cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Radcliffe
Yksityiselämä
Radcliffe oli vuonna 2006 Sunday Timesin rikkaiden henkilöiden listalla, jossa hänen omaisuutensa arvioitiin olevan noin 14 miljoonan punnan arvoinen, mikä teki hänestä Yhdistyneen kuningaskunnan rikkaimman nuoren. Vuonna 2007 hän oli jälleen samalla listalla, tällöin sijalla 33 noin 17 miljoonan punnan omaisuudella. Hänen on arvioitu ansainneen noin 250 000 puntaa ensimmäisestä Potter-elokuvasta ja noin 5,6 miljoonaa neljännestä Potter-elokuvasta. Varakkuudestaan huolimatta Radcliffe on sanonut, ettei hänellä ole kallis maku. Hän sanoo tuhlaavansa eniten rahaa kirjoihin, koska lukee paljon. Radcliffe on tukenut myös lukuisia hyväntekeväisyyskohteita muun muassa Demelza House -lastensairaalaa Sittinbournessa, Kentissä, johon myös fanit voivat tehdä lahjoituksia hänelle syntymäpäivälahjan muodossa. Helmikuussa 2005 Radcliffe huutokauppasi allekirjoittamansa "Hogwarts Crew" -T-paidan auttaakseen tsunamin uhreja.
Radcliffe on lehtihaastattelussa julkisesti myöntänyt kärsivänsä alkoholiongelmasta ja lopettaneensa juomisen Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 -elokuvan kuvausten jälkeen.
Radcliffe on seurustellut näyttelijä Erin Darken kanssa vuodesta 2012, ja he saivat huhtikuussa 2023 esikoislapsen.
Filmografia
thumb|upright|Radcliffe maaliskuussa 2010 kuvaamassa elokuvaa [[Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2.]]
Ehdokkuudet
thumb|240px|Radcliffe Empire Awards 2006 -palkintogaalassa. 2011
2010
2008
2005
2003
Voitot
2009
2008
2007
2006
2005
2004
2003
2002
2001
Gnaeus Julius Agricola
thumb|150px|Gnaeus Julius Agricola. Gnaeus Julius Agricola (13. kesäkuuta 40 – 23. elokuuta 93) oli roomalainen sotapäällikkö.
Agricola syntyi Gallia Narbonensiksessa (nyk. Etelä-Ranskassa) ja meni naimisiin Domitia Decidianan kanssa. He saivat yhden tyttären, joka meni naimisiin historioitsija Tacituksen kanssa. Tacitus oli yksi hänen suurimmista kannattajistaan ja hän kirjoitti Agricolan elämäkerran De vita et moribus Julii Agricolæ. Kirjassa Tacitus kuvaa erityisesti Agricolan toimintaa Britanniassa.
thumb|left|160px|Agricolan sotaretket Britanniassa. Agricolan ura alkoi sotilastribuunina Britanniassa vuosina 58–62 kuvernööri Gaius Suetonius Paullinuksen alaisena. Tämän jälkeen Agricola toimi muun muassa legioonan komentajana ja Gallia Aquitanian provinssin kuvernöörinä. Samalla hänestä tehtiin myös patriisi. Kun yksi konsuleista kuoli vuonna 77, valittiin Agricola hänen tilalleen. Seuraavana vuonna hänet valittiin Britannian kuvernööriksi. Britanniassa Agricola kukisti walesilaiset ja kaledonialaiset Mons Graupiuksen taistelussa.
Vuonna 84 hänet kutsuttiin takaisin Roomaan, ehkä siksi että keisari Domitianus pelkäsi Agricolan saamaa suosiota. Agricola kuoli perintötilallaan Gallia Narbonensiksessa vuonna 93. Huhut kertoivat, että hänet olisi myrkytetty, mutta asiasta ei ole näyttöä.
I Am the Night
I Am the Night on metallimusiikkiyhtye Panteran kolmas albumi vuodelta 1985.
Kimalaiset
Kimalaiset (Bombus) on aitomehiläisten (Apidae) heimoon kuuluva lentävien hyönteisten suku. Niillä on tukeva, karvainen ruumis, ja suuren kokonsa ansioista ne ovat helposti erotettavissa muista hyönteisistä. Kimalaislajeja tavataan kaikissa maanosissa Etelämannerta lukuun ottamatta, joskin Oseaniaan ne ovat tulleet ihmisten mukana vasta 1800-luvulta alkaen. Kimalaiset syövät mettä ja toimivat monien kasvien tärkeinä hyönteispölyttäjinä. Useimmat kimalaislajit muodostavat yhteiskuntia, poikkeuksena loiskimalaiset.
Levinneisyys
Kimalaisia esiintyy Etelämannerta lukuun ottamatta kaikissa maanosissa. Oseaniassa ne eivät esiinny luontaisesti, vaan niitä vietiin 1800-luvulla Euroopasta Uuteen-Seelantiin puna-apilan pölyttäjiksi. Sieltä ne levisivät Tasmaniaan vuonna 1992. Afrikassa kimalaisia on vain Saharan pohjoispuolella. Tropiikissa kimalaisia on yleensäkin vähän. Runsaslukuisia kimalaiset ovat lauhkeilla, alpiinisilla ja arktisilla alueilla.
Kehityshistoria ja lajit
Kimalaisten arvellaan kehittyneen nykymuotoonsa noin 40 miljoonaa vuotta sitten Keski-Kiinan ja Itä-Tiibetin vuoristoseuduilla. Sieltä ne levisivät Eurooppaan ja noin 20 miljoonaa vuotta sitten Amerikkaan. Kimalaisten läheisimpiä sukulaisia ovat ilmeisesti Etelä-Amerikan kämmekkämehiläiset (Euglossini).
Fossiililöytöjä kimalaisista tunnetaan mioseenikauden keskivaiheilta alkaen, mutta ne ovat liian puutteellisia kimalaisten nykyisten taksonien monimuotoisuuden syntyajan määrittämiseksi. Suvun evoluutiopuu on kuitenkin pystytty laatimaan molekyylifylogeneettisen analyysin pohjalta.
Kimalaisten alasuvut (Williams ym. 2008):
Koko maailmassa kimalaislajeja on noin 260. Euroopassa esiintyy vajaat 80 lajia, ja Suomessa on tavattu 37 lajia. Kimalaislajeista 230 elää yhteiskunnissa, ja loput 30 lajia kuuluvat loiskimalaisiin, joilla ei ole työläisiä.
Kimalaisista on vuodesta 1920 alkaen käytetty myös toisenlaista jakoa kahteen ryhmään, joista Odontobombus-ryhmällä naaraan keskimmäisen raajan nilkan tyvijaokkeen takakärki on piikkimäinen, Anodontobombus-ryhmällä ei. Tämä jako on osoittautunut parafyleettiseksi ja on siten vanhtentunut, mutta sitä voidaan edelleen pitää hyödyllisenä, sillä jako kuvastaa samalla suurpiirteisesti toukkien ruokkimiseen liittyviä käyttäytymiseroja.
Tuntomerkkejä
Kimalaistyöläiset ja -koiraat ovat lajista riippuen yleensä 10–15 millimetriä pitkiä ja kuningattaret enimmillään 25 millimetriä.
thumb|Lähikuva Bombus fervidus -lajin päästä. Kimalaisen pää on edestä katsottuna yleensä pyöreähkö, joillain lajeilla pitkänomainen. Koirailla on erityisen suuret verkkosilmät, jotka ovat tarkkoja etenkin liikkeen havaitsemisessa. Päälaella kimalaisella on kolme pistesilmää rivissä valon voimakkuutta aistimassa.
Naaraan tuntosarvissa on 12 jaoketta, koiraalla 13 jaoketta. Kimalaisella on vahvat yläleuat ja imukärsä, jonka pituus on lajista riippuen 7,5 millimetristä yli 20 millimetriin.
Kimalaisen keskiruumiissa on kaksi yleensä läpinäkyvää siipiparia ja kolme raajaparia. Etusiivet ovat kookkaampia kuin takasiivet. Naaraan takajaloissa on siitepölyvasut, joihin naaras työntää keräämänsä siitepölyn.
Kaikkien kimalaisten pinta on musta. Lajit eroavat karvapeitteen väriltään. Naaraat ja koiraat ovat suunnilleen samanvärisiä. Tavallisimpia värejä ovat musta, punainen, keltainen, ruskea, harmaa ja valkoinen, jotka esiintyvät erilaisina yhdistelminä. Loppukesään mennessä jotkin oranssit ja ruskeat kimalaiset ovat haalistuneet harmaiksi.
Lento
Lentävän kimalaisen siivet liikkuvat eteen ja taakse jopa 200 kertaa sekunnissa. Työläinen lentää ravintoa etsiessään noin 15 kilometrin tuntinopeudella. Kimalaisen lentoääni on joillain lajeilla matala, toisilla lajeilla korkea. Noustakseen lentoon kimalaisen lentolihasten lämpötilan täytyy olla vähintään 30 astetta. Kimalainen pystyy kuitenkin lentämään jopa pienellä pakkasella. Sateella kimalaiset eivät lennä. Etsiessään ruokaa työläinen voi lentää jopa viiden kilometrin päähän pesästään. Kauimmas pesästään lentävät mantukimalaiset ja kontukimalaiset.
Ravinnonhankinta
thumb|Kimalainen lähestymässä kukkaa imukärsä ulkona. Kimalaiset lentelevät auringonnoususta auringonlaskuun välillä keräämässä mettä kukista. Lyhytkieliset lajit liikkuvat vilkkaasti jo aikaisin aamulla, pitkäkieliset aloittavat lentonsa myöhemmin, sillä niillä on enemmän valinnanvaraa kukkien suhteen. Helteisinä keskipäivinä kimalaisia näkee vähemmän kuin viileinä aamuina. Myös kylmyys, sumu ja sadekuurot rajoittavat kimalaisten lentoa.
Kimalaiset suosivat sinisiä, violetteja ja punaisia kukkia. Suomessa kimalaisten on havaittu vierailleen yli 300 luonnonlajin, yli 200 koristekasvilajin ja lähes 30 viljelykasvilajin kukissa. Suosituimpia ravintokasveja ovat maitohorsma ja ruusuruoho, mutta suosittuja ovat myös ahdekaunokki, hiirenvirna, kanerva, kultapiisku, maitikat, vadelma ja voikukka. Kimalaiset keräävät meden yleensä kipuamalla kukkaan, mutta joskus ne purevat pitkätorvisen kasvin kukkatorveen reiän ja imevät meden sen kautta. Näin ne toimivat etenkin puna-apilan ja muiden hernekasvien sekä kannusruohon ja maitikoiden kohdalla.
Kimalaiset jättävät vierailemiinsa kukkiin tuoksujälkiä, joista muut kimalaiset osaavat välttää jo tyhjennettyyn kukkaan menemistä. Ne eivät osaa viestiä löytämistään mesiapajista kuten tarhamehiläiset.
Lehmusten juurelta löytyy usein loppukesäisin suuria määriä kuolleita kimalaisia. Ilmiön syytä ei tiedetä. Siitä on esitetty erilaisia teorioita, kuten se, että lehmuksissa oleva trigonelli-alkaloidi estäisi kimalaisia muistamasta että puussa ei enää olekaan ravintoa.
Meden lisäksi kimalaiset keräävät siitepölyä sekä kirvojen erittämää mesikastetta. Ne imevät meden pitkällä imukärsällään. Kimalaispesä tarvitsee vuorokauden aikana noin 50 grammaa mettä ja 20 grammaa siitepölyä.
Pölyttäjinä
Kimalaiset ovat erinomaisia pölyttäjiä monestakin syystä. Ne saavat kaiken ravintonsa kukista ja kiertelevät kukissa ahkerasti, Lapissa jopa kellon ympäri. Ne lentävät myös huonolla säällä ja pesänsä tuottaman lämmön ansiosta viileälläkin. Ne pystyvät pitkällä imukärsällään ulottumaan monenlaisiin kukkiin. Taloudellisesti kimalaisen merkittävimpiä pölytyskohteita ovat mustikka ja puolukka sekä puutarhojen hedelmäpuut ja marjat, kuten vadelma. Kasvihuonetomaattien pölytyksestä Suomessa vastaavat lähes kokonaan kaupallisesti tuotetut kontukimalaiset.
Kuningattaren herääminen keväällä
Nuoret kimalaiskuningattaret talvehtivat maakoloissa. Ne lähtevät etsimään ravintoa ja pesäpaikkaa keväällä sen jälkeen, kun nollan lämpöasteen ylittymisestä on kulunut vähintään kolme viikkoa ja vuorokauden keskilämpötila on vähintään +4 astetta. Eri lajien kuningattaret heräävät eri aikoihin. Kaikkein myöhimmin yhteiskuntakimalaisista liikkeelle lähtevät pohjoisen kimalaiset, Tunturi-Lapissa vasta juhannuksen aikoihin. Loiskimalaisnaaraat näyttäytyvät vielä sitäkin myöhemmin. Aikaisin keväällä kukkivat kasvit, kuten pajut, ovat tärkeitä siitepölyn lähteitä kimalaiskuningattarille.
Pesintä
thumb|Kimalaisia pesässään. Kimalaiset ovat aitososiaalisia hyönteisiä, jotka muodostavat lajista ja olosuhteista riippuen muutamien kymmenien yksilöiden yhdyskunnista aina muutamaan sataan kasvavia pesiä. Kimalaisen pesintä tapahtuu pääsääntöisesti keväästä syksyyn. Marokossa ja Sardiniassa on kuitenkin havaittu kontukimalaisen perustavan pesänsä ainoastaan viileämpänä talvikautena, ja emojen lepoajan ajoittuvan kuivaan ja kuumaan kesäkauteen. Etelä-Englannissa on havaittu leutoina talvina emojen aloittavan pesintänsä jo joulukuussa.
Kimalaiskuningatar perustaa uuden pesän johonkin valmiiseen onkaloon, esimerkiksi vanhaan linnunpönttöön, tai myyrän tai hiiren koloon. Se tuo pesäonkalon pehmusteeksi sammalta, kuivaa ruohoa, nisäkkäiden karvoja tai lintujen höyheniä. Pesäkammio on noin kaksi senttiä korkea ja kolme senttiä leveä, ja sitä peittää usein vahakansi. Pesässä on kolo uloskäyntiä varten.
Kimalaispesät ovat yleensä yksivuotisia. Trooppisissa oloissa Etelä-Amerikassa sekä leudossa Uudessa-Seelannissa pesät voivat olla monivuotisia ja kasvaa useiden tuhansien yksilöiden suuruisiksi.
Pesää johtaa lisääntymiskykyinen emo, ja pesän naaraat, työläiset, huoltavat pesää ja keräävät yhdyskunnalle ravintoa. Pesän koiraiden, kuhnureiden, tehtävänä on pariutua toisen pesän uuden emon kanssa. Kuhnureilla ei ole siitepölyn keräämiseen soveltuvia ruumiinosia, eivätkä ne osallistu pesän ruokintaan.
Kimalaispesän lämpötilan pitää olla noin 30 astetta, jotta toukat kasvaisivat ilman häiriöitä. Liian kuumaa pesää työläiset voivat viilentää tuuletusrei'illä tai siivillään. Pesän suhteellisen kosteuden kimalaiset pyrkivät pitämään noin 65 prosentissa.
Lisääntyminen
Emo tuottaa vaharauhasistaan vahaa, josta se suuosiensa avulla muokaten rakentaa koteloita toukilleen. Yhden kotelon se tekee itselleen ravintovarastoksi, sillä aloitettuaan hautomisen emo ei poistu pesästä kuin äärimmäisen pakon edessä. Kehollaan se lämmittää munimistaan munista kehittyviä toukkia. Ensimmäiset työläiset ovat pienikokoisia, ja työläisten koko vaihtelee pesän elinkaaren aikana olosuhteiden, kuten ravinnon laadun ja saatavuuden mukaan.
Emo tuottaa feromonia, joka estää työläisiä munimasta. Jos feromonintuotto heikkenee, työläiset saattavat alkaa tuottaa hedelmöittymättömiä munia, joista kehittyy ainoastaan kuhnureita. Kun pesän elinikä ja kehitys ovat saavuttaneet huippunsa, emo alkaa munia uusia emoja sekä kuhnureita, jotka lähtevät pesästä loppukesällä pariutuakseen.
Kimalaiskoirailla on lajista riippuen erilaisia tapoja löytää kuningatar parittelukumppanikseen. Useimpien lajien koiraat jättävät maastoon ja kasvillisuuteen houkuttelutuoksumerkkejä, joita ne sitten kiertelevät tarkkailemassa. Jotkin koiraat odottavat kuningatarta selkeän maamerkin luona maassa tai lennossa. Jotkin koiraat odottavat kuningatarta sen pesän suuaukon luona.
Nuori kimalaiskuningatar parittelee noin viiden päivän ikäisenä. Kuningatar saapuu koiraan asettamalle tuoksumerkille, jolta koiras vie sen syrjään parittelua varten. Kuningatar parittelee vain yhden koiraan kanssa, kartanokimalaista lukuun ottamatta. Parittelu tapahtuu yleensä maassa, joskus lennossa. Parittelu tapahtuu aamupäivällä ja kestää kymmenestä minuutista lähes puoleentoista tuntiin. Siittiöt säilyvät naaraan siittiösäiliössä toimintakykyisinä talven yli.
Kuningattarien talvehtiminen
Nuoret kuningattaret kaivavat parittelunsa jälkeen itselleen talvehtimiskolot ja asettuvat niihin yleensä jo elokuussa hyvissä ajoin ennen ilmojen viilenemistä. Kolo on pallomainen ja noin 10 senttimetrin syvyydessä. Kun uudet kuningattaret ovat lähteneet talvehtimaan, kimalaispesä alkaa rappeutua ja työläiset ja koiraat kuolevat ensimmäisissä pakkasissa. Kuningatar horrostaa talven yli ja käyttää ravintonaan takaruumiissaan olevaa rasvakokoumaa, jossa on rasvaa ja glykogeenia. Se tuottaa glyserolia, mikä estää sitä jäätymästä. Horros kestää kahdeksasta yhdeksään kuukautta.
Yhteisöjen ja lajien kilpailu
Pienellä alueella voi liikkua jopa sadan eri yhteiskunnan yksilöitä ja monia eri kimalaislajeja. Kimalaiset kilpailevat resursseista toistensa ja muiden lentävien hyönteisten kanssa. Kimalaiset eivät kuitenkaan puolusta ruokailualueitaan tai aja kilpailijoitaan pois niiltä. Kilpailun seurauksena samalla alueella yleisenä voivat esiintyä vain kimalaislajit, joiden mittasuhteet eroavat toisistaan tietyllä lukuarvolla. Yhteisössä on arveltu voivan olla vain yksi pitkäkärsäinen laji, yksi lyhytkärsäinen laji, yksi laji siltä väliltä sekä yksi ryöstäjälaji. Tällä tavoin erilaiset lajit eivät kilpaile samoista resursseista. Myös esimerkiksi lajien erilaiset keväiset heräämisajat vaikuttavat niiden esiintymiseen samalla alueella. Ravinnon lisäksi kimalaiset kilpailevat myös pesäpaikoista.
Uhat
Kimalaisia uhkaavat huonot säät, kilpailu ravinnosta ja pesäpaikoista sekä pedot, loiset, taudit ja myrkyt.
Loiskimalaiset ovat kimalaisia, joiden naaraat tunkeutuvat alkukesällä isäntäkimalaisten pesiin ja pyrkivät syrjäyttämään alkuperäiset kuningattaret. Loiskimalaiset valtaavat vuosittain keskimäärin vajaat kymmenen prosenttia kaikista kimalaispesistä.
Maataloudessa käytettävät neonikotinoideja sisältävät hyönteismyrkyt haittaavat tutkimusten mukaan kimalaisten aivojen kehitystä ja aivotomintoja. Sen seurauksena kimalaiset eivät esimerkiksi löydä ruokapaikoilleen.
Valtaosa Suomen kimalaislajeista on elinvoimaisia. Monen kimalaislajin levinneisyysalue on viime vuosina laajentunut. Kimalaisyksilöiden määrän on Suomessa kuitenkin arveltu vähentyneen, minkä syynä on niittyjen, ketojen ja avoimien metsälaidunten pinta-alan supistuminen. Ilmaston lämpenemisen arvellaan haittaavan pohjoisia tunturilajeja.
Suomessa tavatut kimalaislajit
Suomessa oli vuoteen 2016 mennessä tavattu 37 kimalaislajia.
Rajamäki
thumb|Toinen Rajamäen tykkitorneista. Tykkitornit rakennettiin puolustamaan vieressä sijaitsevaa silloisen Alkon (nyk. Altia) viinatehdasta. thumb|upright|Rajamäen kirkon torni. Rajamäki on Nurmijärven kunnan kolmanneksi suurin kylä ja sen kolmesta päätaajamasta pohjoisin. Rajamäen väkiluku on noin 7 500 asukasta. Se on kasvava pohjoisnurmijärviläinen kylä, joka hyötyy erityisesti tehdasteollisuudesta sekä Hyvinkään ja Helsingin läheisyydestä.
Teollisuus
Rajamäen historiaan liittyy oleellisesti Alkon (nykyisin Altia) tehtaat. Tehtaiden edeltäjä oli vuonna 1888 perustettu Hyvinkään Tehtaan Osakeyhtiö, josta kehittyi maan suurin hiivatehdas ja viinanpolttimo. Tehdas perustettiin Rajamäelle sen puhtaiden pohjavesien takia. Vuoden 1919 kieltolain seurauksena tehdas siirtyi Suomen valtiolle. Alkoholi- ja hiivateollisuus on ollut keskeinen osa Rajamäen ja koko kunnan historiaa. Hiivateollisuus loppui 1990-luvulla, mutta alkoholitehdas on yhä edelleen Rajamäellä. Nykyisin Altian Rajamäen tehtailla jatkojalostetaan viina, joka on poltettu eli tislattu Koskenkorvan tehtailla Etelä-Pohjanmaan Ilmajoella. Rajamäeltä alkoholi kuljetetaan ympäri maailmaa.
Alkoholitehdas joutui toisen maailmansodan aikana pommituksien kohteeksi. Tavoitteena oli tuhota Suomen viinavarantoja, ja osasyy oli sekin, että tehtailla valmistettiin sodan aikana noin 500 000 molotovin cocktailia. Pommituksia auttoivat pulloissa olleet korkit, joissa luki "Rajamäki". Talvisodan pommituksissa todettiin metsäisen maaston haittaavan ilmatorjuntaa, joten läheiselle mäelle rakennettiin välirauhan aikana kaksi tykkitornia puolustamaan viinatehdasta. Tornit tarjosivat ilmatorjuntatykeille erinomaisen ampuma-alan, ja jatkosodassa tehdas välttyi pommituksilta.
Liikenne
Hangon ja Hyvinkään välinen rautatie kulkee Pohjois-Nurmijärven kautta, mikä on lisännyt yritystoimintaa Rajamäellä. Viinatehtaalta on juomia kulkenut rautateitse ja nykyisin myös rekkalasteissa. Rajamäen pohjoispuolitse kulkee valtatie 25.
Palvelut ja asutus
Rajamäellä sijaitsee peruskoulu, jota käyvät lapset lähialueiltakin. Rajamäen ala-asteella on noin 720 oppilasta, ja yläasteella noin 450. Yhtenä jatko-opintopaikkana heillä on Nurmijärven lukion Rajamäen toimipiste, jossa opiskelee noin 70 opiskelijaa. Rajamäen kyläpäivä järjestetään elokuun viimeisenä lauantaina joka vuosi. Lokakuussa 2018 Rajamäelle valmistui kauppakeskus Lähde.
Rajamäen taajamassa on Nurmijärven kunnan sivukirjasto sekä uimahalli. Hieman taajamasta sivussa on vuonna 1960 käyttöön otettu hautausmaa, jolla on vuonna 1969 valmistunut siunauskappeli.
Rajamäen kirkko on Erkki Huttusen suunnittelema, vuonna 1938 valmistunut kirkkorakennus, jossa on säännöllistä seurakuntatoimintaa. Kirkko tarjoaa messuja sekä päiväkerhotoimintaa.
Suomalaisen jännityselokuvan Yöjuna vuodelta 1996 rautatiekohtauksia on kuvattu Rajamäen rautatieasemalla.
Rajamäellä, entisessä Alkon omistamassa Matkun kartanossa, on vuodesta 1942 lähtien toiminut Työtehoseuran opetuskeskus, jonka yhteydessä toimi Rajamäen metsätyönjohtajakoulu (sittemmin metsäopisto). Hyvinkään kaupunki osti metsäopiston vuonna 1993 ja liitti sen tuolloin perustettuun Uudenmaan maaseutuopistoon. Oppilaitos siirrettiin Hyvinkäälle vuonna 1997. Työtehoseuran päätoimipaikka siirtyi Helsingin Lauttasaaresta Rajamäelle 2000-luvun alussa.
Vuoden 2000 taajamarajauksessa Rajamäki oli kasvanut yhteen Hyvinkään keskustaajaman kanssa, mutta nykyisin se muodostaa jälleen oman taajamansa.
Sääksjärvi ja sen rannalla sijaitseva Sääksin uimaranta sijaitsevat Rajamäen läheisyydessä Kiljavalla, joka kuuluu Rajamäen taajamaan.
Espanjan–Yhdysvaltain sota
Espanjan ja Yhdysvaltain sota käytiin vuonna 1898, ja se päättyi Yhdysvaltojen voittoon. Yhdysvallat sai haltuunsa Espanjan siirtomaat Karibialla ja Tyynellämerellä. Näihin kuuluvat Puerto Rico, Guam ja Filippiinit. Yhdysvallat menetti 379 sotilasta taisteluissa ja yli viisituhatta tauteihin. Kuuban itsenäistyminen vuonna 1902 oli myös sodan seurausta.
Taustaa
1800-luvun lopulla Espanjan maailmanvallasta oli enää rippeet jäljellä. Se oli likimain sodassa Kuuban itsenäisyyttä ajavia kapinallisia vastaan. Filippiineillä käytiin ankaraa sissisotaa. Samaan aikaan Yhdysvalloissa lehdistö lietsoi isänmaallisuutta. Etenkin Kuuban katsottiin olevan omaa takapihaa ja muukalaisten käsissä.
Sodanjulistus
thumb|250px|USS Maine Havannan satamassa.
Yhdysvaltain sotalaiva USS Maine räjähti ja upposi Havannan satamassa 15. helmikuuta 1898, ja tapahtumasta syytettiin espanjalaisten sabotaasia. Amerikkalaislehdistö popularisoi tähän liittyen lausahduksen "Remember the Maine! To hell with Spain!" Presidentti William McKinley pyysi kongressilta luvan lähettää Yhdysvaltain joukkoja Kuubaan ”pakottamaan sisällissotaa käyvät kuubalaiset rauhaan”. Kongressi vaati Espanjaa vetäytymään heti Kuubasta. Espanja katkaisi diplomaattisuhteet Yhdysvaltoihin 24. huhtikuuta ja julisti sodan Yhdysvalloille. Yhdysvaltain kongressi julisti sodan Espanjalle seuraavana päivänä.
Filippiinit
Ensimmäinen taistelu käytiin 1. toukokuuta 1898 Filippiineillä, ja Yhdysvaltain laivasto tuhosi Espanjan eskadroonan Manilanlahdella. Samaan aikaan maissa filippiiniläiset itsenäisyystaistelijat syrjäyttivät espanjalaiset. Viimeinen taistelu käytiin Manilassa, jonka Espanja luovutti Yhdysvalloille 13. elokuuta 1898.
Lopputulos
Filippiinit, Kuuba, Puerto Rico ja Guam siirtyivät pois Espanjan vallasta, minkä lisäksi maa tuomittiin maksamaan Yhdysvalloille 20 miljoonan dollarin sotakorvaukset. Muut siirtyivät suoraan Yhdysvaltain hallintaan, Kuuballe luvattiin itsenäisyys, mutta Yhdysvallat asetti tiukkoja ehtoja sen uuden hallituksen muodostamiselle.
thumb|left|250px|”10 000 mailia Puerto Ricosta Filippiineille.” Yhdysvaltain [[imperialismin leviämistä pilkkaava pilakuva (1898).]] thumb|250px|USS Mainen hylky Havannan satamassa (1898).
Esko Männikkö
Esko Männikkö (s. 1959 Pudasjärvi) on suomalainen valokuvaaja. Männikkö nousi julkisuuteen vuonna 1995 Helsingissä pitämänsä Naarashauki-näyttelyn valokuvilla. Lapsuutensa ja nuoruutensa Utajärvellä viettänyt Männikkö tunnetaan etenkin pohjoissuomalaisen arkirealismin, ympäristön ja ihmisten kuvaajana. Hän on kuvannut vastaavanlaisia ympäristöjä ja syrjäseutujen henkilöitä myös Yhdysvalloissa. Texasin ja Meksikon rajaseuduilla kuvattujen valokuvien näyttely sai nimekseen Mexas. Männikkö on kuvannut myös eläimiä muun muassa eri maiden eläintarhoissa.
Männikkö esittää valokuviaan usein itse tekemissään joko tyyliltään vanhanaikaisilta maalausten kehyksissä tai laudoista ja lankuista tehdyissä karkeissa kehyksissä. Hänen yksityisnäyttelyissään teokset muodostavat sommiteltuja kokonaisuuksia. Hän on myös esittänyt ympäristöjä kokonaisvaltaisesti kattoon ripustettavissa valokuvainstallaatioissa, joiden sisälle katsoja menee.
Uran alkuvaihe ja dokumentit
Männikkö on itseoppinut valokuvaaja, joka aloitti harrastajavalokuvaajana. Nuoruudessa tulivat tavaksi metsästys ja kalastus sekä kulkeminen Pohjois-Suomen sivukylissä ja metsissä. Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti vuonna 1982 Oulun Rantagalleriassa otsikolla Kun aika pysähtyy. Männikkö tallensi mustavalkoisiin valokuviin pohjoissuomalaisia ja kainuulaisia kyliä ja niiden elämää.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Männikkö kuvasi valokuvaaja Pekka Turusen kanssa Kuolan niemimaata. Alueelta otetut kuvat kertoivat ensimmäistä kertaa suurelle yleisölle kriittisesti kaivosteollisuuden aiheuttamista laajoista ympäristötuhoista alueella. Kuvia julkaistiin paitsi Suomen lehdistössä, myös yhdessä Pekka Turusen kanssa pidetyssä PEMOHT-näyttelyssä, joka esitettiin muun muassa Murmanskin taidemuseossa vuonna 1993.
Kansainvälinen läpimurto
Männikön uran läpimurto tapahtui vuonna 1995, kun hänet valittiin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi, ja hänen näyttelynsä oli Tampereen taidemuseossa. Samana vuonna Männikkö piti yksityisnäyttelyt Morris Healey -galleriassa New Yorkissa ja Galerie Nordenhakessa Tukholmassa. Suomen lehdissä esitettiin Männikön valokuvia syrjäseutujen miehistä ja takapihoista ja pohdittiin Suomi-kuvaa yhdentyvässä Euroopassa.
Männikön valokuvien esiintulon aikoihin valokuvataide tuli osaksi nykytaidetta. Valokuvat muuttuivat suurikokoisiksi ja värillisiksi. Männikkö aloitti suomalaisen valokuvataiteen kansainvälistymisen.
Männikön valokuvien huolellista sommittelua ja värien tasapainoa on verrattu Jan Vermeerin maalauksiin. . Usein panoraaman kaltaisina ympäristöinä tai teemallisina sarjoina esitetyt valokuvat kertovat arvoituksellisista autiotaloista, joita taiteilija itse pitää visuaalisesti haastavina.
Männikkö on itse luonnehtinut tyyliään kuvantekijänä:
Esko Männikön kuvamat eläimet on rajattu usein voimakkaasti yksityiskohtiin, kuten silmään tai suuhun.
Palkinnot ja tunnustukset
Vuonna 1996 Männikölle myönnettiin MTV:n kulttuuripalkinto sekä Nuoren taiteen Suomi -palkinto ja vuonna 2006 espanjalainen Ordonez-Falcon International Photography Award -palkinto.
Männikkö voitti Deutsche Börse 2008 -valokuvauspalkinnon retrospektiivisesta näyttelystään Coctails 1990 - 2007, joka oli esillä Millesgårdenissa, Tukholmassa syksyllä 2007. Männikkö nimettiin ehdokkaaksi syksyllä 2007, ja muut ehdokkaat olivat valokuvaajat John Davies, Jacob Holdt ja Fazal Sheikh. Palkinnon tarkoituksena on antaa tunnustusta aikamme johtaville kansainvälisille valokuvaajille ja taiteilijoille sekä nostaa valokuvauksen profiilia kuvataiteiden alalla. Palkinnon suuruus on 30 000 puntaa (39 000 euroa).
Männikölle myönnettiin vuoden 2023 alusta taiteilijaeläke.
Datafuusio
Datafuusio on muodollisesti määritelty kehys, jossa kuvataan eri lähteistä peräisin olevan tiedon yhteyden luomisen menetelmät ja työkalut ja jonka tarkoituksena on löytää informaatiolle suurempi arvo.
Tätä muodikasta termiä kuitenkin käytetään melko vapaasti moninaisista asioista ja sen määritelmä ei ole kovin tarkka.
Datafuusio on epistemologisesti integroiva prosessi, jossa suuri määrä alempaa tietoa yhdistetään tiedon seuraavalle tasolle yhdeksi kokonaisuudeksi.
Esimerkkinä tästä on useiden tutkien useiden havaintojen yhdistäminen useista maaleista kunkin maalin yhdeksi seurannaksi. Tällä tavalla voidaan saada parhaimmillaan "kaunis" seuranta häivelentokoneista (F-117, B-2), jotka on tehty periaatteessa tutkassa vaikeasti havaittavaksi ja yhden tutkan osalta lähes näkymättömäksi.
Toinen esimerkki, joka oli koekäytössä jo Persianlahden sodassa 1991, on USA:n ASAS- tiedustelujärjestelmän signaalitiedustelun keinoälyohjelma. Siinä signaalitiedustelun raaka-data, mm. radioliikennemäärä, radioiden suunnitut paikat, radioiden tyypit ja radioverkkojen rakenteet syötettiin malliin Irakin johtamis- ja viestijärjestelmän rakenteesta. Ulos saatiin ehdotuksia esikuntien ja joukkojen sijainnista ja tyypeistä. Amerikkalaisten mielestä tämä keinoälyohjelma oli merkittävin syy irakilaisten johtamisjärjestelmän romahduttamiseen järjestelmänä. Tämä keinoälyohjelma teki siis ihmiselle käsittämättömästä määrästä raakatietoa ihmisille merkityksellistä tietoa.
Datafuusion merkityksen nousun takana voidaan nähdä:
Mikael Jungner
Juhani Mikael Jungner (s. 20. huhtikuuta 1965 Helsinki) on suomalainen entinen SDP:n poliitikko ja nykyinen viestintäjohtaja. Hän oli kansanedustaja vuosina 2011–2015. Jungner erosi SDP:sta joulukuussa 2017. Jungner on mukana 2018 perustetussa Liike Nyt -puolueessa.
Vuosina 2010–2012 Jungner toimi SDP:n puoluesihteerinä ja vuosina 2005–2010 Yleisradion toimitusjohtajana.
Ura
Jungner syntyi Helsingissä, mutta asui nuoruusvuotensa Vaasassa. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti.
Ennen siirtymistään elinkeinoelämän johtotehtäviin Jungner toimi hallintoministeri Jouni Backmanin (1997–1999), oikeusministeri Johannes Koskisen (1999–2000) ja pääministeri Paavo Lipposen (2000–2002) poliittisena erityisavustajana.
Yleisradion johdossa
Ylen johtajaksi kaavailtiin aluksi Jouni Backmania, mutta hän ei kansanedustajana kelvannut keskustalle ja kokoomukselle. Jungner sen sijaan täytti poliittisten päättäjien vaatimukset. Hän aloitti Yleisradion toimitusjohtajana 1. toukokuuta 2005.
Jungnerin aloittaessa Ylen toimitusjohtajana yhtiö teki 50 miljoonaa euroa tappiota. Vuonna 2008 Ylen tulos oli 700 000 euroa plussalla. Tämä saavutettiin muun muassa vähentämällä noin tuhat henkilötyövuotta (-21 %). Vakinainen henkilöstö väheni yhdeksän prosenttia (3 600:sta 3 300:een) ja määräaikaisessa työsuhteessa oleva henkilöstö 31 prosenttia (782:sta 536:een) Jungnerin toimitusjohtaja-aikana.
Vuoden 2007 alussa Yle luopui uutistoiminnassaan STT:n palveluista. Jungnerin aikana Yle lähti viemään sisältöjään myös Internetiin. Yle Elävä arkisto avattiin syyskuussa 2006. Yle Areena avattiin kesällä 2007, ja se toi nettiin tv- ja radio-ohjelmia myöhemmin toistettaviksi. Näitä arvosteltiin siitä, että ne hyödynsivät aluksi vain Windows Media Player -tiedostomuotoa, joka on katseltavissa vain Microsoftin käyttöjärjestelmillä.
Jungner ilmoitti olevansa käytettävissä Ylen toimitusjohtajaksi myös toisen kauden, mutta helmikuussa 2010 Ylen hallintoneuvosto valitsi uudeksi johtajaksi Nokia Siemens Networksin yhteiskuntasuhteiden johtaja Lauri Kivisen. Jungnerin palkka Ylen toimitusjohtajana vuonna 2009 oli 223 243,80 euroa.
Ylen jälkeen
Yleisradiosta lähdön jälkeen Jungner nimitettiin toukokuussa 2010 Sofanatics-palvelua pyörittävän Holygoal-startup-yrityksen hallitukseen. Helsinki-kirjat kertoi julkaisevansa Jungnerin muistelmateoksen Outolintu syyskuussa 2010.
Jungner toimi Elinkeinoelämän keskusliittoon kuuluvan Palvelualojen toimialaliiton hallituksen puheenjohtajana vuosina 2009–2010 (maaliskuu). Hänen seuraajakseen Palvelualojen toimialaliiton hallituksen puheenjohtajaksi valittiin maaliskuun lopussa 2010 Finnair Oyj:n henkilöstöjohtaja Anssi Komulainen.
Politiikassa käynnin jälkeen Jungner aloitti viestintätoimisto Kreabin Suomen-yhtiön toimitusjohtajana huhtikuussa 2015.
Politiikka
Toukokuussa 2010 Jungner asettui ehdolle SDP:n puoluesihteerivaaliin puoluesihteeri Ari Korhosen ilmoittaessa siirtyvänsä Turun apulaiskaupunginjohtajaksi. Samalla Jungner kertoi olevansa kiinnostunut myös kansanedustajaehdokkuudesta. Jungner valittiinkin SDP:n puoluesihteeriksi puoluekokouksessa Joensuussa 28. toukokuuta 2010. Hän sai suljetussa lippuäänestyksessä 75 % äänistä. Jungnerin vastaehdokkaina olivat SAK:n EU-asiantuntija Reijo Paananen, joka sai 113 ääntä, ja Toukolan sosialidemokraattisen yhdistyksen puheenjohtaja Lari Kangas, joka sai 11 ääntä.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Jungner valittiin kansanedustajaksi 8 380 äänellä. Tammikuussa 2012 hän ilmoitti jättävänsä puoluesihteerin tehtävän toukokuussa. Syyksi hän ilmoitti SDP:n presidenttiehdokkaan Paavo Lipposen huonon menestymisen presidentinvaaleissa. Paananen valittiin hänen seuraajakseen.
Jungner oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014, muttei tullut valituksi.
Jungner oli aikeissa olla ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta tultuaan valituksi viestintätoimisto Kreabin Suomen-yhtiön toimitusjohtajaksi hän peruutti ehdokkuutensa ja aloitti uudessa tehtävässään huhtikuussa 2015.
15. joulukuuta 2017 Jungner ilmoitti Facebook-päivityksessään eronneensa SDP:sta. Jungnerin mukaan asian oli viimeistään ratkaissut samana päivänä järjestetty äänestys ruokakauppojen alkoholijuomien prosenttirajan korotuksesta, jossa kaikki SDP:n kansanedustajat Ville Skinnaria lukuun ottamatta äänestivät prosenttirajan nostoa vastaan. Muiksi syiksi Jungner luetteli eriävät mielipiteet kauppojen aukioloissa, työperäisessä maahanmuutossa, paperittomien oikeuksissa, tieliikennekaaressa ja kasvuyrittäjyydessä. Jungnerin mukaan SDP ”ei ollut enää se puolue, josta aikoinaan innostuin”, ja ”hienot yhteiset menneet vuodet eivät ole yksin syy jatkaa yhdessä silloin, kun mikään muu ei enää toimi”.
Yhteiskunnallinen keskustelija
Mikael Jungner on aktiivinen keskustelija Facebook-sivullaan. Päivityksessään joulukuussa 2016 hän totesi suomen kielen olevan taakka suomalaisille. Suomen kieli kehittyy hitaasti ja kielessä on Jungnerin mukaan merkittävästi vähemmän sanoja kuin vaikkapa englannissa. Siksi suomalaisten on hänen mukaansa vaikea hahmottaa uusien ilmiöitä kuvaavien sanojen merkityksiä, esimerkiksi digitalisaatio, globalisaatio ja brexit. Tästä syystä suomalaisten ajattelu jää Jungnerin mukaan kapeammaksi kuin brittien. Lisäksi suomea on vaikeaa kääntää koneellisesti esim. sanapäätteiden vuoksi.
Päivitys sai suuren huomion mediassa. Talouselämä kehitti uutisessaan "jungnerilaisen uuskielen" jossa sanottaisiin ”minä mennä koulu” ja ”minun eikäytetty matkalippu”. Talouselämän uutinen levisi muihin uutisiin, esim. Uuteen Suomeen. Sekä suuri yleisö että kielitieteilijät tyrmäsivät ehdotuksen käsittämättömänä.
Kirjoitus tulkittiin yleisesti osoitukseksi hyväosaisen räikeästä piittaamattomuudesta sekä kyvyttömyydestä faktapohjaiseen yhteiskunnalliseen analyysiin ja myötätuntoon.
Yksityiselämä
Jungnerin isoisä oli kansanedustaja Olavi Lahtela ja isoisän isä kansanedustaja Matti Lahtela, jotka olivat aikoinaan maalaisliiton kansanedustajia. Kirjailija Markku Lahtela ja käsikirjoittaja Atro Lahtela ovat Jungnerin enoja, teiniliiton puheenjohtaja (1969–1970) Rauna-Riitta Lahtela on hänen äitinsä sisko ja hänen kummitätinsä. Jungnerin isä on suomenruotsalainen, mutta perhe käytti kotikielenään suomea, koska isä halusi oppia suomen paremmin ja koska kaksikielisyyttä pidettiin tuohon aikaan vahingollisena lapselle.
Stóra Dímun
Stóra Dímun on saari Färsaarilla. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Tällä hetkellä saarella elää vain yhdeksän ihmistä (2013). Stóra Dímunissa on kaksi vuorta: Høgoyggj (396 m) ja Klettarnir (308 m). Saari on Färsaarten saarista pinta-alaltaan kolmanneksi pienin. Saari sijaitsee Sandoyn, Suðuroyn ja asumattoman Lítla Dímunin lähellä.
Suomalainen runoilija Pentti Saarikoski on kirjoittanut saaresta runon.
Mikael Jungner
Yksityiselämä
Jungner oli naimisissa Maria Jungnerin kanssa vuosina 2007–2013.
2014–2015 Jungner asui yhdessä 26 vuotta nuoremman Emilia Poikkeuksen kanssa.
Jungner on puhunut avoimesti eturauhassyövästään ja on aiemmin ollut Mensan jäsen.
Opiskeluaikanaan Jungner osallistui Moskovan kaupungin Helsingin kaupungille lahjoittaman Maailman rauha -patsaan tervaamiseen Hakaniemessä.
Jungner välttelee solmion käyttöä. Jungner osallistui Tanssii tähtien kanssa -tv-ohjelmaan syksyllä 2019 mutta joutui keskeyttämään kilpailun murrettuaan jalkansa heti ensimmäisessä lähetyksessä.
Polvilampi (Ähtäri)
Polvilampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Aittolamminperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 9,8 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Liesjärven valuma-alueeseen (35.484) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 175,7 metriä mpy.
Sam Chatmon
Sam Chatmon (s. 10. tammikuuta 1897 Bolton, Mississippi – 2. helmikuuta 1983 Hollandale, Mississippi ) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, kitaristi ja laulaja. Hän oli Mississippi Sheiks -yhtyeen jäsen ja Charlie Pattonin velipuoli.
Chatmon syntyi Boltonissa musikaaliseen perheeseen ja hän oli nuorena perheen kielisoitinyhtyeen jäsen. Chatmonien yhtye soitti ragtimea, balladeja ja suosittuja tanssikappaleita. Kaksi Samin veljistä, viulisti Lonnie Chatmon ja kitaristi Bo Carter esiintyivät yhdessä kitaristi Walter Vinsonin kanssa Mississippi Sheiks-yhtyeenä.
Sam Chatmon soitti banjoa, mandoliinia ja huuliharppua kitaran ohella. Hän esiintyi juhlissa ja kadunkulmissa pienellä palkalla ja juomarahoilla. 1930-luvulla hän levytti sekä Mississippi Sheiksin että Lonnie Chatmanin kanssa (nimellä Chatman Brothers).
Chatmon muutti Hollandaleen 1940-luvun alkupuolella ja työskenteli kasvimailla Hollandalessa. Chatmon löydettiin 1960-luvulla bluesin uudelleentulemisen myötä ja vuonna 1960 hän teki levytyssopimuksen Arhoolie-levymerkin kanssa. 1960- ja 1970-luvuilla hän levytti eri merkeille, soitti klubeilla ja festivaaleilla ympäri Yhdysvaltoja aina kuolemaansa asti.
Anthyme Bayala
Anthyme Bayala (4. marraskuuta 1925 – 3. huhtikuuta 1984) oli burkinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. tammikuuta 1954 ja nimitettiin Koudougoun hiippakunnan piispaksi 15. marraskuuta 1966. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. huhtikuuta 1967. Pääkonsekraattorina toimi Paul Zoungrana, jota avustivat Joseph-Marie-Eugène Bretault ja Dieudonné Yougbaré. Bayala johti hiippakuntaa kuolemaansa saakka.
Keith Flint
Keith Charles Flint (17. syyskuuta 1969 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 4. maaliskuuta 2019 Essex, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläisen elektronisen musiikin yhtye The Prodigyn jäsen.
Flint tutustui tulevaan yhtyetoveriinsa Liam Howlettiin 1980-luvun lopulla. The Prodigy perustettiin pian tämän jälkeen. Flint toimi alun perin yksinomaan tanssijana, mutta myöhemmin myös lauloi muun muassa hittisinglellä "Firestarter".
Flint löydettiin kodistaan kuolleena. Hän teki itsemurhan hirttäytymällä.
Aiheesta muualla
The Prodigy
Anthemius
thumb|200px|Athemiuksen kuva kultakolikossa. Procopius Anthemius (noin 420 – 11. heinäkuuta 472) oli Länsi-Rooman keisari 467–472. Hän oli viimeinen keisari, jolla oli edes jonkin verran vaikutusvaltaa.
Anthemius oli kotoisin Konstantinopolista. Hänen isänsä oli idän magister militum Procopius. Anthemiuksen äidin isä, myös nimeltään Anthemius, oli ollut konsulina vuonna 405. Noin vuonna 453 Anthemius meni naimisiin keisari Markianuksen tyttären Aelia Marcia Euphemian kanssa. Kuten isänsä, Anthemius palveli armeijassa ja saavutti comesin arvon avioliittonsa jälkeen. Keisari teki Anthemiuksesta patriisin ja magister militumin vuonna 454. Anthemius oli myös vuoden 455 konsuli keisari Valentinianus III:n kanssa. Luultavasti Markianus suunnitteli Anthemiuksesta omaa seuraajaansa.
Vuonna 457 Markianus kuitenkin kuoli, ja seuraajaksi valittiin Leo I, joka oli voimakkaan magister militumin Asparin suosikki. Aspar oli itse barbaari, eikä näin ollen pystynyt itse pääsemään keisariksi. Ilmeisesti Aspar halusi samanlaiseen asemaan kuin minkä Ricimer oli saavuttanut Länsi-Roomassa. Anthemiuksen mahdollisuudet päästä keisariksi näyttivät nyt aika pieniltä. Vuonna 467 vandaalit hyökkäsivät ensimmäisen kerran Kreikkaan. Tuolloin Länsi-Roomassa ei ollut ollut keisaria vuodesta 465 lähtien. Leo päätti tehdä Anthemiuksesta lännen keisarin. Samalla hän pääsisi eroon kilpailijastaan, ja länteen saataisiin myös voimakas keisari, joka voisi rauhoittaa tilanteen Italiassa. Anthemius lähetettiin Italiaan kenraali Marcellinuksen johtaman armeijan kanssa.
Keisarina
Anthemius julistettiin keisariksi Rooman ulkopuolella 12. huhtikuuta 467. Vuonna 468 Anthemius oli yksin konsulina, jota voi pitää kunnianosoituksena Itä-Rooman keisarilta. Anthemiuksen aikana Itä- ja Länsi-Rooman välit olivat pitkästä aikaa hyvät. Toisaalta Anthemiuksella oli paljon muita ongelmia. Hän ei hallinnut kuin Italian niemimaata, loput valtakunnasta oli eri barbaarikansojen hallussa. Myös mahtava magister militum Ricimer oli jo pitkään hallinnut Länsi-Roomaa julistaen aina omia suosikkejaan keisariksi. Saadakseen Ricimerin puolelleen Anthemius antoi hänelle ainoan tyttärensä Alypian vaimoksi.
Ensitöikseen Anthemius yritti saada vandaalit luopumaan valtaamistaan alueista Italiassa ja Sisiliassa. Geiserik ei kuitenkaan suostunut Anthemiuksen pyyntöihin. Vuonna 468 Itä-Roomasta lähetettiin matkaan laivasto Basiliscuksen johdolla kukistamaan vandaaleja Afrikassa. Samalla Anthemius lähetti Marcellinuksen kukistamaan vandaaleja Sardiniassa. Koko sotaretki epäonnistui kuitenkin sen jälkeen kun Marcellinuksen murhasi eräs hänen alaisistaan, ja vandaalit kukistivat Basiliscuksen laivaston.
Galliassa Anthemius yritti kukistaa visigootit saamalla bretagnelaiset hyökkäämään heidän kimppuunsa. Tämä kuitenkin epäonnistui. Vuonna 471 Anthemius lähetti poikansa Anthemioluksen Galliaan, mutta visigoottien kuningas Eurik kukisti hänet. Länsi-Rooma menetti nyt otteensa Galliasta lopullisesti.
Vuonna 470 eräs Romanus oli yrittänyt kaapata vallan Anthemiukselta, mutta hänet paljastettiin ja tuomittiin kuolemaan. Romanus oli ollut Ricimerin kannattajia, ja Ricimer suuttuikin tapahtuneesta. Hän lähti joukkoineen Roomasta ja asettui Mediolanumiin. Vuonna 472 Ricimer hyökkäsi keisarin kimppuun ja valtasi Rooman. Anthemius yritti paeta kirkkoon, mutta Gallian magister militum Gundobad, joka oli loikannut Ricimerin puolelle, murhasi hänet.
Evoluutio (elokuva)
Evoluutio on Ivan Reitmanin ohjaama, vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiskomediaelokuva.
Juoni
Ira Kaine ja Harry Block löytävät maahan syöksyneestä asteroidista ulkoavaruudesta peräisin olevan organismin. Organismi kehittyy nopeasti mönjästä moninaisiksi olioiksi, jotka uhkaavat vallata hiljaisen Glen Canyonin kaupungin. Armeija saapuu paikalle Ira Kainen entisen tuttavuuden johdolla ja yrittää saada tilanteen hallintaan. He epäonnistuvat ja tilanne pahenee, ja lopulta tilanteen pelastaminen jää Kanen, Blockin ja heidän ystäviensä vastuulle.
Lopulta käy ilmi, että eräissä Head & Shoulders -shampoissa lisäaineena oleva seleeni on olioille myrkyllistä. Idea syntyi kuljettaessa alkuaineiden jaksollista järjestelmää kaksi askelta alas ja yksi oikealle olioiden perustana olevasta typestä. Päättely perustui siihen, että ihmisille, jotka ovat hiilipohjaisia, arseeni (kaksi askelta alas ja yksi oikealle hiilestä) on myrkyllinen.
Pirkko Karppi
Pirkko Kyllikki Karppi (3. syyskuuta 1926 Helsinki – 22. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja lastenkirjailija. Hän esitti valkokankaalla usein piikaa tai palvelijaa, muun muassa Liinaa Siltalan pehtoorissa (1953) ja Salli-sisäkköä Niskavuoren naisissa (1958). Karppi näytteli elokuvissa parisenkymmentä sivuosaa vuosina 1945–1968.
Gregory E. Kpiebaya
Gregory Ebolawola Kpiebaya (8. syyskuuta 1933 – 31. toukokuuta 2022 ) oli ghanalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Wan hiippakuntaan 8. syyskuuta 1962 ja nimitettiin sen piispaksi 18. marraskuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. maaliskuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Peter Poreku Dery, jota avustivat Dominic Kodwo Andoh ja Rudolph A. Akanlu.
Pirkko Karppi
Karppi esiintyi teatterissa sekä elokuvissa, molemmissa yhtäjaksoisesti kuolemaansa saakka, ja työskenteli Lastenteatterissa maskeeraajana ja ohjaajana. Käytyään Suomen teatterikoulun hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin vuosina 1945–1948. Avioiduttuaan Karppi muutti Jyväskylään ja toimi lausunnanopettajana. Aviomiehen tapaturmaisen kuoleman jälkeen hän palasi kahden lapsensa kanssa Helsinkiin. 1950-luvun puolivälissä Karppi työskenteli Suomen Työväenteatterissa. Hän palasi Kansallisteatteriin vuonna 1963, ja näytteli siellä vuoteen 1969 asti. Merkittäviä näyttämörooleja olivat muun muassa Anne Frank ja Tirlittan.
Gregory E. Kpiebaya
26. maaliskuuta 1994 Kpiebaya sai nimityksen Tamalen arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 12. helmikuuta 2009.
Pirkko Karppi
Karppi toimi myös suomentajana ja kirjoitti useita satukirjoja, -kuunnelmia ja -näytelmiä. Hänen kynästään ovat lähtöisin muun muassa satunäytelmät Isä-Peikko ja Simpukka-ukko (1952), Taikamyssyt (1961) ja Pieni jättiläinen (1977).
Valkokankaalla Karppi nähtiin usein palvelijan, keittäjän tai piian rooleissa. Hänen merkittävimpiä osiaan olivat Siltalan pehtoorin ja Niskavuoren naisten lisäksi mm. kotiapulainen Elli elokuvassa Minäkö isä! (1954) ja Vadenblickien palvelija elokuvassa Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962). Viimeiseksi elokuvarooliksi jäi vuoden 1968 Punahilkka -elokuvan keittäjä.
1960-luvulta alkaen Karppi näytteli myös televisiossa, muun muassa sarjoissa Pekka Lipposen seikkailut (1964) ja Potilas X (1972).
Pirkko Karpin aviopuoliso oli ratsumestari Pentti Oskari Salonen. Hän kuoli lyhyen sairauden jälkeen 48-vuotiaana.
Herman Li
250px|thumb|right|Herman Li, [[Club Teatria 2009.]] Herman "Shred" Li (s. 1976 Hongkong) soittaa sähkökitaraa brittiläisessä power metal -yhtyeessä DragonForce. Herman on vasenkätinen, mutta opetteli soittamaan kitaraa oikeakätisesti, koska ei tahtonut millään oppia soittamaan sitä vasenkätisesti. Hän voitti vuonna 2005 Metal Hammer Golden Gods -palkintogaalassa vuoden kitaristin palkinnon.
Alkuajat
Herman Li aloitti kitaran soiton marraskuussa 16-vuotiaana vuonna 1992. Kitaristina hän on itseoppinut. Soitettuaan lukuisissa rock- ja metalliyhtyeissä Lontoossa Herman tajusi, että ainoa tapa, jolla hän voisi edetä edemmäs kitaristina, oli perustaa oma bändi. Hän ajatteli bändin perustamisen olevan parempi ratkaisu kuin sellaiseen liittyminen. Näin syntyi DragonHeart, jonka nimi myöhemmin muovautui DragonForceksi.
DragonForce
DragonForce on erittäin nopeaa metallia soittava yhtye, joka on tunnettu esimerkiksi kappaleiden erittäin nopeasta temposta sekä kitarasooloista, jotka saattavat kestää jopa yli kolme minuuttia. Yhtyeen kitaristit Herman Li sekä Sam Totman tuovat lisää mielenkiintoa kappaleisiin tekemällä epätavallisia ääniä, jotka lähtevät kaikki kitarasta. Näistä äänistä tunnettu on esimerkiksi Pac-Man ääni, jonka hän soittaa Through the Fire and Flames kappaleessa juuri ennen soolo-osuuksia.
Soittotyyli
Herman on sanonut musiikilliseksi vaikutteikseen kaiken tyylisen musiikin, rockin ja metallin, uuden ja vanhan. Myös videopelien musiikit 80- ja 90-lukujen vaihteessa ovat tuoneet omat tyylinsä Hermanin soittoon. Herman on kertonut kitaralehti Total Guitarin haastattelussa Megadethin vaikuttaneen hänen soittoonsa ja omistavansa vieläkin heidän sointukirjansa.
Li pystyy matkimaan kitarallaan muun muassa elefantin äännähdystä sekä moottoripyörää käyttäen vibrakampea. Herman on tunnettu persoonallisista soittotyyleistään, joihin kuuluvat esimerkiksi kitaran nostaminen ilmaan vibrakammesta. Hän on myös tunnettu äärimmäisen nopeista kitarasooloista.
Yksityiselämä
Li on kiinnostunut musiikin lisäksi muun muassa tietokoneteknologiasta ja kamppailulajeista. Hän harrastaa brasilialaista jiu-jitsua vapaa-ajallaan viisi kertaa viikossa ja puhuu sujuvasti kolmea kieltä.