cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wang Yangming
Wang Yangming (, pinyin Wáng Yángmíng) (1472–1529 Yuyao, Zhejiang) oli kiinalainen Ming-dynastian aikana toiminut uuskungfutselainen filosofi, virkamies, sotapäällikkö ja kalligrafisti. Häntä pidetään merkittävimpänä uuskungfutselaisena Zhu Xin jälkeen.
Wang oli johtava hahmo uuskungfutselaisessa ”mielen koulukunnassa”, jonka perusti Lu Jiuyuan. Koulukunta pyrki yhdistämään tiedon ja toiminnan. Kilpaileva koulukunta ”prinsiipin koulukunta” käsitti tiedon eräänlaiseksi esivalmisteluksi, joka pystyi saavutettuna ohjaamaan toimintaa.
Luettelo Australian yliopistoista
Australiassa on 43 yliopistoa. Niistä 40 on julkisia, kaksi on kansainvälisiä ja yksi on yksityinen erikoisalan yliopisto. Yksityisiä ovat Carnegie Mellon -yliopisto, Australia, katolinen University of Notre Dame Australia ja kolmantena Torrensin yliopisto, Australia
Triumph Thruxton
right|250px|thumb|Triumph Thruxton Triumph Thruxton on Triumphin valmistama moottoripyörämalli, jossa on 2-sylinterinen ilmajäähdytetty nelitahtimoottori. Thruxtonissa on sama moottori kuin Bonneville-mallissa, mutta erilaisilla nokka-akseleilla, joilla saadaan kaksi hevosvoimaa enemmän.
Teknisiä tietoja
Tiedot ovat vuoden 2009 mallista.
HMS Zealous (1785)
Valmistus
Alus tilattiin 19. kesäkuuta 1782 William Barnardilta Deptford Greenistä, missä köli laskettiin 1. joulukuuta. Se laskettiin vesille 25. kesäkuuta 1785 ja valmistui 21. elokuuta Woolwichissa, jossa aluksen varustamiskustannukset olivat 7 608 puntaa.
Palvelus
Alus osallistui 1.-2. elokuuta 1798 Abukirin taisteluun, minkä jälkeen se oli mukana Aleksandrian saarrossa.
Vammalan rautatieasema
Vammalan rautatieasema on rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Tampere–Pori. Siellä pysähtyvät kaikki reitillä Tampere–Pori liikennöivät InterCity- ja Pendolino-junat. Junat pysähtyvät pääasiassa raiteella 2, jonka vieressä on asemarakennus. Osa junista pysähtyy kuitenkin raiteella 1. Raide 3 ei ole käytössä. Asemalla on lipunmyyntiautomaatti.
Historia
Vammalan rautatieasema on yksi Tampere–Pori-radan alkuperäisistä asemarakennuksista; se valmistui Oulun radan asemarakennusten tyyppipiirustusten mukaan viimeistään vuonna 1895, jolloin junaliikenne Tampereen ja Porin välillä alkoi. Samanlaisia ovat alun perin olleet muiden muassa Kovjoen ja Pännäisten rautatieasemat Oulun radalla sekä Pieksämäen ja Suonenjoen asemat Savon radalla. Rakennuksen takapuolelle lisättiin siipiosa vuonna 1925, sen sijaan rakennuksen julkisivu on säilynyt miltei alkuperäisenä. Asemalle rakennettiin vuonna 1898 myös tiilinen kaksipaikkainen veturitalli, joka purettiin 2000-luvun alussa. Alkuperäisen puisen vesitornin tilalle rakennettiin vuonna 1930 tiilinen vesitorni, joka on edelleen pystyssä.
Rautatieasema oli aluksi etäällä asutuksesta, koska Tyrvään kirkonkylä sijaitsi yli kilometrin päässä Vammaskosken eteläpuolella. Kokemäenjoen vesistön ylittävä Vammaskosken silta oli jo kauan ollut tärkeä etappipaikka Tampereen ja Turun välisellä maantiellä. Tyrvään kirkonkylästä muodostettiin vuonna 1912 Vammalan kauppala, joka kuitenkin tuhoutui pahoin kansalaissodan loppuvaiheissa huhtikuussa 1918. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen rautatieaseman ympäristöön alkoi muodostua tiheään asuttu yhdyskunta ja pienimuotoista teollisuutta. Maailmansotien välisenä aikana taaja-asutus levisi kauppalasta kohti rautatieasemaa. Aseman toimintaa vilkastutti aikoinaan Asevarikko 3:n siirtyminen Helsingistä Tyrväälle lähelle rautatietä talvisodan alla.
Asema oli alun perin nimeltään Tyrvään rautatieasema (lyhenne Tvä), mutta vuoden 1955 alussa asema siirtyi silloisen Vammalan kauppalan (vuoden 1965 alusta kaupungin) alueelle, jolloin myös aseman nimi vaihtui Vammalan rautatieasemaksi. Ratapihan itä- ja länsipäässä olleet Varikonkadun ja Asemakadun tasoristeykset korvattiin yli- ja alikulkusilloilla 1980-luvuilla. Asemarakennus ja tavarasuojat siirtyivät eräiden muiden rakennusten ohella Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Museovirasto on luokitellut Vammalan rautatieaseman lähiympäristöineen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.
Sunshine on My Shoulders
”Sunshine on My Shoulders” (joskus vain ”Sunshine”) on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän John Denverin kappale. Denver sanoitti ja nauhoitti kappaleen vuoden 1971 albumilleen Poems, Prayers & Promises, ja se julkaistiin singlenä vuonna 1973. Se nousi listaykköseksi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -musiikkilistalla alkuvuodesta 1974.
Vammalan rautatieasema
Vammalan junaturma 2013
Vammalan aseman ratapihan itäpäässä tapahtui 5. huhtikuuta 2013 junaturma, jossa Raumalle matkalla olleen tavarajunan 13 vaunua suistui kiskoilta. Suistuneista vaunuista kolme kaatui, ja yhdestä kaatuneesta säiliövaunusta valui maahan muutamia satoja litroja mäntyöljyä. Onnettomuudesta ei seurannut henkilövahinkoja. Onnettomuudesta aiheutui kaikkiaan noin 940 000 euron vahingot. Onnettomuustutkintakeskuksen mukaan turman aiheutti vaihteen kääntyminen junan alla.
Sunshine on My Shoulders
Kanadalainen laulaja-lauluntekijä Carly Rae Jepsen teki kappaleesta oman versionsa ensimmäiselle studioalbumilleen Tug of War (2008), ja kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä.
HMS Erin (1913)
HMS Erin oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaiva, jonka Ottomaanit tilasivat 1911 nimellä Reshadieh ja Britannia takavarikoi ja liitti laivastoonsa ensimmäisen maailmansodan alkaessa elokuussa 1914.
Valmistus
Turkki tilasi 1911 Vickers Limitediltä Barrow-in-Furnessista taistelulaivan, joka sai nimen Reshad V:ksi ja myöhemmin Reshadiehiksi. Köli laskettiin vielä samana vuonna 1. elokuuta. Alus laskettiin vesille 3. syyskuuta 1913. Elokuussa ensimmäisen maailmansodan puhjetessa alus oli melkein valmis, kun Britannia ensimmäisen merilordin Winston Churchillin määräyksestä pakko-otti aluksen liittäen sen laivastoonsa. Alus valmistui elokuussa 1914.
Aluksen suunnitteli Vickersin pääsuunnittelija Thurston perustuen HMS King George V:n piirustuksiin, joihin oli liitetty HMS Iron Duken'' ominaisuuksia. Aluksen runko oli lyhyempi ja leveämpi kuin aiemmilla aluksilla ja sen keskilaivaan sijoitettu 13,5 tuuman tykein varustettu Q-torni oli sijoitettu yhtä kantta korkeammalle.
Palvelus
Alus liitettiin syyskuussa 1914 Suuren laivaston 2. taistelulaivueeseen. Se osallistui laivueensa mukana Skagerrakin taisteluun, jossa alus ei kärsinyt miehistötappioita. Sodan päätyttyä alus sijoitettiin 1919 Noren sijoitetun reserviosaston lippulaivaksi. Se myytiin romutettavaksi 1922 Washingtonin laivastosopimuksen nojalla.
Kaukainen kotiseutuni (vuoden 1980 albumi)
Kaukainen kotiseutuni on suomalaisen Esko Rahkosen studioalbumi vuodelta 1980.
Jyväskylän Kaupunginkirkko
Jyväskylän Kaupunginkirkko on Jyväskylän keskustassa sijaitseva entisen Jyväskylän kaupunkiseurakunnan pääkirkko, nykyään Keskustan alueseurakunnan kirkko. Kirkkorakennus valmistui vuonna 1880, viisi vuotta kaupunkiseurakunnan perustamisen jälkeen. Kirkon suunnitteli arkkitehti Ludvig Isak Lindqvist ja rakennustöitä johti ruotsalaissyntyinen rakennusmestari Anders Johan Janzon.
Kirkko korvasi Jaakko Jaakonpoika Leppäsen suunnitteleman vuonna 1775 valmistuneen puukirkon, joka sijaitsi nykyisessä Cygnaeuksen puistossa. Uutta kirkkoa oli kaivattu jo 1850-luvulta lähtien vanhan kirkon sijainnin ja vaarallisen huonon kunnon takia. Kun vuonna 1885 valmistui Taulumäelle maaseurakunnan puukirkko, jäi vanha puukirkko ilman käyttöä ja se purettiin vuonna 1888.
Jyväskylän Kaupunginkirkko on rappaamaton punatiilestä rakennettu pohjakaavaltaan päätytornillinen pitkäkirkko, ja se oli valmistuessaan Keski-Suomen ensimmäinen kivikirkko. Kirkon arkkitehtuuriin kuuluvat pyörökaariset ikkunat sekä runsas tiiliornamentiikka. Arkkitehtuuri sisältää sekä uusromaanisia että uusgoottilaisia piirteitä. Kirkko rakennettiin aikanaan kaupungin torin yhteyteen ja nykyisin sitä ympäröi Kirkkopuisto.
Kuoriholvin maalaukset ovat Bruno Tuukkasen. Tuukkanen on suunnitellut myös kuori-ikkunoiden lasimaalaukset vuodelta 1924. Alttaritaulu "Jeesus siunaa lapsia" (myös nimellä: Sallikaa lasten tulla minun tyköni) on Fredrik ja Nina Ahlstedtin vuodelta 1901.
1980-luvun lopulla kirkon 100-vuotisjuhlien lähestyessä kirkkoa peruskorjattiin arkkitehti Sakari Holman suunnitelmien mukaan. Kirkon sisäväritys uusittiin kauttaaltaan lukuun ottamatta Bruno Tuukkasen kuoriholvin kattomaalausta. Ulkopuolelta muun muassa kirkon ovet ja ikkunapuitteet maalattiin tumman vihreään sävyyn.
Jyväskylän Kaupunginkirkossa on ensi kertaa veisattu suomeksi Hoosianna.
Giovanni Battista Morandini
Giovanni Battista Morandini (s. 30. kesäkuuta 1937 Bienno) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä.
Morandini sai pappisvihkimyksensä 22. heinäkuuta 1962, ja hänet nimitettiin Numidan titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Ruandaan 30. elokuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agostino Casaroli, jota avustivat Bernardin Gantin ja Eugênio de Araújo Sales.
Morandini sai 12. syyskuuta 1990 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Guatemalaan, 23. huhtikuuta 1997 Koreaan ja Mongoliaan, sitten 6. maaliskuuta 2004 Syyriaan. Hän jäi eläkkeelle 21. syyskuuta 2008.
Lahden kansainvälinen julistetriennaali
Lahden kansainvälinen julistetriennaali (vuoteen 2011 julistebiennaali) on Lahdessa vuodesta 1975 järjestetty julistetaiteen katselmus ja kilpailu. Aiemmin kahden (biennaali), nykyisin kolmen vuoden välein (triennaali) järjestettävän tapahtuman näyttelypaikkana ja järjestäjänä on Lahden taidemuseon Julistemuseo yhdessä Mainosgraafikot ry:n ja Grafian kanssa.
Kilpailun sarjajako vakiintui pitkäksi aikaa kansainvälisen julistekilpailujen tavan mukaiseksi:
Nykyisin tapahtumassa on kaksi kilpailusarjaa. Ensimmäisessä sarjassa kilpailevat sosiaaliset ja aatteelliset, kaupalliset ja kulttuurijulisteet, toisessa ympäristöjulisteet.
Mia Lerssi
Mia Lerssi (s. 1972 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen lasitaiteilija. Lerssi on pitänyt useita kansainvälisiä näyttelyitä muun muassa Pariisissa, Lontoossa ja Amsterdamissa.
Lahden kansainvälinen julistetriennaali
Toiseen biennaaliin 1977 saapuneista 502 julisteesta yli puolet tuli Puolasta. Vuonna 2009 biennaaliin saapui 2 600 työtä, joista näyttelyyn valittiin 252 julistetta 35 eri maasta. Tapahtumassa kävi yleisöä noin 4 500, mikä oli 700 kävijää enemmän kuin edelliskerralla.
Suomen 1990-luvun alun lamassa vuoden 1995 biennaali korvattiin pienimuotoisemmilla näyttelyillä. Tuolloin mukaan kilpailuun tuli ympäristöaiheisten julisteiden sarja ympäristöministeriön kansliapäällikön Lauri Tarastin aloitteesta.
Julistemuseo
Vuonna 1975, samana vuonna kun biennaalitoiminta aloitettiin, Lahden taidemuseon yhteyteen perustettiin Julistemuseo, jonka tavoitteena on kerätä, taltioida, tutkia ja pitää esillä suomalaista ja ulkomaista graafista muotoilua ja julkaista sitä käsitteleviä tutkimuksia. Kokoelmaa kartutetaan pääosin lahjoituksin. Museon kokoelmissa oli vuonna 2016 noin 75 000 painotuotetta. Kokoelmiin kerättiin aiemmin myös etikettejä ja exlibriksiä, mutta niiden kokoelmaa ei enää kartuteta.
Charles Stormbom
Charles Stormbom (26. huhtikuuta 1898 – 29. tammikuuta 1955 ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Stormbom edusti urallaan Åbo IFK:a ainakin vuosina 1919–1924. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1920 ja 1924. Stormbom pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1919–1924 yhteensä 15 maaottelua.
Stephen Gill
Gillin virkakausi Helsingissä käsittää ajanjakson 1.8.2009 - 31.7.2010. Viran on mahdollistanut 2,92 miljoonan euron rahoitus, jonka yliopisto sai Jane ja Aatos Erkon säätiöltä 2008.
Kurenalus
pienoiskuva|Vuonna 2016 valmistunut Pudasjärven hirsikampus on kooltaan maailman suurin hirsirakennus. Kurenalus tai Kurenala (tätä versiota käytetään nimen taivutusmuodoissa) on Pudasjärven kaupungin keskustaajama. Taajaman väkiluku vuoden 2021 lopussa oli 3 859. . Alueen pinta-ala on 8,17 km², josta vettä 0,8 km². Keskustan alueella asuu noin puolet koko kaupungin väestöstä. Keskustaajama on nimetty Iijoessa kuohuavan monikilometrisen Kurenkosken mukaan, jonka alapuolelle se on rakennettu.
Kurenalus sijaitsee valtatie 20:n varrella noin 85 kilometriä Oulusta Iijoen törmällä. Keskustaajaman asuntokanta koostuu omakotitalo-, rivi- ja kerrostaloista. Viime vuosina keskustaajamaan on rakennettu uusia hirrestä tehtyjä kerrostaloja.
Pudasjärven aikaisempi hallinnollinen keskus sijaitsi Pudasjärven kirkonkylällä Pudasjärvi-nimisen järven rannalla, noin kahdeksan kilometriä Kurenalta länteen. Oulu–Kuusamo-tien rakentaminen siirsi kuitenkin painopisteen sen varteen Iijoen törmälle.
Kurenalla sijaitsee kooltaan maailman suurin hirsirakenteinen rakennus; Hirsikampus, jossa toimivat yhteisesti yhtenäiskoulu ja lukio. Kurenalla avattiin vuonna 1999 uimahalli nimeltä Virkistysuimala Puikkari, jonka yhteydessä on kuntosali, jossa käy vuosittain noin 44 000 kävijää. Vuonna 2021 avatussa monitoimitalossa Hyvän olon keskus Pirtti, toimivat samassa rakennuksessa muun muassa Pudasjärven kirjasto, terveyskeskus ja hammashoitola.
Koillisportti
pienoiskuva|Alkuperäinen Koillisportti-niminen huoltoasema, joka toimi vuodesta 2003 lähtien ABC-ketjun alla. Rakennus purettiin kokonaan loppuvuodesta 2021. Kurenalla Kuusamontien varressa sijainnut kuuluisa Koillisportti-niminen huoltoasema aloitti toimintansa vuonna 1964, jolloin se tunnettiin nimellä Valtatien Baari. 1970-luvulla tehtiin ensimmäinen isompi laajennus, ja nimikilpailun kautta huoltoaseman nimeksi vakiintui Koillisportti. Historian aikana siinä ovat toimineet Shell- ja Union-ketjujen huoltoasemat. Vuosien aikana huoltoasemaa laajennettiin entisestään. 1990-luvun puolivälissä huoltoaseman yhteydessä aloitti toimintansa Hesburger-ketjun ravintola. Vuonna 2003 Koillisportti vaihtui ABC-liikennemyymäläketjun alle. Vuoden 2021 lopussa rakennus purettiin kokonaan. Samana vuonna noin puoli kilometriä keskustaajaman suuntaan vanhasta huoltoaseman paikasta avattiin uusi ABC-ketjun huoltoasema, jonka nimi on ABC Pudasjärvi.
Lakari
pienoiskuva|Lakarin koulu. Lakarin asuinalue sijaitsee noin kilometrin päässä keskustaajamasta Iijoen pohjoispuolella. Alueen nimi on tullut siellä sijainneen kansakoulun opettajan Juho Lakarin sukunimestä.
Lakarille perustettiin vuonna 1872 Pudasjärven ensimmäinen kansakoulu, joka oli siihen aikaan Pohjois-Suomen ensimmäisiä. Nykyisin toimivassa Lakarin koulussa annetaan esiopetusta sekä luokkaopetusta 1–6 -luokkalaisille. Lakarilla aloitti myös vuonna 1960 Pudasjärven lukio, joka nykyään toimii hirsikampuksessa.
Lakarissa sijaitsee Pudasjärven Nuorisoseura ry:n ja Pudasjärven Näyttämön omistama seurantalo Koskenhovi, jossa järjestetään muun muassa tansseja sekä teatteriesityksiä.
Oulun ja Kuusamon välinen maantie on aikaisemmin kulkenut Lakarin halki.
Suojalinna
Suojalinnan teollisuusalue sijaitsee keskustaajaman pohjoispuolella. Alueen nimi tulee sinne aikoinaan rakennetusta Pudasjärven suojeluskuntatalosta, joka sai nimekseen Suojalinna. Alue rajoittuu valtatiehen 20 sekä Lakarin asuinalueeseen.
Teollisuuskylä
Teollisuuskylän teollisuusalue sijaitsee keskustaajaman eteläpuolella.
Pakastetuotteita kauppoihin ja laitoskeittiöihin valmistava Lännen Tehtaiden Apetit Ruoka Oy:n Pudasjärven toimipiste sijaitsee Teollisuuskylässä. Aiemmin paikalla toimi muun muassa pakastepizzoja ja rieskoja valmistanut Food Processing Koivukangas, jonka Lännen Tehtaat osti vuonna 1998. Muita yrityksiä alueella ovat muun muassa A-Katsastus ja Pudasjärven Puutarha Kukkahuone Oy. Alueen tiestöä aloitettiin parantamaan erityisesti 1990-luvun alussa Tiehallinnon kanssa ja osin Pudasjärven kunnan omina investointeina. Sen tarkoituksena oli saada alueen sisäinen liikenne turvaan valtatieltä 20.
Devil Is a Girl
Devil Is A Girl on suomalaisen LAB-yhtyeen albumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2002. Se oli Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan sijalla 14.
Kappaleet
Kappaleet:
Kokoonpano
Kokoonpano:
Antoine Barnave
thumb|Antoine Barnave, Joseph Bozen maalaama muotokuva. Antoine-Pierre-Joseph-Marie Barnave (22. lokakuuta 1761 Dauphiné (nyk. Grenoble) – 29. marraskuuta 1793 Pariisi) oli Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheen keskeinen vaikuttaja, joka kuului perustuslakia säätävän kansalliskokouksen suuriin puhujiin. Vallankumouksen myöhemmässä vaiheessa Barnave kuului maltilliseen, perustuslaillista kuninkuutta kannattaneeseen ryhmään. Hänet teloitettiin terrorin aikana.
Ennen vallankumousta
Barnave oli lähtöisin varakkaaseen porvaristoon kuuluneesta protestanttisesta perheestä ja oli yksityiskoulutuksen saanut lakimies. Hän toimi vuodesta 1783 asianajajana kotikaupunkinsa Dauphinén parlamentissa eli ylimystön hallitsemassa tuomioistuimessa. Vallankumousta edeltäneinä vuosina hän julkaisi Montesquieulta vaikutteita saaneita kirjoituksia, joissa hän vaati Ranskaan englantilaistyyppistä perustuslaillista hallintoa ja ylimmän vallan jakamista. Niin sanotun esivallankumouksen aikana Barnave johti kesällä 1788 paikallista kansalaisvastarintaa Dauphinéssa yhdessä Jean Joseph Mounier’n kanssa. He saivat aikaan Dauphinén läheisessä linnassa 21. kesäkuuta 1788 pidetyn niin sanotun Vizillen kansalaiskokouksen, joka toi kolmen säädyn edustajat yhteen puolustamaan parlamentteja yksinvaltiutta vastaan ja vaatimaan kansanedustuslaitoksen perustamista. Barnave julkaisi samana vuonna myös huomiota herättäneen poliittisen pamfletin.
Perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa
Barnave valittiin Dauphinésta kolmannen säädyn edustajaksi vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen. Hän kannatti kolmannen säädyn julistautumista kansalliskokoukseksi ja kirjoitti pallohuoneen valan tekstin yhdessä Isaac Le Chapelier’n kanssa. Perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa hän oli Honoré Mirabeaun jälkeen huomattavin puhuja, ja usein Mirabeaun terävä vastustaja. Barnave kuului kyllä myös ”patriootteihin”, mutta hän halusi torjua sekä vastavallankumouksellisen aristokratian että väkivaltaisen kansalaisliikehdinnän. Barnave oli keskeisessä roolissa kansalliskokouksen alkaessa syksyllä 1789 rakentaa uutta Ranskaa, sen hallitusvaltaa, perustuslakia, valtiontaloutta ja ihmisoikeuksien julistusta. Sanottiin, että ”sen mitä Adrien du Port ajattelee, sanoo Barnave ja toteuttaa Alexandre de Lameth”. Heitä kutsuttiin kansalliskokouksen triumviraatiksi. Kolmikko oli perustamassa myös Pariisin jakobiiniklubia. Barnave kuului jakobiiniklubin johtokuntaan ja laati sen sääntökirjan. Hän oli loka–marraskuussa 1790 pari viikkoa kansalliskokouksen puhemiehenä.
Vuonna 1791 jakobiinipuolue tuli tienhaaraan, kun puolueen valtaenemmistö radikalisoitui. Barnave piti tätä uhkana ja halusi koota varakkaan porvariston puolustamaan perustuslaillista monarkiaa. Hän oli yksi kolmesta komissaarista, jotka kansalliskokous kesäkuussa 1791 lähetti saattamaan epäonnisella pakoretkellä kiinnijäänyt kuningasperhe takaisin Pariisiin. Barnave uskoi voivansa taivutella kuningas Ludvig XVI:n tukemaan uutta perustuslakia ja ryhtyi hovin salaiseksi neuvonantajaksi. Hän piti 15. heinäkuuta 1791 kansalliskokouksessa kuuluisan puheen, jossa hän vaati tilapäisesti virasta pidätetyn Ludvig XVI:n palauttamista valtaan, tuomitsi ajatuksen tasavallasta ja toivoi vallankumouksen saattamista päätökseen, jotta olot maassa rauhoittuisivat. Barnave oli yksi niistä johtavista perustuslaillisista monarkisteista, jotka pari päivää myöhemmin erosivat jakobiiniklubista ja perustivat kilpailevan feuillanttien klubin. Ohjaillakseen kuningasta hän kävi heinäkuusta 1791 tammikuuhun 1792 salaista kirjeenvaihtoa kuningatar Maria Antoinetten kanssa.
Tuho
thumb|Barnave vankeudessa. Perustuslakia säätävä kansalliskokous hajaantui syksyllä 1791, joten Barnave palasi tammikuussa 1792 Dauphinéen. Hän liittyi siellä vapaaehtoisena upseeriksi Ranskan kansalliskaartiin, mutta omistautui muuten kirjallisille töille. Tasavaltalaiset alkoivat arvostella häntä yhä jyrkemmin. Tuileries’n palatsin valtauksen yhteydessä elokuussa 1792 Barnaven kirjeet vihatulle kuningattarelle löydettiin ja ne vahingoittivat entistä pahemmin hänen mainettaan. Barnave vangittiin 29. elokuuta 1792 lakiasäätävän kansalliskokouksen määräyksellä. Hän istui vankilassa ensin vajaan vuoden Dauphinéssa, sitten sen lähellä Barraux’ssa. Hirmuvallan aikana hänet siirrettiin Pariisiin 3. marraskuuta 1793 ja tuotiin vallankumoustuomioistuimen eteen. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin 29. marraskuuta.
Pääteos
Barnave sai vuonna 1793 vankeudessa valmiiksi kirjan Introduction à la Révolution française, jossa hän sijoitti Ranskan vallankumouksen historialliseen yhteyteensä. Sen keskeinen väite on, että vallankumous oli vuosisatoja kestäneen kehityksen tulosta: ”Kaikki Ranskan vallankumouksen ilmiöt johtuivat sivistyksen, valistuksen ja toimeliaisuuden edistymisestä, sillä tämä nosti kolmatta säätyä ja lisäsi sen rikkautta, valistuneisuutta ja omanarvontuntoa ja teki tällä tavoin demokraattisen vallankumouksen väistämättömäksi.” Berenger de la Drôme toimitti ja julkaisi teoksen vuonna 1843.
Julien Simon-Chautemps
Julien Simon-Chautemps (s. 14. toukokuuta 1978) on ranskalainen Sauberin Formula 1 -tallin insinööri. Chautemps toimi vuosina 2007–2010 Toyotalla ja Team Lotuksella Jarno Trullin ja vuosina 2011–2014 Lotuksella Vitali Petrovin, Kimi Räikkösen ja Pastor Maldonadon auton suorituskyvystä vastaavana insinöörinä. Vuonna 2015 hän toimi Romain Grosjeanin ja 2016 Jolyon Palmerin kisainsinöörinä. Vuonna 2017 hän siirtyi Sauberille Marcus Ericssonin kisainsinööriksi.
Moog Taurus
thumb|Moog Taurus Moog Taurus myös Moog Taurus I on Moog Musicin vuosina 1975–1981 valmistama bassosyntetisaattori. Instrumenttia soitetaan siihen kiinteästi kuuluvalla jalkiolla, ja näin sitä kutsutaan myös bassojalkioksi tai -pedaaliksi. Soitin on monofoninen ja siinä on neljä sointiväriä, joista kolme on valmiita ja neljäs vapaasti ohjelmoitava.
Bassojalkio oli tarkoitettu Constellation-nimisen kokonaisuuden osaksi. Muut olisivat olleet monofoninen Lyra-syntetisoija soolo- ja melodiainstrumentiksi sekä polyfoninen Apollo-syntetisoija. Suunnitelma ei toteutunut, mutta prototyypeistä kehitettiin Polymoog ja Taurus. Lyraa ei kehitetty tuotantoon.
Ominaisuuksia
Ääniala on C–C1, ja sitä voi muuttaa oktaavin ylös- tai alaspäin. Tauruksen valmiit sointivärit ovat Tuba, Bass ja Taurus, ja neljäs on ohjelmoitavissa variable-toiminnossa. Soittimessa on kaksi oskillaattoria, joissa on kantti- ja saha-aaltomuodot. Aaltomuotojen muokkaamiseen on 24db-alipäästösuodin, jonka voi myös asettaa resonoivaksi. Sointivärin ohjaukseen on VCA, jossa ovat äänen nousu ja häipyminen. Äänen liukua ylös tai alaspäin eli portamentoa voi säätää. Instrumentissa on kaksi jalkakäyttöistä liukukytkintä alipäästösuodattimen ja VCA:n ohjaukseen.
Taurus II
Taurus II:ssa on kaksi oskillaattoria. Kummassakin on kantti- ja saha-aaltomuodot. Mahdolliset äänialat ovat kummassakin 32', 16', 8' l. kolme oktaavia. Suodatin ja äänenvärin ohjaus ovat kuten Taurus I: ssä. Jalkakäyttöisten kytkimien sijaan Taurus II:ssa on nk. pitch bend - ja modulaatio-pyörät käyttöpaneelissa.
Moog Taurus - malleja on käytetty popmusiikissa. Tunnettuja yhtyeitä ovat Genesis, Yes, Marillion, The Police ja Rush. Emerson, Lake & Palmer käytti Constellation - kokonaisuuden Lyra- sekä Apollo prototyyppejä albumilla Brain Salad Surgery ja kiertueella 1974.
Esko Koivunen
Esko Koivunen (s. 2. huhtikuuta 1927 Pohjois-Pirkkala) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripallotuomari, koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän pelasi neljä kautta SM-sarjassa ja toimi tuomarina muun muassa vuoden 1955 EM-kilpailuissa.
Elämä ja ura
Koivunen edusti pelaajana kasvattajaseuraansa, tamperelaista Pispalan Tarmoa SM-sarjassa vuosina 1952–1954 ja 1956. Parhaimmillaan Tarmo sijoittui kahdeksanneksi kaudella 1953. Koivunen kuului myös Suomen miesten maajoukkueen kokoonpanoon marraskuussa 1954 pelatussa Ruotsi-ottelussa.
Koivunen järjesti vuonna 1952 näytösottelun Tampereen joukkueen ja Helsingin olympialaisista maan ongelmallisen statuksen vuoksi ulos jääneen Manner-Kiinan välille. Helsingin olympiakisoissa hän työskenteli toimitsijana. Koivunen toimi koripallotuomarina miesten SM-sarjassa, ja hän tuomitsi myös viisi ottelua sekä loppuottelussa vuoden 1955 EM-kilpailuissa. Työuransa Koivunen teki metalli-, sähkö- ja rakennusaloilla. Hän toimi vuosikymmeniä Pispalan Tarmon johtokunnassa ja nimettiin seuran kunniapuheenjohtajaksi. Huhtikuussa 2017 Koivunen täytti 90 vuotta. Hän asui edelleen Pispalassa synnyintalossaan jossa oli myös varttunut.
Hähkänä
Hähkänä on taajama ja kylä Salossa entisen Perttelin kunnan alueella. Alueella sijaitsee Hähkänän päiväkoti sekä Hähkänän koulu. Lisäksi Hellalla on ollut suuri tehdas Hähkänällä. Alue rajautuu pohjoisessa Uskelanjokeen, lännessä Haukkalaan, etelässä metsään ja idässä Nummikulmaan, joka joskus luokitellaan myös osaksi Hähkänää. Aluetta halkoo yhdystie 2401. Hähkänän postinumero on 24280.
Gösta Jansson (yleisurheilija)
Gösta Edvin Jansson (8. helmikuuta 1903 Tikkurila, Helsingin mlk – 20. toukokuuta 1958 Tikkurila, Helsingin mlk) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Urheilu-uransa jälkeen 1930-luvulla hän oli urheilutoimittaja ja kouluttautui samalla lakimieheksi.
Urheilu-ura
Jansson edusti urallaan Helsingin IFK:ta, jonka riveissä hän saavutti viestikultaa 4 x 400 metrillä vuosina 1923–27 ja henkilökohtaisilla matkoilla 1923 hopeaa 400 ja 800 metrillä, 1924 pronssia 800 metrillä, 1925 hopeaa 800 ja 1500 metrillä, 1926 hopeaa 800 ja 1500 metrillä sekä vielä 1930 pronssia 400 metrillä. Kaikkiaan siis hän saavutti viisi viestimestaruutta sekä henkilökohtaisesti kuusi hopeaa ja kaksi pronssia.
Dazhou
Dazhou (, pinyin: Dázhōu Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan kansantasavallan Sichuanin maakunnan itäosassa, linnuntietä noin 335 kilometriä Chengdusta itään. Vuonna 2010 n asukasluku oli 5,468 miljoonaa.
Dazhou rajoittuu idässä Chongqingin maakuntatason suurkaupunkiin. Lounaassa Dazhoun naapurina on Guang’anin, lännessä Nanchongin, luoteessa Bazhongin, sekä pohjoisessa Hanzhongin ja Ankangin prefektuuritason kaupungit.
Gösta Jansson (yleisurheilija)
Urheilu-uran jälkeinen aika
Gösta Jansson toimi urheilu-uransa jälkeen vuosina 1930–34 STT:n ja Suomenmaan urheilutoimittajana nimimerkillä "Jana". Hän suoritti samoihin aikoihin Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon.
Muuta
Gösta Janssonin veli oli YK-diplomaatti Kurt Jansson, jonka poika Harri Jansson seurasi 1960-luvulla setänsä Göstan urheilu-uraa eli saavutti SM-mitaleja 800 metrillä ja SM-viesteissä HIFK:n edustajana.
Dazhou
1. Tongchuan (通川区), 478 276 as. 3. Dachuan (达川区), 1 111 159 as. 2. Wanyuan (万源市), 407 594 as. 4. Xuanhan (宣汉县), 1 006 826 as. 5. Kaijiang (开江县), 430 877 as. 6. Dazhu (大竹县), 876 884 as. 7. Qun piirikunta tai Quxian (渠县), 1 156 481 as.
Dazhoun seudun kirjallinen historia alkaa Danggun piirikunnan perustamisesta vuonna 314 eaa. Sittemmin siitä tuli hallinnollinen keskus ja myös prefektuurin keskus. Tang-dynastian aikana paikkakunnan nimi muutettiin Tongzhouksi. Song-dynastian aikana nimi palasi Dazhouksi. Nykyisen prefektuuritason kaupungin aseman se sai vuonna 1999, jolloin kaupunki erotettiin Bazhongista.
Bogdan Józef Wojtuś
pienoiskuva|Bogdan Józef Wojtuś Bogdan Józef Wojtuś (4. heinäkuuta 1937 Łąsko Wielkie – 20. lokakuuta 2020 ) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Gnieznon arkkihiippakuntaan Stefan Wyszyński 20. toukokuuta 1961. Hänet nimitettiin Gnieznon vihkipiispaksi ja Vassinassan titulaaripiispaksi 24. syyskuuta 1988, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Jan Czerniak ja Jan Wiktor Nowak. Wojtuś jäi eläkkeelle 15. syyskuuta 2012.
Malabarintoko
Lajin kannan suuruutta ei ole määritetty, mutta kanta on pienenemässä paikallisesti, mikä johtuu elinalueiden tuhoutumisesta.
Lajin elinpiiriä ovat metsät mutta sitä tavataan myös viljelmillä ja puutarhoissa.
Bertil Silve
Bertil Silve (18. maaliskuuta 1905 – 1969 ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Silve edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia ainakin vuosina 1923–1926. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1923. Hän oli voittamassa myös vuoden 1929 Suomen mestaruutta Helsingin Palloseuran riveissä. Silve pelasi Suomen maajoukkueessa kahdeksan maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Muduapa
Muduapa (myös witu tai vitu) on austronesialainen kieli, jota puhuu noin 8 800 Papua-Uuden-Guinean saarten asukasta. Muduapa on läheistä sukua balin kielelle, ja nämä kaksi usein sekoitetaan toisiinsa.
Rocky Mountain High
”Rocky Mountain High” on John Denverin ja Mike Taylorin tekemä folk rock -kappale Coloradosta, ja toinen Coloradon osavaltion virallisista lauluista. Kappaleen lauloi Denver ja se nousi listaykköseksi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -singlelistalla vuonna 1973.
Heimo Saarilahti
Heimo Kultimo Saarilahti (20. kesäkuuta 1907 – 22. tammikuuta 1966) oli suomalainen jalkapalloilija.
Saarilahti edusti urallaan Helsingin Palloseuraa ainakin vuosina 1927–1929. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1927. Saarilahti pelasi Suomen maajoukkueessa kuusi maaottelua.
Virtuaalinen lähipoliisiryhmä
Virtuaalinen lähipoliisiryhmä tai lyhyemmin nettipoliisi on suomalainen poliisiryhmä, jonka päätehtävä on tehdä ennalta estävää Internetiin liittyvää poliisityötä. Virtuaalinen lähipoliisiryhmä tekee ennalta estävää työtä myös puhumalla kouluissa. Virtuaalisen lähipoliisiryhmän kotisivuilta löytyvät kaikki yhteystiedot ja tietoa nettiin liittyvästä rikollisuudesta. Virtuaalinen lähipoliisiryhmä on osa Helsingin poliisilaitosta.
Ryhmänjohtajana toimi ylikonstaapeli Marko "Fobba" Forss. Hän oli myös Suomen ensimmäinen nettipoliisi. Nettipoliisin kolmen hengen kokoonpanoon kuuluvat myös vanhempi konstaapeli Jutta Antikainen ja vanhempi konstaapeli Jarno Saarinen.
Virtuaalinen lähipoliisiryhmä ei poista sisältöä Internet-sivustoilta. Ainoa mahdollisuus poistaa sisältöä on pyytää sivuston ylläpitoa poistamaan sisältö. Virtuaaliselle lähipoliisiryhmälle ei myöskään kuulu opastaminen eri sivustojen ylläpitojen tavoittamisessa, vaan poliisin sijaan on kysyttävä palveluntarjoajalta tai joltain muulta taholta, miten saadaan yhteys sivuston ylläpitoon, jotta sisältö saadaan poistettua. Oikeus voi määrätä sivuston ylläpitäjän poistamaan sisältöä.
Vuonna 2017 poliisi rekrytoi 25 uutta nettipoliisia. Nettipoliisit sijoittuvat Suomen 11 poliisilaitokseen ja Helsinkiin perustettuun omaan 10 poliisin vihapuhetutkinnan erikoisryhmään.
Gunnar Öhman
Gunnar Öhman (12. tammikuuta 1896 – 1940 Helsinki ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Öhman edusti urallaan HIFK:a ainakin vuosina 1919–1921. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa kahdeksan maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Tayronan kansallispuisto
thumb|Playa Arrecifes. Tayronan kansallispuisto on kansallispuisto Kolumbiassa. Se ulottuu merenrannalta noin tuhannen metrin korkeuteen. Hiekkarannoilta lähtee kiemurtelevien polkujen verkko, jotka ovat alueella edelleen asuvien intiaanien tekemiä.
Puistossa tavataan tiikerikissoja, apinoita ja kolmesataa lintulajia. Meressä elää satoja erilaisia kaloja, koralleja ja selkärangattomia.
Puisto ja sen lähialueet olivat vuosien ajan FARCin ja puolisotilaallisten joukkojen taistelutantereena. Nyttemmin alue on rauhoittunut.
Harald Elevuo
Harald Valdemar Elevuo (vuoteen 1943 saakka Belewicz, kirjoitusasuina myös Belevicz ja Belevitsch, s. 13. lokakuuta 1901 Hämeenlinna – 9. elokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja pikaluistelija.
Elevuo edusti urallaan Helsingin Palloseuraa ainakin vuosina 1921–1926. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1921, 1922 ja 1926. Lisäksi Elevuo pelasi Suomen maajoukkueessa 11 maaottelua. Elevuo oli myös maailmanluokan pikaluistelija. Hän saavutti Euroopan mestaruus-kilpailuissa sijat 9. (1922) ja 10. (1924). Maailmanmestaruuskilpailuihin hän osallistui myös vuonna 1924 Helsingissä, muttei ottanut osaa päätösmatkalle.
Haavi
Haavi on verkkokudoksesta eli havaksesta valmistettu pussi, jonka suuaukkoa ympäröi metallista, muovista, rottingista tai muusta materiaalista tehty jäykkä vanne. Kehään on kiinnitetty joko lyhyt kädensija tai pidempi, yhdellä tai kahdella kädellä käytettävä varsi. Haavin koko, verkkokudoksen materiaali ja silmäkoko, varren pituus ja muut haavin ominaisuudet riippuvat sen käyttötarkoituksesta. Tiheällä verkkokudoksella varustettua pitkävartista haavia käytetään muun muassa ulkouima-altaan pinnalla kelluvien roskien poistamiseen. Kalastajat käyttävät joskus nailonverkon sijaan kumista tai muusta pehmeästä materiaalista tehdyllä verkolla varustettua haavia, joka ei vahingoita kalan pintaa niin kuin tavanomainen ohut nailonverkko.
Haavi kielikuvana
Haavi-sanaa käytetään suomen kielessä kielikuvana erilaisissa idiomeissa, kuten:
Shlomo Sand
Shlomo Sand (, translitteroidaan myös Shlomo Zand, s. 10. syyskuuta 1946 Linz, Itävalta) on Tel Avivin yliopiston historian professori. Hänen pääasialliset opetusalansa ovat elokuva ja historia, Ranskan henkisen kulttuurin historia sekä kansa ja nationalismi.
Elämäkerta
Itävallassa syntyneen Sandin vanhemmat olivat puolanjuutalaisia, jotka olivat selviytyneet holokaustista. Vanhempien maailmankuva oli kommunistinen ja anti-imperialistinen, eivätkä he suostuneet ottamaan Saksalta vastaan korvauksia toisen maailmansodan aikana kokemistaan kärsimyksistä. Hänen isänsä toimi Israelin kommunistisessa puolueessa. Sand asui varhaislapsuutensa pakolaisleirillä, mutta muutti perheen kanssa 1948 Jaffaan. Hänet erotettiin koulusta 16-vuotiaana, ja hän suoritti ylioppilastutkinnon (bagrut) vasta asepalveluksen jälkeen. Sotilaalliset kokemukset vuoden 1967 sodasta ja tympääntyminen sen jälkeen saivat hänet eroamaan Israelin kommunistisesta nuorisoliitosta Bankista ja liittymään radikaalimpaan ja sionismin vastaiseen järjestöön Matzpeniin 1968. Petyttyään Matzpeniin Sand erosi siitä 1970.
Sand torjui Israelin kommunistipuolueen Rakahin tarjouksen lähteä opiskelemaan elokuva-alaa Puolaan, ja hän suoritti 1975 BA-tutkinnon historiassa Tel Avivin yliopistossa. Saatuaan stipendin hän ensin opiskeli 1975–1985 ja myöhemmin opetti Pariisissa, jossa hän suoritti maisterin tutkinnon Ranskan historiassa ja väitteli filosofian tohtoriksi aiheenaan "George Sorel ja marxismi". Sand on opettanut vuodesta 1982 Tel Avivin ja Kalifornian yliopistossa sekä Pariisissa École des hautes études en sciences socialesissa.
Teoksen aihe
Teoksessaan Matai ve’ech humtza ha’am hayehudi? ('Milloin ja missä juutalainen kansa on keksitty?') "[Sand] pyrkii osoittamaan, että juutalaisia ei koskaan ole ollut olemassa "kansa-rotuna" jolla olisi yhteinen alkuperä, vaan se on lähinnä värikäs sekoitus ryhmiä, jotka ovat historian eri vaiheissa omaksuneet juutalaisuuden uskontona. Hän väittää, että monien sionististen aatteiden piirissä myyttinen käsitys juutalaisista muinaisena kansana synnytti rasistista ajattelua".
Sandin argumentin ydin on, että alkuperäiset Israelissa asuneet juutalaiset eivät vastoin hyväksyttyä historiankirjoitusta joutuneet karkotetuksi maasta Bar Kokhban kapinan jälkeen. Hän on todennut, että suuri osa nykyjuutalaisista on kääntynyt juutalaisuuteen myöhemmin. Lisäksi hän toteaa, että tarinan karkotuksesta keksivät alkukristityt saadakseen juutalaisia kääntymään uuteen uskoon. Sand kirjoittaa: "Kristityt halusivat myöhempien juutalaissukupolvien uskovan, että heidän esi-isiensä karkotus maasta oli Jumalan rangaistus." Sand väittää, että suurinta osaa juutalaisista roomalaiset eivät karkottaneet vaan he saivat pysyä maassa. Hänen mukaansa karkotettujen määrä on enintään kymmeniä tuhansia. Edelleen hän sanoo, että monet juutalaiset kääntyivät islamin uskoon arabien valloituksen jälkeen ja sulautuivat valloittajiin. Hän esittää päätelmänään, että Palestiinan arabit olivat juutalaisia.
Sand selittää käsitteen juutalainen kansa synnyn seuraavasti: "saatuaan vaikutteita saksalaisen nationalismin käsitteestä Saksassa asuvat juutalaista alkuperää olevat intellektuellit jossakin vaiheessa 1800-lukua ottivat tehtäväkseen keksiä "jälkikäteisesti" käsitteen kansa halutessaan luoda nykyajan juutalaisen kansan. Historioitsija Heinrich Graetzista lähtien juutalaiset historioitsijat alkoivat piirtää juutalaisuuden historiasta kuvaa kansana, jolla oli ollut kuningaskunta, josta tuli vaeltava kansa ja joka viimein palasi synnyinmaahansa."
Kritiikki
Heprealaisen yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaani Israel Bartal kirjoittaa Haaretzissa julkaistussa kommentissaan, että Sandin perusväitteet ja -näkemykset juutalaisten historiasta ovat "perusteettomia". Bartal vastaa "Sandin argumentteihin (...), että yksikään juutalaisen kansanliikkeen historioitsija ei ole koskaan todellisuudessa uskonut juutalaisten olevan etnisesti ja biologisesti "puhtaita" [ja että] Sand soveltaa marginaalisia asenteita koko juutalaiseen historiankirjoitukseen ja niin tehdessään kieltää juutalaisen historian tutkimuksen keskeiset oletukset." Hän lisää: "Sellainen poliittinen interventio, josta Sand puhuu, siis tietoisesti luotu ohjelma, jonka tavoitteena olisi, että israelilaiset unohtaisivat puolan- ja venäjänjuutalaisten todellisen biologisen alkuperän, tai ohje juutalaisten pakolaisuuden tarinan edistämisestä, on silkkaa mielikuvitusta."
Tom Segev kirjoittaa, että Sandin kirja "on tarkoitettu tukemaan ajatusta, että Israelin valtion pitäisi olla kaikkia sen kansalaisia varten – juutalaisia, arabeja ja muita – eikä siten kuin se on julistanut identiteettinsä: "juutalaiseksi ja demokraattiseksi' valtioksi ja että kirja on yleisesti ottaen "hyvin kirjoitettu" ja siinä on "paljon faktoja ja oivalluksia, joita monet israelilaiset lukevat ihmeissään ensimmäistä kertaa".
Ofri Ilanin mielestä "(...) kirja ei pääosin käsittele juutalaisen kansan keksimistä nykyaikaisen juutalaisen nationalismin kautta vaan lähinnä kysymystä siitä, mistä juutalaiset ovat peräisin".
Shlomo Sand toteaa: "On totta, että olen Ranskan ja Euroopan historioitsija, en muinaisaikojen. (...)", ja: "Minua on Israelissa arvosteltu siitä, että kirjoitan juutalaisten historiasta, kun erikoisalaani on Euroopan historia. Mutta tällainen kirja tarvitsee historioitsijan, joka tuntee muun maailman tutkijoiden historiantutkimuksen vakiintuneet käsitteet."
Kirja oli Israelin myyntilistoilla 19 viikkoa, ja pian se julkaistiin ranskaksi (Comment le people juif fut inventé, Fayard, Paris, 2008). Lisää käännöksiä on tekeillä, ja englanninkielinen on suunniteltu julkaistavaksi Britanniassa ja Yhdysvalloissa vuonna 2009. .
Projekti 206-M -luokan alukset
Aluksessa oli kolme dieselmoottoria, joiden kunkin teho oli 4 000 – 5 000 hevosvoimaa (n. 2 941–3 676 kW), ja joiden avulla alus saavutti 48 solmun nopeuden. Alusten toimintamatka oli noin 1 450 meripeninkulmaa 14 solmun nopeudella tavanomaisesti uiden tai 600 meripeninkulmaa 37 solmun nopeudella kantosiivillä.
Aseistuksen aluksessa oli neljä 533 millimetrin torpedoa, kaksi 57 mm konetykkiä tornissa ja kaksi 25 mm konetykkiä keulassa. Miehistöön kuului 21 jäsentä.
Corales del Rosarion kansallispuisto
Corales del Rosarion kansallispuisto on kansallispuisto Kolumbiassa. Puiston pinta-ala on 19 500 hehtaaria, ja siihen kuuluu kaksi saarta, Rosario ja San Bernardo. Se tunnetaan etenkin koralliriutoistaan. Puistossa on myös mangrovemetsää ja laajoja meriruohoniittyjä. Puistossa on tavattu 215 kala- ja 170 äyriäislajia. thumb|left| [[Savanniaratti puistossa.]]
Turun kaupunginkanslian talo
Vuonna 1906 talon rakentamista varten järjestettyyn arkkitehtikilpailuun tuli 21 ehdotusta, joista palkintolautakunta hylkäsi kuusi ohjeiden vastaisina. Paloapuyhtiön mielestä ehdotuksista paras oli yksi näistä kuudesta hylätystä, helsinkiläisen Knut Wasastjernan ja Gustaf A. Lindbergin arkkitehtitoimiston ehdotus. Vuonna 1908 kilpailun voittanut arkkitehtitoimisto laati lopulliset piirustukset yhteistyössä arkkitehti Arthur Gauffinin kanssa. Rakennuksen valmistumisajankohdaksi mainitaan joko 1909 tai elokuu 1908 lähteestä riippuen. Turun kivikierros -verkkosivuston mukaan rakennuksen avajaisia on vietetty elokuussa 1908.
Rakennustöissä käytettiin Turussa ensimmäistä kertaa höyryjunttaa perustustöissä, ja myös betonityöt olivat ensimmäiset Turussa. Nelikerroksisen rakennuksen katukerroksessa oli alun perin paloapuyhtiön toimitilat ja ylemmissä kerroksissa oli suuria vuokra-asuntoja.
Valmistuttuaan lehdistö katsoi rakennuksen tuovan Turulle todellisen suurkaupungin hohdetta. Talon asukkaiden elämää haittasivat kuitenkin alapuolisen sataman melu ja saastuneen Aurajoen haju, jonka sanottiin aiheuttavan hopea-astioiden tummumista.
Vuonna 1967 paloapuyhdistys fuusioitiin Sampoon ja Kristiinankadun rakennuksen päävuokralaiseksi tuli Turun kaupunki. Paloapuyhdistykseltä vapautuneisiin tiloihin asettuivat kaupungin rahatoimisto ja kaupunginkanslia sekä Varsinais-Suomen seutukaavavirasto. Seutukaavavirastoa varten tehdyssä korjauksessa neljänteen kerrokseen avattiin toimistohuoneita yhdistävä keskuskäytävä ja ullakolle sijoitettiin varastotiloja, IV-konehuone ja hissikonehuone.
Turun kaupunki osti rakennuksen Sammolta vuonna 1987 ja vuonna 2010 myi sen edelleen yhdeksän yksityishenkilön perustamalle Kiinteistö Oy Turun Jugendlinnalle 5,872 miljoonalla eurolla. Uusi omistaja muuttaa talon jälleen alkuperäisen kaltaiseen käyttöön eli pohjakerrokseen tulee liiketiloja ja ylemmät kerrokset ovat asuinkäytössä.
Ágios Sérgios
Ágios Sérgios on kylä Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Gazimağusan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Famagustan alueeseen. Turkkilainen Yeni Boğaziçi muodostaa Yeni Boğaziçin kunnan, joka ei ole Kyproksen tasavallan tunnustama. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Ágios Sérgioksen kylän väkiluku  (2011).
Ágios Sérgios sijaitsee Kyproksen itärannikolla Famagustanlahden rannalla noin 10 kilometriä pohjoiseen Famagustan kaupungista. Antiikin aikana sen paikalla sijaitsi Salamiin kaupunki, joka oli saaren merkittävimpiä.
Luettelo keihäänheiton Suomen mestareista
Tämä on luettelo keihäänheiton Suomen mestareista. Keihäänheiton Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1907 lähtien. Vuoteen 1924 asti kilpailtiin yhteistuloskilpailut. Vuodesta 1914 lähtien on kilpailtu yhden käden mestaruuksista. Vuosina 1914–1924 kilpailtiin siis sekä yhden käden että molempien käsien kilpailut. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1945 lähtien.
Mestaruudet
Miehet (* = Molempien käsien yhteistuloskilpailu) (yht. 127)
Naiset (yht. 79)
Vuosittain
thumb|Julius Saaristo voitti miesten Suomen mestaruuden yhteistuloskilpailuissa 1910, 1911 ja 1919. thumb|Matti Järvinen voitti miesten Suomen mestaruuden 1929–1931, 1933–1935, 1940 ja 1942. thumb|Tero Pitkämäki voitti miesten Suomen mestaruuden 2004–2007, 2010, 2013 ja 2016–2017. thumb|Tero Järvenpää voitti miesten Suomen mestaruuden 2008. thumb|Teemu Wirkkala voitti miesten Suomen mestaruuden 2009. thumb|Paula Tarvainen voitti naisten Suomen mestaruuden 2001, 2003, 2006 ja 2007. thumb|Kirsi Ahonen voitti naisten Suomen mestaruuden 2008.
James Michael Moynihan
James Michael Moynihan (16. heinäkuuta 1932 Rochester, New York – 6. maaliskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Rochesterin hiippakuntaan 15. joulukuuta 1957 ja nimitettiin Syracusen hiippakunnan johtoon 4. huhtikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Joseph O’Connor, jota avustivat Joseph Thomas O’Keefe ja Matthew Harvey Clark.
Moynihan jäi eläkkeelle 21. huhtikuuta 2009.
Ilmari Saxell
David Ilmari Saxell (6. tammikuuta 1892 – 2. elokuuta 1955 ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Saxell aloitti pelaajauransa vuonna 1908 helsinkiläisessä HJK:ssa, mutta siirtyi jo seuraavana vuonna Kiffeniin. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1913, 1915 ja 1916. Saxell pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1914–1920 yhteensä kuusi maaottelua. Hän muutti vuonna 1921 Tampereelle ja oli perustamassa TaPaa. Myöhemmällä iällä Saxell asui Turussa ja pelasi Åbo IFK:n ikämiesjoukkueessa.
Takijirō Ōnishi
Takijirō Ōnishi (, 2. kesäkuuta 1891 – 16. elokuuta 1945) oli keisarillisen Japanin laivaston vara-amiraali toisessa maailmansodassa.
Hänen viimeinen toiveensa oli että hänen ruumiinsa tuhkattaisiin ja tuhka ripoteltaisiin lentokoneesta sotatoimialueen ylle. Näin hän sanoi pääsevänsä miestensä seuraan ikuisuudessa.
Aulis Savolainen
Aulis Ilmari Savolainen (3. heinäkuuta 1908 Kuopio – 18. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja ja kääntäjä. Savolainen pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän oli pitkään toimittajana Maaseudun Tulevaisuus -lehdessä.
Matthew Harvey Clark
Matthew Harvey Clark (15. heinäkuuta 1937 Albany – 22. tammikuuta 2023 Rochester) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Albanyn hiippakuntaan 19. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Rochesterin hiippakunnan johtoon 23. huhtikuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Eduardo Martínez Somalo. Clark asetettiin virkaansa 26. kesäkuuta.
Clark jäi eläkkeelle 21. syyskuuta 2012.
No Jacket Required
No Jacket Required on Phil Collinsin kolmas ja maailmanlaajuisesti eniten myyty studioalbumi. Sitä on myyty yli 33 miljoonaa kappaletta, ja se voitti Grammy-palkinnon vuoden parhaasta levystä. Albumi julkaistiin 25. tammikuuta 1985. Artisti teki myös samannimisen maailmankiertueen.
Jälkikeynesiläinen taloustiede
Jälkikeynesiläinen taloustiede on taloustieteen koulukunta, joka kehittää John Maynard Keynesin teoksessa The General Theory of Employment, Interest and Money (1936) muotoilemaa teoriaa eteenpäin.
Juuret keynesiläisyydessä
Puolalaistaustaisen taloustieteilijän Michal Kaleckin on katsottu esittäneen keynesiläishenkisiä ajatuksia suhdannevaihteluista jo ennen Keynesiä artikkelissaan An Essay on the Theory of the Business Cycle (1933). Kaleckin kirjoitukset lasketaan myös jälkikeynesiläisiin klassikoihin Keynesin kirjoitusten ohella.
Koulukunnan keskeisiä kehittäjiä ovat olleet brittiläiset Nicholas Kaldor, Joan Robinson, Robert Skidelsky sekä yhdysvaltalaiset Paul Davidson, Sidney Weintraub, Hyman Minsky ja John Kenneth Galbraith. Vaikka jälkikeynesiläisen makrotaloustieteen erityispiirteet alkoivat muotoutua jo 1930-luvulla, niin oma taloustieteellinen koulukuntansa jälkikeynesiläisyydestä tuli vasta 1970-luvulla.
Suhde uusklassiseen keynesiläisyyteen
Toisen maailmansodan jälkeen erityisesti amerikkalaisen ja brittiläisen taloustieteen piirissä rakennettiin synteesiä uusklassisen ja keynesiläisen teorian välille. Paul Samuelsonin ja John Hicksin kaltaisten makrotaloustieteilijöiden edustama uusklassinen (synteesi-) keynesiläisyys pyrki osoittamaan, että Keynesin opit pätevät poikkeusolosuhteissa. Esimerkiksi likviditeettiloukun vallitsessa on perusteltua harjoittaa ekspansiivista finanssipolitiikkaa.