cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jättiläismetsäkarju
Ravinto
Jättiläismetsäkarjut eivät osaa varsinaisesti tonkia maata muiden sikojen tavoin, mutta pystyvät melko hyvin kaivamaan torahampaillaan juuria ja mineraaleja. Muutoin ne ovat laiduntajia, jotka syövät mieluiten tuoreita ruohoja, saroja, pensaiden lehtiä ja hedelmiä. Joskus ne syövät myös raatoja ja munia. Lisäksi ne syövät usein omia ulosteitaan. Jättiläismetsäkarjut syövät mieluiten pehmeitä ja tuoreita kasveja tai kasvinosia. Niiden ravinnossa on paljon enemmän ruohokasveja kuin useimmilla muilla sikalajeilla, ja ne laiduntavat erityisen mielellään matalassa ruohostossa. Jättiläismetsäkarju suosii eri ravintokasveja eri vuodenaikoina. Esimerkiksi Queen Elizabethin kansallispuistossa Ugandassa tehdyn tutkimuksen mukaan 20 prosenttia jättiläismetsäkarjujen ravinnosta koostuu sadekauden alussa ruohosta, mutta muina vuodenaikoina ne käyttävät sitä hyvin vähän. Ravintokasveja löydettiin yli sata.
Lisääntyminen ja elinikä
Jättiläismetsäkarjut voivat lisääntyä mihin aikaan vuodesta tahansa, mutta Itä-Afrikassa lisääntyminen painottuu sadekauteen. Paritteluun valmistautuva jättiläismetsäkarjupari jättää lauman. Lähdön jälkeen karju röhkii äänekkäästi ja virtsaa usein. Se puskee emakon takajalkoja niin kauan, kunnes tämä suostuu jopa 10 minuuttia kestävään paritteluun.
Heaven (kappale)
Heaven on Bryan Adamsin singlejulkaisu, joka julkaistiin 9. huhtikuuta 1985. Single nauhoitettiin New Yorkin kaupungissa sijaitsevalla Power Station-studiolla 6.-7. kesäkuuta 1983. Kappaleen ovat kirjoittaneet Bryan Adams ja Jim Vallance. Kappale julkaistiin Bryan Adamsin Reckless-albumilla vuonna 1984. Kesäkuussa 1985 single oli Billboardin singlelistan ensimmäisellä sijalla ja se saavutti kultarajan saman vuoden aikana Kanadassa.
Jättiläismetsäkarju
Lisääntyminen ja elinikä
Emakon kantoaika kestää 149–154 päivää. Kantavana oleva emakko jättää laumansa ennen synnytystä ja rakentaa itselleen ja poikasilleen pesän, josta ne saavat suojaa. Pesän läpimitta on 4 metriä ja se voi olla 1,5 metrin korkuinen. Rakennusmateriaalina emakko käyttää pitkiä heiniä, oksia ja bambunvarsia. Emakko synnyttää yleensä 2–6, joskus harvoin jopa 11 poikasta. Se palaa laumaansa porsaidensa kanssa jo viikko synnytyksen jälkeen. Kaikki lauman jäsenet puolustavat poikasia. Emakot varoittavat porsaita vaarasta röhkimällä, mihin oljenväriset porsaat reagoivat painautumalla litteäksi maahan. Porsaat voivat lisäksi imeä maitoa myös muilta lauman emakoilta. Imetysaika kestää 8–10 viikkoa. Aikuisten suojelusta huolimatta vähintään puolet porsaista jää petojen saaliiksi vuosittain. Jättiläismetsäkarjut tulevat sukukypsiksi noin puolentoista vuoden ikäisinä. Keskimääräinen elinikä on viisi vuotta, mutta ne voivat elää jopa 18 vuoden ikäisiksi.
Jättiläismetsäkarju ja ihminen
thumb|210px|Täytetty jättiläismetsäkarju [[Houston Museum of Natural Science -tiedemuseossa Yhdysvalloissa.]] Vaikka jättiläismetsäkarju on suurikokoinen, se kuvattiin tieteelle vasta vuonna 1904. Se elää vaikeakulkuisessa maastossa ja on mahdollisesti sekoitettu pensselisikoihin. Ensimmäiset Keski-Afrikkaan saapuneet eurooppalaiset tutkimusmatkailijat, kuten Henry Morton Stanley ja Harry Johnston, olivat kuulleet paikallisten tarinoita jättiläismetsäkarjusta, mutta eivät itse nähneet eläimiä. Vuonna 1903 brittiupseeri Richard Meinertzhagen sai tietää eläimestä ollessaan Keniassa. Hän kuuli afrikkalaisten metsästäjien tappaneen yhden sian, mutta hänen saavuttuaan paikalle se oli jo paloiteltu ja hän sai vain kaksi nahanpalaa. Vähän myöhemmin Meinertzhagen kuuli toisesta Länsi-Keniassa kaadetusta eläimestä, josta hän sai jonkin verran nahkaa ja kallon. Nämä jäännökset ja etenkin kallo riittivät jo osoittamaan, että eläin kuului vielä nimeämättömään lajiin. Meinertzhagen lähetti näytteet Lontooseen, missä Lontoon eläintieteellisen seuran jäsenet näkivät ne. Kuvaus niistä julkaistiin eläintieteellisen seuran lehdessä vuonna 1904. Seuraavina vuosina Lontoon luonnonhistorialliselle museolle lähetettiin vielä useita jättiläismetsäkarjusta tehtyjä piirustuksia ja pääkalloja. Vanhoista afrikkalaisista kertomuksista päätellen laji oli aiemmin runsaslukuinen, mutta vuonna 1891 koko Afrikan läpi levinnyt karjarutto teki siitä harvinaisen.
Heaven (kappale)
Singlen B-puoli vaihtelee eri maiden painoksissa. Toisessa versiossa on mukana kappale Kids Wanna Rock ja toisessa Diana.
Jättiläismetsäkarju
Jättiläismetsäkarju ja ihminen
Jättiläismetsäkarju sai tieteellisen lajinimensä löytäjänsä mukaan. Suvun nimi Hylochoerus tulee kreikan kielestä: Hule tarkoittaa ”luomea” tai ”syylää”, khoiros tarkoittaa ”sikaa” tai ”karjua”.
Monet afrikkalaisten tarinat jättiläismetsäkarjun hurjuudesta ovat hyvin värikkäitä. On kerrottu, että metsään polttopuita keräämään menneet naiset ovat joutuneet sikojen väijytyksen uhreiksi. Jättiläismetsäkarjun kokoa on myös liioiteltu, joissakin tarinoissa niiden on kuvailtu olevan jopa sarvikuonon kokoisia. Vaikutelma erittäin suuresta koosta saattaa aiheutua siitä, että häirittynä eläin nostaa jopa parikymmensenttiset karvansa pystyyn ja näyttää silloin todellista suuremmalta. Monen afrikkalaisheimon kansanuskossa jättiläismetsäkarjua on pidetty ja pidetään yhä epäonnen tuojana. Jotkin Kongon altaan kansat uskovat myös karjunlihan syömisen aiheuttavan huonoa onnea. Kongon altaassa lihaa on pidetty myös pahanmakuisena. Tämä uskomus ei kuitenkaan päde kaikkialla, vaan eläintä metsästetään laajalti Afrikassa. Metsästyksessä käytetään erityisiä silmukka-ansoja. Lihan alkuperää yritetään joskus myös salata paistamalle se ennen kaupunkien markkinoille myymistä. Jättiläismetsäkarjujen lihaa käytetään sekä omaan ruokakäyttöön että lihakauppaan. Myös torahampaat ovat hyvää kauppatavaraa, ja vuodista saadaan joskus nahkoja. Karjujen torahampaita arvostetaan vertauskuvallisina koristeina ja trofeina. Toisaalta jättiläismetsäkarjut voivat aiheuttaa huomattavaa vahinkoa vieraillessaan viljelyksillä. Jättiläismetsäkarju on myös afrikkalaisen sikaruttoviruksen (ASFV) kantaja. Tauti on kesysioille tappava. Lisäksi laji levittää tsetsekärpästen välityksellä unitautia.
Jättiläismetsäkarjujen kesyttäminen on helppoa, ja niistä tulee vankeudessa säyseitä ja tottelevaisia. Laji vaikuttaa siten lupaavalta tulevaisuuden kotieläimeltä. Sen etuna Sus-suvun sikoihin nähden on myös se, että jättiläismetsäkarju on ruohonsyöjä. Se kasvaa todennäköisesti Sus-suvun sikoja hitaammin, mutta liha on hyvälaatuista ja vähärasvaista. Jättiläismetsäkarju on kuitenkin vankeudessa harvinainen, eikä sen tiedetä lisääntyneen siellä. Eläintarhoissa pidetyt jättiläismetsäkarjut ovat jääneet pääosin lyhytikäisiksi. Alhaisen eliniän uskotaan johtuneen siitä, että lajin ekologiaa ja ravintovaatimuksia ei tunnettu tarpeeksi. Vuoteen 1993 mennessä lajia on ollut vain viidessä Euroopan eläintarhassa. Ensimmäiset tuotiin Lontoon eläintarhaan, jossa eli vuosina 1936–1938 neljä karjua ja kaksi emakkoa. Sitä on pidetty myös muutaman afrikkalaiskaupungin eläintarhassa kuten Nairobin, Abidjanin, Monrovian ja Leopoldvillen eläintarhoissa. Se on kuulunut myös Bronxin eläintarhan ja Washingtonin National Zoon lajistoon. Nykyään jättiläismetsäkarjuja ei tiettävästi ole eläintarhoissa Afrikan ulkopuolella. San Diegon eläintarhassa elää yksi ”jättiläismetsäkarju”, mutta sen kuulumisesta tähän lajiin ei ole saatu varmuutta. Se saattaa kuulua länsiafrikkalaiseen alalajiin, mutta voi olla myös eri sikalajien risteytymä. Aiemmin matkailijat pääsivät näkemään jättiläismetsäkarjuja joka ilta Kenian Aberdarevuoristoon rakennetun The Ark -hotellin luona olevalta mutaiselta lammikolta ja sitä ympäröivältä niityiltä, jonne karjuja ja muita suuria nisäkkäitä houkuteltiin suolalla. Leijonat ovat kuitenkin osanneet hyödyntää tätä ja nyttemmin saalistaneet lähes kaikki metsäalueen jättiläismetsäkarjut.
Alalajit ja evoluutio
thumb|right|250px|Alalajien levinneisyysalueet. Jättiläismetsäkarjusta on kuvattu seitsemän alalajia, mutta nykyään niitä tunnistetaan kolme. Hylochoerus meinertzhageni ivoriensis elää Länsi-Afrikassa Guinean Sierra Leonen, Liberian, Norsunluurannikon ja Ghanan alueella. Keskiafrikkalainen H. m. rimator elää puolestaan Itä-Nigeriassa, Kamerunissa, Gabonissa, Kongon tasavallassa, Keski-Afrikan tasavallassa, Sudanissa ja Kongon demokraattisen tasavallan koillisosissa. Itäafrikkalainen nimialalaji H. m. meinertzhageni elää Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ugandassa, Keniassa, Ruandassa, Burundissa ja Etiopiassa. Etiopian kannat tosin saattavat muodostaa neljännen alalajin. Alalajit eroavat levinneisyyden lisäksi kooltaan. Pienimmän, Länsi-Afrikassa elävän alalajin suurimmat yksilöt ovat vain vähän pensselisikoja suurempia. Alueen suurimmat karjut painavat korkeintaan 150 kiloa, kun taas suurempaan itäafrikkalaiseen alalajiin kuuluvat yksilöt voivat painaa yli puolet enemmän.
Jättiläismetsäkarju kuuluu Suinae-alaheimoon, jonka varhaisimmat tunnetut edustajat ilmaantuivat Afrikkaan noin 3,4 miljoonaa vuotta sitten. Yksi mantereella kehittynyt sikasuku oli Kolpochoerus, joka ilmaantui plioseenikauden lopulla. Sen uskotaan olevan jättiläismetsäkarjun suora kantaisä. Varhaisimmat Hylochoerus-suvun edustajat ovat pleistoseenikauden lopulta. Lajin fossiileja on löydetty erittäin harvoin.
Madridin teknillinen yliopisto
220px|thumb|right|Arkkitehtuurin tiedekunta Madridin teknillinen yliopisto on julkinen yliopisto, joka sijaitsee Madridin yliopistokaupungissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1971, ja sen tiedekunnat ovat pääosin teknisiä, niin kuin tietotekniikka ja insinöörikoulutus.
Heikki Kaukoranta
Kaukoranta opiskeli estetiikkaa, folkloristiikkaa ja taidehistoriaa Helsingin yliopistossa 1962–1970. Hän työskenteli vuosina 1964–2006, eläkkeelle jäämiseensä saakka, päätoimisesti kirjastonhoitajana Kansalliskirjastossa, jossa hän muun ohessa huolehti kirjaston sarjakuvakokoelmasta ja teki sarjakuvasta joukon ensimmäisiä suomenkielisiä tutkielmia.
Kaukoranta sai Otavan kirjasäätiön tunnustuspalkinnon 1979 ja Lempi Grand Prix’n Kemin sarjakuvapäivillä 2009 toiminnastaan sarjakuvan hyväksi. Hän sai Suomen sarjakuvaseuran myöntämän sarjakuvaneuvoksen arvonimen vuonna 1981.
Juhani Pietikäinen
Juhani (Juha) Pietikäinen (14. elokuuta 1925 Pielavesi – 19. toukokuuta 2008 Espoo ) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän oli Teknillisen korkeakoulun metalliteknologian professori 1975–1989. Hänen tutkimusalaansa olivat materiaalit, niiden, etenkin martensiitin, ominaisuudet ja käyttö.
Almirante Condell
Almirante Condell on ollut neljän Chilen laivaston aluksen nimenä.
Elbphilharmonie
thumb|Hampurin Elbphilharmonie 2016 Elbphilharmonie (lempinimi Elphi ) on vuonna 2016 valmistunut konserttitalo HafenCityn kaupunginosassa Hampurissa Saksassa. Konserttitalon valmistumisen viivästyminen johti rakennuskustannusten moninkertaistumiseen. Alun perin vuodelle 2010 suunnitellut avajaiset olivat tammikuussa 2017. Rakennuskustannusten arvioitiin olevan alun perin 77 miljoonaa euroa. Arvio nousi noin 600 miljoonaan euroon. Elbe-joen rannalla sijaitseva rakennus on 27-kerroksinen. 2 150 -paikkaisen pääsalin lisäksi siinä on 550 henkilön musiikkihalli, satamaan avautuva näköalatasanne, 250 huoneen hotelli sekä 45 asuntoa oheistiloineen.
Konserttitalon on suunnitellut sveitsiläinen arkkitehtitoimisto Herzog & de Meuron ja sen konserttisalien akustiikka on japanilaisen Yasuhisa Toyotan käsialaa. Talo on rakennettu käyttäen hyväksi vanhempaa tiilistä satamamakasiinia, joka muodostaa sokkelin lasielementeistä muodostuville fasadeille.
Paineensiirrin
Paineensiirrin on pneumaattisessa järjestelmässä komponentti, jolla pneumaattinen paine saadaan siirretyksi nesteessä vaikuttavaksi paineeksi. Tavalliseksi paineensiirtimeksi kutsutaan nimenomaan juuri sellaista komponenttia, jossa paineen suuruus ei muutu.
Pierre de Coubertin
Charles Pierre de Frédy, paroni de Coubertin (1. tammikuuta 1863 Pariisi – 2. syyskuuta 1937 Geneve) oli ranskalainen pedagogi ja historioitsija, mutta parhaiten hänet tunnetaan nykyaikaisten olympialaisten perustajana.
Elämä
De Coubertin syntyi paroni Charles de Coubertinin ja Marie-Marcelle Gigault de Crisenoyn neljäntenä lapsena. Hän vietti lapsuutensa usein neljänä eri vuodenaikana perheen omistamissa erilaisissa kartanoissa sekä hienostoasunnoissa, mutta koki myös nuoruutensa aikana Preussin–Ranskan sodan aiheuttamat materiaaliset vauriot ja niistä koituneet psyykkiset traumat. Opiskellessaan Saint–Ignacen jesuiittakoulussa hän kiinnostui antiikin Kreikasta ja Roomasta, jota lisäsi myös saksalaisten samoihin aikoihin suorittamat arkeologiset kaivaukset Olympian alueella. Vastoin vanhempiensa näkemystä De Coubertin siirtyi opiskelemaan Englantiin tavoitteenaan saada vaikutteita, joilla voisi uudistaa Ranskan liikuntapedagogiikkaa myös koulun ulkopuolisille urheilukentille soveltuvammaksi. De Coubertin organisoi 23. kesäkuuta 1894 kansainvälisen konferenssin Sorbonnessa, Pariisissa. Hän ehdotti antiikin ajan Olympian kisojen uudelleen järjestämistä. Tämä johti Kansainvälisen Olympiakomitean perustamiseen. De Coubertinista tuli sen pääsihteeri. Päätettiin myös, että ensimmäiset nykyaikaiset olympiakisat pidetään vuonna 1896 Ateenassa, Kreikassa ja että ne järjestetään joka neljäs vuosi. Näistä kisoista tuli menestys ja de Coubertinista tuli KOK:n puheenjohtaja kreikkalaisen Demetrius Vikelasin väistyttyä syrjään kotimaassaan järjestettyjen kisojen jälkeen.
Vaikka ensimmäiset kisat menestyivät, seuraavat kisat vuonna 1900 Pariisissa (de Coubertinin kotikaupungissa) ja vuonna 1904 St. Louisissa järjestettiin maailmannäyttelyiden yhteydessä eivätkä ne muun ohjelman seassa herättäneet juurikaan kiinnostusta. Coubertin kommentoi ylipäätään maailmannäyttelyinstituutiota sangen kriittisesti: hän syytti sitä viihteellistymisestä ja katsoi, että olympialaisten tapainen urheilullinen kilvoittelu ajaisi rauhanaatetta paremmin kuin teollinen kilpailu ja vertailu näyttelyissä. Sen lisäksi hän piti näyttelyissä pidettyjen tiedekonferenssien arvoa keskinkertaisina, koska tiedemiehet olivat näyttelyissä liiaksi lomatunnelmissa keskittyäkseen tieteen tekemiseen. Coubertin kuitenkin myönsi konferenssien olevan hyviä kontaktienluomispaikkoja, ja lisäksi hän kiitteli vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyä siitä, että vaikka sielläkin oli viihteellistyminen voimakasta, oli viihde erillisellä Midwayn alueella, kun taas vakavampi puoli oli White Cityssä.
De Coubertin osallistui itse vuoden 1912 olympialaisiin taidelajeissa. Hänen runonsa Oodi urheilulle voitti kultamitalin. De Coubertin käytti kuitenkin salanimeä, ja teoksen kirjoittajiksi mainittiin saksalaiset Georges Hohrod ja Martin Eschbach.
Pierre de Coubertin väistyi KOK:n johdosta ja olympiakomitean jäsenyydestä Pariisin 1924 kisojen jälkeen vuonna 1925 mutta toimi järjestön kunniapuheenjohtajana kuolemaansa asti. De Coubertin on haudattu Lausanneen, mutta hänen sydämensä on haudattu erilleen monumenttiin vanhan Olympian raunioiden lähelle.
Naantalin Voimistelijat
thumb|Naantalin voimistelijoiden logo Naantalin Voimistelijat eli Nvo (aiemmin Naantalin Naisvoimistelijat) on naantalilainen vuonna 1950 perustettu voimisteluseura. Seuralla on noin 900 jäsentä.
Sami Mekni
Sami Mekni (s. 30. toukokuuta 1974) on tunisialainen judoka, joka saavutti urallaan kaksi hopeamitalia Afrikan-mestaruuskisoista alle 60 ja 66 kiloisten sarjassa vuosina 1997 ja 1998.
Pekkanen
Pekkanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ääniruno
Ääniruno voi tarkoittaa
Roinilan talossa
Roinilan talossa on Minna Canthin näytelmä, joka ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1885. Näytelmän pohjalta on Erkki Karu ohjannut elokuvan Roinilan talossa (1935).
Harry Helenius
Harry Gustaf Helenius (22. kesäkuuta 1946 Oulu – 14. maaliskuuta 2019 Helsinki ) oli suomalainen diplomaatti. Koulutukseltaan hän oli filosofian kandidaatti Helsingin yliopistosta. Helenius tuli ulkoasiainministeriön palvelukseen vuonna 1973 ja jäi eläkkeelle kesällä 2014 tehtyään ministeriössä yli 40 vuoden uran.
Helenius toimi Suomen suurlähettiläänä Venäjällä 2004–2008, Saksassa 2008–2011 ja Ruotsissa vuosina 2011–2014. Lisäksi hän palveli muun muassa Madridissa (1978–1981), Wienissä (1986–1988) ja pääkonsulina Pietarissa (1998–2001).
Pukeutuminen
Historia
Pukeutuminen heijasteli aikaisemmin erittäin vahvasti yksilön yhteiskunnallista asemaa. Esimerkiksi 1700-luvun Suomen ylellisyysasetuksissa määriteltiin hyvin tarkkaan, miten kunkin säädyn ja sukupuolen edustajat saivat käyttää värejä, kankaita ja koristeita. Rajoitusten rikkomisesta rangaistiin vapauden menetyksellä, ja ne koskivat etenkin tavallista kansaa, kun taas aatelisto ja säätyläiset saivat pukeutua vapaammin. Vain säätyläismiehet saivat käyttää esimerkiksi metallinappeja.
Muoti on aina vaikuttanut ihmisten pukeutumistyyliin mutta sen merkitys on noussut, osittain koska ihmiset elävät yhä enemmän itseluoduissa olosuhteissa, joissa lämpötila on vakioitu ja kävelypinnat ovat tasaisia ja kovia. Kylmyydenkään takia ei aina pukeuduta riittävästi, jos muoti suosii kevyttä pukeutumista sääolosuhteista riippumatta. Myös vaatteiden mukavuus ja istuvuus on joutunut kärsimään muodin mukana, kun pidetään hienoilta näyttäviä, mutta ei kovin mukavantuntuisia vaatteita.
Tavallinen kansa on aina pukeutunut toisin kuin rikkaampi väestö. Myös erilaisin määräyksin on yritetty estää palvelusväkeä pukeutumasta vallasväen tavoin. Pitseistä, myssyistä ym. on peritty veroa. Myös ammattikunnat ovat varjelleet taitojaan. Kuka tahansa ei ole saanut ruveta esimerkiksi räätäliksi.
Eri aikakausina pukeutuminen on vaihdellut suuresti muodin mukaan. Milloin on pitänyt käyttää peruukkia, milloin pitkää hametta, milloin polvihousuja. Miesten ja naisten pukeutumistavat ovat perinteisesti eronneet jyrkästi toisistaan, mutta 1960-luvulta alkaen lähentymistä on tapahtunut. Pisimmälle pyrkimys meni unisex-muodin aikana.
Pukeutumisen tutkimus on tieteenala, jossa käsitellään vaatetukseen, ulkonäköön, muotiin ja kulttuuriseen ihmisruumiiseen liittyviä teemoja.
Tyylikaudet
Eurooppalaiseen pukeutumiseen liittyvät tyylikaudet.
Naisten koot ja vartalotyypit
Joskus käytetään myös kirjaimia A, T, H, I, O ja X.
Sini Kuutamo
Sini Kuutamo (s. 1995) on suomalainen uimari, joka edustaa Espoon Cetusta. Syksyllä 2011 hän lähti viettämään vaihto-oppilasvuotta Ranskaan. Joulukuussa 2011 hän voitti Ranskan nuorten mestaruuskilpailuissa kultaa 50 metrin perhosuinnissa. Häntä valmentaa ranskalainen Denis Lamur.
Lokakuussa 2012 Kuutamo teki Suomen ennätyksen 50 metrin perhosuinnissa Tukholman lyhyen radan maailmancup-kilpailussa. Hän sijoittui ajalla 26,12 finaalissa neljänneksi. Marraskuussa 2012 Kuutamo kilpaili lyhyen radan EM-kilpailuissa Chartres'ssa, jossa hän sijoittui 50 metrin perhosuinnissa kymmenenneksi ajalla 26,44.
Pyhäjoki (joki Säkylässä)
Pyhäjoki on 22 kilometriä pitkä joki Säkylässä Satakunnassa. Se on yhdessä Yläneenjoen kanssa toinen Säkylän Pyhäjärveen laskevasta kahdesta suuremmasta joesta ja se kuuluu Eurajoen vesistön Pyhäjärven valuma-alueeseen. Pyhäjoki on pinta-alaltaan 71 km² suuruisen Pyhäjoen valuma-alueen laskujoki. Huomattavin asutus joen varressa on joesta nimensä saanut Säkylän Pyhäjoen kylä.
Maantieto
Pyhäjoki laskee Pyhäjärveen Pyhäjoen kylän kohdalla järven itärannalla. Seututie 204 ylittää joen Pyhäjoen kylän itäpuolella. Eräs Pyhäjoen määrittelijä on Säkylänharju, jonka suuntainen joki on. Harjun pohjavesiä purkautuu harjun juurella lukuisista lähteistä ja suonreunamilta ja vastaa siten osasta joen virtaamasta. Joki seuraa harjua kaakko-luode-suuntaisena. Vaikka joki virtaa joen alajuoksulla sen luonnollisessa uomassaan, on monet joen sivuhaarat suoristettu ja liitetty laajempaan ojitusverkkoon. Pisimmälle joen valuma-alue ulottuu Korpiniitulla, joka rajautuu idässä Virttaaseen. Korkeuseroa Korpiniitulta joen suulle kertyy 35 metriä.
Joki virtaa pääosin Säkylässä, mutta sen latvat ulottuvat myös Pöytyä (Yläne), Oripään ja Loimaan (Alastaro) puolelle ja pohjoisessa rajaksi nousee Säkylänharju ja Virttaankangas. Kuntien välinen raja poikkeaa joen kohdalla yleislinjastaan ja kulkee molemmin puolin Pyhäjokea lähellä sen uomaa noin 2,5 kilometriä. Joen uoma jää tällöin Säkylän alueelle.
Valuma-alueen kuvailu
Pyhäjoki on Pyhäjoen valuma-alueen laskujoki. Sen valuma-alueen pinta-ala on 77,5 km². Pohjoisessa valuma-alue rajautuu Köyliönjärven valuma-alueeseen, joka kuuluu myös Eurajoen valuma-alueeseen. Idässä on Loimijoen valuma-alue, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön. Etelässä on Yläneenjoen valuma-alue, joka sekin kuuluu Eurajoen vesistöön.
Van Amersfoort Racing
Van Amersfoort Racing on alankomaalainen pikkuformulatalli, jonka perusti Frits van Amersfoort vuonna 1975. Tallista ovat nousseet F1-luokkaan muun muassa Huub Rothengatter, Jos Verstappen, Christijan Albers ja Max Verstappen.
Pyhäjoki (joki Säkylässä)
Valuma-alueen kuvailu
Pääuoman alajuoksulla ensimmäisten 9,5 kilometrin matkalla joen leveys on yli 5 metriä. Pääuomaksi voidaan lukea ne joen haarat, jotka johtavat kohti 5 kilometriä pitkää Kahilanojaa, koska sen valuma-alue on vielä 21,1 km². Näin perustellen Pyhäjoki on 22 kilometriä pitkä.
Van Amersfoort Racing
Talli on voittanut Saksan Formula 3 -sarjan kuljettajien mestaruuden vuosina 1998, 2007, 2009 ja 2011. Vuonna 2005 talli voitti Hollannin Formula Renault -sarjan mestaruuden. Kaudella 2022 talli kilpailee FIA Formula 2 Championship ja FIA Formula 3 Championship -sarjoissa. Talli kilpailee myös ADAC Formula 4 ja Euroopan Formula 3 -sarjoissa. Talli on aiemmin kilpaillut Formula Renault NEC - ja ADAC Formel Masters -sarjoissa.
Pyhäjoki (joki Säkylässä)
Valuma-alueen kuvailu
Tärkeimmät sivuhaarat ovat Pyhäjoen alkujuoksulta lukien seuraavat ojat (suluissa on näiden yhtymäkohta alajuoksulta mitattuna).
Veden laatu ja suojelutyö
Koska Pyhäjoen töyräät ovat pääosin savimaata, kulkeutuu sadevesien mukana kiintoainetta ravintoaineksen mukana veteen. Valuma-alueesta on peltoa 23%. Pyhäjoesta purkautui typpeä Pyhäjärveen 1980-luvulla 39 tonnia, 1990-luvulla 43 tonnia ja 2000-luvun puoleenväliin mennessä 50 tonnia vuodessa. Fosforia purkautui vastaavasti 2,1 tonnia, 1,7 tonnia ja 1,9 tonnia vuodessa. Päästöjä pyritään pienentämään saostamalla kiintoainesta patoaltaiden avulla, tekemällä ravinteita pysäyttäviä suodatinkenttiä ja rakentamalla kosteikkoja. Peltojen laidoille on jätetty myös suoja-alueita. Jätevesien käsittelyä pyritään tehostamaan viemäröinnillä ja haja-asutusalueilla hiekkakentillä.
Sailas
Sailas on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ellef Ringnesin saari
Ellef Ringnesin saari on yksi kolmesta suurimmasta Sverdrupinsaaresta, jotka sijaitsevat pituuspiirien 78 ja 79 välillä Nunavutin territoriossa Kanadassa. Saari sijaitsee sen länsipuolella olevan Bordensaaren ja itäpuolen Amund Ringnesin saaren välissä. Saaren pinta-ala on 11 295 km², se on 69. suurin saari maailmassa ja 16. suurin Kanadassa. Saaren korkein kohta on nimeämätön huippu, joka kohoaa 260 metriä merenpinnasta.
Norjalaisen Otto Sverdrupin retkikunta löysi Sverdrupin saaret ja nimesi Ellef Ringnesin saaren Oslossa toimineen Ringnesin panimon toisen perustajan Ellef Ringnesin mukaan. Ringnes toimi Svedrupin tutkimusmatkan yhtenä rahoittajana. Saari oli Norjan valtion omaisuutta vuodesta 1902–1930, minkä jälkeen se siirtyi Kanadalle.
Ellef Ringnesin saari on asumaton, mutta sen länsirannikolla toimi vuosien 1948–1978 aikana miehitetty Yhdysvaltain ja Kanadan yhteistyönä perustettu arktinen Isachsenin sääasema (H.A.W.S.). Vuonna 1989 miehitetyn aseman tilalle pystytettiin automatisoitu, satelliittilinkillä varustettu sääasema.
Lähteet
left|200px|Tarkempi kuva Ellef Ringnesin saaresta
COST
COST (European Cooperation in Science and Technology) on eurooppalainen tutkijaverkosto. Se tarjoaa tutkimusryhmien yhteistyöhön liittyviä palveluita.
COSTissa toimii kerrallaan noin 200 verkostoa, joita tuetaan neljä vuotta. Vuosittain käynnistyy noin 50 uutta hanketta. COST ei rahoita tutkimuksia vaan ainoastaan tukee yhteistyötä. Aloitteet tulevat tutkijoilta, ja niitä arvioidaan kahdesti vuodessa. Verkostohankkeessa on oltava mukana edustaja vähintään viidestä COSTin jäsenmaasta.
COSTiin sisältyvät seuraavat aihealueet:
Suomessa COSTin kautta tapahtuvaa yhteistyötä koordinoi TEKESin COST-toimisto.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Joensuun Kiekko-Poikien historia käsittelee joensuulaisen miesten jääkiekkoseura Joensuun Kiekko-Poikien vaiheita 1950-luvulta nykypäivään saakka. Artikkelissa kerrotaan tiivistetysti joensuulaisen edustusjääkiekkoilun vuosista ja sen tärkeimmistä pelikausista.
Jääkiekon alku Joensuussa ja Joensuun Kiekko-Poikien perustaminen (vuodet 1953-1960)
1940-1950-luvuilla jääpallo oli vielä ykköspalloilulaji Joensuussa. Jääkiekko alkoi kuitenkin vähitellen kerätä suosiota. Ensimmäinen joensuulainen jääkiekon erikoisseura, Kiekko-Karhut perustettiin marraskuussa 1953. Kiekko-Karhujen perustamisvuotta 1953 pidetään joensuulaisen jääkiekon alkuvuotena.
Pian myös  jääpalloseurat Joensuun Pallo-Toverit (JoPT) sekä Joensuun Maila-Pojat (JMP) ottivat jääkiekon ohjelmistoonsa. Jääpallotaustansa ansiosta JoPT ja Maila-Pojat olivat paremmin luistelevia joukkueita ja Kiekko-Karhut yleensä jäi alakynteen kaupungin kahdelle muulle joukkueelle. Otteluita pelattiin Rantakadun ja Pielisjoen välissä Pötkällä, jonne valmistui syksyllä 1954 jääkiekkomitat täyttänyt ja valaistu jääkiekkokaukalo.
Kauden 1958-59 päätteeksi JoPT:sta tuli ensimmäinen joensuulainen joukkue, joka nousi maakuntasarjasta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Suomen sarjaan. Tässä vaiheessa sarjaan lähteneen joukkueen nimi muuttui Peli-Tovereiksi (PeTo). Peli-Tovereiden ohella myös Joensuun Maila-Poikien onnistui päästä Suomen sarjaan vuotta myöhemmin, kaudeksi 1960-61. JMP:n johto päätti kuitenkin pysyä ensisijaisesti jääpalloseurana eikä seuran jääkiekkoilijoille ollut enää tiedossa emoseuran tukea. Syntyneessä tilanteessa Joensuun Maila-Poikien ja Kiekko-Karhujen jääkiekkoilijat yhdistivät voimansa ja perustivat syyskuussa 1960 Suomen sarjaan osallistumaan uuden seuran, Joensuun Kiekko-Pojat. Uutta seuraa, viralliselta lyhenteeltään JoKP, kutsuttiin pian jääkiekon seuraajien joukossa myös lempinimellä "Jokipojat". Syksyllä 1962  Joensuun Kiekko-Pojat esitteli näihin päiviin asti tutun jääkiekkokiekkomailoin kehystetyn vaakunamallisen tunnuksensa.
Suomen alle 16-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Suomen alle 16-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue (U16-maajoukkue) edustaa Suomea jalkapallon alle 16-vuotiaiden maaotteluissa. Se toimii Suomen Palloliiton alaisuudessa.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Itälohkoa ulkokaukalossa
Läpi 1960-luvun JoKP:n sarjatasona oli Suomen sarja, joka siihen aikaan oli jääkiekkoliiton toiseksi ylin sarjataso. Syksystä 1961 lähtien sarjaotteluita pelattiin uudessa kaukalossa Mehtimäellä, jossa suosittuja tapahtumia olivat etenkin paikallisottelut Kiekko-Poikien ja Peli-Tovereiden välillä.
Toisella Suomen sarjan kaudellaan (1961–62) JoKP pääsi itälohkon voiton ansiosta pelaamaan Mestaruussarjan karsintasarjaan Tampereen Pallo-Veikkojen ja helsinkiläisen Töölön Vesan kanssa. Vastus oli kuitenkin kovaa luokkaa ja Kiekko-Poikien oli tyytyminen entiseen sarjatasoonsa.
Sarjakaudella 1962-63 JoKP oli kuuden joukkueen Suomen sarjan itälohkossa viides ja joukkue säilytti sarjapaikkansa vain niukasti. Seuraavan kauden 1963-64 päätteeksi JoKP pääsi uudestaan mukaan Mestaruussarjan karsintaan voitettuaan itälohkon. Vastustajat olivat edelleenkin liian kovia, JoKP jäi Helsingin HIFK:n, Porin RU38:n ja Kokkolan Hermeksen seurassa karsintasarjan neljännelle tilalle.
Kaudesta 1966–67 kehkeytyi joensuulaisyleisön kannalta erityisen mielenkiintoinen, kun Kiekko-Poikien kanssa samassa lohkossa oli peräti neljä helsinkiläisjoukkuetta. Töölön Vesa, HJK ja Karhu-Kissat saivat poistua Mehtimäeltä tappion kera, mutta HIFK otti JoKP:sta 2–1-voiton joulukuussa 1966 paukkupakkasessa (–24 °C) ja 3 300 katsojan edessä pelatussa ottelussa. Kauden lopulla JoKP:n sijoitus itälohkossa oli neljäs.
Syksyllä 1967 Joensuun olosuhteet jääkiekkoilulle paranivat selvästi, kun Mehtimäelle saatiin uusi tekojäärata. Tekojää mahdollisti jääharjoittelun aloittamisen paria kuukautta aikaisemmin kuin luonnonjäillä. Aikaisemmin JoKP:n pelaajat olivat joutuneet syksyisin käymään jopa Varkaudessa asti harjoittelemassa tekojäällä.
Vuosikymmenen lopulla, kaudella 1968–1969, Kiekko-Pojille avautui muutaman vuoden tauon jälkeen mahdollisuus sarjanousuun, kun joukkue saavutti tappiottomalla pelillä itälohkossa lohkovoiton ja pääsi Mestaruussarjan karsintasarjaan. Kuuden joukkueen karsintasarjassa JoKP ei saanut viidessä karsintaottelussa kokoon kuin yhden voiton.
Voimien yhdistäminen ja nousu Mestaruussarjaan
1960- ja 70-lukujen vaihteessa Joensuu tunnettiin kaupunkina, josta oli lähtenyt SM-sarjan joukkueisiin paljon huippujääkiekkoilijoita, kuten esimerkiksi Monosen veljekset Erkki ja Lauri, Hannu Kapanen, Tapio Kauppinen, Jorma Muikku ja Seppo Repo. Lähteneistä huolimatta Joensuussa oli edelleen runsaasti valinnanvaraa riittävän hyvistä nuorista pelaajista, joista alettiin muodostaa SM-sarjaan pyrkivää joukkuetta. Tämä oli tullut mahdolliseksi, kun Joensuun jääkiekkoseurat olivat yhdistäneet voimiaan ja keskittäneet parhaat pelaajat Kiekko-Poikiin. PeTo:sta JoKP sai noin 10 uutta pelaajaa, joiden joukossa oli mm. myöhemmin maajoukkuevalmentajana tunnettu Pentti Matikainen. Vahvistunut Kiekko-Pojat eteni kaudella 1970-71 Suomen sarjan itälohkosta Mestaruussarjan karsintapeleihin. Kuuden joukkueen karsintasarjassa JoKP onnistui voittamaan 4 ottelua, mikä riitti lunastamaan paikan Mestaruussarjaan seuraavaksi kaudeksi. Puuttuvat pisteet JoKP otti viimeisessä kotiottelussaan, jossa joukkue voitti nousunsa jo varmistaneen Karhu-Kissat maalein 9-0.
Tavoitteena 1. divisioona (vuodet 1972-1980)
SM-sarjassa vietetyn kauden jälkeen Joensuun Kiekko-Pojat palasi pelaamaan seuralle ennestään tuttuun Suomen sarjaan. Kaudeksi 1974–1975 Mestaruus- ja Suomen sarjan väliin perustettiin uusi sarja, 8 joukkueen 1. divisioona. Sarjaan pääsi parhaimmisto Suomen sarjan kolmesta eri lohkosta. Suomen sarjaa ei enää nimenä ollut olemassa, vaan 1. divisioonan alapuolella kolmannen sarjatason nimenä oli 2. divisioona, jonka itälohkossa JoKP pelasi kauden 1974–75.
Syksyllä 1975 JoKP pääsi 1. divisioonaan, kun sarjaan oli yllättäen vapautunut yksi paikka, jonka joensuulaiset saivat itselleen karsintaottelujen kautta. Taival 1. divisioonassa jäi kuitenkin sillä erää vain yhden kauden mittaiseksi.
Seuraavat 4 kautta Joensuun Kiekko-Pojat pelasi 2. divisioonan itälohkossa. Kesällä 1978 Joensuun Kiekko-Pojat teki päätöksen luopua kustannussyistä A-nuorten SM-sarjapaikasta, jossa JoKP:n nuoret olivat pelanneet edellisen kauden. Luopumisen seurauksena A-nuoret ja edustusjoukkue yhdistivät voimansa ja tavoitteeksi asetettiin nousu 1. divisioonaan. Keväällä 1980 Juha Eskelisen ja Juhani Långströmin valmentama joensuulaisjoukkue onnistui tavoitellussa sarjanousussa, kun karsintasarjassa Kiekko-Pojat jätti taakseen kilpakumppaninsa Kiekko-67:n (Turku), Valtit (Varkaus) ja Mikkelin Jukurit. 1. divisioonaan nousseen joukkueen rungon muodostivat pitkälti samat pelaajat, jotka olivat pelanneet kaksi kautta aikaisemmin A-nuorten mestaruussarjassa.
Yleisö löytää Kiekko-Pojat 1980-luvun 1. divisioonassa
1980-luvun myötä Joensuun Kiekko-Pojat vakiinnutti paikkansa 1. divisioonan joukkueena. Kaupungissa koettiin jääkiekkoinnostusta, kun syksyllä 1982 valmistunut jäähalli ja menestys kaukalossa herättivät yleisössä suuren kiinnostuksen Kai Rosvallin valmentamaa Kiekko-Poikia kohtaan.
Kaudelle 1983-84 JoKP:tä pidettiin yhtenä ykkösdivisioonan suosikeista JyP HT:n ja Lukon ohella, ja Kiekko-Pojat lähtikin kauteen tavoitteenaan liigakarsinnat. JoKP sijoittui runkosarjassa kolmanneksi, mutta liigakarsinnat jäivät kuitenkin saavuttamatta, kun joukkue putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Kouvolan KooKoolle oteluvoitoin 2-1.
Suomen alle 16-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
EM-kilpailut
Suomi osallistui vuosina 1982–2001 järjestettyjen alle 16-vuotiaiden EM-kilpailuiden lopputurnaukseen kahdeksan kertaa. Vuonna 2002 turnaus muuttui alle 17-vuotiaiden maajoukkueille tarkoitetuksi.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Yleisö löytää Kiekko-Pojat 1980-luvun 1. divisioonassa
Seuraavina kausina menestys oli vaatimattomampaa, mutta keväällä 1987 Kiekko-Poikien nuori joukkue (keski-ikä 22 vuotta) pääsi taas pelaamaan liigakarsintaa. Neljän joukkueen karsintasarjassa TuTon, HPK:n sekä KalPan taidot olivat kuitenkin liikaa JoKP:lle, joka jäi karsintasarjassa viimeiseksi saatuaan vain yhden tasapelipisteen.
Suomen alle 16-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
MM-kilpailut
Vuosina 1985–1990 järjestettyjen alle 16-vuotiaiden MM-kilpailuiden lopputurnaukseen Suomi ei selviytynyt kertaakaan.
Salkuton ministeri
Salkuton ministeri on hallituksen ministeri, jolla ei ole vastuualuetta, etenkään ministeriötä, johdettavanaan.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Yleisö löytää Kiekko-Pojat 1980-luvun 1. divisioonassa
Kaudella 1987-88 JoKP jäi niukasti Liiga-karsintojen ulkopuolelle, mutta seuraavalla kaudella Tapani Hämäläisen valmentama joukkue pääsi karsintoihin johdettuaan 1. divisioonaa 8. kierroksesta runkosarjan loppuun saakka. Joukkueen kotiotteluiden yleisökeskiarvo runkosarjan voittoon päättyneellä kaudella 1988-89 oli sarjan paras 3133 katsojaa. 1. divisioonan voittajana JoKP kohtasi liigakarsinnoissa SM-liigassa viimeiseksi jääneen Porin Ässät. Kumpikin joukkue voitti kaksi ensimmäistä kotiotteluaan. Ratkaisevassa 5. ottelussa Joensuun Mehtimäen täyteen myydyssä jäähallissa (virallinen yleisömäärä 5040) Joensuun Kiekko-Pojat otti Ässistä voiton maalein 5-3 ja nousi täten ensimmäistä kertaa SM-liigaan.
1980-luvulla uudessa jäähallissa pelatut kaudet 1. divisioonassa olivat Kiekko-Pojille yleisömenestyksiä. JoKP oli jokaisella kaudella neljän parhaan kotiyleisöjoukkueen joukossa. 7 jäähallikautena vuosien 1982 ja 1989 välillä JoKP:n kotiotteluiden yleisökeskiarvo oli 2675 katsojaa.
SM-Liigan ja 1. divisioonan rajamailla
Kiekko-Pojat  hallitsi 1. divisioonaa kaudella 1990-91 etenkin tšekkivahvistuksiensa, hyökkääjä Rostislav Vlachin sekä puolustaja Antonin Stavjanan johdolla. JoKP voitti runkosarjan selvällä erolla ennen Kärppiä ja nousi suoraan ilman karsintapelejä takaisin SM-liigaan. Runkosarjan maaliero (282-111) kertoi JoKP:n vahvasta hyökkäysvoimasta, ja myös pelaajien tilastoissa JoKP oli hyvin edustettuna: Vlach voitti pistepörssin (33 + 48 = 81 ) ja Markku Kyllönen maalikuninkuuden (42 maalia).
JoKP:n toinenkin kausi pääsarjassa oli vaikea, ja vaikka runkosarjan loppua kohden peliesitykset paranivat, edessä olivat kuitenkin liigakarsinnat. Vastaan tuli 1. divisioonan voittaja Kiekko-Espoo, joka voitti joensuulaiset otteluvoitoin 3-2 ja pudotti Kiekko-Pojat pois SM-liigasta. Vaikka JoKP ei liigassa menestynytkään, kiinnosti liiga-kiekko siitäkin huolimatta hyvin joensuulaisyleisöä. Kotiotteluiden yleisökeskiarvot kahdella liiga-kaudella olivat 3799  ja 3891.
Seuraavat kaksi kautta 1. divisioonassa olivat Joensuun Kiekko-Pojille toisintoja. Vahvan hyökkäyspelaamisensa ansiosta JoKP menestyi runkosarjassa (voitto kaudella 1992-93 ja toinen sija kaudella 1993-94), mutta kauden päätteeksi pelatuissa 4 joukkueen SM-liigan karsintasarjoissa ei menestystä enää tullut.
Joensuulaisen edustuskiekkoilun taustayhtiö Joensuun Kiekko-Pojat ry päätyi vararikkoon kesällä 1994. SM-liigaan pääsyä oli yritetty taloudellisella riskillä, eli 1. divisioonassa pelattuihin kausiin nähden liian kalliilla joukkueilla.
Kiekko-Pojista Kiekko-Karhujen kautta Jokipojiksi  (Vuodet 1994-2004)
Vuoden 1994 vararikon jälkeen Joensuun Kiekko-Pojat ry siirsi kaiken jääkiekkotoimintansa sisarseura Kiekko-Karhuille, millä nimellä Joensuussa jatkettiin 1. divisioonassa pikaisen 2. divisioonan vierailun jälkeen.
Ensimmäiset kaudet 1. divisioonassa uutta tulemista tehneelle joensuulaiselle jääkiekolle olivat hyviä Kiekko-Karhujen päästyä heti mukaan pudotuspeleihin. Kaudella 1996-97 Kiekko-Karhut voitti runkosarjan ja samalla ylemman jatkosarjan, mistä muistona Joensuun jäähallin katosta roikkuu Kiekko-Karhujen karhulogolla varustettu 1. divisioonan voittajan viiri. Sarjan pistepörssin voitti Kiekko-Karhujen Pasi Nissinen, joka teki 44 ottelussa tehot 27 + 44 = 71. Kiekko-Karhut pääsi SM-Liigan karsintasarjan ensimmäiseen vaiheeseen, jossa vastaan asettunut Kärpät kuitenkin pudotti Kiekko-Karhut, eikä joensuulaisjoukkue päässyt ottelemaan liigapaikasta KalPaa vastaan.
Vuonna 1998 Kiekko-Karhut vaihtoi nimensä Jokipojiksi, joka oli ollut Joensuun Kiekko-Poikien yksi lempinimistä seuran perustamisesta vuodesta 1960 lähtien. Kautta 1999-2000 leimasivat talousvaikeudet, minkä vuoksi osa Jokipoikien kärkipelaajista jätti joukkueen kesken kauden. Siitäkin  huolimatta Jokipojat saavutti runkosarjassa viidennen sijan ja pääsi kahden vuoden tauon jälkeen mukaan pudotuspeleihin. Avauskierroksella Jokipojat pudotti ensin KooKoon jatkosta, mutta sitä seuranneesta välieräsarjassa Vaasan Sport oli parempi ja eteni SM-Liigan karsintoihin.
Vuonna 2000 1. divisioonan nimi muuttui Mestikseksi ja samalla SM-liiga suljettiin, mikä tarkoitti, ettei Jokipojat voinut enää asettaa tavoitteekseen liigakarsintoja. Kaudella 2000-2001 Jokipoikien talousvaikeudet jatkuivat, ja lopulta Jääkiekkoliitto pudotti Jokipojat sarjaporrasta alemmas, kun seuran taustayhdistys Kiekko-Karhut ry oli päättänyt hakea itsensä konkurssiin.
Salkuton ministeri
Suomi
Suomessa salkuttomia ministereitä käytettiin vuodesta 1919 alkaen hallituksen poliittisen tasapainon saavuttamiseksi. Varsinaisia salkuttomia ministereitä tällä virkanimikkeellä ei ole kuulunut hallituskokoonpanoihin 1940-luvun jälkeen, eikä heitä voi enää nykyisen perustuslain mukaan nimittää.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Kiekko-Pojista Kiekko-Karhujen kautta Jokipojiksi  (Vuodet 1994-2004)
Uuden taustayhdistyksensä, Joensuun Kiekko ry:n alla Jokipojat jatkoi edustuskiekkoilua Suomi-sarjassa 3 kauden ajan. Joensuulaisen jääkiekon 50-vuotisjuhlakaudelle 2003-2004 Jokipojat onnistui päävalmentaja Jouni Variksen johdolla nousemaan takaisin Mestikseen.
Salkuton ministeri
Suomi
Salkutonta ministeriä ei tule sekoittaa ministeriin valtioneuvoston kansliassa. Kyseiset ministerit toimivat ministeriötä vastaavassa valtioneuvoston kansliassa, ja heille on nimettynä jokin kanslian tehtäviin kuuluva osa-alue, esimerkiksi Suomen EU-politiikka tai valtion omistajaohjaus. Tosin esimerkiksi Ilkka Kanervalle (kokoomus), joka toimi Holkerin hallituksessa (1987–1991), ei ollut määritelty tarkasti rajattua tehtäväaluetta hänen toimiessaan valtioneuvoston kansliaan nimitettynä ministerinä, mikä tavallaan vertautui salkuttomiin ministereihin.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Kohti Mestiksen mestaruutta
Mestikseen takaisin paluunsa myötä Joensuun Jokipojat pääsi vähitellen uuteen pelilliseen nousuun, mikä vei seuran mm. kolmeen loppuottelusarjaan ja yhteen mestaruuteen Mestiksessä seuraavina vuosina.
Suomen alle 16-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Pelaajat
Joukkueessa vuonna 2016 pelanneet pelaajat. Tilanne 15. huhtikuuta 2016.
Maalivahdit
Puolustajat
Keskikenttäpelaajat
Hyökkääjät
Life on Other Planets
Life on Other Planets on Supergrassin vuonna 2002 julkaistu, neljäs studioalbumi.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Kohti Mestiksen mestaruutta
Ensimmäisellä kaudella  Suomi-sarjasta nousun jälkeen (2004-2005) Jokipoikien täytyi lunastaa sarjapaikkansa Suomi-sarjan karsintojen kautta. Kauden aikana joukkueessa pelasi NHL:n työsulun takia 21 ottelua Caroline Hurricanesin hyökkääjä Pavel Brendl.
Life on Other Planets
Albumi saavutti yhtyeen kotimaassa Isossa-Britanniassa listasijan 9. Vaikka sen kaupallinen menestys ei ollut yhtä suurta kuin yhtyeen edellinen albumi Supergrass, oli kriitikoiden ja yleisön arviot albumia kohtaan enimmiltään positiivisia. Se on yhtyeen ensimmäinen julkaisu, jolla kosketinsoittaja Rob Coombes on virallinen jäsen. Life on Other Planetsin singlet ovat "Never Done Nothing Like That Before", "Grace", "Seen The Light" ja "Rush Hour Soul".
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Kohti Mestiksen mestaruutta
Seuraavana kolmena kautena Jokipojat pelasi tuloksellisesti melko tasaisia kausia sijoittuen runkosarjassa sijoille 6-8, mutta joukkue putosi kuitenkin jatkosta pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella.
Kausi 2008-2009 oli edellisiin verrattuna menestyksekkäämpi. Jokipojat pelasi runkosarjan voittoon hyvän puolustuspelinsä ansiosta, sillä joukkue päästi sarjassa vähiten maaleja. Pudotuspeleissä Jokipojat eteni aina finaaliin saakka, mutta loppuotteluissa Vaasan Sport vei Mestiksen mestaruuden otteluvoitoin 3-1.
Kaudella 2009-2010 Jarno Pikkaraisen valmentaman Jokipoikien alkukausi ei sujunut kovin hyvin, mutta peliotteet paranivat tasaisesti kauden edetessä. Lopulta Jokipojat nousi hyvä loppukauden ansiosta runkosarjan toiselle sijalle voitettuaan seitsemän viimeistä otteluaan. Puolivälierissä Jokipojat pudotti Kiekko-Vantaa ja välierissä Lempäälän Kisan - molemmat suoraan kolmella voitolla - ja raivasi näin tiensä Mestiksen finaaliin Jyväskylän D Team:iä vastaan. Kaksi ensimmäistä finaaliottelua päättyivät Jokipoikien hyväksi maalin erolla. Kolmannessa kohtaamisessa Joensuun Mehtimäellä 4362 hengen yleisön läsnä ollessa Jokipojat voitti maalein 6-3 ja saavutti täten seurahistoriansa ensimmäisen Mestiksen mestaruutensa. Mestiksen pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Jokipoikien maalivahti Mikko Rämö, jonka torjuntaprosentti pudotuspelien 9 ottelussa oli 93,68 %.
Mestaruuskauden päätteeksi Jokipojat kohtasi vielä liiga-karsinnoissa Tampereen Ilveksen. Jokipojat pelasi karsintasarjassa joukkueena hyvin ja kaikki ottelut olivat tiukkoja pienten marginaalien sisällä. Ilveksen SM-Liigassa rutinoituneet pelaajat olivat kuitenkin ratkaisevasti parempia ja täten Ilves säilytti liigapaikkansa otteluvoitoin 4-1.
Jokipojat entisten huippupelaajien valmennuksessa
Kaudelle 2011-2012 Jokipojat palkkasi päävalmentajakseen edelliskauden valmentajia selkeästi kokeneemman valmentajan, entisen huippupuolustaja Mikko Haapakosken. Haapakoski siirtyi Joensuuhun hakemaan nostetta valmentajanuralleen ja valmensi Jokipoikia lopulta 3 kautta
Ensimmäisellä kaudellaan Jokipojissa Haapakoski valmensi joukkueen runkosarjassa neljänneksi. Pudotuspeleissä Jokipojat eteni Mestiksen finaaliin pudotettuaan ensin puolivälieräsarjassa SaPKon otteluvoitoin 4-1. ja välierissä Jukurit voitoin 3-1. Finaalisarjassa Jokipoikia vastaan asettui Vaasan Sport, joka lopulta vei Mestiksen mestaruuden otteluvoitoin 3-0. Vaikka Sport vei mestaruuden suoraan kolmella voitolla, olivat finaaliottelut kuitenkin tiukkoja ja ne ratkesivat kaikki yhden maalin erolla (1-0, 2-3, 2-1). Kauden päätteeksi Jokipoikien hyökkääjä Juuso Rajala valittiin kauden parhaaksi pelaajaksi Mestiksessä.
TransAVIAexport Airlines
TransAVIAexport Airlines on valtio-omisteinen valkovenäläinen rahtilentoyhtiö. Sen kotikenttä on Minskin kansallinen lentoasema.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Jokipojat entisten huippupelaajien valmennuksessa
Kaudella 2012-2013 Jokipojat lähti pudotuspeleihin runkosarjan kuudennelta sijalta. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Jokipojat onnistui yllättämään puolivälieräsarjan ennakkosuosikin ja edelliskauden mestarin Vaasan Sportin otteluvoitoin 4-1. Välierissä Jukurit oli parempi suoraan kolmella voitolla eikä Jokipojat päässyt toisena vuotena peräkkäin Mestiksen finaaleihin. Mestiksen välierissä hävinneet joukkueet TuTo Turusta ja Jokipojat kohtasivat kauden päätteeksi pronssiottelussa, jonka TuTo voitti maalein 6-4. Näin ollen Jokipoikien kauden lopullinen sijoitus oli neljäs.
Päävalmentaja Mikko Haapakosken kolmannella ja viimeisellä kaudella Jokipojissa joukkue oli edelliskauden tapaan runkosarjassa 6. Pudotuspeleissä Jokipoikien kausi katkesi jo ensimmäisellä kierroksella, kun KooKoo oli puolivälieräsarjassa parempi otteluvoitoin 3-1.
TransAVIAexport Airlines
Yhtiön nykykalustoon kuuluu 13 Iljušin Il-76TD rahtikonetta, joista viisi on aktiivikäytössä, yksi lentokunnossa, muttei käytössä, ja loput seitsemän varastoituna Minskin kansallisella lentokentällä. Yhtiö lentää Il-76-koneillaan eripuolille maailmaa. TransAVIAexportilla on myös omat huoltotilat Il-76-koneita varten Minskin lentokentällä. Yhtiön koneita on mahdollista nähdä ympäri maailmaa eri tehtävissä.
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Jokipojat muuttuvassa Mestiksessä (vuodet 2014-2020)
Mikko Haapakosken valmennusaikakauden jälkeen Jokipojat  oli jäänyt talousongelmiensa vuoksi ilman Mestis-lisenssiä kesällä 2014. Seura sai kuitenkin taustansa nopeasti kuntoon ja palasi yhden Suomi-sarjan kauden jälkeen valmentaja Niko Erosen johdolla takaisin Mestikseen. Samaan aikaan sarja oli kovien muutosten kourissa. Urheilulliset karsintasarjat Mestiksen ja SM-liigan joukkueiden välillä oli lopetettu keväästä 2014 alkaen. Vuosien 2014-2016 välillä kolme Mestiksessä pelannutta seuraa, Vaasan Sport, Kouvolan KooKoo ja Mikkelin Jukurit siirtyivät SM-liigaan hyödyntämällä Liigan ns. lisenssijärjestelmää. Liigan urheilullinen sulkeminen ja kolmen kärkijoukkueen siirtyminen nopeasti pois Mestiksestä laskivat sarjan tasoa ja kiinnostavuutta. Nämä seikat näkyivät laskevina yleisömäärinä. Esimerkiksi Jokipoikien kotiotteluiden yleisökeskiarvo viidellä Mestis-kaudella vuosina 2015-2020 oli enää 1160 katsojaa, kun se edelliselle Mestiksessä pelatulla viisivuotisjaksolla (2009-2014) oli ollut 1833 katsojaa.
TransAVIAexport Airlines
Yhtiön tavoitteena on modernisoida lähivuosina olemassa oleva laivastonsa vastaamaan ICAO:n vaatimuksia. TransAVIAexport aikoo kunnostaa seitsemän säilytyksessä olevaa Il-76-kuljetuskonetta ja hankkia laivastoon uusia koneita. Myös yhtiön huoltopuolta on tarkoitus laajentaa, jolloin se voisi huoltaa myös muiden lentoyhtiöiden kalustoa.