cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiss
Luopuminen maskeista (1983–1990)
thumb|left|[[Animalize-albumin levyttänyt lyhytaikainen Kiss-kokoonpano: Gene Simmons, Eric Carr, Paul Stanley ja Mark St. John.]] Creatures of the Night ei onnistunut palauttamaan Kissin suosiota, ja yhtyeen oli tehtävä muutoksia pysyäkseen pinnalla. Näin syntyi päätös luopua maskeista ja esiintymisasuista. Yhtye soitti viimeiset konserttinsa maskeissaan ja esiintymisasuissaan Creatures of the Night Tour -kiertueella Rio de Janeirossa Maracana-stadionilla, jossa yhtye konsertoi yli 250 000 hengen yleisölle, Belo Horizontessa Mineraro-stadionilla ja viimeisen keikkansa São Paulossa Morumbi-stadionilla kesäkuussa 1983.
Vuoden 1983 syksyllä Etelä-Amerikan-kiertueen jälkeen Kiss esiintyi 18. syyskuuta 1983 ensimmäisen kerran maskeitta Music Televisionin suorassa lähetyksessä. Samaisessa lähetyksessä sai ensiesityksensä yhtyeen uuden singlen ”Lick It Up” musiikkivideo. Päätös luopua maskeista oli järkytys monelle yhtyeen fanille, joille Kiss oli mystisen olemuksensa turvin muodostunut elämää suuremmaksi ilmiöksi ja intohimon kohteeksi. Kärkkäimmin maskeista luopumista vastusti yhtyeen manageri Bill Aucoin, jolle ratkaisu ei kuitenkaan tullut yllätyksenä, sillä ajatuksesta oli keskusteltu jo muun muassa Unmasked-albumin aikana. Maskien jättäminen oli yhtyeeltä rohkea, mutta myös välttämätön ratkaisu. Jo maskien aikakaudella tiedotusvälineiden ja fanien kiinnostus Kissin jäsenten todellisia henkilöllisyyksiä kohtaan oli kasvanut niin valtavaksi, että yhtyeen täytyi ajoittain vältellä julkisuutta pitääkseen henkilöllisyytensä salassa. Varsinkin eurooppalainen keltainen lehdistö kärkkyi yhtyettä, ja esimerkiksi ruotsalaisissa lehdissä levitettiin valokuvia yhtyeestä ilman maskeja. Lisäksi päätöstä maskien pois jättämisestä puolustettiin väitteellä, jonka mukaan rasvavärimaskien käyttö olisi ennen pitkää saattanut aiheuttaa iho-ongelmia.
Kiss julkaisi maskittoman aikakautensa ensimmäisen albumin Lick It Up vuoden 1983 syyskuussa. Musiikillisesti albumi oli jatkoa Creatures of the Nightin raskaalle rockmusiikille. Albumi menestyi Yhdysvalloissa hyvin: se nousi albumilistan sijalle 24 ja oli ensimmäinen kultalevyrajan ylittänyt Kiss-albumi Yhdysvalloissa sitten Unmaskedin. Lopulta albumi ylitti myös platinalevyrajan. Lisäksi Music Television esitti albumin nimikkokappaleen musiikkivideoa ahkerasti. Albumia seurasi Lick It Up Tour, jonka aikana Kiss saapui myös ensimmäisen kerran urallaan Suomeen: yhtye konsertoi vuoden 1983 marraskuussa sekä Helsingin että Oulun jäähallissa.
Vuonna 1984 Kiss joutui etsimään jälleen uuden kitaristin, sillä Vinnie Vincent oli erotettu yhtyeestä henkilökohtaisten syiden ja Lick It Up -kiertueella ilmenneiden ongelmien vuoksi. Vincentin korvaajaksi valittiin soitonopettajana työskennellyt Mark St. John. Teknisesti taitavana ja nopeana kitaristina muun yhtyeen vakuuttanut St. John levytti Kissin kanssa studioalbumin Animalize. Vuoden 1984 syyskuussa julkaistu Animalize sai niin fanien kuin kriitikoidenkin keskuudessa suurimmaksi osaksi positiivisen vastaanoton, ja albumi saavutti Yhdysvalloissa platinalevyrajan. Albumin singlestä ”Heaven’s on Fire” muodostui hitti, jonka videoa Music Television esitti ahkerasti. St. John ei kuitenkaan soittanut Kississä edes koko vuotta 1984, sillä hän sairastui pian yhtyeeseen liityttyään niveltulehdukseen ja Reiterin tautiin, ja joutui jättämään yhtyeen vuoden 1984 joulukuussa. Hänen tilalleen valittiin aiemmin Kissin kanssa yhteistyötä tehneen Bob Kulickin veli, Bruce Kulick. thumb|right|Pitkäaikainen [[soolokitaristi Bruce Kulick soitti yhtyeessä vuosina 1984–1996.]] Bruce Kulick vaikuttaisi yhtyeen soolokitaristina lopulta yli vuosikymmenen ajan. Hän oli jo soittanut Animalizella kappaleissa ”Lonely is the Hunter” ja ”Murder in High Heels”, mutta ensimmäisen levytyksensä Kissin virallisena jäsenenä hän teki vuoden 1985 albumin Asylum myötä. Pitkälti Lick It Upin ja Animalizen musiikillisissa jalanjäljissä kulkenut Asylum sai Yhdysvalloissa osakseen varsin ristiriitaisen vastaanoton. Albumi kuitenkin ylitti kultalevyrajan vain vajaat kaksi kuukautta julkaisunsa jälkeen, ja se on sittemmin ylittänyt Yhdysvalloissa myös platinalevyrajan. Asylum nousi Yhdysvalloissa albumilistan 20. sijalle, ja Paul Stanleyn kirjoittaman singlen ”Tears Are Falling” musiikkivideo nousi valtavan suosituksi Music Televisionilla.
Vuonna 1987 Kiss julkaisi harvinaisista konserttivideoista ja haastatteluista koostetun dokumentaarisen videojulkaisun Exposed, jota seurasi piakkoin uusi studioalbumi Crazy Nights. Albumin oli tuottanut moninkertaista platinaa myyneiden Heartin ja Ozzy Osbournen tuotoksilla ansioitunut Ron Nevison. Albumi oli musiikilliselta tyyliltään pop-vaikutteinen, ja se sisälsi paljon syntetisaattoreita, kosketinsoittimia sekä melodisia kitarasooloja. Vuoden 1987 syyskuussa julkaistu Crazy Nights nousi Yhdysvalloissa albumilistan 18. sijalle singlejulkaisujensa, nimikkokappale ”Crazy Crazy Nightsin” ja radioystävällisen rock-balladi ”Reason to Liven”, siivittämänä. Albumi ylitti platinalevyrajan, mutta sen menestys ei kuitenkaan täyttänyt yhtyeen sille asettamia odotuksia. Euroopassa Crazy Nights singleineen sitä vastoin menestyi loistavasti: albumi nousi Britannian albumilistan neljänneksi, ja ”Crazy Crazy Nightsista” muodostui suosittu hitti. Britanniassa saavutettu suosio johti myös Kissin esiintymiseen vuoden 1988 massiivisessa Monsters of Rock -festivaalitapahtumassa Doningtonissa. Albumia seuranneella Crazy Nights Tour -kiertueella Kiss konsertoi muun muassa Japanissa, jossa yhtye esiintyi ensimmäisen kerran kymmeneen vuoteen. Yhtye soitti myös Helsingin jäähallissa vuoden 1988 syyskuussa.
Crazy Nights -kiertueen päätyttyä Kiss julkaisi vuoden 1988 marraskuussa kokoelman Smashes, Thrashes & Hits. Albumi sisälsi vanhojen hittikappaleiden lisäksi myös kaksi Paul Stanleyn kirjoittamaa uutta kappaletta, ”Let's Put the X in Sex” ja ”(You Make Me) Rock Hard”, jotka julkaistiin myös singleinä. Lisäksi Eric Carr lauloi albumille oman versionsa yhtyeen vuoden 1976 balladista ”Beth”, jonka oli alun perin laulanut yhtyeen alkuperäinen rumpali Peter Criss. Vuonna 1989 Paul Stanley keikkaili sooloartistina Yhdysvalloissa klubikiertueen merkeissä.
Vuoden 1989 lokakuussa Kiss julkaisi uransa viidennentoista studioalbumin Hot in the Shade. Albumin olivat tuottaneet jälleen Paul Stanley ja Gene Simmons. Yhtye kirjoitti albumille kappaleita muun muassa Michael Boltonin, vanhan tuottajansa Vini Poncian, pitkäaikaisen lauluntekijäkumppaninsa Desmond Childin sekä tuolloin Black ’n Blue -yhtyeessä soittaneen Tommy Thayerin kanssa. Hot in the Shade ylitti Yhdysvalloissa kultalevyrajan pitkälti Paul Stanleyn ja Michael Boltonin kirjoittaman balladin ”Forever” johdolla, sillä kappale ylsi singlelistan kahdeksanneksi ja oli Kissin suurin listamenestys sitten vuoden 1979.
Synkkä 1990-luku (1991–1995)
Vuonna 1991 yhtyettä kohtasi tragedia: rumpali Eric Carr sairastui harvinaiseen sydänsyöpään. Kiss oli juuri aloittamassa tulevan albuminsa Revenge levyttämisen. Carrin saaman diagnoosin myötä kuitenkin selvisi, että hänen terveydentilansa ei kestäisi albumin levyttämistä. Kiss tarvitsi nopeasti uuden rumpalin levyttääkseen albuminsa suunnitellun aikataulun mukaisesti. Revenge-albumilla yhtyeen rumpalina debytoi lopulta Badlands -yhtyeessä, Black Sabbathissa, Alice Cooperin taustayhtyeessä sekä Paul Stanleyn vuoden 1989 soolokiertueella soittanut Eric Singer. Eric Carr vaikutti albumilla taustalaulajana kappaleessa ”God Gave Rock ’N’ Roll to You II”, ja esiintyi myös kappaleen musiikkivideolla. Viimeisen kerran hän esiintyi julkisuudessa vuoden 1991 syyskuussa Los Angelesissa MTV Video Music Awards -palkintogaalassa. Carr kuoli lopulta 41-vuotiaana syövän aiheuttamiin komplikaatioihin. Kiss omisti vuoden 1992 toukokuussa julkaistun Revengen hänen muistolleen.
Musiikilliselta tyyliltään Revenge oli heavy metal -vaikutteinen ja raskas, ja hyvin erilainen kuin valtaosa yhtyeen 1980-luvun tuotoksista. Albumi sai valtaosin hyvän vastaanoton ja ylitti kultalevymyynnin Yhdysvalloissa, vaikka myyntilukemien toivottiin olevan jälleen kerran korkeampia kuin mitä albumi lopulta onnistui saavuttamaan. Revengeltä julkaistiin viisi singleä: jo aiemmin julkaistu ja Euroopassa hitiksi noussut ”God Gave Rock ’N’ Roll to You II”, muun muassa Norjassa singlelistan kakkoseksi yltänyt ”Unholy”, Yhdysvalloissa Top 30 -hitiksi muodostunut ”Domino” ja ”I Just Wanna”. Albumin viimeisenä singlenä julkaistiin Paul Stanleyn balladi ”Every Time I Look at You”, josta Stanley oli toivonut uutta ”Foreverin” kaltaista hittiä. Vuoden 1992 elokuussa Kiss julkaisi historiaansa käsittelevän sekä ennen julkaisemattomia konsertti- ja haastattelupätkiä sisältäneen dokumentaarisen videojulkaisun X-treme Close-Up, joka myi Yhdysvalloissa platinaa.
Toukokuussa 1993 Kiss julkaisi Eddie Kramerin tuottaman livealbumin Alive III, joka oli taltioitu vuoden 1992 Revenge Tour -kiertueella. Alive III nousi Billboardin listan yhdeksänneksi ja sen single, liveversio kappaleesta ”I Love It Loud”, ylsi Hot Mainstream Rock Tracks -listan 22. sijalle. Albumi saavutti kultalevyn rajan Yhdysvalloissa vuoden 1994 lokakuussa. Yhtye julkaisi albumin tiimoilta myös kultaa myyneen konserttivideon Konfidential vuoden 1993 syksyllä.
Vuoden 1995 elokuussa Kiss esiintyi Music Televisionin suositussa televisiosarjassa MTV Unplugged. Yhtyeen esiintyminen taltioitiin livealbumiksi ja konserttivideoksi Kiss Unplugged, joka julkaistiin vuonna 1996. Myös yhtyeen alkuperäinen soolokitaristi Ace Frehley ja rumpali Peter Criss esiintyivät konsertissa, ja kyseessä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1980, kun yhtyeen alkuperäinen kokoonpano esiintyi yhdessä. MTV Unpluggedissa esiintymisen jälkeen neuvottelu alkuperäisen kokoonpanon paluusta alkoi. Lopulta yhtye teki yllätysvierailun vuoden 1996 Grammy-palkintogaalassa alkuperäisessä kokoonpanossaan sekä vuoden 1977 Love Gun -albumin aikaisissa esiintymisasuissaan ja maskeissaan. Vuoden 1996 huhtikuussa yhtye järjesti lentotukialus USS Intrepidillä'' lehdistötilaisuuden alkuperäisen kokoonpanon tulevasta Alive/Worldwide Tour -kiertueesta. Lehdistötilaisuus televisioitiin 58 maahan, ja sen juontajana toimi Conan O’Brien. 192 konserttia käsittänyt Alive/Worldwide Tour käynnistyi loppuunmyydyllä konsertilla Detroitin Tiger Stadiumilta, jossa yhtye konsertoi 40 000 hengen yleisölle. Kiertue osoittautui maailmanlaajuiseksi menestykseksi, ja se oli vuoden 1996 tuottoisin konserttikiertue. Yhtye muun muassa konsertoi neljä kertaa loppuunmyydyssä Madison Square Gardenissa ja esiintyi vuonna 1997 myös Suomessa Helsingin Hartwall Areenalla. Alive/Worldwide Tour päättyi vuonna 1997 konserttiin Lontoon Finsbury Parkissa.
Vuoden 1995 marraskuussa Kiss oli aloittanut työskentelyn tuottaja Toby Wrightin kanssa levyttääkseen seuraavan albuminsa Carnival of Souls: The Final Sessions. Wright oli aiemmin tuottanut muun muassa grungen kärkinimiin lukeutuvaa Alice in Chainsia ja toiminut Kissin Crazy Nights -albumilla Ron Nevisonin assistenttina. Albumi saikin paljon vaikutteita vaihtoehtorockista ja grungesta. Soolokitaristi Bruce Kulickin rooli Carnival of Soulsin tekemisessä oli huomattavasti suurempi kuin aiemmin: Kulick oli kirjoittamassa albumille yhdeksää kappaletta, soitti bassoa kuudessa kappaleessa ja myös lauloi kappaleen ”I Walk Alone”. Alkuperäisen kokoonpanon paluu ja Alive/Worldwide Tour -kiertue kuitenkin johtivat albumin hyllyttämiseen, ja levy-yhtiö Mercury Records julkaisi sen vasta vuoden 1997 lokakuussa. Ennen tätä albumi oli myös päässyt vuotamaan internetissä. Mercury Records ei myöskään panostanut albumin markkinoimiseen, ja tämän vuoksi se menestyi vaatimattomasti: Carnival of Souls: The Final Sessions sijoittui Yhdysvalloissa listasijalle 27, ja siitä tuli yhtyeen uran toinen albumi, joka ei ylittänyt Yhdysvalloissa kultalevyrajaa. Ainoa singlejulkaisu ”Jungle” onnistui kuitenkin saavuttamaan pientä menestystä: se nousi Hot Mainstream Rock Tracks -listan kahdeksanneksi ja valittiin Metal Edgen lukijaäänestyksessä vuoden parhaaksi kappaleeksi.
Alkuperäinen kokoonpano jälleen yhdessä (1995–2002)
thumb|left|Gene Simmons, Ace Frehley ja Paul Stanley konsertoimassa [[Psycho Circus Tour -kiertueella Pariisissa vuonna 1999.]] Yli 143 miljoonaa dollaria tuottaneen Alive/Worldwide Tour -kiertueen jälkeen Kissin oli määrä levyttää alkuperäisen kokoonpanon voimin uusi studioalbumi. Yhtye aloitti tuottaja Bruce Fairbairnin kanssa Psycho Circus -albumin työstämisen vuonna 1998. Alun perin yhtye olisi halunnut muun muassa vuoden 1976 Destroyerin tuottaneen Bob Ezrinin palaavan jälleen tuottajaksi, mutta Ezrin ei muiden projektiensa vuoksi voinut osallistua albumin tekemiseen. Fairbairn oli aiemmin ansioitunut muun muassa Bon Jovin ja Aerosmithin hittialbumien tuottajana.
Vuoden 1998 syyskuussa julkaistua Psycho Circusia markkinoitiin alkuperäisen kokoonpanon ensimmäisenä yhteisenä albumina lähes kahteenkymmeneen vuoteen, mutta todellisuudessa albumilla soitti Paul Stanleyn ja Gene Simmonsin lisäksi pitkälti ryhmä palkattuja sessiomuusikoita. Albumin äänittäneen Mike Plotnikofin mukaan syy Ace Frehleyn ja Peter Crissin poissaoloon oli tuottaja Fairbairnin päätös. Alkuperäinen kokoonpano soitti yhdessä ainoastaan Frehleyn laulamassa kappaleessa ”Into the Void”. Rumpalina albumin muissa kappaleissa soitti Kevin Valentine, ja soolokitaraa soitti pääosin yhtyeen kiertuemanageri Tommy Thayer. Psycho Circus debytoi Yhdysvalloissa albumilistan kolmantena, ja Suomessa se ylsi parhaimmillaan listan viidenneksi. Listaykköseksi albumi nousi Australiassa ja Ruotsissa, ja Kanadassa sen sijoitus oli toinen. Nimikkokappale ”Psycho Circus” nousi ykköseksi Hot Mainstream Rock Tracks -listalla, ja se oli ehdokas myös parhaan hard rock-esityksen Grammy-palkinnon saajaksi. Music Television ei juurikaan huomioinut kappaleen musiikkivideota, joten yhtye julkaisi videon omana 3D-efektein varusteltuna videojulkaisunaan Psycho Circus 3D-Video, joka ylitti platinarajan. Itse albumi ylitti kultalevyrajan kuukausi julkaisunsa jälkeen.
Vuonna 1999 Kiss sai tähden Hollywoodin Walk of Fame -kävelykadulle muiden kuuluisuuksien rinnalle. Lisäksi yhtyeen myötävaikutuksella valmistui Adam Rifkinin ohjaama komediaelokuva Detroit Rock City, joka ei kuitenkaan menestynyt elokuvateatterilevityksessä odotetusti. Kiss levytti elokuvan soundtrackille myös uuden kappaleen ”Nothing Can Keep Me from You”, jonka oli säveltänyt Diane Warren.
Vuoden 2000 maaliskuussa Kiss aloitti The Farewell Tour -jäähyväiskiertueensa Yhdysvalloista. Kiertue kattoi 142 konserttia ympäri maailman, ja se päättyi vuoden 2001 huhtikuussa. Rumpali Peter Criss erosi yhtyeestä sopimusriitojen vuoksi jo kesken kiertueen, joten Australiassa ja Japanissa järjestetyissä konserteissa yhtyeen rumpalina soitti Crissin ”The Catman” -lavahahmon saappaisiin ja kasvomeikkeihin loikannut Eric Singer. Päätös antaa Crissin lavahahmo Singerin käytettäväksi herätti ristiriitaisia ja kielteisiä tuntemuksia etenkin pitkäaikaisimmissa Kiss-faneissa. Ace Frehley jättäytyi yhtyeen toiminnasta lopullisesti sivuun vuonna 2002 kyllästyttyään loputtomalta vaikuttaneeseen jäähyväiskiertueeseen ja samojen kappaleiden soittamiseen. Osuutta asiaan oli myös Frehleyn uusiutuneiden päihdeongelmien pahenemisella, mitä etenkään absolutistina tunnettu Simmons ei voinut sietää.
Hiljaiselo uusitulla kokoonpanolla (2002–2007)
right|thumb|[[Tommy Thayer ja Paul Stanley Rising Sun Tour -kiertueella Kaliforniassa vuonna 2006.]] Alkuperäisen kokoonpanon jäähyväiskiertueen päätyttyä Kiss päätti yllättäen jatkaa uraansa uudella kokoonpanolla. Yhtyeen kiertuemanagerina 1990-luvulla toiminut ja Psycho Circus -albumilla sessiomuusikkona soittanut Tommy Thayer korvasi Ace Frehleyn yhtyeen soolokitaristina, ja Peter Crissin jättämän paikan täytti edelleen Eric Singer. Paul Stanley ja Gene Simmons omistivat Frehleyn ja Crissin kanssa tekemiensä sopimusten nojalla oikeuden ”The Spaceman”- ja ”The Catman” -lavahahmoihin, jotka he päättivät siirtää Thayerin ja Singerin käytettäväksi. Päätös hahmojen kierrättämisestä närkästytti etenkin yhtyeen pitkäaikaisimpia ja vannoutuneimpia faneja.
Vuoden 2003 helmikuussa Columbia Records julkaisi tribuuttialbumin We're a Happy Family: A Tribute to Ramones, joka sisälsi eri yhtyeiden ja artistien versioita Ramones-yhtyeen kappaleista. Kiss levytti albumille oman versionsa kappaleesta ”Do You Remember Rock 'n' Roll Radio?” kolmihenkisellä kokoonpanolla, jonka muodostivat Stanley, Simmons ja Singer. Helmikuussa Peter Criss palasi hetkellisesti takaisin yhtyeen rumpaliksi, kun Kiss konsertoi Melbournen sinfoniaorkesterin kanssa Australiassa. Esitys taltioitiin livealbumiksi Kiss Symphony: Alive IV ja konsertti-DVD:ksi Kiss Symphony. Albumi nousi Yhdysvalloissa albumilistan 18. sijalle, ja Suomessa se oli korkeimmillaan listan sijalla 30. DVD-julkaisu oli myyntimenestys, ja se ylitti Yhdysvalloissa tuplaplatinarajan jo vuoden 2003 joulukuussa. Elokuussa 2003 Universal Music Group julkaisi Kissin tunnetuimpia 1970-luvun kappaleita sisältäneen kokoelma-albumin The Best of Kiss: The Millennium Collection. Elokuussa Kiss aloitti vuoden loppuun kestäneen World Domination Tour -konserttikiertueen, jonka aikana yhtye kiersi Yhdysvaltoja Aerosmithin kanssa.
World Domination Tour jäi lopullisesti Peter Crissin viimeiseksi kiertueeksi yhtyeen riveissä, ja kiertueen jälkeen Eric Singer palasi jälleen Kissin rumpaliksi. Uusi Kiss esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2004 Rock the Nation Tour -maailmankiertueella, joka ulottui Yhdysvalloista Australiaan, Japaniin ja Meksikoon. Yhtye taltioi kesäkuussa konserttinsa Virginiassa ja julkaisi sen vuoden 2005 joulukuussa DVD:nä Rock the Nation Live!, joka oli jälleen uusi myyntimenestys: se myi Yhdysvalloissa yli 200 000 kappaletta eli yli tuplaplatinarajan, ja se sijoittui myös Suomessa listan kolmanneksi.
Gene Simmons julkaisi kesäkuussa 2004 uuden sooloalbuminsa Asshole, joka sijoittui Yhdysvalloissa listasijalle 86. Hän myös esiintyi tositelevisiosarjoissa Rokkikoulu ja Gene Simmonsin sukukalleudet. Universal Music Group julkaisi vuonna 2004 uuden Kissin tuotantoa sisältäneen kokoelma-albumin The Best of Kiss: The Millennium Collection, Vol. 2, jota puolestaan seurasi kolmas julkaisu The Best of Kiss: The Millennium Collection, Vol. 3 vuonna 2006.
Vuonna 2005 Kiss vietti konserttitaukoa Paul Stanleyn lonkkaleikkauksen vuoksi. Tauon kuluessa yhtye julkaisi tammikuussa kahden levyn kokoelma-albumin Gold ja kesäkuussa kolme ensimmäistä studioalbumia sisältäneen kokoelman Kiss Chronicles. Vuoden 2006 lokakuussa Paul Stanley julkaisi uuden sooloalbuminsa Live to Win, joka nousi Yhdysvalloissa sijalle 53. Albumin julkaisemisen jälkeen Stanley kiersi Yhdysvaltoja sooloartistina varsin menestyksekkäällä klubikiertueella, jonka Chicagon House of Bluesissa järjestetty konsertti julkaistiin vuoden 2008 lokakuussa DVD:nä One Live Kiss.
Vuonna 2006 Kiss julkaisi neljän levyn kokoelma-albumin Kiss Alive! 1975–2000, joka sisälsi yhtyeen kolme ensimmäistä Alive-livealbumia sekä ennen julkaisemattoman, vuoden 1999 uudenvuodenaattona äänitetyn The Millennium Concert -taltioinnin. Lokakuussa yhtye julkaisi mittavan määrän materiaalia sisältäneen DVD:n Kissology Volume One: 1974–1977, joka koostui muun muassa konserttitaltioinneista ja tv-esiintymisistä. Se oli yhtyeelle jälleen valtavan menestyksekäs DVD-julkaisu Yhdysvalloissa, jossa sitä myytiin yli viisi miljoonaa kappaletta. Kissology-sarjan toinen osa, yli kuusi miljoonaa kappaletta myynyt Kissology Volume Two: 1978-1991, julkaistiin hieman alle vuotta myöhemmin. Vuoden 2007 joulukuussa julkaistua kolmatta osaa Kissology Volume Three: 1992–2000 myytiin yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. DVD-julkaisut olivat menestyksekkäitä julkaisuja myös Suomessa, jossa ne kaikki sijoittuivat listan kärkikymmenikköön.
Vuosina 2006 ja 2007 Kiss kiersi Pohjois-Amerikkaa ja Japania lyhyehköjen Rising Sun Tour- ja Hit 'n Run Tour -kiertueiden merkeissä. Hit 'n Run Tour -kiertue sai dramaattisen käänteen Paul Stanleyn saatua ennen konsertin alkua vakavan sairauskohtauksen, jolloin hänen sydämensä löi epätavallisen nopeaan tahtiin. Stanley vietiin tapahtuneen vuoksi sairaalaan hoidettavaksi, mutta häntä hoitaneet lääkärit kielsivät häntä osallistumasta tulevaan konserttiin. Tämän vuoksi Gene Simmons, Tommy Thayer ja Eric Singer nousivat lavalle kolmihenkisenä kokoonpanona.
Kissin vuoden 1984 studioalbumilla Animalize esiintynyt soolokitaristi Mark St. John kuoli kotonaan 5. huhtikuuta 2007 aivoverenvuotoon. St. John oli kuollessaan 51-vuotias.
Paluu huipulle, uusi maailmankiertue ja Sonic Boom (2008–2011)
250px|right|thumb|Kiss konsertoimassa [[Helsinki|Helsingin Hartwall Areenalla vuonna 2008 Kiss Alive/35 Tour-kiertueella.]] Vuoden 2008 keväällä Universal Music Group julkaisi Kanadassa kokoelma-albumin The Best of Kiss. Universal julkaisi myös neljän levyn kokoelma-albumin Playlist Plus, joka koostui yhtiön aiemmin 2000-luvulla julkaisemista Kissin tuotantoa sisältäneistä kokoelmaäänitteistä. Playlist Plusin julkaisua seurasi jälleen toisen Universalin organisoiman kokoelma-albumin Playlist Your Way julkaisu vuoden 2008 toukokuussa.
Vuoden 2008 maaliskuussa Kiss juhlisti 35-vuotista uraansa ja käynnisti Melbournesta, Australiasta maailmankiertueensa Kiss Alive/35 World Tour -maailmankiertueensa. Kiertue ulottui myös Eurooppaan, jossa yhtye esiintyi ensi kertaa sitten vuoden 1999. Euroopassa yhtye konsertoi lähes kahdessakymmenessä eri maassa esiintyen ensimmäistä kertaa urallaan muun muassa Venäjällä sekä Italiassa. Kiertue toi Kissin myös esiintymään Suomeen Helsingin Hartwall Areenalle. Kiss Alive/35 Tourin lipunmyynti oli todella vilkasta. Yhtyeen 28. toukokuuta järjestetyn Suomen-konsertin lipunmyynti alkoi 26. helmikuuta, ja konsertin liput myytiin loppuun vain kuudessa minuutissa, joista seisoma- eli kenttäpaikkaliput myytiin loppuun puolessa minuutissa. Näin ollen yhtyeen Helsingin-konsertista tuli kaikkien aikojen nopeimmin loppunmyyty konsertti sekä yhtyeen että Suomen historiassa. Valtavan suosion ja kysynnän vuoksi yhtyeelle järjestettiin lisäkonsertti Hartwall Areenalle toukokuun 27. päivälle. Lisäkonsertin liput myytiin loppuun yhdeksässä minuutissa. Kiertueen aikana Kissin oli määrä esiintyä myös Serbiassa, mutta yhtye perui konsertin vedoten maan poliittiseen tilanteeseen.
Lokakuussa 2008 Kiss julkaisi neljä levyä sisältävän kokoelma-albumin Ikons. Loppuvuodesta yhtye ilmoitti työstävänsä uutta studioalbumia, jonka tuottaa Paul Stanley. Yhtye julkaisi elokuussa 2009 verkkosivustollaan tulevan albumin ensimmäisen singlen ”Modern Day Delilah”. Nimen Sonic Boom saanut, Kissin 19. studioalbumi julkaistiin lopulta vuoden 2009 lokakuussa. Se debytoi Yhdysvalloissa albumilistan kakkosena, mikä on yhtyeen uran paras listasijoitus Yhdysvalloissa. Sonic Boom myi julkaisuvuonnaan Yhdysvalloissa yhteensä 237 627 kappaletta. ”Modern Day Delilah” -single puolestaan kipusi Mainstream Rock -listan sijalle 50, ja sitä seurasi vielä kaksi muuta singleä: joulukuussa ”Say Yeah”, ja kesäkuussa 2010 ”Never Enough”. Sonic Boom sai positiivisen vastaanoton sekä kriitikoiden että fanien keskuudessa, ja albumi ylsi kymmenen parhaan joukkoon Ruotsissa (3.), Norjassa (2.), Saksassa (4.), Itävallassa (6.) ja Suomessa (7.).
Vuonna 2009 Kiss oli ehdolla ensimmäistä kertaa urallaan Rock and Roll Hall of Fameen, mutta yhtye ei tullut valituksi.
Sonic Boomin tiimoilta Kiss aloitti Euroopassa Sonic Boom Over Europe Tour: From the Beginning to the Boom -kiertueen, joka käynnistyi Sheffieldistä ja pysähtyi myös Suomessa vuoden 2010 kesäkuussa, kun yhtye konsertoi Tampereen Sauna Open Air -festivaalin pääesiintyjänä. Yhdysvalloissa Kiss toteutti Sonic Boom -albumia markkinoineen The Hottest Show on Earth -kiertueen vuosina 2010–2011.
20. albumi Monster ja Rock and Roll Hall of Fame -valinta (2012–2016)
Kesän 2012 aikana Kiss kiersi Pohjois-Amerikassa yhdessä Mötley Crüen kanssa The Tour -kiertueen merkeissä. Heinäkuussa yhtye debytoi uuden singlensä ”Hell or Hallelujah”.
Järjestyksessään 20. Kiss-albumi Monster näki päivänvalon vuoden 2012 lokakuussa. Se debytoi Yhdysvalloissa albumilistan kolmantena ja Suomessa sijalla kahdeksan. Monster, jonka oli Sonic Boomin tavoin tuottanut jälleen Paul Stanley, sai osakseen positiivisen vastaanoton ja hyviä arvioita. Albumin myötä Kiss aloitti mittavan Monster Tour -maailmankiertueen, joka käynnistyi marraskuussa Buenos Airesin River Plate -stadionilta. Kiertueen rantautuessa Euroopan mantereelle yhtye otti käyttöönsä uuden The Spider -lavarakennelmansa, ja konsertoi myös Suomessa Helsingin Hartwall Areenalla kesäkuussa 2013.
Vuoden 2013 joulukuussa Rock and Roll Hall of Fame ilmoitti, että Kiss aateloitaisiin sen jäseneksi tulevana keväänä. Kiss oli aiemmin voittanut Rock and Roll Hall of Famen järjestämän yleisöäänestyksen yli 17 prosentin äänimäärällä jättäen taakseen muun muassa Nirvanan ja Deep Purplen. Yhtyeen valinnan myötä syntyi myös huhu, jonka mukaan Kiss soittaisi alkuperäisellä kokoonpanollaan aateloimisseremoniassaan. Gene Simmons ilmoitti Rolling Stonen haastattelussa olevansa valmis nousemaan lavalle yhdessä muun alkuperäisen kokoonpanon kanssa, ja alkuperäinen soolokitaristi Ace Frehley kommentoi ajatuksen olevan ”loistava”. Paul Stanley kirjoitti Twitterissä keskustelleensa alkuperäisen rumpali Peter Crissin kanssa yhdessä esiintymisestä. Kiss ei lopulta kuitenkaan soittanut tilaisuudessa lainkaan, mutta alkuperäinen nelikko nousi kuitenkin yhdessä yleisön eteen ensimmäisen kerran sitten vuoden 2000. Taustalla vaikutti Rock and Roll Hall of Famen päätös jakaa tunnustus ainoastaan yhtyeen alkuperäiselle kokoonpanolle. Erityisesti Paul Stanley ja Gene Simmons arvostelivat Rock and Roll Hall of Famea julkisesti päätöksen tiimoilta. Juhlatilaisuus järjestettiin Brooklynissä yhtyeen kotikaupunki New York Cityssa, ja tilaisuuden esipuheen yhtyeelle piti Tom Morello.
Kiss konsertoi vuoden 2014 tammikuussa Los Angelesin Dodger Stadiumilla NHL-liigan ulkoilmaottelussa, jossa pelasivat Anaheim Ducks ja Los Angeles Kings. Yhtye teki kesän 2014 aikana Pohjois-Amerikassa yhteisen kiertueen Def Leppardin kanssa, ja julkaisi myös koko tuotantonsa uudelleen vinyylilevyformaatissa.
Recording Industry Association of America ilmoitti vuoden 2015 syyskuussa, että Kiss oli saavuttanut uransa 30. kultalevyn Yhdysvalloissa. Täten Kiss on eniten kultalevyjä RIAA:n yli 60-vuotisen historian aikana saavuttanut yhdysvaltalainen yhtye.
2016–
Kesäksi 2016 Kiss suuntasi jälleen kiertueelle. Freedom to Rock Tour vei yhtyeen kaupunkeihin ja pienimpiin esiintymispaikkoihin, joissa se oli harvemmin vieraillut. Vuosina 2017–2018 yhtye teki jälleen maailmankiertueen, Kissworld Tour, joka toi yhtyeen konsertoimaan myös Helsingin Hartwall Areenalle toukokuussa 2017.
Yhtye kertoi syyskuussa 2018 vuoden 2019 kiertueen "One Last Kiss: End Of The Road World Tour" olevan sen jäähyväiskiertue. Yhtyeen oli tarkoitus esiintyä Suomessa 27. kesäkuuta 2020 viimeistä kertaa Helsingin Hartwall Areenalla, mutta konsertti siirretiin Covid 19 -pandemian vuoksi seuraavan vuoden kesälle. Kiertueen oli tarkoitus päättyä New Yorkiin 17. heinäkuuta 2021, mutta pandemia lykkäsi viimeistä konserttia vuodella. Maaliskuussa 2023 Kiss ilmoitti lopettavansa ja yhtye pitää kesken jääneen "The End of The Road" -kiertueen viimeiset konsertit Euroopassa kesällä 2023 ja viimeiset kaksi keikkaa joulukuun alussa New Yorkissa. Yhtyeen jäsenistä Gene Simmons ja Paul Stanley ovat ilmoittaneet lopettavansa uransa.
Yhtyeen alkuajoista on valmisteilla elokuva nimellä Shout It Out Loud. Elokuvan ohjaa Joachim Rønning. Elokuva ilmestyy vuonna 2024.
Lavaesiintyminen
thumb|left|Kiss-konsertin lavashow hyödynsi [[pyrotekniikkaa, hydrauliikkaa ja tulenlieskoja jo vuonna 1977.]] Kiss herätti jo uransa alussa huomiota paitsi omaleimaisen ulkoasunsa johdosta. Yhtyeen jäsenten kasvomeikki, nahka- ja elastaaniasuihin pukeutuminen sekä korkeiden platform-kenkien käyttäminen poikkesi huomattavasti muista ajan yhtyeistä. Kasvomeikkien ja esiintymisasujen tarkoitus oli salata yhtyeen jäsenten henkilöllisyys ja korostaa yhtyeen sarjakuvamaista ja myyttistä olemusta. Neljän alkuperäisen jäsenen luomia ja käyttämiä lavahahmoja olivat The Starchild (, laulaja-kitaristi Paul Stanley), The Demon (, laulaja-basisti Gene Simmons), The Spaceman (, kitaristi Ace Frehley) ja The Catman (, rumpali Peter Criss). Yhtyeessä vuosina 1980–1991 soittaneen rumpali Eric Carrin lavahahmo oli The Fox, ja vuosina 1982–1984 soittaneen kitaristi Vinnie Vincentin hahmo The Warrior. 2000-luvulla kitaristi Tommy Thayer ja rumpali Eric Singer ovat esiintyneet Ace Frehleyn ja Peter Crissin lavahahmoina, mikä on jakanut mielipiteitä ja herättänyt erimielisyyksiä etenkin yhtyeen vannoutuneimpien fanien keskuudessa.
Näyttävänä live-esiintyjänä tunnetun Kissin konserteista on käytetty muun muassa nimitystä ”rockin Cirque du Soleil”. Yhtyeen konsertteja, joiden olennaisen osan muodostavat muun muassa ennalta suunniteltu koreografia ja runsas pyrotekniikka, on kehuttu maailman näyttävimmiksi. Jo uransa ensimmäisinä vuosina yhtyeellä oli lavalla käytössään suuri valoista rakennettu Kiss-logo, sekä myöhemmin erilaisia hydraulisia nostimia. 1990- ja 2000-luvulla yhtye on hyödyntänyt konserteissaan myös esimerkiksi 3D-grafiikkaa. thumb|right|220px|Verta sylkevä laulaja-basisti Gene Simmons vuonna 2010. Jokainen Kiss-konsertti käynnistyy, kun yhtye kuulutetaan lavalle sanoin ”You wanted the best, you got the best. The hottest band in the world: Kiss!”. Vuosina 1974–1976, ennen kuin Kiss oli konsertoinut kotimaansa ulkopuolella, kuulutus oli hieman vaatimattomampi: sen mukaan Kiss oli vain ”maan kuumin yhtye”. Yhtyeen uran alussa kuulutuksen tekeminen oli lähinnä roudareille tai yhtyeen jäsenten turvamiehille uskottu tehtävä, mutta myöhempinä vuosina käytössä on ollut myös nauhoite.
Kiss otti vuonna 1977 käyttöönsä silloisen rumpalinsa Peter Crissin rumpusettiä mukailevan nostimen, jonka avulla myös muu yhtye pystyttiin nostamaan lavalla useiden metrien korkeuteen. Yhtye on sittemmin käyttänyt nostimia myös konserttiensa aloituksessa: useimmiten Kiss saapuu konserteissaan lavalle katosta laskettavan nostimen varassa. Vuoden 2013 Monster Tour -kiertueella yhtyeen lavarakennelma oli nimeltään The Spider: Kiss saapui lavalle hämähäkin muotoisen mekaanisen lavarakennelman päällä. Yhtyeellä oli käytössään myös rakennelma, joiden avulla jäsenten oli mahdollista siirtyä esiintymään ilmaan yleisön yläpuolelle.
Oheistuotevalikoima
thumb|left|210px|1970-luvun Kiss-[[flipperi on haluttu keräilyharvinaisuus.]] Kiss on uransa aikana tullut tunnetuksi runsaasta oheistuotetarjonnastaan, joka on laajempi kuin millään muulla yhtyeellä tai ryhmällä. Yhtyeen on sanottu lisensoineen vuosien mittaan yli 3 000 erilaista tuotetta lounaslaatikoista sarjakuviin, toimintafiguureihin ja kondomeihin, minkä johdosta yhtyeen brändi on käytännössä miljardien dollarin arvoinen. Erikoisimpia Kiss-oheistuotteita ovat muun muassa ruumisarkku Kiss Kasket, jollaisessa muun muassa Pantera-yhtyeen kitaristi Dimebag Darrell ja rumpali Vinnie Paul on haudattu.
Laulaja-basisti Gene Simmonsin on sanottu olleen oheistuotteiden saralla yhtyeen jäsenistä kunnianhimoisin ja toimeliain, ja hän on saanut markkinointiratkaisuistaan osakseen myös kielteistä huomiota ja kommentteja. Teoksessaan Sex Money Kiss Simmons on kommentoinut oheistuotemäärää seuraavasti: ”Mielestäni on siistiä nähdä kasvoni lounaslaatikossa. Se on hauskaa. Teen tätä itseni takia. Sinun ei ole pakko ostaa sitä.”
Yhtyeen oheistuotteilla on keräilijöitä, ja etenkin 1970-luvun Kiss-oheistuotteilla, kuten lounaslaatikoilla ja vuoden 1977 alkuperäisillä toimintafiguureilla voi olla rahallistakin arvoa. Yhtyeen jäsenistä valmistetut figuurit olivat jo 1970- ja 1980-luvulla suosittuja leluja, ja niiden suosio kasvoi entisestään 1990-luvun lopussa Alive/Worldwide Tour- ja Psycho Circus Tour -kiertueiden tarpeisiin valmistettujen uusien figuurien myötä. Kiss-aiheisista sarjakuvista tunnetuin ja keräilijöitä kiinnostava julkaisu on Marvel Comics -kustantamon vuoden 1977 sarjakuva, jonka painomusteeseen väitettiin sekoitetun julkisuustempauksena pieni määrä yhtyeen alkuperäisjäsenten omaa verta. Myös 1970-luvun alkuperäinen Kiss-flipperi on kiinnostanut keräilijöitä. Alun perin flipperiä valmistettiin 17 000 kappaletta vuonna 1979.
Kiss on päätynyt myös videopeleihin: vuonna 2000 julkaistiin Kiss-aiheiseen fantasiamaailmaan sijoittuva ensimmäisen persoonan ammuntapeli Kiss: Psycho Circus – The Nightmare Child, ja vuonna 2001 flipperiaiheinen PlayStation-peli Kiss Pinball. Yhtye on myös mukana rullalautapelissä Tony Hawk’s Underground: eräs pelin kenttä on nimetty yhtyeen Hotter Than Hell -albumin mukaan, Gene Simmons on yksi pelin pelattavista hahmoista, ja pelin soundtrackilla on mukana yhtyeen kappaleet ”Lick It Up”, ”Rock and Roll All Nite” ja ”God of Thunder”.
Laulaja-kitaristi Paul Stanleyn ja Gene Simmonsin omistama arena football -joukkue Los Angeles Kiss pelasi Arena Football League -sarjassa vuosina 2014–2016.
Kiss Army
thumb|right|260px|[[Setä Samuli -henkinen Kiss Armyn lomake vuodelta 1978.]] Kissin virallinen fanijärjestö on nimeltään Kiss Army, jonka perustivat Bill Starkey ja Jay Evans vuonna 1975 Indianan Terre Hautessa. Kiss Army sai alkunsa tammikuussa 1975, kun Starkey ja Evans yrittivät saada Terre Hauten paikallisen radioasema WVTS:n soittamaan yhtyeen kappaleita. Kaksikko otti asemaan yhteyttä useita kertoja, mutta WVTS ei suostunut kuitenkaan soittamaan Kissin kappaleita. Starkey ja Evans alkoivat lähetellä asemalle kirjeitä, joissa he kutsuivat itseään ”Kiss-armeijaksi”. Vuoden 1975 heinäkuuhun mennessä WVTS oli jo alkanut soittamaan Kissin musiikkia ja myös maininnut Kiss Armyn usein nimeltä. Pian kanavaa kuunnelleet Kiss-fanit alkoivat ottaa asemaan yhteyttä tiedustellen, miten he voisivat liittyä Kiss Armyn jäseniksi.
Kiss Armyn on sanottu olevan maailman uskollisin fanijärjestö, ja sen jäsenmäärä kasvaa yhä. Kiss Army on järjestönä maailmanlaajuinen: sillä on lukemattomia maakohtaisia jaostoja. Myös Suomessa on oma aktiivinen kannattajajaosto, Kiss Army Finland. Suomen Kiss Armyn perusti ensimmäisen kerran 1990-luvulla Tomi Putaansuu, joka ei kuitenkaan ole enää mukana sen toiminnassa. Alkuperäinen yhdistys lopetti toimintansa muutaman vuoden jälkeen, mutta aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2005 ja rekisteröityi virallisesti yhdistykseksi vuonna 2008.
Kiss Army -logon on suunnitellut Vincent DiGerlando vuonna 1976 Kiss-manageri Bill Aucoinin pyynnöstä. Yhtye julkaisi albumiensa oheisliitteenä 1970-luvulla lomakkeita, joiden avulla levyn ostanut henkilö saattoi liittyä järjestön jäseneksi. Ensimmäisen kerran liittymislomake oli mukana vuoden 1976 albumin Destroyer liitteenä.
Kissin perintö
Kissin innoittajina ovat toimineet muun muassa 1960- ja 1970-luvun shock rock -yhtye/artisti Alice Cooper, New York Dolls, Elvis Presley, The Who, Rolling Stones, Led Zeppelin sekä Simmonsin mukaan yhtenä suurimmista vaikuttajista Slade.
Kiss on auttanut myös monia yhtyeitä urallaan eteenpäin ottamalla nämä kiertueilleen lämmittelijöiksi. Kissin tunnetuimpia lämmittelijöitä ovat olleet Iron Maiden, Van Halen, Mötley Crüe, Accept, AC/DC ja Bon Jovi.
Kissin esikuvakseen tunnustaneista tunnetuimpia suomalaisia yhtyeitä ovat Lordin lisäksi HIM, Thunderstone ja The 69 Eyes. Suomalaisista tunnetuin Kiss-fani lienee Lordi-yhtyeen Tomi Putaansuu. Hän on myös myöntänyt oman yhtyeensä saaneen runsaasti vaikutteita Kissiltä, muun muassa platform-kengät, maskit ja näyttävä pyrotekniikka.
Kiss, Aerosmith, Led Zeppelin ja Queen tekivät kymmenilletuhansille katsojille tarkoitetuista stadion- ja urheiluhalliesiintymisistä tavallisia jo 1970-luvulla. Tätä perinnettä ovat jatkaneet 1980-, 1990- ja 2000-luvuilla suurille yleisöjoukoille esiintyneet Bruce Springsteen, Rolling Stones ja U2. Parhaimmillaan Kiss on esiintynyt jopa 200 000 katsojalle, Brasilian Rio de Janeirossa.
Kiss sai oman tähden Hollywood Walk of Fame -kadun muusikoille varattuun osaan 11. elokuuta 1999. Clevelandissä Ohiossa sijaitsevan Rock and Roll Hall of Famen jäseneksi Kiss pääsi vuonna 2014.
Saavutuksia
Kiss on historian kolmanneksi menestynein yhtye kultalevyjen määrissä mitattuna (24). Ainoastaan The Beatles ja Rolling Stones ovat keränneet Yhdysvalloissa enemmän kultalevyjä. Lisäksi yhtyeen 28 albumista peräti 26 on myynyt joko kultaa, platinaa tai multiplatinaa. Ainoastaan The Beatles on pystynyt parempaan.
Kiss on myynyt myös Detroitin Tiger Stadiumin 40 000 katsomopaikkaa loppuun ennätyksellisen nopeasti, jopa 47 minuutissa. Yhtyeen reunion-kiertue vuodelta 1996 on yhä yksi maailman tuottoisimmista kiertueista. Vuonna 2007 julkaistu KISS-sarjakuva KISS 4K on maailman suurin sarjakuva.
Keväällä 2008 Kiss myi Suomessa yli 13 000-paikkaisen Hartwall Areenan loppuun kuudessa minuutissa, joka on kaikkien aikojen ennätysaika Suomessa yhdessä Rammsteinin vuoden 2010 järjestämän konsertin lippujen loppuunmyyntiajan kanssa. Suuren kysynnän vuoksi Kissille järjestettiin Hartwall Areenalle toinenkin konsertti. Myös se myytiin yhdeksässä minuutissa loppuun ja se on Euroopan ennätys.
Esiintymiset Suomessa
Alla listattuna esiintymispaikka ja -aika sekä kiertue, jonka aikana yhtye vieraili Suomessa.
North Bay Battalion
North Bay Battalion on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. Seura tunnettiin vuosina 1996–2013 nimellä Brampton Battalion.
MM-rallikausi 2010
MM-rallikausi 2010 oli rallin MM-sarjan 38. kausi. Kausi alkoi 4. helmikuuta Ruotsista ja päättyi 14. marraskuuta Walesin ralliin. Kauden huomattavimpia tulokkaita sarjassa oli Formula 1 -sarjan maailmanmestari Kimi Räikkönen.
North Bay Battalion
Joukkue kaudella 2023–2024
Lähde: EliteProspects
MM-rallikausi 2010
Kilpailukalenteri
Kaudella 2010 ajettiin kolmetoista rallia, joista Bulgarian ralli oli uusi. Aikaisemmista vuosista poiketen MM-ralleja ei ajettu seuraavissa maissa: Irlanti, Norja, Kypros, Argentiina, Italia, Kreikka, Puola ja Australia. Kaudelle 2010 mukaan palanneita ralleja olivat Ruotsi, Meksiko, Jordania, Turkki, Uusi-Seelanti, Saksa, Japani ja Ranska.
North Bay Battalion
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
MM-rallikausi 2010
Kilpailukalenteri
Alsacen ralli korvasi Korsikan rallin Ranskan osakilpailuna uutena kilpailuna. Uusi sääntö rajoitti kilpailullisen matkan huoltojen välillä enintään 80 kilometriin, mutta koko kilpailun enimmäispituus nousi 500 kilometriin. Kauden lyhin kilpailu oli Japanissa 303 kilometriä ja Saksan kilpailu oli pisin yli 400 kilometrin matkalla.
Pistejärjestelmä
Pistejärjestelmä muuttui kaudelle 2010 siten, että kymmenen kärkisijaa saavat pisteitä. Kymmenen kärkisijaa saavat pisteitä ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1997, jolloin pistejärjestelmä muuttui kuudelle parhaalle.
Ksar-el-Kebir
Ksar-el-Kebir on kaupunki Pohjois-Marokossa. Vuonna 2014 kaupungin asukasluku oli 126 617.
Historia
thumb|vasen|Paikallista torikauppaa. Nykyisen kaupungin paikalla on mahdollisesti sijainnut aikanaan roomalainen kaupunki Oppidum novum'', joka kuitenkin katosi jo ennen islamin saapumista alueelle. Sittemmin Kutama-berberiheimo alkoi rakennuttaa alueelle linnoituksia. Nykyiselle kaupungin paikalle sellainen rakennettiin mahdollisesti vuonna 720 tai 721. Paikka tunnettiin pitkään nimellä Kasr Abd al-Karim tai Kasr Kutama sen rakennuttajan mukaan. Nykyinen nimi tarkoittaa suurta linnaa. Historioitsijat mainitsevat sen sittemmin torikaupan keskuksena, joka ei kuitenkaan kasvanut Fèsin mittakaavoihin.
Kaupungin tärkeys kasvoi abbasidien valtakaudella ja Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur rakennutti sille oman kaupunginmuurinsa. Leo Africanus mainitsee hänet ehkä tästä syystä virheellisesti kaupungin perustajana. Mansur perusti paikalle myös sairaalana nimeltä Harat al-Mudjarin. Sittemmät Marinidit perustivat vielä madrasan.
Kaupunki tuhoutui Marokon 1800-luvun sisällissodissa. Espanjalaiset jälleenrakennuttivat sen vuonna 1912 ja vuodesta 1956 se on ollut jälleen osa itsenäistä Marokkoa.
Juhana Rantala
Juhana Tuomas "Pätkä" Rantala on suomalainen rumpali. Hän on soittanut rumpuja HIM-yhtyeessä vuosina 1995–1998. Muita Rantalan yhtyeitä ovat olleet Spiha ja Slumgudgeon, hc punk -yhtye Ylivallan Orjat ja Divine Decay. Tämänhetkinen orkesteri on Sleep Of Monsters. Rantala on myös toiminut muutaman keikan ajan tuuraavana rumpalina lappeenrantalaisen thrash metal -yhtye Mokoman riveissä vuonna 1999.
Rantala esiintyy usein taiteilijanimellä Pätkä, ja Spiha-yhtyeessä hänet tunnettiin nimellä Ringo Deathstarr.
Kaprunin funikulaaripalo
Funikulaari
Kitzststeinhornin funikulaari otettiin käyttöön vuonna 1974. Se oli laskettelijoiden ahkerassa käytössä, ja ennen onnettomuutta tunnelia oli käyttänyt jo liki 22 miljoonaa ihmistä. Itse onnettomuusvaunu otettiin käyttöön vuonna 1994. Kiskoköysirata kulki 3 300 metriä pitkän tunnelin läpi vuoren huipulle muutamassa minuutissa ja pystyi kerralla kuljettamaan 180 matkustajaa ylös ja yhtä monta alas. Radalla liikkui kaksi vaunua, jotka funikulaarin periaatteesta johtuen ohittivat toisensa aina radan puolivälissä.
Onnettomuus
Vaunu oli valmistettu palamattomista materiaaleista, joten tämänkaltaista onnettomuutta ei osattu odottaa. Turmavaunussa ei ollut palovaroitinta, eivätkä sen sammuttimet olleet matkustajien ulottuvilla. Onnettomuushetkellä funikulaarivaunu sattui olemaan radan tunneliosuudella, ja automaattinen turvajärjestelmä pysäytti vaunun tunneliin. Tämä loi tulipalon leviämiselle hyvät olosuhteet, sillä kalteva, päistään avoin tunneli toimi kuin savupiippu. thumb|Turman muistomerkki sijaitsee Kamrunissa. Turmavaunu oli täpötäynnä ihmisiä, joten vaunun takaosasta alkunsa saanut palo lisäsi pakokauhua, kun ihmiset eivät päässeet pakenemaan liekkejä. Lisäksi matkustamossa ei ollut hätäpuhelimia, joten palo ehti levitä pitkälle vaunun kuljettajan tietämättä. Kun vaunun etupäässä olevassa ohjaamossa ollut kuljettaja tajusi tilanteen, hän ilmoitti siitä ohjaamon hätäpuhelimella keskusvalvomoon ja yritti avata vaunun hydraulisesti toimivia ovia siinä onnistumatta, koska tulipalon seurauksena avaamiseen tarvittava paine oli kadonnut eivätkä ovet auenneet. Yhtäkkiä myös yhteys turmavaunun ja keskusvalvomon välillä katkesi: tuli oli levinnyt voimakaapeleihin, joiden varassa myös yhteys keskukseen toimi. Lopulta kuljettaja sai ovien lukituksen pois päältä, ja näin ovet saatiin avattua manuaalisesti. Sillä hetkellä osa matkustajista oli jo menettänyt tajuntansa hengitettyään myrkyllisiä kaasuja. Tajuissaan olleet ihmiset lähtivät raivoavaa tulipaloa pakoon tunnelia ylös. He eivät ehtineet edetä pitkälle, kun myös he tuupertuivat tiedottomina maahan, kuljettaja heidän mukanaan. Liekit nielaisivat vaunun ja tunnelissa tiedottomana makaavat matkustajat.
Yhteensä palosta pelastui vain 12 ihmistä eli ne, jotka olivat lähteneet laskeutumaan tunnelia alas. Ne, jotka kulkivat tunnelia ylös eli myrkyllisen savun kanssa samaan suuntaan, löydettiin kuolleina melkein tunnelin suulta. Loput matkustajat paloivat vaunuun sisälle. Myrkylliset palokaasut saavuttivat myös yläaseman, jonne vaunu oli matkalla. Suurin osa siellä olevista ihmisistä oli paennut myrkyllistä savua, mutta kolme ihmistä jäi asemalle menehtyen häkämyrkytykseen.
Onnettomuus aiheutui funikulaarin takaosan ohjaamossa olevan lämmityslaitteen ylikuumenemisesta. Kyseistä lämmityslaitetta ei oltu suunniteltu käytettäväksi liikkuvassa kulkuneuvossa. Ylikuumeneminen sytytti lämmittimen palamaan ja palo tuhosi läheisen hydrauliletkun, jolloin syttymisherkkä hydrauliöljy syttyi. Koska hydrauliset järjestelmät junassa tuhoutuivat samalla, ovien aukeaminen normaalisti ei ollut mahdollista,
Kaprunin hiihtokeskus oli onnettomuuden jälkeen suljettuna 27 päivää ja itse funikulaari korvattiin gondolihissillä.
Aiheesta muualla
On This Day
Finnlink
pienoiskuva|[[M/S Finnclipper|M/S Finnclipper Korppoossa, matkalla kohti Naantalin satamaa.]] FinnLink on osa Finnlinesia, ja se kuljettaa rahtia ja automatkustajia meritse kotipaikkansa Naantalin sataman ja Kapellskärin sataman välillä. Lähtöjä kummastakin satamasta on päivittäin kolme seuraavilla laivoilla:
FinnLinkin toiminta lähtee rahtiliikenteen tarpeista. Laivat eivät poikkea Ahvenanmaalla, ja näin ollen tax-free-myyntiä ei ole. Pisimmillään matka kestää lähes kymmenen tuntia. Nopein matka on iltapäivälähtö Naantalista, jolloin matka Kapellskäriin kestää seitsemän tuntia.
Vuonna 2009 FinnLink kuljetti lähes 112 000 lastiyksikköä, mikä oli 30 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2008. Matkustajaliikenteen tärkein kohderyhmä on henkilöautoilla ja matkailuvaunuilla liikkuvat matkustajat. Vuonna 2009 reitin matkustajamäärä oli 51 000, mikä oli 27 prosenttia edellisvuotta vähemmän.
Vuoden 2010 loppuun saakka Oy Finnlink Ab oli Finnlines-konserniin kuulunut itsenäinen osakeyhtiö, joka oli perustettu vuonna 1988. FinnLink aloitti liikenteensä vuonna 1989 Uudenkaupungin ja Hargshamnin välisellä reitillä. Tällä reitillä kuljetettiin maantieajoneuvojen lisäksi myös junia. Vuonna 1996 tämä linja kuitenkin lakkautettiin, ja yhtiö keskittyi joulukuussa 1996 avattuun Naantalin ja Kapellskärin väliseen linjaansa, jolla ei enää kuljetettu junia. Vuonna 1996 yhtiö ajoi myös hetken aikaa Helsingin ja Norrköpingin välistä linjaa, joka ei kuitenkaan osoittautunut menestyksekkääksi. Oy Finnlink Ab sulautui Finnlines Oyj:hin vuoden 2010 lopussa.
Huippuvuoret ja Jan Mayen
Huippuvuoret ja Jan Mayen eli Huippuvuoret-Jan Mayen on kansainvälisen ISO 3166 -standardin määrittelemä Norjan valtion osa, jota tilastointitarkoituksissa käsitellään joskus muusta Norjasta erillisenä yksikkönä. Se koostuu kahdesta, hallinnollisesti täysin toisistaan riippumattomasta ja hallinnolliselta asemaltaan erilaisesta osasta, jotka sijaitsevat noin tuhannen kilometrin etäisyydellä toisistaan Atlantin valtameressä:
Alueen 2-kirjaiminen ISO 3166 -tunnus on SJ ja 3-kirjaiminen tunnus on SJM.
ISO 3166 -tunnuksia käytetään muun muassa internetin maakooditunnuksina. Norja on kuitenkin päättänyt olla ottamatta .sj-verkkotunnusta käyttöön, ja Huippuvuorilla käytetään muun maan tapaan .no-tunnusta.
Kempeleen kirkko
Kempeleen kirkko voi tarkoittaa seuraavia Kempeleessä sijaitsevia kirkkorakennuksia:
Lippe
Lippe on joki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se on Reinin oikeanpuoleinen sivujoki. Joen pituus on 255 kilometriä ja valuma-alue 4 882 neliökilometriä. Sen alkulähde sijaitsee Bad Lippspringen kaupungissa. Joki laskee Reiniin Weselin kaupungin alueella. Muita kaupunkeja joen varrella ovat muun muassa Hamm, Dorsten, Lippstadt, Lünen, Marl ja Paderborn.
2017
2017 (MMXVII) oli gregoriaanisen kalenterin normaalivuosi (ei karkausvuosi), joka alkoi sunnuntaista.