyy F1-osa, jossa on gamma, delta ja epsilon-osat, ja pyörivä alfa-beeta-kompleksi. ATP-aasin beeta-alayksikkö muistuttaa bakteerimoottorin FliI:tä.
Arkkien flagellan moottori
Arkit ovat bakteereja muistuttavia eliöitä. Arkeilla on oma siimaa liikuttava systeeminsä, arkkien flagella. Se muistuttaa melko paljon tyypin IV pilusta. Tyypin IV pilus taas muistuttaa jonkuun verran T2SS:ta. Kaikissa näissä ATP hajoaa ADP:ksi. Kaikissa näissä on ulkokalvolla samantyyppinen rengasmainen osa. Tyypin IV pilus on konjugaatioelin. Tyypin II eritysjärjestelmässä on kuuden tyyppisiä proteiineja, muun muassa ulommassa solukalvossa GspD. Siinä on myös flagellan tynkää muistuttava "mäntä" kiinni GspF-yksikössä. Tyypin IV pilus on pohjimmiltaan T2SS:ta yksinkertaisempi ja muistuttaa arkkien flagellaa. Siinä on pitkä säie, joka muistuttaa flagellaa.
Tyypin IV säikeessä, piluksessa, on seitsemän erityyppistä osakokonaisuutta, joista ainakin kolme muistuttaa T2SS:ta. Arkkien flagellassa on kuusi eri osakokonaisuutta, joista yksi on FlaJ, toinen FlaF, kolmas Flah, neljäs Flai ja viides Pore sekä kuudes filamentti. T2SS:n Gspd, Tyypin IV piluksen PilQ/PilG ja arkkien flagellan Pore muistuttavat toisiaan.
Gekkoliskot
Gekkoliskot (Gekkonidae) on gekkomaisiin liskoihin kuuluva suomumatelijaheimo. Siihen kuuluu yli tuhat lajia, jotka jaetaan 60 sukuun.
Gekkoja esiintyy lämpimillä alueilla eri puolilla maailmaa. Ne poikkeavat muista liskoista ääntelynsä takia; ne kommunikoivat lajitoveriensa kanssa visertävillä äänillä. Monilla gekoilla on sormissaan mikroskooppiset tartuntakarvat, joten ne pystyvät kiipeämään esimerkiksi ikkunaa pitkin. Useimmilla gekkolajeilla on ruskeanvihreä, kumimainen iho. Iho muistuttaa hieman kukkamaista kuviota.
Joitakin gekkolajeja pidetään lemmikkieläiminä.
Oleksi Lukaševytš
Oleksi Lukaševytš (, s. 11. tammikuuta 1977 Dnepropetrovsk) on ukrainalainen pituushyppääjä ja Euroopan-mestari vuodelta 2002. Hän voitti vuonna 2006 EM-pronssia, ja on ollut kerran olympialaisten sekä MM-kisojen neljäs pudottuaan viimeisellä kierroksella mitaleilta. Hän on myös voittanut kerran sisäratojen Euroopan-mestaruuden ja Universiadit.
Lukaševytš asuu yhä syntymäkaupungissaan Dnipropetrovskissa.
Chiharu Igaya
Chiharu Igaya (s. 20. toukokuuta 1931) oli japanilainen Kansainvälisen olympiakomitean varapuheenjohtaja ja entinen alppihiihtäjä.
Igaya saavutti pujottelussa olympiahopeaa Cortina d'Ampezzon kisoissa 1956. Hän oli ensimmäinen japanilainen talviolympialaisten mitalisti. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai samassa lajissa pronssia Bad Gasteinin MM-kisoissa.
Hän osallistui ensimmäisen kerran talvikisoihin Oslossa 1952 ja oli 11. pujottelussa, 20. suurpujottelussa ja 24. syöksylaskussa. Hän osallistui vielä Squaw Valleyn talviolympialaisiin 1960 ja oli 12. pujottelussa, 23. suurpujottelussa ja 34. syöksylaskussa.
Chiharu Igaya valittiin Kansainvälisen olympiakomitean jäseneksi 1982, toimeenpanevaan komiteaan kahteen otteeseen eli vuosiksi 1987–1991, 1996–2000 ja KOK:n varapuheenjohtajaksi vuosiksi 2005–2009. Hän oli kaksien talvikisojen arviointikomitean puheenjohtaja eli vuosien 1988 ja 2002 kisojen. Vuonna 2012 hänen oli saavuttanut 80 vuoden iän, jolloin jäsenyys päättyi ja nimettiin kunniajäseneksi.
Yläkartta
Yläkartta ilmoittaa tyypillisesti säätilan korkeammalla ilmakehässä kuin maanpinnan lähellä. Tavallisin yläkartta ilmoittaa sään 500 hPa:n (500 mbar) painepinnalla. Tämän painepinnan korkeus vaihtelee korkea- ja matalapaineiden mukaan. Keskimäärin se on noin 5 500 metriin korkeudessa. Painepinnan korkeuskäyrät ilmoitetaan isohypseinä. Yläkartan ja alemman ilmakehän matalapaine ovat hieman eri paikoissa. Yläkartassa näkyy selvästi maanpinnalle monesti huonoa säätä tuottava ylämatala eli kylmä pisara. Yläkartoissa näkyy myös matalapaineeseen liittyvä aaltohäiriö ja suursäätilan määräävä suihkuvirtaus. Myös eri ilmamassoja voi tunnistaa yläkartoista.
Tyypilliset painepinnat, joilta yläkarttoja piirretään, ovat 850, 700, 500 ja 300 hPa. Lisäksi voidaan tehdä kartta tropopaussin korkeudesta ja maksimituulesta suihkuvirtausanalyysiä varten.
Adlermarck
Adlermarck oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1409. Eksjön raatimiehen poika Lars Ekström (1660-1735) auskultoi Svean hovioikeudessa ja toimi tämän jälkeen Skoonen hallintosihteerina sekä hovioikeuden asessorina. Hänen pojistaan Carl Magnus korotettiin vapaaherralliseen säätyyn ja Thomas muutti Hollantiin.
Lauluja rakkaudesta (Pepe Willbergin albumi)
Lauluja rakkaudesta on suomalaisen laulaja Pepe Willbergin kokoelma-albumi vuodelta 2006. Samannimisiä kokoelmalevyjä on muiltakin artisteilta.
Kangas (Ylivieska)
Kangas on kylä Pohjois-Pohjanmaalla Ylivieskassa kantatien 86 ja Pohjanmaan radan varrella, noin 15 kilometriä Ylivieskasta pohjoiseen ja noin 15 kilometriä Oulaisten keskustasta etelään. Kylä on pieni rautatieläiskylä, joka on syntynyt Kankaan rautatieaseman ympärille. Kylässä sijaitsi kansakoulu, pari kauppaa ja nuorisoseuran talo.
Adlerklo
Adlerklo oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1262. Johan Afwer (1654–1706) toimi Itä-Götanmaalla tuomarina ja aateloitiin vuonna 1693 nimellä Adlerklo. Hänen pojanpoikansa Johan (1713–1776) auskultoi Svean hovioikeudessa ja toimi tämän jälkeen tuomarina Södermanlandissa.
Since 1987
Since 1987 on suomalaisen R&B-laulaja Ronin debyyttialbumi, joka julkaistiin 17. toukokuuta 2006 Sony BMG -levy-yhtiön kautta.
Hussein
Hussein -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
Hussein
Skinnarila
250px|thumb|Lappeenrannan teknillisen yliopiston pääsisäänkäynti. Skinnarila on Lappeenrannan länsiosassa sijaitseva kaupunginosa, joka rajoittuu pohjoisessa Saimaaseen, etelässä Uus-Lavolan ja idässä Sammonlahden kaupunginosaan. Alueella sijaitsee muun muassa Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Saimaan ammattikorkeakoulu, Technopolis Skinnarila ja paljon opiskelija-asuntoja.