cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M/S Holmia
M/S Holmia oli vuonna 1971 Norjassa, Kristiansandissa rakennettu ja alun perin Silja Linen omistuksessa ollut autolautta, jossa oli tilaa 56 kuorma-autolle ja 51 henkilöautolle. Hyttejä oli 12. Sen mitat ovat 106,31 × 16,04 × 4,95 m, ja sen kaksi 8-sylinteristä Pielstick-dieselmoottoria tuottivat 6 620 kW:n tehon. Holmian huippunopeus oli 19,0 solmua.
Päihde
Päihteiden vahingollisuus
Nuorilla miehillä päihteet ja seksuaalinen riskikäyttäytyminen liittyvät vahvasti toisiinsa.
M/S Holmia
Valmistus
Alus tilattiin Kristiansands Mekaniska Verkstad A/S:lta Kristiansandista Norjasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 216, ja se laskettiin vesille 9. tammikuuta 1971. Se kastettiin 3. huhtikuuta Holmiaksi, ja se luovutettiin 3. huhtikuuta 1971 turkulaiselle Ab Siljarederiet Oy:lle.
Päihde
Aiheesta muualla
Recreational drug use
Tahltaninkarhukoira
Tahltaninkarhukoira oli kanadalainen koirarotu. Suurin osa asiantuntijoista uskoo sen kuolleen sukupuuttoon.
M/S Holmia
Palvelus
P&O Ferries osti aluksen 18. helmikuuta 1975, jolloin se nimettiin Pendaksi. Alus sijoitettiin tammikuussa 1980 Stranraerin ja Larnen ja edelleen 18. huhtikuuta Southamptonin ja Le Havren väliselle reitille. Alus sai uuden nimen 7. kesäkuuta, kun se kastettiin NF Jaguariksi. Lokakuussa alus käväisi huollettavana Liverpoolissa.
Tahltaninkarhukoira
Ulkonäkö
thumb|200px|Piirros tyypillisestä yksilöstä. Tahltaninkarhukoira oli rungoltaan kuin pystykorvan ja paariakoiran välimuoto. Sen rakenteen tuli olla ennen kaikkea atleettinen ja ketterä. Se oli ulkonäöltään "kettumainen terrieri". Sen häntä oli lyhyt, tuuhea, pystyssä kannettu ja erilainen kuin muilla koirilla, ja sitä on kuvailtu partasudiksi ja pölyhuiskuksi. Sen karvapeite oli lyhyttä, tiheää ja kovaa. Väri vaihteli paljon, mutta yleisin oli musta valkoisin merkein. Kuten muillekin samantyyppisille roduille, tahltaninkarhukoiralle oli tyypillistä erikoinen jodlaava ääni. Säkäkorkeus oli 30–40 cm (keskimäärin 38 cm ) ja paino 7 kg.
M/S Holmia
Palvelus
Alus vuokrattiin 15. toukokuuta 1981 Isle of Man Packet Companylle, joka sijoitti sen Douglasin ja Heyshamin väliselle reitille. Alus myytiin 30. joulukuuta James Fisher and Sonsille Barrowiin. Aluksen vuokrasopimus Isle of Mani Steam Packet Companyn kanssa kuitenkin jatkui, vaikka alus käväisikin telakalle. Vuonna 1983 alus sai nimekseen Peveril.
Tahltaninkarhukoira
Luonne ja käyttäytyminen
Tahltaninkarhukoiralla oli rohkeutta kohdata karhu, mutta se oli ystävällinen ja lempeä pienemmille eläimille ja ihmisille. Se oli omanarvontuntoinen ja omistajaansa helposti kiintyvä. Sen ominaispiirteisiin kuului mm. basenjille ja muutamalle muulle alkukantaiselle rodulle tyypillinen jodlaus. Se eli teltassa perheen kanssa ja jakoi heidän sänkynsä ja pöytänsä. 17. vuosisadalla jesuiitta kuvaili intiaanien yhteistaloja talvella ja totesi, että hän "ei osaisi päättää mikä oli pahinta -savu, kirput vai koirat".
M/S Holmia
Palvelus
Isle of Man Steam Packet Company osti aluksen joulukuussa 1992. Vuonna 1997 se oli huollettavana Birkenheadissa. Alus oli 16.-24. marraskuuta vuokrattuna Irish Ferries Plc:lle Rosslaresta Pembroken telakalle, ja se siirrettiin 1. joulukuuta Birkenheadiin. Alus aloitti 13. tammikuuta 1998 liikennöinnin Douglasin ja Heyshamin välillä. Sen viimeinen vuoro reitillä lähti 10. heinäkuuta, ja 13. heinäkuuta alus oli jälleen Birkenheadissä.
Tahltaninkarhukoira
Alkuperä
thumb|200px|Tahltaninkarhukoira vuodelta 1949. Tahltan-intiaanit olivat jalostaneet tahltaninkarhukoiran karhunmetsästykseen, minkä vuoksi sillä oli pienestä koostaan huolimatta mahtavat voimat. Ennen metsästystä koirilta vuodatettiin seremoniassa verta pistämällä niitä takaraajoihin ketun tai suden pohjeluulla. Metsästyspäivän aamuna kahta koiraa kannettiin säkissä intiaanin olkapäällä kunnes ne olivat paikantaneet tuoreet karhunjäljet. Päästyään vapaiksi nämä pikkukoirat liikkuivat kevyesti lumihangen yli samalla kun syvät nietokset hidastivat karhun pakoa. Niiden kettumainen, katkonainen haukunta rasitti karhua alistumiseen asti tai hämmensi sen kunnes intiaanit saattoivat tulla tarpeeksi lähelle tappaakseen sen. Koiraa valmennettiin taisteluun suuria kissaeläimiä vastaan merkitsemällä sen kasvot kuolleen ilveksen kynnellä.
Tahltaninkarhukoira polveutui paariatyyppisistä koirista, jotka olivat saapuneet alueelle esihistoriallisten vaellusten aikaan. Se eli lähinnä Brittiläisen Kolumbian luoteisosien ja Etelä-Yukonin syrjäisillä vuoristoalueilla. Sen ruokavalio koostui tavallisesti pienistä linnun-, lihan- ja kalanpaloista, ja se pärjäsi myös purevan kylmässä. Alkuperäisen elinympäristönsä ulkopuolella rotu sairastui herkästi penikkatautiin, lämpöhalvaukseen ja ruokavalion muutoksen aiheuttamiin ongelmiin. Kun karhunnahkojen kysyntä hiipui, ei sillä ollut enää käyttötarkoitusta, ja se alkoi harvinaistua merkittävästi. Myös valkoisten löytöretkeilijöiden mukanaan tuoneet koirat vaikuttivat sen häviämiseen. Rotu ehdittiin tunnustaa Kanadan Kennelliitossa, mutta rekisteröintien hiivuttua se poistettiin viralliselta rotulistalta. 1980-luvulla jäljellä oli enää vain muutamia yksilöitä.
Mejit
Mejit (omakielinen nimi: Mãjej ) on saari Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ratakin saariketjussa mutta muista sen saarista syrjässä. Sen lähimmät naapuriatollit ovat Ailuk ja Wotje.
Mejitin pinta-ala on 1,86 neliökilometriä ja asukasluku oli 348 vuonna 2011. Useimmat saaren asukkaat ovat kaksikielisiä ja puhuvat sekä marshallin kieltä että englantia. 10.28361°N, 170.86944°W
Pustoperä
thumb|upright|Pustoperän kunta Jaaman piirin kartalla. Pustoperä on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 22 kilometriä Jaamasta kaakkoon. Kunnassa on 2 300 asukasta ja kylässä 1 300 (vuonna 2018).
Maantiede ja asutus
Pustoperän kunnan pinta-ala on 514,18 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Jaaman piirin Opoljan ja lännessä Jaaman ja Suuren-Lutskan kuntiin, idässä Volossovan piirin Kolositsan, Pessetan ja Sabskin kuntiin sekä etelässä Slantsyn piirin Staropoljen, Vyskatkan ja Tšernovskojen kuntiin. Pinta-alasta 67,6 % on metsää, 30,3 maatalousmaata ja teollisuusaluetta ja 1,5 % asuinaluetta.
Pinnanmuodostusta leimaavat kukkulat ja harjut sekä kumpuileva tasanko. Suurimmat vesistöt ovat Laukaanjoki ja sen sivujoki Rievitsä (ven. Hrevitsa). Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, kalkkikivi, kipsi, liitu ja hiekka.
Kuntaan kuuluu 18 asutuskeskusta: Immanitsa (ven. Imenitsy), Ivanskoin taajama (Ivanovskoje), Jyrki (Jurki), Klenna (Kljonno), Klennan rautatieasema, Korppova (Korpovo), Kriušin rautatieasema, Manelia (Manuilovo), Mustapää (Onstopel), Netoplitsa (Nedoblitsy), Pieni-Pustoperä (Malaja Pustomerža), Poretšje, Pustoperä (Bolšaja Pustomerža), Sredneje Selo, Sääkylä (Sjaglo), Torma, Veimarin rautatieasema (Veimarn) ja Vetki.
Historia
Kunnan pohjoisosa on vanhaa inkerinsuomalaisten asuinseutua. Heidän lisäkseen seudulla on asunut venäläisiä ja virolaisia. Luterilaiset kuuluivat ennen Novasolkan seurakuntaan. Nykyään asukkaat ovat etupäässä venäläisiä.
Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkevat Hatsinan ja Opoljan, Tolmatšovon ja Narvan valtatien sekä Gostitsyn ja Pustoperän väliset maantiet. Kylistä on linja-autoyhteydet Jaamaan ja Volossovaan. Veimarin aseman kautta kulkee Namkun, Hatsinan ja Ivangorodin välinen rautatie, josta haarautuvat radat Outovaan sekä Kattilan kautta Vääskylään. Rautateillä on henkilöliikennettä Pietariin, Jaamaan, Ivangorodiin ja Slantsyyn.
Matkailu ja nähtävyydet
Kunnassa ei juurikaan ole matkailupalveluja. Klennassa toimii metsästys- ja kalastusmaja. Historiallisia kohteita ovat Gryzlovan kartano Pustoperässä, Johannes Kastajan kirkko Ivanskoissa sekä Nordin kartano ja Pyhän Georgioksen tsasouna Maneliassa.
Battaglia
Battaglia oli alun perin puhtaasti torniolainen yhtye, joka kulki nimellä Battaglia Nobility ja voitti Popyhtyeiden SM-kisat vuonna 1971. Kokoonpanoon kuuluivat Jake Voutilainen, Raimo Ahokas, Esa Joensuu, Hannu Turunen ja Reijo Heikkala (SM-keikalla Olavi (Olli) Tikkala). Paria vuotta myöhemmin mukaan tulivat kemiläinen Pekka Saari ja haaparantalaiset Roland Berg ja Sture Holmberg. Nimi lyheni ja helmikuussa 1974 Helsingin Finnvoxin studiolla äänitettiin Battaglian ensimmäinen single Kuminen nainen/Itikoita pakoon RCA:lle. Juhannuksen jälkeen lähdettiin tekemään myös albumia Rokkisavotta, jonka ilmestymistä juhlittiin syksyllä loppuunmyydyllä yhteiskiertueella Hullujussin ja Expressin kanssa.
Sipoon baptistiseurakunta
Sipoon baptistiseurakunta oli vuosina 1885–1920 Sipoon Nikkilässä toiminut ruotsinkielinen baptistiseurakunta. Seurakunnan toiminta keskittyi Nikkilään, jossa seurakunnalla oli vuonna 1910 käyttöön vihitty rukoushuone. Ruotsalainen saarnaaja J. A. Lindqivst toimi aktiivisesti seurakunnassa vuodesta 1906 lähtien. Nouseva helluntaiherätys vaikutti Lindqvistiin voimakkaasti. Seurakunta lopetti toimintansa vuonna 1920 ja seurakunta organisoitui uudelleen Betania-helluntaiseurakunnaksi.
Monster Magnet
Monster Magnet on yhdysvaltalainen stoner rock-yhtye, jota on usein pidetty genrensä menestyneimpänä ja vaikutusvaltaisimpana yhtyeenä. Dave Wyndorf (laulu ja kitara), John McBain (kitara), Tom Diello (rummut) ja Tim Cronin (laulu ja basso) perustivat yhtyeen Red Bankissä, New Jerseyssä. Alkuun yhtye oli nimeltään "Dog of Mystery", hieman myöhemmin "Airport 75", kunnes se sai lopulta lopullisen nimensä "Monster Magnet". Nimi tulee 1960-luvulla valmistetusta lelusta.
Historia
Vuonna 1989 Monster Magnet julkaisi kaksi demokasettia: "Forget About Life, I'm High on Dope" ja "I'm Stoned, What Ya Gonna Do About It?". Yhtyeen ensimmäinen virallinen julkaisu oli bändin omaa nimeä kantanut EP: Monster Magnet. Vuonna 1991 yhtye kirjoitti sopimuksen Caroline Recordsin kanssa ja julkaisi ensimmäisen täysmittaisen albuminsa Spine of God. Seuraava julkaisu oli neljä laulua sisältänyt EP Tab, joka sisälsi, kaksi todella pitkää kappaletta ja 32-minuuttisen raidan "Tab...". McBain erotettiin pian julkaisun jälkeen hänen ja Dave Wyndorfin henkilökohtaisten ristiriitojen takia. McBainin korvasi Atomic Bitchwaxissakin vaikuttanut kitaristi Ed Mundell, joka soittaa vieläkin yhtyeessä.
Superjudge-albumi ilmestyi vuonna 1993. Albumi julkaistiin A&M Recordsin alla, ja vaikka moni yhtyeen alkuaikojen musiikin ystävä pitääkin levystä, se ei kuitenkaan myynyt järin hyvin. Seuraava, hieman jopa pop-vaikutteinen albumi, Dopes to Infinity sisälsi hittisinglen "Negasonic Teenage Warhead". Siitä huolimatta albumi myi vain vähän paremmin kuin Superjudge. Wyndorf muutti Nevadan Las Vegasiin aloittaakseen työn Powertripin (1998) parissa, josta tulikin yhtyeen läpimurtohitti. Powertrip erosi yhtyeen perinteisestä stoner rock -linjasta, joka sisälsi väkevämpiä rumpukomppeja ja enemmän kitaraa. Kitaristi Phil Cavaino liittyi yhtyeeseen 1998. "Space Lord", ensimmäinen single, oli suuri radiohitti ja yhtye kulki kiertueilla muun muassa Aerosmithin, Metallican ja Marilyn Mansonin kanssa. Monster Magnetin viimeinen albumi A&M Recordsilla oli vuonna 2000 julkaistu God Says No. Tämän jälkeen Joe Calandra ja Jon Kleiman lähtivät yhtyeestä sisäisten yhteenottojen takia Wyndorfin kanssa, ja heidät korvasi Jim Baglino ja Bob Pantella. 2003 Monster Magnet teki sopimuksen eurooppalaisen SPV:n kanssa. Yhtye julkaisi alkuvuodesta 2004 Euroopassa Monolithic Baby! -albumin. Julkaisu Yhdysvalloissa seurasi toukokuussa, ja levy-yhtiö oli tällä kertaa SPV America. Maaliskuussa 2005 Phil Cavaino erosi seitsemän vuoden jälkeen Wyndorfin mukaan ystävällisissä merkeissä. Jatkoa Monolithic Baby!:lle odotettiin vuoden 2006 maaliskuussa samanaikaisesti yhtyeen Euroopan-kiertueen sekä Spine of Godin ja Tabin uudelleenjulkaisujen kanssa, mutta kiertue ja levyjulkaisu jäivät kuitenkin toteutumatta.
Yhtye esiintyi Helsingin Tavastia-klubilla 9. heinäkuuta 2022 lämmittelijänä brittiläinen Saint Agnes.
Vaikutteet
Monster Magnetin tyyliin ovat vaikuttaneet vahvasti 1970-luvun space rock -yhtyeet, kuten Hawkwind ja Captain Beyond. Wyndorf sisällyttää joskus osia space rock -kappaleista omiin lauluihinsa. Esimerkiksi osa Dopes to Infinity levyn nimikkokappaleen sanoista lainattu kappaleesta "Lord of Light", ja Superjudgen "Twin Earth" on uudelleentulkinta Captain Beyondin kappaleesta "Mesmerization Eclipse".
John McFarland
John McFarland (s. 2. huhtikuuta 1992 Richmond Hill, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta McFarland osasi pelata myös keskellä. Hän pelasi kolme NHL-ottelua Florida Panthersissa kaudella 2015–2016. Suurimman osan urastaan McFarland pelasi kuitenkin farmiliiga AHL:ssä. Euroopassa hän pelasi yhtenä kautena sekä Suomessa että Sveitsissä. McFarland laukoi oikealta.
Junioriura
McFarland pelasi kaudella GTHL-junioriliigan Toronto Jr. Canadiensissa, jonka kapteenina hän toimi. Hän voitti koko liigan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi joukkuetoverinsa Tyler Toffolin jälkeen tehtyään 76 runkosarjaottelussa hurjat tehot 96+69=165. McFarland voitti myös OHL Cupin maalipörssin ja jakoi pistepörssin voiton Toronto Nationalsin Tyler Seguinin kanssa tehoilla 8+7=15. Canadiens voitti turnauksen ja McFarland valittiin sen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Sudbury Wolves varasi McFarlandin koko OHL:n varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana kesällä 2008 ja hänet palkittiin näin ollen Jack Ferguson Awardilla. McFarland siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2008–2009. Hänen tulokaskautensa toi 58 runkosarjaottelussa tehot 21+31=52 ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 1+3=4. McFarland jakoi runkosarjassa Wolvesin sisäisen maalipörssin kolmanneksi paras maalintekijä John Kurtzin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä neljänneksi. Hänet valittiin OHL:n lokakuun 2008 kuukauden tulokaspelaajaksi. Kaudella 2009–2010 McFarland oli Wolvesin toiseksi paras pistemies Eric O’Dellin jälkeen tehoilla 20+30=50. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras maalintkeijä tehtyään neljässä neljännesvälieräottelussa kolme maalia. McFarland pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Florida Panthers varasi McFarlandin toisella kierroksella 33. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Kaudella 2010–2011 hän nousi Wolvesin kapteenistoon. Joulukuussa 2010 joukkue kuitenkin kauppasi McFarlandin, Ben Chiarotin ja kesän 2011 kolmannen kierroksen varausvuoron Saginaw Spiritiin vaihdossa Michael Sgarbossaan, Alex Racinoon, Frank Schumacheriin ja kesän 2011 neljännen kierroksen varausvuoroon.
Ammattilaisura
Kaudeksi 2012–2013 McFarland siirtyi Florida Panthersin organisaatioon. Hän pelasi suurimman osan runkosarjastaan AHL-joukkue San Antonio Rampagessa, jossa tulokaskausi toi 43 ottelussa tehot 5+9=14. McFarland pelasi ison osan kaudestaan myös ECHL-joukkue Cincinnati Cyclonesissa, joita hän vahvisti pudotuspeleissä. Kaudella 2013–2014 McFarland teki AHL:n runkosarjassa 45 ottelussa 24 tehopistettä. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös Cyclonesissa. Kauden 2014–2015 McFarland pelasi kokonaan Rampagessa. Heinäkuussa 2015 hän teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen Panthersin kanssa.
McFarland pelasi kauden 2015–2016 suurimmaksi osaksi Panthersin uudessa farmijoukkueessa, Portland Piratesissa. Hän debytoi kauden aikana myös Panthersin NHL-joukkueessa, jossa McFarland pelasi kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki NHL-debyyttinsä 13. helmikuuta 2016 Nashville Predatorsia vastaan. McFarland sai ottelussa jääaikaa 8.41 minuuttia.
Louis MacNeice
MacNeice opetti klassisia kieliä ja oli BBC:ssä vuodesta 1941 radiotoimittajana. Hänen esikoisrunokokoelmansa Blind Fireworks ilmestyi 1929. Hän kuului yhdessä Stephen Spenderin, W. H. Audenin ja Cecil Day-Lewisin kanssa runoilijaryhmään, joka ennusti kulttuurin tuhoutumista.
John McFarland
Ammattilaisura
Kaudeksi 2016–2017 McFarland siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Palloon. Hän jakoi Mestarien liigassa joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Eetu Kosken kanssa viidellä osumallaan, mutta SM-liigassa McFarland onnistui tekemään 21 runkosarjaottelussa vain tehot 3+6=9. Hänen kauttaan haittasi myös loukkaantumiset ja lopulta sekä McFarland että SaiPa olivat tyytymättömiä hänen roolitukseensa. Joulukuussa 2016 McFarlandin sopimus joukkueen kanssa purettiin. Hän ei pelannut loppukaudella enää missään. Kaudeksi 2017–2018 McFarland siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Sveitsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Swiss Leaguen HC La Chaux-de-Fondsiin. Hän pelasi syyskuussa 2017 tulleen käsivamman vuoksi kauden aikana kuitenkin vain 11 runkosarja- ja yhden Sveitsin Cupin ottelun.
Maajoukkueura
McFarland pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010. Ensimmäisessä turnauksessa hän voitti Kanadan sisäisen tehotilaston lukemalla +7 ja oli joukkueen toiseksi paras pistemies Joey Hishonin jälkeen tehoilla 3+5=8. Jälkimmäisessä turnauksessa McFarland jakoi neljällä osumallaan Kanadan sisäisen maalipörssin voiton Quinton Howdenin kanssa. Hänet valittiin alkulohkossa Valko-Venäjää vastaan pelatun ottelun päätteeksi Kanadan ottelun parhaaksi pelaajaksi.
McFarland pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2009, jolloin hän voitti kultaa. McFarland edusti myös Canada Ontarion joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2009, jolloin hän voitti kultaa. McFarland voitti koko turnauksen piste- ja maalipörssin tehoilla 9+4=13. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Muuta
McFarlandin isoveli Paul on entinen yliopistokiekkoilija, joka toimii nykyään Florida Panthersin NHL-joukkueen apuvalmentajana.
Chrysler Cirrus
Chrysler Cirrus oli keskikokoinen neliovinen sedan, jota myytiin Yhdysvalloissa vuodesta 1995 vuoteen 2000. Cirrus ja sen sisarmallit, Dodge Stratus ja Plymouth Breeze, tunnettiin "Cloud Cars" -nimellä. Cirrus oli Motor Trend -lehden Vuoden Auto vuonna 1995 ja Car and Driver-lehden Kymmenen parasta -listalla vuosina 1996 and 1997.
Muotoilu
Alun perin Chrysler Cirrus oli konseptiauto joka esiteltiin vuoden 1992 Detroitin autonäyttelyssä. Kolme vuotta myöhemmin Cirrus esiteltiin 1995 ylellisimpänä kolmesta Cloud Cars -mallista (Stratus oli keskimmäinen ja Breeze niukimmin varusteltu). Erikoista oli, että kaikki kolme mallia olivat lähes saman hintaisia varuste-eroista huolimatta.
Varustetasot
Vuodesta 1995 vuoteen 1997 Cirrusta oli saatavilla kahdella varustetasolla: LX:nä ja ylellisempänä LXi:nä. Vuonna 1998, LX-varustetaso jätettiin valikoimasta mutta palautettiin vuodeksi 2000 korvaamaan Plymouth Breeze.
Aino Voipio
Aino Voipio (sukunimi vuoteen 1901 Åkerman oli suomalainen opettaja, kansanopiston johtaja ja kirjailija.
Voipio toimi 1907–1915 Länsi-Suomen kansanopiston johtajana Huittisissa ja 1920–1928 Itä-Hämeen kansanopiston johtajana Hartolassa. Hän oli Järvenpään kotitalousopettajaopiston ensimmäinen johtaja 1929–1950. Voipio sai kouluneuvoksen arvon 1943.
Voipio kirjoitti sanat Aksel Törnuddin säveltämään Satakunnan lauluun joka tehtiin alun perin Länsi-Suomen kansanopiston 20-vuotisjuhliin juhannuspäivänä 1912. Voipio sanoitti myös Itä-Hämeen laulun. Länsi-Suomen kansanopiston pihassa on Voipion muistomerkki, jonka on tehnyt Olavi Koskinen vuonna 1987.
Heroiini
Löytäminen
Heroiinia valmisti ensimmäistä kertaa brittiläinen kemisti C. R. A. Wright vuonna 1874. Tällöin aineen vahvuutta ei kuitenkaan täysin tiedostettu.
Vuonna 1897 saksalaisessa Bayer-lääkeyrityksessä huomattiin, että diasetyylimorfiini oli morfiinia voimakkaampaa. Bayer rekisteröi aineen tuotemerkikseen nimellä Heroin. Nimi tulee luultavasti saksan sanasta heroisch, jolla viitattiin ”sankarilliseen” oloon, jota Bayerin testaajat olivat kokeneet aineesta saaneensa. Vuodesta 1898 vuoteen 1910 heroiinia markkinoitiin riippuvuutta aiheuttamattomana morfiinin korvaajana ja (lasten) yskänlääkkeenä. Morfiinia käytettiin samaan aikaan yleisesti yskänlääkkeissä.
Vaarojen havaitseminen
1911 British Pharmaceutical Codex -julkaisussa todettiin, että heroiinin riippuvuuspotentiaali on yhtä suuri kuin morfiinin. Vuonna 1913 Bayer lopetti heroiinin tuotannon. Yhdysvalloissa säädettiin vuonna 1924 laki, joka kielsi maassa heroiinin valmistuksen ja hallussapidon. Monissa Euroopan maissa heroiinin kieltävä lainsäädäntö toteutui vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Käyttö Suomessa ennen kriminalisointia
1930-luvun Suomessa heroiinia käytettiin seitsemän kiloa miljoonaa asukasta kohden. Vain Japani ylitti väkilukuun suhteutettuna Suomen heroiininkulutuksen. Vuonna 1936 Suomi ohitti Japanin nousten maailmantilaston kärkeen laillisen reseptoidun heroiinin kulutuksessa. Sotavuosina käyttö yleistyi ja sodan jälkeen Suomen heroiinin kulutus saavutti ennätykselliset lukemat: 99 kiloa vuonna 1946 ja peräti 151 kiloa vuonna 1948 (38,15 kiloa miljoonaa asukasta kohden). Käyttäjät olivat pääasiassa sota-aikana riippuvaisiksi jääneitä, sillä armeija käytti heroiinia kivunlievityksessä. Sen lisäksi Suomen armeija käytti heroiinia sotien aikana kustannussyistä yskänlääkkeenä (tabletteina), sillä sen maailmanmarkkinahinta oli huomattavasti edullisempi kuin kodeiinin.
Suomen suureen heroiinin kulutukseen kiinnitettiin huomiota YK:ssa vuonna 1949, kun Suomi ratifioi muiden Pohjoismaiden mukana huumausaineiden kontrollia kiristävän Pariisin pöytäkirjan. Lääkintöhallitus oli jo vuonna 1946 kiristänyt heroiinin ja tiettyjen huumaavien lääkkeiden määräämistä. Lääkäriseura Duodecim ehdotti lääkintöhallitukselle vuonna 1947, että lääkäreiden tulisi välttää puolen vuoden ajan heroiinia sisältävien lääkkeiden määräämistä. Näiden toimenpiteiden seurauksena heroiinireseptien määrä romahti. Vuonna 1949 lääkintöhallitus lähetti apteekeille kirjeen, jossa se kehotti ilmoittamaan runsaasti heroiinia, morfiinia ja kokaiinia määräävistä lääkäreistä ja lääkärien oikeuksia rajoitettiin 1940-luvun lopulla. Lisäksi kontrollia kiristettiin siten, että huumelääkkeitä pystyi ostamaan vain samalla alueella, jolla lääkkeen määrännyt lääkäri toimi. Käyttäjien joukossa oli kuitenkin myös sotainvalideja, jotka saivat helposti paljon huumaavia lääkkeitä ja osa heistä myi lääkkeitä eteenpäin. Aluksi käyttäjät siirtyivät morfiiniin, mutta senkin saanti vaikeutui vuonna 1949. Ensin pimeiden markkinoiden heroiini ja morfiini kallistuivat ja katosivat kokonaan vuoteen 1953 mennessä. Vuonna 1951 kuitenkin metadonin markkinointi alkoi Suomessa Algidon-nimellä ja se korvasi heroiinia ja morfiinia niin lääke- kuin huumekäytössä.
Opiaattien väärinkäyttö romahti Suomessa 1950-luvun puolivälissä. Tilalle tulivat amfetamiini ja barbituraatit. Suomen apteekeista heroiini poistettiin vuonna 1957.
Ongelmakäytön yleistyminen
Heroiinin käyttö päihteenä lisääntyi kansainvälisesti 1940- ja 1950-luvuilla sekä uudestaan 1960-luvun lopulla. Kuuluisia heroiinin käytön seurauksena kuolleita henkilöitä ovat esimerkiksi rockmuusikot Janis Joplin, Sid Vicious ja Dee Dee Ramone.
Käytön yleisyyden vaihtelut
Heroiinin suosio kokee nousu- ja laskukausia, mutta se on vuosikymmenien kuluessa vakiintunut osaksi länsimaista huumausainekulttuuria. Heroiinia käytetään melko runsaasti myös oopiumiunikonviljelyalueiden lähellä Aasiassa.
Valmistus
Freebase-morfiini- tai morfiinihydrokloridi-jauheeseen lisätään etikkahappoanhydridiä suhteessa 1:3. Seosta lämmitetään muutama tunti tasaisessa 85 °C:n lämpötilassa samalla sekoittaen kunnes kaikki jauhe on sulanut. Etikkahappoanhydridi reagoi morfiinin kanssa muodostaen diasetyylimorfiinia eli heroiinia. Seosta käsitellään kloroformilla, aktiivihiilellä sekä natriumkarbonaatilla epäpuhtauksien poistamiseksi. Kilosta morfiinia saadaan noin 700 grammaa heroiinia. Freebase-heroiini muutetaan heroiini-hydrokloridiksi lisäämällä siihen suhteessa 1:7:7:0,3 etyylialkoholia, eetteriä ja suolahappoa. Kuivattuna tuote on hienoa valkoista pulveria.
Valmistettaessa heroiinia oopiumunikosta seokseen voi jäädä morfiinia tehtäessä myös kodeiinia, näin erityisesti valmistettaessa heroiinia laittomasti. Etikkahappoanhydridi muuttaa sen 6-monoasetyylikodeiiniksi (6-MAC), joka on elimistöön joutuessaan vaarallista, koska se voi aiheuttaa histamiinin vapautumista ja se edelleen anafylaktisen šokin. Myös muita yhdisteitä syntyy valmistuksessa kuten 6-monoasetyylimorfiini (6-MAM), joka on 6–8 kertaa heroiinia vahvempaa. Sitä on erityisesti ”musta terva” -heroiinissa.
Käyttötavat
thumb|left|250px|Ruskeaa ja vaaleaa heroiinijauhetta. thumb|250px|Heroiinin valmistelu injektointia varten. Heroiinia on pääsääntöisesti kahdenlaista. Ruskeaa heroiinia (emäs) poltetaan tai siitä valmistetaan injektoitavaa sekoittamalla sitä sitruunahappoon tai askorbiinihappoon. Valkoista heroiinia (suola) käytetään suonensisäisesti. Heroiinia voidaan käyttää polttamalla esimerkiksi tupakkaan sekoitettuna tai folion päältä, pillereinä, nuuskaamalla ja injektoimalla suoneen.
Vaikutukset
Heroiini vaikuttaa lamaannuttavasti keskushermostoon. Välittömästi aineen ottamisen jälkeen käyttäjä kokee voimakkaan hyvän olon tunteen. Nälän ja kivun tunteet katoavat, samoin seksuaalinen halu. Usein aineen ottamiseen liittyy aluksi pahoinvointia ja rauhattomuutta. Suuremmilla annoksilla käyttäjä tuntee olonsa lämpimäksi, hänen raajansa tuntuvat raskailta ja suu kuivuu. Olotila on vuorotellen virkeä ja unelias, sisäänpäin kääntynyt. Annosta kasvatettaessa hengitys hidastuu, pupillit muuttuvat nuppineulanpään kokoisiksi ja iho tuntuu kylmältä, nihkeältä ja se sinertää. Euforian kokeminen on yksilöllistä, ja kaikki eivät koe heroiinia lainkaan euforisoivaksi. Monet heroiinia kokeilevista eivät pidä sen vaikutuksia lainkaan miellyttävinä; he voivat kokea sen todella epämiellyttävänä tokkurana, jonka he haluavat vain menevän mahdollisimman nopeasti ohi.
Heroiinin nauttimisen aiheuttamaa mielihyvää seuraa monesti tokkuraisuus ja unisuus, joka saattaa kestää useita tunteja.
Epätoivottuihin vaikutuksiin kuuluvat pahoinvointi ja oksentelu.
Käytön haitat
thumb|250px|Mustaa tervaheroiinia. thumb|250px|Lääkeyhtiö Bayerin valmistamaa heroiinia.
Käytön seurauksena kehittyy nopeasti syvenevä henkinen ja fyysinen riippuvuus. Ruuansulatus hidastuu, mikä aiheuttaa varsinkin pidempiaikaisessa käytössä ummetusta. Verisuonet voivat rappeutua ja keskenmenon riski kasvaa. Lisäksi maksa voi vaurioitua ja potilaalle kehittyä sydänlihastulehdus. Heroiini lamaannuttaa keskushermostoa, minkä seurauksena elintoiminnot hidastuvat ja hengitys voi lamaantua.
Säännöllisen ja pitkäaikaisen käytön riskit liittyvät myös aineen käyttötapaan. Likaiset neulat, epähygieeniset pistämistavat ja epäpuhtaat aineet vaurioittavat elimistöä ja aiheuttavat tulehduksia. Henkilöllä, joka käyttää yhteisneuloja, on riski sairastua virustauteihin, esimerkiksi AIDS:iin ja B- tai C-hepatiittiin. Heroiinin nuuskaaminen vahingoittaa lisäksi nenää.
Yliannostuksen vaara on aina olemassa. Yliannostuksen riskin suuruuteen vaikuttaa heroiinin sekalainen laatu katukaupassa: heroiinina myytävä aine voi sisältää alle kymmenen prosenttia heroiinia tai olla lähes puhdasta. Lisäksi käyttäjän toleranssi kasvaa koko ajan, jolloin päihdyttävän vaikutuksen kokemiseen tarvitaan aina entistä suurempi annos heroiinia. Heroiinin yliannostus johtaa nopeasti syvään koomaan ja voi joidenkin tuntien sisällä aiheuttaa kuoleman. Tila vaatii aina välittömiä hoitotoimenpiteitä. Yliannostuskuoleman riski on erityisen suuri, jos käyttäjä nauttii heroiinin kanssa sekaisin muita huumausaineita.
Tammikuussa 2010 raportoitiin, että Euroopassa myytävään heroiinierään on sisältynyt pernaruttoa, johon on kuollut useita huumetta käyttäneitä ihmisiä.
Lääketieteellinen käyttö
Heroiinia käytetään reseptilääkkeenä Alankomaissa, Sveitsissä, Saksassa, Britanniassa ja Tanskassa.
Diamorfiinia käytetään edelleen laajalti saattohoidossa Britanniassa, jossa sitä useimmiten annostellaan infuusiopumpulla rasvakudokseen, jos potilas ei pysty nielaisemaan lääkkeitä. Diamorfiinin etu morfiinin nähden on se, että se liukenee helpommin ja pienempi määrä kyseistä ainetta tarvitaan jotta saavutetaan sama anesteettinen tulos. Molemmat näistä eduista ovat hyödyllisiä jos suuria määriä opioideja joudutaan annostelemaan rasvakudokseen, mikä on usein tarpeellista saattohoidossa.
Diasetyylimorfiinin lääketieteellistä käyttöä (mukaan lukien muut vahvat opioidit kuten morfiini, fentanyyli ja oksikodoni) Britanniassa valvotaan vuoden 1971 lailla lääkkeiden väärinkäytöstä. Britanniassa diasetyylimorfiini on luokan A huume. Rekistereitä lääkkeen käyttäjistä on säilytettävä sairaaloissa.
Heroiinia käytetään myös apuna kun hoidetaan heroiiniriippuvaisia. Vaikka tämä onkin kiistelty aihe nollatoleranssin kannattajien keskuudessa, diasetyylimorfiini on osoittautunut ylivoimaiseksi metadoniin nähden kun puhutaan riippuvaisten sosiaalisen ja terveydellisen tilan parantamisesta.
Riippuvuuspotentiaali
National Institute on Drug Abusen arvion mukaan 23 prosenttia heroiinia käyttäneistä tulee siitä riippuvaisiksi (vertailun vuoksi alkoholia käyttäneistä 15 prosenttia tulee alkoholista riippuvaisiksi ja tupakkatuotteiden sisältämää nikotiinia käyttäneistä 32 prosenttia tulee nikotiinista riippuvaisiksi).
Heroiini on kaikista päihdyttävistä kipulääkkeistä voimakkaimmin riippuvuutta aiheuttava aine, ja opioidit aiheuttavat kaikista päihteistä voimakkaimman aineen himon. Riippuvuuden kehittyminen on kuitenkin yksilöllistä ja riippuu yksilön genetiikasta: jotkut voivat ”jäädä koukkuun” ensikokeilusta, toiset voivat käyttää heroiinia vuosikausia tulematta riippuvaisiksi. Säännöllinen heroiinin käyttö johtaa sietokyvyn kasvamiseen, jolloin käyttäjä tarvitsee suurempia annoksia saadakseen aineesta saman vaikutuksen. Säännöllinen pitkäaikaiskäyttö johtaa fyysiseen ja psyykkiseen riippuvuuteen.
Vieroitusoireet heroiinista ovat voimakkaita. Jos opiaatteja on käytetty säännöllisesti, voivat vieroitusoireet ilmaantua jo muutaman tunnin päästä viimeisestä annoksesta ja ovat pahimmillaan 2–3 vuorokauden jälkeen. Oireita ovat kivut, pahoinvointi, kuume, vapina, kouristukset, hikoilu ja vilunväristykset. Vieroitusoireiden ollessa voimakkaimmillaan käyttäjä saattaa kokea pahoinvointia, ripulointia, vatsakipuja ja oksentelua, joita seuraa monesti unettomuus, depressio ja ruokahalun puute. Vaikka heroiinin vieroitusoireet ovat voimakkaita ja pitkäkestoisia, ne ovat todella harvoin henkeä uhkaavia toisin kuin esim. bentsodiatsepiineissa tai alkoholissa.
Suomen lainsäädäntö
Heroiini on luokiteltu YK:n vuoden 1961 huumausaineyleissopimuksessa huumausaineeksi. Suomessa heroiini on luokiteltu rikoslaissa tarkoitetuksi erittäin vaaralliseksi huumausaineeksi. Erittäin vaarallisen huumausaineen valmistuksesta, myynnistä, maahantuonnista ja hallussapidosta voidaan tuomita muiden edellytysten täyttyessä törkeänä huumausainerikoksena. Laissa määrätty tuomio on vähintään yhden ja enintään kymmenen vuoden vankeusrangaistus. Pelkästä heroiinin henkilökohtaisesta käytöstä rangaistaan lievemmin huumausaineen käyttörikoksena sakolla tai enintään kuuden kuukauden vankeudella.
Robert Moreno
Robert Moreno González (s. 19. syyskuuta 1977 L’Hospitalet, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. Hän on toiminut viimeksi espanjalaisseura Granadan päävalmentajana.
Moreno valmensi useita juniori-ja amatöörijoukkueita ennen kuin hän siirtyi Luis Enriquen valmennustiimiin. Hän toimi useissa eri seurajoukkueissa ja lopulta myös Espanjan maajoukkueessa Luis Enriquen apuvalmentajana. Vuonna 2019 Morenosta tuli maajoukkueen päävalmentaja, kun Luis Enrique vetäytyi päävalmentajan paikalta henkilökohtaisten syiden takia. Hänen palattuaan maajoukkueen päävalmentajaksi loppuvuodesta 2019, Moreno jätti maajoukkueen.
Alkuvaiheet
Vuonna 2003 Moreno pääsi valmentamaan ensimmäistä kertaa ammattilaistasolla, kun hänestä tuli Penya Blaugrana Collblanc päävalmentaja. Hän oli nuorin Espanjassa koskaan valmentajan tittelin saanut valmentaja. Tämän jälkeen hän valmensi muutamia eri espanjalaisseurojen juniorijoukkueita ja edustusjoukkueita Espanjan alemmilla sarjatasoilla.
Espanjan maajoukkue
26. maaliskuuta 2019 Moreno toimi väliaikaisesti maajoukkueen päävalmentajana ottelussa Maltaa vastaan, kun Luis Enrique joutui olemaan poissa henkilökohtaisiin syihin vedoten. Moreno toimi päävalmentajana myös seuraavissa kahdessa ottelussa Färsaaria ja Ruotsia vastaan.
Kolmen ottelun jälkeen Morenon väliaikainen päävalmentajan pesti muuttui pysyväksi, kun Luis Enrique irtisanoutui päävalmentajan tehtävistä vedoten tyttärensä sairauteen. Sopimus ulottui vuoden 2020 EM-kilpailuihin saakka. Kuitenkin vain viisi kuukautta myöhemmin Moreno irtisanotui päävalmentajan tehtävästä ja Luis Enrique palasi tehtävään huolimatta tappiottomien otteluiden putkesta ja varmistuneesta paikasta vuoden 2020 EM-kilpailuihin. Luis Enrique erotti Morenon valmennusryhmästään kokonaan vedoten lojaalisuuden puutteeseen ja liian suureen kunnianhimoon, kun Moreno olisi halunnut valmentaa Espanjaa vielä EM-kilpailuissa.
Monaco
28. joulukuuta 2019 Moreno nimettiin Monacon päävalmentajaksi. Viikkoa myöhemmin hän valmensi joukkueen voittoon Ranskan cupin ottelussa Reimsia vastaan. 12. tammikuuta 2020 ensimmäisessä sarjaottelussa Monaco pelasi 3–3-tasapelin Paris Saint-Germainin kanssa.
Joukkue sijoittui kauden päätteeksi 9. sijalle, jääden ulos europaikoilta, mikä johti Morenon potkuihin 18. heinäkuuta 2020.
Granada
18. kesäkuuta 2021 Moreno nimettiin espanjalaisseura Granadan päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Morenon alaisuudessa Granada juuttui La Ligan putoamiskamppailuun. Lopulta seurajohto erotti Morenon maaliskuussa 2022, kun Granada oli liigassa sijalla 17.
Litteäselkäkilpikonna
Litteäselkäkilpikonna (Natator depressus) on Australian vesillä elävä merikilpikonnalaji. Merikilpikonnaksi se on keskikokoinen. Sen erikoispiirre on litteä kilpi. Litteäselkäkilpikonna on Natator-suvun ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|Nuori litteäselkäkilpikonna rannalla. Litteäselkäkilpikonna on saanut nimensä litteästä kilvestä, joka on väritykseltään oliivinvihreä. Kilpi on sileä ja ohut, mistä johtuen se vahingoittuu helposti. Sen päällä on keratiinikerros, joka suojaa kilpeä ja räpylöitä, mutta ne ovat siitä huolimatta hyvin herkät. Selkäkilven reunat ovat ylöspäin kääntyneet. Kilpi on muodoltaan soikea ja sen alapuoli on vaaleankeltainen. Kilven pituus on 102–125 senttimetriä ja koko kilpikonnan paino on noin 70 kilogrammaa. Naaraat ovat koiraita kookkaampia, mutta koiraiden häntä on pidempi. Pää on pyöreä ja on yleensä kilven tapaan oliivinvihreä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Litteäselkäkilpikonnan levinneisyysalue on paljon suppeampi kuin muilla merikilpikonnilla. Sitä tavataan vain Australian pohjoisosien ja sen lähiympäristön trooppisista vesistä. Niitä liikkuu myös Uuden-Guinean vesillä. Litteäselkäkilpikonnan elinympäristöä ovat sameat ja matalat rannikkovedet, joissa on pehmeä pohja. Niitä elää myös lahdissa lähellä rannikkoa. Litteäselkäkilpikonnat karttavat koralliriuttoja heikon ruumiinrakenteensa vuoksi.
Elintavat
Litteäselkäkilpikonnan elintavat ovat vielä osittain hämärän peitossa. Niiden tiedetään nukkuvan kivien suojissa veden alla, jossa ne voivat olla jopa tunteja ennen kuin niiden tarvitsee käydä pinnalla haukkaamassa happea. Jos kilpikonnat ovat stressaantuneita tai hereillä, ne eivät voi pidättää hengitystä yhtä pitkään kuin muulloin. Litteän kilpensä ja melamaisten eviensä ansiosta litteäselkäkilpikonnat voivat uida jopa 24 kilometrin tuntivauhtia. Litteäselkäkilpikonnien kommunikoinnista ei tiedetä juuri mitään. Ne ovat muiden kilpikonnien tapaan pitkäikäisiä ja voivat elää jopa satavuotiaiksi. Litteäselkäkilpikonnan ravintoa ovat merimakkarat, nilviäiset, meduusat, kalmarit ja katkaravut. Ne syövät kasviravintoa harvoin tai eivät ollenkaan. Kilpikonnat itse ovat suurten haiden, miekkavalaiden ja suistokrokotiilien ravintoa.
Lisääntyminen
Naaraat nousevat munimaan Australian rannoille useimmiten marras-joulukuussa, mutta satunnaisesti ympäri vuoden eri lisääntymisrannoilla. Ne käyvät munimassa useita kertoja lisääntymiskauden aikana. Munia on kerralla noin 50. Munat hautuvat 47–58 päivää, minkä jälkeen poikaset kaivautuvat hiekasta ja kiiruhtavat veteen turvaan maapedoilta. Vastakuoriutuneilla poikasilla on oliivinvihreä kilpi, mutta suomut ovat mustat. Kilven pituus on vain noin 6 senttiä ja paino 43 grammaa. Lisääntymiskykyisiksi ne tulevat arviolta 10-vuotiaina. Litteäselkäkilpikonnien, kuten muidenkin merikilpikonnien, varhaisvuosien elinvaiheet tunnetaan huonosti.
Nadikdik
Nadikdik eli Knox on atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se koostuu 18 saaresta ja sijaitsee Ratakin saariketjussa. Atollilla ei ole ihmisasutusta.
Maamarsalkka
thumb|Maamarsalkka [[Johan August von Born maamarsalkansauvan kanssa. Albert Edelfeltin maalaus.]] Maamarsalkka oli vuodesta 1627 alkaen Ruotsin säätyvaltiopäivillä aatelissäädyn puheenjohtajasta käytetty nimitys.
Perinne jatkui Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivillä, jossa maamarsalkan nimitti Suomen suuriruhtinas eli Venäjän keisari. Vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen mukaan oli lisäksi nimitettävä erityinen varamaamarsalkka. Maamarsalkka johti valtiopäivämiesten kulkuetta valtiopäivien avajais- ja päättäjäisseremonioissa sekä tarvittaessa puhetta valtiopäivien yhteisistunnossa eli plenum plenorumissa.
Maamarsalkan tehtävä poistui käytöstä säätyvaltiopäivien lakkauttamisen myötä Ruotsissa vuonna 1866 ja Suomessa vuonna 1906. Virossa Liivinmaan ja Saarenmaan ritarihuoneilla oli omat maamarsalkat aina vuoteen 1920, jolloin Viron maakuntien ritarihuoneet lakkautettiin.
Maamarsalkansauva
Maamarsalkan tärkein arvomerkki oli pitkä maamarsalkansauva. Ruotsin ritarihuoneella maamarsalkansauvoja oli kaksi, kultaseppä Herman Kopmanin valmistama vuodelta 1643 ja kreivi Arvid Hornin lahjoittama vuodelta 1727. Suomen ritarihuoneella oli yksi maamarsalkansauva, joka valmistettiin vuonna 1809 Porvoon valtiopäiviä varten ja oli käytössä säätyvaltiopäivätoiminnan loppuun saakka.
Ruotsin valtiopäivät
Lähde:
Lähteet
Landmarschall Maamarssal Ландмаршал
Megavisa
Megavisa oli suomalainen Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3:lla vuosina 1991–1995 esitetty Jukka-Pekka Palon ja Marika Saukkosen juontama tietokilpailu.
Ohjelmaformaatin esikuvia olivat BBC:n Bob’s Full House ja yhdysvaltalainen Trump Card. Kilpailun erikoisuus aikoinaan oli bingon tapainen kotipeli, jossa ruudukon täyteen saatuaan saattoi soittaa ohjelman toimitukseen. Nopein voitti palkinnon.
Kirjalito julkaisi ohjelmasta oheistuotteena Megavisa-nimisen lautapelin.
Jay Chamberlain
Jay Chamberlain (29. joulukuuta 1925 Los Angeles, Kalifornia - 1. elokuuta, 2001 ) oli yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Formula 1 -kilpailuun, ja hän pääsi kilpailuun ensimmäisen ja ainoan kerran Britannian GP:ssä 1962. Hän ei saanut ainuttakaan MM-pistettä urallaan.
Ródos (kaupunki)
Ródos on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ródoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ρόδου, Dimotikí Enótita Ródou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ródoksen saarella, Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 50 636 ja varsinaisen Ródoksen kaupungin väkiluku 49 541 (vuonna 2011). Ródoksen kaupunki on Ródoksen saaren pääkaupunki sekä Ródoksen kunnan kuntakeskus. Se on myös Dodekanesian saariryhmän perinteinen keskuskaupunki ja toimi lakkautetun Dodekanesian prefektuurin pääkaupunkina.
Ródoksen kaupunki perustettiin antiikin aikana. Antiikin Rhodoksessa sijaitsi yksi maailman seitsemästä ihmeestä, Rodoksen kolossi. Johanniittain ritarikunnan rakentama linnoitettu Ródoksen vanhakaupunki kuuluu Välimeren alueen parhaiten säilyneisiin keskiaikaisiin kaupunkeihin. Unesco liitti Rodoksen keskiaikaisen kaupungin maailmanperintöluetteloon vuonna 1988.
Ródos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä uudeksi Ródoksen kunnaksi yhdessä Afántoun, Archángeloksen, Attávyroksen, Ialysóksen, Kallithéan, Kámeiroksen, Líndoksen, Nótia Ródoksen ja Petaloúdeen kanssa.
Antiikin Rhodos
pienoiskuva|vasen|[[Apollonin temppeli (Rhodos)|Apollonin temppelin raunioita kaupungin akropoliilla.]]
Uusi Rhodoksen kaupunki kukoisti erityisesti hellenistisellä kaudella, kun taas Kameiros ja Ialysos pitkälti syrjäytyivät. Rhodoksen kaupungissa otettiin käyttöön miletoslaisen arkkitehti Hippodamoksen suunnittelema ruutukaava. Yhä nykyäänkin useat sekä vanhan- että uudenkaupungin pääkaduista noudattelevat tätä ruutukaavaa. Kaupungissa sijaitsi suuri Helios-jumalan patsas, joka tunnetaan Rhodoksen kolossina. Se luettiin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä. Patsas ei ole säilynyt nykyaikaan, eikä sen sijaintipaikkaa tunneta. Aiemmin sen esitettiin usein seisseen sataman suulla hajareisin, mutta todellisuudessa näin ei ollut.
Antiikin Rhodoksen kaupungin jäänteitä on nähtävillä erityisesti kaupungin akropoliilla eli yläkaupungin kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin myös nimellä Monte Smith. Se sijaitsee nykyisen keskustan länsipuolella noin kaksi kilometriä kaupunginmuurista. Akropoliin arkeologisella alueella sijaitsevat muun muassa Apollonin temppelin, Rhodoksen stadionin sekä Odeionin rauniot, jotka ovat peräisin kaupungin kukoistuskaudelta 200–100-luvuilta eaa. Vanhassakaupungissa sijaitsevat muun muassa Afroditen temppelin rauniot, jotka ovat 200-luvulta eaa.
Keskiaikainen vanhakaupunki
pienoiskuva|Ródoksen vanhankaupungin muuria ja Suurmestarin palatsi. pienoiskuva|Ritarien katu (Odós Ippotón) vanhankaupungin Collachiumissa.
Ródoksen kaupunki taantui keskiajalle tultaessa, mutta säilyi olemassa. Se nousi uuteen kukoistukseen, kun Johanniittain ritarikunta saapui saarelle vuonna 1309 ja teki kaupungista keskuspaikkansa. Kaupungin vanhakaupunki on vanhimmilta osiltaan peräisin tuolta ajalta. Kaupunkiin rakennettiin muun muassa ritarikunnan Suurmestarin palatsi. Kaupungin ympärille rakennettiin neljä kilometriä pitkä linnoitusmuuri. Muurit ovat yhä nykyisinkin alkuperäisessä asussaan yhtä porttia, joka rakennettiin 1900-luvulla, lukuun ottamatta. Italialaiskauden aikana, vuonna 1924, portteihin tehtiin muutoksia, että niistä mahtui kulkemaan autoilla.
Ritarikortteli Collachium
Johanniittain ritarikunnan hallinto- ja asuintilat sijaitsivat Collachiumissa, vanhankaupungin pohjoisosassa. Sen tärkein rakennus oli ritarikunnan päämaja, Suurmestarin palatsi. Lisäksi jokaisella ritarikunnan kansallisuudella oli Collachiumissa omat talonsa. Collachiumin läheisyydessä sijaitsee Plateía Sýmis -aukio, jossa sijaitsevat Afroditen temppelin rauniot. Temppelin raunioiden takana sijaitsee Plateía Argyrokástrou -aukio, jonka laidalla sijaitsee 1500-luvulla valmistunut Auvergnen talo. Auvergne oli yksi ritarikunnan kansallisuuksista. Aukiolla on myös 1300-luvulta peräisin oleva rakennus, Armeria, joka todennäköisesti toimi ritarikunnan ensimmäisenä sairaalana. Sittemmin rakennuksessa säilytettiin aseita ja nykyisin rakennuksessa toimivat koristetaiteen museo sekä Dodekanesian arkeologisen instituution arkisto.
Vanhankaupungin Plateía Musiou -aukiolla sijaitsee Englannin talo, joka alun perin rakennettiin 1400-luvulla, mutta rakennettiin uudelleen italialaiskaudella. Myös Englanti oli yksi ritarikunnan kansallisuuksista. Aukiolla on myös Ródoksen arkeologinen museo, alun perin johanniittain sairaala, sekä esimerkiksi Panagía tou Kástrou -kirkko, jonka rakennustyöt aloitettiin bysanttilaisella kaudella, mutta valmiiksi kirkko tuli johanniittain kaudella. Kirkko oli alun perin roomalaiskatolinen, mutta osmanien otettua saari haltuunsa, tehtiin rakennuksesta moskeija. Nykyisin kirkossa toimii jälkibysanttilaisen kauden uskonnollisen taiteen museo. Ritarikunnan taloista Italian, Ranskan, Espanjan ja Provencen talot sijaitsevat Odós Ippotón -kadun eli Ritarien kadun varrella, joka lukeutuu maailman parhaiten säilyneiden keskiaikaisten katujen joukkoon.
Chóra
pienoiskuva|vasen|[[Mustafa Paššan moskeija ja hamam.]] pienoiskuva|vasen|Néa Agorá eli uusi markkinapaikka.
Collachiumin eteläpuolella sijaitsee Chóra eli Burg, jossa sijaitsevat juutalainen ja turkkilainen kortteli. Osmanien valtakunta sai Ródoksen saaren haltuunsa vuonna 1522 piirityksen jälkeen. Vain osmanit ja juutalaiset saivat tämän jälkeen asua muurien sisäpuolella. Osmanikaudella vanhaankaupunkiin rakennettiin basaari ja kirkot muutettiin moskeijoiksi. Ródoksen siirtymistä osmanien haltuun juhlistettiin rakentamalla Suleimanin moskeija, joka valmistui vuonna 1523. Odós Ippodámou -kadulle valmistui vuonna 1794 Ahmet Hamuzin kirjasto, jossa on persian- ja arabiankielisiä käsikirjoituksia sekä 1400- ja 1500-luvulta peräisin olevia käsin kirjoitettuja Koraaneita. Turkkilaisen korttelin Plateía Aríonos -aukiolla sijaitsee Mustafa Paššan moskeija sekä Mustafa Paššan hamam.
Odós Sokrátous -kadun (Sokrateen katu) päässä sijaitsee Plateía Ippokrátous eli Hippokrateen aukio, jonka keskellä on Sintrivanin suihkukaivo pienine minareetteineen. Aukion laidalla on myös Castellanía-rakennus, joka toimi johanniittain pörssinä ja oikeustalona. Nykyään rakennuksessa toimivat kaupunginarkisto ja -kirjasto.
Ródoksen vanhankaupungin juutalaiskortteli sijaitsee turkkilaiskorttelista itään. Juutalaiskorttelin Plateía Evraíon Martýron -aukio (Juutalaisten marttyyrien aukio) sai nimensä siitä, kun saksalaissotilaat veivät Ródokselta ja läheiseltä Kosin saarelta vuonna 1944 yhteensä juutalaista Auschwitzin keskitysleirille. Aukiolla sijaitsevat esimerkiksi arkkipiispan palatsi ja johanniittain entinen merivoimien päämaja. Juutalaiskorttelin Odós Dosiádou -kadun varressa sijaitsee 1500-luvulla valmistunut Kahal Shalomin synagoga.
Uusi kaupunki
pienoiskuva|[[Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko (Ródos)|Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko.]] pienoiskuva|Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) linnake ja peuraveistokset Mandrákin sataman suulla.
Osmanien valtakaudella kreikkalaiset eivät saaneet asua vanhassakaupungissa, vaan he joutuivat asumaan muurien toisella puolella, ”uudessa kaupungissa”. Dodekanesian italialaiskaudella 1900-luvun alkupuoliskolla kaupunkiin rakennettiin uudenaikaisia toimisto- ja hallintorakennuksia sekä kirkkoja. Aluksi rakennukset edustivat Art decoa, jossa oli itämaisia vaikutteita. Myöhemmin rakennetut rakennukset edustavat pelkistetympää uusklassismia.
Uuden kaupungin itäpuolella sijaitsee Mandrákin satama, jonka muurilla on kolmen tuulimyllyn rauniot sekä Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaoksen) linnake samannimisine kappeleineen. Linnake toimii nykyään majakkana. Mandrákin sataman kupeessa sijaitsee Néa Agorá -niminen uusi kauppahalli, jonka italialaiset rakensivat vanhan tilalle. Néa Agorán läheisyydessä sijaitsevat Ródoksen kaupungin kaksi linja-autoasemaa. Mandrákin sataman suulla on nykyisin kaksi pylväiden päässä olevaa pronssiveistosta, joista toinen esittää uros- ja toinen naaraspeuraa.
Sataman suun läheisyydessä sijaitsee Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko. Lähellä sijaitsevat myös italialaiskaudella valmistuneet kaupungintalo, kansallisteatteri ja kuvernöörin palatsi. Kansallisteatterin pohjoispuolella sijaitsee Murad Reisin moskeija ja moskeijan takana puolestaan Éllin uimaranta. Italialaiskaudella valmistui saaren pohjoisimpaan kärkeen myös yleisöakvaario, jossa on esillä muun muassa Ródoksen saaren rannikoiden kotoperäisiä lajeja.