cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petersin projektio
Aiheesta käyty keskustelu
Peters kuitenkin pani kampanjansa alulle toisen­laisessa maailmassa kuin Edwards ennen häntä. Hän esitteli karttansa aikana, jolloin yhteis­kunnallisen oikeuden­mukaisuuden teemat olivat saaneet suurta vastakaikua akateemisessa maailmassa ja politiikassa. Selittämällä, että tutuilla kartoilla oli imperialistisia tavoitteita, Peters sai valmiin kuulija­kunnan.
Mutta Peters esitti projektionsa puolesta myös useita selvästi virheellisiä perusteluja, jotka kuitenkin saivat osakseen suurta huomiota. Hän väitti muun muassa, että se olisi ainoa kartta­projektio, jossa eri alueiden pinta-alojen suhteet kuvautuvat oikein. Lisäksi hän väitti, että myös kulmat ja etäisyydet kuvautuisivat siinä oikein ja että alueiden muodot eivät sanottavasti vääristyisi. Kuitenkin käytössä oli jo useita muitakin oikea­pintaisia eli pinta­tarkkoja projektioita, joissa alueiden pinta-alat kuvautuvat oikein; sellaisia ovat esimerkiksi Mollweiden projektio sekä jo Mercatorin esittämä sinusoidaalinen projektio, sekä useita muita, eikä Petersin projektio ei ole tässä suhteessa mitenkään ainut­laatuinen. Mercatorin projektio ei myöskään ollut siinä määrin lähes yksin­omaisessa käytössä kuin Peters väitti: useita muitakin oli jo kautta aikojen ollut käytetty maailman­kartoissa.
Toisin kuin Peters väitti, hänen projektiossaan napa­seuduilla olevien alueiden muodot vääristyvät suuresti, samoin kuin kaikissa lieriö­projektioissa, ja myös päivän­tasaajan seudulla muotojen vääristyminen on huomattava. Jotkut asian­tuntijat huomauttivatkin ironisesti, että Petersin projektiossa vain keski­leveys­asteilla olevat maat kuten Petersin kotimaa Saksa näkyvät oikean muotoisina. Erityisen virheellinen oli väite, että etäisyydet kuvautuisivat oikein: Petersin kartassa vain pohjoisella ja eteläisellä 45. leveys­asteella etäisyydet kuvautuvat oikein ja sielläkin vain länsi–itä-suunnassa. Mikään kartta­projektio ei voikaan esittää kaikkia etäisyyksiä maan päällä oikein: Petersin projektio ja muutkin lieriö­projektiot ovat tässä suhteessa erityisen huonoja, koska länsi–itä-suuntaiset etäisyydet väistämättä kuvautuvat liian suuriksi lähellä napoja.
Kartografit suhtautuivat Petersin 1973 pitämään lehdistö­konferenssiin väitteisiin huvittuneesti ja hieman ärsyyntyneestikin, mutta muutamaa artikkelia lukuun ottamatta he eivät aluksi kovinkaan aktiivisesti kommentoineet Petersin väitteitä. Seuraavien vuosien kuluessa kuitenkin ilmeni, että Peters ja hänen karttansa eivät jääneet päivä­perhoiksi. Vuoteen 1980 mennessä monet karto­grafit olivat tulleet avoimesti viha­mielisiksi hänen väitteilleen. Erityisesti Peters kirjoitti teoksessaan The New Cartography (suomennos):
Tämä hyökkäys ei miellyttänyt karto­grafeja, jotka itse olivat jo kauan olleet turhautuneet siihen, että monet karttojen kustantajat suosivat liiaksi Mercatorin projektiota.
Nämä kaksi osapuolta eivät koskaan tosissaan yrittäneet päästää sovintoon. Petersin kannattajat eivät yleensä kiinnittäneet huomiota karto­grafien vasta­väitteisiin. Peters piti kiinni kannastaan, että pitäisi olla ”yksi kartta yhdestä maailmasta” – hänen omansa – eikä tunnustanut Gallin esittäneen samanlaisen kartan aikaisemmin, ennen kuin elämänsä lopulla, jolloin väittely oli jo laantunut. Vaikka Peters toden­näköisesti keksi projektion uudestaan itsenäisesti, hänen tieteilijöille epä­sopivana pidetty käytöksensä ja kieltäytymisensä keskustelemasta kartografien kanssa epäilemättä pahensivat vastakkain­asettelua.
Kun Petersin projektio kuitenkin tuli laajalti käyttöön ja sai osaksi suurta huomiota, karto­grafien yhteisö ryhtyi organisoituihin toimiin ”tasapainon palauttamiseksi”, niin kuin he asian näkivät. 1980-luvulla ilmestyi laaja kirjallisuus, jossa Petersin projektiota arvosteltiin. Väittely antoi American Cartographic Associationille aiheen julkaista kirjasarjan, jonka oli tarkoitus tehdä kartta­projektiot ja karttojen vääristymät yleisölle tutuiksi; kirja­sarjaan sisältyi myös teos Which Map Is Best. Vuosina 1989 ja 1990 seitsemän pohjois­amerikkalaista karto­grafista järjestöä päätyivät tiettyjen kiistojen jälkeen antamaan suosituksen, jonka mukaan kustantajien, sanoma­lehtien tai julkis­hallinnon julkaisemissa maailman­kartoissa ei tulisi käyttää mitään ”suora­kulmaista” kartta­projektiota, toisin sanoen sellaista, jossa sekä leveys- että pituus­piirit näkyvät suorina viivoina ja koko maapallo suorakulmion muotoisena, sillä heidän mukaansa kaikki sellaiset projektiot, muun muassa sekä Mercatorin että Petersin projektiot, ovat omiaan antamaan maailmasta suuresti vääristyneen kuvan.
Maan­tieteilijät ja karto­grafit eivät kuitenkaan ole yksi­mielisesti hylänneet Petersin maailmankarttaa. Esimerkiksi North American Cartographic Information Society (NACIS) ei hyväksynyt vuoden 1989 suositusta, vaikka ei esittänytkään mitään perusteluja. Jotkut karto­grafit kuten John Brian Harley ovat pitäneet Petersin alkuunpanemaa väittelyä terve­tulleena, koska se vähintäänkin osoitti kartta­projektioiden yhteis­kunnalliset vaikutukset. Crampton pitää karto­grafien sille antamaa hylkäys­tuomiota taantumuksellisena ja katsoo sen kenties osoittavan ammatti­kunnan epäkypsyyttä ottaen huomioon, että kaikki kartat ovat poliittisia. Denis Wood pitää karttaa yhtenä monista hyödyllisistä välineistä. Lisäksi Oxford Cartographers Limitedissä toimiva Terry Hardaker, joka katsoi Petersin olleen pyrkimyksissään oikeassa, tuli tämän projektion viralliseksi karto­grafiksi sen jälkeen kun Peters, joka ei enää pystynyt käsittelemään karto­grafian teknisiä yksityiskohtia, yritti päästä eroon siihen liittyvistä tehtävistä.
Jean-Luc Thiébaut
Jean-Luc Charles Thiébaut (s. 29. joulukuuta 1960 Metz) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Floorball Iisalmi FBI
Floorball Iisalmi FBI on 1996 perustettu iisalmelainen salibandyseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 Savo-Karjalan neljännessä divisioonassa. Floorball Iisalmi FBI pelaa kotiottelunsa Iisalmen liikuntahallissa. Seuralla on myös juniori- ja harrastetoimintaa.
USS Brooklyn (ACR-3)
Valmistus
Alus tilattiin 19. heinäkuuta 1892 William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta, missä köli laskettiin 2. elokuuta 1893. Alus laskettiin vesille 2. lokakuuta 1895 kumminaan Brooklynin pormestarin Charles A. Schierenin tytär neiti Ida May Schieren ja otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1896 päällikkönään Francis Augustus Cook.
Aluksen aseistuksena oli valmistuessa kahdeksan kappaletta kahdeksan tuuman 35 pituuskaliiperin tykkiä, jotka oli sijoitettu torneihin. Näistä kaksi oli kokeellisia sähkömoottoriavusteisia aiemman höyryvoiman sijaan. Kokeilun osoittauduttua onnistuneeksi vastaavat tornit tilattiin myös USS Kearsargelle, USS Kentuckylle, USS Illinoisille ja USS Alabamalle. Aluksen apuaseina oli kaksitoista viiden tuuman 40 pituuskaliiperin tykkiä. Torpedoveneiden torjuntaan aluksella oli kaksitoista kuuden naulan tykkiä ja kunnialaukaustykkeinä neljä yhden naulan tykkiä. Aseistuksen täydensivät viisi kahdeksantoista tuuman torpedoputkea.
Aluksen suojana oli paksuimmillaan kahdeksan tuuman panssarointi.
Tataarikohokki
Tataarikohokki (Silene tatarica) on monivuotinen, pääasiassa Itä-Euroopassa kasvava kohokkilaji. Suomessa se on harvinainen ja luokiteltu vuodesta 2019 lähtien silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi. Sitä ennen se oli luokiteltu vaarantuneeksi (VU) lajiksi.
Ulkonäkö ja koko
Tataarikohokki kasvaa 30–50 cm korkeaksi. Juuri on suora ja hyvin pitkä. Kasvi on monivartinen ja tyvestä haarova. Varsi on ainakin tyvestä harvaan hapsikarvainen. Lehdet ovat pitkulaisen puikeita tai tasasoukkia ja tyvestä harvaripsisiä. Harvakukkainen kukinto on pitkä, usein toispuolinen ja terttumainen. Kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön. Terälehdet ovat valkoisia, usein sävy on vihertävä tai kellertävä. Terälehden lapa on syvään jakoinen ja liuskat ovat kapeita. Tataarikohokki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on kota. Kasvi tekee runsaasti munuaisenmuotoisia siemeniä, jotka leviävät laajalle vesivirtausten ja mahdollisesti eläinten mukana. Siemenet voivat itää vedessä ja taimet kelluvat vesivirtausten mukana. Kasvullisesti tataarikohokki ei leviä. Laji on kimalaispölytteinen.
Levinneisyys
Tataarikohokki on kotoisin Etelä-Venäjän aroilta, josta se on levinnyt länteen päin Saksaan, Unkariin ja Liettuaan asti. Pohjoisessa sitä tavataan Norjan pohjoisosissa, Kuolan niemimaalla ja Suomessa. Suomessa lajia kasvaa alkuperäisenä Kuusamossa Oulankajoen varrella, sekä koko Kemijoen ja sen latvahaarojen varrella aina joen suulle saakka. Kainuussa ja eteläisessä Suomessa lajia esiintyy paikoin vakiintuneena liikenne- ja sotatulokkaana.
Elinympäristö
Tataarikohokki kasvaa hiekkaisilla ja soraisilla jokitörmillä ja -särkillä, jossa tulvat pitävät kasvupaikat avoimina. Se viihtyy myös ihmisen muokkaamassa ympäristössä kuten hiekkakentillä, teiden varsilla, ratapenkereillä ja lastauspaikoilla. Tataarikohokki on sopeutunut erityisen hyvin virtaavan veden ja liikkuvan hiekan ympäristöön. Alkeellisesta sisärakenteesta johtuen kasvin juuri ja maavarsi ovat hyvin joustavia, mikä mahdollistaa sen kieppumisen virtaavassa vedessä vahingoittumattomana. Se kestää myös hautautumisen jopa 12 cm paksuisen hiekkapatjan alle, mistä se pystyy kasvattamaan itsensä maanpinnalle. Tämän mahdollistaa ruohovartisille kasveille hyvin epätavallinen kyky monistaa silmuja ja siten kasvattaa runsaasti versoja.
Suomessa lajia uhkaa vesivoimarakentaminen kasvupaikkojen läheisyydessä ja siitä aiheutuva jokien säännöstely. Osa kasvupaikoista on jäänyt patoaltaiden alle, toisaalta jokien säännöstely on johtanut kasvupaikkojen umpeen kasvuun tulvien puuttuessa. Erityisen vaarantunut laji on tästä syystä Kemijoen vesistön alueella.
Luettelo Wyomingin kuvernööreistä
Tämä on luettelo Wyomingin kuvernööreistä.
Wyomingin kuvernööri on Wyomingin osavaltionhallinnon päämies ja asevoimien ylipäällikkö. Kuvernöörillä on velvollisuus valvoa osavaltion lakeja ja valta vahvistaa uudet lait. Lisäksi kuvernöörillä on veto-oikeus osavaltion uusiin lakiesityksiin.
Luettelo
thumb|230px|Wyomingin kuvernöörin kartano [[Cheyennessä.]]
Hobart’s Funnies
Hobart’s Funnies oli lempinimi joukolle erikoisvarusteltuja panssariajoneuvoja, jotka brittiläinen insinööri ja kenraalimajuri Percy Hobart kehitteli käytettäväksi Normandian maihinnousussa.
Churchill Crocodile
Churchill Crocodile oli liekinheittimellä varustettu Churchill Mark VII –panssarivaunu. Siihen sijoitettu liekinheitin saattoi syöstä liekin yli sadan metrin päähän. Polttoainetta riitti 80:een sekunnin kestoiseen heittoon.
Duplex Drive
Lempinimellä Donald Duck tunnettu Duplex Drive -amfibiotankki (tai DD-tankki) oli purjekankaisin kellukkein varusteltu Sherman-panssarivaunu.
Sherman Crab
Tämän erikoisvarustellun Sherman-panssarivaunun etuosaan oli rakennettu voimallisesti pyörivät kettingit, jotka pieksivät maata, laukaisten siihen haudattuja miinoja jopa 25 senttimetrin syvyydestä.
Pääkaupunkiseudun Omaishoitajat ja Läheiset
Pääkaupunkiseudun omaishoitajat ry on 28. huhtikuuta 1998 perustettu omaishoitajien tuki- ja edunvalvontajärjestö. Se neuvoo omaistaan hoitavia, kehittää omaishoidon tukitoimia ja järjestää vertaistoimintaa Helsingissä ja Vantaalla.
Lähteet
Pääkaupunkiseudun omaishoitajat ry
Muawia II
Muawia II (Muawija II) oli islamilaisen perimätiedon mukaan Umaijadien dynastian kalifi Damaskoksessa vuosina 680–682 isänsä Jazid I:n jälkeen muutaman kuukauden ajan vuonna 682. Kalifiksi tullessaan Muawia oli 17–20-vuotias, ja hänen isänsä oli tehnyt hänestä perijän jo elinaikanaan. Perimystä ei kuitenkaan tunnustettu kaikkialla. Hänen kuoltuaan kalifin arvo siirtyi Muawija I:n serkulle Merwanille, ja maa joutui jälleen sisällissotaan, jonka toisella puolella oli jo aiemmin kapinoinut Abdallah ibn al-Zubayr ja toisella Merwan I.
Historiatieteen näkökulma
Muawijan pojista tai serkusta nimeltä Merwan ei ole säilynyt arkeologisia todisteita, joten heitä pidetään myös keksittyinä hahmoina. Muawijan (661–680) jälkeen vasta kalifi Abd al-Malik ibn Marwan (680 tai 685–705) on jättänyt historiaan jälkensä, joten välivuodet ovat voineet olla sisällissodan aikaa (interregnum) ilman hallitsijaa.
Tarinassa, jossa Muawijaa seuraa hänen moraalisesti kelvoton poikansa Jazid, joka pian kuolee samoin kuin toinenkin poika Muawia hallittuaan vain pari kuukautta, voidaan nähdä uskonnollisen kirjallisuuden langettama taivaallinen kosto kalifille, joka oli hylännyt Muhammedin.
José Uraga Pérez
José Uraga Pérez (19. elokuuta 1771 – 3. syyskuuta 1840) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Guadixin hiippakunnan piispaksi 11. lokakuuta 1827. Piispaksi vihkiminen suoritettiin 20. heinäkuuta 1828.
Setiritsiini
Setiritsiini (Zyrtec, Histec sekä lukuisa joukko muita: mm. Heinix) on antihistamiineihin kuuluva lääke, jota käytetään allergian ja sen oireiden, kuten urtikarian ja heinänuhan, hoitoon. Setiritsiini on hydroksitsiinin aineenvaihduntatuote ja piperatsiinin johdannainen. Myös setiritsiinin levo-enantiomeeria, levosetiritsiinia, käytetään allergialääkkeenä. Reseptivapaa käsikauppalääke sisältää 10 mg vaikuttavaa ainetta/lääketabletti. Tabletti otetaan suun kautta.
Setiritsiinin kemiallinen kaava on C21H25ClN2O3, moolimassa 388,89 g/mol ja CAS-numero 83881-51-0.
Setiritsiiniä on saatavilla sekä käsikauppalääkkeenä että reseptillä myytävänä.
VMU
VMU:lla on eri nimi eri alueilla:
Sega suunnitteli aiemmin laitteen nimeksi VMS kaikilla alueilla, mutta kyseinen markkinointinimi oli jo käytössä Digital Equipment Corporationin VMS-käyttöjärjestelmässä.
Laitteessa on myös pieni näyttö ja D-pad -ohjain. Konsoliin kytkettynä se voi toimia pienenä lisänäyttönä ja irrotettuna se voi toimia käsikonsolina. Laitetta kritisoitiin sen korkean hinnan vuoksi: hinnasta huolimatta sille voi tallettaa 1 megabitin (128 kilotavun) verran tietoa.
Lähteet
Sega Dreamcast
Merwan I
Merwan I eli Marwan ibn al-Hakam oli islamilaisen perimätiedon mukaan umaijadien dynastian kalifi Damaskoksessa vuosina 682–685 serkkunsa Muawia II:n jälkeen. Hän joutui kuitenkin heti taistelemaan kapinallista Abdallah ibn al-Zubayria vastaan. Vuonna 683 hän onnistui valtaamaan Egyptin kapinallisilta. Merwan oli ottanut vaimokseen Jazid I:n lesken Fasitan, joka tukahdutti nukkuvan kalifin kuoliaaksi pieluksella vuonna 685, ja hallitsijaksi nousi kalifin poika Abd al-Malik ibn Marwan (685–705).
Historiatieteen näkökulmia
Merwania koskevat arkeologiset lähteet, kuten kolikkolöydöt puuttuvat. Volker Popp arvelee, että hallitsijaa ei ole koskaan ollut olemassa, vaan hahmo on syntynyt käännösvirheestä, jossa historiallisen kalifin nimessä "Abd al-Malik ibn Marwan" sen persialainen loppuosa "MRW 'n" on luettu arabialaisittain isännimeksi "Mervin poika". Se kuitenkin tarkoittaa "Mervistä kotoisin". Merv oli suurkaupunki koillisessa Iranissa Khorasanin maakunnassa, ja kaupungin rauniot sijaitsevat nykyisessä Turkmenistanissa. Poppin mukaan al-Malikin nimi viittaa siihen, että hän oli kotoisin Mervistä eikä Medinasta, kuten islamilainen perimätieto kertoo. Islamilainen perimätieto ja arkeologinen aineisto poikkeavat toisistaan 600-luvun hallitsijaluetteloissa.
Pikku Huopalahti
thumb|200px|Pikku-Huopalahti v. 1929. Mittakaava 1:25000. Grejus = Reijolan kartano thumb|250px|Pikku Huopalahden [[Terassitalo (Helsinki)|Terassitalo ja ympäristöä]] thumb|250px|Pikku Huopalahti - näkymä Paciuksenkadun sillalta thumb|250px|"Köyhien Stockmann, Romu Stocka": Pikku Huopalahtea marraskuussa 1970 Pikku Huopalahti (aiemmin myös Vähä-Huopalahti, ) on samannimisen lahden rannalla sijaitseva, pääosin 1990-luvulla rakennettu noin 10 000 asukkaan asuinalue Länsi-Helsingissä. Värikäs alue on jonkinlainen vastaisku 1970-luvun harmaille betonilaatikoille; tyylillisesti se lähestyy niin sanottua Oulun koulun arkkitehtuuria, jota kutsutaan myös huvimajatyyliksi tai "muumitaloiksi". Asuinalue myötäilee merenrantaa. Paciuksenkadun varressa on myös toimistoja, kuten pikaruokaketju McDonald's Oy:n Suomen pääkonttori. Sylinterinmuotoisessa rakennuksessa sijaitsee myös ketjun ravintola.
Alueen itäreunassa Mannerheimintien varressa sijaitsi vuoteen 2005 saakka Tilkan sotilas­sairaala, jota ympäröi laaja puutarhamainen tontti. Sairaalan poistuttua alueelta myös osa sen entisestä tontista on rakennettu asunto­alueeksi.
Pikku Huopalahti muodostettiin virallisesti osa-alueeksi vuoden 2013 alusta, kun kaupunginhallitus oli tehnyt päätöksen Helsingin alueellisen jaon muutoksista. Se on kuitenkin osa-alueena sikäli poikkeuksellinen, että se käsittää kolmeen eri kaupunginosaan kuuluvia alueita. Pienalue 1 alueen eteläosassa kuuluu Meilahteen, pienalue 2 alueen keskiosassa Ruskeasuohon ja pienalue 3 alueen luoteisosassa Haagaan.
Ennen asuinalueeksi rakentamista alueella sijaitsi muun muassa romuttamoja, autokorjaamoja ja vanhojen tavaroiden kauppoja vaatimattomissa parakeissa. Aluetta kutsuttiin nimellä Köyhien Stockmann ja Romu-Stocka. Nykyisen Pikku Huopalahden puiston keski- ja pohjoisosassa ja viereisten korttelien alueella on aiemmin toiminut myös Pikku-Huopalahden kaatopaikka. Teollisuuden ja kaatopaikan jäljiltä maaperää on aluetta rakennettaessa paikoin puhdistettu ja paikoin kapseloitu suojaavan bentoniitti- tai lentotuhkakerroksen ja maatäytön alle. Tarkemmat tiedot puhdistetuista alueista ja kapseloiduista maista on Helsingin ympäristökeskuksessa.
Pikku Huopalahden keskeinen katu Korppaanmäentie on nimetty Korpas-nimisen talon mukaan. Ruotsin kuninkaan vouti Anders Korp omisti 1560-luvulla tiluksen Huopalahden kylässä ja Korpas-nimi on johdettu hänen sukunimestään.
Luonnehdinta alueesta
Reijo Jallinojan suunnittelema Terassitalo on Pikku Huopalahden ainutlaatuinen korkea maamerkki.
Pikku Huopalahden rannat ovat enimmäkseen puisto­aluetta paitsi lahden perukassa, jossa sen rannalla on Tilkantori. Haaganpuro laskee Pikku Huopa­lahteen Tilkan­torin länsipuolella, ja sen suu on padottu siten, että paikalle on muodostunut pieni keino­tekoinen vesi­putous. Tilkantorin läheisyyteen on siirretty myös entinen Tapanilan asemarakennus, joka on asukas­järjestöjen käytössä.
Pikku Huopalahti populaarikulttuurissa
Helsinkiläisellä Pariisin kevät -yhtyeellä on kappale nimeltä ”Pikku Huopalahti”.
Uuno Turhapuro -elokuvissa esiintyvällä Härski Hartikaisen autokorjaamolla tapahtuvat kohtaukset kuvattiin 1970- ja 1980-luvuilla "köyhän miehen Stockalla" Pikku Huopalahden pienteollisuusalueella Kytösuontien varrella.
Justin Townes Earle
Justin Townes Earlen isä on muusikko ja lauluntekijä Steve Earle, joka nimesi poikansa ystävänsä ja mentorinsa Townes Van Zandtin mukaan. Nuorena Justin sai vaikutteita Nirvanalta, Leadbellylta ja Bob Dylanilta.
Lehtosuikerosammal
Lehtosuikerosammal kasvaa viidestä viiteentoista senttimetriä pitkäksi ja haaroo usein tiheän pensasmaisesti. Kasvutapa on alustanmyötäinen, sivuhaarat kohenevat. Sammal on vaalean vihreän värinen ja voimakaskiiltoinen. Lehdet ovat leveän soikeita, kuperia, kapeakärkisiä ja hyvin hienohampaisia. Lehden keskisuoni ulottuu puoleen väliin lehteä. Ne ovat kuivana poimuisia. Itiöpesäkkeen perä on karhea, pesäke on vaakasuora, harjuinen ja ruskea.
Lehtosuikerosammal on ravinteisuusvaatimukseltaan mesotrofi. Se kasvaa lehdoissa, lehtomaisissa metsissä, lehtokorvissa jne. kostealla maalla, lehtipuun tyvillä ja kivellä.
Aiheesta muualla
Kuvalinkit:
LOOK
thumb|LOOK 675 LOOK on ranskalainen polkupyörävalmistaja. Yritys perustettiin Neversissä vuonna 1951, ja se valmisti alun perin hiihtovälineitä. Yritys valmistaa hiihtositeitä yhteistyössä Rossignolin kanssa.
1980-luvulla yritys valmisti laskettelusuksien siteiden pohjalta ensimmäiset pyöräilyyn tarkoitetut lukkopolkimet. Lukkopolkimia käytettäessä kengän pohjaan liitetään kiinnike, klossi, jonka avulla kenkä kiinnitetään polkimeen. Poljin sallii jalan irrottamisen kenkää kiertämällä. Tämä oli huomattava parannus aiemmin käytettyyn menetelmään, jossa kenkä kiinnitettiin polkimiin nauhoilla. Lukkopolkimen rakenne vapautettiin markkinoille vuonna 1984 ja jo heti seuraavana vuonna Bernard Hinault käytti lukkopolkimia voittaessaan Ranskan ympäriajon. Hinault kiitti polkimia siitä, että ne olivat auttaneet häntä välttämään kolarin seurauksena tapahtuneen loukkaantumisen.
1980-luvulla Tapie-ryhmä osti LOOKin, ja yritys ryhtyi valmistamaan myös polkupyörien runkoja. LOOK on erikoistunut hiilikuiturunkoihin. Yrityksen polkupyöriin liittyvä liiketoiminta eriytettiin vuonna 1994 omaksi yhtiökseen nimelle LOOK Cycle S.A.
August von Platen
August von Platen-Hallermünde (24. lokakuuta 1796 Ansbach, Baijeri – 5. joulukuuta 1835 Syrakusa), kreivi, oli saksalainen runoilija. Hänen suvullaan on yhteiset juuret ruotsalaisten von Platen -sukujen kanssa. Platen osallistui 1815 liittoutuneiden hyökkäykseen Ranskaan. Varuskuntapalveluksen rinnalla hän omistautui opiskelulle ja oli 1818 opiskelijana Würzburgin yliopistossa ja 1819–1826 Erlangenissa, missä hän sai voimakkaita vaikutteita Friedrich von Schellingiltä ja perehtyi useisiin kieliin, muun muassa persiaan ja arabiaan.
Käynnistä Venetsiassa 1824 oli seurauksena, että hän hylkäsi sotilasuran ja lähti kahden vuoden kuluttua Italiaan keskittyäkseen siellä ainoastaan kirjallisen taiteensa kehittämiseen. Hän liikkui maassa kaikkialla mutta oleskeli lähinnä Roomassa ja Napolissa. Harmissaan Saksan poliittisesta ja kirjallisesta rappiosta, heikon itsetunnon ja sairaalloisten taipumustensa vaivaamana, kuten hänen päiväkirjansa kertovat, hän eristäytyi yhä enemmän ja häneen alettiin kotimaassa suhtautua epäluuloisesti, varsinkin Heinrich Heinen teoksessa Reisebilder esittämän hyökkäyksen jälkeen. Hän oleskeli kuitenkin Münchenissä 1832–1834, mutta palasi keväällä 1834 etelään, missä hän kuoli kuumeeseen. Ansbachiin pystytettiin hänelle 1859 muistopatsas.
Platen oli poliittisesti liberaali, taiteellisesti hän kannatti ankaria esteettis-ihanteellisia periaatteita, minkä vuoksi hän päätyi katkeraan taisteluun romantiikan viimeisten rönsyjen, hämärän epigonilyriikan, kokemuksia janoavan kohtalotragedian ja journalismin saastuttaman proosaepiikan kanssa. Hän parodioi kohtalotragedian lajia näytelmässään Die verhängnisvolle Gabel (1826). Hänen lähtökohtiaan olivat romantiikan fantasianäytelmät, etenkin ne, joissa oli espanjalaista tai itämaista puvustoa, sekä Friedrich Schiller.
Platen aloitti kirjallisen uransa teoksella Ghaselen (1821), itämainen runomuoto, jonka hän toi käyttöön, Lyrische blätter ja Neue ghaselen (1823). Sadunomaisissa huvinäytelmissä, kuten Der gläserne pantoffel (1823), Der schatz des Rhampsinit (1824), hän edusti vielä romantiikkaa ja jäljitteli Ludwig Tieckin komedioita. Kirjallista rappiota vastaan hän suuntasi kirjallisia komedioitaan, jotka olivat muodoltaan täydellisiä ja vauhdikkaita, Die verhängnissvolle gabel (1826) ja Der romantische Oedipus (1829). Hänen muista teoksistaan ovat merkittäviä hänen kuolemansa jälkeen julkaistut Polenlieder, jotka huokuvat venäläisvihaa ja vapaudenlumoa, historiallinen draama Die liga von Cambrai (1833), jännittävä ja vangitseva satueepos Die abbassiden (kirjoitettu 1830, painettu 1834) ja varsinkin hänen runonsa (Gedichte, 1828), jotka ovat tuoneet hänelle erityisen paikan saksalaisten runoilijoiden joukossa.
Muodollisuuden ytimekkyytensä ansiosta, tuloksena hellittämättömästä ja tarmokkaasta työstä ja vakavasta pyrkimyksestä tässä suhteessa suurempaan tarkkuuteen Platen edustaa saksalaisessa runoudessa taiteellista renessanssia. Hänen erilaisia runomittoja, antiikkisia muotoja kuten myös eteläromaanisia ja itämaisia, kuuluvat Saksan hienoimpiin lajissaan, mutta niistä puuttuu välittömyys ja suora yhteys Saksan runouden kehitykseen. Häneltä puuttui kykyä kokea ja runossaan ilmaista elämänkokemuksiaan. Hän on ennen kaikkea ideoiden runoilija: arvokkuus, vakavuus, viha, pahastus, vapauden raiskaaminen, idealistinen suru elämän surkeudesta ja puutteista, sitoutumattoman yksinäisyydentunteesta – siinä ovat hänen runoutensa selvimmät ominaispiirteet. Per Ulrik Kernell tutustutti Platenin samanaikaiseen ruotsalaiseen kirjallisuuteen, ja Platenin päiväkirjoissa on kiinnostavia mainintoja tästä.
Platenin kootut teokset ilmestyivät 1839. Valikoima Platenin päiväkirjaotteita ilmestyi nimellä Tagebücher 1896–1900.
Suomennettuja runoja
Arvi Kivimaan Platenin runosuomennoksia on antologiassa Laulujen virta (WSOY, 1936)
Royal Canal
Royal Canal on kanava Irlannissa. Se rakennettiin rahti- ja matkustajaliikennettä varten Dublinista Longfordiin. Kanava yhdistää Liffey- ja Shannon-joet. 1900-luvun loppupuolella se rapistui pahoin, mutta suuri osa kanavasta on palautettu liikennöitävään kuntoon.
Reitti
Kanava alkaa Dublinista, missä se yhtyy Liffey-jokeen. Se kulkee Maynoothin, Kilcockin, Enfieldin, Mullingarin ja Ballymahonin kaupunkien kautta, ja siitä erkanee haara Longfordiin. Pääreitin pituus on 145 km ja matkalla on yhteensä 46 sulkua.
Historia
Kanavaa alettiin suunnitella jo 1750-luvulla, mutta rakentaminen alkoi vasta 1790 Dublinin päästä, ja se saavutti Shannon-joen Termonbarryssa 1817. Rakennusprojektia leimasivat odottamattomat hankaluudet ja korkeat kustannukset, ja kanavaa rakentanut Royal Canal Company päätyi konkurssiin 1794.
Vuonna 1796 kanava oli saavuttanut Kilcokin ja sillä aloitettiin matkustajaliikenne. Yhteys Mullingariin aukesi 1806, ja Mullingarin pohjoispuolella olevasta Lough Owel-järvestä tuli kanavan tärkein vesilähde. Vuonna 1811 kanavayhtiö oli jälleen taloudellisissa vaikeuksissa, ja parlamentin puututtua asiaan yhtiö lakkautettiin. Kaksi vuotta myöhemmin valtio otti rakentaakseen kanavan valmiiksi. Kanavan valmistuttua uusi yhtiö, New Royal Canal Company, otti kanavan hallintaansa valtion valvonnassa.
Vuonna 1830 viiden mailin mittainen haara Killasheesta Longfordin kaupunkiin valmistui. Tuolloin kanavalla kuljetettiin vuosittain 40 000 matkustajaa ja 80 000 tonnia rahtia, mutta rautatiet tulivat pian syrjäyttämään kanavat. Midland Great Western -rautatieyhtiö osti kanavan 1845, aikomuksenaan rakentaa rata kanavan uomaan. Kompromissina rata kuitenkin rakennettiin kanavan viereen, mikä johti matkustajaliikenteen loppumiseen.
Royal Canal ei parhaimmillaankaan ollut yhtä menestyksekäs kuin eteläinen Grand Canal, ja 1880-luvulle tultaessa kanavan rahtimäärät olivat pudonneet 30 000 tonniin vuodessa. Myös tieverkon paraneminen 1900-luvun alussa vähensi kanavan suosiota. Irlannin itsenäistyessä kanavalla kuljetettiin enää 10 000 tonnia rahtia vuodessa. Toisen maailmansodan aikaan kanava koki lyhyen piristymisen kauden, mutta 1950-luvulla sen käyttö loppui kokonaan. Vuonna 1961 kanava suljettiin virallissti.
Royal Canal Way
Royal Canal Way on 144 km pitkä vaellusreitti, joka seuraa kanavaa Dublinista Cloondaraan Longfordin kreivikunnassa. Reitin kulkemiseen menee tyypillisesti kuusi päivää.
Andante festivo
Andante festivo on Jean Sibeliuksen sävellys, joka tunnetaan parhaiten jousiorkesterille ja patarummuille sovitettuna. Teos on omistettu Walter Parviaiselle.
Teoksen alkuperäinen versio on sävelletty jousikvartetille, ja se sai kantaesityksensä 28. joulukuuta 1922 Säynätsalossa vaneri- ja sahalaitosten 25-vuotisjuhlassa. Lopullinen versio valmistui radio-orkesterin tarpeisiin vuonna 1938, ja se voidaan esittää myös ilman patarumpuja.
Andante festivo on viimeinen teos, jonka Sibelius johti julkisesti. Tämä tapahtui Helsingissä Suomen radion orkesterin kanssa 1. tammikuuta 1939 New Yorkiin lähetetyssä suorassa radiolähetyksessä. Tämä radiolähetys, joka tallennettiin vahalevylle, puolestaan on ainoa säilynyt äänite hänen kapellimestaritaiteestaan.
Erik Tawaststjernan kuvauksen mukaan G-duuri-teoksessa on yksi ainoa ylevä ja lähes uskonnollinen melodia. Päätaitteen kahta motiivia seuraa sivuteeman tapainen keinuva aihe, joka ei kuitenkaan juuri muodosta kontrastia pääaiheelle. Tasaisesti etenevä musiikki paisuu lopussa mahtavaksi virraksi.
Roman Vopat
Pelaajaura
Vopat pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 1993–94 Litvínovissa, jota edusti seitsemän ottelun verran. Kauden jälkeen St. Louis Blues varasi hänet numerolla #172 vuoden 1994 NHL:n varaustilaisuudessa. Saman vuoden keväänä Vopat edusti Tšekkiä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja voitti pronssia.
Vopat siirtyi kaudeksi 1994–95 Pohjois-Amerikkaan ja pelasi kauden lähinnä WHL:ssä. Hän pelasi myös IHL:n pudotuspeleissä keväällä 1995. Kaudella 1995–96 Vopat pelasi enimmäkseen vielä WHL:ssä, mutta sai peliaikaa St. Louis Bluesista 25 ottelun verran. Hän teki niissä tehot 2+3=5 ja keräsi 48 jäähyminuuttia. Helmikuussa 1996 Vopat kaupattiin Craig Johnsonin, Patrice Tardifin, vuoden 1996 viidennen kierroksen varausvuoron ja vuoden 1997 ensimmäisen kierroksen varausvuoron kanssa Los Angeles Kingsiin vaihdossa Wayne Gretzkyyn.
Kingsissä Vopat ei murtautunut kokoonpanoon ja hän pelasi suurimman osan kausista 1996–97 ja 1997–98 IHL:ssä sekä AHL:ssä. Kolmannella Kings-kaudellaan Vopat kaupattiin ensin lokakuussa 1998 Colorado Avalancheen, jossa ei ehtinyt pelata otteluakaan, ennen kuin hänet kaupattiin sieltä Chicago Blackhawksiin vaihdossa Cam Russelliin marraskuussa 1998. Vopat kaupattiin heti viikkoa myöhemmin Philadelphia Flyersiin vaihdossa Mike Manelukiin ja hän pelasi Flyersissa suurimman osan kaudestaan. Vopat aloitti kauden 1999–00 Saksassa, DEL-joukkue Moskitos Essenin riveissä, mutta hän palasi joulukuussa 1999 Pohjois-Amerikkaan ja Philadelphia Flyersin organisaatioon. Vopat kuitenkin pelasi siellä vain farmijoukkue Philadelphia Phantomsissa.
Vopat aloitti kauden 2005–06 kotimaansa HC Sparta Prahassa, mutta palasi joulukuussa 2005 SM-liigaan ja siirtyi katastrofikauttaan pelanneisiin Jokereihin. Hänen tuli korvata pitkäksi aikaa loukkaantunut Tony Virta. Vuodet 2006–2008 Vopat pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa hän edusti Leksands IF:ää. Vopat oli kaudella 2007–08 sarjan jäähykuningas 171 minuutillaan. Hän pelasi kauden 2008–09 Tanskan Oddset Ligaenin Aalborg IK:ssa ja kaudeksi 2009–10 Vopat palasi kasvattajaseuraansa HC Litvínoviin, jossa hän oli Extraliigan runkosarjan jäähykuningas 177 minuutillaan.
Valmennusura
Peliuransa lopetettuaan valmentajaksi siirtynyt Vopat on aiemmin toiminut WHL-junioriliigan Prince George Cougarsin apuvalmentajana ja kaudella 2016–17 samassa roolissa Kootenay Icessa.
Muuta
Vopatin isoveli Jan on entinen NHL:ssä pelannut jääkiekkopuolustaja.
Mehikit
Mehikit eli mehiportulakat (Anacampseros) ovat portulakkakasveja (heimo Portulacaceae, jos hyväksytään ns. parafyleettisiä ryhmiä, tai heimo Anacampserotaceae, jos pitäydytään tiukasti monofyleettisiin ryhmiin). Sukuun kuuluu 60 lajia. Nimensä mukaan ne ovat kuivilla alueilla kasvavia mehikasveja. Niitä voidaan viljellä huonekasveina.
Reductio ad absurdum
Reductio ad absurdum tarkoittaa filosofista argumenttia, joka vertauskuvien, analogioiden tai reduktion kautta etenee mielettömyyksiin (absurdum), joita ei enää voi hyväksyä. Reductio ad absurdumin päämääränä voi olla saattaa vastustajan (ehdoton) kanta naurunalaiseksi kärjistämällä hänen väitteitään johtamalla niistä seurauksia, joiden hyväksymistä ei voi ajatella tai jotka ovat loogisesti mahdottomia.
Kreikkalainen filosofi Zenon Elealainen (400 eaa.) tunnetaan menetelmän varhaisimpana kehittäjänä. Hänen lentävän nuolen paradoksinsa mukaan jousesta ammuttu nuoli ei ikinä saavuta maalitaulua, sillä tehdäkseen näin sen täytyy ensin saavuttaa matkan puoliväli, johon kuluu tietyn mittainen aika ja saavuttaakseen taas puolivälin puolivälin täytyy ajan siinäkin olla kulunut hieman ja niin edespäin. Täytyy siis olla, Zenon totesi, että liike on mahdotonta, koska kaikki matkat ja ajat voidaan aina jakaa puoliksi ja tästä seuraa, että minkä tahansa matkan taittamiseen tarvitaan ääretön aika. (Paradoksi on sittemmin ratkaistu, sillä - toisin kuin Zenon ajatteli - matemaattisen sarjan 1/2+1/4+1/8... summa ei ole ääretön, vaan yksi; jos kokonaisen puolikkaaseen lisää puolikkaan puolikkaan ja jatkaa puolikkaiden lisäämistä, niin päädytään takaisin kokonaiseen.)
Reductio ad absurdum on epäsuora todistus, jolla osoitetaan että n ei voi olla totta, sillä jos n olisi totta niin seuraisi jotain, mitä ei voida hyväksyä. Tällainen argumentti on väittelyssä pätevä ainoastaan silloin kun keskustelijat ovat yhtä mieltä siitä mitä ei voida hyväksyä. Immanuel Kant tuomitsi varkauden, koska jos kaikki varastelisivat niin järjestäytynyt yhteiskunta yksinkertaisesti romahtaisi, mutta varas saattaisi olla sitä mieltä, että järjestäytyneen yhteiskunnan romahtaminen on sitä vastoin tavoiteltavaa. Toinen puolustuskeino epäsuoraa todistusta vastaan on kyseenalaistaa johtopäätökset. Saattaa tietysti olla, että yhteiskunta jossain vaiheessa romahtaa, mutta sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, että joku matkustaa junalla ostamatta lippua.
Atrofia
Atrofia (myös atropia) tarkoittaa solun koon pienenemistä sen rakenneosien vähenemisen seurauksena. Atrofioituvassa solussa rakenneproteiinien hajotus on nopeampaa kuin niiden synteesi. Elimen tasolla atrofialla voidaan tarkoittaa myös kudoksen tai elimen surkastumista, joka saattaa johtua solujen pienenemisen ohella niiden määrän vähenemisestä. Atrofian vastakohta on hypertrofia.
Atrofian taustalla on solujen pyrkimys sopeutua muuttuneisiin ympäristöolosuhteisiin ja säilyä hengissä. Atrofian mahdollisia aiheuttajia ovat solun vähentynyt aktiivisuus, hermotuksen heikentyminen, verenkierron tai ravintoaineiden riittämättömyys, hormonitoiminnan muutos ja lisääntynyt paine kudoksessa. Elimen atrofiaa voi aiheuttaa myös vanhenemiseen liittyvä lisääntynyt apoptoosi.
Atrofia voidaan jakaa kehon normaaliin toimintaan ja homeostaasin ylläpitoon kuuluvaan fysiologiseen atrofiaan sekä tautiprosesseihin liittyvään patologiseen atrofiaan. Fysiologiseen atrofiaan kuuluvat esimerkiksi kateenkorvan pieneneminen puberteetin jälkeen ja ikääntymiseen liittyvä yleinen lihasten ja sisäelinten surkastuminen.
Lihasatrofia
Liikkumattomuudesta johtuvaa, lihasmassan ja –voiman pienenemiseen johtavaa luurankolihasten atrofiaa esiintyy esimerkiksi vuodepotilailla. Tällainen atrofia on yleensä palautuva tila. Lihasatrofia voi aiheutua liikkumattomuuden ohella aliravitsemuksesta tai monista sairauksista, kuten syövistä, sydämen vajaatoiminnasta tai keuhkoahtaumataudista. Sairauksien aiheuttama lihasatrofia voi johtaa kakeksiaan. Myös vanhuksilla esiintyy fysiologista lihasatrofiaa.
Lisämunuaisatrofia
Nieltävän glukokortikoidilääkityksen käyttö voi johtaa lisämunuaisten atrofiaan. Tämä johtuu siitä, että kohonnut veren glukokortikoidipitoisuus vähentää ACTH-hormonin eli kortikotropiinin eritystä aivolisäkkeestä. Normaalitilanteessa ACTH saa lisämunuaiskuoren erittämään kortisolia, joten ACTH:n puuttuessa lisämunuaiskuoren eritys lakkaa ja se atrofioituu.
Urogenitaalinen atrofia
Postmenopausaalisilla naisilla vaginan ja kohdun limakalvot atrofioituvat vähentyneen estrogeenivaikutuksen vuoksi. Tämä saattaa aiheuttaa oireita esimerkiksi yhdynnän aikana.
Uinti kesäolympialaisissa 2008
thumb|Pekingin kansallinen vesiurheilukeskus Uinti vuoden 2008 kesäolympialaisissa järjestettiin 9.–21. elokuuta. Kaikki uintikilpailut (lukuun ottamatta kahta 10 kilometrin avovesiuintia) järjestettiin Pekingin kansallisessa vesiurheilukeskuksessa, niin sanotussa ”Vesikuutiossa”.
Lajit
Kilpailujen ohjelma oli varsin samanlainen 2004 kesäolympialaisiin verrattuna. Uutena lajina kilpailuissa oli 10 kilometrin avovesiuinti. Yhteensä lajeja oli 34 (17 sekä naisilla että miehillä).
Osallistuminen
Yksi maa sai ilmoittaa kisoihin kaksi A-aikarajan alittanutta uimaria per laji, tai yhden uimarin joka on alittanut B-rajan. Maat saivat myös lähettää yhden aikarajan alittaneen viestijoukkueen per laji. Lisäksi maat saivat silti lähettää sekä mies- että naisuimarin, vaikkei yksikään uimari ollut alittanut yhtään A- tai B-rajaa. Rajan alitukset tuli olla uitu ajalla 15. maaliskuuta 2007 – 15. heinäkuuta 2008.
Rajat olivat seuraavat:
Viesteissä 12 parasta joukkuetta vuoden 2007 MM-kilpailuista pääsi uimaan olympialaisiin. Seuraavat neljä joukkuetta valittiin FINA-pisteiden mukaan.
Kymmenen kilometrin avovesiuinnin kriteerit olivat seuraavat (samat naisilla ja miehillä):
Aamufinaalit
Kansainvälinen olympiakomitea päätti 26. lokakuuta 2006, että uintifinaalit uidaan aamulla. Tätä oli vaatinut televisioyhtiö NBC, joka maksoi 894 miljoonaa dollaria kilpailujen lähettämisestä Yhdysvalloissa. Yhtiö halusi finaalien näkyvän Yhdysvalloissa parhaaseen katseluaikaan, jotta ne saisivat mahdollisimman paljon katsojia.
Siirto oli ennenkuulumatonta uinnissa, sillä finaalit oli aiemmin uitu aina iltaisin. Tämä merkitsi myös suurta muutosta esimerkiksi uimareiden valmistautumiseen kisalajiinsa, sillä kilpailijat ovat tottuneet uimaan finaaleissa illalla. Uinnin kärkimaihin kuuluva Australia ilmoitti olevansa pettynyt Olympiakomitean päätökseen. Heidän mielestään urheiluaikataulujen ei pitäisi olla median päätettävissä.
Merkkien selitykset
Tähdellä merkityt uimarit uivat viestien alkuerissä.
Tuikit
Tuikit (Amsonia) ovat monivuotisina viljeltyjä oleanterikasveja (heimo Apocynaceae).
Tuntomerkit
Tuikkilajeja on parisenkymmentä, ja ne ovat monivuotisia ruohoja tai pieniä pensasmaisia kasveja, jotka ovat kotoisin Etelä-Euroopasta, Länsi-Aasiasta, Japanista ja Pohjois-Amerikasta. Ne kasvavat noin metrin korkuisiksi. Lehdet ovat kirkkaan tai syvän vihreitä, kapeita ja keihäsmäisiä. Varsissa ja lehdissä on valkoista maitiaisnestettä.
Kukat ovat putkimaisia ja suuliuskat leviävät laajalle. Ne sijaitsevat varsien kärjissä leimujen kukintojen tapaisissa kukinnoissa.
Kasvatus
Tuikit ovat helppohoitoisia perennoja, jotka viihtyvät kosteassa ja hyvin läpäisevässä maassa, joka ei kuivu kesälläkään. Tuikit ovat aurinkoisen tai puolivarjoisen paikan kasveja. Eräät lajit ovat hyvin pakkasen kestäviä, vaikka kuolevatkin maata myöten talvella. Kasveja voidaan lisätä siemenistä tai varhaiskesän pistokkaista tai jakamalla kasvustoja.
Lajeja
Luettelo lajeista, joilla suomenkielinen nimi:
Tähtituikki on kotoisin Yhdysvaltojen koillis- ja keskiosista. 60-90 cm:n mittaisten tukevien varsien päässä on pyramidimainen ryhmä pieniä vaaleansinisiä kukkia. Lehdet ovat kapeita tai soikeita ja noin 6 cm pitkiä. Lajin tieteellinen lajinimi on annettu kuuluisan 1500-luvulla vaikuttaneen saksalaisen yrttikirjailijan mukaan. Hän latinisoi nimensä muotoon Tabernaemontanus.
Moderni fysiikka
Moderni fysiikka on fysiikan historialliseen jaotteluun perustuva fysiikan haara. Moderniksi fysiikaksi luetaan yleensä 1900-luvun alun jälkeinen fysiikka. Modernin fysiikan haarat ovat:
Kari A. Hintikka
thumb|Kari A. Hintikka suomenkielisen Wikipedian juhlaseminaarissa [[Helsinki|Helsingissä maaliskuussa 2007]]
Kari A. Hintikka on ammatiltaan erityisasiantuntijana Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskus ry:ssä (Tieke). Hän on kirjoittanut kolumneja tietotekniikka-alan lehtiin (mm. Mikrobitti ja Tietoviikko sekä myös Ylioppilaslehti ja Helsingin Sanomat). Hintikka on myös kirjoittanut lyhyttä tieteisfiktiota (mm. Tähtivaeltaja-lehteen).
Hintikka on myös organisoinut kansainvälisen performanssitaiteilija Stelarcin käynnit Suomessa.
Koulutus
Hintikka valmistui vuonna 1998 Taideteollisesta korkeakoulusta Taiteen maisteriksi (MA in New Media -koulutusohjelmasta) ja on valmistellut vuodesta 2005 alkaen väitöskirjaansa Jyväskylän yliopiston sosiologian laitoksella aiheesta verkkovoima.
Haapalinna
Haapalinna on asuntoalue Tampereen Hyhkyssä. Kaupunginosassa on kerrostaloasutusta.
Tietoa
Haapalinna sijaitsee Tampere–Nokia-moottoritien, oikeammin Porintien ja Pispalan valtatien välissä. Haapalinna sai nimensä Haapalinnan tilasta, joka sijaitsi paikalla ennen Haapalinnankylän rakentamista 1985. Haapalinnassa sijaitsee muun muassa K-Market Haapalinna ja S-market Hyhky. Lännessä Haapalinna rajoittuu Epilään.
Bussilinjat
Haapalinnan kautta kulkee linja-auto numero 26. Bussi numero 26:n linja kulkee Petsamosta Tesomaan.
Antonio Lao y Cuevas
Antonio Lao y Cuevas (15. maaliskuuta 1780 – 14. heinäkuuta 1850) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Teruelin piispaksi 17. joulukuuta 1847. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta 1848.
John Vaughan
220px|thumb|Vaughanin patsas Middlesbroughissa John Vaughan (21. joulukuuta 1799 Worcester, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 16. syyskuuta 1868 Lontoo, Englanti) oli walesilaisperäinen teollisuusvaikuttaja. Hänen taloudellisena tukijanaan oli saksalaissyntyinen Henry Bolckow, jonka kanssa hän perusti Bolckow, Vaughan & Co., Ltd -teräsalan yrityksen. Hänen ja hänen avustajansa kaivosinsinööri John Marleyn tunnetuin löytö oli rautamalmi, jota hän totesi suurin määrin Pohjois-Englannista Cleveland Hillsiltä ja perusti Middlesbrough'iin suuren takkirautatehtaan, minkä johdosta kaupunki kasvoi suuresti. Myöhemmin Vaughanista tuli Middlesbrough'n pormestari.
Tritium
thumb|300px|Vety  -   Deuterium   -    Tritium Tritium (T tai 3H) on vedyn radioaktiivinen isotooppi. Tritium-ytimessä on yksi protoni ja kaksi neutronia. Tritiumin löysivät Ernest Rutherford, M. L. Oliphant ja Harteck vuonna 1934 pommittaessaan deuterium-atomeja deuteroneilla eli deuterium-atomin ytimillä.
Tritiumin puoliintumisaika on 12,3 vuotta. Yhden tritium-gramman aktiivisuus on 356 terabecquereliä. Se hajoaa beeta-miinus-hajoamisella helium-3:ksi, elektroniksi ja antineutriinoksi. Syntyvän elektronin energia on hyvin matala, keskimäärin 5,7 kiloelektronivolttia. Matalan energiatason takia tritiumin hajoamisessa syntyvän beetasäteilyn kantama on hyvin lyhyt, ja se pysähtyy jo ihon kuolleeseen pintakerrokseen. Siksi tritium voi aiheuttaa terveyshaittoja vain, jos sitä päsee elimistön sisään. Säteilyn matalan energiatason ansiosta tritium aiheuttaa pienen säteilyannoksen suhteessa sen aktiivisuuteen.
Pieniä määriä tritiumia muodostuu yläilmakehässä, kun kosmiset säteet iskeytyvät typpimolekyyleihin. Ydinvoimaloissa muodostuu ydinreaktioiden yhteydessä tritiumia, jota pääsee lauhdutusveden mukana veteen. Tritiumia levisi ilmakehään 1950- ja 1960-lukujen ydinasekokeissa. Niiden jälkeen tritiumin määrä ilmakehässä on laskenut. Tritiumia voidaan myös valmistaa reaktoreissa pommittamalla litium-6:ta tai deuteriumia neutroneilla.
Tritium voi esiintyä kaasumaisena, mutta yleisimmin tritium esiintyy muodossa, jossa toinen vesimolekyylin vetyatomeista on korvautunut sillä.
Esiintyminen luonnossa
Vuosien 1945 ja 1963 välillä ilmakehässä tehdyissä ydinkokeissa ympäristöön pääsi noin 650 kg tritiumia. Ydinkokeiden loputtua tritium on vähitellen hajonnut, ja vuonna 2007 sitä oli jäljellä noin 40 kg. Tämän lisäksi maapallolla on noin 3,5 kg tritiumia, joka on syntynyt ilmakehässä avaruudesta tulevan kosmisen säteilyn vaikutuksesta. Kaikesta maapallon tritiumista noin 90 prosenttia on valtamerissä.
Tritiumia syntyy ilmakehässä kosmisen säteilyn takia 150–200 grammaa eli 50 000–70 000 terabecquereliä (TBq) vuodessa. Hyvin pieniä määriä tritiumia pääsee ympäristöön myös ydinvoimaloista. Suurempia tritiumpäästöjä tulee käytetyn ydinpolttoaineen jälleenkäsittelylaitoksilta: La Haguesta Ranskasta noin 30 grammaa (11 000 TBq) vuodessa ja Sellafieldista Iso-Britanniasta noin 8 grammaa (2 800 TBq) vuodessa. Fukushiman ydinvoimalaonnettomuuden jäljiltä laitoksen alueelle on varastoituna vettä, joka sisältää yhteensä noin 2,4 grammaa (860 TBq) tritiumia. Vesi aiotaan päästää mereen.
Käyttö
Tritiumin hajoamisessa syntyvät elektronit voivat virittää muiden aineiden elektroneja, joten sitä käytetään itsevalaisevana aineena rannekellojen näytöissä ja hätäuloskäyntien opasteissa. Tritiumia voidaan käyttää myös merkkiaineena isotooppigeokemiassa ja lääketieteessä tutkittaessa lääkeaineiden metaboliaa. Yksi energiantuotannon kannalta lupaavimmista fuusioreaktioista on deuteriumin ja tritiumin fuusio. Siinä vapautuu energiaa 16 MeV. Ongelmana on reaktion vaatima 40 miljoonan kelvinin lämpötila.
Koppelo
Koppelo tarkoittaa seuraavia asioita:
Mono (ohjelmistokehys)
Mono on Xamarinin kehittämä, aiemmin Novellin tukema ja Microsoftin 2016 ostama ohjelmistokehys. Projektin tavoitteena on luoda ECMA-standardiin perustuva alusta- ja käyttöjärjestelmäriippumaton pohja Microsoftin kehittämälle .NET Framework-alustalle. Se sisältää kolme osaa Monoa voidaan käyttää Linux-, BSD-variantti-, Mac OS X-, Sun Solaris- ja Windows-käyttöjärjestelmissä ja niissä järjestelmäarkkitehtuureissa, joissa edellä mainitut käyttöjärjestelmät toimivat, mukaan lukien Nokia 770 -internet-laitteessa.
Novell on kaksoislisensoinut Monon; Monon C#-kääntäjä ja -työkalut on julkaistu GNU GPL -lisenssillä, ajonaikaiset kirjastot GNU LGPL -lisenssillä ja luokkakirjastot MIT-lisenssillä. Koska nämä kaikki ovat avoimen lähdekoodin lisenssejä, on Monokin avoimen lähdekoodin ohjelmisto. Muokatessaan Monon lähdekoodia kehittäjän on suostuttava Novellin oikeuteen uudelleenlisensoida lähdekoodi muilla lisensseillä, mikä säilyttää Novellin mahdollisuuden Monon kaupalliseen hyödyntämiseen.
Microsoft muutti .NET-ympäristön ytimen (core) avoimen lähdekoodin marraskuussa 2014 ja lupasi myös patenttihaastesuojan avauksen yhteydessä. Tämä mahdollistaa teknologian käytön ilman aiempaa riskiä, jonka Microsoftin patentit aiheuttivat.
Historiaa
Miguel de Icaza kiinnostui .NET-teknologiasta heti kun sen dokumentointi julkistettiin joulukuussa 2000. De Icaza aloitti tavukooditulkkiin tutustumisen, mutta innostus koki kolauksen kun dokumenteissa ei ollut määritelty metadataa. Helmikuussa 2001 de Icaza pyysi puuttuvaa dokumentointia .NET-postituslistalla ja samaan aikaan aloitti työskentelyn C#-kääntäjän ohjelmoimiseksi kielellä itsellään harjoituksena C#-kieleen. Kun huhtikuussa 2001 ECMA julkisti puuttuvan tiedostoformaatin dokumentit, de Icaza esitteli ohjelmoimansa kääntäjän ominaisuuksia vuosittaisessa GNOME-työpöytäympäristön kehittäjien konferenssissa. Miguel de Icaza ja Nat Friedman perustivat vuonna 1999 Ximian-yrityksen (aluksi Helix Code) kehittämään Linux-ohjelmistoja. Novell osti Ximianin 2003 ja jatkoi sen toimintaa. Lisäksi Ximianin ohjelmistoihin lisättiin tuki Novellin GroupWise ja ZENworks -ohjelmistoille.
Allsvenskan
Allsvenskan tarkoittaa useita koko Ruotsin alueen kattavia palloilusarjoja.
Mono (ohjelmistokehys)
Historiaa
Ximianilla oli useita sisäisiä keskusteluja tuottavuuden parantamiseen käytettävien työkalujen kehittämiseksi; tarkoituksena saada tuottaa enemmän sovelluksia vähemmässä ajassa ja siten vähentää käytetyn ajan ja kustannusten määrää kehitystyössä. Kun Ximianilla oli tutkittu, että projekti oli kannattava aloittaa, henkilökuntaa siirrettiin muualta osallistumaan Monon kehitykseen. Koska ryhmällä ei kuitenkaan ollut riittävästi resursseja täydellisen .NET-ympäristön kehittämiseen 19. heinäkuuta 2001 Mono julkaistiin avoimen lähdekoodin projektina, ja kolme vuotta myöhemmin 30. kesäkuuta 2004 julkaistiin sen ensimmäinen vakaa versio 1.0.