cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toni Piispanen
Rugby takasi vahvan pohjan sprinttikelaukseen. Rugbyn ansiosta Piispasen oli mahdollista nousta huipulle nopeammin kuin tavallisesti. Vuonna 2010 Piispanen aloitti kilpailemisen pyörätuolikelauksessa. Seuraavan vuoden tammikuussa hän voitti T51-luokan MM-hopeaa 100 metrillä sekä MM-pronssia 200 metrillä ja myöhemmin vuoden aikana hänestä tuli vammaluokkansa maailmanennätyksen haltija 100 metrillä. Hän oli yksi kolmesta ehdokkaasta vuoden läpimurto -palkinnon saajaksi vuoden 2012 alussa järjestetyssä Suomen urheilugaalassa. Syyskuussa 2012 Piispanen voitti 100 metrin kultaa Lontoon paralympialaisissa ajalla 21,72 sekuntia. Heinäkuussa 2013 Piispanen voitti MM-kultaa vesisateessa käydyssä 100 metrillä ajalla 22,59 sekuntia sekä MM-hopeaa 200 metrillä ajalla 40,90 sekuntia.
Vuoden 2017 MM-kisoissa Lontoossa hän voitti hopeaa 100 metrillä ajalla 21,54. Vuoden 2018 EM-kisoissa Berliinissä hän voitti hopeaa 100 metrillä ajalla 23,44. Vuoden 2019 MM-kisoissa Dubaissa Piispanen voitti 100 metrillä uransa toisen MM-kullan Suomen ennätysajalla 20,33, ja 200 metrillä hopeaa.
Vuoden 2020 paralympialaisissa Tokiossa Piispanen voitti kultaa 200 metrillä ajalla 36,81 sekuntia, joka on uusi paralympialaisten ennätys. Vuoden 2023 MM-kisoissa Pariisissa hän saavutti kaksi mitalia, hopeaa 200 metrillä ja pronssia 100 metrillä.
Piispanen kelasi 200m voimassa olevan maailmanennätyksen elokuussa 2021 Jyväskylässä aikaan 36,35s. Sadan metrin ennätys Piispasella on vuodelta 2021 Sveitsin Notwillissa kelattu 19,86s.
Hänen saavuttamiaan tunnustuksia ovat Tahko Pihkala -seuran Vuoden Rehti Urheilija (2012), Suomen Urheilugaalan Periksi ei anneta Uuno -palkinto (2013) ja Vuoden helsinkiläisurheilija (2013 ja 2020). Vuosina 2019 ja 2021 Suomen Urheiluliitto valitsi Piispasen Vuoden yleisurheilijaksi.
Piispanen on koulutukseltaan liikuntatieteiden maisteri, joksi valmistui Jyväskylän yliopistosta. Hän on työskennellyt muun muassa Liikuntatieteellisen Seuran koordinaattorina Helsingissä. Nykyisin hän työskentelee opetus- ja kulttuuriministeriössä, valtion liikuntaneuvostossa.
Neulanen
thumb|[[Metsämänty|Metsämännyn neulasia]] thumb|[[Saksanpihta|Saksanpihdan oksa, jossa kolmen eri neulasvuosikerran (vuosien 2002–2004) neulasia]]
Neulanen on havupuille tyypillinen kapea lehti. Neulanen voi olla litteä tai poikkileikkaukseltaan särmikäs. Tyypillisimmillään neulaset ovat hyvin kapeita ja teräväkärkisiä eli kasvitieteen termein muodoltaan neulasmaisia. Neulasiksi kutsutaan kuitenkin myös muunlaisia kapeita havupuiden lehtiä, jotka saattavat olla tarkalta muodoltaan esimerkiksi tasasoukkia tai kapean vastapuikeita.
Kaikki havupuiden lehdet eivät ole kapeita neulasia. Esimerkiksi monilla sypressikasveilla (Cupressaceae) sekä podokarpuskasveilla (Podocarpaceae) on suomumaisia lehtiä, ja joillakin podokarpuskasveilla sekä kaureilla (Agathis) on leveämpiä, usein suikeita tai soikeita lehtiä. Sypressikasveilla, kuten esimerkiksi monilla katajilla (Juniperus), nuorten kasvien varhaislehdet ovat usein kapeita neulasia, mutta vanhempien kasvien myöhäislehdet ovat suomumaisia.
Neulasvuosikerta tarkoittaa jonakin tiettynä vuonna puhjenneita neulasia. Monet neulasia tuottavat havupuut ovat ainavihantia, jolloin oksilla on samanaikaisesti usean eri vuoden neulasia. Neulaslehtiset havupuut voivat kuitenkin olla myös kausivihantia, kuten esimerkiksi lehtikuuset (Larix), ja varistaa neulasensa vuosittain.
Havupuiden, erityisesti männyn ja kuusen neulaset on todettu tehokkaiksi ilmanlaadun indikaattoreiksi muun muassa raskasmetallien ja rikin osalta. Esimerkiksi Suomessa juuri neulasia käytetään selvitettäessä, kuinka näiden aineiden päästöt voimalaitoksista vaikuttavat kasvillisuuteen.
Neulasmainen lehtimuoto esiintyy myös monilla koppisiemenisillä eli kukkivilla kasveilla, kuten kanervalla (Calluna vulgaris).
Kyyhkylä
Kyyhkylä on kuntoutus- ja hyvinvointikeskus, joka sijaitsee Etelä-Savossa, 7 km Mikkelin keskustasta. Kyyhkylä tarjoaa kuntoutus- ja hyvinvointipalveluiden lisäksi myös matkailu-, kokous- ja juhlapalveluita.
Myrskytuhoja ja tulipaloja
Alkuperäisestä invalidikodin pihapiiristä ei ole jäljellä kuin päärakennus ja johtajan asuntona aikoinaan toiminut omakotitalo − muut rakennukset tuhoutuivat suuressa tulipalossa 9. heinäkuuta 1935. Palo oli saanut alkunsa asuntorakennuksesta, jossa oli kaiketi pudonnut hiili lattialle tai veto oli lennättänyt kipinän lattialle. Kukaan ei kuitenkaan ehtinyt sitä nähdä ennen kuin tuli ja savu olivat ehtineet jo ulko-ovelle saakka: kaikki työkuntoinen väki oli ulkona heinätöissä. Tuli levisi kuivassa heinäntekosäässä nopeasti muihin rakennuksiin, ja sen pauhu sulki ajotien maantieltä kartanon pihaan, mikä hidasti sammutustöiden aloitusta. Tulipalo tuhosi neljän invalidiperheen, Vilénin, Toikan, Valkaman ja Haaviston, sekä kahden karjanhoitajan kodit ja irtaimiston. Yhteensä 14 lasta jäi kodittomaksi.
Vuoden 1935 tulipalossa säästynyt päärakennus oli vähällä palaa kymmenen vuotta myöhemmin, kun helmikuun 1945 kovien pakkasten aikaan piti putkia sulattaa sähkövastusten avulla. Sammutustyöt kestivät seuraavaan päivään, ja syntyneet vahingot olivat mittavat.
Mikkelin seudulla riehui 21. tammikuuta 1957 pyörremyrsky. Kyyhkylän kartanon päärakennuksen aamiainen keskeytyi kovaan rysäykseen ja sitä seuranneeseen lauta- ja pellinpalasateeseen. 24 metriä sekunnissa puhaltanut tuuli repi irti koko länsipuolen katon ja osan parruistakin.
Kartanohotelli
Kyyhkylän Kartano sijaitsee aivan Kyyhkylän Kuntoutuskeskuksen läheisyydessä. Kartano toimii hotellina ja majoitustilana kursseilla sekä kokous- ja juhlatilana. Kartano on peruskorjattu vuonna 2006. Kartano toimii myös tilausravintolana vuoden ympäri. Majoitustilana toimii Kartanon yläkerta, jossa on yhteensä 14 huonetta. Kartanossa on myös erilaisia kokoustiloja.
Kesällä vuonna 2011 vanhan kartanon pihapiiriin valmistui uusi majoitusrakennus. Rakennus toimii hotelli- ja kokouspaikkana.
Kyyhkylän kuntoutuskeskus
Kyyhkylä on keskittynyt työikäisten hyvinvointipalveluihin ja ortopedisten, neurologisten, ikääntyvien sekä muistisairaiden kuntoutukseen. Kyyhkylässä on myös pitkät perinteet sotainvalidien ja veteraanien kuntoutuksessa.
Kelan kurssit
Kyyhkylä tarjoaa myös kurssimuotoista kuntoutusta. Kurssimuotoisessa kuntoutuksessa kerätään samantyyppisten terveysongelmien kanssa elävät ihmiset yhdelle kurssille. Kurrsit tarjoavat ammattilaisten ohjauksen lisäksi myös vertaistukea.
Työhyvinvointi
Kyyhkylässä on tarjolla myös erilaisia työhyvinvointiin liittyviä palveluita. Kyyhkylässä on mahdollista teettää kuntokartoituksia ja kuntotarveselvityksiä sekä järjestää työhyvinvointipäiviä tai pitempiä kuntoutusjaksoja.
Hoitopalvelut
Kyyhykylässä on mahdollisuus laitoshoitoon, jossa tuoetaan asukkaiden toimintakyvyn säilymistä samalla huomioiden heidän henkilökohtaiset tarpeensa.
Hyvinvointi- ja virkistyspalvelut
Kyyhkylässä on tarjolla myös hyvinvointipalveluita, kuten hierontaa, fysioterapiaa ja jalkaterapiaa. Kyyhkylässä on myös allasosasto, kuntosali ja liikuntasali.
Warrenin komissio
Warrenin komissio (virallinen nimi englanniksi President's Commission on the Assassination of President Kennedy) oli komissio, joka laati virallisen selvityksen Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn salamurhasta. Presidentti Lyndon B. Johnson nimitti komission 29. marraskuuta 1963, viikkoa murhan jälkeen. Komissio luovutti 888-sivuisen loppuraporttinsa Johnsonille 24. syyskuuta 1964, ja se julkaistiin kolme päivää tämän jälkeen.
Vitas Gerulaitis
250px|thumb|Vitas Gerulaitis Vytautas Kevin ”Vitas” Gerulaitis (26. heinäkuuta 1954 – 17. syyskuuta 1994) oli liettualaisille vanhemmille New Yorkin Brooklynissä syntynyt yhdysvaltalainen tennispelaaja.
Warrenin komissio
Marraskuussa 1964, kaksi kuukautta loppuraportin julkistamisen jälkeen, Warrenin komissio julkaisi 26 nidettä dokumentteja, sisältäen 552 todistajan lausunnot tai todistukset sekä yli 3100 asiakirjaa.
Loppuraportti
Komission loppuraportin mukaan Oswald toimi yksin ampuessaan kolme laukausta Dallasin koulukirjavaraston kuudennen kerroksen ikkunasta. Yksi laukauksista meni kokonaan ohi. Yksi läpäisi Kennedyn kaulan sekä hänen edessään istuneen kuvernööri John Connallyn rintakehän ja pysähtyi lopuksi Connallyn reiteen. Viimeinen osui Kennedyä päähän.
Vitas Gerulaitis
Gerulaitisin huomattavin saavutus oli miesten kaksinpelin mestaruus Australian avoimissa 1977. Hän voitti lisäksi Sandy Mayerin kanssa miesten nelinpelin Wimbledonissa 1975. Hän selviytyi Wimbledonissa kaksinpelin välieriin vuosina 1977 ja 1978. Hän oli parhaimmillaan ATP-maailmanlistalla sijalla 3.
Gerulaitis oli Yhdysvaltain joukkueen jäsen sen voittaessa Davis Cupin 1979. Samana vuonna Gerulaitis hävisi John McEnroelle Yhdysvaltain avointen kaksinpelissä erin 7–5, 6–3, 6–3. Vuonna 1980 hän hävisi Ranskan avointen kaksinpelifinaalissa Björn Borgille erin 6–4, 6–1, 6–2.
Hänen vanhempansa muuttivat Liettuasta II maailmansotaa pakoon ja päätyivät Yhdysvaltoihin. Gerulaitis tunnettiin myös värikkäästä tenniskenttien ulkopuolisesta elämästä. Hän ajeli keltaisella Rolls-Royce Cornichella, oli muun muassa Andy Warholin ystävä, soitti sähkökitaraa ja oli vakiovieras sen ajan huippuyökerhoissa New Yorkissa ja Lontoossa. Hän käytti turnaustauoilla myös kokaiinia. Gerulaitis osti tennistuloillaan kartanon Long Islandilta, New York Cityn itäpuolelta, ja asusteli siellä yhdessä vanhempiensa sekä Ruta-siskonsa kanssa.
Gerulaitis vetäytyi ammattilaisuraltaan 1986 ja kuoli vain 40-vuotiaana häkämyrkytykseen.
Thomas Law
Thomas Law (s. 17. joulukuuta 1992 Hertfordshire, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Peter Bealen rooli sarjassa EastEnders, jossa hän on näytellyt elokuusta 2006 vuoteen 2008. Law'n perheeseen kuuluvat äiti Trish ja isä Robert sekä kaksi siskoa. He asuvat kaikki Australiassa. Law'n vastanäyttelijä sarjassa EastEnders on Madeline Duggan.
Thomas Law:n huhuttiin seurustelevan näyttelijän ja laulajan Sofia Carsonin kanssa, jonka kanssa näytteli samassa elokuvassa vuonna 2016 " a Cinderella story: If the shoe fits ". Pari kuitenkin erosi muutaman kuukauden seurustelun jälkeen.
Where We Belong
Ensimmäinen single, Mr. Bean -elokuvasta tuttu "Picture Of You" sijoittui toiseksi Ison-Britannian singlelistalla elokuussa 1997. Seuraava julkaisu oli myös kakkoseksi sijoittunut vanha Tracy Chapmanin hitti "Baby Can I Hold You", jonka levyttäminen oli Louis Walshin idea. Lähempänä itse albumin julkaisupäivää julkaistiin vielä "All That I Need", joka nousi listan kärkeen toukokuussa 1998. Myös itse albumi nousi ykköseksi Britanniassa ja korkeimmillaan sijalle 13 Suomessa.
Marraskuussa Britanniassa julkaistiin uusi versio albumista, jolle tuli muiden kappaleiden lisäksi loppuvuodesta julkaistut "No Matter What" ja "I Love The Way You Love Me". Samoihin aikoihin Yhdysvalloissa julkaistiin erilainen, pelkästään USA:n markkinoita varten tehty versio.
Albumi erosi bändin aiemmista siinä, että se oli teemaltaan tasaisempi, hyvin balladivoittoinen. Bändin jäsenet osallistuivat myös albumin tuottamiseen kirjoittamisen lisäksi. Ronan Keatingilla on ansioita seitsemällä laululla, Stephen Gatelylla kahdella ja Mikey Grahamilla yhdellä. Ronanin äidin kuolema nauhoitusten aikaan vaikutti albumin tunnelmaan ja siksi jotkin kappaleet ovat tavallisia Boyzone-biisejä synkempiä.
Kanelisorsa
Kanelisorsa (Pteronetta hartlaubii) on keskiafrikkalainen sorsalintu ja sukunsa ainoa edustaja. Laji on nimetty Gustav Hartlaubin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 56–58 cm ja paino 800–940 g. Sen höyhenpuku on pääosin kanelinruskea, pää, nokka ja kaula ovat mustat ja siivellä näkyy lennossa valkoinen kuvio.
Ravinto
Syö pääasiassa kasvien osia. Voi syödä myös matoja.
Emile Duson
Emile Paul Joseph Duson (s. 1. joulukuuta 1904 Semarang, Alankomaiden Itä-Intia – 15. maaliskuuta 1942 Tiga Runga, Alankomaiden Itä-Intia) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli amsterdamilainen AH&BC. Duson saavutti olympiahopeaa Amsterdamin olympialaisissa 1928.
Alexander Kuoppala
Alexander Kuoppala (s. 11. huhtikuuta 1974) on suomalainen kitaristi, joka on tullut tunnetuksi Children of Bodomin kitaristina.
Lapsuus
Kuoppala aloitti kitaransoiton kymmenvuotiaana keskittyen aluksi bluesiin ja jazziin. Myöhemmin Kuoppalan musiikkityyli muuttui radikaalisti hänen tutustuttua raskaamman musiikin yhtyeisiin, kuten W.A.S.P., Judas Priest, Manowar ja Ozzy Osbourne.
90-luku ja liittyminen Children of Bodomiin
Soittaessaan trumpettia paikallisessa big bandissä Kuoppala tutustui vuonna 1995 Jaska Raatikaiseen, joka toimi rumpalina IneartheD-yhtyeessä, joka muutti myöhemmin nimensä Children of Bodomiksi. Yhtye oli kitaristin tarpeessa ja Kuoppalaa pyydettiin liittymään yhtyeeseen.
Samana vuonna Kuoppala liittyi myös toiseen yhtyeeseen, Keytoesiin, joka soitti disco/soul-musiikkia. Hän erosi Keytoesista vuonna 1998, vuosi Bodomin debyyttialbumin Something Wildin julkaisun jälkeen, tarkoituksenaan lähteä kiertueelle Bodomin kanssa. Kuoppala kuitenkin liittyi Keytoesiin uudelleen vuonna 2000, tällä kertaa kitaristina. Hän on useissa haastatteluissa ilmoittanut, että muusikon tulisi soittaa niin monia eri tyylejä kuin mahdollista sen sijaan, että keskittyisi vain siihen yhteen.
2000-luku
Vuoden 2003 alussa alkanut, yhtyeen neljättä studioalbumia Hate Crew Deathroll seurannut, kiertue vei yhtyeen kotimaan lisäksi kiertueille Eurooppaan, Japaniin ja Yhdysvaltoihin. Kesäkuussa 2003 Kuoppala ilmoitti eroavansa yhtyeestä.
Kesällä 2003 Kuoppala soitti viimeisen keikkansa Children of Bodomin kanssa Tuska Open Airissa, ja Roope Latvala tuli hänen tilalleen kiertueelle.
Vuonna 2006 Kuoppala palasi musiikin pariin, kun hänet kiinnitettiin Timo Rautiaisen soolokokoonpanoon. Hän soitti tämän ensimmäisellä soololevyllä Sarvivuori ja sitä seuranneella kiertueella. Sen lisäksi Kuoppala on tehnyt muutamia vierailuja muiden yhtyeiden levyillä, kuten ruotsalaisen Deals Death -yhtyeen debyyttilevyllä vuonna 2007 ja Conquest-yhtyeen levyllä kappaleessa ”Roof Off” vuonna 2011.
Helmikuussa 2017 Valonkantajat-yhtye tiedotti Kuoppalan vastaavan uuden Vastavirtaan-albumin soolokitaroista. Yhteistyön ja henkilökemioiden osoittauduttua toimiviksi, Kuoppala liittyi pian Valonkantajien jäseneksi. Hän soitti Valonkantajissa aina vuoteen 2021 jolloin yhtye lopetti toimintansa.
Vuonna 2019 hän perusti yhtyeen nimeltä Thyrargo, jonka pääasiallinen säveltäjä hän on. Yhtye muokkautui nykyiseen muotoonsa vuonna 2020. Thyrargo julkaisi debyytti EP:nsä "Impulses" maaliskuussa 2022.
Arthur Larsen
pienoiskuva|293x293px|Arthur Larsen Arthur David Larsen (17. huhtikuuta 1925 Hayward, Kalifornia – 7. joulukuuta 2012 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti miesten kaksinpelin Yhdysvaltain avoimissa 1950 ja sai paikan International Tennis Hall of Famesta 1969.
Alphen aan den Rijn
Alphen aan den Rijn on kunta Alankomaissa, Etelä-Hollannin maakunnassa. Sen pinta-ala on 57,68 km², josta vesialuetta 2,61 km². Kunnan asukasluku oli syyskuun 2009 lopussa 72 442.
Papa Bouba Diop
Papa Bouba Diop (28. tammikuuta 1978 Dakar – 29. marraskuuta 2020 Pariisi) oli senegalilainen jalkapalloilija, joka edusti muun muassa Englannin Valioliigan Fulhamia ja Portsmouthia. Senegalin jalkapallomaajoukkueessa Diop pelasi 63 ottelua.
Diop kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 42-vuotiaana marraskuussa 2020. Joidenkin tietojen mukaan kyseessä oli keuhkosyöpä.
Enää ei oo kiire
”Enää ei oo kiire” on suomalaisen Tuulin debyyttialbumin kolmas ja viimeinen single, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2012. Kappaleen on säveltänyt Pauli Rantasalmi ja sanoittanut Pekka Eronen.
Smoljan
Smoljan (bulg. Смолян, turk. Paşmaklı tai Ahiçelebi) on kaupunki Etelä-Bulgariassa Smoljanin alueella. Se sijaitsee hyvin lähellä Kreikan rajaa. Kaupungin asukasluku on 41 452 (2011).
Schoenoplectus corymbosus
Schoenoplectus corymbosus on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva järvikaislalaji.
Kuvaus
Schoenoplectus corymbosus on tukeva, 1,5 metriä korkeaksi kasvava kasvi. Se kasvaa usein osittain veden alla ja muodostaa tiheitä kasvustoja. Lajin varsi on pyöreä ja 5–10 millimetriä halkaisijaltaan sekä hienolla uurteella ja väriltään vihreä tai harmaanvihreä. Lehtituppi on enintään 13 senttimetriä pitkä, ruskea ja hajoaa kuiduiksi. Lehtilapa on vain pieni kärki. Kukinto on tähkä, jonka halkaisija on 4,5–15 cm.
Levinneisyys ja elinympäristö
Schoenoplectus corymbosus on levinnyt laajalle alueelle Afrikan, Aasian ja Australian trooppisilla alueilla. Euroopassa sitä on tavattu Espanjasta. Se kasvaa vesistöjen lähellä, järvien, purojen ja jokien varsilla sekä soilla.
Jukobox
Salibandyliiton sarjoissa sarjatasoilla II-VI divisioona. Lisäksi seura on osallistunut Vaasan kaupunkisarjaan Aurinkoliigaan vuosina 1997-2017. Jukobox voitti Aurinkoliigan kaudella 08-09 ja on saavuttanut kerran hopeaa sekä kolme kertaa pronssia.
Joensuun Kiekko-Pojat
Joensuun Kiekko-Pojat on alkujaan vuonna 1960 perustettu joensuulainen jääkiekkoseura, jonka edustusjoukkue pelaa Mestiksessä. JoKP:n kotipelit pelataan Joensuun Mehtimäellä PKS Areenalla. Joensuussa kaikkien ikäluokkien jääkiekkojunioreiden sekä naisten jääkiekkotoiminta on Juniori Jokipojat ry:n alaisuudessa.
Historia
Joensuun ensimmäinen jääkiekon erikoisseura, Kiekko-Karhut, perustettiin marraskuussa 1953. Kun vuonna 1960 Kiekko-Karhujen sekä jääpalloseurana paremmin tunnetun Joensuun Maila-Poikien jääkiekkoilijat yhdistivät voimansa, syntyi uusi seura, Joensuun Kiekko-Pojat eli JoKP. Uutta seuraa kutsuttiin kansan keskuudessa alusta lähtien lempinimellä Jokipojat. 1960-luvun pelikausina Suomen sarjan itälohkossa pelannut joukkue pääsi kolme kertaa pelaamaan Mestaruussarjan karsintasarjaan, mutta nousu ylemmälle sarjatasolle jäi vielä toteutumatta.
Keväällä 1971 Kiekko-Pojat onnistui nousemaan Suomen sarjan itälohkosta Mestaruussarjaan. Kausi pääsarjassa oli kuitenkin vaikea, ja seuraavaksi kaudeksi JoKP putosi takaisin Suomen sarjaan. Kaudella 1975–1976 JoKP pääsi ensimmäisen kerran pelaamaan 1. divisioonaan, joka SM-liigan perustamisen jälkeen oli jääkiekkoliiton uusi ylin sarjataso. Yhden ”divarikauden” jälkeen 1970-luvun loppuvuosina JoKP jatkoi pelejään II-divisioonan itälohkossa (entinen Suomen sarja). 1980-luvun alussa JoKP onnistui tavoittelemassaan sarjanousussa ja vakiinnutti paikkansa 1. divisioonan joukkueena.
Vuonna 1982 valmistuneen jäähallin myötä Joensuuhun syntyi jääkiekkobuumi, joka kantoi keväällä 1983 aina liigakarsintoihin saakka Oulun Kärppiä vastaan. Valmentajan Kaj Rosvallin luotsaama Joensuun Kiekko-Pojat jäi silloin niukasti otteluvoiton päähän SM-liigapaikasta. Muutamien 1. divisioonan kausien jälkeen valmentaja Tapani Hämäläisen johdolla JoKP lopulta onnistui nousemaan SM-liigaan voitettuaan karsinnoissa Porin Ässät keväällä 1989. JoKP pelasi SM-liigassa kausilla 1989–1990 ja 1991–1992, mutta pysyvää liigajoukkuetta Joensuuhun ei kyetty luomaan. Liigakiekkoiluun satsatut suuret summat eivät tuoneet menestystä, vaan aiheuttivat Kiekko-Poikien konkurssin. Vararikon jälkeen vuonna 1994 Joensuun Kiekko-Pojat siirsi ­kaiken jääkiekkotoimintansa sisarseura Kiekko-Karhuille, millä nimellä Joensuussa pelattiin 1. divisioonaa seuraavina vuosina. Vuonna 1998 Kiekko-Karhut vaihtoi nimensä Jokipojiksi.
2000-luvun ensikymmenen alkupuolella Jokipojat pelasi Suomi-sarjassa kolme kautta, kunnes keväällä 2004 joukkue nousi takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Mestikseen. Siellä Jokipojat nousi vähitellen kohti kärkeä. Vuosina 2005–2008 Jokipojat oli mukana pudotuspeleissä, mutta jokaisella kerralla putosi jatkosta jo puolivälierävaiheessa. Keväällä 2009 Jokipojat ylsi Mestiksen finaaleihin, mutta hävisi loppuottelusarjan Vaasan Sportille. Seuraavalla kaudella 2009–2010 Jarno Pikkaraisen valmentama Jokipojat voitti Mestiksen mestaruuden häviämättä pudotuspeleissä otteluakaan. Ratkaisevassa finaaliottelussa se voitti Jyväskylän D Teamin kotonaan maalein 6–3. Kauden päätteeksi Jokipojat pääsi vielä pelaamaan SM-liigan Tampereen Ilvestä vastaan liigakarsintoja, joissa rutinoitunut liigajoukkue oli kuitenkin parempi otteluvoitoin 4–1.
Vuosina 2011–2014 Jokipoikia valmensi Mikko Haapakoski. Haapakosken kolmen valmennuskauden aikana Jokipojat saavutti toisen, neljännen ja kuudennen sijan Mestiksessä. Haapakosken aikakauden jälkeen Jokipojat jäi talousongelmiensa vuoksi ilman Mestis-lisenssiä kesällä 2014. Seura sai kuitenkin taustansa melko nopeasti kuntoon ja nousi yhden Suomi-sarjakauden jälkeen takaisin Mestikseen. Uuden tulemisensa jälkeisellä Mestis-kaudella 2015–2016 Jokipojat sijoittui kolmanneksi voitettuaan pronssiottelussa KeuPa HT:n maalein 4–3.
Peliasu
Kotiotteluissa Kiekko-Poikien paidan pääväri on punainen ja apuväreinä ovat musta ja valkoinen. Vierasotteluissa paidan pääväri on valkoinen. Peliasun housut ovat mustat, kypärä valkoinen ja sukat samanväriset kuin käytettävä paita.
Graafiset tunnukset ja logot
Joensuun Kiekko-Pojat otti ns. "vaakunalogon" käyttöön syksystä 1962 alkaen ja sitä nähtiin pelikaukaloissa kevääseen 1994 saakka. Tunnus otettiin uudelleen käyttöön vuonna 2020. Tunnus muistuttaa Joensuun kaupungin vaakunaa virtaavan Pielisjoen ja Karjalan värien (punainen, musta) osalta. Tunnuksen alareunassa lukee "Joensuu". Tunnusta kehystää sivuilla olevat jääkiekkomailat ja sen yläosassa on kuvattuna kaulaliina, jossa lukee "Kiekko-Pojat".
Vuosina 2007–2020 Jokipoikien tunnus oli petoa muistuttava eläin, "Ärjy", jolla on piikkipanta kaulassaan. Jokipoikien mukaan mainostoimisto Fabrikin vuonna 2007 suunnitteleman petotunnuksen mallina ei ollut susi, vaan lopputulos on pikemminkin ärtyisä terrieri, jonka suonissa ajatellaan virtaavan myös suden verta. Jokipoikien valmentajana vuosina 2006-2008 toiminut Jami Kauppi kehitti tunnuksen taustalle tarinan, jonka mukaan Ärjy, terrierin ja suden risteytys, karkasi Kiihtelysvaarasta omistajaltaan ja päätyi Jokipoikien pukukoppiin maskotiksi. Junioriseura Juniori-Jokipojat ry käyttää edelleen Ärjy-tunnusta.
Vuosina 1998-2007 käytetyssä tunnuksessa on hallitsevana teksti "Jokipojat" sekä sen alapuolella kuvattuna kiekko ja maila toisiaan leikkaavien sinisen ja punaisen puoliympyrän sisällä. Tunnuksesta voi myös erottaa valkoisella pienikokoisen jääkiekkoilijan hahmon.
Vuosina 1994-1998 Kiekko-Karhujen käyttämässä logossa on keskiössä murisevan Karhun hahmo. Tunnuksen yläosassa on kaulaliina, jossa lukee "Kiekko-Karhut".
Musiikki
Joensuun Kiekko-Poikien maalilauluna on ollut vuodesta 2020 alkaen Armin van Buurenin "Blah, Blah, Blah."
Voitto-ottelun jälkeen JoKP:n kotiotteluissa soitetaan perinteistä kannatuslaulua ”Jokipo maaleja”. Laulua soitettiin JoKP:n otteluissa ensimmäisen kerran SM-liigakaudella 1989-90. Laulun on säveltänyt ja sovittanut joensuulainen opettaja-muusikko Pertti "Pepe" Nissisen (1949-2016), sanoittanut Nissinen ja Ilkka Korjus ja sen esittää "Pepe-group" (laulu Nissinen, koskettimet Korjus, kitara Risto Riikonen, basso Matti Pesonen, rummut Risto Honkanen). Jokipo maaleja oli Jokipoikien maalilauluna vuoteen 2020 saakka. Vuonna 2004 rockmuusikoiden muodostama kokoonpano "The Mehtimäkeläiset" teki Nissisen laulusta uuden, hard rock -tyylisen version, jonka laulaa Ville Härkönen.
Kotihalli
thumb|right|Mehtimäen jäähalli
Mehtimäen jäähalli, PKS Areena, Joensuu
Nykyisen joukkueen pelaajat
Nykyisen joukkueen ajantasaiset tiedot löytyvät Kiekko-Poikien verkkosivuilta sekä Elite Hockey Prospects -tilastopalvelun JoKP:tä koskevalta alasivulta.
Muokkaa kokoonpanoa
Seuran valmentajat ja henkilökunta
(Seuran verkkosivujen mukaan, tilanne 2.1.2023)
Maysan
Maysan tai Missan on Irakin itäosassa, Bagdadista kaakkoon sijaitseva kuvernoraatti (maakunta). Siihen kuuluu 16 072 neliökilometriä eli 3,7 prosenttia Irakin pinta-alasta.
Maakunnan väkiluku oli vuoden 1997 väestönlaskennassa 637 126. Vuonna 2013 asukkaita arvioitiin olevan 922 072 (2,9 % Irakin väestöstä). Väestöstä 72,4 prosenttia asui kaupungeissa ja 27,6 prosenttia maaseudulla.
Kuvernoraatin pääkaupunki on Amara (al-ʿAmāra). Se sijaitsee linnuntietä 305 kilometriä Bagdadista kaakkoon.
Maatalous oli aiemmin keskeisessä asemassa Maysanin kuvernoraatissa mutta sota, levottomuudet ja ympäristömuutokset ovat rapistuttaneet tuotannon perustan. Maakunnan kosteikkoalueet ovat myös kokeneet pitkäkestoisia ympäristömuutoksia, mikä on vaikeuttanut niillä alueilla asuneiden toimeentuloa. Maakunta on keskeistä öljyntuotantoaluetta, ja siellä tuotetaan myös asfalttia ja soraa. Maakunnassa on yli 300 arkeologista kohdetta. Turismia pidetään mahdollisena kehittämiskohteena.
Vuonna 2011 väestöstä 16,4 % oli kansallisen köyhyysrajan alapuolella eli tuli toimeen alle 2,5 dollarilla päivässä. Vuotta 2012 kuvaava alueellinen inhimillisen kehityksen indeksi oli 0,639, mikä oli Irakin alhaisin maakuntatason lukema.
<gallery widths=210px heights=140px>
Ville Kormilainen
Ville Kormilainen (s. 23. kesäkuuta 1980 Suomussalmi) on suomalainen tietokirjailija ja viestintäammattilainen.
Ura
Kormilainen aloitti uransa toimittajana 7 päivää -lehdessä heti lukion ja armeijan jälkeen. Neljän "Seiska"-vuoden jälkeen hän työskenteli Iltalehdessä ja Katso-lehdessä. Kormilainen toimi Suosikki-lehden päätoimittajana tammikuusta 2008 alkaen. Tammikuussa 2009 Kormilaisesta tuli Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n lasten- ja nuortenlehtiryhmän päätoimittaja. Suosikin lisäksi ryhmään kuuluivat Koululainen, Lemmikki, Villivarsa, Leppis ja Tom & Jerry.
Vuonna 2012 Otavamedia päätti lopettaa Suosikki-lehden julkaisun kannattamattomana. Aluksi ilmoitettiin, että Kormilainen jatkaa muiden lehtien parissa, mutta viikkoa myöhemmin hän irtisanoutui sanoen: "Päätökseni lähteä ei liity millään tavalla Suosikin lopettamiseen. Nyt on luonteva aika katsella, mitähän sitä tekisi isona".
Joulukuun alussa 2012 Kormilainen siirtyi Universal Music Finlandin markkinointijohtajaksi. Syyskuussa 2013 hän perusti koiramediasivusto Kuono.fi:n ja seuraavana vuonna kissasivusto Maumau.fi:n. Lokakuussa 2014 hänestä tuli kolmas osakas Otto Aallon ja Pasi Kiviojan rinnalle viestintätoimisto Luotsiin, jossa hän työskenteli sosiaalisen median ja markkinointiviestinnän parissa.
Kahden yrittäjävuoden jälkeen Kormilainen aloitti viestintäkonsulttina Tekir Oy:ssä heinäkuussa 2015.
Marraskuussa 2016 Tekir perusti uuden yksikön, Tekir Kuhinan, joka keskittyi sisältömarkkinointiin ja someen. Kormilaisesta tuli yksikön vetäjä.
Yksityiselämä
Ville Kormilaisen perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi lasta. Vaimonsa Annin kanssa hän omistaa vuonna 2014 perustetun Glory Morning Labradors -kennelin. Se on nimetty Oasis-bändin kappaleen mukaan ja myös koiranpennut nimetään Oasiksen innoittamina. Kesällä 2014 Oasis-pomo Noel Gallagherin 14-vuotias tytär Anaïs vaati kenneliä luopumaan koiranjalostuksesta. Vaatimuksen taustalla olivat hänen kokemuksensa terrierinsä terveysongelmista.
Snapchatissa ja YouTubessa Kormilainen tunnetaan nimimerkillä Esko Mörkö.
Galdr
Galdr oli muinaisskandinaavista loitsulaulua. Se laulettiin korkeassa diskantissa.
Galdreja on muuhun muinaisskandinaaviseen runouteen nähden säilynyt vähän; ne pyrittiin pitämään salassa voiman säilyttämiseksi. Snorri Sturluson on kuitenkin Hattatálissa kuvannut niiden runomittaa, joka oli erityisen vaikea ja johon kuului kolmenlaista riimittelyä. Muun muassa alkusointua käytettiin maagisen tehon lisäämiseksi.
ISO 8859-2
ISO 8859-2 on kahdeksanbittinen merkistö, joka on suunnattu Itä-Eurooppaan. Merkistöstä voidaan käyttää myös nimeä Latin2 (latinalainen merkistö numero 2). Se tukee seuraavia kieliä: bosnia, kroatia, puola, serbia (latinalaisin kirjaimin kirjoitettuna), serbokroatia, slovakki, sloveeni, tšekki, unkari sekä ylä- ja alasorbi. ISO 8859-2:sta puuttuvat romanian kielen oikeinkirjoituksessa tarvittavat kirjaimet Ș ja Ț (S/T ja alapuolinen pilkku), jotka korvataan kirjaimilla Ş ja Ţ (S/T ja sedilji). Myöhemmin standardoitu ISO 8859-16 sisältää nuo kirjaimet. Merkistössä on myös kirjaimet Ä, Ö ja ß samoilla paikoilla kuin ISO 8859-1 -merkistössä, joten sitä voi käyttää myös saksan ja suomen kirjoittamiseen; näiden kielten käyttöön suositeltu merkistö on kuitenkin ISO 8859-15.
ISO 8859-2 -merkit
Merkistössä merkki 2016 (32) on tavallinen välilyönti ja A016 (160) sitova välilyönti. Merkki AD16 (173, SOFT HYPHEN) on määritelty HTML-kielessä tavutusvihjeeksi, eikä sen pitäisi olla näkyvissä (vaikkakaan useimmat selaimet eivät tue tavutusta). Merkkiä 7F16 (127) ei ole määritelty, mutta ASCII:ssa se on kontrollimerkki, joka saadaan BackSpace-näppäimestä.
Niittyjuola
Niittyjuola eli juolavehnä (Elytrigia repens) on yleinen, heinäkasvien heimoon kuuluva tuulipölytteinen juolalaji. Niittyjuola on myös hankala viljelysten rikkakasvi.
Suomessa lajilla on ollut useita kansanomaisia nimiä, kuten valkojuuri, vikruuti, juolaheinä, juolas ja juoliainen. Elias Lönnrot kutsui kasvia nimellä ruparuoho.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|250px|Juolavehnä kuvattuna Franz Eugen Köhlerin teoksessa Köhler's Medizinal-Pflanzen (1897). thumb|vasen|250px|Kukkiva niittyjuola. Niittyjuolan korsi kasvaa 50–100 cm korkeaksi. Koko kasvi on väriltään yleensä vihreä, joskus sinertävän- tai harmaanvihreä. Lehdet ovat varressa vuoroittain. Lehtien kannat ympäröivät vartta tuppena, jotka vaihtelevat kaljuista karvaisiin. Lehtituppien korvakkeet ovat pitkiä ja käyriä. Lehtilapa on litteä, 5–12 mm leveä, pitkäsuippuinen, päältä kalju tai harvakarvainen ja sileäsuoninen. Kukinto on 6–16 cm pitkä, kokonaisena säilyvä, hoikka kerrannaistähkä. Tähkylät ovat 10–15 mm pitkiä ja 5–9-kukkaisia. Ne sijaitsevat leveä sivu tähkärankaa vasten yläviistoon osoittaen, vuorotellen rangan eri puolilla. Ulkohelpeen vihne on korkeintaan 0,8 mm pitkä. Kukan heteen ponsi on yli puolet ulkohelpeen pituudesta. Suomessa niittyjuola kukkii kesä-heinäkuussa. Tähkään kehittyy noin 50 jyvää, joiden itävyys säilyy kymmenisen vuotta.
Niittyjuolan juurakko on suikerteleva, pitkähaarainen ja valkoinen. Maavartensa avulla kasvi leviää nopeasti laajalle alueelle. Laji on monivuotinen.
Suomessa kasvaa niittyjuolan kotoperäisen alalajin lisäksi muualta Euroopasta levinneitä alalajeja. Alalajit eroavat hieman toisistaan lähinnä koon, värin, lehtien muodon sekä kasvin karvaisuuden osalta. Suomessa kotoperäisenä tavataan matalakasvuista ja tavallisesti sinertävänsävyistä rantajuolaa (Elytrigia repens subsp. arenosa). Tulokkaana tavataan monirotuista, kookaskasvuista ja vihertävänsävyistä rikkajuolaa (Elytrigia repens subsp. repens).
MC Rivo
Rivo (oikealta nimeltään Riku Virtanen) on suomalainen rap-artisti.
Niittyjuola
Ulkonäkö ja koko
Niittyjuola voi risteytyä lähisukulaisensa merijuolan (Elytrigia junceiformis) kanssa.
Stjørdal
Kunnan hallintokeskus on Stjørdalshalsenin taajamassa (10 227 as., 2006), joka sijaitsee Stjørdalselvan suulla. Muita taajamia ovat Hell (1 405 as., 2008 ), Hegra (663 as., 2006) ja Skatval (802 as., 2006). Kunnan väkiluku on kasvanut vuodesta 1950 lähtien. Vuosina 1996–2006 keskimääräinen väestönkasvu oli 12,8 %, mikä teki Stjørdalista läänin nopeimmin kasvavan kunnan.
Niittyjuola
Levinneisyys
Niittyjuolaa tavataan koko Euroopassa arktisimpia alueita lukuun ottamatta, Pohjois-Afrikasta, Lähi-idästä, Keski-Aasiasta sekä Etelä- ja Keski-Siperiassa aina Tyynelle valtamerelle saakka. Niittyjuola on levinnyt viljansiemenen mukana myös suurimpaan osaan Pohjois-Amerikkaa Alaskaa ja Kanadan arktisia alueita lukuun ottamatta. Lajia tavataan myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
MC Rivo
Rivo on kotoisin Forssasta. Hän voitti Rap SM:n vuonna 2013, siitä lähtien hän on toiminut rpsm:n juontajana. Rivo on julkaissut kaksi omakustannealbumia: Ikuisuusprojekti vuonna 2012 ja Paras ja vaatimaton vuonna 2015. Hänellä on levytyssopimus Löyly-Viihteen kanssa.
Stjørdal
Media
Stjørdalissa ilmestyy paikallislehti Bladet.
Niittyjuola
Elinympäristö
Rikkajuola on hyötynyt suuresti ihmisen toiminnasta ja se suosii runsastyppisiä maita. Rikkajuolaa tavataan pelloilla, puutarhoissa, pientareilla, joutomailla ja kylä- ja venerannoilla. Kotoperäinen rantajuola on merenrantojen laji, jossa sitä kasvaa usein laajoina yhtenäisinä kasvustoina rantasoraikoilla.
Niittyjuola rikkakasvina
thumb|vasen|Niittyjuola juurakkoa. Rikkakasvina niittyjuola on hankala laji. Maan muokkauksen yhteydessä juurakot ja maavarret silpoutuvat, mikä edistää lajin leviämistä. Hävittäminen on hankalaa, koska maavarret leviävät laajalle alueella ja multavassa maassa myös syvälle. Erityisen hankala rikkakasvi laji on perunamailla, joissa osa palstoista jää kesannolle ja siten lajin helposti valtaamaksi. Niittyjuolaa voi torjua kemiallisesti.
Luonnonmukainen torjunta
Luonnonmukaisessa viljelyssä niittyjuola torjutaan usein maanmuokkausmenetelmillä, jotka nostavat juurakon pintaan kuivumaan. Myös viljelytoimien oikea ajoittaminen auttaa. Toinen myrkytön torjuntatapa tapahtuu tulen avulla. Liekitys tehdään tyynellä säällä, tuulen ollessa alle 2 m/s. Käsikäyttöinen liekitin muistuttaa kasvinsuojeluruiskua. Ammattitiloilla käytetään traktorikäyttöisiä liekittimiä.
Käyttö
Niittyjuola on erinomainen rehukasvi, sillä sen ravintoarvo on korkea. Juurakkoa on käytetty sikojen ravintona. Se käy ravinnoksi myös ihmisille, esimerkiksi nuoret versot soveltuvat vaikka salaattiin. Runsaasti hiilihydraatteja sisältävänä juurakkoa on käytetty myös siirapin ja viinan valmistuksessa. Pula-aikoina jauhettua juurakkoa on lisätty leipätaikinoihin ja paahdettuna sitä on käytetty kahvin korvikkeena.
Niittyjuola on myös vanha rohdoskasvi, jota on myyty apteekeissa. Sitä on käytetty muun muassa edistämään ruoansulatusta, lisäämään virtsaneritystä, ulostuslääkkeenä ja irrottamaan limaa. Kansanlääkinnässä kasvia on käytetty hyvin moniin vaivoihin, muun muassa reumaan, kihtiin ja veren puhdistamiseen.
Niittyjuolan jatkuvaa käyttöä ei suositella niille, joilla on munuais- tai sydänvaivoista johtuvaa turvotusta. Myös raskauden ja imetyksen aikaista käyttöä kannattaa välttää. Suurina kerta-annoksina kasvin sisältämät flavonoidit voivat aiheuttaa ihottumaa pitkään auringossa oleskeleville. Liian suuri käyttö voi myös aiheuttaa hypokalemiaa.
Korean demokraattisen kansantasavallan armeija
Korean demokraattisen kansantasavallan armeija eli Korean kansanarmeija on Korean demokraattisen kansantasavallan asevoimien nimi. Se on 8. helmikuuta 1948 perustettu ja Korean työväenpuolueen alaisuudessa toimiva sotilaallinen organisaatio, jonka tehtävänä on puolustaa Korean demokraattisen kansantasavallan alueellista koskemattomuutta. Kansanarmeijan ylipäällikkönä toimii Korean työnväenpuolueen keskuskomitean johtaja ja kansallisen puolustuskomitean varapuheenjohtaja Kim Jong-un, joka peri tittelinsä edeltäjältään ja isältään Kim Jong-Ililtä. Kansanarmeija on jakautuu kolmeen puolustushaaraan, jotka ovat maavoimat, laivasto ja ilmavoimat.
Korean kansanarmeijassa palvelee myös lauluryhmä Korean Kansanarmeijan Kuoro.
Historia
Korean demokraattisen tasavallan armeija muodostettiin Kim Il-Sungin johtamasta ja Kiinan kommunistisen puolueen tukemasta sissiarmeijasta, joka oli 1930-luvulta lähtien taistellut Korean niemimaata miehittänyttä keisarillisen Japanin armeijaa vastaan. Toisen maailmansodan päätteeksi suurvallat sopivat keskenään, että Neuvostoliitto ottaa vastaan Japanin antautumisen Korean pohjoisosassa ja Yhdysvallat eteläosassa. Rajaksi sovittiin 38. leveyspiiri. Yhdistyneet kansakunnat esitti 1947 että Koreassa järjestettäisiin vaalit kiistojen ratkaisemiseksi. Pohjoisosan kommunistit eivät vaaleihin suostuneet, joten ne järjestettiin vain etelässä. 15. elokuuta 1948 vaalien tuloksena julistettiin Korean tasavalta syntyneeksi. Vastauksena tähän 9. syyskuuta 1948 pohjoisosassa sissijohtaja Kim Il-Sungin johtama kommunistiryhmittymä nousi valtaan Neuvostoliiton tuella ja Korean demokraattinen kansantasavalta julistettiin syntyneeksi. Molemmat katsoivat hallitsevansa koko Koreaa. Neuvostoliittolaiset nimittävät Pohjois-Korean valtionpäämieheksi Korean työväenpuolueen perustaneen Kim Il-Sungin, joka puna-armeijan upseerien avustuksella organisoi entisen sissiarmeijansa Korean kansanarmeijaksi. Pohjois-Koreassa kansanarmeijan perustamispäivän katsotaan olleen 8. helmikuuta 1948.
1950-luvun alkuvaiheessa Josif Stalin varusti Korean kansanarmeijaa käsiaseilla, panssarivaunuilla, rekoilla ja tykistöllä. Neuvostoliiton tuen ansiosta Korean kansanarmeija oli paremmin varusteltu kuin Korean tasavallan asevoimat, jonka raskas aseistus oli puutteellinen. Pohjois-Korealla oli myös enemmän sotilaita: vuonna 1950 Korean kansanarmeijaan kuului 150 000 miestä ja Etelä-Korealla oli 100 000 sotilasta.
25. kesäkuuta 1950 Korean kansanarmeija ylitti Koreoiden välisen rajavyöhykkeen ja käynnisti Korean sodan hyökkäämällä Korean tasavaltaan. Eteläkorealaiset joukot kukistettiin nopeasti, mutta Yhdistyneiden kansakuntien tukemat yhdysvaltalaiset joukot saapuivat Korean niemimaalle ja karkottivat pohjoiskorealaiset joukot pois Etelä-Koreasta. Kiinan kansantasavalta lähetti lisäjoukkoja Korean kansanarmeijan tueksi. Korean sota päättyi 27. heinäkuuta 1953 solmittuun aselepoon. Korean kansanarmeija koki varsinkin sodan alkuvaiheessa suuria menetyksiä, ja arvioiden mukaan noin 130 000–520 000 pohjoiskorealaista sotilasta kaatui sodan aikana.
1970-luvulla Korean demokraattinen kansantasavalta käynnisti Korean kansanarmeijan modernisoinnin, jonka tarkoituksena oli uudenaikaistaa asevoimien kalustoa. Modernisointi kiihtyi 1980-luvulla, ja arvioiden mukaan vuosien 1984 ja 1992 välisenä aikana Korean kansanarmeija hankki Neuvostoliitosta muun muassa 1 000 panssarivaunua ja 2 500 miehistönkuljetusajoneuvoa. Vuonna 1990 Korean kansanarmeija uudisti myös asevoimien johtoa.
Järjestö
Korean kansanarmeijan johdossa on Pohjois-Korean kansallinen puolustuskomitea, joka puheenjohtajansa Kim Jong-unin johdolla voi lähettää määräyksiä puolustusministeriöön ja kansanarmeijan pääesikunnalle. Puolustusministeriöstä ja pääesikunnasta määräykset etenevät kansanarmeijan eri virastoille ja operatiivisille yksiköille. Koska Korean työväenpuolueen mukaan kansanarmeija on puolueen aseistettu siipi, työväenpuolueen keskuskomitea osallistuu määräysten päätöksentekoon. Nykyinen ylipäällikkö on Kim Jong-un, joka on vastuussa kansanarmeijan kenraalien nimittämisestä ja sota-aikana sodanjohdon ylläpidosta.
Vuonna 1996 julkaistujen yhdysvaltalaisten tiedustelutietojen mukaan Korean demokraattisen tasavallan armeija koostuu 153 divisioonasta, mukaan lukien 60 jalkaväkidivisioonaa, 25 panssarijalkaväkiprikaatista, 13 panssarivaunuprikaatista, 25 erikoisjoukkoprikaatista ja 30 tykistöprikaatista. Pohjois-Korean virallisen uutistoimiston KCNA:n julkaisemien tietojen perusteella suurin osa kansanarmeijan joukoista on sijoitettu 38° pohjoisen leveyspiirin tuntumaan.
Kalusto
thumb|250px|Laivaston korvetti (1993) Useimmat sotilasalan asiantuntijat uskovat Korean kansanarmeijan kaluston olevan täysin vanhentunutta ja todennäköisesti varaosien puutteen ja huollon rajallisuuden takia suurimmaksi osaksi käyttökelvotonta. Koska Korean kansanarmeija tiettävästi poistaa käytöstä kalustoaan vain harvoin, asevoimien vanhin kalusto on peräisin jo 1950-luvulta. Kaluston iästä huolimatta vanhimmatkin aseet pidetään jatkuvassa huollossa, jotta ne olisivat mahdollisimman kauan käyttökelpoisia.
Laivastolla on vain vähän suuria sotalaivoja, joten useimmat laivoista ovat pieniä ohjus-, tykki- ja torpedoveneitä. Laivaston käytössä on myös tuntematon määrä vanhoja dieselkäyttöisiä sukellusveneitä. Pohjois-Korean rannikkopuolustukseen kuuluu erilaisia rannikkopuolustustykkejä sekä SM-4-1- ja Silkworm-rannikkopuolustusohjuksia.
Juhani Antonoff
thumb|upright|Juhani Antonoff vuoden 1915 tienoilla. thumb|upright|NKVD:n asuinkortteliin kuuluva Iset-hotelli nykyisessä [[Jekaterinburgissa.]] Juhani Antonoff (, 11. helmikuuta 1887 Viipuri – 24. joulukuuta 1967 Lahti ) oli Venäjällä työskennellyt suomalainen arkkitehti.
Vuonna 1926 Antonoff lähti Ivan Fominin kannustamana Uralille rakentamaan Sverdlovskin ja Magnitogorskin teollisuuskaupunkeja. Hän työskenteli suunnittelutoimisto Uralgipromezin työryhmän johtajana ja suunnitteli etupäässä Veniamin Sokolovin kanssa konstruktivismia edustavia teollisuus- ja asuinrakennuksia. Niiden joukossa ovat Magnitogorskin metallitehdas, Serovin metallityöläisten kulttuuritalo sekä NKVD:n asuintalot ja toinen Neuvostojen talo Sverdlovskissa.
Sverdlovskissa vakoilijaksi epäilty Antonoff palasi Viipuriin vuonna 1933. Hän sai töitä Jalmari Lankisen arkkitehtitoimistosta, joka siirtyi Lahteen vuonna 1944. Antonoff työskenteli nimettömänä, mutta toimiston töissä voi nähdä samoja piirteitä kuin hänen aikaisemmin suunnittelemissaan rakennuksissa. Tällaisia ovat sylinterimäiset muodot, erkkerit, massojen väliset kontrastit ja paljaiden julkisivujen nauhaikkunat. Antonoffin Sverdlovskin-kauden tyyliä edustavat muun muassa useat sairaalarakennukset sekä Armilan koulu (1938) Lappeenrannassa ja asuintalo Jyväskylässä (1945).
Hirtniemi
Hirtniemi on Nyystölän ja Maakesken kyliin sijoittuva niemi Padasjoella Päijät-Hämeen maakunnassa. Niemeä ympäröi Päijänne, ja niemen koilliskärjestä Kirjosniemestä on siltayhteys Huovarin saareen.
Musta Salama (DC Comics)
Musta Salama, oikealta nimeltään Jefferson Pierce, on DC Comicsin kustantama sarjakuvasankari, jonka loivat Tony Isabella ja Trevor Von Eeden. Se teki ensiesiintymisensä vuonna 1977 Musta Salama -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa. Musta Salama oli samalla ensimmäinen DC Comicsin afroamerikkalainen hahmo, joka sai nimeään kantavan sarjakuvan.
Historia
Jefferson Pierce kasvoi Metropolisin itsemurhaslummialueella, jonka nimi juontui siitä, että asukkaat eivät kestäneet aluetta vaan tekivät itsemurhan. Hänen isänsä joutui vahingossa ammutuksi erään mafian ammuskelun seurauksena. Pierce eli leskeksi jääneen äitinsä kanssa pitkään vaikeita aikoja, kunnes runsas kuukausi myöhemmin italialainen räätäli Peter Gambi avasi kaupan heidän asuintalonsa alakertaan ja auttoi Piercen poikaa ja äitiä talousvaikeuksista. Gambista tuli Piercelle vuosien myötä tärkeä isähahmo, joka auttoi poikaa hillitsemaan metaihmiskykyä tuottaa sähköä. Myöhemmin high schoolissa opiskelunsa ohella hän ryhtyi harrastamaan yleisurheilua. Oltuaan 18-vuotias hän pääsi ensimmäistä kertaa olympiakisoihin ja herätti mediassa huomiota taustansa vuoksi. Pierce sanoi myös uutislähetyksen haastattelussa itsemurhaslummien asukkaille, että hekin voivat halutessaan päästä pois slummista. Kohtuullisen menestyksen myötä Pierce sai stipendin ja useita suosituksia eri yliopistoihin. Neljä vuotta myöhemmin hän pääsi opiskelemaan yliopistoon ja osallistui samalla toisiin olympialaisiinsa. Pierce voitti kisoissa kultaa kymmenottelussa ja sai koulun jälkeen töitä opettajana New Carthagesta.
Myöhemmin hän palasi yhdessä vaimonsa ja tyttärensä kanssa asumaan lapsuuden kotikaupunkiinsa Metropolisiin, jossa hän sai töitä Garfield High Schoolin rehtorina. Pierce tapasi uudelleen Gambin, joka ehdotti, että hän käyttäisi erikoisia kykyjään ihmisten auttamiseen. Pierce ei aluksi halunnut tehdä näin, mutta huomattuaan, kuinka eräs poika oli murhattu koulussa eikä poliisi ryhtynyt toimenpiteisiin, hän otti asiat omiin käsiinsä. Myöhemmin Pierce ryhtyi auttamaan slummin asukkaita, erityisesti taistelemaan The 100 -rikollisjärjestöä vastaan. Piercen toiminnat huomattiin lehdistössä, ja hän sai nimen Musta Salama. Hänen sankaritoimintansa oli kuitenkin liikaa vaimolle ja erityisesti Gambin kuoleman jälkeen, ja siksi tämä jätti Piercen ja muutti pois slummista tyttärensä kanssa.
Vuosia myöhemmin Piercen tytär Anissa huomasi 11-vuotiaana metaihmiskykynsä ja totesi voivansa muuttaa kehonsa massatiheyttä. Aikuisena Anissa ei ryhtynyt isänsä tavoin supersankariksi vaan opiskeli lääketiedettä. Pariskunnan erotessa Anissa jäi asumaan äitinsä luokse, kun isä Pierce jatkoi supersankarin elämää.
Mustan Salaman arkkivihollinen on Tobias Whale niminen mafiapomo, joka johtaa The 100 rikollisjärjestöä Metropolisissa.
Animaatio
right|220px|thumb|Musta Salama elokuvassa [[Superman/Batman: Public Enemies.]] thumb|220px|Musta Salama elokuvassa [[Justice League: Crisis on Two Earths.]]
Batman – pelottomat
Musta Salama teki ensiesiintymisensä televisiossa Batman – pelottomat -sarjan jaksossa "Enter the Outsiders". Musta Salama on kuvattu sarjan aikana vihaavan yhteiskuntaa. Hahmon asu muistutti ensimmäisissä jaksoissa toisen samankaltaisen sankarin Staticin asua. Sittemmin sarjan toiselle tuotantokaudelle asua muutettiin enemmän 1970-luvun tyyliseksi. Mustan Salaman äänenä toimi Bumper Robinson.
Musta Salama johtaa kolmihenkistä ryhmää nimeltä Ulkopuoliset, johon kuuluvat Katana ja Metamorpho. Myöhemmin jaksossa "Requiem for a Scarlet Speedster!" ryhmään on liittynyt kaksi sankaria lisää, Geo-Force ja Halo. Aluksi kolmikko työskenteli Slug nimiselle rikolliselle, mutta muuttivat mielensä rikollisuuden saralla Villikissan onnistuttua suostuttelemaan heidät pois rikollisuuden polulta. Sittemmin he harjoittelivat taitojaan Villikissan ja Batmanin luona. Viiden hengen ryhmänä he auttoivat Batmania taistelemaan Cobran organisaatiota vastaan.
Superman/Batman: Public Enemies
Mustalla Salamalla on pieni rooli vuoden 2009 animaatioelokuvassa Superman/Batman: Public Enemies. Hän kuului Kapteeni Atomin johtamaan ja Lex Luthorin organisoimaan supersankariryhmään. Hän oli auttamassa estämään hengenvaarallista räjähdystä luomalla suojakentän Major Forcen ympärille, joka sai kohtalokkaan iskun Power Girliltä, minkä seurauksena sen energia alkoi purkaantua. Kapteeni Atomi imi ulos tulleet energiat, ja Musta Salama pienensi siitä seuranneen räjähdyksen laajuutta. Hahmon äänenä toimi LeVar Burton.
Justice League: Crisis on Two Earths
Musta Salama esiintyi vuonna 2010 animaatioelokuvassa Justice League: Crisis on Two Earths, jossa hahmon äänenä toimi Cedric Yarbrough. Sillä oli edellisen elokuvan tapaan pieni rooli Batmanin auttajana taistelussa Superwomanin kätyreitä vastaan, jotka tunkeutuivat Oikeuden Puolustajien vahtitorniin.
Televisiossa
Musta Salama esiintyi vuoden 2018 televisiosarjassa Black Lightning, jossa häntä esitti Cress Williams.
Don Dokken
Don Dokken (s. 29. kesäkuuta 1953 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten perustamastaan glam metal -yhtyeestä Dokken.
Don Dokken ja George Lynch perustivat yhtyeen Dokken vuonna 1977. Ensimmäinen levy Breakin’ The Chains julkaistiin ensin Euroopassa Don Dokkenin soololevynä, ja vasta uusintapainos ilmestyi yhtyeen Dokken nimellä. dybyytin jälkeen hän on julkaissut 13 levyä yhtyeen kanssa.
Don Dokken on julkaissut kaksi soololevyä Up From The Ashes vuonna 1990 ja Solitary vuonna 2008.