cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Halikko
Liikunta ja vapaa-aika
Halikossa on neljä yleistä uimapaikkaa: Kokkilassa merenrannalla, Kankareenjärvellä, Märynummen uimakuopilla ja Hajalan Myllytyryssä. Luonto on muutenkin lähellä, ja kunta on tehnyt lukuisia kävelyreittejä suojelluille alueille esimerkiksi Halikonjoenlaaksoon ja Vaisakon lehtoon.
Koulutus
thumb|right|200px|Halikon koulukeskus thumb|right|200px|Mustamäen koulu Halikon ala-koulut on sijoitettu merkittävimpiin taajamiin.
Kunnan ainoa yläkoulu Armfeltin koulu ja ainoa toisen asteen oppilaitos Halikon lukio sijaitsevat keskustassa.
Koulutus Halikon alueella oli pitkään seurakunnan järjestämän kiertokoulun varassa. Vuonna 1870 Halikko oli jaettu kymmeneen kiertokoulupiiriin, joissa opettaja oli läsnä neljä viikkoa kerrallaan. Lisäksi Angelniemen kappeliseurakunnan alueella oli neljä kiertokoulupiiriä. Kiertokoulu loppui Angelniemellä vuonna 1922 ja Halikossa 1924.
Ensimmäiset kunnalliset kansakoulut Halikossa olivat Prestkullan tyttökoulu ja Kihisten poikakoulu, jotka perustettiin vuonna 1871. Angelniemelle perustettiin Kokkilan koulu 1884 ja saaren puolelle syntyi yksityinen Sapalahden kansakoulu samana vuonna. Uudet kansakoulut valmistuivat Kuttilaan 1895, Ruskaan 1897 ja Paavolaan 1900. Piirijakoasetuksen aikaan 20 % kunnan lapsista kävi koulua. Asetuksen myötä kunta jaettiin koulupiireihin, mitä varten piti perustaa lisää kouluja. Vuoteen 1910 mennessä Halikkoon ja Angelniemelle oli perustettu Torkkilan, Peksalan, Nummen, Saarimäen ja Kumion koulut, Prestkullan korvannut Pajulan koulu, sekä väliaikainen koulu Vartsalaan.
Angelniemen koulut jäivät uuden Angelniemen kunnan alueelle 1916 ja Pajulan koulu alueluovutuksessa Salon kauppalan alueelle 1932. Kunta perusti vielä koulut Vartsalaan 1921, Vaskion Mäelle 1922, Sampaalle 1924, Heinäsuolle 1929, Salaisiin 1933 ja Mustamäelle 1951. Halikossa ei saatu sopua keskikoulun perustamisesta, niinpä vuonna 1963 kirkonkylällä aloitti yksityinen Halikon yhteiskoulu. Koulusta tuli kunnallinen keskikoulu vuonna 1968. Halikon lukio perustettiin 1973.
Oppilasmäärän väheneminen ja peruskoulu-uudistus muovasivat Halikon koulukenttää 1970-luvulla. Ruskan, Paavolan, Heinäsuon, Sampaan, Salaisten ja Kumion koulut lakkautettiin. Keskikoulusta tuli Halikon yläaste ja Kihisten alakoulu siirrettiin sen viereen. Samalla koulun nimeksi tuli Kärävuoren koulu. Koulujen nimiä on sittemmin muuteltu. Vuonna 1994 Vartsalan ja Angelniemen koulut yhdistettiin Meri-Halikon kouluksi ja 2008 Kuttilan ja Mäen koulut Vaskion kouluksi.
Angelniemellä toimi Peksalan ruotsinkielinen maanviljelyskoulu vuosina 1894–1924.
Terveydenhuolto
200px|thumb|right|Halikon terveyskeskus Terveydenhuolto rajoittuu Halikossa Halikon terveysasemaan, jossa toimii päivystyksen lisäksi hammaslääkäri. Salon keskustaajamassa sijaitsee kaupungin pääterveysasema, jossa on vuodeosasto ja kattavammat terveyspalvelut.
Märynummella toimii Halikon psykiatrinen sairaala, jossa tarjotaan suljettua ja avolaitoshoitoa Salon seudun psykiatrisille potilaille.
Liikenne
Halikon läpi kulkee valtatie 1, johon on liittymät Hajalassa ja Tavolassa. Keskustassa on tunnin välein kulkevan Helsinki–Turku-pikavuoron linja-autopysäkki. Paikallisliikenne on hankittu Vainion Liikenteeltä, jonka vuorot kulkevat syrjäisimmistä kylistä vain muutaman kerran päivässä. Sen sijaan Salon ja Halikon välillä linja-autot kulkevat päivisin tunnin välein.
Nähtävyydet
thumb|left|Halikon keskiaikainen kivikirkko on tiekirkko, joka vetää kesäisin väkeä. Halikossa on useita historiallisia nähtävyyksiä: Rikalan rautakautinen kalmisto, keskiaikainen Halikon kirkko sekä monet kartanot, kuten Joensuun kartano, Wiurilan kartano, Vuorentaan kartano ja Tammenpään kartano. Muita vanhoja rakennuksia ovat Halikon museo, joka oli alun perin nälkävuosien viljavarasto, entinen kunnantalo Franssintalo, Halikon pappilat ja Angelniemen kirkko. Historiallinen Kuninkaantie kulkee Halikon läpi, ja sen varrella Hajalassa sijaitsee 1700-luvulta peräisin oleva Trömperin kestikievari. Wiurilan kartanon läheisyydessä sijaitsee vanha tuulimylly ja Kreivinmäen ulkoilmamuseo.
Halikon luonto on itsessään nähtävyys: ainutlaatuinen Halikonjokilaakso, suojeltu Vaisakon lehto ja Somerojan uhrilähde ovat suosittuja patikointireittejä paikallistenkin keskuudessa. Myös kaunis Halikonlahti tuo etenkin kesällä matkailijoita ja mökkeilijöitä. Halikon peltomaisemat ja jyrkkäreunaiset kalliomäet ovat tyypillistä varsinaissuomalaista kulttuurimaisemaa.
Kunnanvaltuusto
Halikon kunnanvaltuustossa oli 35 paikkaa, joista viimeinen valtuusto jakautui seuraavasti:
Lautakunnat
Halikon kunnalla oli viisi lautakuntaa.
Ystävyyskunnat
Halikolla oli viisi ystävyyskuntaa.
Talous
Halikossa oli vuonna 2003 tarjolla 2 722 työpaikkaa. Paikkojen määrä on hieman kasvanut, ja työttömyysaste kunnassa on 6,7 prosenttia (2006). Vähäinen paikkojen määrä suhteutettuna asukaslukuun selittyy sillä, että valtaosa kunnan asukkaista käy töissä naapurikunnissa, pääasiassa Salossa. Kunnan talous on ollut alijäämäinen jo useita vuosia peräkkäin, pääasiassa valtavien investointien takia. Halikko yhdistyi kahdeksan muun kunnan kanssa uudeksi Salon kaupungiksi vuonna 2009, vaikka kunta ilmoitti talouden kohentuneen ja olevan tasapainossa.
Valtavat investoinnit ovat osa Halikon viisivuotissuunnitelmaa, jossa saneerataan ja laajennetaan Halikon peruspalveluja ja sen vaatimia tiloja, kuten vanhustenhoidon, terveyspalveluiden ja koulujen osalla. Suurista menoista huolimatta kunnan veroprosentti on valtakunnan keskitasoa 18,5 prosenttia.
Halikon nopean teollistumisen huomaa muun muassa siitä, että vielä kirkonkylässä harjoitetaan maanviljelyä. Hyvien liikenneyhteyksien ansiosta Halikko ei ole joutunut kehittämään teollisuusalueita. E18-moottoritie ja Salon läheisyys ovat helpottaneet kuntalaisten työskentelyä muilla paikkakunnilla. Kunnan teollisuus keskittyy 110-tien varrelle Hirvikallioon niin sanotulle Riikin teollisuusalueelle ja Iilikenmäen reunalle. Teollisuusalueen suurin työllistäjä on HalikkoWorks (ent. Rautaruukin tehdas).
Kulttuuri
Halikon nimikkolajit ovat vimpa, neitoperhonen, ukonsieni, pähkinähakki, rusakko ja vaakunassakin kuvattu tammi. Halikkolainen perinneruoka on "uunsallatti" eli sianliha-perunaviipalelaatikko, jossa voidaan käyttää myös silakkaa. Se äänestettiin 1980-luvulla Halikon pitäjäruoaksi. Halikon oma murre on katoamassa. Se kuuluu lounaismurteisiin.
Kansanrunosta Elinan surma on versio joka sijoittuu Halikon seudulle. Paikallisen version mukaan Klaus Lydekenpoika Djäkn poltti vaimonsa ja lapsensa. Hänen tyttärensä Cecilia oli naimisissa Henrik Olavinpoika Hornin kanssa, ja isänsä syntien sovitukseksi Cecilia sai Henrikin rakentamaan Halikon, Perttelin ja Salon kirkot. Myöhemmin tarina on saanut toisen version, jossa Uskelan Kärkän tilan herra "Huurni", joka joutui syntiensä vuoksi rakentamaan nämä kolme kirkkoa ja konttaamaan niiden välin. Tarinan mukaan hän kuitenkin menehtyi matkalla.
Halikkolaisessa kansanperinteessä tunnetaan tarina Vellon kartanosta, joka sijaitsi Kumiossa. Vellon kartanonherra oli erittäin rikas ja eräänä päivänä hän ylpeyksissään heitti sormuksen Halikon sillalta jokeen todeten, että yhtä todennäköisesti sormus enää löytyy kuin hän menettäisiä omaisuutensa. Pian kalastaja onki hauen, jonka sisällä oli kyseinen sormus, eikä mennyt kauaa kun kartano paloi ja isäntä köyhtyi. Vellon kartanon olemassaolosta ei ole todisteita.
Halikosta on olemassa sanonta: "Halikon kautta Ruotsiin", jonka arvellaan perustuvan talonpoikaispurjehdukseen, joka suuntautui Halikonlahdelta Tukholmaan jo keskiajalla. Lisäksi lahden rannoilla sijainneilla kartanoilla ja rälssitiloilla oli omia laivoja ja verovapaus Tukholman satamassa. Isoviha katkaisi purjehduksen ja 1800-luvun kehitys päätti sen kokonaan. Toinen paikallinen sanonta kuuluu: "Myöhäss on niinku Ankelniemen posti". Sanonta viittaa pitäjän postijärjestelyihin. Alueen posteljoonilla oli nimittäin tapana aloittaa päivä jakamalla eilisen posti.
Tevätlammi
Tevätlammi on Keski-Suomessa Jämsässä Lahdenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 7,1 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113 metriä mpy.
Yrjö Kesti
Yrjö Henrik Kesti (28. kesäkuuta 1885 Oulu − 9. lokakuuta 1960 Oulu) oli suomalainen maanviljelijä, toimittaja ja Suomen pienviljelijäin puolueen kansanedustaja 1930-luvulla.
Kestin vanhemmat olivat läkkiseppä Johan Kesti ja Maria Liisa Ojala. Hän asui Muhoksella ollen aluksi valtion metsätorppari ja siinä sivussa kalastaja, peltiseppä ja koskenlaskija. Myöhemmin hän toimi maanviljelijänä Muhoksella. Kesti oli Pohjanmaan pienviljelijä -lehden vastaavana toimittajana 1933−1934 ja Pohjanmaan Sana -lehden toimittajana 1940.
Kesti oli kansanedustajana 1930–1936 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja kuului Muhoksen kunnanvaltuustoon.
Seksiä, valheita ja videonauhaa
Seksiä, valheita ja videonauhaa on yhdysvaltalaisen Steven Soderberghin esikoisohjaus, joka voitti vuonna 1989 Cannesin elokuvajuhlilla Kultaisen palmun. James Spader palkittiin parhaana näyttelijänä.
Elokuva kertoo miehestä, joka kuvaa videolle seksuaalisuudestaan kertovia naisia. Ennen pitkää hän alkaa vaikuttaa tutun avioparin suhteeseen.
Seksiä, valheita ja videonauhaa vaikutti merkittävästi independent-elokuvaan 1990-luvun alussa. Vuonna 2006 se valittiin säilytettäväksi Yhdysvaltain Kongressin kirjaston National Film Registryssä. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Sportsland SUGO
Sportsland SUGO on 3,737 kilometriä pitkä moottoriurheilurata Japanissa Miyagin prefektuurissa lähellä Murataa. Radalla ajetaan Super GT, MFJ Superbikes, Super Formula, Super Taikyu -sarjoja.
Aiheesta muualla
thumb|Ilmakuva radasta
Sigrid Oulasmaa
Sigrid Elviira Oulasmaa (o.s. Salovaara, sukunimi vuoteen 1932 Söderberg; 13. lokakuuta 1898 Humppila − 2. elokuuta 1963 Kiuruvesi) oli suomalainen kotirouva ja Suomen pienviljelijäin puolueen kansanedustaja 1930-luvulla.
Oulasmaan vanhemmat olivat nahkuri Zefanias Salovaara ja Hulda Aleksandra Cederblad. Hän kävi keskikoulun ja mentyään naimisiin 1920 rautatievirkamies Oskari Ossian Söderbergin (sukunimi vuodesta 1932 Oulasmaa) kanssa asui sitten Ypäjällä 1920–1931, Valtimolla 1931–1960 ja Kiuruvedellä vuodesta 1960.
Oulasmaa oli kansanedustajana 1933–1936 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä.
Rondo (viiniköynnös)
pienoiskuva|Rondon rypäleterttuja Rondo eli GM 6494-5 on viiniköynnöksen hybridilajike. Sen risteytti professori Vilém Kraus vuonna 1964 silloisessa Tšekkoslovakiassa. Kraus luovutti risteytyksen eteenpäin tohtori Helmut Beckerille Geisenheimin puutarhatalouden ja viininviljelyn tutkimuslaitokseen, jossa jalostustyötä jatkettiin. Nykyisen nimensä lajike sai vuonna 1999, jota ennen se oli parin vuoden ajan tunnettu nimellä Amurensis Walk. Rondo on Pohjoismaiden eniten kaupallisesti viljelty tumma viinirypäle.
Rondon siniset, keskikokoiset ja aromikkaat rypäleet kypsyvät lokakuussa, ja ne sopivat hyvin viininvalmistukseen. Lajike kestää pakkasta lähteestä riippuen 20–29 astetta, ja sitä suositellaan kasvuvyöhykkeille I–II tai I–III. Suojausta keväthalloilta suositellaan.
Vuonna 2011 brittiläinen viinitarha Denbies voitti kultaa International Wine Challenge -kilpailusta vuoden 2010 Chalk Ridge Rose -viinillään, joka on valmistettu täysin Rondon rypäleistä.
Perimä
Rondon vanhemmat ovat amurinviinin ja aitoviinin risteytys Zarya Severa ja aitoviini St. Laurent.
Menedemos
Menedemos on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Teen Titans (videopeli)
Teen Titans on Artificial Mind & Movementin kehittämä ja THQ:n julkaisema toimintapeli. Peli julkaistiin vuonna Nintendo GameCubelle, PlayStation 2:lle ja Xboxille.
Peli perustuu DC Comicsin sarjakuvaryhmään Teinititaaneihin ja televisiosarjaan Teen Titans. Pelissä on Flint Dillen ja John Zuur Platten käsikirjoittama tarina.
Pelaaminen
Tarinatilassa pelaaja ohjaa viittä sankaria taistelussa kenttien läpi. Tarinatilaa voi pelata yksin tai enintään kolmen muun pelaajan kanssa yhteistyöpelissä. Yksinpelissä pelaaja ohjaa yhtä hahmoa kerralla ja tekoäly muuta ryhmää ja pelaaja voi vaihtaa ohjattavaa hahmoa milloin vain.
Pelissä on käytössä viisi Teinititaania: Robin, Kyborgi, Raven, Tähtituli ja Petopoika. Tämän myötä pelaaja voi myös vaihtaa hahmoa haluamallaan hetkellä. Jokaisella hahmolla on omat erityisliikkeet ja supervoimat. Lisäksi jokaisen suoritetun tason jälkeen hahmon taitotaso kasvaa. Lisäksi pelissä on mahdollisuus pelata myös rikollisilla ja muilla lukittavilla hahmoilla, mikäli löytää tarinamoodissa piilotettuja esineitä.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6.6/10. Peli sai kritiikkiä hitaasta kuvataajuudesta sekä lajityypille ominaisesta itseään toistavuudesta. Kehuja peli sai budjettipeliksi nähden suuresta määrästä sisältöä.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 6/10.
Kotijärvi (Jämsä, Lahdenkylä)
Kotijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Lahdenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 18,2 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,1 metriä mpy.
Kreuzberg
thumb|Kreuzbergin sijainti Friedrichshain-Kreuzbergissa (iso kuva) ja Friedrichshain-Kreuzbergin sijainti Berliinissä (pieni kuva). thumb|Kreuzbergin kartta. thumb|right|Kreuzbergin hallintoalueen vaakuna vuosina 1956–2000. thumb|Landwehrkanal Kreuzbergissa Kreuzberg on Berliinin kaupunginosa. Se sijaitsee kaupungin vanhan keskustan, Mitten eteläpuolella. Kreuzbergin pinta-ala on 10,4 km², asukasluku 147 532 (31.12.2011) ja asukastiheys 14 213 as./km². Aiemmin Kreuzberg oli paitsi kaupunginosa, myös oma hallintoalueensa (Bezirk). Vuonna 2001 Kreuzbergin hallintoalue yhdistettiin Friedrichshainin kanssa Friedrichshain-Kreuzbergin hallintoalueeksi, jonka alaisuuteen Kreuzbergin kaupunginosa nykyään kuuluu.
Kreuzbergin katsotaan muodostuvan kahdesta luonteeltaan erilaisesta alueesta, joista yhä usein käytetään entisten postinumeroiden mukaisia, epävirallisia nimityksiä SO 36 ja SW 61. Alue SO 36 on tunnettu maahanmuuttajien ja erilaisten vaihtoehtoliikkeiden kaupunginosana, kun taas SW 61 on keskiluokkaisempi asuntoalue.
Kreuzberg oli 1970-luvulla Länsi-Berliinin köyhimpiä ja syrjäisimpiä kaupunginosia, mutta nykyisin siitä on tullut jälleen yhdistyneen kaupungin keskustassa sijaitseva kulttuurikeskus.
Väestö
Kaupunginosan asukkaista poikkeuksellisen suuri osa on maahanmuuttajia, etenkin turkkilaisia tai heidän jälkeläisiään. Vuonna 2006 Kreuzbergin asukkaista 31,6 prosenttia ei ollut Saksan kansalaisia. Vuonna 2020 jo suurin osa asukkaista oli turkkilaistaustaisia. Vaikka monikulttuurinen Kreuzberg yhä vetää monia puoleensa, sille ominaista on myös asukkaiden suuri työttömyysprosentti, jossa asukkaiden keskimääräiset tulot kuuluvat yhä Berliinin alhaisimpiin.
Sijainti
Idässä Kreuzbergia rajoittaa Spree-joki. Kanava Landwehrkanal kulkee Kreuzbergin poikki itä-länsisuunnassa. Kaupunginosan kautta kulkee myös Berliinin metron (U-Bahn) linja U1, jonka asemia ovat muun muassa Görlitzer Bahnhof sekä Kottbusser Tor.
thumb|left|Landwehrkanal ja sen ylittävä silta Kreuzbergissä thumb|left|[[Görlitzer Bahnhofin metroasema]]
Historia
Monet Berliinin nykyiset kaupunginosat ovat kaupunkiin vuoden 1920 alueliitoksessa liitettyjä vanhoja kyliä tai kaupunkeja. Kreuzberg muodostettiin omaksi aluekokonaisuudekseen vasta samassa yhteydessä. Sen nimi tarkoittaa sananmukaisesti Ristivuorta ja viittasi ennestään vain alueen korkeimpaan kohtaan, Viktoriaparkissa sijaitsevaan 66 metriä merenpinnan yläpuolelle kohoavaan mäkeen, joka on vanhastaan suosittu viikonloppuretkien kohde monine ravintoloineen. Nimi johtuu sinne vuonna 1821 pystytetystä, Karl Friedrich Schinkelin tekemästä Napoleonin sotien muistomerkistä.
St. Wendelin piirikunta
St. Wendelin piirikunta on piirikunta Saksan Saarlandin osavaltiossa. Piirikunnan pinta-ala on 476,22 neliökilometriä ja väkiluku 87 397 asukasta. Pääkaupunki on St. Wendel.
Kreuzberg
Historia
Asuntoalueiden lisäksi Kreuzbergiin syntyi myös runsaasti teollisuutta. Niin sanotussa vientikorttelissa Ritterstraßen varrella oli paljon pienyrityksiä, kun taas lehdistökortteliin Kochstraßen varrelle keskittyivät monien Saksan suurten sanomalehtien toimitukset sekä myös kirjakustannusliikkeet Ullstein, Scherl ja Mosse.
Kun toisen maailmansodan voittajat jakoivat Berliinin miehitysvyöhykkeisiin, Kreuzberg kuului Yhdysvaltojen vyöhykkeeseen Länsi-Berliinissä. Se sijaitsi kuitenkin aivan vyöhykerajan pinnassa, koska Mitte sen pohjoispuolella kuului Neuvostoliiton vyöhykkeeseen ja Itä-Berliiniin. Kuuluisa rajanylityspaikka Checkpoint Charlie Friedrichstraßen varrella johti Kreuzbergista Mitteen. Länsi-Berliinin varsinaiseksi liikekeskukseksi tuli Kurfürstendamm ympäristöineen, ja Berliinin vanhan keskustan vieressä ollut, mutta muurin siitä erottama Kreuzberg jäi syrjäiseksi laitakaupungiksi.
Toisen maailmansodan jälkeen Kreuzbergin asuntojen vuokria säänneltiin lailla, mikä teki rakennusinvestoinnit vähemmän kannattaviksi. Tämän seurauksena alueen asuntokanta oli heikkolaatuista ja samalla halpaa, mikä osaltaan sai aikaan sen, että Kreuzbergista tuli monien Saksaan tulleiden maahanmuuttajien ensimmäinen asuinpaikka. 1960-luvun lopulta lähtien yhä enemmän opiskelijoita, taiteilijoita ja maahanmuuttajia asettui asumaan Kreuzbergiin. Tämä Berliinin muurin kolmelta puolelta ympäröimä alue, ja varsinkin SO 36 tuli kuuluisaksi vaihtoehtoisesta elämäntyylistään. Vuodesta 1987 alueella on vappuna ollut jopa väkivaltaisia mellakoita.
thumb|left|Oranienplatz vappuna Saksan ja Berliinin yhdistyessä Kreuzberg sijaitsi jälleen keskellä kaupunkia. Alueen halvat vuokrat ja monet 1800-luvun rakennukset houkuttelivat myös varakkaita muuttamaan alueelle. Nykyisin Kreuzbergissa asukkaiden keski-ikä on kaikista Euroopan kaupunginosista alhaisimpia. Tilastollisesti lasketaan alueen koko väestön vaihtuvan keskimäärin viidessä vuodessa. thumb|left|Kreuzbergin katuja
Kun Berliinin hallinnollista jakoa vuonna 2001 uudistettiin, Kreuzberg yhdistettiin aikoinaan Itä-Berliiniin kuuluneen Friedrichshainin kanssa Friedrichshain-Kreuzbergin hallintoalueeksi. Kreuzberg ja Friedrichshain sijaitsevat kuitenkin eri puolilla Spree-jokea, ja niitä yhdistää toisiinsa vain yksi silta, Oberbaumbrücke. Tämä liitos ei ollut asukkaille kovin mieluinen, eikä yksimielisyyteen päästy myöskään alueen uuden hallintokeskuksen sijainnista. Sijoittaminen Friedrichshainin puolelle ratkaistiin heittämällä arpaa viiden Saksan markan kolikolla.
Kulttuuri
Berliiniläinen punk rock -liike ja monet muut vaihtoehtokulttuurit ovat syntyneet Kreuzbergissä. Legendaarinen klubi SO36 on edelleen punkin keskuksia. Siellä vierailivat 1970-luvulla usein myös Iggy Pop and David Bowie. Noihin aikoihin se kilpaili New Yorkin CBGB:n kanssa maailman hienoimman uuden aallon musiikkikeskuksen asemasta.
Kreuzbergin nuorisokulttuuri on saanut huomattavasti vaikutteita myös afroamerikkalaisesta ja hip hop-kulttuurista, ja alueesta on tullut Berliinin rapin ja breakdancen keskus. Useimmat Kreuzbergin asukkaat ovat saksalaista tai turkkilaista syntyperää, mutta jotkut sikäläiset samastuvat pikemminkin amerikkalaisuuteen tai afroamerikkalisuuteen. Hip hopin toivat Kreuzbergiin varsinkin amerikkalaisten miehitysjoukkojen upseerien lapset ennen Saksan yhdistymistä.
Joka vuosi Kreuzbergissä järjestetään festivaali, Kulttuurien karnevaali (Karneval der Kulturen), jossa eri kulttuurit ja perinteet esittäytyvät värikkäissä katukulkueissa musiikkeineen, katuviihteineen, ruokalajeineen ja taide-esittelyineen.
Kreuzberg kirjallisuudessa ja musiikissa
Turkkilais-saksalainen elokuvaohjaaja Neco Celik kuvasi ensimmäisessä elokuvassaan Alltag amerikkalaisia vaikutteita Kreuzberin nuorisokulttuurissa. Hän sanoi: "Kreuzberg on eräänlainen biotooppi, jossa monet erilaiset kansallisuudet elävät, mutta jossa heidän elämänsä määräytyy ympäristön, ei kansallisuuden mukaan."
Sven Regenerin ensimmäisessä romaanissa Berlin Blues tapahtumat on sijoitettu Kreuzbergiin.
Englantilainen rock-yhtye Bloc Party on tehnyt Kreuzberg-nimisen laulun, joka sisältyy albumiin A Weekend in the City. Kreuzbergille tunnusomaista boheemista elämäntyyliä kuvastaa myös englantilaisen laulajan ja sanoittajan Sam Duckwirthin laulu Find the time albumilla Searching for the Hows and Whys. Laulun alkusanat ovat suomennettuina: "Me teemme luetteloja, me teemme suunnitelmia kirjojen kirjoittamisesta, yhtyeiden perustamisesta tai muutosta Kreuzbergiin ja pakenemisesta yöhön. Pakatkaa siis matkalaukkunne ja ottakaa ohjat käsiinne. Sinä ja minä, mennään, seuraavan kerran kun olet yksin tai seuraavan kerran kun olet vapaa."
Yrjö Koskelainen
Koskelaisen vanhemmat olivat yliopiston pedelli, kansankirjailija Aatu Koskelainen ja Maria Natalia Forsman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja toimi aluksi Valvoja- ja Aika-lehtien avustajana 1906–1912 sekä Suomalaisuuden liiton apulaissihteerinä 1906 ja sihteerinä 1907. Koskelainen oli turkulaisessa Uusi Aura -lehdessä toimittajana 1912–1916 ja päätoimittajana 1916–1918. Vuonna 1918 hän toimi Uusi Päivä -lehden päätoimittajana Helsingissä ja Werner Söderström Oy:n apulaisjohtajana.
Koskelainen oli päätoimittajana Iltalehdessä 1919–1923 ja toimittajana Jousimies-lehdessä 1921–1926. Tämän jälkeen hän oli Suomen Teollisuusliitossa ensin sihteerinä ja sanomalehtitoimiston johtajana 1923–1925 ja sitten liiton apulaisjohtajana 1925–1948. Samaan aikaan Koskelainen toimi myös Suomen Teollisuus – Finlands Industri -lehden päätoimittajana 1925–1931 ja Tuotanto ja markkinat -lehden päätoimittajana 1931–1948. Vuonna 1926 Koskelainen oli lyhyen aikaa Yleisradion virkaa tekevänä toimitusjohtajana ja hän toimi myös Yleisradion perustavan kokouksen puheenjohtajana vuonna 1926. Hän toimi myös Yleisradion hallintoneuvoston varapuheenjohtajana.
Koskelainen on kansanedustajana 1931–1933 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan presidentiksi valitun P. E. Svinhufvudin tilalle. Koskelainen oli presidentin valitsijamies vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon ja kokoomuksen puoluevaltuuskuntaan. Hän toimi puheenjohtajana Suomen Sanomalehtimiesliitossa ja Inkerin liitossa - sen puheenjohtajana vuosina 1922-1928 sekä varapuheenjohtajana Suomen Työn liitossa ja Suomen kansallisteatterin johtokunnassa.
Koskelainen oli naimisissa vuosina 1906–1918 Saima Emilia Heleniuksen (myöh. Hiidenheimo) kanssa. Hän meni 1921 uusiin naimisiin kirjailija Johannes Linnankosken lesken, Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa suomen kielen opettajana toimineen Ester Linnankosken (o.s. Drugg; 1872–1943) kanssa. Jäätyään 1943 leskeksi Koskelainen meni kolmannen kerran naimisiin 1944 Siiri Laila Gummeruksen (e. Vennervirta) kanssa. Koskelainen osti toisen vaimonsa kanssa 1920-luvun lopulla Lövkulla-nimisen noin 20 hehtaarin tilan Helsingin maalaiskunnasta. Tilan nimeksi vakiintui 1930-luvulla Päiväkumpu ja myöhemmin sen maille syntyi samanniminen Vantaan kaupunginosa.
Malta kesäolympialaisissa 2016
Malta osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti seitsemän urheilijaa neljässä lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi uimari Andrew Chetchuti.
Jean-Pierre Vigier
Jean-Pierre Vigier (16. tammikuuta 1920–4. toukokuuta 2004 ) oli ranskalainen teoreettisen fysiikan tutkija. Hän oli myös poliittisesti aktiivinen vasemmistolainen, mikä esti häntä siirtymästä 1960-luvun lopussa tutkijaksi Yhdysvaltoihin.
Karl Müller (korpraali)
pienoiskuva|”Karl von Zedtwitz” eli Karl Müller Suomen armeijan kapteenin univormussa. Karl Müller oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan keisarillisessa armeijassa palvellut itävaltalainen korpraali, joka vuonna 1918 osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan valkoisten puolella teeskennellen olevansa saksalainen yliluutnantti Karl von Zedtwitz zu Hackenbach. Hän saavutti mainetta useissa taisteluissa Pohjanmaalla ja Savossa yleten kapteeniksi ennen todellisen henkilöllisyytensä ja sotilasarvonsa paljastumista.
Müller tunnettiin huimapäisenä konekivääriosaston johtajana, joka osallistui tammi–helmikuun vaihteessa Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan kaupunkien valtauksiin, helmikuun lopussa Varkauden taisteluun sekä maaliskuussa Savon rintaman taisteluihin muun muassa Mäntyharjulla, Heinolassa, Savitaipaleella ja Taipalsaarella, kunnes haavoittui maaliskuun lopussa.
Müller saapuu Suomeen
Oman kertomuksensa mukaan Müller oli Baijerin Waldmünchenistä kotoisin ollut yliluutnantti, joka palveli tykistöupseerina ensimmäisen maailmansodan itärintamalla, kunnes haavoittui lokakuussa 1915 Ukrainan Kovelissa. Tämän jälkeen Müller väitti olleensa venäläisten sotavankina Irkutskissa ja Ašhabadissa, josta hän sanoi paenneensa ja kulkeneensa jalan yli 1 500 kilometrin matkan kohti Persiaa ennen kiinnijäämistään. Müller väitti paenneensa uudelleen sysyllä 1917 ja päätyneensä Helsinkiin, jossa hän jäi kiinni marraskuun yleislakon jälkeen. Helsingin päävartiossa Müller kertomansa mukaan lahjoi venäläisen vartijan ja pakeni Pohjanmaalle, tehden aluksi matkaa hevosella ja kävellen sekä loppumatkasta myös junalla. Joulukuun puolivälissä Müller kertoi saapuneensa väsyneenä ja nälkiintyneenä Kokkolaan, jossa hän sai ystävällisen vastaanoton.
Luettelo WWE:n raskaansarjan maailmanmestareista
Tämä on luettelo WWE:n raskaansarjan maailmanmestareista. WWE-mestareista on oma luettelonsa.
Karl Müller (korpraali)
Müller saapuu Suomeen
Todellisuudessa sotavangiksi itärintamalla jäänyt Müller oli vapauduttuaan kotimatkalla Suomen kautta yhdessä esimiehensä yliluutnantti von Zedtwitzin kanssa. Tämän kuoltua Müller otti hänen henkilöllisyynsä, ja ilmaantui sisällissodan alkupäivinä valkoisten avuksi Pietarsaaressa. Joidenkin tietojen mukaan hänen tarkoituksenaan oli nousta kaupungissa Saksaan menevään laivaan, mutta Müller päättikin lopulta liittyä vapaaehtoisena Suomen armeijaan.
Luettelo WWE:n raskaansarjan maailmanmestareista
Ensimmäinen mestari oli Triple H, sillä Eric Bischoff loi kyseisen vyön ja ilmoitti Triple H:n ensimmäiseksi mestariksi. Eniten mestaruuksia voittanut on Edge, joka on voittanut mestaruuden kuudesti. Pisimpään mestaruutta pitänyt on Batista, joka piti sitä 282 päivää. Lyhimpään pitänyt on taas Big Show, joka piti sitä vain 45 noin sekuntia, ennen kuin Daniel Bryan tuli ja lunasti Money in the Bank -sopimuksensa voittaen mestaruuden. 15. joulukuuta 2013, se yhdistyi tittelin WWE Championship kanssa ja titteli otettiin pois käytöstä. Viimeinen mestari on Randy Orton.
Lista yhteenlasketuista mestaruuskausista
thumb|Kane World Mestaruuden kanssa
Karl Müller (korpraali)
Osallistuminen taisteluihin
pienoiskuva|Müllerin sytyttämä Ahlströmin saha palaa Varkaudessa. Valkoiseen armeijaan yliluutnanttina värväytynyt Müller liittyi suojeluskuntalaisiin Kruunupyyssä juuri ennen Kokkolan valtausta, johon hän 29. tammikuuta osallistui konekivääriosaston johtajana. Müller oli Pohjanmaalla mukana myös Pietarsaaren ja Raahen valtauksissa sekä Oulun taistelussa, jossa hän johti Kruunupyyn, Pietarsaaren ja Vaasan suojeluskuntalaisista koottua konekivääriosastoa. Helmikuun alussa Müller osallistui vielä Kemin ja Tornion valtauksiin. Hänet palkittiin osoittamastaan urheudesta IV luokan vapaudenristillä.
Pohjanmaan sotatoimien päätyttyä Müller siirrettiin valkoisen armeijan Savon ryhmään, jonka riveissä hän oli heti ratkaisevassa roolissa 19.–21. helmikuuta käydyssä Varkauden taistelussa. Komppanianpäällikkönä toiminut Müller muun muassa sytytti Ahlströmin sahan palamaan saadakseen valoa taistelukentän pimeyteen. Myöhemmin maaliskuun aikana hän osallistui kaikkiin merkittävimpiin Savon rintaman taisteluihin osoittaen useasti kiiteltyä neuvokkuutta. Savitaipaleen taistelussa 4.–5. maaliskuuta Müller laati valkoisten hyökkäyssuunnitelman ja tosiasiallisesti johti pataljoonan vahvuista joukkoa, joka yritti vallata Savitaipaleen kirkonkylän. Operaatio epäonnistui, koska hänen esimiehensä ratsumestari Georg Hjalmar Tulander ei päässyt etenemään suunnitellusti.
Heinolan taisteluiden yhteydessä Müllerin johtama osasto pakotti 12. maaliskuuta raskaan taistelun jälkeen punaiset perääntymään Lusista Heinolan kaupunkiin. Eversti Alexander Tunzelman von Adlerflugin menetettyä sydänvian vuoksi toimintakykynsä Müller sai 15. maaliskuuta johtaa Heinolan toista valtausyritystä, mikä ei kuitenkaan onnistunut. Tämän jälkeen hän siirtyi Savitaipaleen–Taipalsaaren rintamalohkon komentajaksi. Müller haavoittui päähän ja käsivarteen Taipalsaaren kirkonkylään tehdyn hyökkäyksen yhteydessä 23. maaliskuuta. Hänet ylennettiin kapteeniksi 31. maaliskuuta ja merkittiin armeijan luetteloihin jääkärikapteenina. Samalla Müllerille myönnettiin III luokan vapaudenristi, jonka aikaisemmin oli saanut vain Länkipohjan taistelussa kaatunut Matti Laurila.
Haavoittumisen jälkeen
Haavoittumisensa jälkeen Müllerin kunniaksi järjestettiin 16. huhtikuuta Mikkelissä suuri illanvietto, jonka aikana kuultiin kiitospuheita ja kuorolaulua. Hänelle lahjoitettiin kultaiset kellonperät, joiden vaakunaleijonalla varustettuun muistomitaliin oli kaiverretty teksti ”Yliluutn. v. Zedwitzille Suomen vapauden puoltajalle 23.3.1918”. Muutamaa päivää myöhemmin Müller kihlautui lappeenrantalaisen maisterin Hilda Maria Kourulan kanssa, joka toimi venäjän opettajana Kemin yhteiskoulussa.
Müllerin oikea henkilöllisyys paljastui vihdoin kesän kuluessa, kun Saksan joukot olivat huhtikuussa tehneet maihinnousunsa Suomeen, ja hänet määrättiin hiljaisuudessa palaamaan Saksaan. Müllerille myönnettiin ero Suomen armeijasta omasta pyynnöstään 28. kesäkuuta 1918.
Karjalan kartano
Päärakennusta vastapäätä sijaitsee alatalo (1865), jossa Rochier asui ennen päärakennuksen valmistumista. Alatupa jäi väentuvaksi palvelusväelle. Rakennukset ryhmittyvät Karjalassa miespihaan (päärakennus, alatalo ja kaksikerroksinen aitta) ja karjapihaan (navetta, meijeri-aitta ja uudempi varastorakennus). Navetta on rakennettu 1880-luvun alussa luonnonkivistä. Rakennuksien ulkoasut ovat säilyneet alkuperäisinä. Kartanon sisätiloissa on tehty muutoksia vuosien varrella: uunit purettu, seiniin lisätty lämpöeristeitä ja keittiö uudistettu. Sisäkatoissa on harvinaisia vanhoja kattomaalauksia, jotka restauroitiin 1970-luvulla. Karjalan kartanon puutarhan suunnitteli silloinen lääninagronomi. Pihapiirissä on myös rantasauna, joka sijaitsee Äijäveden rannalla.
Honda CB Hornet
Hondan maailmanlaajuinen myyntimenestys
thumb|Honda CB250F Hornet. Hondan best-selleriksi nousseen Hornet-malliston alkutahdit. Ensimmäinen Hornet-sarjan edustaja, vuonna 1996 esitelty 250-kuutioinen muunnos ei koskaan ollut myynnissä Suomessa. Honda Hornet -sarja oli japanilaisen valmistajan suosittu katteeton ns. nakupyörä-mallisto. Hornet on monissa lähteissä kategorioitu myös streetfighter-luokkaan. Viralliset mallinimet olivat CB250F, CB600F ja CB900F. Suunnittelun painopiste oli kaupunkikäytössä, mutta se sai ajan myötä hyvän maineen monipuolisena yleismoottoripyöränä hyvinkin vaihtelevassa käytössä. Pyörä oli alusta alkaen tunnettu ketteryydestä ja helposta käsiteltävyydestä ja pyörämalli olikin erittäin suosittu mm. ajo-opetuskäytössä.
Mallisto sai alkunsa vuonna 1996, kun nelisylinteriseksi varsin pienellä 249-kuutioisella - Honda Jadesta peräisin olevalla - moottorilla varustettu ensimmäinen versio esiteltiin. Japanissa moottoripyörien vakuutusmaksut etenkin suuremmissa kuutiotilavuuksissa olivat tuolloin erittäin korkeat ja markkinoilla oli kysyntää pienemmille kuutiotilavuuksille. Malli olikin alkuun tarkoitettu vain lähinnä Japanin sisämarkkinoille ja esim. Suomeen 250-kuutioista mallia ei koskaan virallisesti tuotu. Honda iski kultasuoneen, kun vuonna 1998 esiteltiin mm. Eurooppalaisten motoristien suosiossa olevaan keskiluokkaan 599-kuutioinen versio. Mallista tuli hyvin suosittu nakupyörä-markkinoilla. 250-kuutioisesta poiketen 600-kuutioista mallia myytiin maailmanlaajuisesti ja lopulta siitä tuli yksi Hondan myydyimmistä "isoista" moottoripyörämalleista. Pyörä sai mainetta myös ammattikäytössä, mm. Britanniassa se oli suosittu mp-lähettien työkaluna, jossa se todettiin käytössä luotettavaksi ja vähävikaiseksi peruspyöräksi. Hornetina tunnettua nakupyörämallia valmistettiin vuodesta 1996 vuoteen 2013. Lopulta Hornet-nimestä luovuttiin ja edeltäjäänsä muistuttava, mutta täysin uusi seuraaja CB650F esiteltiin mallivuodeksi 2014. Yhdysvalloissa "Hornet" -mallinimi on rekisteröity AMC-autovalmistajalle ja siellä se myytiin alusta alkaen eri nimellä. Alkuun pyörää valmistettiin Japanissa, mutta vuonna 2002 tuotanto siirrettiin Italiaan. Moottorit tulivat Hornetin tuotannon loppuun asti Japanista, kunnes seuraajan myötä kustannussyistä Hondan isompikuutioisten voimalähteiden valmistusta siirrettiin saarivaltion ulkopuolelle.
"Iso" Hornet, CB900F
thumb|Honda Hornet CB900F Mallivuodeksi 2002 saataville tuli Hornet-malliston uudeksi lippulaivaksi, 919-kuutioisella, polttoaineensuihkutuksella varustetulla moottorilla varustettu tehokkaampi malli. Rungoltaan pyörä perustui pienemmän mallin konstruktioon, mutta esim. tankki oli suurempi. Myös jarrut vaihdettiin kasvaneen suorituskyvyn myötä tehokkaammiksi kuin 600-kuutioisessa Hornetissa. Tekniikka saatiin lainaamalla voimalähde CBR900RR Fireblade -sportista. Tehoa nelisylinterisessä rakenteellisesti vankkana tunnetussa 16-venttiilisessä vesijäähdytteisessä dohc-koneessa oli Hornetiin "kesytettynä" 110 hevosvoimaa, mutta nakupyörälle tärkeämpää alavääntöä isompi moottori toi pikkusisareensa nähden huipputehoa huomattavasti enemmän. Honda sai myös pidettyä painon kurissa, eikä "iso" Hornet painanut kuin 18 kiloa enemmän kuin vastaava 600-kuutioinen malli, joten Hornetin hyvänä tunnettu ketteryys ja helppo käsiteltävyys säilyi myös isomman moottorin yhteydessä. Tätä "isomoottorista" mallia valmistettiin vuoteen 2005 asti. Myynti jäi selvästi vähäisemmäksi kuin pienemmällä moottorilla varustetun sisarmallinsa.
"Myyntitilastojen kärkeen" Hornet CB600F, ensimmäinen sukupolvi
Pyörään on ollut saatavilla myös erilaisia kuristussarjoja, joilla 600-kuutioisen Hornetin tehot on saatu mahtumaan alempiin ajokorttiluokkiin. Vuosituhannen alussa saatavilla oli myös paremmin matka-ajoon soveltuva ns. varttikatteella varustettu S-malli.
Hornetin tarun loppu ja seuraaja
thumb|Hornetin seuraaja CB650F Mallivuodeksi 2014 Hornet mallinimenä siirtyi vihdoin 17 vuoden jälkeen eläkkeelle, kun lyhyesti ja ytimekkäästi vain CB650F:ksi nimetty uuden sukupolven nakupyörä esiteltiin Hornetin seuraajaksi. Vaikka manttelinperijä hieman muistuttikin viimeisintä Hornetia, uudessa mallissa ei valmistajan mukaan ollut yhtään vaihtokelpoista osaa edeltäjän kanssa. Tämän julkistamalla valmistaja ilmeisesti halusi tehdä selväksi, että Hornet on lopulta siirretty historiaan. Uuden mallin täysin uutta moottoria oli suurennettu Hornetin vastaavasta ja sitä oli kehitetty mm. parempaa vääntöä, polttoainetaloutta ja päästöjä silmällä pitäen. Mm. uuden moottorin sisäisiä kitkoja oli saatu pienennettyä. Huipputeho kuitenkin putosi viimeisempään Hornettiin nähden ja mm. keula vaihtui USD-mallisesta takaisin perinteisempään ratkaisuun.
Musta narsissi
Musta narsissi (Black Narcissus) on Emeric Pressburgerin ja Michael Powellin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1947. Se perustuu Rumer Goddenin samannimiseen romaaniin. Se on Himalajalla sijaitsevaan anglikaaniseen nunnaluostariin ja lähetysasemalle sijoittuva psykologinen draama. Sitä pidettiin yhtenä ilmestymisaikansa eroottisimmista brittiläisistä elokuvista.
Mustan narsissin kuvaajalle Jack Cardiffille myönnettiin siitä parhaan kuvauksen Oscar-palkinto.
Musta narsissi valittiin British Film Instituten vuonna 1999 kokoamalle listalle 1900-luvun sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ilo irti
Ilo irti on Stanley Donenin ja Gene Kellyn ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1949. Donen ja Kelly myös tekivät elokuvan koreografian. Se oli kummallekin heidän ensimmäinen ohjaustyönsä. Elokuva kertoo kolmen merimiehen vuorokauden kestävästä lomasta New Yorkissa.
Ilo irti perustuu Betty Comdenin ja Adolph Greenin Broadway-musikaaliin, joka puolestaan perustui Leonard Bernsteinin ja Jerome Robbinsin modernistiseen balettiin Fancy Free. Aikaisemmista musikaalielokuvista poiketen monet elokuvan kohtaukset olivat ulkokuvauksia New Yorkissa ja vain osa kuvattiin studiossa.
Ilo irti on yksi parhaista musikaalielokuvista, jotka Arthur Freed tuotti MGM:llä – ja kuten Allmovien Richard Gilliam on todennut, se muistettaisiin paljon paremmin, jos Laulavia sadepisaroita (1952) ei olisi tehty.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Palkinnot
Voitetut Oscar-palkinnot:
Eino Rytinki
Eino Jaakko Rytinki (27. tammikuuta 1903 Pudasjärvi – 30. lokakuuta 1972 Pudasjärvi) oli suomalainen pienviljelijä ja kunnallisneuvos. Hän toimi Suomen pienviljelijäin puolueen, Suomen pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueen ja Maalaisliiton kansanedustajana 1930-luvulta 1950-luvun lopulle.
Rytingin vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Aleksanteri Rytinki ja Saara Margareeta Törrö. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten pienviljelijänä Pudasjärvellä. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1966.
Rytinki valittiin eduskuntaan Suomen pienviljelijäin puolueen listalta vaaleissa 1933 ja 1936. SPP:n sulauduttua uuteen Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueeseen tuli Rytinki valituksi sen listalta 1939. 20. kesäkuuta 1941 Rytinki siirtyi Maalaisliiton eduskuntaryhmään, jossa hän jatkoi seuraaviin vaaleihin asti. Hän palasi eduskuntaan 8. syyskuuta 1949 Antti Koukkarin paikalle ja oli sitten kansanedustajana aina vuoteen 1958 saakka. Rytinki edusti 1933–1939 Oulun läänin pohjoista vaalipiiriä ja 1939–1945 sekä 1949–1958 Oulun läänin vaalipiiriä.
Rytinki toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940, 1943 ja 1956 vaaleissa. Hän oli Pudasjärven kunnanhallituksen varapuheenjohtajana ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Rytinki kuului muun muassa Valmet Oy:n sekä Yleisradion hallintoneuvostoon ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton maakuntaneuvostoon. Hän oli Maalaisliiton Koillis-Pohjanmaan piirisihteerinä 1945–1948.
Matt Phillips
Matthew ”Matt” Phillips (s. 13. maaliskuuta 1991 Aylesbury, Englanti) on englantilais-skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Queens Park Rangersia. Oikeajalkainen Phillips on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän kuuluu myös Skotlannin jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Phillips aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Wycombe Wanderersissa, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi vuosina 2008–2010 79 ottelua onnistuen maalinteossa kahdeksan kertaa. Elokuussa 2010 Phillips siirtyi Valioliigaan nousseeseen Blackpool FC:hen, jonka riveissä hän teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa Blackburn Roversia vastaan onnistuen samalla myös maalinteossa. Phillips teki kaudella 2010–2011 27 ottelussa kaksi maalia Blackpoolin pudotessa takaisin Mestaruussarjaan. Vuonna 2011 Phillips oli lainalla Ykkösliigan Sheffield Unitedissa, jossa hän teki kuudessa ottelussa viisi maalia. Blackpoolissa Phillipsille kertyi kaiken kaikkiaan 94 ottelua ja 12 maalia.
Alibori (joki)
Alibori on Nigerin sivujoki Beninissä. Sen pituus on 408 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 13 650 neliökilometriä.
Matt Phillips
Seurajoukkueura
Elokuussa 2013 Phillips siirtyi Mestaruussarjan Queens Park Rangersiin. Seura nousi play-offien kautta kaudeksi 2014–2015 Valioliigaan. Toisella valioliigakaudellaan Phillips teki 21 ottelussa kolme maalia, muun muassa yhden kauden hienoimmista maaleista, kaukolaukauksen 40 metristä Crystal Palace FC:tä vastaan, maaliskuussa 2015. Kauden päätyttyä QPR putosi takaisin Mestaruussarjaan.
Maajoukkueura
Phillips edusti synnyinmaataan Englantia nuorten maajoukkuetasolla, mutta valitsi aikuisten maajoukkueekseen Skotlannin. Tähän hän sai luvan, sillä yksi hänen isovanhemmistaan on kotoisin sieltä. Phillips debytoi Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2012 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan.
Alibori (joki)
Aliborin keskimääräinen virtaus Kandin–Banikoaran maantien mittauspaikalla oli 32,8 kuutiometriä sekunnissa vuosina 1952–1979. Joki kuivuu yleensä kokonaan tammi-huhtikuussa.
Todd Storz
Robert ”Todd” Storz (8. toukokuuta 1924 Omaha, Nebraska – 13. huhtikuuta 1964) oli yhdysvaltalainen radioasemanomistaja, jota pidetään yleisesti top 40 -ohjelmaformaatin luojana.
Storz osti yhdessä isänsä kanssa omahalaisen KOWH-radioaseman vuonna 1949. Radiotoimintaa ei tuohon aikaan pidetty taloudellisesti kannattavana liiketoimintana, johtuen ennen kaikkea television mukaantulosta kilpailuun mainostajista. Storz muokkasi aseman ohjelmistoa siten, että perinteisen ohjelmatarjonnan sijasta se alkoi keskittyä suosituimpiin hittikappaleisiin, joita soitettiin päivän aikana toistuvasti. Vastoin monien odotuksia uusi formaatti toimi, ja KOWH:n kuuntelijaosuus nousi aikaisemmasta neljästä prosentista neljäänkymmeneenviiteen vuoden 1951 loppuun mennessä. 1950-luvun puoleenväliin mennessä Storz oli hankkinut omistukseensa radioasemia muun muassa Kansas Citystä, New Orleansista, Minneapolisista ja Miamista. Nopeasti yleistyneellä TOP 40 -formaatilla oli suuri merkitys artistien kuten Elvis Presley suosioon.
Storz kuoli sairauskohtaukseen 39-vuotiaana vuonna 1964. Hänet nimetiin National Association of Broadcasters Hall of Fameen vuonna 1987.
Pieni-Palvia
Pieni-Palvia on Keski-Suomessa Jämsässä Lahdenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,9 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 127,6 metriä mpy.
Melkoniemi
Melkoniemi on kylä Parikkalan kunnassa, Simpelejärven länsirannalla.
Melkoniemen maasto on vaihtelevaa. Runsaiden vesistöjen lomassa on korkeita mäkiä. Rehevät lehdot, korvet ja kuivat kangasmetsät vaihtelevat alueelle tyypillisesti. Oronmyllyn ja Peruspohjan Pöröpeikon polun yhdistää Melkoniemen kautta kulkeva retkeilyreitti, joka on osa E10-kaukovaellusreittiä. . Simpelejärven Haapalahti sijaitsee kokonaan Melkoniemen alueella. Useissa järvenlaskuissa Haapalahti on erottunut Simpelejärvestä erilliseksi alueeksi, joka on yhteydessä Simpelejärveen Melkoniemen (Lahdenkylän) kanavan kautta.
Elinkeinorakenteeltaan Melkoniemi on maatalousvaltainen kylä. Kylässä toimii metsästys- sekä kalastusseurat.
Keihäänheittäjä ja luontokuvaaja Hannu Siitonen asuu ja on kotoisin Melkoniemestä.
Star Trek
thumb|Tähtialus Enterprisen malli [[Vulcan (Kanada)|Vulcanin kaupungissa Kanadassa.]]
Star Trek on Gene Roddenberryn luoma tieteistuotesarja. Ensimmäistä Star Trek -televisiosarjaa alettiin esittää vuonna 1966, minkä jälkeen samaan fiktiiviseen maailmaan on tehty useita televisiosarjoja, elokuvia ja kirjoja. Star Trek -televisiosarjat sijoittuvat tulevaisuuteen ja yleensä kertovat avaruusmatkoista sekä niillä kohdattavista vaaroista. Star Trek on eräs tieteisfiktion (science fiction, scifi) suosituimpia ja tunnetuimpia brändejä, joka on luonut tai levittänyt yleiseen käyttöön useita fiktiivisiä käsitteitä, kuten esimerkiksi poimuajo, holokansi ja teleportaatio.
Alkuperäinen Star Trek
thumb|Alkuperäisen Star Trek -televisiosarjan näyttelijöitä [[avaruussukkula Enterprisen vieressä 1976.]]
Animaatiosarja
Animoitua Star Trek -televisiosarjaa (Star Trek: The Animated Series, ST: TAS, TAS) esitettiin vuosina 1973–1974. Ääninäyttelijöinä oli suurin osa alkuperäisen sarjan vakionäyttelijöistä, mutta kaiken kaikkiaan sarja on jäänyt melko tuntemattomaksi, eivätkä kaikki fanit tai käsikirjoittajat laske sen tapahtumia viralliseen Star Trekin historiankirjoitukseen lukuun ottamatta Spockin nuoruusvuosista kertovaa jaksoa ”Yesteryear”.
Suomessa Kolmoskanava esitti TAS-sarjan alkuperäisen 1960-luvun televisiosarjan perään 1980-luvun lopulla.
Star Trek: Deep Space Nine
Star Trek: Deep Space Nine (ST: DS9, DS9, 1993–1999) alkoi TNG:n tuotannon ollessa vielä käynnissä ja jatkui sen kanssa rinnakkain vuoden ajan. Sarja poikkeaa totutusta kaavasta ja sijoittuu tähtilaivan sijasta Deep Space Nine -nimiselle avaruusasemalle lähellä Bajor-planeettaa. Bajor on toipumassa cardassien miehityksestä, ja Federaatio saapuu paikalle rauhanturvatehtävissä. Syrjäisestä avaruusasemasta tulee kuitenkin tärkeä Federaatiolle, kun läheltä Bajoria löytyy vakaa madonreikä.
Star Trek: Voyager
Star Trek: Voyager (1995–2001) alkoi TNG:n päätyttyä ja tuotanto jatkui siten rinnan DS9:n kanssa. Sarja sijoittuu jälleen avaruusalukselle, U.S.S. Voyagerille, joka päätyy 70 000 valovuoden matkan päähän kotoa toiselle puolelle Linnunrataa ja aloittaa vaarallisen matkansa kohti Maata. Voyagerin miehistö koostuu noin 150 ihmisestä, joista puolet on Tähtilaivaston akatemian käyneitä ja toinen puoli kapinallisia, ja miehistöjen onkin selvittävä erimielisyyksistään selvitäkseen pitkällä matkalla kotiin.
Sarjan päähenkilöksi valittiin Star Trekin historiassa ensimmäistä kertaa nainen, kapteeni Kathryn Janeway (Kate Mulgrew). Sarjan muita päähenkilöitä ovat entinen kapinallisyksikön johtaja, komentaja Chakotay (Robert Beltran), käyttöpäällikkö, puoliklingoni B’Elanna Torres (Roxann Dawson), turvallisuusupseeri, vulkanuslainen Tuvok (Tim Russ), ruorimies Tom Paris (Rober Duncan McNeill), aseman hologrammitohtori (Robert Picardo), aliluutnantti Harry Kim (Garrett Wang) ja lisämatkustajat talaxialainen Neelix (Ethan Phillips) ja ocampa Kes (Jennifer Lien). Borgi Seven of nine (Jeri Ryan) korvasi Kesin neljännellä tuotantokaudella.
Suomessa Nelonen esitti sarjasta 49 ensimmäistä jaksoa 1990-luvulla ja MTV3 Scifi -kanava alkoi esittää sitä elokuun 2008 alussa.
Star Trek: Enterprise
thumb|280px|Star Trek: Enterprisen miehistöä