cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Willie ”The Lion” Smith
thumb|Willie Smith kotonaan [[Manhattanilla vuonna 1947.]] William Henry Joseph Bonaparte Bertholoff Smith (23. marraskuuta 1893 – 18. huhtikuuta 1973) eli Willie ”The Lion” Smith oli yhdysvaltalainen jazzpianisti. Yhdessä James P. Johnsonin (1894–1955) ja Thomas ”Fats” Wallerin (1904–1943) kanssa hänet luetaan stride-pianotyylin suuriin mestareihin tyylin kulta-aikana eli noin vuosina 1920–1943.
Lapsuus ja nuoruus
Willie ”The Lion” Smith syntyi 23. marraskuuta 1893 Goshenissa, New Yorkissa. Aiemmin hänen syntymäajakseen on annettu 25. marraskuuta 1897, mutta Bob Pinskerin vuonna 2000 tekemän tutkimuksen mukaan 23. marraskuuta 1893 on oikea päivämäärä, joka on annettu esimerkiksi Smithin ensimmäisen maailmansodan aikaisissa sotilasasiakirjoissa.
Willien vanhemmat olivat Ida Oliver ja Edwin W. Bertholoff (tai mahdollisesti Bertholof). Jotkut lähteet antavat isän nimeksi Frank Bertholoff, mutta Yhdysvaltain väestönlaskennan asiakirjat eivät tue tätä väitettä. Smith itse on kertonut, että hänen isänsä oli sukujuuriltaan juutalainen ja hänen äitinsä Idan verenperimä oli espanjalaisen, mustan ja mohawk-intiaanin sekoitus. Muistelmissaan Smith kuvailee isäänsä runsaasti alkoholia kuluttavaksi naistenmieheksi. Ida heittikin viimein miehensä ulos perheen kodista Willien ollessa kaksivuotias. Pian tämän jälkeen Ida Oliver muutti yhteen mekaanikko John Smithin kanssa. Perhe muutti Newarkiin, jossa he asuivat Willien isoäidin Anna Oliverin kanssa samassa taloudessa. Vuonna 1897 perheeseen syntyi poika, Robert. Williellä oli myös vanhempi veli Jerome, jonka isästä ei kuitenkaan ole varmaa tietoa. Vuonna 1901 Willien isä kuoli, ja leskeksi jäänyt Ida Oliver meni naimisiin John Smithin kanssa. Willie sai samalla uuden isäpuolensa sukunimen Smith.
Kuusivuotiaana Willie ihastui äitinsä urkujen soitosta kirkossa ja aloitti pianotunnit 8-vuotiaana. Perheessä oli runsaasti musiikillisia vaikutteita, koska lisäksi Willien isoäiti Anna Oliver soitti urkuja ja kitaraa. Smith varttui Newarkissa punaisten lyhtyjen alueella, joka oli 1900-luvun alussa yksi tärkeimpiä mustien muusikkojen viihdytyskeskuksia, jossa esitettiin runsaasti ajan viihdemusiikkia. Ragtimemusiikin suosio oli tuolloin huipussaan. Toisaalta nuori Willie sai musiikillisia vaikutteita Newarkin satamassa bluesia laulaneilta satamatyöläisiltä ja toisaalta äitinsä soittamasta uskonnollisesta musiikista eli gospelista.
Smith omaksui lapsena juutalaisen uskonnon. Willien äiti Ida toimi pyykinpesijänä ja pesi esimerkiksi varakkaan juutalaisen perheen vaatteet. Toisinaan Willie toimitti äitinsä pesemän pyykin perille. Perheiden välille kehittyivät hyvät suhteet, ja niiden ansiosta Willie pääsi osallistumaan tuttavien luona lauantaisin paikallisen rabbin opetustilaisuuksiin. Rabbi opetti pojalle muun muassa hepreaa. Juutalaisessa seurakunnassa nuori Willie tutustui juutalaiseen musiikkiin. Smith vietti bar mitsvaa vuonna 1906.
1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen jälkipuoliskolla Willien pianonsoiton opinnot laajenivat, ja hän sai opetusta klassiseen musiikkiin ja oppi tuntemaan monien eurooppalaisten säveltäjien tuotantoa. Hän ihaili erityisesti ranskalaisia säveltäjiä Claude Debussya ja Maurice Ravelia. Klassisen musiikin teorian ja harmonian opiskeleminen näkyy vaikutteina Smithin myöhemmin säveltämissä kappaleissa. Äiti yritti kannustaa poikaansa hengellisen musiikin pariin, mutta viihdemusiikki vei voiton. Willie itse kertoo muistelmissaan, että kuunteli kuinka hänen äitinsä soitti jonkin hymnin ja meni sitten itse paikalliseen saluunaan ja soitti saman hymnin siellä ragtimetyylillä.
Vuonna 1910 musta viihdetaiteilija Bert Williams saapui Newarkiin. Smith tapasi Williamsin, mikä oli merkittävä tapaus Smithin uran kannalta, sillä se rohkaisi nuorta Smithia aloittamaan esiintymiset. Pian Willie alkoikin tanssia ja soittaa pianoa Newarkin satama-alueen saluunoissa. Hänen ohjelmistonsa koostui tuohon aikaan sekä populaarimusiikista että puoliklassisesta musiikista.
Ammattilaisuran alku
Willie ”the Lion” Smith aloitti vuonna 1910 soittajauransa ammattilaisena Atlantic Cityssä, New Yorkissa ja New Jerseyssä. Vuonna 1911 hänet palkattiin pianistiksi Newarkissa sijainneeseen Randolph-saluunaan. Randolphissa hän tapasi vuonna 1913 Luckey Robertsin, jonka säveltämät ragtimekappaleet ”Pork and Beans” ja ”Junk Man Rag” Smith omaksui osaksi omaa kappalevalikoimaansa. Seuraavana vuonna hän kohtasi paikallisessa saluunassa soittaneen James P. Johnsonin. Näillä kohtaamisilla oli ratkaiseva merkitys Smithin musiikilliselle kehittymiselle. Tuolloin tuttavuus jäi vielä pinnalliseksi, mutta myöhemmin Johnsonista ja Smithistä tuli hyvät ystävät. Johnsonin kautta Smithille mahdollisesti avautui uusia kontakteja New Yorkin yökerhoihin.
Suunnilleen vuonna 1915 Smith avioitui pianisti Blanche Merrillin o.s. Ballard (1895–1966) kanssa. Suhde oli myrskyisä, ja se ehti jo kertaalleen katketakin ennen Smithin liittymistä armeijaan. Kesällä 1915 Smith siirtyi Atlantic Cityyn, jossa soitti paikallisissa baareissa ja ilotaloissa. Siellä hän ensi kertaa kohtasi paikallisessa Kellyn kahvilassa vakituisesti soittaneen ragtimepianisti Eubie Blaken. Sittemmin asiat järjestettiin niin, että Smith soitti aina Blaken pitäessä taukoa. Lopulta hän sai Blaken paikan, kun tämä siirtyi muualle loppukesällä 1915. Vuonna 1916 Smith palasi takaisin Newarkiin ja soitti paikallisissa yökerhoissa. Ajoittain hän esiintyi myös New Yorkissa ja teki kiertueita sekä esiintyi vaudeville-esityksissä. Hiukan ennen Yhdysvaltain liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan hän teki vielä kiertueen Eurooppaan vuonna 1917.
Smith värvättiin Yhdysvaltain armeijaan marraskuussa 1917. . Hän palveli Ranskassa korpraalina. Eräs tarina kertoo, että hän sai lempinimensä ”The Lion” osoittamansa erityisen rohkeuden ansiosta palvellessaan raskaassa tykistössä. Kerrotaan, että hän taisteli kuin leijona. Willie itse kuitenkin kertoi jälkeenpäin niin monia eri variaatioita lempinimensä synnystä, että tietoon on syytä suhtautua pienellä varauksella. Ensimmäisen maailmansodan aikana Smith toimi rumpalina pianisti ja säveltäjä Tim Brynnin (1881–1946) johtamassa afroamerikkalaisessa sotilasorkesterissa. Ranskassa viettämiensä kuukausien aikana hän myös ehti soittamaan pianoa tanssipaikoissa. Hänet kotiutettiin maaliskuussa 1919.
Palattuaan Yhdysvaltoihin 1919 Smith otti pestin orkesterinjohtajana Leroyn kabareeravintolassa. Vahvistamattoman tiedon mukaan hän olisi asunut tuona aikana Scott Joplinin lesken Lottie Joplinin emännöimässä täysihoitolassa. Vuoden 1920 väestönlaskennan tiedoista käy ilmi, että tuohon aikaan Smith oli palannut Newarkiin vaimonsa Blanchen luokse. Jonkin ajan päästä pariskunnan tiet kuitenkin erosivat lopullisesti, ja Willie Smith asettui New Yorkiin. Smithit eivät kuitenkaan koskaan hakeneet virallisesti avioeroa.
1920- ja 1930-luvut
Vuonna 1920 Willie säesti blueslaulaja Mamie Smithiä (ei sukua pianistille) tämän levyttäessä Perry Bradfordin säveltämän kappaleen "Crazy Blues", joka saavutti valtavaa menestystä. 1920-luvulla Willie levytti myös useiden muiden artistien kanssa, vaikka hänen nimeään ei kaikissa levytyksissä mainitakaan. Näinä vuosina Smithin soittotyyli hioutui lopulliseen muotoonsa, ja hänen soittoaan kävivät ihailemassa jopa Duke Ellington ja George Gershwin.
Vuonna 1921 James P. Johnson tuli tapaamaan Smithiä oppilaansa Thomas Wallerin, joka myöhemmin tultiin tuntemaan nimellä Fats Waller, kanssa. Miehet ystävystyivät ja ryhtyivät tekemään yhteistyötä. 1920-luvulla Smith kehitti yhdessä Johnsonin ja Fats Wallerin kanssa pianotyylin nimeltä stride Tyyli tunnetaan toisinaan nimellä Harlem stride, koska stride piano-tyyliä kehitettiin 1910-luvun lopulta alkaen Harlemin alueella New Yorkissa.
Vuoden 1921 tärkeä musiikillinen tapahtuma oli Eubie Blaken ja Noble Sisslen kirjoittaman musikaalin Shuffle Along julkaiseminen. Musikaalista tuli menestys ja se kasvatti yleisesti kiinnostusta mustien muusikkojen musiikkia kohtaan ja toisaalta Harlemin tanssiravintoloihin tuli lisää asiakkaita. Oman osansa tästä saivat myös pianistit, kuten Willie ”the Lion” Smith, joita Harlemin ravintolat työllistivät. Vuosina 1922 ja 1923 Smith teki kiertueen Yhdysvalloissa. Hän soitti esimerkiksi puolen vuoden ajan Chicagossa. Hän palasi takaisin New Yorkiin vielä vuoden 1923 aikana.
Vuonna 1925 Smith pääsi säveltäjä Clarence Williamsin ansiosta vihdoinkin levyttämään omia soolopianoesityksiään. Keep Your Temper oli eräs ensimmäisistä levytetyistä kappaleista ja sitä myytiin melko hyvin varsinkin New Yorkissa. Menestyksen ansiosta hän pääsi esiintymään kuuluisaan Rhythm Clubiin, jossa soitti mm. Joe Smithin, Louis Metcalfin, Louis Armstrongin, Johnny Hodgesin, Sidney Bechet’n ja monen muun tunnetun muusikon kanssa.
Vuonna 1929 Smith soitti Categonia Clubilla. Siellä hänen soittoaan kuulivat monet jazzmuusikot, kuten Tommy Dorsey ja Jimmy Dorsey sekä klarinetisti Artie Shaw. Näistä tapaamisista aikanaan seurasi se, että Tommy Dorsey ja Artie Shaw tekivät 1940-luvulla sovituksia Smithin kappaleisiin.
Maila Talvion muistomerkki
thumb|Laila Pullinen: Itämeren tytär (1971). Maila Talvion muistomerkki eli Itämeren tytär on Helsingin Meilahden huvila-alueella sijaitseva kuvanveistäjä Laila Pullisen toteuttama muistomerkki kirjailija Maila Talviolle ja tämän puolisolle, professori J. J. Mikkolalle. Muistomerkki on pystytetty vuonna 1971 ja sen ympärille on vuonna 1992 lisätty Itämeri-niminen maisemataideteos. Teos sijaitsee Maila Talvion puistossa Seurasaarentien ja Tallbonkujan risteyksen vieressä, Talvion entisen kotitalon paikalla.
Willie ”The Lion” Smith
1920- ja 1930-luvut
Lokakuussa 1929 Wall Streetin pörssi romahti ja Yhdysvaltojen taloudellinen tilanne heikkeni nopeasti. 1930-luvun alussa lama iski kouransa myös musiikkialalle. Muusikkojen työt vähenivät. Toisaalta jazz oli kovassa nousussa, mutta sellaiset uudet nimet kuten Cab Calloway ja Art Tatum olivat vieneet alaa vanhemmalta muusikkosukupolvelta. Willie Smith oli kuitenkin tässä vaiheessa jo ehtinyt luoda melkoisen maineen New Yorkissa ja hänellä riitti töitä. Ajoittain hän teki myös kiertueita eri puolille Yhdysvaltoja. Eräällä kiertueella etelävaltioissa hän joutui kärsimään mustiin kohdistuvasta rotusorrosta, eikä enää sen jälkeen esiintynyt Yhdysvaltain eteläisissä osavaltioissa.
Maila Talvion muistomerkki
Itämeren tytär on abstrakti pronssiveistos, muodoltaan kierteinen ja ylöspäin aukeava. Kupera ulkopinta on pääosin sileä, teoksen alaosassa ja koveralla puolella pinta on poimutettu kuin luonnonvoimien muovaamana. Teoksen on tarkoitus kuvata Talvion tulisieluisuutta ja sen voi nähdä muistuttavan liekkiä. Pronssisen osan korkeus on neljä metriä. Veistoksen nimi on lainattu Talvion vuosina 1929–1936 kirjoittamasta romaanitrilogiasta Itämeren tytär, joka on 1700-luvun Helsinkiin sijoittuva historiallinen romaani. Pullisen suunnitelmien mukaan toteutettu Itämeri on Itämeren tyttären ympärille sijoitettu maataideteos, joka muodostuu meren aaltoja muistuttavista keinotekoisista harjanteista.
Richard Stites
Richard Stites (2. joulukuuta 1931 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli arvostettu yhdysvaltalainen historiantutkija ja Venäjä-asiantuntija. Hän oli Georgetownin yliopiston professori ja Helsingin yliopiston kunniatohtori.
Stites kirjoitti teoksensa pitkälti Kansalliskirjaston Slavica-osaston aineistoa hyväksikäyttäen.
Maila Talvion muistomerkki
Historia
Muistomerkki on pystytetty paikalle, jossa aikoinaan sijaitsi vuonna 1884 valmistunut Meilahden huvila 5 eli Laaksola. Huvila oli kirjailija Talvion ja hänen puolisonsa professori Mikkolan koti vuosina 1919–1951 ja se tunnettiin tuona aikana kirjailijoiden, kulttuuriväen ja satakuntalaisten opiskelijoiden kohtaamispaikkana. Mikkolan kuoltua vuonna 1946 leskeksi jäänyt lapseton Talvio tarjosi huvilaa testamenttilahjoituksena Helsingin kaupungille, jotta se voitaisiin muuttaa museoksi, mutta kaupungin kieltäydyttyä lahjoituksesta Talvio määräsi talon purettavaksi oman kuolemansa jälkeen. Talvio kuoli vuonna 1951 ja Laaksola purettiin hänen toiveensa mukaisesti 1954.
Muistomerkin Talviolle ja Mikkolalle tilasivat yhdessä Satakuntalainen Osakunta, Satakunnan Kilta, Satalinnan Säätiö ja Satakunnan Seura, ja sen haluttiin valmistuvan Talvion syntymän satavuotisjuhlavuonna 1971. Helsingin kaupunginjohto suhtautui torjuvasti muistomerkkihankkeeseen, koska kaupunkiin ei haluttu enempää ”oikeistolaisia muistomerkkejä”. Laila Pullinen työsti veistoksen ateljeessaan Tapiolan Nallenpolulla ja nimesi sen Itämeren tyttäreksi Talvion romaanin mukaan. Teos paljastettiin 31. lokakuuta 1971. Tilaisuudessa puhui Satakunta-säätiön edustajana elokuvaohjaaja Risto Orko. Muistomerkin jalustaan kiinnitetyssä laatassa pystytyspäiväksi on kuitenkin ilmoitettu Talvion syntymän 100-vuotispäivä 17. lokakuuta. Teoksen valmistuessa sen rahoittamiseen tarvittujen lahjoitusvarojen kerääminen oli vielä kesken.
Pullisen alkuperäiseen suunnitelmaan sisältynyt maareliefi Itämeri lisättiin vasta vuonna 1992 kaupungin lautakunnan annettua sille luvan. Se on rakennettu Laaksola-huvilan betonisokkelin päälle.
Willie ”The Lion” Smith
1920- ja 1930-luvut
Vaikka Smithin aikalaiset Duke Ellington, James P. Johnson ja Fats Waller ihailivat Smithin soittotyyliä, hän oli suhteellisen tuntematon New Yorkin ulkopuolella ennen kuin Decca julkaisi vuonna 1935 useita levyjä, joissa Smith esiintyy eri kokoonpanoissa. 1936 hän levytti Mezz Mezzrowin kanssa ja vuonna 1938 Milt Herthin trion kanssa. Vuonna 1939 Smith teki levymerkki Commodorelle 14 kappaletta soolopianolevytyksiä, joista 8 oli hänen omia sävellyksiään. Tyylillisesti soolokappaleet ovat stride-pianotyyliä, jossa on vaikutteita klassisesta musiikista. Levytyssession kappaleista "Echoes Of Spring", "Rippling Waters", "Sneakaway" ja "Finger Buster" tuli mestariteoksia.
Arvostuksensa eleenä Duke Ellington omisti vuonna 1939 Smithille kappaleensa "Portrait of a Lion". Aikanaan (vuonna 1957) Smith vastavuoroisesti omisti Ellingtonille kappaleen nimeltä "Portrait of Duke".
Suosio laskee
Vuonna 1942 Smith liittyi Amerikan muusikkojen, musiikkituottajien ja musiikintekijöiden yhdistykseen ASCAP:iin. II maailmansodan edetessä Smithin musiikki alkoi kuitenkin poistua muodista, kun uuden sukupolven muusikot (mm. Dizzy Gillepie, Charlie Parker, Thelonious Monk), jotka aikanaan loivat bebop-tyylin jazziin tekivät läpimurtonsa. Vanhemmasta sukupolvesta Art Tatum ja Coleman Hawkins uhkasivat myös Smithin asemaa. Sodan päätyttyä bebop valtasi markkinat ja monien mielestä Smith oli menneiden aikojen jäänne. Samoihin aikoihin Smithin terveys alkoi horjua ja hän joutui rajoittamaan esiintymistä. Hän toimi edelleen kanttorina ja sen ohessa opetti musiikkia.
1940-luvulla Smith toimi vapaana pianistina eri klubeilla New Yorkissa. Hän soitti esimerkiksi Greenwich Villagessa Pied Piper –yökerhossa trumpetisti Max Kaminskyn kanssa. Artie Shaw ja Tommy Dorsey tekivät sovituksia hänen kappaleisiinsa. Vuosina 1944–1949 Smithillä oli oma yhtye (Lion's Band), joka teki levytyksiäkin. Siinä soittivat Smithin lisäksi Max Kaminsky (trumpetti), Frank Orchard (pasuuna), Rod Cless (klarinetti), Jack Lesberg (kontrabasso), Mac McGrath (rummut).
Uuteen nousuun
1940-luvun lopussa Smithin musiikki alkoi saavuttaa laajemman yleisön ja hän aloitti laajemmat kiertueet. Vuosina 1949-50 hän kiersi Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. 1950-luvun alussa alkoi ragtimen ja monen vanhan jazztyylin uusi tuleminen. Smithin terveys oli parantunut ja se salli hänen esiintyä enemmän. Hän esimerkiksi levytti aiempaa useammin. Esimerkiksi vuonna 1959 hän levytti vanhan ystävänsä Luckey Robertsin kanssa.
Viimeiset vuodet
Smith teki vielä vuosina 1965 ja 1966 kiertueet Eurooppaan. Vuonna 1966 hän teki levytyksiä Saksassa. Hän jatkoi esiintymistä aina vuoteen 1971 asti. Viimeiset levytyksensä hän teki Pariisissa vuonna 1972. Smith kuoli 79-vuotiaana New Yorkissa 18. huhtikuuta 1973.
Vuonna 1964 Smith julkaisi yhdessä George Hoferin kanssa kirjoittamansa muistelmateoksen Music on My Mind: The Memoirs of an American Pianist. Teosta pidetään yleisesti arvokkaana kuvauksena Harlemin jazzin kehityksestä. Tosin se sisältää myös paljon asiavirheitä erityisesti ajoituksien suhteen, koska Smith esimerkiksi kertoi olevansa 4 vuotta nuorempi kuin hän tosiasiassa oli.
Tunnusomaista Willie "the Lion" Smithille oli, että esiintyessään hänen päässään oli aina knallihattu ja hän poltti isoa sikaria.
Sävellyksiä
Joitakin Willie “the Lion” Smith sävellyksiä :
Forza Motorsport 7
Forza Motorsport 7 on Turn 10 Studiosin kehittämä ajopeli, joka on seitsemäs osa Forza Motorsport -pelisarjassa. Microsoft Studios julkaisi pelin Xbox Onelle lokakuussa 2017.
Pelaaminen
Forza Motorsport 7 on ajopeli, jossa on yli 700 autoa – mukaan lukien uudet Horizon Edition autot, joista suurin osa on tuotu Forza Horizon 3:sta. Pelissä on yli 200 mahdollista kokoonpanoa kilpailla 32 eri paikassa, mukaan lukien kaikki radat Forza Motorsport 6:sta. Yksi uusista piireistä on kuvitteellinen kadunpiiri Dubaissa. Pelissä on useita ratoja, jotka palaavat Forza Motorsport 4:stä, mukaan lukien Maple Valley Raceway, Mugello Circuit ja Suzuka Circuit. Pelin kaksi uutta ominaisuutta ovat dynaaminen sää (aiemmin vain pelisarjan Horizon-nimikkeissä) ja muokattavat ajajien ulkoasut.
Kehitys
Forza Motorsport 7:n kehitti Turn 10 Studios Xbox One X -konsolin rinnalle, Turn 10 tarjoaa Xboxin laitteistotiimille tästä palautetta. Tammikuun puolivälissä 2017 Xbox-laitteistotyöryhmä toimitti Turn 10:lle prototyypin Xbox One X -järjestelmästä. Turn 10 sai ForzaTech-demonsa käyntiin konsolissa kahden päivän kuluessa sen vastaanottamisesta. Peli toimii 4K:n tarkkuudella, tai 60 FPS, jos laatu on 1080p, mikäli käytössä on Xbox One X.
Peli ei sisällä Toyotan maantieajoneuvoja lisensointiasioista johtuvista syistä. Tarjolla ovat vain yhtiön valitsemat ralli -ja muokatut ajoneuvot (NASCAR lukeutuu tähän). The Arctic Trucks Hilux, T100 SR5 TrophyTruck, Subaru BRZ ja Land Cruiser Arctic Trucks esiteltiin myöhemmin ladattavana lisäsisältönä. Kuitenkin Volkswagen palaa Horizonin 3:n poissaolon jälkeen.
Julkaisu
Forza Motorsport 7 esiteltiin Microsoftin lehdistötilaisuudessa E3 2017 -näyttelyssä 11. kesäkuuta. Vuoden 2018 Porsche 911 GT2 RS paljastettiin pelin rinnalla osana kuuden vuoden lisenssisopimusta Microsoftin ja autonvalmistaja Porschen välillä. Peli tuli markkinoille samanaikaisesti Windows 10:lle ja Xbox Onelle, ja sen suunniteltiin olevan saatavilla Xbox One X:n julkaisun yhteydessä. OneDrive-musiikkituki ilmoitetaan kuitenkin vasta myöhemmin.
Ralph Craig
Ralph Cook Craig (21. kesäkuuta 1889 Detroit, Michigan – 21. heinäkuuta 1972 Lake George, New York) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja kaksinkertainen olympiavoittaja Tukholman olympialaisista.
Ralph Craig oli alun perin aitajuoksija. Hänestä kuitenkin kehittyi sileitten matkojen pikajuoksija Michiganin yliopistossa. Vuosina 1910 ja 1911 hän voitti IC4A-kisojen 220 jaardin mestaruudet.
Craig sivusi vuonna 1910 suoralla radalla juostun 220 jaardin maailmanennätystä 21,2. Hän pysyi ennätyksen jaettuna haltijana, kunnes Charles Paddock paransi ennätystä vuonna 1921.
Vuonna 1912 Craig selviytyi olympiajoukkueeseen ja matkusti Ruotsiin. 100 metrin finaalissa suurin ennakkosuosikki oli Craigin maanmies Don Lippincott, joka oli kisojen karsintalähdössä juossut uuden maailmanennätyksen 10,6. Seitsemän varaslähdön jälkeen finaalin voitti kuitenkin Craig, ajalla 10,8. Lippincott jäi vasta kolmanneksi. Craig kohtasi Lippincottin myös 200 metrin finaalissa, jonka Craig voitti ajalla 21,7 jättäen Lippincottin hopealle kymmenystä hitaammalla ajalla. Craig ei kuulunut Yhdysvaltojen 4 x 100 metrin viestijoukkueeseen, jonka suoritus hylättiin.
Heti olympialaisten jälkeen Craig lopetti aktiiviurheilun. Vuonna 1948 hän teki paluun olympialaisiin varajäsenenä Yhdysvaltojen purjehdusjoukkueessa. Hän ei kuitenkaan osallistunut varsinaiseen kilpailuun. Craig kantoi Yhdysvaltojen lippua kisojen avajaisissa Lontoossa.
Paco Rabanne
pienois|Rabanne [[Kiovassa vuonna 2006.]] Francisco Rabaneda y Cuervo (tunnettu nimellä Paco Rabanne [’pako ra’βan]; 1934 Espanja – 3. helmikuuta 2023 ), oli baskilais-ranskalainen muotisuunnittelija, joka tuli 1960-luvulla tunnetuksi hätkähdyttävistä valmisvaatekokoelmistaan ja hajuvesistään. Hänen nimellään markkinoidaan yhä vaatekokoelmia, kenkiä ja laukkuja sekä hajusteita ja ihonhoitotuotteita.
Rabaneda y Cuervo syntyi Espanjassa 1934. Kenraali Francon hallitus teloitti hänen isänsä, ja poika muutti äitinsä kanssa Ranskaan vuonna 1939. Hän kouluttautui arkkitehdiksi, mutta tuli tunnetuksi muotialalla aluksi koristevalmistajana, joka teki yhteistyötä Christian Diorin, Givenchyn, Nina Riccin ja Balenciagan kanssa. 1960-luvun puolivälissä Rabaneda y Cuervo perusti oman muotitalon nimellä Paco Rabanne. Se tuli tunnetuksi erikoisten materiaalien, kuten muovin, paperin ja metallin runsaasta käytöstä. Ensimmäinen mallisto, jota kutsuttiin manifestiksi ja jonka materiaaleina olivat muovi ja metalli, esiteltiin vuonna 1966. Paco Rabannen futuristinen tyyli sai maailmanlaajuista huomiota hänen elokuvaan Barbarella (1968) tekemästään puvustuksesta.
Paco Rabannen parfyymituotanto sai alkunsa yhteistyössä hajuvesimerkki Puigin kanssa. Ensimmäinen naisten tuoksu oli nimeltään Calendre (1969) ja miesten tuoksu Pour homme (1973). Myöhemmin Paco Rabanne rakensi oman hajuvesitehtaan Ranskan Chartresiin.
Galáta
Galáta on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
pienoiskuva|vasen|240px|[[Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko (Panagía tis Podíthou).]] Galátan kylä sijaitsee Tróodos-vuoristossa Kyproksen keskiosissa. Sen nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko (Panagía tis Podíthou), joka on yksi Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvista Tróodoksen maalatuista kirkoista. Kylässä on myös muita seinämaalauksin koristeltuja vanhoja kirkkoja, jotka eivät ole luettelossa.
Julio César La Cruz
Julio César La Cruz Peraza (s. 11. elokuuta 1989 Camagüey) on kuubalainen amatöörinyrkkeilyn olympiavoittaja ja maailmanmestari. 182 senttimetriä pitkä La Cruz kilpailee raskaassa keskisarjassa.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1820
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1820 olivat järjestyksessään yhdeksännet Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 1. marraskuuta – 6. joulukuuta 1820. Vaalit olivat kolmannet ja viimeiset, joissa presidentti valittiin käytännössä yksimielisesti. Presidentti James Monroe ja varapresidentti Daniel D. Tompkins valittiin uudelle kaudelle helposti ja he saivat kaikki paitsi yhden valitsijaäänistä.
Julio César La Cruz
La Cruz saavutti kultaa raskaasta keskisarjasta vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta kukistaen finaalissa Kazakstanin Adilbek Nijazymbetovin. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa hän sijoittui jaetulle viidennelle sijalle. MM-kilpailuista La Cruzilla on kolme perättäistä raskaan keskisarjan maailmanmestaruutta vuosilta 2011, 2013 ja 2015. Pan-Amerikan kisoista La Cruz on saavuttanut kaksi kultaa, vuosilta 2011 ja 2015. Keski-Amerikan ja Karibian kisoista La Cruzilla on yksi kultamitali vuodelta 2014.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1820
Tulokset
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1820 ! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;" | Presidenttiehdokas ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio ! rowspan="1" colspan="2" style="text-align:left;" | Kansanäänet ! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:center;" | Valitsijamiesäänet ! Määrä ! %
Julio César La Cruz
Tammikuussa 2014 La Cruz joutui sairaalaan, kun häntä ammuttiin kotikaupungissaan Camagüeyssä.
US Airwaysin lento 1549
Koneen päällikkönä toiminut Chesley Sullenberger tiesi kokeneena lentäjänä heti, ettei kykenisi palaamaan kentälle, ja hän päätti tehdä pakkolaskun Hudsonjokeen.
Onnettomuuden kulku
Vain hieman yli minuutti lentoonlähdön jälkeen kone lensi lintuparven lävitse ja menetti tehot molemmista moottoreistaan. Tässä vaiheessa korkeutta oli vain noin 980 metriä. Onnettomuuskoneena ollut Airbus A320 voi lentää turvallisesti lähimmälle lentokentälle yhdelläkin moottorilla. Moottorit on suunniteltu kestämään yksittäisen pikkulinnun törmäyksen.
Hudsonjoen kohdalla Sullenberger käänsi koneen etelään ja lensi joen myötäisesti. Kello 15.31, vain viisi minuuttia lentoonlähdön jälkeen, hän toi koneen hallittuun pakkolaskuun.
Koneen 155 matkustajasta ja miehistön jäsenestä loukkaantui 78, joista suurin osa vain lievästi. Näistäkin suurin osa sai pahimmat vammansa kylmän veden aiheuttamasta hypotermiasta eikä itse pakkolaskusta. New Yorkissa oli tuolloin seitsemän astetta pakkasta ja jokiveden lämpötila nollan vaiheilla.
Onnettomuuden jälkeen
pienoiskuva|N106US esillä [[Carolinan ilmailumuseo|Carolinan ilmailumuseossa.|alt=|248x248px]]Pian sen jälkeen kun oli selvinnyt, että kaikki lennolla olleet selvisivät hengissä, tapausta alettiin kutsua Hudsonjoen ihmeeksi (eng. Miracle on the Hudson). Lisäksi National Transportation Safety Board kutsui sitä ilmailuhistorian parhaiten onnistuneeksi pakkolaskuksi.
Appleseed
Appleseed (, televisioesityksessä käytetty myös nimeä Omenansiemen ) on vuonna 2004 julkaistu tietokoneanimaationa toteutettu anime-elokuva. Elokuvan monet hahmot perustuvat Masamune Shirowin Appleseed-mangaan, mutta juoni on erilainen. Se sijoittuu tulevaisuuteen vuoteen 2131. Päähenkilö on Deunan Knute, kolmannesta maailmansodasta selvinnyt naissotilas. Hän päätyy utopia-kaupunkiin nimeltä Olympos, jonka asukkaat ovat puoleksi ihmisiä, puoleksi parhaista teknisistä komponenteista geenimanipuloituja klooneja.
Appleseed on esitetty Yle Teemalla kaksi kertaa. Ensimmäinen kerta oli 23. marraskuuta 2006 ja toinen joulukuussa 2007.
US Airwaysin lento 1549
Onnettomuuden jälkeen
Kapteeni Sullenberger sai paljon kiitosta koneen matkustajilta, ja lehdistökin painotti kapteenin kylmähermoisuutta vakavan tilanteen aikana. Sullenberger ja koneen miehistö palkittiin myöhemmin New Yorkin kaupungin avaimilla. Nykyään turmassa ollut kone on nähtävänä Carolinan ilmailumuseossa Pohjois-Carolinan osavaltiossa Charlotten kaupungissa, joka oli lennon alkuperäinen määränpää. Toisaalta onnettomuus vaikutti myös myöhempiin konesukupolviin: esimerkiksi Airbus A350-lentokoneessa molempien moottorien sammuminen ei estä autopilotin käyttöä, jolloin konetta on tilanteessa helpompi ohjata kuin vanhempia koneita.
Appleseed
Muut filmatisoinnit
Mangan muita filmatisointeja ovat vuoden 1988 samanniminen OVA-julkaisu, Appleseed Ex Machina , Appleseed Alpha sekä kolmetoistaosainen sarja Appleseed XIII.
US Airwaysin lento 1549
Mahdolliset muut viat
20. tammikuuta uutisoitiin, että samalla koneella olisi ollut ongelmia jo pari päivää ennen turmaa. Muutamat matkustajat ovat kertoneet, että koneen moottoreista kuului tällöin voimakkaita pamahduksia. Myöhemmin tutkijalautakunta kertoi, että vika oli johtunut viallisesta lämpötila-anturista, joka oli vaihdettu tapahtuman jälkeen.
Appleseed
Aiheesta muualla
Appleseed アップルシード Appleseed Appleseed Appleseed 蘋果核戰記
US Airwaysin lento 1549
Elokuva
Clint Eastwood ohjasi vuonna 2016 tapahtuneesta elokuvan Sully – uroteko Hudson-joella, jossa Sullenbergeria näyttelee Tom Hanks.
Miles Kane
Miles Peter Kane (s. 17. maaliskuuta 1986) on englantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten sooloartistina sekä The Last Shadow Puppets -yhtyeen toisena jäsenenä. Hän oli myös The Rascals -yhtyeen keulahahmo ennen yhtyeen hajoamista elokuussa 2009.
Hän tekee tällä hetkellä soolouraa ja muodostaa yhdessä Alex Turnerin (Arctic Monkeys) kanssa yhtyeen The Last Shadow Puppets. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa, Colour of the Trap julkaistiin 9. toukokuuta 2011 ja seuraava Don't Forget Who You Are 3. kesäkuuta 2013.
Iljušin Il-214
Iljušin Il-214 on ollut Venäjälle Antonov An-22-kuljetuslentokoneita korvaavan ja Intialle Antonov An-32-koneita korvaavan Intian kanssa yhteistyössä toimeenpantava lentokoneprojektin venäläinen työnimi.
Intian ja Venäjän sopimuksissa lentokoneen projektinimenä on sen tyyppimääritelmä, monikäyttöinen kuljetuskone, multi-role transport aircraft (MTA).
Iljušin Il-214/MTA -lentkokoneen valmistus on tarkoitus aloittaa 2008 ja sen pohjalta suunnitellaan valmistettavaksi useita versioita.
Keskipitkän matkan kuljetusversiota on kutsuttu työnimellä Il-214T ja sadan matkustajan matkustajakoneversiota työnimellä Il-214-100.
MS-21 (Bliže-srednij magistralnyj samoljot MS-21)
11. maaliskuuta 2003 ilmoitti Jakovlev, että sen Jakovlev Jak-242 ja Iljušin Il-214 -projektit yhdistetään projektiksi MS-21 (Ближне-средний магистральный самолет МС-21). Iljušin ryhtyi yhteistyöhön Jakovlevin kanssa, kun Jakovlev Jak-242 oli osoittautumassa Iljušin Il-214:ää paremmaksi projektiksi venäläisessä tarjouskilpailussa.
Sotades-maalari
Sotades-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 460–450 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Sotadeen signeeraamia vaaseja. Joskus heidät on nähty samana henkilönä.
Sotades-maalaria on luonnehdittu yhdeksi parhaista klassisen kauden vaasimaalareista. Hän maalasi erityisesti erilaisia kyliksejä ja muita maljoja sekä rhytoneita, joista monet ovat eläimenpäisiä.
T. J. Miller
Televisiossa Miller on esiintynyt muun muassa Silicon Valley -televisiosarjassa, jossa hän esitti Erlich Bachmania sarjan neljän ensimmäisen tuotantokauden ajan.
Sosias-maalari
Sosias-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 510–490 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Sosiaan signeeraaman kyliksin, jonka tondon kuvitus esittää Akhilleusta ja Patroklosta.
Sosias-maalari oli varhaisia punakuviomaalareita ja osa niin kutsuttua Pioneeriryhmää. Häntä on ehdotettu samaksi henkilöksi kuin Euthymides tai Kleofrades-maalari. Sosiaan maalaustyyli on usein idealisoiva, joskus taas hyvin realistinen, kuten Akhilleus ja Patroklos -kyliksissä.
Kaló Chorió (Lárnaka)
Kaló Chorió on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Kaló Chorión kylä sijaitsee Kyproksen kaakkoisissa sisäosissa linnuntietä noin yhdeksän kilometriä länsiluoteeseen Lárnakan kaupungista.
Analog Science Fiction and Fact
Analog Science Fiction and Fact on yhdysvaltalainen tieteiskirjallisuusaiheinen lehti. Se on ilmestynyt useilla nimillä vuodesta 1930, ja se on alallaan kotimaassaan vanhin yhä julkaistava lehti. Lehden nimi oli aluksi Astounding Stories of Super-Science. Ensimmäinen merkittävä nimenmuutos tapahtui vuonna 1938, jolloin nimeksi tuli Astounding Science-Fiction. Vuonna 1960 uudeksi nimeksi tuli Analog Science Fact & Fiction, joka myöhemmin on muuntunut muotoon Analog Science Fiction and Fact.
Campbellin aika
Tieteiskirjallisuuden niin sanotun kulta-ajan voidaan katsoa alkaneen vuodesta 1938, jolloin John W. Campbellista tuli lehden päätoimittaja. Campbell muutti lehden nimeksi Astounding Science Fiction entisen Astounding Stories -nimen tilalle ja määritteli lehden julkaisemille novelleille suuntaviivoja. Novelleissa tuli keskittyä mahdollisuuksien rajoissa oleviin tieteellisiin saavutuksiin ja näiden saavutusten vaikutuksiin yksilöihin. Lisäksi korostettiin tarinoiden juonen ja henkilöhahmojen merkitystä. Campbellin johdolla Astounding Science Fictionista tuli lajityyppinsä merkittävin julkaisu, kunnes vuonna 1950 alkoi ilmestyä lukuisia kilpailevia lehtiä, kuten Galaxy Science Fiction. Campbell toimi lehden päätoimittajana kuolemaansa saakka, vuoteen 1971.
Kirjoittajat
Analog on vuosien kuluessa julkaissut novelleja useilta merkittäviltä tieteiskirjailijoilta, kuten Isaac Asimov, Robert A. Heinlein, Poul Anderson ja Lois McMaster Bujold.
Levikki
Lehden levikki oli suurimmillaan vuonna 1983, jolloin sillä oli 115 000 tilaajaa. Vuonna 2006 levikki oli 28 319.
Teräskannus
thumb|right|220px|Millard Mitchell ja James Stewart thumb|right|220px|Janet Leigh ja Robert Ryan Teräskannus (myös Hopeakannus; ) on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1953. Westernin pääosissa ovat James Stewart, Janet Leigh ja Robert Ryan. Teräskannus kertoo palkkionmetsästäjästä, joka jahtaa etsintäkuulutettua Coloradossa. Hän saa kaksi palkkion jakamisesta kiinnostunutta apulaista, ja vangiksi saatu rikollinen käyttää miesten keskinäisiä ristiriitoja häikäilemättömästi hyväkseen.
Teräskannus oli ehdokkaana vuonna 1954 parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon, joka on harvinainen kunnia lännenelokuvalle. Teräskannus on myös Anthony Mannin ja James Stewart kolmas yhteinen western-elokuva.
Tuotanto
Teräskannuksen käsikirjoituksen laativat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom. Bronisław Kaper sävelsi elokuvan musiikin ja William C. Mellor toimi kuvaajana. Teräskannus kuvattiin Technicolor-menetelmällä Coloradon Kalliovuorilla, San Juan Mountainsilla ja Durangon kaupungissa sekä Kalifornian Lone Pinessa vuonna 1952.
50-vuotias Millard Mitchell kuoli keuhkosyöpään lokakuussa 1953 pian elokuvan jälkeen. Teräskannus jäi hänen toiseksi viimeiseksi elokuvaksi.
Julkaisu ja vastaanotto
Teräskannus sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. helmikuuta vuonna 1953. Coloradon Denverissä elokuva sai ensi-illan 6. helmikuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 1. tammikuuta vuonna 1954. Tuotantoyhtiönä toiminut Metro-Goldwyn-Mayer jakeli myös elokuvan.
Teräskannus oli ilmestyessään erittäin tuottoisa lippuluukuilla. Elokuva oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys. Käsikirjoittajat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom olivat ehdokkaina parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon vuonna 1954. Vielä vuosia julkaisunsa jälkeen Teräskannus on saavuttanut jatkuvaa menestystä ja ylistystä kriitikoilta. Leonard Maltin on ylistänyt Teräskannusta "yhdeksi parhaimmista westerneistä mitä on koskaan tehty."
Vuonna 1997 Teräskannus valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 100 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu 11:een arvosteluun.
Teräskannus julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 15. elokuuta vuonna 2006.
Antoinette Frank
Antoinette Frank (s. 30. huhtikuuta 1971) on yhdysvaltalainen kolmoismurhaaja ja entinen poliisi. Hän syyllistyi yhteen New Orleansin lähihistorian tunnetuimmista rikoksista.
Frank eli epävakaan lapsuuden, mutta halusi pienestä pitäen poliisiksi. Hän kärsi vakavista psyykkisistä ongelmista perheensä hajanaisuuden vuoksi; mm. veli oli paossa lain kouraa ja isä esiintyi hänen elämässään vain satunnaisesti.
Frank palveli New Orleansin poliisissa alle vuoden. Hän kuitenkin sai paikan huolimatta useista valehdelluista kohdista poliisiksi pääsemisen yhteydessä. Hän tapasi erään ampumavälikohtauksen yhteydessä tulevan poikaystävänsä, epäillyn huumausainerikollisen Rogers LaCazen. Hän antoi myöhemmin LaCazen jopa ajella poliisiautolla.
Frank ja LaCaze tulivat 4. maaliskuuta 1995 varastetulla avaimella sulkemaisillaan olevaan Kim Anh -nimiseen vietnamilaiseen ravintolaan itäisessä New Orleansissa. Tätä seuranneen ammuskelun yhteydessä Frank surmasi kaksi ravintolan työntekijää, Ha ja Cuong Vun sekä poliisikollegansa Ronnie Williamsin. Sekä Frank että LaCaze saivat kuolemantuomiot.
Veruschka von Lehndorff
Vera Gottliebe Anna von Lehndorff-Steinort, taiteilijanimeltään Veruschka, (s. 14. toukokuuta 1939 Königsberg) on saksalainen malli, näyttelijä ja valokuvataiteilija. Hän kuuluu itäpreussilaiseen aatelissukuun ja on myös Lehndorff-Steinortin kreivitär.
Lapsuus ja perhe
Veruschkan isä oli kreivi Heinrich von Lehndorff-Steinort, joka palveli toisen maailmansodan aikana Wehrmachtin yliluutnanttina. Lehndorff-Steinort oli mukana Hitlerin murhaamista suunnitelleessa heinäkuun 20. päivän salaliitossa, minkä vuoksi hänet teloitettiin syyskuussa 1944. Isänsä kuoleman jälkeen Veruschka oli perheineen sodan loppuun saakka vangittuna eri keskitysleireillä.
Mallivuodet
1950-luvulla Veruschka opiskeli muotoilua ja muutti vuosikymmenen loppupuolella Firenzeen, jossa hän ryhtyi 20-vuotiaana ammattimalliksi. Veruschka työskenteli lyhyen aikaa myös Pariisissa ja New Yorkissa, kunnes asettui vuonna 1961 Müncheniin. Vuonna 1966 hän esiintyi Michelangelo Antonionin kulttimaineeseen nousseessa elokuvassa Blow-Up – erään suudelman jälkeen. Veruschka nousi 1960-luvulla yhdeksi aikakauden parhaiten palkatuista malleista, jonka kerrottiin ansainneen jopa 10 000 dollaria päivässä. Hän vieraili 1970-luvun alussa myös Suomessa ja toimi Friitala Oy:n mallina.
Veruschka lopetti mallintyöt vuonna 1975 riitauduttuaan Vogue-lehden päätoimittajan kanssa. Hän on myöhemmin näytellyt pieniä rooleja useissa elokuvissa aina 2000-luvulle saakka. Tunnetuimpia niistä ovat Frankenstein-filmatisointi Hirviölle morsian (2005) sekä James Bond -elokuva Casino Royale (2006), jossa hänellä on cameorooli. 2000-luvulla Veruschka on jälleen palannut lavoille, esiintyen muun muassa Lontoossa vuonna 2010 järjestetyssä muotinäytöksessä.
Luettelo argentiinalaisista sotalaivoista
Luettelo argentiinalaisista sotalaivoista, jossa on vuoden 1860 jälkeen palveluksessa olleet alukset, esitetään alla. Luettelo ei sisällä huolto-, kuljetus- tai tutkimusaluksia. Luettelossa esitetty palvelukseenottopäivä tarkoittaa palveluksen aloittamista Argentiinan laivastossa.
Lentotukialukset
Colossus-luokka (brittiläinen)
Taistelulaivat
Rivadavia-luokka (Tilattu Yhdysvalloista Fore Riveriltä, Quincystä)
Libertad-luokka (brittiläinen)
Panssariristeilijät
Garibaldi-luokka (italialainen)
Bernardino Rivadavia -luokka (italialainen)*
Monitorit
Los Andes -luokka (brittiläinen)
Risteilijät
Patagonia-luokka (itävalta-unkarilainen)
19-vuosisadan lopun risteilijät (brittiläiset)
Almirante Brown -luokan risteilijät (Tilattu Italiasta OTOn telakalta)
Aviadvigatel
thumb|Aviadvigatel PS-90 -suihkumoottori. Aviadvigatel on venäläinen lentokonemoottorivalmistaja, joka käyttää vientimarkkinoinnissa toiminimeä Perm Motors.
Luettelo argentiinalaisista sotalaivoista
Risteilijät
La Argentina -luokka (Tilattu Britanniasta Vickers-Armstrongin telakalta)
General Belgrano -luokka (Yhdysvaltain Brooklyn luokan risteilijät)
Hävittäjät
Catamarca-luokka (Krupp)
La Plata -luokka (Schichau)
Cervantes-luokka (Espanjan laivaston Churruca-luokka)
Mendoza-luokka (J. Samuel White and Company, Cowes)
Buenos Aires -luokka (brittiläinen)
Brown/Almirante Domecq García -luokka lainattuja Yhdysvaltain  Fletcher-luokan hävittäjiä)
Seguí-luokka (Yhdysvaltain Allen M. Sumner -luokka)
Hércules-luokka (Tyyppi 42 -hävittäjä)
Almirante Brown -luokka saksalainen MEKO 360H2
Fregatit ja korvetit
Murature-luokka
Hércules-luokka River/Tacoma-luokka
(1) Argentiinan merivartiostolle ja nimetty PNA Juan Bautista Azopardo (2) muutettu tutkimusalukseksi ja nimetty ARA Comodoro Lasserre
República-class Kanadan Flower-luokka)
Azopardo-luokka
Espora-luokka saksalaisia MEKO 140A16 -tyypin aluksia valmistettu Argentiinassa
Sukellusveneet
Santa Fe -luokka (1933) Italian Tarantino-luokka
Santa Fe -luokka (1960) Yhdysvaltain Balao-luokka
Salta-luokka Saksan 209-luokan sukellusveneitä)
Santa Cruz -luokka saksalainen TR-1700
Tykkiveneet
Paraná-luokka brittiläisiä - luokiteltu osassa lähteitä korveteiksi korveteiksi
(1) muutettu kuljetusalukseksi ja nimetty ARA Piedra Buenaksi. Uponnut myrskyssä.
Constitución-luokka brittiläinen
Bermejo-luokka brittiläinen
Rosario-luokka Armstrongin valmistamat
Purjefregatit
Presidente Sarmiento -luokka brittiläinen
Pedro Kourin trooppisen lääketieteen laitos
Pedro Kourin trooppisen lääketieteen laitos (, lyhemmin Instituto Pedro Kourí, lyhennys IPK) on vuonna 1937 alkujaan Havannan yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan yhteyteen perustettu, Kuuban pääkaupungissa Havannassa toimiva lääketieteellinen tutkimus- ja koulutuslaitos. IPK edustaa kansainvälisesti Kuubaa esimerkiksi kansainvälisessä kansanterveyslaitosten järjestössä (IANPHI).
Pedro Kourin trooppisen lääketieteen laitos on ollut merkittävässä asemassa Kuuban covid-19-pandemian vastaisessa työssä. Laitoksen laboratoriossa esimerkiksi analysoitiin maan ensimmäiset covid-19-tapaukset (kolme italialaista turistia).
Parnaíba
Parnaíba on joki Koillis-Brasiliassa, Piauín ja Maranhãon osavaltioiden rajalla. Sen lähteet ovat Serra da Tabatingalla mistä se virtaa koilliseen 1 700 kilometriä ennen kuin laskee Atlantin valtamereen.
Joen keski- ja yläjuoksulla on monia vesiputouksia, mutta sillä voi liikkua matalan syväyksen aluksilla mereltä Rio Canindén yhtymäkohtaan asti. Tärkeitä jokisatamia ovat Piauín suuret kaupungit Teresina, Floriano ja Parnaíba.
Joen 2 700 neliökilometrin laajuinen suistoalue on saarten, laguunien ja hiekkadyynien muodostama sokkelo, jossa kasvaa mangrovemetsiä. Siellä elää lintuja, käärmeitä, iguaaneja, apinoita ja kaimaaneja. Yli puolet suistosta kuuluu Maranhãoon, mutta matkailijat kulkevat yleensä Piauín puolelta.
Kontulatalo
thumb|right|280px|Kontulatalo. Kontulatalo on Kontulan ostoskeskuksessa sijaitseva yhteistoimintatila. Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveysvirasto vuokraa tilaa, jossa toimii alueellinen kulttuuri- ja tietotekniikkakeskus Kontupiste, matalankynnyksen sosiaaliasema Symppis ja KontuKeskus ry:n käytössä olevan kokoustila Wanha Posti.
Rimminjärvi
Rimminjärvi on suomalainen nimi, joka tarkoittaa:
Stathatou-maalari
Stathatou-maalari (tai Stathátou-maalari, englanninkielisessä tutkimuksessa Stathatou Painter) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi geometrista keramiikkaa. Hän toimi Ateenassa geometrisen ja arkaaisen kauden taitteessa noin vuosina 715–700 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että maalarin nimivaasit ovat osa Eléni Stathátoun Ateenan Kansalliselle arkeologiselle museolle lahjoittamaa kokoelmaa.
Stathatou-maalarilla oli merkittävä työpaja, joka valmisti myöhäisgeometrista keramiikkaa. Hänen oppilaitaan olivat oletettavasti Analatos-maalari ja Mesogeia-maalari, jotka olivat viemässä Ateenassa valmistettua keramiikkaa protoattikalaisen keramiikan kaudelle.
Taleides
Taleides voi viitata seuraaviin:
Káto Defterá
Káto Defterá on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Káto Defterán kylä, ”Alempi Defterá”, sijaitsee Kyproksen keskiosissa noin 14 kilometriä lounaaseen pääkaupunki Nikosiasta. Se on nimensä mukaisesti Defterán alakylä, ja sen vieressä sijaitsee Páno Defterán kylä eli ”Ylempi Defterá”.
Luuseri (elokuva)
Luuseri (tv-esityksessä Kaiken takana on äiti, Mother) on Albert Brooksin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1996. Brooks on tehnyt myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Monica Johnsonin kanssa ja näyttelee elokuvan pääosaa. Naispääosassa hänen äitiään esittää Debbie Reynolds. Elokuvan tarinassa neuroottinen, kahdesti eronnut tieteiskirjailija muuttaa takaisin äitinsä luo selvittääkseen elämäntilannettaan.
Näyttelijät
Lähde:
The New York Timesin kriitikot valitsivat Luuserin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Union City (New Jersey)
Union City on kaupunki Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Hudsonin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 66 455.
Maantiede
thumb|vasen|Kaupungintalo. Union City sijaitsee New Jerseyn osavaltion koillisosassa Hudsonin piirikunnassa. Vieressä virtaa Hudsonjoki. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee Hobokenin kaupunki ja vieressä on New Yorkin kaupunki. Union City on Lincoln Tunnel-tunnelin länsikärjessä.
Historia
thumb|vasen|[[Monastery and Church of Saint Michael the Archangel.]] Nykyisen Union Cityn alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat lenapet. 1600-luvulla alueelle alkoi saapua hollantilaisia siirtolaisia. 1800-luvun puoliväliltä lähtien saapui saksalaisia, italialaisia ja irlantilaisia. Nykyinen Union Cityn kaupunki on muodostunut liitoksena. North Hobokenista tuli kaupunki nimellä Union Hill vuonna 1851. West Hobokenin kaupunki perustettiin vuonna 1861. Kaupungit liitettiin toisiinsa nimellä Union City vuonna 1921.
Union City tuli tunnetuksi etenkin tekstiiliteollisuudestaan. Kaupungissa valmistettua pitsiä myytiin ympäri maailmaa. toisen maailmansodan aikana sotateollisuus synnytti monia työpaikkoja kauupinkiin, mutta sodan jälkeen alkoi syntyä muuttoliikettä Union Citystä Bergenin piirikuntaan. Asukasluku lähti laskuun, mutta tilanne muuttuui, kun 1950-luvulta lähtien kaupunkiin alkoi saapua siirtolaisia Puerto Ricosta ja Kuubasta. Kaupunkiin viitataankin joskus lempinimellä Havana on the Hudson eli Hudsonin Havanna.
Talous
Union Cityn teollisuuden tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi tekstiilit, vaatteet, paperituotteet ja lamput.