cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marc Chagall
Pariisin vuodet 1910–1914
Kubismin avulla Chagall löysi ratkaisut moniin aikaisempiin ongelmiinsa. Taiteilijan suhde kubismiin ei syntynyt niinkään sen perustajien Pablo Picasson ja Georges Braquen kautta vaan pikemminkin Robert Delaunayn välityksellä. Kubismi oli Delaunaylle ja Chagallille se kieli, jolla asioiden salainen, itsenäinen elämä oli ilmaistavissa. Kubismi antoi käyttöön geometrisiä kehikoita, järjestelmiä, jotka mahdollistivat uneksitun ja koetun, toiveiden ja näkyjen kääntämisen kuvalliseksi ilmaisuksi. Kuvitellut todellisuudet olivat hyvin monitasoisia, ja taiteilijan näyille löytyi sopiva ilmaisumenetelmä vasta kubismin kompleksisista muodoista.
Mehiläispesä
Vuonna 1913 päivättyä, mutta jo La Ruchessa maalattua teosta Minä ja kylä voi pitää Chagallin Pariisin vuosien ohjelmanjulistuksena ja tärkeänä teoksena Chagallin taiteellisen ilmaisun ja kehityksen kannalta. Maalauksessa taiteilija ottaa pääperiaatteeksi säteittäisen sommitelman ja kuvarakenteen jäsentelyn lähtemällä yhdestä keskeisestä pisteestä. Hän pitää lähtökohtanaan Delaunayn kiekkokuvia, joissa tämä käyttää ympyrän ja auringon analogiaa sinänsä abstraktien väriyhdistelmiensä muodon tukena onnistuen yhdistämään eri todellisuuden tasoilta ottamansa motiivit kuvassa loogiseksi ykseydeksi. Maalauksessa ihminen ja eläin, luonto oksan muodossa ja sivilisaatio kylänä on perikuvina asetettu vastakkain siten, että jokainen niistä määrittää yhtä kuvan neljästä sektorista.
Chagallin maalauksissa ei tarvita mitään kertovaa eikä toimintaa, sillä geometrinen kehikko, joka peittää koko kuvan diagonaaleilla ja ympyrän segmenteillä, saa esityksen aikaan. Motiivien samanaikaisuuden ja muotojen läpinäkyvyyden, kahden kubismin keinon, täytyy saada maalauksessa esille muistikuvia, näkyjä ja mitä erilaisimpien todellisuuksien tasoja. Lampaan pää, jonka ääriviivat luovat tilaa lypsykohtaukselle, talot ja ihmiset, jotka seisovat ylösalaisin, mittasuhteet, jotka ovat kaiken kokemuksen vastaiset – kaikki nämä elementit, kuvaan assosiatiivisesti järjestettyinä, edustavat näkyvän maailman ulkopuolella olevaa todellisuutta, vastaavat sitä kuvitelmaa, joka syntyy symboleiksi tiivistyneistä muistoista. Kaikki maalauksen Minä ja kylä yksityiskohdat ovat muistista peräisin. Chagall käytti kubismia, joka korostaa erityisesti konkreettista ilmiötä muodostamaan sellaisen autonomisen maailman, joka riippuu vain omasta psykologiastaan. ”Saavuttuani Pariisiin kykenin vihdoinkin ilmaisemaan sitä jollain tavoin kulinaarista iloa, jota olin toisinaan tuntenut Venäjällä – Vitebskin lapsuudenmuistojeni iloa”, Chagall kirjoitti. Onnen tunteet ja kaipaus lapsuuden pieneen maailmaan – vasta Pariisissa Chagall löysi ne välineet, joiden avulla hän saattoi avata sisimpänsä.
Nimi Minä ja kylä on lähtöisin, kuten myös maalausten nimet Morsiamelleni omistettu ja Venäjälle, aaseille ja muille, Blaise Cendrarsin kynästä. Hän oli Chagallin tärkein toveri Pariisin vuosina. Cendrarsin runoissaan ja romaaneissaan luoma kuvien suggestiivinen staccato ja hänen sanaluomuksiensa anarkistinen iloisuus vastaavat Chagallin mielleyhtymistä koostuvaa maailmaa paljon paremmin kuin taidemaalarikollegoiden selvästi älyllinen ote. Juuri kirjailijat antoivat Chagallin näkemyksille tukea, jakoivat hänen mieltymyksensä runouteen ja etsivät hänen kanssaan asioiden piileviä merkityksiä.
Vuonna 1914 Chagall palasi Vitebskiin ja meni vuotta myöhemmin naimisiin morsiamensa kanssa. Pariskunta sai Ida-tyttären vuonna 1916.
Vitebsk: Taideasiain komissaari 1918–1920
Vladimir Leninin hallituksen Valistusasiain kansankomissaari eli kulttuuriministeri oli Anatoli Lunatšarski. Marc Chagall oli tutustunut Lunatšarskiin Pariisissa, jossa tämä pakolaisvuosinaan kirjoitti venäjänkielisiin lehtiin. Tämä tuttavuus tuotti vuoden 1918 syyskuussa Chagalille viran: hän sai Taideasiain komissaarin viran Vitebskin kaupungissa. Vallankumouksen alkuaikoina taide oli kovassa kurssissa, estetiikan ja politiikan tuli innoittaa toisiaan pyrkimyksissään kohti inhimillisempää tulevaisuutta. Taide ja valtiovalta asettivat päämääräkseen maailman parantamisen, ja molemmat halusivat olla sekä edistyksellisiä että avantgardistisia. Vanha unelma taiteen itsemääräämisoikeudesta tuli nyt toteuttaa.
Uudessa virassaan Chagall järjesti näyttelyitä, avasi museoita ja käynnisti jälleen Vitebskin taideakatemian opetuksen. Chagall kannatti pyrkimyksiä samanarvoisuuteen ja uskoi yleiseen sivistystason nousuun: Uskokaa minua, muuttunut työväestö tulee saavuttamaan taiteen ja kulttuurin huipun. Chagall tunnustautui varauksetta uuden järjestelmän kannattajaksi.
Chagall halusi, että vallankumouksen vuosipäivänä Vitebskin kaupunki koristeltaisiin hänen ehdotuksensa mukaisesti värikkäällä juhlasomistuksella. Vaikka Chagall yritti pitäytyä maalauksissaan säädetyssä ideologiassa, kuten esimerkiksi teoksessa Sota palatseille, oli oikeaoppisten tovereiden reaktio kuitenkin alkeellinen. Maalauksessa Miksi lehmä on vihreä, ja miksi hevonen lentää taivaaseen? Chagall kuvaa heidän ymmärtämättömyyttään ja jatkaa: Mitä tekemistä tällä on Marxin ja Leninin kanssa?
Taiteilija oli vasta alkanut samaistua uuteen järjestelmään, kun hänelle jo esitettiin vaatimuksia, että hänen taiteensa tulisi olla poliittisesti käyttökelpoista. Teos Taiteilija: Kuulle, jonka Chagall päiväsi vuodelle 1917, mutta joka oletettavasti on syntynyt vuonna 1919, oli taiteilijan vastaus vaatimukselle poliittisesta käyttökelpoisuudesta. Maalauksessa Chagall korostaa taiteellista inspiraatiota. Teoksessa mietiskelevä, unelmilleen antautuva taiteilija leijailee kuvan poikki taivaalliseen kaukaisuuteen kohoten pois maailmasta. Kuvatun hahmon päässä on laakeriseppele, joka on perinteisesti runoilijan maineen tunnuskuva kertoen taiteilijan oikeudesta luoda omia todellisuuksia.
Pian Vitebskin taideakatemia saattoi Chagallin johtamana esittää vaikuttavan kuuluisien opettajien luettelon. Venäläisen avantgarden tunnetut nimet muuttivat kaupunkiin, kuten El Lissitzky ja Kazimir Malevitš. Eräs painava syy muuttoon oli se, että Vitebsk oli jotenkuten säästynyt vallankumouksen jälkeen raivoavalta nälänhädältä.
Taistelu taiteen suunnasta
Pian puhkesivat eri suuntausten väliset taistelut siitä, mikä on todellista tulevaisuuden taidetta. Vuonna 1915 oli Malevitš herättänyt suurta huomiota teoksellaan Musta neliö, ja hän oli ylennyt erääksi avantgarden johtavaksi hahmoksi. Abstraktien ja geometristen värikenttien jännitteet ja tasapaino, joita Malevitš propagoi puhtaana maalaustaiteena, ja hänen vaatimuksensa, jonka mukaan taiteen täytyy luopua jokaisesta yhtymäkohdasta ulkoiseen todellisuuteen, herättivät vastustusta Chagallissa. Chagallin Moskovan-matkan aikana Vitebskissä tehtiin palatsivallankumous. Chagall erotettiin virastaan ja taideakatemia julistettiin suprematistiseksi. Palattuaan Chagall tosin sai virkansa takaisin, mutta ristiriidat eri suuntausten välillä Vitebskin taideakatemiassa olivat jo niin vaikeita, että toukokuussa vuonna 1920 Chagall perheineen muutti Vitebskistä Moskovaan. thumb|Kansan taidekoulun rakennus, jossa oli Vitebskin nykytaiteen museo. Kaikesta huolimatta Malevitšin vaikutusta Chagall ei täysin välttänyt. Erityisesti teos Talonpoikaiselämää (päivätty vuodelle 1917, mutta oletettavasti Vitebskissä vuonna 1919 syntynyt teos) rakentuu sen yksiväristen geometristen muotojen tasapainon varaan, jonka Malevitš oli kehittänyt.
Moskova: Juutalaisen teatterin lavastaja 1920–1922
kirjoitti Chagall silloin kirjassaan Elämäni, jonka käsikirjoitus oli viimeistelyvaiheessa. Chagall kaipasi uudessa tilanteessa sitä, että hänen taiteellinen erikoislaatunsa hyväksyttäisiin. Hänellä ei ollut rahaa, ei menestystä, ei tulevaisuutta – mikään ei enää pidätellyt Chagallia Neuvostoliitossa. Lunatšarski järjesti perheelle passin maastamuuttoa varten.
Berliiniin ja Pariisiin: Lähtö Neuvostoliitosta 1922
Kesällä 1922 Chagall perheineen tuli ensin Berliiniin, ja vuonna 1923 he muuttivat Pariisiin. Chagall kuvitti muun muassa Raamatun, Gogolin Kuolleet sielut ja La Fontainen tarinoita.
Kun saksalaiset miehittivät Ranskan toisessa maailmansodassa ja juutalaisten joukkokuljetukset keskitysleireille alkoivat, Chagallit jättivät Pariisin. Piiloteltuaan Marseillessa heidän onnistui päästä Espanjan ja Portugalin kautta Yhdysvaltoihin vuonna 1941. Yhdysvalloissa ollessaan Chagall lavasti Stravinskin Tulilintu-baletin. Bella Chagall kuoli sairauteen 2. syyskuuta 1944, ja sodan päätyttyä Marc palasi Eurooppaan, tällä kertaa Provenceen. Näinä vuosina hän löysi uudelleen värien maailman: hänen teoksensa kuvasivat elämäniloa ja rakkautta mutkikkaan koukeroisin kuvioin. Hän alkoi myös työskennellä muotoilun, keramiikan ja lasimaalausten parissa.
Chagall meni uusiin naimisiin vuonna 1952 Valentina Brodskyn kanssa. Hän matkusti usein Kreikkaan ja kävi vuonna 1957 Israelissa, jossa hän valmisti tusinan lasimaalausikkunoita Hadassah-sairaalan synagogaan Jerusalemissa. Chagall teki myös Pariisin Palais Garnier’n eli vanhan oopperatalon kattomaalaukset. 1960- ja 1970-luvuilla Chagall sai paljon tilaustöitä julkisten rakennusten koristelussa. Hän kuoli 97-vuotiaana Saint-Paul de Vencessä Nizzan lähellä Etelä-Ranskassa.
Taide
Chagallin mielikuvitukselliset, unenomaiset maalaukset ovat läheisesti yhteydessä surrealistiseen liikkeeseen, mutta hän otti osaa moniin Pariisin taiteilijaelämän avantgardistisiin suuntauksiin, kuten kubismiin ja fauvismiin. Hän kokeili ja käytti useita tekniikoita: guassia, vesivärejä, pastelleja, mustetta, kollaasia, kaiverrusta ja litografiaa. Chagall otti aiheita ja vaikutteita venäläisestä kansantaiteesta ja monista raamatullisista teemoista sekä juutalaisesta perinteestä. Hänen tuotannossaan näkyvät myös lapsuuden muistot. Värikkäät maalaukset henkivät optimismia ja onnellisuutta. Chagall kuvasi usein itsensä – joskus vaimonsa kanssa – tarkkailemassa maailmaa, joka on värikäs, kuin lasimaalauksen läpi nähty.
Kentjärvi
Kentjärvi (myös Kenttijärvi, Kendjärvi, Kenjärvi ; ) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kentjärven ja Perttijärven välisellä kapealla kannaksella 25 kilometriä Kontupohjasta maanteitse lounaaseen. Kylässä on 1 700 ja kunnassa 2 000 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede
Kentjärven kunnan pinta-ala on 547,1 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kontupohjan piirin Petrovskin ja Kurortin, pohjoisessa Hirvaksen, koillisessa Tedjärven sekä idässä Jänispellon ja Kontupohjan kuntiin, etelässä Äänisenrannan piirin Suojun kuntaan ja lounaassa Prääsän piirin Tšalnan kuntaan. Pinta-alasta suurin osa on metsää.
Seutu kuluu Äänisniemen harjualueeseen. Sen maisemaa leimaavat luoteis-kaakkoissuuntaiset pitkät ja kapeat harjut sekä kapeat järvet. Suurimmat järvet ovat patoaltaan muodostava Sandaljärvi, Suunujärvi, Kentjärvi, Ukšjärvi, Perttijärvi, Munjärvi, Paadjärvi (Padozero), Haapajärvi, Pandozero, Homselänjärvi, Haljärvi, Oškud, Verhneje, Hepojärvi (Gebozero), Bolšoje Lagnozero ja Ylälampi (Verhneje Lampi). Jokia ovat Suunujoki ja Tšuvrutšei. Hyötykaivannaisiin kuuluvat gabrodiabaasi, mineraalivärit, savi, hiekka, sora ja turve. Luonnonsuojelualueita ovat Kivatsun luonnonpuisto, luonnonmuistomerkiksi julistettu eteläisen Haapajärven suoalue sekä Martsialnyje Vodyn parantolaa ympäröivät metsät.
Asutus
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Suopohjan ja Kivatšun (ven. Kivatš) asutukset sekä seitsemän kylää: Haljärvi (Gallezero), Homselkä, Liidekylä (Vostotšnoje Kontšezero), Luodehkylä (Zapadnoje Kontšezero), Suuri-Vornova (Bolšoje Voronovo), Tšuppu (Tšupa) ja Viikšjärvi (Vikšitsa). Jälkimmäisessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Haljärven, Honkaselän, Luodehkylän, Suopohjan, Viikšjärven ja eräiden sittemmin autioituneiden kylien asukkaat ovat olleet vanhastaan lyydiläisiä. Kentjärvellä, Suuressa-Vornovassa ja eräissä Kentjärven lähikylissä on asunut etupäässä venäläisiä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 79 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 11 % karjalaisia, 4 % valkovenäläisiä, 2 % suomalaisia ja 1 % ukrainalaisia.
Historia
Kentjärven kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1563. Vuosina 1706–1905 siellä toimi kupari- ja rautavalimo, joka käytti raaka-aineenaan seudun järvi- ja suomalmia. Venäjän keisarikunnassa Kentjärven kylä ympäristökylineen muodosti Kentjärven kunnan, joka kuului Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakuntaan. Kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Petrovskin piiriin. Jatkosodan aikana 1941–1944 Kentjärvi oli Suomen miehittämä. Sodan jälkeen Petrovskin piirin itäosa, Kentjärvi mukaan lukien, liitettiin Kontupohjan piiriin.
Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie, josta haarautuu maantie Kentjärvelle ja Hirvakseen. Kentjärveltä on linja-autoyhteydet Kontupohjaan ja Petroskoihin. Kylän eteläosassa sekä Suopohjan asutuksessa on huoltoasemat.
Kunnan alueella toimii taimitarha, puunjalostuslaitos, sikala, kalanviljelylaitos, radion ja television lähetysasema sekä vuonna 1926 perustettu Karjalan tiedekeskuksen biologian tutkimusasema. Kaivannaisista hyödynnetään gabrodiabaasia, hiekkaa ja savea.
Nähtävyydet ja matkailu
Vornovan lähellä on kaksi kivikautista asuinpaikkaa. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Kentjärven rautatehtaan rakennukset ja tsasouna, vuonna 1866 rakennettu ortodoksinen Pyhän Kolminaisuuden kirkko sekä kylien vanhat asuintalot. Kentjärvellä ja Kivatšun luonnonpuistossa on toisen maailmansodan muistomerkit. Seudulla sijaitsee lukuisia lomakyliä.
Viktor Frankl
Viktor Emil Frankl (26. maaliskuuta 1905 Wien – 2. syyskuuta 1997 Wien) oli itävaltalainen neurologi ja psykiatri, joka tunnetaan logoterapian perustajana. Hän toimi Wienin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa psykiatrian ja neurologian professorina 1930-luvulla. Hänen logoterapeuttista lähestymistapaansa kutsuttiin psykologian kolmanneksi wieniläiseksi koulukunnaksi Sigmund Freudin ja Alfred Adlerin jälkeen.
Lapsuus- ja opiskeluajat
Viktor Franklin isä Gabriel Frankl oli kotoisin Määristä ja työskenteli Itävallan sosiaaliministeriössä johtajana ja hänen äitinsä Elsa Frankl oli kotoisin Prahasta. Franklin oli keskimmäinen perheen kolmesta lapsesta. Hän kävi lukion viimeisellä luokalla kirjeenvaihtoa Sigmund Freudin kanssa, jonka myös tapasi henkilökohtaisesti, vuoden lukiosta pääsyn jälkeen vuonna 1925. Vuosina 1928 ja 1929 Frankl oli mukana organisoimassa Wienin ja kuuden muun kaupungin nuorille tarkoitettuja neuvontakeskuksia, ja aloitti myös työt yliopiston psykiatrianklinikalla.
Frankl suoritti kotikaupunkinsa yliopistossa lääketieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1930 väitteli vuonna 1949 myös filosofiasta. Hän jatkoi opiskeluaan neurologiassa vuoden 1930 jälkeen ja vuonna 1933 hän hoiti psykiatrisessa sairaalassa vuosittain tuhansia itsemurhaa hautoneita naispotilaita. Vuonna 1937 Frankl avasi oman neurologisen ja psykiatrisen vastaanoton. Hänestä tuli Wienin Rothschildin sairaalan neurologian ylilääkäri. Saksan liittäessä Itävallan itseensä vuonna 1938 antisemitismi kuitenkin lisääntyi ja Nürnbergin rotulait astuivat alueella voimaan. Hän sai viisumin Yhdysvaltoihin vuonna 1939, mutta koska oli huolissaan vanhemmistaan hän päästi sen vanhenemaan. Vuonna 1942 Frankl avioitui, mutta joutui saman vuoden syyskuussa juutalaisena keskitysleirille. Häntä pidettiin usealla keskitysleirillä, muun muassa Theresienstadtissa, Auschwitzissa ja Dachaussa, mutta hän selvisi hengissä kolmen vuoden leiriajan läpi.
Frankl oli aloittanut jo ennen vuotta 1942 käsikirjoituksen Ärztliche Seelsorge (suomennettu nimellä Olemisen tarkoitus). Kun hänet siirrettiin Auschwitziin, käsikirjoitus löydettiin ja tuhottiin. Hänen toiveensa saada teos valmiiksi ja haaveensa siitä, että saisi olla perheensä kanssa jälleen yhdessä esti häntä menettämästä toivoa muuten toivottomassa tilanteessa. Hän oli vähällä menehtyä lavantautiin mutta hän piti itsensä elämässä kiinni kirjoittamalla käsikirjoitustaan uudestaan varastetuille papereille. Keskitysleireillä hän huomasi, että vangit joilla oli jotain merkitystä elämässään selvisivät todennäköisimmin kuin ne jotka olivat menettäneet kaiken toivon.
Frankl vapautui vuonna 1945 huhtikuussa ja palasi Wieniin saaden tietää, että hänen äitinsä, isänsä, veljensä ja vaimonsa olivat menehtyneet keskitysleireillä. Vain hänen sisarensa Stella säilyi hengissä, koska hän oli päässyt lähtemään Australiaan aiemmin ennen muun perheen pidätystä. Hän sai kuitenkin Wienin Neurologisen poliklinikan ylilääkärin paikan vaikka ei ollut kovin hyvässä kunnossa. Pian vapautumisensa jälkeen hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, jonka hän saneli keskitysleireillä raapustamiensa muistilappusten avulla. Sanelu kesti yhdeksän päivää, ja teosta kirjoittivat useat pikakirjoittajat. Teos on nimeltään Ein Psycholog erlebt das KZ (Ihmisyyden rajalla). Sitä myytiin yhdeksän miljoonaa kappaletta 26 kielelle käännettynä. Hän tapasi myös kirjan kirjoittamisen aikoihin nuoren leikkaussalihoitajan Eleonore Schwindtin ja he menivät naimisiin vuonna 1947 ja heille syntyi tytär Gabriele saman vuoden joulukuussa.
Vuonna 1995 Frankl vastaanotti Wienin kaupungin kunniakansalaisen nimityksen. Lisäksi hän oli 29 yliopiston kunniatohtori muun muassa Yhdysvalloissa, Tšekissä, Unkarissa ja Israelissa.
Suomeksi Franklilta on ilmestynyt kymmenkunta kirjaa, kuten Olemisen tarkoitus ja Elämän tarkoitusta etsimässä.
Škhara
Škhara on Georgian korkein vuori. Se sijaitsee Georgian Svanetian alueen ja Venäjän Kabardi-Balkarian rajalla, 88 kilometriä Kutaisin kaupungista pohjoiseen. Huippu kuuluu Suureen Kaukasukseen ja sijaitsee sen keskiosassa Euroopan korkeimman vuoren Elbrusin kaakkoispuolella. Škhara on Kaukasuksen kolmanneksi korkein vuori heti siitä muutama kilometri pohjoiseen sijaitsevan ja muutama metri korkeamman Dyhtaun jälkeen.
Škhara on Bezingin (tai Bezengin) muurina tunnetun 12 kilometriä pitkän massiivin korkein kohta ja itäinen ankkuri. Se on suurikokoinen ja jyrkkä vuorenhuippu jäätikköalueella ja huomattava haaste vuorikiipeilijöille. Sen pohjoinen rinne (Venäjän puolella) on 1 500 metriä korkea ja sitä pitkin kulkee useita vaikeita kiipeilyreittejä. Škharan läntinen sivuhuippu on 5 068 metrin korkuinen ja oma vuorikiipeilykohteensa. Kiipeämistä koko Bezingin muurin yli pidetään "Euroopan pisimpänä, vaikeimpana ja sitovimpana tutkimusretkenä".
Huipulle kiipesi ensimmäisen kerran vuonna 1888 koillista reittiä pitkin brittiläis-sveitsiläinen retkikunta, jonka muodostivat U. Almer, J. Cockin ja C. Roth. Reitti on edelleen yksi vuoren helpoimmista ja suosituimmista reiteistä. Bezingin muurin ylittivät kokonaisuudessaan ensimmäisen kerran itävaltalaiset K. Poppinger, K. Moldan ja S. Schintlmeister vuonna 1931.
Venäjän puolella massiivia kiipeämistä helpottaa hyvin varustettu Bezengin leiri, jossa on majoja, kirjasto ja sauna. Georgian puoli on syrjäisempi ja raportit maantierosvoista ovat pitäneet kiipeilijät loitolla. Vain "kourallinen ihmisiä" kiipeää Škharalle vuosittain vaikeuden, korkeuden ja syrjäisen sijannin vuoksi.
Sandi Simcha DuBowski
Sandi Simcha DuBowski (s. 16. syyskuuta 1970) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa.
DuBowski tunnetaan elokuvista Trembling Before G-d (2001) ja A Jihad for Love (2007). Ensimmäisessä hän työskenteli ohjaajana ja tuottajana, mutta jälkimmäisessä vain tuottajana.
Molemmat DuBowskin pääteokset käsittelevät seksuaalisen suuntautumisen suhdetta uskontoon.
Tatarkasvit
Tatarkasvit (Polygonaceae) on kaksisirkkaisten kasvien heimo. Lajeja esiintyy kaikkialla maapallolla, mutta pääasiassa niitä kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Useimmat lajit ovat ruohovartisia, mutta heimoon kuuluu myös puuvartisia lajeja. Raparperi ja tattari ovat heimon ruokakasveja, jotkin lajit ovat myrkyllisiä.
Tuntomerkit
Tatarkasvien varsi on usein ontto ja nivelistä täyteinen. Lehdet kasvavat kierteisesti. Korvakkeet ovat kasvaneet vartta ympäröiväksi tupeksi. Kukinto on tähkämäinen tai huiskilomainen. Hedelmä on kolmisärmäinen tai kiekkomainen pähkylä.
Lontoo
Lontoo ( []) on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Englannin pääkaupunki. Lontoon asukasluvun määrittely on melko monimutkaista ja riippuu siitä, miten kaupunki määritellään. Lontoon hallintoalueen (Lontoon City ja 32 Lontoon piiriä) väkiluku on noin 9 miljoonaa ihmistä. Lontoon kaupunki/urbaanialueella (Larger Urban Zone) asuu noin 11 905 500 ihmistä, kun taas Lontoon metropolialueella (London Metropolitan Area) asuu arviolta 15 010 295 ihmistä , mutta Greater London Authorityn mukaan metropolialueella asuu noin 21 miljoonaa ihmistä.
Tatarkasvit
Tuntomerkit
Tatarkasvien kasvutapa on varsijatkoinen eli monopodiaalinen ja haarautuminen tapahtuu edellisen vuoden versoista. Limasolut ovat tavallisia ja kasveissa on kalsiumoksalaattia. Lehdet ovat sulka- tai kourasuonisia, tavallisesti ehytlaitaisia ja niissä on erityskarvoja. Erityisesti ruohovartisilla lajeilla on luonteenomainen korvaketuppi (ochrea) ja turvonneet nivelet. Kukkaryhmät sijaitsevat terttumaisessa kukinnossa, ja kukat ovat pieniä, perät nivelikkäitä. Pohjusmalja eli hypanthium on enemmän tai vähemmän hyvin kehittynyt. Kehälehdet sijaitsevat yhdessä kiehkurassa ja ovat tyveltään vaihtelevasti yhtyneitä. Heteiden määrä vaihtelee yhtä monesta kuin on kehälehtiä kolminkertaiseen määrään. Mesiäinen on kiekkomainen tai sijaitsee heteiden väleissä; harvoin kukka on mesiäisetön. Kehänalainen ja yhdislehtinen sikiäin muodostuu tavallisesti kolmesta, joskus kahdesta tai neljästä emilehdestä, ja siinä on suoria, lyhytvartisia siemenaiheita. Luotti on enemmän tai vähemmän pensselimäinen tai pallomainen. Hedelmä on kolmikulmainen tai harvemmin linssimäinen pähkylä. Siemenessä on kirjava endospermi ja suora tai käyrä alkio.
Levinneisyys
Tatarkasvien levinneisyys ulottuu lähes kaikkialle maapallolla.
Luokittelu
Tatarkasveihin kuuluu 43 sukua ja 1110 lajia, jotka jaetaan neljään alaheimoon.
Lontoo
Suur-Lontoon pinta-ala on 1 572 neliökilometriä.
Tatarkasvit
Luokittelu
Suvun Calligonum lajit ovat Keski-Aasian suolakoilla kasvavia tatarkasveja, jotka ovat sopeutuneet kuiviin olosuhteisiin tavallista tehokkaammalla fotosynteesillä (ns. C4-yhteyttäminen). Samoilla alueilla kasvaa enimmäkseen samanlaisen kyvyn omaavia savikkakasveja (Amaranthaceae, Chenopodioideae). Eräät Calligonum-lajit voivat kasvaa jopa kahdeksan metrin korkuiseksi ja ovat puuvartisia. Puuvartisuus on kehittynyt tatarkasvien evoluutiossa useaan eri otteeseen ruohovartisuudesta. Toinen erikoinen tatarkasvisuku on pumissit (Eriogonum), joka kasvaa Pohjois-Amerikan länsiosien kuivilla alueilla. Lajit ovat joko yksi- tai monivuotisia.
Tatarkasvien läheisin sukulaisheimo Caryophyllales-lahkon evoluutiopuussa on lyijykukkakasvit (Plumbaginaceae).
Lontoo
Hallinto ja maantiede
left|thumb|280px|[[Westminsterin palatsi ja Elizabethin torni.|alt=]] thumb|left|Lontoossa on useita laajoja puistoja, muun muassa [[Hyde Park.]] thumb|200px|[[Lontoon kaupungintalo.]] thumb|Lontoo satelliittikuvassa.
Naradan metallikierteet
Naradan metallikierteet ovat Ural-vuoristossa sijaitsevan Naradajoen ympäristöstä löydettyjä pieniä, enimmäkseen spiraalin muotoisia esineitä. Esineet löysi vuosina 1991–1993 joukko kullanetsijöitä. Esineiden koko vaihtelee kolmesta senttimetristä 0,003 millimetriin. Myöhemmin esineitä on löydetty myös Kožim-, Balbanju-, Vtvisty- ja Lapkhevozhjokien ympäristöistä 3–12 metrin syvyydestä.
Lontoo
Hallinto ja maantiede
Lontooksi käsitetään yleensä niin sanottu Suur-Lontoon (Greater London) alue, joka koostuu 32 kaupunkipiiristä (borough) sekä Lontoon Citystä (City of London). Näiden alueiden itsehallinto on lähellä suomalaisen kunnan itsehallinto-oikeutta. Koko Suur-Lontoon yhteinen hallintoelin on Suur-Lontoon yleishallintoviranomainen (Greater London Authority), johon kuuluvat vaaleilla valittu pormestari sekä häntä avustava 25-jäseninen edustajisto. Pormestarina on toiminut vuodesta 2016 Sadiq Khan. Kuningattaren edustajana on Suur-Lontoon lordiluutnantti, jonka tehtävänä on edistää kulttuuria, liiketoimintaa, vapaaehtoistyötä ja sosiaalista toimintaa sekä valvoa kruunun etua. Jokaisella kaupunkipiirillä on myös oma valtuustonsa.
Tatarkasvit
Sukuja
Suomessa esiintyvät tatarkasveihin kuuluvat suvut:
Naradan metallikierteet
Esineet koostuvat useista metalleista: suurimmat ovat kuparia ja pienemmät volframia ja molybdeeniä. Esineiden löytösyvyyden mukaan niiden iäksi on määritelty 2 000–20 000 vuotta.
Lontoo
Hallinto ja maantiede
Yleishallintoviranomainen vastaa myös Suur-Lontoon poliisitoimesta (Metropolitan Police Service), joka oli ennen vuotta 2000 sisäministeriön alaisuudessa.
Tatarkasvit
Sukuja
Muita sukuja:
Käyttö
Monia tatarkasveja käytetään koristekasveina, kuten esimerkiksi pumisseja (Eriogonum), koristeraparperia (Rheum palmatum), isohierakkaa (Rumex hydrolapathum) ja isokokoisia jättitatarlajeja (Reynoutria). Ravinnoksi käytetään muun muassa Länsi-Intian saariston norsunkorvan (Coccoloba uvifera) punaisia marjoja, joitakin hierakoita (Rumex) salaattina, kallioraparperin (Rheum rhaponticum) lehtiruoteja ja tattarin eli viljatattaren (Fagopyrum esculentum) siemeniä. Sen lähilajia rikkatatarta (F. tataricum) on viljelty rehu- ja katekasvina. Monet tatarkasvit ovat laajalle levinneitä ja vaikeasti torjuttavia rikkakasveja.
Naradan metallikierteet
Esineiden alkuperästä on esitetty useita teorioita. Mikäli iänmääritys pitää paikkansa, niitä ei nykytiedon mukaan voida pitää ihmisen valmistamina. Ufoharrastajien mukaan esineet ovat todiste maan ulkopuolisen sivilisaation oleskelusta alueella tuhansia vuosia sitten. Erään teorian mukaan esineet voisivat olla peräisin jonkin tuhotun ja haudatun Neuvostoliiton aikaisen tehtaan jäänteistä.
Lontoo
Hallinto ja maantiede
Suur-Lontoon rajana pidetään joskus kaupunkia ympäröivää kehätietä, M25:tä, joka on noin 188 kilometriä pitkä ja maailmanlaajuisesti tunnettu valtavista liikenneruuhkistaan. Lontoon läpi virtaa Thames, joka laskee Pohjanmereen. Sillä on ollut suuri merkitys Lontoon kehittymiselle. Alun perin kaupunki perustettiin joen pohjoisrannalle.
Pae Gil-Su
Pae jakoi hevosen olympiavoiton Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 yhdessä Vitali Štšerbon kanssa. Maailmanmestaruuden Pae voitti hevosella vuosina 1992 (jaettu Štšerbon ja Jing Lin kanssa), 1993 ja 1996.
Lontoo
Hallinto ja maantiede
Lontoon City sijaitsee Thamesin pohjoisrannalla, ja se on kaupungin vanhin osa. Se tunnetaan ennen kaikkea liike-elämän keskuksena, jossa on paljon toimistoja mutta vain vähän asukkaita. Keskellä Lontoon Cityä sijaitsee St Paulin katedraali ja Cityn itärajalla Towerin linna.
Thamesin pohjois- ja Cityn itäpuolella olevat Lontoon kaupunginosat tunnetaan yhteisnimellä East End, Cityn länsipuolella olevat nimellä West End. West Endin keskeisimmän osan muodostaa välittömästi Cityn länsipuolella sijaitseva Westminster (viralliselta nimeltään City of Westminster). Citystä länteen johtavat Fleet Street ja sen jatkeena oleva Strand, joka päättyy Westminsterin suurimmalle aukiolle, Trafalgar Squarelle, jonka laidalla on taidemuseo National Gallery. Sieltä johtaa The Mall -katu länteen, Englannin kuningashuoneen palatsin, Buckinghamin palatsin edustalle sekä Whitehall-katu etelään, kohti parlamenttitaloa eli Westminsterin palatsia sekä Westminster Abbeytä. Whitehallin ja sen poikkikatujen, kuten Downing Streetin, varrella sijaitsevat Ison-Britannian tärkeimmät hallintorakennukset.
Westminsterin pohjoisosassa on huomattavia kauppakatuja, joista suurimpia ovat toisensa kohtisuorasti leikkaavat Oxford Street ja Regent Street. Oxford Street johtaa Cityn pohjoislaidalta Hyde Parkin laidalle, Regent Street Pall Mallilta Piccadilly Circus -aukion ohi kohti Regent's Parkia, jossa on myös Lontoon eläintarha.
Cityn itäpuolella sijaitseva East End on vanhastaan ollut etupäässä työväestön asuinaluetta. Thamesin varressa siellä on ollut laaja tavarasatama-alue telakkoineen. Nyttemmin tavarasatama ja telakat on kuitenkin siirretty kauemmaksi kaupungin keskustasta ja niiden paikalle on noussut moderni Docklandsin kaupunginosa.
Thamesin eteläpuolella vastapäätä Cityä on Southwarkin kaupunginosa. Sieltä johtavat Cityyn useat sillat, joista tunnetuimpia ovat London Bridge ja aivan Cityn itälaidan kohdalla sijaitseva Tower Bridge. Noin 10 km lähempänä Thamesin suuta sen etelärannalla on Greenwich, jossa sijaitsevat merimuseo ja vanha kuninkaallinen tähtitorni, jonka mukaan maailman pituuspiirit ja aikavyöhykkeet on määritelty.
Alkuperä ja historia
Roomalaiset perustivat Lontoon valtakaudellaan noin vuonna 50. Kaupungin englanninkielisen nimen London sanotaan yleensä tulleen latinankielisestä nimestä Londinium.
Linnoitettu Londinium oli Rooman Britannian provinssin tärkein kaupunki. Noin vuonna 61 kuningatar Boudican johtama ikeenien kelttiheimo poltti suhteellisen nuoren kaupungin maan tasalle. Boudica hävitti myös Britannian ensimmäisen roomalaisen pääkaupungin Colchesterin, minkä jälkeen uudelleenrakennetusta Lontoosta tuli pian muodollinenkin pääkaupunki.
1900-luvulla kaupunkikuvaa muokkasivat toisessa maailmansodassa Luftwaffen raskaat ilmapommitukset (”Blitz”). Ne surmasivat yli 17 500 lontoolaista, ja jälleenrakennus kesti 1970-luvulle saakka.
Margareth Thatcherin aikana Lontoon keskushallinto hajotettiin ja valta siirtyi Lontoon kaupunkipiireille (”borough”). Vuonna 2000 Tony Blairin hallitus perusti uuden Suur-Lontoon aluehallinnon (Greater London Authority, GLA), jonka johdossa on suoralla vaalilla valittu pormestari ja valtuusto.
Lontoon metrossa tapahtui kolme pommiräjähdystä ja kaksikerroksisessa bussissa yksi pommiräjähdys 7. heinäkuuta 2005. Terrori-iskuissa kuoli 52 ihmistä.
Vuonna 2012 Lontoo toimi kesäolympialaisten isäntänä.
Ilmasto
Lontoon laaja rakennettu alue luo oman mikroilmaston. Rakennuksiin varastoitunut lämpö nostaa ympäristön lämpötilaa varsinkin öisin, ja Lontoon lämpötila voi olla jopa 5–8 astetta ympäröiviä alueita korkeampi.
Väestö
Lontoota kutsutaan usein maailman monikielisimmäksi kaupungiksi, sillä Lontoossa puhutaan yli 300 kieltä ja yli 30 prosenttia Lontoon koululaisista puhuu kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia. Monikulttuurisuus näkyy ja kuuluu Lontoon kaduilla.
Vuoden 2001 väestönlaskennassa Lontoon väestöstä 71 prosenttia luokiteltiin valkoisiksi. Valkoisia brittejä oli 60 prosenttia. Noin kymmenesosa väestöstä on intialaisia, pakistanilaisia tai bangladeshilaisia tai muita kaakkoisaasialaisia ja 11 prosenttia mustia, joista 5,5 prosenttia afrikkalaisia mustia ja 5 prosenttia karibialaisia mustia. Yksi prosentti kaupungin asukkaista on kiinalaisia. Asukkaista 21,8 prosenttia on syntynyt Euroopan unionin ulkopuolella. Suurin ulkomaalaisryhmä ovat irlantilaiset.
Asukasmäärän kehitys
Vuoteen 1750 asti asukasmäärät ovat arvioita. Vuodet 1801–2001 ovat väestönlaskentalukuja. Vuosien 2002–2006 tiedot ovat arvioita. Lontoon väkiluku väheni tasaisesti toista maailmansotaa seuraavina vuosikymmeninä. Vasta 1980-luvun lopussa vahvan taloudellisen kasvun ja yhä paremman imagon johdosta se alkoi taas nousta. Lontoon pormestari julkaisi vuoden 2004 alussa suunnitelman, jonka mukaan Lontoon väkiluku kasvaisi 8,1 miljoonaan vuoteen 2016 mennessä.
Agents (albumi)
Agents on suomalaisen Agentsin debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1980. Osa levyn kappaleista on instrumentaalimusiikkia, neljällä kappaleella on mukana laulusolisti Beat-Pete (oik. Pekka Rytkönen).
Lontoo
Linja-autot
Lontoo on erityisen hyvin tunnettu punaisista, kaksikerroksisista ”Double Decker” -busseistaan. Lontoossa linja-autot ovat selvästi halvin mutta samalla myös hitain julkinen kulkuväline. Lontoon linja-autot ovat osa Lontoon liikennelaitosta.
Routemastereiden korvaajiksi tuotiin muutamille reiteille nivel- eli haitaribusseja, jotka osoittautuivat epäkäytännöllisiksi Lontoon ruuhkaisilla ja kapeilla kaduilla. Vaikka nivelbusseilla olikin oma pieni mutta äänekäs kannattajajoukkonsa, eivät ne koskaan saavuttaneet suurta suosiota. Itse asiassa ne olivat enimmillään käytössä vain 12:lla Lontoon 400 reitistä. Nivelbussit olivat myös tunnettuja siitä, että niissä oli varsin helppo matkustaa maksamatta. Viimeinen nivelbussi poistui reitiltä 9. joulukuuta 2011.
Punaisilla Routemaster-busseilla on Lontoolle valtava imagollinen ja sitä kautta myös taloudellinen merkitys. Vuonna 2008 järjestettiinkin avoin suunnittelukilpailu, jonka tarkoituksena oli palauttaa ne takaisin Lontoon katukuvaan. Suunnittelukilpailun seurauksena ensimmäinen uuden sukupolven, erityisesti Lontoon julkista liikennettä silmällä pitäen suunniteltu Uusi Routemaster mallinimeltään NB4L otettiin liikenteeseen vuonna 2012. Siinä on perinteinen avoin takasilta ja päiväsaikaan myös rahastaja. Uutta mallia on perusteltu turistinähtävyytenä ja arvosteltu kalliin hinnan takia.
Taksiliikenne
pienoiskuva|Takseja [[Big Ben|Big Benin edustalla.]] Lontoon mustien taksien (Hackney carriage) kuljettajat ovat maailmankuuluja ammattitaitonsa ansiosta. Saadakseen virallisen taksikuskin lisenssin hakijan on opeteltava ulkoa niin kutsuttu ”The Knowledge”, joka kattaa kaikki mahdolliset matkakohteet kuuden mailin säteellä Charing Crossin rautatieasemalta kattaen arviolta 25 000 eri katua ja tietä, mukaan lukien kaikki puistot, aukiot, asuintalot, virastot, ostoskeskukset, sairaalat, kirkot, hotellit, klubit, urheilupaikat, koulut, teatterit, museot, kerhotilat, poliisiasemat, vankilat ja muut turisteja kiinnostavat kohteet. Keskimäärin taksikuskiksi haluavan on opiskeltava Lontoon katukaavaa 40 kuukautta ennen virallisen lisenssin saamista.
Viralliset mustat taksit ovat Lontoossa ainoita, joilla on lupa ottaa matkustajia ”lennosta” kadun varrelta. Lontoossa toimii myös lukuisia eri minitaksiyhtiöitä, mutta ne pitää varata yrittäjän toimistosta, eivätkä kuljettajat saa itse ottaa varauksia vastaan. Lontoossa on myös lukuisia polkupyörätakseja eli rikšoja. Niiden joukosta on paljastunut vakuuttamattomia ja liikennesääntöjä rikkovia yrittäjiä, ja ne ovatkin olleet jo pitkään poliisin erityistarkkailussa. Jopa rikšojen täydellistä kieltämistä on väläytelty julkisuudessa.
Lentoliikenne
Lontoossa on viisi kansainvälistä lentokenttää: Heathrow, Gatwick, Stansted, Luton ja London City Airport, joista Heathrow on yksi maailman vilkkaimpia.
Talous
thumb|[[Canary Wharfin liikekeskus.]] Lontoo on GFCI:n mukaan maailman tärkein finanssikeskus,   ja se kuuluu bruttokansantuotteeltaan maailman vauraimpiin kaupunkeihin. Lontoon bruttokansantuote muodostaa noin viidenneksen Yhdistyneen kuningaskunnan bruttokansantuotteesta. Lontoolla on viisi tärkeää liikekeskusta: City of London, Westminster, Canary Wharf, Camden ja Islington sekä Lambeth ja Southwark. Vuonna 2001 Lontoon suuralueella oli peräti 27 miljoonaa neliömetriä toimistotilaa, josta jopa 8 miljoonaa sijaitsi City of Londonin alueella. City of Londonissa sijaitsee muun muassa Bank of Englandin pääkonttori sekä Lontoon pörssi, joka on yksi maailman suurimmista pörsseistä. Yli puolella FTSE 100:n listaamista yrityksistä ja yli sadalla Euroopan 500 suurimmista yrityksistä pääkonttori toimii Lontoon keskustassa.
Lontoon pääelinkeino on rahoitus, jonka vienti tuottaa Lontoolle erinomaisen maksutaseen. Vuonna 2007 noin 325 000 ihmistä työskenteli Lontoossa rahoituspalveluissa. Lontoossa toimii yli 480 maailmanlaajuista pankkia, enemmän kuin missään muussa maailman kaupungissa. Lontoo on myös BIS:n mukaan maailman suurin valuuttamarkkinoiden keskus käsittäen noin 37 prosenttia koko maailman valuuttamarkkinoista. Palvelut työllistävät yli 85 prosenttia Lontoon suuralueen työssäkäyvästä väestöstä. Lontoo on myös erittäin suosittu matkailukohde.
Lontoossa kiinteistöjen ja asuntojen hinnat kuuluvat maailman korkeimpiin. Huhtikuussa 2014 Lontoon keskustassa neliömetri maksoi keskimäärin yli 24 000 euroa.
Kulttuuri
thumb|Royal Opera Hause Covent Gardenissa. Lontoossa on viisi sinfoniaorkesteria, joista merkittävimpänä pidetään Lontoon sinfoniaorkesteria. Sen jälkeen tulevat Philharmonia Orchestra, Lontoon filharmonikot, Royal Philharmonic Orchestra ja BBC:n sinfoniaorkesteri.
Lontoon West Endin teatterimaailma on maailman kärkeä New Yorkin Broadwayn rinnalla. Alueella on 40 teatteria. West Endin tunnetuimpien esitysten joukkoon kuuluvat muun muassa maailman pisimpään esitetty näytelmä Hiirenloukku sekä 1980-luvulta asti esitetyt musikaalit Les Misérables ja The Phantom of the Opera.
Urheilu
thumb|[[Wembley Stadium on Englannin jalkapallomaajoukkueen kotistadion.]] right|thumb|[[Roger Federer Wimbledonissa.]] Lontoossa on pidetty kesäolympialaiset vuosina 1908, 1948 ja 2012. Lontoo on ensimmäinen kaupunki, jossa olympialaiset on pidetty kolme kertaa. Lontoossa järjestettiin kansainyhteisön kisat vuonna 1934 nimellä Brittiläisen imperiumin kisat. Vuosittain järjestettäviä tapahtumia ovat Wimbledonin tennisturnaus ja Cambridge–Oxford-soutukilpailu.
Lontoon suosituin urheilulaji on jalkapallo. Lontoolla on The Football Leaguessa 13 joukkuetta mukaan lukien viisi joukkuetta Valioliigassa: Arsenal, Chelsea, Crystal Palace, Tottenham Hotspur ja West Ham United.
Viidellä pääsarjan rugby union -joukkueella on juurensa Lontoossa, mutta vain Harlequins ja Saracens pelaavat kotiottelunsa edelleen Lontoon alueella. London Irish, London Welsh, ja London Wasps ovat nimistään huolimatta siirtyneet yhteistyöjoukkueidensa stadioneille Lontoon ulkopuolelle. Lontoossa on kaksi ammattimaista rugby league -joukkuetta – Harlequins Rugby League, joka pelaa Super Leaguessa ja London Skolars, joka pelaa National League 2:ssa.
Lontoon vanhin krikettikenttä, Mitcham Cricket Green, on ollut käytössä vuodesta 1685. Marylebone Cricket Club (MCC) pelaa kotiottelunsa kriketin kodiksi kutsutulla Lord's Cricket Groundilla. Siellä pelataan myös tärkeät maaottelut.
Suomen suurlähetystö, Lontoo
Suomen Lontoon-suurlähettiläs on Markku Keinänen. Suurlähetystö sijaitsee Belgraviassa, osoitteessa 38 Chesham Place. Alueella on myös monien muiden valtioiden suurlähetystöjä.
Brasilian yleisvaalit 1994
Brasilian yleisvaalit 1994 järjestettiin 3. lokakuuta 1994. Uudeksi presidentiksi nousi Sosiaalidemokraattisen puolueen ehdokas Fernando Henrique Cardoso. Hän sai noin 54% ääniosuuden ja voitti kaikissa muissa osavaltioissa paitsi yhdessä. Vastaehdokkaana oli Työväenpuolueen ehdokas Luiz Inácio Lula da Silva, joka sai noin 27% ääniosuuden.
Lom (Bulgaria)
Lom (bulgariaksi Лом) on kaupunki Pohjois-Bulgariassa, Montanan alueella Tonavan varrella. Lom sijaitsee lähellä Bulgarian ja Romanian rajaa. Lom on Bulgarian toiseksi tärkein Tonavan satama Rusen jälkeen. Lomin asukasluku on 28 139.
Lom sijaitsee 162 kilometriä pohjoiseen Sofiasta, 56 kilometriä Vidinistä, 50 kilometriä Montanasta ja 42 kilometriä Kozloduista.
Lomissa, kuten muuallakin Bulgariassa, infrastruktuuri on rappeutunut talojen ja katujen kunto on huono.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat muun muassa Borunskan kirkko ja kaupungin historiallinen museo.
Alexander Downer
thumb|right|Alexander Downer Alexander John Gosse Downer (s. 9. syyskuuta 1951) on australialainen poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä 11. maaliskuuta 1996 – 3. joulukuuta 2007.
Adelaidessa, Etelä-Australiassa syntynyt Downer on Liberaalipuolueen jäsen. Hän toimi puolueensa johtajana ennen John Howardia vuosina 1994–1995.
Chanson
Chanson (ransk. laulu; it. canzona) tarkoittaa usein mitä tahansa laulua, jonka sanat ovat ranskaksi, mutta sillä voidaan tarkoittaa myös klassisia ranskalaisia melodisia lauluja tai polyfonisia ranskalaisia lauluja keskiajan ja renessanssin musiikissa. Vanhemmat chansonit olivat yleensä jossain formes fixesissä: balladessa, rondeaussa tai virelaissa vaikka myöhemmin muoto oli teoksissa vapaampi. Kuuluisimpia chansonsäveltäjiä olivat Guillaume Dufay, Johannes Ockeghem ja Josquin Desprez. Chanson-tyylisiä lauluja kuunneltiin useimmiten renessanssin aikana.
Gerard De Geer
pienoiskuva Gerard Jakob De Geer (myös Gerhard de Geer) (1858–1943) oli ruotsalainen geologi, joka oli etenkin kvartäärigeologian uranuurtajia.
Chanson
Chanson-nimitystä käytetään vanhimmassa ranskalaisessa runoudessa sekä eeppisistä runoista (esimerkiksi chanson degeste, kuten sankarirunoelma Rolandin laulu) että lyyrillis-eeppisistä runoista (esimerkiksi chanson d’histoire, chanson detoile, naisten käsitöiden ääressä laulamia lauluja) ja puhtaasti lyyrillisistä runoista. Sittemmin chansoneiksi ruvettiin sanomaan kansanomaisia lauluja yleensä sisällyksestä riippumatta. Suuri kokoelma neliäänisiä chanson-lauluja julkaistiin Pariisissa 1527−1549, sekä myöhemmin, 1627−1654 ja 1623−1667, kokoelmat yksi- ja kaksiäänisiä Tanssi- ja juomalauluja. Tämä sävellyslaji levisi sitten Alankomaihin ja Saksaan. Niiden tyyli on vaikuttanut myös kansanlaulun pintakerroksiin.
Gerard De Geer
De Geer kehitti lustosavikronologiaksi kutsutun menetelmän, jolla voi ajoittaa geologisia maastonmuotoja, esimerkiksi tutkia järvien ikää niiden pohjan savikerroksista. De Geer todisti myös sen, että maan kohoaminen (eli meren laskeminen, kuten siihen asti ilmiötä oli kutsuttu) Skandinaviassa johtuu mannerjään aiheuttaman painauman oikenemisesta. De Geerin mukaan ovat saaneet nimensä myös De Geer -moreenit, jotka ovat eräs jäätikön synnyttämistä moreenin pinnanmuodoista.
De Geer oli hollantilaista De Geer -ylimyssukua, joka oli asettunut Ruotsiin 1600-luvulla. Hänen isänsä Louis De Geer ja isoveljensä Louis De Geer nuorempi olivat Ruotsin pääministereitä, ja Gerard De Geer itse toimi kansanedustajana vuosina 1900–1905.
Chanson
Lähteet
Ŝansono
Oral Fixation Vol. 2
Oral Fixation Vol. 2 on Shakiran järjestyksessä seitsemäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2005. Albumilta on ilmestynyt kolme singleä: ”Don't Bother”, ”Hips Don't Lie” ja ”Illegal”. ”Hips Don't Lie” lisättiin levylle albumin uuteen painokseen.
Albumi julkaistiin samana vuonna kuin Shakiran espanjankielinen albumi Fijación Oral Vol. 1. Albumeja markkinoitiin osittain yhdessä. Oral Fixation Vol 2 -albumin kappale "Day and the Time" on englanninkielinen versio Fijacion Oral Vol 1 -albumin kappaleesta "Día Especial" ja "Something" kappaleesta "En Tus Pupilas".
Oral Fixation Vol 2. -albumi oli mukana myös Shakiran vuonna 2006 julkaistussa kolmen levyn setissä Oral Fixation Volumes 1&2. Oral Fixation Volumes 1&2 sisältää myös albumin Fijación Oral Vol. 1 sekä DVD:n.
Oral Fixation Vol 2 -albumin sanoitukset käsittelevät mm. ihmissuhteita ja yhteiskunnallisia asioita asioita. Kappale "Timor" ottaa kantaa Itä-Timorin tilanteeseen. Poliittisista kappaleista ”How do you do” ja ”Timor” on syntynyt kohua mm. Itä-Timorissa kappaleiden poliittisen ja uskonnollisen leiman takia.
God Save the King
God Save the King, kuningattaren hallitessa God Save the Queen, on Yhdistyneen kuningaskunnan kansallislaulu ja samalla kuningashymni. Englantilaisen säveltäjän Henry Careyn poika väitti tämän kuoleman jälkeen isänsä säveltäneen ja sanoittaneen laulun, ja tämä tieto löytyy useimmista lähdeteoksista. Tiedon todenperäisyyttä on kuitenkin myös epäilty, ja laulun säveltäjiksi on arveltu esimerkiksi englantilaista John Bullia tai ranskalaista Jean-Baptiste Lullya, sanotaanpa laulun jossain perustuvan jopa vanhaan sveitsiläiseen marssiin. God Save the King on eräs maailman vanhimpia kansallislauluja, se esitettiin ensi kerran 28. syyskuuta 1745 kuningas Yrjö II:n kunniaksi. Laulu oli julkaistu jo vuotta aiemmin kirjassa Thesaurus Musicus.
Osa laulun sanoista vaihtelee sen mukaan, onko Britanniaa hallitseva monarkki kuningas vai kuningatar. Laulun alkuperäinen nimi on God save the King, mutta naisen ollessa hallitsijana, viimeksi kuningatar Elisabet II:n aikana, sana ”King” (kuningas) korvataan sanalla ”Queen” (kuningatar), ja samalla laulun pronominit he ja him (hän ja hänet miestä tarkoitettaessa) vaihdetaan pronomineihin she ja her (hän ja hänet naista tarkoitettaessa).
Laulusta lauletaan yleensä vain ensimmäinen säkeistö tai ensimmäinen säkeistö ja ”Thy choicest gifts in store” -alkuinen säkeistö, sillä eräissä muissa säkeistöissä kehotetaan muun muassa ”murskaamaan kapinalliset skotit”. On siis ymmärrettävää, että tällaisia sanoituksia ei voida käyttää koko valtion kansallislaulussa. Monarkki itse ei koskaan laula kansallishymniä.
Frans Mikael Franzén on suomentanut laulun vuonna 1805. Sen nimi on ”Weisu Kuningalle Suomen kansalda”.
Muissa maissa
Careyn melodia on ollut suosittu myös Britannian ulkopuolella. Liechtenstein on käyttänyt sitä kansallishymninään vuodesta 1920 nimellä ”Oben am jungen Rhein”. Vuoteen 1961 sama melodia oli myös Sveitsin kansallislaulu nimellä ”Heil dir Helvetia” tai alkusanojen mukaan ”Rufst du, mein Vaterland”. Samalla sävelmällä laulettiin myös monien saksalaisten ruhtinaskuntien ruhtinashymnejä, ja vuodesta 1871 vuoteen 1918 sama melodia oli Preussin kuningashymnin ominaisuudessa myös Saksan keisarikunnan epävirallinen kansallislaulu nimellä ”Heil dir im Siegerkranz”. Myös Norjan kuningashymni ”Kongesangen” lauletaan God Save the Queenin melodialla. Samoin laulua on käytetty Venäjän keisarihymninä: "Molitva russkih". Myös Yhdysvalloissa hyvin suosittu isänmaallinen (ja brittiläisvastainen) laulu ”My Country, ’Tis of Thee” lauletaan samalla sävelmällä.
Frans Mikael Franzén kirjoitti vuonna 1804 samalle sävelmälle tekstin "Ruhtinaalle", joka ylisti Suomeakin hallinnutta Ruotsin kuningasta ja on tiettävästi Franzénin ainoa suomeksi kirjoittama teos. Jaakko Juteini sanoitti samaan säveleen suomalaisille tarkoitetun laulun ”Laulu Suurelle Ruhtinaalle ja Suomelle”, jonka aiheena on Venäjän keisari Suomen suuriruhtinaana. Juteinin laulua esitettiin aktiivisesti 1800-luvun Suomessa.
Sirkus Lahna
Sirkus Lahna on perustettu 1999, ja siihen kuuluu seitsemän jäsentä: Jussi Airaksinen, Jukka Grönfors, Ari Puustinen, Tuomas Roininen, Laura Rossinen, Toni Valta ja Emilia Tengvall. Kunniajäsenen titteliä kantaa jonglööri Jani Suihkonen. Lisäksi henkilökuntaan kuuluu ääni- ja valomies Timo Airaksinen.
Suomen Yrittäjät
Suomen Yrittäjät on jäsenmäärältään Suomen suurin ja jäsenyritysten työllistävällä vaikutuksella mitattuna toiseksi suurin elinkeinoelämän järjestö. Sen jäsenenä on 115 000 yritystä, joista työnantajana toimii 50 000. Suomen alle 90 000 työnantajayrityksestä lähes 60 prosenttia kuuluu Suomen Yrittäjiin. Järjestö rakentuu lähes 400 paikallisyhdistyksestä, 20 aluejärjestöstä ja 59 toimialajärjestöstä.
Suomen Yrittäjät ry perustettiin 1995 Helsingissä ja aloitti toimintansa vuoden 1996 alussa. Se syntyi Suomen Yrittäjäin Keskusliiton ja Pienteollisuuden Keskusliiton yhdistyttyä.
Suomen Yrittäjät haluaa parantaa yrittäjien asemaa ja yrittämisen edellytyksiä. Tavoitteena on, että menestyviä yrityksiä ja yrittäjiä on enemmän ja yrittäjien taloudellinen ja sosiaalinen asema paranee.
Suomen Yrittäjien puheenjohtajana toimii Petri Salminen (2020–) ja toimitusjohtajana Mikael Pentikäinen (2016–). Ennen Pentikäistä toimitusjohtajana toimi pitkään Jussi Järventaus. Järjestön keskuspaikka sijaitsee Helsingissä.
Aluejärjestöt
Lähde