cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sais
Rakennukset ja löydökset
Saista ympäröi yli 20 metriä paksu tiilimuuri, joka sulki sisäänsä noin 710 × 600 metrin kokoisen alueen. Kaupungissa oli suuri Neithille omistettu temppeli, jonka seinät ja pilarit olivat Platonin Kritiaassa ja Timaioksessa antamien kuvausten mukaan Solonin päivinä täynnä kuvakirjoitusta eli hieroglyfejä. Plutarkhos mainitsee temppelin seinissä lukeneen muun muassa ”Minä olen kaikki, joka on ollut ja on, ja tulee olemaan, ja minun verhoani ei kuolema ole tähän mennessä raottanut”. Piirtokirjoitus julisti myös Neithin olevan auringon äiti. Nykyään temppelistä on jäljellä enää vain sen kivijalka.
Joitakin kaupungista löytyneitä veistoksia on museoissa. Lisäksi on esitetty, että nykyisin Roomassa oleva Minervan obeliski sekä Urbinon obeliski olisivat peräisin Saiksesta.
Bonnie++
Bonnie++ on tiedostojärjestelmien suorituskyvyn mittaamiseen kehittetty tietokoneohjelma, joka toimii myös hajautetuille levyjärjestelmille. Ohjelma mittaa kolmea asiaa: tiedon luku- ja kirjoitusnopeutta; hakuja per sekunti; ja metadataoperaatioiden määrää per sekunti.
Ohjelmaa on sanottu makro-IO -testien de facto -standardiksi.
Ohjelmassa on useita toimintoja välimuistin vaikutuksen minimomiseksi tuloksissa.
Russell Coker omien sanojensa mukaan kehitti ohjelman koska Tim Brayn ohjelma Bonnie oli rajattu 2 gigatavun tiedostoihin, joka ei ollut riittävä suuren muistimäärän laitteilla. Koska Bray ja Coker eivät olleet samaa mieltä C ja C++ kielien käytöstä Bray ehdotti että Coker julkaisee työnsä omana erillisenä projektina.
Esimerkkitulostus ohjelman tuloksista: Version 1.96         --Sequential Output--- --Sequential Input-- --Random- Concurrency  1       -Per Chr- --Block--- -Rewrite- -Per Chr- --Block--- --Seeks-- Machine      Size    K/sec %CP K/sec  %CP K/sec %CP K/sec %CP K/sec  %CP /sec  %CP localhost    15720M  779   96  103178 9   78934 8   3969  96  323041 11  644.2 7 Latency              13834us   701ms      227ms     28637us   65919us    84964us Version 1.96         --Sequential Create--- Random Create localhost            --Create-- --Read--- -Delete-- -Create-- --Read--- -Delete-- files  /sec  %CP  /sec %CP  /sec %CP  /sec %CP  /sec %CP  /sec %CP 16     21576 23   ++++ +++  ++++ +++  ++++ +++  ++++ +++  ++++ +++ Latency               97us       538us     409us     87us      20us      36us
Motorola 6800
pienoiskuva|Motorola 6800 -mikroprosessori Motorola 6800 oli Motorolan vuonna 1974 julkaisema 8-bittinen mikroprosessori, jossa oli 16-bittinen osoiteväylä. Prosessorilla oli aluksi kilpailijana Intel 8080 ja Intel 8008. Myöhemmin kilpailijoiksi tulivat muun muassa MOS 6502, RCA 1802, Zilog Z80 ja joukko muita prosessoreja.
Business intelligence
Business intelligence eli liiketoimintatiedon hallinta on systemaattista yrityksen suorittamaa liike-elämän tietojen hankintaa, tallennusta ja analysointia.
Motorola 6800
1980-luvulla julkaistut 16- ja 32-bittiset prosessorit ohittivat 6800:n ja sen pääkäyttökohteiksi jäivät sulautetut järjestelmät. Prosessorille julkaistiin useita päivitysmalleja ja sen muunnoksia on edelleen käytössä.
Business intelligence
Termin määritelmä vaihtelee lähteestä riippuen. Alun perin termillä tarkoitettiin lähinnä organisaation ulkopuoliseen tietoon kohdistuvaa toimintaa, kilpailijaseurantaa, teknologiaseurantaa jne., mutta 1990-luvun lopulla termin omaksuivat käyttöönsä myös ohjelmistoyritykset, jotka tarjoavat tuotteita organisaation oman, sisäisen numeerisen tiedon analysointiin ja hyödyntämiseen. Karkeasti jaotellen voidaankin sanoa, että Euroopassa Business intelligence tarkoittaa organisaation ulkopuoliseen tietoon kohdistuvaa toimintaa, ja Pohjois-Amerikassa sillä ymmärretään organisaation sisäiseen, numeeriseen tietoon kohdistuvaa toimintaa.
Motorola 6800
Merkittävä käyttökohde 6800-sarjan suorittimelle oli TRS-80 Color Computer, joka oli TRS-80-sarjaan kuuluva malli. Sarjan suorittimia käytettiin myös muun muassa Dragon-kotitietokoneissa sekä Vectrex- ja APF-MP1000-pelikonsoleissa. Suoritinta käytettiin myös kolikkopelilaitteissa. Motorola Exorset 30 oli ammattilaisille suunnattu tietokone, joka käytti 6809-suoritinta. Tektronix 4051 käytti 6800-sarjan prosessoria.
Business intelligence
Yrityksen tiedonhankinnan tavoite on kerätä yrityksen johtamisessa ja toiminnassa tarvittava keskeinen tieto, käsitellä ja jalostaa se, sekä jakaa tieto tarvitsijoille ja seurata tiedon vaikuttavuutta. Tiedonhankintaan kuuluu myös tietoprosessien päivitys niin, että saadaan ylläpidettyä yrityksen päätöksentekotarpeita vastaava tietovirta. BI-informaation päätavoite on luonnollisesti tukea päätöksentekoa jatkuvasti niin että yrityksen tavoitteet voivat toteutua.
Motorola 6800
Muun muassa Fujitsu, Hitachi ja Thomson valmistivat suorittimesta klooneja. Muihin valmistajiin kuuluu Digital Core Design.
Business intelligence
Tiedon merkityksen kasvettua oleellisesti 1990-luvulla, yhä useampaan yritykseen perustettiin tiedonhankintaa ja tiedonkäsittelyä suorittava organisaation osa. Muita osittan päällekkäisiä termejä ovat competitor intelligence (CI), knowledge management (KM), market intelligence, marketing research ja strategic intelligence.
Motorola 6800
Mallit
6809:ssä on useimmista muista suosituista 8-bittisistä suorittimista poiketen muun muassa oma käsky kertolaskulle.
Business intelligence
Tiedon hankinta yrityksen sisältä
Business Intelligence –työkalujen avulla kerätään järjestelmistä (usein toiminnanohjaus- tai kommunikaatiojärjestelmä- tms. hallinnointijärjestelmä) systemaattisesti oleellista tietoa, tutkitaan ja analysoidaan sitä ja käytetään lopulta päätöksenteon tukena. Informaatiota voidaan erinäisillä ratkaisuilla kerätä myös kaikkien matkapuhelinten kommunikaatiotapahtumien osalta. Asioiden ja esineiden liittäminen internetiin kasvattaa BI-ratkaisujen potentiaalisten datalähteiden määrää entisestään.
Motorola 6800
Mallit
6809 lisäsi indeksoituja osoitusmoodeja ja muista parannuksia, kuten rajoittuneesti 16-bittistä datakäsittelyä. 6809 ei ollut objektikoodiyhteensopiva 6800:n kanssa, mutta se oli lähdekoodiyhteensopiva.
Business intelligence
Tiedon hankinta yrityksen sisältä
Business Intelligence -ratkaisuja voidaan hyödyntää kaikessa liiketoiminnassa, yrityksen sisällä eri prosesseissa ja tarvittaessa myös hallittuna tiedon jakeluna yhteistyökumppaneille ja asiakkaille. Yleisesti liiketoimintatieto on ollut yrityksen ylimmän johdon käytössä sen strategisessa päätöksenteossa, mutta nykyisin sitä hyödyntää myös keskijohto.
Motorola 6800
6802
6802 oli mikrokontrolleriversio 6800-prosessorista, jossa oli 128 tavua RAM-muistia ja sisäinen kello-oskillaattori. 6846 oli tälle oheispiiri, jossa oli ROM, I/O ja ajoitusominaisuudet, jolloin kokonainen järjestelmä voitiin rakentaa. 6808 oli 6802 ilman RAM-muistia.
Business intelligence
Tiedon hankinta yrityksen sisältä
Tarkemmin tämä tavallisesti tarkoittaa tiedon keräämistä ETL -välineillä lähdejärjestelmistä tietovarastoon ja edelleen tiedon analysointia ja raportointia.
Tiedon hankinta yrityksen ulkopuolelta
Business intelligence on laillista tiedonhankintaa yrityksen ulkopuolelta: erityisesti kilpailijoista, niiden toiminnasta ja markkinoista. Kohteita ovat edellisen lisäksi muun muassa asiakkaat ja markkinat ylipäätään, alihankkijat ja muut sidosryhmät, teknologiat, yrityksen kohdemaiden hallinto, kulttuuri ja lainsäädäntö (EU) sekä tulevaisuus ja trendit ylipäätään.
Business intelligence -toiminnan rakentaminen ja kehittäminen
Jokaisella yrityksellä on jo olemassa jonkinlaisia business intelligence -toimintoja, niitä ei vain välttämättä tunnisteta, tai kaikkia sen osa-alueita ei kutsuta sillä nimellä. BI-toiminnan rakentamisessa on siis kyse toiminnan systematisoimisesta ja järjestämisestä ammattimaisella tavalla, sekä sen saattamisesta ohjauksen, koordinoinnin ja kehittämisen piiriin.
BI-toiminnan rakentaminen ja kehitys voi koostua esimerkiksi seuraavista osista:
Kanavia yrityksen ulkopuolisen tiedon hankintaan
Laittomien keinojen käyttöä tiedon hankkimiseksi kilpailijoista kutsutaan teollisuusvakoiluksi.
Motorola 6800
6802
6801 yhdisti sekä 6802:n että 6846:n yhdelle piirille. 6801 valmistettiin NMOS-prosessilla ja myöhemmin HMOS-prosessilla. 6801:ssä oli.
Sabadell
Sabadell on kaupunki Barcelonan maakunnassa, Kataloniassa. Se sijaitsee Vallès Occidentalin piirikunnassa ja noin 20 kilometrin päässä Barcelonasta.
Sabadell sijaitsee 190 metriä merenpinnan yläpuolella, ja Ripoll-joki virtaa sen läpi. Kaupunki on Vallès Occidentalin suurin. Se jakaa myös piirikunnan pääkaupungin aseman yhdessä Terrassan kanssa. Asukkaita on 208 246 (2016).
SkyOS
2006 SkyOS:lla oli rajallinen laitteistotuki johtuen laitteiden ajureiden puutteesta. Kuitenkin moni verkkolaite, äänikortti ja massamuisti on jo tuettu. Nykyinen beetaversio (koontikäännös 6669) sisältää USB- ja DMA-tuen sekä käännöksen CUPS:sta jonka avulla tulostaminen on mahdollista monelle paikallis- ja verkkotulostimelle. Vaikka SkyOS tukee 2D-grafiikkakiihdytystä ja VESAa, niin se ei tue tällä hetkellä 3D-kiihdytystä mitä modernit näytönohjaimet kuten Nvidia:n GeForce ja ATI:n Radeon tukevat.
SkyOS:lla on sovelluksia yleisiin tietokoneen käyttötarkoituksiin: Mozilla Firefox ja Mozilla Thunderbird ovat käännetty. Lisäksi muutama ulkopuolinen kehittäjä on tehnyt sovelluksia ja pelejä SkyOS'lle.
Oppipoika
Oppipoika voi tarkoittaa seuraavia:
SkyOS
Käyttöjärjestelmän kehitys aloitettiin vuonna 1996 ja sen yhtenä ongelmakohtana oli erittäin rajoittunut laitteistotuki. Käyttöjärjestelmän viimeinen beetaversio 5.0 (build 6947) julkaistiin ilmaisena.
Tiedostojärjestelmät
Käyttöjärjestelmään lisättiin Haiku-käyttöjärjestelmästä (tuolloin nimellä OpenBeOS) sen avoimen lähdekoodin totetus BeFS:lle (OpenBeFS) ja se nimettiin "SkyFS"-tiedostojärjestelmäksi.
Livingstonin piirikunta (Louisiana)
Livingstonin piirikunta on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 140 789 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Livingstonin kaupunki. Piirikunta on perustettu 10. helmikuuta 1832.
Ranka
Ranka on lähinnä polttopuiksi tehtäville noin 3–5 metriä pitkille oksista karsittu puu. Rankoja tehdään yleensä ensimmäisten harvennushakkuiden yhteydessä, jolloin noin 30–80 millimetriä halkaisijaltaan olevia sekalaisia puita kaadetaan lähinnä polttopuiksi tehtäviksi. Tällaisia harvennushakkuita, joiden yhteydessä tehdään rankoja, sanotaan risusavotoiksi. Rangat kootaan kasoiksi savottapaikassa, kuljetetaan traktorilla, mönkijällä tai moottorikelkalla suurempaan kasaan esimerkiksi kodin pihalle ja sahataan ja halkaistaan pilkkeiksi. Pilkkeet täytyy vielä kuivata ennen polttamista. Risusavotta on tärkeä osa metsänhoitoa.
Minako Honda
Minako Honda (31. heinäkuuta 1967 – 6. marraskuuta 2005) oli japanilainen poplaulaja. Hän aloitti uransa 1980-luvulla laulamalla J-poppia. Myöhemmin hän levytti animelauluja. 1990-luvulla Minako Honda alkoi esiintyä myös musikaaleissa. Hän kuoli leukemiaan marraskuussa 2005.
Punainen tori
right|thumb|[[Pyhän Vasilin katedraali ja Moskovan Kremlin Spasskaja-torni Punaisella torilla.]]
Punainen tori on Venäjän pääkaupungin Moskovan keskusaukio ja yksi maailman tunnetuimmista aukioista. Torin länsilaidalla on Moskovan Kreml, joka on ollut Venäjän ja Neuvostoliiton hallintokeskus vuodesta 1919 ja myös aiemmin ennen vuotta 1712, jolloin pääkaupunki muutti Pietariin. Moskovan pääkadut lähtevät säteittäisesti Punaiselta torilta ja muuttuvat myöhemmin valtateiksi, joten Punaista toria voidaan pitää Moskovan ja koko Venäjän keskuksena. Torin nimi tulee sanan krasnyi / krasnaja (”punainen”) vanhasta merkityksestä, joka on ”kaunis”, ja jolla viitattiin alkujaan torin laidalla olevaan Vasilin katedraaliin.
thumb|left|170px|Punaisen torin kartta vuodelta 1917. thumb|Näkymä torille Vasilin katedraalilta: vasemmalla [[Spasskaja-torni, taustalla historiallinen museo, oikealla GUM.]] Punainen tori on kuuluisa myös Leninin mausoleumista ja valtakunnallisista sotilasparaateista. Torin etelälaidalla sijaitsee koristeellinen Pyhän Vasilin katedraali eli Pokrovan Jumalanäidin kirkko, yksi Moskovan maamerkeistä. Kremliä vastapäätä, torin itälaidalla, historiallisessa Kitai-gorod -kauppiaskorttelissa sijaitsee tavaratalo GUM.
Tori on jokseenkin suorakaiteen muotoinen, sen pituus on 330 metriä, leveys 70 metriä ja pinta-ala noin 2,3 hehtaaria.
Vuonna 1987 Mathias Rust läpäisi Neuvostoliiton ilmatilanvalvonnan ja laskeutui pienkoneella Punaisen torin lähelle Suurelle Moskvajoen sillalle.
Aiheesta muualla
55.75417°N, 37.62°W
Adana
Adana on Turkin viidenneksi suurin kaupunki. Adana on Adanan maakunnan pääkaupunki ja sen asukasluku oli vuonna 2013 1 628 725.
Maantiede
Adana sijaitsee Keski-Turkin eteläosassa Kilikian tasangolla Seyhanjoen varrella. Sen vieressä kohoavat Taurusvuoret.
Historia
thumb|vasen|Roomalainen kivisilta ja [[Sabancın keskusmoskeija.]] Ennen nykyisen kaupungin perustamista Adanan paikalla lienee ollut heettiläinen asutuskeskus, joka on ilmeisesti peräisin vuodelta 1400 ennen ajanlaskun alkua. Kaupunki kukoisti sittemmin Lyydian kuningaskunnan aaikana. Aleksanteri Suuri valloitti sen vuosina 335–334 ennen ajanlaskun alkua. Sittemmin roomalainen Pompeius toi paikalle uusia asukkaita aikaisempien hävittyä sotien aikana. Myöhemmässä Bysantin valtakunnassa Adana oli merkittävä kaupan keskus, jonka kanssa kilpaili Tarsos. Alun perin Justinianus I:n rakennuttama ja sittemmin useamman kerran jälleenrakennettu kivisilta kulkee edelleen Seyhanin yli.
Arabit valloittivat Adanan 600-luvun puolivälin paikkeilla, mutta kaupunki vaihtoi käsiä useampaan otteeseen Bysantin valtakunnan valloittaessa sen takaisin. Abbasidikalifi Harun al-Rashid teki kaupungista osan Syyrian rajamaiden läpi kulkevaa linnoitusten ketjua. Hänen Adanaan rakennuttamansa linnoituksen rauniot ovat Seyhanin oikealla rannalla. Jatkuva sotiminen autioitti kaupungin. Viimeisen kerran Bysantin joukot jälleenvaltasivat kaupungin arabeilta vuonna 1025. Arabeja seurasivat seldžukit vuonna 1071 ja seurasi taas valtausten ja jälleenvaltausten sarja.
Vuonna 1097 Adanan valtasivat ristiretkeläiset. Kaupunki kuului Antiokian ruhtinaskuntaan, kunnes se luovutettiin Bysantille vuonna 1104. Vuosina 1132–1137 sitä hallitsi Kilikian armenialaiskuningaskunta, sittemmin Bysantti, 1138–1151 seldžukit, 1151–1158 armenialaiskuningaskunta, Bysantti 1158–1172/73 ja viimein taas armenialaiskuningaskunta vuodesta 1172/73. Armenialaiskuningaskunta hallitsi kaupunkia viimein pidempään aina vuoteen 1359 saakka, jolloin sen miehittivät Egyptin mamelukit. Osmanihallitsija Selim I valtasi kaupungin mamelukeilta vuonna 1516. Vuonna 1608 Adanasta tuli oma maakuntansa (eyalet), jonka kuvernöörin nimitti sulttaani.
Talous ja liikenne
thumb|vasen|Adanan rautatieasema. Adana on hyötynyt sen lähellä sijaitsevista hedelmällisistä maatalousalueista, minkä lisäksi se sijaitsee vanhojen kauppareittien varrella. Paikallisen maatalouden tuotteita ovat esimerkiksi riisi,seesami, kaura ja sitrushedelmät. Kaupunki on myös turkkilaisen puuvillateollisuuden keskus. Sen muita teollisuuden tuotteita ovat tekstiilit, sementti, maatalouskoneet ja kasvisöljy.
Adanasta on rautatieyhteys Istanbuliin ja Bagdadiin. Rautatien haara vie myös Mersinin satamaan Välimerellä. Suuri osa Adanan vientitarvikkeista kulkee Mersinin kautta.
Väestö
thumb|Adana [[kebab.]] Adanan asukasluku oli vuonna 2013 1 628 725. Vuonna 2005 vastaava lukema oli 1 245 000, 1950 117 799 ja vuonna 1927 72 577.
Adanan asukkaat ovat pääosin turkkilaisia. Kaupungissa on myös kurdivähemmistö. Historiallisesti kaupunki on muodostanut turkin ja arabiankielisen alueen rajan. Aikanaan merkittävä armenialainen ja kreikkalainen väestönosa lähti kaupungista vuoden 1922 jälkeen.
Kulkurin kannel
Kulkurin kannel on näyttelijä, laulaja Tauno Palon levy vuodelta 1972. Love Recordsille tehdyn albumin laulelmatyyliset alkuperäiskappaleet perustuvat muun muassa Larin-Kyöstin, Saima Harmajan ja Aale Tynnin runoihin, joihin sävelmiä ovat tehneet Erkki Melakoski, Eero Ojanen ja Otto Donner. Albumin syntymiseen keskeinen vaikuttaja Donnerin rinnalla oli Outi Nyytäjä, joka sai idean albumiin tehdessään radiohaastattelua Tauno Palosta.
Rasmus (nimi)
Rasmus on miehen etunimi. Se on lyhentymä laajalti käytössä olevasta nimestä Erasmus, joka on peräisin kreikan sanasta erasmios ’rakastettu’.
No go -alue
No go -alue on alue, jolla huono maine väkivallan ja rikollisuuden vuoksi eivätkä ihmiset uskalla mennä sinne. Sillä voidaan tarkoittaa myös paikkaa, jota jokin ihmisryhmä pitää hallinnassaan ja estävät muiden pääsyn sinne. No go -alue voi olla kaupungin alue, jonne puolisotilaalliset joukot estävät pääsyn ja joihin poliisi, armeija tai muut vastaavat voivat tulla vain voimalla. No go -alue voi olla suljettu tietyiltä yksilöiltä, ryhmiltä tai muuten rajoitettu. Esimerkiksi Irlannin tasavaltalaisarmeijalla on ollut no go -alueita.
Suomi
Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmaisen mukaan on mahdollista, että myös Suomeen kehittyy no go -alueita, joille poliisit eivät mene. Riski kasvaa hänen mielestään mikäli poliisin suorituskyky alenee entisestään.
Ruotsi
Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmaisen mukaan Ruotsissa on 23 no go -aluetta.
Ruotsin sisäministeri Anders Ygeman on kiistänyt, että Ruotsissa olisi no go -alueita. Hänen mukaansa kyse on ”go go -alueista”, joissa poliisi käy enemmän.
Jussi Korhonen on kirjoittanut Seura-lehdelle ”Isän pikajuna” -blogissaan, että on ”sitkeästi leviävä tarina”, että Ruotsiin olisi maahanmuuton seurauksena syntynyt rikollisten hallitsemia alueita, jonne poliisi ei joko uskalla tai halua mennä. Hänen mukaansa no go -alueet ovat disinformaatiota ja kansainvälisesti muukalaisvastaisessa propagandassa käytetty esimerkki maahanmuuton seurauksista.
Kulkurin kannel
Tuotanto
Levyn tuottajaksi otettiin kirjallisuus- ja teatteripiireissä paremmin tunnettu Outi Nyytäjä, joka kirjoittaa albumin kansitekstissä: ”Nämä laulut ovat niitä varten, jotka uskaltavat avoimesti heltyä kuuntelemaan. Jotka eivät pelkää antaa ja ottaa vastaan lämpöä, tunteita ja kauneutta. -- Täynnä sitä kauneutta, jolla ei silata eriarvoisuutta ja epäkohtia, mutta joka auttaa ikävän ja autiuden hetkinä”.
Suomalaisrunoilijoiden ohella albumin tekstien tekijöitä ovat Neuvostoliitossa asunut, suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen Jaakko Rugojev, ruotsalainen Erik Axel Karlfeldt ja chileläinen Gabriela Mistral.
Levyllä soittavia muusikoita ovat Heikki Laurila, Juhani Aaltonen, Nono Söderberg, Matti Bergström, Matti Oiling ja Pauli Granfelt.
Vuonna 1973 albumilla julkaistu laulusarja tallennettiin myös puolen tunnin televisio-ohjelmaksi Kulkurin kannel, jossa Tauno Palo esittää lauluja ja Outi Nyytäjän kirjoittamia välispiikkejä tv-studiossa.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien levyarvostelussa Raimo Möysä kirjoitti Kulkurin kanteleen suuruuden olevan siinä, miten on osattu tehdä Tauno Palolle erittäin hyvin sopivia alkuperäissävellyksiä ja tuotu näin melkein unhoon painunut laulajakyky uudelleen yleisön tietoisuuteen. ”Tauno Palon levyn sävelmissä ja tulkinnoissa on yksinkertaista kauneutta ja herkkyyttä, jota on mukava kuunnella. Iskusävelistä kiinnostuneille ei levy tarjoa erityisen helpolla korvaan tarttuvia kappaleita, tunnelmasta pitäville sen sijaan levy on täynnä oikeaa tavaraa.”
Moldovan kansalliskirjasto
Moldovan kansalliskirjasto on Moldovan pääkaupungissa Chișinăussa toimiva maansa kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston taustalla on elokuun 22. päivänä 1832 perustettu, silloisen kuvernementin yleinen kirjasto. Kansalliskirjaston päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti A. Ambartumian. Rakennus sijaitsee vastakkaisella puolella katua kuin Moldovan kansallismuseo (Muzeul Naţional de Istorie a Moldovei) ja kansallisgalleria (Muzeul Naţional de Artă). Kansalliskirjaston naapurustossa on kansallinen konserttisali (Palatul Naţional) ja varsin lähellä myös valtioneuvoston rakennus (Casa Guvernului).
OODA-loop
OODA-loop on John Boydin Korean sodassa keksimä johtamisen silmukka: Observation - Orientation - Decision - Action, suomalaisittain lähinnä Havainnointi - Tilanteenarviointi - Päätös - Toiminta, eli HTPT- silmukka.
OODA- loop on hyvin lähellä kyberneettistä mallia johtamisesta. OODA- loop on myös informaatiosodankäynnin, johtamisen ja tiedon ydintä.
Kannuslampi (Multia)
Kannuslampi on Keski-Suomessa Multialla Väätäiskylänn lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Serket
thumb|left|150px|Serket kuvattuna [[Tutankhamonin kanooppikaapissa.]] Serket (myös Serqet tai Selkis, "Se joka saa kurkun hengittämään" ) oli muinaisessa Egyptissä skorpionijumalatar, jonka ensisijainen tehtävä oli suojella vainajia. Serketin palvonta juontuu ainakin 1. dynastian aikaan, ja Vanhan valtakunnan pyramiditeksteistä lähtien hänet mainitaan kuolleen faaraon suojelijaksi muiden jumalatarten seurassa.
Kannuslampi (Multia)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Pussijoen valuma-alueella (35.64), jonka Suolamminjoen valuma-alueeseen (35.643) se kuuluu.
Serket
Serketiä lähestyttiin usein skorpioninpiston parantamiseksi. Egyptiläisessä mytologiassa Serket esiintyykin yhdessä Neftyksen kanssa suojelemassa vastasyntynyttä Horus-jumalaa, kun tätä on pistetty.
Serket kuvattiin yleensä naiseksi, jolla on päänsä päällä häntänsä kohottanut skorpioni. Serket saatettiin kuvata myös krokotiili- tai leijonapäisenä, kobrana tai leijonana.
Mikrofoni
pienoiskuva|oikea|Johdollinen 3,5 mm plugi-liitännällä varustettu mikrofoni. Mikrofoni (lempinimeltään joskus myös mikki tai maikki) on sähköakustinen muunnin, joka muuntaa äänivärähtelyn vastaavaksi sähköiseksi värähtelyksi. Mikrofoneja käytetään yleisimmin musiikin ja puheen muuttamiseen sähköiseen muotoon vahvistusta tai tallennusta varten.
Historiaa
Mikrofoni on nykyaikaisen äänentallennus ja -toistotarpeiston vanhin väline, mikäli itse johtoja ei lasketa mukaan. Ensimmäisiä mikrofonikokeiluja tehtiin jo 1800-luvun alkupuoliskolla; ensimmäisen varsinaisen mikrofonin kehitti kuitenkin Emil Berliner -niminen fysiikan opiskelija vuonna 1877. Hän myi sen patentin Bell Telephone Companylle. Tätä mikrofonia käytettiin varhaisissa puhelimissa, mutta sitä kehitettiin paremmaksi juuri keksityn radion tarpeisiin. Hiilimikrofonin keksi David Edward Hughes 1878, mutta sen teollinen valmistus alkoi vasta 1920-luvulla. Mikrofoneja käytettiin siis radiossa ja puhelimissa, joihin ne olivat tarpeeksi laadukkaita, mutta äänitetallennukseen mikrofonien tuottama äänenlaatu oli liian heikko ja niiden taajuusvaste oli epätasainen. 1930-luvulla kehitettiin ensimmäiset dynaamiset ja kondensaattorimikrofonit. Dynaaminen mikrofoni perustuu samaan ideaan kuin dynaaminen kaiutin, eli magneettikentässä liikkuvaan kuparilankakelaan, joka tuottaa liikkeestä sähkövirtaa. Dynaaminen mikrofoni toi selkeän parannuksen verrattuna aiemmin käytössä olleen hiilimikrofonin äänenlaatuun.
Kondensaattorimikrofonin valmistus tuli mahdolliseksi elektroniputken keksimisen jälkeen 1910-luvulla: kondensaattorikapselin jännitemuutosten mittaamiseen tarvittiin suuri-impedanssinen vahvistin, joka ei kuormita kapselia eikä siten pura sen sähkövarausta. Dynaamiset ja kondensaattorimikrofonit otettiin suurimmissa radioyhtiöissä teknisten sovellusten osaksi sillä niiden äänenlaatu oli ratkaisevasti parempi kuin aiempien mikrofonien. 1970-luvulla FET-transistori syrjäytti pääosin elektroniputken kondensaattorimikrofonin vahvistinosassa.
Pietsosähköinen mikrofoni eli kidemikrofoni oli yleisesti käytössä myös 1930–1950-luvuilla. Tämä pietsosähköiseen ilmiöön perustuva mikrofoni pystyi tuottamaan huomattavasti dynaamista mikrofonia korkeamman jännitteen, joten se soveltui hyvin esimerkiksi kotiäänittäjän käyttöön. Alun perin pietsomikrofonien materiaalina käytettiin rochellesuolakiteitä, nykyisin käytössä ovat erilaiset muovit ja keraamiset materiaalit. Nykyisin pietsomikrofonin tärkeimmät sovellukset ovat akustisten soittimien tallamikrofoneissa ja ultraääniantureissa.
Dynaaminen mikrofoni
Dynaamisen mikrofonin toimintaperiaate on vastakkainen dynaamiselle kaiuttimelle. Yksinkertaisimmillaan dynaaminen mikrofoni sisältää neljä osaa: kalvon, sähköä johtavan kelan, magneetin napakappaleineen ja johtimet. Kela on kiinnitetty kalvoon, joka kytkeytyy runkoon joustavilla ripustuksilla, samaan tapaan kuin kaiuttimen elementti. Ilman liike saa kalvon värähtelemään. Tällöin myös kalvoon kiinnitetty kela liikkuu magneettikentässä ja siihen indusoituu vaihtojännite. Johtimet kuljettavat tämän heikon sähköisen signaalin vahvistimeen, joka vahvistaa signaalin esitys- tai tallennuskelpoiseksi. Dynaaminen mikrofoni on kaikkein yleisin mikrofoni, ja se toistaa sekä instrumentteja että laulua vaativissakin olosuhteissa melko laadukkaasti. Dynaamiset mikrofonit ovat erityisen suosittuja konserttikäytössä niiden kestävyyden, laadukkuuden ja silti hyvän toiston takia.
Magneettisen mikrofonin periaatteella toimii myös sähkökitaran mikrofoni. Siinä kitaran kieli säätelee magneettivuota kelan sisällä.
Dynaamiset mikrofonit ovat aina herkkiä ulkoisille magneettisille häiriöille. Näiden eliminointiin käytetään laadukkaimmissa mikrofoneissa n.s. humbucking-kelaa. Tämä kela sisältää saman verran kierroksia kuin itse mikrofonin puhekela, mutta se kytketään puhekelan kanssa sarjaan, vastakkaisvaiheisesti, jolloin näiden kahden kelan poimima magneettikenttä kumoutuu. Kitaroiden humbucker-mikrofonissa puhekelan puolikkaat kytketään vastaavalla tavalla.
Kondensaattorimikrofoni
Kondensaattorimikrofonin toimintaperiaate on monimutkaisempi kuin dynaamisen mikrofonin. Kondensaattorimikrofonissa on dynaamisen mikrofonin kalvon ja kelan sijasta niin sanottu kondensaattori, joka koostuu ohuen ohuesta metallisesta kalvosta, joka vastaanottaa ääniaallot, sekä rei'itetystä elektrodista. Kondensaattoriin synnytetään tasajännite joko ulkopuolisella jännitelähteellä omaa johdinta pitkin tai käytetään hyväksi phantom-jännitettä, josta jännitemuuntimen avulla tehdään tarvittava polarointijännite. Mittauskäyttöön tarkoitetuissa mikrofoneissa 200 V jännite on yleinen. Kun äänenpaine saa metallikalvon liikkumaan kauemmas ja lähemmäs elektrodista, kondensaattorin kapasitanssi ja sitä kautta sähkövaraus muuttuu. Tämä muutos tuottaa heikon signaalin, joka on liian pieni, jotta se voitaisiin sellaisenaan käyttää. Sen takia mikrofonissa itsessään − tai sitä hyvin lähellä signaalitiellä – täytyy olla esivahvistin, joka vahvistaa signaalia. Kondensaattorimikrofoni on mikrofoneista herkin ja poimii suurimmat ja pienimmät taajuudet melko vaivattomasti. Äänimittauksissa kondensaattorimikrofoni on suosittu, koska sillä on hyvin tasainen taajuusvaste. Suurikalvoiset kondensaattorimikrofonit ovat kaikkein herkimpiä, mutta toisaalta ne eivät kestä yhtä suuria äänenpaineita kuin pienemmät ilman pysyviä herkkyyden muutoksia. Mittausmikrofoneilla tyypillinen herkkyys on suurilla yhden tuuman mikrofoneilla 50 mV/Pa, kun taas pienillä neljännestuuman mikrofoneilla herkkyys on tyypillisesti 5 mV/Pa. Pienikalvoiset kestävät suurempaa painetta ja jonkin verran iskujakin. Pienten mikrofonien taajuusvaste on mahdollista ulottaa pitkälle ultraäänialueelle, yli 100 kilohertsiin, mutta suurempien mikrofonien taajuusvaste kattaa yleensä vain audioalueen eli enintään 20 kilohertsiä.
Kondensaattorimikrofonin erikoisversioista tärkein lienee RF-periaatteella toimiva mikrofoni. Siinä kapselin kapasitanssin muutoksia mitataan radiotaajuudella. Kiinteätaajuinen oskillaattori syöttää signaalia virityspiiriin, jonka kapasitanssina toimiva mikrofonikapseli virittää piirin hetkellisesti ylä- tai alavireeseen. Virityspiirin ulostulojännite vahvistetaan ja syötetään mikrofonin lähtöön. RF-mikrofonin etuina on pieni pohjakohina sekä kosteuden sieto vaikeissa äänitysolosuhteissa. Tällä tekniikalla toteutetut Sennheiser MKH-sarjan mikrofonit ovatkin suosittuja esimerkiksi elokuva- ja televisioäänittäjien työkalupakissa huolimatta niiden kohtuullisen korkeasta hinnasta.
Elektreettimikrofonissa kondensaattorikapselin vaatima sähkövaraus siirretään pysyvästi kapselin takaelektrodin muovimateriaaliin lämpökäsittelyn avulla. Mikrofoni ei siis tarvitse ulkoista polarisaatiojännitettä, joten se tarvitsee vain 1–9 V jännitteen vahvistinta varten. Elektreettimikrofonit ovat yleistyneet pienten tuotantokustannustensa ansiosta erityisesti mobiililaitteissa.
Nauhamikrofoni
Nauhamikrofonit ovat tavallaan dynaamisia mikrofoneja, sillä erotuksella, että niiden kalvo ja kela ovat yksi sähköä johtava nauha, joka on sijoitettu magneettien väliin. Muutoin nauhamikrofoni toimii periaatteessa samalla tavoin kuin dynaaminen mikrofoni.
Hiilimikrofoni
Hiilimikrofoni, jota käytettiin puhelimen ja radion alkuaikoina, sisälsi kahden metallilevyn väliin puristettuja hiilirakeita. Äänen aiheuttamat painevaihtelut välittyivät hiilirakeisiin, joiden välinen resistanssi vaihteli paineen mukana. Jos metallilevyihin kytkettiin ulkoinen tasajännite, mikrofonin läpi kulki sähkövirta, jonka voimakkuus seurasi resistanssin muutoksia Ohmin lain mukaisesti. Tämä virta voitiin yksinkertaisimmillaan syöttää suoraan kovaääniseen, joka toisti värähtelyt äänenä.
Sähkömagneettinen mikrofoni
pienoiskuva|Tyypilliset [[humbucker-mikrofonit sähkökitarassa.]] Tyypillisistä ääntä tallentavista mikrofoneista poiketen sähkömagneettinen mikrofoni ei reagoi ääneen, vaan metallisten kielten värähtelyyn. Hyvä esimerkki sähkömagneettisen mikrofonin käytöstä on sähkökitara, jossa mikrofoni reagoi kielten värähtelyyn. Sähkömagneettisia mikrofoneja voidaan käyttää periaatteessa minkälaisissa soittimissa tahansa, joissa on metallikielet; kuten esimerkiksi sähkökanteleissa tai sähköbassoissa.
Langaton mikrofoni
thumb|right|Langaton mikrofoni. Langaton mikrofoni sisältää mikrofonivahvistimen ja radiolähettimen, joka lähettää signaalin langattomasti radiolähettimen kautta vastaanottimeen. Langaton mikrofoni ei siis tarvitse mikrofonikaapelia. Vastaanotin täytyy kytkeä kuitenkin mikseriin tai muuhun laitteeseen johdolla.
Langattomat mikrofonit käyttävät äänen siirtoon radioaaltoja. Kukin mikrofonijärjestelmä (mikrofoni ja vastaanotin) käyttää tiettyä taajuutta, joka on sama lähettimessä ja vastaanottimessa. Useissa järjestelmissä on muutama oletustaajuus, mutta ammattijärjestelmissä on mahdollisuus valita käytännössä mikä taajuus tahansa. Taajuus ilmoitetaan megahertseinä. Langattomat mikrofonit käyttävät taajuusalueita VHF (Very high frequency 30 MHz – 300 MHz) ja UHF (Ultra high frequency 300 MHz – 3 000 MHz), joista jälkimmäinen on käytetympi. Esimerkki hertsitaajuudesta on 427,500 MHz.
Koska langaton mikrofoni toimii ilman johtoja, ainoa virtalähde signaalin lähettämiseen on akku- tai paristovirta. Langaton mikrofoni käyttää yleensä 1,5 V tai 9 V jännitettä. Langattomat mikrofonit toimivat yhdellä paristolla yleensä vajaat kymmenen tuntia. Akuilla toiminta-aika on lyhyempi.
Langattomat mikrofonit voidaan lajitella kahteen ryhmään: käsilähettimiin ja taskulähettimiin. Käsilähettimet ovat kädessä pidettäviä mikrofoneja, jotka ovat yleensä dynaamisia. Taskulähettimeen kytketään usein instrumentti (esimerkiksi kitara) tai mikrofoni. Yleisimmin käytettyjä taskulähettimeen kiinnitettäviä mikrofoneja ovat päämikrofonit ja solmiomikrofonit, jotka kummatkin ovat yleensä kondensaattorimallisia.
Yksi langattomien mikrofonien käyttämä 800 megahertsin taajuusalue siirtyi mobiililaajakaistan käyttöön vuoden 2014 alusta alkaen. Tämä uudistus estää kyseistä taajuusaluetta käyttävien mikrofonien käytön. Suurin osa tällä hetkellä käytössä olevista langattomista mikrofoneista toimii 800 megahertsin poistuvalla taajuusalueella. Osa mikrofoneista on viritettävissä mobiilitaajuuksien ulkopuolelle. 800 MHz:n taajuusalue sisältää taajuudet 790–862 MHz, 700 MHz:n taajuusalueella (694–790 MHz) radiomikrofonikäyttö sallitaan 31. joulukuuta 2020 asti. Radiomikrofonien taajuuksiksi ehdotetaan ensisijaisesti televisiotoimintaan osoitettuja alueita 174–230 MHz ja 470–694 MHz.
Käsitteitä
thumb|right|Laadukas studiomikrofoni.
Phantomsyöttö
Phantomsyöttö on yleinen tapa syöttää jännitettä kondensaattorimikrofonien aktiivisille komponenteille. Nimensä Phantom (suom. haamu) on saanut siitä, että se on käytännössä näkymätöntä mikrofonille, joka ei sitä tarvitse (balansoidun linjan informaatio on nimenomaan johtimien signaalierossa). Phantom-lähde syöttää molempiin signaalijohtimiin suojavaippaan nähden tasavirtakomponentin. On syytä olla varovainen liitettäessä XLR-adapterilla muita laitteita phantomsyöttöihin, sillä laitteiden ulostulovahvistimet eivät kestä ulkoapäin syötettyä korkeaa tasajännitettä.
Useimmiten phantom-virran jännite on 48 V, mutta myös 12 V jännite on määritelty DIN 45596-standardissa. Käytännössä mikrofonien virrantarve kuitenkin vaihtelee tapauskohtaisesti, jolloin erikoiskäytössä voidaan käyttää myös eri jännitteitä.
Phantomsyötön lisäksi on olemassa muita tapoja syöttää jännitettä mikrofoneille, kuten T-syöttö (DIN 45595), jotka eivät ole yhteensopivia phantomsyötön kanssa.
Balansointi
Ammattikäyttöön tarkoitetuissa mikrofoneissa käytetään balansoitua kaapelia, mikä vähentää matalaimpedanssisen mikrofonisignaalin häiriöherkkyyttä sen kulkiessa pitkässä kaapelissa. Liittimenä käytetään useimmiten kolmepinnistä XLR-liitintä, mitä tästä syystä kutsutaankin useimmiten mikrofoniliittimeksi. XLR-liittimen lisäksi myös TRS-liitin (engl. Tip-Ring-Sleeve) on yleinen studiokäytössä. Balansoidussa kaapelissa hyötysignaali syötetään kahteen johtimeen vastakkaisvaiheessa ja kolmas johdin toimii maalinjana. Matkalla vastaanottimeen ulkoiset häiriöt indusoituvat molempiin signaalijohtimiin samassa vaiheessa. Vastaanotin on differentiaalinen, eli se vahvistaa signaalijohtimien välisen jännite-eron. Siten kumpaankin johtoon yhtä suurina kytkeytyneet häiriöt kumoutuvat.
Suuntakuvio
Mikrofonia valittaessa tarkoitukseen kuin tarkoitukseen tärkeimpiä asioita taajuusvasteen lisäksi on mikrofonin suuntakuvio. Suuntakuvioita on erilaisia, mutta fysiikan laeista johtuen ne ovat kaikki pyöreitä. Suuntakuvio riippuu mikrofonin akustisesta toimintaperiaatteesta, joita on periaatteessa vain kaksi: paineherkkä ja nopeusherkkä. Näiden toimintaperiaatteiden yhdistelmillä saadaan toteutettua kaikki seuraavassa esitettävät suuntakuviot, haulikkoa lukuun ottamatta. Suuntakuviota muokataan pääasiassa jättämällä kalvon takakammio osittain tai kokonaan avoimeksi. Mitä suuntaavampi mikrofonin suuntakuvio (herttakuvioisilla ja sen muunnoksilla) on, sitä enemmän korostuu läheisyysilmiönä tunnettu erikoisominaisuus (engl. proximity effect). Tämä tarkoittaa sitä, että kun mikrofoni on todella lähellä äänilähdettä, kuten esimerkiksi rumpusetissä, bassotaajuudet korostuvat luonnottomasti. Läheisyysilmiö puuttuu painemikrofonilta täysin (pallokuvio). Pallomikrofoni on myös vähemmän herkkä käsittelyäänelle ja tuulelle.
Pallo (engl. omnidirectional) on vanhin suuntakuvio. Mikrofoni, jonka suuntakuvio on pallo, poimii kaikista suunnista tulevat äänet yhtä voimakkaasti. Hertta (engl. cardioid) on ns. suuntaava kuvio, ja kaksi seuraavaa ovat sen variaatioita. Herttakuvioinen mikrofoni poimii tehokkaasti äänet edestä ja sivuilta, mutta jättää takaa tulevat äänet hiljaisiksi. Superhertta (engl. supercardioid) on hertan ensimmäinen variaatio, jonka suuntakuvio on kapeampi kuin hertan. Tekniikastaan johtuen se poimii lisäksi myös hiukan takaa tulevia ääniä. Hyperhertan (engl. hypercardioid) suuntakuvio on vieläkin kapeampi ja se poimii takaa tulevat äänet voimakkaammin kuin superhertta. Kahdeksikko (engl. bidirectional, figure-8) on nimensä mukaisesti suuntakuvio, joka poimii kahdelta vastakkaiselta puolelta tulevat äänet yhtä voimakkaasti, ja jättää sivuilta tulevat äänet hiljaisiksi. Haulikko (engl. shotgun) on erityisesti elokuva- ja televisiotuotantoon tarkoitettu mikrofoni, joka poimii tarkasti edestä tulevat äänet (esim. dialogin, toiminnan äänet) ja hiukan heikommin takaa ja sivulta tulevia ääniä (tilaääniä).
Äänen mittaus ja kalibrointi
Mikrofonia voidaan käyttää myös esimerkiksi äänenvoimakkuuden mittaamiseen. Jotta mikrofonilla voitaisiin mitata äänenvoimakkuutta tarkasti, se täytyy kalibroida.
Normaaliäänilähde on eräänlainen kaiutin, jota voi käyttää mikrofonien herkkyyden tasaukseen. Se on erityisen täsmällinen taajuusgeneraattori, joka ei muuta signaalin tasoa lämpötilan vaihteluista huolimatta. Mikrofonikapselin voi asettaa siten, että ympärillä olevat hälyäänet eivät paljon voi vaikuttaa mittaustulokseen.
Mäntä-äänilähde on mikrofonien kalibrointiin tarkoitettu laite, joka tuottaa tunnetun äänenpaineen. Kalibroitava mikrofoni asetetaan mäntä-äänilähteen kalibrointionteloon, jonka tilavuutta yksi tai useampi jaksollisesti liikkuva mäntä muuttaa. Mäntien iskutilavuuden, ontelon tilavuuden sekä ilman ominaisuuksien avulla voidaan laskea ontelossa vaikuttava äänenpaine. Kalibrointitaajuus on tavallisesti 250 Hz ja kalibrointitaso 124 dB. Mäntä-äänilähteellä ei toimintaperiaatteen vuoksi päästä kovin suuriin taajuuksiin.
Saukkolampi (Multia)
Saukkolampi on Keski-Suomessa Multialla Väätäiskylänn lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Pussijoen valuma-alueella (35.64), jonka Suolamminjoen valuma-alueeseen (35.643) se kuuluu.
Plymouth (automerkki)
Plymouth on amerikkalainen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1928–2001. Plymouth oli Chrysler Corporationin, sittemmin DaimlerChryslerin valmistama, ja se oli Yhdysvalloissa kolmen myydyimmän automerkin joukossa suurimman osan tuotantoajastaan. 1990-luvun loppupuolella merkin suosio väheni vuosi vuodelta ja malleja oli enää muutama. Vuonna 2001 automerkin valmistus lopetettiin.
Historia
pienoiskuva|200px|Plymouth PT50 Delivery 1937 pienoiskuva|vasen|200px|Plymouth Road Runner 1968 pienoiskuva|200px|[[Plymouth Voyager 1998]] pienoiskuva|vasen|200px|Plymouth Prowler Plymouthin tuotanto aloitettiin kesällä 1928 ja merkki suunnattiin Fordin ja Chevroletin haastajaksi Yhdysvaltain edullisimpien automerkkien markkinoilla. Plymouth hinnoiteltiin hieman kilpailijoitaan kalliimmaksi, mutta samalla merkki tarjosi enemmän vastinetta rahalle kuin Fordin ja Chevroletin mallit.
1930-luvun suuren lamakauden aikana Plymouth auttoi merkittävästi Chrysler Corporationia säilymään hengissä vuosikymmenellä, jolloin monet muut autoyhtiöt menivät vararikkoon. 1930-luvusta alkaen kaikki kolme Chryslerin osastoa (Chrysler, DeSoto ja Dodge) myivät Plymouthia. Toisen maailmansodan jälkeisellä aikakaudella Plymouth jatkoi menestystään, ja tarjosi ostajille edullisia, luotettavia ja vankkarakenteisia autoja, jotka kuitenkin olivat hitaampia kuin kilpailijoiden mallit. Päästäkseen eroon tylsän auton maineestaan Plymouth uusi mallistoaan vuonna 1954, ja esitteli mallit Belvedere, Plaza ja Savoy Seuraavana vuonna korimallit uusiutuivat ja Plymouthit saivat ensimmäiset V8-moottorinsa, joita oli saatavana kolmena eri versiona. Vuonna 1956 merkki lanseerasi mallistonsa huipulle Plymouth Furyn, joka sai mainetta nopeana autona
Vuoden 1965 mallit elvyttivät Plymouthin myynnin, ja vuosina 1971 ja 1974 Plymouth oli jälleen myydyimpien kolmen automerkin joukossa. 1970-luvun lopulla Chrysler ajautui taloudelliseen ahdinkoon, minkä seurauksena Plymouthin tuotantoa supistettiin tuntuvasti. Konsernin uudet automallit valmistettiin Dodge- ja Chrysler-merkkisinä. 1990-luvulla valmistettiin enää neljää Plymouth-mallia: Voyager/Grand Voyager-pakettiautoa, Breeze- ja Neon-henkilöautoja sekä Prowler-urheiluautoa. Vuodesta 1995 eteenpäin Plymouthin valmistusmäärät putosivat vuosi vuodelta, ja vuonna 2001 valmistettiin enää 41 788 autoa. Samana vuonna DaimlerChrysler päätti lopullisesti lakkauttaa Plymouth-merkin valmistuksen. Entiset Plymouthin mallit siirtyivät sellaisinaan Chrysler-merkkisinä valmistettaviksi.
Caesars Palace
36.11778°N, -115.175°W
Caesars Palace on Clarkin piirikunnassa, Las Vegas Stripin varrella sijaitseva vuonna 1966 valmistunut hotelli ja kasino, jonka teemana on antiikin Rooma. Sen pysäköintialueella on ajettu Formula 1:n Las Vegasin Grand Prix vuosina 1981 ja 1982. Myös Champ Car- ja IndyCar-luokat ovat ajaneet pysäköintialueen radalla muutaman kerran, viimeksi vuonna 2004. Hotellilla on järjestetty myös useita muita tapahtumia, kuten ammattilaisnyrkkeilyä, ja se on ollut tapahtumapaikkana monissa elokuvissa. vasen|pienoiskuva|Hotellin aula.
Code sharing
Code sharing on erityisesti lentoyhtiöiden käyttämä yhteistyömuoto, jossa useat eri lentoyhtiöt markkinoivat samaa lentoa kunkin lentoyhtiön omalla numerolla. Code sharing on yksi lentoyhtiöallianssien, kuten Star Alliance ja Oneworld, perusyhteistyömuodoista. Esimerkiksi monia Finnairin operoimia lentoja markkinoidaan myös British Airwaysin ja American Airlinesin lentonumeroilla.
Gammaproteobacteria
Gammaproteobacteria eli gammaproteobakteerit on bakteerien tieteellisen luokittelun luokka. Luokkaan kuuluu joitakin lääketieteellisesti, ekologisesti ja tieteellisesti tärkeitä bakteeriryhmiä, kuten enterobakteeirt (Enterobacteriales), joista tunnetuin lienee kolibakteeri. Myös salmonellat kuuluvat tähän bakteeriluokkaan. Kuten kaikki proteobakteerit, myös gammaproteobakteerit ovat gramnegatiivisia. Luokkaan kuuluu myös monia merkittäviä keuhkokuumetta aiheuttavia bakteereja.
Ylivieskan vanha kirkko
Ylivieskan kirkko oli Oulun hiippakuntaan kuuluvan Ylivieskan seurakunnan kirkko, joka oli valmistunut vuonna 1786. Hirsistä rakennettu kirkko tuhoutui täysin tuhopoltossa maaliskuussa 2016.
Kalajoen rannalla sijainneen kirkon ympärillä on vanha hautausmaa. Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on kuvanveistäjä Johannes Haapasalon veistos Kuoleva soturi vuodelta 1948.
Ylivieskan kirkko kuului yhdessä Kalajokivarren ja Savisillan kanssa alueeseen, joka sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Rakenne
Tyypiltään kirkko oli päätytornillinen ristikirkko. Kirkon suunnitteli Pekka Raudaskoski, ja se rakennettiin vuonna 1786. Se oli saanut uusgoottilaisen muotonsa vuoden 1892 korjauksessa, jonka suunnitteli Julius Basilier. Päätytorni oli peräisin tästä korjauksesta. Kirkon kolmannessa kerroksessa sijaitsi kirkkomuseo. Kirkon alttaritauluna oli Sigurd Wettenhovi-Aspan maalaama Ristiinnaulittu vuodelta 1897.
Tulipalo
Ylivieskan kirkko tuhoutui täysin tulipalossa pääsiäislauantaina 26. maaliskuuta 2016. Poliisi otti samana iltana kiinni tuhopoltosta epäiltynä 26-vuotiaan pohjoispohjalaisen mieshenkilön ja hänet vangittiin 30. maaliskuuta. Palo ei vaatinut henkilövahinkoja, eikä kirkossa ollut palon alkaessa yleisötapahtumaa. Kirkko oli vakuutettu noin kuudesta miljoonasta eurosta, mutta se ei todennäköisesti riitä kattamaan uuden kirkon rakentamista.
Pelastuslaitos sai kirkkopalosta automaattihälytyksen kello 19.30:n jälkeen, ja pelastuslaitos oli palopaikalla muutamassa minuutissa, mutta kirkon pelastamiseksi ei voitu tehdä mitään. Palo oli niin voimakas, että irtaimistoa ei voitu hakea turvaan. Palomestarin mukaan palo oli levinnyt jo noin minuutin kuluttua ensimmäisestä hälytyksestä suureksi. Kirkossa ei ollut automaattista sammutusjärjestelmää eli sprinklerijärjestelmää. Palokunta ei palon rajuuden vuoksi päässyt syöttämään vettä kirkossa olleeseen kuivaputkijärjestelmään, jossa vesi pitää syöttää putkistoon. Kirkossa oli tarkoitus järjestää kello 23 pääsiäisyön messu. Messu pidettiin puoliltaöin kirkon raunioiden äärellä.
Ylivieskan seurakunnan kirkkovaltuusto päätti 30. maaliskuuta 2016, että palaneen tilalle rakennetaan uusi kirkko. Väliaikaisena pääkirkkona toimi Suvannon kappeli. Ylivieskan uuden kirkon rakentaminen aloitettiin syksyllä 2019, ja se valmistui vuonna 2021.
Lähteet
thumb|Ylivieskan kirkon sankarihaudat kesällä 2015.
Ultrakevyt lentokone
thumb|[[Ikarus C 42, Saksalainen b-luokan ultrakevyt]] Ultrakevyt lentokone (”ultra”) on kevytrakenteinen yksi- tai kaksipaikkainen lentokone. Ultrat kuuluvat niin sanottuun liite II -luokkaan, eli ne ovat Euroopan lentoturvallisuusviraston asetuksen (EY) 216/2008 liitteen II mukaisia. Ne voivat olla harrasterakenteisia tai kaupallisesti valmistettuja. Liite II-luokitus rajoittaa kaiken kaupallisen toiminnan pois. Ultralla voidaan kuitenkin antaa lentokoulutusta.
Ultran historia
Ultralight-koneet tulivat käyttöön 1970-luvun lopulla, jolloin ne olivat pääosin 2-tahtimoottorilla varustettuja painopisteohjattuja riippuliitimiä. Tätä luokkaa kutsutaan Suomessa Ultra-A:ksi. Tätä kalustoa on Suomessa vain noin 20 prosenttia rekisteröidyistä ultrista. 1980-luvun alussa tuli kuvaan mukaan ohjainpinnoilla ohjattava niin sanottu Ultra-B-lentokone.
Vuoden 2011 aikana jakoa täsmennettiin. Painopisteohjatut A-luokan ultrat ovat nykyään A-luokan liitimiä. B-luokan ultrat taas ovat ultrakeveitä tyyppihyväksymättömiä lentokoneita, joita on ilmailurekisterissä noin 350 konetta (2013).
Määritelmiä
thumb|Huntair Pathfinder Mark 1 ultralight. Rakennettu 1982, kuvattu 2004.
Suomessa tyyppihyväksymättömät ultrakevyet lentokoneet ovat yksi- tai kaksipaikkaisia, ja kaksipaikkaisena se saa painaa tankattuna ja miehistöineen pyörävarustuksella korkeintaan 450 kg ja vesikoneena 495 kg (1-paikkaiset 300 kg ja vesikoneena 330 kg). Koko koneen painon kantavan rakettipelastusvarjon asentaminen nostaa maakoneen painorajaa 22,5 kg:lla eli 472,5 kg. Koska ultrakevyen lentokoneen tyhjämassa on yleensä 270–300 kg, ei kuormaa voi kovin paljon ottaa.Ultrakevyen lentokoneen kuormattavuus on yksipaikkasena 95 kg. ja kaksipaikkaisena175 kg. Tästä alhaisesta painosta on suomen kieleen luotu ultralight-lentämisestä termi kevytilmailu. UL-koneet nykyään käyttävät yleensä edullisempaa autobensiiniä esimerkiksi 98E:tä tai lentokoneisiin tarkoitettua 100 LL mäntämoottoripolttoainetta.
Toinen rajoitus on, että näillä koneilla saa lentää vain näkölentosäännöissä (VFR) auringonnousun ja -laskun välisenä aikana, jolloin vaakasuoran näkyvyyden tulee olla vähintään 5 km ja pilvikaton minimikorkeuden vähintään 1 000 jalkaa. Ultrakevyen lentokoneen sakkausnopeus saa olla korkeintaan 65 km/h.
Ultrakevyet lentokoneet eivät yleensä ole taitolentokelpoisia. Nykyään B-luokan ultrien matkanopeudet ovat yleensä 150–210 kilometriä tunnissa. Huippunopeudet ovat jopa noin 300 km/h.
Ultran lentämiseen tarvitaan lupakirja, joka on vaatimuksiltaan yksityislentäjän lupakirjaa helpompi. Siihen vaaditaan vähintään 48 tuntia teoriaopiskelua ja 25 lentotuntia. Lupakirja on voimassa viisi vuotta kerrallaan.
Voimalaite
Ultrien moottorit ovat tyypillisesti itävaltalaisen Rotax-moottoritehtaan Rotax 912 4-tahtimoottoreita, jotka käyttävät joko Avgas 100LL -lentobensiiniä tai auton bensiiniä. Myös Mercedes Smartin moottoreita, VW:n moottoreita, japanilaisia HKS-moottoreita sekä australialaisia Jabiru-moottoreita on käytetty.
Polttoaineen kulutus (Rotax 912ULS) matkalentonopeuksissa on hyvin maltillinen, noin 14–17 litraa tunnissa. Sekä ne ovat hyvin luotettavia ja hiljaisia.