cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kargopol
Novgorodilaiset perustivat Kargopolin 1000–1100-luvulla. 1300-luvulta lähtien se tunnetaan kaupunkina. 1400–1600-luvuilla Kargopol oli tärkeä kauppakeskus Keski-Venäjän ja Vienanmeren välisellä reitillä. 1500–1600-luvuilla se toimi myös Venäjän pohjoisena rajalinnoituksena, joka vuonna 1613 kesti puolalaisjoukkojen piirityksen. 1600-luvulla kaupunki oli koko Äänisjoen seudun käsittäneen hallintoalueen keskus. Pietarin perustamisen jälkeen sen kaupallinen merkitys väheni huomattavasti. Vuodesta 1784 lähtien Kargopol oli Aunuksen kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Nykyään kaupungissa toimii lähinnä elintarviketeollisuutta.
Äänisjoen rannalle levittäytynyt kaupunki koostuu etupäässä matalista puutaloista, joiden yllä kohoavat lukuisat valkeat kivikirkot. Keskustassa on säilynyt entisen linnoituksen maavallien jäänteitä. Laivalaiturin vieressä vanhalla kauppatorilla sijaitsee vuonna 1562 rakennettu Kristuksen syntymän katedraali, Johannes Kastajan kirkko (1751), Neitsyt Marian temppeliintuomisen kirkko (1810) ja kolmikerroksinen kellotorni (1778). Länteenpäin sijaitsevalla aukiolla on toinen kirkkojen ryhmä, johon kuuluvat Jumalansynnyttäjän syntymän (1680), Marian ilmestyspäivän (1692) ja pyhän Nikolaoksen kirkot. Kauppatorin ja linnoituksen välillä sijaitsee vuosina 1790–1802 rakennettu pyhän kolminaisuuden kirkko. Kaupungin lounaisreunalla on klassistinen Zosiman ja Savvatin kirkko (1819). Lähistön kylissä on useita puukirkkoja 1600–1700-luvuilta.
Kaupungissa toimii kotiseutumuseo, joka esittelee seudun rikasta käsityö- ja ikonimaalausperinnettä. Kargopol on tunnettu mm. perinteisiä aiheita esittävistä savileluistaan (mm. kukkopillit).
Ngozi Okonjo-Iweala
Ngozi Okonjo-Iweala (s. 13. kesäkuuta 1954 Ogwashi Ukwu, Nigeria) on nigerialainen ekonomi ja poliitikko, joka on toiminut maansa valtiovarain- ja ulkoministerinä sekä Maailmanpankin johtotehtävissä. Hänet valittiin helmikuussa 2021 Maailman kauppajärjestö WTO:n puheenjohtajaksi.
Nuoruus, opiskelu ja perhe
Ngozi Okonjo syntyi vuonna 1954 Deltan osavaltion Ogwashi Ukwun kaupungissa. Hänen isänsä Chukwuka Okonjo oli taloustieteen professori ja hänen äitinsä Kamene Okonjo lääkäri ja sosiologian professori. hukwuka Okonjo oli myös Obahhain kuninkaalliseen sukuun kuulunut kuningas, eze.
Okonjo kävi peruskoulunsa Nigeriassa ja opiskeli muun muassa Ibadanin kansainvälisessä koulussa. Hän pääsi opiskelemaan Harvardin yliopistoon, mistä hän valmistui vuonna 1976. Tohtoriksi Okonjo väitteli vuonna 1981 Massachusetts University of Technologystä.
Ura
Okonjo-Iweala aloitti uransa Maailmanpankissa harjoittelijana. Valmistuttuaan tohtoriksi hän työskenteli Maailmanpankissa kehitysekonomistina. Okonjo-Iwealan ura Maailmanpankissa kesti 25 vuotta, mutta välissä hän toimi myös ministerinä Nigeriassa.
Presidentti Olusegun Obasanjo valitsi vuonna 2003 Okonjo-Iwealan Nigerian valtiovarainministeriksi. Hän oli ensimmäinen nainen tehtävässä. Valtiovarainministerinä hän onnistui neuvottelemaan Pariisin klubin kanssa Nigerian velkoja anteeksi 30 miljardin dollarin edestä. Okonjo-Iweala teki myös Nigeriassa monia uudistuksia, jotka elvyttivät taloutta, mutta hänellä oli myös monia vastustajia. Hän taisteli muun muassa monien virastojen kanssa poliittisesta vallasta. Okonjo-Iwaeala toimi vuonna 2006 hetken ensimmäisenä naisena Nigerian ulkoasiainministerinä.
Erottuaan hallituksesta Okonjo-Iweala perusti mielipidetiedusteluyritys NOI-Pollsin ja palasi Maailmanpankin tehtäviin. Hän toimi vuosina 2007–2011 Maailmanpankin toimitusjohtajana, joka on järjestön toiseksi korkein asema. Okonjo-Iweala johti toimitusjohtajana muun muassa monia Maailmanpankin aloitteita matalan tulotason maiden auttamiseksi. Hän valvoi 81 miljardin toimintavaroja Afrikassa, Etelä-Aasiassa, Euroopassa ja Keski-Aasiassa.
Presidentti Goodluck Jonathan kutsui Okonjo-Iweala uudelleen valtiovarainministeriksi, jona hän toimi 2011–2015. Tuona aikana Nigerian talouskasvu oli keskimäärin kuusi prosenttia vuodessa. Okonjo-Iweala pyrki Maailmanpankin pääjohtajaksi 2012 mutta hävisi Jim Yong Kimille. Hän yritti uudelleen 2019, jolloin tehtään valittiin yhdysvaltalainen David Malpass. Kaikki järjestön johtajat ovat olleet amerikkalaisia miehiä.
Nigerian presidentti Muhammadu Buhari nimitti kesäkuussa 2020 Okonjo-Iwealan Maailman kauppajärjestö WTO:n puheenjohtajaehdokkaaksi. Puheenjohtaja on yleensä valittu kaikkien 164 jäsenmaan konsensuksella. Okonjo-Iweala sai syksyn aikana taakseen valtaosan jäsenistä, mutta Yhdysvallat asettui vastustamaan häntä. Tilanne kuitenkin muuttui Joe Bidenin noustua Yhdysvaltain presidentiksi, ja Okonjo-Iweala valittiin helmikuussa 2021 WTO:n puheenjohtajaksi. Hän on virassa ensimmäinen afrikkalainen ja ensimmäinen nainen. Hän aloittaa tehtävässä marraskuun alussa, ja hänen kautensa kestää elokuulle 2025.
Sari Vuoristo
Sari Vuoristo (s. 1964) on suomalainen kirjailija. Hänen vanhempansa ovat professori Kai-Veikko Vuoristo ja Kaija Vuoristo o.s. Peitsalo. Sari Vuoristo valmistui ylioppilaaksi 1983, ja on sen jälkeen opiskellut Helsingin yliopistossa teatteritiedettä ja uskontotiedettä sekä Kriittisessä korkeakoulussa luovaa kirjoittamista. Hän on tehnyt freelancerina editointitöitä ja kirjoittanut matkajuttuja yms. aikakauslehtiin. Vuoristo voitti Martti Joenpolven novellipalkinnon vuonna 1996 Sari Vuoristo oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 1998 ja Runeberg-palkintoehdokas 1998.
Hannu Lukin
thumb|upright|Kansalaisopiston seinämaalaus, [[Varkaus (kaupunki)|Varkaus, 1992.]] Hannu Paavali Lukin (s. 23. lokakuuta 1963 Keitele) on suomalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja taideopettaja. Hän on kotoisin Savosta, Keiteleeltä, mutta hänen sukunsa on lähtöisin Lunkulansaaresta Laatokan Karjalasta. Lukin opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1980–1982 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1982–1986. Hän debytoi taiteilijana Kuopiossa vuonna 1981. Sen jälkeen hänellä on ollut näyttelyitä eri puolilla maailmaa lähes 80.
Lukin tekee isokokoisia maalauksia varma- ja isolyöntisen ekspressionismin hengessä. Häntä on luonnehdittu koloristiseksi ekspressionistiksi. Hän työskentelee nopeasti ja aggressiivisesti eikä suunnittele teoksiaan etukäteen, vaan pyrkii nopeisiin havaintoihin. Lukin on romantikko, etsii kauneutta ja kertoo maalauksillaan tarinoita ja hänen jokaiseen teokseensa liittyy tarina, jota kuva jää kertomaan. Myös läsnäolo on hänelle tärkeää. Hänen maalauksissaan esiintyy niin uhkeita naisia, työläisiä kuin lakeus- ja vuoristomaisemiakin. Hän tekee enimmäkseen akryyli- ja öljymaalauksia, mutta myös veistoksia ja valokuvia. Tyylillisesti Lukinin on esitetty olevan sukua myös Limingassa työskennelleelle Vilho Lammelle ja erityisesti Lammen voimakkaan ekspressionistiselle nuoruuden tuotannolle.
Lukin on Taidemaalariliiton ja Oulun taiteilijaseura 63 Ry:n jäsen. Hän on toiminut taideaineiden opettajana Varkauden kansalaisopistossa vuosina 1987–1991 ja maalauksen opettajana Limingan taidekoulussa vuodesta 1991. Lukin palauttaa kuvan tekemisen sukupolvien väliseksi yhteistyöksi ja hänen mukaansa kuvan tekeminen voisi olla yhteinen linkki vanhempien ja nuorempien välillä. Opetustyön ja oman taiteellisen työnsä välillä olevan ajankäytön ristiriidan hän on ratkaissut matkustamalla vuosittain maalaamaan Eurooppaan tai rakastamiinsa Välimeren maisemiin: Italiaan, Ranskaan tai Espanjaan. Euroopan lisäksi Lukin on matkustanut maalaamassa muotokuvia Intiassa, Kiinassa ja Thaimaassa. Vuoden 2011 näyttely painottui eläinaiheisiin.
Lukin asuu ja työskentelee Limingassa.
Joseph Plateau
Joseph Antoine Ferdinand Plateau (14. lokakuuta 1801 Bryssel, Belgia – 15. syyskuuta 1883 Gent, Belgia) oli belgialainen fyysikko, joka kehitti stroboskooppisen menetelmän liikkuvien kuvien esittämiseen.
Elämä
Plateau oli L. A. J. Quetelet'n oppilas ja ystävä, jolla oli suuri vaikutus hänen uransa alkupuolella. Plateau oli vuodesta 1835 lähtien professori Gentin yliopistossa, jossa hänen tutkimuksensa liittyvät pääasiassa optiikkaan tai molekyylien välisiin voimiin. Hän kehitti stroboskooppisen menetelmän, jolla tutkitaan värähtelevän kappaleen liikettä katsomalla sitä pyörivässä levyssä olevien yhtä kaukana toisistaan olevien säteittäisten rakojen läpi.
Vuonna 1829 Plateau katsoi varomattomasti keskipäivän aurinkoa 20 sekunnin ajan tutkiakseen sen jälkivaikutuksia. Seurauksena oli sokeutuminen muutamaksi päiväksi, jonka jälkeen hän toipui tilapäisesti, mutta seuraavien neljäntoista vuoden aikana hänen näkönsä heikkeni vähitellen, ja vuonna 1843 hänestä tuli pysyvästi sokea.
Kunnallisvaalit 1925
Kunnallisvaalit järjestettiin vuonna 1925 Suomen 583 kunnassa. 440 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 143 vasemmistolainen enemmistö. Valtuutetut valittiin itsenäisyyden aikana ensimmäistä kertaa kolmeksi vuodeksi.
Joseph Plateau
Elämä
Vaimonsa ja poikansa sekä myöhemmin vävynsä G. L. van der Mensbrugghen avustamana hän jatkoi elämänsä loppuun asti tutkimuksiaan, ohjasi heidän hänelle tekemiensä kokeiden kulkua ja tulkitsi tulosten merkitystä. Hänen suuri teoksensa Statique experimentale et theorique des liquides soumis aux seules forces moleculaires (1873), on arvokas panos kapillaari-ilmiöiden ymmärrykseen. Hänen pojastaan Felix Auguste Joseph Plateausta tuli Gentin eläintieteen ja vertailevan anatomian professori vuonna 1870.
Sérgio Azevedo
Sérgio Azevedo (s. 1968 Coimbra) on portugalilainen säveltäjä. Hän toimii tällä hetkellä opettajana lissabonilaisessa musiikkikoulussa. Azevedo on säveltänyt yli sata teosta, joihin kuuluu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkia. Hän on julkaissut myös kaksi kirjaa: A Invenção dos Sons (1999) ja Olga Prats – Um Piano Singular (2007).
Dorset
Dorset tunnetaan kalkkikivirannikostaan – Dorsetin ja Itä-Devonin rannikko on Unescon maailmanperintökohde – sekä maalauksellisista rannikon lomakohteista, kuten Bournemouthista ja Lyme Regisistä. Thomas Hardyn romaanit sijoittuvat Dorsetiin. Tärkeitä elinkeinoja ovat maanviljely ja matkailu.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Durdle Door [[Dorsetin ja Itä-Devonin rannikko|Dorsetin rannikolla lähellä West Lulworthin kylää.]]
Dorsetin pinta-ala on neliökilometriä, ja sen itäisin ja läntisin piste ovat 76 kilometrin ja pohjoisin ja eteläisin piste 53 kilometrin päässä toisistaan. Sitä ympäröivät Wiltshire koillisessa, Hampshire idässä, Englannin kanaali etelässä, Devon lännessä ja Somerset luoteessa.
Wiltshiren liitukiviylängöt jatkuvat Dorsetin alueella Dorset Downsin kukkuloina. Dorset Downs jakaantuu pohjoiseen ja eteläiseen osaan, joiden väliin jää kiilanmuotoinen alue alavaa, hiekka- ja savipohjaista maata. Se on oikeastaan osa Hampshiren allasta, jonka länsiosasta vedet valuvat Frome- ja Piddlejokia pitkin Poolen edustalle ja itäosasta Avon- ja Stourjokia pitkin Christchurchin edustalle. Dorset Downsin pohjois- ja länsipuolella, Devonin ja Somersetin vastaisella rajalla, on toinen hiekka- ja savipohjaisen maan alue. Suurinosa kreivikunnan pohjoisosien vesistöistä valuu Stouriin ja sen sivujokiin.
Puolet kreivikunnan väestöstä elää sen kaakkoisosan taajamassa, joka muodostuu useista yhteenkasvaneista kaupungeista, suurimpina niistä Bournemouth, Poole ja Christchurch. Muu osa Dorsetista on suhteellisen harvaan asuttua maaseutua. Sen itäreunalta alkaa New Forestin kansallispuisto, jonka metsissä ja nummilla vaeltaa poneja.
Historia
Roomalaiset saivat Maiden Castlen hallintaansa vuonna 43 ja perustivat nykyisen Dorchesterin paikalle Durnovarian kaupungin, josta johti säteittäin teitä muihin kyliin ja kaupunkeihin. Roomalaisten vetäydyttyä Britanniasta 400-luvulla Dorsetista tuli osa Wessexin valtakuntaa. Anglosaksit perustivat seudulle Christchurchin, Shaftesburyn ja useita muita kaupunkeja, ja Sherbornesta kasvoi Wessexin pääkaupunki. He rakensivat Dorsetiin myös useita luostareita, joista tuli ajan myötä merkittäviä maanomistajia ja vallankäyttäjiä.
Anglosaksien viimeisen kuninkaan Harald Godwininpojan hävittyä Hastingsin taistelun (1066) Vilhelm Valloittajalle Britannia siirtyi normannien hallintaan. 1100-luvulla maassa vallinneen anarkian aikana Dorsetiin rakennettiin useita linnoja, muun muassa Corfe Castleen, Powerstockiin, Warehamiin ja Shaftesburyyn. Kreivikunnan rannikolla käytiin satavuotisen sodan taisteluita 1337–1453, ja musta surma saapui sen rannikkokaupunkien kautta Englantiin. Weymouth oli ensimmäisiä kaupunkeja, joka joutui kulkutaudin armoille vuonna 1348.
pienoiskuva|Tolpuddlen marttyyrien muistojuhla vuonna 2016. 1500-luvulla tapahtuneen uskonpuhdistuksen myötä luostarit lakkautettiin ja niiden maat luovutettiin aatelisten hallintaan. Vuosina 1642–1651 käyty verillinen Englannin sisällissota jakoi väestön rojalisteihin ja parlamentaristeihin myös Dorsetissa. Paikallisväestö turhaantui sotaan ja muodosti omat aseelliset joukkonsa, Dorset clubmen (’Dorsetin nuijamiehet’), jotka tekivät vastarintaa sodan molemmille osapuolille. Sodan jälkeen Dorset sekaantui kuningasta vastaan järjestettyyn Monmouthin kapinaan, jonka seurauksena monet paikallisista aatelisista mestattiin tai karkotettiin Britannian siirtomaihin.
1700- ja 1800-luvuilla kreivikunnassa kärsittiin taloudellisesta niukkuudesta ja sen aiheuttamista levottomuuksista. Napinvalmistuksesta tuli yli sadan vuoden ajaksi tärkein teollisuudenala, joka työllisti lähinnä naisia. Vuonna 1815 Britanniassa kotiutettiin sotilasta, mikä suisti maan taloudelliseen kriisiin, jota tehtaiden kiihtyvä koneistaminen pahensi. Kurjistuneet olot johtivat Dorsetissa ja muissa kreivikunnissa mellakoihin, joiden aikana väkijoukot tunkeutuivat tehtaisiin ja rikkoivat koneita. 1830-luvulla Tolpuddlen marttyyrit puolustivat parempia työoloja, mikä johti Britannian ammattiyhdistysliikkeen perustamiseen.
Hallinto
Dorsetilla ei ole ollut hallinnollista asemaa huhtikuusta 2019 lähtien, jolloin kreivikunnanvaltuusto lakkautettiin ja kreivikunta jaettiin kahteen itsenäiseen yhtenäishallintopiiriin. Lordiluutnantti Angus Campbell on edustanut Ison-Britannian kuningatarta kreivikunnassa tammikuusta 2014 lähtien.
Osa-alueet
Yhtenäishallintopiirit jakaantuvat edelleen 190 kuntaan (civil parish), joilla on omat kunnan- tai kaupunginvaltuustonsa. Kunnat edustavat asukkaitaan paikallishallinnon ylempiin tasoihin nähden, tuottavat paikallisia palveluja ja pyrkivät parantamaan kunnan elintasoa. Ne voivat järjestää asukkailleen esimerkiksi vapaa-ajankeskuksia, puistoja, viljelypalstoja, bussikatoksia, julkisia jäteastioita ja parkkialueita.
Talous
Dorset on enimmäkseen maaseutua sen kaakkoisosassa sijaitsevaa Bournemouthin ja Poolen kaupunkialuetta lukuun ottamatta. Maanviljely on yhä merkittävin maankäytön muoto, vaikka se ei olekaan enää tärkein työllistäjä. Kreivikunnan liitukiviylänköjen suurilla maatiloilla harjoitetaan lypsykarjataloutta ja ohranviljelyä. Alavammilla mailla maatilat ovat pienempiä ja monialaisia, ja niillä kasvatetaan sikoja ja siipikarjaa sekä harjoitetaan puutarhataloutta.
Metsätalouden merkitys on kasvanut ja Forestry Commission omistaa suurimman osan metsistä. Portlandin kalkkikiveä ja Purbeckin marmoria louhitaan rakennusteollisuuden käyttöön. Dorsetissa on myös yksi Britannian viimeisistä yhä toiminnassa olevista kaoliinisavikaivoksista, josta saatavaa savea kuljetetaan Staffordshireen keramiikkateollisuuden käyttöön. Kimmeridgen lähistöltä on porattu jonkin verran maaöljyä ja maakaasua.
Matkailusta on tullut tärkeä elinkeino, varsinkin Dorsetin suurimmissa kaupungeissa Bournemouthissa, Poolessa ja Weymouthissa. Bournemouth on ollut lomakeskus jo vuodesta 1879 asti, ja myös Weymouthissa ja Portlandissa vierailee vuosittain paljon turisteja.
Liikenne
pienoiskuva|Dorsetin tärkeimmät liikenneyhteydet.
Tiestö
Dorsetin alueella kulkee kaksi suurta tietä:
Rautatiet
Lontoon Waterloon rautatieasemalta saapuva päärata kulkee Bournemouthin, Poolen ja Warehamin kautta ja päättyy Weymouthiin. Weymouthista liikennöi myös seutujunia Bristolin Temple Meadsin rautatieasemalle.
Lauttaliikenne
Weymouthin ja Poolen satamista liikennöi lauttoja Englannin etelärannikolle, Guernseyn ja Jerseyn saarille sekä Cherbourgiin ja Saint-Malon satamiin Ranskan pohjoisrannikolla.
Väestö
pienoiskuva|Veneitä Bournemouthin rannalla. Vuonna 2020 Dorsetin muodollisessa kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:
Urheilu
Vuoden 2012 kesäolympialaisten purjehduskilpailut käytiin Dorsetin rannikolla.
Lippu
Dorsetin lipussa on keltaisella pohjalla punaisen reunuksen ympäröimä valkoinen risti. Lippu valittiin kreivikunnanvaltuuston vuonna 2008 järjestämässä suunnittelukilpailussa, ja sen suunnittelivat Dorsetista kotoisin olevat Dave White ja Stephen Coombs. Miehet ottivat suunnitelmansa lähtökohdaksi Cornwallin ja Devonin ristiliput. He päätyivät käyttämään lipussa valkoista ja punaista väriä, koska ne esiintyvät myös kreivikunnanvaltuuston vaakunassa, ja täydensivät väriyhdistelmän keltaisella. Lippu on omistettu viikinkien vuonna 831 surmaamalle Pyhälle Candidalle ja se otettiin viralliseen käyttöön 16. syyskuuta 2008.
Pyhän Candidan päivä
Dorsetin kreivikuntapäivää vietetään kesäkuun 1. päivänä Pyhän Candidan muistoksi.
Perinneruoat
Dorsetin perinneruokia ovat muun muassa:
Dorset Blue Vinney on Sturminsterissä valmistettu ruskean homeen peittämä sinihomejuusto, jonka pistävä maku vaihtelee miedosta voimakkaaseen.
Focus Entertainment
Focus Entertainment (aiemmin Focus Home Interactive) on ranskalainen videopelien julkaisija, joka on perustettu vuonna. Nimi muuttui syyskuussa 2021.
Yhteiskäyttöauto
Yhteiskäyttöauto on auto, jonka omistaa yritys tai muu yhteisö, ja joka on yrityksen asiakkaiden tai yhteisön jäsenten käytettävissä. Yhteiskäyttöautoilu eroaa perinteisestä autonvuokrauksesta siten, että yhteiskäytössä olevan auton voi vuokrata lyhyeksikin aikaa ja asiakas yleensä itse huolehtii omatoimisesti ohjeiden mukaan auton noudosta ja palautuksesta mihin vuorokauden aikaan tahansa. Yhteiskäyttöauton varaus ja auton ovien avaaminen sekä sulkeminen tehdään yleensä internetselaimella tai matkapuhelimella. Yhteiskäyttöautoja ei myöskään kustannusten pitämiseksi alhaisena yleensä pestä tai puhdisteta joka asiakkaalle. Autot ovat usein myös hajasijoitettuna käyttäjien lähelle.
Focus Entertainment
Historia
Vuonna 2020 Focus osti Deck 13 -yrityksen 7,1 miljoonan euron hinnalla.
Yhteiskäyttöauto
Yhteiskäyttöauto eroaa oman auton käytöstä lähinnä kustannuksien osalta. Omistava tai operoiva yritys huolehtii auton huolloista, vakuutuksista, renkaan vaihdoista yms. Asiakas maksaa ainoastaan käytöstä. Osalla palveluntarjoajista myös polttoaine ja auton vapaa pysäköinti vuokrauksen aikana esim. pääkaupunkiseudun asukaspysäköintialueilla sisältyy hintaan.
Focus Entertainment
Historia
Vuonna 2021 yhtiö osti Streum On Studion. Samana vuonna Focus osti Dotemun 38,5 miljoonan euron hinnalla.
Yhteiskäyttöauto
Yhteiskäyttöauto voi olla myös kimppa-auto, jonka omistavat yksityishenkilöt, jotka jakavat ajoneuvon keskenään vastikkeetta tai vastikkeellisesti. Vastikkeellista kimppa-autoilua kutsutaan vertaisvuokraukseksi.
Focus Entertainment
Pelit
Yhtiö on julkaissut muun muassa Cities XL -kaupunginrakennusimulaattoria, Styx-sarjan hiiviskelypelejä sekä Wargame-strategiapelejä. Yhtiö julkaisee myös Farming Simulator -sarjaa.
Yhteiskäyttöauto
Yhteiskäyttöautot Suomessa
Suomessa yhteiskäyttöautoja tarjoaa tällä hetkellä 24Rent, Omago, Greenmobility, Japster ja City Car Club Oy. Pisin historia on City Car Clubilla, jolla tosin on enää muutama auto ajossa. Vertaisvuokrausta eli yksityisten ihmisten välistä yhteiskäyttöpalvelua tarjoaa tällä hetkellä Tanskalainen Gomore. Kaksi suurinta toimijaa tällä hetkellä ovat 24 Rent ja Omago. Automäärällisesti 24 Rentillä on noin 400 autoa. Omagolla autoja on noin. 300 kpl Taloyhtiöissä ja tienvarsilla. Yhteiskäyttöautot voivat sijaita tienvarressa tai esimerkiksi taloyhtiössä.
Focus Entertainment
Pelit
Vuonna 2017 yhtiö kertoi sopineensa Asobo Studion kanssa tulevan pelin The Plague kehittämisestä. Myöhemmin pelin nimeksi kerrottiin A Plague Tale: Innocence pelivideon julkaisun yhteydessä.
Yhteiskäyttöauto
Yhteiskäyttöautot Suomessa
Vuodesta 2019 lähtien yhteiskäyttöautoja taloyhtiöihin, yrityksiin, kaupungeille ja suoraan yksityishenkilöille Omago Alueautomallilla on toimittanut myös Oulusta lähtöisin oleva Omago Oy. Omagolta löytyy autoja ympäri Suomea. Omagolla oli autoja ajossa kesäkuussa 2022 yhteensä 200 kappaletta.
Kansainvälisen joukkoliikenneseminaarin yhteydessä Helsingissä toukokuussa 2007 saksalaisasiantuntija Michael Glotz-Richter esitteli Bremenissä vuodesta 1998 lähtien toiminutta yhteisautoyritystä Cambiota, jolla oli toukokuussa 2007 4 000 asiakasta. Yhteiskäyttöautojen laskettiin vähentäneen Bremenin keskustasta 900 henkilöautoa, joille maanalainen pysäköintialue maksaisi 7–18 miljoonaa euroa. Keskimäärin yhden yhteiskäyttöauton laskettiin korvaavan 4–8 yksityisautoa.
Päättyneitä yhteiskäyttöhankkeita
Pariisin kaupunki lopetti heinäkuun lopussa 2018 vuonna 2011 aloitetun Autolib-palvelun, jossa kirjautuneet käyttäjät saattoivat ottaa latauspisteiltä käyttöön pieniä sähkökäyttöisiä henkilöautoja ja maksaa palvelusta käytön mukaan. Autoja oli liikenteessä nelisen tuhatta ja käyttäjiä noin 150 000. Syinä lopettamiseen oli palvelun kalleus kaupungille ja autojen epäsiisti kunto. Käyttäjätutkimuksessa huomattiin myös, että yhteiskäyttöauto oli vaihtoehto pikemminkin metron käytölle kuin oman auton hankinnalle.
Ekorent operoi sähköautoja pääasiassa Helsingissä. Ekorent on sittemmin siirtynyt muille toimialoille ja lopettanut toimintansa Suomessa.
Drive-now toimi Helsingissä vuosina 2018–2020, mutta lopetti toimintansa kannattamattomana helmikuussa 2020.
Haaparannan kunta
Haaparannan kunta on Norrbottenin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Norrbotteniin. Kunnan keskustaajama on Haaparanta.
Yhteiskäyttöauto
Suunnitteilla olevia yhteiskäyttöhankkeita
Autonvalmistaja Renault aikoo käynnistää yhteiskäyttöpalvelun Pariisissa syyskuussa 2018. Renaultin tarkoituksena on kasvattaa autojen lukumäärä kahteentuhanteen.
Autonvalmistaja Volkswagen aikoo käynnistää yhteiskäyttöpalvelun nimeltä WE Saksassa vuonna 2019. Sen jälkeen tarkoituksena on laajentua muihin Euroopan suurkaupunkeihin, Pohjois-Amerikkaan ja Aasiaan.
Haaparannan kunta
Kunnan maapinta-ala on 920,89 neliökilometriä (31.12.2019) ja asukasluku 9 601 henkeä (31.12.2020).
Kunnassa sijaitsee Haaparannan saariston kansallispuisto.
Vuonna 2007 kunnassa oli 22,18 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 2,4 prosenttia kunnan maapinta-alasta.thumb|right|250px|Haaparannan kaupunginhotelli. thumb|right|250px|Seittenkaaren työväentalo. thumb|right|250px|Ruotsin Karungin rautatieasema. thumb|right|250px|Tornionjoen Kukkolankoski Ruotsin suuntaan kuvattuna.
Suomen kieli kunnassa
Suomen kieli on Ruotsin virallinen vähemmistökieli ja Haaparannan kunta kuuluu erityiseen suomen kielen hallintoalueeseen. Tämän johdosta kunnan kanssa on mahdollista asioida suomeksi ja saada muun muassa lasten- ja vanhustenhoitoa suomen kielellä.
Kunnan väestöstä noin 52,0 % on ulkomaalaistaustaisia, mikä on toiseksi eniten koko Ruotsissa Botkyrkan kunnan jälkeen. Ensimmäisen, toisen tai kolmannen sukupolven ruotsinsuomalaisia Haaparannalla asuu 7 584 henkeä.
Kuntajaon kehitys
Alatornion pitäjä perustettiin vuoden 1340 tienoilla erottamalla se Luulajan pitäjästä. Pitäjän nimenä oli tuolloin Tornio, ja se käsitti myös nykyisin Suomelle kuuluvia alueita. Vuonna 1482 Tornion pitäjästä erotettiin Ylitornion pitäjä aluksi Särkilax-nimisenä. Vuonna 1620 se sai nimekseen Ylitornio (ruots. Övertorneå) ja jäljelle jäänyt osa pitäjää sai nimen Alatornio (ruots. Nedertorneå). Vuonna 1621 pitäjän keskustasta perustettiin Tornion kaupunki, jolle perustettiin oma kaupunkiseurakunta. Karungin pitäjä erotettiin vuonna 1745, mutta vuonna 1783 sen nimeksi tuli Karl Gustav.
Vuonna 1809 Suomi siirtyi Ruotsilta Venäjälle, jolloin uusi valtakunnanraja jakoi Tornionjokilaakson pitäjät kahteen osaan. Suomen puolelle jäivät Tornion kaupunki sekä osa Alatorniota ja Karunkia. Tornion seuraajaksi Ruotsin puolelle perustettiin ensin Karl Johan -niminen kauppapaikka vuonna 1812. Karl Johan sijaitsi Nikkalassa noin 14 kilometriä Tornionjoen suulta lounaaseen. Se oli kuitenkin liian kaukana Tornion vanhalta kauppa-alueelta, joten kauppapaikka siirrettiin Tornionjoen länsirannalle Haaparannan (ruots. Haparanda) kylään vuonna 1827. Kaupunkioikeudet Haaparanta sai vuonna 1842. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa Ruotsin Alatornion ja Karl Gustavin pitäjistä muodostettiin maalaiskunnat.
Vuoden 1952 kuntauudistus ei aiheuttanut hallinnollisia muutoksia nykyisen Haaparannan kunnan alueella. Alatornion ja Karl Gustavin maalaiskunnat yhdistettiin 1.1.1967 Haaparannan kaupunkiin. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon ja Haaparannan kaupungista tuli nykyinen Haaparannan kunta. Haaparanta on kuitenkin joitakin vuosia käyttänyt itsestään jälleen kaupunkinimitystä, vaikka Ruotsissa ei virallisesti kaupunkeja enää olekaan.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Haaparannan kaupungin vaakuna. Myös Karl Gustavin eli Karungin maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 3 733 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 36,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 32,1 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 3 155 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 31,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 156 055 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 54 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Yleisimmät syntymämaat
Vuoden 2019 lopussa Haaparannan kunnassa oli 9 685 asukasta, joista 5 698 oli Ruotsissa syntyneitä.
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 5 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 76,9 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 319 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Marielund laskettiin aiemmin osaksi Haaparannan taajamaa, mutta vuodesta 1995 lähtien se on katsottu omaksi taajamaksi. Marielund sijaitsee Tornion kaupungin keskustasta länteen, kun muu Haaparanta sijaitsee Tornion keskustasta lounaaseen.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Muita paikkakuntia
Muita paikkakuntia ovat:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, alueiden valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Haaparannan kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Haaparannan kunnan piireistä.
Copán (departementti)
thumb|Departementti Hondurasin kartalla. Copán on departementti Hondurasin luoteisosassa. Sen pääkaupunki on Santa Rosa de Copán, pinta-ala 3 203 km2 ja  vuoden 2010 asukasluku 362 200 asukasta. Departementti on perustettu vuonna 1893. Sen maatalouden tärkeitä tuotteita ovat banaanit, sokeriruoko, maissi, appelsiinit, riisi, kahvi ja karjataloustuotteet.
Haaparannan kunta
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Urheilijaeläke
Valtion ylimääräinen urheilijaeläke eli urheilijaeläke voidaan myöntää urheilijalle, joka asuu tai on asunut pysyvästi Suomessa, tunnustukseksi hänen olympiakisoissa saamastaan kultamitalista. Erityisestä syystä eläke voidaan myöntää myös merkittävästä kansainvälisestä urheilu-urasta. Eläkettä ei ilman erityistä syytä myönnetä 60 vuotta nuoremmalle henkilölle. Urheilijaeläke voidaan myöntää valtion talousarvioon tarkoitusta varten otetusta määrärahasta. Eläke on veronalaista tuloa ja se voidaan myöntää täytenä eläkkeenä tai osaeläkkeenä. Vuonna 2016 täysi eläke on 1 324,32 euroa ja osaeläke siitä puolet. Eläkkeen määrä vahvistetaan vuosittain joulukuussa. Eläkettä myönnettäessä otetaan huomioon hakijan varallisuus sekä hänen toimeentulomahdollisuutensa.
Eläkettä ei myönnetä hakijalle, jonka eläketulot kansaneläketuloa lukuun ottamatta ovat korkeammat kuin kaksi kertaa täysi urheilijaeläke. Enintään osaeläkettä on myönnetty hakijalle, jonka eläketulot kansaneläketuloa lukuun ottamatta ylittävät täyden urheilijaeläkkeen tason. Eläkkeen myöntää opetusministeriö hakemuksesta saatuaan asiasta Suomen Olympiakomitean lausunnon. Eläkettä koskevat hakemukset käsitellään kerran vuodessa. Eläkettä ei voi hakea toisen puolesta.
Urheilijaeläkkeen saajat
Suomen valtio myönsi ensimmäisen kerran urheilijaeläkkeitä vuonna 2015. Täyden eläkkeen ovat saaneet vuonna 2015 hiihtäjä Siiri Rantanen, vuonna 2016 keihäänheittäjä Seppo Räty, ralliautoilija Timo Mäkinen ja paralympiahiihtäjä Jouko Grip ja vuonna 2018 Teuvo Länsivuori.
Ennen urheilijaeläkkeen käyttöönottoa saatettiin poikkeuksellisten ansioiden perusteella myöntää ylimääräinen eläke. Urheiluansioiden perusteella ylimääräisen eläkkeen saivat: Hannes Kolehmainen (vuonna 1960), Clas Thunberg (1965), Tapani Niku (1970), Ville Ritola (1972), Sten Suvio (1974), Eino Leino (1974), Aleksanteri Saarvala (1974), Armas Taipale (1974), Arvo Haavisto (1976), Edvard Westerlund (1976), Sulo Etholén (1976), Yrjö Nikkanen (1982), Elis Ask (1985), Klaus Karppinen (1987) ja Sulo Nurmela (1988). Etholén ja Ask saivat ylimääräisen eläkkeen osaksi muista kuin urheiluansioista.
Mihin urheilijaeläke perustuu?
Urheilijaeläkkeet perustuvat säädöksiin:
Sievi FS
Sievi FS (Jokilaaksojen Futsalin Tuki ry) on vuonna 2016 perustettu ylivieskalainen futsalseura. Miesten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Futsal-Liigassa. Seura on voittanut kolme Suomen mestaruutta (2015, 2016 ja 2017). Sievi FS:n organisaatioon kuuluu yhteensä neljä joukkuetta: miehissä, pojissa yksi ja naisissa yksi.
Sievi FS pelaa kotiottelunsa Sievin monitoimihallissa, koska Ylivieskassa ei ole riittävän kokoista palloiluhallia futsaliin.
Vuonna 2016 Jokilaaksojen Futsalin Tuki ry osti F.C. YPA ry:ltä Futsal-Liigalisenssin ja oikeudet futsaliin. Sievin voittamista Suomen mestaruuksista viimeisin on tullut nykymuotoisen seuran nimissä. Aiemmat mestaruudet ovat tulleet F.C. YPA ry:n alaisuudessa toimineen Sievi Futsalin nimissä, joka toimi vuosina 2004-2016.
Sievi FS kaudella 2019-2020
Kauden 2018-2019 päätyttyä Sievi FS:n kokoonpanossa on tapahtunut merkittäviä muutoksia. Voidaan sanoa, että Sievi menetti enemmän kuin kentällisen futsal-liigan parhaimmistoon kuuluvia pelaajia. Sievin mestaruusvuosien (2015, 2016 ja 2017) tärkeimpiin runkopelaajiin kuuluneet Jarmo Junno, Nikola Erceg, Radik Akhmetanov, Jaakko Alasuutari ja maalivahti Miika Toivola kaikki jättivät seura kesän aikana. Kokeneen kaartin ohella merkittävä menetys on myös edellisellä kaudella läpimurtonsa tehnyt, futsal-liigan vuoden tulokkaaksi valittu Aleksi Kylmälä.
Sievi FS pelaa futsal-liigassa kaudella 2019-2020 seuraavalla joukkueella:
Saavutukset
* (Saavutukset ennen kautta 2016-2017 ovat tulleet Sievi FS:n edeltäjän Sievi Futsalin nimissä)
Päävalmentajat
(**) Kaudella 2015-2016 alkukauden päävalmentajana toimi Radik Akhmetkhanov ja vuoden vaihteen jälkeen Kimmo Mattila.
Herodion
Herodion oli Herodes Suuren rakennuttama linnoitettu palatsi, joka sijaitsi kukkulalla Jerusalemin eteläpuolella. Herodion on liitetty Jebel Fureidis-nimiseen kukkulaan Israelin hallitsemalla Palestiinan länsirannalla ja paikalta on tehty useita arkeologisia löytöjä.
Sijainti
thumb|vasen|Alemman Herodionin raunioita. Herodion on liitetty Jebel Fureidis-nimiseen kukkulaan noin 4 kilometriä Betlehemin kaupungista kaakkoon lähellä Tekoaa. Paikka on Juudean kukkuloiden itäjuurella Juudean autiomaan reunalla. Itse Herodion käsittää paitsi kukkulan, mutta myös alemman Herodionin sen vieressä.
Historia
thumb|Herodin hautaan liitetty [[sarkofagi.]] Herodionin rakennutti Juudean kuningas Herodes hänen jouduttuaan pakenemaan Jerusalemista Masadaan vuonna 40 ennen ajanlaskun alkua. Jerusalemista hänet oli karkottanut parthialaisten kanssa liittoutunut Antigonos, kun taas roomalaiset tukivat Herodesta. Herodesin onnistui myöhemmin voittaa Antigonos ja voittonsa jälkeen hän alkoi suurin piirtein vuoden 28 eaa. paikkeilla rakennuttaa itsensä mukaan nimeämäänsä Herodionia. Paikan sanottiin sijaineen 60:n stadian eli noin 10 kilometrin päässä Jerusalemista etelään. Josephus mainitsee, että linnoitus rakennettiin ennestään olemassaolleelle kukkulalle, jota tehtiin korkeammaksi siirtomaalla. Linnoituksen pyöreälle ja tornein varustetulle muurille kukkulalla johti 200 marmoriaskelmaa. Paikalle tuotiin vettä akveduktilla. Josephus mainitsee myös, että Herodes itse haudattiin Herodionille.
Ensimmäisen juutalaissodan aikana Herodion oli yksi viimeisistä seloottien hallussaan pitämistä tukikohdista. Josephus mainitsee paikan antautuneen roomalaisten piirityksen jälkeen, mutta arkeologisten löytöjen perusteella paikan tiedetään kärsineen merkittäviä tuhoja tulipalossa. Toisen juutalaissodan aikana se oli Simon bar Kokhban hallinnon piirikunnallinen keskus. Bysantin valtakunnan kaudella kukkulalle rakennettiin luostari.
Arkeologia
Alempi Herodion käsittää useiden Herodin valtakaudella rakennettujen rakennusten jäänteitä, joihin lukeutuvat esimerkiksi suuri palatsi puutarhoineen, kylpylä, sekä asuinrakennuskia vierailijoille ja virkamiehille. Osan päälle rakennettiin sittemmin muita rakennuksia Bysantin valtakunnan aikana. Palatsi oli neliönmuotoinen muurien ympäröimä rakennus. Kylpylä oli rakennettu roomalaisen esimerkin mukaisesti ja siihen kuului apodyterium, caldarium ja tepidarium. Kukkulalla on aikanaan kahden muurin suojaama linnoitus. Linnoituksen keskellä ol iaikanaan rakennus ja piha-alue. Nykyisin rakennuksen paikalla on vain kuoppa. Kukkulan alla on juutalaissotien aikana rakennettuja tunneleita ja Herodin aikaisia vesisäiliöitä. Herodin mausoleumiin liitetyt jäänteet löysi kukkulan Jerusalemin puoleiselta rinteeltä Ehud Netzer vuonna 2007. Juutalaissotien ajan kapinalliset olivat ilmeisesti purkaneet rakennuksen lähes kokonaan.
Muovikassi
Muoto ja materiaali
thumb|Ohuita muovipusseja pensaan oksilla Muovikassien yleisin materiaali on polyeteenikalvo. Kalvot luokitellaan PE-HD ja PE-LD -kalvoihin. HD on suuritiheyksistä polyeteeniä, josta voi tehdä ohuita, rapisevia pusseja. Tyypillisesti Suomessa niitä käytetään hedelmäpusseina, mutta monissa muissa maissa HD on yleisin muovipussin materiaali. LD-polyeteeni on kiiltävämpää, paksumpaa eikä kahise. HD-pussien värittömät kohdat ovat tyypillisesti huurteisen läpikuultavia, LD:stä voidaan tehdä aivan kirkkaitakin pusseja. Kalvon paksuus vaihtelee 0,045mm – 0,1 mm. Tyypillisesti kassin pohjassa tai sivussa on laskos, jonka avulla kassi aukeaa leveämmäksi ja laskostuu taas pakattaessa pienemmäksi. Kantokahva voidaan tehdä joko leikkaamalla muoviin aukko tai lisäämällä erillinen kahvasuikale. Ruokakauppojen suosimaa mallia, joissa kantokahvat ovat kassin sivutaitteissa, kutsutaan henkselikassiksi.
Historia
Muovikassien tärkein valmistusmateriaali on LD-PE, jonka massatuotanto alkoi 1957. Alusta alkaen erilaiset suulakepuristetut muovikalvot, joista saumaamalla tehdään muovipussit, -säkit ja -kassit, ovat olleet yksi tärkeimmistä polyeteenin käyttökohteista. Laajaan käyttöön muovikassit levisivät 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 2002 maailmassa valmistettiin erikokoisia ja -laatuisia muovikasseja yhteensä 4–5 biljoonaa kappaletta Chemical Market Associatesin arvion mukaan. Vuonna 2009 WWF arvioi muovikassien vuosituotannoksi 500 miljardista yhteen biljoonaan. Suomessa käytetään arviolta 300 miljoonaa muovipussia vuodessa.
Ympäristövaikutukset ja kierrätys
thumb|Kotitalousjätettä muovikasseissa keskellä kaupungin keskustaa roskakuskien lakon aikana. thumb|Muovikassiroskia luonnossa.
Muissakin tutkimuksissa sekä kertakäyttöiset että etenkin uudelleenkäytettävät muoviset ostoskassit ovat pärjänneet yleensä hyvin. Tanskan ympäristöhallituksen tutkimuksessa (2018) luomupuuvillakassia piti käyttää 20 000 kertaa, paperikassia 43 kertaa ja kierrätettyä PET-muovikassia 84 kertaa, jotta sen ympäristövaikutukset olisivat yhtä vähäiset kuin tavallisen LDPE-muovipussin.
Vaikka ostoskassien valinnalla on suuri symboliarvo, niiden osuus kotitalouksien jätteestä on vain noin 0,2 prosenttia.
Vaikka ostoskassien käytön, valmistuksen ja hävityksen ympäristövaikutukset ovat merkityksettömän pieniä, kansalaisten keskuudessa asiasta on huomattavaa epävarmuutta, minkä vuoksi Suomen ympäristökeskus julkaisi OPTIKASSI-tutkimuksen, joka vahvisti asian ja osoitti yhden kassin hiilipäästöksi 15–48 grammaa. Biohajoava muovikassi todettiin huonoimmaksi vaihtoehdoksi.
Muovikassien käyttöä ja valmistusta on kritisoitu, koska ne valmistetaan uusiutumattomista luonnonmateriaaleista kuten maakaasuista ja -öljyistä. Lisäksi muovikassit roskaavat ja aiheuttavat muun muassa viemärien tukkeutumista. Vaihtoehdoksi on tarjottu uusiutuvista luonnonmateriaaleista valmistettuja paperi- tai kangaskasseja. Myös esimerkiksi tärkkelyksestä valmistettuja biohajoavia muovikasseja on kehitetty.
Vaikka muovikassien valmistaminen on halvempaa ja siihen tarvitaan 40 % vähemmän energiaa kuin paperikassien valmistamiseen, on muovikassien kierrätysarvoa kritisoitu. Vuonna 2000 20 % paperikasseista kierrätettiin, kun vain 1 % muovikasseista kierrätettiin. Osasyy on se, että suurin osa eri kierrätysohjelmista ei mahdollista muovikassien kierrättämistä. Muovikassit yhdistetään usein luonnon saastumiseen, koska ne eivät maadu vaan pilkkoutuvat yhä pienemmäksi palasiksi. Kaatopaikoilla suurempi ongelma on kuitenkin kassien leviäminen luontoon, mutta paperikassi hajoaa ulkoilmassa nopeasti, toisin kuin muovi.
Ongelmallisimpia ympäristön roskaantumisen kannalta ovat läpinäkyvät ja ohuet, rullasta irrotettavat muovipussit, joita Suomessa käytetään hedelmien pakkaamiseen ruokakaupoissa. Joissakin maissa näitä HD-PE-pusseja käytetään kaikkien ostosten pakkaamiseen, esimerkiksi Australiassa 85 % kaupan muovikasseista on niitä. Pussit ovat pieniä ja niitä tarvitaan paljon: keskivertosuomalainen käyttää vuodessa 50 ostoskassia, skotlantilainen 160, australialainen 350 ja hongkongilainen lähes 1 500. . Tästä on ollut seurauksena näiden joutuminen luontoon valtavissa määrin. Tuuli kuljettaa näitä pusseja, ja tien varsien pusikot ja puiden oksat saattavat olla niitä täynnä. Muovikassien kieltomääräykset ovatkin nimenomaan kohdistuneet näihin pusseihin. Suomessa muovikassilla tarkoitetaan tukevampia kaupoista ostettavia kasseja. Näitä käytetään varsin paljon ostosten kuljettamisen jälkeen kasseina muille tavaroille ja erilaisina pakkaussuojina. Yleensä ne päätyvät lopulta roskapusseina kaatopaikalle. Useissa kauppakeskuksissa on juomapullojen palautuspisteiden yhteydessä myös muovikassien keruuastiat. Etelä-Suomessa kerätään energiajaetta, ja muovikassit voi lajitella siihen. Suuremmat muovisäkit jäävät pääosin teollisuuden, kaupan ja maataloustuotannon piiriin, jossa niillä on omat kierrätysjärjestelyt. Esimerkiksi 4H-järjestö kerää maatalouden lannoitesäkit.
Muovikassien aiheuttamien ympäristöhaittojen vuoksi jotkut valtiot ja yritykset ovat pyrkineet vähentämään niiden käyttöä esimerkiksi verottamalla niitä tai perimällä kasseista maksua. Esimerkiksi Etelä-Afrikassa muovikasseista alettiin tehdä kestävämpiä ja niiden hinta nousi. Uudistuksen jälkeen muovikassien käyttö väheni 90 %. Myös Irlannissa muovikassien käyttö saatiin vähentymään 95 % viidentoista sentin suuruisen muovikassiveron ansiosta. Bangladeshissa muovikasseja alettiin kieltää, kun todettiin viemäreihin joutuneiden muovipussien pahentavan tulvia ja levittävän sitä kautta sairauksia. Skotlannissa asiaa tutkittiin, mutta todettiin, ettei pelkkä muovipussien kielto vähennä roskaantumista, ja lakialoite vedettiin pois. Maailman lehdistössä levisi pitkään tieto muovipussien hukuttamista sadoistatuhansista merinisäkkäistä - lähteessä kalaverkot ja muoviroska olivat menneet sekaisin. Yli 90 % merten muovisaasteista tulee kymmenestä Aasian ja Afrikan joesta.
Paul Valéry
Paul Valéry (30. lokakuuta 1871 Sète Ranska − 20. heinäkuuta 1945 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, runoilija, filosofi ja Ranskan akatemian jäsen.
Tausta
Vuonna 1900 Paul Valéry avioitui Jeannie Gobillardin kanssa, ja heillä oli avioliitostaan kolme lasta.
Runoilijana ja esseistinä
Vuonna 1894 runoilija muutti Pariisiin, ja tällöin hänen runotuotantonsa jäi taka-alalle ja hän keskittyi siviilivirkoihinsa sekä itsensä ja maailman tuntemiseen.
Esseistinä Valéryn kirjoitukset kertovat siitä huolesta, mitä hän tunsi länsimaisen sivilisaation ja oikeudenmukaisuuden hengen säilymisestä sekä kirjallisuuden roolista kasvatuksessa, ihmisyksilön taantuvassa kehityksessä.
Siviiliura
Pariisiin muutettuaan Valéry toimi sotaministeriön virkamiehenä ja uutistoimisto Havasin johtajan Lebeyn sihteerinä. Vuonna 1924 hänestä tuli Ranskan Pen-klubin puheenjohtaja, mutta jo seuraavan vuonna hänet äänestettiin Ranskan akatemiaan edesmenneen Anatole Francen jälkeen tyhjäksi jääneelle paikalle.
Ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen ja runotuotannon alettua uudelleen Valérysta tuli eräänlainen valtakunnan virallinen runoilija. Hän oli erittäin tunnettu, ja hänelle annettiin runsaasti erilaisia kunnianosoituksia. Avajaispuheessaan vuonna 1927 puhui kunnioittavasti edesmenneestä edeltäjästään mainitsematta kertaakaan hänen nimeään.
Vuonna 1932 hänet valittiin jäseneksi Ranskan kansalliseen museoneuvostoon, vuonna 1933 hänet nimitettiin Nizzan yliopiston kansleriksi. Vuonna 1936 oli vuorossa nimitys maailmannäyttelyn kulttuuriyhteistyön puheenjohtajuus, vuonna 1937 hän sai perustaa oman runouden oppituolinsa maineikkaaseen Collège de Franceen ja vuonna 1939 hänestä tuli Ranskan kirjailijoiden, säveltäjien ja kustantajien yhdistyksen kunniapuheenjohtaja.
Saksan miehityksen aika
Saksalaismiehityksen aikana Valéry kieltäytyi järjestelmällisesti yhteistyöstä miehittäjän kanssa. Siksi hän menetti Nizzan yliopiston kanslerin viran, mutta säilytti akateemikon arvon ja aseman.
Valéry kuoli vain muutama viikko toisen maailmansodan päättymisen jälkeen vuonna 1945. Hänelle järjestettiin kenraali Charles de Gaullen pyynnöstä valtiolliset hautajaiset. Hänet haudattiin syntymäkaupunkiinsa Sèteen, sen merelliselle hautausmaalle, josta hän oli kirjoittanut juuri tunnetuimman runonsa.
Pirttijärvi (Ikaalinen)
Pirttijärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Ylijoenperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Pirttijärvi on osa Juurijärven-Hulppojärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 500 metriä, leveys 550 metriä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Latoveden länsipuolella ja siihen laskee kuusi metsäojaa. Sen oma laskuoja Pirttioja lähtee järven eteläpäästä ja laskee viiden kilometrin jälkeen Mustalampeen, joka laskee vuorostaan Sisätönjärveen. Järvessä on yksi 30 metriä pitkä saari. Rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä. Noin neljäsosa rannasta on suota ja kahdessa kohtaa ranta viettää jyrkästi veteen. Rantaan on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Sisätöltä.
Sheridan Bucket
Sheridan Bucket on henkilöhahmo brittiläisessä komediasarjassa Pokka pitää (Keeping Up Appearances), jota tehtiin 44 jakson verran vuosina 1990–1995.
Sheridanin vanhemmat ovat sarjan päähahmo Hyacinth Bucket sekä tämän aviomies Richard Bucket.
Sheridan opiskelee yliopistossa pääaineinaan taloustiedettä ja kirjanpitoa, mutta on vaihtanut ne runouteen ja koruompeluun, mitä hänen isänsä pitää häpeällisenä.
Richard ei myöskään pidä poikansa tuhlailevasta elämäntavasta eikä siitä, että hänen täytyy jatkuvasti antaa pojalleen rahaa. Sheridan soitteleekin usein äidilleen rahanpuutteessa ja pyytää noin 50-100 puntaa, jotka Hyacinth on aina valmis antamaan. Sheridania ei koskaan nähdä sarjassa, mutta on jatkuvasti Hyacinthin puheiden aihe; poika on äitinsä ylpeys ja silmäterä.
Sheridanin on mainittu olevan samanikäinen kuin Aleksanteri Suuri valloittaessaan Persian.
Hyacinth pitää poikaansa herkkänä, kämppiksensä Tarquinin kanssa asuvana kauniista sisustuksesta ja runoudesta nauttivana hahmona, eikä suinkaan homoseksuaalina, joka Sheridan mitä ilmeisimmin on. Sheridan viettää paljon aikaansa ystävänsä Tarquinin kanssa.
Spellbinder Live
Spellbinder Live on Uriah Heepin kesäkuussa 1996 julkaistu livealbumi, joka sisältää myös yhden studiokappaleen, ”Sail the Rivers”.
Marco Etcheverry
thumb|Marco Etcheverry Marco Antonio Etcheverry Vargas (s. 26. syyskuuta 1970 Santa Cruz) on bolivialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Häntä pidetään yleisesti yhtenä Bolivian kaikkien aikojen parhaista pelaajista.
Etcheverry pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Espanjassa, Chilessä, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Yhdysvalloissa. Bolivian maajoukkueessa hän pelasi 71 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Etcheverry kuului Bolivian joukkueeseen vuoden 1994 MM-kilpailuissa mutta sai punaisen kortin jo muutama minuutti sen jälkeen, kun hän oli tullut vaihdosta kentälle ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Saksaa vastaan, eikä hän enempää turnauksessa pelannut. Etcheverry pelasi kuudessa Copa América -turnauksessa vuosina 1989–1999 yhteensä 21 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Copa Américassa 1997 hän pelasi ensimmäistä ottelua lukuun ottamatta täydet minuutit Bolvian saavuttaessa hopeaa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Saksaa sekä puolivälieräottelussa Kolumbiaa vastaan.