cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Högforsin Tehdas
Högforsin Tehdas Oy hankki omistukseensa Wolter Ramsayn vuonna 1885 Högfors Bruks Ab:ltä ostaman konepajan sekä Wattola Träsliperi Ab:n 1893 perustaman Nahkijoen varrella sijainneen puuhiomon joka toimi vuoteen 1918 saakka. Uusi yhtiö aloitti 1896 lämmityslaitteiden valmistuksen ja vuonna 1912 sen valmistusohjelmaan kuuluivat lämminvesi- ja höyrykattilat, valurautaiset lämpöpatterit, putket, venttiilit sekä erilaiset valutavarat. Yhtiön omistama tytäryhtiö Oy Hyvinkää–Pyhäjärvi Rautatie liikennöi Hyvinkään ja Karkkilan välistä kapearaiteista rautatietä.
Tehtaan nimet
Högforsin tehdas on vaihtanut nimeään useaan otteeseen, alla olevassa taulukossa nimet on listattuna.
Lambert Grönroos
Johan Lambert Grönroos (19. marraskuuta 1890 Akaa – ?) oli suomalainen sekatyömies, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Viialan punakaartin päällikkönä. Hän tuli tunnetuksi Kuhmoisten taistelusta, jolloin Grönroos rintamapäällikkönä toimiessaan jätti joukkonsa ja pakeni taistelupaikalta.
Jose Tuominen
Jose Tuominen (s. 16. huhtikuuta 1963) on suomalainen nyrkkeilijä.
Lambert Grönroos
Venäjän armeijassa
Akaassa syntynyt Grönroos työskenteli ennen ensimmäistä maailmansotaa muun muassa renkinä Konhon kartanossa. Viialan suojeluskunnan antaman lausunnon mukaan hän oli kotiseudullaan myös irtolaisena. Syyskuussa 1914 Grönroos lähti vapaaehtoisena Venäjän armeijaan ja osallistui sotilaskomppanian aliupseerina itärintaman taisteluihin Galitsiassa. Kesäkuussa 1915 hän sai rintamalta siirron rykmentin leipomoon Kišinjovin lähistölle. Tammikuussa 1916 Grönroos saapui lomalle Suomeen ja sai Hämeenlinnassa vapautuksen sotaväestä venäläiseltä sotilaskomissaarilta. Tämän jälkeen hän oli töissä muun muassa Viialan lasitehtaalla. Myös Grönroosin veli Brynolf (s. 1882) palveli Venäjän armeijassa. Hän kaatui Galitsiassa joulukuussa 1916.
Jose Tuominen
Tuominen karsiutui vuoden 1982 junioreiden EM-kilpailujen 60 kg:n sarjan 1. kierroksella. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Varnan EM-kisoissa 1983 hän hävisi niin ikään ensimmäisen ottelunsa 60 kg:n sarjassa. Budapestin EM-kilpailuissa 1985 hän sai samassa painoluokassa pronssia. Kukistettuaan Irlannin Peter Murphyn ja Romanian Dorel Stanciulescun hän hävisi välieräottelussa bulgarialaiselle Emil Šuprenskille tuomariäänin 0–5.
Lambert Grönroos
Toiminta sisällissodan aikana
Helmikuun vallankumouksen jälkeen syntyneen yhteiskunnallisen kuohunnan aikana Grönroos osallistui lakkoihin ja lokakuussa 1917 hänet valittiin Vihtori Lehtosen johtaman Viialan punakaartin apulaispäälliköksi. Grönroos toimi ”iskukomppaniaksi” kutsutun osaston päällikkönä, joka marraskuun yleislakon aikana hoiti Viialassa järjestyksenvalvontaa. Se suoritti myös elintarviketakavarikoita ja pakko-ottoja, joiden kohteena oli muun muassa Lempäälässa sijaitseva Sotavallan kartano. Sisällissodan sytyttyä 35-miehinen komppania siirrettiin Tampereen kautta Kuhmalahden Vehkajärvelle, jossa Grönroosista tehtiin sotilaskokemuksensa johdosta koko Kuhmalahden rintaman ylipäällikkö. Hän alaisuudessaan oli noin 750 miestä
Maaliskuun alussa Grönroos sai punaisten läntisen rintaman ylipäälliköltä Hugo Salmelalta tehtäväksi vallata Kuhmoisten kirkonkylän. Taistelun aikana valkoiset iskivät punaisten selustaan, josta tiedon saatuaan Grönroos lähti ottamaan tilanteesta selvää. Hän kuitenkin pakeni paikalta Päijänteen jäätä pitkin ja jätti joukkonsa jatkamaan taistelua. Valkoisten vangiksi jouduttuaan Grönroos kertoi paenneensa kahden Valkeakosken punakaartin miehen kanssa Padasjoen kautta Hämeenlinnaan. Grönroosin on tulkittu toimineen tilanteessa tavallisen rivimiehen tapaan, jollainen hän Venäjän armeijassa palvellessaan olikin. Vailla upseerikoulutuksen tuomaa kunniakäsitystä Grönroos keskittyi vain pelastamaan oman henkensä, koska tiesi rintamapäällikkönä kohtalonaan olevan lähes varman kuoleman.
Jose Tuominen
Tuominen kilpaili amatööriuransa jälkeen ammattilaisena vuosina 1988–1998. Hän voitti kahdeksan ammattilaisottelua, joista kolme tyrmäyksellä, hävisi viisi ottelua ja otteli yhden ratkaisemattoman.
Lambert Grönroos
Vankeustuomio ja pako
Grönroos oli punaisten vankina Tampereen yhteiskoululla, kunnes hän jäi 6. huhtikuuta Tampereen taistelun aikana valkoisten vangiksi. Grönroos vältti teloituksen ja hänet siirrettiin Kalevankankaan vankileirille. Heinäkuussa Grönroos tuomittiin maanpetoksesta ja ryöstöistä elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen, jota hän suoritti Tammisaaren vankileirillä. Hän oli myös epäiltynä erään isännän murhasta, mutta luotettavia todistajia ei löytynyt. 29. kesäkuuta 1919 Grönroos onnistui pakenemaan yhdessä toisen punakaartilaisen kanssa, eikä miehiä etsinnöistä huolimatta saatu kiinni. Grönroosin myöhemmät vaiheet eivät ole tiedossa, mutta hänen perheensä kerrotaan saaneen postikortin Viipurista, jonka perusteella Grönroosin arvellaan paenneen Neuvosto-Venäjälle. Hänet julistettiin kuolleeksi 22. huhtikuuta 1982.
Robot Wars
Robot Wars on brittiläinen viihdesarja, jossa ihmisten rakentamat robotit taistelevat toisiaan vastaan. Tavoitteena on työntää vastustaja ”kaivoksi” kutsuttuun automaattiseen kuoppaan, kipata se yli laidan, halvaannuttaa se tai saada tuomareilta enemmän pisteitä. Robottien aseena on esimerkiksi kippejä, piikkejä, hakkuja, pihtejä, leukoja, sirkkeleitä ja pyöriviä levyjä. Jos molemmat robotit ovat voimissaan ajan loputtua, tuomarit ratkaisevat voittajan. Tuomio perustuu tyyliin, ohjaukseen, tuhoihin ja hyökkäävyyteen. Ohjelman vakiohenkilöitä ovat Craig Charles, Philippa Forrester ja Jonathan Pierce.
Taistelun hankaloittamiseksi areenalla vaanii viisi kotirobottia: Pihdeillä ja liekinheittimellä varustettu Kersantti Bash, vauhtipyörän ja torahampaat omistava Matilda, hakullinen ja kauhallinen Shunt, sirkkelillä ja pihdeillä aseistautunut Dead Metal ja Sir Killalot, jolla on pihdit ja peitsi.
Robot Wars on ollut erittäin suosittu tv-sarja maailmalla. Oli olemassa myös Robot Wars Club, johon Robot Wars -fanit voivat liittyä. Suomessa sarjaa on näytetty Subtv:llä.
Robot Wars turnausten mestareita ovat RoadBlock, Panic Attack, Chaos 2 (kaksi kertaa), Razer, Tornado ja Typhoon 2. Tämän lisäksi Razer on voittanut maailmanmestaruuden kahdesti.
Asenteellinen kielenkäyttö
Asenteellinen kielenkäyttö on argumentointivirhe, jossa argumentin totuusarvo pyritään ratkaisemaan, ei suinkaan sillä mitä esitetään, vaan miten asia esitetään. Asenteellinen kielenkäyttö on sukua muoto sisällön yli- ja savuverho-argumentointivirheille. Siitä on olemassa kolme muotoa: naurettavuuteen vetoaminen (argumentum ad ridiculum), imartelu ja sanakikkailu.
Argumentum ad ridiculum
Argumentum ad ridiculumissa pyritään käyttämään kieltä niin, että vasta-argumentista tulee joko naurettava, vastenmielinen tai muutoin epämiellyttävä. Sen yleinen muoto on seuraava:
Imartelu
Imartelu merkitsee sitä, että käytetään kieltä osoittamaan, että argumentin esittäjän persoonassa on jotain, mikä tekee argumentin oikeaksi. Tämä on sukua muoto sisällön yli -argumentointivirheelle. Sen yleinen kaava on:
Sanakikkailu
Sanakikkailu merkitsee kiertoilmaisujen, eufemismien tai dysfemismien käyttöä niin, että viesti vääristyy tahallisesti. Sanakikkailu on yleistä poliittisessa retoriikassa. George Orwellin sanoin joka hallitsee kieltä, hallitsee mieltä. Sen yleinen kaava on:
American Vagabond
American Vagabond on Susanna Helken ja Mary Morganin ohjaama suomalais-tanskalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2013.
Elokuva on yhteiskunnallinen dokumentti, joka käsittelee homoseksuaalisuutta ja asunnottomuutta sekä henkilödokumentti kahdesta nuoresta homosta Jamesista sekä Tylerista, jotka jättävät ahdasmieliseksi kokemansa kotikaupunkinsa ja muuttavat San Fransiscoon. San Fransiscoon muutettuaan he kuitenkin kokevat itsensä ulkopuolisiksi ja päätyvät työttömiksi sekä asunnottomiksi.
Monacon Grand Prix 1967
Monacon Grand Prix 1967 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. toukokuuta 1967 Monacon katuradalla. Kilpailun voitti Denny Hulme. Lorenzo Bandini kuoli tunnelin jälkeisessä shikaanissa sattuneen onnettomuuden takia kolme päivää myöhemmin. Hänen autonsa syttyi onnettomuudessa tuleen.
Maaliin ajoi vain kuusi autoa.
Tulokset
* Bandini kuoli kolme päivää myöhemmin
Seawolf-luokka
Seawolf on Yhdysvaltain laivaston kolmen ydinsukellusveneen muodostama alusluokka. Luokka oli tarkoitettu Los Angeles -luokan sukellusveneiden seuraajaksi. Alukset tilattiin 1989 kylmän sodan loppuvaiheessa ja ensimmäinen alus saatiin palvelukseen 1997.
Suunnittelu
Luokan alukset suunniteltiin Neuvostoliiton laivaston strategisten ballistisin ohjuksin varustettujen sukellusveneiden torjuntaan, ennen kuin ne ehtisivät iskeä kohteisiinsa Yhdysvalloissa. Ne ovat edeltäneitä aluksia hiljaisempia, suurempia, nopeampia ja paremmin aseistettuja. Torpedoputkien määrä on kaksinkertaistettu Los Angeles -luokasta. Luokan alukset olivat näistä syistä johtuen myös paljon kalliimpia.
thumb|USS Seawolfin ohjaamo. Alusluokka käyttää kehittyneempää ARCI Modified AN/BSY-2 -taistelujärjestelmää, joka sisältää uuden pallomaisen kaikuluotaimen, Wide Aperture Array (WAA) -antenniston ja uuden perässä vedettävän kaikuluotausjärjestelmän. Jokaisen aluksen voimanlähteenä on yksi S6W-painevesireaktori, joka tuottaa 39 MW tehon potkuriakselille.
thumb|USS Seawolfin asejärjestelmäkonsoli. Luokan sukellusveneissä on kahdeksanputkinen kaksikerroksinen torpedohuone, jossa ne pystyvät kuljettamaan 50 Mark 48 48 ADCAP torpedoa tai Tomahawk-risteilyohjusta tai Harpoon-merimaaliohjusta tai yli 100 merimiinaa. Lisäksi veneissä on ilmalukot taistelusukeltajille ja erikoisjoukoille. Aluksissa on myös monipuolinen varustus matalanveden operaatioita varten, kuten esimerkiksi vedellä täytettävä siilo taistelusukeltajien ja näiden varusteiden veteenlaskemiseksi.
Alukset
thumb|USS Seawolf (SSN-21) rakenteilla Grotonissa Connecticutissa. Alkuperäisen tilauksen mukaan laivaston koko olisi ollut 29 alusta ja laivasto olisi rakennettu seuraavan 10 vuoden aikana. Myöhemmin tilausta pienennettiin 12 alukseen. Kylmän sodan päättymisen ja budjettirajoitusten vuoksi tilaus supistettiin vuonna 1995 kolmeen alukseen ja pienempikokoisen Virginia-luokan sukellusveneen suunnittelu aloitettiin.
Kolmesta valmistuneesta aluksesta USS Jimmy Carter on karkeasti arvioiden 30 m pidempi, kuin luokan kaksi muuta alusta. Pidennys johtuu Multi-Mission Platformista (MMP), joka mahdollistaa kauko-ohjattavien alusten ja erikoisjoukkojen laskemisen veteen. MMP toimii myös vedenalaisena työpisteenä veden alla kulkevien optisten kaapeleiden kuuntelua varten. Tämä tehtävä oli aiemmin käytöstä poistetulla USS Parchella.
Daniel O’Shaughnessy
Daniel O’Shaughnessy (s. 14. syyskuuta 1994 Riihimäki) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Saksan 2. Bundesliigan Karlsruherissa. O'Shaughnessyllä on myös Irlannin kansalaisuus.
Seurajoukkueet
Syntymäkaupungissaan Riihimäellä jalkapalloilun aloittanut O’Shaughnessy on juniorina pelannut myös FC Hongassa ja Helsingin Jalkapalloklubissa, sekä HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä, ennen siirtymistään FC Metziin vuonna 2012. Ranskassa hän pelasi seuran reservijoukkueessa CFA-liigassa, kunnes kesällä 2014 siirtyi Englantiin.
Vuonna 2014 O’Shaughnessy siirtyi lontoolaiseen Brentfordiin. Syyskuussa 2015 hän siirtyi lainalle Braintree Towniin yhden kuukauden sopimuksella. Tammikuussa 2016 O’Shaughnessy siirtyi lainalle tanskalaiseen FC Midtjyllandiin. Heinäkuussa 2016 O’Shaughnessy solmi sopimuksen Cheltenham Townin kanssa. Hän ei pelannut Brentfordissa otteluakaan.
Tammikuussa 2018 O’Shaughnessy teki 2+1 vuotisen sopimuksen Helsingin Jalkapalloklubin kanssa. Lokakuussa 2019 O’Shaughnessy ja HJK solmivat kahden vuoden jatkosopimuksen. O'Shaughnessy toimi joukkueen kapteenina kaudella 2021, kun HJK eteni Konferenssiliigan lohkovaiheeseen ja Veikkausliigan mestaruuteen.
Kauden päätyttyä O'Shaughnessy siirtyi Saksan 2. Bundesliigan Karlsruheriin, missä hän teki debyyttinsä 15. tammikuuta 2022 Darmstadtia vastaan. Ensimmäisen maalinsa 2. Bundesliigassa hän teki 19. helmikuuta Holstein Kielin verkkoon.
Maajoukkue
Suomen ikäkausimaajoukkueita O’Shaughnessy edusti 15-vuotiaista lähtien. Hän teki debyyttinsä Suomen maajoukkueessa 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan. EM-kisoissa 2020 O'Shaughnessy pelasi täydet minuutit. Hän teki ensimmäisen maalinsa A-maajoukkueessa MM-karsintaottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan 13. marraskuuta 2021.
Muuta
Hänen isoveljensä on jalkapalloilija Patrick O’Shaughnessy. Kaksoiskansalaisuuden johdosta myös Irlannin nuorten maajoukkueet olivat kiinnostuneita O’Shaughnessyn veljeksistä.
Hornblendiitti
pienoiskuva|Puolalaista hornblendiittia
Hornblendiitti on plutoninen kivilaji, joka koostuu pääasiassa sarvivälkkeestä. Se on väriltään tummanvihreää, melkein mustaa. Runsaasti sarvivälkettä sisältävät kivet ovat harvinaisia. Jos sarvivälke on kiven hallitseva mineraali, se luokitellaan hornblendiitiksi. Hornblendiitteihin kuuluu muun muassa granaattihornblendiitti, jossa granaatti on toinen hallitseva mineraali.
DGSE
thumb|250px|right|Dommen elektronisen tiedustelun keskus Perigordissa. Direction générale de la Sécurité extérieure (DGSE) (vuosina 1947–81 Service de documentation extérieure et de contre-espionnage, SDECE ) on Ranskan ulkoinen tiedustelupalvelu, joka toimii puolustusministeriön alaisuudessa.
Kenraali Charles de Gaullen Vapaassa Ranskassa muodostettiin vuonna 1942 tiedustelupalvelu BCRA. Se siirtyi vuonna 1943 Algeriaan liittoutuneiden valloitettua sen marsalkka Petainin saksalaisten kanssa yhteistyössä olleelta Pierre Lavalin hallitukselta DGSS:nä, erikoispalvelujen päähallintona.
De Gaullen johtama Ranskan neljäs tasavalta laajensi palvelua vastavakoilulla SDECE:ksi vuonna 1946, joka menestyi hyvin Algeriassa. Vuonna 1962 SDECE siirrettiin pääministerin alaisuudesta puolustusministerin alaisuuteen Mehdi Ben Barkan katoamistapauksen jälkeen.
SDECE osallistui peiteoperaatioihin, muun muassa ”Ascotiin”, Québecissä Kanadassa ja tuki öljyrikkaan Biafran itsenäisyyttä Nigeriasta vuonna 1968. Biafran itsenäistymisyrityksessä kuoli puoli miljoonaa ihmistä.
Presidentti François Mitterrandin aikana Pariisin lentokentän toimitusjohtaja nimitettiin SDECE:n johtajaksi vuonna 1981 ja vuonna 1982 palvelusta tuli DGSE, joka jakautui tiedustelu-, hallinto-, vastavakoilu- ja operatiiviseksi osastoksi. Epäonnistuminen terrorin vastaisessa kampanjassa aikaansai amiraali Lacosten nimittämisen DGSE:n johtajaksi vuonna 1982. Vuonna 1996 alkaen DGSEn johtajaksi tuli Jacques Dewatre.
Ranskalaiset agentit asettivat kaksi pommia 10. heinäkuuta 1985 Greenpeacen Rainbow Warrior -nimiseen alukseen Aucklandin satamassa, Uudessa-Seelannissa. Kahdestatoista aluksella olleesta valokuvaaja Fernando Pereira kuoli yrittäessään pelastaa valokuvausvarusteitaan. Kuudesta tekijästä saatiin kaksi kiinni ja tuomittiin vankeuteen. Ranska yritti estää Greenpeacea häiritsemästä ydinkokeitaan.
Pierre-Nicolas Brisset
Pierre-Nicolas Brisset (18. elokuuta 1810 Pariisi - 29. maaliskuuta 1890 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän maalasi historiallisia ja mytologisia aiheita sekä maisemia ja uskonnollisia maalauksia.
Brisset oleskeli Roomassa vuodet 1841-1845. Kotimaahansa palattuaan hän maalasi seinämaalauksia Versaillesiin yhdessä François-Édouard Picot´n kanssa. Yhdessä he tekivät myös maalauksia Saint-Vincent de Paulin kirkkoon. Brisset työskenteli myös taideopettajana.
Suomen Neito
Ensimmäisen Suomen Neito -kilpailun järjestivät Sotainvalidien Veljesliitto ja Seura-lehti. Kilpailun ideoi Sotainvalidien Veljesliiton silloinen jaostopäällikkö Johannes Reitamo suunnitellessaan järjestönsä työmuotojen uudistamista. Reitamo oli syksyllä 1951 kiinnittänyt huomionsa Seura-lehdessä julkaistuun kirjoitukseen, jossa vaadittiin kauneuskilpailujen tason kohottamista. Kirjoittajaa oli häirinnyt Miss Suomi -kisoihin pesiytynyt amerikkalaisperäinen pin-up-tyyli, ja hän oli halunnut tilalle enemmän suomalaiskansallisia piirteitä.
Vuosien 1953 ja 1954 Suomen Neito -kilpailut järjesti Sotainvalidien Veljesliiton Lahden osasto. Tämän jälkeen järjestö luopui kilpailun järjestämisestä, kun valtio oli alkanut tukea sotainvalidien toimintaa taloudellisesti.
Filadélfeia-Chalkidóna
Filadélfeia-Chalkidóna ( eli Δήμος Φιλαδελφείας-Χαλκηδόνος, Dímos Filadelfeías-Chalkidónos) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Keski-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kunnan pinta-ala on 3,73 neliökilometriä ja väkiluku 35 556 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Néa Filadélfeia.
Suomen Neito
Vuonna 1952 Armi Kuusela voitti Suomen Neito -kilpailun, mikä oikeutti hänet kaikkien aikojen ensimmäiseen, kansainväliseen Miss Universe -kilpailuun, jonka hän myös voitti. Vuosina 1990–2006 Suomen Neito osallistui Miss Maailma -kilpailuun, vuoden 2007 edustaja valittiin uudessa kilpailussa.
Filadélfeia-Chalkidóna
Filadélfeia-Chalkidóna sijaitsee noin kuusi kilometriä Ateenan keskustasta pohjoiseen. Kunta syntyi, kun kunnat Néa Filadélfeia ja Néa Chalkidóna yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Suomen Neito
Vuosina 1962 ja 1991 Suomen Neito valittiin Miss Suomi -kilpailun yhteydessä.
Lauri Sutela
Komentajana Sutela oli presidentti Urho Kekkosen luottomies. Hänen komentajakaudellaan puolustusvoimien ja Kekkosen viileät suhteet korjaantuivat. Puolustusvoimien asema vahvistui, ja se vaikutti myös hankintoihin: hankittiin sekä neuvostovalmisteisia ohjuksia että brittiläisiä Hawk-harjoituskoneita. Koska Suomi halusi olla puolueeton, aseita oli hankittava sekä idästä että lännestä.
Sutelaa pidetään yleisesti malliupseerina, jota ”alaiset kunnioittavat mutta vastustajat vihaavat”. Sutela torjui kymmenet Neuvostoliiton painostusyritykset, kuten marsalkka Dmitri Ustinovin esityksen Suomen ja Neuvostoliiton yhteisistä sotaharjoituksista. Hän oli Kekkosen pyynnöstä läsnä kun Ustinov tuli Kultarantaan keskustelemaan sotaharjoituksista Kekkosen kanssa. Sutela nosti puolustusvoiman arvostusta kotimaassa. Monet pitävät häntä sodanjälkeisen ajan parhaana puolustusvoimain komentajana.
Alaisilleen Sutela näytti mallia liikkumalla ja urheilemalla, ja hän huolehti myös ampumakunnostaan. Esikuvaksi hänet on maininnut esimerkiksi puolustusvoimain komentajaksi 2009 noussut kenraali Ari Puheloinen.
Ura
Sutela valmistui upseeriksi Kadettikoulusta pioneerilinjalta lokakuussa 1939 ja joutui parin kuukauden kuluttua talvisotaan. Hän palveli koko sota-ajan rintamajoukoissa ja toimi jatkosodassa muun muassa komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana. Hän meni 1945 naimisiin Kaisu Rajavaaran, Johannes Rajavaaran tyttären, kanssa.
Sotien jälkeen Lauri Sutela organisoi tiedustelupäällikkönä Suomen sotilastiedustelun, ja sitä pidetään näyttönä ylimpiin tehtäviin, komentajaputkeen, jossa häntä kierrätettiin pääesikunnassa tärkeillä paikoilla. Pääesikunnan tiedotusosastolle perustettiin Sutelan johtoon tiedusteluelin, tarkastustoimisto, vuonna 1959. Sutela oli valmistunut yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1949, ja kenraalimajuriksi hänet ylennettiin vuonna 1966.
Sutela toimi päämajamestarina 1966–1968, yleisesikuntapäällikkönä 1968–1971, pääesikunnan päällikkönä 1971–1974 ja puolustusvoimain komentajana 1974–1983. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi vuonna 1968 ja täydeksi kenraaliksi vuonna 1974.
Sutela ei juuri esiintynyt julkisuudessa, eikä hän kirjoittanut muistelmia. Hänen muistiinpanonsa ovat kuitenkin olleet tutkijoiden käytössä. Taiteesta ja tekniikasta kiinnostuneen Sutelan suunnitelmissa oli alkujaan arkkitehdin ura, mutta sotilasuralle hän päätyi velvollisuudentunnosta. Taiteelliset harrastukset jatkuivat kuitenkin koko eliniän. Matti Lukkari kirjoitti Sutelasta elämäkertateoksen ”Lauri Sutela, puolustusvoimain komentaja” joka ilmestyi vuonna 2003.
Samuel Mollenius
Samuel Mollenius (s. 1670-luku – k. 1717) toimi isonvihan aikana kappalaisena Säämingin suurseurakunnassa. Hän oli niitä harvoja säätynsä edustajia, jotka jäivät maahan venäläisten vallattua maan.
Koulutus
Samuel Molleniuksen isä oli Säämingin kirkkoherra Matthias Mollenius. Poika opiskeli Uppsalassa ja Tartossa. Opiskelu ulkomaisissa yliopistoissa osoittaa, kuinka hänen äitinsä Maria Krogeran kolmannen avioliiton myötä perheen taloudellinen tila koheni. Molleniuksesta tuli 1697 kappalainen isäpuolensa T. J. Aganderin seurakuntaan ja kun tämä 1705 oli kuollut, seurakuntalaiset halusivat uudeksi kirkkoherrakseen Samuel Molleniuksen, jonka esivanhemmat olivat keskeytyksettä vuodesta 1643 toimineet seurakunnan kirkkoherroina: ensin äidinisä, sitten isä ja hänen jälkeensä kaksi isäpuolta. Vaaleissa Mollenius saikin enimmät äänet, mutta tuomiokapituli nimitti tästä huolimatta virkaan Abraham Petri Carsteniuksen, Viipurin edesmenneen piispan pojanpojan ja Viipurin tuomiorovastin pojan.
Ison vihan vuodet
Isoviha alkoi toden teolla koetella Sääminkiä, kun venäläiset ryhtyivät piirittämään Olavinlinnaa. Kun linna 1714 oli antautunut, kirkkoherra Carstenius pakeni perheineen Ruotsiin ja seurakunnan hoito jäi Molleniuksen harteille. Hän oli kuitenkin joutunut suuren perheensä kanssa taloudellisesti ahtaalla sodan köyhdyttämässä seurakunnassa ja kääntyi sen vuoksi 1715 niin ikään Ruotsiin paenneen piispa Gezeliuksen puoleen anoen itselleen parempaa virkaa. Piispa kirjoitti hänelle suosituskirjeen Ristiinan kirkkoherran virkaan, mutta se ei auttanut ja Mollenius sai jatkaa Säämingissä.
Yleensä pitäjiin vainonajaksi jääneet pappismiehet ymmärsivät väestön hätää ja kärsimyksiä ja olivat pitäjäläisille suureksi tueksi. Samuel Mollenius näyttää kuitenkin huolehtineen etupäässä palkkaetujensa tinkimättömästä perimisestä, lisäten siten omalta osaltaan sääminkäläisten muutoinkin ylen määrin raskasta taakkaa.
Perhesuhteet
Samuel Molleniuksella ja hänen vaimollaan Kristina Molleralla (k. 1697) oli seitsemän lasta. Tyttäristä Kristina oli naimisissa Säämingin kirkkoherran virkaa Samuel Molleniuksen jälkeen hoitaneen Aron Molanderin kanssa. Hänen lapsenlapsistaan Johan Molander (1762–1837) toimi Porvoon piispana.
John Patler
John Patler (Yanacki Christos Patsalos; s. 6. tammikuuta 1938 New York City) on yhdysvaltalainen uusnatsi, joka murhasi Yhdysvaltain natsipuolueen johtajan George Lincoln Rockwellin 25. elokuuta 1967. Hänet tuomittiin vankeuteen kahdeksikymmeneksi vuodeksi.
Ceriumfluoridi
Ceriumfluoridi (CeF3) on cerium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää metallisen ceriumin valmistamiseen, voiteluaineissa sekä apuaineena kaarihitsauksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa ceriumfluoridi on valkoista tai hieman kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen ja rakenne koostuu kerroksista. Ceriumfluoridi on veteen liukenematonta, eikä se liukene happoihinkaan. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja ja kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa.
Ceriumfluoridia voidaan valmistaa saostamalla vesiliukoisten ceriumyhdisteiden liuoksesta vetyfluoridin avulla. Sitä voidaan valmistaa myös ceriumkarbonaatin tai -oksalaatin ja vetyfluoridin tai ammoniumvetyfluoridin välisellä reaktiolla.
Ceriumfluoridi voidaan pelkistää metalliseksi fluoridiksi. Sitä voidaan lisätä apuaineeksi hiilikaarihitsauksessa käytettäviin elektrodeihin kaaren kirkkauden kasvattamiseksi, apuaineena metallien kromauksessa, optisissa pinnoitteissa ja kiinteissä voiteluaineissa parantamaan kulutuksensietoa.
Pertti Tolla
Pertti Jussi Tolla (s. 30. syyskuuta 1936 Jääski) on suomalainen sotilas ja kenraaliluutnantti evp. Tolla ylennettiin kenraaliluutnantin arvoon vuonna 1989.
Ura
Tolla valmistui Kadettikoulusta vuonna 1959. Hän on toiminut muun muassa:
Pertti Tolla kävi ilmasotalinjan Sotakorkeakoulussa 1969. Tolla jäi reserviin vuonna 1992 ja on sen jälkeen toiminut muun muassa Helsingin Suomalaisen Klubin ilmailukerhon vetäjänä vuodesta 2004 lähtien.
Muuta
Pertti Tolla oli vuonna 1962 lento-onnettomuudessa kun hänen ohjaamansa ilmavoimien DHC-2 Beaver-kone joutui moottorihäiriön vuoksi pakkolaskuun lähestyessään Tampereen lentokenttää. Kone törmäsi maassa yksityishenkilön ulkorakennukseen ja Tolla loukkaantui tilanteessa. Lento oli alkanut Kuorevedellä. Tolla oli tapahtumahetkellä luutnantti ja koneessa yksin.
Aksel Larsen
pienoiskuva|Aksel Larsen Aksel Larsen (5. elokuuta 1897 – 10. tammikuuta 1972) oli tanskalainen poliitikko. Hän toimi kommunistisen puolueen puheenjohtajana vuosina 1932–1958 mutta joutui erotetuksi tuomittuaan Neuvostoliiton toiminnan Unkarin kansannousussa.
Valimotyöläinen Lange liittyi vuonna 1919 sosialidemokraattiseen puolueeseen mutta siirtyi seuraavana vuonna kommunisteihin. Hänet valittiin parlamenttiin ensi kerran 1924. Saksalaismiehityksen aikana hänet vangittiin, ja hän oli Sachsenhausenin ja Neuengammen keskitysleireillä vuoteen 1945 saakka. Larsen oli vuonna 1945 salkuton ministeri Vilhelm Buhlin johtamassa kokoomushallituksessa.
Larsen perusti 1959 sosialistisen kansanpuolueen, joka menestyi saman vuoden vaaleissa erinomaisesti (150 000 ääntä, 11 paikkaa), vaikka Larsen joutui auto-onnettomuuden takia johtamaan kampanjaa vuodepotilaana eikä puolueella ollut omaa sanomalehteä käytössään. Larsen johti puoluetta vuoteen 1968. Parlamentin jäsenenä hän pysyi kuolemaansa saakka.
Päijänteen Lehti
Päijänteen Lehti (entinen Asikkalan Lehti) on ilmaisjakelulehti, joka jaetaan Asikkalassa, Hartolassa, Padasjoella ja Sysmässä alueen kotitalouksiin ja yrityksiin. Se ilmestyy noin kerran kuukaudessa. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1987.
Päijänteen Lehden keskipainos on 15 000 kappaletta. Lehden julkaisija on Laiser Tmi (yhteistyössä Suomen Mediavoima Oy), ja kustantajana ja vastaavana toimittajana toimii Eero Mattila.
Äänisenrannan piiri
Äänisenrannan piiri on kunnallinen itsehallintoalue Karjalan tasavallassa Petroskoin ympärillä ja sen eteläpuolella Äänisen rannalla. Piirin pinta-ala on 3 660 km² ja sen asukasluku on noin 21 000. Piirin hallinto sijaitsee Petroskoissa, mutta Petroskoi ei kuulu piiriin.
Sami Koivisto
pienoiskuva|Sami Koivisto Hyvin sanottu -hankkeen keskustelussa Suomi-Areenalla 13.7.2021. Sami Petteri Koivisto (s. 7. heinäkuuta 1971 Vesanto) on suomalainen toimittaja, marraskuusta 2017 alkaen Ylen vuorovaikutuspäällikkö. Hänet nimettiin Yleisradion yleisöasiamiehen uuteen tehtävään 28. syyskuuta 2017 ; tehtävänimeke vaihdettiin tehtävän alkaessa yleisövuorovaikutuksen päälliköksi. Tehtävässään Koivisto pyrkii lisäämään Ylen journalismin ja muun toiminnan läpinäkyvyyttä Ylen yleisöjen mielipiteitä kuuntelemalla ja kysymyksiin vastaamalla. Koivisto on kysytty luennoitsija ja kouluttaja myös Ylen ulkopuolella; Ylellä hän kouluttaa henkilökuntaa vihapuheen kohtaamisessa.
Sami Koivisto on koulutukseltaan toimittaja, tutkinto on Haaga-Helia ammattikorkeakoulun journalismin koulutuksesta. Aiemmin Koivisto on opiskellut muun muassa draamaterapiaa Royal Central School of Speech and Drama -teatterikorkeakoulussa Lontoossa.
Sami Koivisto palkittiin työstään Ylen vuorovaikutuspäällikkönä Julkisen palvelun juhlastipendillä vuonna 2022. Työstään toimittajana hänet palkittiin Yleisradion ohjelmastipendeillä vuosina 2011 ja 2017.
Äänisenrannan piiri
Vepsän kansallinen volosti, joka oli olemassa 1994–2004, kuului osana Äänisenrannan piiriin. Se käsitti nykyiset Šokšun, Soutjärven ja Kalajoen vepsäläiset maalaiskunnat.
Veistos
thumb|[[Michelangelon veistos Daavid (1504).]] Veistos on kolmiulotteinen kuva, joka on joko kaikilta suunnilta katseltava irrallinen veistos tai reliefi.
Äänisenrannan piiri
Petroskoin lentoasema sijaitsee Äänisenrannan piirissä.
Veistos
Veistos voidaan veistää esimerkiksi kivestä tai puusta. Pronssi on ollut tavallinen materiaali. Metallinen veistos voi olla myös taottu, pakotettu, hitsattu tai valettu. Veistos voi olla kipsivalos. Koon suhteen veistos voi olla pienois-, monumentaali- ja kolossaaliveistos. Se voi liittyä rakennukseen tai muuhun paikkaan kiinteästi. Tyyliltään se voi olla esittävä, abstrakti tai siltä väliltä.
Yleisiä veistostyyppejä ovat muistomerkki tai patsas. Veistokset ovat 1900-luvulta lähtien murtautuneet perinteisistä muodoistaan. Nykyisin veistokset ovat tulleet lähelle installaatiotaidetta ja tilataidetta.
Luettelo Sveitsin rautatieyhtiöistä
Tämä sivu on yhteenveto Sveitsin rautatieyhtiöistä, sekä rataverkon omistajista että liikenteenharjoittajista (liikennöitsijöistä). Luettelo perustuu liikenneministeriön (Bundesamt für Verkehr, BAV) toimijaluetteloon sekä Sveitsin rautatiekartastoon. Listassa on esitetty vuoden 2010 lopulla toimivat rautatieyhtiöt, joilla on verkkotoimilupa (Eisenbahndinfrastrukturkonzession, 63 kpl) tai henkilöliikenteen kuljetustoimilupa (Personenbeförderungskonzession, 58 kpl). Luettelossa on vain osa tavaraliikenteen liikennöitsijöistä.
Yhtiön nimestä on esitetty virallinen nimi, joka löytyy oikeusministeriön (Bundesamt für Justiz) kaupparekisteristä. Nimi on yleensä esitetty vain yhdellä kielellä, vaikka yhtiöllä olisi eri kielisiä nimiä. Rautatie- tai junayhtiön nimen virallinen lyhenne löytyy liikenneministeriön sivuilta. Yhtiön internet-sivulinkki on ensisijaisesti englanninkieliselle sivulle.
Listassa on sekä kapearaiteiset että  normaalilevyiset rautatiet. Myös museoratoja ja raitioteitä on mukana. Funikulaareja ei ole tässä listassa.
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1957
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1957 oli Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi jalkapallossa kaudella 1957. Sarjaan kelpuutettiin 64 joukkuetta.
Maakuntasarja
Sarjassa lohkoja oli kaikkiaan 8, kuudessa 8 joukkuetta, muissa 7 ja 9. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja, ja kaikki lohkovoittajat nousivat Suomensarjaan
Simonkylä (Simo)
pienoiskuva|Simonkylän entinen koulu. Simonkylä on kylä Simon kunnassa, ja on entisen Lapin läänin eteläisin kylä. Kylä sijaitsee Perämeren ja Simojoen rantamaisemissa noin kolmen kilometrin päässä Simon kunnan keskustaajamasta etelään. Kylän halki kulkeva 1600-luvulla rakennettu Simonkyläntie on nimetty museotieksi noin kolmen kilometrin matkalta. Simonkylällä toimii Simonkylän kyläyhdistys, joka elvyttää vanhaa kyläperinnettä ja ylläpitää kylätoimintaa
Historia
Simonkylään asutus on vakiintunut 1400-luvulla, ja kylä on muodostunut viljelysmaisemaan paikallistietä seurailevaksi nauhamaiseksi kokonaisuudeksi. Tien varrella on yhä nähtävillä useita 1800-luvulta peräisin olevia tilojen päärakennuksia. Muuan muassa Pahnilan tilasta kunnostettu Simon kunnan ylläpitämä Pahnilan museo sijaitsee kylällä. Simonkylässä on ollut sepänpajoja ja sahoja 1800-luvulla. Simonkylästä kulki ennen toista maailmansotaa Simojoen ylittävistä silloista tärkein, joka kulki vastarannalla Onkalonperän kylään. Saksalaiset tuhosivat sillan perääntyessään Lapin sodassa. Simonkylä oli vuonna 1866 perustetun Simon kunnan keskustaajama Oulu–Tornio-radan valmistumiseen asti. Kylällä toimi 1800-luvun lopussa toimintansa aloittanut Simonkylän koulu, joka oli kaksiopettajainen ala-asteen peruskoulu.
Muuta
Simonkylän Vasankarissa sijaitsee suosittu Vasankarin uimaranta.
Vaimonsa mies
Vaimonsa mies on suomalainen 16-osainen draama-komediasarja, joka esitettiin Yle TV2 -kanavalla syksyllä 2001. Sarjan pääosissa näyttelivät Pertti Roisko, Eila Roine, Miia Nuutila sekä Jarkko Pajunen.
Asunnottomiksi tahoillaan joutuneet Tuuli (Miia Nuutila) ja Juho (Jarkko Pajunen) löytävät kaupan ilmoitustaululta ilmoituksen vapaasta asunnosta vanhan pariskunnan (Pertti Roisko & Eila Roine) omakotitalon yläkerrassa. Tosin vuokrasopimuksen ehtona on avioliitto, jonka myötä Tuuli ja Juho päätyvät esittämään avioparia.
Mongol
Mongol on venäläisen Sergei Bodrovin vuonna 2007 ohjaama historiallinen sotaelokuva nuoren Tšingis-kaanin elämästä. Alun perin siitä suunniteltiin elokuvatrilogian ensimmäistä osaa. Elokuvan maailman ensi-ilta oli 31. heinäkuuta 2007.
Elokuva on monikansallinen yhteistyöproduktio, jossa mukana on tuotantoyhtiöitä Saksasta, Kazakstanista, Mongoliasta ja Venäjältä. Elokuva kuvattiin pääasiassa Kiinan Sisä-Mongoliassa ja Kazakstanissa. Kuvaukset alkoivat syyskuussa 2005 ja saatiin päätökseen marraskuussa 2006.
Elokuva oli ehdolla vuoden 2007 Oscar-gaalassa parhaaksi ulkomaiseksi elokuvaksi.
Juoni
Eeppinen elokuva kertoo kuinka nuoresta Tšingis-kaanista tulee kaikkien mongolien hallitsija. Nuorena hän kokee monia vastoinkäymisiä, nälkää, nöyryytyksiä ja jopa orjuutta. Ajan saatossa hän kuitenkin rakastettunsa Börten avulla selviytyy nuoruutensa vaikeista ajoista ja kukistaa kilpailevat mongolijohtajat.
Suunnitellun elokuvatrilogian myöhemmissä osissa on tarkoitus käsitellä kaanin myöhempiä vaiheita maailmanvalloittajana.
Love & Engineering – Rakkauden insinöörit
Love & Engineering – Rakkauden insinöörit on Tonislav Hristovin ohjaama suomalais-saksalais-bulgarialaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2014. Se on temaattisesti jatkoa Hristovin aikaisemmalle elokuvalle Sinkkuelämän säännöt (2011).
Elokuva on dokumentti insinööreistä, jotka yrittävät selvittää tieteellisin keinoin sitä, miten rakastuminen tapahtuu ja muuttaa sen kaavoiksi ja algoritmeiksi.
Maharashtra Open
Maharashtra Open (viralliselta nimeltään Tata Open Maharashtra) on vuosittain Punessa, Intiassa pelattava miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996. Turnauksen aiempia nimiä ovat olleet Gold Flake Open, Tata Open, Chennai Open ja Aircel Chennai Open. Nykyisin turnaus kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan.
Sabellianismi
Sabellianismi oli modalistinen heresia. Sabellianisteja olivat ne kristityt, jotka 200-luvun alussa kannattivat Sabelliuksen käsitystä, että Isä, Poika ja Pyhä Henki eivät ole eri persoonia (lat. persona, kr.  hypostasis), vaan saman Jumalan eri ilmestymismuotoja.
Hollannin Grand Prix 1967
Hollannin Grand Prix 1967 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 4. kesäkuuta, 1967 Zandvoortin radalla. Kilpailun voitti Jim Clark, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Clarkin autona oli Lotus 49, josta tuli merkittävä Formula 1 -autojen historiassa.
Dahomeyn kuninkaat
Dahomeyn kuninkaat  (Fonin-kielellä Ahosu) hallitsivat Dahomeyn kuningaskuntaa, joka oli nykyisen Beninin eteläosissa vuodesta 1600 vuoteen 1900, jonka jälkeen ranskalaiset kielsivät kuningaskunnan poliittisen auktoriteetin.
Dahomeyn kuningasta kutsuttiin dadáksi.
Hallitsijat olivat merkittävässä asemassa fonien esi-isien kunnioittamiseen liittyvissä vuosittaisissa tapaamisissa. Hallitsijoiden saavuttama tärkeä asema aiheutti sen, että Ranska myönsi maanpakoon pakotetun kuninkaan paluun seremonialliseksi Dahomeyn kuninkaaksi vuonna 1910. Vuodesta 2000 lähtien kuninkuuden hyväksymisestä on kilpailtu, eikä siihen ole tähän mennessä löydetty poliittista ratkaisua. Kuninkaiden palatsit ja hallintokeskus olivat Abomeyssa.
Aluksi historiankirjoitus esitteli Dahomeyn kuninkaat absoluuttisina hallitsijoina, jotka omistivat virallisesti kaiken valtakunnan omaisuuden ja ihmiset. Historioitsijat  ovat korostaneet viime aikoina, että merkittävä poliittinen kilpailu rajoitti kuninkaan valtaa, ja että Dahomeyssä oli myös naishallitsija Hangbe, joka suurelta osin oli pyyhitty pois aikaisemmista historioista. pienoiskuva|Linnunpäävaltikka, recade
Attribuutit
Alamaiset heittäytyivät maahan dadán edessä. Virallisissa seremonioissa kuninkaan kruunun ympärillä oleva alue rajattiin bambukepeillä, jota kukaan tavallinen alamainen ei saanut ylittää. Kun kuningas joi julkisesti, kaikki katsoivat muualle. Vain kuningas sai pitää jaloissaan koristeellisia sandaaleita ja kuninkaan perässä seurasi nainen, joka piteli auringonvarjoa, joka oli koristettu runsaasti symboleilla. Kuningas ei koskaan esiintynyt julkisesti ilman kaiverrettua, loivasti kaarevaa keppiä, recadea. Kuninkaan vaate ulottui toisen olkapään yli ja ainakin kuninkaan läsnäollessa vähempiarvoisten miesten oli pidettävä vaatetta vyötäröllään.
Dahomeyn ensimmäinen kuningas
Dahomeyn kuninkaista on laadittu useita luetteloita ja monet niistä mainitsevat Dahomeyn kuningaskunnan alkaneen eri aikoina. Eri lähteissä mainitaan Do-Aiklin, Dakodonu, tai Houegbadja Dahomeyn ensimmäisinä kuninkaina. Suullisen perinteen mukaan Do-Aklin olisi siirtynyt Abomeyn tasangolle Alladasta. Dakodonu loi ensimmäisen asutuksen ja perusti kuningaskunnan. Myös Houegbadjaa, joka rakennutti palatsin ja loi paljon yhteisön rakenteita on usein pidetty Dahomeyn ensimmäisenä kuninkaana. Suullinen perinne pitää kuitenkin kiinni siitä, että kaikki kuninkaat kuuluivat Aladaxonou -dynastiaan. Nimen uskotaan periytyvän Alladan kaupungista, jonka Dahomey valloitti 1700 -luvulla. Historioitsijat uskovat, että tämä yhteys luotiin oikeuttamaan Alladan kaupungin hallitsemista, ja että yhteydet Alladan kuninkaalliseen sukuun olivat todennäköisesti rajallisia. Useimmiten suullisessa perinteessä Houegbadjaa pidetään ensimmäisenä kuninkaana, jonka tunnustaminen tapahtui ensimmäisessä Dahomeyn vuotuisessa tapaamisessa.
Laajeneminen
Dahomey laajeni merkittävästi kuningas Hangben hallintoaikana. Dahomey sai hallintaansa Atlantin orjakaupan tärkeimmät kauppareitit pienoiskuva|Dahomeyn kuninkaita ja hallintoaikoja kuvaava seinävaate on suosittu Beninissä. valloitettuaan Alladan (1724) ja Whydahin (1727). Sodat Dahomeyn itäpuolella olleen voimakkaan Oyo-imperiumin välillä johtivat siihen, että Agaja hyväksyi sen vasallivaltion asemaan, joka tarjosi vuosittaisia lahjoja. Agaja yritti hallita uusia Dahomeyn kuningaskunnan alueita tukahduttamalla kapinoita sotavoimin ja luomalla seremoniallisia järjestelmiä.
Abomeyn hallitsijat ennen Dahomeyn kuningaskuntaa
=== Dahomeyn kuningaskunnan hallitsijat ===
Mangaia
Mangaia on saari Cookinsaarilla. Se on Cookinsaarista eteläisin ja pinta-alaltaan toiseksi suurin Rarotongan jälkeen. Mangaian on arveltu olevan Tyynenmeren vanhin tuliperäinen saari. James Cook kävi Mangaialla 29. maaliskuuta 1777. Saarella oli 493 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa. Saaren asukkaat puhuivat aiemmin mangaiaa, joka on sittemmin sulautunut rarotongan kieleen.
Maantiede
Mangaia on kaikkein eteläisin Cookinsaarista ja sen toiseksi suurin saari. Sen pinta–ala on 51,8 km². Geologisten tutkimusten perusteella sen iäksi on arvioitu 18 miljoonaa vuotta. Sen korkein kohta on 4 750 metriä merenpohjasta ja 169 metriä merenpinnasta. Monien muiden Cookinsaarien tapaan saarta ympäröi kivettyneistä koralleista muodostunut rengas eli makatea, jonka keskellä on tuliperäinen ylänkö. Saaren kalkkikiveen on muodostunut useita luolia, joista suurin on nimeltään Teruarere. Saaren keskustan kukkuloilta tulee useita puroja, mutta makatean takia mikään niistä ei laske mereen. Kukkuloilla kasvaa myös karibianmännyistä muodostunutta metsää, joka istutettiin saarelle alun perin estämään eroosiota ja luomaan puutavaraa. Metsä on kuitenkin jäänyt sittemmin taloudellisesti käyttämättä.
Historia
Mangainan historiallinen paikallinen nimitys oli A'u A'u. Sen syntylegendan mukaan jumala Rongon kolme poikaa nostivat sen syvyyksistä ja heistä tuli sen ensimmäiset asukkaat. Legenda poikkeaa monista alueen muista asutuslegendoista siinä, että muualla ensimmäiset asukkaat tulivat usein kanootein paikan päälle. James Cook vieraili paikalla 29. maaliskuuta 1777, mutta asukkaiden epäystävällisyyden vuoksi hän jatkoi matkaansa Atiulle. Lähetyssaarnaajia tuli saarelle vuodesta 1823 eteenpäin. Vaikka Cookin tavoin heidät otettiin aluksi vastaan vihamielisesti, saarelaiset kääntyivät lopulta kristinuskoon. Nykyisin Mangaia kärsii sen asukkaiden muutosta muualle. Kun saarella oli vuonna 1970 noin 2 000 asukasta, nykyisin heidän määränsä on tippunut noin neljännekseen tuosta luvusta.
Zweibrücken
Zweibrücken on kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki, eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista. Kaupunki on noin 34 000 asukkaallaan (2011) Saksan pienin piiritön kaupunki. Sen pinta-ala on 70,64 neliökilometriä ja asukastiheys 484 as./km².
Zweibrücken sijaitsee eteläisen Rheinland-Pfalzin länsiosassa Saarlandin rajalla, noin 36 kilometriä luoteiseen Kaiserslauternista. Zweibrückenin ydinkeskusta sijaitsee 25 kilometrin päässä Pirmasensista, joka sijaitsee Pfalzinlaakson länsilaidalla. Zweibrückenin ympäristössä sijaitsee useita metsiä.
Historia
Varhaisin tunnettu maininta nimestä Zweibrücken on peräisin vuodelta 1170. Kaupunki päätyi kreivi Heinrich I:n hallintaan vuonna 1182. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle IV myönsi kaupungille kaupunkioikeudet vuonna 1352. Kreivi Eberhard myi kaupungin linnoineen pfalzilaiselle vaaliruhtinaalle Ruprecht I:lle vuonna 1385. Vuonna 1410 muodostettiin itsenäinen Pfalz-Zweibrückenin herttuakunta. Kaupunki paloi maan tasalle vuoden 1470 suurpalossa, mutta se rakennettiin nopeasti uudelleen.
Vuodesta 1793 vuoteen 1814 Zweibrückeniä miehittivät ranskalaiset Napoleonin johdolla. Vuonna 1816 sen hallinta siirtyi Baijerille. Vuonna 1834 sai alkunsa kaupungin teollistuminen Dingler'schen Maschinenfabrikin myötä.
Zweibrückin synagoga tuhottiin useiden muiden saksalaisten synagogien tapaan natsien kristalliyönä vuonna 1938. Kaupunki evakuoitiin toisessa maailmansodassa vuosina 1939–1940. Sodan loppupuolella 14. maaliskuuta 1945 kaupunki tuhoutui täydellisesti liittoutuneiden ilmapommituksissa.
thumb|left|300px|Zweibrückenin linna
O-I
O-I oli toisen maailmansodan aikana suunnitteilla ollut japanilainen superraskas panssarivaunu.
Suunnittelu
Japani oli alkanut kehitellä superraskaita panssarivaunuja vuonna 1939 käydyn Halhin-Golin taistelun jälkeen, jolloin Japanin armeijan pääesikunta antoi salaisen määräyksen sellaisen valtavan panssarivaunun suunnittelusta, jota voitaisiin käyttää "liikkuvan bunkkerin tavoin Mantšurian tasangoilla". Vuonna 1940 valmistui sata tonnia painanut prototyyppi, joka suurempaa kokoaan lukuun ottamatta muistutti aikaisempaa tyypin 95 raskasta panssarivaunua. Voimansiirron petettyä koekäytön aikana prototyyppi purettiin. Vuonna 1944 saman tapainen kehityshanke oli kuitenkin jälleen ajankohtainen. Japani oli tullut sodan kuluessa entistä epätoivoisemmaksi, ja ratkaisua etsittiin uusista asehankkeista. Japaniin oli ilmeisesti saatu tietoa natsi-Saksassa tehdyistä vastaavan kaltaisista suunnitelmista superraskaiden panssarivaunujen suhteen. Japanissa aloitettiin uuden oman superraskaan panssarivaunun kehittely nimellä O-I.
Piirteet
Kaavaillun O-I:n paino olisi ollut 120–150 tonnia, ja sillä olisi ollut yksitoistahenkinen miehistö. Pituutta olisi ollut 10,1 metriä, korkeutta 4 metriä ja telojen leveys 0,9 metriä. Vaunun voimanlähteenä toimisi suunnitelmien mukaan kaksi lentokoneisiin alun perin tarkoitettua 550 hevosvoimaista tyypin 98 moottoria. Tyypin 98 moottorit olivat käytännössä japanilaisvalmisteisia hieman muunneltuja BMW:n VI-mottoreita. Vaunu huippunopus oli 24 km/h.
Vaunun pääase olisi ollut tyypin 92 105 mm kenttätykki. Sen panssarin läpäisy oli 100 metriltä 175 mm. Ainakin alustavissa suunnitelmissa vaunulla oli useita tykkitorneja. Edessä oli päätornin ohella kaksi tornia. Yhteen asennettaisiin 47 mm tyypin 1 panssarintorjuntatykki ja toiseen tyypin 97 7,7 mm konekivääri. Vaunun takaosassa oli vielä toiset kaksi konekivääritornia. Päätornin panssarin paksuus oli joidenkin lähteiden mukaan 200 mm. Panssarin paksuus rungon etuosasta oli 200 mm ja sivuilta 110 mm.
Valtavan ja raskaan vaunun käyttö olisi ollut haasteellista Japanin ja Mantšurian varsin heikkolaatuisilla teillä ja silloilla. Tiedossa ei ole, miten tällaisiin ongelmiin olisi ollut tarkoitus vastata.
Tansanian kansallinen keskuskirjasto
Tansanian kansallinen keskuskirjasto on Tansanian suurimmassa kaupungissa Dar es Salaamissa toimiva kansalliskirjasto.
Sen toiminnasta vastaa vuonna 1963 perustettu, Tansanian Opetus- ja ammattikoulutusministeriön alainen, maan yleisten kirjastojen kehittämisestä huolehtiva virasto (, lyh. TLSB, ).
HC Gherdëina
HC Gherdëina on jääkiekkojoukkue Sëlvan kaupungista, Italiasta. Joukkue pelaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa. Joukkue on perustettu vuonna 1927.
Olympic Summer Games
Olympic Summer Games on Atlantan vuoden 1996 olympialaisten kunniaksi tehty peli Sega Mega Drivelle. Pelaajia voi olla korkeintaan kahdeksan. Jokaiselle pelaajalle voi itse tehdä nimen ja edustusmaan.
Lajit ovat:
Eniten kultamitaleita saanut maa/pelaaja voittaa. Jos kahdella parhaalla on saman verran kultamitaleja, hopeamitalit ratkaisevat. Myös pronssimitaleita on mahdollista voittaa.
Claymore-luokka
Alukset
Prototyyppi Claymore tilattiin 2. syyskuuta 1903 ja samalla viiden jo Rochefortin laivastontelakalta tilatun Arquebuse-luokan aluksen tilaukset siirrettiin Claymore-luokkaan. Luokan uusi rungon muoto ja raskaampien torpedoiden aiheuttama lisämassa tekivät aluksista yläpainoisia, minkä korjaamiseksi kansirakenteita kevennettiin ja kiinteäsilta muutettiin avoimeksi. Alustyyppi osoittautui epäonnistuneeksi.
Viesti- ja sähkötekninen koulu
Viesti- ja Sähkötekninen Koulu (VSK) oli Riihimäen varuskunnassa sijaitseva, Viestirykmentin alainen Suomen puolustusvoimien kaikkien puolustushaarojen ja aselajien sekä rajavartiolaitoksen palkattua henkilökuntaa kouluttava oppilaitos. Koulu perustettiin vuonna 2003, jolloin lakkautettujen Viestikoulun ja Sähköteknillisen Koulun toiminnot siirrettiin sille.
Koulun päätehtävät ovat puolustusvoimien viestialan, elektroniikka-alan sekä johtamisjärjestelmäalan koulutus ja tutkimus. Koulun korkeakouluosastolla annetaan upseerin opintoihin kuuluvaa peruskoulutusta sekä upseerien täydennyskoulutusta, kurssiosastolla puolestaan erikoisupseerien, opistoupseerien, sotilasammattihenkilöstön ja siviilihenkilöstön täydennyskoulutusta.
Ditte Cederstrand
Ditte Cecilie Cederstrand (1915 Kööpenhamina, Tanska – 1984 Nykøbing Falster, Tanska ) oli tanskalainen kirjailija. Hän asui Saksassa 1937–1944 ja toimi opettajana Horserødin valtionvankilassa 1952–1966. Kokemukset natsi-Saksassa ovat antaneet aiheita Cederstrandin tuotantoon. Hän uudisti tanskalaisen kirjallisuuden sosialistista realismia seitsenosaisella teossarjallaan De uspurgtes historie (1974–1982), joka kertoo kahden perheen, saksalaisen ja tanskalaisen, vaiheista ensimmäisestä maailmansodasta vuoteen 1980.
Viesti- ja sähkötekninen koulu
Aiemmin yksikkö järjesti teknisiä aliupseerikursseja varusmiehille, mutta ne on nyttemmin siirretty Etelä-Suomen Viestipataljoonan alaiseen Aliupseerikouluun.
Ditte Cederstrand
Cederstrand avioitui vuonna 1937 saksalaisen papin Siegbert Hummelin kanssa ja muutti Saksaan. Avioliitto purkautui, ja hän palasi Tanskaan 1944. Vuonna 1949 hän avioitui kirjailija Harald Bønnelykke Herdalin kanssa. Avioliitto purkautui 1975.
Viesti- ja sähkötekninen koulu
Viesti- ja Sähköteknisen koulun nimi muuttui 1. kesäkuuta 2009 Viestikouluksi.
TGK-1
TGK-1 on Luoteis-Venäjällä toimiva suuri energiayhtiö, jolla on 55 sähkövoimalaitosta Pietarissa, Leningradin alueella, Murmanskin alueella ja Karjalan tasavallassa. Laitokset ovat lämpövoimalaitoksia, vesivoimalaitoksia tai yhdistelmävoimalaitoksia. Yhtiön lämpövoimaputkiston pituus on 940 km ja sen sähköntuotannon teho on 6 278,4 MW sekä lämmöntuotantokyky 17 158,9 MW. Merkittävä kaukolämmön tuottaja se on Pietarissa, Petroskoissa, Murmanskissa, Kirovskissa ja Apatityssä.
Yhtiö rekisteröitiin 25. maaliskuuta 2005, ja se aloitti toimintansa 1. lokakuuta samana vuonna. 1. marraskuuta 2006 yhtiöön yhdistettiin Kolskenergo, Apatitenergo ja Karelenergo. Pääomistaja tuolloin oli RAO UES -yhtiö.