cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roger Greenaway
Greenaway kirjoitti Cookin ja muiden lauluntekijöiden kanssa kappaleita muun muassa Gene Pitneylle, Engelbert Humperdinckille ja Andy Williamsille. Hän teki myös mainoslauluja televisioon. Suosituimmaksi hänen tekemistään mainoskappaleista – ja samalla Cookin ja Greenawayn uran menestyneimmäksi sävellykseksi – nousi Coca-Colan mainosmusiikiksi kirjoitettu ”I’d Like to Teach the World to Sing (In Perfect Harmony)” vuonna 1971. Kappaleen ovat nauhoittaneet Hillside Singers ja New Seekers ja sitä on myyty yhteensä yli 10 miljoonaa kappaletta. Greenaway teki mainoslauluja myös muun muassa Jacob’s Club -keksimerkille, ASDA-tavarataloketjulle ja British Gasille.
1970-luvulla Greenaway ja Cook kirjoittivat musiikkia muun muassa The Holliesille (”Long Cool Woman (in a Black Dress)”, 1971), The Driftersille ja David Dundasille. Greenaway työskenteli myös musiikkituottajana.
Roger Cook muutti Yhdysvaltoihin 1970-luvun puolivälissä. Yhteistyön päättymisen jälkeen Greenaway on säveltänyt Tom Jonesille kappaleen ”Say You’ll Stay Until Tomorrow” ja Crystal Gaylelle ”It’s Like We Never Said Goodbye”. 1980-luvulta eteenpäin hän ei enää ole säveltänyt aktiivisesti. Hän on toiminut Britannian Performing Right Societyn johtokunnan puhemiehenä ja yhdysvaltalaisen ASCAPin varatoimitusjohtajana.
Greenawayn tuotannosta on suomennettu useita kappaleita. Hänen sävellyksensä ”Every Little Move She Makes” tunnetaan suomeksi nimellä ”Elämältä kaiken sain” (suom. san. Vexi Salmi).
Alenia Aeronautica
Vuonna 2012 yhtiö yhdistyi Aermacchin kanssa Alenia Aermacchi -yhtiöksi.
Tuotteet
thumb|Italian ilmavoimien Alenia G222RM Omat tuotteet:
Yhteistuotanto:
Yhteinen tuotekehitys
Dietyylioksalaatti
Ominaisuudet ja valmistus
Dietyylioksalaatti on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Se liukenee vain vähäisissä määrin veteen ja hydrolysoituu hitaasti etanoliksi ja oksaalihapoksi. Paremmin yhdiste liukenee etanoliin, asetoniin ja muihin orgaanisiin liuottimiin.
Dietyylioksalaattia valmistetaan vedettömästä oksaalihaposta ja etanolista.
Käyttö
Dietyylioksalaattia käytetään valmistettaessa muita yhdisteitä, kuten lääkkeitä ja hajusteita. Se reagoi happamia α-vetyjä sisältävien esterien kanssa Claisen-kondensaatiolla, esimerkiksi dietyylioksalaatin ja etyyliasetaatin välisessä reaktiossa muodostuu dietyylioksaloasetaattia. Dietyylioksalaattia voidaan käyttää myös liuottimena ja se liuottaa nitroselluloosaa, selluloosaestereitä ja -eettereitä sekä eräitä hartseja.
Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri
Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri (virallisesti valtiovarainkansleri) on Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriön  johtaja, vastuullaan talouspolitiikka. Valtiovarainministerin virkaa usein sanotaan Britannian toiseksi vaikutusvaltaisimmaksi viraksi, heti pääministerin jälkeen.
Valtiovarainministerin toinen titteli on "Second Lord of the Treasury". Virallisesti pääministeri eli "First Lord of the Treasury" on valtiovarainministeriön pää, mutta käytännössä valtiovarainministeri johtaa ministeriötä. Valtiovarainministerin virka on kolmanneksi vanhin Englannin ja Britannian historiassa ja se on vanhempi kuin esimerkiksi pääministerin virka.
Nykyinen valtiovarainministeri on konservatiivipuolueen edustaja Jeremy Hunt.
Ernest Thompson Seton
Ernest Thompson Seton (14. elokuuta 1860 South Shields, Durham, Englanti – 23. lokakuuta 1946 Seton Village, New Mexico, Yhdysvallat) oli amerikkalainen kirjailija, taiteilija ja yksi partioliikkeen perustajista. Hänen ansiotaan on intiaanikulttuurin vahva panos amerikkalaisessa partioliikkeessä.
Lapsuus ja nuoruus
Ernest Evan Thompson syntyi skotlantilaisten vanhempien perheeseen Englannissa. Perheeseen syntyi kymmenen poikaa ja yksi tyttö, joka kuoli jo kuusivuotiaana. Ernest oli järjestyksessä kahdeksas poika. Perhe muutti Kanadaan (Lindsay, Ontario) vuonna 1866 isä Joseph Thompsonin menetettyä omaisuutensa laivanomistajana. Hänestä ei ollut maanviljelijäksi ja perhe muutti vuonna 1870 Torontoon, jossa hän ryhtyi kirjanpitäjäksi. Ernest kävi peruskoulunsa Torontossa.
Jo lapsena Ernest viihtyi metsissä opetellen piirtämään ja tutkimaan eläimiä. Ernest ei viihtynyt kotona, sillä hänen isänsä kohteli häntä huonosti. Myöhemmin hän hylkäsi isänsä ja muutti nimensä Thompson Setoniksi, sillä hän uskoi, että Seton oli ollut tärkeä nimi hänen isänsä sukulinjassa. Eräs varakas torontolainen nainen havaitsi hänen kykynsä ja patisti häntä opiskelemaan ja myös rahoitti hänen opintojaan. Ernest voitti kultaisen mitalin taiteellisista ansioistaan jo ennen 18. ikävuottaan. Vuonna 1879 Seton muutti takaisin Englantiin saatuaan seitsemän vuoden opiskelustipendin Lontoon Royal Academy of Artsissa. Vuonna 1881 Setonin terveys alkoi pettää huonon ravinnon ja kurjien asumisolojen takia, ja muuan hänen serkkunsa kirjoitti hänen äidilleen, että Setonin pitäisi palata Kanadaan, sillä muuten hän varmaankin kuolisi. Perhe lähetti hänelle matkalipun ja Seton palasi Torontoon. Parannuttuaan hän ei tuntenut itseään tervetulleeksi isänsä kotiin.
Setonin kaksi vanhempaa veljeä viljelivät maata Carberryn lähellä Manitobassa ja hän muutti näiden luokse 1881. Hän oli yhtä huono maanviljelijä kuin isänsäkin. Valtaosa hänen ajastaan kului luonnon tutkimiseen sekä piirtämiseen ja maalaamiseen. Hän teki pitkiä päivien ja viikkojen mittaisia retkiä lähiseudun metsiin ja kukkuloille, ja paikalliset asukkaat pitivät häntä patalaiskana. Tuolloin Seton kirjoitti ensimmäiset luonnontieteelliset kirjoituksensa ja ryhtyi vaihtamaan eläinten nahkoja muiden luonnontieteilijöiden kanssa sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa. Eräs hänen ensimmäisistä kirjeenvaihtokumppaneistaan oli Theodore Roosevelt. Setonin ystävä, torontolainen William Brodie nuorempi, jonka kanssa hän oli yhdessä opetellut luonnonhistorian alkeita, muutti myös Manitobaan ja alkoi etsiä itselleen maapaikkaa. Hän kuitenkin kuoli onnettomuudessa, mikä oli Setonille raskas henkinen isku.
Taiteellisen kypsymisen aika
Joulukuussa 1883 Seton vieraili ensi kerran Yhdysvalloissa. Hän meni New Yorkiin, missä hän tapasi muita luonnontieteilijöitä, lintutieteilijöitä ja kirjailijoita. Tästä alkaen aina 1880-luvun lopulle Seton vietti aikansa Carberryn, Toronton ja New Yorkin välillä. Hänestä kehittyi erinomainen luontomaalari, ja 1885 hän sai Century Companylta toimeksiannon laatia tuhat nisäkäsmaalausta Century Dictionary -teokseen. Monet maalauksista hän teki American Museum of Natural Historyn tiloissa. Monista museon tutkijoista, kuten Frank Chapmanista ja Elliott Couesista, tuli hänen elinikäisiä ystäviään. Jonkin aikaa hän myös opiskeli Art Students League of New Yorkissa.
1890-luvun alussa Seton matkusti Pariisiin opiskelemaan taidetta. Siellä hän teki tutkimuksia ensimmäistä kirjaansa The Art Anatomy of Animals varten. Kirja julkaistiin sittemmin Englannissa, missä hän tapasi Mark Twainin ensimmäisen kerran. Setonin maalaus "Nukkuva susi" oli esillä Pariisin Salongissa 1891.
Näihin aikoihin Seton alkoi kärsiä silmävaivoista, jotka johtuivat lähinnä työskentelystä huonoissa valaistusoloissa. Hänelle kerrottiin sokeuden uhkaavan puolessa vuodessa, ellei hän ala säästellä silmiään. Seton lähti Ranskasta ja muutti New Mexicoon Fitz-Randolphin maatilalle metsästämään susia. Siellä hän kirjoitti ampumastaan ”Lobo”-sudesta tarinan, joka ensin julkaistiin Scribner’s Magazinessa ja sitten muiden tarinoiden kanssa teoksessa Wild Animals I Have Known. Setonista tuli kuuluisa kirjailija, luennoitsija, taiteilija ja luonnonsuojelija. Hän oli tunnettu sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa. Seton kirjoitti elämänsä aikana arviolta kymmenentuhatta tieteellistä ja kansantajuista artikkelia. Hän saavutti humanististen tieteiden maisterin arvon Springfield Collegessa Manitobassa. Hänet valittiin Manitoban viralliseksi luonnontieteilijäksi (Official Naturalist to the Government for Manitoba) ja hän piti titteliä kuolemaansa saakka.
Seton avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1896 Grace Gallatinin kanssa. Gallatin oli naisasialiikkeen aktiivi ja naiskirjailijoiden kerhon perustaja. Heidän ainoa lapsensa oli vuonna 1904 syntynyt tytär Ann, joka kirjoitti taiteilijanimellä Anya Seton useita suosittuja historiallisia romaaneja. Vuonna 1934 Seton ja Grace erosivat. Grace Gallatin kuoli 1959.
Eränkävijät
Vuonna 1902 julkaistiin Ladies Home Journalissa ensimmäinen Eränkävijätarina (Woodcraft), josta alkoi Eränkävijäliike (Woodcraft Movement). Vuonna 1903 Seton julkaisi kenties kuuluisimman kirjansa Kaksi partiopoikaa (Two Little Savages). Vuonna 1906 tarinat koottiin kirjaksi The Birch Bark Roll (Tuohirulla). Vieraillessaan Englannissa 1906 Seton tapasi Robert Baden-Powellin, joka kiinnostui Eränkävijöistä ja kehitteli sittemmin Setonin ideoiden pohjalta Partioliikkeen.
thumb|Partioliikkeen perustajia: Seton (vas.), Baden-Powell (istumassa) ja Dan Beard (oik.) Vuonna 1907 Seton suoritti Edward Preblen kanssa itse kustantamansa 3 200 kilometrin mittaisen kanoottiretken Kanadan pohjoisosissa. Vaikka Seton ei ollut tutkimusmatkailija ja käytti karttojen laatimisen apuna vain kompassia, hänen laatimansa kartat olivat käytössä vielä 1950-luvulla, ja niitä pidetään yhä hyvin tarkkoina.
Vuonna 1910 Seton toimi puheenjohtajana Amerikan partiopoikaliikkeen perustavassa kokouksessa. Hän kirjoitti ensimmäisen oppaan ja toimi partionjohtajana (Chief Scout) vuosina 1910–1915. Seton vieroksui partioliikkeen sotilaallista puolta eikä partioliike pitänyt Setonin Amerikan alkuasukassympatioista. Ensimmäisen maailmansodan aikana militaristit voittivat ja Seton erosi partioliikkeestä. Hän elvytti Eränkävijät vuonna 1915, ei ainoastaan lastenjärjestönä, vaan kaiken ikäisten yleissivistävänä järjestönä The Woodcraft League of America (myöhemmin Woodcraft Indians), jonka toimintaan voivat osallistua myös tytöt.
Elämän ehtoo
Seton jatkoi Eränkävijöiden johtajien leirien järjestämistä tilallaan Greenwichissä aina vuoteen 1930 saakka, jolloin hän muutti Santa Fehen. Vuonna 1931 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Santa Fessä hän rakensi linnan neljäntuhannen hehtaarin tilalleen eläkepäiviään varten ja jatkoi Eränkävijöiden johtajien kouluttamista. Hän kirjoitti useimmat Partiopoikien käsikirjan ensimmäisistä yhdysvaltalaisista painoksista ja oli vastuussa monista partioliikkeen käsitteistä kautta maailman.
Vuonna 1935 Seton avioitui toisen vaimonsa Julia Moses Buttreen (tunnettu myös nimellä Julia Moss Buttree) kanssa El Pasossa Texasissa. Vuonna 1938 he adoptoivat Beulah-nimisen tyttövauvan, myöhemmin nimeltään Dee Seton Barber. Julia oli myös kirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Rhythm of the Redman jo ennen avioitumistaan Setonin kanssa. Seton laati teoksen kuvituksen. Julia työskenteli Setonin assistenttina ja sihteerinä ja he esiintyivät yhdessä luennoitsijoina kouluissa, kerhoissa, kirkoissa ja luentosaleissa ympäri Pohjois-Amerikkaa sekä Ranskassa, Englannissa ja Tšekinmaassa.
Eränkävijöiden johtajien leirit jatkuivat Santa Fessä vuoteen 1941 saakka, jolloin toinen maailmansota keskeytti ne. Setonin kuoltua 1946 leiriperinne katkesi. Setonin ruumis poltettiin Albuquerquessa. Vuonna 1960, Setonin 100-vuotispäivänä ja Santa Fen kaupungin 350-vuotispäivänä, sirottelivat Dee ja Anyan poika Seton Cottier hänen tuhkansa lentokoneesta Seton Villagen maille. Julia jatkoi kirjoittamista ja ylläpiti Santa Fen tilaa. Hän myös jatkoi luennointia. Viimeisen luentomatkansa Julia suoritti Audubon Societyn sponsoroimana 1967. Julia kuoli Santa Fessä 1975. Dee Seton Barber kuoli vuonna 2006.
Philmont Scout Ranchilla Cimarronissa New Mexicossa sijaitsee Seton Memorial Library and Museum. Setonin linna Santa Fessä paloi kunnostustöiden yhteydessä vuonna 2005. Kaikeksi onneksi taide-esineet, käsikirjoitukset, kirjat ja muut arvokkaat tavarat oli varastoitu muualle.
Elämäkerta
T. A. Engström, suomalainen kirjailija ja kääntäjä, on kirjoittanut Setonin elämäkerran. Suomessa kirja on ilmestynyt nimellä Buffalo – kohtalon tuuli (Taikajousi, Helsinki 1977).
Kanelityranni
Kanelityranni (Rhytipterna holerythra) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Taksonomia
Aikaisemmin kanelityranni sijoitettiin kuuluvaksi kotingojen heimoon, mutta nykyään sen katsotaan olevan läheisempää sukua tyranneille. Myös lajin sukulaisuus ruostelaulutyranniin (Laniocera rufescens) ja ruostekotingaan (Lipaugus unirufus), joita se muistuttaa ulkonäöltään, on ollut epäselvä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kanelityrannia tavataan Keski-Amerikassa Meksikon kaakkoisosista Panamaan ja Etelä-Amerikassa Kolumbiasta ja Ecuadorista. Linnun elinympäristöä ovat kosteat metsät alankomailla ja vuorten rinteillä. Kanelityrannin elinympäristöt sijaitsevat useimmiten alle 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Oikeesti aikuiset
Oikeesti aikuiset on vuonna 2010 julkaistu Dennis Duganin ohjaama komediaelokuva, jonka pääosissa näyttelevät Adam Sandler, Kevin James, Chris Rock, David Spade ja Rob Schneider.
Juoni
Viisi lapsuudenystävää kokoontuu 30 vuoden jälkeen järven rannalle suremaan entisen koripallovalmentajansa kuolemaa, ja käyttäytymään kuin teinit konsanaan.
Soest
Soest voi tarkoittaa seuraavia:
Edith Grossman
pienoiskuva|Edith Grossman vuonna 2012. Edith Grossman (s. 22. maaliskuuta 1936 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on palkittu yhdysvaltalainen kirjallisuudenkääntäjä, joka kääntää espanjasta englantiin. Hän on 1900-luvun merkittävimpiä Latinalaisen Amerikan kaunokirjallisuuden kääntäjiä. Hän on kääntänyt Nobel-kirjailija Mario Vargas Llosan, Nobel-kirjailija Gabriel García Márquezin, Mayra Monteron, Augusto Monterroson, Jaime Manriquen, Julián Ríosin ja Álvaro Mutisin teoksia.
Puheessaan, jonka hän piti Gabriel García Márquezin kunniaksi järjestetyssä 2003 PEN Tribute -tilaisuudessa vuonna 2003, Grossman kuvasi työtapaansa:
Grossman ja Gregory Rabassa saivat Gabriel García Márquezilta yllättävän kohteliaisuuden, kun tämä paljasti lukevansa omia romaanejaan mieluummin englanninkielisinä käännöksinä.
Grossman asuu nykyisin New Yorkissa. Hänellä on B.A.- ja M.A.-tutkinnot Pennsylvanian yliopistosta, ja hän teki lopputyönsä UC Berkeleyssä ja sai Ph.D.-arvon New Yorkin yliopistosta. Hän aloitti kääntäjänuransa, kun hänen ystävänsä Jo-Anne Engelbert pyysi häntä vuonna 1972 kääntämään novellin novellikokoelmaan jota oli tekemässä. Kirjoittaja oli melko vaikeatajuinen argentiinalainen avant-garde-kirjailija Macedonio Fernández. Se oli käännekohta Grossmanin uralla, tieteenteosta ja kriitikon työstä kääntäjäksi. Hänen 2003 ilmestynyttä käännöstään Miguel de Cervantesin Don Quijotesta pidetään yhtenä hienoimmista espanjalaisen mestariteoksen englanninkielisistä käännöksistä; sitä ovat kehuneet sellaiset kirjoittaja-kriitikot kuin Carlos Fuentes ja Harold Bloom. Grossman on saanut PEN/Ralph Manheim Medal for Translation -kääntäjäpalkinnon vuonna 2006. Vuonna 2010 Grossmanille myönnettiin Kuningatar Sofian Espanjan instituutin kääntäjänpalkinto hänen vuonna 2008 tekemästään Antonio Muñoz Molinan teoksen Beatus ille käännöksestä (A Manuscript of Ashes).
Street Fighter (animaatiosarja)
Street Fighter: The Animated Series on vuosina 1995–1997 esitetty InVision Entertainmentin tuottama 26-osainen yhdysvaltalainen-kanadalainen piirrossarja. Se perustuu Street Figher pelisarjaan. Sarjan juoneen oli otettu vaikutteita ensimmäisistä peleistä, sekä näytelmäelokuvasta Street Fighter.
Juoni
Sarja keskittyy Guileen, jonka on määrä kasata Street Fighter ryhmä taistellakseen M. Bisonin ja hänen organisaatioita Shadowlaw'ta vastaan. Guilen ryhmään liittyvät Chun-Li, Blanka, Ken ja Ryu.
Kfar Rosh Hanikra
Kfar Rosh Hanikra on kibbutsi Israelin Pohjoisella hallintoalueella lähellä Libanonin rajaa. Paikka tunnetaan etenkin Rosh Hanikran luolista. Kibbutsin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 365.
Maantiede
thumb|vasen|Rosh Hanikran luolia. Kfar Rosh Hanikra sijaitsee Israelin pohjoisosassa Akkon tasangolla Israelin Libanonin vastaisen rajan tuntumassa Rosh Hanikran-Hanitahin harjanteen rinteellä.
Kibbutsin vieressä sijaitsevat aaltojen, sadevesien ja maanjäristysten muovaamat Rosh Hanikran luolat.
Väestö
Kfar Rosh Hanikran asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 365. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 491 ja vuonna 1969 318.
Bahrain yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Bahrain on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1983 lähtien. Vuosien 1987 ja 1999 kisoista se oli poissa. Maa on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 13 mitalia, jotka ovat peräisin vuosien 2005, 2007, 2009, 2015, 2017 ja 2019 kisoista.
Ennen vuotta 2005 Bahrainilla ei ollut MM-kilpailuista yhtään pistesijaa. Paras saavutus oli Ahmed Hamadan viides sija 400 metrin aitajuoksun välierässä Helsingin kisoissa 1983. Maa on 2000-luvulla hankkinut edustusurheilijoikseen muiden maiden menestyneitä urheilijoita, jotka ovatkin nostaneet sen MM-kisojen mitalimaaksi. Helsingin kisoissa 2005 marokkolaislähtöinen Rashid Ramzi voitti kultaa 800:n ja 1 500 metrin juoksuissa. Osakassa 2007 Ramzi saavutti 1 500 metrillä hopeaa ja naisten vastaavalla matkalla etiopialaissyntyinen Maryam Yusuf Jamal voitti kultaa. Berliinissä 2009 Jamal uusi mestaruutensa ja Keniasta muuttanut Yusuf Saad Kamel voitti kultaa 1 500 metrin juoksussa ja saavutti pronssia 800 metrin juoksussa. Pekingissä 2015 kenialaissyntyinen Eunice Kirwa saavutti naisten maratonilla pronssia. Lontoossa 2017 kenialaissyntyinen Rose Chelimo voitti kultaa maratonilla ja nigerialaissyntyinen Salwa Eid Naser hopeaa 400 metrillä. Dohassa 2019 Salwa Eid Naser voitti kultaa 400 metrillä, Rose Chelimo hopeaa maratonilla ja lisäksi 4 × 400 metrin sekaviestissä Bahrain saavutti pronssia joukkueella Musa Isah, Aminat Jamal, Salwa Eid Naser ja Abbas Abubakar Abbas.
Leila Tuure
Leila Tuure (s. 10. joulukuuta 1938 Pori) on suomalainen kirjailija.
Leila Tuure kirjoitti ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1959 ja opiskeli sen jälkeen historiaa Turun yliopistossa. Varsinaisen elämäntyönsä hän on tehnyt historian opettajana. Vuoteen 1989 saakka Tuure toimi opettajana Porissa ja sen jälkeen eläkkeelle siirtymiseensä saakka pääkaupunkiseudulla.
Takaisin synnyinkaupunkiinsa Tuure muutti vuonna 2008. Hän asuu nykyään Porin Reposaaressa.
Ensimmäisen teoksensa Tuure julkaisi vuonna 1989. Hän on kirjoittanut lähinnä Poriin ja lähiseudulle sijoittuvia historiallisia romaaneja. Vuonna 2011 Tuure julkaisi satukirjan Tontut muuttavat kaupunkiin, johon kuvituksen on tehnyt hänen tyttärensä Matilda Tuure. Tuure on kirjoittanut myös kaksi rikosromaania salanimellä Emma Å.
Suomen kirjailijaliiton jäsen Tuure on ollut vuodesta 1991 lähtien. Hän on kuulunut myös Espoon kirjailijat ry:n hallitukseen.
Nortamo-palkinto Leila Tuurelle myönnettiin vuonna 2009 ja Pori Tutuksi -palkinto vuonna 2011.
Pääsiäisen salaisuus
Pääsiäisen salaisuus (, ”Pääsiäisestä”) on Meliton Sardeslaisen 160-luvulla kirjoittama pääsiäissaarna, joka käsittelee nimensä mukaisesti pääsiäiseen liittyvää salaisuutta eli mysteeriä. Se on vanhin nykyaikaan säilynyt pääsiäissaarna.
Teoksen synty
Meliton Sardeslainen toimi Sardeen piispana ja vaikutti 100-luvulla keisari Marcus Aureliuksen aikana. Melitonin teoksista lähes kaikki ovat kadonneet ja tunnetaan vain Eusebioksen Kirkkohistoriassa olevien mainintojen kautta. Hänen kirjoittamansa saarna Pääsiäisestä (suomennettu nimellä Pääsiäisen salaisuus) on eräs säilyneitä teoksia. Se on kirjoitettu varhaiskristillisenä aikana noin vuonna 166 tai 167, ja se on vanhin nykyaikaan säilynyt pääsiäissaarna.
Eusebioksen mukaan Meliton (ja tämän seurakunta) vietti pääsiäistä Nisán-kuun 14. päivänä eli samaan aikaan kuin juutalaiset, eikä sitä seuraavana sunnuntaina kristittyjen enemmistön tavoin. Näin Melitonin seurakunta kuului juutalaista perinnettä pääsiäisen suhteen seuranneisiin kvartodesimaaneihin. Melitonin saarna vaikuttaa muodostavan osan Sardeessa toimineiden kvartodesimaanien pääsiäisliturgiasta. Saarnaa ei kuitenkaan ole tarkoitettu kvartodesimaanisen käytännön yleiseksi puolustukseksi, vaan Kristuksen kuoleman ja ylösnousemuksen juhlistamiseksi. Läheinen suhde juutalaisiin käytäntöihin sai kuitenkin aikaan sen, että Meliton joutui käsittelemään saarnassaan juutalaisuuden ja kristinuskon suhdetta. On todennäköistä, että Melitonin runollinen saarna luettiin jumalanpalveluksissa resitoiden eli laulamalla.
Melitonia koskevien lähteiden epäselvyyden vuoksi jotkut tutkivat ovat myös kyseenalaistaneet sen, että nykyisin tunnettu teksti olisi Sardeen piispa Melitonin kirjoittama tai sama teksti kuin se, mihin Eusebios viittaa. Kirjoittajaksi on ehdotettu jotakin toista Melitonia. Tällainen näkemys ei kuitenkaan ole saanut yleistä hyväksyntää.
Tekstihistoria
Eusebioksen mukaan Melitonin Pääsiäisestä olisi käsittänyt kaksi kirjaa. Eusebios myös lainaa teoksen alkua, joka sijoittaa teoksen synnyn Laodikeiassa vallinneen pääsiäistä koskeneen kiistan aikoihin, tarkemmin Servillius Pauluksen (Lucius Sergius Paulus) kauteen Aasian prokonsulina. Eusebioksen lainaama tekstikohta ei kuitenkaan kuulu nykyisin tunnettuun teoksen tekstiin, eikä teos jakaannu kahteen kirjaan. Onkin mahdollista, että teoksen ensimmäinen kirja on kadonnut, ja nykyaikaan säilynyt teksti on alun perin muodostanut pidemmän teoksen toisen kirjan.
Teoksen kreikankielinen teksti tunnettiin alun perin yhden 400-luvulta peräisin olevan käsikirjoituksen kautta. Se on osa niin kutsuttuja Chester Beattyn papyruksia. Campbell Bonner julkaisi tähän perustuvan tekstin ensimmäisen painetun laitoksen (editio princeps) vuonna 1940. Bonner oletti teoksen nimeksi Eis to pathos (”Kärsimyksestä”). Myöhemmin tekstistä löydettiin lisää katkelmia sekä latinankielinen lyhennelmä. Tekstin kokonainen versio löytyi Bodmerin papyruksesta 13. Siinä nimi esiintyi muodossa Melitōnos peri paskha, jolloin teoksen nimi osattiin korjata nykyiseen muotoonsa. Tähän perustuva tekstilaitos julkaistiin vuonna 1960.
Sisältö
Melitonin saarna kuvaa kristillisen opin pääsiäisen merkityksestä. Teksti on jaettu 105 jakeeseen. Sisältönsä puolesta teksti voidaan jakaa kahteen osaan, joista ensimmäinen (jakeet 1–45) käsittelee juutalaista pääsiäistä esikuvana Kristuksesta, ja toinen (jakeet 46–105) Kristuksen kuolemaa ja juutalaisten syyllisyyttä siihen. Alistair Stewart-Sykesin mukaan ensimmäinen osa saarnasta olisi pidetty liturgiassa pääsiäisen aattona ja jälkimmäinen osa varsinaisen pääsiäisjuhlan muodostaneessa muistorituaalissa.
Tyyliltään saarna edustaa tuon ajan aasialaista retoriikkaa eli toista sofistiikkaa. Tämä näkyy muun muassa lukuisten retoristen tehokeinojen, kuten toistojen, antiteesien ja loppusointujen, sekä runollisten ilmaisujen käytössä.
Vanhan testamentin pääsiäinen Kristuksen esikuvana
Aluksi Meliton viittaa siihen, että saarnaa ennen on luettu Toisen Mooseksen kirjan jakso 12:11–30, joka kuvaa Egyptin esikoisten surmaamista ja juutalaisten pelastumista karitsan veren kautta. Meliton selittää, kuinka tämä on tulkittava esikuvana Kristuksesta. Lampaan teurastus, juutalaisen pääsiäisen vietto ja Mooseksen lain teksti ovat kaikki tähdänneet Kristukseen. Tämän jälkeen Meliton käy tekstin läpi yksityiskohtaisemmin esittäen tunteellisen kuvauksen esikoisten kohtalosta kuoleman enkelin käsissä, kun taas Israelin varjeli lampaan teurastaminen veren pelottaessa enkelin pois.
Meliton selittää, mikä merkitys vertauksilla ja esikuvilla on. Luonnos osoittaa, mitä ollaan tekemässä, siinä missä vertaus valaisee sitä, mitä sanotaan. Teosta ei synny ilman valmistelua ja tuleva teos nähdään pienoismallista. Mutta samalla tavalla kun pienoismalli tulee tarpeettomaksi, kun todellinen rakennus valmistuu, samalla tavalla laki on tullut tarpeettomaksi, kun evankeliumi on valmistunut. Herran omaisuuskansa juutalaiset on siis ollut malli ja esikuva, laki kirjoitettu vertaus ja seurakunta toteutumispaikka. Esikuva oli arvokas ennen seurakunnan syntyä ja evankeliumin astumista esiin.
Kristuksen kuolema ja Israelin synti
Tämän jälkeen Meliton käy läpi pääsiäiseen liittyvän mysteerin rakenteen. Mysteerion osatekijät ovat pääsiäinen itse; ihmisen luominen ja syntiinlankeemus; syntiinlankeemuksen seuraamukset esimerkiksi ihmiskunnan pahoina tekoina; esikuvat Kristuksen kärsimyksistä Vanhassa testamentissa, kuten Abelin surma, Iisakin sitominen, Joosefin myyminen, Daavidin vainoaminen ja profeettojen kärsimykset; sekä ihmiskunnan lunastaminen Kristuksen kautta.
Tästä Meliton siirtyy käsittelemään Kristuksen kuolemaa. Hän korostaa sitä, että Jeesus murhattiin ja tämän teki ”Israel”, jolla nimellä hän viittaa juutalaisiin. Meliton torjuu sen näkemyksen, ettei juutalaisia voi syyttää Jeesuksen kuolemasta, koska tämän oli kärsittävä ja kuoltava, jotta ennustukset toteutuisivat. Hänen mukaansa Jeesuksen piti kyllä kärsiä ja kuolla, mutta kärsimyksen ja kuoleman aiheuttajien ei tarvinnut olla juutalaisia vaan muukalaisia. Jeesus surmattiin samaan aikaan kun juutalaiset juhlivat, tunnistamatta Herraansa ja Luojaansa.
Näin Meliton esittää juutalaiset vastuullisina ”Jumalan surmaamisesta” ja teksti vaikuttaa muutenkin juutalaisvihamieliseltä. Tämän vuoksi Meliton on joskus nähty yhtenä niistä kirkkoisistä, joiden tekstit olisivat olleet vaikuttamassa siihen ilmapiiriin, jonka pohjalta juutalaisvainot myöhemmin syntyivät. On kuitenkin huomautettu, että Meliton kuitenkin identifioi itsensä osaksi juutalaista perinnettä, mikä näkyy myös hänen kvartodesimaaniudessaan, eikä pitänyt oman aikansa juutalaisia vastuullisina esi-isiensä virheistä. Sen sijaan hän kutsui juutalaiset tekemään parannuksen synneistään muiden tavoin. Siksi häntä ei voida pitää juutalaisvastaisena sanan nykyisessä antisemitistisessä merkityksessä. Teoksen suomentanut Jukka Thurén huomauttaa, ettei Melitonin purkaus juutalaisia vastaan ole sen vihamielisempi kuin mitä Vanhan testamentin profeetoilta ja Uudesta testamentista voidaan löytää.
Matias Kupiainen
Matias Kupiainen (s. 11. toukokuuta 1983 Helsinki) on suomalainen kitaristi ja tuottaja.
Kupiainen valittiin power metal -yhtye Stratovariuksen uudeksi kitaristiksi Timo Tolkin erottua vuonna 2008. Hänen ensimmäinen albuminsa Stratovariuksessa oli 2009 ilmestynyt Polaris, jolle hän myös sävelsi kolme kappaletta.
Stratovariuksen ohella Kupiaisella on vuonna 2006 perustettu pääasiassa grindcorea esittävä projektiyhtye Fist in Fetus, joka julkaisi omakustanne-EP:n vuonna 2007. Hän vieraili vuoden 2007 Guitar Heroes -albumilla singlenäkin julkaistussa kappaleessa ”12 Donkeys” ja esiintyi Tavastialla järjestetyssä levynjulkaisukonsertissa. Vuoden 2007 Tuskassa hän esiintyi YLE Extran yhden miehen house-yhtyeenä.
Kupiainen on myös soittanut sessiomuusikkona muun muassa Olavi Uusivirran ja Milanan albumeilla sekä työskentelee tuottajana, äänittäjänä ja miksaajana. Hän on opiskellut Sibelius-Akatemiassa ja Pop & Jazz Konservatoriossa. Hän soittaa Ruokankaan Hellcat Custom- ja PRS:n Artist Series I -kitaroilla ja käyttää pääasiassa ENGLin, Hughes & Kettnerin, Mesa/Boogien ja TC Electronicin laitteita.
Kupiaisen veli Topias Kupiainen soittaa rumpuja Arion-yhtyeessä.
Linja-autoliitto
Linja-autoliitto ry on vuonna 1928 perustettu yritysmuotoisen linja-autoliikenteen etujärjestö. Linja-autoliiton tehtävänä on vaikuttaa julkiseen valtaan ja muihin keskeisiin sidosryhmiin siten, että liiton jäsenet voivat harjoittaa joukkoliikennettä taloudellisesti voittoa tuottaen osana valtakunnallista linja-autoliikenne- ja bussiasemaverkkoa. Liitto osallistuu bussiliikenteen ja sen eri liikennetyyppien kehittämiseen niin, että eri liikennepalvelutuotteet tyydyttävät mahdollisimman hyvin jäsentensä tarpeita. Linja-autoliiton toimisto sijaitsee Helsingin Lauttasaaressa.
Linja-autoliiton jäsenlehti ja alan ammattilehti on kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä Bussiammattilainen. Sen edeltäjä oli vuosina 1966–1990 ilmestynyt Linja-auto-lehti.
Linja-autoliitto on yksi Huoltovarmuuskeskuksen niin kutsutun maakuljetuspoolin sopijaosapuolista. Maakuljetuspoolin tehtävänä on varmistaa maantie- ja rautatieliikenteen toimintaedellytykset kaikissa olosuhteissa.
Historiaa
Linja-autoliikennöitsijäin Liitto lyhensi nimensä Linja-autoliitoksi vuonna 1944. Toisen maailmansodan seurauksena liiton jäsenmäärä supistui noin kolmanneksella, mihin johtivat yritysten yhdistyminen ja sotien jälkeinen pula-aika. Suurena haasteena oli myös löytää uudet toiminta-alueet niille yrittäjille, joiden liikennekenttä oli jäänyt Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Vuonna 1945 liitolle nimitettiin ensimmäinen toiminnanjohtaja; nimike vaihtui 1980-luvulla toimitusjohtajaksi. Linja-autoliitto aloitti jäsenyritystensä henkilöstökoulutuksen 1950-luvun puolivälissä ja linjatarkastustoiminnan vuonna 1964. Linja-autoliiton jäsenmäärä oli suurimmillaan 1960-luvulla; vuonna 1968 jäseniä oli kaikkiaan 554. Henkilöautojen määrä Suomessa lisääntyi hyvin voimakkaasti 1960- ja 1970-luvuilla, ja merkittävä muutos linja-autoliikenteessä tapahtui vuonna 1974, kun linja-autojen liikennesuorite alkoi laskea ensimmäisen kerran sota-ajan jälkeen; tosin lasku jäi tässä vaiheessa vielä väliaikaiseksi. Vuoteen 1978 mennessä Linja-autoliiton jäsenyritysten lukumäärä oli vähentynyt huippuvuosista jo liki sadalla, kun niitä oli 469. Kymmenen vuotta myöhemmin vastaava luku oli 408.
Vuoden 1990 alussa Linja-autoliitto uudisti alueorganisaationsa, kun siihenastiset 17 paikallisosastoa yhdistettiin kahdeksaksi alueosastoksi ja nimitettiin viisi alueasiamiestä asemapaikkoinaan Helsinki (kaksi asiamiestä), Pori, Kuopio ja Oulu. Vuonna 1991 Linja-autoliitto ja 48 pikavuoroja ajanutta linja-autoyritystä perustivat ExpressBus-järjestelmän, jolla pyrittiin luomaan pikavuoroista kilpailukykyinen palvelumuoto henkilöautojen vaihtoehdoksi.
Linja-autoliikenteen kuljetussuorite kääntyi selvään laskuun 1990-luvun alun laman myötä. Suomen liityttyä Euroopan unionin jäseneksi vuonna 1995 Linja-autoliitto on laajentanut edunvalvontaansa maan rajojen ulkopuolelle. Linja-autoliikenteen tukijärjestelmä on muuttunut, ala on avautunut uusille yrittäjille ja linjaliikenteen kilpailuttaminen tullut jäädäkseen. Vuonna 1998 Linja-autoliitossa oli 356 jäsenyritystä.
Jäsenistö
Linja-autoliittoon kuuluu varsinaisina jäseninä noin 370 bussiyritystä, jotka työllistävät noin 11 000 henkilöä ja joiden omistuksessa on noin 6 000 bussia. Varsinaisten jäsenten lisäksi liitolla on yhteistyöjäseniä ja kannattajajäseniä.
Linja-autoliiton jäsenyritykset kuljettavat matkustajamäärillä eli kysynnällä mitattuna 72 prosenttia koko maan 345 miljoonasta bussimatkustajasta. Vuonna 2005 matkustajamäärä oli 250 miljoonaa ja jakaantui eri liikennetyypeittäin.
Jäsenistön kokorakenne bussikalustolla mitattuna on monipuolinen. Pieniä, 1–5 bussin yrityksiä jäsenistöstä on 44 %, yli 50 bussia omistavia yrityksiä 6 %.
Organisaatio
Linja-autoliitolla on kahdeksan osastoa: Helsinki, Lounais-Suomi, Kaakkois-Suomi, Sisä-Suomi, Pohjanmaa, Itä-Suomi, Oulu ja Lappi.
Linja-autoliiton aluetason toiminnasta vastaa viisi aluepäällikköä. Helsingin osaston aluepäällikkö on Mikko Saavola, Lounais-Suomen ja Pohjanmaan osastojen Peter Ulmanen, Kaakkois-Suomen ja Itä-Suomen osastojen Matti Jolkkonen, Sisä-Suomen osaston Tuomo Kojo, ja Oulun ja Lapin osastojen Jukka Haavikko. Aluepäälliköiden tärkeimpänä tehtävänä on toimia linkkeinä linja-autoyrittäjien sekä paikallisten viranomaisten, kuntien ja muiden toimijoiden välillä. Linja-autoliiton jäsenyritykset ovat myös oman alueosastonsa jäseniä.
Liiton hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ja 14 varsinaista jäsentä, jotka valitaan virallisessa liittokokouksessa kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Puheenjohtajana on vuodesta 2009 lähtien ollut toimitusjohtaja Matti Vainio Salosta. Liiton toimitusjohtajana on vuodesta 1983 lähtien toiminut varatuomari Heikki Kääriäinen.
Linja-autoliiton alaisena toimii vuoden 1994 alussa perustettu yhtiö Bussialan Kehittämispalvelut Oy (BAK), jonka toimialana on joukkoliikenteeseen ja kuljetukseen liittyvä koulutus ja konsultointi, kehittämistoiminta, markkinointi, tiedottaminen ja julkaisutoiminta. BAK:n toimitusjohtaja ja Bussiammattilainen-lehden päätoimittaja on Saara Remes.
Kartelliepäilykset
Kilpailuvirasto teki syyskuussa 2011 ratsian Matkahuollon ja Linja-autoliiton pääkonttoreihin kartelliepäilyn vuoksi. Virasto epäilee Matkahuoltoa ja Linja-autoliittoa kilpailunrajoituslain 4 § ja 6 § rikkomisesta eli kilpailijoiden keskeisestä kielletystä yhteistyöstä sekä määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä. Joulukuussa 2017 Markkinaoikeus tuomitsi Linja-autoliitolle ja Matkahuollolle sekä yhdeksälle linja-autoyhtiölle tai niiden yhteenliittymälle kullekin 100 000 euron seuraamusmaksun kilpailunrajoituslain rikkomisesta. Oikeus katsoi tuomittujen sulkeneen uusia reittiliikennevuoroja Matkahuollon matkapalvelujen ulkopuolelle ja jättäneen myöntämättä näille rahdinkuljetusoikeuksia. Toimet oli suunnattu lähinnä halpabussiyhtiö Onnibusia vastaan. Elokuussa 2019 Korkein hallinto-oikeus korotti seuraamusmaksua Matkahuollon ja seitsemän linja-autoyhtiön osalta, jolloin Matkahuollon maksettavaksi tuli 4,3 miljoonaa euroa.
Kilpailuneuvosto tuomitsi vuonna 1997 Linja-autoliiton maksamaan valtiolle 100 000 markan seuraamusmaksun kilpailunrajoituslain rikkomisesta. Kilpailuneuvosto katsoi liiton rikkoneen kilpailuviraston vuonna 1993 myöntämän poikkeusluvan ehtoja antamalla hintasuosituksia Matkahuollon kautta myytäville lipuille ja ExpressBusille. Kilpailunrajoituslain mukaan kilpailijoiden välinen tai toimialayrityksen, kuten Linja-autoliitto, harjoittama hintayhteistyö on kiellettyä.
Jürg Röthlisberger
Jürg Röthlisberger (s. 2. helmikuuta 1955) on sveitsiläinen judoka, olympiavoittaja.
Röthlisberger saavutti olympiapronssia 1976 Montrealista 93 kilogramman painoluokasta. Neljä vuotta myöhemmin Moskovan olympialaisissa hän voitti kultamitalin 86-kiloisten sarjassa.
EM-kilpailuista Röthlisberger voitti 86 kilogramman sarjassa kultaa vuonna 1979 Brysselissä. Lisäksi hän saavutti EM-hopeaa vuonna 1977 ja EM-pronssia vuonna 1978. Sveitsin mestaruuden hän voitti urallaan neljästi.
Pau FC
Pau FC on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1904 Lounais-Ranskan Paussa.
Caenis
Caenis on päivänkorentojen (Ephemeroptera) lahkoon ja Caenidae-heimoon kuuluva hyönteissuku. Suvun lajit ovat kaikki hyvin pieniä, noin 3 millimetrin mittaisia. Monia Caenis-suvun lajeja käytetään syötteinä perhokalastuksessa.
Luis Horna
Luis Horna (s. 14. syyskuuta 1980 Lima) on perulainen tennispelaaja. Ranskan avoimissa 2008 hän voitti miesten nelinpelin yhdessä Pablo Cuevasin kanssa.
Tennisura
Horna voitti kaksi ATP-turnauksen kaksinpeliä. Ensimmäinen tuli Acapulcosta Juan Ignacio Chelaa vastaan helmikuussa 2006 ja toinen Viña del Marista Nicolás Massúa vastaan helmikuussa 2007. Nelinpeliturnauksia hän voitti ATP-tasolla yhteensä kuusi kappaletta.
Vuoden 2008 Ranskan avoimissa Horna ja Pablo Cuevas voittivat nelinpeliturnauksen. Matkalla voittoon he päihittivät seitsemänneksi sijoitetut Arnaud Clémentin ja Michaël Llodran, yhdeksänneksi sijoitetut Lukáš Dlouhýn ja Leander Paesin, ykköseksi sijoitetut Bob ja Mike Bryanin. Finaalissa he voittivat toiseksi sijoitetut Daniel Nestorin ja Nenad Zimonjićin.
Vuosi 2009 oli Hornan viimeinen ATP-kiertueella.
Matti Oinonen
Niilo Matti Oinonen (23. joulukuuta 1897 Tampere – 25. syyskuuta 1946) oli suomalainen yleisesikuntaeversti, pioneeriupseeri ja pioneeritaktiikan opettaja ja uudistaja.
The Archaic Abattoir
The Archaic Abattoir on neljäs studioalbumi belgialaiselta death metal -yhtye Abortedilta. Se julkaistiin vuonna 2003 Listenable Recordsin kautta. Joissain kappaleissa on mukana vieraileva laulaja yhtyeistä Illdisposed, Hatesphere ja Mnemic. Albumista on tehty 700 kappaleen LP-levy julkaisu sekä 1000 kappaleen rajoitettu erikoisversio laatikossa, jossa levy, kirurgin kumihansikkaat, viisi kuvakorttia ja Archaic Victims -lista.
Matti Oinonen
Matti Oinonen suoritti Viipurin upseerikokelaskurssin B-kurssin Markovillassa 1918–1919. Hän kävi Sotateknillisen koulun 1927–1929 ja Sotakorkeakoulun 1933–1935 saaden yleisesikuntaupseerin arvon 1937. Oinonen oli 1935–1939 Sotakorkeakoulun ja Sotateknillisen koulun linnoitusopin ja pioneeritaktiikan opettajana. Opettajana ollessaan hän uudisti pioneeritaktiikan opetuksen Suomessa. Sotavuosina Oinonen toimi muun muassa IV armeijakunnan ja Kannaksen Ryhmän pioneerikomentajana.
Oinonen joutui sotavuosien jälkeen syytteeseen ns. Oeschin-Neron tapauksessa, jonka yhteydessä oli vuosina 1941–1942 ammuttu laittomasti 51 venäläistä sotavankia Kannaksen Ryhmän alaisissa sotavankikomppanioissa. Oinosen allekirjoittama käsky linnoitustöissä käytettyjen vankien kohtelusta edellytti äärimmäistä ankaruutta ja välitöntä teloitusta niskurointitapauksissa. Oinonen tuomittiin 23. helmikuuta 1945 kahden vuoden ja kuuden kuukauden vankeusrangaistukseen tahallisesta virkarikoksesta. Oikeusministeri Urho Kekkonen piti tuomiota liian lievänä, ja korkein oikeus palautti jutun takaisin sotaylioikeuden uuteen käsittelyyn huhtikuussa 1945. Oinosta syytettiin nyt yllytyksestä 18 sotavangin murhaan. Tässä vaiheessa Oinonen ilmoitti, että aloite kyseisiin käskyihin oli tullut kenraaliluutnantti Lennart Oeschilta. Oinonen joutui jutun käsittelyn aikana syyskuussa 1945 sairaalahoitoon ruuansulatusvaivojen takia, ja hänellä todettiin kasvain. Sotaylioikeus tuomitsi Oinosen heinäkuussa 1946 11 vuoden kuritushuonerangaistukseen. Oinonen kuoli syyskuussa 1946 oltuaan vangittuna vuoden ja yhdeksän kuukauden ajan. Matti Oinonen on haudattu Lahden vanhalle hautausmaalle Radiomäelle.
Kielisukulaisuus
Kielisukulaisuus määritellään kielihistoriassa niin, että samasta kantakielestä polveutuvat kielet ovat sukukieliä. Esimerkiksi suomen ja viron oletetaan kehittyneen kantasuomesta, ja vastaavasti esimerkiksi englanti, saksa ja ruotsi ovat kehittyneet kantagermaanista.
Kielet, jotka ovat sukua keskenään, muodostavat yhdessä kielikunnan. Kielikunta voi jakautua alakielikuntiin, joitten jäsenkielet ovat vielä läheisempää sukua keskenään. Esimerkiksi suuri indoeurooppalainen kielikunta muodostuu useista pienemmistä kielikunnista (slaavilainen kielikunta, iranilainen kielikunta jne.) sekä ”irrallisista” kielistä, jotka ovat selvästi indoeurooppalaisia mutta joilla ei ainakaan nykyään ole lähisukulaisia (albania, armenia, kreikka).
Kielisukulaisuuden määrittelystä
Kielten ”polveutumisen” ajatuksena on, että kun kieli kehittyy, siinä tapahtuu monenlaisia muutoksia, mutta tietyt ydinosaset ja ‑rakenteet enimmäkseen säilyvät muuttuen hyvin hitaasti ja tietynlaisia sääntöjä noudattaen. Hitaimmin muuttuvia järjestelmän osia ovat affiksit ja perussanasto (pronominit, lukusanat, keskeisimmät verbit, ruumiinosien nimet jne.). Äänteet muuttuvat tosin nopeammin mutta verraten säännönmukaisesti. Lauserakenteet sen sijaan ovat kohtalaisen alttiita muuttumaan vieraitten kielten vaikutuksesta, ja erityisen nopeasti muuttuu innovaatioihin ym. muotivirtauksiin liittyvä sanasto.
Kielisukulaisuuden määrittelyn kannalta keskeisimmässä asemassa ovat muinaisten perussanojen ja affiksien vertailu sekä äänteenmuutosten tutkimus. Läheskään kaikki kielten väliset samankaltaisuudet eivät ole merkkejä kielisukulaisuudesta. Esimerkiksi ruotsi ja tanska muistuttavat saksan kieltä osittain kielten yhteisen alkuperän ja siis kielisukulaisuuden johdosta, osittain sen vuorovaikutuksen johdosta, jota kielten välillä on ollut myöhempinä vuosisatoina, niitten jo selvästi eriydyttyä toisistaan. Myös suomi ja ruotsi muistuttavat toisiaan tietyiltä osin, mutta tämä perustuu kokonaan vuorovaikutukseen: yhteistä ydinainesta näillä kahdella kielellä ei ole.
Historiaa
Pohjimmiltaan ajatus on säilynyt samana meidän päiviimme asti. Kun kadonnut heetin kieli 1900-luvun alussa löydettiin, eräät sen ominaisuudet muistuttivat jopa hämmästyttävän paljon niitä ominaisuuksia, joita kielentutkijoitten päättelyjen mukaan oli esiintynyt indoeurooppalaisten kielten varhaisissa, kirjallisista lähteistä tuntemattomissa kehitysvaiheissa. Tämä vahvisti uskoa historiallis-vertailevan menetelmän toimivuuteen. Toisaalta on jouduttu luopumaan 1800-luvun optimismista: esimerkiksi äänteenmuutoslait eivät ole niin ehdottomia kuin jotkut tutkijat aluksi kuvittelivat, eivätkä tuhansia vuosia sitten kadonneet kantakielet ole huolellisen tutkimuksenkaan avulla rekonstruoitavissa kuin osittain.
Geneettinen kielisukulaisuus ja genetiikka
Evoluutiontutkimuksen ja historiallis-vertailevan kielentutkimuksen välisen analogian pohjalta syntyi geneettisen kielisukulaisuuden käsite, erotuksena kielten typologisesta sukulaisuudesta tai typologisesta samankaltaisuudesta, jota evoluutio-opin käsittein voisi kuvata fenotyyppien samankaltaisuudeksi. Geneettisellä kielisukulaisuudella ei siis sinänsä ole mitään muuta tekemistä genetiikan tai eliöitten geenien kanssa kuin että geeniperimän tutkimus on toiminut ajatuksen innoittajana.
Toisaalta tieteellisissäkin piireissä on laajalti uskottu, että sukulaiskieliä puhuvat kansat (useimmiten) olisivat toisilleen sukua myös geneettisesti. Ajatus on jo vuosikymmeniä sitten jouduttu perusteellisesti kyseenalaistamaan, sillä nykyaikaisen genetiikan ja historiallis-vertailevan kielitieteen tulokset ovat usein voimakkaassa ristiriidassa. Ilmeisesti kokonaisten kieliyhteisöjen kielenvaihto (kuten esimerkiksi Gallian kelttien siirtyminen puhumaan vulgaarilatinaa tai iiriläisten siirtyminen puhumaan englantia) on pitkillä aikaväleillä ollut huomattavasti yleisempää kuin 1800-luvulla osattiin ajatella.
Lintuhämähäkit
Lintuhämähäkit eli tarantulat (Theraphosidae) on hämähäkkien heimo. Sen lajit ovat suurimpia kaikista hämähäkeistä, mutta muodostavat määrällisesti verrattain pienen osan maapallon kaikista hämähäkeistä, sillä niitä on vain noin 85 sukua ja arviolta 900 lajia, kun kaikkiaan eri hämähäkkilajeja on tunnistettu yli 45 000.
Lintuhämähäkkejä esiintyy niin sademetsissä kuin aavikoillakin; osa lajeista kaivaa maahan pysyvän pesän, toiset käyttävät tilapäisiä, luonnon tarjoamia suojia, ja osa elää puissa. Lintuhämähäkit käyttävät ravinnokseen kaikkia eläimiä, jotka suinkin saavat nujerrettua. Ravinto koostuu enimmäkseen hyönteisistä, mutta suurimmat lajit saattavat silloin tällöin napata jonkin pikkunisäkkäänkin tai pienen linnun.
Yleinen harhakäsitys on, että kaikki lintuhämähäkit olisivat ihmiselle hengenvaarallisia. Niiden myrkky on tarkoitettu halvaannuttamaan saalis ja helpottamaan ruoansulatusprosessia, mutta muutamaa sukua lukuun ottamatta ne ovat ihmiselle jokseenkin vaarattomia. Tarantula kuitenkin ennemmin pakenee paikalta, ja useimmat lajit potkivat puolustautuessaan ihoa ärsyttäviä takaruumiinsa karvoja tunkeilijaa kohti. Tämän lisäksi ne usein varoittavat uhkaajaansa nostamalla etujalkansa ilmaan ja näyttäen hampaansa ennen puremaa. Mikäli lintuhämähäkki pääsee puremaan ihmistä, on reaktio hyvin samankaltainen kuin ampiaisen pistoon. Joillakin aasialaisilla lajeilla on tosin todettu olevan muita voimakkaampi myrkky.
Useimmilla lintuhämähäkeillä on varsin pitkä elinkaari. Joidenkin naaraiden tiedetään eläneen vankeudessa lähes 30 vuotta. Koiraat elävät keskimäärin muutamasta vuodesta kuuteen vuoteen. Naaraat ja koiraat voidaan erottaa toisistaan ennen sukukypsyyttä tarkistamalla nahanluonnin yhteydessä luotu nahka, mutta tämä voi vaatia harjoittelua. Sukukypsän koiraan raajat ovat usein hieman pidemmät ja ohuemmat kuin naaraan, ja koiraan pedipalpien päähän muodostuu pullistumat, joissa on koiraan spermasäiliöt. Lajikohtaisesti joissain lajeissa naaraan ja uroksen väritys eroavat toisistaan, sekä sukukypsän koiraan etummaisiin jalkoihin ilmestyy koukut toisen nivelen kohdalle. Naaraiden takaruumis on pyöreämpi ja kokonaisuus massiivisempi.
Lintuhämähäkit terraarioeläiminä
Tarantulasta ei tule kesyä lemmikkiä. Mitä vähemmän sitä käsitellään, sitä paremmin se voi. Hämähäkki viihtyy hämärässä ja lämpimässä. Käsittely taas aiheuttaa sille stressiä, joka voi pahimmassa tapauksessa johtaa hämähäkin kuolemaan. Jos tarantulaa lemmikkinään pitävä ei tiedä, kuinka itse reagoi sen puremaan tai kosketukseen, on parempi olla käsittelemättä sitä. Lattialle pudottamisesta seuraa helposti tarantulan takaruumiin repeäminen tai hämähäkin kuolema.
Tarantella-nimitys
Lintuhämähäkeistä on toisinaan käytetty nimitystä tarantella. Tarantellalla voidaan kuitenkin tarkoittaa myös Etelä-Euroopassa elävää, juoksuhämähäkkien heimoon kuuluvaa tarantelia eli provencentarantelia (Lycosa tarantula, syn. Lycosa narbonensis). Se on saanut nimensä italialaisen Taranton kaupungin mukaan, joka puolestaan on nimetty kreikkalaisen tarujen sankarin, Taraksen mukaan. Tarantella on myös vanha, nopeatempoinen napolilainen kansantanssi sekä kangastyyppi. Epäselvyyksien välttämiseksi suositellaan suomen kielessä käytettäväksi Theraphosidae-heimon hämähäkeistä nimitystä lintuhämähäkit.
Alaheimoja
Incertae sedis -suvut:
Fenantreeni
Fenantreeni (C14H10) on aromaattinen hiilivety. Yhdistettä käytetään pääasiassa orgaanisessa synteesissä. Fenantreeni on antraseenin isomeeri.
John McDougal
thumb|John McDougal John McDougal (n. 1818 – 30. maaliskuuta 1866) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi Kalifornian toisena kuvernöörinä vuosina 1851–1852 ja ensimmäisenä varakuvernöörinä, Peter Burnettin ollessa kuvernööri, vuosina 1849–1851.
Fenantreeni
Synteesi ja ominaisuudet
Fenantreenia voidaan tuottaa kivihiilestä jakotislauksen avulla ja eristää korkealla kiehuvasta jakeesta. Fenantreenia voidaan valmistaa myös synteettisesti usealla eri tavalla. Yksi tärkeimmistä on niin kutsuttu Bardhan–Sengupta-fenantreenisynteesi vuodelta 1932. Siinä on lähtöaineena 2-aryylietyylisykloheksanoli ja fosforipentoksidi. Muita tärkeitä fenantreenin ja sen johdannaisten synteesimenetelmiä ovat Haworth-synteesi, jonka lähtöaineita ovat naftaleeni ja meripihkahappoanhydridi, sekä Pschorr-synteesi, jonka lähtöaineet ovat 2-nitrobentsaldehydi ja natriumfenyyliasetaatti. thumb|center|350px|Bardhan–Sengupta-synteesi
Viimeinen keikka
Viimeinen keikka on suomalainen televisiokomedia vuodelta 1984. Sen käsikirjoitti ja ohjasi Matti Ijäs. Pääosissa nähdään Risto Salmi, Olavi Levula, Toivo Tuomainen ja Esko Pesonen. Elokuva palkittiin Venla-palkinnolla.
John McDougal
McDougal syntyi Ohiossa ja saapui Kaliforniaan kultaryntäyksen aikana. Hän pääsi nopeasti mukaan osavaltion politiikkaan ja oli mukana allekirjoittamassa sen perustuslakia vuonna 1849.