cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2012
Hakuprosessi
Kilpailuihin tehtiin viisi hakemusta: yksinään kisoja hakeneiden Italian, Turkin ja Kreikan lisäksi yhteishakemuksilla Unkari ja Kroatia sekä Puola ja Ukraina. 8. marraskuuta 2005 UEFA:n toimeenpaneva elin äänesti toiselle kierrokselle Italian (11 ääntä), Kroatian ja Unkarin (9 ääntä) sekä Ukrainan ja Puolan (7 ääntä), kun Turkki sai kuusi ja Kreikka kaksi ääntä. 18. huhtikuuta 2007 pidetyssä viimeisessä äänestyksessä Ukraina ja Puola saivat kahdeksan ääntä kahdestatoista.
Tahdon olla sulle hellä
Julkaisu ja suosio
Kappaleesta tehtiin englanninkielinen versio, nimeltä ”I Wanna Love You Tender”, jonka on sanoittanut Pertti Reponen. Englanninkielisestä kappaleesta tehtyä musiikkivideota on pidetty huonona. Video esitettiin alun perin televisio-ohjelmassa Armi ja Danny Avaruusajassa. Laulu julkaistiin albumilla Danny & Armi.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2012
Karsinnat
Karsintaturnaus EM-kilpailuihin käynnistyi vuonna 2010. Isäntämaiden maajoukkueet (Puola ja Ukraina) saivat kumpikin automaattisesti paikan lopputurnaukseen. Kaikkiaan lopputurnaukseen osallistuu 16 maajoukkuetta.
Metsäkaribu
Metsäkaribu (Rangifer tarandus caribou) on yksi peuran alalajeista. Se on luokiteltu uhanalaiseksi. Se on peuran alalajeista eteläisimpänä tavattava.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2012
Arvonta
Karsintalohkot arvottiin Varsovassa 7. helmikuuta 2010. Ensimmäistä kertaa joukkueet oli nyt jaettu arvontakoreihin UEFA:n maakertoimen perusteella. Arvonnassa joukkueet jaettiin kuuteen kuuden joukkueen ja kolmeen viiden joukkueen lohkoon.
Karsinnoista selvinneet joukkueet
thumb|Kartta karsiutuneista maista. Punaisella merkitty karsiutuneet valtiot ja sinisellä valtiot, jotka pelasivat lopputurnauksessa. Harmaalla on merkitty valtiot, jotka eivät ole UEFAn jäseniä. Lohkovoittajat sekä paras lohkokakkonen pääsivät suoraan kisoihin, muut lohkokakkoset etenivät jatkokarsintaan.
Tahdon olla sulle hellä
Julkaisu ja suosio
Kappaleen suuresta suosiosta kertoo myös suuri parodiaversioiden määrä. Parodiaversion kappaleesta ovat tehneet muun muassa Vesa-Matti Loiri sketsihahmojensa esittäminä, Osmo's Cosmos, Tony Halme ja Jope Ruonansuu. Loirin versiossa, joka esitettiin Vesku Show'ssa, hänen sketsihahmonsa Tyyne ja Jean-Pierre Kusela laulavat laulun duettona. Ruonansuun versio on nimeltään ”Tahdon olla sulle hellu, Tellu”, ja siinä hän laulaa Mauno Koiviston äänellä hellyydenosoituksia Tellervo Koivistolle. Juha Vainio kuuli Ruonansuun version ja käski päästää Ruonansuun heti levytysstudioon.
Laulun sanoitukset ja nuotit julkaistiin Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan kolmannessa osassa.
Kappaleen rakenne
Kappale alkaa kitaraintrolla, joka on samantapainen kuin kappaleessa ”Keskiyön aikaan” (”I'll Meet You at Midnight”). Kappale on rakenteeltaan muotoa AABA, eli kahden A-osan jälkeen tulee B-osa ja sen jälkeen taas A-osa. Tämä muoto esiintyy kahdesti, minkä jälkeen loppuhäivytys lähenee. Lisäksi ensimmäisen AABA-kierroksen jälkeen tulee välisoitto, joka on sama kuin intro. Sanoitukset ensimmäisessä ja toisessa kertosäkeistössä ovat hieman erilaiset. Kappaleen sävellaji on suurimmaksi osaksi e-molli, mutta kertosäkeessä siirrytään G-duuriin.
Sanoitukset sisältävät hellyydenosoituksia, jotka laulaa ensin Danny ja myöhemmin Armi vuorolaulantana. A-osat alkavat säkeellä ”Tahdon sulle olla hyvin hellä” eli kappaleen nimeä ei varsinaisesti mainita kertaakaan.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2012
Lopputurnauksen lohkoarvonnat
Alkulohkot arvottiin 2. joulukuuta 2011 Kiovan Ukraina-palatsissa. Joukkueet oli jaettu neljään arvontakoriin siten, että isäntämaat ja hallitseva Euroopan-mestari Espanja sijoitettiin koriin 1. Muut joukkueet sijoitettiin silloisen rankingin perusteella koreihin järjestyksessä, minkä jälkeen jokaisesta korista arvottiin yksi joukkue jokaiseen lohkoon.
Kokoonpanot
Turnauksessa mukana olevien joukkueiden tuli nimetä 23 pelaajan miehistö, joista kolme (3) on maalivahteja. Joukkueiden lopullinen kokoonpano tuli olla vahvistettuna viimeistään 29. toukokuuta 2012.
Pelipallo
Kisojen virallinen pelipallo on Adidas Tango 12. Pallon päävärit ovat musta ja valkoinen. Pallon valmistanut Adidas ilmoitti, että edellisten MM-kisojen viralliseen pelipalloon Jabulaniin verrattuna pallon lentorata on tasaisempi ja pelaajien on helpompi kontrolloida sitä. Erityisesti maalivahdit arvostelivat paljon Jabulania MM-kisoissa.
Iskulause
Mestaruuskilpailuden iskulause oli ”Luomme historiaa yhdessä” (puolaksi Razem tworzymy przyszłość, Luomme tulevaisuutta yhdessä, ukrainaksi Творимо історію разом).
Ottelupaikat
Kisojen avajaiset ja avajaisottelu järjestettiin Varsovassa, ja loppuottelu pelattiin Kiovassa.
Ottelut
Kellonajat Suomen kesäaikaa (UTC+3).
Sijoitusten määräytyminen alkulohkoissa
Lohkosijoitukset ratkaistaan seuraavasti :
Lohko A
Kreikka sijoittui Venäjän edelle voitettuaan keskinäisen ottelun.
Lohko D
Ukraina sijoittui Ruotsin edelle voitettuaan keskinäisen ottelun.
Pudotuspelit
Pudotuspeleissä ottelun ollessa tasatuloksessa varsinaisen peliajan jälkeen, pelattiin 2 × 15 minuutin jatkoaika. Jos tilanne oli tasan jatkoajankin jälkeen, ottelun tulos ratkaistiin rangaistuspotkukilpailulla.
Maalintekijät
Kolme maalia (6 pelaajaa):
Kaksi maalia (10 pelaajaa):
Yksi maali (37 pelaajaa):
Oma maali:
Kritiikki ja sakkotuomiot
Ukrainan entisen pääministerin Julija Tymošenkon vankeustuomion ja kohtelun vuoksi useat eurooppalaiset poliitikot uhkasivat boikotoida kisoja. Muun muassa Iso-Britannian hallinto ei lähettänyt ministereitä Englannin alkulohkon peleihin. Samoin Saksan hallinto, Tšekin presidentti ja Euroopan komission johtohenkilöitä boikotoivat kilpailuja.
UEFA jakoi turnauksen aikana useita sakkotuomioita jalkapalloliitoille ja yksittäiselle pelaajalle. Tanskalainen Nicklas Bendtner sai 100 000 euron sakot sekä yhden ottelun pelikiellon näytettyään ottelussa Portugalia vastaan boksereitaan, joissa näkyi henkilökohtaisen sponsorin logo. Paddy Power päätyi myöhemmin maksamaan Bendtnerin sakot. Saksan ja Portugalin välisessä ottelussa Saksan jalkapalloliitto sai 10 000 euron sakot kannattajien heitettyä kentälle paperipalloja. Portugali sai samassa ottelussa 5 000 euron sakot, koska joukkue viivästytti toisen puoliajan alkamista. Kroatian jalkapalloliitto sai 80 000 euron sakot, kun joukkueen kannattajat olivat ottelussa Italiaa vastaan ampuneet raketteja sekä laulaneet rasistisia kannatuslauluja. Kroatiaa sakotettiin myös 25 000 eurolla, kun kroattikannattajat pyrkivät Irlantia vastaan pelatussa ottelussa kentälle ja ampuivat ilotulitteita. Englannin jalkapalloliitto sai 5 000 euron sakot, kun englantilainen kannattaja pyrki kentälle. Venäjän jalkapalloliitto sai 35 000 euron sakot rakettien ampumisesta sekä laittomista banderolleista. Saksan jalkapalloliitto sai toisen sakkorangaistuksen, kun Saksan kannattajat käyttäytyivät sopimattomasti Tanskaa vastaan käydyssä ottelussa, heiluttaen mm. kansallissosialistisen Saksan hakaristilippua. Sakon suuruus oli 25 000 euroa. Puolan jalkapalloliitto sai 4 000 euron sakot ilotulitteiden takia. Samasta ottelusta Venäjälle annettiin 30 000 euron sakot laittomien banderollien, kentälle pyrkimisen ja ilotulitteiden takia.
Esther Ekström
Esther Maria Ekström (23. helmikuuta 1899 Sundsvall, Ruotsi – 13. helmikuuta 1955) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Fenkyylialkoholi
Fenkyylialkoholi eli fenkanoli (C10H18O) on terpeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste, joka sisältää alkoholeille tunnusomaisen funktionaalisen ryhmän. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteissa.
Esiintyminen luonnossa ja ominaisuudet
Fenkyylialkoholia esiintyy pienissä määrin useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Muun muassa fenkolissa (Foeniculum vulgare), appelsiini, limetin, greipin ja muiden sitrushedelmien mehussa ja kuoressa, männyssä ja kuusessa.
Huoneenlämpötilassa fenkyylialkoholi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta, jolla on kamferia ja sitruksia muistuttava tuoksu. Yhdiste liukenee vain hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin.
Valmistus
Fenkyylialkoholia valmistetaan tyypillisimmin pelkistämällä fenkonia ja puhdistetaan uudelleenkiteyttämällä bentseenin ja petrolieetterin seoksesta.
Edvard Kardelj-Sperans
Edvard Kardelj-Sperans (27. tammikuuta 1910 Ljubljana, Slovenia, Itävalta-Unkari – 10. helmikuuta 1979 Ljubljana, Jugoslavia) oli jugoslavialainen kommunistipoliitikko, valtiomies, Jugoslavian ulkoministeri 1948–1953, kirjailija. Kansallisuudeltaan hän oli sloveeni. Häntä pidetään Jugoslavian omintakeisen kommunismin keskeisenä teoreetikkona.
Kardelj syntyi Ljubljanassa, Sloveniassa, Itävalta-Unkarissa. Hän toimi laittomassa kommunistipuolueessa, ja oli tämän vuoksi ollut vangittuna 1930-luvulla. Toisen maailmansodan hän toimi partisaanijoukoissa. Hän oli yksi merkittävimmistä kommunistisen ideologian teoreetikoista Josip Broz Titon hallituksessa Jugoslaviassa. Hän toimi Jugoslavian sotilasjärjestössä KOS. Hän myös johti Jugoslavian neuvotteluja Stalinin kanssa 1940-luvun lopulla ja oli vaikuttamassa Jugoslavian irrottautumiseen Neuvostoliiton valtapiiristä.
Nordberg
Nordberg on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Eddie Hazel
Eddie Hazel (10. huhtikuuta 1950 – 23. joulukuuta 1992) oli yhdysvaltalainen funk-kitaristi, joka oli genrensä merkittävimpiä. Eddie Hazel teki suurimman osan tuotannostaan George Clintonin ja tämän luotsaaman Funkadelic -yhtyeen kanssa.
Elämä ja ura
Eddie Hazel syntyi Brooklynissä, New Yorkissa mutta muutti sittemmin New Jersey'hin, koska hänen äitinsä Grace Cook ei halunnut poikansa kasvavan vaarallisessa, huumeiden ja rikollisuuden vaivaamassa kaupungissa. Jo hyvin nuoressa iässä Eddie sai joululahjaksi isoveljeltään kitaran. Kahdentoista vuoden iässä hän tapasi musiikillisen yhteistyökumppaninsa Billy "Bass" Nelsonin. Hazelista ja Nelsonista tuli läheisiä ystäviä ja he soittivat sekä lauloivat yhdessä.
Vuonna 1967, The Parliaments, George Clintonin johtama doo wop -yhtye, pääsi listoille kappaleellaan "I Wanna Testify". Billy Nelson oli ollut jo tässä vaiheessa yhtyeen mukana levyttämässä kyseistä hittiä, ja kun yhtye palasi takaisin kiertueelta, Clinton ja Nelson yrittivät palkata Hazelin mukaan yhtyeeseen. Hazelin äiti oli tätä ajatusta vastaan, koska Eddie oli vasta 17-vuotias.
Myöhemmin äiti kuitenkin muutti mielensä, ja syksyllä 1967 The Parliaments lähti kiertueelle mukanaan Hazel ja Nelson. Philadelphiassa kiertueella ollessaan Hazel tapasi rumpali Tiki Fulwoodin, joka korvasi pian yhtyeen aiemman rumpalin. Nelsonista ja Hazelista tuli tuolloin Parliaments ryhmän taustayhtyeenä toimineen Funkadelicin selkäranka. Lopulta Parliaments -nimestä luovuttiin oikeudellisista syistä ja Billy Nelsonin keksimä "Funkadelic" -nimi otettiin koko yhtyeen käyttöön.
Funkadelicistä kasvoi nopeasti funkia ja rockia yhdistelevä bändi, joka sai vaikutteitaan mm. legendaariselta rock-kitaristi Jimi Hendrixiltä ja Frankie Lymoniltä. Funkadelicin miehitys vahvistui, kun ryhmään lisättiin vielä Tawl Ross (rytmikitara) ja Bernie Worrell (kosketinsoittimet). Lisäyksien jälkeen yhtye julkaisi kolme ensimmäistä levyään, Funkadelic (1970), Free Your Mind... And Your Ass Will Follow (1970) ja Maggot Brain (1971). Nämä kolme levyä julkaistiin kahden vuoden sisällä.
Maggot Brain on ehkäpä kaikista levyistä eniten rock-vaikutteita sisältävä. Levy sisältää myös Eddie Hazelin ehkäpä parhaimman taidonnäytteen kitarataidoistaan kappaleessa Maggot Brain, joka on lähinnä Hazelin kitaraa sisältävä kappale. On sanottu, että George Clinton sanoi Hazelille ennen kappaleen alkua, että "play like your momma just died" (soita kuin äitisi olisi juuri kuollut). Tuloksena oli kymmenen minuutin mittainen kitarasoolo, joka jäi historiaan Hazelin legendaarisimpana kappaleena. Kappaleen ja levyn nimi viittaa mielentilaan, joka aiheutuu huumeiden käytöstä. Levyllä on myös Hazelin toinen kappale, "Super Stupid", jossa hän hoitaa itse myös laulamisen.
Eddie tunnettiin huume-ongelmistaan, mutta hän ei ollut ainoa joka oli käyttänyt huumeita Funkadelicissa. Tawl Ross jätti yhtyeen sekoitettuaan päänsä lopullisesti LSD:llä. Samoin rumpali Tiki Fulwood käytti huumeita yhdessä Hazelin kanssa. Hazelin huumeiden käytöstä on liikkunut monia tarinoita, esimerkiksi yksi tarinoista kertoo kuinka Hazel yritti käyttää heroiinia lentokoneessa.
Eddie Hazel ei osoittanut laantumisen merkkejä levyllä vuonna 1974 julkaistulla levyllä, Standing on the Verge of Getting It On, jossa miltei pääosassa on Hazelin kitara. Hazel oli myös yhtyeen merkittävä säveltäjä, joka laati kappaleita Clintonin kanssa (Hazel käytti säveltäjänä nimeä G. Cook ohjatakseen rojaltit äidilleen). Kun Parliament -nimi otettiin uudestaan käyttöön ilman s-kirjainta, Hazel oli mukana Parliamentin levyillä Up from the Down Stroke (1974) ja Chocolate City (1975). Vuoden 1975 jälkeen Hazelin yhteistyö Clintonin kanssa jäi useiksi vuosiksi vähemmälle, eikä hän ollut lainkaan mukana Funkadelicin kaupallisesti menestyneimmällä albumilla, One Nation Under A Groove. Ongelmien syyksi mainitaan usein, että Clintonin mielestä Hazel käytti liikaa rahoja huumeisiin ja oli siksi vähentänyt tämän palkkioita. Vuonna 1976 Funkadelic julkaisi kitaristin elämästä kertovan albumin, Hardcore Jolliesin. Eddie Hazel soitti soolokitaraa vain albumin ensimmäisellä kappaleella, Comin' Round The Mountainilla. Hazel työskenteli tämän jälkeen esimerkiksi kuuluisan Temptations-yhtyeen kanssa.
Vuonna 1977 Hazel levytti sooloalbumin, Games, Dames and Guitar Thangs. Tämä jäi Hazelin viimeiseksi elinaikanaan julkaistuksi levyksi. Levy ei ole niin merkittävä kappalemateriaalinsa puolesta, mutta sen avulla voi tutustua hyvin Hazelin kykyihin kitaristina. Hazel keikkaili George Clintonin yhtyeiden kanssa 1970- ja 1980-luvulla vielä melko aktiivisesti. Keikoilla esiintyi Eddien lisäksi myös nuori kitaristilupaus Michael Hampton, ja Hazel vetäytyi muutenkin pois valokeilasta, vaikka jatkoikin esiintymistä.
23. joulukuuta 1992, 42-vuotias Eddie Hazel kuoli sisäiseen verenvuotoon ja maksaongelmiin. Kappale "Maggot Brain" soitettiin hänen hautajaisissaan. Kuolemansa jälkeen julkaistiin vielä monia levyjä kuten uusi painos soololevystä Games, Dames and Guitar Thangs vuonna 2004, jossa oli nyt mukana lisämateriaalia. Vuonna 1994 julkaistiin neljä uutta raitaa sisältänyt EP, Jams from the Heart. Bill Laswell tuotti paljon Hazelin kuoleman jälkeen julkaistua materiaalia kuten levyn Axiom Funk: Funkcronomicon (1995). Myös basisti Bootsy Collins on ollut mukana työskentelemässä Hazelin postuumeilla julkaisuilla.
Eddie Hazel jäi historiaan funkin, etenkin funk rockin, keskeisimpiin kuuluvana kitaristina.
Sokerimänty
Sokerimänty (Pinus lambertiana) on mäntyjen sukuun kuuluva ainavihanta havupuu. Laji on saanut nimensä makeasta pihkastaan, joka sisältää paljon ksylitolia. Vanhin ajoitettu puu on noin 800-vuotias. Intiaanit käyttivät sokerimännyn pähkinöitä osana ravintoaan. Sokerimäntyä vaivaavista sienistä yleisin on Cronartium ribicola -sieni, joka on tuhonnut suuria määriä sokerimäntyjä.
Sokerimäntyä tavataan alkuperäisenä Yhdysvaltain länsiosissa Oregonin ja Kalifornian osavaltioissa sekä hyvin pienellä alueella Nevadassa, mutta myös Luoteis-Meksikossa Baja Californian osavaltiossa. Lajin alkuperäistä elinympäristöä ovat vuoristojen rinteet 300–3 200 metrin korkeudessa.
Kuvaus
thumb|left|120px|Sokerimänty. Sokerimänty on mäntylajeista suurin. Sen normaali pituus on 40–60 metriä, mutta pisin mitattu sokerimänty Yosemiten kansallispuistossa on saavuttanut 81,7 metrin korkeuden. Rungon ympärysmitta on 1,5–2,5 m, parhaimmillaan yli 3,5 m.
Puun parhaita tuntomerkkejä ovat viisi 6–11 cm pitkää neulasta samassa kannassa ja suuret kävyt, jotka voivat kasvaa jopa 50–66 cm mittaisiksi.
Matthew Weiner
Matthew Weiner (s. 29. kesäkuuta 1965 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja. Hän on luonut televisiosarjan Mad Men (2007–2015), minkä lisäksi hänet tunnetaan myös työstään rikosdraama Sopranosin (1999–2007) viidennellä ja kuudennella tuotantokaudella. Weiner on voittanut monia palkintoja, muun muassa yhdeksän Primetime Emmy -palkintoa, kolme Golden Globea ja kuusi Writers Guild of America -palkintoa. Time valitsi hänet yhdeksi maailman vaikutusvaltaisimmista henkilöistä vuonna 2011.
Nuoruus
Matthew Weiner syntyi vuonna 1965. Hän opiskeli filosofiaa, kirjallisuutta ja historiaa Wesleyanin yliopistossa, kunnes suoritti maisterin tutkinnon elokuva-alalla Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Pyydä vain
Pyydä vain on Kirkan vuonna 1992 ilmestynyt albumi. Albumi on ylittänyt kultalevyn rajan.
Kappaleet
Sanoitukset Vexi Salmi, ellei toisin mainita. Sovitukset Kassu Halonen.
A-puoli:
B-puoli:
Kokoa mut
Kokoa mut on suomalaisen näyttelijä/laulaja, Aleksi Sariolan Illi -nimellä julkaistu esikoisalbumi. Albumin kappaleista "Punaista" ja "Hukkaa päivä" on tehty musiikkivideot. Edellinen kappaleista julkaistiin myös singlenä, ja se ylsi Suomen virallisen singlelistan sijalle 12. Albumia on tuottanut Emma-palkinnoillakin palkittu tuottaja Jukka Immonen.
Catri Gripenberg
Catri Mathilda Gripenberg (6. elokuuta 1884 Lappee – 3. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän työskenteli kanslistina Helsingin poliisilaitoksessa ja asianajotoimisto Dittmar & Indreniuksessa. Hänen isänsä oli senaattori Johannes Gripenberg.
Cherokeet
Cherokeet ovat Pohjois-Amerikan asukasluvultaan suurin intiaanikansa, joka 1500-luvulla, eurooppalaisten kontaktin aikaan asutti nykyisen Yhdysvaltojen itä- ja kaakkoisosia. Myöhemmin 1800-luvulla heidät pakkosiirrettiin Ozarkin ylätasangolle, Kansasiin ja Oklahomaan. Cherokeet olivat yksi niin kutsutuista viidestä sivistyneestä heimosta.
Varhaiset suhteet siirtolaisiin
Espanjalainen tutkimusmatkailija ja valloittaja Hernando de Soto retkikuntineen matkusti vuonna 1540 ensimmäisenä eurooppalaisena Pohjois-Amerikan kaakkoisalueella ja oli hyvin vaikuttunut cherokeiden kehittyneestä kulttuurista. Vuosikymmeniä myöhemmin cherokeiden kylissä vieraili satunnaisia ranskalaisia turkiskauppiaita, mutta ensimmäinen vakituisen kauppasuhteen eurooppalaisiin cherokeet loivat 1630-luvun alussa, jolloin nykyisten Virginian ja Pohjois-Carolinan brittiläisten siirtokuntien kauppiaat tutustuivat paikallisiin intiaanikyliin. Vuosien 1689–1763 välillä käydyissä ranskalais-intiaanisodissa cherokeet taistelivat pääasiassa brittien puolella. Samalla cherokeet joutuivat sotimaan Uutta Ranskaa tukevia heimoja vastaan, vaikka nämä eivät olleet heidän perinteisiä vihollisiaan.
Nykyisen Montgomeryn liepeille Alabamaan rakennettu Uuden Ranskan linnake ja kauppa-asema Fort Toulouse veti cherokeita puoleensa 1720-luvun aikana. Ranskalaiset kohtelivat intiaaneja paremmin kuin britit ja voittivat nopeasti cherokeiden luottamuksen. Tämä sai englantilaiset valppaiksi ja estääkseen cherokeiden ja Uuden-Ranskan mahdollisen liiton he ryhtyivät tarvittaviin toimenpiteisiin. Sir Alexander Cuming houkutteli cherokeiden päälliköitä matkustamaan Englantiin tapaamaan kuningasta ja vannomaan uskollisuuttaan kruunulle. Samalla kirjoitettiin sopimus, joka velvoitti cherokeet käymään kauppaa ainoastaan englantilaisten kanssa, vapauttamaan kaikki orjansa ja ajamaan mailtaan kaikki ei-englantilaiset. Palatessaan maahansa takaisin cherokeet saivat briteiltä suuren määrän tuli-aseita ja ammuksia.
Vuonna 1738 Charlestoniin saapunut orjalaiva toi mukanaan isorokon, joka kulkeutui kauppiaiden mukana cherokeiden kyliin. Heidän omat vastalääkkeensä eivät tehonneet eurooppalaisiin kulkutauteihin ja perimätiedon mukaan tuhansia cherokeista menehtyi. James Adair, englantilaiskauppias, joka oli asunut cherokeiden parissa vuosia, kuvasi raporteissaan monien cherokeesotureiden tehneen itsemurhan nähtyään miten isorokko turmeli heidän fysiikkansa ja ulkonäkönsä. Isorokko tuhosi suurelta osalta myös cherokeiden uskonnolliset perinteet ja useat heidän kylänsä autioituivat Georgia jokien varsilla.
pienoiskuva|Päällikkö Oconostota johti monia cherokeiden sotaretkiä englantilaisia vastaan. Vuonna 1762 [[Francis Parsons maalasi hänestä muotokuvan.]] Epidemian jälkeen cherokeet eivät vahvistuneet ennalleen. Vuonna 1759 he riitaantuivat Virginian siirtolaisten kanssa ja tästä seurasi kaksivuotinen sotatila. Englantilaiset hävittivät useita cherokeiden asuttamia kyliä kunnes intiaanit olivat valmiit solmimaan rauhan.
Seuraavien vuosien aikana cherokeet luovuttivat briteille metsästysmainaan käyttämiään maa-alueita Kentuckystä. Myös yhä suurempia osia Tennesseestä siirtyi valkoisten haltuun. Skottilaiset ja englantilaiset uudisasukkaat naivat cherokeetyttöjä vain päästäkseen käsiksi näiden omistamiin maihin. Näin syntyneistä seka-avioliitoista oli seurauksena maiden hupenemisen ohella se, että cherokee-vereen sekoittui yhä enemmän eurooppalaista verta. Tosin erään tällaisen liiton seurauksena syntyi vuonna 1790 John Ross (Kooweskoowe), joka seuraavalla vuosisadalla nousi kansansa suureksi johtajaksi.
Oman kulttuurin katoaminen
Vuonna 1819 cherokeet painostettiin sopimuksen avulla luopumaan suurista maa-alueistaan pohjois-Carolinassa ja Tennesseessä. Hieman myöhemmin Cherokeiden kansakunta sai oman perustuslain ja vuonna 1827 alkoi ilmestyä oma sanomalehti Cherokee Phoenix. Osa kansasta ei hyväksynyt valkoisen miehen mukanaan tuomia muutoksia, vaan siirtyi Arkansasiin, jossa joutuivat taistelemaan metsästysmaista osagien kanssa.
Vuonna 1835 lupautuivat cherokeet New Echotan sopimuksen mukaan luopumaan kaikista maistaan Mississipin itäpuolella. Osa noudattikin kuuliaisesti sopimusta jättäen maansa, mutta tuhannet Georgiaan jääneet cherokeet jatkoivat oikeuksiensa puolustamista yrittäen kumota viimeisimmän sopimuksen, jonka katsoivat epäpäteväksi.
Kultalöydöt cherokeiden mailta vauhdittivat Georgian osavaltion toimia ottaa intiaanialueet haltuunsa väkipakolla. Uusi presidentti Martin Van Buren jatkoi edeltäjänsä tiukkaa intiaanipolitiikkaa ja ryhtyi pakkotoimiin. Vuoden 1838 aikana cherokeet aidattiin vankileireihin kenraali Winfield Scottin johtaessa toimenpidettä.
Kyynelten polku
pienoiskuva|Kyynelten polun reitit. Keväällä 1838 alkanut cherokeiden muutto on saanut nimen kyynelten polku. Se on noussut koko intiaanien pakkomuuton symboliksi. Arviolta 17 000 intiaania lähti matkaan lähes 2 000 kilometrin taipaleelle. John Ross sai tehtäväkseen johtaa kansaansa traagiseksi osoittautuneen taipaleen aikana. Muutto suoritettiin kahdessa erässä ja useimmat matkaajat joutuivat suoriutumaan edessä olevasta koettelemuksesta kävellen. Voimakkaasti vaihtuvissa sääolosuhteissa juuriltaan revitty kansakunta kulki sotilaiden vartioimina kohti uutta määränpäätään Oklahomaa, jonne oli varattu alue heitä varten. Sateiden muuttuminen lumeksi ja veden jäätyminen pohjustivat cherokeiden kohtaloa, jonka viimeistelivät ravinnon puute, kulkutaudit ja rosvojoukkojen toistuvat hyökkäykset.
Matkan varrelle jäi arviolta 4 000 cherokeeta. Tuskallinen vaellus päättyi maaliskuussa vuonna 1839 kestettyään puoli vuotta. Läheskään kaikki cherokeet eivät olleet kuitenkaan lähteneet "Kyynelten polulle". Osa heistä oli paennut Great Smoky -vuorille onnistuen täten välttämään rasittavan matkan. Piileskeltyään vuosikaudet savuisten vuorten louhikoissa, he onnistuivat valkoisten ystäviensä myötävaikutuksella saamaan itselleen reservaatin Pohjois-Carolinan alueelta.
pienoiskuva|Stand Watie. Kun Yhdysvaltain sisällissota (1861–1865) alkoi, cherokeet äänestivät julkisesti Unionista eroamisen puolesta. Äänestys jakoi kansan kahtia ja iäkäs päällikkö Stand Watie johti cherokee-armeijansa konfederaation puolelle. Unionia kannattanut John Ross ei hyväksynyt Watien päätöstä, vaan johdatti suurimman osan cherokeita Kansasiin, jossa nämä liittyivät Unionin puolustajiin. Etelään jäänyt Watie ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja hän valtasi muun muassa cherokeiden pääkaupungin ja poltti John Rossin talon.
Sisällissodasta 2000-luvulle
Sotavuosien aikana cherokeet menettivät kolmasosan väestöstään, eikä heidän vaurautensa palautunut enää sotaa edeltävien vuosien tasolle. Yhdysvaltain liittohallitus muisti cherokeiden eroamisen Unionista ja mitätöi tämän johdosta kaikki aiemmat cherokeita koskevat lait. Uudet sopimukset määräsivät suuren osan cherokeiden maista rautatiehankkeen alle. Vuonna 1889 kehitetty yleinen palstoituslaki kääntyi sekin intiaaneja vastaan ja 1890-luvulla cherokeet menettivät suuren lisämaansa (Cherokee outlet), joka myöhemmin avattiin uudisasukkaiden asuttavaksi.
pienoiskuva|Wilma Mankiller Cherokeille 1900-luvun alku merkitsi juurtumista yhä syvemmälle uuteen kulttuuriin. Eräs kuuluisuuteen noussut cherokee oli Will Rogers, joka loi näkyvän uran näyttelijänä, radiopersoonana ja koomikkona 1920- ja 1930-luvuilla. Jälikimmäisellä vuosikymmenellä myös cherokeiden toimeentulo ja koulutus alkoivat kohentua hallituksen tuen ansiosta. Asiaa yritti pohjustaa jo Yhdysvaltain senaatissa 1907–1925 istunut cherokee Robert L. Owen, mutta vasta presidentti Herbert Hooverin seuraaja Franklin Delano Roosevelt sai aikaan intiaanien olojen muuttumisen paremmaksi. Vuosisadan puolivälissä lakimies Napoleon B. Johnson äänestettiin intiaanien valtakunnallisen järjestön National Congress of America Indiansin ensimmäiseksi presidentiksi. Vuonna 1985 cherokeet saivat ylipäällikökseen Wilma Mankillerin, josta samalla tuli ensimmäinen nykyaikainen nainen suuren intiaanikansan johtajana. Hänet valittiin uudelleen vielä vuosina 1987 ja 1991. Terveysongelmiensa vuoksi Mankiller ei asettunut ehdolle enää vuonna 1995, vaan vetäytyi syrjään.
Nykyään cherokeiden määrä ylittää yksinomaan Oklahomassa reilusti yli 300 000. Savuisten vuorten reservaatissa heitä lienee noin 10 000. Monet muut cherokee-yhteisöt ylläpitävät kansansa identiteettiä Etelä-Carolinassa, Tennesseessä, Alabamassa, Floridassa, Missourissa ja Oregonissa. Valtaosa väestöstä omaa vain pienen osan cherokee-verta, sillä cherokeiden keskuudessa ei jäsenyyden vaatimuksena käytetä verimäärä-lakia. (Blood Quantum)
Moni yhdysvaltalainen, etenkin moni viihdealan tähti, on kertonut esivanhemmissaan olleen cherokeita. Heihin lukeutuvat esimerkiksi Elvis Presley, Johnny Cash, Cher, Johnny Depp, Burt Reynolds, Ava Gardner, Quentin Tarantino, Val Kilmer, Chuck Norris, Tina Turner, Miley Cyrus ja Willie Nelson sekä poliitikot Bill Clinton ja Elizabeth Warren. Monessa tapauksessa tieto on suvussa kulkenutta legendaa, jolle ei ole olemassa dokumentoituja todisteita. Näitä polveutumistarinoita keksittiin etelävaltioissa 1800-luvun puolivälissä todistamaan sitä, että suku oli asunut etelävaltioissa jo kauan, tai tukemaan konfederaation asukkaiden vastarintaa hävityn sisällissodan jälkeen.
Nimen alkuperä
Cherokeiden omakielinen nimi oli varhaisella aikakaudella Keetoowah, joka on käännetty "perusihmisiksi". On uskottu, että monet luolat toimivat muinaisina aikoina cherokeiden asumuksina. Siihen viittaa wyandotien heistä käyttämä nimi "luolaihmiset". Muut irokeesikansat kutsuivat heitä "luolamaan asukkaiksi" ja siouxkieliset catawbat nimittivät heitä "maan sisältä tuleviksi". Chickasawit ja choctawit tunsivat cherokeet nimellä Chilukki, joka tarkoitti "Koiraihmisiä". Creekit käyttivät heistä nimeä Chelokeet eli "Vierasta kieltä puhuvat". Tämä nimi muuntautui eurooppalaisten suussa cherokeeksi, josta tuli yleinen kutsumanimi.
Kieli
pienoiskuva|vasen|Sequoyah esittelemässä keksimäänsä tavukirjoitusta. Cherokeet on luokiteltu irokeesien kieliryhmään, joka historiallisen ajan alussa levisi laajalle Pohjois-Amerikan koillis- ja itä-rannikolla. Cherokeen kieli sai oman kirjoitusasunsa 1800-luvun alkupuolella, jolloin Sequoyah (n. 1767–1843) loi vuosien työn tuloksena kansalleen oman kirjoitusjärjestelmän. Sequoyah sai idean eurooppalaisten kirjoituksesta, mutta ei osannut lukea sitä ja siten suoraan kopioida latinalaista aakkostoa. Hän päätyikin aakkoskirjoituksen sijaan tavukirjoitukseen nimeltä cherokeelainen kirjaimisto, jossa kukin merkki vastasi cherokeen kielen yhtä tavua. Kirjoituksessa käytetään monia suoraan latinalaisesta aakkostosta lainattuja kirjaimia, mutta täysin eri merkityksessä. Kirjoitusjärjestelmä saavutti cherokeiden keskuudessa suuren suosion ja sitä käytetään jonkin verran edelleen, se on muun muassa lisätty Unicode-merkistöön.
Kylät ja klaanit
Kun espanjalainen tutkimusmatkailija ja valloittaja Hernando de Soto kyläili vuonna 1540 cherokeiden mailla, tapasi hän kansan, jonka kulttuuri ja yhteiskunta oli kehittynyt sangen moninaiseksi. Pääkaupunki Echota (Itsati) sijaitsi nykyisen Madisonvillen lähettyvillä Tennesseessä. 1600-luvun aikana lähelle Calhounia rakennettiin uusi pääkaupunki Georgiassa. Vuonna 1729 tehdyssä laskennassa cherokeiden yhteisluvuksi saatiin 20 000 henkeä ja heitä asui 64 eri kylässä.
Pääosin cherokeiden kylät käsittivät keskimäärin noin 50 asumusta. Majojen rungot oli rakennettu puusta ja niiden seinät olivat savettua oksapunosta. Usein koko rakennelma oli puolittain maan sisässä. Majat ympäröivät kylän keskustassa olevaa riittitaloa, jossa seremonioiden pidon lisäksi kokoontui heimoneuvosto.
Cherokeiden kyläheimot muodostivat hyvin organisoidun liittokunnan. Koko kansalla oli yhteinen rauhanpäällikkö, joka johti valkoisia kyliä. "Punaisilla kylillä" oli vastaavasti yhteinen sotapäällikkö. Saadakseen eri asiat toimimaan parhaalla mahdollisella tavalla oli cherokeilla seitsemän eri klaania, joista kukin oli saanut hoitaakseen ennalta määrättyjä tärkeitä tehtäviä. Vaikutusvaltaisin oli Aniwayah, "Susien klaani", josta tulivat sotapäälliköt. Rauhanpäälliköt edustivat Anigilohia, käännöksestä riippuen "Tuulen klaania" tai "Pitkien hiusten klaania". He olivat tyylitietoisia ja ylpeilivät huolitelluilla kampauksillaan. Klaani Aniawi eli "Poroklaani", edusti metsästäjiä ja nopeita juoksijoita. Muut klaanit olivat Aniwodi "Väriklaani", Anigatogeioi "Villin perunan klaani", Anitsisqua "Lintujen klaani" sekä Anisahoni "Sininen klaani". .
Klaaneja ei valittu, vaan niihin synnyttiin. Lapset saivat aina äitinsä klaanin jäsenyyden, säilyttäen kuitenkin kosketuksen myös isien ja isoisiensä klaaneihin.
Elinkeinot ja kaupankäynti
Cherokeet viljelivät muun muassa auringonkukkaa, kurpitsaa ja tupakkaa. Heidän maissinsa käsitti kolme eri lajiketta: yksi paahdettavaksi, toinen keitettäväksi ja kolmas jauhettavaksi leipäjauhoiksi. Jo 1600-luvun jälkipuoliskolla maanviljely joutui antamaan enemmän tilaa metsästykselle, koska turkikset olivat eurooppalaisten kanssa käydyn kaupan kaupan kannalta välttämättömiä. Etelä-Carolinan siirtokunta kannusti alueen intiaaneja toimittamaan heille sota-vankeja, joiden vaihtoarvo oli suuri. Näin kauppapaikat täyttyivät turkiksien lisäksi siepatuista intiaaneista, jotka myytiin orjatyövoimaksi. Cherokeet vastustivat aluksi orjakauppaa, mutta eivät saaneet vastakaikua. Varhain 1700-luvulla cherokeista itsekin tuli orjakauppiaita, sillä saadakseen riittävästi brittiläisiä kauppatarvikkeita kuten tuli-aseita heidän oli lisättävä kauppavalikoimiinsa orjat. Muskettien avulla he pystyivät puolustamaan tehokkaammin kyliään shawneiden, irokeesien ja muiden pohjoisesta tulevien vihamielisten heimojen hyökkäyksiltä. Myöhemmin 1800-luvulla cherokeiden heimosodat keskittyivät eteläisille tasangoille, jossa heillä oli toistuvia yhteenottoja osagien ja wichitojen kanssa. Kaupankäynti muotoutui kaiken aikaa, sillä riistan vähenemisen myötä maanviljelytuotteiden osuus kaupassa lisääntyi.
Vaatetus
Cherokeiden vaatetus koki monia muutoksia vuosisatojen aikana. Alun perin he käyttivät pesukarhun nahoista tehtyjä turkislakkeja, joista useihin oli jätetty häntä. Davy Crockettin kerrotaan omineen tämän muoti-ilmiön cherokeilta tuoden sen yleisesti valkoisten metsästäjien käyttämäksi talvipäähineeksi. Cherokeet itse sen sijaan luopuivat turkishatuistaan korvaamalla ne monivärisillä liinoilla ja huiveilla, joita eurooppalaiset kauppiaat myivät ja jotka oli helppo kietaista päähän turbaanin tavoin. Usein liinan ympärille asetettiin metallivanne, johon saatettiin koristeeksi työntää kotkan, haukan tai joutsenen sulkia. Myös vasemmalla olkapäällä pidettävät villahuovat, jotka kulkivat oikean kainalon alta, tulivat tutuiksi kaupankäynnin yhteydessä ja muokkasivat cherokeiden pukeutumistyyliä.
Juhlat
pienoiskuva|[[Ilex vomitoria -kasvista cherokeet naapurikansojen tavoin valmistivat mustaa juomaa, jota on verrattu kahviin.]] Cherokeiden, kuten muidenkin etelän intiaanikansojen tärkein riitti oli heinä-elokuussa vietettävä Uudenvuoden juhla eli vihreän maissin seremonia. Uuden sadon lisäksi tilaisuutta vietettiin maailman uudistumisen kunniaksi. Viestinviejät veivät virallisen tiedon tulevista juhlista jokaiseen cherokeekylään. Juhlan aikana sammutetut pyhät tulet sytytettiin uudelleen ja niistä vietiin loimuavin soihduin uusi tuli jokaisen asunnon tulisijaan. Vanhat taloustavarat ja jopa vaatteet hävitettiin. Tanssien ja laulujen lomassa nautittiin Mustaa juomaa", jota oli valmistettu Yaupon Holly -kasvista (lat. Ilex Vomitoria) ja joka sisälsi kaikki tärkeimmät kofeiinin aineosat. Juoma puhdisti kehon ja piristi mielialaa ja sitä käytettiin myös taisteluvalmiuden kohottamiseksi ennen edessä olevaa sotaretkeä.
Myös useimmat muut cherokeiden juhlat niin keväällä kuin syksylläkin liittyivät maissisatoon.
Naiset
pienoiskuva|Nanyehi alias Nancy Ward oli tunnetuin cherokeiden "Sotanaisista" Vaikka cherokeiden sotiminen muodostuikin suurimmaksi osaksi kylien puolustuksesta, tekivät he myös sotaretkiä. Niille lähdettäessä valittiin yleensä mukaan myös nainen, jolla oli useita tehtäviä kenttämuonan valmistamisen lisäksi. Hän saattoi toimia päällikön neuvonantajana päättäen myös ketkä sotavangeista jätettäisiin henkiin. Näitä naisia kutsuttiin nimellä Ghigau (sotanainen), joka oli korkein ja tavoitelluin arvo cherokee-naisten keskuudessa. Tunnetuin sotanainen oli 1700-luvulla vaikuttanut Nancy Ward. . Myös muilla naisilla oli paljon valtaa. Useimmat klaanien sosiaalisista päätöksistä tulivatkin naisten neuvostoilta.
Myös avioelämässä naisen valta säilyi. Jos avioliitto ei miellyttänyt vaimoa, oli hänellä oikeus osoittaa mielipiteensä ajamalla puolisonsa pois asunnostaan. Varsinaista avioeroa ei ollut. Cherokeetytöillä oli oikeus valita puolisokseen yhtä lailla valkoinen kauppias tai sotilas kuin oman heimonsa mies.
Varhaiset eurooppalaiset hämmästelivät cherokeemiesten kykenemättömyyttä nopeisiin päätöksiin kaupanteon yhteydessä. Myöhemmin kauppiaat saivat selville, että cherokeet menivät kotiinsa pyytämään vaimojensa hyväksymistä kaupankäyntiin. Tämä seikka sai aikaan sen, että kauppiaiden jälkeenjääneistä merkinnöistä löytyi mainintoja cherokeiden "akkavallasta". Monet vanhat uskomukset pitivät yllä valheellista tietoa siitä, että cherokeenaiset "löivät miehiään kepeillä" jos nämä olivat tottelemattomia. Vaikka havaintoja tämäntyyppisestä perheväkivallasta olikin kirjattu ylös, niin tapausten on arveltu olleen yksittäisiä ilman yleistä hyväksymistä tai käytäntöä.
Terveydenhoito
Cherokeiden lääkemiehiä pidettiin erityisen taitavina kansanparantajina. Heidän käsityksensä mukaan monet sairaudet olivat lähtöisin eläimistä, jotka loihtivat tauteja ihmisiin kostaakseen näiltä saamansa huonon kohtelun. Myös kääpiöt ja noidat levittivät sairauksia.
Sequoyahin keksimää tavukirjoitusta käyttäen cherokeiden lääkemiehet kirjasivat jo 1800-luvulla muistiin omia loitsujaan ja lääkkeiden reseptejä. Heidän tuntemiensa lääkeyrttien määrä oli varsin kattava. Jälkipolvet ovat todenneetkin cherokeiden lääketieteen olleen hyvin kehittynyt ja tehokkuudessaan täysin verrattavissa eurooppalaisten vastaavaan vuosisata sitten. Hoitotavat itsessään olivat erilaisia. Parantavia yrttejä, kun ne oli keitetty vedessä, hierottiin potilaan ihoon ja toisinaan myös haavoihin. Varmasti useimpien intiaanikansojen sairaanhoito perustui pitkälle samaan kaavaan, mutta cherokeiden lääketieteestä tiedetään enemmän kuin minkään muun heimon, juuri Sequoyahin keksimän tavukirjoituksen ansiosta.
Värit
Värit liittyivät cherokeiden kulttuurissa moniin eri asioihin. Punainen yhdistettiin itään, menestykseen, voimaan ja voittoihin. Sininen merkitsi pohjoista, mutta myös pettymystä ja häviötä. Valkoinen oli etelän väri kertoen myös rauhasta ja onnellisuudesta. Musta merkitsi länttä ja oli myös kuoleman symboli. Kirkkaanpunainen väri oli varhaisina aikoina suosittu artikkeli kaupankäynnissä. Sotiin lähtevät miehet maalasivat niin kasvonsa kuin vartalonsakin monin eri kuvioin, joiden sisältöön liittyi maaginen voima. Varhainen kulttuuri suosi punaisen ja valkoisen yhdistelmiä, mutta myöhemmin eri värien käyttö yleistyi. Lisäksi heillä oli käytössään kolme hieman epämääräisempää suuntaa, keltainen joka tarkoitti ylhäällä, ruskea, joka tarkoitti alhaalla ja vihreä, joka tarkoitti keskellä ja se kuvasti nykyhetkeä.
Vaahterayökkönen
Vaahterayökkönen (Acronicta aceris) on melko kookas, iltayökkösiin kuuluva yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Verraten kookas vaaleanharmaa yökkönen, jota voi olla vaikea erottaa muista suvun lajeista. Etusiivet ovat vaaleanharmaat ja kauttaaltaan hienokuvioiset. Kuviointi on kuitenkin tasaista ilman voimakkaita kontrasteja. Siiven tyvessä on ohut, tumma tyvijuomu, minkä lisäksi rengas- ja munuaistäplä ovat verraten etäällä toisistaan. Takasiivet ovat valkoiset, mutta naaraalla on siipisuonten kohdalla selvästi mustaa väriä. Siipiväli 40–46 mm.
Toukka on erittäin helposti tunnistettava. Se on täysikasvuisena kauttaaltaan keltaisten, paikoitellen punaisten karvatupsujen peittämä. Lisäksi selkäpuolella on rivi mustareunuksisia valkeita täpliä. Nuori toukka muistuttaa linnun ulostetta.
Levinneisyys ja lentoaika
Vaahterayökköstä tavataan lähes koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Lisäksi se elää Pohjois-Afrikassa ja idässä Keski-Aasiaan saakka. Etelä- ja Keski-Euroopassa se on sukunsa yleisimpiä lajeja. Sen sijaan Suomessa laji oli aikaisemmin lounainen harvinaisuus, kunnes 1970-luvulla se katosi ilmeisesti kokonaan. Sittemmin vaahterayökkönen on kuitenkin palannut lajistoon ja nykyisin havaintoja on Ahvenanmaalta sekä harvakseltaan rannikkoa pitkin Etelä-Pohjanmaalta itärajalle. Havainnot kuitenkin painottuvat selvästi etelärannikolle. Paikoitellen esimerkiksi Helsingin seudulla se on jopa yleinen.
Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alkupuolelta heinäkuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat
pienoiskuva|Vaahterayökkösen toukka. Vaahterayökkönen elää harvakasvuisissa, lämpimissä lehtometsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat kyllä syötille, mutta vain harvoin valolle. Kotelo talvehtii kotelokopan sisällä kuorenraossa tai maassa lehtien alla.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 vaahterayökkönen on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Ravintokasvi
Toukka elää pääasiassa vaahteroilla (Acer) ja hevoskastanjalla (Aesculus hippocastanum), mutta myös muutamilla muilla lehtipuilla.
Karin Elg
Natalia Katarina (Karin) Elg (20. syyskuuta 1881 Ruotsinpyhtää – 25. maaliskuuta 1956 Pernaja) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija.
Gasellikotka
Gasellikotka (Polemaetus bellicosus) on Afrikan suurin kotka ja Polemaetus-suvun ainoa edustaja.
Kuvaus
Gasellikotka on pituudeltaan 76–90 senttimetriä, painoltaan keskimäärin 5,2 kiloa ja sen siipiväli on 190–260 senttimetriä, joten se on varsin suurikokoinen lintu. Aikuisen linnun höyhenet ovat ruumiin yläosassa, rinnan yläosassa ja päässä tummanruskeat, alaosassa valkoiset ja mustaraidalliset. Naaras on yleensä koirasta suurempi ja raidallisempi. Nuoret yksilöt ovat päältä vaaleampia, eikä niillä ole mustia raitoja. Täysikasvuisen linnun väritys kehittyy seitsemän vuoden iässä.
Levinneisyys ja asuinalueet
Gasellikotkia elää kaikkialla Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, missä vain ruokaa on riittävästi ja elinympäristö sopiva. Lintu ei ole yleinen missään, mutta eteläisessä Afrikassa kuten Zimbabwessa ja Etelä-Afrikassa on tiheämpiä populaatioita, erityisesti luonnonsuojelualueilla.
Linnun mieluisinta asuinympäristöä on puoliaavikko ja avoin savanni. Se välttää tiheitä metsiä, mutta tarvitsee puita pesiäkseen. Reviirin koko vaihtelee yli tuhannesta neliökilometristä alueisiin, joilla pesät ovat alle kymmenen kilometrin päässä toisistaan. Tämä riippuu saatavilla olevan ravinnon määrän alueellisesta vaihtelusta.
Ruokavalio
Gasellikotka metsästää lähinnä lennosta, kaarrellen korkealla reviirinsä yläpuolella ja syöksyen nopeasti saaliinsa kimppuun yllättäen sen.
thumb|right|Nuori gasellikotka [[Masai Maran kansallinen suojelualue|Masai Marassa, Keniassa]]
Pesintä
Gasellikotkalla ei ole erityistä soidinlentoa, mutta se ääntelee poikkeavalla tavalla soidinaikana. Lintu rakentaa pesänsä puihin, mutta joskus myös sähköpylväisiin. Pesä on jopa kaksi metriä leveä ja 90 senttiä syvä rakennelma, jota linnut käyttävät vuodesta toiseen. Gasellikotkat lisääntyvät hitaasti ja munivat yhden munan kerrallaan vähintään kahden vuoden välein. Munaa haudotaan 45 päivää, ja poikanen on pesässä 100 päivän ajan. Tämän jälkeen poikaset alkavat itsenäistyä, mutta pysyttelevät pesän lähettyvillä vielä kuuden kuukauden ajan.
Suojelu
Laji kärsii vainosta, sillä gasellikotkia ammutaan ja myrkytetään. Niitä kuolee myös törmäyksissä sähkölinjoihin ja hukkumalla maatilojen jyrkkäreunaisiin vesisäiliöihin. Etelä-Afrikassa noin 20 % populaatiosta on saattanut kadota viimeisten kolmen sukupolven aikana. Monilla alueilla, joilla gasellikotkat joutuvat tekemisiin ihmisten kanssa, niiden määrä vähenee, sillä ihmiset tappavat niitä syyttäen kotkia karjan tappamisesta. Todellisuudessa kotieläimet muodostavat vain vähäisen osan niiden ruokavaliosta, mutta kotkien läsnäolo on varma merkki terveestä ympäristöstä. Lajin säilyminen riippuu maanviljelijöiden valistamisesta ja pesimäpaikkojen suorasta suojelusta.
Thomas Nykopp
Thomas Nykopp (s. 6. maaliskuuta 1993 Helsinki) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelaa nykyään III-divisioonajoukkue Karhu-Kissoissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Nykopp osaa pelata myös laidassa. Hän pelasi ammattilaisurallaan SM-liigaa Helsingin IFK:ssa yhteensä 281 runkosarjaottelua tehopistein 35+38=73 ja 16 playoff-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Nykopp voitti SM-hopeaa vuonna 2016 ja SM-pronssia vuonna 2018.
Seuraura
Nykopp aloitti jääkiekkoilun 4-vuotiaana Karhu-Kissoissa. Hän siirtyi D-juniori-ikäisenä Jokereihin ja jakoi kaudella 2008–2009 tehoilla 25+27=52 koko C-nuorten SM-sarjan pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Niko Väätäisen kanssa. Nykopp voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2010–2011 Nykopp siirtyi opiskelemaan Yhdysvaltoihin ja jatkamaan jääkiekkoilua MWEHL-joukkue Ohio Blue Jacketsiin. Kesällä 2011 Tri-City Storm varasi hänet koko USHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana Brian Christien jälkeen. Nykopp siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012, jonka jälkeen hän palasi seuraavaksi kaudeksi 2012–2013 Suomeen ja siirtyi Helsingin IFK:n A-nuoriin. 1. syyskuuta 2012 Jokereita vastaan pelatun European Trophy -ottelun jälkeisten pelikieltojen takia Nykopp nostettiin kuitenkin HIFK:n SM-liigajoukkueeseen. Hän teki liigadebyyttinsä kauden toisessa ottelussa 14. syyskuuta 2012 vieraissa Espoo Bluesia vastaan ja sai siinä jääaikaa 4.43 minuuttia. Nykoppin kausi eteni lopulta suurimmaksi osaksi SM-liigassa, jossa tulokaskausi toi 34 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa neljä syöttöpistettä. Hän pelasi kauden aikana myös yhden Mestis-ottelun lainalla HC Keski-Uudenmaan paidassa.
Oopperan historia
pienoiskuva|[[Moskovan Bolšoi-teatterin päänäyttämö esitysiltana.]] Oopperan historia kuvaa oopperan kehitystä ja muotoja länsimaisen musiikin historian alalajina. Ooppera on historiansa aikana mukaillut aikansa taidemusiikin esteettisiä ihanteita, mutta se on käynyt läpi myös useita itsenäisiä uudistumiskausia. Näissä uudistuksissa on vuoroin keskitytty enemmän yksittäisten aarioiden ja muiden laulunumeroiden vaikuttavuuteen eli niin sanottuun numero-oopperaan ja vuoroin pyritty kohti musiikin ja draaman yhtenevyyttä niin, että musiikki mahdollisimman tehokkaasti palvelisi tarinankerrontaa. Esimerkkeinä näistä ääripäistä voidaan pitää napolilaista 1700-luvun oopperaa, jossa musiikilliset muodot dominoivat draamallisuutta ja toisaalta wagneriaanista musiikkidraamaa, jossa eri taidemuotojen tuli olla vain draaman välineitä. Suuria oopperan uudistajia ovat omina aikoinaan olleet muiden muassa Christoph Willibald Gluck, Richard Wagner ja Alban Berg.
Thomas Nykopp
Seuraura
Toukokuussa 2013 Nykoppilla uutisoitiin olevan kauden 2013–2014 kattava sopimus HIFK:n kanssa. Hän teki liigauransa avausmaalin kauden avausottelussa 13. syyskuuta 2013 Espoo Bluesia vastaan. Nykopp kärsi syyskaudella loukkaantumisista, mutta onnistui murtautumaan HIFK:n vakiokokoonpanoon ja teki 42 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 5+2=7. Kaudella 2015–2016 hän pelasi loukkaantumisen vuoksi runkosarjassa vain 27 ottelua. Nykopp voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kausi 2016–2017 hänellä päättyi loukkaantumisen vuoksi runkosarjaan. Toukokuussa 2017 Nykopp teki HIFK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Saman vuoden joulukuussa sitä jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2020 saakka. Nykopp teki kaudella 2017–2018 SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+12=21. Pudotuspeleissä hän pelasi loukkaantumisen vuoksi vain yhden ottelun. Nykopp voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Oopperan historia
Oopperan synty
thumb|Näytelmän La Pellegrina ensimmäinen intermedio Sfäärien harmonia vuodelta 1589.
Thomas Nykopp
Seuraura
Alkukaudella 2018–2019 Nykopp ehti pelata 19 runkosarja- ja yhden CHL-ottelun, kunnes hänen kautensa todettiin leikkaushoitoa vaatineen vamman vuoksi päättyneeksi joulukuussa 2018. Nykopp ehti kuitenkin kuntoutua kesken välieräsarjan Oulun Kärppiä vastaan. Myös kaudella 2019–2020 hän kärsi loukkaantumisista. Nykopp oli sivussa mm. koko marraskuun 2019 ajan.
Ciamician–Dennstedt-toisiintuminen
thumb|250px|Esimerkki Ciamician–Dennstedt-toisiintumisesta Ciamician–Dennstedt-toisiintuminen on kemiallinen reaktio, jossa pyrroli- tai indolijohdannainen reagoi emäksisissä olosuhteissa organohalogeeniyhdisteiden kanssa muodostaen pyridiini- tai kinoliinijohdannaisen. Reaktion raportoivat ensimmäisen kerran Giacomo Luigi Ciamician ja M. Dennstedt vuonna 1881 ja se on nimetty heidän mukaansa.