cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Englannin talonpoikaiskapina
Ensimmäiset protestit
Kesäkuussa 1381 kentiläiset kapinalliset marssivat Wat Tylerin johdolla Lontooseen liittyäkseen essexiläisten osastoon. Kun kentiläiset saapuivat Lontoon Blackheathiin 12. kesäkuuta, lollardilainen luopiopappi John Ball piti saarnan, joka rohkaisi kapinallisia. Seuraavana päivänä saarnan innoittamat kapinalliset ylittivät kaupungin keskustaan vievän London Bridge -sillan. Sillä aikaa “Essexin miehet” olivat kokoontuneet Jack Straw'n johdolla Great Baddow'hin ja marssineet Lontooseen, jossa he saapuivat Stepneyyn. Täysimittaisen kahakan sijaan vain tiettyihin kiinteistöihin hyökättiin systemaattisesti, joista monet liittyivät Juhana Gentiin tai Johanniittain ritarikuntaan. Kesäkuun 14. päivänä kapinallisten sanotaan tavanneen itsensä nuoren kuninkaan ja esittäneen hänelle Wallingfordin Rikhardin johtamana sarjan vaatimuksia, joihin kuului muun muassa joidenkin epäsuosittujen ministerien erottaminen ja maaorjuuden lakkauttaminen. Yksi talonpoikien kiehtovimmista vaatimuksista oli se, että “kuningaskunnassa ei pitäisi olla muuta lakia kuin Winchesterin laki”. Se saattaa viitata Winchesterin säädöskokoelman (1251) säädöksiin, joskin sen toisinaan katsotaan viittaavan kuningas Alfred Suuren oikeudenmukaisempiin aikoihin, jolloin Winchester oli Englannin pääkaupunki.
Lontoon Towerin valtaus
Samaan aikaan joukko kapinallisia valtasi Lontoon Towerin äkkirynnäköllä, ja teloitti oikopäätä siellä piileskelevät, mukaan lukien lordikansleri Sudburyn, Canterburyn arkkipiispan, valtion rahastonhoitajan Robert Halesin, Englannin Johanniittain ritarikunnan suurmestarin. Juhana Gentin Savoyn palatsi oli yksi kapinallisten Lontoossa tuhoamista rakennuksista.
Smithfield
Seuraavana päivänä Smithfieldissä järjestettiin lisäneuvottelut kuninkaan kanssa, mutta tällä kertaa tapaaminen ei mennyt suunnitelmien mukaan. Kuninkaan kronikoitsijoiden mukaan Tyler käyttäytyi erittäin riidanhaluisesti, laskeutui hevosensa selästä ja vaati juotavaa erittäin töykeästi. Seurauksena olleessa väittelyssä Tyler (muka) veti esiin tikarinsa, ja William Walworth, Lontoon ylipormestari, paljasti miekkansa ja hyökkäsi Tylerin kimppuun, haavoittaen häntä kuolettavasti niskaan. Sir John Cavendish, yksi kuninkaan ritareista, veti esiin miekkansa, ja lävisti sillä Tylerin mahan, tappaen hänet lähes välittömästi. Nähdessään hänet kuninkaan saattueen ympäröimänä kapinallisarmeija oli kuohuksissa, mutta kuningas Rikhard tarttui tilaisuuteen, ratsasti esiin ja huusi: “Teillä ei ole muuta johtajaa kuin minä”, lause jonka hän jätti tarkoituksella monitulkintaiseksi tilanteen laukaisemiseksi. Hän lupasi kapinallisille kaiken olevan hyvin, että Tyler oli lyöty ritariksi, ja että heidän vaatimuksiinsa suostuttaisiin — mutta kapinallisten tuli mennä St John's Fieldsin pelloille, jossa Wat Tyler tapaisi heidät. Kapinalliset suostuivat tähän, mutta kuningas rikkoi lupauksensa. Ylimykset järjestäytyivät nopeasti uudelleen pikaisesti kootun, 7000-miehisen miliisijoukon avulla, ja suurin osa kapinallisjohtajista otettiin kiinni ja teloitettiin, mukaan luettuna John Ball ja Jack Straw, joka mestattiin. Kapinan epäonnistuttua kuninkaan myönnytykset kumottiin, ja kapinoinnissa mukana olleet kiiruhtivat sanomaan itsensä irti tapahtumista.
Talonpoikaiskapina Lontoon ulkopuolella
Vaikka tärkeimmät asiat tapahtuivat pääkaupungissa, väkivaltaisuuksia esiintyi ympäri maata, eritoten East Angliassa.
Norfolk
Kapinan alettua 14. heinäkuuta se levisi pian Norfolkin kreivikuntaan. Siellä kapinalliset nujerrettiin Norwichin piispa Henry le Despenserin johdolla North Walshamin taistelussa kesäkuun 25. tai 26. päivä, kun kapinan paikallinen johtaja Geoffrey Litster otettiin kiinni ja teloitettiin.
Yhteenveto
Vaikka kapina ei onnistunutkaan tavoitteessaan, se näytti aatelisille että talonpojat olivat tyytymättömiä ja kykeneviä aiheuttamaan tuhoa. Pitemmällä aikavälillä katsottuna kapina auttoi radikaalin perinteen muodostumisessa brittiläisessä politiikassa. Kapinan jälkeen henkiveroa ei enää kerätty, joskin Englannin hallitukset jatkoivat samankaltaisten verojen keräämistä 1600-luvulle asti. 600 vuotta myöhemmin voimaan tullut tasasummavero tunnettiin yleisesti henkiverona, etenkin sen vastustajien keskuudessa.
L.A. Law
L.A. Law on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu draamasarja, joka sijoittui kuvitteelliseen Los Angelesissa sijaitsevaan asianajotoimistoon. Sarjaa tehtiin kahdeksan kautta, vuodesta 1986 vuoteen 1994. Se oli yksi 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun suosituimmista televisiosarjoista Yhdysvalloissa. Sarjan luojat ovat Steven Bochco (hänen muita sarjojaan ovat Hill Street Blues ja NYPD Blue) ja lakimies Terry Louise Fisher. Sarjan tunnusmusiikin sävelsi Mike Post.
Sarjassa käsiteltiin muun muassa seuraavia aiheita: AIDS, seksuaalisuus, kuolemantuomio ja rotumellakat.
L.A. Law voitti useita palkintoja, kuten Emmy-palkinnot 1987, 1989, 1990 ja 1991. Kaudella 1988–1989 yhdeksän sarjan näyttelijää oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Kuitenkin vain Larry Drake voitti (paras miessivuosan esittäjä).
Näyttelijät
Alkuperäiset näyttelijät:
Myöhemmin mukaan tulleita:
Huovintie
Huovintie on Satakunnassa ja Varsinais-Suomessa kulkeva historiallinen maantie. Se on yhdessä Hämeen Härkätien kanssa Suomen vanhimpia maanteitä. Huovintien arvellaan olevan peräisin jo esihistorialliselta ajalta 800-luvulta, jolloin sitä käytettiin erä- ja kaupparetkillä. Se yhdisti alun perin keskenään Kokemäenjoen suun sekä Pyhäjärven seudun ja Aurajoen latvan asutusalueet.
Nimityksenä Huovintie on kansanomainen, eikä sitä ole käytetty virallisissa asiakirjoissa. Keskiajalta lähtien tie oli osa Turusta Ulvilan kautta Pohjanmaalle johtanutta maantietä.
Reitti
Tien alkuperäinen päätepiste on ollut nykyisten Harjavallan ja Nakkilan kuntien rajalla sijainnut Lammaistenkoski, jonne Köyliönjärveltä lähtenyt helppokulkuista harjumaastoa seuraava reitti päättyi.
Keskiajalla Ulvilan kaupungin perustamisen jälkeen Huovintie alkoi Ulvilan kirkolta Kokemäenjoen pohjoispuolella. Sieltä se jatkoi joen pohjoisrantaa seuraten kohti Nakkilaa. Joen ylitys tapahtui Haistilan lauttarannan kohdalla. Haistilan ja Ravanin välisestä ylityspaikasta on mainintoja jo keskiajalta ja 1600-luvulta lähtien Haistilassa oli lautta.
Nakkilasta tie johtaa Lammaistenkoskelle Harjavallan Torttilaan, jossa siitä erkaantuu jokea seuraava Ylä-Satakuntaan kulkeva reitti. Torttilassa Huovintie kääntyy pois jokivarresta ja jatkaa Hiittenharjun sekä Kokemäen Järilänharjun ja Koomankankaan kautta Köyliöön. Siellä se kohtaa Kokemäeltä Turkuun johtavan keskiaikaisen pyhiinvaellusreitin, Pyhän Henrikin tien.
Köyliönjärven ikivanhasta kulttuurimaisemasta Huovintie jatkaa kohti Varsinais-Suomea ja Oripäätä, kulkien Säkylänharjun ja Virttaankankaan kautta pitkin Säkylän–Mellilän harjujaksoa. Oripäässä Huovintiestä erkanee Turkuun johtava vanha maantie, jota Varsinais-Suomessa on kutsuttu Varkaantieksi. Pöytyän, Marttilan ja Loimaan rajalla Huovintie ohittaa Karinaisten Rahkiolla sijaitsevan Parravahan rajakiven ja Tl Koskella sijaitsevan Hevonlinnan harjun ja sen päätepiste on Turun läänin Koskella, jossa se kulkee Isosorvaston kylän Urmaankulman kulmakunnan kautta ja yhtyy Hämeenlinnasta Turkuun johtavaan Hämeen Härkätiehen.
1640-luvulla perustettiin Turun ja Pohjanmaan välinen postilinja, joka kulki Huovintietä pitkin Oripään ja Harjavallan välisen osuuden. Se ei kuitenkaan ollut toiminnassa pitkään, sillä jo 1680-luvulla valmistui Pohjanlahden rantatie, jolle postilinja siirrettiin. Uudelle tielle siirtyi myös Porin ja Turun välinen liikenne. Tämä johti Huovintien näivettymiseen paikallistieksi.
Huovintien keskiaikaiseen linjaukseen tehtiin muutoksia 1700-luvun loppupuolella. Silloin se muun muassa oikaistiin Friitalan kohdalla kulkemaan joen eteläpuolelle Ulvilan ja Nakkilan väliä. Toinen merkittävä muutos oli tien siirtäminen Köyliönjärven länsirannalle. 1800-luvulla rakennettiin uusia paikallisteitä asutuskeskusten välille ja näin ylhäällä harjuilla kulkeva vanha tie jäi vähitellen lähes kokonaan käyttämättömäksi.
Museotie
thumb|Huovintien museotienä olevaa osuutta Yttilässä. Huovintien Köyliössä oleva noin 9,5 kilometrin mittainen osuus on otettu Tielaitoksen museotieksi vuonna 1998. Museotieosuus on maantiellä 2131 oleva Järvenpään kylän ja Yttilän koulun välinen osuus.
Tien nykytila
Nykyään Huovintien vanha linjaus on parhaiten nähtävissä taajamien välisessä harjumaastossa. Ulvilan ja Harjavallan välillä tie on pitkälti jäänyt asutuksen, teollisuuden sekä uudempien teiden ja rautatien alle. Hiittenharjulta Huovintie johtaa alkuperäistä linjaustaan myöten Kokemäen Koomankankaalle. Säkylänharjulla se on suurimmaksi osaksi kadonnut alueella risteilevien polkujen sekaan. Varsinais-Suomessa Oripään ja Koski Tl:n välisellä osuudella Huovintie on edelleen nähtävissä kapeana hiekkatienä.
Huovintie kuuluu nykyään Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Mariana Pajón
Mariana Pajón Londoño (s. 10. lokakuuta 1991 Medellín) on kolumbialainen BMX-pyöräilyn olympiavoittaja ja maailmanmestari. Pajón on 158 senttimetriä pitkä ja painaa 50 kilogrammaa.
Pajón toimi Kolumbian lipunkantajana vuoden 2012 kesäolympialaisten avajaisissa Lontoossa. Itse kisoista hän saavutti kultamitalin. Hän voitti olympiakultaa myös Rio de Janeirossa 2016, ja Tokion olympialaisissa hän sai kilpa-ajon hopeaa. MM-kilpailuista Pajónilla on kuusi kultaa ja neljä pronssia. Pan-Amerikan kisoista hänellä on kaksi kultaa (vuosilta 2011 ja 2019). Pajónilla on myös kolme nuorten MM-kultaa ja kaksi kultaa Keski-Amerikan ja Karibian kisoista.
Pajón on saanut lempinimen Queen of BMX.
152 mm haupitsi M1910
152 mm haupitsi M1910 eli oikeammin 6 dm polevaja gaubitsa sistemy Schneidera oli ranskalaisen Schneiderin suunnittelema raskas haupitsi, jota valmistettiin lisenssillä Keisarillisella Venäjällä. Haupitseja käytettiin sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa. Haupitsi oli käytössä myös Suomessa, jossa sen nimikkeenä oli 152 H/10.
Tausta
Keisarillinen Venäjä ryhtyi uusimaan tappiollisen Venäjän–Japanin sodan (1904–1905) jälkeen tykkikalustoaan. Aluksi uutta kalustoa ostettiin mm. Saksasta, Japanista ja Englannista, mutta omaa tuotantoa haluttiin myös kehittää. Tykistön kannalta erittäin merkittäväksi muodostui Venäjän ja Ranskan yksityisen aseteollisuuden yhteistyö, joka konkretisoitui ranskalaisen Schneiderin ja venäläisen Putilovin asetehtaiden välillä tehtyyn sopimukseen vuonna 1907. Schneider suunnitteli Venäjälle joukon tykkejä, joista yksi raskas haupitsi oli venäläiseltä nimikkeeltään 6 dm polevaja gaubitsa sistemy Schneidera.
Schneider sovelsi haupitsiin aikaisemmin Venäjälle suunnittelemansa ''107 mm pushka obr. 1910 g.'' -kanuunan (suomalaiselta nimikkeeltään 107 K/10) ratkaisuja. Schneider valmisti aluksi muutaman prototyypin Ranskassa, mutta loput tykeistä valmistettiin lisenssillä Venäjällä Putilovin ja Permin asetehtaissa.
Rakenne ja ampumatarvikkeet
Haupitsin rakenne oli aikakaudelleen tavanomainen. Siinä oli suora palkkilavetti, jossa oli keskellä aukko kehtoa ja perääntyvää putkea varten, sekä teräsvanteiset puupuolapyörät. Lukko oli tyypiltään kierrelukko, ja haupitsissa käytettiin nelipanoksisia kartussilaukauksia (tykkiin ladattiin ensin ammus, ja sen perään kartussihylsy, jossa on ruutipussit ja nalli). Putken alla olevassa kehdossa oli joustolaite, johon oli sijoitettuna hydraulinen hidastin ja pneumaattinen palautin. Haupitsia voitiin vetää sekä hevosilla että moottoriajoneuvolla.
pienoiskuva|vasen|300px|[[Suomen Tykistömuseon 152 H/10 takaa. Tämä tykki on valmistettu Permin asetehtailla vuonna 1917.]] Tykin sivusuuntausala oli palkkilavetin takia hyvin kapea (± 3 astetta). Korkeussuuntausala oli −1–42 astetta. Suomessa haupitsissa käytettiin vain sirpalekranaatteja. Tällainen ammus painoi 43,5 kg ja lensi noin kahdeksan kilometrin päähän. Tosin vuodelta 1925 peräisin olevan manuaalin mukaan haupitsilla voidaan ampua myös tiettyjä 152 mm Canet -rannikkotykin sirpaleammuksia.
Käyttö
Suomen sisällissodassa vuonna 1918 valkoiset saivat sotasaaliikseen yhteensä yhdeksän 152 H/10 -haupitsia. Näistä neljä saatiin Viipurista ja loput Helsingistä. Tykeistä kahdeksan oli käyttökelpoisia, mutta niitä ei käytetty sisällissodassa. Talvisotaan saakka haupitsit olivat ensin Raskaan Tykistörykmentin ja sitten Kenttätykistörykmentti 4:n (KTR 4) yhden patterin koulutuskalustona.
Talvisodassa tykit olivat Vaasassa perustetun Raskas patteristo 4:n kahdella patterilla. Patteristo tuki suomalaisten joukkojen puolustusta Karjalankannaksen itäosassa Mannerheim-linjalla Taipaleen sektorilla. Jatkosodassa tykit kuuluivat Raskas patteristo 30:lle, joka oli 11. divisioonaan oma patteristo. Patteriston yksi patteri ampui haupitseilla jonkin aikaa vuonna 1941, kunnes tykit poistettiin aktiivikäytöstä loppuun ammuttuina (ainakaan 15.10.1941 patteriston kalustona ei niitä enää ollut ). Lisäksi yksi haupitsi oli Maasotakoululla harjoitustykkinä. Huonosta kunnostaan huolimatta näitä Suomen kenttätykistön vanhimpia raskaita haupitseja säilytettiin varastoituna vuoteen 1966 saakka, jolloin seitsemän jäljellä olevaa viimein hylättiin.
Vertailu
Ranskan tykistökomitea kokoontui 1874 tarkastellen Ranskan-Preussin sodan tuloksia, ja päätyi siihen, että Ranskaan tarvitaan raskas haupitsi, noin 140 mm:n - 160 mm:n. Tämän tuloksena kehitettiin 155 mm:n kaliiperi raskaille haupitseille. Ensimmäinen tämän tyypin kenttätykki kehitettiin 1877. Tulinopeus, ampumakulmat ja ammusten kantama kehittyivät haupitsityyppi haupitsityypiltä ensimmäisen maailmansodan loppupuolelle saakka.
''Haupitsi on verrattain lyhytpiippuinen tykki. Tykinputken suhteellinen pituus ilmaistaan siten, että putken pituus jaetaan väljyydellä eli kaliiperilla, mikä on tykinputken sisähalkaisija. Vajaa 20 mm:ä väljien aseiden piippuihin viitataan sanalla piippu, ja sitä väljempiin tykeissä sanalla putki. Vajaa 20 mm:ä väljät aseet ovat usein konekiväärejä, eivät tykkejä nykymielessä. Kantama tarkoittaa ammuksen kantaamaa, tykkitulen ulottuvuutta kilometreissä. Kulmat tarkoittavat alakulmaa, sitä, miten alaviistoon tykillä voi ampua ja yläkulmaa, miten yläviistoon tykillä voi ampua. Tulinopeus tarkoittaa sitä, miten monta laukausta tykillä voidaan ampua minuutissa. Massa tarkoittaa koko tykin massaa. Ammuksen massa tarkoittaa tykistökranaatin massaa. Vuosi tarkoittaa tässä ranskalaista suunnitteluvuotta tai lisenssivuotta Venäjällä. Suomen puolustusvoimissa tykkejä ei ole merkitty eikä merkitä suunnitteluvuoden eikä valmistusvuoden mukaan, vaan sen vuoden mukaan, kun ne on otettu SUomen puolustusvoimien käyttöön.''
OneCoin
thumb|Onecoin-logo Sofia, Bulgaria. OneCoin on dubailaisen OneCoin Ltd- sekä belizeläisen OneLife Network Ltd -nimisten offshore-yritysten alla toimiva, Bulgariasta johdettu kryptovaluuttaa esittävä pyramidihuijaus. Lähes 25 000 suomalaista on ollut osallisena OneCoin-pyramidihuijauksessa ja sijoittanut siihen jopa 40 miljoonaa euroa.
OneCoinin kahden ensimmäisen toimintavuoden aikana lähes 25 000 suomalaista sijoitti rahojaan OneCoiniin. Vuoteen 2016 mennessä suomalaisten sijoittama rahasumma oli noin 40 miljoonaa euroa.
Toiminta
OneCoin Ltd -yhtiön perustaja on bulgarialainen Ruja Ignatova, (s. 30. toukokuuta 1980 ). Ignatova on ollut kateissa lokakuusta 2017 lähtien. Hän katosi mukanaan ainakin 500 miljoonan dollarin varat. Ignatova on yksi FBI:n ja Europolin kymmenestä etsityimmistä henkilöistä. Häntä koskevista tiedoista on luvattu 100 000 dollarin palkkio.
Iganatovan kadottua OneCoinia alkoi johtaa hänen veljensä Konstantin Ignatov. Konstantin Ignatov pidätettiin maaliskuussa 2019. Marraskuussa 2019 Konstantin Ignatov myönsi OneCoinin olleen huijaus.
Viranomaisten toimia
Bulgarian Sofiassa paikalliset viranomaiset järjestivät 19. tammikuuta 2018 OneCoinin toimiston ratsian. Apuna ratsiassa oli myös Saksan viranomaisia sekä Europol. OneCoinin toimiston lisäksi poliisi ratsasi useita OneCoiniin kytköksissä olevia yrityksiä. OneCoinin palvelimet ja muuta materiaalia takavarikoitiin sekä ainakin 50 ihmistä kuulusteltiin asian osalta. Pyyntö ratsialle tuli Saksan viranomaisilta, jossa OneCoin on ollut liiketoimintakiellossa jo 27. huhtikuuta 2017 lähtien.
Belizen kansainvälinen finanssivalvonta (IFSC) julkaisi 29. toukokuuta 2017 varoituksen OneLife Network Ltd -yhtiöstä kertoen, että se on toiminut laittomasti ilman asianmukaisia finanssialan lisenssejä ja sen kaikki laiton liiketoiminta on keskeytettävä. Helmikuussa 2017 Saksan finanssivalvonta, BaFin, käynnisti tutkinnan OneCoinista. Huhtikuussa 2017 he jäädyttivät 29 miljoonan euron varat, jotka olivat sijoitettu OneCoiniin liittyviin yrityksiin. 27. huhtikuuta 2017 BaFin kielsi OneCoin-kryptovaluutan käyttämisen ja asetti yritykset OneCoin Ltd, OneLife Network Ltd ja One Network Services Ltd liiketoimintakieltoon Saksassa.
23. huhtikuuta 18 OneCoin-rekrytilaisuuden järjestäjää pidätettiin Intiassa osallisuudesta laittomaan pyramidipeliin. OneCoinin kauppaaminen ja promootiotoiminnat ovat asetettu pannaan myös muun muassa Italiassa. 30. syyskuuta 2015 Bulgarian pankkivalvontaviranomainen FSC (Financial Supervision Commission) varoitti uusien kryptovaluuttojen potentiaalisesta riskistä käyttäen OneCoinia esimerkkinä.
Suomessa muun muassa tietokirjailija Petteri Järvinen on arvioinut yhtiön olevan pyramidihuijaus.
OneCoin Suomessa
OneCoinin toiminnassa on näkyvästi ollut mukana suomalaisia, muun muassa sitä eri maissa markkinoiva Kari Wahlroos sekä Suomen maajohtajan tittelillä edustava Tommi Vuorinen. Wahlroos on tienannut OneCoinia markkinoimalla useita miljoonia euroja vuodessa. Vuoden 2016 alkupuolella OneCoin sanoi toiminnassaan olevan mukana yli 17 000 suomalaista.
Vuoden 2015 keväällä poliisihallituksen alainen arpajaishallinto teki OneCoinista tutkintapyynnön keskusrikospoliisille, koska se epäili sitä pyramidihuijaukseksi, eli sen toiminta perustuu myöhemmin mukaan liittyvien suorittamiin maksuihin, eikä niinkään toiminnan tuottoon. Poliisihallitus kertoo monen kansalaisen olleen yhteydessä poliisiin OneCoinin takia. Keskusrikospoliisi teki syksyllä 2015 päätöksen, että OneCoinin toiminnasta Suomessa ei ole edellytyksiä aloittaa esitutkintaa.
Keskusrikospoliisi kehotti tiedotteessaan erityiseen varovaisuuteen tämänkaltaisten palveluiden hankinnassa. Poliisin mukaan yhtiön pankkitilille on Suomesta maksettu huomattavia summia koulutuspaketeista. Keskusrikospoliisin käsityksen mukaan lupaukset ylisuurista tuotto-odotuksista eivät ole realistisia.
Pohjanmaan poliisilaitos aloitti kesällä 2017 rikostutkinnan Onecoiniin liittyvien talousrikosten osalta. Taustalla on useita rikosilmoituksia, joita on tehty vuonna 2017. Verovirasto on yksi rikosilmoitusten tekijöistä.
Neljää suomalaista epäillään veropetoksista ja yhtä heistä myös rahanpesusta.
Tietokirjailija Petteri Järvinen julkaisi aiheesta vuonna 2020 kirjan OneCoin – suuri bittirahahuijaus. Hänen mukaansa kyseessä on uhrimäärältään mahdollisesti Suomen kaikkien aikojen suurin huijaus, jonka uhreja on arviolta jopa 30 000. Järvinen luonnehtii Kari Wahlroosia ja Tommi Vuorista karismaattisiksi ja manipulointikykyisiksi puhujiksi.
Kauppapaikat: 30 %
OneCoin ilmoitti uutissivustollaan 12. lokakuuta 2015, että ”OneCoin-kauppapaikat aukeavat, kun 30 prosenttia OneCoineista on louhittu”. Tällöin OneCoineista oli louhittu 16 prosenttia. Saman julkisti maajohtajan tittelillä edustava Tommi Vuorinen, joka myös lupasi, että ”kesään 2016 mennessä kauppoja on vähintään 50 000.” 1. helmikuuta 2016 ilmoitettiin, että ”OneCoin-kolikoita on nyt louhittuna... noin 25 prosenttia.” 30 prosentin raja alkuperäisestä 2,1 miljardista kolikosta eli 630 000 000 täyttyi 18. huhtikuuta 2016.
Lähdekoodi: 80 %
Yhtiö on luvannut vapauttaa louhinnan lähdekoodin julkiseksi, kun 80 prosenttia 2,1 miljardista OneCoinista on louhittu, minkä kerrottiin olevan lopullinen määrä noin vuonna 2017 tai 2018.
OneCoin-kolikoiden määrä nostettiin kuitenkin 57,1-kertaiseksi – 120 miljardiin kolikkoon – toukokuussa 2016, alkaen 1. lokakuuta 2016, jolloin uuden lohkoketjun louhinnan on määrä alkaa.
Maksukortit
OneCoin Mastercard -kortti lanseerattiin Macaossa 27. syyskuuta 2015. Kortin luvattiin tulevan maailmanlaajuiseen käyttöön vuonna 2016, jolloin OneCoineja olisi voinut käyttää ”vaikka lähikaupassa”. OneCoiniin liittyneet saattoivat saada 100 euroa maksaneen OneCoin Mastercard -debitkortin, joka osoittautui prepaid-kortiksi, johon kelpasivat vain eurot. Maaliskuussa 2016 OneCoin ilmoitti, ettei uusia kortteja enää myönnetä, ja peruutti vanhojen korttien kelpoisuuden maksuvälineenä.
OneCoin ilmoitti 10. toukokuuta 2016 lanseeraavansa kiinalaisen UnionPay-maksukortin. UnionPayn lehdistötiedotteen mukaan heillä ei ole mitään tekemistä OneCoinin niin sanotun kryptovaluutan kanssa.
Kolikoiden omistus
Bitcoinissa ja muissa laillisissa kryptovaluutoissa kolikoiden varallisuutta hallinnoi niiden omistaja.
OneCoinin ”kolikkojen” väitetään olevan matemaattiseen algoritmiin sidottua kryptovaluuttaa, joita OneCoin hallitsee ja jotka voidaan takavarikoida niiden omistajalta mikäli omistaja levittää valheellista tietoa yhtiöstä. Useat sijoittajat ovat saaneet huomata tämän, kun heidän tilinsä on jäädytetty ilman varoitusta.
Tilin haltija voi tulouttaa korkeintaan 1,5 prosenttia kolikoistaan päivässä fiat-rahaksi. Siirron käsittelymaksu oli aluksi 15 euroa, mutta tuplaantui kolmeenkymmeneen euroon heinä-elokuun vaihteessa 2016.
Kolikoiden haltijat voivat halutessaan laittaa niitä Coinsafe-tilille vuodeksi tai kahdeksi, jolloin niille saa 10–12 prosentin koron, joka maksetaan OneCoineina.
Amir Arsalan-e namdar
Amir Arsalan-e namdar (”Kuuluisa Amir Arsalan”) on vuonna 1955 valmistunut iranilainen seikkailuelokuva. Samannimiseen kertomukseen perustuvan elokuvan on ohjannut Shapur Yasami. Sen pääosaa esittää Iloosh Khoshabe.
Tuotanto ja vastaanotto
Kömpelösti toteutettu Amir Arsalan-e namdar oli suositun tarinansa ansiosta iranilaisen elokuvan siihen asti suurin yleisömenestys. Sen suosiota yritettiin hyödyntää Shapur Yasamin seuraavana vuonna valmistuneessa Ghezel Arsalanissa, joka perustuu samaan aiheeseen. Esmail Kushan ohjasi tarinasta uuden värillisen version vuonna 1966.
Tahvanainen
Tahvanainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Kerri Walsh Jennings
Kerri Walsh Jennings (o.s. Walsh, s. 15. elokuuta 1978 Santa Clara, Kalifornia) on yhdysvaltalainen rantalentopallon olympiavoittaja ja maailmanmestari. 188 senttimetriä pitkän ja 70 kilogrammaa painavan Walsh Jenningsin parina pelaa nykyisin April Ross.
Walsh Jennings on saavuttanut kolme olympiakultaa, vuosilta 2004, 2008 ja 2012. Jokainen kultamitali on tullut Misty May-Treanorin kanssa ja kaksi ensimmäistä pelkästään nimellä Walsh. Rio de Janeirossa 2016 Walsh saavutti olympiapronssia April Rossin kanssa. MM-kilpailuista Walsh Jennings on saavuttanut May-Treanorin kanssa kolme kultaa ja yhden hopean.
Walsh Jennings on naimisissa entisen rantalentopalloilijan Casey Jenningsin kanssa ja heillä on kolme lasta. Walsh Jennings odotti viimeisintä lastaan pelatessaan vuoden 2012 kesäolympialaisissa. Walsh Jenningsin lempinimi on ”Six Feet of Sunshine”, joka juontaa juurensa hänen pituuteensa (191 senttimetriä eli kuusi jalkaa ja kolme tuumaa).
Lossujärvi
Lossujärvi, pohjoissaameksi Loassojávri, on järvi Enontekiöllä, Käsivarren Yliperällä. Se on varsin pieni järvi, jonka suurin pituus koillis-lounaissuunnassa on noin 1,2 kilometriä ja suurin leveys itä-länsisuunnassa noin 980 metriä pinta-alan ollessa noin 52 hehtaaria. Järvi sijaitsee 809 metriä merenpinnan yläpuolella eli samalla korkeudella kuin Pallaksen korkein huippu. Lossujärvestä itäkaakkoon noin kahden kilometrin päässä on järven "kaimatunturi", Loassonibba.
Lossujärvellä on Metsähallituksen ylläpitämä autiotupa ja alue on erävaeltajien suosiossa. Järvi on pohjois- ja eteläpuoleltaan korkeiden ja louhikkoisten tuntureiden välissä ja tästä syystä sinne tullaan yleensä joko idästä Urtasjoen laaksoa myöten tai lännestä Norjan puolelta Didnujoen (Didnojohka) vartta pitkin. Kumpikin tuloreitti tarjoaa eräitä Käsivarren upeimmista maisemista. Urtasjoen laaksoa (Urtasvankka, pohjoissaameksi Urtašvággi) ympäröi jylhät pahtaseinät mahtavimpana Urtaspahta. Didnujoen reunustat ovat avoimempaa maastoa mutta lännessä näkyvät Norjan lumihuippuiset vuoret, erityisesti 1409m korkea kolmehuippuinen Rihpogáisi. Lisäksi Didnujoki kulkee osan matkaa syvässä kanjonissa, jonka reunoilta on komeat näkymät joen kuohuviin koskiin ja putouksiin.
Loheton Lohijärvi
Lossujärven pohjoissaamenkielinen nimi tarkoittaa Lohijärveä (luossa tai loassa = lohi). Tunnettu eräretkeilijä ja vaelluskirjailija Kullervo Kemppinen käsittelee Käsivarren paikannimistöä teoksessaan Haltian harteilla. Hän epäilee, että nimen taustalla voisi olla runsaan lohikalasaaliin järvestä joskus saanut lappalainen. Selitys ei sellaisenaan vaikuta todenmukaiselta. Nousulohta on todistettavasti tavattu Käsivarressa ylimmillään Lätäsenon Munnikurkkion tasalla (sijainti 68.96611°N, 22.10611°W). Lisäksi Poroenosta Munnikurkkion yläpuolelta on pyydetty kesällä 1994 lohen jokipoikanen, joka kertoo emokalojen nousseen sinne saakka. Poroenon alajuoksulta on vesireittiä pitkin vielä noin 50 kilometriä Lossujärvelle. Porojärven jälkeen reitti kapenee yhä pienemmäksi, matalammaksi ja louhikkoisemmaksi, eikä lohta ole koskaan todistettavasti tavattu edes Porojärvellä. Ainoa Käsivarren korkeimmissa vesistöissä elävä kalalaji on karuun ympäristöön sopeutunut rautu, eikä sekään kasva korkeimmilla elinalueillaan kovin suureksi.
Väärinkäsitys tai yleistys kalalajin kohdalta ei myöskään ole todennäköinen selitys, koska saamelaiset tunsivat lohen sangen hyvin erottaen sen muista lohikaloista. Näin alkuperäistä nimen taustaa voi nykyään vain arvailla. Ehkäpä se vain kuulosti jostakusta menneiden aikojen kulkijasta mukavalta. On myös mahdollista, että nimi on vuosien ja vuosikymmenten kuluessa muovautunut alkujaan aivan muuta tarkoittaneesta sanasta. Näin on käynyt monille muillekin Lapin paikannimille. Tämän toteaa Kemppinenkin Haltian harteilla teoksessaan.
Blanco y Negro Music
Blanco y Negro Music on espanjalainen levy-yhtiö, joka perustettiin vuonna 1978.
Kyhmypilkkasiipi
Kyhmypilkkasiipi (Melanitta deglandi tai Melanitta fusca deglandi) on mustalintujen sukuun kuuluva sorsalaji. Sitä pidettiin aiemmin pilkkasiiven (Melanitta fusca) alalajina.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kyhmypilkkasiipi pesii Kanadassa, Meksikossa, Yhdysvalloissa ja Saint-Pierre ja Miquelonin saarilla. Kyhmypilkkasiipikannan koosta ei ole luotettavia arvioita.
Kyhmypilkkasiipi pesii järvillä, joilla ja lammilla arktisella tundralla ja alppiniityillä.
Sulkasato- ja talvehtimisalueilla kyhmypilkkasiipi voi kerääntyä suuriksi, jopa tuhansien yksilöiden parviksi.
Ravinto
Kyhmypilkkasiipi käyttää ravinnokseen nilviäisiä.
Rise (Guerilla Maabin albumi)
Rise on Guerilla Maabin esikoisalbumi, joka julkaistiin 1. heinäkuuta 1999. S.L.A.B. –ed. versio julkaistiin 20. syyskuuta 2005.
Luettelo suomalaisista pelaajista Davis Cupissa
Tämä on luettelo suomalaisista pelaajista, jotka ovat pelanneet Davis Cupissa. Ensimmäisen kerran Suomi osallistui Davis Cupiin vuonna 1928. Tämän jälkeen 54 eri urheilijaa on edustanut Suomea.
Luettelo
thumb|right|250px|[[Jarkko Nieminen|Jarkko Niemisellä on eniten pelattuja otteluita ja voittoja sekä kaksin- että nelinpelissä.]] Päivitetty: 20. marraskuuta 2019
Puukiipeily
thumb|Mies kiipeämässä puuhun Puukiipeily on harrastus ja liikuntamuoto, jossa kiipeillään puihin ja liikutaan oksistossa.
Tekniikka
Puukiipeilyä pidetään turvallisena harrastuksena. TCI ei tunne tapauksia, joissa puukiipeilijä olisi loukkaantunut. Puukiipeilyä harrastetaan tehokkaimmin ja turvallisimmin köyden ja valjaiden avulla, kypärä päässä. Edistyneemmät kiipeilijät voivat käyttää erilaisia lisävarusteita. Puuhun voi kiivetä kahdella tai yhdellä köydellä, tai kokonaan ilman köyttä. Kahden köyden tekniikka on helpompi ja turvallisempi kuin yhden, ja se on siksi yleisemmin käytössä. Yhden köyden tekniikka sopii yli 30 metriä korkeisiin puihin.
Hyödyt
Harrastajien mukaan puukiipeily on monella tavoin hyvää liikuntaa:
Tietokirjailija Tatu Hirvonen suosittelee vanhempien antavan lastensa kiipeillä puihin, sillä se opettaa koordinaatiota. Arvaamaton kiipeilyalusta tarjoaa haastetta kiipeilijälle toisin kuin standardinmukaiset kiipeilytelineet. Hirvonen perusti Facebookiin Kiipeä puuhun -tapahtuman vuonna 2011.
Järjestötoiminta
Puukiipeilystä kehittyi järjestäytynyttä harrastustoimintaa Yhdysvalloissa 1980-luvun alussa. Arboristi ja entinen vuorikiipeilijä Peter "Treeman" Jenkins perusti järjestön nimeltä Tree Climbers International (TCI) ja avasi maailman ensimmäisen puukiipeilykoulun Atlantassa. Nykyisin puukiipeilyjärjestöjä on Yhdysvaltojen lisäksi monessa muussakin maassa.
Global Organization of Tree Climbers (GOTC) on puukiipeilijöiden kattojärjestö, joka edustaa kiipeilyjärjestöjä ja kaikentaustaisia kiipeilijöitä. GOTC edistää turvallista ja ympäristöystävällistä puukiipeilyä seikkailun, opetuksen ja huvin vuoksi.
Kilpailutoiminta
Puukiipeilyssä järjestetään myös Suomen-mestaruuskilpailuja. Vuoden 2011 puukiipeilyn Suomen-mestaruuskilpailut käytiin Turussa. Mestaruuskilpailuissa testataan puidenhoitajien kiipeilytaitoa, -tekniikkaa ja nopeutta erilaisissa tehtävissä kuten työkiipeilyssä, nopeuskiipeilyssä, heittopainon heittotarkkuudessa, jalkalukossa ja puusta pelastamisessa.
Ryysyköyhälistö
Ryysyköyhälistö (myös lumppuproletariaatti, ) on Karl Marxin kehittämä termi, jota hän käytti työväenluokan alimmasta kerroksesta. Se ei Marxin mukaan tulisi koskaan saavuttamaan luokkatietoisuutta ja on näin ollen hyödytön vallankumouksen ja luokattoman yhteiskunnan toteuttamisessa. Marxin ja Friedrich Engelsin kirjoittamassa Kommunistisessa manifestissa todetaan: ”Ryysyköyhälistön, tämän vanhan yhteiskunnan alimpien kerrosten passiivisen mädäntymistuotteen, proletaarinen vallankumous tempaa paikoitellen mukaan liikkeeseen, mutta koko asemansa vuoksi se on taipuvaisempi myymään itsensä taantumuksellisiin vehkeilyihin”.
Saman aikakauden johtava anarkistinen teoreetikko Mihail Bakunin piti Marxista poiketen nimenomaan ryysyköyhälistöä ihmisryhmänä, joka yhdessä maatyöläisten kanssa tulisi olemaan yhteiskunnallisen muutoksen käynnistäjänä.
Määritelmä
Marx käytti termiä lumpenproletariat ensimmäisen kerran vuonna 1845 syntyneessä käsikirjoituksessaan Saksalainen ideologia kritisoidessaan Max Stirnerin ajatuksia. Stirner oli omassa teoksessaan Der Einzige und sein Eigenthum käyttänyt useita lumpe-alkuisia yhdyssanoja. Marx laski ryysyköyhälistöön kuuluviksi muun muassa kerjäläiset, prostituoidut, pikkurikolliset ja varkaat, kulkurit, pitkään työttömänä olleet ja kokonaan työkyvyttömät, irtisanotut tehdastyöläiset, entiset sotilaat ja vangit, vapautetut orjat, kiertävät ammatinharjoittajat sekä erilaiset järjestäytyneen yhteiskunnan ulkopuolelle jääneet ihmisryhmät. Hän katsoi ryysyköyhälistöön kuuluvaksi myös niin sanotut boheemit. Vuonna 1852 kirjoittamassaan esseessä Louis Bonaparten brumairekuun kahdeksastoista Marx mainitsi ammatteja kuten kantajat, parittajat, posetiivarit, lumpunkerääjät, veitsenteroittajat, kengänkiillottajat, tinurit ja katusoittajat.
Ilkka Kontula
Ilkka Kullervo Kontula (s. 16. huhtikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Say (departementti)
thumb|225px|Tillabérin alueen departementit. Say on departementti Nigerin Tillabérin alueella. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeellä Nigerjoen varrella. Departementin pinta-ala on 14 430 neliökilometriä. Asukkaita on 307 600 henkeä (vuonna 2010, arvio).
Lexington-luokka (lentotukialus)
Lexington-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden aluksen muodostama lentotukialusluokka toisessa maailmansodassa.
Luokan alukset oli valmistettu muuttamalla kaksi ensimmäisen maailmansodan aikana aloitettua Lexington-luokan taisteluristeilijää lentotukialuksiksi, kun vuoden 1922 Washingtonin laivastosopimus pakotti keskeyttämään kaiken laivaston uudistuotannon. Sopimus kuitenkin mahdollisti kahden keskeneräisen aluksen muuttamisen lentotukialukseksi.
Los Natas
thumb|Los Natas Los Natas on argentiinalainen kolmihenkinen rockyhtye, joka on aiemmin toiminut nimellä Natas (ilman Los-etuliitettä).
Monet yhtyeen kappaleista ovat täysin instrumentaaleja. Niissä kappaleissa joissa lauletaan, käytetään kielenä yhtyeen äidinkieltä, espanjaa. Genremäärityksenä yhtyeelle sopinee parhaiten kategoria stoner rock.
Jack Cassidy
pienoiskuva|Jack Cassidy John Joseph Edward "Jack" Cassidy (5. maaliskuuta 1927 Richmond Hill, New York – 12. joulukuuta 1976 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa, elokuvissa ja televisiossa.
Cassidy loi mittavan teatteriuran Broadwaylla ja on yksi eniten Tony-ehdokkuuksia ansainnut näyttelijä musikaalikategorioissa. Lisäksi hän sai kaksi Emmy-ehdokkuutta. Teatterin jälkeen Cassidy siirtyi televisio-ja elokuvarooleihin ja vieraili muun muassa Alfred Hitchcockin lyhytfilmeissä, Bonanzassa, Cannonissa, Sheriffi McCloudissa ja etenkin Columbossa, jossa hän näytteli murhaajan osaa kolmessa eri televisioelokuvassa. Elokuvarooleja hänellä oli harvakseltaan, ehkäpä huomattavin oli Clint Eastwoodin vuoden 1975 trillerissä Tehtävä Alpeilla.
Cassidy oli biseksuaali ja solmi kaksi avioliittoa, joista ensimmäisestä Evelyn Wardin kanssa syntyi yksi ja jälkimmäisestä Shirley Jonesin kanssa kolme lasta. Cassidy kuoli tapaturmaisesti asuntonsa tulipalossa joulukuussa 1976.
Jarrurumpu
pienoiskuva|Jarrurumpu Jarrurumpu on yksi rumpujarrun osa. Jarrurummun sisältä löytyy jarrukengät. Kun auto jarruttaa, jarrukengät tiukistuvat jarrurumpuun, vasten sisäpintaa, ja silloin syntyy kitka, ja vauhti hidastuu.
Tunbyholmin linna
thumb|300px|Tunbyholmin linna
Tunbyholmin linna on rakennus Ruotsissa Tomelillan kunnassa. Linna on rakennettu 1600-luvulla, mutta nykyisen ulkonäkönsä rakennus on saanut 1830-luvulla. Vuonna 1918 linnan osti Akrellin perhe ja nykyinen omistaja on Peter Akrell.
Sari Ann Stolt
Sari Ann Stolt (o.s. Moilanen, oikealta nimeltään Sari Ann Annika Moilanen, s. 1970) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja spiikkeri. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta ja esiintynyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa. Stolt on laulanut urallaan monien eri tyylisuuntia edustavien yhtyeiden ja orkestereiden solistina kuten Radion sinfoniaorkesterin, Playa Bandin, Jarkko Toivonen trion ja Jättiläinen-yhtyeen. Hän on myös esiintynyt ääninäyttelijänä useissa TV- ja radiomainoksissa sekä elokuvissa. Yksi hänen tunnetuimmista äänirooleistaan on Pokémon-animesarjan Ash Ketchum, jota hän ääninäytteli sarjan pari ensimmäistä vuotta.
Aarre Javanainen
Aarre Ensio Javanainen (s. 12. lokakuuta 1943 Rautjärvi) on suomalainen kirjailija.
Javanaisen romaani Mustan Millan kylä sai jaetun toisen palkinnon WSOY:n suuressa eläinaiheisessa romaanikilpailussa vuonna 1978.
Ludwig Tieck
Johann Ludwig Tieck (31. toukokuuta 1773 Berliini - 28. huhtikuuta 1853 Berliini) oli saksalainen runoilija, kirjailija sekä kääntäjä. Hän kuului saksalaisen romantiikan tärkeimpiin edustajiin.
Elämä
Johann Ludwig Tieck syntyi nuoranpunojamestarin perheeseen Berliinissä. Hän sai kasteessa isänsä nimen, mutta kutsumanimeksi vakiintui toinen nimi Ludwig. Jo nuorena Tieck ahmi innokkaasti William Shakespearen tuotantoa, erityisesti Hamletia. 1790-luvun lopulla hänen läheisin ystävänsä oli nuorena kuollut kirjailija Wilhelm Wackenroder, jonka kanssa hän teki retkiä Nürnbergiin. Siellä he perehtyivät yhdessä saksalaiseen 1500-luvun renessanssiin ja erityisesti Albrecht Dürerin taiteeseen.
Vuonna 1798 Tieck meni naimisiin ja muutti Jenaan, missä hän tutustui Friedrich Schlegeliin, Novalikseen ja muihin ns. Jenan varhaisromantiikan jäseniin. Vuonna 1801 Tieck muutti Dresdeniin, johon hän asettui asumaan matkustellen kuitenkin esimerkiksi Italiassa sekä Englannissa. 1841 Fredrik Vilhelm IV kutsui Tieckin Berliiniin, jossa hän asui elämänsä loppuun saakka.
Tuotanto
Tieck toimi kääntäjänä ja saattoi loppuun August Wilhelm Schlegelin aloittaman Shakespearen koottujen teosten saksannoksen sekä käänsi Cervantesin Don Quijote romaanin. Kirjallisuushistoriallisesti Tieck on kuitenkin kuuluisin romanttisista taiteilijaromaaneistaan, novelleistaan sekä komedianäytelmistä. Hänen tunnetuin romaaninsa on Wackenroderin kanssa laadittu Herzensergießungen eines kunstliebenden Klosterbruders (Taidetta rakastavan luostariveljen sydämänenvuodatuksia, 1797). Yhtä lailla edelleen luettu on hänen yksin kirjoittamansa Franz Sternbalds Wanderungen (Franz Sternbaldin vaellukset, 1798), jota pidetään eräänä aivan ensimmäisistä taiteilijaromaaneista. Tieckin varhaisissa novelleissa on puolestaan usein kauhukirjallisuuden piirteitä. Hänen kuuluisin näytelmänsä on Der gestiefelte Kater (Saapasjalkakissa, 1797).
Keskeisiä teemoja Tieckin tuotannossa on panteismi. Aikalaiskriitikko ja romantikko Heinrich Heine on kuvannut hänen varhaisia novellejaan seuraavasti: "Näitä runoelmia hallitsee salaperäinen tihentyneisyys, merkillinen yhteisymmärrys luonnon, erityisesti kasvi- ja kivikunnan kanssa." Toisaalta saksalainen tutkija Klaus Günzel on tuonut Tieck-elämäkerrassaan esiin, kuinka Tieck läheni elämänsä myöhemmissä vaiheissa myös nuorsaksalaisia piirejä, ja siten hänen myöhäistuotannossaan oli myös aiempaa realistisempia ja poliittisempia piirteitä.
Suomennetut teokset
teoksessa:
DNA:n katkoskirjo
Restriktioentsyymit katkaisevat DNA:n tietyn, yleensä 4-6 emäksen pituisen spesifin tunnistusjakson kohdalta (esim. CGTACG). Mikä tahansa yhden emäksen muutos tässä tunnistusjaksossa estää katkaisemisen, ja saa aikaan poikkeavan DNA-fragmenttikirjon RFLP-analyysissä. Toisaalta myös DNA sekvenssin pituuserot kahden tunnistusjakson välissä tulevat esiin analyysissä.
Resurrection (Guerilla Maabin albumi)
Resurrected on Guerilla Maabin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2002. Kahden levyn Slowed & Chopped -versio julkaistiin 1. tammikuuta 2006.
DNA:n katkoskirjo
DNA:n katkoskirjo oli ensimmäisiä laajasti käytettyjä DNA-profilointimenetelmiä, ja sitä käytettiin myös genomien kartoitukseen, geneettisten sairauksien geenien paikantamiseen, sairausriskikartoitukseen ja isyystutkimuksiin. DNA:n sekvensoinnin käytön halpeneminen on tehnyt DNA:n katkoskirjosta vanhentuneen menetelmän.
Ympäristösosiologia
Ympäristösosiologia on tieteenala, jonka mukaan ympäristökysymysten ratkaiseminen edellyttää yhteiskunnallisten riippuvuus- ja vuorovaikutussuhteiden tunnistamista.
Inari Uusimäki
Inari Uusimäki on suomalainen toimittaja, joka teki 38 vuoden uran Yleisradion radio- ja televisio-ohjelmissa. Hän jäi eläkkeelle kesäkuun alusta 2016.
Inari Uusimäki aloitti Yle-uransa Simo Pasasen johdolla Turussa ja siirtyi sitten Helsinkiin toimittamaan Ylen Aikaista.
Televisiossa Uusimäki on ollut mukana tekemässä muun muassa 1980-luvun Viikonlopputelevisiota, Lauantaivekkaria sekä kulttuuriohjelmia K-rappu ja Strada. Toimittajan tehtävien lisäksi hän on toiminut ohjelmien käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Hänen viimeinen tehtävänsä oli toimia Yle Radio 1:n iltapäivien kulttuuriohjelman Kultakuumeen tuottajana.
Inari Uusimäen isä oli teatterineuvos Veikko Uusimäki.
Yhdysvaltalaiset mittayksiköt
Yhdysvaltalaiset mittayksiköt (U.S. Customary System) ovat muun muassa Yhdysvalloissa käytössä oleva yksikköjärjestelmä, joka pohjautuu suurelta osin siirtomaa-aikaiseen brittiläiseen yksikköjärjestelmään. Eroa on nesteen tilavuuden yksiköissä sekä monien yksiköiden määritelmissä.
Mittayksiköiden yhdenmukaisuutta säätelee Yhdysvaltojen mittatoimisto, Office of Weights and Measures. Se pyrkii myös edistämään kansainvälisen SI-mittajärjestelmän käyttöönottoa, mutta kuluttajien tietämys SI-yksiköistä vaihtelee. CIA:n mukaan maailman kolme viimeistä valtiota, joissa SI-järjestelmä ei ole virallisessa käytössä ovat Yhdysvallat, Burma ja Liberia.
Pituus
Yhdysvaltalaiset pituuden mittayksiköt ovat tuuma, jalka, jaardi ja maili.
Massa
Yhdysvaltalaiset massan mittayksiköt ovat unssi, pauna ja tonni.
Emma Marrone
thumb|Emma Marrone vuonna 2014. Emmanuela ”Emma” Marrone (s. 25. toukokuuta 1984 Firenze) on italialainen laulaja.
Yhdysvaltalaiset mittayksiköt
Vetomitat
Nesteen tilavuuden määrittämiseen käytetään ns. vetomittoja. Ne ovat erisuuruisia brittiläisessä ja amerikkalaisessa järjestelmässä. Perustana on kummassakin maassa gallona. Yhdysvalloissa käytetään gallona on määritelty tarkalleen 231 kuutiotuumaksi. Kiinteille aineille käytetään suurelta osin saman nimisiä, mutta hieman suurempia yksiköitä, jotka on määritelty siten, että bushel on tarkalleen 2150,42 kuutiotuumaa. Näin ollen amerikkalainen gallonan nestemitta tarkalleen 3,785 411 784 litraa ja kiinteiden aineiden gallona noin 4,404 883 770 86 litraa.
Yokosukan laivastoarsenaali
thumb|Yokosukan laivastoarsenaali vuonna 1923. Yokosukan laivastoarsenaali oli yksi neljästä keisarillisen Japanin laivaston hallinnoimasta telakalla varustetusta laivastotukikohdasta. Tukikohta sijaitsi Yokosukassa Kanagawan prefektuurissa Tokionlahden rannalla Jokohaman eteläpuolella.
Emma Marrone
Marrone edusti kotimaataan vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan ”La mia città”. Vuonna 2012 hän voitti San Remon musiikkifestivaalit ”Non è l’inferno” -kappaleella.
James (farkut)
James on suomalainen farkkumerkki, jota valmisti Mattisen Teollisuus Oy. Yritys alkoi valmistaa farkkuja 1950-luvun puolivälissä. Esikuvana oli Vaaksa Oy:n valmistamat ”Väiski”-farkut, joiden tunnuksena oli jänishahmo. Vuonna 1959 Mattinen osti Warner Brosilta ”James Dean” tuotenimen käyttöoikeuden ja nimeksi tuli ”James Dean Style” -farkut. Kuolleen filmitähden nimen käyttö herätti arvostelua ja 1960-luvun alussa nimi lyhennettiin muotoon ”James”. Markkinoinnissa käytettiin monikkomuotoa ”Jamekset”. Kysynnän kasvaessa Mattisen Teollisuus siirsi tuotannon Helsingistä Heinolaan vuonna 1964, minne perustettiin pohjoismaiden suurin farkkutehdas. thumb|James-liina, joita jaettiin James-farkkujen markkinoinnissa Suomessa 1960-luvulla. James oli Suomen farkkumarkkinoiden selvä markkinajohtaja 1960-luvulla. Sen menekkiä vauhditti yhteistyö ajan suurimpien suomalaisten rocktähtien kanssa. Näitä olivat muun muassa Raittisen veljekset Eero ja Jussi The Boys -yhtyeineen sekä Danny. Myös televisiomainoksia käytettiin. Mainoskampanjoiden yhteydessä nuorille jaettiin James-lippiksiä (niin sanottu James-kotsa), James-liinoja (vieressä kuva James-liinasta) ja äänilevyjä. Noihin aikoihin James-farkkujen mainosslogan oli James päällä joka säällä.
Yhdysvaltalaiset mittayksiköt
Vetomitat
Brittiläinen järjestelmä on ollut käytössä myös muun muassa Australiassa ja Etelä-Afrikassa, amerikkalainen Yhdysvaltojen lisäksi Kanadassa sekä eräissä Karibianmeren saarivaltiossa.
James (farkut)
James-farkkujen suosio romahti uuden nuorisosukupolven kasvaessa. Käytännöllisempi syy oli Suomeen rantautuneet ulkomaiset farkkumerkit, jotka lisäsivät kilpailua.
James-farkut toi 2000-luvun alussa uudelleen markkinoille L-Fashion Group.
Fotoni
Fotoni eli valokvantti tai valohiukkanen on sähkömagneettisen vuorovaikutuksen välittäjähiukkanen (mittabosoni). Tyhjiössä fotoni kulkee vakionopeudella c = 299 792 458 m/s, eli noin 300 000 km sekunnissa. Fotonilla ei ole lepomassaa eikä sähkövarausta (tai varaus on ainakin alle 10−46 kertaa alkeisvaraus). Sen kuljettama energia ja liikemäärä ovat verrannollisia säteilyn taajuuteen. Aineen kohdatessaan fotoni hidastuu tai absorboituu. Fotoneilla on sekä aaltoliikkeen että hiukkasten ominaisuuksia. Fotonin spin on 1.
Modernin fotonin mallin kehitti Albert Einstein vuosien 1905 ja 1917 välillä selittämään kokeiden tuloksia, jotka eivät käyneet yhteen perinteisen valon aaltomallin kanssa. Erityisesti fotoniteoria sisälsi energian riippuvuuden valon aallonpituudesta ja selitti aineen ja säteilyn kyvyn olla termodynaamisessa tasapainossa. Muut fyysikot yrittivät selittää näitä puoliklassisilla malleilla, joissa valoa kuvattiin edelleen Maxwellin yhtälöillä, mutta valoa emittoivat tai absorboivat esineet oli kvantisoitu. Vaikka puoliklassiset mallit edistivät kvanttimekaniikan kehitystä, kokeet osoittivat todeksi Einsteinin hypoteesin valon hiukkasluonteesta.
Fotoniteorian keksiminen mahdollisti teoreettisen ja kokeellisen fysiikan edistysaskeleet kuten laserin, Bosen–Einsteinin kondensaatin, kvanttikenttäteorian ja kvanttimekaniikan todennäköisyystulkinnan. Hiukkasfysiikan standardimallin mukaan fotonit tuottavat kaikki sähkö- ja magneettikentät ja ovat itse tulosta aika-avaruuden symmetrian vaatimuksesta. Fotonien ominaisuudet – varauksen, massan ja spinin – määrittää mittasymmetria.
Vuonna 2017 tehdyssä tieteellisessä kokeessa saatiin viitteitä siitä, että ihminen kykenee aistimaan yhden ainoan fotonin lähettämää häviävän pientä energiaa, vaikka se ei synnytäkään aivoissa normaalia valoaistimusta. Myös sammakoiden sauvasolut kykenevät reagoimaan yksittäisiin fotoneihin.
Kastbergan linna
Linnan rakensi Fabian Gustaf Wrede vuonna 1889. Katarina Crafoord osti linnan vuonna 1985 ja asui siellä kuolemaansa eli vuoteen 2005 asti. Vuonna 2007 linnan osti tanskalainen huutokauppias Thomas Höiland, joka on myynyt linnan eteenpäin.
Fotoni
Nimestä ja merkinnöistä
Fotonin alkuperäinen nimi oli Einsteinin tekstissä valokvantti (das Lichtquant). Nykyinen termi 'fotoni' tulee kreikan kielen valoa tarkoittavasta sanasta φῶς. Sen otti käyttöön 1926 kemisti Gilbert Newton Lewis, joka julkaisi spekulatiivisen teorian, jonka mukaan fotonit olivat tuhoutumattomia ja niitä ei ollut mahdollista luoda. Lewisin teoriaa ei hyväksytty, ja se oli ristiriidassa havaintojen kanssa, mutta uusi termi otettiin lähes välittömästi käyttöön.
Kastbergan linna
Linnan pinta-ala on 493 neliömetriä ja siinä on 12 huonetta. Tontti on 7397 neliömetrin kokoinen.
Fotoni
Nimestä ja merkinnöistä
Fysiikassa fotonia merkitään kreikkalaisella gamma-kirjaimella γ. Symboli on todennäköisesti peräisin gammasäteilystä, jonka havaitsi ja nimesi vuonna 1900 Paul Ulrich Villard ja osoittivat valon muodoksi 1914 Ernest Rutherford ja Edward Andrade. Kemiassa ja optiikassa fotoneja merkitään usein h \nu \!, joka merkitsee fotonin energiaa. Tässä h \! on Planckin vakio ja \nu \! on fotonin taajuus. Vaikka fotonilla ei ole lepomassaa on sillä kuitenkin energiasta riippuva relativistinen liikemassa, jonka suuruus voidaan laskea relaatiosta.
Kisaragi (1925)
Valmistus
Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1924. Se laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1925 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 21. joulukuuta.
Palvelus
Alus lähti 29. marraskuuta 1941 Japanin 4. laivaston 6. hävittäjälaivueen 30. hävittäjäviirikön, jonka muut alukset olivat Mutsuki, Yayoi ja Mochizuki, mukana Trukilta Kwajaleiniin, jonne se saapui 3. joulukuuta. Kwajaleinilta jatkettiin matkaa 8. joulukuuta Wakelle. Osastoon kuuluivat 30. hävittäjäviirikön lisäksi 18. risteilijäviirikkö, 29. hävittäjäviirikkö, kaksi kuljetusaluksiksi muutettua hävittäjää, sukellusveneiden emälaiva Jingei, apuristeilijä Kongōmaru ja kuljetusalus Kinriymaru.