cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jane Addams
Elämä
Addams kuului Filippiinien valtaamista vastustavaan järjestöön, kansalaisoikeusjärjestöön (American Civil Liberties Union, ACLU) ja värillisten oikeuksia puolustaneeseen järjestöön (National Association for the Advancement of Colored People, NAACP). Vuonna 1891 hän perusti kansallisen sosiaalikeskusten liiton (National Foundation of Settlements and Neighborhood Centers) ja oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli johtava hahmo myös naisten äänioikeutta ja pasifismia vaativissa liikkeissä. Vuonna 1931 hän sai Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä yhdysvaltalaisen kirjailijan Nicholas Murray Butlerin kanssa.
David Golder
David Golder on juutalaisen ukrainalais-ranskalaisen kirjailijan Irène Némirovskyn esikoisromaani vuodelta 1929. Kirjan on suomentanut Anna-Maija Viitanen ja julkaissut Gummerus vuonna 2006. Teos on Némirovskyn esikoisteos.
Némirovsky lähetti käsikirjoituksen kustantaja Bernard Grasserille nimettömänä, ja Grasser joutui metsästämään kirjoittajaa lehti-ilmoituksella. Némirovsky löytyi, ja tekstiin ihastunut kustantaja ei ollut uskoa tekstiä nuoren naisen kirjoittamaksi. Kirja sai ilmestyttyään loistavat arvostelut, ja sen kaunista kieltä ylistettiin. Némirovskysta tuli kuuluisuus, mutta hän suhtautui epäluuloisesti kirjan synnyttämään kohuun. Hänestä kyse oli vain "pikku romaanista", joka unohdetaan parissa viikossa.
Juoni
Kirjan nimihenkilö David Golder on Venäjällä syntynyt vaatimattomasta taustasta rikkaaksi liikemieheksi noussut juutalainen. Hän on menettänyt omaisuutensa, mutta runsaaseen rahaan tottunut oikullinen tytär vaatii isältään yhä vain käyttövaroja. Viimeinen yritys palauttaa rikkaus vie häneltä hengen: hän menehtyy laivassa kotimatkalla Venäjältä. Kuolinvuoteella hän lupaa kaikki mukanaan olevat varat samassa laivassa matkustavalle juutalaisemigrantille.
Kritiikki
Putte Wilhelmsson huomauttaa kirja-arviossaan suomennoksen ilmestymisaikaan vuonna 2006, että ellei kirjoittaja olisi ollut juutalainen, kuvaus juutalaisesta finanssikeinottelijasta ja maattomien pääomien tuottamasta tuhosta olisi kelvannut muutaman vuoden kuluttua natsien propagandaksi.
Elokuva
Ranskalainen ohjaaja Julien Duvivier on ohjannut vuonna 1931 kirjaan pohjautuvan elokuvan David Golder, jossa näyttelevät Harry Baur, Jacques Grétillat ja Paule Andral. Tämä Némirovskyn romaanin elokuvasovitus on ensimmäinen Duvivierin ohjaama äänielokuva.
Kuvitettu laitos
Le Cercle lyonnais du livre julkaisi vuonna 1948 David Golderista 160 kappaleen kuvitetun laitoksen, jossa on Jean Auscherin alkuperäiset kuparipiirrokset.
Sukselaisen II hallitus
thumb|400px|Sukselaisen II hallitus. Sukselaisen II hallitus oli Suomen tasavallan 45. hallitus. Hallitus oli Maalaisliiton ja RKP:n muodostama porvarillinen vähemmistöhallitus.
Sukselaisen hallituksen edeltäjä, Fagerholmin hallitus oli jättänyt eronpyyntönsä niin kutsutun yöpakkaskriisin vuoksi joulukuussa 1958. Presidentti Urho Kekkonen nimitti tammikuussa 1959 eduskunnan puhemiehen V. J. Sukselaisen kokoaman hallituksen, ja vakiintuneeseen tapaan pääministeri ja puhemies vaihtoivat paikkaa K.-A. Fagerholmin palatessa puhemieheksi. Uudessa hallituksessa ei ollut mukana ainuttakaan edellisen hallituksen ministeriä; sen sijaan Sukselaisen hallitukseen tulivat Ahti Karjalainen ja Arvo Korsimo, jotka olivat olleet kulissien takana kaatamassa Fagerholmin hallitusta.
Sukselaisen hallitus ja sitä seurannut, samalle pohjalle rakentunut Miettusen hallitus hallitsivat Suomea yhteensä yli kolmen vuoden ajan. Näin pitkän porvarillisen vähemmistöhallituksen kauden poikkeuksellisuutta korosti se, että eduskunta oli vuoden 1958 vaalien tuloksen perusteella vasemmistoenemmistöinen. Vasemmistopuolueiden yhteistyöstä ei kuitenkaan voinut olla puhettakaan. Edustuksellisen demokratian kannalta oli ongelmallista, että 11 SDP:n kansanedustajaa oli heti eduskuntavaalien jälkeen vaihtanut puoluetta. Vuosien 1959–1962 sisäpoliittista tilannetta on verrattu Kivimäen hallituksen kauteen 1930-luvulla; erona oli tosin se, että presidentti oli lähellä hallituspuoluetta.
Sukselaisen hallituksen toimikauden suurin ulkopoliittinen kysymys oli Suomen jäsenyys Euroopan vapaakauppajärjestössä (EFTA). Jäsenyys oli Suomelle erittäin tärkeä, koska järjestön keskeinen jäsen oli Suomen vientikaupan suurin kohdemaa Yhdistynyt kuningaskunta. Neuvostoliitto sen sijaan suhtautui asiaan epäluuloisesti, koska valtaosa EFTAn jäsenmaista oli myös sotilasliitto NATOn jäseniä. Sitkeiden neuvottelujen tuloksena Suomi liittyi heinäkuun alussa 1961 järjestön liitännäisjäseneksi ja myönsi samalla niin kutsutun suosituimmuuslausekkeen nojalla Neuvostoliitolle samat tullinalennukset kuin EFTA-maille. Tosiasiassa suosituimmuuslausekkeen merkitys oli vähäinen, koska Suomi osti Neuvostoliitosta lähinnä raaka-aineita, joita EFTAn tullijärjestelyt eivät koskeneet.
Sisäministeri Eino Palovesi nimitettiin helmikuussa 1960 uuden Keski-Suomen läänin maaherraksi ja hänen tilalleen hallitukseen tuli kansanedustaja Eemil Luukka. Oikeusministeri Antti Hannikainen sai pyytämänsä eron hallituksesta huhtikuussa 1961 ja hänen tilalleen tuli toisena valtiovarainministerinä toiminut Pauli Lehtosalo. Lehtosalon paikalle toiseksi valtiovarainministeriksi tuli Suomen maalaisten keskinäisen vakuutusyhtiön toimitusjohtaja, varatuomari Juho-Eino Niemi. Ulkoministeri Ralf Törngren kuoli toukokuussa 1961 ja pääministeri V. J. Sukselainen ryhtyi hoitamaan myös ulkoministerin tehtäviä, kunnes toinen kauppa- ja teollisuusministeri Ahti Karjalainen siirtyi ulkoministeriksi ja hänen tilalleen kauppa- ja teollisuusministeriöön tuli Suomen Kaapelitehdas Oy:n toimitusjohtaja, diplomi-insinööri Björn Westerlund.
Pääministeri V. J. Sukselainen sai Helsingin hovioikeudessa tuomion niin kutsutussa Kansaneläkelaitoksen asuntojutussa kesäkuun lopussa 1961. Tämän vuoksi hän katsoi menettäneensä pääministeriltä vaadittavan luottamuksen ja jätti eronpyyntönsä. Aluksi esiintyi käsityksiä, että tilanteesta olisi selvitty vain vaihtamalla pääministeriä, mutta useimmilla tahoilla katsottiin valtiosäännön edellyttävän tässä tapauksessa koko ministeristön eroa.
Hallitus toimi 13. tammikuuta 1959 – 14. heinäkuuta 1961 914 päivää. Erotessaan se oli noussut hallitusten ikätilastossa kolmannelle sijalle Kivimäen hallituksen ja Cajanderin III hallituksen jälkeen.
Einari Vidgrén
Kalle Einari Vidgrén (7. helmikuuta 1943 Vieremä – 26. lokakuuta 2010 Seinäjoki ) oli suomalainen teollisuusneuvos ja vieremäläisen metsäkoneyritys Ponssen perustaja.
Ura
Ennen Ponssen perustamista vuonna 1970 hän toimi metsurina. Hän perusti konepajan, koska ei ollut tyytyväinen saatavilla olleisiin metsätraktoreihin.
Vidgrén perusti omaa nimeään kantavan säätiön huhtikuussa 2005. Sen tavoite on ”kehittää ja lisätä koneelliseen puunkorjuuseen liittyvän yrittäjyyden tunnettavuutta sekä lisätä koneellisen puunkorjuun kiinnostavuutta työllistäjänä etenkin nuorten keskuudessa”.
Einari Vidgrén kuoli 67-vuotiaana, 26. lokakuuta 2010 Seinäjoella saamaansa sairauskohtaukseen. Ponssesta 47,67 prosenttia kerrottiin menevän perinnönjakoon. Einarin toiseksi vanhin poika Juha Vidgrén oli ennen perinnön jakoa yrityksen suurin kasvollinen omistaja ja omisti osakkeista 10,24 prosenttia. Vuonna 2011 hänen omistusosuutensa oli 22,16 prosenttia. Hänet valittiin isänsä seuraajaksi yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi.
Tunnustukset
Einari Vidgrénille on myönnetty lukuisia ansiomerkkejä ja huomionosoituksia. Teollisuusneuvoksen arvonimen Vidgrén sai vuonna 1997.
Yksityiselämä
Vidgrénin perhe kuuluu Suomen pörssirikkaisiin noin 200 miljoonan euron yhteisomaisuudellaan (tilanne 2006). Vidgrénillä on neljä poikaa, joista kolme työskentelee Ponssella.
Vidgrén tunnettiin raviurheilun harrastajana ja hevosenomistajana, joka sijoitti lajiin huomattavia summia. Mäkelän kotitilan yhteydessä on muun muassa tallit ja harjoitusalueet. Hänen hevosensa menestyivät hyvin sekä kotimaassa että ulkomailla. Lisäksi hän oli piensijoittajana jääkiekkojoukkue KalPassa.
William B. Bankhead
thumb|William B. Bankhead William Brockman Bankhead (12. huhtikuuta 1874 Moscow, Alabama – 15. syyskuuta 1940 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Alabaman osavaltion edustajainhuoneessa 1900–1901 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Alabaman edustajana vuodesta 1917 kuolemaansa asti. Edustajainhuoneen puhemies hän oli vuodesta 1936 niin ikään kuolemaansa asti.
Bankheadin perheeseen kuului myös muita tunnettuja yhdysvaltalaisia, sillä hänen isänsä oli John Hollis Bankhead ja veljensä John Hollis Bankhead II.
Britannian Grand Prix 1996
Britannian Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan historian 591. osakilpailu, joka ajettiin Silverstonen radalla 14. heinäkuuta 1996. Kilpailun voittoon ajoi Williams-tallin kuljettaja Jacques Villeneuve.
Älä tee mitä pitää
Älä tee mitä pitää on Ydinperheen toinen studioalbumi, joka julkaistiin digitaalisena elokuussa sekä vinyyliformaatissa marraskuussa 2018. Albumi on yhtyeen ensimmäinen kitaristi Aleksin kanssa julkaistu albumi Hannan lähdettyä yhtyeestä.
Vastaanotto
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja totesi yhtyeen kiivauden säilyneen katu-uskottavana lauluntekijänä kunnostautuneen Hannan vetäytymisestä huolimatta. Hän piti albumia elämänmakuisena, ajattelemisen aihetta tarjoavana tiukkana hardcore-pakettina, joka ei tarjoa valmiita ajatusmalleja. Helsingin Sanomien Mervi Vuorela antoi albumille niin ikään neljä tähteä. Hän totesi albumin olevan ”hengästyttävän kiivas” sekä kannustavan kansalaistottelemattomuuteen.
Dave Walker
David (Dave) Walker (s. 25. tammikuuta 1945, Walsall, Iso-Britannia) on englantilainen laulaja. Hän on laulanut mm. Fleetwood Macissa ja Savoy Brownissa. Hän oli myös muutaman kuukauden ajan Black Sabbathin laulajana 1977–1978 Ozzy Osbournen erottua hetkellisesti. Ainoan julkisen esiintymisensä Black Sabbathin kanssa Dave Walker teki BBC TV:n ohjelmassa Look Here! esittämällä kappaleen Junior's Eyes.
I Know You Want Me (Calle Ocho)
I Know You Want Me (Calle Ocho) on hip hop -artisti Pitbullin kappale, joka julkaistiin hänen Rebelution-studioalbuminsa toisena singlenä 24. helmikuuta 2009. Kappale sisältää samanlaisuuksia Bucketheadsin kappaleesta "The Bomb! (These Sounds Fall Into My Mind)" sekä Nicole Fasanon ja Pat Richin kappaleesta "75, Brazil Street", joka puolestaan itse sisältää samanlaisuuksia Chicagon kappaleesta "Street Player". Kappaleen kertosäe on dominikaaniräppäripari El Catalta ja Omegalta. Kappaleen nimi viittaa Miamin Little Havanan kaupunginosassa olevaan Calle Ocho -nimiseen katuun. Kappaleen ensiesitys tapahtui Miamin WPOW-radioasemalla. Kappale on mukana myös Xbox 360 -konsolin Kinect-pohjaisella Dance Central -videopelillä, PlayStation 2 -konsolille julkaistussa Dance Dance Revolution X2 -pelissä, PlayStation 3 -konsolille julkaistussa PlayStation Move -pohjaisessa SingStar Dancessä sekä Suburgatoryn pilottijaksossa.
Bonnie Bartlett
thumb|right|Bonnie Bartlett ja William Daniels Bonnie Bartlett (s. 20. kesäkuuta 1929) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Bartlett syntyi Wisconsinissa ja tuli jo 1950-luvulla tunnetuksi roolistaan sarjassa Love of Life. Bartlett on näytellyt myös Pieni talo preerialla -sarjassa (Mrs Snider). Kenties tunnetuin rooli on Ellen Craigin osa sarjassa Sairaalan syke; kyseinen ansio toi näyttelijättärelle kaksi Emmy-palkintoa vuosina 1986 ja 1987.
Bartlett on ollut 30. kesäkuuta 1951 alkaen naimisissa näyttelijä William Danielsin kanssa. Parille vuonna 1961 syntynyt poika kuoli jo ensimmäisen elinpäivänsä jälkeen. Myöhemmin Bartlett ja Daniels ottivat kaksi adoptiolasta.
Kotihoidon tuki
Kotihoidon tuki on avustus, jonka Suomessa Kansaneläkelaitos (Kela) maksaa alle kolmevuotiaan lapsen hoitamiseen. Lasta voi hoitaa isä, äiti tai muu hoitaja, kuten sukulainen. Lapsi voi olla myös yksityisen päivähoidon tuottajan hoidossa, jolloin perhe voi hakea joko kotihoidon tukea tai yksityisen hoidon tukea.
Kotihoidon tuki maailmalla
Norjassa kotihoidon tukea maksetaan alle kaksivuotiaan lapsen kotona hoitamisesta. Ruotsissa kotihoidon tuki on lakkautettu vuonna 2016. Tanskassa kotihoidon tuki riippuu asuinkunnasta. Saksassa on elokuussa 2013 otettu käyttöön kotihoidon tuki alle kolmevuotiaan lapsen hoitamiseksi, ja se on suuruudeltaan 150 euroa.
Tukea on kritisoitu Norjassa ja Ruotsissa samoista syistä kuin Suomessakin, eli sen negatiivisista vaikutuksista äitien ja isien tasa-arvoon, lasten kielen kehitykseen sekä maahanmuuttajien integraatioon.
Kotihoidon tuki Suomessa
Kotihoidon tuki jakaantuu hoitorahaan ja hoitolisään, joista hoitolisä riippuu perheen tuloista. Perheen yli kolmevuotiaista mutta alle kouluikäisistä lapsista voi saada kotihoidon tukea, mikäli perheessä on vähintään yksi alle kolmevuotias lapsi, josta kotihoidon tukea maksetaan.
Kotihoidon tuki maksetaan Kelan kautta, mutta kustannuksista vastaa kunta. Useat kunnat maksavat lakisääteisen vähimmäismäärän ylittävää kuntalisää, jonka ehdot vaihtelevat. Joillakin paikkakunnilla erillistä kuntalisää haetaan suoraan kunnalta tai kaupungilta (esim. Kerava), kun taas toiset kunnat ovat tehneet Kelan kanssa kuntalisäsopimuksen, jonka perusteella Kela maksaa kuntalisän yleisen kotihoidon tuen yhteydessä ilman erillistä hakemusta.
Kotihoidon tuen määrä
Kotihoidon tuen määrä voi vaihdella, sillä Kela tekee siihen vuosittain indeksitarkistuksen.
Hoitoraha ja hoitolisä
Perheen tulot eivät vaikuta hoitorahan määrään. Loppuvuodesta 2022 määrä oli Hoitolisä puolestaan määräytyy perheen koon ja tulojen mukaan. Sitä maksetaan vain yhdestä lapsesta, ja loppuvuodesta 2022 määrä oli enimmillään 194,06 €/kk.
Kuntalisä
Osa kunnista maksaa kotihoidon tuen osana kuntalisää tietyin lisäehdoin.
Tietyt kunnat ovat aiemmin maksaneet kotihoidon tuen kuntalisää, mutta ovat sittemmin lopettaneet tuen maksamisen. Esimerkiksi Tampere-lisää maksettiin aiemmin 120 €/kk perheen nuorimmasta kotihoidon tukeen oikeuttavasta lapsesta ja 100 €/kk muista alle 3-vuotiaista, mutta se lakkautettiin alkaen vuoden 2014 alusta. Vantaan aiemmin maksama 10 kk – 1 v 6 kk ikäisistä lapsista maksettu 160 €/kk tuki puolestaan lakkautettiin elokuussa 2022.
Vaikutus lapsiin
Palkansaajien tutkimuslaitos on vuonna 2018 julkaissut tutkimuksen kotihoidon tuen vaikutuksista lapsiin yhdessä Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT:n) kanssa. Kotihoidon tuen käytön ja kuntalisien aineiston pohjalta havaittiin suuremman kotihoidon tuen vähentävän äitien työllisyyttä ja pidentävän kotihoidon jaksojen pituutta. Lapsiin pidempien kotihoidon tuen jaksojen puolestaan havaittiin vaikuttavan suurempana todennäköisyytenä saada huonompi tulos neuvolan testeissä varhaiskasvatukseen osallistuneisiin verrattuna. Toisaalta vaikutusta peruskoulun päättötodistukseen, ylioppilaskirjoitusten arvosanoihin tai toisen asteen kouluvalintaan ei havaittu.
VATT:n kotihoidon tukea koskeva tutkimus vuodelta 2022 niin ikään vahvistaa aiemman tuloksen lisääntyneistä virheistä neuvolan terveystarkastuksissa lapsille, joilta kotihoidon tukea on maksettu yksivuotiaana. Lisäksi tutkimuksessa havaittiin, että saatuaan yksivuotiaana korotettua kotihoidon tukea kuntalisän muodossa, lapset jäävät todennäköisemmin pois toiselta koulutusasteelta tai valitsevat toisen asteen koulutuspaikakseen harvemmin lukion. Tällöin myös ennen aikuisikää tehdyt rikokset lisääntyivät neljän prosentin tasolta noin viisi prosenttia. Positiivisia vaikutuksia kotihoidon tuesta lapsiin ei löydetty.
Vaikutus äiteihin
VATT:n vuoden 2022 tutkimuksen tulokset osoittavat äitien työllisyyden ja ansiotulojen vähenevän euromääräisesti suuremmista kotihoidon tuista jopa kymmenen vuotta lapsen syntymän jälkeen. Tulokset viittaavat siihen, että ns. lapsisakko, eli mitta siitä kuinka paljon äidin ansiotulot laskevat isän tuloihin verrattuna ensimmäisen lapsen syntymän jälkeen, putoaisi 20–30 % tasolle, jos lasten kotihoidon tuki poistettaisiin; nykyisellään lapsisakko on Suomessa yli 70 % ensimmäisen lapsen syntymän jälkeen, ja se vähenee 20 % tasolle 8–10 vuotta lapsen syntymän jälkeen.
Historia
Ensimmäinen laki lapsen kotihoidon tuesta säädettiin vuonna 1985. Vuonna 1993 lapsen kotihoidontuki tuki yhdessä lapsilisän kanssa siirrettiin Kelan kautta maksettavaksi. Vuonna 1997 lakia uudistettiin niin, että se kattaa myös yksityisen hoidon tuen.
Työ- ja elinkeinoministeriön (TEM) asettama taloustieteen professori Markus Jäntin johtama riippumaton työryhmä ehdotti raportissaan vuonna 2021 kotihoidon tuen lakkauttamista. Tilalle lapsiperheiden taloudellisen tilanteen helpotukseksi työryhmä ehdotti veronalaista lapsilisän tulosidonnaista lisäosaa, joka olisi sidottu lapsen ikään. Marinin hallituksen hallitusohjelmassa kotihoidon tukea oli kuitenkin Keskustan vaatimuksesta tarkoitus olla lyhentämättä, ja TEM:n tutkijaryhmän toimenpide-ehdotuksen vastaisesti tukea ei lakkautettu. Kristillisdemokraattien puheenjohtajan Sari Essayahin mukaan myöskään Orpon hallitus ei ottanut kotihoidon tuen leikkauksia ohjelmaansa.
Denis Kolodin
Denis Aleksejevitš Kolodin (, s. 11. tammikuuta 1982 Kamyšin Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa FK Dynamo Moskovaa. Pelipaikaltaan Kolodin on puolustaja. Kolodin on tunnettu kovista kaukolaukauksistaan.
Kolodin aloitti ammattilaisuransa FC Olimpia Volgogradissa vuonna 2000. Kahden kauden, 14 maalin ja 66 liigaottelun jälkeen Kamyšinista kotoisin oleva Kolodin siirtyi FK Elistaan. Elistassa 44 ottelua pelannut ja 3 maalia tehnyt venäläinen siirtyi vuonna 2004 Krylja Sovetoviin ennen siirtymistään nykyiseen seuraansa vuonna 2005.
Kolodin debytoi Venäjän maajoukkueessa vuonna 2004. Vuonna 2008 Kolodin pelasi ensimmäiset arvokisansa, kun Guus Hiddink valitsi hänet Venäjän ryhmään EM-kisoihin. Kolodin pelasi kaikki kolme alkulohkon ottelua, sekä puolivälieräottelun Hollantia vastaan.
Asser Stenbäck
Asser Immanuel Stenbäck (vuoteen 1914 Liukku, 10. huhtikuuta 1913 Kälviä – 5. helmikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen teologi, psykiatrian erikoislääkäri ja professori. Hän toimi Suomen Kristillisen liiton kansanedustajana 1970- ja 1980-luvun vaihteessa. Stenbäck muistetaan kielteisesti homoseksuaalisuuteen suhtautuneista seksuaaliteorioistaan.
Varhaisvuodet ja opinnot
Stenbäckin vanhemmat olivat pastori Paul Sivard Stenbäck ja Hulda Cecilia Sofia Isaksson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 Ålands Lyceumista ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1934. Stenbäck vihittiin papiksi 1935 ja hän suoritti vielä pastoraalitutkinnon 1952. Aloitettuaan lääketieteen opinnot Stenbäck valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1941, lisensiaatiksi 1947 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1954. Stenbäck suoritti myös filosofian kandidaatin tutkinnon 1948.
Työura ja perhe
Papin uralla Stenbäck toimi Merimieslähetysaseman johtajana Ykspihlajassa 1934, Suomen lähetysseuran matkasihteerinä 1934–1935, Jomalan vt. kirkkoherrana 1935–1937, Pietarsaaren seurakunnan virallisena apulaisena 1937–1938, vt. kappalaisena Sipoossa 1939 sekä sodan jälkeen Helsingin pohjoisen ruotsalaisen seurakunnan apulaisena 1945–1947. Hän oli myös uskonnon opettajana Pietarsaaren suomalaisessa yhteiskoulussa 1937–1938 ja Laguksen koulussa Helsingissä 1946–1947.
Jatkosodan aikana Stenbäck lähetti rintamalta kirjeitä Suomen Kristillinen Ylioppilasliiton julkaisemaan Ad Lucem -lehteen. Niissä hän muun muassa kehotti kansalaisia taistelemaan Suur-Suomen rajojen levittämiseksi ja kunnioittamaan natsi-Saksan apua Suomen "perivihollisen" tuhoamiseksi.
Lääkäriksi valmistuttuaan Stenbäck oli Kivelän sairaalassa hermotautien osaston apulaislääkärinä 1949–1952 ja alilääkärinä 1953–1954, Lapinlahden sairaalassa apulaislääkärinä 1952–1953 ja apulaisylilääkärinä 1954–1957 sekä Hesperian sairaalan johtavana ylilääkärinä 1957–1965. Stenbäck toimi Helsingin yliopiston psykiatrian dosenttina 1957–1967 sekä Turun yliopiston psykiatrian professorina 1965–1967 ja Helsingin yliopiston psykiatrian apulaisprofessorina 1967–1976.
Stenbäck oli Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajana 1979–1983 edustaen Helsingin kaupungin vaalipiiriä. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa ja oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1981–1984. Stenbäck oli Suomen psykiatriyhdistyksen puheenjohtajana 1958–1964, Suomen ruotsalaisen kristillisen ylioppilasliiton hallituksen puheenjohtajana 1940–1953 ja Suomen kristillisen ylioppilasliiton hallituksen puheenjohtajana 1957–1961 sekä Pohjoismaisen psykiatrisen yhteistyövaliokunnan puheenjohtajana 1965–1969.
Stenbäck oli naimisissa vuosina 1945–1999 farmaseutti Margit Viola Lindholmin kanssa. Perheessä oli neljä tytärtä ja yksi poika.
Bodom-järven murhat
Stenbäck puhutteli Bodominjärven murhista myöhemmin syytettyä ja syytteistä vapautettua Nils Gustafssonia hypnotisoituaan hänet. Stenbäck piti Gustafssonia syyttömänä rikoksiin. Poliisi puhutteli Stenbäckiä helmikuussa 2005 Bodomin tapahtumista. Stenbäck ei edelleenkään uskonut Gustafssonin syyllisyyteen. Oikeudenkäynnissä Stenbäckin ei tarvinnut todistaa korkean ikänsä vuoksi.
Seksuaaliteoriat
Stenbäckin pääteoksena voidaan pitää yhdessä Lauri Pautolan kanssa vuonna 1952 kirjoitettua teosta Lapsuus- ja nuoruusiän sukupuolinen kehitys ja kasvatus. Se oli piispa Eelis Gulinin johtaman sukupuoli- ja siveellisyyskasvatustoimikunnan tilaama opas, joka oli tarkoitettu muun muassa opettajien, kunnanlääkärien, kirkkoherranvirastojen ja erilaisten nuorisojärjestöjen käyttöön. Stenbäckin sukupuoliteorioiden mukaan mies oli "aktiivinen etsiessään kohdettaan", naisen aktiivisuus puolestaan ilmeni "passiivisena antautumishaluna". Stenbäck piti itsetyydytystä ja homoseksuaalisuutta luonnonvastaisina häiriöinä, koska ne eivät palvelleet seksuaalisuuden päätehtäviä, jotka olivat lapsen siittäminen ja synnyttäminen. Hän myös väitti itsetyydytyksen olevan "oire ihmisen sielunrakenteessa piilevästä viasta tai sairaudesta", joka rasittaa sukupuolielimiä ja hermostoa, heikentää luonnetta ja vaarantaa ihmisen koko persoonallisuuden kehittymisen.
Homoseksuaalisuutta Stenbäck piti perverssinä fiksaationa, jossa sukuelimiä ei käytetä luonnon määräämään tarkoitukseen. Hänen mukaansa muun muassa lapsen hemmotteleva kasvatus saattaa aiheuttaa elinikäisen homoseksuaalisuuden. Heiltä Stenbäck vaati pidättyvyyttä ja ehdotti ennaltaehkäisynä homoseksuaalien siirtoa pois paikkakunnalta sekä nuorten kerhojen, uimarantojen ja yleisten käymälöiden valvontaa. Hän suositteli myös homoseksuaalien kastrointia, jota tehtiinkin Suomessa 1950-luvulla. Stenbäckin mukaan moni taipumus ja ominaisuus, joka ei homoseksuaalisuuden vuoksi ole ihmisellä päässyt kehittymään, tulee esille ja pääsee kastraation johdosta oikeuksiinsa.
Kritiikki
Stenbäckin ja Pautolan vuonna 1952 julkaisema teos ei sisältänyt yhtään lähdeviitettä, joten se ei ilmeisesti perustunut mihinkään tieteelliseen tutkimukseen vaan sisälsi ainoastaan Stenbäckin omia henkilökohtaisia käsityksiä. Kirjan sisältö säilyi kuitenkin vallitsevana homoseksuaalisuutta käsittelevänä psykiatrisena tietona Suomessa aina 1970-luvulle saakka. Sen korvasivat vuosikymmenen alkupuolella Kalle Achtén julkisuuteen tuomat näkemykset, jotka perustuivat muun muassa amerikkalaisen psykoanalyytikon Irving Bieberin 1960-luvun alussa tekemiin tutkimuksiin.
Asser Stenbäckin vaikutusta pidetään yleisesti merkittävimpänä seksuaalivähemmistöjen oikeuksien jarruttajana 1960- ja 1970-luvun Suomessa. 1960-luvulla Stenbäck toimi kirkon psykiatrisena asiantuntijana, ja hänen ajatuksensa pääsivät sellaisenaan vuonna 1966 julkaistuun piispojen ohjekirjaan. Kun homoseksuaalisuuden kriminalisoinnista luovuttiin Suomessa vuonna 1971, jäi Stenbäckin ansiosta lakiin vielä ns. "kehotuspykälä", joka kielsi homoseksuaalisuuteen yllyttämisen. Virallisesti se poistui vasta rikoslain uudistuksen yhteydessä vuonna 1999. Stenbäck itse teki 1970-luvulla lain perusteella ainakin kaksi rikosilmoitusta Yleisradion ohjelmista. Vielä 1990-luvun alussa hän toimi aktiivisesti homoseksuaalisuutta vastaan tuomalla Suomeen kiistellyn eheytysliikkeen, jota hän esitteli vuonna 1993 julkaistussa kirjassaan Mitä homoseksuaalisuus on?
Record Store Day
Yhtyeet ja artistit julkaisevat erikoispainoksia tätä päivää varten. Record Store Daynä myydään usein enemmän vinyyleitä kuin muina päivinä, kuten vuonna 2013 Yhdysvalloissa (244,000) Monet kivijakamyymälät osallistuvat päivään kansainvälisin erikoisjulkaisuin, joita saa vain kyseisenä päivänä.
Vuonna 2022 Record Store Daytä juhlittiin viidennentoista kerran.
Mm. suomalainen yritys Levykauppa Äx osallistuu vuosittain Record Store Day - tapahtumaan.
José Trinidad Cabañas
José Trinidad Cabañas (8. kesäkuuta 1805 Tegucigalpa – 8. tammikuuta 1871 Comayagua, Honduras) oli hondurasilainen kenraali ja poliitikko, joka oli maansa presidenttinä 1852–1855.
Elämä
Cabañas oli kreolitaustainen, ja hänen vanhempansa olivat José María Cabañas ja Juana María Faillos. Kun José Justo Millan joukot syrjäyttivät 1827 Keski-Amerikan liittovaltioon kuuluneen Hondurasin valtionpäämiehen Dionisio de Herreran, Cabañas liittyi vapaaehtoisena liittovaltion joukkoihin. Hän taisteli pitkään liittovaltion johtajan Francisco Morazánin rinnalla. Cabañas oli mukana liittovaltion viimeisissä taisteluissa 1839–1842.
Cabañas asui El Salvadorissa San Miguelin kaupungissa, kun hänet valittiin vuoden 1851 lopussa Hondurasin presidentiksi. Hän lupautui astumaan virkaansa 1. maaliskuuta 1852, ja varapresidentiksi valittiin José Santiago Bueso. Hondurasin väestö tuki Cabañasia, mutta hänen liberaalit näkymyksensä herätti vastarintaa konservatiiveissa. Guatemalan konservatiivipresidentti Rafael Carrera yrittikin jatkuvasti puuttua Hondurasin asioihin. Cabañas luovutti presidenttiyden toukokuussa 1853 kenraali Francisco Gómezille, jotta pystyi itse johtamaan taisteluja Carreraa vastaan. Cabañas pelasi presidentiksi vuoden 1854 alussa.
Guatemalaisjohtoiset joukot kaatoivat Cabañasin lokakuussa 1855, jolloin varapresidentti Bueso seurasi häntä viransijaisena. Cabañas oli pyrkinyt valtakaudellaan yhdistämään jälleen Keski-Amerikan ja luomaan uuden liittovaltion. Lisäksi hän oli ensimmäinen keskiamerikkalainen presidentti, joka yritti rakentaa alueella rautateitä.
Cabañas pakeni El Salvadoriin, missä toimi muun muassa ministerinä. Hän yritti vielä palata Hondurasin presidentiksi ja haki tukea hankkeelleen Nicaraguan presidentiltä Patricio Rivasilta, joka ei sitä kuitenkaan antanut. Cabañas palasi Hondurasiin 1867 ja toimi virkamiehenä José María Medinan hallinnossa. Cabañas kuoli Comayaguassa 1871.
Atlantin keskiselänne
thumb|200px|Atlantin keskiselänteen sijainti thumb|200px|Selänne oli keskeisessä osassa hypoteettisen [[Pangaea-mantereen hajotessa osiinsa noin 180 miljoonaa vuotta sitten]] Atlantin keskiselänne eli Keski-Atlantin selänne on kahden toisistaan loittonevan manner­laatan välissä sijaitseva keskiselänne Atlantin valta­meren pohjassa ja samalla osa maailman suurinta vuorijonoa. Pohjois-Atlantilla se on rajana Euraasian ja Pohjois-Amerikan laattojen, Etelä-Atlantilla taas Afrikan ja Etelä-Amerikan laattojen välillä.
Atlantin keskiselänne ulottuu Grönlannin koillispuolella olevasta Gakkelin selänteestä pohjoisessa aina Bouvet’n saaren tienoille etelässä, josta vastaavanlainen selänne jatkuu edelleen Afrikan etelä­kärjen ja Etelä­mantereen välitse Intian valta­merelle. Selänne on suurimmaksi osaksi meren alla, mutta muutamat kohdat siitä nousevat meren­pinnan ylä­puolelle. Se osa selänteestä, jossa Islanti sijaitsee, tunnetaan myös nimellä Reykjanesin selänne. Selänne levenee keskimäärin 2,5 cm vuodessa.
Löytöhistoria
Selänteen olemassaolon Atlantin pohjassa päätteli ensimmäisenä Matthew Fontaine Maury vuonna 1850. Selänne löydettiin Challenger-tutkimusmatkalla vuonna 1872. . Tämä Charles Wyville Thomsonin johtama retkikunta, jonka tehtävänä oli löytää sopiva paikka Atlantin poikki johdettavalle lennätinkaapelille, löysi keskeltä Atlanttia laajan, valta­meren muita osia matalamman alueen. Tällaisen selänteen olemassa­olo vahvistettiin kaikuluotaamalla vuonna 1925, ja vähän myöhemmin saksalainen Meteor-tutkimus­ryhmä totesi sen jatkuvan Hyvän­toivon­niemen ympäritse Intian valta­mereen.
Valtamerten pohjia 1950-luvulla tutkineet Bruce C. Heezen, Maurice Ewing, Marie Tharp ja eräät muut totesivat, että Atlantin keski­selänteellä on erikoinen baty­metrinen rakenne monine kohoumineen ja laaksoineen ja että sen keskinen laakso on seismo­logisesti aktiivinen ja monien maanjäristysen episentrumi. Ewing ja Heezen totesivat selänteen oleva osa noin 40 000 kilometrin pituista valta­merten keski­selänteiden järjestelmää, jonka osia on maapallon kaikkien valta­merten pohjassa. Tämän maailman­laajuisen selänne­järjestelmän löytäminen johti teoriaan meren­pohjan laajenemisesta ja teki samalla Alfred Wegenerin teorian manner­liikunnoista yleisesti hyväksytyksi selittäen samalla näiden liikkeiden johtuvan laatta­tektoniikasta.
Huomattavia muodostumia selänteellä
Atlantin keskiselänne jakautuu Pohjois-Atlantin selänteeseen ja Etelä-Atlantin selänteeseen, joiden rajana on lähellä päiväntasaajaa sijaitseva Romanchen hauta, kapea merenalainen syvänne, jonka suurin syvyys on 7 758 metriä ja joka on yksi Atlantin syvimmistä kohdista. Tämä syvänne ei kuitenkaan ole Pohjois- ja Etelä-Amerikan laattojen eikä myöskään Euraasian ja Afrikan laattojen rajalla.
Saaria Atlantin keskiselänteellä tai lähellä sitä
Atlantin keskiselänteellä tai lähellä sitä olevia saaria ovat, pohjoisesta etelään lueteltuina (ml. niiden koordinaatit ja korkeimpien kohtien korkeus):
Pohjoisella pallonpuoliskolla (Pohjois-Atlantin selänteellä): Eteläisellä pallonpuoliskolla (Etelä-Atlantin selänteellä):
thumb|left|275px|Murtumalaakso Altantin keskiselänteen kohdalla Islannissa
Geologia
Geologisesti Atlantin keskiselänne on kohouma, joka on koko Atlantin valtameren pituinen. Sen ovat saaneet aikaan astenosfäärissä ylöspäin suuntautuvat konvektiiviset voimat, jotka työntävät merenpohjaa ja litosfääriä ylöspäin.
Atlantin keskiselänne muodostui alun perin triaskaudella, jolloin Pangaea alkoi jakautua osiin. Tällöin syntyi joukko kolmihaaraisia vajoamajärjestelmiä, joiden haaroista kuitenkin yleensä vain kaksi muodostui mannerlaattojen rajoiksi. Järjestelmän kolmatta haaraa, josta ei syntynyt tällaista rajaa, sanotaan aulakogeeniksi, ja sellaisista ovat muodostuneet monet Pohjois- ja Etelä-Amerikan sekä Afrikan suuret jokilaaksot kuten Mississippin, Amazonin ja Nigerin laaksot. Myös Fundyn allas Kanadan rannikolla New Brunswickin ja Nova Scotian välissä on syntynyt tällaiseen sivuhaaraan.
Selänne on noin 2 500 metriä merenpinnan alapuolella, kun taas sen ulkopuolella meren pohja on noin 5 000 metriä syvemmällä.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2021 – miesten viesti
Miesten viesti ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021 järjestettiin 20. helmikuuta 2021.
Tulokset
Kilpailu alkoi kello 15.00.
Kiinalainen filosofia
thumb|240px|[[Yin ja yang -symboli ja Ba gua kivettynä aukiolle Nanningin kaupungissa Kiinassa.]] Kiinalaisella filosofialla eli kiinalaisessa kulttuuripiirissä harjoitetulla filosofialla on monituhatvuotinen historia. Sen katsotaan usein alkaneen Yijingistä (I ching, "Muutosten kirja", oikeammin "Muutosten klassikko"), muinaisesta ennustamisen käsikirjasta, joka esitteli monet kiinalaisen filosofian perusajatukset. Sen iästä voidaan esittää vain arvioita – se on tunnettu kirjallisena ainakin 500-luvulla eaa., mutta se perustuu neoliittiseltä kaudelta kulkeutuneeseen suulliseen perimätietoon.
Länsimaisen filosofian tavoin kiinalainen filosofia on käsittänyt monenlaisia osa-alueita ja siihen kuuluu useita eri suuntauksia. Monia merkittäviä filosofisia koulukuntia syntyi erityisesti Kevättä ja syksyä ja Taistelevat läänitysvaltiot -kausilla. Tämän vuoksi aikakaudesta käytetään nimitystä Sata koulukuntaa. Tuona aikana alkunsa saaneista koulukunnista merkittävimmät ovat kungfutselaisuus, taolaisuus, mohismi ja legalismi. Myöhemmin Intiasta levinneestä buddhalaisuudesta tuli myös merkittävä filosofinen ja uskonnollinen oppi Kiinassa.
Uudella ajalla kiinalainen filosofia on omaksunut aineksia myös länsimaisesta ajattelusta. Muun muassa toukokuun neljännen päivän liike pyrki hylkäämään vanhat keisarilliset instituutiot ja käytännöt, ja Sun Yatsen pyrki tuomaan demokratiaa, republikanismia ja industrialismia Kiinaan. Mao Zedong lisäsi marxilaisuuden. Nykyinen Kiinan hallitus suosii ”sosialismia kiinalaisilla erityispiirteillä”. Vanhan kiinalaisen ajattelun vaikutus on kuitenkin juurtunut syvälle kiinalaiseen kulttuuriin.
Kiinalainen filosofia on levinnyt ympäri maailmaa muun muassa uuskungfutselaisuutena sekä erilaisten perinteisten kiinalaisten oppien (kuten perinteinen kiinalainen lääketiede) myötä.
Varhaiset uskomukset
Varhainen Shang-dynastian aikainen ajattelu perustui syklisyyteen. Ajatus oli peräisin siitä, mitä ihmiset näkivät ympärillään: päivä ja yö, kuun vaiheet sekä vuodenajat vaihtelevat sykleissä. Näin ajatus heijasteli luonnon järjestystä. Tämä muodostaa kiinalaiselle filosofialle erilaisen perustan kuin länsimaiselle filosofialle, jossa hallitsevaksi muodostui lineaarinen aikakäsitys.
Kiinalaiset uskoivat, että kohtaloon voidaan vaikuttaa jumalten kautta. Esi-isien palvonta oli keskeinen osa uskontoa. Kiinassa tunnettiin myös ihmis- ja eläinuhrit.
Zhou-dynastian aikana esiteltiin uusi poliittinen, uskonnollinen ja filosofinen käsite, Taivaan mandaatti. Se mahdollisti dynastioiden vaihtumisen ja oikeutti Zhou-dynastian. Arkeologisen aineiston perusteella tuona aikana lukutaito lisääntyi ja uskonto muuttui maailmallisemmaksi.
Sata koulukuntaa
Tuona aikana alkunsa saaneista koulukunnista merkittävimmät ovat kungfutselaisuus, taolaisuus, mohismi ja legalismi. Kungfutselaisuuden perustajan Kongfuzin Keskustelut ja taolaisuuden perustajan Laozin Daodejing (Tao te ching) ilmestyivät noin vuonna 500 eaa. On mielenkiintoista, että muutos tapahtui suunnilleen samoihin aikoihin kuin esisokraatikot vaikuttivat antiikin Kreikassa.
Keisariaika
Qin-dynastian aikana legalismi oli virallinen valtiofilosofia. Tuona aikana kungfutselaisia ja mohistisia koulukuntia vainottiin. Tähän aikaan sijoittuu ”kirjojen polttaminen ja oppineiden hautaaminen”, kun Kiinan ensimmäinen keisari Shi Huang määräsi hautaamaan oppineet ja polttamaan suuria määriä eri alojen teoksia. Legalismi säilyi vaikutusvaltaisimpana filosofiana, kunnes Han-dynastia omaksui taolaisuuden ja myöhemmin kungfutselaisuuden viralliseksi opiksi. Taolaisuudesta ja kungfutselaisuudesta tuli sittemmin kiinalaisen ajattelun hallitsevat suuntaukset 1900-luvulle saakka. Kuitenkin myös buddhalainen filosofia sai jalansijaa maassa, erityisesti Tang-dynastian aikana, osaksi siksi, että siinä nähtiin yhtäläisyyksiä taolaisuuden kanssa.
Uuskungfutselaisuus herätti Song-dynastian aikana vanhoja kungfutselaisia ajatuksia uudelleen henkiin ja yhdisteli niihin aineksia buddhalaisesta, taolaisesta ja legalistisesta ajattelusta. Siitä tuli myöhemmin suosittu Ming-dynastian aikana.
Taolaisuuden ja kungfutselaisuuden vuorovaikutusta on usein kuvattu seuraavasti: ”kiinalaiset ovat kungfutselaisia päivällä, mutta taolaisia yöllä”. Vastaavasti monet kiinalaiset mandariinit olivat valtion virkamiehiä päivätyössä ja runoilijoita tai taidemaalareita vapaa-ajallaan.
Nykyaika
Uudella ajalla kiinalainen filosofia on omaksunut aineksia myös länsimaisesta ajattelusta. Xinhai-vallankumouksen aikana vuonna 1911 toukokuun neljännen päivän liike pyrki hylkäämään vanhat keisarilliset instituutiot ja käytännöt. Muun muassa Sun Yatsen pyrki tuomaan demokratiaa, republikanismia ja industrialismia Kiinaan. Mao Zedong lisäsi marxilaista ja stalinistista ajattelua.
Kun Kiinan kommunistinen puolue otti vallan Kiinan sisällissodan jälkeen, aiemmat koulukunnat, kuten legalismi, tuomittiin taantumuksellisiksi, ja myöhemmin kulttuurivallankumouksen aikana ne pyrittiin jopa tuhoamaan. Vanhojen koulukuntien vaikutus elää Kiinassa kuitenkin edelleen.
Nykyinen Kiinan hallitus suosii ”sosialismia kiinalaisilla erityispiirteillä”. Viime aikoina Kiinan hallitus on tullut sallivammaksi perinteisten uskomusten harjoittamiselle. Kiinan kansantasavallan vuoden 1978 perustuslaki takaa ”uskonnonvapauden” eräillä rajoitteilla. Henkisten ja uskonnollisten yhdyskuntien perustaminen on sallittua, niin kauan kuin niitä ei nähdä uhkana Kiinan kommunistiselle puolueelle, ja kun ne toimivat puolueen valvonnassa.
Koulukuntia
Kiinalainen ajattelu on kautta historian sopeutettu Kiinassa vallinneisiin koulukuntiin ja oloihin. Kiinalaisen filosofian koulukunnat ovat olleet yleensä sekä kriittisiä että suvaitsevia toisiaan kohtaan. Vaikka joku koulukunta onkin usein ollut hallitsevan dynastian suosiossa, muita koulukuntia ei yleensä ole vainottu, lukuun ottamatta Qin-dynastian kautta. Kiinalaisen filosofian koulukunnilla on ollut myös paljon vuorovaikutusta keskenään. Erimielisyyksistä huolimatta ne ovat jakaneet ajatuksia ja omaksuneet niitä osaksi omia oppejaan.
Kungfutselaisuus
thumb|right|180px|[[Kungfutse]]
Kungfutselaisuus on filosofinen koulukunta, joka on kehittynyt Kongfuzin (孔子 Kungfutse, 551–479 eaa.) opetusten pohjalta. Hänen opetuksensa on koottu teokseen Keskustelut. Kungfutselaisuus on moraalisten, yhteiskunnallisten, poliittisten ja uskonnollisten ajatusten järjestelmä, jolla on ollut valtava vaikutus kiinalaiseen historiaan, ajatteluun ja kulttuuriin aina nykyaikaan saakka. Länsimaisille se on näyttäytynyt ikään kuin Kiinan keisarikunnan "valtionuskontona". Sen vaikutus on ulottunut myös Koreaan ja Japaniin.
Keskeisiin kungfutselaisiin käsitteisiin kuuluvat rén (humaanisuus), zhèngmíng ("nimien oikaisu", eli esim. hallitsijan aikomusten ja kansalaisten kokemusten on oltava yhtäpitäviä, muuten hallitsija hallitsee epäoikeudenmukaisesti ja voidaan syrjäyttää), zhōng (lojaalisuus), xiào (rakkaus vanhempia kohtaan), ja lǐ (rituaali). Kungfutse opetti sekä positiivista että negatiivista versiota kultaisesta säännöstä. Yin ja yang edustavat kahta vastakkaista voimaa, jotka ovat pysyvässä konfliktissa toistensa kanssa, mikä johtaa jatkuvaan ristiriitaan ja muutokseen.
Uuskungfutselaisuus
Vaikka kungfutselaisuus menettikin suosiota taolaisuudelle ja buddhalaisuudelle, uuskungfutselaisuus yhdisti kiinalaisen ajattelun eri osia metafyysiseksi filosofiaksi. Sen käsitteisiin kuuluvat li (prinsiippi, ikään kuin Platonin ideat), qi (vitaalinen tai materiaalinen voima), taiji (Suuri Ultimaatti) ja xin (mieli).
Taolaisuus
thumb|right|180px|Lasitettu kivipatsas taolaisesta jumaluudesta. [[Ming-dynastia, 1500-luku.]]
Vaikka taolaisuus onkin kungfutselaisuuden kilpailija moraalisten opetusten lähteenä, vastakkainasettelua kuvaa kiinalainen sanonta "harjoita kungfutselaisuutta ulkopuolella, taolaisuutta sisäpuolella".
Legalismi
Legalismi on pragmaattinen poliittinen filosofia, jonka on muotoillut Han Fei. Legalismi oli Qin-dynastian valtionfilosofia. Sitä syytettiin totalitarismin synnyttämisestä, ja siksi se menetti suosiotaan.
Legalismin mukaan hallitsijan tulisi hallitessaan muistaa seuraavat kolme asiaa:
Buddhalaisuus
thumb|right|230px|Sakyamunin [[Buddha, Zhang Shengwen, 1173–1176, Song-dynastia.]]
Buddhalaisuus on uskonto ja käytännöllinen filosofia, joka keskittyy Intiassa 500-luvulla eaa. eläneen Gautama Buddhan opetuksiin. Yleisenä terminä Buddha tarkoittaa henkilöä, joka on löytänyt todellisuuden todellisen luonteen.
Vaikka buddhalaisuus syntyikin Intiassa, sillä on ollut suurin vaikutus Kiinassa. Koska kiinalainen perinne keskittyy etiikkaan metafysiikan sijasta, buddhalaisen filosofian sisällä on kehittynyt erilaisia koulukuntia, jotka eroavat alkuperäisistä intialaisista koulukunnista. Merkittävimpiä näistä ovat Sanlun, Tiantai, Huayan ja Chán (eli Zen). Ne käsittelevät mm. korkeampaa tietoisuutta, totuuden tasoja, todellisuuden mahdollista perimmäistä tyhjyyttä, sekä valaistumisen saavuttamista.
Mohismi
Mozin perustama mohismi kannatti universaalia rakkautta, jonka tavoitteena oli molemminpuolinen hyöty. Kaikkien tulee rakastaa toisiaan samalla tavalla, tasapuolisesti ja puolueettomasti, jotta konfliktit ja sodat vältettäisiin. Mozi vastusti kungfutselaisia rituaaleja ja kannatti sen sijaan käytännöllistä selviytymistä maanviljelyn, linnoittautumisen ja valtiomiehentaidon avulla. Perinteet ovat ristiriitaisia, ja tarvitaan perinteen ulkopuolista opastusta sen selvittämiseen, mikä osa perinteestä on hyväksyttävää. Moraalisen oppaan tulee tämän vuoksi tukea ja rohkaista sosiaalista käyttäytymistä, joka maksimoi yleisen hyödyn. Mohismia voikin verrata utilitarismiin.
Loogikot
Loogikot eli Nimien koulukunta keskittyi logiikkaan, paradokseihin, nimiin ja aktuaalisuuteen. Loogikko Hui Shi oli Zhuangzin haastaja, joka argumentoi taolaisuutta vastaan hyväntahtoiseen ja humoristiseen tyyliin. Toinen loogikko, Gongsun Long, esitti kuuluisan valkoinen hevonen ei ole hevonen -dialogin tai -paradoksin. Koulukunta ei menestynyt, koska kiinalaiset eivät pitäneet sofistiikkaa ja dialektiikkaa käytännöllisenä.
Kiinalaisen filosofian käsitteitä
Kiinalaisen filosofian suuriin kiistoihin ovat kuuluneet:
Kiinalaisen filosofian koulukuntia yhdistäviä tekijöitä ovat muun muassa:
Naisia Kansalliskirjastossa
Naisia Kansalliskirjastossa – Aarteita kirjaston kätköistä on Marjut Hjeltin toimittama teos, jossa on näytteitä Kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluvista naisten teksteistä. Kirjan on julkaissut vuonna 2018 Kansalliskirjasto yhdessä Into-kustantamon kanssa.
Tervehdyssanoissaan, jotka on otsikoitu Naisten ääni, Kaari Utrio toteaa: ”Historia hälisee miesten äänellä – – tietomme menneisyydestä kerrotaan miesten kokemuksen kautta”. Menneisyyden nainen näkyy eniten taiteessa, nainen on ollut taiteen kohde. Vasta pari sataa vuotta on naisen ääni kuulunut julkisissa teksteissä. Ja vielä sittenkin, kun naiset alkoivat kirjoittaa, he käyttivät usein nimimerkkiä, koska julkinen toiminta ei ollut kunniallista, kirjoittaa Utrio.
Kirjan toimittanut Marjut Hjelt kirjoittaa esipuheessa, että kirjalla halutaan tuoda esiin naisten ajatuksia ja näkemyksiä, joita on arkistoitu Kansalliskirjastoon eri muodoissa, kirjeen, artikkelin, kirjan, sävellyksen, piirroksen tai maalauksen muodossa. Valinnan kriteerinä on, että näytteellä on jokin yhteys Suomeen, ja Hjelt muistuttaa, että suomalaisuus kattaa myös suomenruotsalaiset, romanit ja saamelaiset. Naisen kuvaajana voi olla myös mies.
Esipuheessa Hjelt kertoo työnsä periaatteista. Aineisto jakautuu vuoden jokaiselle päivälle siten, että jos tekstillä tai kuvalla on yhteys johonkin päivään, ne sijoittuvat sille päivälle, samoin vuodenaika on pyritty ottamaan huomioon. Lopussa on luettelo aiheeseen liittyvää kirjallisuutta ja tietoja kirjan henkilöistä, tosin kaikista ei ole löytynyt henkilötietoja.
Espoo Blues
Espoo Blues oli espoolainen jääkiekkoseura, jonka kotihallina toimi Espoo Metro Areena. Vuonna 1984 perustetun Espoo Bluesin viimeinen kausi Liigassa oli 2015–2016, jonka jälkeen seura ajautui konkurssiin. Espoon Bluesin naiset pelasivat tällä nimellä naisten SM-liigassa vielä muutaman kauden tämän jälkeen, mutta 2019 nimi vaihdettiin Kiekko-Espooksi, joka oli Bluesin aikaisempi nimi. Seuran miesten joukkue tuli tunnetuksi taistelevasta pelitavastaan. Se pelasi paikoin heikosta runkosarjamenestyksestä huolimatta kuuden kauden aikana (2006–2012) viidesti SM-liigan mitalipeleissä. Bluesin juniorituotantoa pidetään yleisesti yhtenä Suomen parhaista.
Bluesin omisti vuodesta 2004 lähtien rikkaiden varallisuudenhoitoon erikoistunut luxemburgilainen vakuutusyhtiö Lombard International Assurance. Sitä ennen Bluesin omisti Jussi Salonojan sijoitusyhtiö JOY Capital Oy. Salonoja toimi myös Bluesin toimitusjohtajana 1. huhtikuuta 2001 – 6. elokuuta 2003. 6. kesäkuuta 2011 ilmoitettiin Markus Lindströmin väistyvän toimitusjohtajan paikalta ja samalla kokonaan pois Bluesin palveluksesta. Hänen paikkansa otti jälleen Jussi Salonoja, jonka tärkeimpiin tehtäviin ilmoitettiin kuuluvan talouden tervehdyttämisen sekä omistuspohjan laajentamisen. 2. helmikuuta 2012 Blues Hockey Oy myi Espoon Bluesin Jääkiekko Espoo Oy -yhtiölle. Yhtiö ajautui kuitenkin konkurssiin maaliskuussa 2016.
Espoo Blues on voittanut historiansa aikana naisten Suomen mestaruuden peräti 14 kertaa ja ollut kerran finaalissa häviävänä osapuolena. Pronssimitalit seura on voittanut viidesti. 20 mitalillaan se on suomalaisen naisjääkiekon menestynein joukkue.
Espoo Blues saavutti ensimmäisen miesten SM-hopeansa kaudella 2007–2008 ja toisen hopeansa kaudella 2010–2011.
Kiekko-Espoon aika alasarjoissa (1984–1992)
15. helmikuuta 1984 Jäähonka, EPS ja EJK yhdistyivät Kiekko-Espooksi ja K-Espoo peri Jäähongan paikan II-divisioonaan. Aluksi kotikenttänä toimi Matinkylän jäähalli. Kiekko-Espoo pelasi ensimmäisen kautensa 1984–1985 II-divisioonan etelälohkossa. Kaudella 1985–1986 K-Espoo pelasi toisen kautensa II-divisioonassa ja oli lohkonsa neljäs. Kaudella 1986–1987 K-Espoo sijoittui lopulta kolmanneksi. Kaudella 1987–1988 Kiekko-Espoo oli II-divisioonan lohkonsa paras ja nousi kauden päätteeksi I-divisioonaan. K-Espoo ylsi heti kolmanneksi ensimmäisellä I-divisioonakaudellaan kaudella 1988–1989. Kausi 1989–1990 I-divisioonassa ei sujunut yhtä menestyksekkäästi K-Espoon jäädessä 9. sijalle. K-Espoo paransi sijoitustaan kaudella 1990–1991 taistelemalla itsensä viidenneksi.
Kausi 1991–1992 oli menestyksekäs Kiekko-Espoon ollessa I-divisioonan paras ja keväällä joukkue juhli nousuaan SM-liigaan pudotettuaan Joensuun Kiekko-Pojat (JoKP) liigasta. Joukkueen tehokkaimmat pistemiehet SM-karsinnassa olivat Jan Långbacka ja tuleva NHL-tähti Jere Lehtinen, I-divisioonassa tehokkain oli Tero Lehterä.
Kiekko-Espoon aika SM-liigassa (1992–1998)
Kausilla 1992–1993 ja 1993–1994 K-Espoo vältti karsinnat ollen 11. ja kaudella 1994–1995 seura ylsi ensimmäisen kerran pudotuspeleihin, mutta nöyrtyi Lukon edessä otteluvoitoin 3–1. Jälleen kaudella 1996–1997 K-Espoo ylsi pudotuspeleihin, mutta hävisi kuitenkin ensimmäisellä kierroksella HPK:lle voitoin 3–1. Kaudella 1997–1998 viimeisiään vedellyt K-Espoo yllätti pudottamalla runkosarjan voittaneen TPS:n puolivälierissä, vaikka K-Espoo oli sijoittunut runkosarjassa vasta sijalle kahdeksan. Välierissä joukkue hävisi kuitenkin HIFK:lle sekä pronssiottelussa Jokereille, joten K-Espoo oli lopulta neljäs, mikä oli Kiekko-Espoon paras sijoitus SM-liigassa.