cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Castro Pretorio
Castro Pretorio on Rooman kahdeksastoista rione, jota ympäröivät lännessä Trevi, luoteessa Sallustiano, pohjoisessa ja idässä Aurelianuksen muuri sekä etelässä Esquilino ja Monti. Sen koko on noin 104 hehtaaria, väkiluku 5 500 ja väestötiheys 5 300 asukasta neliökilometrillä (2013). Kaupunginosa ulottuu kolmelle Rooman seitsemästä kukkulasta – Esquilinukselle, Quirinalikselle ja Viminalikselle.
Castro Pretorion kaupunkikuvaa hallitsee vuosina 298–306 rakennettu Diocletianuksen kylpylä, Rooman valtakunnan suurin kylpylälaitos, jonne mahtui samanaikaisesti yli 3 000 vierasta. Kylpylän rakenteita on säilynyt paljon alkuperäisessä asussaan ja niitä on hyödynnetty myös myöhemmissä rakennusprojekteissa, kuten Piazza della Repubblican aukiolla ja Santa Maria degli Angeli e dei Martirin kirkossa. Kylpylän koillisosassa sijaitsee Museo nazionale romanon museoalue, johon kuuluu Michelangelon suunnittelema kartusiaanien luostari.
Museolla on kaupunginosassa toinen haaraosasto Palazzo Massimon uusrenessanssipalatsissa lähellä Rooman päärautatieasemaa ja Piazza della Repubblicaa. Sen lähistöllä sijaitsevat myös egyptiläinen Dogalin obeliski 13. vuosisadalta ennen ajanlaskun alkua sekä vuonna 1880 avattu Rooman oopperatalo. Idässä, rautatieaseman toisella puolella kohoaa puolestaan vuonna 1887 vihitty Sacro Cuore di Gesùn uusrenessanssityylinen kirkko.
Kaupunginosan koilliskulmassa, Via Venti Settembren päässä on Michelangelon 1500-luvulla suunnittelema Porta Pia, joka korvasi antiikinaikaisen Porta Nomentanan Aurelianuksen muurissa. Juuri Porta Pian kautta Italian bersaglierijoukot tunkeutuivat Roomaan 22. syyskuuta 1870 ja suistivat vallasta Kirkkovaltion, minkä jälkeen Rooma julistettiin yhdistyneen Italian pääkaupungiksi. Kaupunginmuurin ulkopuolella, Castro Pretorion itäisimmässä osassa sijaitsee toinen merkittävä jäänne Rooman valtakunnasta: vuonna 23 valmistunut pretoriaanikaartin kasarmialue Castra praetoria, jonka muurien suojissa toimivat nykyisin Italian kansalliskirjasto ja armeija.
Rajat
Castro Pretorion rajat suhteessa naapurikaupunginosiin ovat seuraavat:
Charles Chaplinin filmografia
thumb|Chaplinin ensimmäisen pitkän ohjaustyön, [[Chaplinin poika|Chaplinin pojan (1921), mainosjuliste.]] Charles Chaplin oli yksi elokuvan varhaisajan merkittävimmistä elokuvantekijöistä, joka toimi näyttelemisen lisäksi myös elokuvien ohjaajana, käsikirjoittajana ja tuottajana sekä lopulta myös sävelsi elokuviensa musiikin. Hänen elokuvauransa käsitti yli 80 vuosina 1914–1967 kuvattua elokuvaa, joista 11 oli pitkiä elokuvia.
Chaplin teki ensimmäisen elokuvasopimuksensa Keystone-yhtiön kanssa vuonna 1914, ja siirtyi pian myös ohjaamaan ja ideoimaan omat elokuvansa. Hän esiintyi yhtiölle työskennellessään yhteensä 36 lyhytelokuvassa, näytellen yhdessä aikansa suosituimpien elokuvakoomikoiden, kuten Fatty Arbucklen ja Mabel Normandin, kanssa.
Keystone-sopimuksensa päätyttyä vuoden 1914 lopussa Chaplin allekirjoitti elokuvasopimuksen Essanay Film Manufacturing Companyn kanssa. Chaplinin Essanay-elokuvia pidetään hänen läpimurtonaan kansainväliseksi elokuvatähdeksi. Hän ohjasi ja ideoi tästä lähtien kaikki omat elokuvansa, Jesse T. Robbinsin toimiessa tuottajana ja Harry Ensignin kuvaajana. Essanaylla Chaplinin luottonäyttelijöiksi kohosivat muun muassa Bud Jamison, Lloyd Bacon ja Leo White sekä Edna Purviance, joka tuli esittämään naispääosia hänen elokuvissaan seuraavat kahdeksan vuotta. Sopimuksen alkupään elokuvissa Chaplinin vastanäyttelijänä esiintyi tunnettu koomikko Ben Turpin. Elokuvista ensimmäisen Chaplin kuvasi yhtiön studiolla Chicagossa, seuraavat viisi Nilesissä, San Franciscon lähellä ja loput Hollywoodissa.
Vuonna 1916 Chaplin siirtyi työskentelemään Mutual Film Corporationille ja alkoi myös toimia elokuviensa tuottajana. Mutual perusti hänen elokuviensa tuottamista varten emoyhtiön alaisen Lone Star Film Corporationin ja antoi Chaplinille oman Lone Star-studion Hollywoodiin. Mutualilla Chaplinin luottokuvaajaksi vakiintui Roland Totheroh, joka työskenteli Chaplinin kanssa lähes tämän koko loppu-uran ajan. Hänen luottonäyttelijöikseen Essanaylta seuranneiden näyttelijöiden lisäksi tulivat muun muassa Eric Campbell, Henry Bergman ja Albert Austin.
Vuonna 1918 Chaplin perusti oman tuotantoyhtiönsä ja rakennutti oman studionsa Hollywoodiin Sunset Boulevardin ja La Brea Avenuen kulmaan sekä teki elokuviensa levityssopimuksen First National Exhibitor's Circuit -yhtiön kanssa. Seuraavana vuonna hän perusti yhdessä Mary Pickfordin, Douglas Fairbanksin ja D. W. Griffithin kanssa oman levitysyhtiönsä, United Artistsin. Hän ei kuitenkaan alkanut tuottaa yhtiölle elokuvia ennen kuin vuonna 1923, jolloin hän siirtyi lopullisesti tuottamaan pitkiä elokuvia. Muutettuaan poliittisten ongelmiensa takia Yhdysvalloista Sveitsiin vuonna 1953 Chaplin tuotti vielä kaksi Englannissa kuvattua elokuvaa, joista ensimmäisen tuotantoyhtiönä toimi Archway-Attica ja toisen Universal Pictures.
Kaikki Chaplinin teokset varhaista Rosvo ystävänä -elokuvaa lukuun ottamatta ovat säilyneet nykypäivään. Chaplin omisti kaikkien vuoden 1918 jälkeen tuotettujen elokuviensa tekijänoikeudet ja huolehti tarkasti, että niiden negatiivit pysyivät hyväkuntoisina. Sen sijaan varhaiset Keystone-elokuvat olivat pitkään hyvin huonossa kunnossa ja niitä oli uudelleenleikattu vuosien aikana. Britannian elokuvainstituutti onkin viime vuosina pyrkinyt restauroimaan ne takaisin alkuperäiseen asuunsa.
1914
Kaikki elokuvat pituudeltaan yhden kelan mittaisia, ellei toisin mainita.
Essanay-elokuvat
Kaikki elokuvat pituudeltaan kaksi kelaa, ellei toisin mainita.
Mutual-elokuvat
Kaikki elokuvat pituudeltaan kaksi kelaa.
Guipry-Messac
Guipry-Messac on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Vilainejoen varrella, noin 31 kilometriä Redonin kaupungista koilliseen.
Historia
Alueella on ollut asutusta jo neoliittisella aikakaudella, mistä on yhä nähtävillä Gréesin menhir ja Chevaleriesin linjaus. Keltit saapuivat alueelle 700–500 eaa. Vilainejoesta tuli tuolloin kahden kelttiheimon rajajoki. Joen vasemman puolen asuttivat namnetit ja oikean coriosolitesit. Roomalaiset saapuivat alueelle 56 eaa. Tätä seurasi lähes kolmensadan vuoden rauha, jolloin alueelle muodostui useita maatiloja. Samalta ajalta on peräisin myös satama, joka oli luonnollinen päätepiste Vilainejokea ylös purjehtiville laivoille. 500-luvulla alueelle muutti lisää kelttejä Britanniasta. He ottivat haltuun joen oikean rannan ja perustivat plou de Guipryn. Frankit miehittävät joen vasemman rannan. Tämä johti Messacin ja Guipryn kaupunkien jatkuvaan konfliktiin, joka kesti lähes kolme vuosisataa. Keskiajalla kaupunkien satamat kasvoivat merkittävästi suolakaupalla. 1500-luvulla ylävirralle rakennettiin sulut, jolloin laivoilla pääsi Rennesiin saakka. Tämä johti kaupan vähenemiseen kaupungeissa.
1. tammikuuta 2016 Guipry ja Messac yhdistyivät muodostaen uuden Guipry-Messacin kunnan.
Aígeiros
Aígeiros (myös Égiros) on Kreikan kylä sekä samanniminen Komotinín kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αιγείρου, Dimotikí Enótita Aigeírou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Rodópin alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 493 ja varsinaisen Aígeiroksen kylän väkiluku 924 (vuonna 2011).
Aígeiroksen kylä sijaitsee linnuntietä noin 11 kilometriä lounaaseen Komotinín kaupungista. Aígeiroksen kunnallisyksikkö käsittää Komotinín kunnan lounaisosan Traakianmeren rannalla. Aígeiros oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Komotinín kuntaan yhdessä Néo Sidirochórin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Aígeiroksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Graždanskaja Oborona
Graždanskaja Oborona oli Jegor Letovin johtama ja perustama neuvostoliittolainen ja sittemmin venäläinen punkrock-yhtye.
Yhtyeen nimi tarkoittaa "väestönsuojelua". Yhtye tunnetaan myös lyhenteellä GrOb (ven. ГрОб), joka tarkoittaa "ruumisarkkua". Myös lyhenne GO (ven. ГО) on käytössä.
Alkutaival
Graždanskaja Oboronan juuret ovat 1980-luvun alussa, jolloin Letov ystävineen yritti luoda punkin, psykedeelisen rockin ja autotallirokin yhdistävää musiikkia projektissa nimeltään Posev (Посев, Kylvö). Nimi otettiin emigranttivenäläisten neuvostovastaista kirjallisuutta lännessä julkaisevalta kustantamolta. Jo se olisi riittänyt syyksi vaikeuksiin viranomaisten kanssa.
Moghreb Athletic Tétouan
Moghreb Athletic de Tétouan marokkolainen jalkapalloseura. Marokon pääsarjassa pelaava Moghreb Tétouan perustettiin vuonna 1922. Seuran edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa 15 000-paikkaisella Saniat Rmelillä.
Graždanskaja Oborona
Alkutaival
Edellä mainituista vaikeuksista johtuen vuonna 1985 aloitetut albumit Poganaja molodjož (Turmeltunut nuoriso) ja Optimizm (Optimismi) saatiin valmiiksi vasta kolmea vuotta myöhemmin. Sitä ennen Letov äänitti vuonna 1986 omskilaisen rock-muusikon Jevgeni Filatovin kanssa akustisen albumin Igra v biser pered svinjami (Lasihelmipeliä sioille). Nimi on sanaleikki, jossa yhdistyvät sanonta helmiä sioille ja Hermann Hessen romaanin nimi Lasihelmipeli. Levyn materiaalista osa oli peräisin jo vuodelta 1983, osa taas tuoretta. Monet kappaleista saivat sähköisen toteutuksen yhtyeen myöhemmillä albumeilla, erityisesti Punaisella levyllä.
Vuonna 1987 yhtye julkaisi kaiken kaikkiaan viisi albumia: Krasnyi albom (Punainen levy), Myšelovka (Hiirenloukku), Horošo!! (Hyvä!!), Totalitarizm (Totalitarismi) ja Nekrofilija (Nekrofilia). Vaikka levyjen muusikkolista oli muuten sama, siinä esiintyi outoja nimiä kuten rumpali Lukitš, joka on yksi Leninin salanimistä ja basisti Kilgor Traut, joka on venäjännös Kurt Vonnegutin kirjojen päähenkilö Kilgore Troutista. Soolokitaristina ja äänensärkijänä (englannin sanasta fuzz, joka tarkoittaa slangissa myös poliisia) toimi majuri Meškov. Myöhemmin Letov tunnusti tehneensä ja äänittäneensä yksin kaikki levyt, ja Meškovin olleen häntä ahkerasti kuulustelleen KGB-upseerin nimi. Hän myös kertoi mielisairaala-aikanaan opetelleensa soittamaan kitaraa ja bassoa, jotta pystyisi tarvittaessa tekemään musiikkia vaikka yksin.
Vuonna 1988 Letov nauhoitti jälleen yksinään kolme albumia: Tak zakaljalas stal (Näin teräs karaistui), viittaus Nikolai Ostrovskin romaaniin Kuinka teräs karkaistui ja siitä tehtyyn elokuvaan); Vsjo idjot po planu (Kaikki sujuu suunnitelmien mukaan) ja Bojevoi stimul (Taistelutahto). Äänityspaikkana oli yksi Letovin kodin huoneista, josta myöhemmin tuli kuuluisa Grob-studio. Vielä tuohon aikaan yhtye ei voinut esiintyä julkisesti missään, eikä sen levyjä julkaistu virallisesti. Levyjä oli kuitenkin saatavilla kaikkialla Neuvostoliitossa ja yhtye oli hyvin suosittu, samaa sarjaa Kinon, Alisan, Nautilus pompiliuksen ja Bravon kanssa. GrObin musiikkia saattoi kuulla salaisissa kotikonserteissa mustasta pörssistä ostetuilta tai tuttavilta kopioiduilta c-kaseteilta. Kasetteja kopioitiin edelleen omille tuttaville, jotka taas levittivät niitä eteenpäin. Olikin varsin tavallista, että musiikin tekninen laatu oli näillä magnitizdat-kopiolla hyvin kehno.
Perestroikan aika
Vuosina 1988-1989 yhtye keikkaili ahkerasti ja sen kokoonpano vaihtui useasti. Alkuperäisjäsenten Letovin ja Rjabinovin lisäksi yhtyeessä soittivat ainakin Oleg Sudakov (yhtyeen pitkäaikainen tuottaja), Igor Ževtun, Dmitri Selivanov, Janka Djagileva, Jevgeni Dejev, Arkadi Klimkin, Vadim Kuzmin (sittemmin tunnettu nimellä Tšornyi Lukitš (Чёрный Лукич, "Musta Lenin"), Igor Starovatov ja Viktor Sologub.
Graždanskaja Oborona pääsi ensimmäistä kertaa oikeaan levytysstudioon vuonna 1989 Leningradissa. Paikallisen Auktsion-yhtyeen omistamassa studiossa he nauhoittivat studiolive-levyn nimeltään Pesni radosti i stšastja (Ilon ja onnen lauluja) sekä paljon materiaalia myöhemmin samana vuonna julkaistua neljää albumia varten: Zdorovo i vetšno ( Mainiota ja ikuista), Armageddon-pops (Populäärimusiikkia Harmageddonista) Voina (Sota) ja Russkoje pole eksperimentov (Venäläinen koekenttä).
Huhtikuussa 1989 yhtyeen kitaristi Selivanov teki itsemurhan hirttäytymällä, mitä Letov kommentoi tyylinsä mukaisesti laulussaan : "Kevätsade kasteli herkkukaupan, Muusikko Selivanov kuristi itsensä kaulaliinalla, Kukaan ei tiennyt, että tulee hauskaa, Kukaan ei tiennyt, että kaikille tulee niin hauskaa".
Vuosina 1988-1990 Letov, Rjabinov ja Sudakov nauhoittivat kaiken kaikkiaan 15 albumia sivuprojektissaan Kommunizm (Kommunismi).
1990-luku ja uusi Venäjä
Vanha tuttu nimi otettiin kuitenkin käyttöön kolmen vuoden kuluttua, ja "uusi" Graždanskaja Oborona soitti ensimmäisen keikkansa joulukuussa 1993. Konsertti päättyi mellakkaan yleisön ja miliisin välille sen jälkeen kun miliisi yritti estää liiallisen yleisömäärän pääsyn saliin. Samoihin aikoihin Letov ilmoitti muuttuneesta poliittisesta kannastaan eli tuestaan kansallismieliselle bolsevikkipuolueelle. Monet ottivat ilmoituksen järkyttyneinä vastaan, syyttivät anarkistina ja antikommunistina pitämäänsä Letovia petturiksi ja käänsivät häenelle selkänsä. Seuraavat vuodet Letov ja hänen yhtyeensä kiersivätkin maata äärikommunistien tukeman rock-liikkeen tilaisuuksissa. Letov myös tuki kommunistijohtaja Gennadi Zjuganovia vuoden 1996 presidentinvaaleissa.
Vuonna 1995 yhtye julkaisi levyt Solntsevorot (Päivänseisaus) sekä Nevynosimaja ljogkost bytija (Olemisen sietämätön keveys).
Vuonna 1998 Letov ylläi yllättäen en jättää Kansallisbolsevstisen puolueen ia sanoutuu irti poliittisista äärilikkeistä. Vuonna 1999 Rjai ov jättää yhtyeen ja hänen paiiansa ottaa Letovin vaimo Natalia Tšumakova.
2000-luku
Vuonna 2002 yhtye julkaisi levyn Svjozdopad (Tähdenlento), joka sisältää pelkästään vanhoja neuvostoaikaisia poliittisia ja muita kaikkien tuntemia lauluja. Vuonna 2004 yhtye juhli 20-vuotista taivaltaan esiintymällä runsaasti konserteissa. Usein mukana oli entisiä jäseniä yhtyeen historian varrelta. Tuolloin myös kuvattiin ensimmäinen yhteen konsertti-DVD. Niin ikään vuonna 2004 yhtye äänitti kaksi albumia: Dolgaja šastlivaja žizn (Pitkä ja onnellinen elämä) ja seuraavana vuonna ilmestynyt Reanimatsija (Elvytys), joilla yhtyeen musiikillinen linja muuttui. Sanoitukset olivat täysin epäpoliittisia ja musiikkityyliä kuvattiin psykedeeliseksi autotallirokiksi. Levyt saivat hyvät arvostelut erityisesti musiikillisten ansioidensa sekä äänitysten parantuneen teknisen laadun ansiosta. Teknisen laadun parantuminen luettiin erityisesti rumpali Pavel Peretoltšinin ansioksi, joka oli liittynyt yhtyeeseen vuonna 2005 ja työskennellyt myös tuottajana. Yhtyeen levyillä alkoi kuulua monikerroksista kitarointia sekä urkuja.
Vuodesta 2005 lähtien Letov ja Natalia Tšumakova alkoivat remasteroida yhtyeen vanhoja äänityksiä ja julkaista niitä uudelleen digitaalisessa muodossa erikoispainoksina oheisvihkosten kera, jotka sisälsivät runsaasti kuvia, tekstiä ja kommentteja.
Voiton päivänä 9. toukokuuta 2007 ilmestyi yhtyeen albumi Zatšem snjatsa sni (Miksi unia nähdään), joka arvosteluissa kehuttiin yhtyeen valoisimmaksi ja positiivisimmaksi levyksi. Siitä ei mm. löydetty yhtään rumaa sanaa. Albumin julkaisukiertue jatkoi muutamaa vuotta aloitettua linjaa, jossa konserttipaikat olivat suuria ja niiden tekniset järjestelyt vaikuttavat. Levynjulkistamiskonsertti Moskovassa päätyi jälleen DVD:lle. Saman vuoden syksyllä yhtye kävi esiintymässä Norjan Tromssassa Ordkalotten-tapahtumassa. Sen jälkeen kiertue jatkui Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa. Toinen suuri kiertue oli suunniteltu vuoden 2008 alkupuolelle. Suunnitelmat kuitenkin kariutuivat Letovin äkilliseen kuolemaan kotikaupungissaan Omskissa 19. helmikuuta 2008. Kiertue muuttui lukuisiksi muistokonserteiksi ja valtavaksi huomioksi mediassa. Kommenteissa Letov laajalti tunnustettiin venäläisen rokin uranuurtajaksi.
Letovin kuoleman jälkeen yhtyeeltä julkaistiin kokoelmalevy vuonna 2009 sekä vanha konserttitaltiointi vuonna 2010. Myös muutama Letovilta jäänyt uudelleenjulkaisu saatettiin loppuun. Yhtye ei ole tiettävästi esiintynyt Letovin kuoleman jälkeen, ja kaikki toiminta yhtyeen kotisivuilla on keskittynyt Letovin muiston vaalimiseen ja vanhan materiaalin uudelleenjulkaisuista tiedottamisiin.
Waldo
Marko Reijosen isä oli Suomeen mm. Kauniiden ja rohkeiden näyttelijöitä kiertueelle tuonut Heikki "Hessu" Reijonen. Hänen siskonsa Mia oli kilpailijana suomalaisen Big Brother -televisiosarjan toisella tuotantokaudella. Reijonen asuu perheensä kanssa Lepsämässä Nurmijärvellä. Hänellä on myös ollut kauppakeskuksissa Sello ja Myyrmanni vaateliike nimeltä Waldo's Clothing. Kaupat ovat kuitenkin lopettaneet jo toimintansa.
Pieni ja ihmeellinen
Pieni ja ihmeellinen on Retropop-yhtyeen ensimmäinen single samannimiseltä debyyttialbumilta. Single julkaistiin latauskaupoissa helmikuussa ja CD-versiona maaliskuussa 2008.
Musiikkivideo
Jussi Kemppainen ohjasi nimikkokappaleeseen avaruusaiheisen musiikkivideon. Video on kuvattu Viitasaarella joulukuussa 2007. Toukokuussa 2008 video voitti vuoden 2007 Yleisö Muuvin keräten 52 prosenttia kaikista äänistä. Video löytyy myös SingStar SuomiPop PlayStation-laulupelistä, joka julkaistiin keväällä 2009.
SinäMinä
thumb|242px|Sinä&Minä vuodelta 1995. SinäMinä oli oululainen nuortenlehti, jota julkaisi MM-Kustannus Juntunen Ky. Kohderyhmä ovat noin 12–19-vuotiaat teini-ikäiset tytöt. Lehti julkaisi novelleja, julkkishaastatteluja, kauneudenhoito-ohjeita ja muotia. Lehdessä oli myös julisteita, fanikuvia ja kaikkea nuorten elämään liittyvää. Lehti ilmestyy kerran kuussa. Se perustettiin vuonna 1969 nimellä Sinä & Minä ja sitä julkaisi aiemmin oululainen Kolmiokirja. SinäMinän julkaisu päättyi vuonna 2010.
Kallunkijärvi (Salla)
Kallunkijärvi on saareton järvi Sallan kaakkoisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,5 neliökilometriä. Etäisyys Sallan kuntakeskuksesta on 22 kilometriä eteläkaakkoon.
Maantiede
Kallunkijärven pääaltaan pituus lännestä itään on 3,8 kilometriä. Pääaltaan eteläpuolella sijaitsee Iivananlahti, ja sen eteläpuolella Majavalampi (238,1 metriä mpy), joka luokitellaan omaksi järvekseen. Kallunkijärven pohja kumpuilee, vähintään kymmenen metriä syviä alueita on useita. Syvin kohta, 20 metriä, sijaitsee järven länsipuoliskolla. Itäpuoliskolla on kaksi noin 15 metriä syvää kohtaa. Iivananlahden syvin kohta on 4,2 metriä.
Kallunkijärven etelärannalla on Kallunki-nimisen kylän kulttuurimaisema, pohjoinen ranta on metsäistä. Kallunkijärveen virtaa Onkamojoki pohjoisesta ja laskuojia idästä Niittylammilta ja Tammakkolammelta. Lännestä Potkujärveltä virtaa Myllyoja. Kallunkijärven luusua sijaitsee Iivananlahden eteläosassa Kotasalmessa, josta virta vie Majavalammen, Savinajoen ja Kivijärven kautta Näsmäjärveen (238,0 metriä mpy). Savinajoki jatkuu Näsmäjärveltä kaakkoon.
Kallunkijärven vesitilavuus on 17 227 000 kuutiometriä.
Kallunkijärvi (73.081.1.004) kuuluu Kallunkijärven alueeseen (73.081), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Onkamojoen valuma-alue (73.08). Kallunkijärvi on Kallunkijärven alueen laajin vakavesi. Sitä seuraavat Jystämöjärvi ja Näsmäjärvi. Alueeseen kuuluu 27 vähintään hehtaarin laajuista järveä.
Kallunkijärvi on neljänneksi laajin Sallan yli 800:sta järvestä.
Karjalan lunnaat
Karjalan lunnaat on Ilkka Remeksen romaani, jonka WSOY on julkaissut vuonna 1998.
Juoni
Romaanissa suomalais-amerikkalainen Maria Fillmore suorittaa Venäjän mafialta saamaansa tehtävää: Naton laajeneminen on pysäytettävä. Huippukokouksessa Suomen, Yhdysvaltain ja Venäjän presidentit myrkytetään ja vastalääke on vain Fillmorella. Fillmore pettää toimeksiantajansa ja vaatiikin Karjalan palauttamista.
Palkinnot
Suomen dekkariseura palkitsi kirjan Vuoden johtolanka -palkinnolla vuonna 1999.
Karjalan lunnaiden kritiikissään Jake Nyman arvioi Remeksen tuotantoa sanoen "Remestä on turha verrata enää lajityypin ulkomaisiin huippunimiin – itse asiassa tomclancyt ja kenfollettit saavat olla mielissään, jos heitä verrataan Ilkka Remekseen".
Eetu
Eetu on suomalainen miehen etunimi ja johdannainen brittiläistä alkuperää olevasta Edward-nimestä. Nimi oli käytössä ainakin jo 1800-luvulla ja yleistyi jonkin verran vuosina 1900–1919. Tämän jälkeen kuitenkin tuli aika, jolloin nimen Eetu antaminen lapselle väheni. Hyvin suosituksi se tuli vasta 1900-luvun lopulla: vuosina 1980–1999 se annettiin 5 253 ja vuosina 2000–2009 yhden vuosikymmenen kuluessa jo 6 045 pojalle. Kaiken kaikkiaan nimi Eetu on Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 16 405 miehelle ja alle 15 naiselle.
Pata Pata
Pata Pata on eteläafrikkalaisen laulajan Miriam Makeban tunnetuimpiin kuuluva kappale. Laulun kirjoitti toinen eteläafrikkalainen muusikko Dorothy Masuka ja Makeba levytti sen ensi kertaa 1957, kun hän yhä asui Etelä-Afrikassa.
Laulu julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 1967 samannimisellä studioalbumilla. Se menestyi Billboard Hot 100 -listalla ja saavutti sijan 12.
Beekkantin metroasema
Beekkant on Brysselin metron asema Molenbeek-Saint-Jeanin kunnassa. Sitä käyttävät linjojen 1, 2, 5 ja 6 junat.
Beekkant avattiin vuonna 1981. Vuoteen 1982 asti se oli linjan 1 läntinen pääteasema.
Myllylahti (Kuhmoinen, Harmoinen)
Myllylahti on Pirkanmaalla Kuhmoisissa ja Päijät-Hämeessä Padasjoella Harmoisen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummennen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 78,7 metriä mpy. Lummenne laskee järveen Harmoistenjokea pitkin. Myllylahti laskee sen kaakkoispäästä lähtevää 200 metriä pitkää jokea pitkin Päijänteen Harmoistenlahteen. Laskujoen pudotus on 0,4 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimettömänä.
Vuoden 1965 peruskartassa järven koillisrantojen lisäksi myös järven eteläpuolella oli peltoja. Vuoteen 1985 mennessä järvelle oli rakennettu lisää taloja ja järven eteläpuoliset pellot olivat osin metsittyneet.
Isokrassi
Isokrassi (Lepidium latifolium) on monivuotinen, Euraasiassa kasvava ruohovartinen ristikukkaiskasvi. Suomessa laji on harvinainen ja rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko
Isokrassi on 30–100 cm, joskus jopa yli metrin korkea, kalju kasvi. Sen lehdet ovat isoja, ruodillisia, soikeita ja tiehästi sahalaitaisia. Ylemmät lehdet ovat kapeita ja ehytlaitaisia. Kasvin kukinto on iso, haarova ja tiheäkukkainen. Isokrassi kukkii heinä-elokuussa valkoisin, pienin kukin. Lidut ovat soikeita ja siipipalteettomia. Isokrassilla on monihaarainen, laaja juurakko.
Levinneisyys
Isokrassin levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopasta Aasiaan, Pohjoismaiden eteläosiin ja Pohjois-Afrikkaan. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös mm. Pohjois-Amerikkaan. Suomessa isokrassia esiintyy harvinaisena rannoilla Ahvenanmaalla ja Turun saaristossa. Satunnaisesti isokrassia tavataan myös satamakaupungeista ja sisämaasta, mutta esiintymät eivät ole olleet pitkäikäisiä.
Elinympäristö
Suomessa isokrassi kasvaa saaristossa aivan meren rantaviivan tuntumassa. Aallokko ja jäät eivät juuri haittaa kasvia, sillä tukeva juurakko pitää kasvin tiukasti kiinni rantasorakossa.
Käyttö
Isokrassi on syötävä ja sitä on myös aikaisemmin ilmeisesti viljelty Euroopassa. Kasvissa on sinappia ja pippuria muistuttava maku. Kasvin kaikkia osia, myös siemenkotia, voi syödä. Nuoria lehtiä voi käyttää salaatissa, siemeniä on käytetty mausteena.
Valkoposkisorsa
Valkoposkisorsa (Anas bahamensis) on puolisukeltajiin kuuluva lintulaji.
Ulkonäkö
Koiras- ja naarasyksilöt näyttävät samanlaisilta. Valkoposkisorsa on väritykseltään suurimmalta osin ruskea valkoisia poskia ja puna-harmaata nokkaa lukuun ottamatta. Poikasten nokka on kokonaan harmaa. Valkoposkisorsan levinneisyysalueella ei esiinny muita samannäköisiä lintuja.
Levinneisyys ja elinympäristö
Valkoposkisorsaa tavataan Karibialla, Galapágossaarilla ja muualla Etelä-Amerikassa. Se viihtyy parhaiten hieman suolaisissa vesissä, kuten murtovetisissä järvissä, estuaareissa ja mangrovesoilla. Itäisessä Pohjois-Amerikassa nähdyt yksilöt voivat olla vankeudesta paenneita.
Ravinto
Valkoposkisorsa käyttää ravinnokseen vesikasveja ja pikkueläimiä, jotka se pyydystää sukeltamalla puolittain veden alle. Pesän valkoposkisorsa tekee maalle kasvillisuuden suojaan, kuitenkin lähelle vettä.
Alalajit
Valkoposkisorsa jaetaan kolmeen alalajiin, jotka voidaan sijoittaa kahteen eri ryhmään:
Byzantion
Byzantion oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Propontisessa Traakiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi myöhemmän Konstantinopolin ja nykyisen Istanbulin paikalla.
Byzantionin perustivat Megarasta saapuneet kreikkalaiset siirtokuntalaiset Bosporinsalmen lounaisrannalle noin vuonna 660 eaa. Byzantion oli sijaintinsa vuoksi merkittävä kauppakaupunki. Se oli myös tärkeä strategisesti, minkä vuoksi se oli usein sotatoimien kohteena. Konstantinus Suuri perusti kaupungin uudelleen Konstantinopolina eli ”Uutena Roomana”, joka rakennettiin vuosina 325–330. Byzantion on antanut nimensä Bysantin valtakunnalle, sillä kaupungin perillinen Konstantinopoli toimi valtakunnan pääkaupunkina.
Maantiede
Byzantion sijaitsi Bosporoksen eli Bosporinsalmen eteläpäässä sen länsirannalla eli Euroopan puolella. Se oli rakennettu samalle kolmionmuotoiselle niemelle, jossa myös myöhempi Konstantinopoli sijaitsi ja nykyisen Istanbulin ydin edelleen sijaitsee. Sitä rajasi etelässä Propontis (nyk. Marmaranmeri), joka yhdisti Bosporoksen Hellespontokseen (nyk. Dardanellit), ja pohjoispuolella lahti, joka tunnetaan nykyisin nimellä Kultainen sarvi; antiikin aikana sitä kutsuttiin vain Sarveksi.
pienoiskuva|vasen|upright=1.3|Byzantionin sijainti kartalla. Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi kukkula, joka sijaitsi kaupungin niemen koilliskärjessä, toisin sanoen sama kukkula, jolla nykyisin sijaitsevat Topkapın palatsi ja Hagia Sofia. Ksenofon kutsuu sitä paitsi nimellä akropolis myös nimellä akra. Myöhemmän Konstantinopolin seitsemästä kukkulasta tämä oli itäisin. Klassisen antiikin aikainen kaupunki käsitti jonkin verran laajemman alueen kuin Konstantinopolin I alue, ja vaikuttaa ulottuneen kolmelle sen alueista. Dionysios Byzantionlaisen mukaan Byzantionin ympärysmitta oli 40 stadioninmittaa eli yli seitsemän kilometriä. Kaupungin satamana toimi Kultaisen sarven lahti. Se oli sekä suojaisa, tilava että tarpeeksi syvä suurillekin laivoille, ja siellä oli vain vähäinen vuorovesi, mikä teki siitä erinomaisen sataman.
Byzantionin sijainti oli harvinaisen edullinen kaupan ja merenkulun kannalta, sillä se sijaitsi Euroopan ja Vähän-Aasian sekä Aigeianmeren ja Mustanmeren välisen liikenteen solmukohdassa. Merivirtojen ja tuulten tyypilliset suunnat pakottivat kaikki alukset purjehtimaan aivan kaupungin edustalta, mikä mahdollisti ohikulkevien laivojen verottamisen. Keskeinen sijainti oli luonnollisesti myös strategisesti tärkeä. Samaan aikaan kaupungin niemi oli hyvä puolustuksen kannalta. Kaupungin paikka oli edullinen myös kalastuksen kannalta, sillä merivirtojen ansiosta sen ohi ui suuria tonnikala- ja makrilliparvia. Kaikki nämä tekijät yhdessä selittävät kaupungin merkitystä antiikin historiassa. Näin Byzantionin sijainnissa yhdistyivät, kuten antiikin lähteet asian kuvaavat, turvallisuus, erinomaiset mahdollisuudet kaupankäynnille, kaikki luonnon suomat lahjat sekä kuvauksellinen maisema.
Byzantionin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen pinta-alaksi on arvioitu noin neliökilometriä. Se käsitti Traakian niemimaan itäosan Mustanmeren, Propontiin ja Bosporoksen välissä. Lännessä raja kulki suunnilleen Delkoksen kohdalta Mustanmeren rannalta Athyrakseen Propontiin rannalle. Tämän rajan pohjoisosa oli yhteistä rajaa traakialaisten kanssa, ja eteläosa puolestaan rajaa Selymbrian poliksen kanssa. Ainakin jossakin välissä Byzantionin hallussa oli alueita myös Bosporoksen itäpuolelta eli Vähän-Aasian puolelta, jossa se muun muassa kilpaili salmen pohjoissuun lähellä sijainneen Zeus Urioksen pyhäkön hallinnasta Khalkedonin kanssa. Khalkedonin kaupunki sijaitsi suunnilleen Byzantionia vastapäätä salmen itärannalla.
Arkaainen kausi
Byzantionin paikalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella kaudella. Byzantionin kaupungin perustivat Megarasta tulleet siirtokuntalaiset arkaaisella kaudella noin vuonna 660 eaa. (tai 658/657 eaa.). Herodotoksen mukaan kaupunki perustettiin 17 vuotta läheisen Khalkedonin jälkeen. Antiikin lähteiden mukaan Byzantionin paikalla olisi ollut varhaisempi asutus nimeltä Lygos. Siirtokuntalaisten johtajaksi mainitaan Byzas, jonka mukaan kaupunki sai nimensä.
Kerrotaan, että Delfoin oraakkeli kehotti siirtokuntalaisia perustamaan kaupunkinsa vastapäätä ”sokeiden maata”. Tämä viittasi vastarannalla sijainneeseen Khalkedoniin, jonka paikka oli huomattavasti huonompi, vaikka se oli perustettu aiemmin; sen perustajat olisivat yhtä hyvin voineet valita Byzantionin paljon edullisemman paikan.
Vuonna 628 eaa. megaralaiset lähettivät Byzantioniin toisen siirtokuntalaisjoukon Zeuksippoksen johdolla. Megaralaiset saivat jommassakummassa vaiheessa ilmeisesti apua myös muilta kreikkalaisilta. Perustamiseen osallistuneiksi mainitaan Argos, Boiotia, Korintti, Ateena, Karystos, Mykene ja Sparta. Joka tapauksessa kaupungissa oli myöhemminkin megaralainen enemmistö. Aristoteles mainitsee, että jossakin vaiheessa myöhemmin tullut väestönosa punoi salajuonia, ja heidät karkotettiin kaupungista asevoimin. Tämä ajoittuu todennäköisesti jo arkaaiselle kaudelle.
Heti perustamisestaan lähtien byzantionlaiset joutuivat sotimaan paikallisten traakialaisten heimojen kanssa. Otanes, Dareioksen Traakian rannikon joukkojen komentaja, valtasi Byzantionin Persialle noin vuonna 513 eaa. Byzantion liittyi Joonian kaupunkien niin kutsuttuun Joonian kapinaan Persiaa vastaan vuosina 499–494 eaa. Persian käytössä olleen foinikialaisen laivaston ollessa lähestymässä kaupunkia monet byzantionlaiset samoin kuin khalkedonlaiset pakenivat Mesembriaan.
Deloksen meriliitossa
Pausanias vapautti Byzantionin persialaisten vallasta klassisen kauden alussa vuoden 479 eaa. Plataiain taistelun jälkeen. Kimon valtasi kaupungin Ateenalle noin vuonna 472 eaa. Tämän myötä Byzantion tuli osaksi Ateenan johtamaa Deloksen meriliittoa. Se oli todennäköisesti liiton alkuperäisjäseniä. Alkuvaiheessa Byzantion osallistui liiton toimintaan antamalla Ateenan käyttöön laivoja, ennemmin kuin maksamalla veroa. Liiton verotusluetteloissa se esiintyy vuosina 454/453–428/427 eaa. ja ehkä vielä 425/424 eaa.
Vuonna 441/440 eaa. Byzantion liittyi Samoksen kapinaan Ateenaa vastaan, mutta joutui myöhemmin alistumaan takaisin Ateenan valtaan. Vuonna 416 eaa. byzantionlaiset tekivät yhdessä khalkedonlaisten kanssa sotaretken Bithyniaan ja syyllistyivät suuriin julmuuksiin. Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken jälkeen vuonna 411 eaa. Byzantion erkaantui liitosta toisen kerran.
Spartan vallan alla, toinen Ateenan liitto
pienoiskuva|upright=1.06|Byzantionin lyömä [[drakhma, n. 350 eaa.]]
Vuonna 408 eaa. Byzantionissa oli Spartan varuskunta, ja ateenalaiset piirittivät kaupunkia Alkibiadeen johdolla. Kun saarrettu kaupunki kärsi nälästä, Kydon ja joukko byzantionlaisia avasi kaupungin portit ateenalaisille eräänä yönä. Kaupungille myönnettiin hyvät antautumisehdot. Tämän jälkeen Byzantion pysyi uskollisena Ateenalle vuoteen 405 eaa. saakka. Lysandros valtasi Byzantionin takaisin Spartalle kyseisenä vuonna käydyn Aigospotamoin taistelun jälkeen, ja asetti kaupungin sotilaskäskynhaltijaksi Sthenelaoksen.
300-luvun eaa. alkupuolella, joko Knidoksen taistelun jälkeen vuonna 394 eaa. tai Antalkidaan rauhan jälkeen vuonna 387/386 eaa., Byzantion liittyi Spartan vastaiseen liittoon, jonka muut jäsenet olivat Samos, Kyzikos, Efesos, Iasos, Knidos ja Rhodos sekä mahdollisesti myös Lampsakos, Theba, Kroton ja Zakynthos. Vuonna 378 eaa. Byzantion liittyi toiseen Ateenaan liittoon, ja oli sen perustajajäseniä Rhodoksen, Khioksen ja Mytilenen ohella. Thrasybulos vaihtoi kaupungin valtiomuodon oligarkiasta demokratiaksi. Epameinondas kävi Byzantionissa vuonna 363 eaa., ajoi pois Lakheen johtamat ateenalaiset joukot ja sai monet Ateenan liittolaiset siirtymään puolelleen. Myöhemmin Byzantion palasi liittoon Ateenan kanssa, mutta erkani siitä vuonna 357 eaa. tekemällä liiton Rhodoksen, Khioksen, Kosin ja Kaarian kuninkaan Mausolloksen kanssa Ateenaa vastaan. Tämä johti vuosien 357–355 eaa. ensimmäiseen liittolaissotaan. Sen päättäneessä rauhansopimuksessa Ateenan täytyi hyväksyä Byzantionin ero liitosta. Noin vuonna 354/353 eaa. Byzantion puuttui Khalkedonin asioihin ja vei sinne demokratian.
Sota Filippos II:ta vastaan
Noin vuonna 352/351 eaa. Byzantion solmi liiton Makedonian kuninkaan Filippos II:n kanssa. Vuonna 340 eaa. Filippos yritti kuitenkin vallata Byzantionin osana suurempaa hankettaan saada Aigeianmeren pohjoisrannikon kreikkalaiskaupungit haltuunsa, ja aloitti kaupungin piirittämisen. Seurauksena Byzantion liittoutui jälleen Ateenan kanssa. Ateenalaiset pelkäsivät Filippoksen pysäyttävän heille elintärkeät viljakuljetukset Mustaltamereltä, ja julistivat tämän takia ja Demostheneen yllyttämänä sodan Filipposta vastaan ja lähettivät kaupunkiin apujoukkoja. Ateenan laivasto, jota johti Khares, kärsi aluksi tappion. Seuraavana vuonna eli 339 eaa. Khareen korvasi laivaston johdossa Fokion, joka menestyi niin, että Filippos joutui lopulta luopumaan piirityksestä.
Kerrotaan, että kyseisen piirityksen aikana, kun makedonialaiset kerran olivat lähes valtaamaisillaan kaupungin, taivaalle ilmestyi valo, joka paljasti vaaran kaupunkilaisille. Hesykhios Miletoslainen, joka kertoo saman tarinan, lisää, että tämän kunniaksi kaupunkiin pystytettiin patsas soihtua kantavalle Hekatelle. Puolikuun, joka esiintyy Byzantionin lyömissä rahoissa, ja jonka osmaniturkkilaiset myöhemmin omaksuivat tunnuksekseen valloitettuaan Konstantinopolin, arvellaan symboloineen samaa ennettä.
Onnistunut isku muutoin onnekasta Filipposta vastaan oli yksi Demostheneen uran huippuhetkiä, ja hän mainitsee tapahtumat usein Puheessaan kunniaseppeleestä. Hän kertoo, että byzantionlaiset myönsivät ateenalaisille kiitoksena isopoliteia-oikeudet eli kaupunkinsa täydet kansalaisoikeudet ilman kansalaisuuteen kuuluneita rasitteita. Demosthenes sanoo myös, että kiitoksena byzantionlaiset ja perinthoslaiset päättivät pystyttää Bosporoksen rannalle kolme 16 jalan korkuista patsasta, jotka esittivät byzantionlaiset ja perinthoslaiset seppelöimässä Ateenan kansaa.
Hellenistinen kausi
pienoiskuva|upright=1.06|Byzantionissa [[Lysimakhos|Lysimakhoksen nimellä lyöty tetradrakhma, n. 150–100 eaa. Kuvituksessa Aleksanteri Suuren pää sekä istuva Athene Nikeforos ja teksti, monogrammi ja kirjaimet  valtaistuimen alla.]]
Aleksanteri Suuri ymmärsi Byzantionin strategisen merkityksen ja otti sen osaksi valloituksiaan. Hänen seuraajansa antoivat kaupungille itsenäisemmän aseman. Hellenistisellä kaudella byzantionlaiset olivat toistuvasti sodissa barbaarien kanssa, eivätkä kyenneet torjumaan näiden hyökkäyksiä sen enempää sotilaallisesti kuin rahallakaan. Vuonna 279 eaa. byzantionlaisten täytyi myöntyä maksamaan galleille vuosittaisena verona suuria summia, jotta nämä eivät olisi hävittäneet heidän alueitaan. Tämä pakotti byzantionlaiset keräämään lisää tulleja ohikulkeneilta laivoilta, mikä johti puolestaan sotaan Rhodoksen kanssa. Tässä sodassa Byzantion sai tukea Pergamonin kuninkaalta Attalokselta, kun taas Bithynian kuningas Prusias tuki Rhodosta. Byzantionlaiset yrittivät asettaa Prusiaan sedän Tiboiteen hänen kilpailijakseen kruunusta. Prusias valtasi Byzantionin Vähän-Aasian puoleiset alueet, kun taas traakialaiset ahdistivat heitä Euroopan puolella. Vuonna 219 eaa. solmittiin rauha gallokreikkalaisen kuninkaan Cavaruksen johdolla. Rauhanehdot olivat Byzantionille huonot.
Roomalainen kausi
pienoiskuva|upright=1.06|Byzantionin lyömä raha, 1. vuosisadan eaa. loppu tai 1. vuosisata jaa. Kuvituksessa [[Artemis sekä tähti ja puolikuu.]]
Septimius Severuksen ja Pescennius Nigerin välisessä sisällissodassa Byzantion oli viimeksi mainitun puolella. Severus kukisti Nigerin vuonna 194, mutta Byzantion sinnitteli piirittäjiä vastaan vielä vuoden. Dion Kassioksen mukaan Byzantionin piiritys kesti yhteensä yli kaksi vuotta. ​Severus kohteli kaupunkilaisia julmasti. Kaupunki tuhottiin, sen sotilaat ja virkamiehet tuomittiin kuolemaan, kansalaisten omaisuus ryöstettiin, ja kaupungin alue luovutettiin perinthoslaisille, niin että se lakkasi olemasta poliittisena toimijana.
Myöhemmin kaupunki rakennettiin uudelleen, ja tekoaan katunut Severus rakennutti sinne lukuisia julkisia rakennuksia. Kaupungille annettiin uusi nimi Augusta Antonina Antoninus Bassianuksen eli Caracallan kunniaksi. Caracalla palautti kaupungin asukkaille sen oikeudet. Edward Gibbon huomauttaa, että Byzantionin muurit tuhotessaan Severus tuli tuhonneeksi Rooman merkittävimmän linnoituksen Mustanmeren ja Vähän-Aasian barbaariheimoja vastaan. Myöhempinä aikoina tämä kostautui, kun gootit pääsivät purjehtimaan esteettä Bosporoksen läpi Välimerelle.
Gallienuksen (keisarina 253–268) sotilaat surmasivat suuren osan Byzantionin asukkaista, lukuun ottamatta niitä, jotka olivat jo paenneet kaupungista. Claudius Gothicuksen aikana (268–270) jäljelle jääneet byzantionlaiset taistelivat gootteja vastaan.
Diocletianuksen tekemässä tetrarkiajaossa Byzantion kuului valtakunnan itäosaan. Se kuului Thracian diokeesiin ja Europan provinssiin. Tetrarkian aikana Nikomedeia oli Byzantionia tärkeämpi paikka. Diocletianuksen kruunusta luopumista vuonna 305 seuranneiden sisällissotien aikaan Byzantionin linnoitteita oli selvästi vahvistettu, sillä Licinius perääntyi sinne Hadrianopoliissa vuonna 324 kärsimänsä tappion jälkeen, ja Konstantinus piiritti kaupunkia rakennuttamalla muurien korkuisia kukkuloita ja niille piiritystorneja, joista kaupunkia ammuttiin niin pitkään, kunnes se joutui lopulta antautumaan.
”Uuden Rooman” perustaminen
Byzantionin edullinen sijainti Euroopan ja Aasian välillä, joka teki siitä kuin luonnostaan suuren valtakunnan keskuksen, houkutteli Konstantinusta, joka oli päättänyt siirtää Rooman valtakunnan pääkaupungin pois Tiberin varrelta. Konstantinusta viehätti ilmeisesti myös ongelmallisten Tonavan ja idän suuntien rajojen läheisyys, mikä helpotti sotaretkiä. Niin hän valitsi Byzantionin uuden pääkaupungin paikaksi. Rakennustyöt alkoivat vuonna 325, ja Konstantinus antoi tätä varten suuren määrän rahaa ja miehiä.
pienoiskuva|vasen|upright|Bysanttilaisaikaisen vesisäiliön jäänteitä 400–500 luvulta lähellä [[Topkapın palatsia.]] Edeltäjänsä vanhan Rooman tavoin uusi kaupunki rakennettiin seitsemälle kukkulalle. Kaupungin pinta-ala kasvoi viisinkertaiseksi aiemmasta. Kirkkohistorioitsija Filostorgioksen mukaan Konstantinus merkitsi itse maastoon tulevan kaupungin rajat ja sen suojaksi rakennetun Konstantinuksen muurin paikan. Kerrotaan, että kun keisari ei tällöin pysähtynyt vaan kiersi yhä kauempaa, hänen seuralaisensa, jotka hämmästelivät tulevan pääkaupungin valtavaa kokoa, kysyivät, kuinka kauas hän aikoo vielä jatkaa. Konstantinus vastasi: ”Niin kauan kunnes hän joka menee edelläni pysähtyy”. Myöhempinä aikoina keisarin johdattaminen laitettiin kaupungin suojelijana pidetyn Neitsyt Marian nimiin. Alussa Konstantinopoli ei kuitenkaan ollut vielä varsinaisesti kristillinen kaupunki, joskaan se ei ollut myöskään enää puhtaasti pakanallinen, mikä heijastelee Konstantinuksen tasapainoilua vanhan ja uuden uskonnon välillä.
Uusi kaupunki vihittiin käyttöön vuonna 330 nimellä Uusi Rooma (kreik., lat. Nova Roma), joka oli kaupungin virallinen nimi ja kirjattiin lakiin ja kaiverrettiin marmoripylvääseen, joka asetettiin Strategeion-nimiseen paikkaan. Nimi ei kuitenkaan vakiintunut käyttöön tuleviksi vuosisadoiksi. Sen sijaan nimeksi vakiintui Konstantinopoli keisarin itsensä mukaan. Kaupungin vihkimisseremoniassa järjestettiin suuret vaunuajot hippodromilla, jonka jälkeen keisari vietiin hienoilla vaunuilla kaupungin keskustan läpi. Kulkue oli pukeutunut kuin uskonnolliseen juhlaan. Keisarilla oli käsissään kultainen Tykhen/Fortunan patsas. Vihkimisjuhlat kestivät 40 päivää, mutta kaupungin syntymäpäivänä pidettiin 11. toukokuuta.
Ossi Heino
thumb|100px| Ossi Heino Ossi Heino (11. toukokuuta 1983 ) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2012–2013 Tampereen Kisatoverien joukkueessa. Pelipaikaltaan hän on passari. Pituutta hänellä on 188 cm. Hänen veljensä Jussi Heino on vielä menestyksekkäämpi lentopalloilija.
Byzantion
Myöhempi historia
Konstantinopolista tuli valtakunnan itäosan eli Itä-Rooman ja siitä kehittyneen Bysantin valtakunnan pääkaupunki ja talouden ja kulttuurin keskus. Se toimi Bysantin valtakunnan pääkaupunkina aina vuoteen 1453, jolloin osmanit valloittivat sen. Nykyisen kaupungin nimi Istanbul on muuntunut kreikan ilmaisusta eis tēn polin, ”kaupunkiin”, mikä keskiajalla lausuttiin jotakuinkin is tim'bolin. Se on nykyisin Turkin suurin kaupunki.
Ossi Heino
Ossi Heino on pelannut Lentopallon SM-liigassa 138 ottelua muun muassa Valkeakosken Isku-Veikkojen ja Tampereen Isku-Volleyn joukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 19-vuotiaana kaudella 2002.
Byzantion
Myöhempi historia
Istanbulissa on tehty vain vähän arkeologisia kaivauksia, eivätkä ne ole mahdollisia laajassa mittakaavassa, koska nykyinen miljoonakaupunki on antiikin aikaisten jäänteiden päällä.
Yhteiskunta ja kulttuuri
Byzantionin alkuperäistä valtiomuotoa ei tunneta. Joskus sen kuvataan olleen alun perin basileia eli monarkia, mutta tämä on kyseenalaistettu. Myöhemmin kaupungista tuli aristokratia. Paikalliset bithynialaiset olivat samassa asemassa kuin helootit. Toisaalta ainakin Dareioksen Skyytian sotaretken aikaan kaupunki oli tyrannia. Deloksen meriliittoon kuuluessaan Byzantion saattoi olla demokratia, mutta tätä ei tiedetä varmuudella. 400- ja 300-lukujen taitteen spartalaisvallan aikana se oli varmuudella oligarkia, jota johti spartalainen sotilaskäskynhaltija. Thrasybulos vaihtoi vuonna 390 eaa. oligarkian demokratiaksi. Tämän jälkeen demokratia vaikuttaa säilyneen pitkän aikaa, ja varmuudella ainakin klassisen kauden loppuun.
Demokratian kaudella Byzantionissa oli neuvosto ja kansankokous. Demostheneen mukaan neuvosto siirsi päätökset alkuvaiheessa (, sama kuin probūleuma Ateenassa) yhdelle henkilölle, jotta tämä toisi ne kansankokouksen käsiteltäväksi. Kaupungin eponyymi virkamies oli hieromnāmon, samoin kuin emäkaupunki Megarassa. Virka mainitaan poliksen tekemissä päätöksissä. Kaupungin lyömissä rahoissa mainitaan myös arkontin virka, joka perustettiin todennäköisesti demokratian mukana.
Kansalaisten lisäksi kaupungin väestöön kuului paljon vapaita ei-kansalaisia eli metoikkeja, joilla ei ollut lupaa omistaa maata. Vuoden 390 eaa. tienoilla Byzantionissa asui paljon ateenalaisia. Antiikin kirjallisuudessa byzantionlaisista annetaan kuva ylellisyyksistä ja ennen kaikkea juomasta ja ruoasta nautiskelevina ihmisinä, jotka viihtyivät vapaa-ajallaan agoralla ja satamassa. Kaupungin murre oli ainakin alun perin sen perustamishistorian vuoksi doorilaista murretta, ja myöhemminkin se sisälsi lukuisia doorismeja.
Talous
Byzantion sai huomattavat tullitulot ohikulkevilta laivoilta, sillä mikään alus ei voinut kulkea Aigeianmeren ja Mustanmeren välillä byzantionlaisten huomaamatta. Alueella kulki muun muassa paljon viljalaivoja, jotka toivat viljaa Mustanmeren suunnasta Kreikkaan.
Lykos-joki toi Kultaisen sarven meriveteen paljon makeaa vettä, minkä ansiosta siellä oli parvittain Maiotiksesta Mustanmeren itä- ja etelärantaa pitkin tulleita tonnikaloja. Byzantionissa kalastus tarjosi elinkeinon lukuisille köyhemmän luokan kansalaisille. Kaloja suolattiin vientiin, ja koko Kultaisen sarven kerrotaan saaneen nimensä tästä luonnon ”aarteesta”.
Rakennukset ja löydökset
Antiikin Byzantionista ei ole säilynyt lainkaan merkittäviä rakennusjäänteitä kaupungin myöhemmän historian vuoksi. Kaivausten vähyyden vuoksi antiikin kaupungista on myös tehty vain vähän arkeologisia löytöjä, ja koko sen topografia tunnetaan huonosti. Tiedot siitä perustuvat pääosin kirjallisiin lähteisiin.
Kaupunginmuurit
Byzantion oli ympäröity muurilla sekä maan että meren puolelta. Muuri oli vahvin maan puolella eli kaupungin länsipuolella, jossa se kulki jotakuinkin pohjois-eteläsuuntaisesti. Merimuuri oli selvästi matalampi. Muurissa kerrotaan olleen 27 tornia ja useita portteja. Sen tarkkaa reittiä ei voida enää jäljittää. Muurit ovat kuitenkin sulkeneet sisäänsä ainakin niemen itäosan akropolis mukaan lukien.
Temppelit pienoiskuva|upright|Theageneen Theageneen pojan hautastele Byzantionista, n. 200–100 eaa.
Muut rakennukset
Kaupungin agora eli kokoontumis- ja kauppapaikka sijaitsi lähellä nykyistä Hagia Sofian aukiota. Siellä oli Helioksen patsas, joka tunnettiin myös nimellä Zeuksippos. Lähellä kaupunginmuurin läntisintä kohtaa sijaitsivat Strategeion sekä Thrakion-niminen aukea alue, jonka arvellaan olleen paikka, johon maaseudun väestöä voitiin asuttaa sodan ja piirityksen aikana. Kirjallisten lähteiden perusteella kreikkalaisaikaisessa kaupungissa tiedetään olleen myös gymnasioneita, stadion ja teatteri.
Roomalaisella kaudella Byzantioniin rakennettiin paljon julkisia ja hallinnollisia rakennuksia. Kirjallisissa lähteissä mainitaan Hadrianuksen aikana rakennettu akvedukti. Severuksen rakennuttamia laajennoksia, joihin kaupunginmuurin siirtäminenkin kuului, on verrattu Leptis Magnassa tehtyihin vastaaviin. Agora reunustettiin kaikilta neljältä sivulta stoilla eli pylväshalleilla, mistä se sai nimityksen tetrastoon. Sen lähellä sijaitsi hippodromi. Severus rakennutti myös muun muassa kylpylöitä sekä roomalaisen teatterin.
Kun kaupunki rakennettiin uudestaan Konstantinuksen aikana, vanha muuri purettiin ja uusi muuri rakennettiin noin kolme kilometriä lännemmäksi. Uusi kaupunki mallinnettiin monin tavoin vanhan Rooman mukaan, ja siellä oli seitsemän kukkulaa, 14 hallinnollista aluetta ja monin tavoin samanlainen rakennuskanta. Toisaalta siinä oli samalla paljon hellenistisiä ja itämaisia vaikutteita. Tämän rakennusvaiheen rakennuksista ja löydöksistä, katso artikkeli Konstantinopoli.
Byzantionilla oli oma Byzantionlaisten aarrekammio Olympiassa.
Esinelöydöt
Istanbulin arkeologisessa museossa on löytöjä Byzantion-Konstantinopolista sekä kreikkalaisten tuloa edeltäneeltä että kreikkalaiselta ja roomalaiselta ajalta.