cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
O.S. Engines
Historiaa
Vuonna 1936 Japanilainen koneenrakentaja Shigeo Ogawa (perint. "Ogawa Shigeo") aloitti pienoishöyrykoneiden valmistamisen. Samana vuonna hän aloitti 2-tahtisten bensiinimoottorien tuotannon. O.S. type 1 (Pixie) moottorin iskutilavuus oli 1,665 kuutiosenttimetriä ja ensimmäinen sarja käsitti 200 moottoria.
O.S:n valmistamat moottorityypit
thumb|300px| O.S. FS-30S, nelitahtinen hehkutulppamoottori
O.S. on valmistanut yksi-viisisylinterisiä moottoreita sekä käyttötarkoitukseltaan tai toimintaperiaatteeltaan erilaisia moottorityyppejä. Huipputehon kierrosluku on, moottorityypistä riippuen, alle 10 000 kierroksesta minuutissa jopa yli 30 000 kierrokseen
FS Masséna (1895)
FS Masséna oli 1800-luvun lopulla valmistettu Ranskan laivaston pre-dreadnought- taistelulaiva. Alus kuului viiden toisiaan muistuttavan aluksen ryhmään, joka tilattiin Britannian kuninkaallisen laivaston tilattua Royal Sovereign -luokan.
O.S. Engines
O.S:n valmistamat moottorityypit
Useimmat moottoreista ovat kaksitahtisia. Tämän moottorityypin etuina ovat yksinkertaisuus, helppokäyttöisyys ja vähäinen huollon tarve. Kaksitahtimoottoreissa on myös malleja tiettyihin käyttötarkoituksiin: nestejäähdytteisiä venemoottoreita, autonmoottoreita, puhallinlennokkien moottoreita, helikopterimoottoreita jne.
FS Masséna (1895)
Valmistus
Alus tilattiin St. Nazairesta Ateliers et Chantiers de la Loirelta, missä köli laskettiin syyskuussa 1892. Alus laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1895 ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1898.
O.S. Engines
O.S:n valmistamat moottorityypit
Nelitahtimoottorit ovat toinen suuri ryhmä. Näitä valmistetaan myös monisylinterisinä, lähinnä mallilennokkeja varten. Lisäksi tehdas on kehittänyt pienoiskokoisia wankel- ja sysäysputkimoottoreita. Polttoainejärjestelmänsä osalta, elektronisesti ohjatulla polttoaineensuihkutuksella varustetut mallit, ovat oma ryhmänsä. O.S: on toteuttanut myös mekaanisen ahtimen ja polttoainepumpun. Lennokkimoottoreissa nämä ovat melko harvinaisia ratkaisuja.
FS Masséna (1895)
Palvelus
Alus muutettiin proomuksi vuonna 1915. Gallipolin taisteluiden päätyttyä hinattiin vuoden lopulla Masséna Toulonista Cape Hellesiin, jonne sen miehistö upotti aluksensa 9. marraskuuta muodostaen aallonmurtajan suojaamaan liittoutuneiden joukkojen evakuointia tammikuussa 1916.
O.S. Engines
O.S:n valmistamat moottorityypit
Malliston ääripäinä voidaan pitää pieniä kaksitahti moottoreita (esimerkiksi O.S. 15 LA) ja suuria, monisylinterisiä, nelitahtimoottoreita (esimerkiksi vuonna 2007 esitelty nelisylinterinen rivimoottori IL-300 ). Tuotannossa on noin 50 eri moottorimallia. Tämä lukumäärä vaihtelee: uusia malleja kehitetään ja vanhoja jää pois.
Moottoreiden lisäksi O.S. valmistaa varaosia ja tarvikkeita (moottoripukkeja, hehkutulppia, äänenvaimentimia, ilmansuodattimia ja viritettyjä pakoputkia ns. "pillejä".)
Gloster Gamecock
Gloster Gamecock oli Henry Follandin suunnittelema englantilainen kaksitasoinen hävittäjälentokone.
Tausta
Henry Folland suunnitteli Nieuport Nighthawk -hävittäjän, joka perustui hyvin pitkälle Royal Aircraft Factory S.E.5 -koneeseen ja ABC Dragonfly -moottoriin. Kuninkaalliset ilmavoimat tilasivat Nieuportilta vuonna 1917 yhteensä 150 Nighthawkia, joista merkittävä osa piti rakentaa Gloucestershire Aircraft Companyssä. Kolmen prototyypin lisäksi ehti valmistua 70 sarjakonetta ja 54 moottoritonta runkoa, ennen kuin ensimmäinen maailmansota ehti päättyä ja tilaukset peruttiin. Vaikka Nighthawk ei päässyt palveluskäyttöön, koneita käytettiin testikoneina vuosia.
Kehitys
Gloucestershire Aircraft Company (vuodesta 1926 Gloster Aircraft Company) palkkasi Henry Follandin aluksi konsultiksi, myöhemmin pääinsinööriksi ja suunnittelijaksi. Ensimmäinen merkittävä työ oli korvata Nighthawkin epäonnistunut ABC Dragonfly -moottori Napier Lion -moottorilla ja siivet Nieuport Goshawkin siivillä. Syntyi Gloster Mars, jota kutsuttiin myös Bameliksi. Vuonna 1921 kone voitti Air Derbyn uudella Britannian ennätyksellä ja 1922 kone rikkoi voimassa olevan lentokoneiden nopeusennätyksen mutta niin pienellä marginaalilla, että uutta ennätystä ei laskettu uudeksi maailmanennätykseksi. Bamelin menestyksen siivittämänä Gloster päätti varustaa Nighthawkin luotettavana pidetyllä Bentley BR2 -pyörivällä tähtimoottorilla. Tätä Gloster Sparrowhawkiksi nimettyä konetta myytiin vuonna 1921 kolmena versiona 50 kpl Japaniin; lisäksi toimitettiin 40 konetta osina.
Vuonna 1923 Gloster asensi yhteen kaksipaikkaiseen Sparrowhawkiin patentoimansa uudet siivet. Ns. High Lift Biplane -ratkaisussa (HLB) yläsiipi oli paksumpi ja tuotti normaalissa lennossa tarvittavan nostovoiman. Alempi siipi oli ohuempi ja tuotti nostovoiman nousussa. Normaalissa vaakalennossa alempi siipi aiheutti mahdollisimman pienen vastuksen. Uudella siivellä varustettu koekone sai nimen Gloster Grouse ja sen pohjalta suunniteltiin yksipaikkainen Gloster Grebe -hävittäjä. 350-400 -hevosvoimaisella Armstrong-Siddeley Jaguar -moottorilla varustettuja Gloster Grebejä rakennettiin 133 kpl, joista suurin osa Kuninkaallisille Ilmavoimille.
Vuonna 1925 Gloster Grebeen asennettiin Bristol Jupiter -moottori. Moottori oli edeltäjäänsä tehokkaampi, kevyempi, yksinkertaisempi ja helpompi huoltaa. Sekaannuksen välttämiseksi Greben eri versioiden välillä koneelle annettiin nimeksi Gamecock. Kolmen prototyypin jälkeen Kuninkaalliset Ilmavoimat tilasivat aluksi 30 ja myöhemmin 60 Gamecockia. Koneiden toimitukset alkoivat huhtikuussa 1926. Vuodesta 1928 alkaen koneita muunnettiin II-versioksi lähinnä siipiä muuttamalla. III-versiossa muutettiin siipien sijaintia, pidennettiin runkoa, levennettiin laskutelinettä ja korotettiin pyrstöä. Kaikkiaan Gamecockeja rakennettiin 98 kpl; luvussa eivät ole mukana Suomessa rakennetut Gamecockit.
Käyttö Iso-Britanniassa
Ensimmäiset Gamecock I:t luovutettiin 23. ja 43. laivueille, jotka alkoivat vastaan ottaa koneita huhtikuussa 1926. Kaikkiaan kuusi laivuetta käytti Gamecockeja. Niiden käyttö ensilinjan hävittäjänä päättyi syyskuussa 1931, kun 23. laivue otti käyttöön Bristol Bulldogit. Gloster Gamecockin onnettomuustilasto on synkkä. Yksistään vuonna 1927 tuhoutui 18 konetta
Edelleenkehitys
Gloster kehitti Greben ja Gamecockin pohjalta Gloster Gorcock -hävittäjän, joka lensi ensilentonsa 1927. Koneessa oli moottorina 450 hv Napier Lion IV. Kaikkiaan rakennettiin kolme prototyyppiä. Samana vuonna ensilentonsa tehnyt Gloster Goldfinch oli yritys luoda Kuninkaallisten Ilmavoimien Gamecockeille ja Armstrong-Whitworth Siskineille seuraaja. Goldfinch oli aluksi kuin metallirakenteinen Gamecock II. Koneeseen tehtiin kehitystyön myötä kuitenkin lukuisia muutoksia. Gloster hävisi kilpailun Kuninkaallisten Ilmavoimien hankinnoista Bristolin Bulldogille. Vain yksi Goldfinch-prototyyppi rakennettiin ja sekin tuhoutui laskussa lokakuussa 1929.
Gloster Gorcockin pohjalta rakennettiin kaksi Gloster Guan -prototyyppiä turboahdetun moottorin kokeiluja varten. Toinen prototyypeistä lensi ensilentonsa vuonna 1926, toinen seuraavana vuonna. Moottorina toisessa oli 450 hv Napier Lion IV, toisessa 525 hv Napier Lion V. Kolmatta prototyyppiä ei rakennettu valmiiksi. Koneiden käyttö lopetettiin vuonna 1928.
Gloster Gambet rakennettiin Japanin laivaston ilmavoimia varten. Japanin laivaston spesifikaation mukaisella koneella oli tarkoitus korvata Sparrowhawkit sekä Mitsubishi Type 10 -koneet. Gambet lensi ensilentonsa 12.12.1927. Kone oli puurakenteinen ja muistutti suuresti Gamecockia. Siivet ja pyrstö muistuttivat kuitenkin enemmän Guanin vastaavia. Moottoriksi tuli Nakajiman lisenssillä rakentama 520 hv Bristol Jupiter VI. Prototyyppi- ja mallikoneen rakensi Gloster, Nakajima rakensi lisenssillä noin 150 kpl. Gloster Gambet oli Glosterin viimeinen puurakenteinen kone.
Hankinta Suomeen
Suomen Ilmailuvoimat olivat hankkineet yhden laivueellisen (yhteensä 20 kpl) Gourdou-Leseurre GL-21 -hävittäjäkoneita vuonna 1923. Tarkoitus oli rakentaa näiden lisäksi lisenssillä Siemens-Schuckert D.IV tai D.VI -koneita. Rakentaminen kaatui piirustusten puutteeseen; konetta varten oli hankittu 334 kpl Siemens-Halske Sh III -kaksoisrotaatiomoottoria. Kurt Berger alkoi syksyllä 1923 suunnitella tämän moottorin varaan omaa hävittäjäkonetta. Ensimmäisen prototyypin (I.V.L. C.24) ensilento ehdittiin tekemään Suomenlinnan jäiltä huhtikuussa 1924 ja parannettu I.V.L. C.25 lensi ensilentonsa kesäkuussa 1925; yhdennäköisyydestään huolimatta koneet poikkesivat rakenteellisesti suuresti toisistaan. Lupaavan pienen hävittäjäkoneen pilasi kuitenkin täysin epäonnistunut moottori, jota ei saatu toimimaan luotettavasti.
Ilmailuvoimien uudeksi standardimoottoriksi valittiin Bristol Jupiter, jonka varaan Kurt Berger suunnitteli ilman toimeksiantoa uuden hävittäjän, jonka prototyyppi päätettiin tilata syyskuussa 1926. Saman vuoden marraskuussa päätettiin tilata valmistuvalle IVL D.26 Haukka -hävittäjälle vertailukone, joksi tilattiin Gloster Gamecock. Vertailukone saapui Suomeen maaliskuussa 1927 ja vertailu maaliskuussa ensilentonsa tehneeseen Haukka-hävittäjään alkoi toukokuussa. Tapahtuma oli historiallinen, sillä ensimmäisen ja viimeisen kerran kotimainen hävittäjäkoneen prototyyppi kilpaili tasapäisesti suuren ilmailumaan standardihävittäjän kanssa. Kun suuria eroja koneiden välillä ei löytynyt, tilattiin syyskuussa 1927 kaksi parannetun Haukka II:n prototyyppiä. Koska hävittäjäkoneen hankinta oli pitkittymässä ja Gourdou-Leseurre GL-21 -hävittäjät loppumassa, hankittiin ensimmäisen maailmansodan ylijäämävarastoista 14 kpl Martinsyde F.4 Buzzard -hävittäjää vuonna 1927.
Lisenssikoneiden valmistus ei sujunut ongelmitta. Piirustuksia ei ollut tarkastettu riittävän hyvin, joten niistä löytyi virheitä ja puutteita. Alkuperäiset tuumamitoituksella varustetut piirustukset muunnettiin millimetrimitoitukselle, jolloin syntyi mittavirheitä. Raaka-aineiden hankinta Iso-Britanniasta oli sekä hidasta että vaikeaa. Joskus käytettiin vääriä materiaaleja, jolloin jouduttiin tekemään vahvistuksia jälkikäteen. 15 lisenssikonetta valmistuivat joulukuun 1929 ja toukokuun 1930 välisenä aikana.
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimilla oli käytössä kaikkiaan 17 Gamecockia eli Kukkoa. GA-38 oli Gamecock I ja muut eli GA-43 – GA-58 olivat Gamecock II -mallia. Maalentoeskaaderi (vuodesta 1933 Lentoasema 1:n Lentolaivue 24) otti Gamecockit käyttöön vuonna 1930 ja käytti niitä vuoden 1939 alkuun saakka, jolloin ne siirrettiin Ilmasotakoululle. Sen lisäksi Gamecockia käytti talvisodan ja välirauhan aikana Täydennyslentorykmentti 2:n Lentolaivue 29, Täydennyslentolaivue 35 ja Lentolaivue 34. Konetyypin viimeinen lento tehtiin GA-46:lla 22.7.1944.
Lentomestari Pasi Jääskeläinen saavutti talvisodassa tällä konetyypillä yhden ilmavoiton: hän onnistui haavoittamaan järven jäälle tankkaamaan laskeutuneen DB-3-pommittajan lentäjää niin pahasti, että kone jäi suomalaisille sotasaaliiksi.
Gamecockin suurin ongelma oli sen epäluotettava moottori. Bristol Jupiter oli uusi ja edistyksellinen moottori, mutta lisenssiehtojen vuoksi moottorit jouduttiin ostamaan ranskalaiselta Gnome-Rhône-tehtaalta, jonka tuotteet olivat huonompilaatuisia kuin Bristolin. Koneen muuhun rakenteeseen jouduttiin tekemään muutoksia ja vahvistuksia koko käyttöajan. Välillä Gamecockit olivat jopa taitolentokiellossa. Koneesta kuitenkin pidettiin. Suomalainen hävittäjätaktiikka hiottiin Lentolaivue 24:ssä juuri Gamecock-kaudella Richard Lorenzin, Gustaf Magnussonin ja Kustaa Sihvon johdolla.
Museokoneet
Suomen ilmailumuseossa on GA-58:n runko. Tämä Gamecock tuhoutui 10.3.1940 Hattulassa, kun ohjaaja ei saanut oikaistua syöksykierrettä.
Jet Age Museumilla on Brockworthissa Iso-Britanniassa lähes valmis Gloster Gamecock, jota on rakennettu vuodesta 1998. Vaikka koneelle on annettu tunnus J7904, se on uustuotantoa eli replika.
Mälarinlaakso
Mälarinlaakso on alue Mälaren-järven ympärillä Keski-Ruotsissa. Alueeksi käsitetään Tukholman, Uppsalan, Västmanlandin ja Södermanlandin läänit, jotka koostuvat 53:sta kunnasta. Mälarinlaakso on alun perin ruotsinsuomalaisten nimitys keskiselle Sveanmaalle Ruotsissa. Mälarinlaaksoa on kaavailtu myös ehdokkaana suomen kielen hallintoalueeseen, johon kuului aiemmin vain viisi kuntaa Pohjois-Ruotsissa.
Reš
Reš tai joissakin murteissa riš on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston 20. kirjain. Se on arabialainen ran, kreikkalaisen rhoon, kyrillisen Р:n ja latinalaisen R:n edeltäjä. Heprealaisessa numerojärjestelmässä rešillä on lukuarvo 200.
Heprean kielessä reš ääntyy /r/ tai nykyhepreassa yleensä /ʀ/. Reš on yksi niistä viidestä heprean kirjaimesta, jotka eivät voi kahdentua eli joiden sisässä ei voi olla dageš-pistettä. Kirjaimen nimi tulee päätä tarkoittavasta sanasta. Talmud selittää vertauskuvallisesti rešin kuvaavan pahaa ihmistä (sana raša), josta viereisen kirjaimen qofin (qadoš, pyhä) kasvot ovat kääntyneet pois. Qofin pieni rašiin päin osoittava uloke kuvaa pyhyyden kruunua, jonka katuva reš voi saada.
Esimerkkejä:
Landola
Landola on suomalainen kitaramerkki. Landola-kitaroita on tehty Pietarsaaressa vuodesta 1942, ja merkin tuotanto on jatkunut eri yhtiöiden alla yhtäjaksoisesti tähän päivään saakka. Kyseessä on Suomen vanhin ja suurin kitaramerkki. Paradise Oskarilla oli vuoden 2011 eurovision laulukilpailun esityksessään mukana Landolan kitara vuodelta 1964.
Oy Landola Ab:n historia ja vaiheet
Oy Munkers Ab valmisti kitaroita keksimällään Landola-tuotemerkillä 1940–1960-luvulla. Tuotenimi keksittiin "ilmasta", ja sitä käytettiin muihinkin tuotteisiin, kuten Munkersin metrimittoihin. Kaikki Munkersin soittimet olivat alusta alkaen Landola-tuotemerkin alla.
Landolan tarina omalla nimellään toimivana yrityksenä alkaa Munkersin toimitusjohtaja S. Höglundin kuolemasta lento-onnettomuudessa vuonna 1961. Tehdas meni pian konkurssiin rahoituksen vaikeutuessa, mutta osa työntekijöistä, Nils Höglund ja Uno Sjöblom, osti yrityksen ja jatkoi sen toimintaa. Vuonna 1961 perustetun uuden yhtiön nimeksi tuli Ab Landola Oy. Landola sai ensimmäisen oman, keskitetyn tehtaansa vuonna 1967 Pietarsaareen. Sitä ennen tehdas toimi Pietarsaaressa erilaisissa maataloustoiminnan sekä sataman ylijäämätiloissa.
Yrityksen tuotanto ja vienti kasvoivat nopeasti. Vuonna 1969 valmistui 40 000 kitaraa, joista vain 15 % tuli Suomen markkinoille. Myyntiä siivitti 1960-luvun folkboomi. Vienti Yhdysvaltoihin alkoi 1960-luvulla newyorkilaisen B. Jakobsen -yhtiön kautta. Landola-kitaroiden tuotenimenä oli Yhdysvalloissa España tai Val Dez. Vuosittainen vienti näille tuotemerkeille oli noin 10 000–30 000 kappaletta. Mukana oli paljon malleja, joita ei myyty Suomessa, esimerkiksi puoliakustinen Gibson 335 -kopio sekä akustinen basso. Jakobsen mainosti näitä usein Guitar Player -lehdessä. España-merkistä huolimatta mainoskuvissa oli suomalaismaisemia tai esimerkiksi saunovia ihmisiä.
Muita 1960-luvulla vakiintuneita vientimaita olivat Kanada, Ruotsi, Norja, Tanska, Englanti, Skotlanti, Sveitsi, Ranska, Länsi-Saksa, Itävalta ja Hollanti.
Musiikki Fazer
Vuonna 1973 Musiikki Fazer osti yrityksen. Fazer-Landolan aikana laatu laski, mutta tuotantomäärät kasvoivat. Tuotantoa tehosti vuonna 1975 rakennettu kakkostehdas.
Landola rakensi Martinille 1970–1980-lukujen vaihteessa Levin- ja Sigma-merkkisiä kitaroita. Martin oli juuri ostanut Levin-merkin Ruotsista (näitä ei siis pidä sekoittaa aiempiin Levin-kitaroihin).
Rakennemuutos
1980-luvulla japanilaiskitaroiden vyöry johti alan kannattamattomuuteen. Kitaratehtaat katosivat Euroopasta lähes kokonaan, poikkeuksena Landola. Väkeä kuitenkin vähennettiin, tuotantomäärät alenivat ja yhtiö siirtyi vuonna 1983 Nils Höglundin omistukseen. Koulusoitinpuolen myynti kuitenkin veti, ja kitara soitinvalintana pysyi kansan suosiossa. Tuohon aikaan tuotannosta 60 % meni Suomeen. Landolan tuotannossa näkyi myös 1980-luvun kantelebuumi: 5-kielisiä kanteleita tehtiin noin 500. Osaltaan tähän vaikutti Osuuspankin vuoden 1985 "Kantele kouluun" -projekti.
1980-luvun lopulla kehitystyöhön tuli mukaan Ikaalisten soitinrakennuskoulu. 1980–1990-lukujen taitteessa laatu parani laajamittaisen tuotekehittelyn tuloksena ja mallistoa modernisoitiin. Mukaan tulivat aktiivimikrofonit, modernimmat muodot, kokopuukannet ja luusatulat. Ajatuksena oli luoda aivan omanlaisia kitaroita amerikkalaismerkkien kopioinnin sijaan. Yksi merkittävä uutuus oli runkojen puuaineksen ThermoTonewood-lämpökäsittely, joka avaa diskanttia sekä estää puun myöhempää "elämistä". Myös lakkamateriaalit uusittiin kevyemmiksi.
1980-luvun lopulla Landolalla oli yhdysvaltalaisen IMC:n kanssa kunnianhimoinen Aspen/Landola -malliprojekti, joka kuitenkin tyrehtyi pian. Projektin kitaramallinimeksi tuli Luthier, joka jäi Landolan käyttöön yhteistyön päätyttyä. 1990-luvun alussa Landola pyrki valmistamaan akustisia kitaroita massatuotantona Peavey Electronic Corporationille, mutta tuotantomäärät eivät riittäneet. Myös dollarin kurssi vaikutti vientiin. Yhteistyö kuihtui ja Landola meni konkurssiin vuonna 1995.
Audiosal
Erkki Noromiehen Audiosal Oy osti Landolan vuonna 1995, ja hänen poikansa Jan Noromies (Aksbej Ab Oy) jatkoi johtotehtävissä vuonna 2007. Aksbej Ab Oy lopetti toimintansa vuonna 2010.
Landola-kitaroiden valmistus jatkuu work shop -tyyppisenä Pietarsaaressa. Tilat varastoineen ovat noin 300 neliötä. Tuotantomäärä oli vuonna 2013 noin 200 kappaletta. Tuotanto on täysin käsityötä.
Ulkomaisista muusikoista Landola-kitaroita on käyttänyt ainakin ruotsalaisen Roxette-yhtyeen Per Gessle.
Landola-kitaroiden ajoittaminen sarjanumeron perusteella
Yksittäisten Landola-kitaroiden valmistusvuosi voidaan useimmiten päätellä kitaran valmistussarjanumeron avulla. Sarjanumerot puuttuvat vuosilta 1942–1945 ja 1953–1972. Kitarat ovat siis ajoitettavissa vuosilta 1946–1952 ja vuodesta 1973 eteenpäin.
Sami
Sami on suomalainen miehen etunimi. Samin nimipäivä on 20. elokuuta, jolloin on myös Samun, Samuelin ja Samulin nimipäivä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 29 520 miehelle ja noin 40 naiselle. Eniten Sameja on syntynyt vuonna 1975 (1 739).
Kimberly Stewart
Kimberly Anne Stewart (s. 21. elokuuta 1979, Holmby Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen valokuvamalli, seurapiirijulkkis ja näyttelijätär. Kimberly Stewart on brittiläisen rocklaulaja Rod Stewartin ja Alana Stewartin tytär.
Ura mallina
Stewart kävi mallikoulua ennen kuin sai sopimuksen Tommy Hilfigeriltä. Ennen mallinuraa hän itse suunnitteli kenkiä. Tällä hetkellä Kimberly ja malli Megan Maitland ovat australialaisen Antz Pantz -alusvaatemerkin kasvoja. Kimberly Stewartilla on myös oma Pinky Star Fish -vaatemallisto.
Ura televisiossa
Kimberly Stewartilla on ollut oma Win Your Life Back -sarja MTV:llä. Hän on myös esiintynyt ohjelmissa MTV Cribs ja Celebrities Uncensored.
Musiikkiura
Kimberly Stewart on sanonut haluavansa seurata isänsä jalanjälkiä musiikkimaailmaan. Kimberly osaa soittaa viulua ja pianoa, ja hän on erään tuottajan kanssa kokeillut levyttämistä studiossa. Lisäksi Stewart käy laulutunneilla. Kimberly toivoi saavansa debyyttialbuminsa valmiiksi vuonna 2007.
La Bayamesa
La Bayamesa on ollut Kuuban kansallishymni vuodesta 1959. Kuubalaiset ovat eri mieltä, sillä se tuli maanhymniksi jo Kuuba-Espanjan sodan aikana. Aluksi se oli pitempi. Osa, joka jäi pois, kertoi taistelusta joka oli jo päättynyt. "Mehän olemme aina taistelemassa", sanoi joku. Sanojen kirjoittaja ja sanoittaja oli Perucho "Pedro" Figueredo, runoilija Bayamo-kaupungista. Musiikki hymnille oli jo olemassa, mutta kansa pyysi häneltä sanoja musiikille. Hän kirjoitti ne heti, ollessaan ratsun päällä. Espanjalaiset sotilaat teloittivat Figueredon vuonna 1870, jolloin hänen kerrotaan lausuneen viimeisiksi sanoikseen "Morir por la Patria es vivir" (.
Espanjankieliset sanat:
Number Ones (ABBA:n albumi)
Number Ones on ruotsalaisen popyhtye ABBA:n marraskuussa 2006 julkaistu kokoelma-albumi. Nimensä mukaisesti se sisältää yhtyeen eri maissa listaykkösiksi nousseita kappaleita.
Tunisian presidentinvaali 2014
Tunisian presidentinvaali järjestettiin Tunisiassa 23. marraskuuta 2014, kuukausi parlamenttivaalien jälkeen. Koska kukaan ehdokas ei saanut tarvittavaa äänienemmistöä, vaalien toinen kierros järjestettiin 21. joulukuuta 2014 kahden eniten ääniä saaneiden Beji Caid Essebsin ja istuvan presidentin Moncef Marzoukin välillä. Tällöin Beji Caid Essebsi valittiin Tunisian presidentiksi 55,68 prosentilla äänistä.
Tannenbergin taistelu
Tannenbergin taistelu viittaa kahteen taisteluun:
Maailmanpolitiikan arkipäivää
Maailmanpolitiikan arkipäivää on Yleisradion radiokanavilla vuoden 1964 alusta saakka lähetetty kansainvälistä politiikkaa käsittelevä asiaohjelma. Ohjelman perusti radion uutistoimituksen toimituspäällikkönä tuolloin toiminut Erkki Hatakka, ja ohjelmien tekijöinä ovat vuosikymmenten mittaan olleet kymmenet Ylen ulkomaanasioihin erikoistuneet toimittajat ja kirjeenvaihtajat.
Vajaan puolen tunnin mittaisissa jaksoissa käsitellään yleensä vain yhtä tai kahta aihetta. Laajemmat aiheet, kuten Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton suhteet 1980-luvulla, ovat saaneet useita peräkkäisiä jaksoja. Alkuvuosina Maailmanpolitiikan arkipäivää -ohjelman keskeistä sisältöä olivat valtiovierailut. Ohjelman toimittajat saattoivat olla mukana tasavallan presidentin ulkomaanmatkoilla ja raportoivat myös muiden valtioiden johtajien vierailuista Suomessa.
Ohjelmaa lähetettiin alun perin keskiviikkoiltaisin ja uusintana torstain aamupäivässä, aluksi radion yleisohjelmassa, sitten rinnakkaisohjelmassa. Kanavauudistusten myötä ohjelmaa on sittemmin kuultu Radio Suomessa, Yle Radio Peilissä ja sen jatkajassa Yle Puheessa. Nykyisin ohjelmaa lähettää Yle Radio 1, ja ohjelmajaksot ovat kuunneltavissa myös Yle Areenassa.
2020-luvun alun ohjelmatiedoissa Maailmanpolitiikan arkipäivää kuvataan näin: ”Se kertoo ihmisistä ja elämästä uutisvirran takana ja vie kuuntelijan matkalle toisenlaiseen todellisuuteen.”
Konfederaation vapaus ja itsenäisyys
Konfederaation vapaus ja itsenäisyys (puol. Konfederacja Wolność i Niepodległość), joka lyhennetään usein vain konfederaatioksi (puola: Konfederacja), on oikeistolainen ja äärioikeistolainen puolue Puolassa. Puolueella on 11 edustajaa Sejmissä. Puolueen yksi puheenjohtajista on Janusz Korwin-Mikke.
Tapparan SM-sarjakausi 1958–1959
Tappara pelasi kaudella 1958-1959 jääkiekon SM-sarjassa eli Mestaruussarjassa. Lisäksi Tappara osallistui myös kovatasoiseen Hämeen piirisarjaan. Seura voitti vuonna 1955 tapahtuneen nimenvaihdoksen jälkeen ensimmäisen Suomen mestaruuden.
Tulleet
Heikki Pussinen, H, A-jun.
Lähteneet
Teuvo Takala, H, Mäntän Urheilijat
Maalivahtitilastot
O=Ottelut, PO=Pelatut ottelut, MIN=Pelatut minuutit, V/T/H=Voitot/Tasapelit/Häviöt, TO=Torjunnat, PM=Päästetyt maalit, NP=Nollapelit, T-%=Torjunta-%
Pelatut minuutit epäviralliset. Torjuntoja ei myöskään vielä tilastoitu.
Hämeen piirisarja
Tappara osallistui Hämeen alueen muiden SM-sarjaseurojen tavoin ykkösjoukkueellaan myös SVUL:n Hämeen piirin 1.lk:n piirisarjaan. Tätä sarjaa luonnehdittiinkin 1950-luvulla Suomen kovimmaksi jääkiekkosarjaksi. Tappara voitti sarjan häviämättä peliäkään.
Sarjataulukko:
Tapparan ottelut piirisarjassa:
Piirisarjan muut ottelut:
04.11.58 Epilän Esa - HPK 5 - 4 05.11.58 Ilves - TK-V 7 - 0 15.11.58 TK-V - Epilän Esa 10 - 0 24.11.58 Ilves - Epilän Esa ? - ? 25.11.58 TK-V - HPK 2 - 4 27.11.58 Ilves - HPK ? - ?
Harjoitusottelut
Kausi avattiin Koulukadulla pelatulla pikasarjalla lokakuun lopulla. Tämän lisäksi pelattiin viisi täysimittaista harjoitusottelua. Tampereella kävi myös ulkomaisia vieraita, kun ruotsalainen IFK Luleå ja puolalainen Lodzki Klub Sportawy ottivat mittaa kirvesrinnoista.
Pikasarja
Kauden avajaisturnaus Koulukadulla johon osallistuivat Ilves, TK-V, TP-V ja Tappara. Ottelut pelattiin 2*15 min pikapeleinä. Tappara voitti finaalissa Ilveksen.
Pikasarjan muut ottelut: 26.10.58 Ilves - TK-V 2-1 ja. (1-0, 0-1, 1-0)
Muut ottelut
Muut huomiot
Juniorit
Tapparan A-juniorit voittivat kaudella 1958-1959 Suomen mestaruuden.
Tulokset
Kokoonpano
Dansk Melodi Grand Prix 2023
Dansk Melodi Grand Prix 2023 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 2023. Kilpailu pidettiin avoimena kilpailuna. Lähetetyistä ehdotuksista valittiin kahdeksan finalistia, jotka julkaistiin 19. tammikuuta.
Oulun lentokonekaappaus
Finnairin lento 405 kaapattiin 30. syyskuuta vuonna 1978, kun Finnairin Sud Aviation Caravelle -lentokone oli kotimaan lennolla Oulusta Helsinkiin. Koneessa oli viisi miehistön jäsentä ja 43 muuta matkustajaa. Kukaan ei kuollut tai loukkaantunut kaappauksen aikana.
Taustaa
Kaappaaja Aarno Lamminparras, (s. 1941 Kemijärvi) oli tekohetkellä 36-vuotias entinen urakoitsija. Hän oli vuonna 1976 konkurssiin menneen, Oulun Vienti -nimisen vientiyhtiön toimitusjohtaja. Lamminparras oli tammikuussa 1978 saanut syytteet konkurssirikoksista ja niiden vuoksi hän oli ollut keväällä kolme päivää pidätettynä. Henkilökohtaisten vastoinkäymisten vuoksi hän oli kevään ja kesän 1978 aikana alkanut myös käyttää yhä enemmän alkoholia ja hänen avioliittonsa oli alkanut rakoilla. Lamminpartaan liiketoimiin liittyneitä epäselvyyksiä koskenut rikostutkinta oli syksyllä 1978 yhä käynnissä.
Lentokonekaappauksista oli tullut Suomessa vakavasti otettava uhka, kun neuvostoliittolainen kotimaan lennolla ollut Aeroflotin matkustajakone kaapattiin Suomeen heinäkuussa 1977. Kaappaajien, kahden venäläisnuorukaisen, oli tarkoitus päästä Ruotsiin, mutta polttoaineen vähyyteen vedoten miehistö ohjasi koneen laskeutumaan Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Tilanne laukesi, kun toinen kaappaajista nukahti vartiovuorollaan ja koneessa vielä olleet panttivangit pääsivät pakenemaan.
Siihen mennessä vakavin Finnairin konetta kohdannut kaappausyritys oli koettu elokuussa 1971 lennolla Helsingistä Kööpenhaminaan. Mielisairaalasta karannut 30-vuotias nainen yritti pistoolilla uhaten kaapata DC-9-koneen, mutta lentoemäntä onnistui saamaan häneltä aseen pois.
Kaappauksen tapahtumat
Aarno Lamminparras nousi lauantai-iltapäivällä 30. syyskuuta Finnairin lentotoimiston edustalla Oulun keskustassa Pohjolan Liikenteen linja-autoon, joka lähti Oulun lentoasemalle kello 14.25. Lamminpartaan levoton käytös herätti muiden matkustajien huomiota jo matkalla lentoasemalle. Linja-autoon tuli tekninen vika kesken matkan hieman ennen saapumista lentoasemalle, ja matkustajat jouduttiin kuljettamaan perille takseilla. Tämän vuoksi lentokoneen lähtö viivästyi. Lamminpartaalla oli mukanaan salkku, jossa olivat kookas leuku, köysi ja nahkahihna lentäjien sitomista varten. Lisäksi hänellä oli ladattu ja varmistettu pistooli takin taskussa. Finnairin lento AY-405 Oulusta Helsinkiin lähti kello 15.10, kymmenen minuuttia aikataulustaan myöhässä. Koneen miehistöön kuuluivat kapteeni Tauno Rajakangas, perämies Lasse Peltonen sekä lentoemännät Merja Ervasti, Helena Suvioja ja Irmeli Ylinen.
Finnairin kalustoon oli kuulunut kaikkiaan 14 Sud Aviation Caravelle -konetta, joista oli syksyllä 1978 Finnairin väreissä vielä kahdeksan. Kaapatuksi joutunut kone oli otettu käyttöön vuonna 1964.
Matkustajien joukossa olivat esiintymismatkalta Pohjois-Suomesta palaamassa olleet säveltäjä Aarno Raninen ja laulaja Monica Aspelund. Kaksikolla oli ollut keikkoja Oulussa, Rovaniemellä ja Kemissä, ja heidän kiertueensa oli päättynyt Kemin Merihotelliin edellisenä iltana. Alun perin Ranisen ja Aspelundin oli ollut tarkoitus lentää Kemistä Helsinkiin lauantaiaamuna, mutta kone oli ollut täynnä. Siksi he olivat joutuneet tulemaan junalla Ouluun, josta matkan oli määrä jatkua kohti Helsinkiä.
Kaappausdraaman alku
Matkan aikana alkoholia nauttinut Lamminparras kutsui noin puolen tunnin lennon jälkeen lentoemäntä Merja Ervastin luokseen, esitti sotilaspassinsa ja pyysi lupaa päästä ohjaamoon. Kapteeni Tauno Rajakangas suostui pyyntöön. Kun kone lähestyi Helsinki-Vantaan lentoasemaa, Lamminparras pakotti koneen hallintaansa käsiaseella uhaten ja lukitsi ohjaamon oven. Kaappaaja määräsi kapteenin ja perämies Lasse Peltosen kehottamaan matkustajia valmistautumaan pakkolaskuun. Lamminparras ei näyttäytynyt muille matkustajille kertaakaan lentokoneen ohjaamoon menonsa jälkeen.
Helsinki-Vantaan lentoaseman lennonjohdon saatua tiedon kaappauksesta kello 15.50 lentoasemalle saapuivat liikenneministeri Veikko Saarto ja Finnairin pääjohtaja Gunnar Korhonen. Myös poliisiylijohtaja Erkki J. Korhonen seurasi tilanteen kehittymistä, ja lentoasemalle hälytetty poliisin Karhu-ryhmä oli suoraan hänen alaisuudessaan. Pääministeri Kalevi Sorsa oli tapahtumahetkellä vierailulla Göteborgissa Ruotsissa, mutta liikenneministeri Veikko Saarto piti hänet puhelimitse tilanteen tasalla.
Lamminparras päästi koneen laskeutumaan Vantaalle vasta hiukan ennen kuin polttoaine loppui, ja 35 matkustajaa sekä kaksi lentoemäntää vapautettiin. Vapautetut matkustajat ohjattiin lentoaseman VIP-tiloihin, jossa heitä oli vastassa sankka toimittajajoukko. Vasta tässä vaiheessa useimmille heistä selvisi, että lentokone, jolla he olivat juuri matkustaneet, oli kaapattu. Seuraavaksi koneeseen nousi puolueeton juristi, Vantaan kaupungin lakimies, varatuomari Juhani Vatanen, joka oli valtuutettu Suomen valtion puolesta neuvottelemaan kaappaajan kanssa. Välittömästi tämän jälkeen kaappaaja käski koneen lentää takaisin Ouluun. Koneeseen jäi panttivangeiksi kahdeksan naismatkustajaa, mukaan lukien laulaja Monica Aspelund, jota Lamminparras ei kuitenkaan ollut tunnistanut matkustajien joukosta. Aspelundin kohtalo vei tapahtumia seuranneiden tiedotusvälineiden päähuomion, ja myös koneesta ulos päässyt, välittömästi toimittajien piirittämäksi joutunut säveltäjä Aarno Raninen sai kerrata tapahtumien kulkua alkaen linja-automatkasta Oulun lentoasemalle.
Lunnasvaatimukset
Lentomatkalla Helsinki-Vantaalta Ouluun Lamminparras esitti lunnasvaatimuksensa. Hän vaati Finnairilta kaikkiaan 675 000 markkaa (vuoden 2021 rahassa runsaat 421 150 euroa), josta 500 000 markkaa oli luovutettava hänen perheelleen, 100 000 markkaa Kaunialan sotavammasairaalalle ja 75 000 markkaa SOS-Lapsikylälle. Rahat oli pakattava kolmeen eri laukkuun, joista kaapparin perheelle määrätyt rahat oli toimitettava välittömästi Ouluun. Huolimatta siitä, että oli lauantai ja pankit olivat kiinni, rahat saatiin nopeasti kokoon. Lamminpartaan perheelleen vaatimat lunnasrahat lennätettiin Helsingistä Ouluun ylimääräisellä DC-9-koneella, joka laskeutui Oulun lentoasemalle hieman kello 22 jälkeen. Mukana seurasi liikenneministeri Veikko Saarron allekirjoittama sitoumus, jonka mukaan Suomen valtio ei vaatisi rahoja takaisin. Kaarreltuaan päämäärättömästi pari tuntia Oulun lentoaseman yllä myös Caravelle laskeutui kentälle kello 22.27.
Jätettyään rahat vaimolleen kaappaaja pakotti koneen takaisin Vantaalle. Kone nousi Oulun lentoasemalta ilmaan kello 23.42 ja laskeutui Helsinki-Vantaalle kello 0.33. Lamminparras halusi itse olla paikalla varmistamassa, että Kaunialan sairaala ja SOS-Lapsikylä saisivat niille määrätyt rahat. SOS-Lapsikylän toiminnanjohtaja ja Kaunialan sairaalan talouspäällikkö hälytettiin lentoasemalle kesken yöuniensa. Oulusta käsin kaappaaja oli kello 23.11 viestittänyt, että hän halusi tavata Helsinki-Vantaalla myös Helsingin Sanomien toimituspäällikön Seppo Kievarin ja toimittaja Martti Heikkisen. Lamminparras vaati HS:lta 150 000 markkaa siitä, että se saisi julkaista yksinoikeudella hänen tarinansa. Kievari toimitti rahasumman lentokoneeseen.
Yksi naismatkustajista, helsinkiläinen kirjastovirkailija, oli saanut Oulun ja Vantaan välisen lentomatkan aikana sairauskohtauksen, minkä vuoksi lentoemäntä oli joutunut antamaan hänelle lisähappea. Koneen ollessa vielä Helsinki-Vantaan lentoasemalla kello 2.15 kaappaaja antoi panttivangeille ja Vataselle luvan poistua koneesta, mutta edellytti, että tämä tapahtuisi nopeasti. Koneeseen jäivät edelleen Lamminparras, kapteeni Tauno Rajakangas, perämies Lasse Peltonen ja lentoemäntä Irmeli Ylinen.
Ruotsissa olleeseen pääministeri Kalevi Sorsaan oli oltu jatkuvassa puhelinyhteydessä koko kaappausdraaman ajan, ja häntä kuultiin ennen jokaista ratkaisevaa liikettä. Sorsa antoi luvan aseen käyttöön kaappaajaa vastaan, mikäli tilanne sitä edellyttäisi. Sorsa oli päässyt nukkumaan noin kello 2.00, mutta hänet jouduttiin herättämään pian uudelleen asian saatua uuden käänteen.
Kello 2.20 Caravelle nousi jälleen ilmaan suuntanaan tällä kertaa Amsterdam, jonne kone saapui 1. lokakuuta kello 4.45 aamulla. Kun Suomessa kaapattu lentokone siirtyi maan rajojen ulkopuolelle, kyseessä ei enää ollut Suomen sisäinen asia. Tankkauksen jälkeen kaappari määräsi koneen taas ilmaan kello 5.15 suuntanaan Tukholma. Lamminparras muutti kuitenkin suunnitelmiaan ja kone laskeutuikin kello 7.37 Vantaalle, jossa kaappaajalle luovutettiin jälleen 100 000 markkaa. Sitä ennen hän oli luvannut poliisiradion kautta antautuvansa seuraavana päivänä, mikäli saisi viettää vuorokauden perheensä kanssa kotonaan Oulussa.
Kone nousi Helsinki-Vantaalta hiukan yli kello 8.00 suuntanaan Oulu. Kaappaaja vaati Oulun lentokentälle auton ja kuljettajan.
Kaappauksen päättyminen ja pidätys
Kun kone laskeutui Oulun lentoasemalle sunnuntaina aamupäivällä kello 8.49, Aarno Lamminparras, Tauno Rajakangas, Lasse Peltonen ja Irmeli Ylinen olivat olleet koneessa yhteensä miltei 19 tuntia ilman miehistölle kuuluvia lepotaukoja ja koneen vaatimia tarkastuksia. Kone oli ollut ilmassa yhteensä 12 tuntia ja 20 minuuttia, eikä sen moottoreita ollut sammutettu kertaakaan edes polttoainetäydennysten ajaksi. Hieman ennen poistumistaan koneesta Lamminparras aikoi ampua itsensä, mutta miehistö sai hänen aikeensa estetyksi.
Kaappaaja matkusti kentältä suoraan kotiinsa, Nokelantiellä Karjasillan kaupunginosassa sijainneeseen rivitaloasuntoon. Hän oli suostunut antautumaan seuraavana päivänä, mutta poliisi pidätti Lamminpartaan hänen asuntoonsa tekemällään rynnäköllä jo samana päivänä kello 16.45, koska ei halunnut jäädä odottamaan mahdollisia uusia vaatimuksia. Lamminparras siirrettiin sunnuntai-illan aikana Oulusta keskusrikospoliisin säilöön Helsingin Ratakadulle odottamaan oikeuskäsittelyä.
Oikeudenkäynti ja tuomio
Mielentilatutkimuksen mukaan Lamminparras oli tekohetkellä alentuneesti syyntakeinen.
9. huhtikuuta 1979 Vantaan kihlakunnanoikeus tuomitsi Lamminpartaan seitsemäksi vuodeksi ja yhdeksi kuukaudeksi vankeuteen täyttä ymmärrystä vailla tehdystä kaappauksesta. Hän joutui maksamaan korvauksia lentokoneen matkustajille, Finnairille, Ilmailuhallitukselle ja Helsingin yliopistolliselle keskussairaalalle. Korkein oikeus vahvisti Lamminpartaan tuomion 8. joulukuuta 1980.
Oulun lentokonekaappaus vaikutti osaltaan siihen, että Suomen rikoslain 25. lukuun, vapaudenriistoa koskevan 9. pykälän rinnalle lisättiin vuonna 1982 uusi pykälä 9a, joka sisälsi rangaistusseuraamukset panttivangin ottamisesta.
Lamminparras vapautui vankilasta huhtikuussa 1982 istuttuaan tuomiostaan puolet ja asettui asumaan aluksi Vantaalle. Pääkaupunkiseudulta hän muutti pian Saloon ja sieltä Ruotsiin. Ruotsista poliisi haki hänet syksyllä 1983 Suomeen kärsimään hänelle konkurssirikoksista langetettua vankeusrangaistusta, josta hän istui 103 vuorokautta. Vapauduttuaan Lamminparras palasi Ruotsiin, jossa hän on työskennellyt sittemmin mm. linja-autonkuljettajana ja siivousalan yrittäjänä. Myöhemmin Lamminparras on kertonut Oulu-lehdelle antamassaan haastattelussa, että kaappauksen ja siitä seuranneen tuomion vuoksi hänen välinsä moniin hänen siihenastisiin ystäviinsä katkesivat.
Lamminparras vaihtoi vapautumisen jälkeen nimensä ja on vuodesta 1984 lähtien asunut vakituisesti Ruotsissa. Keväällä 1984 hän antoi haastattelun Alibi-lehdelle. Seuraavan kerran Aarno Lamminpartaan nimi oli esillä julkisuudessa 24 vuotta myöhemmin syksyllä 2008, kun Vantaan Martinlaaksossa sijainneesta kerrostaloasunnosta oli löydetty yli vuoden kuolleena ollut mies, joka oli Lamminpartaan serkku.
Lentokone
Kaapattu lentokone, rekisteritunnukseltaan OH-LSB oli otettu käyttöön vuonna 1964. Se myytiin Finnairilta vuonna 1980 Europe Air Servicelle, jolta se päätyi myöhemmin edelleen kolumbialaiselle lentoyhtiölle. Kone vaurioitui pahoin maaliskuussa 1993 laskeutuessaan Ranskan Guayanassa sijainneelle lentokentälle ja se poistettiin rekisteristä heti turman jälkeen. Koneen hylky oli olemassa vielä vuonna 2000, mutta sen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. Todennäköisesti kone on kuitenkin romutettu.
Populaarikulttuurissa
Vuonna 2010 ilmestyi Lauri Puintilan kaappaustapauksesta kirjoittama kirja Kaappari Lamminparras. Tuotantoyhtiö Solar Films osti kirjan elokuvaoikeudet ja pääosaa näyttelemään kiinnitettiin Kari Hietalahti. Elokuvan kuvaukset päättyivät huhtikuussa 2012 ja Kaappari sai ensi-iltansa 18. tammikuuta 2013.
Livet I Bordell
Livet I Bordell on Sleepy Sleepersin toinen studioalbumi. Albumin äänitykset tehtiin Tukholman Marcus Music -studiolla ja se julkaistiin 1976. Levy-yhtiö oli EMI. Remasteroituna CD:nä albumi ilmestyi vuonna 2001. Kyseisen CD-version kansilehtiin on saatesanat kirjoittanut Santtu Luoto.
Kappaleet
Singlekappaleet Traktori ja Mikä meno täällä on päällä eivät olleet mukana alkuperäisellä LP:llä. Traktori on Hectorista tehty pilkkalaulu.
Ansegisel
pienoiskuva|Ansegisel ja vaimonsa [[Begga, Peter Paul Rubensin maalaus.]] Ansegisel (612–655 tai 665) oli Metzin piispa Arnulf Metziläisen poika. Hän oli nuorempi Arnulfin kahdesta pojasta – vanhempi oli Chrodulf – ja syntyi ennen kuin hänen isänsä vihittiin piispaksi. Ansegisel oli naimisissa Austrasian major domus Pipin I:n tyttären Beggan kanssa. Ansegisel teloitettiin vuonna 655 tai 665, sillä hän oli tukenut lankonsa Grimoald I:n yritystä nostaa poikansa Kildebert Adoptivus Austrasian kuninkaaksi.
Myllykankaan rautatieasema
Myllykangas on Suomen rataverkon liikennepaikka Myllykankaan kylässä Iissä, entisessä Kuivaniemen kunnassa rataosalla. Henkilöjunat eivät pysähdy Myllykankaalla matkustajapalvelun vuoksi.
Ansegisel
Ansegiselin ja Beggan poika oli Pipin Heristalilainen, josta tuli isoisänsä Pipin I:n tavoin Austrasian major domus.
Myllykankaan rautatieasema
Myllykangas avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 1903 Kuivaniemen rautatieaseman alaisena laiturina. Vuonna 1940 se muutettiin laiturivaihteeksi. Myllykangas muutettiin miehittämättömäksi ja tavaraliikenne lopetettiin 1. kesäkuuta 1969. Henkilöliikenne lakkautettiin 3. kesäkuuta 1984. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 2. kesäkuuta 1985. Myllykankaan asemarakennus on purettu.
Myllykankaan liikennepaikka rakennettiin Oulu–Kemi-rataosan parannus- ja sähköistystöiden yhteydessä korvaamaan poistettuja Olhavan ja Kuivaniemen liikennepaikkoja. Liikennepaikka otettiin uudelleen käyttöön 1. kesäkuuta 2003. Nykyisin liikennepaikkaa kauko-ohjataan Oulusta. Liikennepaikalla on junakohtauksia varten kaksi sivuraidetta, yksi pääraiteen molemmin puolin.
Kuivaniemen junaturma tapahtui 6. heinäkuuta 2000 heti Myllykankaan pohjoispuolella sijaitsevassa vartioimattomassa tasoristeyksessä, kun pohjoiseen matkalla ollut pikajuna törmäsi sepeliä kuljettaneeseen ajoneuvoyhdistelmään. Onnettomuudessa sai surmansa yksi junan matkustaja.
Galerius
right|thumb|[[Galeriuksen kaari Thessalonikissa.]] right|thumb|Lähikuva Galeriuksen kaaren reliefeistä. right|thumb|[[Rotunda (Thessaloniki)|Galeriuksen mausoleumi eli Rotunda Thessalonikissa.]] Gaius Galerius Valerius Maximianus (noin 250 – toukokuu 311) oli Rooman keisari 305–311. Keisari Diocletianus teki Galeriuksesta apukeisarinsa, eli caesarin, vuonna 293. Diocletianuksen luomassa tetrarkiassa Roomaa hallitsi kaksi keisaria (Diocletianus ja Maximianus) ja heidän kaksi apukeisariaan (Galerius ja Constantius). Keisarit jakoivat valtakunnan niin että Diocletianus hallitsi Itä-Roomaa ja Maximianus Länsi-Roomaa. Kun Diocletianus ja Maximianus luopuivat viroistaan vuonna 305 korottivat he Galeriuksen ja Constantiuksen augustukseiksi. Galeriuksen apukeisariksi nousi samalla hänen veljenpoikansa Maximinus ja Constantiuksen caesariksi nousi Galeriuksen ystävä Severus. Galerius oli kahdesta augustuksesta selvästi vaikutusvaltaisempi. Galeriusta syytetään yleensä Diocletianuksen aikana puhjenneista vainoista kristittyjä kohtaa.
Constantiuksen kuoleman jälkeen vuonna 306 julisti armeija hänen poikansa Konstantinuksen augustukseksi Britanniassa. Myös eläkkeeltä palannut Maximianus ja hänen poikansa Maxentius julistautuivat keisareiksi Italiassa. Galerius yritti hillitä vallanhavittelijoita nimittämällä Severuksen Länsi-Rooman augustukseksi ja Konstantinuksen caesariksi. Maximianus ja Maxentius tappoivat kuitenkin Severuksen ja vuonna 307 Galerius hyökkäsi Italiaan, mutta epäonnistui lyömään vastustajansa. Galerius nimitti nyt Liciniuksen Länsi-Rooman augustukseksi.
Caesarina
Galerius syntyi Traakiassa ja kunnostautui Aurelianuksen ja Probuksen armeijoissa. Kun keisari Diocletianus perusti tetrarkian vuonna 293, Galeriuksesta tuli caesar, eli nuorempi keisari Constantius I Chloruksen kanssa. Galerius meni naimisiin Diocletianuksen tyttären Valerian kanssa.
Caesariksi nimityksen jälkeen Galerius sai hallittavakseen Persian vastaisen rajan ja Egyptin. Aluksi hän kukisti Egyptissä puhjenneen kapinan ja kukisti Etelä-Egyptin tunkeutuneita hyökkääjiä. Persian uusi kuningas Narseh valmisteli myös sotaa ja vuoden 296 lopulla hän hyökkäsi Armeniaan. Galerius hyökkäsi persialaisia vastaan Armeniassa, mutta Narsehin joukot kukistivat kuitenkin hänet ja hän joutui pakenemaan. Diocletianus saapui Balkanilta auttamaan Galeriusta lisäjoukkojen kanssa. Samoihin aikoihin puhkesi Egyptissä entistä vakavampi kapina, kun eräs Aurelius Achilleus julistautui keisariksi. Diocletianus jätti Galeriuksen huolehtimaan persialaisista ja matkusti itse Egyptiin. Galerius haki Balkanilta lisäjoukkoja joiden avulla hän murskasi Narsehin joukot ja sai vangittua kuninkaan perheen. Narseh pääsi itse pakenemaan. Galerius jatkoi voittoaan hyökkäämällä Mesopotamiaan.
Samalla Diocletianus sai pian kapinan Egyptissä kukistettua. Galeriuksen voittojen jälkeen persialaiset olivat valmiita rauhantekoon vuonna 299. Uuden rauhansopimuksen mukaan Armeniasta ja Iberiasta tuli Rooman klienttejä. Samalla Persia luovutti Roomalle ja Armenialle alueita. Persialta saadut alueet, vaikkakin vaivaiset, olivat valtakunnan ainoat valloitukset vuosisataan. Rooman itäraja oli tämän jälkeen rauhallinen monen vuoden ajan. Samaan aikaan Persian sodan aikana Constantius oli kukistanut Britanniassa puhjenneen kapinan ja Maximianus oli murskannut erään kapinan Afrikassa. Diocletianus lähetti tämän jälkeen Galeriuksen Balkanille ja otti Anatolia, Syyrian ja Egyptin omaan johtoonsa. Galerius sai hallittavakseen Pannonian, Moesian ja Traakian diokeesit.
Augustuksena
Toukokuussa 305 Diocletianus luopui vallasta ja Galeriuksesta tuli valtakunnan itäosan augustus. Caesarikseen hän valitsi Maximinus Daian ja lännessä hänen tahdostaan caesariksi nousi Flavius Valerius Severus.
Kun augustus Constantius kuoli vuonna 306 armeija huusi hänen poikansa Konstantinuksen keisariksi. Galerius hyväksyi Konstantinuksen caesariksi ja Severuksen augustukseksi. Maximianus ja hänen poikansa Maxentius julistautuivat augustuksiksi Roomassa vuonna 307 ja löivät Severuksen. Galeriuksen yritettyä vallata Italian pidettiin keisareitten välillä kokous Carnuntumissa. Galerius teki ystävästään Liciniukseta lännen augustuksen.
Galerius sairasti viimeiset vuotensa jotain sairautta, ilmeisesti syöpää. Hän kuoli vuonna 311.
Yared Shegumo
Yared Shegumo (s. 10. tammikuuta 1983 Addis Abeba, Etiopia) on etiopialaissyntyinen puolalainen juoksija, joka kilpailee keskimatkojen juoksussa ja kestävyysjuoksussa. Hän voitti hopeaa maratonilla vuoden 2014 EM-kisoista Zürichistä. Hän voitti Varsovan maratonin 2013 ja Łódźin maratonin 2014. Shegumo sai vuonna 2003 Puolan kansalaisuuden. Hän on 177 senttimetriä pitkä, painaa 61 kilogrammaa ja edustaa LKS Lubusz Słubicea.
Margaret Osborne duPont
DuPont voitti yhteensä 37 Grand Slam -mestaruutta kaksinpelissä, nelinpelissä ja sekanelinpelissä, minkä ansiosta hän sijoittuu niiden määrässä kaikkien aikojen listalla neljänneksi, vaikka hän ei koskaan osallistunutkaan Australian mestaruuskilpailuihin. Hänen Grand Slam -voitoistaan 25 tuli Yhdysvaltain mestaruuskilpailuista.
Vuosina 1938–1958 DuPont sijoitettiin yhdysvaltalaisista naispelaajista kymmenen parhaan joukkoon neljätoista kertaa ja ykköseksi 1948–1950.
Niissä kymmenessä Wightman Cup -kisassa, joihin DuPont osallistui, hän voitti kaikki pelaamansa kymmenen kaksinpeliä ja yhdeksän nelinpeliä. Hän oli Yhdysvaltain joukkueen kapteenina yhdeksän kertaa, ja niistä oli tuloksena kahdeksan Wightman Cupin voittoa. Hän avioitui William duPontin kanssa 1947 ja lopetti myöhemmin uransa väliaikaisesti synnyttääkseen poikansa. Hän voitti kuitenkin Grand Slam -turnauksia vielä synnytyksen jälkeenkin ja on yksi harvoista tähän saavutukseen yltäneistä naisista.
DuPont valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi 1967.
Get Stoned, Stay Stoned
Get Stoned, Stay Stoned on suomalaisen thrash metal -yhtye Stonen vuonna 2007 julkaistu DVD. Se sisältää paljon livemateriaalia ja myös yhtyeen kaikki musiikkivideot ja lisäksi haastatteluja.
Patsy Ruth Miller
thumb|Patsy Ruth Miller Patsy Ruth Miller (17. tammikuuta 1904 – 16. heinäkuuta 1995) oli St. Louisista, Missourista kotoisin ollut yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Ura
Miller debytoi pienessä roolissa vuonna 1921 valmistuneessa elokuvassa Kamelianainen sen jälkeen, kun hän oli tutustunut juhlissa kuuluisaan Hollywoodin mykkäelokuvien näyttelijättäreen Alla Nazimovaan. Pääosaa samassa elokuvassa esitti Rudolph Valentino. Siitä lähtien hänen maineensa Hollywoodissa alkoi hitaasti kasvaa, varsinkin sen jälkeen kun hänet oli valittu WAMPAS Baby Stariksi vuonna 1922.
Myöhemmin Miller päätyi esiintymään pääosin keveissä romanttisissa komedioissa, vastanäyttelijöinään sellaisia nimiä kuin Clive Brook ja Edward Everett Horton. Hänen 1920-loppupuolen elokuviinsa lukeutuvat muiden muassa Broken Hearts of Hollywood (1926), A Hero for a Night (1927), Hot Heels (1928) ja The Aviator (1929).