cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Engleheart
thumb|Engleheartin maalaama kanadalaisen poliitikon Robert Gibbonsin miniatyyrimuotokuva (1804) George Engleheart (s. lokakuu 1752 Kew, Englanti – 1829 Blackheath) oli englantilainen miniatyyrimuotokuvien maalari ja Richard Coswayn kilpailija.
Kõpun majakka
Historia
Majakan alkuperäinen korkeus oli 20 metriä eli puolet nykyisestä korkeudesta (tukipilarien yläreunan saakka). 20-metrinen pooki oli ilman valoa yli sata vuotta. Vuonna 1649 alettiin pookin laella polttaa puuta. Majakka oli sinä aikana pikemminkin tulipooki. Sen laella oli metallinen kori, jossa poltettiin puuta ja hiiltä. Vuodessa kului yli tuhat syltä puita, joiden kuljetus majakalle oli paikallisten talonpoikien tehtävä. Tulen hoitajina oli jatkuvasti työssä kuusi miestä. Samanlainen tulipookki oli Ruotsin Falsterbossa jo vuonna 1229.
George Engleheart
Engleheart sai taiteilijan koulutuksen ensin George Barretin ohjauksessa ja sitten Joshua Reynoldsin ohjauksessa. Hän aloitti itsenäisenä taiteilijana 1773 ja piti samana vuonna näyttelyn Royal Academyssa. Hän jatkoi ammatin harjoittamista vuoteen 1813, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänen säilynyt palkkiokirjansa, joka sisältää luettelon mallina olleista henkilöistä ja kustakin muotokuvasta maksetut palkkiosummat, osoittaa että 39 vuoden aikana hän maalasi 4 853 miniatyyriä ja että hänen taiteilijantulonsa saattoivat vuosien ajan ylittää 1 200 puntaa vuodessa. Hän asui suuren osan elämäänsä Hertford Streetillä Mayfairissa, jossa hän asui eläkkeelle jäämiseen asti. Hän kuoli Blackheathissa 1829, ja hänet haudattiin Kewiin.
Kõpun majakka
Historia
Majakka otettiin vuonna 1810 valtion haltuun. Umpinaiseen pookiin raivattiin silloin porraskäytävä, ja ylös rakennettiin kaksi huonetta, lisäksi vielä linssikoppi. Valon lähteenä on majakassa poltettu öljyä, myöhemmin valopetrolia ja asetyleenia. Vuonna 1822 keksi Augustin Fresnel monista lasiprismoista kootun linssin. Keksinnöstä seurasi majakkalaitteiden voimakas kehitys.
George Engleheart
Hän maalasi Englannin kuninkaan Yrjö III:n muotokuvan 25 kertaa, ja hänellä oli laaja suosijajoukko, johon kuuluivat lähes kaikki hovin kanssa tekemisissä olevat merkittävät henkilöt. Hän teki tarkkoja kopioita monista Joshua Reynoldsin tunnetuista maalauksista, ja ne ovat monista kadonneista Reynoldsin maalauksista ainoa olemassa oleva tieto. Englehartin palkkiokirja, värit, maalausvälineet ja suuri miniatyyrikokoelma ovat yhä hänen jälkeläistensä omistuksessa.
Hän signeerasi työnsä usein "E" tai "G.E.".
Kõpun majakka
Historia
Kõpun majakka silloin oli vuonna 1900 Venäjän merivoimien omistuksessa. Sen ehdotuksesta ostettiin majakalle Pariisista majakkalaitteiden maailmanäyttelyistä uusi linssikoppi ja pyörivä optinen järjestelmä. Tämä rakenteeltaan yksinkertainen mutta varmatoiminen järjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1901. Jykevän valurautarakennelman päällä oleva optiikkalaite pyöri elohopea-altaassa, joka toimi suuren ominaispainonsa ansiosta tukilaakerina. Ratkaisun etuna oli hyvin vähäinen kitkavastus. Kulumista ei käytännössä tapahtunut, eikä järjestelmä tarvinnut voitelua.
Vuonna 1940 Kõpu-majakka tuli majakalle vedettiin sähkö ja se sähköistettiin. Ainoa tiedossa oleva hyökkäys majakkaa kohti tapahtui syksyllä 1941, jolloin sitä pommittivat Saksan lentokoneet. Majakan juurella ollut rakennus tuhoutui kokonaan, mutta kupolia kohti ammutut pikakiväärisarjat vahingoittivat vain kopin ikkunoita ja optiikkaa.
1980-luvulla majakan 450-vuotispäivien kunniaksi päätettiin majakka kunnostaa. Majakka maalattiin ulkopuolelta ilmatiiviillä maalilla, ja majakan muureihin alkoi kerääntyä kosteutta, joka aiheutti rappauksen irtoamisen ja majakan nopean rapistumisen 1980-luvun lopussa. Vuonna 2001 tehtiin remontti näiden tuhojen korjaamiseksi. Vuosina 1988–1990 tornin ympärille valettiin kestävä teräsbetoninen "paita", jonka tehtävä on estää tornin rapistuminen. Hiidenmaalla Kõpun niemimaalla on vielä toinenkin merkittävä majakka, niemimaan läntiseen kärkeen 1874 rakennettu Ristnan majakka.
Kurt Westergaard
thumb|Kurt Westergaard (2015) Kurt Westergaard (13. heinäkuuta 1935 – 14. heinäkuuta 2021 ) oli tanskalainen piirtäjä ja kuvittaja. Hän kuvitti kirjoja, mutta toimi pääasiassa Jyllands-Postenin pilapiirtäjänä. Hän piirsi yhden kohua herättäneistä Jyllands-Postenin pilapiirroksista, pommipäisen profeetta Muhammadin. Hän eli sen jälkeen vuosia ympärivuorokautisessa valvonnassa.
Westergaar kuoli 86-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen.
Uhkaukset Westergaardia vastaan
1. tammikuuta 2010 Tanskan poliisi otti kiinni Westergaardin kotiin kirveen kanssa tunkeutuneen somalialaisen Muhammed Geelen, jolla oli yhteyksiä Somalian suurimpaan islamistiryhmään al-Shababiin ja jota on tarkkailtu jo aiemmin. Hyökkääjä tuomittiin terrorismista ja murhayrityksestä yhdeksäksi vuodeksi vankeuteen 4. helmikuuta 2011. Lisäksi hänet määrättiin karkotettavaksi maasta.
Heinäkuussa 2010 Norjassa pidätettiin kolme henkilöä, uiguuritaustainen Norjan kansalainen, Irakin kurdi ja uzbekki, jotka juonivat Westergaardin tappamista.
Maaliskuussa 2013 hän oli mukana etsintäkuulutettujen listalla, jonka julkaisi Arabian niemimaan al-Qaida.
Tunnustukset
Westergaard sai vuonna 2010 saksalaisen M100-mediapalkinnon.
Donald Carcieri
thumb|Donald Carcierin muotokuva vuodelta 2010. Donald L. Carcieri (s. 16. joulukuuta 1942) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Rhode Islandin kuvernöörinä 7. tammikuuta 2003 – 4. tammikuuta 2011, kaksi nelivuotiskautta.
Carcieri valmistui vuonna 1965 Brownin yliopistosta. Hän sai puolisonsa Suzannen (”Sue”) kanssa neljä lasta.
Politiikan ulkopuolella Carcieri on työskennellyt opettajana ja pankkiirina.
Marco Delvecchio
Marco Delvecchio ([ˈmarko delˈvɛkkjo]; s. 7. huhtikuuta 1973, Milano, Lombardia, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija. Hänen sukunimestään toisinaan julkisuudessa käytetty kirjoitusasu Del Vecchio on virheellinen. 186 senttimetriä pitkän Delvecchion pelipaikka oli hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Ascolin lisäksi Delvecchio on edustanut lukuisia muitakin seuroja: Interiä, Veneziaa, Udinesea, Romaa, Bresciaa ja Parmaa. Näistä kaikki Veneziaa lukuun ottamatta pelasivat pääsarjatasolla. Parhaiten hänet muistetaan AS Romasta, jossa hän pelasi suurimman osan urastaan. Myös Delvecchion uran huippuvuodet ajoittuvat nimenomaan Roman-aikoihin: pääkaupungissa hän voitti vuonna 2001 Italian mestaruuden ja Italian supercupin. Hän pelasi seuran paidassa 269 liigaottelua ja teki niissä 77 maalia. Italian ulkopuolisia seuroja Delvecchio ei koskaan edustanut.
Parmasta Delvecchio siirtyi Ascoliin vuonna 2006, jossa maalinteko oli hukassa hänen onnistuttuaan tekemään 10 ottelussa kaksi maalia. Ascoli päätti purkaa hyökkääjän sopimuksen, minkä jälkeen Delvecchio oli lähes vuoden ilman seuraa. 31. heinäkuuta 2008 hän löysi itselleen uuden seuran Italian kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla Eccellenzassa pelaavasta Pescatori Ostiasta.
Maajoukkueura
Helmikuussa 1999 Norjaa vastaan maajoukkuedebyyttinsä tehnyt Delvecchio pelasi vuosina 1999-2003 19 ottelua Italian A-maajoukkueessa. Hän teki otteluissa kolme maalia, joista yhden 2000 EM-kisojen finaalissa Ranskaa vastaan. Italia hävisi kuitenkin ottelun jatkoajalla 2-1 David Trezeguet’n kultaisella maalilla. Delvecchio edusti Italiaa myös 2002 MM-kisoissa.
Sarule
Sarule on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 696 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 52,72 neliökilometriä. Se sijaitsee 630 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Voronežin taistelu
thumb|300px|Tuhottu Neuvostoliittolainen [[KV-1 panssarivaunu Voronežin lähistöllä vuonna 1942.]] Voronežin taistelu oli toisen maailmansodan itärintamalla Voronežin kaupungin ympäristössä Donin varrella 28. kesäkuuta 1942 – 26. heinäkuuta 1942 käyty taistelu, johon osallistuivat Hermann Hothin komentamat Saksan 4. panssariarmeija ja Unkarin 2. armeija sekä puna-armeijan Voronežin rintaman ja Lounaan rintaman joukkoja komentajanaan Nikolai Fjodorovitš Vatutin. Kaupunkia puolusti tuolloin Neuvostoliiton 40. armeija. Akselivaltojen joukot voittivat taistelun, mutta kahden vuorokauden viivytys mahdollisti Semjon Timošenkolle joukkojen vahvistamisen Stalingradista ja siten estämään kaupungin täydellinen valtaus. Puna-armeija myöhemmin valtasi Voronežin takaisin 25. tammikuuta 1943.
Jakob Kronlund
Jakob Kronlund (7. elokuuta 1869 Jepua – 21. tammikuuta 1946 Seinäjoki) oli suomalainen rautatievirkamies, jolla oli merkittävä rooli Östermyran eli Seinäjoen taajaväkisen yhdyskunnan (1920–1931) ja sen jälkeisen kauppalan perustamisessa ja kehittämisessä.
Ruotsinkielinen Jakob Kronlund syntyi Jepuan Bron tilalla 1869 ja kävi kansakoulua ensin kotipitäjässään ja sitten naapuripitäjässä Munsalassa. Isä lähti silloisen tavan mukaan Amerikkaan töihin ja uskoi maatilan hoidon siksi aikaa pojalleen. Lisätuloja nuorukainen sai itse tekemistään raamatunlausetauluista. Vuonna 1892 Kronlund avioitui jepualaistytön kanssa ja astui varusmiespalvelukseen Nikolainkaupungissa eli Vaasassa. Sen päätyttyä hän sai ”volontäärin” paikan Östermyran rautatieasemalta ja sitten ylennyksen 1895 asemamieheksi Kannukseen. Vuonna 1901 nelilapsiseksi kasvanut perhe palasi Seinäjoelle, jossa Jakob Kronlund yleni ylijunailijaksi 1920-luvun alussa ja jäi eläkkeelle 1927.
Kronlund vaurastui taitavilla kiinteistökaupoilla ja oli myöhemmällä iällään Seinäjoen varakkaimpia asukkaita, melkein koko Seinäjoen keskusta-alueen tonttien omistaja ja merkittävä lahjoittaja, jonka varoin paikkakunnalle saatiin muun muassa ruotsinkielinen kansakoulu. Hän laati Seinäjoen keskustan ensimmäisen asemakaavan yhdessä maanmittausinsinööri J. E. Sjöstedtin kanssa ja keksi perheensä kanssa kaduille nimiä, joista yhä ovat käytössä ainakin Vapaudentie, Valtionkatu ja Kalevankatu. Kronlund oli mukana myös Seinäjoen kauppalan paikallispolitiikassa ja harjoitti maataloutta uusia viljelymenetelmiä kokeillen.
Tola
Tola on lumen peittämä hiihtoura. Sana tola ei ole enää käytössä arkikielessä vaan esiintyy lähinnä sanonnoissa, kuten hyvällä tolalla tai huonolla tolalla. Sukulaiskielistä tola-sanalla on vastine ainoastaan saamen kielessä, jossa doalli merkitsee lumen peittämää ahkion jälkeä.
Putinismi
pienoiskuva|[[Vladimir Putin Sevastopolissa ennen Venäjän presidentinvaaleja 2018.]] pienois|pysty|Mielenosoitus Helsingissä vastalauseena [[Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022|Venäjän hyökkäykselle Ukrainaan 2022.]] Putinismi on nimitys Venäjän presidentti Vladimir Putinin vallan aikana muodostuneelle keskusjohtoiselle politiikalle. Putinismin ominaispiirre on poliittisen ja taloudellisen vallan keskittäminen silovikeille, eli poliitikoille, joilla on tausta turvallisuus-, tiedustelu-, armeija- tai samankaltaisen järjestön palvelussa. Putin on myös silovik.
Venäjän voimaministeriöiden eli turvallisuuspalvelun, poliisin ja armeijan vallaksi. Vaikka Venäjällä on ulkoisesti kaikki demokratian perinteiset laitokset, maata johdetaan presidentin kansliasta käsin muun muassa juuri turvallisuuspalvelun avulla. Putinin aikana poliitikot ovat puhuneet maan monista ongelmista, mutta eivät ole moneenkaan asiaan kyenneet tarttumaan.
Putinismin pääideologiksi on kutsuttu politiikan tutkijaa Aleksandr Duginia, joka on venäläisen nationalismin teoreetikko.
Demokratia, kansalaisyhteiskunta ja tiedotuksen vapaus ovat heikentyneet Putinin Venäjällä. Putinismiin liittyy lakien valikoiva kunnioitus, Putinin henkilökultti, byrokratia ja korruptio. Putinismilla ei ole selvää ideologiaa, mutta siinä on samankaltaisuuksia. Vaikka Putin on palauttanut monia neuvostotunnuksia ja -tapoja, Venäjän valtaeliittiä kiinnostaa lähinnä rikastuminen muun muassa Venäjän öljy- ja maakaasutuotannon avulla. Mutta toisaalta Venäjän hallitus pyrkii myös ottamaan jossain määrin huomioon kansan mielipiteen korottamalla eläkkeitä.
Putinismiin liittyy taloudellinen vapaus, vaikka Putinin johtamat silovikit haluavat keskittää talouden avainalat valtiolle tai ainakin valvoa niitä sijoittamalle yrityksiin valtiolle uskollisia miehiä. Hallintoa kiinnostaa talouden voimistaminen ja kansan elintason nosto. Tämä vaatii putinistien mielestä maan hallinnon keskittämistä ja lujittamista. 2000-luvulla Venäjän talous kasvoi vuoden 2008 talouskriisiin asti. Putinin hallinto hyötyi talouskasvusta ja joidenkin mielestä yksi Putinin pahimmista vihollisista onkin talouden kasvuongelmat. Yritysten uudistaminen länsimaiselle tekniselle ja innovatiiviselle tasolle ei suju. Putin on onnistunut jossain määrin vakauttamaan maata. Tavallista kansaa ei demokratia kiinnostakaan, koska sen varjopuolet tulivat esille Jeltsinin aikana.
Putinismi jatkui myös Dmitri Medvedevin valtakaudella, Putinin ollessa Venäjän pääministerinä. Putinilla oli ainakin vuoden 2009 kesän alussa enemmän valtaa kuin silloisella presidentti Medvedevillä.
Historia
Putinismi juontaa juurensa Neuvostoliiton turvallisuuspoliisista KGB:stä. Venäjän presidentti Boris Jeltsin antoi vuonna 1991 Neuvostoliiton hajota, jotta saisi vallan itselleen. Jeltsinin nousu perustui viimeisen kommunistijohtaja Mihail Gorbatšovin ajaman perestroikan taloudelliseen ja poliittiseen epäonnistumiseen. Kun sitten Jeltsinistä tuli maan presidentti, hän aloitti Jegor Gaidarin avustuksella talousohjelman, joka ajoi maan taloutta ennestään alas, kun uudistus ei tuottanut toivottuja tuloksia. Samaan aikaan turvallisuuspalvelun valtaa oli heikennetty, mutta se pyrki salaa palauttamaan asemansa. Kommunistien hallitsema parlamentti nousi lopulta ilmikapinaan Boris Jeltsiniä vastaan puhemies Ruslan Hasbulatovin ja varapresidentti Alexandr Rutskoin avustuksella. Jeltsin onnistui kukistamaan kapinan armeijan avulla, ja uusi perustuslaki antoi presidentille uudet valtaoikeudet. Näin Kremlin ote alkoi taas kasvaa. Vaikka kapina kukistui, kommunistit säilyivät yhä vahvoina ja uhkana maata johtavalle Jeltsinin sisäpiirille, ”perheelle”. Talousuudistuksessa myös epämääräisin keinoin rikastuneet liikemiehet, Venäjän oligarkit, auttoivat vaalirahoituksellaan epäsuositun Jeltsinin voittamaan presidentinvaalit vuonna 1996. Samana vuonna turvallisuuspalvelun silovikit nousivat virkapaikoille Pietarissa. Nyt turvallisuuspalvelu ja keskenään riitelevät oligarkit pyrkivät valtaan, ja Jeltsinin suosio heikkeni. Vuosina 1998–1999 Jeltsinin seuraajaksi veikattiin monia politiikan johtavia hahmoja, esimerkiksi Moskovan pormestaria Juri Luzhkovia ja kokenutta diplomaattia Jevgeni Primakovia.
Jeltsiniä vastaan oli käynnissä ajojahti parina viimeisenä vuonna, Jeltsinin sisäpiiriä syytettiin julkisesti korruptiosta. Jeltsinin liittolaisesta Vladimir Putinista tuli liittovaltion turvallisuuspalvelun FSB:n johtaja vuonna 1998 ja pääministeri elokuussa 1998. Pian sen jälkeen kun Putinista oli tullut pääministeri, tšetšeenisissipäällikkö Šamil Basajevin joukot hyökkäsivät Venäjään kuuluvaan Dagestaniin ja Venäjällä räjähteli kerrostaloissa ja muualla voimakkaita pommeja elo-syyskuussa 1999. Putin esiintyi kovasanaisena separatistisia tšetšeenejä vastaan, ja määräsi armeijan Dagestaniin ja Tšetšeniaan. Näin aiemmin tuntemattomasta kasvottomalta byrokraatilta näyttäneestä Putinista tuli terroristeja vastaan taisteleva kansallissankari. Jeltsin päätti erota Venäjän presidentin tehtävistä joulukuussa 1999 ja kehotti kansaa äänestämään Putinia. Näin Jeltsinin suosittelema, nuorekas, energinen, kansansuosion aallonharjalla ratsastava Putin voitti Venäjän presidentinvaalit vuonna 2000. Putinin päästyä valtaan hän alkoi keskittää valtaa käsiinsä. Putin muun muassa lakkautti alueiden suuren vallan, keskitytti tiedotusvälineitä Kremlin käsiin ja ajoi maasta pois tai vangitsi muutamia häntä vastustaneita oligarkkeja. Putin myös säädätti monia markkinatalouden tarvitsemia lakeja. Vuoden 2003 loppuun mennessä valta maassa oli käytännössä Putinin ohjaaman presidentinhallinnon käsissä. Siitä huolimatta monet ongelmat, kuten köyhyys, korruptio ja rikollisuus jatkuivat maassa.
Hackensack (New Jersey)
Hackensack on kaupunki New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 43 010. Hackensack kuuluu Bergenin piirikuntaan ja se on piirikunnan hallintokeskus.
Putinismi
Piirteitä
Putinismi alkoi näkyä erityisen selvästi Venäjällä vuonna 2003.
Ky-Mani Marley
Ky-Mani Marley (s. 26. helmikuuta 1976, Falmouth, Jamaika) on jamaikalainen näyttelijä ja reggae-artisti. Hän on Bob Marleyn ja Anita Belnavisin poika.
Putinismi
Ideologia
Vladimir Putinin teot ja puheet ovat ristiriitaisia ideologian suhteen. Putinistisella valtaeliitillä ei liene siten varsinaista ideologiaa. Ajatus Venäjän aatteesta on jätetty älymystön kiistakapulaksi. Putinin sisäpiiriä näyttää kiinnostavan vallassa pysyminen keinolla millä hyvänsä. Putinin johtama eliitti uskoo kapitalismin pohjalta luotuun pääomaan, mutta on palauttanut monia neuvostoaikojen tapoja ja symboleja. Noustessaan valtaan Putin piti itseään Venäjää uhkaavan hajoamisen pysäyttäjänä. Näin Putinia pidetään gosudarstvennikinä, suurvallan rakentajana. Putin on kuvaillut Neuvostoliiton hajoamista ”suurimpana geopoliittisena katastrofina koko vuosikymmenenä”.
Via Popilia (Etelä-Italia)
Via Popilia oli roomalainen tie, joka kulki Campaniassa ja Lucania et Bruttiissa Italian eteläosassa ja johti Capuasta Rhegiumiin. Se muodosti tavallaan Via Appian jatkeen. Etelä-Italian Via Popiliaa ei tule sekoittaa Pohjois-Italiassa kulkeneeseen Via Popil(l)iaan.
Putinismi
Ideologia
Silti Putin on luonut oman valtaryhmän, joka presidenttikausilla lujitti jatkuvasti otetta maasta.
Via Popilia (Etelä-Italia)
Historia
Via Popilian rakentamisesta ei kerrota suoraan antiikin aikaisissa lähteissä. Sen rakentamisaika tulee kuitenkin ilmi nykyisestä Pollasta löydetystä piirtokirjoituksesta, joka tunnetaan nimellä Elogium Pollae (CIL I2 638), joka muistaa Rhegiumin ja Capuan välisen tien rakentamista ja luettelee sen varren tärkeimpien kaupunkien väliset etäisyydet:
Putinismi
Ideologia
Venäjällä ei ole selvää jakoa uudistuksellisin länsimielisiin ja vanhoillisiin Venäjä-mielisiin. Suurvallan kannattajat ovat ajatuksiltaan läntisiä, ja venäläiset liberaalit vahvan valtion ja totalitarismin vastustajia.
Via Popilia (Etelä-Italia)
Historia
Valitettavasti piirtokirjoituksesta puuttuu ensimmäinen rivi, joka on maininnut tien rakennuttaneen virkamiehen nimen. Nykyisin rakennuttajan katsotaan olleen Publius Popil(l)ius Laenas, joka oli vuoden 135 eaa. preettori ja vuoden 132 eaa. konsuli. Piirtokirjoituksen perusteella hän vaikuttaa rakennuttaneen tien Lucanian ja Bruttiumin vuorten läpi sen jälkeen, kun seutu oli puhdistettu sinne paenneista kapinoineista orjista.
Aiemmassa tutkimuksessa tien rakennuttajaksi esitettiin Marcus Aquilius Gallusta, ja siksi tietä on kutsuttu aiemmin myös nimellä Via Aquilia. Tien nimen arvellaan kuitenkin olleen Via Popilia rakennuttajansa mukaan. Tämä sopii yhteen sen kanssa, että kuten oli tapana, Popillius perusti tien varrelle uuden kaupungin, jonka nimi oli Forum Popilii. Se sijaitsi nykyisen Pollan paikalla. Tien nimeä ei kuitenkaan mainita yhdessäkään antiikin aikaisessa lähteessä, eikä esimerkiksi Strabon vaikuta tunteneen nimeä.
Strabon antaa ymmärtää tien olleen olemassa hänen aikanaan ajanlaskun alun tienoilla, mutta hän ei lukenut sitä Via Appian nimen alle. Se luettiin kuitenkin myöhemmin mahdollisesti osaksi Via Appiaa. Ainakin Itinerarium Antonini Augusti sijoittaa sen otsikon ”Ab Urbe Appia via recto itinere ad columnam” (”kaupungista Via Appiaa suoraa reittiä pylväälle”) alle, vaikka onkin mahdollista, että ”Via Appia” viittää tässä vain reitin alkuosaan, varsinaisen Via Appian osuuteen. Koska tie jatkoi Via Appiaa, sen voi katsoa olleen ainakin yhtä osallinen sen nimestä kuin Via Trajana.
Putinismi
Ideologia
Helmikuussa 2021 Vladimir Putin kertoi uskovansa Lev Gumiljovin passionarity-teoriaan (пассионарность). Teorian mukaan kansojen ja niiden johtajien aktiivisuustaso vaihtelee eliölajien evoluution tavoin.
Putinismi ja demokratia
Putinismi ei ole demokratiaa, vaikka venäläiset hallitustahot puhuvat joskus mielellään maassa vallitsevasta demokratiasta. Putinistinen järjestelmä on silovikien luoma sekurokraattinen, puolidemokraattinen. Se on autoritaarinen, kansallismielinen systeemi, joka vain esittää demokratiaa Putinismia sanotaan joskus myös ohjatuksi demokratiaksi.
Via Popilia (Etelä-Italia)
Reitti
pienoiskuva|pysty=1.01|Via Popilian reitti. Alkumatkastaan Via Popilia kulki muun muassa Nolan ja Nucerian sekä Popilliuksen perustaman Forum Popiliin kautta. Nerulumissa tiehen liittyi Via Herculia, joka tuli Aequum Tuticumista Potentian ja Venusian kautta. Tämän jälkeen Via Popilia kulki muun muassa Consentian ja Vibo Valentian (alun perin kreikkalainen Hipponion) kautta. Via Popilia päättyi Rhegiumiin (kreikkalainen Rhegion) Italian niemimaan ”saappaankärjessä”. Hieman Rhegiumista pohjoiseen sijainnut Columna Rhegina eli tieasema Ad columnam oli paikka, josta matkalaiset yleensä ylittivät Sisiliansalmen (nyk. Messinansalmi) Sisilian puolelle Messanaan.
Putinismi
Putinismi ja demokratia
Putinin aikana Venäjän vallan ydin koostuu presidentin johtamasta presidentin hallinnosta, turvallisuusneuvostosta ja federaation turvallisuuspalvelusta FSB:stä.
Via Popilia (Etelä-Italia)
Reitti
pienoiskuva|pysty=1.01|Via Popiliaa nykyisessä [[Reggio Calabriassa.]] Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
Putinismi
Putinismi ja demokratia
Duuma ja tiedotusvälineet ovat olleet pääosin Kremlin valvonnassa viimeistään Putinin toisen kauden alusta lähtien. Putinin aikoina duumaan pyrkivältä puolueelta vaadittavaa äänimääräkynnystä on nostettu ja näin saatu pienet oppositiopuolueet pois pelistä. Opposition mielenosoitukset on sallittu, mutta niitä on pyritty ohjaamaan tiukasti. Muutamia mellakoita on kukistettu mellakkapoliisin pamppujen avulla. Oppositio on pieni, kirjava ja sisältää kaikkea mahdollista fasisteista, monarkisteista ja kommunisteista anarkisteihin, eikä ole uskottava vaihtoehto duumassa istuville puolueille. Yhtenäisen Venäjän kanssa kilpailevista duuman puolueista äärikansallisen Venäjän liberaalidemokraattisen puolueen johtaja Vladimir Žirinovski on tunnettu poliittinen pelle, eikä ole uskottava vaihtoehto esimerkiksi Medvedeville. 2000-luvun edetessä länsimaiset tahot ovat yhä enemmän huomanneet merkkejä vilpistä Venäjän vaaleissa. Hallinto estää vastustajiaan osallistumasta vaaleihin, ja käskee hallinnon työntekijöitä äänestämään valtapuolueen ehdokkaita. . Venäjällä olivat jo Jeltsinin aikaan länsimieliset puolueet heikkoja, kuten Grigori Javlinskin johtama ryhmä.
Via Popilia (Etelä-Italia)
Reitti
Tiedot ovat pääosin Itinerarium Antonini Augustista korjattuna ja täydennettynä Tabula Peutingerianan ja Pollan piirtokirjoituksen perusteella. Tien kokonaispituudeksi saadaan näin 332 mailia eli noin 491 kilometriä. Pelkästään Itinerarium Antonini Augustia seuraamalla etäisyys on 337 mailia eli noin 498 kilometriä. Kumpikin luku on jonkin verran suurempi kuin Pollan piirtokirjoituksen mainitsema 321 mailia eli noin 475 kilometriä.
Putinismi
Putinismi ja sananvapaus
Sananvapauden kaventaminen on ollut yksi tärkeimmistä putinismin levittämisen keinoista. Vaihtoehtoista viestiä levittävät lehdet, radiokanavat, tv-kanavat ja internetin kanavat on pyritty sulkemaan eri tavoin.
Via Popilia (Etelä-Italia)
Reitti
Varsinkin monien reitin alkuosan asemapaikkojen sijainti on epäselvä, ja niissä sekä niiden välisissä etäisyyksissä on eri itinerariumeissa paljon eroja. Tämä voi johtua virheistä käsikirjoituksissa tai reitissä ajan kuluessa tapahtuneista muutoksista, sillä vuoristoisella seudulla tien reittiä on saatettu muuttaa.
Putinismi
Putinismi ja sananvapaus
Osana ilmiötä on nähty esimerkiksi syyskuussa 2014 riippumattoman televisiokanavan toimittajan raaka pahoinpitely ja Putin-mielisten vahvistuminen mediayhtiöiden johdossa sekä pyrkimykset rajoittaa ulkomaista omistusta venäläisviestimissä. Putinin rakastajattareksi nimetty nuori nainen, entinen kilpavoimistelija Alina Kabajeva valittiin muun muassa National Media Group yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Yhtiön julkaisuissa, esimerkiksi Kremlin ohjailemalla Ykköskanavalla ja laajalevikkisessä Izvestija-lehdessä, ei julkaista lainkaan Putin-kritiikkiä.
Putinismi ja laillisuus
Putin on puhunut ”lakien diktatuurista”. Putinin Venäjällä ei arvostelijoiden mukaan ole riippumatonta oikeuslaitosta. Lakia sovelletaan valikoivasti Vaikka kaikki Venäjän ökyrikkaat liikemiehet, oligarkit, syyllistyivät laittomuuksiin liiketoimissaan Jeltsinin hallitessa maata 1990-luvulla, Putin on ajanut maanpakoon tai pidättänyt vain muutamat liikemiehet, jotka ovat avoimesti arvostelleet hallitusta ja tukeneet oppositiopolitiikkaa.
Vladimir Gusinskin mediaimperiumi romahti, kun Gusinski ajettiin maanpakoon. Boris Berezovski ajettiin myös maanpakoon. Ökyrikas Mihail Hodorkovski joutui lähinnä sen takia työleirille, kun hän arvosteli Kremlin politiikkaa ja yritti myydä venäläistä tuotantoa ulkomaille. Myös maan johtavat hallituksesta riippumattomat mediamiljardöörit Gusinski ja Berezovski ovat joutuneet lähtemään rikossyytteitä maanpakoon.
Joitain hallituksen politiikkaa, muun muassa Tšetšenian sotaa arvostelleita toimittajia ja poliitikkoja on murhattu tai muuten kuollut yllättävästi Venäjällä eikä syyllisiä ole saatu kiinni. Esimerkiksi Galina Starovoitava murhattiin 1998, melko pian sen jälkeen kun Putin oli noussut Pietarin turvapalvelun johtajaksi. Lehtimiehistä muun muassa Igor Domnikov kuoli oudosti. Ensimmäisen Tšetšenian sodan sovitellut kenraali Aleksandr Lebed kuoli helikopterionnettomuudessa 2002, ja vuonna 2003 tapettiin Sergei Jutšenkov, joka oli ollut mukana Moskovan kerrostaloräjähdyksiä tutkivassa niin sanotussa Kovalevin komiteassa, jonka muita jäseniä myrkytettiin, mukiloitiin ja joista selvinneet menettivät paikkansa duumassa. Venäläisen Forbes-lehden pääjohtaja tutki Tšetšenian jälleenrakennusvarojen väärinkäyttöä ja murhattiin, niin kuin vastaavia asioita tutkinut Andrei Kozlovkin. Tšetšenian sotaa ja Putinin Venäjää arvostellut toimittaja Anna Politkovskaja murhattiin lokakuussa 2006.
Venäjän hallintoa on syytetty osallisuudesta murhiin ja omituisiin kuolemiin. Venäjän hallinnon mukaan nämä ovat yksittäisten rikollisten tai vastaavien tahojen tekoja, eikä hallinto liity asiaan mitenkään. Jotkut myös uskovat Putinin hallinnon olevan kytköksissä järjestäytyneeseen rikollisuuteen, mutta tästä ei ole luotettavia todisteita.
Muun muassa Aleksandr Litvinenkon murhaa on väitetty ainakin yksittäisten FSB-virkailijoiden tekemäksi. FSB ei kuitenkaan toimi koskaan avoimen väkivaltaisesti vastustajiaan vastaan. Jyrkimpien kriitikoiden mielestä maata johdetaan KGB-tyyliin käyttäen peitetysti epämiellyttävien ihmisten murhia, kidutusta, pidätyksiä ja muuta painostusta. Andrew C. Kuchinsin mukaan silovikien valtaeliitissä vallitsee läpinäkymätön, mafiamainen järjestys, jossa vain harvoihin voi luottaa.
Putinismi ja turvallisuuspalvelun valta
Venäjää johtaa käytännössä presidentin hallinnon ja turvallisuuspoliisin liitto. Putinistisen johtajakeskeisen hallintotyylin tarkoituksena on ollut säilyttää raha ja valta turvallisuuspoliisin johtaman valtaeliitin käsissä. Putinin valtaan astumisen aikoihin Venäjän pelättiin hajoavan, kun Jeltsin oli hajauttanut jo ennen Neuvostoliiton hajoamista vuonna 1991 Venäjän. Nykyään Venäjällä pelätään enemmänkin oranssia vallankumousta, jossa jokin ei-putinilainen valtaeliitti nousisi valtaan.
Putinismi ei ole uusstalinismia, vaan pikemminkin tšekistien turvallisuuspalvelu FSB:n valtaa. Turvallisuuspalvelu valvoo esimerkiksi kansalaisten puhelinsoittoja ja sähköpostiviestejä. Samanlaista valvontaa tapahtuu kuitenkin suurimmassa osassa maista. Turvallisuuspalvelun kerrotaan myös sensuroivan oppikirjoja.
Putinismiin liittyy ystävien suosiminen virkanimityksissä ja vahva korruptio. Toisaalta arvostelijoiden mielestä korruptio on korkealla tasolla mahdotonta jo senkin takia, kun hallitsijat ja suurimmat liikemiehet ovat samoja ihmisiä. Näin liikemiesten ei tarvitse lahjoa hallitusta, tai hallitukset ulkopuoliset liikemiehet eivät pysty siihen. Silovikien uskotaan johtaneen Venäjää tai pyrkineen Venäjän johtoon jo Jeltsinin toisen kauden alusta asti vuodesta 1996.
Putinismi ja talous
Puhuessaan 8. heinäkuuta 2000 Putin sanoi, että taloudellinen heikkous uhkaa Venäjää globalisaation maailmassa. Venäjä on suuri öljyn, kaasun, metallien ja muiden raaka-aineiden tuottaja. Näiden luonnonvarojen omistajilla on paljon rahaa. Esimerkiksi tiedotusvälineiden omistaja voi ohjata niitä mielensä mukaan. Tämä näkyi viime presidentinvaaleissa, joiden alla Medvedev näkyi televisiossa enemmän kuin muut presidenttiehdokkaat.
Vuonna 2012 Putinin palattua presidentiksi talouden reformit loppuivat kuin seinään. Putinismi alkoi kiristää otettaan yhteiskunnan eri osissa.
Sijoittajien epäluulo kasvoi jo ennen Venäjän Krimin-valloitusta, Itä-Ukrainan sotaa tai lännen asettamia talouspakotteita. Tällöin yritykset huomasivat, että Venäjän politiikka on muuttunut. Epävarmuus Venäjän taloutta kohtaan kasvoi, samoin nousi epävarmuus Venäjän johdon toiminnasta yrityksiä kohtaan. Epävarmuus puolestaan johtaa talouden investointien pysähtymiseen.
Putinistinen ulkopolitiikka ja Tšetšenian sota
Toinen Tšetšenian sota oli välttämättömyys, koska se olisi voinut olla Venäjän hajoamisen alkusoittoa. Näin Tšetšeniassa käyty sota ihmisoikeusrikoksineen sai Kremlin varauksettoman tuen. Sotateollisuutta alettiin nostaa Putinin kaudella, kun asevoimat olivat yhä alennustilassa.
Putinistinen ulkopolitiikka ja Ukrainan kriisi
Venäjä vastasi Ukrainan länsimieliseen vallankumouseen miehittämällä Krimin niemimaan. Venäläiset vapaaehtoiset ja myöhemmin myös osa maan armeijasta alkoivat käydä Ukrainan hallitusta vastaan sotaa maan itäosassa. Venäjän häikäilemätön toiminta Krimillä ja Itä-Ukrainassa sai lännen asettamaan Venäjälle kovat talouspakotteet.
Tuki Euroopan ääriliikkeille
Venäjältä tuettiin 2014 alkaen Euroopan ääriliikkeitä, koska maassa haluttiin hajottaa EU:n pakoterintamaa. Mm. Ranskan Kansallinen rintama sai talousapua Venäjältä, samoin kuin Kreikan äärioikeistolainen Kultainen aamunkoitto ja monet muut äärioikeistoliikkeet. Venäläiset halusivat politiikallaan estää EU:n laajenemista itään ja epävakauttaa Euroopan hallintoja.
Maaliskuussa 2015 oli Pietarissa kansainvälinen äärioikeiston kokous. Syyskuussa Venäjän Rodina-puolue ja keisarillinen liike perustivat äärioikeistolle kansainvälisen kattojärjestön. Monet Euroopan äärioikeistopuolueet puolsivat Putinin toimia esimerkiksi Ukrainan kriisissä.
Saavutukset ja uhat
Putinin hallinto on pysynyt maan johdossa, koska ainakin Pietarissa ja Moskovassa elintaso on noussut ja maahan on syntynyt pienehkö keskiluokka. Vaikka köyhyys on yhä laajaa ja tuntuvaa, köyhien määrä on vähentynyt. Venäjällä elää köyhyysrajan alapuolella noin 11 % väestöstä, ja esimerkiksi Yhdysvalloissa elää noin 15 % sekä Isossa-Britanniassa noin 16 %. Vaikka Putin ei hallitse täysin demokraattisesti, se ei kiinnosta kansaa, vaan sitä kiinnostavat pikemminkin elintasoon liittyvät asiat. Putin on onnistunut luomaan jossain määrin turvallisuutta ja vakautta maahan, ja vastannut tšetšeenien terrori-iskuihin kovalla kädellä.. Vastustajien mielestä terrori-iskut ovat Putinin aloittaman Tšetšenian sodan seurausilmiöitä. Venäjän kansainvälinen asema on kohentunut. Voimakkaasti kansallismielinen putinismi on myös pystynyt estämään äärioikeiston ja äärivasemmiston nousun Venäjän johtoon.
Siihen putinismin ongelmien arvosteluun että Venäjän ongelmat olisivat Venäjälle tyypillisiä jälkikommunistisen yhteiskunnan ongelmia on vastattu että korruptiota, köyhyyttä jne esiintyy kaikissa Venäjän kohden tasoa olevissa vauraudeltaan ”keskinkertaisissa” maissa.
Putinismia saattaa uhata Venäjän talous. Vuonna 2009 Venäjän talous oli romahtamassa. Romahduksesta ei tullut niin suurta kuin vuosien 1992–1995 tai vuoden 1998 kriisistä.
Vasemmisto
Suomen Kuvalehdessä julkaistussa artikkelissa kirjoittaja toteaa, että kiivaat Putinin tukijat ovat yleensä äärioikeistoa ja äärivasemmistoa. Vasemmiston mielestä on hyvä, että Putin vastustaa Yhdysvaltojen ylivaltaa, amerikkalaiset ovat heistä usein pahempia.
Suomessa Venäjän näkyvimmät puolustajat ovat entinen Sdp:n kansanedustaja Mikko Elo, demaripoliitikko Evgenia Hilden-Järvenperä sekä demaripoliitikko Pirkko Turpeinen-Saari. Hilden-Järvenperä oli "Donetskin kansantasavallan" edustuston lehdistösihteeri, Sdp:n puoluekokouksen varaedustaja ja Porin Demarien sihteeri. Porin demarit ei katsonut erottamista tai rangaistuksia tarpeelliseksi. Hän ja Turpeinen-Saari tukivat voimakkaasti Itä-Ukrainen separatisteja Johan Bäckmannin ja Mikko Elon kanssa. Porissa järjestettiin yleisötilaisuus Ukrainasta, Venäjästä ja Suomen ulkopolitiikasta, jossa Turpeinen-Saaren puheenvuoroa yksi katsoja piti "aivopesuna".
Saksa
Die Linke -nimisessä saksalaisessa vasemmistopuolueessa on kiivaita Venäjän puolustajia.
Ranska
Kansallisen rintaman johtaja Marine Le Pen ihailee Putinia julkisesti.
Wesley Sneijder
Wesley Benjamin Sneijder (s. 9. kesäkuuta 1984 Utrecht, Utrechtin provinssi, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija joka edustaa Qatarin pääsarajassa pelaavaa Al Gharafaa. Sneijder on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on eniten maajoukkuepelejä pelannut pelaaja Hollannin paidassa (134). Hän sai ennätyksen yksin nimiinsä 131. maaottelussaan 9. kesäkuuta 2017 Luxemburgia vastaan pelatussa ottelussa, jonka Hollanti voitti 5-0; Sneijder teki pelissä Hollannin toisen maalin.
Sneijder tunnetaan muun muassa tarkoista vapaapotkuistaan.
Seurajoukkueura
Sneijder on amsterdamilaisen Ajaxin kasvatti. Ennen siirtymistään Ajaxin junioriakatemiaan hän edusti DOS Utrechtia. Ajaxin edustusjoukkueeseen Sneijder nousi vuonna 2002. Seuraavan viiden kauden aikana hän nousi yhdeksi joukkueensa tärkeimmistä pelaajista ja myös joukkueen kapteeniksi.
Kesällä 2007 Sneijder siirtyi 27 miljoonalla eurolla espanjalaisseura Real Madridiin, jonka kanssa hän teki viisivuotisen sopimuksen. Sneijderin ura uudessa seurassaan alkoi erinomaisesti. Hän onnistui maalinteossa sarjakauden avausottelussa, kun hän viimeisteli 2–1-voittomaalin paikallisvastustaja Atlético Madridin verkkoon, ja seuraavassa ottelussa Villarrealia vastaan hän teki kaksi maalia. Koko kauden 2007–2008 aikana hän teki yhteensä yhdeksän maalia, kun Real Madrid voitti toisen peräkkäisen liigamestaruutensa.
Sneijderin toinen kausi 2008–2009 Real Madridissa sujui heikommin osittain johtuen harjoituskaudella saamastaan polvivammasta. Elokuussa 2009 seura myi hänet italialaiseen Internazionaleen.
Tammikuun 2013 siirtoikkunassa Sneijder siirtyi Turkin Superliigassa pelaavaan Galatasarayyn 10 miljoonan euron siirtosummalla 3,5-vuotisella sopimuksella.
Arkhelokhos
Arkhelokhos oli kreikkalaisessa mytologiassa Antenorin poika, joka yhdessä veljensä Akamaan, Aineiaan ja Theanoksen kanssa johti dardanialaisten sotajoukot Troijan sotaan taistelemaan Troijan rinnalla. Kun Troijan sotajoukot jaettiin viiteen osastoon, Arkhelokhos oli yksi kolmesta osastonsa komentajasta yhdessä kahden muun dardanialaisen päällikön kanssa.
Arkhelokhos sai surmansa Aiaan, Telamonin pojan keihäästä.
Nykyaikainen viisiottelu kesäolympialaisissa 2012 – miesten yksilökilpailu
Nykyaikaisen viisiottelun miesten yksilökilpailu Lontoon olympialaisissa 2012 käytiin 11. elokuuta. Kilpailut käytiin kolmella eri areenalla: miekkailu käytiin Copper Boxissa, uinti Aquatics Centressä ja ratsastus sekä ampumajuoksu Greenwich Parkissa. Kilpailun voitti tšekkiläinen David Svoboda ennen kiinalaista Cao Zhongrongia ja unkarilaista Ádám Marosia.
Svobodan voittotulos 5928 pistettä oli uusi olympiaennätys. Hän teki olympiaennätyksen myös miekkailussa 26 voitolla. Svobodan lisäksi olympiaennätyksiä rikkoivat Italian Nicola Benedetti ampumajuoksussa (10:16.92) ja Egyptin Amro El-Geziry uinnissa (1:55.70).
Pietermaritzburg
Pietermaritzburg on KwaZulu-Natalin maakunnan pääkaupunki Etelä-Afrikassa.
Pietermaritzburg perustettiin vuonna 1838 ja se tunnetaan yleisesti myös nimellä Maritzburg. Vuoden 1991 väestönlaskennan aikaan kaupungin asukasluku oli 228 549. Nykyään asukkaita on noin 600 000.
Pietermaritzburgin alkuperäisiä asukkaita olivat voortrekkerit. Se oli lyhytikäisen Natalian tasavallan ja Natalin siirtomaan pääkaupunki. Kaupungissa sijaitsee muun muassa KwaZulu-Natalin yliopiston kampus.
Keltainenjoki
Keltainenjoki eli Huanghe on 5 464 kilometrin pituinen ja Kiinan toiseksi pisin joki. Sitä pidempi on vain Jangtse. Nimensä joki on saanut vedestään, joka kuljettaa mukanaan runsaasti sedimenttejä, jotka värjäävät joen veden kellanruskeaksi. Keltaisenjoen alkulähteet ovat 4 500 metrin korkeudessa Bayan Har Shan -vuorten pohjoisrinteellä Tiibetin ylängöllä Qinghain maakunnassa.
Hydrologia
thumb|vasen|250x250px|Keltainenjoki Lanzhoun luona. Keltainenjoki voidaan jakaa kolmeen toisistaan poikkeavaan alueeseen. Joen yläjuoksu saa alkunsa Bayan Har Shan-vuorilta Tiibetin ylängön itäosista ja se kulkee kahden suuren järven, Ngoringin ja Gyaringin läpi. Yläjuoksu kulkee pääasiassa länsi-itä suunnassa. Yläjuoksu päättyy Lanzhoun kaupungin lähistöllä, jossa se poistuu Tiibetin ylängöltä noin 1 165 kilometrin päässä alkulähteestään. Yläjuoksun valuma-alue on noin 124 000 km² ja alue on pääasiassa harvaan asuttua ja hankalakulkuista vuoristoseutua.
Keltaisenjoen keskijuoksun pituus on noin 2 900 kilometriä ja valuma-alue noin 60 000 km². Keskijuoksu virtaa ensin koilliseen läpi Ningxian hiekkaperäisen maan ja Ordosin aavikon läpi. Noin 880 kilometrin jälkeen joki kääntyy itään ja kulkee Sisä-Mongolian läpi noin 800 kilometrin verran. Tämän jälkeen joki kääntyy terävästi etelään muodostaen Shanxin ja Shaanxin maakuntien rajan. Täällä joki laajenee huomattavasti kun siihen yhdistyvät sen kaksi suurta sivuhaaraa, Fen- ja Weijoki. Weijoen yhtymäkohdassa Keltainenjoki kääntyy jälleen terävästi itään. Suurin osa Keltaisenjoen keskijuoksun alueesta on lössiylänköä. Keskijuoksu päättyy Pohjois-Kiinan tasankoon Zhengzhoun kaupungin paikkeilla.
Keltaisenjoen alajuoksu virtaa Henanin ja Shandongin maakuntien läpi Pohjois-Kiinan tasangolla. Pohjois-Kiinan tasanko on historiallisesti ollut Kiinan tiheimmin asuttuja seutuja ja se kuuluu maan tärkeimpiin maatalousalueisiin. Joen uoma on muuttanut reittiään alueella useaan otteeseen historian aikana ja sen hallitsemiseksi alueelle on rakennettu suuri määrä pengerryksiä ja kastelukanavia. Keltaisenjoen alajuoksun pituus on noin 700 kilometriä ja joki päättyy Keltaisenjoen suistoon Bohainmerellä noin 80 kilometrin päässä joen suulta. Suiston pinta-ala on noin 5 400 km². Suisto on soista ja se koostuu mudasta ja siltistä. Aina 1900-luvun loppupuolelle saakka Keltaisenjoen suisto oli maailman nopeiten kasvava suistoalue. 1950-luvulta lähtien joelle rakennetut padot ovat sittemmin hillinneet sen kasvua virtaavan silttimäärän pienentyessä. 1990-luvulta lähtien suiston koko on alkanut pienentyä.
Keltaisenjoen keskimääräinen vuosittainen virtaama on 56 kuutiokilometriä, eli noin 1 770 m³/s. Virtaama saattaa vuodesta riippuen olla korkeimmillaan jopa 2 200 m³/s ja alimmillaan 600–800 m³/s. Virtaama vaihtelee myös vuodenajasta riippuen. Keltaisenjoen virtaama on suhteellisen pieni, koska suuri osa sen valuma-alueesta on vähäsateista ja suuri osa sen kantamasta vedestä haituu matkalla. Keltaisenjoen mukana kulkee suhteessa sen virtaamaan enemmän sedimenttejä kuin millään muulla joella, noin 35 kg kuutiometriä kohti. Esimerkiksi Niilin vastaava lukema on 5 kg/m³ ja Coloradojoen 13 kg/m³.
Historia
pienoiskuva|Sanmenxian pato. Kiinan pitkän historian aikana Keltainenjoki on tulvinut useaan otteeseen aiheuttaen huomattavia tuhoja. Myös joen uoman muuttuminen on aiheuttanut tuhoja. Yuan-dynastian aikana uoma muuttui pohjoisesta Shangdongista eteläiseen Shangdongiin tulvien noin 7 800 neliökilometrin kokoiselle alueelle. Vuosien 1853–1855 uoma palasi jälleen pohjoiseen Shangdongiin tuhoten suuren alueen maatalousmaata. Toisen maailmansodan aikana Tšiang Kai-šekin johtamat Kuomintangin joukot mursivat Keltaisenjoen suojavallit hidastaakseen japanilaisten joukkojen etenemistä. Joki tulvi laajalla alueella ja aiheutti 800 000 hengen menetyksen. Tuhoisampia tulvia ei ole koettu sitten 1970-luvun puolivälin 1950-luvulla aloitettujen pato- ja keinokasteluhankkeiden valmistumisen jälkeen.
Kiinan kielessä sanonta kun Keltainenjoki kirkastuu tarkoittaa samaa kuin suomen kun lehmät lentävät, eli toisin sanoen ”ei ikinä”.
Alatás
Alatás on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Pagasitikóslahdessa Pílion niemimaan länsirannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 0,55 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Alatás kuuluu Nótio Pílion kuntaan, Magnesian alueyksikköön ja Thessalian alueeseen.
Alatás sijaitsee Milínan ja Mávri Pétran kylien edustalla. Saari on pitkä ja kapea. Sen pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 2,4 kilometriä ja leveys kapeimmassa kohdassa vain noin 45 metriä. Suurin korkeus on 61 metriä merenpinnasta laskettuna. Saarella sijaitsee Pyhän Neljänkymmenen luostari (Moní Agíon Tessarákonta). Alatásta on yritetty kehittää turistikohteeksi sekä 1960- että 1990-luvulla, mutta hankkeet ovat epäonnistuneet.
Karelski okatyš
OAO Karelski okatyš on nykyään Severstal-konserniin kuuluva pellettejä tuottava rautamalmirikastamo. Se työllistää 70 % Kostamuksen kaupungin työvoimasta ja tuottaa 30 % Venäjän rautapelleteistä. Rikastamo sai alkunsa 1974 Suomen toivomuksesta. Sen perustamista vastusti toimialasta vastaava ministeri, koska ministeriöllä oli runsaasti kannattavampiakin hankekohteita. Kostamuksen projektin ensisijaisena tarkoituksena oli työllistää kainuulaisia. Suomalaiset rakensivat rikastamoa varten runsaasti myös asuntoja.
Historia
thumb|right|290px|Tie Kostamuksen kaivoskombinaatille 1974 Neuvostoliitto hyväksyi päätöksen rakentaa rikastamon Kostamukseen.
26. elokuuta 1978 aloitettiin rikastamon työt.
2. heinäkuuta 1982 lähetettiin ensimmäinen koe-erä, 2 800 000 tonnia, rikastetta Novolipetškin metallurgiselle tehtaalle.
3. syyskuuta 1983 alkoivat toimitukset Suomeen.
15. maaliskuuta 1993 alkoi tuotantoyhtiön yksityistäminen ja siitä tuli OAO Karelski okatyš, mikä tarkoittaa avointa osakeyhtiötä Karjalan pellettiä.
Woikoski
Woikoski Oy on yritys, joka tuottaa kaasuja teollisuuteen ja lääkinnälliseen käyttöön. Yritys on perustettu 1882, ja se sijaitsee Mäntyharjun Voikosken partaalla. Yrityksen omistaa Palmbergin suku.
Historia
Insinööri Knut August Palmbergin poika Alfred A. Palmberg osti Voikosken rannalla olleen myllyn 1909 ja perusti myllynkivitehtaan. Hän myi Voikosken alueen veljelleen Bertil Palmbergille ja tämä perusti sinne kemian alan tehtaan ja voimalaitoksen, jotka käynnistyivät 1920. Voikosken kaasutehtaat jatkoivat toimintaa 1929 perustetun Oy Woikoski Ab:n omistuksessa, joka valmistaa teknisiä ja lääkkeellisiä kaasuja sekä rakentaa ja suunnittelee alan laitteistoja ja jakelujärjestelmiä. Bertil Palmbergiä seurasi yrityksen toimitusjohtajana 1948–1977 hänen poikansa, teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Sven Palmberg, ja sitten tämän poika Clas Palmberg. Hän on nykyään yrityksen hallituksen puheenjohtaja, toimitusjohtaja on Sari Palmberg.
Myyntiverkosto
Woikoski ilmoitti keväällä 2016 aloittavansa 70 työntekijää koskevat yt-neuvottelut. Teollisten kaasujen ja hitsaustarvikkeiden noutomyynti Woikosken omilta toimipisteiltä lakkautettiin 15. syyskuuta 2016 ja nämä toiminnot siirtyivät jälleenmyyjille.
Bx
Bx tarkoittaa seuraavia asioita:
By
By tarkoittaa seuraavia:
Kiutaköngäs
thumb|Kiutaköngäs marraskuussa 2007. thumb|Kiutaköngäs syyskuussa 2009. Kiutaköngäs on Oulankajokeen kuuluva, noin sadan metrin mittainen koski Oulangan kansallispuistossa Kuusamossa. Koski sijaitsee noin kilometrin päässä Oulangan luontokeskuksesta ja lähimmältä tieltä. Kosken korkeus on 13,7 metriä.
Via Quinctia
Via Quinctia oli roomalainen tie, joka kulki Etruriassa Italiassa ja johti Faesulaesta Florentian kautta Pisaeen.
Historia
Via Quinctian rakennutti vuoden 123 eaa. konsuli Titus Quintius Flamininus. Se sai nimensä hänen mukaansa.
Scano di Montiferro
Scano di Montiferro on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 517 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 60,47 neliökilometriä. Se sijaitsee 385 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Hietalahden telakka
Hietalahden telakka on Helsingin Hietalahdessa ja Hernesaaressa sijaitseva Helsinki Shipyard Oy:n omistama risteilyalusten, autolauttojen ja jäänmurtajien rakentamiseen erikoistunut telakka. Se on Helsingin keskusta-alueen viimeisiä varhaisen teollisuuden muovaamia ympäristökokonaisuuksia.
Telakalla on Suomen telakoista ainoana kokonaan katettu telakka-allas. Sen pituus on 280,5 metriä ja leveys 34 metriä.
Toukokuussa 2019 Arctech myi Hietalahden telakan venäläisomisteiselle Algador Holdings Ltd:lle. Uuden yrityksen nimeksi tuli Helsinki Shipyard Oy.
Historia
Telakan perusti Adolf Törngren vuonna 1865 nimellä Helsingfors Skeppsdocka. Yritys ajautui konkurssiin vuonna 1894, minkä jälkeen toimintaa jatkamaan perustettiin Hietalahden Sulkutelakka- ja Konepaja. Vuonna 1904 yritys sai huomattavan tilauksen Venäjän keisarikunnan meriministeriöltä höyrykäyttöisistä torpedohävittäjistä.
Vuonna 1926 Kone- ja Siltarakennus osti yrityksen koko osakekannan 8,6 miljoonalla markalla. Kaksi vuotta myöhemmin turkulainen Crichton-Vulcan siirtyi samaan omistukseen. Vuonna 1938 telakka sai jälleen uuden omistajan, kun Wilhelm Wahlforssin johtama Wärtsilä otti haltuunsa Kone- ja Siltarakennuksen. Näin Hietalahden telakasta tuli osa Suomen oloissa ennenkuulumattoman suurta telakka- ja konepajateollisuuskonsernia.
Toisen maailmansodan jälkeen telakalla valmistettiin laivoja sotakorvauksena Neuvostoliitolle. Vuonna 1965 telakan nimeksi tuli Wärtsilä Helsingin Telakka.
Telakka suunnitteli ja valmisti vuosina 1973–1977 maailman ensimmäisen kaasuturbiinikäyttöisen matkustaja-aluksen GTS Finnjetin. Maailmalla laajalti huomiota saanutta Finnjetiä pidetään telakan ja suomalaisen laivanrakennustaidon mestarinäytteenä.
Vuoden 1987 alussa telakka siirtyi osana Wärtsilän ja Valmetin omistusjärjestelyjä Wärtsilä Meriteollisuuden haltuun. Vuonna 1989 tapahtuneen konkurssin jälkeen toimintaa jatkoi Masa Yards, joka puolestaan siirtyi norjalaisen Kværnerin haltuun. Myöhemmin toinen norjalainen laivanrakennuskonserni, Aker, otti haltuunsa Kværnerin. Korealainen STX Corporation osti Akerin vuonna 2008. Joulukuussa 2010 STX Finland ja Venäjän valtion omistama USC tekivät sopimuksen yhteisyrityksestä, Arctech Helsinki Shipyardista, joka aloitti toimintansa huhtikuussa 2011.
Telakan aluetta laajennettiin 1970- ja 1980-luvuilla Hernesaareen, jonne rakennettiin lisärakennuksia. Näistä lisäalueista telakka on osin luopunut. Tiloissa toimii nykyisin muun muassa venealan yrityksiä jotka käyttävät telakkahalleja eri kokoisten veneiden talvisäilytykseen ja huoltoon. Suurlohkohallissa toimii kesäisin tilapäinen risteilylaivaterminaali. Vuonna 2011 avattiin Hernesaarentori, jolla risteilijöitä palvelevat yrittäjät toimivat konteissa. pienoiskuva|[[M/S Viking XPRS|Viking XPRS Hietalahden telakalla lokakuussa 2007.]]