cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amon Düül II
Historia
Tämän jälkeen levy-yhtiö vaihtui, kun yhtye teki sopimuksen saksalaisen Telefunken-konserniin kuuluvan Nova Recordsin kanssa. Muualla maailmassa Atlantic Records ja sen alamerkki ATCO julkaisivat yhtyeen albumeja. Vuoden 1974 Hijack-albumi jatkoi monipuolista suuntausta ottaen vaikutteita myös muista musiikki-tyyleistä. Albumin jälkeen Lothar Meid erosi yhtyeestä ja uudeksi basistiksi tuli Robby Heibl. Yhtyeeseen liittyi myös samoihin aikoihin kitaristi-laulaja Nando Tischer. Seuraava albumi, tuplana alun perin julkaistu Made In Germany (1975) oli konseptialbumi, jossa aiheena oli Saksan historia. Levy myi heikosti ja Britannian ja Pohjois-Amerikan markkinoille julkaistiinkin albumista tiivistetty yhden lp:n versio, koska Atlanticin johtaja Ahmet Ertegün ei halunnut juutalaisena julkaista albumia sellaisenaan sen natsiviitteiden takia.
Luettelo keisarillisista vierailuista Suomessa
Venäjän keisarit
Venäjän keisarit kävivät autonomian aikana Suomessa ainakin 81 kertaa. Matkoista 47 oli lomia, joilla viivyttiin yleensä kaksi viikkoa kerrallaan.
Amon Düül II
Historia
Made in Germanyn jälkeen kokoonpano hajosi ja jäljelle jäivät Leopold, Weinzierl ja Karrer. Uusiksi jäseniksi tulivat vokalisti-kosketinsoittaja-kitaristi Stefan Zauner ja basisti Klaus Ebert. Vuoden 1976 Pyragony X-albumi julkaistiin vain Saksassa, koska Atlantic ei halunnut julkaista albumia huonojen myyntilukujen takia, vaikka yhtyeen musiikki olikin nyt pop-voittoisempaa ja kaupallisempaa. Yhtye teki vielä kaksi albumia (Almost Alive (1977), Only Human (1978)) ennen lopullista hajoamista. Vuonna 1981 yhtye kuitenkin kokoontui vielä lähes alkuperäisellä kokoonpanolla ja julkaisi albumin Vortex.
1980-luvulla kitaristi John Weinzierlilla ja ex-basisti Dave Andersonilla oli Amon Düül UK-niminen yhtye, joka julkaisi neljä albumia. Yhtye toimi aluksi nimellä Amon Düül II ja sittemmin Amon Düül-nimikkeellä mutta yleisesti perään liitetään UK-liite erottamaan yhtye varsinaisesta Amon Düülista. Muita muusikoita olivat rumpali Guy Evans (Van der Graaf Generator) ja laulaja Julie Waring. Andersonilla oli 1970-luvulla ollut myös Amon Din-niminen kokoonpano.
Luettelo keisarillisista vierailuista Suomessa
Aleksanteri II
Aleksanteri II vieraili kruununperillisenä Helsingissä vuosina 1842 ja 1851. thumb|[[Aleksanteri II (Venäjä)|Aleksanteri II:n vierailua verten rakennettu käymälä Träskändan kartanossa.]]
Amon Düül II
Historia
Yhtyeen tuorein studioalbumi Bee As Such julkaistiin vuonna 2009. Myös yhtyeen 1970-luvun albumien remasteroidut CD-versiot sisältävät 2000-luvulla levytettyjä bonus-kappaleita.
Rintamalehti
pienoiskuva|Pohjan Poika -rintamalehteä luetaan tuntemattomassa paikassa. Kuva Väinö Rainesalo. Rintamalehti oli nimitys rintamaoloissa oleville sotilaille tarkoitetusta lehdestä. Suomessa ilmestyi talvi- ja jatkosodan aikana runsaasti rintamalehtiä, joita Kansalliskirjaston luettelossa on 197. Niiden ilmestyminen oli vaihtelevaa, jokin lehti ilmestyi vain kerran, toinen taas useita vuosia. Ne saatettiin julkaista paitsi painettuina rintamaoloissa myös monisteina. Eräät rintamalehdet olivat Neuvostoliiton propagandajoukkojen painamia, ja ne lähetettiin desanttien, lentokoneen tai ammusten avulla suomalaisten sotilaiden luettavaksi. Yksi tällainen lehti oli Sotilaan ääni.
Amon Düül II
Jäsenet
Tässä on lueteltu yhtyeen jäseniksi merkityt muusikot vuosien 1969-1981 levyillä. Jos muusikot on merkitty vierailijoiksi, on heidän suorituksensa sulkeissa. Listassa ei ole ainoastaan vierailijoina esiintyneitä muusikoita. Lähteenä on käytetty levyjen kansia.
Luettelo keisarillisista vierailuista Suomessa
Aleksanteri III
Kruununperillinen Alexander vieraili Helsingissä kesäkuussa 1857, saapuen höyryfregeetti Rurikilla.
Lomamatkat
Aleksanteri III purjehti säännöllisesti Suomen vesillä keisarillisella huvipurrella. Hän lomaili Suomessa 21 kertaa ja vietti saaristossa 213 lomapäivää. Saattue ankkuroitui usein Turun saaristoon. Vakituinen satamapaikka oli Högsåran Kejsarhamn, jossa Aleksanteri III vieraili yhteensä 14 kertaa. Vuonna 1884 keisari vieraili Riilahden meritaistelun tapahtumapaikalla ja läheisessä Aminoffien Riilahden kartanossa. Vuosien 1888 ja 1894 välillä keisaripari vietti kesiä Langinkosken kalastusmajassa.
Nikolai II
pienoiskuva|Keisari Nikolai II tulossa jumalanpalveluksesta [[Uspenskin katedraalista 10.03.1915]] Nikolai II purjehti isänsä tavoin usein Suomen vesillä. Keisariksi tultuaan hän vietti vain yhden päivän Langinkosken keisarillisessa kalamajassa
Hakasvirnayökkönen
Hakasvirnayökkönen (Lygephila pastinum) on Etelä- ja Keski-Suomessa yleinen, keskikokoinen yöperhoslaji. Se on sukunsa kolmesta Suomessa tavattavasta lajista selvästi yleisin.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|Toukka Keskikokoinen mutta hentorakenteinen, vaalean ruskeanharmaa yökkönen. Etusiivet ovat melko tasaväriset, ulkoreunastaan tummemman ruskeat. Siipisuonet eivät erotu. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat ruskeat ja himmeät. Sekä munuaistäplä että rengastäplä ovat pienet, yksivärisen suklaanruskeat ja munuaistäplän sisänurkan vierellä on yhdestä kahteen pientä suklaanruskeaa pistettä. Rengastäplä saattaa olla surkastunut pistemäiseksi. Takasiivet ovat ruskeanharmaat, ulospäin hieman tummenevat. Keskiruumis on heti pään takaa silmiinpistävän tumman suklaanruskea. Siipiväli 35–44 mm.
Lajin voi sekoittaa lähinnä kahteen harvinaisempaan virnayökköslajiin. Niiden etusiipien siipisuonet erottuvat kuitenkin selvästi ja munuaistäplä on jakaantunut useampaan osaan.
Levinneisyys ja lentoaika
Laji elää Euroopasta Japaniin saakka ulottuvalla alueella. Suomessa levinneisyys rajoittuu Vaasa-Lieksa-linjan eteläpuolelle. Keski-Euroopassa lajilla on kaksi sukupolvea, mutta pohjoisessa vain yksi. Lento Suomessa alkaa kesä-heinäkuun vaihteessa ja jatkuu elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat
Hakasvirnayökkönen viihtyy etenkin kosteilla niityillä, tienpientareilla ja metsien reunuksilla. Se on lajina varsin yleinen. Perhoset lentävät hämärän tullen ja tulevat hyvin valolle ja melko hyvin syötille. Toukka on yöaktiivinen ja oleskelee lehtien alapinnoilla ja talvehtii. Täysikasvuisena se koteloituu löyhän kotelokopan sisään maahan.
Ravintokasvi
Toukka syö hiirenvirnaa (Vicia cracca).
René Barrientos
René Barrientos Ortuño (30. toukokuuta 1919 Tarata – 27. huhtikuuta 1969 Arque) oli Bolivian presidentti sotilasdiktatuurin aikaan 1964–1965 ja 1966–1969.
Barrientos Ortuño oli aluksi suosittu karismansa ansiosta. Hän tuki ammattijärjestöjä, kirkkoa ja oli kiivas antikommunisti. Hän jätti juntan 1966, asettui presidenttiehdokkaaksi ja voitti 3. heinäkuuta 1966 pidetyt vaalit helposti siviilipoliitikkojen ollessa maanpaossa.
Vöyrin vaakuna
thumb|150px|right|Vöyrin vaakuna vuodesta 2011. Sama vaakuna oli vuosina 1954–2006 [[Maksamaa|Maksamaan vaakunana ja vuosina 2007–2010 Vöyri-Maksamaan vaakunana.]] Vöyrin vaakuna on alun perin Maksamaan kunnalle 19. kesäkuuta 1954 vahvistettu vaakuna, jonka Vöyri-Maksamaan kunta otti kunnanvaakunakseen Vöyrin ja Maksamaan kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2007. Vaakunasta tuli 2011 uudelleen perustetun Vöyrin kunnan vaakuna, kun Oravainen ja Vöyri-Maksamaa yhdistyivät Vöyrin kunnaksi.
Keye Luke
Keye Luke (, pinyin: Lù Xílín; 18. kesäkuuta 1904 Kanton – 12. tammikuuta 1991 Whittier, Kalifornia) oli kiinalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Riiviöt (1984) ja Gremlins 2 – uusi pesue (1990) herra Wingin roolissa. Hän työskenteli myös televisiossa. Näyttelijällä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Luke muutti Yhdysvaltoihin 3-vuotiaana, kasvoi Seattlessa ja opiskeli Washingtonin yliopistossa.
HMS Orcadia (J462)
HMS Orcadia (viirinumerot J462 ja M462) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Kanadasta Port Arthur Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 19. marraskuuta 1943. Se laskettiin vesille 8. elokuuta 1944 ja valmistui 11. elokuuta 1945.
Vöyrin vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä vedenhaltia pitäen oikeassa kädessään kalaa ja vasemmassa apilanlehteä; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja sen pääaihe on sama kuin von Numersin suvun, jonka juuret ovat Maksamaalla, vaakunassa. Vaakunan muut tunnukset viittaavat kalastukseen ja maanviljelyyn.
thumb|150px|right|Vöyrin vaakuna (1955–2006) Vuonna 2007 lakkautetun Vöyrin kunnan vaakuna oli saanut aiheensa vanhasta pitäjänsinetistä, johon oli kuvattu karhunkäpälä kahden ristin välissä. Tämän vaakunan selitys on ”kultakentässä palkeittainen, musta karhunkäpälä, jonka kynnetkin mustat, saatteena molemmin puolin vihreä apilaristi”. Myös sen oli suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 28. joulukuuta 1955. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 2007, kun Vöyri yhdistyi Maksamaan kanssa Vöyri-Maksamaan kunnaksi.
René Barrientos
Hänen ehkä älykkäin temppunsa oli pilkkoa suurmaatilat pieniksi parin hehtaarin tiloiksi, jotka jaettiin ilmaiseksi köyhille intiaanitalonpojille. Näin heistä tehtiin maanomistajia - jotka kaikkein viimeksi halusivat kommunistien kollektivisointia: se olisi ollut vanhaa maaorjuutta uudella nimellä! Sillä ei tuntunut olleen merkitystä, että tilojen elinkelpoisuus oli heikko ja viljelijät elivät kädestä suuhun; kuitenkin he ilmiantoivat kuubalaiset Che Guevaran sissit aina heitä tavatessaan, ja ylväin puhein alkanut vallankumous muuttui pelkäksi maantierosvoukseksi.
Barrientos esitti itsensä kristinuskon puolustajana ja valitsi varapresidentikseen kristillisdemokraatti Luis Adolfo Siles Salinasin. Kristinuskon korostaminen oli osa kampanjaa vasemmistolaisuutta vastaan. Barrientos oli Yhdysvaltain-mielinen ja vastusti järjestäytynyttä työvoimaa. Hän otti sotilasapua Yhdysvalloista Alliance for Progress -ohjelman puitteissa vastustamaan mahdollisia kommunistikapinallisia.
Hän leikkasi kaivosmiesten palkkoja ja pani toimeen verilöylyn Catavin Siglo XX -kaivoksella San Juanin (Johannes Kastaja) päivänä 24. kesäkuuta 1967. Che Guevaran johtamat sissit aloittivat sodan maan hallitusta vastaan. Guevara saatiin kiinni lokakuussa 1967 ja teloitettiin. Barrientosin sisäministeri ja luotettu Antonio Arguedas Mendieta katosi Che Guevaran päiväkirjan kanssa, joka julkaistiin pian eri puolilla maailmaa. Hän syytti myös Barrientosia CIA:n palkkalistoilla olemisesta.
Barrientos kuoli helikopteriturmassa lähellä Arquen kylää.
Kis-konepistooli
Kis-konepistooli on puolalainen konepistooli. Aseen suunnittelivat Jan Piwnikin johtamaan vastarintajoukkoon kuuluneet insinöörit ja sen rakenne perustui englantilaiseen Sten-konepistooliin.
Ase suunniteltiin rakenteeltaan mahdollisimman yksinkertaiseksi, jotta sitä voitiin valmistaa hyvin vaatimattomilla työkaluilla. Asetta valmistettiin yhteensä ainoastaan noin 40 kappaletta.
Klemetti-Opisto
Klemetti-Opisto on kokoomanimi Oriveden Opistolla järjestettäville musiikkikursseille, joita on pidetty vuodesta 1952 alkaen. Kurssien aiheina ovat mm. nuorison orkesterikurssi, äänenkäytön kurssit, kuoronjohtokurssit ja kuorokurssit. Opiston puitteissa on syntynyt kaksi vakiintunutta kuoroa, Klemetti-Opiston kamarikuoro ja Klemetti-Opiston Naiskuoro. Opisto on saanut nimensä tunnetun kuoromiehen Heikki Klemetin mukaan.
Klemetti-Opiston Kamarikuoron perusti Harald Andersén vuonna 1959. Sen nykyinen johtaja on Heikki Liimola.
Klemetti-Opiston Naiskuoro eli KLONK perustettiin vuonna 1983 säveltäjä Jukka Kankaisen aloitteesta. Kuoron ensimmäiseksi johtajaksi kutsuttiin Lena von Bonsdorff. Vuodesta 1988 alkaen kuoroa on johtanut Marjukka Riihimäki.
Oriveden Opiston toiminnan siirryttyä Ahlman opiston alaisuuteen vuonna 2018 myös Klemetti-Opiston toiminta sulautui osaksi Ahlmanin kursseja. Klemetti-Opiston nimi on sittemmin jäänyt pois.
Paarmanninvuoren hyppyrimäet
Paarmanninvuoren hyppyrimäet on kolmen hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Paarmanninvuoren ulkoilualueella Karijoella.
Paarmanninvuoren hyppyrimäki
Paarmanninvuoren hyppyrimäki avattiin vuonna 1959. Mäen K-piste sijaitsi 44 metrissä. Hyppyrimäki jäi pois käytöstä ja se purettiin lopulta vuonna 1989 ja samalla paikalle alettiin rakentaa uutta mäkeä. Uusi mäki vihittiin käyttöön vuonna 1991. Uuden mäen K-piste sijaitsee 37 metrissä. Mäen vauhdinottotorniin rakennettiin kesällä 2013 lautalatu, joka helpottaa mäen talvikunnossapitoa. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 40,0 metriä on hypännyt Jukka-Pekka Korpela.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 32,0 metriä on hypännyt Sanni Tuomisto.
K17
Hyppyrimäki avattiin vuonna 1989. Mäen K-piste sijaitsee 17 metrissä. Mäen vauhdinottotorniin rakennettiin kesällä 2013 lautalatu, joka helpottaa mäen talvikunnossapitoa. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 18,0 metriä on hypännyt Paul Okas.
Han Peng
pienoiskuva Han Peng (s. 20. joulukuuta 1989) on kiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan pääasiassa keskikenttäpelaaja mutta pelaa nykyisin maajoukkueessa vasempana laitapuolustajana. Hän on pelannut Kiinan naisten maajoukkueessa MM-kilpailujen 2019 päättyessä 97 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän on pelannut vuosien 2015 ja 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 2019 MM-kisoissa hän pelasi Kiinan kaikki neljä ottelua alusta loppuun.
Paarmanninvuoren hyppyrimäet
K7
Hyppyrimäki avattiin vuonna 1989. Mäen K-piste sijaitsee 7 metrissä. Mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus ja vauhdinottotorniin rakennettiin kesäkäytön mahdollistava latu kesällä 2012.
Mäkiennätyksen 7,5 metriä on hypännyt Jani Vaili 29.1.2006 Paarman-Kaluste Oy:n mestaruuskilpailussa. Naisten mäkiennätyksen 7,0 metriä on hypännyt Emilia Sorvisto 12.2.2012 Liito-orava Cupissa. Kesämäkiennätyksen 6,0 metriä ovat hypänneet Elmeri Perälä, Paavo Romppainen ja Miro Nummijärvi 19.8.2012 Liito-orava Kesä Cupissa. Naisten kesämäkiennätyksen 4,0 metriä on hypännyt Oona Mannila 19.8.2012 Liito-orava Kesä Cupissa.
Seututie 506
Seututie 506 alkaa seututieltä 573 Pohjois-Savosta Kaavin kunnan Luikonlahden kylästä. Tie suuntaa Juukaan Pohjois-Karjalaan. Maakuntien rajalle saakka tie kulkee Juuantienä. Juuan kunnan puolella tie jatkuu Luikonlahdentienä. Ennen päätepistettään tie kulkee Juuan kirkonkylän pääraitin kohdalla Juuantienä. Seututie 506 päättyy valtatielle 6.
XXL
XXL voi tarkoittaa:
Seututie 506
Tieyhteydet
Tien alkupiste on Luikonlahti, josta on matkaa Kaavin kirkonkylälle 13 kilometriä, Outokummun keskustaan 33 kilometriä ja Tuusniemen kirkonkylälle 19 kilometriä.
Kaavin Sivakkavaarassa seututieltä 506 lähtee yhdystie 5731 Kortteiseen ja Kaavin kirkonkylälle.
Seututieltä 506 on kaksi yhdystietä Polvijärvelle seututielle 502: Onnivaaran kautta pääsee Saarivaaraan ja Ukonvaaran kautta Hukkalaan. Juuan Polvelasta lähtee yhdystiet Juankosken Viitaniemestä Juukaan menevälle seututielle 508 ja Outokummusta Kolille menevälle seututielle 504.
Ruumiinlämpö
Ruumiinlämpö on tasalämpöisen eläimen elimistön lämpötila. Elimistön ydinlämpö eli kehon sisäosien syvä ruumiinlämpö pysyy korkeana ja tasaisena ympäristön lämpötilasta riippumatta. Raajojen lämpötila on huomattavasti alhaisempi, ja ihmisellä alhaisin lämpötila on sormenpäissä ja varpaissa.
Gutenbergin Raamattu
thumbnail|250px|right|[[Yhdysvallat|Yhdysvaltain Kongressin kirjaston omistama Gutenbergin Raamattu]]
Gutenbergin Raamattu on latinankielisen Raamatun eli Vulgatan painos, jonka Johannes Gutenberg painoi Mainzissa, Saksassa vuonna 1455. Raamatun painotyöt alkoivat 23. helmikuuta kyseisenä vuonna. Raamattu on kuuluisin kaikista inkunaabeleista eli ennen vuotta 1501 painetuista kirjoista. Raamatun painaminen merkitsi painettujen kirjojen massatuotannon alkua länsimaissa.
Kokonaisuudessaan Raamatussa oli 1 282 sivua. Suurin osa painettiin kaksiosaisena, Vanhana ja Uutena testamenttina. Uskotaan, että Raamattua painettiin yhteensä noin 180 kappaletta, 40 pergamentille ja 140 hamppupaperille. Kyseessä oli mullistava määrä aikana, jolloin kaikki kirjat oli tehty työläästi käsin. Kirjojen painaminen kesti yhteensä kolme vuotta. Tuossa ajassa yksi käsin kopioija olisi tuottanut suunnilleen yhden Raamatun.
Gutenbergin Raamattujen tunnetut sijainnit
Vuonna 2003 Raamatusta tunnettiin yksitoista kokonaista pergamenttikappaletta, yksi pergamentille painettu Uusi testamentti sekä 48 suhteellisen täydellistä paperikopiota. Eniten kopioita on Saksassa, kaksitoista kappaletta. Lontoossa on kolme kopiota sekä niin sanottu Bagfordin fragmentti. Neljässä kaupungissa on kaksi kopiota: Leipzigissa, Moskovassa, New Yorkissa ja Pariisissa.
Belgia (3 kpl)
Espanja (2 kpl)
Ruumiinlämpö
Eläimet jakautuvat tasalämpöisiin ja vaihtolämpöisiin sen mukaan, onko niiden ruumiinlämpö vakio vai vaihteleeko se voimakkaasti ympäristön lämpötilan mukaan. Nisäkkäät ja linnut ovat tasalämpöisiä. Niiden ruumiinlämpö pyrkii pysymään samana, mutta esimerkiksi sairastuminen tai liian pitkään kylmässä oleskelu ilman sopivaa suojaa voi nostaa tai laskea sitä. Vaihtolämpöiset eläimet, kuten matelijat, eivät tule toimeen kovin kylmässä vaan joutuvat lämmittelemään pitkiä aikoja tai vaipuvat horrokseen.
Gutenbergin Raamattu
Gutenbergin Raamattujen tunnetut sijainnit
Italia/Vatikaani (1 kpl)
Ruumiinlämpö
Ihmisen normaalilämpötilana on ollut saksalaisen lääketieteen tohtorin Carl Reinhold August Wunderlichin vuonna 1837 julkaistun tutkimuksen mukaan keskimäärin 37 °C, mutta se voi vaihdella 35,8–37,8 asteen välillä. Yhdysvalloissa Stanfordin yliopiston vuosina 2007–2017 tekemän, vuonna 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan normaalilämpö on kuitenkin laskenut mittaushistorian 160 vuoden aikana ja on nykyään 36,5 astetta suusta mitattuna.
Naisilla ruumiinlämpö vaihtelee noin 0,5 °C kuukautiskierron mukaan; korkeimmillaan lämpö on kuukautiskierron keskivaiheella, kun munasolu irtoaa. Vilkkaamman aineenvaihdunnan takia lasten ruumiinlämpö on korkeampi kuin aikuisten, ja aikuisilla ruumiinlämpö on naisilla keskimäärin 0,3 astetta korkeampi kuin miehillä. Kuume nostaa lämmön tavallista korkeammalle.
Gutenbergin Raamattu
Gutenbergin Raamattujen tunnetut sijainnit
thumb|180px|Kansi
Ruumiinlämpö
Hypotermia eli liian alhainen ruumiinlämpö liittyy tilanteeseen, jossa ihminen on ollut pitkään kylmässä, ja sen vuoksi ruumiinlämpö laskee. Vastaavasti lämpöhalvauksen aiheuttaa ulkoinen tekijä, joka nostaa ruumiinlämpöä. Se ei kuitenkaan tarkoita kuumetta, joka taas aiheutuu siitä, että elimistön oma lämmönsäätely on poikkeava esimerkiksi viruksen tai bakteerin aiheuttaman tulehduksen vuoksi.
Gutenbergin Raamattu
Gutenbergin Raamattujen tunnetut sijainnit
Itävalta (3 kpl)
Ruumiinlämpö
Normaalioloissa esiintyvää alilämpöä ei lääketiede tunne lainkaan. Jos lämpö on tavallista matalampi, yleensä syynä ovat mittausolosuhteet. Kainalolämpö on 0,6 °C alhaisempi kuin tarkempi peräsuolesta tai suusta mitattu lämpötila.
Gutenbergin Raamattu
Gutenbergin Raamattujen tunnetut sijainnit
Japani (1 kpl)
Puola (1 kpl)
Portugali (1 kpl)
Ranska (3 kpl)
Seututie 506
Tieyhteydet
Valtatie 6 lähtee Juuasta Joensuun ja Nurmeksen suuntaan.
Gutenbergin Raamattu
Gutenbergin Raamattujen tunnetut sijainnit
Sveitsi (1 kpl)
Seututie 506
Kylät seututien 506 varrella
Kaavi: Juuka:
Gutenbergin Raamattu
Gutenbergin Raamattujen tunnetut sijainnit
Yhdistynyt kuningaskunta (8 kpl)
Venäjä (2 kpl)
Rein Aidma
thumb|Rein Aidma (2011) Rein Aidma (s. 28. syyskuuta 1950) on virolainen reformipuolueen poliitikko. Hän edusti Itä-Virumaan vaalipiiriä. Hän syntyi Itä-Virumaalla ja toimi sen kuvernöörinäkin vuosina 1994–2003 oltuaan jo lääninhallituksessa vuosina 1989–1991. Aidma on ollut maansa parlamentin Riigikogun jäsen vuosina 2003-2015.
Aidma opiskeli fysiikkaa Tarton yliopistossa. Hän on sittemmin luonut uran paitsi politiikassa, myös opettajana.
Aidma on saanut Valkoisen tähden ritarikunnan kolmannen luokan ansiomerkin. Hän on saanut myös muita kunnianosoituksia mm. Viron puolustusvoimilta.
Seksuaalimoraali
Seksuaalimoraali hallitsemisen keinona
thumb|200px|right|Moraalinvartijat työssään. Jehan Georges Vibertin satiirinen maalaus The Committee on Moral Books. Seksuaalisuuteen liitetty häpeä, joka kristinuskossa palautuu syntiinlankeemuskertomukseen saakka, voi toimia autoritaarisen yhteisön jäsenten hallitsemisen keinona. Sulkeutuneessa yhteisössä sen omat seksuaalinormit, perustuivatpa ne seksikielteisyyteen, seksuaalisuuden ylikorostamiseen tai esimerkiksi ehkäisykieltoon, saadaan näyttäytymään normaaleina tekemällä niistä olennainen osa yhteisön ja ulkomaailman välistä rajanvetoa.
Seksuaalimoraalin rakenteita ja arkipäivää antiikin Kreikassa
thumb|Kurtisaani ja asiakas kreikkalaisessa amforassa, 460-450 eaa. Foucault'n (1998) mukaan antiikin seksuaalimoraalin jäsennyksessä naiset objektivoitiin opastamisen ja määräysvallan kohteiksi ja heille asetettiin rajoituksia. Toisaalta seksuaalimoraali rakennettiin nimenomaan vapaita miehiä varten. Moraalikeskustelun rinnalla antiikin Kreikassa vallitsi monivivahteinen seksuaalikäyttäytymisen järjestelmä. Vapaiden miesten näkökulmasta tilanne ilmaistiin 300-luvulla eaa. vaikuttaneen puhuja Demonstheneen nimiin kirjattuna: ”Meillä on kurtisaanit ilonpitoon, jalkavaimot saadaksemme jokapäiväisen huolenpitomme ja aviopuolisot, jotta saisimme laillisia lapsia; he ovat myös kotimme uskollisia vartijoita.”
Edellisestä pseudo-Demonsthenes-lainauksesta puuttuva aikuisten vapaiden miesten ja poikien suhde, ”poikarakkaus”, voidaan nähdä antiikin Kreikassa yleisesti hyväksyttynä, useiden laitosten, vaikkapa koulun ja armeijan tukemana käytäntönä. Samalla se oli myös yhteisössä jännitteitä luova ja tarkkailunalainen asia. Eräitä muotoja, kuten kynaidoksien eli poikaprostituoitujen palveluksiin turvautumista, saatettiin halveksia. Foucault toteaa, että antiikin poikarakkauteen liittynyt moraali ei pelkisty yksinkertaisiksi periaatteiksi, vaan sitä voidaan luonnehtia monimutkaisesti toisiinsa liittyvien arvostusten verkkona.
Kristilliset ihanteet
Juutalaisuuden ja katolisen kirkon sekä myöhempien kristillisten kirkkokuntien suhtautuminen homoseksuaalisiin tekoihin ei tule pyhistä kirjoituksista, vaan stoalaisuuden filosofiasta. Homoseksuaalisissa teoissa kuten myös itsetyydytyksessä siemen menee hukkaan, mutta sitäkin suurempi on sen merkitys, että stoalaisilla oli vahva näkemys siitä että ihmisellä on voima hillitä itsensä ja että on tavoiteltava mielenrauhan saavuttamista tällä tavalla. Esimerkiksi Musonius Rufus on argumentoinut, että ihmisen tulee suojella itseään seksuaalisilta kiusauksilta ja seksuaaliselta liiallisuudelta. Stoalaiset asettivat seksuaaliset teot laajempaan ihmiselämän merkitykseen, jossa seksuaaliset teot voivat olla moraalisia vain kun niitä käytetään lisääntymiseen. Varhaiset kristilliset teologit omaksuivat tämän stoalaisten näkemyksen ja keisari Augustinuksen aikaan seksi lisääntymismielessä oli ainoa normaali seksi.
Kristillisen sukupuolielämän ihanteet tiivisti kirjalliseen muotoon tiettävästi ensimmäisenä aleksandrialaisessa pappiskoulussa opettanut Klemens Aleksandrialainen (noin 150 – noin 215) teoksessa Opettaja (Paedagogus) noin vuonna 198. Sukupuolielämän katsottiin olevan sopivaa yksiavioisessa aviosuhteessa ja vain lisääntymistarkoituksessa. Pidättäytymistä ihannoitiin ja homoseksuaalisuus tuomittiin. Joidenkin seksuaalisten tekojen pitäminen häpeällisenä ja niiden sanktiointi voidaan historiallisesti nähdä yhteiskunnan haluna jatkuvuutensa varjelemiseen: yhteisö on halunnut julkisesti suojautua sellaiselta seksuaalisuudelta, joka ei tuota oikeanlaisia raskauksia.
Foucault (1998) korostaa teoksensa Seksuaalisuuden historian osassa Nautintojen käyttö, että vaikka edellä lyhyesti luonnehdittu kristillisen sukupuolielämän ihannekaava vaikuttaa samankaltaiselta antiikin moraalipohdintojen kanssa, näiden välillä ei ole suoraa jatkumoa. Kyse on hänen mukaansa pikemminkin siitä, että molempia yhdistävät kokemisen alueet, joilla pelon, itsensä hallitsemisen ja pidättyvyyden ihanteiden, sekä sukupuolten erottumisen teemoja kerta toisensa jälkeen tulkitaan.
Keskiajan seksuaalimoraali
Länsimaisen seksuaalimoraalin käsitteellisessä määrittelyssä olennaisessa roolissa on ollut Aristoteleen ajattelussa keskeinen ajatus toimintaan sisältyvästä teleologisesta luonnonmukaisuudesta. Tältä pohjalta määriteltiin myös seksuaaliselle toiminnalle hyväksytty ”luonto”, jonka avulla rajattiin sallitun eli luonnollisen toiminnan alue ja kuvattiin muu luonnottomaksi.
Keskiaikaisessa miesten ja yhteiskunnallisten laitosten suhtautumisessa naisiin ilmenee laaja kirjo halventavasta ja naisvihamielisestä myönteisyyteen, ihannointiin ja suoranaiseen naiseuden palvontaan saakka. Myös oppineiden naisten suhtautuminen omaan sukupuoleensa myötäili vanhoillisia, hierarkkisia ajatusmalleja. Osa naisista saavutti erityisaseman uskonnollisina julistajina, kokiessaan saaneensa Jumalalta velvoituksen kertoa mystisistä kokemuksistaan toimien näin erityislaatuisina opettajina, arvovaltaisina profeettoina ja mystikoina.
Myöhäiskeskiaika: mustasta surmasta uskonpuhdistukseen
thumb|Franz Xaver Winterhalter, Decamerone, 1837. Myöhäiskeskiajalle ominainen väestöllinen ilmiö Euroopassa oli kaupungistuminen, johon liittyi eri tarkoituksiin perustettujen kiltojen ja niihin liittyvän tapakulttuurin merkityksen kasvu.
Myöhäiskeskiaika sijoittuu karkeasti ruttoepidemia mustan surman (1347–1352) ja protestanttisten kirkkojen synnyn väliseen aikaan. Mustaa surmaa pidettiin Jumalan rangaistuksena tai Saatanan aikaansaannoksena. Ensin mainittu selitys sai liikkeelle ruoskijakulkueita, jotka saattoivat osaltaan edistää ruton leviämistä. Toinen ajankohdan hurmoksellinen ryhmäilmiö oli toisinaan seksuaalisen luonteen saanut pakonomainen ryhmäliikehtiminen, niin sanottu Vituksen tanssi.
Mustan surman aikaan ajoittuu ja sitä käyttää kehyskertomuksenaan Giovanni Boccaccion kertomuskokoelma Decamerone. Eräissä Decameronen tarinoissa on sukupuolimoraaliin liittyviä ja perinteisiä käsityksiä haastavia juonielementtejä.
thumb|right|120px|[[Roman de la Rose|Ruusuromaani.]] Huizinga toteaa 1400- ja 1500-lukujen Ranskan ja Alankomaiden kulttuurihistoriassaan Keskiajan syksy, että myöhäiskeskiaikaa luonnehti ”valtava intohimo”. Alempien yhteiskunnan kerrosten ”hillittömyyttä taltutti” kirkko, kun taas aatelisto hillitsi itse itseään luomalla mutkikkaan kirjallisuuden, muodin ja seurustelutapojen muodostaman rakkauselämän sääntelyjärjestelmän. Sen eräs kiteytymä ja tietolähde oli 1200-luvulla syntynyt Ruusuromaani.
Reformaatio
Katolisen kirkon arvostelu synnytti protestanttiset kirkot. Yksi osa arvostelua oli käsitys paavin ja papiston sekä munkkien ja nunnien seksuaalimoraalin heikkoudesta. Kirkko, kuri ja koulutus -kirjan (2004) kirjoittajat luonnehtivat tätä stereotypiaa dekameroniaaniseksi, viitaten Decameronen ja muiden satiiristen tekstien, kuten Carmina Buranan ja Canterburyn tarinoiden merkitykseen tietynlaisen kuvan muodostajana.
Luostareissa vallinnutta seksuaalimoraalia on tarkasteltu selibaattilupauksen noudattamisen tai rikkomisen näkökulmasta, ottaen huomioon sen, ettei luostarielämä välttämättä ollut asianomaisen oma valinta. Nunnat saattoivat viettää luostarilupauksen antamisen jälkeisen elämänsä luostarin muurien sisäpuolella, kun taas munkkien palvelustehtävät veivät heidät useammin luostarin ulkopuolelle ja saattoivat tekemisiin ulkopuolisten, myös vastakkaisen sukupuolen edustajien, kanssa. Selibaattimääräykset koskivat edellä mainittujen ohella ylemmän pappisvihkimyksen vastaanottaneita: presbyteerejä, diakoneja ja subdiakoneja.
Sukupuolisuhde merkitsi paljastuessaan munkin tai nunnan ekskommunikaatiota, sulkemista sakramenttien ulkopuolelle, josta vapautui synninpäästöllä. Synninpäästöä koskivat kuitenkin rajoitukset siten, että vakaviin rikkomuksiin sitä oli haettava rovastin, piispan tai luostarin johtajan sijasta jopa paavinistuimen hallinnosta eli Rooman kuuriasta asti. Suhde saattoi tulla tietoon luostarin ulkopuolelle vasta vuosikymmeniä myöhemmin, kun munkin tai nunnan poika anoi oikeutta ryhtyä papiksi, erivapautta aviottomasta syntyperästään. Paavi Pius II:n kaudella (1458–1464) seitsemän prosenttia erivapauspäätöksistä liittyi luostariväen lapsiin. Munkki-isiä tuli tältä kaudelta esille noin tuhat, joista viidennes apotteja tai prioreja ja noin 40 prosenttia kierteleviä kerjäläismunkkeja.
Reformaatio merkitsi luostarien aseman merkittävää muutosta. Avioliiton pyhyyden korostuminen Martti Lutherin opetuksessa tarkoitti paitsi avioliiton avautumista, jopa avioitumisvelvoitetta, papeille, myös luostarien erityislaatuisen aseman ja yhteisöllisyyden kaventumista. Luostari oli ollut monelle naiselle avioliiton vaihtoehto, joka oli tarjonnut uskonnollisen vakaumuksen toteuttamisen ja toimeentulon ohella mahdollisuuden itsensä kehittämiseen tiiviin naisyhteisön jäsenenä. Pappeudesta poissuljetuille naisille aiemmin mahdollistunut, usein juuri luostariympäristössä toteutunut, profeetan, näkijän ja julistajan tiekin sulkeutui ja puheoikeus uskonnollisissa asioissa kaventui. Monet nunnaluostarit vastustivatkin reformaatiota.
Reformaation yhteydessä muodostuneisiin reformistisiin suuntauksiin ja kirkkokuntiin, erityisesti kalvinilaisuuteen, on liitetty seksuaalikielteisyyden ajatus. Toisaalta osa radikaaleimmista reformaattoreista, kuten Jan Mathjis ja Jan van Leiden, jopa harjoitti moniavioisuutta.
Valistusaika
1700-luvulla alkanut valistusaika sisältää niin keskiajalta periytyviä kuin 1800-lukua ennakoiviakin aineksia. Keskiajan peruja oleva säätyrakenne piti yllä yhteiskunnan jakautuneisuutta huolimatta varallisuuden lisääntymisestä, joka näkyi etenkin porvariston merkityksen kasvuna. Aatelin painottamat perinteiset hyveet liittyivät aseman säilyttämiseen ulkoisia muotoja ja säätykunniaa vaalimalla. Porvarissääty puolestaan painotti talouden ja moraalin hallintaa keskeisinä arvoinaan, omana ”säädyllisyytenään”. Mahdollisuuksien salliessa voitiin omaan säätyyn kiinnittymisen sijasta tavoitella aatelisarvoja. Vastaavasti osa aatelisista ”porvarillistui” alkamalla harjoittaa perityn omaisuutensa turvin kauppaa ja teollisuutta säätykunniansa kustannuksella.
Alemman porvariston, kuten käsityöläisten, elämänkaaressa saattoivat seksuaalimoraali ja ammatillinen eteneminen kohdata niin sanotussa konservointikäytännössä: kisälli voi saada mestarinsa liikkeen jatkaakseen sitoutumalla menemään naimisiin hänen leskensä kanssa. Konservointia sovellettiin myös papinvirkoihin.
Cicisbeo
thumb|200px|right|Cicisbeo. Luigi Ponelaton maalaus (1790). Seksuaalimoraalin rakenteiden monimuotoisuutta kuvaa rokokoon aikakaudella 1700–1800-luvuilla useissa Manner-Euroopan maissa tunnettu seurapiirinaisen julkisen rakastajan instituutio, jota italiaksi kutsutaan nimellä cicisbeo. Cicisbeo, ranskaksi chevalier servant (”kavaljeeri-palvelija”) seurasi emäntäänsä eri sosiaalisiin tilaisuuksiin tätä palvellen ja saattoi esiintyä niissä tämän aviomiehen rinnalla.
Ranskan suuri vallankumous 1789
Ranskan suuri vallankumous ilmensi toisaalta aatelin ja Ludvig XVI:n välistä valtataistelua ja toisaalta kolmannen säädyn alistettua asemaa etuoikeutettujen säätyjen vaikutusvaltaa ja etuoikeuksia vastaan. Vallankumouksen symboleita ovat tunnuslause "Vapaus, veljeys ja tasa-arvo" sekä Liberté- ja Marianne-naishahmot. Jälkimmäisten eräänlaiseksi vastakohdaksi on toisinaan asetettu kuningatar Marie-Antoinette. Jakobiinit hyökkäsivät Marie-Antoinettea vastaan myös poliittisen pornografian keinoin käyttäen häntä hyväkseen heikentääkseen naisten yhteiskunnallisen osallistumisen mahdollisuuksia. Hänen aikalaisensa, englantilainen kirjailija Mary Robinson (1757–1800) puolestaan ylisti tuotannossaan Marie-Antoinettea kyvystä yhdistää miehisiä ja naisellisia piirteitä poliittisesti sitoutuneessa androgyynisessa hahmossa.
Viktoriaaninen aika
thumb|Piirros vuodelta 1854: jos nainen nostaa helmojaan suojatakseen niitä kuraantumasta, miehet saattavat nähdä säädyttömän vilauksen hänen nilkoistaan, jotka muuten olivat maahan ulottuvan hameen suojissa. Kuningatar Viktorian pitkästä kaudesta (1837–1901) Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijana nimensä saanut viktoriaaninen aikakausi yhdistetään usein ahdasmielisyyteen ja erityisen voimakkaaseen seksikielteisyyteen. Foucault'n mukaan aikakauden jäljet ovat pitkät: ”Tuon kuninkaallisen hurskastelijan kuva on koko seksuaalisuutemme vaakunassa pidättyvänä, mykkänä ja tekopyhänä.” Toisaalta kuningatar Viktoria teki omasta onnellisesta avioliitostaan vääriä yleistyksiä julistaen avioliiton ainoaksi luvalliseksi seksuaalisen kanssakäymisen muodoksi. Hänellä oli rakkausavioliitto Albertin kanssa, kun taas kansan parissa liitot olivat useimmiten järjestettyjä.
Jälkimaailmalle liki myyttisen siveän kuvan jättäneessä saarivaltakunnassa kukoisti samaan aikaan runsas, vaikkakin peitelty erotiikan kulttuuri. Heteroseksuaalinen ruoskimisfantasia oli hyvin yleinen fantasian tyyppi viktoriaanisen ajan miehillä. Tämän alakulttuurin edustaja oli esimerkiksi lontoolaisen yläluokalle suunnatun ruoskintaan erikoistuneen bordellin johtajatar Theresa Berkley, Berkley Horseksi kutsutun piiskaustelineen keksijä.
Siveellisyyskäsitteiden murros ja kehkeytyvä Suomi
Sääty-yhteiskunnan rakenne alkoi 1800-luvun jälkipuoliskolla vähitellen järkkyä myös Suomen suuriruhtinaskunnassa. Vapaamielisemmän ajattelun virtaukset tasa-arvoisuuden vaatimuksineen alkoivat saada tilaa niin elinkeinoissa kuin sukupuolten välisissä suhteissakin. Säätyjakoon ja alamaisuuteen perustuvan yhteiskunnan tilalle alkoi kehittyä kansalaisyhteiskunta, jonka jäsenille tarvittiin välineitä mies- ja naiskansalaisina toimimiseen. Tässä keskeinen keino oli koulutuksen laajentaminen aikaisemmasta, kirkon tarpeita palvelleesta instituutiosta yleisempään kansansivistykseen. Myös arvoista, kuten siveellisyydestä, keskustelemiseen tarvittiin uusia edellytyksiä. 1800-luvun lopun ilmaisutapana oli tarkastella ”päivän yhteiskunnallisia kysymyksiä”. ”Työväenkysymyksen” ja ”torpparikysymyksen” rinnalla tarkasteltiin siis myös ”siveellisyyskysymystä”. J. V. Snellmanin ajatusten vahvasti vaikuttamassa keskustelussa siveellisyys määriteltiin monitasoisesti velvollisuuksina perhettä, työtä ja valtiota kohtaan. Palkintona siveellisestä ponnistelusta oli onni elämässä.
Ohjesääntöinen prostituutiojärjestelmä
Siveellisyyskäsitteitä uudelleen jäsentävän keskustelun yhtenä rakenteellisena taustatekijänä oli Suomen suuriruhtinaskunnassakin voimassa ollut, alkujaan kupan torjumiseksi Napoleonin Ranskassa luotu niin sanottu valtiollinen tarkastusjärjestelmä, joka mahdollisti säännellyn prostituution harjoittamisen. Järjestelmässä poliisin ”tarkastusnaisiksi” rekisteröimät velvoitettiin ohjesääntöisyyslain nojalla tiheästi toistuviin sukupuolitautitarkastuksiin. Naisia alentavan ja välillisesti prostituutiota ylläpitävän järjestelmän lakkauttamista vaativat naisasiajärjestöt kansainvälisesti. Tarkastusjärjestelmä tuotti tietoa prostituution laajuudesta ja ilmenemismuodoista. Prostituution merkittävyyttä kaupunkielämässä kuvaa, että Häkkisen (1995) mukaan 1800-luvun tilastojen huippuvuosina noin joka sadas helsinkiläinen oli tarkastusnainen eli rekisteröity ilotyttö. Tämä luonnollisesti antoi pontta erityisesti naisjärjestöjen pyrkimyksille nostaa aihetta keskusteluun.
1800-luvun jälkipuolisko: uusia käsitteitä ja uusia keskustelijoita
Aiemmin julkisessa keskustelussa pitkälti vaiettujen aihepiirien avoimempaan käsittelyyn tarvittiin myös uusia käsitteitä ja asenteita. Aiemmin valtiollisesti sävyttynyt siveellisyyden käsite alkoi nyt kytkeytyä sukupuoleen ja seksuaalisuuteen. Esimerkiksi aatelissäätyä edustanut filosofian professori Thiodolf Rein (1838–1919) oli avainpaikoilla sukupuolimoraalin alkaessa nousta keskusteluun uudella tavalla. Hänen mielestään sukupuolisuhteiden julkinen käsitteleminen, niistä vaikenemisen sijaan, oli omiaan heikentämään ”järkevää” häpeäntunnetta, joka niihin tuli luonnonviettien hillitsemiseksi liittyä. ”Säädyllinen” ulkoinen esiintyminen oli tarpeellinen ”siveyden suoja”, mutta ei sen tae.
Reiniin nähden hyvin erilaista asemaa keskustelussa edusti Hanna Ongelin (1848–1893). Senaatissa puhtaaksikirjoittajana työskennellyt Ongelin syytti julkaisemissaan kirjoituksissa suorasukaisesti naisjärjestöjä kaksinaismoralismista, hyvän omantunnon hankkimisesta hyväntekeväisyystyöllä. Hänen mukaansa näin ”syöpäkasvainta hoidetaan laastarilapulla”. Prostituution syynä eivät olleet ilotytöiksi ajautuvat työläisnaiset ja piiat, vaan näiden palveluita käyttävät miehet.
Saksalainen seksologi Max Gruber ilmensi ja muotoili Ongelinin arvosteleman kaksinaismoraalin 1920-luvulla sanomalla, että naisten siveys on ”korkeinta kansallista omaisuutta” taatessaan sen, että miehet todella ovat kasvattamiensa lasten isiä. Kansakunnan hyvinvointi riippui Gruberin mukaan tästä luottamuksesta. Seksuaalisten vapauksien sallimisella naisille olisi siten paljon vakavammat seuraukset kuin miesten vastaavilla vapauksilla.
Sotien poikkeusolot ja seksuaalimoraali
Yhteiskuntien normaalitilaan verrattuna pitkälti omalakisina ilmiöinä sodat synnyttävät poikkeuksellisia olosuhteita myös ihmissuhteiden ja seksuaalimoraalin kannalta.
Suomen sisällissota
Suomen sisällissodassa vastapuoli luokiteltiin sukupuolesta ja iästä riippumatta joko valkoisiksi (”lahtareiksi”) tai punaisiksi (”punikeiksi”). Molemmilla puolilla naisia toimi sairaanhoidon ja huollon tehtävissä. Erityisesti valkoisten viholliskuvan retoriikkaan kuuluivat epäilyt vastapuolen hoitohenkilöstön työnkuvan ja moraalin laadusta. Myös aseelliseen toimintaan kiinnostusta ilmaistiin naisten keskuudessa kummallakin puolella.
Hallituksen joukkojen ylipäällikkö Mannerheim kiirehti tuoreeltaan torjumaan paikallisesti esiintynyttä kiinnostusta naisten aseellisten osastojen perustamiseen. Aikeet torjuttiin myös lehdistössä korostamalla naisten perinteistä roolia ”hyvinä hengettärinä” tai vetoamalla puuttuvaan koulutukseen. Suomen työväen pääneuvoston vastaavan kielteisen linjauksen tullessa 2. maaliskuuta 1918 ainakin Helsingissä ja Viipurissa oli jo aseellisia naisten kaarteja. Perustetut yksiköt päätettiin säilyttää. Yli 2 000 naista taistelikin kansanvaltuuskunnan joukoissa.
Valkoisten aikalaiskuvauksissa ja myöhemmässäkin niin sanotussa vapaussotakirjallisuudessa toistuva erityinen teema on punaisten puolella toimineiden aseellisten tai sellaisiksi kuviteltujen naisten tuomitseminen tapojen, kuten pitkien housujen käytön, ja moraalin kannalta. 5. Mooseksen kirja (22:5) tuomitsee toiselle sukupuolelle ominaiseen asuun pukeutumisen. Tämän raamatunkohdan nojalla syytettiin myös 1400-luvun Jeanne d’Arcia. Naisten housujenkäyttö on Siltalan (2009) mukaan sisällissodan aikana ja jälkiselvittelyissä mielletty kategoriavirheeksi, joka oikeuttaa rikosepäilyn. Housujen käyttö on voinut aiheuttaa vangitsemisen ja siihen on kiinnitetty erityistä huomiota esimerkiksi kuulusteluasiakirjoissa. Yksittäisissä tapauksissa housuasu on voinut koventaa rangaistusta, mutta ei ole yksinään johtanut teloitukseen. Sitä, oliko pukeutuminen vaikuttanut tuomioon alemmissa oikeusasteissa, pohdittiin myöhemmin sotaylioikeudessa.
Talvi- ja jatkosota
Yhteiskunnan jakautuessa sodan olosuhteissa rintamaan ja kotirintamaan naisille asetettiin velvoitteita sekä täydentää miesten puuttuvaa työpanosta että luoda moraalisia edellytyksiä sodasta selviytymiselle, olla ”kansakunnan moraalinen selkäranka”. Tätä selkärankaa tuettiin sodanaikaisella julkisten tanssitilaisuuksien kiellolla, jota puolestaan uhmasivat nuoria toistensa seuraan vetäneet nurkkatanssit. Sotilaiden keskuudessa liikkui huhuja ruokaan lisättävästä, sukupuoliviettiä vähentävästä aineesta, ”jarrusta”.
Lottien korkeaa moraalia korostettiin. Sitä symboloi epäkäytännöllisen siveäksi osoittautunut lottapuvun helman pituus 25 cm maasta, mikä myöhemmin tingittiin puvun käyttäjien vaatimuksesta 30:een senttiin. Mikäli lotan seurustelusuhde näytti johtavan avioliittoon, sitä ei tuomittu.
Sodan oloissa kansallisuusrajojen ja erityisesti sodan osapuolirajan yli solmitut suhteet ja niistä syntyneiden lasten vaikea asema ovat tulleet avoimempaan keskusteluun vasta 2000-luvulta lähtien.
Vastakohtana korkean moraalin ihanteille puhuttiin käytöstapojen raaistumisesta sodan oloissa. Suomalaisesta sodanaikaisesta oikeudenkäyntiaineistosta tunnetaan sekä tapaus, jossa lomalle tullut aviomies surmasi kotoaan tapaamansa toisen miehen, että tapaus, jossa aviomiehen yllätyksen varalta aseistautunut rakastaja surmasi riidan päätteeksi kumppaninaan olleen aviovaimon.
Pariisi 1944
thumb|Häväistyjä [[Kollaboraattori|kollaboraattoreita.]] Pariisin vapauduttua saksalaismiehityksestä kaupungissa koettiin ranskalaisnaisten ja liittoutuneiden sotilaiden vilkasta ja vapaamielistä seksuaalista kanssakäymistä. Kirkollisten piirien taholta Pariisin nuorille naisille annettiin varoituksia kunnian tahraamisesta vapautumisen riemuun: ”Älkää luopuko viattomuudestanne vapautuksen nostattamassa huumassa. Ajatelkaa tulevaa perhettänne.” Toisaalta aiemmin saksalaisten kanssa sukupuolisuhteissa olleisiin kohdistettiin vainoa ja julkista häpäisyä esimerkiksi leikkaamalla ”collaboration horizontaleen” syyllistyneiden naisten hiukset ja kuljettamalla heitä nöyryyttävissä kulkueissa kaupungin kaduilla.
Berliini 1945
Yhdysvalloissa vuonna 1954 ilmestynyt nimettömän kirjoittajan omaelämäkerrallinen teos Nainen Berliinissä nosti uhrien omakohtaisena kokemuksena esiin Berliinin valtauksen yhteydessä tapahtuneen seksuaalisen väkivallan.
Olympialaiset "Suomen naisten siveellisyyden koetinkivenä"
Kun Suomi sai järjestääkseen vuoden 1952 kesäolympialaiset, tämä nähtiin paitsi kansainvälistymisen mahdollisuutena, myös siveellisenä uhkana etenkin maaseudun nuorisolle ja välillisesti koko Suomen kunnialle. Suomen Naisten Kansallisliiton ja sen jäsenjärjestön, Suomen valkonauhaliiton, elimissä pohdittiin nuorten naisten valmistelemista olympialaisten houkutuksia vastaan. Tähän tarkoitukseen laadittiin ohjemateriaaleja ja aiheesta valistavia aikakauslehtikirjoituksia sekä ”humoristisia moraalisaarnoja” sisältäviä elokuvatrailereita. ”Ihmisen sukupuoliolemuksessa" piileviä suuria voimia ei ollut tarkoitettu hetkelliseen nautintoon, vaan kestävän perheonnen pohjaksi”, kohderyhmää valistettiin.
Rakenteellisen vallan säätelemä ja tuottama seksuaalisuus
Seksuaalisuuden tarkastelussa 1900-luvulla vallinneen, muun muassa Sigmund Freudin, Wilhelm Reichin ja Herbert Marcusen ilmentämän valtavirta-ajattelun mukaan seksuaalisuus viettinä toteutuu moraalin, kulttuurin ja yhteiskunnan asettaman järjestyksen luomissa kehyksissä, joissa korostuu seksuaalisuuden ilmentymien peittely ja ohjailu.
Seksuaalinen vallankumous
Erityisesti 1960-luvulla käynnistynyttä arvojen, asenteiden ja käyttäytymisen vapautumista on kutsuttu seksuaaliseksi vallankumoukseksi. Kielikuva rinnastaa perinteisinä pidettyjen sukupuolisten ja seksuaalisten käyttäytymismallien kyseenalaistamisen samanaikaiseen yhteiskunnalliseen liikehdintään sotaa ja porvarillisina pidettyjä arvoja vastaan. Eräs aikakauden tunnuslauseista oli Vietnamin sodan vastustamiseen liitetty ”make love, not war” (vapaasti suomentaen ”ei sodita vaan rakastellaan”). Allyn (2000) pitää tärkeänä ”vallankumouksen” edistäjänä Helen Gurley Brownin (1962) teosta Sex and the Single Girl, jossa tämä julkisesti ja ylpeässä sävyssä toi esiin avioliittoa edeltäneen vilkkaan seksuaalielämänsä ja kannusti muita naisia seuraamaan esimerkkiään.
Ehkäisypilleri
Seksuaalisen vallankumouksen tärkeänä edellytyksenä oli ehkäisyvarmuuden olennainen paraneminen ja ehkäisyn luonteen muuttuminen ehkäisypillerin kehittämisen (Gregory Pingus työryhmineen 1956) ja yleistymisen jälkeen.
Ehkäisyvälineiden käyttö laillistettiin Yhdysvalloissa 1965. Katolinen kirkko vahvisti perinteisen moraalikäsityksensä jatkumisen ja kielsi kaikkien ehkäisyvälineiden käytön Paavali VI:n Humanae Vitae -kiertokirjeessä 1968.
Sandstone ja valistusoppaiden aalto
Seksuaalista vallankumousta ilmensivät lukuisien tutkimusten ja opaskirjojen myös uudenlaisia seksuaalisuhteiden muotoja ja arvoja kokeilevat yhteisöt, kuten Esalan Institute, Brook Farm ja Sandstone Retreat.
John ja Barbara Williamson perustivat Abraham Maslow’n humanistisen psykologian ja tarvehierarkian innoittaman, vapaamielisen seksuaalisuuden Sandstonen yhteisön Topanaga Canyonin läheiselle kukkulalle Los Angelesin piirikuntaan vuonna 1967. Sandstone innoitti lukuisia kirjoittajia ja tutkijoita. Alex Comfortin seksielämän opas Rakasta hellästi ja Gay Talesen aikalaisraportti Naapurin vaimo ovat osaltaan Sandstonen innoittamia. Sandstone suljettiin vuonna 1972, osittain siihen kytkeytyneiden oikeusjuttujen seurauksena.
”Tosi rakkaus odottaa”
Seksuaalisen vallankumouksen eräänä vastareaktiona on Yhdysvalloista, evankelikaalisen Southern Baptist Church -kirkon piiristä saanut alkunsa True Love Waits, suomeksi Tosi rakkaus odottaa -liike (TLW), joka korostaa sukupuoliyhdynnästä pidättäytymistä ennen avioliittoa. Liikkeeseen kuuluva sitoutuu kirjallisesti ”tästä päivästä lähtien siihen, että sukupuoliyhteys kuuluu yksinomaan avioliittoon”. Lupaus suunnataan sitoutujan itsensä lisäksi Jumalalle sekä sitoutujan ”tulevalle puolisolle ja tuleville lapsille”, joissakin versioissa myös sitoutujan perheelle ja ystäville. 100px|right|thumb|Tosi rakkaus odottaa -kampanjan hopeasormuksia.
Liike tulkitsee sukupuoliyhteyden naimattomien kesken haureudeksi. Perusteluna ovat Raamatun seuraavat kohdat: 1. Moos. 2:24, Matt. 19:4–6, Matt. 19:18, 1 Kor. 7:2–9 ja Hepr. 13:4.
Suomeen liike on levinnyt Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen kautta vuodesta 1996 alkaen. Suomeen sopeuttamisen esikuvana on toiminut norjalainen Vœrd at vente på -liike. Liike tavoitteli etenkin alkuvaiheessa verkostoonsa ”seurakuntia ja hyvin järjestäytyneitä liikkeitä”, sen sijaan yksityshenkilöt ja valtionkirkot rajattiin yhteistyökumppanuuden ulkopuolelle. Perinteisen nuorisojärjestön tapaan liike on aikuisten perustama ja johtama ja sen kohteina olevat nuoret houkutellaan mukaan erityisin toimenpitein.