cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Framin retkikunta Jäämerelle
Talvehtiminen
thumb|250px|Nansenin talvimaja. Paluumatka reillä aallokkoa muistuttavien jääröykkiöiden keskellä oli menomatkaa pahempi. Nyt kaiken lisäksi kevät sulatti jäätä. Uusi lumi oli sohjoa, ja suuria railoja avautui joskus jäälauttojen väliin. Railoihin jäätynyt uusi jää oli liian ohutta reille, mutta pystyisi repimään kajakit. Ruokatarpeet ja erityisesti koiranruoka alkoivat loppua. Heikoimpia koiria jouduttiin tappamaan vahvemmille ruoaksi. Kesäkuun puolivälissä oli jäljellä enää kolme koiraa, ja miehet vetivät rekiään itse tekemillään valjailla. Naparetkeilijät onnistuivat löytämään talvehtimispaikan Frans Joosefin maan pohjoisosasta, minne he purjehtivat kajakeilla, kun viimeisetkin koirat oli ammuttu ja syöty.
Nansen ja Johansen rakensivat talvimajan mudasta, kivistä ja sammalista. Maja muistutti hieman eskimojen käyttämiä talvimajoja. Majassa oli kalusteina muun muassa jääkarhujen taljoja. Sitä valaistiin ja lämmitettiin mursun rasvaa polttavalla kynttilämäisellä lampulla. Miehet metsästivät jääkarhuja ja metsästivät mursuja ja tekivät työkaluja itse puusta ja luista. Talven myrskyaikana retkikunta oli sisällä ja nukkui jopa 20 tuntia. Aikaa tapettiin muistelemalla kotiaikojen mukavuuksia, kirjoja ja saippuaa. Hyvillä ilmoilla he ihailivat revontulia.
Takaisin kotiin
Keväällä retkikunta lähti reillä ja kajakeilla liikkeelle kohti Frans Joosefin maan eteläisempiä saaria. He kohtasivat sattumalta 17. kesäkuuta 1896 Frederick George Jacksonin johtaman brittiläisen naparetkikunnan. He sopivat, että Nansen ja Johansen palaisivat brittien mukana Norjaan. He olivat takaisin Norjassa elokuussa 1896, jolloin oli myös jo tiedossa, että Fram oli turvassa. Se oli ajautunut lähelle Spitsbergeniä ja lähtenyt purjehtimaan takaisin Norjaan vapauduttuaan jäistä. Fram ja koko sen miehistö olivat Norjassa vain viisi päivää Nansenin ja Johansenin jälkeen.
Alex Leapai
Alex Leapai (s. 16. lokakuuta 1979 Samoa ) on australialainen raskaansarjan ammattilaisnyrkkeilijä.
Leapai järjesti marraskuussa 2013 jättiyllätyksen voittamalla tuolloisen hallitsevan maailmanmestarin Volodymyr Klytškon ykköshaastajan Denis Boitsovin. Voitolla aiemmin jokseenkin tuntematon Leapai nousi rankinglistan kahdeksannelta sijalta suoraan ykköshaastajaksi.
Nyrkkeilyuransa ohella Leapai on työskennellyt kotimaassaan pakettiauton kuljettajana.
Talvisodan pommitukset
Talvisodan pommitukset ulottuivat monille paikkakunnille. Suomessa oli valmistauduttu 1930-luvun lopulla siihen, että Neuvostoliitto käyttäisi pääasiassa TB-3-pommikoneita, mutta Neuvostoliitto oli pääasiassa Espanjan sisällissodan kokemusten perusteella lisännyt SB-2- ja DB-3-pommikoneita, jotka olivat nopeita; Suomen päähävittäjätyypiksi hankittuja Fokker D.XXI -koneita nopeampia. Kaikkiaan talvisodan aikana pommitettuja paikkakuntia oli peräti 690 kappaletta ja pommituslentoja 2 726 kertaa. Carl Geustin kokoamisen tietojen mukaan pommituksissa olisi kuollut 956 ihmistä, haavoittunut vakavasti 540 ja lievästi 1 300 (1 316).
Joulukuussa 1939 Neuvostoliiton ilmavoimien lentokoneet 7. armeijan rintamalohkolla tulittivat tai pommittivat omia joukkojaan kuusi kertaa. Kaksi 68. hävittäjärykmentin I-16-lentokonetta ampui alas Neuvostoliiton 4. jalkaväkidivisioonan 39. kiväärirykmentin ilmatorjuntajaos. 1. joulukuuta 1939 törmäsi Itämeren laivaston miinatorpedolentorykmentin lentokone lähdössä pommivarastoon, jonka seurauksena tapahtui räjähdys, ja suuri osa lentokoneista tuli kahdeksi tai kolmeksi viikoksi lentokelvottomiksi.
Sotilaallis-taktisista taloudellis-strategisiin pommituksiin
pienois|[[Puna-armeijan SB-2-koneita Helsingin yläpuolella sodan alkupäivänä.]]
Puolustuskansankomissaarin toimintaohje
Neuvostoliiton puolustusministeri marsalkka Kliment Vorošilov ilmoitti marraskuussa 1939 toimintaohjeessaan, että ilmavoimien oli vältettävä pommittamasta kaupunkeja ja taajamia, joissa ei ole vihollisen huomattavia voimia.
Helsingin asuinkorttelien pommitus 30. marraskuuta 1939 aiheutti kritiikkiä ulkomaisissa joukkotiedotusvälineissä, minkä vuoksi Vorošilov määräsi: ”Ilmavoimia kielletään ehdottomasti pommittamasta kaupunkeja ja rauhanomaista väestöä, mikä on saatettava jokaisen lentäjän ja lentoperämiehen tietoon.”
Työläisten ja talonpoikien armeijan sotaneuvoston päämaja
Joulukuussa 1939 perustettiin puna-armeijan päämaja, jonka muodostivat Vorošilov, Nikolai Kuznetsov, Boris Šapošnikov ja Josif Stalin. Ensimmäisiksi käskyikseen he määräsivät: 1. tammikuuta 1940 toimintaohjeessa käskettiin: 5. tammikuuta 1940 alkaen käskyjen henkilökohtaiset allekirjoitukset korvattiin kollektiivisella Sotaneuvoston päämaja -allekirjoituksella. 21. tammikuuta 1940 edellyttiin jo laajaa taloudellista sodankäyntiä:
Rakennusvaurioiden yhteenveto
pienois|Osuman saanut rakennus palaa Helsingissä sodan alkupäivänä. Pommituksissa tuhoutui tai vaurioitui kaikkiaan:
Muita vaurioita
Rautatiekalustosta tuhoutui:
Pudotetut merimiinat eivät aiheuttaneet vaurioita, mutta työllistivät raivaushenkilöstöä.
Värisilmä
thumb|Oulun Värisilmä-myymälä Värisilmä on yksityisten suomalaisten kauppiaiden omistamista liikkeistä muodostuva maaleja ja muita sisustusmateriaaleja myyvä vähittäiskauppaketju. Sen osto-organisaationa ja tukkuportaana toimii kauppiaiden yhteisesti omistama Väritukku Oy. Värisilmä on Väritukku Oy:n nimiin rekisteröity aputoiminimi. Väritukku vastaa Värisilmä-myymälöiden yhteisistä tuotehankinnoista, logistiikasta sekä ketjumarkkinoinnista ja -mainonnasta.
Yanara Aedo
pienoiskuva|Yanara Aedo Yanara Aedo (s. 5. elokuuta 1993) on chileläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Chilen naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 58 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi kaksi ottelua.
Värisilmä
Värisilmä-ketju perustettiin vuonna 1953. 1970-luvun puolivälissä Väritukku oli osa pohjoismaista 4-Color-yhteistyöryhmää, jonka muut jäsenet olivat ruotsalainen Färgsam AB, tanskalainen Glodi A.M.B.A., norjalainen Samkolör A/S ja kattoyritys A/S Four-Color. Ryhmällä oli tuolloin kaikkiaan 450 värikauppaa Pohjoismaissa.
Yanara Aedo
Aedo on kotimaansa lisäksi pelannut Yhdysvalloissa ja Espanjassa, jossa hän nykyisin edustaa Valenciaa.
Arktisen upeeta
Arktisen Upeeta on pohjoismaisen elokuvan festivaali, joNka on järjestänyt vuodesta 1999 lähtien Jyväskylässä Nordic Glory r.y. Nykyistä festivaalia edelsi vuonna 1997 pidetty Nordic Glory Festival, joka keskittyi pohjoismaisten naisohjaajien tuotantoon. Vuosina 1999-2007 festivaaleilla järjestettiin vuotuinen kilpailu kotimaisille naisohjaajille. Vuonna 2008 kilpailu avattiin miesohjaajille, samalla kun se jaettiin opiskelija- ja ammattilaistuotantojen sarjoihin. Edellisen kerran tapahtuma järjestettiin Kampus Kinossa Jyväskylässä 10.-13. helmikuuta 2011. Vuonna 2010 festivaalia ei järjestetty, koska tapahtuma siirtyi marraskuulta helmikuulle.
Värisilmä
Nykyisin ketjussa on toistasataa liikettä. Lisäksi ketju ylläpitää verkkokauppaa.
Värisilmä kuuluu Suomen kymmenen suurimman rautakauppatavaroita myyvän ketjun joukkoon. Vuonna 2012 ketjun keskusliikkeen Väritukun liikevaihto oli 16 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 23. Koko ketjun yhteensä 112 myymälän liikevaihto vuonna 2012 oli noin 150 miljoonaa euroa.
Vuonna 2008 Värisilmä-ketjuun sulautui aiemmin omana ketjunaan toiminut Suomen Teesi Oy.
Sanguo yanyi
Sanguo yanyi (, "Kolmen kuningaskunnan kertomus") on Kiinan kirjallisuuden tunnetuimpia teoksia, yksi neljästä huomattavasta romaanista. Sen kirjoittajaksi nimetään Luo Guanzhong, joka eli noin 1300-luvulla. Ensimmäiset säilyneet merkit kirjasta ovat noin vuodelta 1500, joten kirjoittajasta ei ole täyttä varmuutta. Nykyiseen versioon on joka tapauksessa vaikuttanut paljon Mao Zhonggangin muokkaustyö 1700-luvulla.
Kolme kuningaskuntaa kertoo Han-dynastian hajoamisesta vuosina 168–280 ja kolmen kuningaskunnan muodostumisesta. Se perustuu tuhat vuotta vanhempaan Kolmen kuningaskunnan kronikkaan. Kirja on yksi kiinalaisen sotataidon tärkeistä teoksista. Muita ovat Sodankäynnin taito ja Yijing.
Kiinassa kirjasta on tuotettu 84-osainen televisiosarja. Tarina on tunnettu Kiinan lisäksi muualla Itä-Aasiassa, ja monet katsovat teoksesta liike- ja kauppastrategioita. Teoksesta on tehty myös useita siihen pohjautuvia videopelejä ja sarjakuvia. Teosta ei ole julkaistu suomeksi.
Jagdish Singh
Jagdish Singh (s. 1. heinäkuuta 1991) on intialainen maastohiihtäjä.
Singh sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 vapaan hiihtotyylin 15 kilometrillä 143:nneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hiihti vapaan hiihtotyylin 15 kilometrillä 103:nneksi.
Tervajärven talomuseo
Tervajärven talomuseo on museo Sotkamossa Sumsan kylässä. Tervajärven taloa voidaan pitää vanhana, sillä Heikkisen suku on asuttanut sitä 1600-luvulta lähtien. Talon rakennukset sijoittuvat niin, että ne muodostavat suljetun pihapiirin. Museon päärakennus on vuodelta 1866, mutta näyttely kuvaa talon arkea 1950-luvun alussa. Museoalueen vanhimpia rakennuksia ovat kaksi pientä aittaa (liha- ja vilja-aitat), jotka rakennettiin todennäköisesti 1700-luvulla.
Yannick N’Djeng
Joseph Yannick N’Djeng (s. 30. maaliskuuta 1990 Yaoundé, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava N’Djeng on ilman seuraa.
Ura
N’Djeng pelasi juniorivuosina kotimaassaan Kamerunissa, jossa hän edusti Mimbomania ja Canon Yaoundéa.
JSM Bejaia
Joulukuussa 2008 N’Djeng matkasi Algeriaan, jossa hän aloitti ammattilaisuransa JSM Bejaian riveissä. Kaudella 2009–2010 N’Djeng nousi joukkueensa johtavaksi maalintekijäksi 14 maalilla. Hän sijoittui Algerian pääsarjan maalitilastossa kolmanneksi. Samalla kun N’Djengin joukkue sijoittui pääsarjassa viidenneksi. Kausi 2010–2011 oli vielä menestyksekkäämpi joukkueen kannalta, kun he sijoittuivat Algerian pääsarjassa toiseksi. Myös N’Djeng onnistui toistamiseen tekemään 14 maalia, jolla hän oli Algerian pääsarjan toiseksi paras maalintekijä.
Espérance
Elokuussa 2013 N’Djeng palasi takaisin Espérancem riveihin.
Carla Guerrero
pienoiskuva|Carla Guerrero Carla Guerrero (s. 23. joulukuuta 1987) on chileläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Chilen naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 62 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Chilen kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
MBD
MBD-oireyhtymä tulee sanoista minimal brain dysfunction, joka tarkoittaa lievää aivotoiminnan häiriötä, jota esiintyy sekä normaalilahjaisilla, lahjakkailla että kehitysvammaisilla lapsilla. Oireet vaihtelevat sen mukaan, millä aivojen alueella toimintahäiriö sijaitsee, ja kuinka voimakas se on. Oireyhtymää ei voida varmistaa millään laboratorio- tms. kokeella, vaan diagnoosi tehdään oireiden perusteella. Diagnoosin tekee yleensä lastenneurologi, lastenlääkäri tai neuropsykologi.
Yleistä
Häiriö määriteltiin neurologiseksi oireyhtymäksi Yhdysvalloissa 1966. Nykyisin termi MBD on virallisesti poistettu Suomessa toimivasta tautiluokituksesta (ICD-10), mutta sitä käytetään yleisesti kattokäsitteenä sellaisille häiriöille kuin monimuotoiset kehityshäiriöt (F83), tarkkaavuus- ja käytöshäiriöt (F90), motoriikan kehityshäiriöt (F82), puheen ja kielen kehityshäiriöt (F80), sekä oppimiskyvyn häiriöt (F81). Ruotsissa ja Norjassa käytetään termiä DAMP (deficits in attention, motor control and perception) eli tarkkaavaisuuden, motoriikan ja hahmottamisen häiriö, jolla tarkoitetaan lähes samaa asiaa kuin MBD:llä. Poikkeuksena DAMP:n diagnostisiin kriteereihin ei kuulu oppimisvaikeuksia. Yhdysvalloissa MBD:tä korvaa termi ADHD (attention deficit hyperactivity disorder) eli tarkkaavaisuushäiriö, ylivilkkaus ja impulssien kontrollin puuttuminen.
Ruotsissa tehtyjen tutkimusten(Gillberg 1996) mukaan MBD-oireista kärsiviä lapsia on 3-8 %, joista vaikeita ongelmia esiintyy 1 %:lla, keskivaikeita 2 %:lla ja lieviä noin 5 %:lla.
MBD:n syitä ei tiedetä tarkasti, mutta nykytietämyksen mukaan oireyhtymän kehitykseen perintötekijät ja ulkoiset seikat(esimerkiksi hapen puute) odotuksen tai synnytyksen aikana vaikuttavat keskushermoston toimintahäiriön syntyyn.
Oireet
Vamman tavallisia oireita ovat rauhattomuus, kömpelyys ja puheen kehityksen viivästyminen. Näistä tarkkaavaisuushäiriö on usein pääoire, ja saattaa ilmetä joko ylivilkkaana puuhasteluna tai passiivisena omiin ajatuksiinsa vaipumisena kesken käsillä olevan tehtävän. Tarkkaavaisuuden ongelmat saattavat aiheuttaa oireyhtymälle tyypillisiä oppimisvaikeuksia, joihin saattavat olla syynä myös muut oireet, kuten impulsiivisuus, hahmottamisen häiriöt, hieno- tai karkeamotoriset vaikeudet, kielelliset ongelmat tai muistivaikeudet.
MBD-lapsen vauvaikä ja leikki-ikä
MBD-oireyhtymää ei voida diagnosoida vielä imeväisiässä neurologisten tai toiminnallisten oireiden perusteella, vaikka monet vammautuneet ovatkin vauvoina erityisen vaativia, levottomia, rauhallisia tai kärsivät koliikkivaivoista ja unihäiriöistä. Liikunnallinen kehitys voi olla viivästynyttä, mutta myös kehittyä täysin normaalirajojen puitteissa. Jälkimmäisessä tapauksessa lapsi on usein kävelemään opittuaan hyvin aktiivinen ja huomionkipeä.
Leikki-iässä lapsen ongelmina ovat usein tapaturma-alttius, keskittymisongelmat ja vaikeus hyväksyä rajoituksia, kieltoja ja kehotuksia. Tapaturma-alttius johtuu lapsen motorisista vaikeuksista, jotka aiheuttavat ongelmia sekä hieno- että karkeamotorisella alueella. Lapsen on vaikea omaksua uusia tasapainoaistia ja koordinaatiokykyä vaativia taitoja(esimerkiksi pyöräily ja luistelu), solmia kengännauhojaan tai piirtää. MBD-lapsella saattaa myös olla hankaluuksia arvioida omaa voimankäyttöään, jolloin lapsen kovakourainen käytös virheellisesti tulkitaan aggressiiviseksi ja väkivaltaiseksi. Tavallisia oireita ovat lisäksi viivästynyt kielellinen kehitys ja äännevirheet (vaikeus seurata puhetta tai pitää mielessä monimutkaisia ohjeita), näköhavaintojen hahmotushäiriö (vaikeus havaita ja hahmottaa näkemiään asioita, kuten muotoja, etäisyyksiä ja suuntia) tai kuulohavaintojen hahmotushäiriö(vaikeus ymmärtää kuulemaansa, kuten ohjeita ja pyyntöjä). Sosiaaliset ongelmat ovat myös tavallisia, ja jatkuvat moitteet johtavat heikkoon itsetuntoon. Ymmärrystä ja tukea vaille jäävän MBD-lapsen on vaikea ymmärtää miksi epäonnistuu jatkuvista yrityksistään huolimatta.
MBD-lapsi koulussa
MBD havaitaan toisinaan vasta koulussa, missä lapsen oletetaan kykenevän itseohjautuvuuteen ja tahdonalaiseen tarkkaavaisuuteen, jotka oireyhtymästä kärsiville tuottavat vaikeuksia. Tarkkaavaisuushäiriö, impulsiivisuus, keskittymisvaikeudet, kielelliset ongelmat ja hienomotoriset häiriöt vaikeuttavat oppimista ja hankaloittavat etenkin lukemista, kirjoittamista ja matematiikan oppimista. Pahimmissa tapauksissa nämä vaikeudet lähentelevät jo kehitysvammaisuutta. Analyyttinen ajattelu ja yksityiskohtiin paneutuminen ovat pulmallisia etenkin muistitoiminnoissa olevien häiriöiden vuoksi. Tällöin ohjeiden, kirjainten tai numeroiden mieleen palauttaminen tai järjestyksen muistaminen eivät onnistu, ja käsitteitä on vaikea ymmärtää.
Levottomuus ja keskittymisvaikeudet vaikeuttavat opetuksen seuraamista, eikä lapsi välttämättä saa koulutöitään loppuun. Vaikeudet tajuta ja tulkita nopeasti erilaisia tilanteita ja aistihavaintoja estävät tehokkaan toiminnan, jonka lisäksi lapsella saattaa olla hankaluuksia päättää mitkä aistiärsykkeet ovat tärkeitä kokonaisuuden kannalta ja vaativat reagointia.Vaikeudet ymmärtää ja tulkita auditiivisia ja visuaalisia aistihavaintoja ja järjestää ne mielekkäiksi kokonaisuuksiksi häiritsevät koulutyötä. Nämä usein lisää levottomuutta entisestään. Sopeutumisvaikeudet saattavat johtaa käytöshäiriöiden voimistumiseen ja asosiaaliseen käytökseen.
Murrosikä
Murrosiässä MBD:n tyypillisimmät oireet, kuten tarkkaavaisuuden ja motoriikan ongelmat, ovat yleensä lieventyneet, joten diagnoosinkin teko vaikeampaa ja oireet voidaan tulkita psyykkisiksi ja /tai sosiaalisiksi ongelmiksi. Sosiaaliset ja oppimiseen liittyvät vaikeudet haittaavat kuitenkin henkilön elämää edelleen.
Hoito
Kehityshäiriöistä lasta hoidetaan ja tuetaan ymmärtäväisellä, johdonmukaisella ja kärsivällisellä kasvatuksella, joka perustuu hyvistä suorituksista palkitsemiseen ja kannustamiseen hyvän itsetunnon takaamiseksi vammautuneelle. Rohkaiseva ympäristö tukee lapsen sopeutumiskyvyn vahvistumista ja kehittää sosiaalisen vuorovaikutuksen taitoja. Näiden vahvistaminen on tärkeää muusta oireistosta helposti aiheutuville itsetunto-ongelmille, häiritsevälle käytökselle tai muille sosiaalisille tai psykologisille ongelmille. Ei voi kylliksi korostaa kuinka tärkeää vanhemmille ja lähipiirille on ymmärtää oireiden johtuvan keskushermoston toimintahäiriöstä, eikä lapsen tahallisesta halusta olla vaikea.
Muurahaissinisiipi
Muurahaissinisiipi (Glaucopsyche arion) on sinisävyinen, koko Euroopan unionin alueella rauhoitettu perhonen, yksi Suomen neljästä rauhoitetusta sinisiivestä ja luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR). Se on Suomen kookkain sinisiipilaji ja myös yksi Euroopan suurimmista heimonsa edustajista. Laji tunnetaan toukan tavasta hankkiutua muurahaispesään syömään muurahaisten toukkia ja koteloita.
Koko ja ulkonäkö
Muurahaissinisiiven siipien kärkiväli on 35–45 mm, ja se on siten suurimpia sinisiipilajejta ja Suomen kookkain sinisiipi. Siiven yläpinta on keskeltä sininen, reunoilta harmahtava, ja uloimpana on ohut valkea reunus. Siiven yläpinnalla on isoja, selvästi erottuvia mustia täpliä. Siipien alapinnat ovat siniharmaat ja voimakkaasti mustapilkkuiset. Oranssia väriä ei ole. Koiraan tummat kuviot ovat järjestyneemmät kuin naaraan ja muodostavat siiven yläpinnallakin pitsimäisen reunuksen.
Levinneisyys ja lentoaika
Muurahaissinisiiven esiintymisalue ulottuu Keski-Espanjasta ja Englannista Euroopan ja Anatolian kautta Keski-Aasiaan, Pohjois-Kiinaan ja Amurjoelle. Euroopassa muurahaissinisiipi on hyvin harvinainen, minkä vuoksi se mainitaan Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV.
Aikaisemmin useilla harjualueilla esiintynyttä muurahaissinisiipeä tavataan Suomessa enää kahdessa paikassa: Etelä-Karjalan Taipalsaarella ja Pohjois-Karjalan Liperissä. Taipalsaaressa Maasotakoulun toimet ovat pitäneet maiseman sopivan avoimena.
Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun alusta sen loppupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat
Muurahaissinisiipi on paahdeympäristöjen, kuten hiekkaisten harjujen ja alvarien, laji ja suuresti harvinaistunut harjualueiden umpeenkasvun seurauksena. Laji edellyttää elinympäristökseen hyvin vettä läpäisevää ja aurinkoista maastoa, jossa ei kasva suuria puita, ja mieluiten osa maanpinnasta on kokonaan vapaana kasvillisuudesta.
Naaras munii munat yksitellen ravintokasvien kukintoihin, ja toukat kuoriutuvat runsaan viikon kuluttua. Ne elävät elämänsä ensimmäiset 10–20 päivää syöden kukintoja, kunnes noin 3,5 mm pituisena toukan elintavoissa tapahtuu huomattava muutos. Iltapäivän tunteina toukka laskeutuu pois ravintokasvilta ja jää odottamaan paikalle sattuvaa muurahaista. Löydettyään toukan muurahainen erehtyy pitämään sitä muurahaistoukkana ja kantaa sen pesään. Toukat, joita muurahaiset eivät löydä, kuolevat, ja jo ravintokasvilla sinisiipitoukka saattaa syödä kasvin lisäksi lajitovereitaan, mikäli toukkia on samassa kasvissa useita. Muurahaispesässä sinisiiven toukka muuttuu pedoksi ja alkaa syödä muurahaisten toukkia ja koteloita. Sen tuottama makea erite pitää kuitenkin muurahaiset tyytyväisinä. Toukka on pesässä aktiivinen 4–6 viikkoa, kunnes se asettuu talvilevolle. Keväällä toukka elää pesässä vielä 6–7 viikon ajan ennen koteloitumistaan. Kevään aikana sen riski päätyä muurahaisten surmaamaksi on kuitenkin suurempi, sillä kookas perhostoukka saattaa vaikuttaa tulevan kuningattaren toukkavaiheelta, ja jos pesässä tuolloin on jo riittävästi kuningattaria, muurahaiset surmaavat tällaiset toukat. Muurahaissinisiipi on erikoistunut elämään kiekkosarviviholaisen (Myrmica sabuleti) pesissä, mutta Ruotsista on havaintoja, joiden mukaan laji saattaisi elää myös nyhäsarviviholaisen (Myrmica schencki) pesissä. Laji on lähisukulaistensa tapaan ravintokasvin suhteen monofagi sekä täysin riippuvainen muurahaisista, ja ympäristön muuttuminen ravintokasveille tai muurahaisille sopimattomaksi johtaa väistämättä myös perhosten katoamiseen. Kotelosta kuoriutuvat aikuinen perhonen kaivautuu ulos pesästä ja oikaisee siipensä vasta pesän ulkopuolella. Muurahaiset eivät kajoa perhoseen.
Erikoinen elintapa ei suojaa toukkaa parasitoideilta, sillä Ichneumon- ja Neotypus-suvuissa on muurahaissinisiipeen erikoistuneita, muurahaispesissä eläviä loispistiäisiä. Nämä ovat isäntälajiaankin uhanalaisempia.
Lisäksi on selitetty uhkatekijänä yllättävä muurahaispesien jäähtyminen ruohonkasvun lisääntymisen aiheuttaman varjostamisen takia, mikä taas johtuu ainakin osittain kaniinien myksomatoositaudista.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 muurahaissinisiipi on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, Ruotsissa se on silmälläpidettävä. Perhonen on rauhoitettu luontodirektiivillä koko Euroopan unionin alueella, mutta Suomessa se on ollut rauhoitettu jo vuodesta 1989 alkaen. Yksittäisen perhosen korvausarvo on 1 177 euroa.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasvi on aluksi kangasajuruoho (Thymus serpyllum), nurmiajuruoho (Thymus pulegioides) tai joskus myös mäkimeirami (Origanum vulgare). Myöhemmin se elää pesäloisena kiekkosarviviholaisen (Myrmica sabuleti) muurahaispesässä.
María Urrutia
pienoiskuva|María Urrutia María Urrutia (s. 17. joulukuuta 1993) on chileläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä pelattuaan aiemmin keskikentällä ja puolustajana. Hän on pelannut Chilen naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 14 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Chilen kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa ja teki maalin ottelussa Thaimaata vastaan.
Metsäkastikka
Metsäkastikka (Calamagrostis arundinacea) on Euroopassa ja Pohjois-Aasiassa laajalle levinnyt tuuhea heinäkasvi. Suomessa laji on yleinen.
Ulkonäkö ja koko
Metsäkastikka on voimakaskasvuinen heinä, joka kasvaa suurina mättäinä. Se kasvaa 80–150 cm korkeaksi, ja säilyy tuleentuneena pystyssä ainakin lumen tuloon asti. Korsi on kaksi- tai kolminivelinen ja haaraton. Lehti on 4–6 mm leveä, pehmeä, litteä ja päältä harvakarvainen. Lehden tupen ja lehtilavan rajakohta on alta keskisuonta lukuun ottamatta karvainen. Metsäkastikan kukinto on 10–20 cm pitkä, kapea röyhy. Röyhyn väri vaihtelee vaaleanvihreästä punertavan- tai sinertävänvihreään. Kaleet ovat 4–6 mm pitkiä mutta keskenään eripituisia. Helpeet ovat kaleita hieman lyhyempiä. Vihne ulottuu hieman kaleitten kärjen ulkopuolelle ja on kuivana polvekas. Metsäkastikka kukkii heinäkuussa.
Metsäkastikka lisääntyy suvullisesti ja on tuulipölytteinen. Se leviää myös rönsyjen avulla.
Elinympäristö
Metsäkastikka viihtyy tuoreissa ja lehtomaisissa kangasmetsissä, lehdoissa, kallionliepeillä ja kulo- ja hakkuuaukioilla. Hakkuuaukioilla tiheät metsäkastikkakasvustot voivat haitata metsän uudistamista.
Käyttö
Metsäkastikan ja hietakastikan risteytys tupaskastikka eli koristekastikka (Calamagrostis × acutiflora) on suosittu puutarhakasvi. Entisaikaan metsäkastikan röyhyä on käytetty piipunrassina ainakin Ruotsissa, josta laji lienee saanut ruotsinkielisen nimensä piprör.
Mestariluokka
thumb|right|150px|Mestariluokan brittiläinen mainos­juliste vuodelta 1983. Mestariluokka on David Pownallin näytelmä, joka kuvaa säveltäjiä Dmitri Šostakovitš ja Sergei Prokofjev Josif Stalinin inkvisitiossa vuonna 1948. Syytösten esittämisessä Stalinia avustaa Andrei Ždanov. Näytelmässä diktaattori vaatii taiteilijoita säveltämään puolueen linjan mukaista musiikkia ja syyttää heidän edellisiä teoksiaan kansanvastaisiksi. Mestariluokka kantaesitettiin vuonna 1983, ja se julkaistiin tuolloin myös kirjana. Näytelmä esitettiin Neuvosto-Virossa vuonna 1987.
Suomalaiset versiot
Näytelmän suomenkielinen kantaesitys tapahtui huhtikuussa 1986 Suomen Kansallisteatterissa. Päärooleissa olivat Pentti Siimes (Stalin), Leif Wager (Prokofjev), Jarno Hiilloskorpi (Šostakovitš) ja Risto Aaltonen (Ždanov). Tätä tuotantoa esitettiin Willensaunassa yli 200 kertaa. Helsingin Sanomain Kirsikka Moring kiitti varsinkin Siimeksen roolityötä: "”Pentti Siimeksen Stalin on mestarillinen tulkinta, enemmän kuin muotokuva historiallisesta esikuvasta. Se on ulkoisesti täysosuma, jokaista elettä myöten tutkittu työ. Mutta Siimeksen ilmaisu porautuu myös pinnan alle. Stalinin hahmossa avautuu traaginen inhimillinen ristiriita, joka estää tunteen ja teon, tiedon ja toiminnan tasapainon.”"
Samassa lehdessä Seppo Heikinheimo suhtautui varauksin Heikki Kallion näyttämömusiikkiin mutta piti näytelmää ”mielipuolisen kiinnostavana katsottavana”. — Neuvostoliiton suurlähetystön kulttuurineuvos A. V. Mironov paheksui Mestariluokan esittämistä Kansallisteatterissa, ja tämän jälkeen Suomen ministeriöiden kansliapäälliköt peruuttivat teatteriretkensä.
Näytelmän eräässä kohtauksessa Stalin vaatii Prokofjevia ja Šostakovitšia tuhoamaan kymmeniä ulkomaalaisia äänilevyjä, jotka edustivat "kapitalistista dekadenssia". Näyttelijät käyttivät aitoja vanhoja gramofonilevyjä, jotka he löivät säpäleiksi näyttämöllä. Jossain vaiheessa tuli ongelma, kun teatterin järjestäjät eivät enää löytäneet Helsingistä lisää levyjä näytelmän tarpeisiin. Niitä jouduttiin etsimään antikvariaateista muualta Suomesta. Koska näytelmää esitettiin yli 200 kertaa, levyjä tuhottiin melkoinen määrä. Kerran Leif Wager huomasi näyttämöllä, että hänen kädessään on hänen oma levytyksensä, joka puuttui hänen kokoelmastaan. Hän onnistui säilyttämään levyn ehjänä ja näytännön jälkeen vei sen kotiinsa.
Näytelmä palasi ohjelmistoon Helsingin kaupunginteatterissa elokuussa 2006. Rooleissa olivat Lasse Pöysti (Stalin), Esko Roine (Prokofjev), Asko Sarkola (Šostakovitš) ja Martti Suosalo (Ždanov). Kirsikka Moring arvioi Helsingin Sanomissa uutta ohjausta viihteelliseksi ja jopa ”halvaksi yleisönkosiskeluksi”.
Molemmat Mestariluokan esitykset ohjasi Kurt Nuotio.
Lappeen Riento
Lappeen Riento on Lappeenrannassa toimiva urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1919. Seura oli aikoinaan Lappeen kunnan merkittävin seura, ns. pitäjäseura, kunnes Lappee vuonna 1967 liitettiin Lappeenrannan kaupunkiin.
Riennon päälajeja ovat olleet hiihto, suunnistus ja yleisurheilu. Seurassa on harrastettu myös joukkuepelejä, kuten kaukalopalloa ja 2000-luvun alussa ringetteä.
Lappeen Riennon erikoisuus on toimiva kyläosastojärjestelmä. Vuodesta 1931 seuran organisaatio on rakentunut kyläosastojen varaan. Osastoja on ollut kaikkiaan 16, joista toistakymmentä toimii edelleen 2000-luvulla. Seuran puheenjohtajana toimii Juha Heimala.
Vuonna 2009 ilmestyi seuran 90-vuotisesta historiasta kertova Antti O. Arposen kirjoittama kirja Seurahenkeä ja talkootyötä.
Hiihto
Riennon hiihtäjistä Martti Lautala oli 1950-luvulla kansainvälisten kilpailujen kärkipäässä, parhaimmillaan hän sai Falunin MM-hiihdoissa 1954 pronssimitalin 30 kilometrillä. Riennon Seppo Rantanen oli Suomen olympia- ja MM-joukkueissa 1988–1993. Riennon viimeisin arvokisahiihtäjä on Riikka Sarasoja-Lilja. Hän oli ankkurina talvella 2009, kun Riento voitti naisten viestinhiihdon Suomen mestaruuden. Sarasoja-Lilja edusti Suomea vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa.
Yleisurheilu
Yleisurheilussa Riennon Leena Kaarna edusti Suomea korkeushyppääjänä Belgradin EM-kilpailuissa 1962 ja Tokion olympiakisoissa 1964.
Suunnistus
Suunnistuksessa Riento on saanut kärkipään sijoituksia viesteissä, Jukolassa paras sija 9:s 1975. Hiihtosuunnistuksen viestin SM-kullan seura voitti 1983, hopeaa 1980 ja pronssia 1981. Seuran kasvatteja on muun muassa Heikki Pusa, joka on kunnostautunut sekä hiihtäjien että suunnistajien valmentajana. Hannu Pulli voitti yösuunnistuksen Suomen mestaruuden 1981 ja 1989.
Riento on järjestänyt yksin tai yhdessä muiden seurojen kanssa Jukolan viestin (1989 ja 2016), FIN5-suunnistusviikon, hiihtosuunnistuksen maailmancupin osakilpailun sekä suunnistuksen ja hiihdon SM-kilpailuja.
Kun aika on
Levyltä julkaistut singlet ovat menestyneet radiosoitossa hyvin. 2005 julkaistu "Niin", oli julkaisuvuonnaan yksi Radio Suomen soitetuimmista kappaleista, ja 2007 julkaistu "Jokainen hetki" viihtyi Radio Suomen TOP40-listalla 10 viikkoa, joista 5 viiden soitetuimman joukossa. Korkeimmillaan kappale ylsi listan sijalle 2. Kaikkiaan kappale oli vuonna 2007 Radio Suomen 31. soitetuin kappale. Tätä Suomi Tanssii TOP30-listalla kappale viihtyi seitsemän viikkoa.
(Alkuperäinen laulu: "What Is A Youth?" - Sound Track: "Romeo and Juliet" - Säveltäjä: Nino Rota)
Äimärautio
thumb|210px|Äimäraution ravirata. Äimärautio on Oulun kaupunginosa noin kolme kilometriä Oulun keskustan eteläpuolella Limingantien (seututie 847) ja Poikkimaantien risteyskohdassa. Kaupunginosassa ei ole laisinkaan vakituisia asukkaita.
Äimärautiolla sijaitsevat muun muassa Oulun rautatieaseman yhdistettyjen kuljetusten terminaali, Oulun ravirata, Äimäraution siirtolapuutarha sekä Äimäraution Ratsastuskeskus. Äimärautiolla sijaitsi aiemmin Oulun ensimmäinen K-Supermarket -ketjun myymälä, joka avattiin vuonna 1994 ja suljettiin 2003.
Aostanlaakso
thumb|Näkymä vuorenrinteiltä Aostan kaupunkiin. Aostanlaakso (arpitaaniksi Val d'Outa,, ) on Italian luoteisnurkassa oleva vuoristoinen alue, joka rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Ranskaan ja Sveitsiin. Aostanlaakso on yksi Italian 20 hallintoalueesta (regione), mutta sikäli erikoinen, että se on yksi viidestä autonomisesta alueesta (regione autonoma a statuto speciale) ja ainoa, joka ei jakaudu maakuntiin (provincia). Pääkaupunki on Aosta, jossa on noin 34 000 asukasta.
Maantiede
Aostanlaakso on nimensä mukaisesti pitkä, enimmäkseen länsi–itä-suuntainen laakso, joka alkaa Pojoen tasangolta ja päättyy Monte Biancolle (Mont Blanc, 4 811 metriä). Etelästä sitä rajoittaa Piemonten alueeseen kuuluvan Gran Paradiso -luonnonpuiston korkeat vuoret ja pohjoisesta Valais’n Alppien korkeimmat huiput (esimerkiksi Monte Cervino eli Matterhorn, 4 478 m ja Monte Rosa eli Dufourspitze, 4 634 m). Aostasta pääsee Ranskaan kahta reittiä: Monte Biancon tunnelia pitkin Chamonix’hin ja Pientä Sankt Bernhardin solaa pitkin Val d’Isèreen. Sveitsiin pääsee Ison Sankt Bernhardin solan tai sen alittavan maantietunnelin kautta. Aostanlaaksoa pitkin kulkee Dora Baltea -joki. Koko laakson pituudelta kulkee moottoritie.
Kielet
Laakson virallinen kieli on ranska, vaikka enemmistö väestöstä puhuu romaanisiin kieliin kuuluvaa arpitaanin kieltä. Joissain laaksoissa puhutaan myös saksaa. Osa laakson asukkaista on aidosti kolmikielisiä.
Talous
Aostanlaakso on vaurasta seutua. Alueen bruttokansantuote asukasta kohden on maan kolmanneksi suurin Trentino-Etelä-Tirolin ja Lombardian jälkeen, 125 prosenttia koko maan keskimääräisestä (34 900 €, v. 2016).
Tunnetuin laakson elinkeino on talviurheilu. Tunnetuimmat keskukset ovat Breuil-Cervinia, Courmayeur ja Cogne. Laaksossa on myös muutama tunnettu kasino ja terveyskylpylä.
Ruokakulttuuri
Aostalainen ruoka on raskasta alppiruokaa. Tunnetuin aostalainen elintarvike lienee fontinajuusto. Muita Euroopan unionissa merkinnällä suojattu alkuperänimitys (SAN,, ) suojattuja aostalaisia elintarvikkeita ovat Valle d'Aosta Fromadzo -juusto, kuivattu kinkku Valle d'Aosta Jambon de Bosses ja Valle d’Aosta Lard d’Arnad- eli Vallée d’Aoste Lard d’Arnad -laardi.
Laakso on tunnettu myös viineistään ja grappaviinasta.
Historia
Aostan kaupunki on ollut tärkeä keskus jo roomalaisaikana. Hannibal toi norsunsa Italiaan ilmeisesti juuri Aostanlaakson kautta. Myös Napoleon marssitti joukkonsa Italiaan tätä kautta vuonna 1800.
Kunnat
Alue koostuu 74 kunnasta (municipale) (31.12.2015) :
Jääpallon Elitserien-kausi 2018–2019
Ruotsin jääpallon Elitserien pelattiin kaudella 2018-2019 neljäntoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kuusi parasta joukkuetta selviytyivät suoraan pudotuspelien neljännesvälieriin, sijoille 7-10 karsivat pääsystä neljännesvälieriin ja sijoille 12-13 sijoittuneet joukkueet joutuivat karsimaan sarjapaikastaan.
Sarjaan olivat nousseet Frillesås ensikertalaisena ja Falu BS kahdeksan vuoden jälkeen edellisen esiintymisen päättyessä pääsarjassa keväällä 2010. Falunilaiset tekivät keväällä 2013 konkurssin, mutta seura on noussut uusiuduttuaan viidessä vuodessa pääsarjaan.
Tällä kaudella Elitserienissä pelasi 17 suomalaispelaajaa, joiden lisäksi päävalmentajana toimii kaksi suomalaisvalmentajaa. IFK Vänersborgin päävalmentajana toimii Ari Holopainen ja IK Siriuksen päävalmentajana toimi Esa Määttä.
Sarjataulukko
Kahdeksan parasta pudotuspeleihin, sarjan viimeinen eli IK Tellus putosi Allsvenskaniin ja Åby/Tjureda IF nousi Allsvenskanin voittajana Tellusin tilalle Elitserieniin. Toiseksi ja kolmanneksi viimeinen eli Falu BS ja Frillesås joutuivat karsintasarjaan Allsvenskanin toiseksi ja kolmanneksi parhaan kanssa.
Loppuottelu
Uppsalan Studenternas Idrottsplanilla jälleen pelatussa loppuottelussa pelasivat Villa Lidköping ja moninkertainen loppuottelujoukkue Västerås BK. Ottelu eteni aina ensimmäisen jakson 36. minuutille tasatahtiin. Sen jälkeen Villa siirtyi ensimmäisen puoliajan lopussa 5-2 johtoon, vaikka Västerås yritti jakson lopulla johtoon kovalla painostuksella. Toisella puoliajalla Villa lisäsi johtoa vielä kahdella maalilla, ennen kuin Västerås teki kaksi tasoittavaa maalia. Villa viimeisteli vielä loppunumerot 8-4 vielä yhdellä maalillaan. Näin Villa saavutti ensimmäisen mestaruutensa viidennessä loppuottelussaan.
Runkosarjan parhaat maalintekijät
Pistepörssin kärkinimet olivat Sandvikens AIK:n Christoffer Edlund 68 pisteellä (61+7), Villa Lidköpingin Joakim Andersson 66 pisteellä (50+16), Hammarby IF:n Christoffer Fagerström 53 pisteella (44+9), Villa Lidköpingin Johan Löfstedt 50 pisteellä (22+28), Villa Lidköpingin David Karlsson 46 pisteellä (41+5) ja Hammarby IF:n Jesper Jonsson 41 pisteellä (26+20) sekä Sandvikens AIK:n Daniel Mossberg 42 pisteellä (15+27). Paras syöttäjä oli IFK Vänersborgin Robin Öhrlund 30 syötöllä.
Karsinnat
Karsinnat pelattiin yhdessä neljän joukkueen lohkossa. Karsinnoissa pelasivat Elitserienin toiseksi ja kolmanneksi viimeinen eli Falu BS ja Frillesås BK sekä Allsvenskanin toinen ja kolmas eli Nässjö IF ja AIK Bandy. Kaksi parasta pelaa seuraavalla kaudella 2019-2020 Elitserienissä.
Frillesås BK säilytti Elitserien-paikkansa. AIK Bandy nousi Elitserieniin. Falu BS putosi yhden Eliteserien-kauden jälkeen Allsvenskaniin.
Mikko S. Lehtonen
Lehtonen toimii useilla kulttuuritutkimuksen aloilla ja osallistuu myös julkiseen keskusteluun.
Elämä ja ura
Lehtonen toimi Teiniliiton varapuheenjohtajana 1975–1976 ja Ammattikoululaisten liiton pääsihteerinä 1976–1978. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1980. Lehtonen työskenteli Toveri-lehden päätoimittajana 1980–1981 ja Uusi valta -lehden toimittajana ja vastaavana toimittajana 1982–1984.
Lehtonen aloitti yleisen kirjallisuustieteen opinnot Tampereen yliopistossa vuonna 1984 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1989 ja lisensiaatiksi 1991. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1994. Lehtonen tarkasteli väitöskirjassaan Kyklooppi ja kojootti: Subjekti 1600–1900-lukujen kulttuuri- ja kirjallisuusteorioissa modernin länsimaisen tiedekäsityksen muodostumista. Modernia kartesiolaista tiedettä luonnehtii subjektin maailmasta irrottava dualismi, jota vastaan Lehtonen asettaa kulttuurisen materialismin idean, jota hän luonnehtii nomadin ja kojootin metaforilla. ”Nomadin ja kojootin suhteessa tutkiva subjekti ja tutkittava objekti eivät ole toisistaan absoluuttisesti erillisiä eikä niiden ero muodostu siitä, että tutkivan subjektin ajatellaan olevan aktiivinen ja tutkittavan objektin passiivinen.” (s. 260–261) ”Nomadin suhde kojoottiin ei ole katseella tapahtuvaa alistamista, vaan katselemista, koskettelemista ja koettelemista sekä tulemista katselluksi, kosketelluksi ja koetelluksi.” (s. 261) Tätä katselemisen ja koskettelun ohjelmaansa Lehtonen on purkanut ja kehittänyt edelleen lukuisissa kulttuuria analysoivissa julkaisuissaan.
Vuosina 1990–1999 Lehtonen työskenteli Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen assistenttina ja nimitettiin vuonna 1995 yleisen kirjallisuustieteen dosentiksi. Vuosina 1999–2002 hän oli audiovisuaalisen mediakulttuurin opintokokonaisuuden johtaja ja Suomen Akatemian akatemiatutkija. Vuodesta 2002 Lehtonen on ollut Tampereen yliopiston mediakulttuurin professori ja Lapin yliopiston kulttuurintutkimuksen dosentti. Vuosina 2007–2010 hän työskenteli Suomen Akatemian tutkimusprojektissa ”Kulttuurin valta ja hyväksynnän tuottaminen” (POWCULT) ja vuosina 2010–2013 projektin ”Kulttuurin hyötykäyttö: talouden ja kulttuurin transnationaaliset uudelleenartikulaatiot” (CAPCULT) johtajana.
Lehtonen toimii valtakunnallisen Muuttuvan viestinnän tutkijakoulun (MUUVI) toisena johtajana. Hän on ollut European Journal of Cultural Studies -lehden toimituskunnan jäsen vuodesta 1997 ja kuulunut Cultural Studies -lehden toimituskuntaan vuodesta 2000. Vuonna 2006 Lehtonen oli Helsingin Sanomien kolumnisti. Hän oli Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen 2010–2015.
Lehtonen asuu Tampereella ja hänellä on kaksi lasta.
Javiera Toro
pienoiskuva|Javiera Toro Javiera Toro (s. 22. huhtikuuta 1998) on chileläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Chilen naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä seitsemän maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi kaksi ottelua.
Toro on kotimaassaan edustanut Palestinoa ja Santiago Morningia.
Ska punk
Ska punk on punk-musiikkityylin alalaji. Se on sekoitus jamaikalaisia ska-rytmejä ja punk rockia. Ska punkin tunnistaa muusta punkista lähinnä ska- ja reggaemusiikissakin käytetystä kitaran takapotkusta ja soittimien laajasta kirjosta. Kappaleet ovat usein iloisia, ja niissä on nopea tempo. Ska punkissa normaalien rumpujen, kitaran, basson ja laulun vierellä kuullaan mm. monia puhallinsoittimia, joista tutuimpana trumpetti, saksofoni ja pasuuna. Käytössä on myös erilaisia kansallissoittimia guirosta mandoliiniin.
Suosittuja ska punk -yhtyeitä ovat muun muassa Rancid (varsinkin alkuaikoinaan), Mad Caddies, Buck-O-Nine, Catch 22, Leningrad, Spitfire, Streetlight Manifesto, Less Than Jake, Reel Big Fish, Goldfinger, Operation Ivy, Ska-P ja Leftöver Crack.
Suomalaisista ska punk -yhtyeistä mainittakoon Evilsons, The Valkyrians, Voimaryhmä, Tirehtöörit ja Goon.
Bahadur Prasad
Bahadur Prasad Singh (s. 1. syyskuuta 1965) on uransa lopettanut intialainen keskimatkojen juoksija. Hän pitää nimissään 5 000 metrin juoksun Intian ennätystä, jonka hän juoksi Englannin Birminghamissa 27. kesäkuuta 1992. 23. joulukuuta 1995 hän juoksi Chennaissa Etelä-Aasian kisojen 1 500 metrillä ajan 3.38,00, joka myös on Intian ennätys.
Prasad Singh edusti maataan olympialaisissa 1992 Barcelonassa ja 1996 Atlantassa. Barcelonassa hän osallistui 5 000 metrille, mutta ei päässyt jatkoon alkueristä. Atlantassa hän osallistui 1 500 metrin juoksuun ja jäi alkuerässään kahdeksanneksi karsiutuen näin jatkosta.
Kostamuksen tyttö
Kostamuksen tyttö on Pekka Himangan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1980.
Virpi Talvitie
Virpi Talvitie (s. 12. elokuuta 1961 Ilmajoki) on suomalainen kuvittaja ja graafikko.
Talvitie valmistui ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta vuonna 1980 ja suoritti taiteen kandidaatin tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa 1989.
Talvitie on kuvittanut lastenkirjoja ja tehnyt kuvituksia lehtiin. Erityisesti hän on tehnyt yhteistyötä Tittamari Marttisen ja Katri Tapolan kanssa. Vuonna 2006 hän sai yhdessä Timo Parvelan kanssa Finlandia Junior -palkinnon teoksesta Keinulauta. Hän oli myös vuoden 2005 Finlandia Junior -palkintoehdokkaana Maria Vuorion kanssa teoksella Sitä ei kukaan tiedä. Talvitie on ollut myös Suomen Hans Christian Andersen -palkintoehdokas vuosina 2006, 2008 ja 2012.
Talvitien töitä oli näytteillä Frankfurtin kirjamessuilla 2006.
Edu Kehäkettunen
Edu Kehäkettunen (oikealta nimeltään Harri Juhani Hinkkanen, s. 21. lokakuuta 1976) on Espoosta lähtöisin oleva rap-artisti ja radiotoimittaja. Aikaisemmin hänet on tunnettu muun muassa nimillä Kehäkettu, Harakiri ja B-Rapun Talonmies.
Taikajoki
thumb|Taikajoki Särkänniemessä 1980-luvulla. Taikajoki (tunnetaan myös nimellä Lemmenjoki) oli vuonna 1979 avattu vesirata Särkänniemen huvipuistossa. Koko perheelle sopiva veneajelu kulki läpi Särkänniemen sydämessä olevan satumetsän.
Kesän 2016 jälkeen päätettiin, että Taikajoki puretaan ja tilalle rakennetaan Hype. Taikajoki saattaa kuitenkin palata Särkänniemeen.
Edu Kehäkettunen
Alkuajan yhtyeet
Kehäkettu ja Setä Koponen perustivat jo EP:llä vierailleen Davo Isotaakin kanssa MC Taakibörsta -trion, joka julkaisi vuonna 2001 kolme kappaletta sisältäneen PA 2001 -singlen. Sen lisäksi tehtiin myös video, jota näytettiin paljon muun muassa MoonTV:llä, jossa Edu myös välillä teki ohjelmaa. Yhtye kuitenkin hajosi, eikä koskaan julkaissut aiottua albumia.
Vuonna 2003 Kehäkettu ja Tuomio & Kone julkaisivat Melaveikot-nimellä Vehkeet levällään/Pepputemppu -vinyylisinglen. Sisällöllisesti kappaleet käsittelivät aiempia aiheita. Myöhemmin samana vuonna Edu julkaisi ruotsalaisen tuottajan, Prao-D:n, kanssa Räppäävä Älykääpiö EP:n. Levy oli ensimmäinen, joka julkaistiin Edu Kehäkettunen -nimellä. Edu myös vieraili Tuomio & Kone -levyllä, tällä kertaa nimellä Kehäraakki.
Soolo
Edu Kehäkettusen ensimmäinen albumi, Lentäjän Koira, julkaistiin vuonna 2005. Levyn teemat käyvät ilmi jo kappaleiden nimistä, esimerkiksi Hellyyden Ehdoilla (Anaalitreffit remix) ja Härskiyden huipentuma. Aikaisemmin samana vuonna julkaistiin vinyyli-EP Lentäjän Koira Vol.2.
Toukokuussa 2008 Edu julkaisi yhdessä DJPP:n kanssa albumin Hyvän olon konsultit. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen albumilistan sijalle 25. Sen jälkeen Edu on toiminut yhtyeessä No Smoking Team, jonka muodostivat Edu ja Davo.
Muu media
Edu on tehnyt myös toimittajan töitä mm. MoonTV:llä ja juontanut HIFK:n jääkiekko-otteluita HIFK-radiossa, Bassoradiossa, Metro FM:llä sekä nykyisin Radio City:llä. Vuonna 2007 hän toimi toisena Bassoradion aamushown vetäjänä, kunnes radiomainosmyyntiongelmien kanssa paininut yritys joutui lomauttamaan suositun ohjelman juontajat elokuussa 2007. Edu on kuitenkin tehnyt paluun puolivaltakunnalliseksi radiokanavaksi kasvaneen Bassoradion iltapäiväohjelman juontajaksi alkuvuodesta 2012.
Edu oli myös vuonna 2010 jääkiekon MM-kisojen tiimoilta toimineen Ihan finaalissa -sarjan juontajana Aleksi Valavuoren kanssa. Edu itse tunnetaan kovana HIFK-fanina. Edu toimi myös vuoden 2011 kisojen aikana saman sarjan juontajana Sacha Remlingin kanssa. Kaksikko alkoi vuonna 2014 toimittaa Hesa o Ygöne -nimistä ohjelmaa Radio Helsingissä.
Töyhtökapusiiniapina
Töyhtökapusiiniapina (Cebus apella) on Etelä-Amerikan sademetsissä elävä kapusiiniapinalaji.
Koko ja ulkonäkö
Töyhtökapusiiniapinoiden väritys vaihtelee yksilöittäin, mutta perusväriltään se on yleensä tummanruskea tai lähes musta. Naamassa, rintakehässä ja olkapäillä väritys on muuta ruumista vaaleampi. Päälaelta töyhtökapusiiniapinoilla on musta myssy ja kummankin korvan yläpuolelta mustat karvat kohoavat hieman kahdeksi töyhtömäiseksi harjaksi, josta niiden nimi juontuu. Kädet ja jalat ovat mustat tai tummanruskeat.
Töyhtökapusiiniapinat ovat kapusiiniapinoista kaikkein voimakkaimpia ja ne pystyvät käyttämään häntäänsä apuna liikkuessaan oksistossa. Niiden ruumis on noin 32–57 cm pitkä, häntä 38–56 cm pitkä ja ne painavat noin 1,3–4,8 kg. Koiraat ovat yleensä naaraita kookkaampia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Töyhtökapusiiniapina elää Etelä-Amerikassa Amazonin sademetsässä, pääosin trooppisissa ja subtrooppisissa osissa, mutta sitä voi tavata myös avoimemmilta ja kuivemmilta alueilta. Laji viettää pääosin aikansa puissa, mutta tulee myös maahan leikkimään ja etsimään ravintoa. Tyypillisesti ne asuvat noin 25–50 hehtaarin kokoisella alueella, mutta reviiri voi olla myös huomattavasti laajempikin.
Ravinto
Töyhtökapusiiniapinat etsivät päivisin aktiivisesti ruokaa ja ovat kaikkiruokaisia. Niiden päivittäinen ruokavalio koostuu pääosin hedelmistä ja kasviksista. Laji pystyy syömään kookkaampia hedelmiä kuin muut kapusiiniapinat voimakkailla leuoillaan. Ruokavalioon kuuluu myös siemenet, hyönteiset, matelijat, linnut ja pienet nisäkkäät. Töyhtökapusiiniapinat etsivät ruokaa myös ryhmissä ja ilmoittavat toisilleen mikäli löytävät hyvän apajan. Ne eivät kuitenkaan yleensä jaa löytämäänsä ruokaa toistensa kanssa.
Lisääntyminen
Laji on moniavioinen ja naaraat parittelevat ensisijaisesti johtavan uroksen kanssa. Muilla uroksilla on mahdollisuus paritella naaraiden kanssa mikäli johtava uros ei ole paikalla.
Töyhtökapusiiniapinoilla ei ole tiettyä lisääntymiskautta, mutta suurin osa poikasista syntyy kuivan kauden tai varhaisen sadekauden aikana. Naaraiden kantoaika kestää 150–160 päivää ja ne synnyttävät yhden jälkeläisen vuosittain. Kaksoset ovat harvinaisia. Naarat huolehtivat pääosin jälkikasvusta.
Koiraat saavuttavat sukukypsyyden noin seitsemän vuoden ikäisinä. Naarat saavuttavat sukukypsyyden aiemmin ja saattavat saada jälkeläisiä jo neljän vuoden ikäisinä.
Vankeudessa töyhtökapusiiniapinan on nähty elävän 45-vuotiaaksi. Elinajasta luonnossa tiedetään hyvin vähän. Petolinnut ovat töyhtökapusiiniapinoiden pahimpia luontaisia vihollisia ja ne saattavat varoittaa toisiaan ääntelemällä vaikka lähistöllä liikkuisi niille vaaraton lintulaji. Laji ei ole uhattu ja se on selvinnyt elinympäristönsä tuhoutumisesta hyvin verrattuna muihin kädellisiin.
Käyttäytyminen
Töyhtökapusiiniapinat etsivät päivisin aktiivisesti ruokaa ja liikkuvat pääosin puissa, hyppien ja kiipeillen puusta toiseen, mutta saattavat tulla myös maahankin etsimään ruokaa ja siirtymään puusta toiseen mikäli hyppymatka on liian pitkä. Yöt laji nukkuu puissa.
Töyhtökapusiiniapinat ovat sosiaalisia ja muodostavat 8–15 yksilön ryhmiä joita johtaa yksi uros. Nuoret urokset jättävät ryhmän saavutettuaan sukukypsyyden ja etsivät toisia ryhmiä missä paritella. Naaraat viettävät tyypillisesti koko elinikänsä samassa ryhmässä.
Töyhtökapusiiniapinat ovat erittäin älykkäitä ja uteliaita. Nuorukaiset leikkivät mielellään keskenään sekä luonnossa että vankeudessa. Laji osaa käyttää työkaluja, myös luonnossa niiden avatessa kovakuorisia hedelmiä ja pähkinöitä. Lajin on havaittu ratkaisevan vaativia ongelmia vankeudessa ja olevan erittäin oppivainen.