cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kari Kuuramaa
Kari Kuuramaa on Taipalsaaren kunnanjohtaja. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Aikaisemmin hän oli Enonkosken kunnanjohtaja ja Punkaharjun kunnan perusturvajohtaja. Enonkosken valtuusto valitsi hänet yksimielisesti kunnan historian neljänneksi kunnanjohtajaksi vuonna 2012. Hän kannattaa Enonkosken pysymistä kuntana. Vuonna 2012 hän arveli, että Enonkoski voisi pysyä omana kuntanaan vielä viisi vuotta.
Dix-Huit Montagnes
Dix-Huit Montagnes on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 936 510 asukasta ja sen pinta-ala oli 16 782 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Man.
Hallintouudistuksessa Dix-Huit Montagnesin alueesta ja Moyen-Cavallyn alueesta muodostettiin Montagnesin piirikunta.
Långe Erik
Långe Erik on majakka, joka sijaitsee Ruotsissa Öölannin saaren pohjoiskärjessä olevalla pienellä Stora Grundet -saarella. Viralliselta nimeltään majakka on Ölands norra udde. Se on rakennettu kalkkikivestä vuonna 1845. Långe Erik on Öölannin suosituimpia matkailunähtävyyksiä, jonne pääsee tutustumaan maksusta kesäisin.
Iisjärvi
Iisjärvi on järvi Äänekosken pohjoisosassa Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,3 neliökilometriä. Etäisyys Jyväskylästä on 68 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Iisjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Järven itäranta on kaakkois–luoteissuuntainen, länsiranta on etelä–pohjoissuuntainen. Järven etelärannalla sijaitsee Räihänniemi ja luoteisrannalla Tuliniemi. Niemien välissä on 1,3 kilometrin pituinen matala vyöhyke, jolla sijaitsee useita saaria ja luotoja. Niemet ja saaret jakavat järven keskiosan laajaa selkävettä. Matalan vyöhykkeen länsi- ja itäpuolella on useita 10–15 metriä syviä alueita. Iisjärven syvin kohta, 24 metriä, sijaitsee järven kaakkoisosan Pilkanlahdella rannan läheisyydessä. Syvännettä ympäröi järven ainoa yli 20 metriä syvä alue, sen pinta-ala on kaksi hehtaaria. Iisjärven pohjoisosa jakautuu Saharinlahteen ja Ansainlahteen.
Iisjärven pinta-ala 10 metrin syvyydessä on 61 hehtaaria mutta 11 metrin syvyydessä enää 15 hehtaaria.
Iisjärven laajin saari on noin kuusihehtaarinen Kumpusaari järven kaakkoisosassa. Järven syvänne sijaitsee saaren eteläpuolella. Kumpusaaren länsipuolella sijaitsee noin 400 metriä pitkä Räihänsaari.
Iisjärven kaakkoisen syvänteen eteläpuolella sijaitsee Hiitolanmäki, jonka korkeustaso on noin 200 metriä merenpinnan yläpuolella eli runsaat 60 metriä järven pintaa korkeammalla ja noin 85 metriä syvännettä korkeammalla.
Iisjärven vesitilavuus on 23 272 000 kuutiometriä.
Iisjärvi (14.422.1.003) kuuluu Iisjoen valuma-alueeseen (14.422), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Keiteleen keskiosan alue (14.42) ja ensimmäinen on Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4). Iisjärvi on Iisjoen alueen laajin vakavesi ja ainoa, jonka pinta-ala on yli neliökilometrin. Seuraavaksi laajimmat ovat Kotanen ja Kaijanjärvi. Alueeseen kuuluu myös yhdeksän muuta vakavettä.
Iisjärvi on neljänneksi laajin Äänekosken 169:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä edeltää Keitele, Kuhnamo ja Niinivesi. Iisjärveä seuraa Kiimasjärvi, Iso-Jurvo ja Naarajärvi.
Puck (elokuva)
Puck on Hannu Lemisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1942. Melodraamaksi luonnehdittu elokuva perustuu Gunnar Widegrenin romaaniin Puck vuodelta 1934, joka ilmestyi 1940 suomeksi nimellä Prinsessa Pettersson.
Juoni
Helena Karan esittämä Liisa Pesonen työskentelee myyjänä ja harrastaa musiikkia. Ollessaan menossa konserttiin hän kadottaa laukkunsa. Säveltäjä Kaarna, jonka konserttiin Helena on matkalla, näkee tapauksen ja lainaa hänelle rahaa ja lupaa konserttilipun. Myöhemmin he tutustuvat paremmin. Liisan ja Raimon suhdetta ei katsota hyvällä silmällä ja Raimon erään sukulaisen Bisse Holmin saatua selville Liisan salaamia asioita hän alkaa kiristää tätä.
Tuotanto ja julkaisu
Elokuvan työnimenä oli Prinsessa Pesonen. Ohjaaja Hannu Leminen ja pääosan esittäjä Helena Kara olivat avioituneet 1940, ja tämä oli heidän ensimmäinen yhteinen elokuvansa. ”Risto Kaarnan” rooli oli puolestaan Leif Wagerin näyttelijänuran ensimmäinen filmirooli. Elokuvan ensi-ilta oli Helsingissä 1. marraskuuta 1942 Rexissä ja Bio-Biossa. Sen yleisömenestys oli vuoden 1942 paras Varaventtiilin rinnalla.
Will Humburg
Willi Humburg on saksalainen kapellimestari. Hän opiskeli Horst Steinin ja Christoph von Dohnányin johdolla kotikaupungissaan Hampurissa. Münsterin oopperateatterin ja Münsterin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina toimiessaan Humburg loi vuosina 1992–2004 kansallisesti tunnustettujen tuotantojen sarjan. Hänellä on laaja oopperaohjelmisto, johon kuuluu nykyteosten lisäksi muun muassa Richard Wagnerin ja Giuseppe Verdin perinteistä ohjelmistoa. Humburgilla on maine huomattavana nykymusiikin tulkitsijana. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Azio Corghin kanssa. Se on tuottanut neljä oopperaa, joista eräs on Divara – Wasser und Blut. Lisäksi Humburgin ohjelmistoon kuuluu keskeisiä teoksia György Ligetiltä, Krzysztof Pendereckiltä, Udo Zimmermannilta, Luigi Nonolta, Hans Werner Henzeltä, Siegfried Matthusilta ja Wolfgang Rihmiltä.
Humburgin vuonna 1990 alkanut yhteistyö Naxoksen kanssa on tuottanut muun muassa La bohèmen, Sevillan parturin ja Trubaduurin kokonaislevytykset. Hänen levytyksensä Verdin Falstaffista oli Gramophone-lehden Editor's Choice of the Month.
Humburg on vieraillut muun muassa La Scalassa ja Deutsche Oper Berlinissä. Hän on johtanut Aalto-Theaterissa Essenissä sekä muun muassa Torinon ja Lissabonin oopperataloissa. Hän on ollut myös Bochumin sinfoniaorkesterin kapellimestarina ja toiminut Laboratorio Lirico -nykymusiikkifestivaalin johtajana.
Ei kenenkään maa (kappale)
Kappaleet
Extended Play
Suomen Laatokan-laivasto
Laatokan laivasto oli suomalainen laivasto Laatokalla, joka oli muodostettu 1919 järjestettäessä alueen puolustusta itsenäistymisen jälkeen. Tarton rauhansopimuksen mukaan Laatokalla ei saanut olla yli sataa tonnia painavia aluksia eikä niiden aseiden kaliiperi saanut ylittää 47 mm:ä. thumb|Entinen Laatokan laivaston alus raivaaja Kiviniemi muiden romutusta odottavien alusten joukossa Laatokan Sortanlahdessa elokuussa 2008
Talvisota
Neuvostoliitto hyökkäsi 30. marraskuuta 1939 Suomeen aloittaen talvisodan. Laatokan laivastossa olivat sodan aikana tykkiveneet Aallokas, Aunus, Vulcan ja Tarmo, sekä Hercules, Kiviniemi, Yrjö, Voima, S I, N K af Klecker ja joukko kuljetusaluksia. Suurin näistä aluksista oli Aallokas, jonka päällikkönä oli tykkiveneosaston komentaja, kapteeniluutnantti Asikainen. Laivasto keskittyi sodan aikana tulittamaan hyökkäävää puna-armeijaa ja miinoittamaan rannikkoalueita. Vuoden 1940 tammikuussa Laatokan jääpeite alkoi kuitenkin olla niin vahva, ettei aluksista voitu käyttää muita kuin Aallokasta, joka kuitenkin vaurioitui 2. helmikuuta ilmahyökkäyksessä. Sotatoimien päättyessä 13. maaliskuuta oli laivaston alukset jätettävä rauhansopimuksen mukaan Laatokalle, josta tuli Neuvostoliiton sisävesistö. Osa luovutetuista aluksista liitettiin myöhemmin Neuvostoliiton Laatokan-laivastoon.
Jatkosota
Laatokan laivastoa ryhdyttiin perustamaan uudelleen suomalaisten joukkojen saavuttua Laatokalle jatkosodan alussa. Läskelään perustettiin 2. elokuuta 1941 komentopaikka, ja jo 6. elokuuta mennessä Laatokalle oli siirretty 150 moottorivenettä, kaksi miinanlaskijoiksi muutettavaa hinaajaa ja neljä höyrylauttaa. Alukset varustettiin 47 mm:n tykeillä ja konekivääreillä. Laatokalle perustettiin myös muutamia rannikkopattereita.
Maavoimien edetessä perustettiin vallattuihin kaupunkeihin uusia tukikohtia. Laivaston komentopaikka siirrettiin Sortavalaan, ja Lahdenpohjan satamasta tuli laivaston tärkein tukikohta.
Kesällä 1942 Laatokalle luotiin Italian laivaston moottoritorpedovenelaivueesta, Saksan laivaston miinaveneistä ja Suomen laivaston moottoritorpedovene Sisusta Laivasto-osasto K. Lisäksi Laatokalle muodostettiin Saksan ilmavoimien Einsatzstab Fähre Ost. Laivasto-osastot toimivat Laatokalla aina jäiden tuloon, jolloin italialaisten ja saksalaisten toiminta Laatokalla päättyi. Suomi osti osan ulkomaisista aluksista. Vuoden 1942 jälkeen suomalaisten valtaamalla osalla Laatokkaa toimi vain suomalaisia aluksia.
Moskovan välirauhan mukaisesti Laatokasta tuli Neuvostoliiton sisävesistö, ja Suomen Laatokan laivaston toiminta ei ollut enää näin mahdollista.
Gil Eanes
thumb|Gil Eanesin patsas [[Lagos (Portugali)|Lagosissa.]] Gil Eanes (s. 1395) oli 1400-luvun portugalilainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija. Hän oli Henrik Purjehtijan palveluksessa.
Eanes teki lukuisia matkoja Afrikan rannikolle. Hän saavutti Kanariansaaret vuonna 1433.
Eanes löysi myös ensimmäisenä kulkukelpoisen tien Cabo Bojadorin ohitse vuonna 1434. Tämä aloitti portugalilaisten tutkimusmatkailijoiden laajat Afrikan tutkimukset.
Karboplatiini
Karboplatiini (C6H12N2O4Pt) on platinan kompleksiyhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä useiden syöpätyyppien hoitoon. Karboplatiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Huoneenlämpötilassa karboplatiini on valkoista kiteistä ainetta, joka liukenee veteen. Platina on keskusionina ja ligandeina siihen on sitoutunut kaksi ammoniakkimolekyyliä ja syklobutaanidikarboksyylihappo. Yhdisteen vaikutusmekanismi on samankaltainen kuin sisplatiinillakin. Sen platina-ioni sitoutuu syöpäsolujen DNA:han ja aiheuttaa DNA:n juosteiden ristiinlinkittymistä. Tämän seurauksena syöpäsolujen jakaantuminen estyy. Karboplatiinia käytetään muun muassa pään ja niskan syöpien, keuhkosyövän, munasarjasyövän, rintasyövän, kivessyövän ja virtsarakonsyövän hoidossa. Karboplatiini annostellaan ruiskeena suoneen ja sitä voidaan käyttää myös yhdistelmähoitona solunsalpaajien kanssa.
Haittavaikutukset
Tyypillinen karboplatiinin aiheuttama haittavaikutus on luuydinsuppressio. Tämän seurauksena elimistö tuottaa tavallista vähemmän valkosoluja. Sisplatiiniin verrattuna lääkeaine ei aiheuta yhtä paljon pahoinvointia tai vaurioita munuaisille, kuulolle tai hermostolle.
Valmistus
Karboplatiinia valmistetaan lähtien kaliumtetrakloroplatinaatista, joka reagoi ensimmäisessä vaiheessa kaliumjodidin ja ammoniakin kanssa cis-diammiinidijodoplatinaksi. Jodoligandit syrjäytetään nitraatto- tai sulfaattoligandeilla hopeanitraatin tai -sulfaatin avulla. Viimeisessä vaiheessa tämä kompleksi reagoi kaliumsyklobutaanidikarboksylaatin kanssa ja tuotteena muodostuu karboplatiinia.
Lionel Rogg
Lionel Rogg (s. 21. huhtikuuta 1936 Geneve) on sveitsiläinen urkuri ja säveltäjä. Hän opiskeli Genevessä Nikita Magaloffin johdolla pianonsoittoa ja Pierre Segondin johdolla urkujensoittoa. Vuonna 1961 Rogg esitti Johann Sebastian Bachin koko urkutuotannon kymmenen resitaalin sarjassa Geneven Victoria-salissa. Konserttisarja vakiinnutti Roggin aseman huomattavana Bachin urkumusiikin tulkitsijana. Rogg on myös levyttänyt Bachin tuotannon useampaan otteeseen ja saanut Charles Cros -akatemian Grand Prix du Disquen sekä Deutscher Schallplattenpreisin. Rogg ei ole rajoittanut ohjelmistoaan barokkimusiikkiin vaan on levyttänyt myös muiden muassa Franz Lisztin, Johannes Brahmsin ja Max Regerin teoksia.
Rogg sai 1972 nimityksen urkujensoiton professoriksi entiseen opinahjoonsa Geneven musiikkikonservatorioon, josta hän sai lisäksi kunniatohtorin arvon vuonna 1989. Hän vihki Victoria-salin uudet urut käyttöön vuonna 1993, ja hän on siitä pitäen toiminut tästä Van den Heuvel -soittimesta vastaavana urkurina.
Rogg aloitti säveltämisen 1950-luvun alussa sarjallisessa tyylissä. Nousu merkittäväksi urkuriksi johti sävellystyön loppumiseen, kunnes Rogg aloitti sen uudelleen 1980-luvun aikana. Hän ei uudessa tuotannossaan ole käyttänyt sarjallisuutta. Hän luonnehtii omaa musiikkiaan "vapaaksi", ja siinä yhdistyvät monet tyylilliset vaikutteet. Roggin teosten joukossa ovat pianoduetto Face à Face, Pièce oboelle ja syntetisaattorille, Cantata Laudes organi ja Arcature uruille. Rogg on levyttänyt omaa urkumusiikkiaan. Hän on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta, joista Olivier Rogg on jazzpianisti.
Matti Lahtinen (kunnanjohtaja)
Matti Lahtinen (s. 17. lokakuuta 1948) on Euran entinen kunnanjohtaja. Hänen puolueensa on SDP.
Costa Rica
Costa Rican tasavalta eli Costa Rica (suom. 'rikas rannikko') on 4,7 miljoonan asukkaan valtio Keski-Amerikassa. Sen rajanaapuri pohjoisessa on Nicaragua ja etelässä Panama. Idässä maa rajoittuu Karibianmereen ja lännessä Tyyneenmereen.
Maantiede
thumb|vasen|Costa Rican kartta Costa Rica sijaitsee Keski-Amerikan kannaksella, sen pohjoispuolella on Nicaragua ja kaakkoispuolella Panama. Sen koillisrannikkoa huuhtelee Karibianmeri ja lounaisrannikkoa Tyynimeri.
Costa Rican läpi kulkee kaksi vuorijonoa. Niistä pohjoisempi on Cordillera Volcánica ja eteläisempi Cordillera de Talamanca. Kolmeen osaan jakautuva Cordillera Volcánica on tunnettu tulivuoristaan. Cordillera de Talamanca on geologialtaan täysin erilainen: se on suuri graniittinen batoliitti. Siellä on myös maan korkein vuori Cerro Chirripó (3 819 m).
Vuoristojen väliin jää niin sanottu keskuslaakso, jonka Tyynenmeren ja Karibianmeren välinen vedenjakaja jakaa kahteen osaan. Itäinen osa virtaa Reventazónjokea pitkin Karibianmereen ja läntinen osa Grande de Tárcolesia pitkin Tyyneenmereen. Vuoristojen pohjois- ja eteläpuolelle jäävät rannikkotasangot, jotka kohoavat maksimissaan 120 metriin. Ne muodostavat viidesosan maan pinta-alasta. Tyynenmeren puoleinen rannikkotasanko on huomattavasti kapeampi.
Pääkaupunki San Jose sijaitsee maan keskiosassa tierra templadalla. Siellä yöt ovat paljon viileämpiä ja päivät vähemmän kuumia ja kosteita kuin merenpinnan tasalla. Karibianmeren puoleisella rannikolla sataa enemmän kuin Tyynenmeren rannikolla.
Costa Rican pinta-alasta on suojeltuna suurempi osuus kuin minkään muun valtion alueesta. Maassa on 186 suojelualuetta, joista 32 on kansallispuistoja. Tunnetuimmat ovat Manuel Antonion kansallispuisto kauniine rantoineen, Braulio Carrillon kansallispuisto valtatien varteen ulottuvine sademetsineen, Tortugueron kansallispuisto vesieläimineen, Irazún kansallispuisto, josta näkee kirkkaalla säällä molemmat rannikot ja Poásin kansallispuisto, jossa on vulkaanista toimintaa. Area de Conservación Guanacaste on Unescon maailmanperintöluettelossa, samoin kuin Kookossaari ja osittain Panaman puolelle ulottuva La Amistadin suojelualue.
Costa Ricassa elää 200 nisäkäslajia, joista noin puolet on lepakoita. Lajeja oli aiemmin enemmän, mutta ihminen on metsästänyt ne sukupuuttoon. Nykyisinkin suuret nisäkkäät ovat uhanalaisia, mutta suojeluohjelmien ja -alueiden ansiosta niiden kannat ovat alkaneet elpyä.
Costa Ricassa elää kuusi uhanalaista kissaeläintä: jaguarundi, puuma, pitkähäntäkissa, tiikerikissa, oselotti ja jaguaari. Apinoihin kuuluvat uhanalainen panamansaimiri sekä kapusiiniapinat ja mölyapinat. Lepakkolajeista erikoisin on kaloja pyydystävä kalastajalepakko. Maassa elää kolme muurahaiskarhulajia: tamandua, isomuurahaiskarhu ja pikkumuurahaiskarhu. Rannikolla tavataan manaatteja.
Historia
thumb|left|upright|[[Suitsukepoltin siirtomaakautta edeltäneeltä ajalta.]] Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Costa Rican alueella ovat kymmenentuhannen vuoden takaa. Länsirannikolta on löydetty graniittisia palloja, joista pienimmät ovat pesäpallon, suurimmat pakettiauton kokoisia. San Josen läheltä on löydetty suuri rauniokaupunki, jossa oli akvedukteja. Keskiylängön arkeologiset löydöt kertovat yhteyksistä Meksikon olmeekkeihin ja nahuatlia puhuviin kansoihin.
Neljännellä ja viimeisellä matkallaan Amerikkaan vuonna 1502 Kolumbus laski maihin nykyisen Costa Rican alueelle. Ensimmäiset asutukset perustettiin 1522. Juan de Cavallon johti 1561 ensimmäiset varsinaiset kolonistit maahan ja espanjalaiset valloittivat Costa Rican alueella asuneilta intiaaneilta 1500-luvulla, ja maasta tuli Uuden-Espanjan siirtomaan osa Guatemalan kapteeni-kenraalin alaisuudessa. Espanjalaiset nimesivät maan rikkaaksi rannikoksi (”Costa Rica”), mutta kun rikkauksia ei löytynyt, pääelinkeinoksi tuli maatalous.
Costa Rica oli kaukana Meksikon ja Andien hallintokeskuksista, ja väestön etnisen ja kielellisen homogeenisuuden ansiosta kehitys oli melko vapaata ja rauhallista aina 1800-luvulle asti, jolloin luokkaerot alkoivat syntyä rikkauksien kasaantuessa kahvin ja banaanien ulkomaankaupan myötä. Kahvinviljely tuotiin maahan vuonna 1808 Kuubasta.
Costa Rica kuului aluksi Meksikon keisarikuntaan ja liittyi Keski-Amerikan liittotasavaltaan El Salvadorin, Guatemalan, Hondurasin ja Nicaraguan kanssa 1823. Osavaltojen välillä syntyi rajariitoja ja Nicaragua valtasi Costa Rican pohjoisen Guanacasten maakunnan. Costa Rica julistautui itsenäiseksi 1838, kauan sen jälkeen kun liittovaltio oli tosiasiassa lakannut olemasta.
Maan kehitys on ollut verrattain rauhallista ja demokraattista. Aluksi se oli Caudillojen hallitsema. Juan Rafael Moran johdolla costaricalaiset taistelivat Nicaraguassa vallan ottanutta pohjoisamerikkalaista seikkailijaa William Walkeria vastaan. Tomás Guargia hallitsi 1870–1882. Hän kannusti etenkin ulkomaisia investointeja rautatien rakentamiseen. Vuonna 1874 yhdysvaltalainen liikemies Minor Cooper Keith ryhtyi viljelemään banaaneja ja perusti United Fruit Companyn.
Vuoden 1899 vaaleja pidetään ensimmäisinä todellisesti vapaina ja rehellisinä. Demokratia jatkui kahta poikkeusta lukuun ottamatta: vuosina 1917–1919 Federico Tinoco hallitsi diktaattorina syrjäytettyään presidentti Alfredo González Floresin tämän liian radikaalin uudistuspolitiikan vuoksi. Maan liberaalien keskuudessa Tinocon kaappaus nautti laajaa suosiota. Vuosina 1940–1948 presidenttinä oli kristillissosiaalisen puolueen (PUSC) Rafael Calderón, joka pyrki hillitsemään levottomuuksia vähimmäispalkalla ja työehtosäädännöllä. Vuonna 1948 José Figueres Ferrer nousi joukkoineen aseelliseen kapinaan kiistellyn presidentinvaalin tuloksen jälkeen. 44-päiväinen sisällissota johti 2 000 kuolonuhriin, jonka jälkeen voittanut puoli väliaikaisen presidentti Figueresin johdolla laati vapaat vaalit ja myös mustille ja naisille äänioikeuden takaavan perustuslain ja lakkautti armeijan. Tämän sen jälkeen valtiolla on ollut turvanaan yksinomaan poliisivoimat ja kansalliskaarti. Figueres perusti kansallisen liberaalipuolueen (PLN), kansallisti pankit ja aloitti sosiaaliturvan rakentamisen. Hän luovutti paikkansa 1948 valitulle Otilio Ulatelle, mutta hänestä tuli kansallissankari ja hän voitti myös ensimmäiset uuden perustuslain mukaiset vaalit 1953. Figueresin jälkeen hallitsivat lähinnä konservatiivit seuraavat kuusitoista vuotta ja kumosivat joitain PLN:n uudistuksia. Irazun tulivuoden purkaus 1963–1964 aiheutti maassa vakavaa tuhoa, samoin kuin Arenalin purkaus vuonna 1968.
Vuonna 1974 liberaalien Daniel Oduber Quirós nousi valtaan vasemmistolaisella ohjelmalla ja laajensi hyvinvointivaltiota ja solmi suhteet myös sosialistisiin maihin ja salli vasemmistopuolueet. Konservatiivien presidentti Rodrigo Carazon kautta leimasi talousromahdus ja syytteet hänen hämäristä asekaupoistaan Kuuban ja El Salvadorin välillä. Ammattiyhdistyspoliitikko ja yksi PLN:n perustajista, Luis Alberto Monge Alvarez valittiin presidentiksi 1982. Hän otti käyttöön sadan päivän pikakuurin talouden parantamiseksi. Monge joutui Yhdysvaltain painostamaksi, jotta maa hylkäisi puolueettomuutensa, perustaisi armeijan ja tuomitsisi Nicaraguan sandinistihallituksen. Monge vastusti Yhdysvaltoja, mutta suhteet Nicaraguan kanssa heikkenivät sandinistien ja Costa Rican kansalliskaartin ottaessa yhteen maiden rajalla. Monge suostui 1985 Yhdysvaltain kouluttaman sissien vastaisen yksikön luomiseen, mitä pidettiin maan puolueettomuuden loukkauksena. Vuonna 1986 puolueettomuutta korostava Óscar Arias nousi presidentiksi voittaessaan yhdysvaltalaismielisen konservatiivin Rafael Angel Calderónin. Arias työskenteli palauttaakseen rauhan alueelle ja sai ponnistuksistaan Nobelin rauhanpalkinnon 1987. Calderón voitti vaalit 1990. Vuonna 1994 presidentiksi valittiin PLN:n José María Figueres, José Figueresin poika. Hän lupasi elvyttää sosiaaliturvajärjestelmän ja lopettaa edeltäjänsä yksityistämisohjelman.
Konservatiivinen taloustieteilijä Miguel Ángel Rodríguez Echeverría (Partido de Unidad Socialcristiana; PUSC) valittiin presidentiksi helmikuussa 1998. Rodríguez ratkaisi vuonna 2000 kiistan Nicaraguan kanssa maiden rajalla olevan San Juanjoen purjehdusoikeuksista. Helmikuun 2002 vaaleissa PUSC:in hallinto jatkui Abel Pacheco de la Espriella voittaessa presidentinvaalit ja puolueen saadessa 30 % äänistä parlamenttivaaleissa. Pachecon yksityistämisohjelmaa ja opettajien maksamattomia palkkoja vastaan protestoitiin. Vuonna 2004 kolme entistä presidenttiä, Figueres, Rodríguez ja Calderón joutuivat tutkintaan korruptiosyytteiden vuoksi.
Sosiaalidemokraattista PLC:tä edustava Nobel-voittaja ja entinen presidentti Óscar Arias valittiin niukasti uudelleen presidentiksi 2006 Ottón Solísia vastaan. Kesällä 2007 Costa Rica katkaisi diplomaattiset suhteet Kiinan tasavaltaan ja solmi ne Kiinan kansantasavallan kanssa. Keväällä 2009 maa solmi myös uudelleen suhteet Kuubaan, joista oli joutunut luopumaan 1961.
Vuosina 2010–2014 Costa Ricassa oli maan historian ensimmäinen naispuolinen presidentti, konservatiivinen Laura Chinchilla.
Toukokuusta 2018 lähtien Costa Rican presidenttinä on toiminut keskusta-vasemmistolainen Carlos Alvarado Quesada.
Politiikka
Costa Rica on presidentillinen tasavalta. Pääministerin virkaa ei ole. Costa Rican presidentti valitaan vuoden 1949 perustuslain mukaan nelivuotiskaudelle yleisellä äänioikeudella. Hänellä on kaksi varapresidenttiä. Huhtikuussa 2003 korkein oikeus kumosi vuoden 1969 lisäyksen, joka rajoitti presidentin kaudet yhteen. Vuoden 1949 perustuslain mukaan presidentti voi pyrkiä uudelle kaudelle oltuaan sivussa kahdeksan vuotta. Toukokuussa 2014 presidentiksi valittiin Luis Guillermo Solís.
Costa Rican poliittista kenttää on perinteisesti hallinnut kaksi puoluetta, Kansallinen vapauspuolue (Partido Liberación Nacional, PLN) ja Kristillissosiaalinen yhtenäisyyspuolue (Partido Unidad Social Cristiana, PUSC). PLN on ollut vuoden 1949 jälkeen useammin parlamentin valtapuolue kuin ollut sitä olematta. Costa Rican perinteinen kaksipuoluejärjestelmä hajosi vuoden 2014 vaaleissa, kun PUSC:n kannatus romahti ja Partido Acción Ciudadana nousi toiseksi suurimmaksi puolueeksi. Samalla sen ehdokas Luis Guillermo Solís valittiin presidentiksi.
Huhtikuun 2018 presidentinvaaleissa Costa Rican uudeksi presidentiksi valittiin selkeällä enemmistöllä keskusta-vasemmistolainen Carlos Alvarado Quesada.
Hallinnollinen jako
right|200px Costa Ricassa on seitsemän maakuntaa.
Talous
Costa Ricassa on alueen korkein elintaso, BKT henkeä kohti on yli 10 000 Yhdysvaltain dollaria. Sen talouden vahvuuksia ovat hedelmällinen maaperä ja runsaat sateet, sekä sijainti Keski-Amerikan kannaksella, josta on hyvät yhteydet niin valtamerille kuin Etelä-Amerikan markkinoillekin.
Costa Rica on muuttunut 1980-luvun jälkeen maatalousvetoisesta taloudesta korkean teknologian teollistuneeseen talouteen. Maa on pystynyt houkuttelemaan ulkomaisia suoria investointia ja samalla monipuolistamaan taloutta, vahvistamaan vientiä ja käyttämään työvoimaansa paremmin hyödyksi. Maan bruttokansantuote asukasta kohden on melkein tuplaantunut 30 vuodessa 1980-luvun puolivälin jälkeen. Maailmanlaajuinen taantuma iski kuitenkin Costa Ricaankin. Vuonna 2009 bruttokansantuote pieneni prosentilla, kun vuosina 2005–2007 se oli kasvanut 7,5 prosenttia vuosittain. Costa Rica selviytyi taantumasta nopeasti, mutta talouden kasvu ei ole ollut yhtä suurta sen jälkeen. Lisäksi valtionvelka on kasvanut sekä budjetin alijäämä kasvanut taantuman jälkeen.
Palvelualojen osuus bruttokansantuotteesta on noussut voimakkaasti, sillä vielä vuonna 1990 niiden osuus oli 58 prosenttia. Vuonna 2016 osuus oli kasvanut 73 prosenttiin. Teollisuuden osuus oli vuonna 2016 22 ja maatalouden 6 prosenttia. Työvoimasta puolestaan YK:n tilastojen mukaan vuonna 2014 maataloudessa oli 12,7 prosenttia, teollisuudessa 19,0 prosenttia ja palveluissa 68,2 prosenttia.
Teollisuus on keskittynyt erityisesti keskuslaaksoon, mutta myös Puntarenasin ja Limónin alueilla on jonkin verran tehtaita. Yhdysvaltalainen Intel Corporation avasi 1997 puolijohteita valmistavan ja testaavan laitoksen ja on tarjonnut sen jälkeen tuhansia työpaikkoja. Inteliä maahan ovat seuranneet useat kansainväliset teknologiayritykset. Intel lopetti tehtaansa vuonna 2014, minkä pelättiin vaikuttavan huomattavan negatiivisesti maan talouteen, sillä vuonna 2013 peräti 21 prosenttia Costa Rican viennistä muodostui mikroprosessoreista. Vuoden 2017 ensimmäisten tilastojen mukaan maan vienti on kuitenkin kasvussa, maataloustuotteet muodostivat 27 prosenttia, lääketieteelliset instrumentit sekä tarkkuuslaitteet 26 prosenttia ja ruokatuotteet 15 prosenttia viennistä.
Maataloustuotteista kahvi, kaakao ja ananas ovat edelleen merkittäviä vientituotteita. Muita vientiin meneviä maataloustuotteita ovat kalat ja äyriäiset sekä leikkokukat. Sen sijaan naudanlihan merkitys on laskenut huomattavasti.
Matkailu ja erityisesti ekomatkailu on myös merkittävä tekijä Costa Rican taloudessa. Ekoturismi perustuu erityisesti luonnonvarojen järkevään käyttämiseen, kuten metsien suojeluun ja uusiutuviin energialähteisiin.
Energia ja liikenne
Costa Rica tuottaa valtaosan energiastaan puhtaista lähteistä, ja se pyrkii hiilineutraaliksi vuoteen 2021 mennessä. Runsaat sateet ja korkeuserot takaavat energiaa kahteentoista vesivoimalaan. Maan edustalta merestä on löydetty öljyä, mutta ympäristösyistä se on päätetty jättää hyödyntämättä. Energiankulutus on pientä, sillä suuri osa väestöstä asuu ylängöllä, missä ei tarvita lämmitystä eikä koneellista jäähdytystä.
Costa Rican liikennekeskus on keskuslaakso, josta on myös rakennettu tieyhteydet San Josén ja Karibianmeren rannikon välille. Inter-American Highway puolestaan yhdistää maan Nicaraguaan ja Panamaan. Maantiet ovat kuitenkin huonossa kunnossa, sillä niihin käytetty osuus bruttokansantuotteesta on ollut pitkään matala. Vuosina 2014–2015 tehdyn tutkimuksen mukaan vain 4,5 prosenttia maanteistä on hyvässä kunnossa ja peräti 62 prosenttia huonossa tai erittäin huonossa kunnossa.
Juan Santamarían kansainvälinen lentoasema on maan tärkein kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee 24 kilometriä länteen San Josésta. Liberian lentoasemalta puolestaan on hyvät yhteydet Tyynenmeren rannikkokohteisiin. Kansallinen lentoyhtiö on Avianca Costa Rica, jolla on säännöllisiä lentoja Keski-Amerikkaan, Karibialle ja Yhdysvaltoihin.
Väestö
thumb|Costa Rican väestönkasvu Costa Rican vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan maassa asui 4 301 712 ihmistä. Maailmanpankin tekemän arvion mukaan vuonna 2016 Costa Ricassa asui 4,857 miljoonaa ihmistä. Costa Rican väkiluku kasvoi 1900-luvun aikana voimakkaasti, sillä vielä vuoden 1927 väestönlaskennan mukaan asukasluku oli 471 524. 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla väkiluku kasvoi noin 800 000:sta 3,8 miljoonaan. Hyvinvoinnin kasvaessa väestönkasvu on hidastanut. Maahanmuutto piti vuotuisen väestönkasvun vielä 1900-luvun lopulla yli kahdessa prosentissa, mutta 2000–2011 väestönkasvu oli enää 1,1 prosenttia vuodessa. Väestönkasvu hidastumiseen vaikutti 1900-luvulla myös ehkäisymenetelmien käytön lisääntyminen katolisen kirkon vastustuksesta huolimatta.
Costa Rica on väestöltään Keski-Amerikan espanjalaisin valtio. Sen asukkaista melkein neljä viidesosaa on eurooppalaistaustaisia. Eurooppalaisten ja alkuperäisasukkaiden jälkeläisiä mestitsejä on melkein viidesosa maan asukkaista. Huomattavasti pienempiä osuuksia kansasta muodostavat pääosin 1800-luvulla Jamaikalta tuotujen etnisten afrikkalaisten jälkeläiset sekä kiinalaiset siirtotyöläisten jälkeläiset. Afrikkalaisia asuu erityisesti Karibianmeren rannikkotasangolla Limónin maakunnassa. Costa Rica väestöstä alle prosentti kuuluu alueen alkuperäisasukkaisiin. Cordillera de Talamancan alueella asuu bribrejä ja cabécareja, Keskuslaaksoa ympäröivillä kukkuloilla borucoja ja nasoja.
Espanja on Costa Rican valtakieli. Espanjaksi costaricalaiset on tunnettu nimellä ”tico”, heidän sanoissa paljon käyttämän liittopäätteen ”-tico” takia. Kun espanjassa muuten sanottaisiin ’chiquitito’ (pieni) käyttävät ticot usein muotoa ’chiquitico’. Jamaikalailta tuotujen jälkeläiset puhuvat espanjan lisäksi limóninkreolia, joka muistuttaa jamaikankreolia. Vuoden 2017 latinobarometri kyselyssä 57 % asukkaista on roomalaiskatolisia ja 25 % on protestantteja. Muita uskontoja tunnustaa 2 %, uskonnottomia on 15 % asukkaista ja 1 % ei kertonut vakaumustaan.
Koulunkäynti on periaatteessa pakollista yhdeksän vuoden ajan, ja 99 prosenttia ikäluokasta käy kuusivuotisen alakoulun, 72 prosenttia jatkaa kolmivuotiseen yläkouluun. Yläkouluun jatkaa opintojaan melko vähän oppilaista, vaikka maa käyttääkin huomattavasti varaa koulutukseen. Costa Rica on ollut latinalaisessa Amerikassa yksi kaikille avoimen koulujärjestelmän edelläkävijöitä, ja OECD-maista vain Tanska, Uusi-Seelanti ja Islanti käyttävät isomman osuuden bruttokansantuotteesta koulutukseen. Lukutaito on kuitenkin korkea, sillä vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 97,6 prosenttia yli 10-vuotiaista costaricalaisista osasi lukea.
Kulttuuri
Costaricalaisten kansallistunteeseen kuuluu erottautuminen alueen muista valtioista, jotka ovat köyhempiä, huonommin koulutettuja ja poliittisesti epävakaita.
Costaricalaista perusruokaa ovat maissijauhoista leivotut tortillat, joita syödään kolmekin kertaa päivässä riisin ja papujen sekä munien, juuston, kanan tai lihan kanssa. Juhlatilaisuuksiin voidaan valmistaa kokonaisena paistettu porsas.
Urheilu
Muiden Keski-Amerikan maiden tapaan jalkapallo, jonka englantilaiset uudisasukkaat toivat maahan 1900-luvun alussa, on Costa Rican kansallispeli. Maassa on kymmeniä paikallisia ja alueellisia joukkueita. Costa Rican jalkapallomaajoukkue on pelannut MM-kisojen lopputurnauksessa kuudesti 1990, 2002, 2006, 2014, 2018 ja 2022. FIFA-rankingissa se on vuoden 2017 toukokuussa sijalla 20.
Costa Rica osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin vuonna 1936, vaikka sen olympiakomitea perustettiinkin vasta 1953. Säännöllisesti maa on osallistunut vuodesta 1964 alkaen. Sillä on toisinaan ollut yksittäisiä edustajia myös talviolympialaisissa. Maan menestynein urheilija on uimari Claudia Poll, joka on saanut kolme mitalia. Hän voitti 1996 200-metrin vapaauinnissa maan ensimmäisen olympiakultamitalin.
Anthony Asquith
Anthony Asquith (9. marraskuuta 1902 Lontoo, Englanti – 20. helmikuuta 1968 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen elokuvaohjaaja.
Asquith syntyi Lontoossa. Hänen isänsä oli pääministeri H. H. Asquith. Hän sairastui ollessaan valmistelemassa elokuvaa Morris West romaanista The Shoes of the Fisherman (suom. Kalastajan kengät). Hän kuoli syöpään. Elokuvan Kalastajan kengät ohjasi lopulta Michael Anderson.
Asquithin elokuvien joukossa ovat Pygmalion (1938), Tapaus Winslow (1948), Miehen varjo (1951), Millainen sulhanen (1952), Hotel International (1963) ja Keltainen Rolls-Royce (1964).
Asquithin ohjaus Pygmalion oli ehdolla Oscarin saajaksi.
Pohjoisjukagiirin kieli
Pohjoisjukagiiri eli tundrajukagiiri on toinen kahdesta jukagiirisesta kielestä. Sitä puhuu 30–150 ihmistä Siperian itäosissa, muun muassa Sahan tasavallassa. Jukagiiristen kielten on väitetty olevan sukua uralilaisille kielille.
Vokaalit
Pitkät keskivokaalit, ja  ääntyvät painollisissa tavuissa diftongeina ,  ja.
Konsonantit
Uvulaarinen frikatiivi ääntyy klusiilina  velaarisen nasaalin  jälkeen.
Claiborne Pell
thumb|210px|Claiborne Pell. Claiborne de Borda Pell (22. marraskuuta 1918 – 1. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui vuosina 1961–1997 Yhdysvaltain senaattorina Rhode Islandilta.
Pohjoisjukagiirin kieli
Tavut
Tavun rakenne on KVK, joten korkeintaan yksi konsonantti voi esiintyä sanan alussa ja lopussa ja korkeitaan kaksi konsonanttia voi olla peräkkäin sanan sisällä.
Claiborne Pell
Pell syntyi New Yorkissa ja valmistui Princetonin sekä Columbian yliopistoista. Hänestä tuli Rhode Islandin historian pitkäaikaisin edustaja liittovaltion senaatissa. Pell-tuki on nimetty hänen mukaansa.
Lissabonin tuomiokirkko
200px|thumb|Lissabonin tuomiokirkon julkisivu
Lissabonin tuomiokirkko on Lissabonin vanhin kirkko. Sen rakentaminen aloitettiin 1147. Rakennusta on korjailtu useita kertoja ja se on selvinnyt monista maanjäristyksistä, varsinkin vuosina 1344 ja 1755. Kirkko on nykyisin sekoitus erilaisia arkkitehtonisia tyylejä.
Böömi
thumbnail|250px|Böömin sijainti Tšekin tasavallan kartalla. Böömi on historiallinen alue Keski-Euroopassa, Tšekin tasavallassa.
Maantiede
Böömi sijaitsee vuoristojen reunustamassa altaassa, jonka halki virtaa Elbejoki sivujokineen. Alue on hedelmällistä, ja vuoristot ovat historian aikana suojanneet sitä ulkoisilta hyökkäyksiltä. Lounaassa Böömi rajautuu Böhmerwaldiin ja pohjoisessa Riesengebirgen, jotka ovat osa Sudeetteja. Idässä Böömi rajautuu toiseen historialliseen alueeseen, Määriin. Böömin ja Määrin välisellä alueella sijaitsevat Böömin-Määrin ylängöt
Böömi kattaa noin kaksi kolmasosaa Tšekistä eli sen länsi- ja keskiosat, 52 750 km², sekä noin 6,25 miljoonaa Tšekin 10,3 miljoonasta asukkaasta.
Historia
Böömi on saanut nimensä (lat. Bohemia) varhaisimmista tunnetuista asukkaistaan, joita roomalaiset kutsuivat boijeiksi. Boijit olivat kelttejä, mutta ajanlaskun ajan tienoilla alueelle tunkeutui germaaninen markomannien kansa, joka pakotti boijit vetäytymään. Markomannit perustivat Böömiin hallitsijansa Marbodin johdolla oman valtakuntansa. Markomannit myös hyökkäilivät Tonavan eteläpuolelle Rooman valtakunnan alueelle.
Myöhemmin Böömin alueelle vaelsi gootteja, ja kun hunnit hyökkäsivät Böömiin 300-luvun lopulla, markomannit pakenivat alueelta. Sen jälkeen Böömiin tuli muita germaanikansoja, kuten ruugeja, heruleita ja langobardeja, joista jälkimmäiset liittivät kuningas Wakhon johdolla alueisiinsa koko Böömin.
Frankkilaissyntyinen Samo yhdisti 620-luvulla slaavilaisheimot ja vapautti ne avaarien ylivallasta. Slaavilaisvaltakunta saavutti itsenäisyyden vuonna 631 taistelussa kuningas Dagobertin frankkilaisarmeijaa vastaan. Slaavilaisvaltakunta hajosi vuonna 656 ja slaavilaisheimot joutuivat uudelleen avaarien alaisuuteen.
Frankkien ja bolgaarien yhteiset joukot kukistivat avaarit vuonna 795. Böömistä tuli vuoteen 806 mennessä frankkien valtakunnan verovelvollinen, joskin slaavilaisruhtinaat hallitsivat omia alueitaan edelleen melko itsenäisesti. Alueen johtavaksi voimaksi nousi 830-luvulta alkaen Määrin valtakunta, ja Böömistä tuli 870-luvulla osa Suur-Määrin lyhytikäistä kuningaskuntaa. Kun unkarilaiset olivat hävittäneet Määrin vuonna 905, Prahan ympäristön tšekit saivat hallitsevan aseman. Heidän johtajansa Venceslaus Pyhä liitti böömiläiset roomalaiskatolisen kirkon piiriin. Hänen jälkeensä Böömiä hallitsi Saksa.
Puolan kuningas Bolesław I Urhea valloitti Böömin vuonna 1003, mutta jo seuraavana vuonna Saksan keisari Henrik II Pyhä ajoi puolalaiset Böömistä. Näin maa sai takaisin itsenäisyytensä, joskin Saksan ylivallan alaisuudessa. Vuonna 1038 böömiläiset joukot valloittivat Sleesian Puolalta. Saksan keisari määräsi kuitenkin Böömin palauttamaan Sleesian takaisin.
thumb|180px|Böömin kuningaskunnan vaakuna. Praha keskuspaikkanaan tšekeillä oli kotimainen ruhtinassuku, joka päätyi saksalais-roomalaisten keisareiden vasalliksi, ensin herttuan arvonimellä. 1000-luvun loppupuoliskolla eräät herttuat saivat Böömin kuninkaan arvonimen, ja lopulta Böömin asema kuningas­kuntana vakiintui. Böömin kuningas­kunnasta tuli keisarikunnan tärkeimpiä alueita. Herttua Vratislav I sai vuonna 1061 keisarilta oikeuden käyttää kuninkaan arvonimeä. Arvo tuli perinnölliseksi Premyslidien suvulle vuodesta 1140 alkaen.
Perimyksen kautta Böömin hallitsijoista nousi useita keisareita, ja alue joutui myös sotien ja riitojen keskiöön. Hussilaisuuden leimaamien 1400- ja 1500-lukujen jälkeen Böömi päätyi osaksi Habsburg-suvun hallitsemaa Itävaltaa (vuodesta 1867 Itävalta-Unkaria).
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävallan puoliskoon luetusta Böömin kuningaskunnasta ja Unkariin luetuista slovakialaisista ja rutenialaisista alueista muodostettiin uusi Tšekkoslovakian valtio. 1939–1945 Böömi oli Määrin kanssa osa Saksan Böömin-Määrin valtakunnanprotektoraattia. Tšekkoslovakian hajoamisen 1993 jälkeen Böömi on ollut keskeinen osa Tšekkiä.
Guy Madison
thumb|200px|Guy Madison vuonna 1957. Guy Madison (oikealta nimeltään Robert Ozell Moseley; 19. tammikuuta 1922 Pumpkin Center, Kalifornia – 6. helmikuuta 1996 Palm Springs) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Guy Madison palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli David O. Selznickin Since You Went Away vuonna 1944. Hän esiintyi romanttisissa komedioissa ja draamoissa ja tuli tunnetuksi pääosastaan televisio- ja kuunnelmasarjassa The Adventures of Wild Bill Hickok (1951–1958), josta tehtiin myös elokuvia. 1960-luvulla Madison näytteli italialaisissa ja saksalaisissa seikkailu- ja toimintaelokuvissa. Hän palasi Yhdysvaltoihin 1970-luvun alussa, mutta esiintyi sen jälkeen vain pienissä sivurooleissa.
Madison oli naimisissa näyttelijöiden Gail Russellin ja Sheila Connollyn kanssa. Hän kuoli keuhkolaajentumaan.
Kesäuniversiadit 2009
pienoiskuva|FISU:n tunnus Kesäuniversiadit, järjestyksessään 25. kesäuniversiadit, järjestettiin Serbian Belgradissa 1.-12. heinäkuuta 2009. Kisoihin osallistui 6300 opiskelijaurheilijaa 145 eri maasta. Suomi osallistui universiadeihin 52-henkisellä joukkueella, mutta ei saavuttanut yhtään mitalia. Mitalitaulukon ykkössijalle päätyi Venäjä 76 mitalillaan ennen Japania (73 mitalia) ja Kiinaa (58).
Lajit
Kisoissa oli 203 tapahtumaa viidessätoista eri urheilulajissa. Tapahtumien määrä lajikohtaisesti sulkeissa.
Luettelo arabialaista kirjaimistoa käyttävistä kielistä
pienoiskuva|Arabiankielinen tervehdys as-salaam aleikum arabialaisilla kirjaimilla kirjoitettuna. Arabialainen kirjaimisto on oikealta vasemmalle kirjoitettava abjad-tyyppinen kirjoitusjärjestelmä, jota käytetään laajassa osassa Aasiaa ja Pohjois-Afrikkaa. Se on maailman toiseksi käytetyin kirjoitusjärjestelmä latinalaisen kirjaimiston jälkeen. Tämä luettelo sisältää kieliä, joiden kirjoittamiseen käytetään arabialaisia kirjaimia joko pääasiallisena kirjaimistona tai muiden kirjoitusjärjestelmien rinnalla.
Monissa kielissä, joita historian saatossa on kirjoitettu arabialaisilla kirjaimilla, on sittemmin siirrytty käyttämään muita kirjoitusjärjestelmiä. Esimerkiksi turkkia ja jorubaa kirjoitetaan nykyisin latinalaisilla kirjaimilla ja tadžikissa ja tšetšeenissä on otettu käyttöön kyrillinen kirjaimisto. Tämä luettelo on rajattu eläviin kieliin, joita kirjoitetaan nykyisin arabialaisilla kirjaimilla. Kuolleet kielet (esim. avesta ja osmaninturkki) sekä sellaiset elävät kielet, joissa arabialaiset kirjaimet eivät enää ole yleisessä käytössä, on jätetty pois luettelosta.
John Travoltan filmografia
pienois|pysty|John Travolta [[Deauvillen yhdysvaltalaisen elokuvan festivaalit|Deauvillen yhdysvaltalaisen elokuvan festivaaleilla vuonna 2013.]] Tämä on John Travoltan filmografia.
Normihierarkia
Normihierarkia on teoreettinen järjestelmä, jossa säädetään eri asteisten virallisten normien keskinäisestä järjestyksestä ristiriitatilanteessa. Suomessa normihierarkia on
Martin Škoula
Martin Škoula (s. 28. lokakuuta 1979 Litoměřice, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja, joka siirtyi keväällä 2014 Tšekin pääsarjan HC Libereciin. Hän on voittanut urallaan Stanley Cupin sekä MM-hopeaa ja -pronssia.
Seurajoukkueissa
Škoula pelasi kotimaassaan Tšekissä HC Litvínovissa kahdella kaudella, 1995–1997. Kaudeksi 1997–1998 hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan OHL-juniorisarjan Barrie Coltsiin. Ensimmäisen OHL-kautensa päätteeksi Škoula valittiin sarjan tulokaskentälliseen. Colorado Avalanche varasi Martin Škoulan NHL:ään vuonna 1998 ensimmäisellä kierroksella. Seuraavan kauden hän pelasi vielä OHL:n Barriessa. Kauden päätteeksi hänet valittiin koko liigan kakkostähdistökentälliseen.
Coloradossa Škoula pelasi ensimmäiset ottelunsa kaudella 1999–2000. Hän vakiinnutti heti paikkansa Coloradon kokoonpanossa. Seuraavalla kaudella Škoula pelasi kaikki Coloradon ottelut ja oli mukana keväällä voittamassa myös Stanley Cup -mestaruutta. Hänen pistesaldonsa kasvoi kolmen kauden aikana, ja kaudella 2001–2002 hän teki 31 pistettä, joista kymmenen oli maaleja. Škoula pelasi lopulta Coloradossa viidellä kaudella. Hänet kaupattiin kaudella 2003–2004 Mighty Ducks of Anaheimiin vaihdossa Kurt Saueriin ja yhteen varausoikeuteen.
Työsulkukaudella 2004–2005 Škoula pelasi jälleen kotimaassaan HC Litvínovin riveissä. Työsulun jälkeen hän teki kaksivuotisen sopimuksen Dallas Starsin kanssa. Dallasissa Škoula pelasi 61 ottelua, sillä hänet kaupattiin kesken kauden 2005–2006 Minnesota Wildiin, josta Dallas sai vastineeksi Škoulasta ja Shawn Bellestä Willie Mitchellin ja toisen kierroksen varausoikeuden.
Minnesotassa valmentaja Jacques Lemaire laittoi Škoulan puolustavampaan rooliin. Aiemmin urallaan hän oli ollut enemmän hyökkäävä puolustaja, mutta Lemairen valmennuksessa hänestä tuli puolustavampi. Minnesotassa Škoula pelasi kolme kautta mutta ei saanut enää jatkosopimusta kaudelle 2009–2010. Syksyllä 2010 hän haki pelipaikkaa Florida Panthersista ja Columbus Blue Jacketsista muttei mahtunut harjoitusleirien aikana kumpaankaan joukkueeseen. Lopulta hän teki sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa ennen kauden alkua. Škoula pelasi kauden aikana 33 ottelua Pittsburghissa eikä mahtunut useassa ottelussa pelaavaan kokoonpanoon. Vähän ennen siirtorajan umpeutumista hän oli mukana kaupassa, jossa siirtyi Luca Caputin kanssa Toronto Maple Leafsiin, josta Pittsburgh sai Oleksi Ponikarovskyin. Škoula ei ehtinyt olla kuin päivän Torontossa, sillä hänet kaupattiin seuraavana päivänä New Jersey Devilsiin vaihdossa viidennen kierroksen varausoikeuteen.
Škoula siirtyi vuonna 2010 KHL:n Avangard Omskiin, jossa pelasi kaksi täyttä kautta ja osan kolmannesta. Hän tuli vuonna 2011 valituksi KHL:n tähdistöotteluun ja pelasi vuonna 2012 Gagarin Cupin loppuotteluissa. Avangard hävisi lopulta mestaruuden Dinamo Moskovalle voitoin 3–4 ehdittyään johtaa loppuottelusarjaa jo voitoin 3–1. Avangard purki Škoulan sopimuksen syyskuussa 2012, kauden 2012–2013 alkupuolella, minkä jälkeen hän siirtyi samassa liigassa pelaavaan tšekkiläisseura Lev Prahaan.
Škoula pelasi loppukauden 2012–2013 Prahassa ja siirtyi sen jälkeen slovakialaiseen KHL-seuraan HC Slovan Bratislavaan. Bratislavassa hän pelasi yhden kauden ja 54 ottelua ja teki sen jälkeen sopimuksen Tšekin pääsarjan HC Liberecin kanssa.
Maajoukkueessa
Škoula edusti ensimmäisen kerran Tšekkiä Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2004. Myöhemmin samana vuonna Škoula pelasi Tšekin joukkueessa maailmancupissa.
Toiset MM-kilpailunsa Škoula pelasi vuonna 2006. Hän sai tuolloin Tšekin joukkueessa ensimmäisen arvokisamitalinsa, kun maa sijoittui kisoissa hopealle. Kolmansissa MM-kilpailuissaan, vuonna 2011, hän voitti pronssia.
Buddy Moss
thumb|right|Buddy Moss Eugene "Buddy" Moss (16. tammikuuta 1914, Jewel, Georgia – 19. lokakuuta 1984, Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko, kitaristi, huuliharpisti ja laulaja. Monien bluestutkijoiden mielestä hän oli itärannikon merkittävin levyttänyt blueskitaristi Blind Blaken viimeisten sessioiden (1932) ja Blind Boy Fullerin ensilevytysten (1935) välillä.
Elämä
Moss syntyi 12-lapsiseen vuokraviljelijäperheeseen Warrenin piirikunnassa sijaitsevaan Jewelin kaupunkiin. Hänen syntymävuodekseen ilmoitetaan lähteistä riippuen joko 1914 tai 1906. Hän oppi itsekseen soittamaan huuliharppua jo hyvin nuorena ja alkoi soittaa paikallisissa juhlissa Augustan ympäristössä, jonne perhe muutti Mossin ollessa nelivuotias. Vuoteen 1928 mennessä hän oli siirtynyt Atlantan kaduille ja tutustui Curley Weaveriin ja Robert "Barbecue Bob" Hicksiin. Weaverin ja Hicksin mukana Moss levytti ensimmäistä kertaa. The Georgia Cotton Pickers -nimellä äänitettiin 7. joulukuuta 1930 neljä kappaletta Columbialle: "I'm On My Way Down Home", "Diddle-Da-Diddle", "She Looks So Good" ja "She's Comin' Back Some Cold Rainy Day". Yhtyeessä Barbecue Bob ja Weaver soittivat kitaraa ja Moss huuliharppua. Kolme vuotta myöhemmin Moss levytti omalla nimellään American Record Companylle apunaan Fred McMullen ja Curley Weaver. Kappaleet olivat "Bye Bye Mama", "Daddy Don't Care" ja "Red River Blues".
Ensilevytyksensä jälkeen Moss opetteli soittamaan kitaraa. Aluksi hänen soittokumppaninaan oli Barbecue Bob ja tämän kuoleman vuonna 1931 jälkeen Blind Willie McTell. Vuonna 1933 levyttäessään hän oli jo niin taitava kitaristi, että neljä päivän äänityssessiosta julkaistiin kaikkiaan 11 kappaletta. Syyskuussa 1933 syntyi lisää levytyksiä Weaverin ja McTellin kanssa New Yorkissa. Mossin levyt myivät niin hyvin, että hän palasi levytysstudioon taas kesällä 1934, tällä kertaa yksin. Elokuussa 1935 Moss levytti yhdessä Pinewood Tomin eli Joshua Whiten kanssa. Myöhemmin samana vuonna Moss kuitenkin joutui vankilaan.
Syy miksi Moss joutui vankilaan, vaihtelee lähteistä riippuen. Syiksi on mainittu vaimon murha ja vihamiehen tappaminen tappelussa. Hänet vapautettiin hyvän käytöksen ansiosta kuusi vuotta myöhemmin, asiassa auttoi myös James Baxter Longin suositukset. Long oli Blind Boy Fullerin "manageri" ja Long mahdollisesti halusi uuden tähden kuolevan Fullerin tilalle.
Buddy Moss kuoli lokakuussa 1984 jälleen suurelta yleisöltä unohdettuna. Document-levymerkki on julkaissut Mossin sotaa edeltävää tuotantoa 1990-luvulla kolmella albumilla. Vuonna 2006 Fat Possum julkaisi George Mitchellin vuonna 1963 tekemiä äänityksiä. Ne on julkaistu CD:llä The George Mitchell Collection Vol. 2.
Sarjakuvaneuvos
Sarjakuvaneuvos on Suomen sarjakuvaseuran myöntämä tunnustuspalkinto. Se myönnetään henkilölle, joka on toiminnallaan merkittävästi edistänyt sarjakuvailmaisun asemaa Suomessa.
Sarjakuvaneuvoksen nimitys otettiin käyttöön vuonna 1981, ja sen jälkeen sitä jaettiin viiden vuoden välein vuoteen 2006 saakka. Sarjakuvaneuvokseksi on nimitetty sarjakuvakeräilijöitä, -kirjailijoita ja -toimittajia sekä tärkeitä suomalaisia sarjakuva-alan vaikuttajia.
Sarjakuvaneuvokset
Lähde
Käpylä (täsmennyssivu)
Käpylä voi tarkoittaa seuraavia:
John B. Kelly (vanhempi)
John B. Kellyn lapsista John B. Kelly Jr. oli soudun olympiamitalisti sekä Yhdysvaltain olympiakomitean puheenjohtaja ja Grace Kelly oli maailmankuulu näyttelijä sekä Monacon ruhtinatar.
Pohjois-Karjalan Ammattiopisto Valtimo
Pohjois-Karjalan ammattiopisto Valtimo oli ammattioppilaitos Valtimon kirkonkylällä, Nurmeksella Pohjois-Karjalan maakunnassa. Opiston alana oli metsätalous. Oppilaitos koulutti metsäkoneenkuljettajia ja harvesterinkuljettajia. Aikaisemmin koulun nimi oli Valtimon metsäkonekoulu. Oppilaitos oli osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää.