cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juséliuksen mausoleumi
Sarkofagit
Sigrid ja F. A. Juséliuksen sarkofageista järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 1933. Voittajaksi selvisi arkkitehti Jarl Eklund, jonka ehdotukset toteutti kuvanveistäjä Gunnar Finne. Sigridin italialaisesta marmorista veistetyn sarkofagin valmisti helsinkiläinen Kiviveistämö Forsman ja tinasta tehdyn F. A. Juseliuksen sarkofagin muotoilija Paavo Tynellin johtama Taito Oy. Ne sijoitettiin paikoilleen vasta kun mausoleumi vihittiin restauroinnin jälkeen käyttöön vuonna 1941. Sigridin balsamoitu ruumis on asetettu sinkkiarkussa sarkofagiin, jonka kanteen on kirjoitettu hänen etunimensä. Sen reunojen muoto jäljittelee Sigridin lempikukan päivänkakkaran terälehtiä. Kannen päällä on myös alusta saakka pidetty pientä maljakollista päivänkakkaroita. Valkoinen sarkofagi lepää hautaholvin keskellä mustasta Luvian graniitista tehdyllä jalustalla.
Maalaukset
Kevät kuvaa lapsuutta ja nuoruutta. Sen keskellä on varsijousella taivaalle tähtäävä nuori mies, jota kaksi lasta seuraa lumoutuneena. Maalauksen toisessa laidassa on mustaan mekkoon pukeutunut nuori nainen, joka katsoo vakavana toiseen suuntaan. Taustalla on Sääksmäeltä innoituksensa saanut järvimaisema. Aikuisuutta kuvaavan Rakennus-freskon aiheena on tuvan rakentaminen. Keskellä on hirsitalon runkoa työstävä perheenisä, jonka vasemmalla puolella äiti imettää poikaansa. Hirsirakennelman takana on puuta kairaava Kuolema isoisän hahmossa. Tuonelan joella -maalauksessa Gallen-Kallela kuvasi Tuonelan virran rannalla kuolemaa odottavia ihmisiä. Taustalla on tummassa vedessä uiva verenpunainen tuonen joutsen, joka esiintyy jo hänen aiemmassa maalauksessaan Lemminkäisen äiti. Gallen-Kallela maalasi freskoon myös itsensä muurauslasta kädessään, mikä on viittaus hänen vapaamuurariaatteeseensa. Muita ihmishahmoja ovat muun muassa vanha mies, metsään kadottamaansa tyttöään itkevä mummo ja tuberkuloosia sairastava nuori nainen. Lisäksi taustalla erottuvat Pekka Halosen kasvot. Sisäänkäynnin vasemmalle puolelle Gallen-Kallela maalasi freskot Hävitys, Syksy ja Talvi, joissa kuvataan luonnon kiertokulkua. Talven maisema on Ruovedeltä, jossa Gallen-Kallelalla oli erämaa-ateljee, Syksy esittää synkkää merimaisemaa ja rannalle pystytettyjä ristejä, ja Hävitys sai ideansa vuonna 1902 Martiniquen saarella tapahtuneesta Mont Peléen tulivuorenpurkauksesta. Gallen-Kallela oli itse hieman aiemmin vieraillut Italiassa Vesuviuksen kraatterilla.
Keskigallerian oviaukkojen yläpuolella ovat suurikokoiset freskot Kosmos ja Paratiisi. Kosmos esittää aikakautensa käsitystä maailmankaikkeudesta. Maalauksen kaksitoista urkupilliä symboloivat avaruuden sfäärien soittoa. Paratiisi kuvaa pohjoista kevätmaisemaa, jonka halki kulkee paratiisin portille johtava polku. Sen luona on kaksi valkoasuista hahmoa, jotka ilmeisesti esittävät Sigrid Juséliusta ja Impi Marjatta Gallen-Kallelaa. Kupoli on koristeltu puu- ja kasviaiheisilla maalauksilla. Sen keskelle on maalattu aurinko ja holveihin kahdeksan suomalaista puulajia sekä kahdeksan pienempää kasvia. Kuolemaa symboloivat mäntyä hakkaava palokärki ja puun juuristossa makaava pääkallo. Mausoleumin takaosassa sijaitsevaa pientä kuorihuonetta koristaa seiniin ja kattoon maalattu elämänpuu. Kryptan seinillä on kuusi vapaamuurarien käyttämää symbolia: neliö, hakaristi, ankh-risti, Daavidin tähti, pääkallo ja pyöräristi. Maalaustyö tapahtui vuosina 1916–1918. Aluksi Gallen-Kallela maalasi seinille meren aaltoja kuvaavia viivoja sekä päivänkakkaroita, jotka eivät kuitenkaan miellyttäneet Juséliusta, ja niin ne hakattiin pois.
Muut koristeaiheet
pienoiskuva|upright|Mausoleumin ovi, jossa aiheena Lemminkäinen äiteineen. Pekka Halonen maalasi eteishuoneen seiniin freskot Kirkkomiehiä ja Kivityömiehiä, jotka tuhoutuivat Gallen-Kallelan töiden tavoin, mutta niitä ei enää uusittu. 1930-luvun restauroinnin yhteydessä eteishallin seiniin valmistuivat arkkitehti Runar Finnilän suunnittelemat marmoriset inkrustaatiot. Lattiassa sisäoven molemmin puolin on Italiassa tehty kultamosaiikki, jonka suunnitteli taiteilija Germund Paaer. Keskihuoneeseen johtavan sisäoven yläpuolella on Sigridille omistettu latinankielinen muistokirjoitus ''”Dormitioni filiae dulcissimae Sigridis quae rapta est mundo aetatis suae anno XII. Pater sene fecit”'' eli suomeksi ”Suloisen tyttärensä Sigridin, joka riistettiin elämästä kahdennellatoista ikävuodella, lepopaikaksi pystytti hänen isänsä.”
Keskigallerian puolella sisäänkäynnin yläpuoleisessa kolmiossa on toinen latinankielinen lause ”Refrigera illos in loco viridi super aquas refectionis in paradiso deliciarum” eli ”Virvoita heitä vihreässä paikassa, uudistusten vetten vierellä, paratiisin ihanuudessa.” Teksti viittaa oven yläpuolella olevaan freskoon Paratiisi. Lattiassa olevaa aukkoa ympäröivä Gallen-Kallelan suunnittelema kaide on valmistettu italialaisesta marmorista. Sen jokainen koristekuvio on erilainen.
Mausoleumin lasimaalauksia ei Gallen-Kallelan ja Juséliuksen kiistojen vuoksi toteutettu rakennusvaiheessa, vaan Gallen-Kallela luonnosteli ne vasta vuosina 1916–1918. Stenbäckin alkuperäisen teeman sijasta suunnitelma käsitti geometrisia kuvioita ja kukkaornamentiikkaa. Gallen-Kallelan tarkoituksena oli tehdä jokaiseen ikkunaan erilainen mutta toisten kanssa yhteensopiva koristelu. Lopulta ikkunoihin tehtiin tulipalon jälkeisessä restaurointivaiheessa ainoastaan päivänvaloa himmentävä lasimaalaus, jonka suunnitteli Bruno Tuukkanen.
Ulko-ovet
Mausoleumin alkuperäiset ulko-ovet oli päällystetty leikkauksilla koristetuilla kuparilevyillä. Vuonna 1925 ne vaihdettiin Emil Cedercreutzin suunnittelemiin kuparista pakotettuihin oviin, jotka valmisti porilaisen Iisak Sahan kultasepänliike. Cedercreutzin ovien vaurioiduttua tulipalossa tilalle vaihdettiin Alpo Sailon vuonna 1934 valmistamat ovet, jotka hän teki Gallen-Kallelan 1917 suunnitteleman pienoismallin mukaan. Pronssisten pariovien kalevalaisina kuva-aiheina ovat kaste ja kuolema. Vasemmassa ovessa on ylimpänä syntymää symboloiva tähti, jonka alapuolella ovat kastetilaisuutta kuvaava aihe Virokannas kastaa Jeesus-lapsen sekä palava kynttilä ja elämän aallokko. Oikeassa ovessa on ylimpänä risti alapuolellaan kuolemaa esittävä Lemminkäinen ja hänen äitinsä Tuonelan joella sekä sammunut kynttilä ja tyyntynyt aallokko. Lemminkäisen mallina oli itsemurhan tehneen Bobi Sivénin kuolinnaamio, jonka Sailo oli valmistanut vuonna 1921. Lemminkäisen äidin mallina oli hänen puolisonsa Nina Sailo.
Cedercreutzin poistetut veistokset
Kuvanveistäjä Emil Cedercreutzilta tilattiin vuonna 1923 kuutisenkymmentä pronssireliefiä, joista Juséliuksen kuollessa helmikuussa 1930 oli valmiina noin puolet. Kun mausoleumi päätettiin vuotta myöhemmin remontoida alkuperäiseen asuunsa, Cedercreutzin tilaus keskeytettiin ja paikoilleen asetetut työt poistettiin. Cedercreutz joutui nyt etsimään Mausoleumi-sarjaksi kutsumilleen veistoksille uusia sijoituspaikkoja. Hän myi teoksia yksityisille ihmisille sekä lahjoitti niitä kouluihin ja kirkkoihin. Porilaiselle Cygnaeuksen koululle Cedercreutz lahjoitti suurikokoiset reliefit Elämä ja Kuolema. Lisäksi hän lahjoitti töitään Helsinkiin ystävänsä Lisa Hagmanin johtaman Yksityisluokat-koulun tiloihin nykyiseen Tieteiden taloon, Helsingin uudelle yhteiskoululle sekä Kallion ja Johanneksen kirkoille. Veistoksia sijoitettiin myös vuonna 1939 valmistuneeseen Sortavalan kaupunkiseurakunnan siunauskappeliin, mutta ne tuhoutuivat sota-aikana. Kuusiosainen Elämän kulku -sarja sekä mausoleumin eteishalliin suunnitellut pronssireliefit Aika ja Iäisyys ovat nähtävillä Harjavallassa Emil Cedercreutzin museon taidehallin ulkoseinillä.
Symboliikka
Mausoleumin koristekuviot sisältävät paljon erilaista symboliikkaa, josta suurin osa ei edusta kristillisyyttä, vaan sitä on kutsuttu jopa okkultistiseksi. Koristeiden joukossa on erityisen paljon vapaamuurarien symboliikkaa, koska Jusélius ja Gallen-Kallela olivat molemmat järjestön jäseniä. Taustalla ovat myös Gallen-Kallelan kriittinen suhtautuminen kirkkoon ja papistoon sekä hänen teosofiaa kohtaan tuntemansa kiinnostus.
Kosmos-freskossa voi nähdä viittauksen jälleensyntymään ja seinämaalausten tavoin myös ulko-ovien kohokuvioinnissa on Gallen-Kallelan esoteerista symboliikkaa. Kristillistä symboliikkaa mausoleumin koristelussa edustaa tavallisten ristien lisäksi muun muassa pyhään kolminaisuuteen viittaava kolmilehtinen apilakuvio. Myös Halosen maalausten on katsottu sisältäneen erilaista symboliikkaa ja aatetaustaa, johon lukeutui muun muassa tolstoilaisuus. Erityisesti Kivityömiehiä-freskon kerrottiin hämmentäneen aikalaisia.
Muuta
Arto Seppälä on kirjoittanut Juséliuksen mausoleumin syntyvaiheisiin liittyvän näytelmän Päivän kukka, jonka ensi-ilta oli Porin teatterissa syksyllä 1992.
Kill Fuck Die
Kill Fuck Die (käytetään myös lyhennettä K.F.D.) on heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Levyä pidetään W.A.S.P.:n raskaimpana.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Blackie Lawless & Chris Holmes, ellei toisin mainittu.
Anna Anthropy
Anna Anthropy on yhdysvaltalainen videopelisuunnittelija, jonka teoksia ovat muun muassa Mighty Jill Off ja Dys4ia.
Pelien suunnittelu
Vuonna 2010 Anthropy työskenteli San Franciscolaisen Koduco pelinkehitysyrityksen kanssa: hän auttoi kehittämään iPad-pelin "Pong Vaders". Vuonna 2011 hän julkaisi Lesbian Spider Queens of Mars -pelin kunnianosoituksena Midwayn 1981 arcade-pelille Wizard of Wor. Pelissä on queer-teema ja sen on sanottu sisältävän "some fun commentary on master-slave dynamics." Vuonna 2012 hän julkaisi Dys4ian, joka on omaelämäkerrallinen peli hänen kokemuksistaan hormonikorvaushoidosta, ja jonka avulla pelaaja voi kokea, mitä hän on käynyt läpi. Anthropy sanoo, että hänen pelinsä tutkivat suhdetta sadismin ja pelinsuunnittelun välillä, ja että ne haastavat pelaajien odotukset siitä, mitä pelinkehittäjän pitäisi luoda ja miten pelaajaa pitäisi rankaista virheistä.
Ute Geweniger
Ute Geweniger (24. helmikuuta 1964 Chemnitz) on saksalainen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Saksan demokraattista tasavaltaa. Hän voitti urallaan kaksi olympiakultaa, Moskovassa 1980 100 metrin rintauinnista sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestistä. . Hän rikkoi urallaan yhteensä yhdeksän maailmanennätystä, seitsemän henkilökohtaisissa lajeissa sekä kaksi viesteissä.
Geweniger voitti urallaan myös kaksi maailmanmestaruutta, Guayaquilissa 1982, sekä huimat yhdeksän Euroopan mestaruutta. Geweniger lopetti uransa 20-vuotiaana vuonna 1984, koska hän ei voinut osallistua Los Angelesin kesäolympialaisiin olympiaboikotin takia.
Geweniger valittiin Swimming World Magazine -lehden äänestyksissä maailman vuoden naisuimariksi vuonna 1983, sekä Euroopan vuoden naisuimariksi vuosina 1981 ja 1983. Swimming World mitätöi kaikki Saksan demokraattisen tasavallan uimarien tittelit vuonna 2013 DDR:n systemaattisen dopingohjelman vuoksi.
Daakia
pienoiskuva|upright=1.1|[[Dacia (provinssi)|Dacian provinssi. Colonia Ulpia Traiana Augusta Dacia eli Ulpia on provinssin ainut tunnettu kaupunki, jonka Trajanuksen tiedetään perustaneen.]] Daakia oli antiikin aikainen alue ja kuningaskunta Tiszan ja Dnestrin välillä Tonavan pohjoispuolella ja Karpaattien eteläpuolella, suunnilleen nykyisten Romanian ja Moldovan valtioiden alueella. Siellä asui traakialainen kansa, joita kreikaksi nimitettiin getalaisiksi. Alue oli osana Rooman valtakuntaa 100–200-luvuilla.
Historia
Daakialaisilla oli kehittynyt yhteiskunta jo ennen kuin he joutuivat tekemisiin roomalaisten kanssa, ja Daakia oli kuningaskunta 200-luvulta eaa. Rooman keisari Augustus voitti daakialaiset, mutta heidän sotajoukkonsa hyökkäsivät silti talvisin jäätyneen Tonavan yli ryöstämään Rooman kaupunkeja Moesiassa.
Roomalainen kausi
Daakiasta tuli Rooman provinssi Dacia tai Dacia Traiana, kun keisari Trajanus valloitti alueen Daakian sodissa vuosina 101–106.
Trajanus nimitti 11. elokuuta 106 Dacian provinssin ensimmäiseksi maaherraksi D. Terentius Scaurianuksen. Tämä tapahtui vain pari viikkoa pääkaupunki Sarmizegetusan valtauksen jälkeen ja jo ennen viimeisen Daakian kuninkaan Decebaluksen kuolemaa. Uutta provinssia uhkasivat etupäässä lännessä asuneet iazygit ja idässä roksolaanit, kummatkin skyyttiläisiä paimentolaiskansoja. Paimentolaisten vaellusreitit kulkivat osittain uuden provinssin läpi. Aluksi roomalaiset pitivät hallussaan Baanaattia ja Valakian tasankoja, joita kuitenkin oli vaikea puolustaa. Pian, ehkä jo vuonna 108, roomalaiset jättivät nämä alueet ja Daakian provinssi sai lopulliset rajansa.
Trajanus jätti Daakiaan useita legioonia, ainakin Legio IIII Flavian Berzobikseen ja Legio XIII Gemina Apulumiin. Provinssiin sijoitettiin myös paljon apujoukkoja, yhteensä noin sotilasta. Trajanus määräsi provinssiin rakennettavaksi teitä. Laajin näistä oli Via Pontica, joka kulki Pannonia Inferiorista Daakian läpi Mustallemerelle. Tien rakentamiseen käytettiin sotavankeja.
Trajanus perusti ainakin yhden uuden colonian Daakiaan, Colonia Ulpia Traiana Augusta Dacican. Luultavasti hän perusti vielä toisenkin kaupungin, Malvan, jonnekin Daakian eteläosaan. Lisäksi hän korotti myöhemmin usean muun kaupungin municipiumiksi. Daakian kulta- ja hopeakaivoksista tuli keisarin omaisuutta.
Trajanuksen ajan jälkeen Dacia oli jaettuna useaan provinssiin. Daakialaisia värvättiin Rooman armeijaan, ja daakialaiskohortit taistelivat muun muassa Britanniassa. Daakialaiset omaksuivat roomalaisten tavat ja kulttuurin, mistä on merkkinä nykyinen romanian kieli, joka on romaaninen eli perustuu latinan kieleen.
Rooman valtakunnan ensimmäinen kristitty keisari Konstantinus Suuri syntyi Daakiassa Naissuksessa. Gallienuksen aikana 256 gootit ylittivät Karpaatit ja ajoivat roomalaiset Daakiasta muutamia linnoituksia lukuun ottamatta. Aurelianuksen (270–275) aikana viimeisetkin joukot vedettiin Tonavan eteläpuolelle. Ei tiedetä, seurasiko paikallinen väestö mukana Tonavan eteläpuolelle Dacia Aurelianaan. Hunnit valloittivat vuorostaan maan gooteilta 376. Madjaarit valloittivat Transilvanian 800-luvulla.
Testaccio
Testaccio on Rooman kahdeskymmenes rione, jota ympäröivät lännessä ja luoteessa Tiberjoki, koillisessa Ripa, idässä San Saba ja etelässä Aurelianuksen muuri. Sen koko on noin 66 hehtaaria, väkiluku 8 300 ja väestötiheys 12 500 asukasta neliökilometrillä (2013).
Testaccion maasto on alavaa lukuun ottamatta sen keskellä lähellä Aventinusta kohoavaa keinotekoista Monte Testaccion kukkulaa. Se toimi Rooman valtakunnan aikoihin Rooman jokisataman Emporiumin kaatopaikkana, jonne tuotiin kasoittain saviruukun kappaleita.
Kukkulan länsipuolelle rakennettiin 1800-luvun lopussa kaupungin teurastamo ja työväenluokkainen asuinalue. Teurastamo lopetti toimintansa vuonna 1975, ja sen tiloissa toimii nykyään Rooman nykytaiteen museo. Kaupunginosasta on tullut muutenkin huomattava kulttuurielämän keskus, ja sinne on avattu paljon perinteistä roomalaista ruokaa tarjoilevia ravintoloita.
Testaccion kaakkoisreunalla, keskellä Aurelianuksen muuria kohoaa marmorilla päällystetty Cestiuksen pyramidi, jonka preettori Gaius Cestius Epulon rakennutti hautapaikakseen noin 20 eaa. Pyramidin vieressä on protestanttinen hautausmaa, jonne on haudattu monia Roomassa asuneita ulkomaalaisia kirjailijoita ja taiteilijoita, kuten englantilaiset runoilijat John Keats ja Percy Bysshe Shelley sekä suomalainen kuvanveistäjä Johannes Takanen. Tiberjoen rannalla sijaitsee myös toinen antiikinaikainen rakennelma – 487 metriä pitkä ja 60 metriä leveä, tuffikivestä muurattu Aemiliuksen portiikki, joka toimi Rooman valtakunnan aikoina jokisataman varastorakennuksena.
Rajat
Testaccion rajat suhteessa naapurikaupunginosiin ovat seuraavat:
Lysikrateen muistomerkki
Lysikrateen muistomerkki on Ateenassa Plákan kaupunginosassa Akropoliin itäpuolella sijaitseva pieni korinttilaistyylisen pyörötemppelin tapainen marmorirakennus. Sen pystytti Lysikrates vuonna 334 eaa. johtamansa khoroksen Dionysia-juhlan näytelmäkilpailussa saavuttaman voiton kunniaksi.
Historia
Muistomerkki oli rakennettu Ateenan antiikin aikaisen Kolmijalkojen kadun eli Tripodien kadun varteen. Katu kulki Dionysos Eleuthereuksen pyhäköltä ja sen Dionysoksen teatterilta Prytaneionille ja oli saanut nimensä siitä, että sen varrelle oli pystytetty näytelmäkilpailuista saatuja palkintoja, jotka olivat yleensä tripodeja eli kolmijalkoja. Kolmijaloille rakennettiin usein näyttävä jalusta. Lysikrateen muistomerkki on ainoa säilynyt esimerkki tällaisesta muistomerkistä. Sen huipulla ollut pronssinen kolmijalka ei kuitenkaan ole säilynyt.
pienoiskuva|vasen|upright=0.92|Lysikrateen muistomerkin kopio, jossa on myös huipulla oleva kolmijalka. Hall of Architecture, Carnegie Museum of Art, Pittsburgh, Yhdysvallat.Vuonna 1669 ranskalaiset kapusiinimunkit ostivat muistomerkin osmaneilta ja siitä tehtiin osa sääntökunnan luostaria, joka oli perustettu alueella vuonna 1658. Tämä on osaltaan vaikuttanut rakennuksen säilymiseen nykyaikaan. Se toimi luostarin kirjastona ja lukuhuoneena. Ajan kuluessa muistomerkki hautautui osittain maan alle. École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu kaivoi ja kunnosti muistomerkin 1800-luvulla.
Rakennus
Muistomerkki edustaa korinttilaista tyyliä ja se on varhaisimpia tunnettuja kyseistä tyyliä käyttäneitä rakennuksia ja ensimmäinen, jossa tyyliä käytettiin rakennuksen julkisivussa. Muistomerkki on rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Siinä on kuusi korinttilaista pylvästä. Pylväät ovat kokonaisia pylväitä, vaikka ne näyttävät olevan osa seinää. Pylväiden välissä on kaarevat erilliset seinälaatat. Seinälaattojen yläosassa pylväiden välissä on friisi, jossa on kolmijalkoja esittäviä reliefejä.
Pylväiden yläpuolella on kolminauhainen arkkitraavi, jossa on omistuskirjoitus:
Arkkitraavin yläpuolella on friisi, jossa on kuvattuna Dionysoksen pako merirosvojen käsistä näiden muuttuessa delfiineiksi (Homeerinen hymni Dionysokselle VII). Muistomerkin katto on koristeltu laakerinlehtiä muistuttavalla koristelulla. Huipulla on akanttikasvin muotoinen koriste, jonka päällä kolmijalka oli.
Muistomerkin korkeus on 6,5 metriä ja halkaisija 2,8 metriä. Muistomerkin sisällä on jonkin verran tilaa, mutta sisätilaa ei ilmeisesti ollut alun perin tarkoitettu varsinaisesti käytettäväksi.
Tauno Kekkonen
Tauno Kekkonen (1. toukokuuta 1910 Kotka – 6. lokakuuta 1982) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi kolme A-maaottelua vuosina 1935–1937. Myös hänen veljensä Leevi Kekkonen oli maajoukkuetason jalkapalloilija.
Ura
Välihyökkääjänä esiintynyt Kekkonen aloitti uransa Työväen Urheiluliiton sarjoissa pelanneessa Jyryssä. Vuonna 1928 hän edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta Moskovan spartakiadeissa. Koska sosialidemokraattien johtama TUL oli kieltänyt urheilijoitaan osallistumasta kommunistisen Punaisen urheiluinternationaalin järjestämiin Spartakiadeihin, erotettiin joukkueen pelaajat liiton jäsenyydestä vuotta myöhemmin.
Ilman seuraa jäänyt Kekkonen oli tämän jälkeen mukana TUL:sta erotettujen jalkapalloilijoiden vuonna 1931 perustaman Helsingin Pallo-Veikkojen toiminnassa, mutta kun sitä ei hyväksytty Suomen Palloliiton jäseneksi, siirtyi hän vielä samana vuonna Helsingin Toverien riveihin. Kekkonen edusti seuraa vuoteen 1942 saakka ja voitti Suomen mestaruuden viimeisenä pelikautenaan. Sotavuosien jälkeen hän edusti vielä kaksi kautta Suomensarjassa pelannutta Kallion Palloseuraa. Kaikkiaan Kekkonen pelasi kahdeksan kauden aikana 95 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 12 maalia.
A-maajoukkueessa Kekkonen debytoi elokuussa 1935 Saksaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Ammatiltaan Kekkonen oli muurarimestari. Hän menetti toisen silmänsä talvisodassa.
Jacinto Benavente
Jacinto Benavente y Martínez (12. elokuuta 1866 Madrid – 14. heinäkuuta 1954 Madrid) oli espanjalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1922. Hän kirjoitti yli 150 näytelmää, draamoja ja komedioita. Hän uudisti Espanjan näytelmäkirjallisuutta hylkäämällä melodraaman ja tuomalla teoksissaan esiin yhteiskuntakritiikkiä ja kuvauksia kansan elämästä. Näytelmien aiheet olivat hyvin vaihtelevia. Kuuluisin näytelmä Veijareita (Los intereses creados) perustuu italialaiseen commedia dell'arteen, kun taas Espanjassa ja Yhdysvalloissa suosittu La malquerida on insestistä kertova maalaistragedia.
Elokuvat Rakkautta tai vihaa (1921) ja Kiellettyä rakkautta (1949) perustuvat Benaventen teokseen La Malquerida.
Balettitekniikka
Balettitekniikka voidaan jakaa kahteen osa-alueeseen: liikkeiden suorittamiseen tarvittavaan motoriseen taitoon ja baletin tyylilliseen oikeaoppisuuteen. Molempia vaaditaan, jotta tanssimisen tekniikka on laadukasta ja hallittua. Niiden välille ei voida kuitenkaan vetää mitään selväpiirteistä rajaa, sillä monet liikkeiden suorittamisen tavat voidaan perustella sekä motorisin että tyylillisin perustein.
Tästä hyvä esimerkki on baletissa käytetty jalkojen voimakas aukikierto lonkkanivelestä: sen avulla mahdollistuu jalkojen suuri liikelaajuus, mutta toisaalta sen pitää säilyä myös kaikissa pienissäkin liikkeissä, joissa se ei ole motorisesti välttämätön. Balettia harjoitellaan ja tanssijoita koulutetaan erityisillä tekniikkaan keskittyvillä harjoitustunneilla, mutta päivittäinen tekniikkaharjoittelu kuuluu myös kaikkien ammattitanssijoiden normaaliin työrutiiniin. Balettitanssija ei sikäli koskaan "valmistu" ja pääse irti oppitunneista.
Balettitekniikan koulutus
Balettitanssijan kouluttaminen alkaa noin kymmenvuotiaana ja kestää kahdeksan vuotta (Vaganova-metodin mukaan - eri systeemeissä asiassa on hieman vaihtelevuutta). Alimmilla luokilla keskitytään perusteisiin sekä tarvittavan voiman ja venyvyyden kasvattamiseen, ylimmillä luokilla liikesuoritusten vaativuus ja vaihtelevuus kasvaa ja samalla liikelaadulliset ja musiikilliset aspektit nousevat yhä tärkeämmiksi.
Kulttuurityöntekijäin Liitto
Kulttuurityöntekijäin Liitto (KTL) oli kulttuurin alalla toimivien suomalaisten marxilais-leniniläinen yhdistys. Liitolla oli jäsenyhdistyksiä suurimmilla paikkakunnilla. Vuonna 1972 perustettu KTL oli osa 1970-luvun taistolaista liikettä.
Balettitekniikka
Balettitekniikan koulutus
Erityisen tärkeää on alusta asti saada tyylillisesti oikeaoppista ja osaavaa koulutusta, sillä tyylin puutteita on myöhemmin vaikeaa korjata. Kouluttajan pitää itse sekä osata että ymmärtää balettitekniikkaa syvällisesti, sillä sen pienimmätkin yksityiskohdat pitää pystyä näyttämään oppilaille – sanallinen selittäminen ei koskaan voi korvata näköhavaintoa. Juuri hiuksenhienot pienet vivahde-erot määrittelevät tanssijan tekniikan joko laadukkaaksi tai puutteelliseksi.
Historia
Baletin tekniikka ja liikesanasto on syntynyt varhaisten hoviväen seuratanssien pohjalta, joista baletti tanssitaidemuotona alkoi kehittyä 1400–1500 -luvuilla Italiassa ja Ranskassa. Varhaisin kirjoitettu materiaali näistä tansseista on 1400-luvulta.
Kulttuurityöntekijäin Liitto
KTL julkaisi vuodesta 1973 Kulttuurivihkot-lehteä, mutta luopui julkaisuoikeuksista 1991.
Garamban kansallispuisto
Garamban kansallispuisto on kansallispuisto Kongon demokraattisessa tasavallassa. Se perustettiin vuonna 1938 ja lisättiin vuonna 1980 Unescon maailmanperintöluetteloon. Se on 4 920 neliökilometrin laajuinen ja lähellä Etelä-Sudanin ja Ugandan rajaa. Puisto sijaitsee kahden eliömaantieteellisen alueen rajalla, ja erityisesti sen kasvisto on tästä syystä huomattavan monipuolinen.
Kulttuurityöntekijäin Liitto
Rahoitus
Neuvostoliitto tuki suoraan Skp:n vähemmistön hallussa ollutta Kulttuurityöntekijäin liittoa 1970-luvulla. Rahoituksen on vahvistanut liiton tuolloinen pääsihteeri Airi Leppänen vuonna 1992. Leppäsen mukaan SKP:n varapuheenjohtaja Taisto Sinisalo toi ainakin kerran tukun seteleitä KTL:n toimistoon kertoen rahan olevan peräisin suoraan Moskovasta.
Balettitekniikka
Historia
1589 ilmestyi Thoinot Arbeaun opas 1500-luvun seuratansseihin Orchésographie. Baletin viisi jalkojen perusasentoa numeroi 1600-luvun lopulla Ludvig XIV:n balettimestari Pierre Beauchamps (tunnetaan myös nimellä Charles Louis). Hän kehitti myös tanssin liikemerkintäjärjestelmän Feuillet-kirjoituksen. Ludvig XIV:n Ranskassa perustettiin myös 1661 Académie Royale de Danse (koulutti tanssia hoviväelle opettaneita balettimestareita), josta yhdistettynä Académie Royale de Musiquen kanssa muodostui Pariisin Ooppera.
XD
XD tai xD tarkoittaa seuraavia asioita:
Balettitekniikka
Historia
Vuonna 1820 ilmestyi italialaisen Carlo Blasis'in kirja Traité élémentaire, théorique et pratique de l'art de la danse, joka oli ensimmäinen käytännön tutkielma balettitekniikasta. Kirja on nykyäänkin klassisen tanssin perusteoksia. Blasis opiskeli Pariisissa ja työskenteli 1817 lähtien Milanon La Scalassa. 1826–1830 hän työskenteli Lontoossa tanssijana ja koreografina. 1828 ilmestyi hänen kirjansa Code of Therpsichore ja 1847 Notes Upon Dancing. Vammautumisensa jälkeen 1837 Blasis toimi La Scalan tanssikoulun johtajana ja hänen harjoittelumetodinsa tuotti monia tanssijavirtuooseja. Hänen työtään jatkoivat Borri ja Lepri ja myöhemmin muun muassa Enrico Cechetti. Italia olikin pitkään teknisen kehityksen ja taituruuden kärkimaa.
Blasis esittelee kirjoissaan kaavan treenaustunnin kulkuun, tehtävien harjoitusten järjestykseen sekä tekniikkaan kuuluvat perusliikkeet. Systemaattisen harjoittelun päämääränä on ammattitaitoinen sekä teknisesti että taiteellisesti pätevä tanssija. Jalat ovat jo 180 astetta aukikierrettyinä. Balettitunnin kulku on lähellä nykyajan käytäntöjä.
Tangosta tukea ottaen tehdään plié- ja relevé-harjoituksia, petit ja grand battementeja (nyk. battement tendus), rond de jambe-liikkeet à terre ja en l'air sekä petit battements jalan rinnalla. Samat harjoitukset toistetaan keskilattialla ja näitä seuraavat erilaiset juoksuaskeleet (temps de courant) ja niiden yhdistelmät. Harjoituksiin kuuluvat coupéet eri asennoissa, attitudet (Blasis kehitti asennon Gian Bolognan Merkurius-patsaan innoittamana), grand rond de jambe'et, piruettiharjoitukset ja muutamat adagio-liikkeet tasapainon kehittämiseksi.
Tunti päätettiin pienillä ja isoilla hyppyharjoituksilla: temps terre à terre ja temps de grand vigueur (mm. brisé, entrechat, sissonne). Näistä jokainen valitsi omalle tyypilleen sopivimmat ja yritti päästä täydelliseen suoritukseen. Blasis muistuttaa vielä, ettei oppilaan tavoitteena tule olla tunnin tehokas läpivienti, vaan suloisen katsojaa miellyttävän ilmaisullisen tanssin etsiminen. Hän kuvaa tarkasti vartalon oikean asennon, käsien kaarevat muodot sekä antaa neuvoja ruumiillisten puutteiden voittamiseksi ja häivyttämiseksi.
Garamban kansallispuisto
Puisto perustettiin alkujaan leveähuulisarvikuonon alalajin zairenleveähuulisarvikuonon ja kirahvin suojelemiseen. Lisäksi alueen norsujen uskotaan syntyneen savanni- ja metsänorsujen välisistä risteymistä. Vaikka puiston alkuaikoina sarvikuonojen yksilömäärät saatiin nousemaan, puisto on 1960-luvun jälkeen kärsinyt pahasti salametsästyksestä. Alueella ovat metsästäneet kongolaiset erityisesti Kongon kriisin aikana, Sudanin sisällissodan molemmat osapuolet ja viime aikoina myös ugandalaisen Herran vastarinta-armeijan joukot. Eläimiä on metsästetty osin ruokasi, mutta norsuja myös norsunluun ja sarvikuonoja sarvien takia. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto arvioi vuonna 2010, että puistossa saattaa elää vielä noin neljä sarvikuonoa, kun niitä parhaimmillaan oli vuonna 1960 yli tuhat.
Balettitekniikka
Historia
1800-luvun romanttisen baletin merkittäviä balettiteknisiä keksintöjä oli naisten varvastanssin kehittäminen. Vuodelta 1821 löytyy ensimmäinen kirjallinen maininta tanssista sur le pointes. Aluksi kyse oli hetkellisistä nousuista voimannäytteinä, mutta tossunkärkien vahvistaminen parsimalla ja lakkaamalla toi uusia mahdollisuuksia. Marie Taglionille annetaan yleensä kunnia ensimmäisenä tekniikkaa taiteellisesti motivoituna osana tanssia käyttäneenä ballerinana. La Sylphide -baletissa (1832) tanssi varpailla oli tärkeä osa keijukaishahmon keveää tanssityyliä.
1800-luvulla myös tanssijan vartalon muodostamien linjojen merkitys kasvoi ja käsiliikkeet tulivat entistä tärkeämmiksi. 1700-luvulla käsien tehtävänä oli ollut vartalon tasapainottaminen vastakkaisuusperiaatteen mukaan ja merkkien anto musiikin tahdille. Nyt niiden haluttiin olevan oikeassa harmonisessa suhteessa jalkaliikkeiden kanssa. 1880-luvulla syntyi myös ballerinan peruspuku: valkoinen tiukkamiehustainen tyllimekko, vaaleanpunaiset sukkahousut, paljaat olkapäät – ja tossut. Sekä tekninen kehitys että uudistukset puvuissa ja tanssin teemoissa olivat ennen kaikkea naistanssijoita koskevia ja miesten merkitys baletissa väheni.
Auguste Bournonville seurasi isäänsä Antoine Bournonvillea Tanskan Kuninkaallisen baletin koreografina ja tanssimestarina 1829. Hän oli Noverren oppilas ja opiskellut balettia Pariisissa. Hän halusi nostaa sekä ryhmän että tanssin ammattina uudelle tasolle. Bournonville säilytti miesten aseman ja teki merkittävää koreografiaa myös heille – olihan hän itse erinomainen tanssija. Tanskaan syntyi siellä vieläkin säilynyt omintakeinen balettiperinne ja harjoittelumetodi. Eurooppalainen baletti taantui 1800-luvun loppupuolella, mutta Venäjällä kehitys jatkui voimakkaana. Siellä Keisarillinen baletti ja sen koulu toimivat ulkomaisten balettimestarien johdolla – aina vuoden 1917 vallankumoukseen saakka.
Garamban kansallispuisto
Maantiede ja ilmasto
Garamban kansallispuisto sijaitsee Kongon demokraattisen tasavallan koillisosassa. Se rajoittuu Etelä-Sudaniin ja on vain 75 kilometriä länteen Ugandan rajasta. Puiston pinta-ala on 4 920 neliökilometriä, ja sen ympärillä on kolme rauhoitusaluetta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin 10 000 neliökilometriä.
Balettitekniikka
Historia
Ranskalaiset balettimestarit ja koreografit seurasivat toisiaan: Charles Didelot, Jules Perrot, Arthur St. Léon ja Marius Petipa. He loivat Venäjälle vahvan ranskalaisperäisen danse d'école -perinteen.
Auguste Bournonvillen oppilas, tanskalainen huipputanssija Per Christian Johansson toi mukanaan myös piirteitä Bournonville-tyylistä toimiessaan Pietarissa tanssijana ja opettajana. Petipan sanotaan seuranneen hänen opetustaan ja saaneen siitä ideoita miestanssijoiden koreografiaan.
1885 italialainen ballerina ja Carlo Blasis'in oppilas Virginia Zucchi esiintyi Pietarissa esitellen ranskalaista koulun vauhdikkaamman ja virtuoosisemman tyylin saavutuksia. Italiasta tulivat myös Pierina Legnani – joka esitti Venäjällä ensimmäisen kerran 32 fouettéeta – Carlotta Brianza, Antoniella Dell'Era ja muut antamaan näytteitä vauhdikkaasta, voimakkaasta ja iskevästä tanssistaan. Erityisesti hypyt ja piruetit olivat tasoltaan jotain uutta venäläisille. Tuolloinen ranskalaistyylinen harjoittelu oli keveää, hienostunutta ja koristeellista.
Garamban kansallispuisto
Maantiede ja ilmasto
Puiston maasto on kumpuilevaa ylänköaluetta, joka viettää lounaaseen Niilin ja Kongon valuma-alueiden väliseltä vedenjakajalta. Puisto on osa muinaista peneplaania, josta nousee joitakin yksittäisiä graniittivuoria. Alueen pääjoet ovat etelärajalla virtaava Dungu, länsirajalla virtaava Aka ja Garamba puiston sisällä.
Puistossa vallitsee trooppinen ilmasto. Sadekausi on maaliskuulta marraskuulle, ja vuosittainen sadanta on noin 1 260 millimetriä. Vuoden keskilämpötilat vaihtelevat 20 ja 30 asteen välillä. Kuivana kautena lämpötila on 36–39 astetta ja kuumat sekä kuivat koillistuulet ovat yleisiä.
Balettitekniikka
Historia
Neuvostoliittolaisen balettikasvatussysteemin perustajana pidetään Agrippina Vaganovaa (1879–1951). Hän opiskeli Mariinski-teatterin koulussa ja toimi siellä tanssijana 1916 saakka. Vuonna 1918 hän aloitti opettajana Venäläisen baletin koulussa ja siirtyi sieltä 1921 Pietarin koreografiseen kouluun. Hänen kirjansa Klassisen baletin pääperiaatteet (The Basic Principles of Classical Ballet) julkaistiin 1934, ja se on sittemmin käännetty useille kielille. 1957 koreografinen koulu nimettiin hänen mukaansa Vaganovan koreografiseksi kouluksi.
Vaganovan systeemi on sekoitus eri koulukuntien ja yksittäisten opettajien vaikutteista, joita hän jatkuvasti täydensi ja uudisti omien kokemustensa ja uusien balettikoreografioiden vaatimusten pohjalta. Hänen balettituntinsa on entistä monipuolisempi ja sisältää useampia harjoituksia, mutta ne seuraavat edelleen jo Blasis'ilta tuttua kaavaa. Dévéloppéet ovat merkittävä lisäys tankoharjoitteluun ja jalannostojen korkeus ja kontrolloitu suorittaminen onkin 1900-luvun treenauksessa yhä painotetumpaa. Myös allegron eli hyppyjen painottaminen on tärkeä muutos.
Garamban kansallispuisto
Luonto
thumb|Ilmakuva Garamban kansallispuistosta.
Balettitekniikka
Historia
Koordinaatio ja liikkeen virtaavuus korostuvat. Keskivartalon voima ja asentojen fysiologisesti oikeat linjat ovat liikkumisen perusta ja keskivartalosta lähtevä liike siirtyy hengittävästi vartalon ääreisosiin. Käsivarsilla ja käsillä on sekä tärkeä ilmaisullinen että liikesuorituksia avustava tehtävä. Niihin yhdistyvät ylävartalon ja pään vapaat liikkeet, joiden vaihtelevuus ovat Vaganovan tyylille leimaa-antavaa.
Alaluokilla Vaganova painotti liikkeiden toistoa, jotta saavutettaisiin tarvittava liikepuhtaus ja voima, yläluokilla tärkeää oli vaihtelevuus ja haastavuus. Hän kehitti harjoittelun etenemisen logiikkaa, jossa liikkeestä harjoiteltiin ensin kaikki sen vaatimat taidot erillisinä valmistavina harjoituksina ennen lopullista muotoa. Jatkuva kehittäminen oli Vaganovalle olennaisen tärkeää, eikä hän käsittänytkään metodiaan muuttumattomien sääntöjen kokoelmaksi. Tekniikkaharjoittelun ja tanssijoiden koulutuksen pitää hänen mukaansa uudistua pystyäkseen vastaamaan uusiin taiteellisiin haasteisiin.
Suomen balettiin ja balettikoulutukseen on tullut vaikutteita erityisesti Venäjältä. Suomessa kaikkein yleisimmin käytetäänkin opetuksessa Vaganova-metodia.
Baletin koulukuntia
Balettitekniikan ydin on sama kaikille koulukunnille ja eri maissa vallitseville tyyleille. Tekniikkatreenaukseen on kehitetty erilaisia metodeja, jotka painottavat eri asioita ja tuottavat hieman toisistaan poikkeavia tanssimisen tyylejä. Niissä kussakin on omat vahvuutensa ja toisaalta puutteensa. Eri koulut tai metodit kulkevat sekä kotimaidensa että tärkeiden kehittäjiensä nimellä. Eroavaisuuksia löytyy sekä liikkeiden ja asentojen nimityksissä että liikkeiden suoritustapojen yksityiskohdissa. Varsinkin käsien liikkeet ja niiden yhdistämistapa muihin liikkeisiin paljastavat tanssijan taustalla olevan koulukunnan. Tärkeimpiä koulukuntia ovat:
Garamban kansallispuisto
Kasvillisuus
Garamban kansallispuisto sijaitsee kahden eliömaantieteellisen alueen rajalla, ja puiston biodiversiteetti on poikkeuksellisen monipuolinen. Se kuuluukin WWF:n ja Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) nimeämään kasvien monipuolisuuskeskukseen. Puistossa kasvaa galleriametsiä, joiden joukossa on metsätiheikköjä ja soita ja erilaisia savanneja tiheästä metsäsavannista lähes puuttomaan savanniin. Lisäksi puiston alueella on akvaattisia elinympäristöjä. Garambassa on noin tuhat erilaista putkilokasvia, joista viisi prosenttia on kotoperäisiä.
Puiston eteläosaa hallitsee ruohosavanni. Yleisiä lajeja siellä ovat erilaiset partaheinät (Hyparrhenia) ja hiusheinät (Loudetia). Alueen puita ovat makkarapuut ja siveydenpuihin kuuluva Vitex donniana. Pohjoisempana kasvaa erilaisia metsiä tiheistä kuivametsistä jokivarsien metsiin ja pieniin suometsiin. Savannimetsien valtalajit ovat ketapaneihin kuuluva Terminalia mollis ja erilaiset kombretumilajit. Puiston koillisosan metsien valtalaji puolestaan on hernekasveihin kuuluva Isoberlinia doka ja hajanaisesti Uapaca somon. Soiden erityislajeja ovat papyruskaisla ja kratomilaji Mitragyna rubrostipulacea.
Eläimistö
Puiston muihin nisäkäslajeihin kuuluu norsuja, joiden uskotaan syntyneen savanni- ja metsänorsujen välisistä risteymistä. Lisäksi puistossa elää pitkäkarvasimpanssi eli schweinfurthinsimpanssi, Kongon demokraattisen tasavallan ainoat kirahvit, virtahepo, kafferipuhvelin alalaji metsäkafferipuhveli, punalehmäantilooppi, kobiantilooppi ja isohevosantilooppi. Alueen apinalajeja ovat oliivipaviaani, gueretsa, brazzanmarakatti, ja petoeläinten lahkon eläimistä siellä elää kaksi saukkolajia, viisi mangustilajia, afrikankultakissa, leopardi ja leijona.
Puistossa elää yli 300 lintulajia, joihin kuuluu 15 päiväpetolintua, 7 haikaraa, 5 kattohaikaraa, 3 trappia, 6 kyyhkyä, 5 mehiläissyöjää, 8 kuningaskalastajaa ja 6 medestäjää. Yleisiä lajeja ovat esimerkiksi joen varsilla tavattava punamehiläissyöjä ja lehmähaikara.
Historia
Garamban kansallispuisto perustettiin 1938 zairenleveähuulisarvikuonon ja kirahvin suojelemiseksi. Se liittyi läheisesti Gangala-na-Bodion norsujen domestikaatiokeskukseen, jossa norsuja koulutettiin työskentelemään maanviljelyksillä. Varsinainen puiston perustettiin Belgian kuninkaallisella säädöksellä, ja se oli Afrikan ensimmäisiä kansallispuistoja.
Puiston eläimistöön on kohdistunut vakavia uhkia kolmessa eri vaiheessa. Ensimmäisen kerran puisto joutui salametsästäjien kohteeksi 1960-luvulla Kongon poliittisen epävakauden aikana. Sarvikuonopopulaatio tippui 1 000–1 300 yksilöstä vain noin sataan yksilöön. Zairen luonnonsuojeluinstituutti perustettiin 1969, jolloin sarvikuonojen lukumäärä alkoi jälleen kasvaa, kun puisto saatiin rauhoitettua. Garambassa eli vuonna 1976 jo noin 490 sarvikuonoa. 1970-luvun lopulla norsunluun ja sarvikuonon sarvien kysyntä ja salametsästys kasvoivat dramaattisesti lähes koko Afrikassa. Garamba oli poikkeuksellisen haavoittuvainen uusiutuneelle metsästykselle, sillä se oli kaukana silloisen Zairen pääkaupungista Kinshasasta ja kaikissa kolmessa läheisessä valtiossa oli levottomuuksia.
Unesco valitsi puiston maailmanperintöluetteloon vuonna 1980. Se ei kuitenkaan vaikuttanut salametsästykseen, ja vuonna 1984 sarvikuonoja oli enää 15 yksilöä. Puisto asetettiin vuonna 1984 vaarantuneiden maailmanperintökohteiden listalle. Samana vuonna alkoi IUCN:n, WWF:n, Frankfurtin eläintieteellisen seuran ja Unescon sponsoroima kunnostusprojekti, jonka avulla pyrittiin kunnostamaan infrastruktuuria ja kehittämään salametsästyksen vastaista toimintaa. Suojelutoimet onnistuivat, ja puisto otettiin vuonna 1992 vaarantuneiden listalta pois; sarvikuonojen lukumäärä oli edelleen vähäinen, mutta se oli noussut 35:een.
Puistoa alkoivat jälleen 1990-luvulla rasittaa alueelliset konfliktit. Sudanin sisällissodan takia Garambaa ympäröiville suojelualueille asettui vuonna 1991 noin 80 000 aseistautunutta pakolaista, jotka metsästivät erityisesti kafferipuhveleita ja kirahveja ruoaksi ja norsuja luun takia. Puiston pohjoisosasta hävitettiinkin lähes kaikki riistaeläimet. Vaarantuneiden maailmanperintökohteiden listalle puisto otettiin jälleen vuonna 1996, kun sieltä oli löydetty kaksi sarven takia metsästettyä sarvikuonoa ja kolme puistonvartijaa oli tapettu. Puiston vartijat riisuttiin aseista 1997, ja tämän jälkeen erityisesti Sudanin kansanvapautusarmeijan harjoittama salametsästys lisääntyi.
Vartijat aseistettiin osittain uudestaan 1999, mikä helpotti turvallisuustilannetta, mutta vuonna 2004 sudanilaiset joukot hyökkäsivät puistoon rahoittaakseen Darfurin konfliktia. Puistossa kuoli kaksi metsävartijaa, useita jäljellä olevista 22 sarvikuonosta ja satoja norsuja. Vuodesta 2005 alueella ovat partioineet myös Joseph Konyn johtaman ugandalaisen Herran vastarinta-armeijan joukot.
Balettitekniikka
Baletin koulukuntia
Yhdysvalloissa George Balanchine on ryhmässään ja koulussaan käyttänyt omaan koreografiseen tyylinsä perustuvaa ja sille tyypillisiä vaatimuksia painottavaa harjoittelumetodia, jota kutsutaan myös amerikkalaiseksi kouluksi.
Baletille tyypillisiä piirteitä liikkumisessa ja vartalonkäytössä
Keskivartalo pidetään baletissa pitkäksi venytettynä ja suorana. Varsinkaan eteenpäin pyöristettyä selän asentoa ei juurikaan käytetä, vaan hartialinja säilytetään leveänä. Ryhti on ylväs ja lapaluut ovat sileinä törröttämättä. Myös pää pidetään kannatettuna ja kaula pitkänä. Asento ei saa kuitenkaan muuttua jännittyneen jäykäksi, vaan vartalon pintalihaksisto on rento ja asento ylläpidetään syvillä, lähellä selkärankaa sijaitsevilla lihaksilla. Vartalon paino seistessä pidetään aina hieman enemmän päkiällä kuin kantapäillä. Näin liikkeellelähtö tai varpaillenousu on helppoa tehdä ilman suuria valmistelevia painonsiirtoja. Selkä vedetään kuitenkin aina ylös ja olkapäät sivuille eikä eteen nojata. Katseen perussuunta on yleisöön, jolle liikkeet näin "esitellään", mutta sillä voidaan myös korostaa liikesuuntaa tai asennon linjaa. Katseella seurataan usein käsien liikettä näin sitä korostaen. Yleisölle käännetään selkä vain harkitusti – eikä ainakaan pyllistellä taivutuksissa. Liikkeet tehdään siten, että yleisö näkee ne edullisimmasta suunnasta. Harjoitussalissa yleisön korvaa peili, josta liikesuoritusten linjat voi nähdä ja korjata.
Käsivarret muodostavat kaikissa perusasennoissa sulavan kaaren, jossa ei ole teräviä kulmia. Ne pidetään aina hieman kannatettuina irti vartalosta. Kämmenosa on rento ja sormet jatkavat käsivarren kaaren linjaa. Käsien tehtävä tanssissa on kaksijakoinen: ne "koristavat" sekä auttavat liikkeitä. Käsien liikkeet ovat harvoin aksentoituja. Niiden sulavalla rauhallisuudella vaativienkin jalkaliikkeiden aikana korostetaan taituruutta ja liikkeiden hallintaa. Eri koulukunnat eroavat toisistaan usein juuri käsiliikkeiden ja -asentojen suhteen sekä siinä, miten ne yhdistetään jalkojen liikkeisiin.
Jaloissa pyritään koko ajan säilyttämään mahdollisimman täydellinen 180 asteen aukikierto lonkkanivelestä asti. Suorana jalka pidetään pitkäksi venytettynä ja pliéssä huolehditaan, että jalkaterä ja polvi osoittavat samaan suuntaan. Liikkeet suunnataan tarkasti ja liikeradat kuljetaan huolellisesti kaikkien välivaiheiden läpi. Liikkeen aloitus, huippukohta ja lopetus tehdään täsmällisesti hallintaa korostaen. Jalkaliikkeiden maksimikorkeus on jatkuvasti noussut ylemmäs ja nykyään huipputanssijat – varsinkin naiset – pystyvät jopa ns. kello kuuden asentoon, jossa yhdellä jalalla seisten toinen jalka nostetaan osoittamaan suoraan ylöspäin aivan korvan juureen. Teknisesti taitava tanssija hallitsee kuitenkin kaikki mahdolliset korkeudet ja pystyy käyttämään niitä monipuolisesti tanssissaan.
Baletissa pyritään aina antamaan vaikutelma, että liikkeet ovat täysin tanssijan hallinnassa riippumatta niiden vauhdikkuudesta tai suoritukseen vaadittavasta voimasta. Vartalon paino pyritään säilyttämään aina tukijalan päällä ja tanssija on ikään kuin jatkuvasti liikkeen keskipisteessä. Varsinkin vaativimpien hyppyjen ja pyörähdysten hallintaa korostetaan säilyttämällä lopetusasento hetkellisesti ennen jatkamista seuraaviin liikkeisiin. Myös tärkeitä huippukohtia kuten korkeita jalannostoja tai tasapainoja alleviivataan pienellä pysäytyksellä ennen liikkeen jatkumista. Korkeissa hypyissä tavoitteena on luoda illuusio hetkellisestä pysähdyksestä ilmaan: juuri hypyn huippukohdassa, jolloin nousu vaihtuu alastuloksi, asento pidetään liikkumattomana ja myös katseen suunta on hieman silmien korkeutta ylempänä, hengitystä pidätellään. Tanssijan pitääkin aina olla hyvin selvillä siitä, mikä on kunkin liikkeen korostettava aspekti. Onko liikkeessä olennaista nopeus ja terävä näppäryys, huippuhetken linjakas asento vai käsiliikkeiden ja vartalon taivutusten lyyrinen pehmeys. Tämä pyritään sitten esittämään mahdollisimman viimeistellysti ja täydesti.
Baletin tekniikkaharjoitustunnin rakenne
thumb|Baletin viisi asentoaTunti alkaa tervehdyksellä opettajalle, pianistille ja mahdollisille katsojille: Reverence eli niiaus- tai kumarrussarja.
Harjoitukset tangolla eli à la barre:
Harjoitukset keskilattialla eli au milieu:
Sakala
Sakala on Viron ensimmäinen poliittinen sanomalehti. Sen perusti Carl Robert Jakobson vuonna 1877 Viljandissa yritettyään useaan otteeseen saada luvan lehden perustamiseen. Lehti oli Viron kansallisuusliikkeen radikaalien äänitorvi, joka vaati muun muassa virolaisten tasa-arvoa saksalaisten rinnalla, saksalaisten poliittisten ja taloudellisten erioikeuksien lakkauttamista ja talonpojille oikeutta osallistua provinssien itsehallintoon.
Balettitekniikka
Baletin tekniikkaharjoitustunnin rakenne
Allegro eli hyppyharjoitukset:
Loppukumarrukset opettajalle, reverence – usein yhdistettynä johonkin rauhalliseen port de bras'han.
Harjoitusten järjestys ja määrä vaihtelee opettajan valinnan mukaan. Joskus tiettyä tunnin osa-aluetta painotetaan enemmän ja vastaavasti jätetään jotain kokonaan pois. Harjoitukset etenevät kuitenkin aina loogisesti helpommasta vaikeampaan, hitaammasta nopeampaan ja matalampana tehtävästä liikemuodosta korkeampaan.
Skoböle
Skoböle on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön sisäosissa Pitkäjärven itärannalla.
Skobölen naapurikylät ovat Kalkkila ja Viksgård. Skobölen kyläalue on ollut suurempi, mutta osa siitä on liitetty Viksgårdiin. Nykyinen kyläalue on pieni peltolaakso Pitkäjärven rannalla, jossa on vain muutama asuttu talo.
Balettitekniikka
Pas de deux
Pas de deux eli "kahden askeleet" on tanssiesityksen osa, jossa ballerina tanssii partnerinsa avustamana. Näihin osioihin liittyy oma kaksintanssitekniikkansa, jonka tärkeimmät osa-alueet ovat promenade-viennit, nostot, tasapainot, piruetit ja hypyt. Pas de deux antaa ballerinalle mahdollisuuden esitellä tanssinsa kauniita linjoja, tasapainoaan ja lyyristä tanssillisuuttaan. Miehen osa on olla taustalla ja tukena, mutta nostoissa hän pääsee kyllä esittelemään voimiaan. Balettitanssijan koulutukseen kuuluvatkin erityiset pas de deuxn harjoitustunnit.
Erilaiset tasapainoasennot ballerinan seistessä varpaiden kärjillä en pointe ja vaihdot asennosta toiseen ovat tärkeä perusosa pas de deuxtä. Miestanssija voi tukea ballerinaa erilaisilla otteilla esimerkiksi vyötäröltä, käsistä tai jalasta. Tällaisessa asennossa patneri voi myös kulkea ballerinan ympäri siten, että tämä hitaasti kääntyy pyörien tasapainossa asennossaan (promenade). Pirueteissa ballerinan on mahdollista pyöriä ympäri useampia kertoja kuin yksinään, kun saa tukea ja joskus myös vauhtia partnerilta. Perusmuodot tästä ovat tuki (ja vauhdinanto) vyötäröltä ja tuki ylös nostetun käden sormesta. Varsinkin sormipiruetteja tehtäessä on tärkeää, ettei ballerina ole suhteessa pariinsa liian pitkä – hänhän seisoo vielä varpaidensa kärjillä. Hypyissä yksinkertaisin versio on partnerin antama lisäapu ponnistukseen nostamalla. Perushyppy suoraan ylös ei ole kovin kiinnostavaa katsottavaa ja niitä tehdäänkin lähinnä harjoitustunneilla. Koreografiassa kiinnostavampia muotoja ovat liikkuvat hypyt, joissa partneri saa ballerinan "lentämään" ilmassa ja erityisesti hypyt partnerin syliin. Erilaisia nostoja on lukematon määrä. Ballerina on niissä joko matalammalla sylikorkeudella, olkapäällä tai jopa suorilla käsillä (tai yhden käden varassa) miehen pään yläpuolella.
Varsinkin nostoissa ja hypyissä on suuri loukkaantumisriski niiden epäonnistuessa. Miestanssijoille saattaa myös helposti tulla selkävaivoja, jos heidän nostotekniikkansa on virheellinen.