cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilmavoimat
Toinen maailmansota
Taistelu Britanniasta oli ensimmäinen maavoimien liikkeistä riippumattoman taistelu ilmaherruudesta. Se toi ilmasodankäyntiin uusina piirteinä hävittäjien suojaamat strategiset päiväpommitukset, strategiset yöpommitukset ja strategisen ilmasodan merenkulkua vastaan. Lisäksi taistelussa alettiin käyttää erityistä hävittäjäpommittajaa. Myöhemmin sodan aikana liittoutuneilla oli käytössään paremman toimintasäteen ja pommikuorman pommittajia sekä pitkän matkan saattohävittäjiä. Toinen maailmansota päättyi Tyynellämerellä, kun Yhdysvallat elokuussa 1945 pudotti ydinpommit Hiroshimaan ja Nagasakiin.
Kylmä sota
thumb|220px|neuvostoliittolainen [[MiG-21-suihkuhävittäjä]] thumb|220px|Ilmavalvonta- ja taistelunjohtokone [[E-3 Sentry]]
Suihkulentokoneiden kehitys oli toisen maailmansodan jälkeen erittäin nopeaa. Se kulki kahta linjaa: toiset maat keskittyivät monitoimihävittäjän kehittämiseen, kun taas toisissa maissa suunniteltiin jokaiseen tehtävään eri suihkukone, eli esimerkiksi rynnäkkökone, tiedustelukone ja torjuntahävittäjä. Ensimmäisen kerran suihkukoneita käytettiin laajasti Korean sodassa.
Aluksi keskityttiin kehittämään nopeutta ja nousukykyä. 1950-luvulla palveluskäytössä oli koneita jotka saavuttivat 15 kilometrin korkeudessa kahden Machin nopeuden (kaksinkertainen äänennopeus). Koneet kasvoivat isoiksi ja hävittäjienkin lentoonlähtöpaino nousi 20 tonniin. Lähi-idässä käytyjen sotien ja Vietnamin sodan kokemusten jälkeen kehitystyössä keskityttiin lyhentämään lentoonlähtö- ja laskumatkaa, pidentämään toimintasädettä ja parantamaan ketteryyttä. Suihkukoneiden käyttöönoton jälkeen oli oletettu, että lentokoneiden välinen kaartotaistelu jäisi historiaan, mutta tämä oletus osoittautui vääräksi. Hävittäjien tehtäviin tuli toisten lentokoneiden torjumisen lisäksi myös risteilyohjusten torjuminen. Rynnäkkötehtävissä koneen aseiksi tulivat tykkien ja perinteisten pommien lisäksi raketit ja polttovaikutuspommit. Ilmataisteluun tuli aseistukseksi konetykin rinnalle maaliinhakeutuvat ilmataisteluohjukset. Kaiken teknisen kehityksen tuloksena hävittäjistä tuli niin kalliita, että suurvallatkin pystyvät tuottamaan niitä vain rajallisia määriä.
Kylmän sodan aikana kehittyi suuria valvonta- ja taistelunjohtokoneita, sekä suuria kuljetuskoneita. Tiedustelu- ja taistelunjohtokoneet pystyvät tutkilla ja muilla valvontalaitteilla valvomaan maakohteiden liikettä satojen kilometrien etäisyydeltä. Kuljetuskoneita käyttämällä voidaan tehdä nopeita joukkojen ja kaluston keskityksiä. Tämän vuoksi lentokenttien puolustamisesta tuli entistä tärkeämpää. Kylmän sodan aikana ilmatilan sotilaallinen merkitys kasvoi ja puolueettomillakin mailla piti olla uskottava ilmapuolustus myös rauhan aikana. Suurvallat alkoivat tiedustella toisten valtioiden tutka- ja valvontajärjestelmien tehokkuutta ajoittaisilla tiedustelulennoilla.
Lentokoneiden ilmassa tapahtuvaa polttoainetankkausta oli ideoitu jo ensimmäisen maailmansodan aikana. Ensimmäisen kerran todellista ilmassa tapahtunutta tankkausta kokeiltiin vuonna 1923 Yhdysvalloissa. Seuraavat laajamittaiset kokeilut tapahtuivat Britanniassa vuonna 1938. Ilmatankkausta kehitettiin eteenpäin toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvalloissa ja vuoteen 1948 mennessä oli kehitetty nykyaikaisen ilmatankkauksen menetelmät. Yhdysvalloilla oli 1950-luvulla jo useita satoja ilmatankkauskoneita. Myös muissa maissa ilmatankkaus otettiin käyttöön.
Nykytilanne
thumb|B-2-pommikone pudottaa pommeja Tekniikan kehitys on vienyt ilmavoimia vakaasti eteenpäin. Pääosa hävittäjäkoneista on kuitenkin 1960-luvulla suunniteltuja, ja niiden korvaamista muun muassa Eurofighter-, Joint Strike Fighter- ja Raptor-koneilla on suunniteltu. Rynnäkkökoneet kuten SEPECAT Jaguar, eräässä mielessä Tornado jne. sulautuvat tuleviin hävittäjiin.
Raskaat pommikoneet ovat harvalukuisia B-1B Lancer- ja B-2 Spirit -pommittajia lukuun ottamatta 50-vuotiaita B-52-koneita. On esitetty arvioita, että B-52-pommittajaa käytettäisiin vielä toiset 50 vuotta. Tämä on merkki sotilaslentokoneen tulemisesta vakiintuneeksi aseeksi, kuten esimerkiksi raskas tykistö. Tällöin muutokset hidastuvat sijoitetun investoinnin ollessa kallis merkittävien suunnittelumuutosten kustannukset ovat myös suuret. Osaksi toimitaan jo fysiikan määrittämien rajojen (esimerkiksi lentonopeus ilmakehässä) sisällä. Yhdysvallat on 2000-luvulla pohtinut taas pommikoneita, jotka lentäisivät pääosan matkasta avaruudessa. Tähän on myös ulkopoliittinen tarve – esimerkiksi Libyan pommittamiseen 1980-luvulla USA:n piti kysyä läpilentolupia Nato-mailta, jotka eivät niitä hyökkäykseen myöntäneet.
USA:lla on jo 1980-luvun lopulta ollut lähes täysin tutkassa näkymättömiä ns. häivelentokoneita (stealth; muun muassa F-117). Häiveteknologiaa sovelletaan nykyään kaikissa lentokoneissa, vaikka ne eivät olisikaan ns. tutkassa näkymättömiä. Häiveteknologia sai alkunsa Lockheedin kokeiluista muun muassa SR-71-koneessa. Sittemmin F-117-koneen tutkaheijastuslaskenta tuli mahdolliseksi, kun CIA käänsi venäläisen tiedelehden artikkelin vuodelta 1967. Se oli lisäksi mahdollista ratkaista numeerisesti, kun koneen pinnat tehtiin tasoiksi, kuten F-117 pinnat ovat. Sittemmin tietokoneet kehittyivät ja myös juohevia muotoja pystyttiin mallintamaan.
Pommien ohjattavuus on lisännyt niiden tehoa suuresti. Kun vielä toisessa maailmansodassa joskus vain yksi pommi sadasta tai tuhannesta osui maaliinsa (mm. brittien ensimmäiset ilmahyökkäykset Saksaan), niin nykyisistä laser- ja tv-ohjatuista pommeista jopa yli puolet osuu. Ilmasta tapahtuva tiedustelu on lisääntynyt suuresti sekä tehokkuudellaan että määrältään. AWACS-tutkavalvontakoneet keräävät valtavan määrän tietoa, jolla voidaan ohjata maa-, meri- ja ilmasotaa tehokkaasti.
Taistelukoneet ovat kaikki vielä miehitettyjä, mutta nykyään käytetään paljon miehittämättömiä lentokoneita/lennokkeja muun muassa tiedusteluun. Mm. tykistöllä voi olla omat tiedustelulennokkinsa. Predator-lennokit tai UAV:t pystyvät jo hyökkäämään kauko-ohjauksella lennon aikana tarkentuvia maakohteita vastaan.
Lentosimulaattorien käyttö on laajentunut koulutuksessa, mutta se ei vastaa todellista lentämistä, koska se on täysin turvallista eikä testaa lentäjän psykologisia ominaisuuksia. Se ei myöskään testaa lentäjien kykyä lentää esimerkiksi ilmatorjuntatuleen tai ilmataisteluun.
Organoseleeniyhdisteet
thumb|250px|Organoseleeniyhdisteiden rakenteita Organoseleeniyhdisteet ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät kovalenttisen sidoksen hiilen ja seleenin välillä. Monia organoseleeniyhdisteitä esiintyy luonnossa ja niillä on biokemiallista merkitystä. Useat organoseleeniyhdisteet ovat myös hyödyllisiä synteettisen orgaanisen kemian reaktioissa.
Anneli Kiljunen
Leila Anneli Kiljunen (o.s. Käkelä, s. 17. syyskuuta 1957 Lappeenranta) on suomalainen poliitikko. Hän on ollut SDP:n kansanedustaja vuosina 2003–2023.
Organoseleeniyhdisteet
Organoseleeniyhdisteitä
Seleenin hapetusluku organoseleeniyhdisteissä on tyypillisesti +II tai +IV. Monet organoseleeniyhdisteet muistuttavat rakenteeltaan vastaavia orgaanisia rikkiyhdisteitä, mutta ovat hieman rikkiyhdisteitä pysymättömämpiä ja hapettuvat helpommin. Organoseleeniyhdisteitä ovat muun muassa selenolit (RSeH), selenidit eli selenoeetterit (RSeR), diselenidit (RSeSeR), triselenidit (RSeSeSeR), selenyylihalidit (RSeX), selenoaldehydit (RCHSe), selenoketonit (R2CSe), selenohapot (RCOSeH), selenoksidit (R2SeO), selenonit (R2SeO2) ja seleniinihapot (RSe(O)OH). Tunnetaan myös seleeniä sisältäviä heterosyklisiä yhdisteitä kuten tiofeenin seleenianalogi selenofeeni.
Anneli Kiljunen
Kiljunen on Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1989 lähtien. Kaupunginhallituksessa hän toimi vuosina 1993–2003.
Organoseleeniyhdisteet
Organoseleeniyhdisteitä
Selenoleja voidaan valmistaa alkyyli- tai aryylihalidin ja alkalimetallivetyselenidin kuten natriumvetyselenidin avulla. Selenidien kuten natriumselenidin käyttö johtaa selenoeetterien muodostumiseen.
Anneli Kiljunen
Elämä ja ura
Vuonna 1985 Kiljunen suoritti sosiaalihuoltajatutkinnon Tampereen yliopistossa. Hän työskenteli Lappeenrannan kaupungilla päiväkoti- ja vastaanottokotiharjoittelijana 1977–1980, Rauhan sairaalan ja Lappeenrannan mielenterveystoimiston sosiaalihoitajana 1982–1983 ja Lappeenrannan kaupungin sosiaalityöntekijän ja sosiaalisihteerin viransijaisuuksissa 1983–1989.
Kiljunen on Omaishoitajat ja Läheiset -Liiton puheenjohtaja vuodesta 2009. Hän on kritisoinut Sipilän hallitusta omaishoitajien unohtamisesta.
Yksityiselämä
Myös Kiljusen isä Valto Käkelä ja isoisä Elias Käkelä olivat kansanedustajia.
FS La Fayette (F710)
La Fayette (runkonumero F710) on Ranskan laivaston 1996 palvelukseen otettu La Fayette-luokan monitoimifregatti.
Valmistus
Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1990. Se laskettiin vesille 13. kesäkuuta 1992 ja otettiin palvelukseen 22. maaliskuuta 1996.
Palvelus
Alus oli 2014 palveluksessa kotisatamanaan Toulon.
Mäkiluste
Mäkiluste eli mäkilehtoluste (Brachypodium pinnatum) on 40–100 cm korkea heinäkasvi. Pitkien rönsyjensä avulla se muodostaa laajoja kasvustoja, jotka kukkivat usein niukasti. Se suosii kalkkipitoista maata kasvualustanaan.
Gregório Warmeling
Gregório Warmeling (17. huhtikuuta 1918 – 3. tammikuuta 1997) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. syyskuuta 1943 ja nimitettiin Joinvillen hiippakunnan piispaksi 3. huhtikuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joaquim Domingues de Oliveira, jota avustivat Anselmo Pietrulla ja Inácio Krause.
Mäkiluste
Mäkilustetta tavataan alueella, joka ulottuu Espanjan pohjoisosista pitkälle Itä-Venäjälle ja Etelä-Suomesta Italiaan.
Gregório Warmeling
Warmeling osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään piispana 9. maaliskuuta 1994.
Mäkiluste
Mäkilustetta käytetään myös puutarhoissa monivuotisena koristeheinänä.
Jukka Mönkkönen
Jukka Tapani Mönkkönen (s. 16. elokuuta 1959 Kuopio) on suomalainen biofarmasian professori. Hän toimii Itä-Suomen yliopiston rehtorina vuoden 2015 alusta. Mönkkönen kirjoitti ylioppilaaksi Linnanpellon lukiosta 1978. Hän valmistui proviisoriksi Kuopion yliopistosta vuonna 1986 ja väitteli farmasian tohtoriksi vuonna 1991. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1991) oli otsikoitu The distribution of clodronate in mice and rats : interactions with splenic and hepatic phagogytic cells. Hän on ollut vuodesta 1994 Kuopion yliopiston dosentti ja vuodesta 1995 Helsingin yliopiston dosentti.
Mönkkönen työskenteli Kuopion yliopistossa assistenttina ja tutkijana (1986–1990) ja biofarmasian yliassistenttina (1990–1998). Vuosina 1991-1992 hän oli post doc -tutkijana Yhdysvalloissa Wisconsinin yliopistossa. Hän hoiti Kuopion yliopiston farmasian teknologian apulaisprofessuuria viransijaisena ja määräaikaisena 1993–1995, oli erikoistutkijana 1996–1997 ja biofarmasian määräaikaisena apulaisprofessorina 1998–1999 sekä vuodesta 1999 lähtien professorina. Mönkkönen on toiminut myös Kuopion yliopiston farmaseuttisen tiedekunnan dekaanina, Itä-Suomen yliopiston terveystieteiden tiedekunnan dekaanina sekä vuosina 2012–2014 akateemisena rehtorina.
Mönkkönen on Sivistystyönantajien hallituksen puheenjohtaja. Hän aloitti Elinkeinoelämän keskusliiton hallituksessa vuonna 2016.
Tutkimustyössään Mönkkönen on tutkinut muun muassa luuaineenvaihduntaan vaikuttavien lääkkeiden (bisfosfonaatien) molekyylifarmakologiaa ja lääkeaineiden imeytymisen mekanismeja.
Hilário Moser
Hilário Moser (s. 2. joulukuuta 1931) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 15. elokuuta 1958 ja nimitettiin Olinda e Recifen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Casae Calanaen titulaaripiispaksi 17. elokuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Furno, jota avustivat José Cardoso Sobrinho ja Luciano Pedro Mendes de Almeida.
27. toukokuuta 1992 Moser sai nimityksen Tubarãon hiippakunnan piispaksi, jonka tehtävistä hän erosi 15. kesäkuuta 2004.
Yrttijärvi (Kangasala)
Yrttijärvi on pääasiassa Pirkanmaalla Kangasalan Vedentaustalla ja hieman myös Mänttä-Vilppulan puolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Eräjärven Järvenpäähän viettävässä laaksossa lähes Kuhmajärven ranta-alueella metsäalueella, missä se jää neljän mäen väliseen painaumaan. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvelle tulee tie läheiseltä talolta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa ja sen laskuoja virtaa luoteeseen päin. Laskuoja muuttuu alempana Suojoeksi, joka virtaa Järvenpäähän ja laskee siellä Eräjärveen Suojoenlahteen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa koko Suojoen varsi oli raivattu niityiksi muttei Yrttijärveä. Vuoden 1957 peruskartassa järven länsipuolella sijaitsi samanniminen maatila, jonka pellot ulottuivat länsirannoille asti. Pelloilta laski oja järveen, josta oli kaivettu laskuoja Suojoen jatkeeksi. Vuoden 1977 kartassa näkyi kaksi metsäojaa ja vuoden 1987 kartassa vielä kolmas oja lisää. Maatilan toiminta loppui ennen 1977, jolloin lähes kaikki pellot oli metsitetty.
Elevaattori
Rehuelevaattori on maatalouden työväline. Sillä nostetaan koneellisesti karjalle, tavallisimmin naudoille tarkoitettua rehua esimerkiksi AIV-torniin tai navetan ylisille. Voimanlähteenä on yleensä sähkömoottori. Elevaattori on myös kuivurin keskeisiä osia. Kuivurissa se nostaa kuivaussiilon alaosaan valuneen viljan takaisin ylös, jotta se voi valua uudelleen kuivaussiilon läpi.
Tyrone Jones
Tyrone Jones (3. elokuuta 1961 – 10. kesäkuuta 2008) oli yhdysvaltalainen joukkueurheilija, joka pelasi kanadalaista jalkapalloa Canadian Football Leaguen seuroissa. Hän pelasi lyhyesti myös amerikkalaista jalkapalloa Phoenix Cardinalsissa.
Jonesin ammattilaisseuroina Kanadassa olivat 1980–1990-luvuilla Winnipeg Blue Bombers, Saskatchewan Roughriders ja British Columbia Lions. Hän voitti kaksi Grey Cupia (1984 & 1990).
Jonesilla todettiin elokuussa 2005 aivokasvain, johon hän kuoli 46-vuotiaana 10. kesäkuuta 2008.
Vuoden 2002 talviolympialaisten mitalitaulukko
thumb|right|Mitalien jakoseremonia. Vuoden 2002 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 77 eri maasta, jotka kilpailivat 78 olympiatapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti Norja.
Waldemar Björkstén
Waldemar Björkstén (12. elokuuta 1873 Viipuri – 31. toukokuuta 1933 Viipuri) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Wiborgs Läns Segelföreningiä.
Björkstén kuului suomalaisen Nina-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Vestibyyli
Vestibyyli on rakennuksen eteisaula tai porrashalli. Nimitys on peräisin latinan kielen sanasta vestibulum, joka tarkoittaa kotilieden jumalatar Vestalle pyhitettyä. Vestibyyli oli yksi antiikin Rooman asuintalon eli domuksen osista: ovelta atriumiin johtava käytävä.
Peräjärvi (Kangasala)
Peräjärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Pohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee peltojen keskellä olevassa metsökössä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja järvi on autio. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen rannat ovat metsää.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Kuhmajärvenojan valuma-alueeseen (35.727) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi ojaa. Etelärantaan laskee lyhyt pelto-oja ja itärantaan Koirakoskenoja, jonka valuma-alue on laaja. Sen valuma-alue koostuu sekä pelloista että kangasmetsästä.Järven laskuoja Peräjärvenoja yhtyy Kuhmajärven laskuojaan Vuotoon Pohjan kylässä. Vuoto laskee Tervaniemenlahteen ja se laskee vuorostaan Längelmäveden Enonselän Aittolahteen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa nimetön järvi on autio, mutta sen länsirannat on raivattu niityiksi. Vuoden 1956 peruskartassa pellot ulottuivat lähde jokaiselle rannalle. Vain koillispuolella oli rannassa metsää. Vuoden 1977 kartassa järveä ympäröi leveämpi metsäinen vyöhyke.
Bhopalin onnettomuus
upright|pienoiskuva|Bhopalin sijainti Intian kartalla. Keltaisella silloinen [[Madhya Pradeshin osavaltion alue.]]
Bhopalin onnettomuus on Intiassa vuonna 1984 sattunut maailman kaikkien aikojen pahin teollisuusonnettomuus. Onnettomuus tapahtui aamuyöllä 3. joulukuuta, kun yhdysvaltalaisen Union Carbiden omistamalta hyönteismyrkkytehtaalta purkautui Bhopalin kaupunkiin myrkyllistä metyyli-isosyanaattia. Eri arvioiden mukaan 8 000–30 000 ihmistä kuoli myrkkykaasuihin. altistui kaasulle, ja heistä 20 000:n arvellaan myöhemmin kuolleen altistumisen seurauksiin. Eloon jääneillä ilmeni pahoja keuhko- ja silmävaurioita.
Union Carbiden oman lausunnon mukaan vuodon ainoa mahdollinen syy oli tuhotyö: joku laittoi tahallaan vettä nestesäiliöön. Vuonna 1989 Union Carbide myöntyi maksamaan korvauksia 470 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Madhya Pradeshin osavaltion tilastojen mukaan onnettomuudesta oli hyväksytty kevääseen 2007 mennessä.
Onnettomuuden syy
Metyyli-isosyanaatti- eli MIC-säiliön sisällön lämpötila oli ollut alun perin 15–20 celsiusastetta, minkä jälkeen sinne oli päässyt tuntemattomasta lähteestä 450–900 kilogrammaa vettä. MIC ja vesi reagoivat eksotermisesti, mikä synnytti lisää lämpöä ja kehitti hiilidioksidia, joka taas nosti painetta säiliössä. Korkea lämpötila ja kloroformin läsnäolo kiihdyttivät säiliön korroosiota, ja säiliöstä vapautunut rauta toimi katalyyttina MIC:n trimerisaatiossa kiihdyttäen reaktiota. Laskelmien mukaan MIC:n 40-prosenttinen reagointi riittäisi höyrystämään siitä loput. Tästä päätellen säiliössä olisi pitänyt olla yli kiintoainetta, mutta tutkimuksissa sitä löydettiin vain reilut neljä tonnia. Lopun kiintoaineen arveltiin karanneen varoventtiilin kautta kaasuna ympäröivään ilmaan, tunnetuin seurauksin. Tämän tapauksen suurin virhe oli erittäin heikko kunnossapidon taso. Laitteiston kunnosta oli jo aikaisemmin annettu huomautuksia tehtaanjohdolle, ja niiden toimimattomuus oli mitä suurimmalla todennäköisyydellä yksi onnettomuuteen johtaneita syitä. Hätäsoihtu oli alun perin rakennettu noin neljä kertaa liian pieneksi, ja se oli ollut korjaustöiden vuoksi poissa käytöstä. Kaiken lisäksi prosessista oli sammutettu jäähdytysjärjestelmä, minkä vuoksi MIC-säiliön lämpötila oli noussut alkuperäisestä nollasta celsiusasteesta.
Syynä pidetään riittämättömiä turvallisuusmääräyksiä.
Tuomio
Kahdeksan ihmistä todettiin syyllisiksi onnettomuuteen 7. kesäkuuta 2010. Syytetyt tuomittiin kahden vuoden vankeusrangaistuksiin ja sakkoihin. Tuomitut ovat tehtaan tuolloista johtoa. Oikeuden mukaan johto syyllistyi rangaistavaan huolimattomuuteen, kun se ei pystynyt estämään onnettomuutta.
Helsingin Sanomien mukaan syytettyinä oli kahdeksan, mutta oikeuteen saapui vain seitsemän henkilöä. Union Carbiden toimitusjohtaja Warren Anderson ei saapunut Yhdysvalloista oikeudenkäyntiin, eikä oikeusistuin käsitellyt hänen syytettään poissaolosta huolimatta. Seitsemän entistä johtajaa tuomittiin enimmillään kahden vuoden vankeuteen ja sakkoihin. upright|pienoiskuva|vasen|Mielenosoitus Union Carbidea vastaan.
Johannes Kastajan luostari (Vóreia Kynouría)
Johannes Kastajan luostari on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Vóreia Kynourían kunnassa Arkadian alueyksikössä Peloponnesoksen niemimaalla. Se on nunnaluostari ja omistettu Johannes Kastajalle eli Johannes Edelläkävijälle.
Johannes Kastajan luostarin katsotaan olevan perustettu 900- tai 1000-luvulla. Viimeistään se on ollut olemassa vuonna 1126, jolta vuodelta luostarin kirkko siinä olevan kirjoituksen mukaan on peräisin. Luostarin rakennukset ovat saaneet nykyisen muotonsa vuonna 1704. Kreikan vapaussodan aikana luostari toimi turvapaikkana ja sotasairaalana. Luostari oli alun perin munkkiluostari. Se taantui 1800-luvulta 1900-luvulle tultaessa ja muutettiin nunnaluostariksi vuonna 1980.
Luostari sijaitsee Párnonas-vuoren rinteessä Tános-joen rotkon laidalla lähellä Perdikóvrysin ja Kastrín kyliä, noin 30 kilometriä länteen Ástroksesta. Luostarin keljarakennukset on tehty Π-kirjaimen muotoon. Itä- ja eteläsivulla kerroksia on kolme ja pohjoissivulla kaksi. Keskellä on pieni piha sekä luostarin katholikon eli pääkirkko ja luola. Luostari juhlii vuosittain 6. ja 14. syyskuuta.
Tätä Johannes Kastajan luostaria ei tule sekoittaa Arkadian toiseen Johannes Kastajan luostariin Gortynían kunnassa lähellä Dimitsánaa.
Leonardo Gutiérrez
Leonardo Martín Gutiérrez (s. 16. toukokuuta 1978 Mar del Plata, Argentiina) on argentiinalainen koripalloilija. Hän oli mukana voittamassa olympiakultaa Ateenassa 2004, olympiapronssia Pekingissä 2008 ja MM-hopeaa Indianapolisissa 2002. Hän kuului Argentiinan kokoonpanoon myös Lontoon olympialaisissa 2012 ja vuoden 2006 MM-turnauksessa Japanissa.
Koagulointi
Koagulointi tarkoittaa toimenpidettä, joka aiheuttaa sakeutumista, hyytymistä tai jauheen eli hiutaleiden muodostamista. Koaguloituminen on kemiallinen prosessi.
Rasvameriahven
Rasvameriahven eli idänmeriahven (Epinephelus tauvina) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|230px|Rasvameriahven [[Ranskan Polynesiassa.]] Rasvameriahven saavuttaa tavallisesti 75 senttimetrin pituuden (TL). Sen pää ja ruumis ovat vaalean harmaita tai ruskeita ja ne ovat väritykseltään punaoranssista ruskeaan vaihtelevien täplien peitossa. Selkäevän kannassa on usein yksi tai useampi tumma läikkä ja kyljillä on toisinaan viisi pystysuorahkoa tummaa juovaa. Rasvameriahvenella on kylkiviivallaan 63–74 suomua. Selkäevässään lajilla on 11 piikkiruotoa ja 14–16 nivelruotoa. Peräevässään rasvameriahvenella on kahdeksan ruotoa ja rintaevissään 18–20 nivelruotoa.
Teknologiateollisuus
Teknologiateollisuus ry on elinkeino- ja työmarkkinapoliittinen vaikuttajaorganisaatio, joka edistää alan kilpailukykyä ja toimintaedellytyksiä. Teknologiateollisuuden päätoimialoja ovat elektroniikka- ja sähköteollisuus, kone- ja metallituoteteollisuus, metallien jalostus, suunnittelu ja konsultointi sekä tietotekniikka. Teknologiateollisuus vastaa 50 prosentista Suomen viennistä ja 75 prosentista tutkimus- ja kehitysinvestoinneista. Ala työllistää suoraan noin 270 000 ja välillisesti noin 700 000 suomalaista. Järjestöllä on noin 1 600 jäsenyritystä.
Johto
Yhdistyksen toimitusjohtajana toimii Jaakko Hirvola ja hallituksen ensimmäisenä naispuheenjohtajana vuonna 2019 aloitti Marjo Miettinen.
Historia
Yhdistys on perustettu nimellä Finska Metallindustrins Arbetsgivareförbund (suomeksi Suomen Metalliteollisuuden Harjoittajain Liitto) 17. lokakuuta 1903. Alun perin järjestö toimi puhtaasti työnantajajärjestönä, mutta Suomen itsenäisyyden alkuvuosista saakka järjestö on pyrkinyt myös laajempaan elinkeinopoliittiseen vaikuttamiseen, aluksi vuonna 1918 perustetun Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen kautta. Työnantajajärjestö ja elinkeinopoliittinen järjestö yhdistettiin vuonna 1990 yhdeksi kokonaisuudeksi, jonka nimeksi tuli Suomen Metalli-, Kone- ja Sähköteknisen Teollisuuden Keskusliitto. Nimi muutettiin vuonna 1992 muotoon Metalliteollisuuden Keskusliitto ja edelleen vuonna 2003 nykyiseen muotoonsa.
Vuonna 2018 Teknologiateollisuus kokosi yhteen suomalaista tekoälyyn ja digitalisointiin liittyvää osaamista perustamalla tekoälyryhmän, jonka puheenjohtajana toimii Taneli Tikka.
Suomen Metalliteollisuusyhdistys
Toimitusjohtajat:
Metalliteollisuuden Keskusliitto
Puheeenjohtajat:
Teknologiateollisuus
Toimitusjohtajat:
Puheeenjohtajat:
Poliittiset sidonnaisuudet
Teknologiateollisuus tuki Kokoomuksen Sauli Niinistön presidenttikampanjaa 30 000 eurolla vuoden 2012 presidentinvaaleissa.
Siilinjärven kirkko
thumb|right|Panoraama kirkon sisätiloista.
Kirkon koristemaalaukset ovat Bruno Tuukkasen käsialaa. Kirkossa olevat lasimaalaukset valmistettiin 1980- ja 1990-luvuilla Tuukkasen suunnittelemien mukaan. Kirkossa on 26-äänikertaiset urut, jotka on tehnyt vuonna 1980 Urkurakentamo Tuomi. Kirkossa järjestetään konsertteja hyvän akustiikkansa takia. Rakennuksen vierellä on sankarihautausmaa, jolla on Pentti Papinahon tekemä veistos Sankariuurna.
Highlife (kappale)
Highlife on Cypress Hillin 12-tuumainen vinyylisingle, joka julkaistiin vuonna 2000.
Terry Branstad
Terry Edward Branstad (s. 17. marraskuuta 1946) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi Iowan osavaltion kuvernöörinä vuosina 2011–2017 ja sitä ennen myös vuosina 1983–1999. Heinäkuusta 2017 hän on toiminut Yhdysvaltain Kiinan-suurlähettiläänä.
Branstad valittiin kuvernööriksi ensimmäisen kerran 35-vuotiaana vuonna 1982. Sitä ennen hän oli palvellut edellisen kuvernöörin Robert Rayn varakuvernöörinä. Branstad on Iowan sekä nuorin että pisimpään virassaan ollut kuvernööri. Neljän kauden jälkeen hän ei enää hakenut jatkoa. Vuosina 2003–2009 hän toimi Des Moinesin yliopiston rehtorina.
RMS Olympic
RMS Olympic (tai S/S Olympic) oli Titanicin ja Britannicin sisarlaiva. Se rakennettiin Titanicin rinnalla Harland and Wolffin telakalla Belfastissa vuosina 1909–1911. Olympicin bruttovetoisuus oli 45 324 rekisteritonnia (muutostöiden jälkeen 46 439 tonnia), pituus 269 metriä ja nopeus 23 solmua (noin 42 km/h). Pitkän ja vaiheikkaan uransa vuoksi laiva sai kutsumanimen ”Old Reliable”.
Taustaa
Vuonna 1907 White Starin pääjohtaja J. Bruce Ismay ja Harland & Wolff -laivatelakan pääjohtaja lordi Pirrie ryhtyivät neuvottelemaan kolmen uuden linjalaivan rakentamisesta. Niiden oli tarkoitus olla White Starin vastaisku Cunard Line -varustamon hiljattain valmistuneille Lusitanialle ja Mauretanialle, ja niiden tuli olla suurempia ja ylellisempiä kuin Cunardin alukset, mutta hitaampia. Ensimmäiset uudet alukset olivat Olympic ja Titanic. Kolmannen sisaraluksen Britannicin rakentaminen aloitettiin heti, kun Olympic oli laskettu vesille.
Rakentaminen
vasen|pienoiskuva|273x273px|Olympic rakenteilla Olympicin rakentaminen alkoi vuonna 1908 Harlandin ja Wolffin telakalla numerolla 400. Aluksen köli laskettiin 16. joulukuuta 1908. Kun runko ja päällirakenne olivat valmistuneet, alus maalattiin White Star Linen väreihin. Olympic laskettiin vesille 20. lokakuuta 1910, ja valmistuttuaan vuonna 1911 se oli yksi maailman ylellisimmistä linjalaivoista. Se oli myös suurin, pituuden ollessa noin 269 metriä ja bruttovetoisuuden 45 324 rekisteritonnia. Se pystyi kuljettamaan yli 2 300 matkustajaa. Olympicin rakentaminen alkoi noin kolme kuukautta ennen Titanicin rakentamista ja aluksia rakennettiin samaan aikaan. pienoiskuva|249x249px|Olympicin vesillelasku pienoiskuva|257x257px|Olympic vasemmalla ja Titanic oikealla
Ylellisyydet
Olympic oli suunniteltu ylelliseksi alukseksi. Sen tilat olivat suurilta osin samanlaiset kuin sen sisaralus Titanicilla, koska alukset perustuivat samoihin piirustuksiin, vaikkakin pienillä muunnelmilla.
Ensimmäinen luokka
vasen|pienoiskuva|230x230px|Olympicin pääportaikko vuonna 1911 pienoiskuva|216x216px|Olympicin kuntosali pienoiskuva|233x233px|Ensimmäisen luokan ruokailuhuone Ensimmäisen luokan matkustajilla oli ylelliset hytit, ja joissakin hyteissä oli oma kylpyhuone. Ensimmäisen luokan matkustajat saattoivat ruokailla laivan suuressa ja ylellisessä ruokasalongissa tai laivan A La Carte -ravintolassa. Laivassa olivat kuuluisat pääportaikko ja lasikupoli, jotka oli rakennettu vain Olympic-luokan laivoille, sekä kolme hissiä, jotka olivat portaikon takana. Hissit menivät A-kannelta aina E-kannelle. Laivassa oli Yrjöjen aikauden- tyylinen tupakointitila, uima-allas, turkkilaisia saunoja ja kuntosali.
Toinen luokka
pienoiskuva|235x235px|Toisen luokan hissi Toisen luokan mukavuuksiin kuuluivat tupakointitila, kirjasto, tilava ruokasali ja hissi.
Kolmas luokka
Kolmannessa luokassa oli muun muassa ravintolasalonki, tupakointitila ja yleisiä tiloja.
Tekniset tiedot
RMS Olympicin bruttovetoisuus oli 46 359 tonnia (luku muuttui monesti, kun alusta korjattiin). Laivan perä oli 23 metriä pitkä, komentosilta 165 metriä pitkä, skanssi 38 metriä ja promenade oli 151 metriä. Olympicilla oli kaksi mastoa ja neljä savupiippua, mutta sen neljäs savupiippu oli todellisuudessa ilmastointihormi, joka ulkonäkösyistä rakennettiin savupiipun näköiseksi. Olympicilla oli sähkövaloistus ja sen konehuoneessa oli kaikkiaan 159 hiiliarinaa 29 kattilassa, jotka tuottivat höyryä kahdelle nelisylinteriselle mäntähöyrykoneelle ja yhdelle matalapaineiselle Parsons-turbiinille. Laivan huippunopeus oli 22 solmua tunnissa.
Sisaralukset
Sisaralustensa tavoin Olympic kuului White Star Linen Olympic-luokkaan ollen sen ensimmäinen alus. Alus oli hieman Titanicia lyhyempi ja hitaampi, mutta se palveli pitkän ja loistokkaan uran vuosina 1911–1935. Olympic-luokan aluksista se oli ainoa, joka palveli romutukseen saakka. Titanic upposi neitsytmatkallaan törmättyään jäävuoreen vuonna 1912, ja saksalainen miina upotti Britannicin ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1916.
Palvelus
thumb|Olympic ohittaa majakkalaiva LV-117:n läheltä tammikuussa 1934 Alus laskettiin vesille 20. lokakuuta 1910. Alus lähti neitsytmatkalleen 14. kesäkuuta 1911 Southamptonista, Englannista ja saapui New Yorkiin 21. kesäkuuta.
Törmäys HMS Hawkeen
Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Hawke törmäsi 20. syyskuuta 1911 Olympiciin, johon tuli törmäyksestä kolmen metrin pituinen repeytymä tyyrpuurin puoleiseen kylkeen ja vaurioita vedenalaiseen runkoon. Myös aluksen tyyrpuurin puoleinen potkuriakseli vääntyi niin pahoin, että se ja potkuri jouduttiin vaihtamaan Belfastissa. HMS Hawke selvisi turmasta murskaantuneella keulalla. Olympic pystyi kuitenkin palaamaan takaisin Southamptoniin korjattavaksi kaksi osastoa vedellä täyttyneenä. Tuolloin aluksen päällikkönä toimi Edward J. Smith, josta tuli vajaan vuoden päästä epäonnisen RMS Titanicin päällikkö. pienoiskuva|251x251px|Törmäyksestä koituneet vauriot
Olympic oli 6. lokakuuta – 30. marraskuuta 1911 korjattavana Thompsonin kuivatelakalla Belfastissa, minkä vuoksi sisaralus Titanicin viimeistelytyöt olivat pysähdyksissä. Eräs miehistön jäsen, Violet Jessop, selvisi tämän törmäyksen lisäksi myöhemmästä Titanicin uppoamisesta, samoin kuin Olympicin toisen sisaraluksen Britannicin uppoamisesta vuonna 1916.
vasen|pienoiskuva|212x212px|Olympicin potkurit 24. helmikuuta 1912 Olympicin yhdestä potkurista irtosi lapa sen osuttua vedenalaiseen esineeseen, ja alus joutui korjaukseen Belfastiin keskeyttäen Titanicin rakentamisen jälleen.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäisessä maailmansodassa Olympic oli alun perin matkustajaliikenteessä kapteeni Herbert James Haddockin alaisuudessa. Sodan aikana Olympic maalattiin harmaansävyiseksi ja valot kannella suljettiin, jotta alus olisi ”vähemmän” näkyvissä. Monen muun linjalaivan ohella myös se muutettiin joukkojenkuljetusalukseksi.
Kuorintarauta
240px|thumb|Erilaisia parkkuurautoja. 240px|thumb|Kolomarautoja [[Ruokolahti|Ruokolahden kotiseutumuseossa.]] 240px|thumb|Vanhaan tapaan kolottuja petäjiä. Kuorintarauta (myös kuorimarauta, parkkuurauta, vuolurauta, vuolin, kolomarauta tai aisain) on puun kuorimisessa käytetty työkalu. Rakenteeltaan se on kuin pitkäteräinen puukko, jossa on kahva molemmissa päissä. Terä on usein päistään eteenpäin kaartuva, jotta kuorittava kohta pysyy hyvin terän alueella. Kahvojen muoto sekä asento riippuvat pääasiallisesta käyttötarkoituksesta. Kaadettu puu kuoritaan kuorimaraudalla, mikäli halutaan nopeuttaa sen kuivumista, estää hyönteistuhoja tai puu käytetään esimerkiksi hirsirakentamisessa. Kuorimisessa voidaan käyttää apuna kuorimapukkia tai kuorimarenkkua, jonka päälle puu asetetaan työskentelyn ajaksi.
RMS Olympic
Ensimmäinen maailmansota
pienoiskuva|256x256px|HMT Olympic sotavärityksessä palvellessaan joukkolaivana ensimmäisen maailmansodan aikana Olympicin sota-ajan merkittävimmät tapahtumat olivat HMS Audaciouksen miehistön pelastaminen ja törmäys saksalaisen U-veneen kanssa.
Suomenkielinen pikakirjoitus
300px|right|thumb|Esimerkki suomenkielisestä pikakirjoituksesta: ote [[Julius Krohnin puheesta J. V. Snellmanille 12. toukokuuta 1876 kirjoitettuna Neovius-Nevanlinnan järjestelmällä.]]
Suomenkielisellä pikakirjoituksella tarkoitetaan erityisesti suomen kieltä varten kehitettyjä pikakirjoitusjärjestelmiä ja niiden käyttöä. Pikakirjoituksella voi kirjoittaa käsin huomattavasti nopeammin kuin tavallista kirjoitusta käyttäen. Ensimmäiset suomenkieliset pikakirjoitusjärjestelmät kehitettiin 1870-luvulla. Aluksi käytössä oli kaksi eri järjestelmää, mutta Lars Neovius-Nevanlinnan kehittämä järjestelmä vakiintui pian ainoaksi käytössä olevaksi.
Pikakirjoitusjärjestelmiä kehitettiin erityisesti valtiopäivien tarpeisiin, mutta pikakirjoitusta on käytetty myös muualla muun muassa pöytäkirjojen tekemiseen sekä henkilökohtaisten muistiinpanojen tai päiväkirjojen kirjoittamiseen.
Pikakirjoituksen suosio oli huipussaan 1940-luvulta 1970-luvulle. Pikakirjoitusta opetettiin oppikouluissa ja kauppaoppilaitoksissa, mutta 1900-luvun loppupuolella pikakirjoituksen käyttö ja opetus vähenivät huomattavasti.
Tausta
Englannissa pikakirjoitusjärjestelmiä oli kehitetty jo 1500-luvun lopulta lähtien, ja 1800-luvulla pikakirjoituksen käyttö alkoi levitä laajemmin muuallekin. Uusia järjestelmiä kehitettiin erityisesti Englannissa, Ranskassa ja Saksassa. Muualla käytettiin varsinkin aluksi näiden kolmen maan järjestelmien muunnoksia, mutta myöhemmin myös itsenäisempiä järjestelmiä.
Suomessa oli 1860-luvulla senaatin aloitteesta kehitetty ruotsin kielelle soveltuva pikakirjoitusjärjestelmä, jota käytettiin valtiopäivillä ruotsinkielisten puheiden muistiinmerkitsemiseen.
RMS Olympic
Ensimmäinen maailmansota
Olympic oli kuljettamassa aamuvarhaisella 12. toukokuuta 1918 yhdysvaltalaisia joukkoja Ranskaan, kun Olympicin kapteeni Hayes huomasi U-veneen 500 metrin päässä ja samanaikaisesti miehistö havaitsi tulipalon. Alus kääntyi U-venettä kohti törmätäkseen siihen. Olympic ajoi päin Saksan laivaston U-103-sukellusvenettä ja törmäsi sen tornin tuntumaan. Törmäyksestä selvinneet saksalaiset hylkäsivät vaurioituneen ja uppoavan sukellusveneen. Olympic ei pysähtynyt noukkimaan eloonjääneitä, vaan jatkoi Cherbourgiin. USS Davis havaitsi hätäraketin ja pelasti sukellusveneen 31 eloonjäänyttä.
Uran loppuvaiheet
Sodan jälkeen Olympic purjehti Belfastiin telakalle, jossa se oli aikoinaan rakennettu. Siellä se muutettiin joukkojenkuljetuslaivasta takaisin linjalaivaksi. Kunnostustöiden yhteydessä paljastui, että sen kylkeen oli jossain vaiheessa iskenyt torpedo, joka ei ollut kuitenkaan räjähtänyt. Kunnostustyön yhteydessä sen koneet muutettiin käymään öljyllä entisen kivihiilen sijaan, minkä seurauksena Olympicin konehuoneen miehistön määrä väheni 350 henkilöstä n. 60 henkilöön. Lisäksi vaihdon jälkeen Olympicin huippunopeus kasvoi ⅒ solmulla. Tämän jälkeen se palasi takaisin liikenteeseen ja oli suosittu ja ihailtu linjalaiva. pienoiskuva|243x243px|Olympic vuonna 1929
Vuoden 1929 Wall Streetin pörssiromahduksen jälkeen linjalaivojen kannattavuus heikkeni matkustajamäärien vähentylessä. White Star Line ja Cunard Line fuusioitiin vuonna 1934 Cunard White Star Lineksi, ja uusi yhtiö alkoi myydä ylimääräisiä laivojaan. Myös Olympic laitettiin myyntiin, mutta sille ei löytynyt ostajaa.
Vuonna 1934 Olympic törmäsi Nantucketin majakkalaiva LV-117:ään. Tiheässä sumussa tapahtuneessa törmäyksessä majakkalaiva hajosi ja upposi. Majakkalaivan 11:stä miehistön jäsenestä seitsemän kuoli.
pienoiskuva|237x237px|Olympic vasemmalla ja [[RMS Mauretania|Mauretania oikealla ennen romutusta]] Olympic vedettiin 1935 pois liikenteestä ja romutettiin osittain Jarrow’ssa Englannissa. Kaksi vuotta myöhemmin jäljellä ollut osa hinattiin Inverkeithingiin, Skotlantiin lopullista romuttamista varten.
Mitä RMS Olympicista on jäljellä?
Osa Olympicin varustuksesta myytiin huutokaupassa romutuksen jälkeen; suuri osa kalusteista on nähtävissä White Swanin hotellissa Alnwickissa, Englannissa.
Vuonna 2000 Celebrity Cruise Line hankki omistukseensa osan Olympicin alkuperäisistä puupaneeleista ja rakennutti RMS Olympic -ravintolan uusimman risteilyaluksensa, Millenniumin, tiloihin. Celebrity Cruise Linen mukaan tämä sama puupanelointi sijaitsi aikaisemmin Olympicin á la carte -ruokailutilassa.
Suomenkielinen pikakirjoitus
Suomenkielisen pikakirjoituksen synty
Vuoden 1872 valtiopäivillä talonpoikaissäädyn edustaja Juhana Idänpään-Heikkilä esitti pyynnön suomen kielen pikakirjoituksen kehittämiseksi. Seuraavana vuonna senaatti julistikin suomen kielelle soveltuvan pikakirjoitusjärjestelmän kehittämisestä kilpailun, johon ehdotukset oli toimitettava vuoden 1874 loppuun mennessä. Kilpailuun tuli vain yksi ehdotus, filosofian maisteri Lars Neoviukselta, joka toimi matematiikan opettajana Helsingissä. Hänelle myönnettiin ensimmäisenä palkintona 800 markkaa.
Neovius oli oppinut pikakirjoituksen kadettikoulussa ja tutustunut saksalaisen Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän puolalaiseen sovitteeseen. Hän mainitsee myöhemmässä oppikirjassaan, että oli kehittänyt järjestelmäänsä neljä vuotta jättäessään kilpailuehdotuksen vuoden 1874 lopussa.
Neovius järjesti ensimmäisen pikakirjoituskurssinsa syksyllä 1874 ja julkaisi ensimmäisen oppikirjansa Opastus suomalaiseen pikakirjoitukseen keväällä 1876. Tiettävästi ensimmäisen kerran julkista suomenkielistä puhetta kirjoitettiin muistiin pikakirjoituksella 23. huhtikuuta 1875, jolloin professori Yrjö Koskisen puheen kirjoittamiseen käytettiin Neoviuksen järjestelmää.
Suosion kasvu ja hiipuminen
Suomessa 1940-luku oli pikakirjoituksen kukoistuskautta. Tuolloin perustettiin pikakirjoituskerhoja, pikakirjoituskirjallisuuden julkaiseminen oli vilkkaimmillaan, ja Pikakirjoituslehti saavutti levikkiennätyksensä 1730 kappaletta vuonna 1945. Pikakirjoituskilpailujen osallistujamäärät kasvoivat vielä 1960-luvulle asti, ja vuonna 1968 saatiin osanottajaennätys 1177 henkilöä.
1970- ja 1980-luvuilla tehdyissä koulu-uudistuksissa, peruskoulu-uudistuksessa ja keskiasteen uudistuksessa, pikakirjoitus jäi pois valtakunnallisista opetusohjelmista, ja pikakirjoituksen opetus väheni merkittävästi. Nykyisin Pikakirjoituslehden levikki on noin 160 kappaletta, ja nopeuskokeisiin on osallistunut vuosittain viitisen henkilöä.
Järjestelmän rakenne
300px|right|thumb|Pikakirjoitusmerkkejä: konsonantteja, vokaaleja, erilaisia vokaalien osoittamistapoja
Neovius-Nevanlinnan järjestelmä perustuu saksalaisen Franz Xaver Gabelsbergerin 1800-luvun alussa kehittämään saksankieliseen pikakirjoitusjärjestelmään. Gabelsbergerin järjestelmä oli osoittautunut toimivaksi useilla kielillä, ja suomea ennen siitä oli tehty sovituksia muun muassa kreikan, italian, puolan, kroatian, norjan ja ruotsin kielille. Neovius käytti Gabelsbergerin merkkejä, mutta siirsi esimerkiksi suomen kielessä harvinaisten b:n, d:n ja g:n merkit p:n, t:n ja h:n merkeiksi. Sen sijaan esimerkiksi k:n, l:n, m:n, n:n, r:n ja s:n merkit ovat samat kuin Gabelsbergerillä. Diftongeille tarvittiin enemmän merkintätapoja, ja Neovius kehitti myös tavallisimmille taivutusmuotojen päätteille omia merkintöjä.
Peräkkäiset merkit yhdistetään toisiinsa tavallisesti siten, että kukin sana kirjoitetaan nostamatta kynää paperista kirjainten välillä. Ainoastaan y-kirjain edellyttää kynän nostamista ja uuden viivan ristimistä edellisen kanssa.
Yleisimmille sanoille, kuten hän, kun, kuin, mutta, vasta, sisä, suuri, minä, sinä, että, on valittu yhden merkin mittaisia lyhenteitä. Näitä sanotaan pakkolyhenteiksi eli siigeleiksi, ja kyseiset sanat on järjestelmän mukaan kirjoitettava aina lyhennettä käyttäen. Alun perin siigeleitä oli sata, mutta myöhemmin niiden määrä vähennettiin noin kuuteenkymmeneen.
Sanojen lyhentäminen
300px|right|thumb|Lyhennysesimerkkejä. 1) lyhentämätön, 2) lyhennetty, 3) erittäin voimakkaasti lyhennetty Suurempia kirjoitusnopeuksia tavoiteltaessa tarvitaan perusjärjestelmän lisäksi lyhennystekniikoita. Tavallisessa yhtenäisessä tekstissä voidaan asiayhteyden perusteella ymmärtää sanoja, vaikka niitä ei olisi kokonaan merkitty. Esimerkiksi kirjoitettaessa ”eräässä suuressa kaupungissa”, voidaan jälkimmäisistä sanoista jättää inessiivin pääte -ssa pois, ja sanat voidaan kuitenkin lukea oikein. Samoin verbeistä voidaan jättää taivutuspäätteitä pois, esimerkiksi lauseesta ”He katsovat kirjaa” voidaan jättää -vat-pääte pois, koska subjektin he perusteella voidaan luettaessa päätellä oikea pääte.
Myös sanan vartalosta voidaan jättää äänteitä pois. Samaa lyhennettä saatetaan käyttää useammallekin sanalle, esimerkiksi merkintää huo voidaan käyttää sanoille huomata, huomenna, huone ja huono. Tällöin tekstiä luettaessa pitää asiayhteydestä tulkita oikea sana.
Pitempiä sanoja voidaan lyhentää usealla eri tavalla. Lyhentämisen määrä riippuu pikakirjoituksen käyttötarkoituksesta: jos erityistä nopeutta ei tarvita, voidaan kirjoittaa täydellisemmin, mutta jos pitää saada kirjoitettua nopean puhujan puhetta, tarvitaan voimakkaampia lyhennyksiä.
Kirjoitusnopeudet
Perusjärjestelmällä on mahdollista kirjoittaa noin 100 tavua (n. 40 sanaa) minuutissa. Normaaliin puhenopeuteen (n. 200–300 tavua minuutissa) pääseminen pikakirjoituksella edellyttää pitkää harjoittelua ja lyhennysmerkintöjen opiskelua. Suomessa nopeimmat pikakirjoittajat ovat päässeet nopeuskilpailuissa 400–500 tavuun minuutissa.
Pikakirjoituksen käyttö
Suomessa pikakirjoituksen käyttö on keskittynyt kolmelle alueelle: kokouspikakirjoitukseen, liikepikakirjoitukseen ja muistiinpanopikakirjoitukseen.
Pikakirjoitus eduskunnassa
Valtiopäivillä suomenkielistä pikakirjoitusta on käytetty vuoden 1877–78 valtiopäivistä alkaen. Vuoteen 1907 asti pikakirjoittajien hankkimisesta vastasi Pikakirjoittajayhdistys, mutta vuodesta 1908 lähtien eduskunnalla on ollut omat pikakirjoituskansliansa, erikseen suomenkielinen ja ruotsinkielinen, jotka vuonna 1966 yhdistettiin ja nimettiin pöytäkirjatoimistoksi. Vuonna 1953 eduskunnassa otettiin pöytäkirjanteon avuksi myös äänityslaitteet.
Nauhoitusten ja pikakirjoitusmuistiinpanojen lisäksi pöytäkirjan teossa on käytössä myös kansanedustajilta saatavia valmiiksi elektronisessa muodossa olevia puheita. Nykyisistä pöytäkirjasihteereistä kaikki eivät ole pikakirjoitustaitoisia.
Kuorintarauta
Kuorintarautaa käytetään myös elävien puiden kuorimiseen, kun halutaan esimerkiksi kuivattaa haapa, jotta se ei kasvattaisi juurivesoja tai vaurioittaa mäntyä, jotta puu tuottaisi mahdollisimman paljon pihkaa tervan valmistusta varten. Kuivatettava puu kuoritaan joka puolelta yleensä muutaman kymmenen senttimetrin matkalta, jolloin nilakerros saadaan poistettua ja yhteyttämistuotteiden virtaaminen estyy. Toimenpidettä kutsutaan kaulaamiseksi tai kolomiseksi, mistä tulee työkalun yksi nimitys kolomarauta. Kaskiviljelyssä viljelyalueen tekeminen aloitettiin koloamalla puut, jolloin ne kuivuivat pystyyn. Havumetsään tehtyä, pystyyn kuivumaan kolottua metsikköä kutsuttiin Itä-Suomessa nimellä huhta.
Suomenkielinen pikakirjoitus
Muu käyttö
Pikakirjoittajia on käytetty myös muun muassa kirkolliskokouksissa, ammattijärjestöjen edustaja- ja vuosikokouksissa, puoluekokouksissa ja joissakin suurissa oikeudenkäynneissä. 1970- ja 80-luvuilla kokouspikakirjoituksen määrä kuitenkin väheni huomattavasti. Tiettävästi Suomen Journalistiliitto on ollut viimeinen suurempi ammattiliitto, joka on käyttänyt pikakirjoittajia liittokokouksissaan, viimeksi vuoden 2008 kokouksessa. Tuolloin kuitenkin tehtiin myös organisaatiouudistus, ja sekä liittokokouksista että pikakirjoittajien käytöstä luovuttiin.
Burgum
Burgum on suurin Tytsjerksteradielin kunnan asutuskeskuksista. Keskus sijaitsee Friisinmaan provinssissa, Alankomaissa. Burgum on myös kunnan hallinnollinen keskus ja asukkaita siellä on 10 039 (1.4.2009). Vuodesta 1989 lähtien keskuksen friisinkielinen nimi on ollut virallinen, sitä ennen hollanninkielinen nimi oli virallinen.
Suomenkielinen pikakirjoitus
Muu käyttö
Suomessa julkaistiin 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alkupuolella useita kirjoja, joihin on koottu pikakirjoituksella talteen otettuja saarnoja tai luentosarjoja. Tunnettuja suomalaisia pikakirjoituksen käyttäjiä ovat olleet muun muassa J. K. Paasikivi, Sakari Tuomioja, Yrjö Väisälä ja Joonas Kokkonen. Paasikivi kirjoitti vuonna 1985 julkaistut päiväkirjansa osittain pikakirjoituksella, ja Tuomioja toimi 1930-luvulla muutaman vuoden jopa eduskuntapikakirjoittajana.
1800-luvulla osa kansanrunouden kerääjistä merkitsi keräämänsä aineiston muistiin pikakirjoituksella. Tunnetuimmista kerääjistä pikakirjoitusta käyttivät ainakin Kaarle Krohn, Volmari Porkka, Arvid Genetz ja Vihtori Alava.
Burgum
Linnuntietä Burgumista on matkaa..
Suomenkielinen pikakirjoitus
Pikakirjoittajayhdistys ja Pikakirjoituslehti
Ensimmäinen suomenkielinen pikakirjoituslehti oli Vilho Sederholmin vuonna 1887 julkaisema Yritys, jota ilmestyi kuusi numeroa. Vuonna 1888 Sederholm alkoi toimittaa Pikakirjoituslehteä, joka on siitä lähtien ilmestynyt säännöllisesti, lukuun ottamatta vuosia 1916–1919. Lehti ilmestyy nykyisin neljä kertaa vuodessa ja sisältää muun muassa pikakirjoitusuutisia Suomesta ja ulkomailta, raportteja pikakirjoitustapahtumista, kilpailu- ja koetuloksia sekä pikakirjoituksen lyhenne- ja kieliharjoituksia.
Burgum
Friisinmaa on kuuluisa monista järvistään ja kanavistaan. Yksi näistä järvistä on lähellä Burgumia ja sitä kutsutaankin Burgumer Mariksi. Toinen mielenkiintoinen kohde on nimeltään “Poppestien”, suuri kivi viimeisimmän jääkauden ajalta (11 000 eaa.). Tätä kiveä on käytetty muinoin hedelmällisyysrituaaleihin.
Suomenkielinen pikakirjoitus
Opetus
Pikakirjoitusta on opetettu pääasiassa kauppaoppilaitoksissa, oppikouluissa sekä kansalais- ja työväenopistoissa. Myös Suomen Pikakirjoittajayhdistys ja erilaiset kirjeopistot ovat antaneet pikakirjoituksen opetusta.
1930-luvun lopulla pikakirjoituksen opiskelijoita oli vuosittain noin 2000. 1960-luvulle mennessä määrä oli kasvanut 5500:aan ja 1980-luvun alussa laskenut jälleen noin 2000:een.