cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jack Vance
Teokset
Vance sai Edgar-palkinnon parhaasta rikosromaanista 1961 teoksella The Man In the Cage (1960). Muita rikosromaaneja ovat sheriffi Joe Bainista kertovat The Fox Valley Murders (1966) ja The Pleasant Grove Murders (1967). Uransa varhaiskaudella Vance kirjoitti myös rikosromaaneja salanimillä Ellery Queen, Alan Wade ja Peter Held. Kaksi Vancen rikosromaania suomennettiin 1960-luvulla, mutta teokset eivät kuulu Vancen laadukkaampaan tuotantoon.
Tschai
Alun perin nimellä Planet of Adventure.
Marjaleena Lembcke
Marjaleena Lembcke-Heiskanen (o.s. Heiskanen; s. 4. helmikuuta 1945 Kokkola) on suomalaissyntyinen kirjailija. Hän kirjoittaa teoksiaan saksaksi. Lembcke opiskeli teatteritieteitä Suomessa ja muutti Saksaan vuonna 1967. Vuosina 1972–1975 hän opiskeli kuvanveistoa Münsterin taideakatemiassa. Hänet on palkittu muun muassa kahdesti Itävallan lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnolla.
Lembcke asuu miehensä kanssa Grevenissä Nordrhein-Westfalenissa. Hänellä on yksi tytär ja tyttärentytär.
Elizabeth Catlett
Catlett syntyi Washington DC:ssä opettajavanhempiensa kolmesta lapsesta nuorimpana. Hän opiskeli taidetta useissa kotimaansa oppilaitoksissa ennen lähtemistään Meksikoon vuonna 1946. Hän opetti veistotaidetta Meksikon kansallisessa yliopistossa kuudentoista vuoden ajan. Hän meni vuonna 1947 naimisiin taiteilija Francisco Moran kanssa, ja hän sai Meksikon kansalaisuuden.
Catlett oli Amerikan huomattavimpia kuvanveistäjiä, ja tällä alalla eräs hänen töistään on Mother and Child (1939). Muuta kuvataidetta edustavat muiden muassa teokset Malcolm X Speaks For Us (1969) ja Sharecropper (1970). Hänen töitään on näytillä lukuisissa museoissa eri puolilla maailmaa, esimerkiksi New Yorkin Museum of Modern Artissa ja Prahan kansallismuseossa Tšekissä.
Lontoon ePrix
Lontoon ePrix tai London ePrix on kaudesta 2014–2015 alkaen järjestetty Formula E -sarjan osakilpailu, jossa kilpaillaan sähköisillä formula-autoilla. Nykyään kilpailu ajetaan ExCeL Londonin tapahtumakeskuksessa ja sen ympäristössä Lontoossa.
Radat
Ensimmäiset kaksi Lontoon ePrix’iä ajettiin Battersea Parkin katuradalla. Radalla oli pituutta 2 920 metriä ja se sisälsi 15 mutkaa. Se oli kapea, pomppuinen ja puita oli katsojien näköesteenä. Huolimatta noin 2,85 miljoonan punnan tuloista, paikalliset vastustivat rataa. Lopulta vuonna 2016 Formula E ilmoitti, ettei kilpailua enää järjestetä radalla.
Vuodesta 2021 alkaen ePrix on järjestetty tapahtumakeskus ExCeL Londonissa ja sen lähiympäristössä. Tällä radalla on pituutta 2 252 metriä ja se koostuu 22 mutkasta. Radalla oli tarkoitus kilpailla vuodesta 2020 alkaen, mutta koronaviruspandemian vuoksi tapahtumakeskus oli muutettu tilapäiseksi National Health Servicen sairaalaksi. Rata on sekä sisä- että ulkotiloissa, luoden uniikkeja haasteita kuljettajille. Radan pintamateriaali vaihtelee kierroksen aikana ja valoisuus muuttuu siirryttäessa sisältä ulos.
Aleksandra Petrovna
thumb|Suuriruhtinatar Aleksandra Petrovna Romanova (1838–1900), Oldenburgin herttuatar Alexandra Friederike Wilhelmine hoviasussa. Carl Timeon von Neff, noin 1855–1860|267x267px
Suuriruhtinatar Aleksandra Petrovna Oldenburskaja Romanova ; (2. kesäkuuta [ J: 21. toukokuuta] 1838 Pietari, Venäjän keisarikunta – 25. huhtikuuta 1900 Kiova, Venäjän keisarikunta) oli suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanovin puoliso. Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanov oli Venäjän keisari Nikolai I:n poika ja keisari Aleksanteri II:n veli.
Suku ja perhe
vasen|pienoiskuva|200x200px|Oldenburgin sisarukset noin 1853, yl. vanhin tytär Alexandra sylissään Therese (1852–1883), oik. Nicholas (1840–1886), vas. Alexander (1844–1932), Alexandran oik. puolella Katharina (1846–1866, kuoli tuberkuloosiin 20-v.), Alexandran vas. puolella George (1848–1871, kuoli tuberkuloosiin 23-v.), Katariinan oik.puolella Konstantin (1850–1906). Cecilie 1842–1843 kuoli lapsena. Syntyjään Aleksandra oli saksalaissukuinen herttuatar Alexandra Friederike Wilhelmine von Oldenburg, vanhin herttua Konstantin Friedrich Peter von Oldenburgin (1812–1881) ja herttuatar Therese Wilhelmine Friedrike Isabelle Charlotte von Nassau-Weilburgin (1815–1871) kahdeksasta lapsesta, joista viisi eli aikuisiksi. Alexandra kuului Holstein-Gottorp -aatelissukuun, mutta varttui Venäjällä, ja hänen perheensä oli sukua Romanov-dynastialle. Hänen isoäitinsä oli suuriruhtinatar Jekaterina Pavlovna, keisari Paavali I neljäs tytär.
Perheen nimissä perustettiin ja rahoitettiin viisi sairaalaa, orpokoti, hoivakoti, naisluostari, naisten koulutuslaitos, kaksi yömaja/asuntolaa ja koulukoti.
Alexandran äiti Nassau-Weilburgin herttuatar Therese oli kiinnostunut maalauksesta ja kuvanveistosta, johon hän oli saanut koulutusta ja oli aviomiehensä tavoin intensiivisesti mukana hyväntekeväisyystyössä, jopa niin että häntä pidettiin eksentrikkona. Hänellä oli sarkastinen huumorintaju ja hän suhtautui energisesti, jopa addiktiivisesti kaikkiin mielenkiintonsa kohteisiin. Heillä oli onnellinen avioliitto, ja he viettivät mieluummin hiljaista perhe-elämää kuin hovielämää. He olivat kahdeksalle lapselleen omistautuneita vanhempia ja kouluttivat heidät huolellisesti. vasen|pienoiskuva|298x298px|Alexandra Friederike Wilhelmine, Oldenburgin herttuatar nuorena tyttönä Perhe vietti talvikuukaudet Pietarhovissa ja muutti kesäksi Kamenni ostrovin saarelle Nevan suistoon. Siellä Alexandralla ja hänen sisaruksellaan oli lasten maatila, jossa he kasvattivat vihanneksia ja hoitivat kotieläimiä kotiopettajansa valvonnassa. Alexandra ja hänen sisaruksensa kasvoivat taiteen ja musiikin ympäröiminä. Hän oppi puhumaan venäjää, saksaa, englantia ja ranskaa. Tavallisten kouluaineiden lisäksi lasten oli opiskeltava musiikkia, maalausta, tanssia, ratsastusta ja hovietikettiä. Alexandra menestyi taiteessa ja oli kiinnostunut myös kirjallisuudesta, Venäjän historiasta ja sukututkimuksesta. Alexandran koulutus herätti hänen kiinnostuksensa lääketieteeseen ja köyhien sosiaalisten ongelmien ratkaisemiseen.
Avioliitto ja elämä suuriruhtinattarena, hyväntekeväisyystoiminta
Vuonna 1865 Aleksandra perusti sairaanhoitajakoulun Pietariin. Aleksandra Petrovnan aktiivista hyväntekeväisyystoimintaa pidettiin hovissa osoituksena siitä, että hän on niin sanottu 'Jumalan hullu' eli 'pyhä houkka'. Kuitenkin hänen kälynsä Maria Aleksandrovna ja Aleksandra Iosifovna suhtautuivat häneen myönteisesti.
Nikolai Nikolajevitš perusti rinnakkaisperheen Keisarillisen balettin tanssijattaren Jekaterina Gavrila Tšislovan kanssa, johon vuodesta 1868 alkaen syntyi viisi lasta. Toinen perhe oleskeli lähinnä Krimillä, vaikka valtavassa Nikolajevskin palatsissa aviopuolisot pystyivät elämään täysin toisistaan erillään. vasen|pienoiskuva|271x271px|Suuriruhtinatar Aleksandra Petrovna Romanova, noin 1850-luvun loppu Vuonna 1879 Nikolai Nikolajevitš ajoi Aleksandra Petrovnan pois heidän yhteisestä kodistaan ja takavarikoi hänen henkilökohtaisen omaisuutensa, syyttäen häntä aviorikoksesta Nikolajevskin palatsin kotikirkon kirkkoherran ja suuriruhtinattaren rippi-isän, arkkipappi Vasili Lebedevin kanssa. Aleksandra Petrovna joutui muuttamaan takaisin isänsä luokse. vasen|pienoiskuva|Pokrovskin nunnaluostarin pääkirkko Nikolskin katedraali (1896–1911), Kiova Aleksandra Petrovnan oli lähdettävä ulkomaille koska keisari Aleksanteri II asettui veljensä puolelle; nimellisesti hoidattamaan vaikeita tapaturmaisesti saatuja vammojaan; hän oli menettänyt hevosvaunuonnettomuudessa molempien jalkojensa ja toisen kätensä toimintakyvyn eli oli halvaantunut. Aleksanteri II lupautui maksamaan hänen matkakulunsa. Hän lähti syksyllä 1880 poikiensa kanssa laivalla Napoliin, johon hänen aviomiehensä ilmestyi yllättäen tammikuussa 1881 hakemaan pojat takaisin itselleen. Napolista hän jatkoi yksin laivalla Pohjois-Kreikkaan. Hän sai Aleksanteri III:lta luvan palata Venäjälle keväällä 1881, Aleksanteri II oli murhattu maaliskuussa. Uusi keisari suhtautui häneen myötätuntoisesti ja riisti hänen aviomieheltään kaikki tämän virat ja etuoikeudet.
Aleksandra Petrovna muutti Kiovaan Marijinskyin palatsiin vuonna 1881 ja liikkui edelleen pyörätuolilla. Hän sai jalkansa toimimaan vuonna 1889 ja vetäytyi perustamaansa Pokrovskin nunnaluostariin, eikä suostunut mistään hinnasta miehensä pyytämään viralliseen avioeroon. Hänet vihittiin nunnaksi nimellä Sisar Anastasia vuonna 1889. Hän kuoli 61-vuotiaana vuonna 1900 mahasyöpään, yhdeksän vuotta miehensä jälkeen.
Perintö, Pokrovskin nunnaluostari
vasen|pienoiskuva|Pokrovskin nunnaluostarin alue Kiovassa vuonna 1912 Suuriruhtinatar Aleksandra Petrovna lahjoitti koko omaisuutensa ja myös sukunsa omaisuutta köyhien sairaanhoitoon erikoistuneen Pokrovskin nunnaluostarin perustamiseen Kiovaan vuonna 1889. Hän oli ostanut maa-alueen vuonna 1888 ja saanut perustamisluvan Kiovan metropoliitta Platonilta. Luostarin alueelle rakennettiin vuosina 1889–1911 noin 30 rakennusta: kirkkoja, seurakuntakoulu, jossa oli hostelli, sisarten asuinrakennuksia, kultakirjonta- ja ikonimaalauspajoja sekä hotelli.
Luostarin suunnittelusta ja rakentamisesta vastasi Kiovan hiippakunnan arkkitehti Vladimir Nikolajevitš Nikolajev (1847–1911). Jumalanäidin esirukouskirkon ja majesteettisen Nikolskin katedraalin alustavan suunnittelun teki suuriruhtinattaren poika suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanov poika, ja ne rakennutti arkkitehti Vladimir Nikolajev venäläiseen tyyliin. Nikolskin katedraalin peruskivi muurattiin 21. elokuuta 1896. Ensimmäisen kiven katedraalin perustukseen laski keisari Nikolai II, toisen keisarinna Aleksandra Fjodorovna ja kolmannen suuriruhtinatar Aleksandra Petrovna. Katedraali rakennettiin Kiovan hyväntekijän Nikolai Artemievitš Tereštšenkon myöntämillä varoilla, rakentaminen kesti 15 vuotta ja se valmistui vuonna 1911. vasen|pienoiskuva|Pokrovskin nunnaluostari Kiova, Jumalanäidin esirukouskirkko Myös lääketieteellisiä laitoksia rakennettiin: ilmainen sairaala, jossa oli vuodeosasto ja leikkausosasto; hoivakoti sokeille ja vammaisille, poliklinikka ja apteekki, jossa oli ilmainen lääkejakelu. Nikolai Viktorovits Solomka nimitettiin luostarisairaalan ylilääkäriksi, ja hänestä tuli Aleksandra Petrovnan pääassistentti. Hän hankki aktiivisesti luostarin sairaalaan nykyaikaisia laitteita, kuten Kiovan ja Venäjän ensimmäisen röntgenlaitteen. Ensimmäisen kymmenen toimintavuoden (1893–1903) aikana sairaalassa kävi 5 020 potilasta, annettiin ilmaiseksi yli viisi miljoonaa lääkettä ja leikkausosastolla tehtiin 2 298 leikkausta.
Suuriruhtinatar avusti usein itse kirurgeja leikkauksissa. 1800-luvun lopulla rakennettiin keisarillisen perheen kustannuksella uusia sairaala- ja poliklinikkarakennuksia, jonka jälkeen vastaanotettujen potilaiden määrä nousi 500 henkeen päivässä. Suuriruhtinatar Aleksandra Petrovna kuoli luostarissa 13. huhtikuuta 1900, mutta hänen suunnitelmiensa toteuttaminen jatkui hänen kuolemansa jälkeen.
Jorma Vokkolainen
Jorma Kalevi Vokkolainen (1. kesäkuuta 1953 Joroinen – 27. tammikuuta 2001 Sotkamo) oli suomalainen poliitikko ja Vasemmistoliittoa edustanut kansanedustaja.
Ennen nousuaan eduskuntaan Vokkolainen työskenteli A. Ahlström Osakeyhtiön palveluksessa Varkaudessa, vuodet 1970–1989 hitsaajana ja vuodet 1989–1995 pääluottamusmiehenä. Hän tuli mukaan Varkauden kunnallispolitiikkaan vuonna 1982, jolloin hän aloitti kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän oli Varkauden kaupunginvaltuuston jäsen kuolemaansa saakka. Vuodet 1982–1995 Vokkolainen oli Metalliliiton liittovaltuuston jäsen ja vuodet 1987–1995 liittovaltuuston varapuheenjohtaja. Hän oli myös Pohjois-Savon maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 1992 kuolemaansa saakka.
Vokkolainen valittiin eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1995 Kuopion läänin vaalipiiristä. Hän sai vaaleissa 5 397 ääntä, kuudenneksi eniten vaalipiirin sisällä. Vokkolaisen lisäksi Vasemmistoliitto sai vaalipiiristä läpi toisenkin edustajan, yhden enemmän kuin edellisvaaleissa, kun Vokkolaisen lisäksi eduskuntaan valittiin myös istuva edustaja Iivo Polvi. Vokkolainen valittiin jatkokaudelle eduskuntavaaleissa 1999, joissa Vasemmistoliitto menetti Kuopion vaalipiirissä toisen edustajanpaikkansa. Eduskunnassa ollessaan hän oli varsinaisena jäsenenä neljässä valiokunnassa, huhtikuusta 1995 marraskuuhun 1996 lakivaliokunnassa, huhtikuusta 1995 kesäkuuhun 1998 työasiainvaliokunnassa, marraskuusta 1996 kesäkuuhun 1998 puolustusvaliokunnassa ja kesäkuusta 1998 kuolemaansa saakka valtiovarainvaliokunnassa. Vokkolainen oli myös puolueensa ensimmäinen varapuheenjohtaja vuodesta 1998 kuolemaansa saakka.
Jyrki Laakkonen
Jyrki Laakkosen kuolinpesä omistaa Veljekset Laakkonen Oy:n ja Autotalo Laakkonen Oy:n yhdessä isänsä Yrjö Laakkosen ja siskonsa Reetta Laakkosen kanssa. Jyrki Laakkonen oli myös Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj:n ja Kytäjän kartanon omistajia.
Vuoden 2005 verotilastojen mukaan hänen omaisuutensa on 15,9 miljoonaa euroa. Hän oli Pohjois-Karjalan toiseksi rikkain henkilö.
Hänen harrastuksiinsa kuuluivat ravihevoset.
Laakkonen kuoli syöpään 12.8.2016 oltuaan viimeiset 9 kuukautta sairaalassa. Hän oli naimisissa yrittäjä Päivi Turtiainen-Laakkosen kanssa.
Jorma Vokkolainen
Vokkolainen kuoli tammikuussa 2001 sairauskohtaukseen Sotkamon Vuokatissa. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi varaedustaja Iivo Polvi. Vokkolainen oli vuodesta 1974 naimisissa Pirkko Vokkolaisen (o.s. Autere) kanssa, ja heillä oli kaksi lasta.
Semih Şentürk
Semih Şentürk (s. 29. huhtikuuta 1983 İzmir, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija, joka edusti seuratasolla toistakymmentä vuotta Fenerbahçea. 183 senttimetriä pitkän Şentürkin pelipaikka on hyökkääjä.
Şentürk on Fenerbahçen oma kasvatti, joka seuran alle 20-vuotiaiden PAF-joukkueessa pelatessaan teki 56 ottelussa 63 maalia. Hän on edustanut myös İzmirsporia, jossa hän pelasi lainasopimuksella vuosina 2001–2002. Kaudella 2007–2008 Şentürk voitti Turkin liigan maalikuninkuuden.
Maajoukkueura
Turkin maajoukkueessa Şentürk on pelannut 28 ottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa vuonna 2007. Onnistunut kausi 2007–2008 nosti Şentürkin Turkin joukkueeseen 2008 EM-kisoihin, joissa hän teki lohkovaiheen ottelussa Sveitsiä vastaan tasoitusmaalin, puolivälierässä Kroatiaa vastaan tasoitusmaalin aivan jatkoajan lisäajan loppuhetkillä ja maalin myös rangaistuspotkukilpailussa sekä välierässä Saksaa vastaan 86. minuutilla tasoitusmaalin, minkä Saksa kuitenkin kuittasi voittomaalilla neljä minuuttia myöhemmin.
Naomie Harrisin filmografia
pienois|pysty|Naomie Harris elo­kuvan [[007 Skyfall ensi-illassa vuonna 2012.]] Tämä on Naomie Harrisin filmografia.
Pashmina
Pashmina on eräs kašmirvillan muodoista, jota saadaan tietystä pohjoisintialaisesta vuohiroduista, jota kasvatetaan mm. Jammun ja Kashmirin sekä Uttar Pradeshin alueella. Tuolta pasmina-vuohen kasvatus on levinnyt moniin muihin maihin. Hienointa Pashminaa saadaan edelleen todennäköisesti Intiasta, jossa pashminaa kasvatetaan vuoristoseuduilla ja jalostetaan pitkälti käsityönä. Aidot intialaiset pashminasta valmistetut shaalit ja huivit ovat lähinnä vientiin menevää arvotavaraa.
Pashminasta tehdyt saalit, stoolat ja huivit tulivat muotituotteiksi 1990-luvulla. Pashminakauppa on ollut Intian, Nepalin ja Tiibetin vuoristokansoille tärkeä keino saada omalla työllään tuloja maailmankaupasta. pienoiskuva|käsinkudottu pashmina-huivi [[Srinagar Kashmirista]] Aidot pashmina-huivit ovat yleensä seuraavanlaisia:
Todellisuudessa 100-prosenttista pashminaa ei ole olemassa. Pashmina-kuitu on nimittäin niin herkkää ja hajoavaa, että täyspashminassakin on yleensä 10 % tavallista villaa tukirakenteena.
Voitot saivat maailmalla väärentäjiä kutsumaan muitakin pashmina-shaalien ulkonäköä matkivia tuotteita pashminaksi. Väärennetyt pashminat tehdään yleensä viskoosista. Kokeneetkaan kauppaliikeiden sisäänostajat eivät tunnusta tietävänsä näitä taustoja. Oikean pashminan tuntee siitä, että se pysäyttää viileän ja kylmän jo kauan ennen kuin se pääsee ihmisen iholle. Pashmina on suloisen pehmeää.
Pashminaksi kutsutaan joskus myös vuoriantiloopin syntymättömän vasan nukasta tehtyä huivia. Vasa kuolee käsittelyyn. Siksi on syytä pitää ne tuotteet täysin erillään kestävän kehityksen mukaisesta pashminasta.
Pashminan korjuu ja valmistus Intiassa
thumb|Perinteinen intialainen kangaspainolaatta. Pashmina-vuohet pudottavat villansa keväällä, jolloin villa kerätään talteen. Keruun jälkeen villa puhdistetaan käsin pölystä ja epäpuhtauksista. Sen jälkeen se lajitellaan laadun mukaan ja lähtetään jalostettavaksi.
Jalostuksen aluksi säältä suojaava päällyskarva erotellaan hienosta alusvillasta. Päällyskarvaa on raakavillasta noin 50-60 %. Aiemmin erottelu tehtiin käsityönä, mutta nyt siihen soveltuvia laitteita on myös olemassa. Erottelussa on useampia perättäisiä puhdistusvaiheita. Lopullisen erottelun jälkeen päällyskarvaa on jäljellä 0,5 % tai vähemmän. Tässä vaiheessa villassa on edelleen noin 5 % erilaisia epäpuhtauksia, kuten pölyä ja rasvaa. Perinteisesti Intiassa puhdistus on tehty vasta kehruun jälkeen ennen värjäystä ja kutomista. Muualla sitä on kuitenkin alettu tekemään jo kuiduille. Intiassa kuituja ei myöskään yleensä valkaista, ellei niitä värjätä vaaleisiin värisävyihin. left|thumb|Perinteistä pashmina-koristelua. Nykyään kehruussa saatetaan käyttää apuna nailonia, joka poistetaan myöhemmin kemiallisesti. Näin saadaan aikaan täyspashminatuotteita, joiden kutominen olisi perinteisin menetelmin ollut mahdotonta. Nailonin käyttö apuna mahdollistaa hienon villan koneellisen kehräyksen. Laadultaan saatu lanka ei kuitenkaan ole yhtä kestävää kuin perinteisesti valmistettu, eikä myöskään yhtä ekologista. Perinteisesti pashmina-huivit on kudottu käsin erityiskangaspuilla ja edelleen käsinkudottuja huiveja pidetään kallisarvoisimpina. Valmiiksi kudotut huivit värjätään. Pashmina värjäytyy kuten lampaanvilla ja yleensä sitä värjätään tänäkin päivänä luonnonväriaineilla. Väreinä ovat mm. indigo, annatto ja henna. Värjäyksen ongelmana on mahdollinen huopuminen. Tärkeä osa pashmina-huivin arvon määräytymisessä on sen kudottu koristelu (esim. jaquard) ja siihen lisätty kirjonta. Joskus huivit kuvioidaan myös käsin painamalla. Värit painetaan kankaille käsinveistetyin puisin painolaatoin. Koristeluun käytetään Kashmirissa monenlaisia perinteisiä tekniikoita.
Koska villa on arvokasta, sitä helposti väärennetään. Haasteena on, että tavanomaisin testausmenetelmin, sitä on vaikea erottaa lampaanvillasta. Mikroskoopin avulla se on kuitenkin mahdollista, sillä pashmina kuitu poikkeaa muodoltaan villasta, sillä se on litteämpää. Tätä rakennetta voidaan kuitenkin muokata eri käsittelyillä. Jopa Dna-testejä on siksi käytetty apuna villan alkuperän selvittämisessä.
Michel Piccoli
thumb|Michel Piccoli Cannesissa vuonna 2013. Michel Piccoli (27. joulukuuta 1925 – 12. toukokuuta 2020) oli ranskalainen näyttelijä. Hän syntyi Pariisissa pianistiäidin ja viulisti-isän pojaksi.
Piccolin elokuviin kuuluvat Kuoleman puutarha (Buñuel, 1956), Kamarineidon päiväkirja (Buñuel, 1964), Päiväperho (Buñuel, 1967), Topaz (Hitchcock, 1969) ja Vapauden aave (Buñuel, 1974).
Piccoli oli kolmesti naimisissa Éléonore Hirtin, Juliette Grécon ja Ludivine Clercin kanssa. Hänellä on ensimmäisestä avioliitosta tytär Anne-Cordélia.
Seeprasiipisimppu
Seeprasiipisimppu (Dendrochirus zebra) on erikoisen muotoinen kala, yksi meriakvaarioiden yleisimpiä simppukaloja. Sen eväruodoissa on myrkkyä ja sen pisto aiheuttaa ampiaisen pistoa muistuttavan reaktion. Herkillä ihmisillä reaktio voi aiheuttaa sairaalahoitoa vaativia oireita. Seeprasiipisimppu käyttää myrkkyä itsensä puolustamiseen suuntaamalla selkäruotonsa hyökkääjää kohti. Tästä syystä kalan käsittelemisessä on noudatettava tarkkaavaisuutta.
Ulkonäkö ja koko
120px|thumb|left|Kasvokuva jossa näkyy poskiläikkä Seeprasiipisimppu kasvaa noin 20-25 cm pitkäksi. Sen vartalossa on leveitä tummia ja vaaleita raitoja, ja erityisenä lajituntomerkkinä tumma läikkä kiduskannen alaosassa. Evien huntumainen verkko ulottuu melkein eväruotojen kärkiin asti toisin kuin siipisimpulla. Kokonsa puolesta seeprasiipisimppu pärjää noin 300-litraisessa akvaariossa, jossa on syytä olla tehokas suodatus.
Alkuperä
Seeprasiipisimppu on kotoisin Indopasifiselta merialueelta: Itä-Afrikan ja Samoan väliltä.
Käyttäytyminen
Seeprasiipisimppua voi pitää riutta-akvaariossa, koska se ei koske koralleihin. Sitä ei voi kuitenkaan pitää kovin pienten kalojen tai katkarapujen kanssa, koska ne kuuluvat simpun luontaiseen ravintoon. Akvaario-olosuhteissa tämän voi ehkäistä ruokkimalla simppua säännöllisesti ja monipuolisesti. Kala tarvitsee paljon piilopaikkoja, ja on yleensä akvaario-oloissa hämäräaktiivinen.
Ravinto
Seeprasiipisimppu syö luonnossa eläviä, itseään pienempiä kaloja ja äyriäisiä. Akvaario-olosuhteissa seeprasiipisimpun ruokintaan on kiinnitettävä erityistä huomiota, sillä ne eivät helposti opi syömään korvaavaa ruokaa. Tämän opittuaan ne syövät monipuolisesti akvaariokaloille tarkoitettuja pakasteruokia joita on suositeltavaa ruokkia pihdeillä.
Cherveux
Cherveux on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin koillispuolella. Kunnan pinta-ala on 22,3 neliökilometriä ja siellä on arviolta 1 896 asukasta (vuonna 2016).
Kunnassa sijaitsevat Cherveux’n ja La Carten keskiaikaiset linnat.
Hiroshi Kawaguchi
Hiroshi Kawaguchi (s. 12. huhtikuuta 1965) on japanilainen muusikko, joka käyttää lyhyesti taiteilijanimeä Hiro. Hän on tullut tunnetuksi useiden videopelien musiikista, muun muassa Space Harrier, Hang-On ja Out Run. Hän on tunnettu myös yhtyeestä [H.]. Hän on tunnettu myös nimellä Hiroshi Miyauchi.
Megálo Mourteméno
Megálo Mourteménon (”Suuri Mourteméno”) luoteispuolella sijaitsevat saaret Ágios Nikólaos ja Moúrtos, ja kaakkoispuolella Mikró Mourteméno (”Pieni Mourteméno”).
Jalokivikokoelma 1999–2006
Jalokivikokoelma 1999–2006 on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Ville Leinosen kokoelma-albumi. Se julkaistiin 22. maaliskuuta 2006. Kokoelma sisältää Leinosen soolotuotannon sekä Ville Leinosen & Valumon hittien lisäksi harvinaisuuksia ja ennenjulkaisematonta materiaalia.
Paanan koulu
Paanan koulu on peruskoulu Jokioisilla. Koulussa opiskelee noin 300 oppilasta, ja opettajia koulussa on 27. Koulu tarjoaa opetusta peruskoulun luokille 5–9. Koulun rehtorina toimii Jari Sillanpää.
Paanan koulu sai nimensä vuonna 2002, kun laista poistui jaottelu ala- ja yläkouluun. Paanan kouluun on valmistunut lisärakennus vuonna 2015 kolme vuotta myöhässä.
Irina Press
Irina Natanovna Press (, 10. maaliskuuta 1939 Harkova – 21. helmikuuta 2004) oli menestynyt monipuolinen neuvostoliittolainen yleisurheilija, joka voitti kaksi olympiakultaa.
Maansa mestaruuksia hän saavutti yleisurheilun viisiottelijana sekä aitajuoksijana vuosien 1959 ja 1966 välisenä aikana.
Vuoden 1960 olympiakisoissa Irina voitti 80 metrin aitajuoksun tuloksella 10,8. Viisiottelu ei silloin kuulunut naisten ohjelmaan.
Vuoden 1964 olympiakisoissa Irina voitti viisiottelun pistemäärällä 5246, joka oli maailmanennätys. Samoissa kisoissa hän sijoittui 80 metrin aitajuoksun erikoiskilpailussa neljänneksi ja kuulantyönnössä kuudenneksi.
Muuta
Sisarusten isä oli kaatunut toisessa maailmansodassa vuonna 1942 ja perhe muutti sen seurauksena Harkovasta Uzbekistanin Samarkandiin. Urheilu-uransa jälkeen Irina suoritti sisarensa tavoin akateemisen loppututkinnon ja teki sitten työuransa erilaisissa rooleissa urheilun sektorilla. Vuodesta 2000 aina kuolemaansa asti hän johti urheilukulttuurin komiteaa Moskovassa.
Wille Mäkelä
Wille Mäkelä (s. 2. maaliskuuta 1974 Hyvinkää) on suomalainen entinen curling-pelaaja. Hän toimi Markku Uusipaavalniemen kipparoiman joukkueen kakkosmiehenä, kolmantena heittäjänä. Hän oli varsinkin kovien poistojen erikoismies.
Mäkelän parhaat saavutukset ovat EM-kulta vuodelta 2000, kaksi EM-pronssia (1999 ja 2002), kaksi MM-pronssia (1998 ja 2000) ja olympiahopea vuonna 2006. Suomen mestaruuksia hänellä on 7 kappaletta vuosilta 1997—2003. Seuratasolla Mäkelä edusti Oulunkylän Curlingia.
Välissä Mäkelä toimi oman joukkueensa kapteenina. Hänen joukkueensa edusti Suomea vuoden 2003 EM-kisoissa ja putosi B-sarjaan, josta Uusipaavalniemen joukkue nosti sen seuraavana vuonna takaisin A-sarjaan. Pian tämän jälkeen Mäkelä palasi takaisin Uusipaavalniemen johtamaan joukkueeseen olympiaprojektia varten. Olympiahopean jälkeen Mäkelä ilmoitti lopettavansa curlingin aikapulan vuoksi.
Mäkelä on 170 senttimetriä pitkä ja painaa 86 kiloa. Koulutukseltaan hän on yo-markkinointimerkonomi. Hän toimii nykyään Hyvinkään Liikenteen toimitusjohtajana.
Hongqi L5
Hongqi L5 on ylellinen neliovinen sedan, jota kiinalainen Hongqi on valmistanut vuodesta 2014. Se esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä 2013. L5 on kallein kiinalainen auto jota on myyty. Ensimmäinen auto myytiin viidellä miljoonalla juanilla (n. 650 000 euroa).
Sosialistinen puolue (Portugali)
Sosialistinen puolue on portugalilainen sosiaalidemokraattinen puolue ja toinen maan pääpuolueista keskusta-oikeistolaisen sosiaalidemokraattisen puolueen ohella. Sosialistinen puolue perustettiin 19. huhtikuuta 1973 saksalaisessa Bad Münstereifelin kaupungissa. Puolue on Sosialistisen internationaalin ja Euroopan sosialidemokraattisen puolueen jäsen.
Vaikutusvaltaisimipia ja näkyvimpiä poliitikkoja Portugalissa vuoden 1974 Neilikkavallankumouksen jälkeen on ollut sosialistista puoluetta pitkään sen pääsihteerinä johtanut Mário Soares, joka toimi pääministerinä vuosina 1976–78 ja uudelleen 80-luvun alussa sekä Portugalin presidenttinä 10 vuotta vuosina 1986–1996. Häntä oli kutsuttu Portugalin demokratian isäksi.
Partido Socialista voitti vuoden 2009 parlamenttivaalit saaden 37 prosenttia äänistä ja 96 parlamenttipaikkaa, mutta menetti kuitenkin enemmistöaseman parlamentissa.
Portugalin parlamenttivaleissa lokakuussa 2019 pääministeri António Costan johtamat sosialistit saivat vaalivoiton. Sosialistit saivat 106 paikkaa 230 jäsenen parlamentissa. Enemmistöön olisi tarvittu 116 paikkaa. Näin ollen Costa joutuu etsimään pienemmistä puolueista liittolaisia tulevaan hallitukseen. Ennen vaaleja pääministeri Costan vähemmistöhallituksen tukipuolueina olivat kommunistit ja vasemmistoryhmittymä. Pääministeri António Costaa ja sosialisteja auttoivat vaaleissa Portugalin hyvät talousluvut.
Lars Lundkvist
Lars Lundkvist (1928 Uumaja, Ruotsi – 2012 ) oli ruotsalainen runoilija ja opettaja. Hän käytti runoissaan materiaalina saamelaista kansanrunoutta ja kansanuskomuksia. 1970-luvulla hän siirtyi yksilöllistä kokemusta kuvaavaan runouteen.
Póvoa de Varzim
Póvoa de Varzim on kaupunki Portugalin pohjoisosassa. Se on tärkeä kalasatama. Alueella on todennäköisesti ollut asutusta jo 200 000 vuotta eaa. Roomalaiset löysivät alueelta kultaa ja tinaa, minkä vuoksi alueesta käytiin taisteluja varsinkin Puunilaissotien aikaan.
Tiirismaa
thumb|Vuonna 1988 uusittu Tiirismaan televisio- ja radiomasto (12.5.2005) thumb|Televisio- ja radiomasto lähikuvassa (4.2.2006)
Geologinen muodostuma
Tiirismaa on jäänne muinaisesta Svekofennidien vuoristosta, ja se on säilynyt verrattain korkeana maaston runsaan kvartsiittipitoisuuden vuoksi.
Tiirismaan alue kokonaisuutena muodostuu Messilän kartanon alueella olevasta Kartanonmäestä, Hakalaukunmäestä ja Tiirismäestä. Tiirismaa on suurehko ja miltei asumaton alue, joskin luonnonsuojelualueeseen liittyvän Iso-Tiilijärven pohjoisrannallakin on vapaa-ajan asuntoja. Iso-Tiilijärvi rajoittuu etelässä Tiilikankaan asuinalueeseen.
Tiirismaata on kutsuttu myös Messiläksi siksi, että Messilän kartanon vaikutus on ulottunut myös Tiirismaalle. Nykyään Messiläksi kutsutaan Messiläntien eteläpuolista osaa ja sen Messilän puoleista päätä venerantoineen ja leirintäalueineen, kun taas tien pohjoispuolinen osa on jo Tiirismaata.
Tiirismaalla on Natura 2000 -ohjelmaan kuuluva Tiirismaan luonnonsuojelualue.
Tiirismaalla oli 1960-luvulta asti laskettelukeskus, joka kilpaili läheisen Messilän laskettelukeskuksen kanssa. Se kuitenkin lakkautettiin kannattamattomana vuonna 1996. Tiirismaalla on ollut aikaisemmin Messilän kartanosta nykyisiä laskettelumäkiä korkeampi Tiirismaan hiihtokeskuksen mäki, joka etäisenä on jätetty luonnontilaan ja kasvanut umpeen pensasmaista puuta.
Tiirismaan radio- ja televisiomasto
Tiirismaalla Televisiotien jatkeen, Arvi Hauvosen tien päässä, on 327 metriä korkea Digita Oy:n lähetysmasto, jonka kautta lähetetään Päijät-Hämeessä radio- ja televisiolähetykset. Masto jakaa Suomen korkeimman rakennelman tittelin Haapaveden yleisradiomaston kanssa. Tiirismaalta lähetetään myös Lahden radiolähetykset.
Maston rakentaminen aloitettiin 1966 alussa. Sen peruskivi muurattiin 27. toukokuuta 1966, ja Tiirismaan radioaseman harjannostajaisia vietettiin 11. elokuuta 1966. Kolmikerroksinen radioasemarakennus valmistui lokakuussa 1966. Ensimmäinen radio- ja tv-masto oli 302 metrin pituinen, ja sen tuotti Rauma-Repolan Porin tehdas. Mastossa oli ohjelmansiirtolinkkiantenneja ja 280 metrin korkeudessa television ykköskanavan antenni. Kakkoskanavan antenni oli mastonjatkeessa noin 20 metrin matkalla. Radio- ja televioaseman koelähetykset alkoivat 20. helmikuuta 1967 sekä radion rinnakkaisohjelmaa lähettävän ULA-II:n lähetykset 6. maaliskuuta 1967 ja yleisohjelmaa lähettävän ULA-I:n 21. maaliskuuta 1967. Television kakkosohjelman lähetykset alkoivat runsaat viisi vuotta myöhemmin syksyllä 1972. Masto uudistettiin vuonna 1988.
Taajuudet
Tiirismaalla on kaksitoista yleisradiolähetintä:
Lähteet
61.00694°N, 25.52333°W
Energiajuoma
thumb|350px|Valikoima energiajuomia suomalaisessa päivittäistavarakaupassa.|alt= Energiajuomalla tarkoitetaan kofeiinipitoisia virvoitusjuomia, joilla on piristävä vaikutus. Energiajuomat eivät muutoin poikkea sokeria sisältävistä tai sokerittomista virvoitusjuomista, kuin että energiasisällön lisäksi niiden piristävä vaikutus saadaan aikaan piristeillä: esimerkiksi kofeiinilla, guaranalla tai tauriinilla. Energiajuomien kofeiinimäärä on vakio: 32 mg/dl. 0,33 litran tölkillinen sokeripitoista energiajuomaa vastaa vaikutuksiltaan pientä kuppia kahvia, jossa on 3–4 sokeripalaa.
Ainesosat
Yleisimmin käytettyjä ainesosia ovat kofeiini, tauriini, guarana, glukuronilaktoni ja maltodekstriini. Energiajuomissa käytettävä tauriini on synteettistä. Näiden lisäksi juomia on usein täydennetty vaihtelevalla määrällä erilaisia B-ryhmän vitamiineja, inositolia ja koliinia. Jotkut juomat sisältävät suuren määrän sokeria, mutta myös sokerittomia vaihtoehtoja on markkinoilla. Sokeroimattomien energiajuomien energiapitoisuus jää alhaiseksi.
Käyttö
Juomia markkinoidaan tyypillisesti nuorille kuluttajille ja opiskelijoille. Energiajuomien ostamiselle ei ole ikärajaa, mutta Suomessa erinäiset vanhempainyhdistykset ovat antaneet omia suosituksiaan kauppiaille. Vuonna 2004 energiajuomia myytiin Suomen päivittäiskaupoissa yli 2,7 miljoonaa litraa, vuonna 2009 määrä oli 10 miljoonaa litraa.
Käyttörajoituksia ja -suosituksia
Energiajuomia ei suositella lapsille, raskaana oleville tai kofeiiniherkille henkilöille. Elintarvikeviraston suositus perustuu juomien korkeaan kofeiinipitoisuuteen (max 320 mg/l). Elintarviketurvallisuusvirasto edellyttää tämän vuoksi, että energiajuomien pakkausmerkinnöissä tulee olla varoitusmerkintä liiallisen käytön haitoista ja suositus vuorokautisesta käyttömäärästä, joka on yleensä muutamia tölkkejä päivässä. Kupillisessa kahvia kofeiinin määrä on suhteessa sama kuin yhdessä energiajuoma-annoksessa. Monet kauppiaat haluaisivatkin energiajuomiin lakisääteisen ikärajan niiden terveysvaikutuksien vuoksi. Energiajuomien korkean kofeiinipitoisuuden vuoksi monet kauppiaat ovat laittaneet ikärajan niille. Esimerkiksi vuonna 2010 asetettu myyntikielto alle 15-vuotiaille Alavieskassa on rauhoittanut elämää paikkakunnan kouluissa.
Energiajuomat eivät ole urheilujuomia. Kofeiinipitoisuutensa vuoksi energiajuomat eivät korvaa nestehukkaa, vaan lisäävät sitä: kofeiini poistaa nestettä elimistöstä ja juoman mahdollinen sokeri aiheuttaa nopean verensokeritason vaihtelun. Pesäpalloliitto kielsi vuoden 2011 helmikuussa energiajuomien myymisen ja välittämisen alle 16-vuotiaiden urheilutapahtumissa, perustellen päätöstä kofeiinin haitallisuudella nuorille ja ettei energiajuomissa ole mitään nuorten tarvitsemia ainesosia. Myös Tampereen klassillisessa yläkoulussa energiajuomien juonti on kielletty.
Alkoholijuomien ja energiajuomien yhteisvaikutuksista ei ole kattavaa tutkimustietoa, mutta Elintarvikevirasto on antanut käyttösuosituksia alkoholin yhteydessä ja kehottaa varovaisuuteen.
Terveysvaikutukset
Yhteys runsaalla energia-/virvoitusjuomien käytöllä ylipainoon ja rasvamaksan kehittymiseen on hyvin tunnettu. Sokeroiduissa juomissa maksan rasvoittaa suuri kalorimäärä, sokerittomissa kevytjuomissa käytetty aspartaami omaa myös yhteyden rasvamaksan kehittymiseen. Käyttäjän iästä riippumatta virvoitus- ja energiajuomien suurkulutusta ei suositella, vedoten ylipainon sekä maksan rasvoittumisen riskiin. Lisäksi tällaisten juomien vaikutuksesta hampaiden kiillevauriot lisääntyvät sekä happohyökkäys pitenee.
Energiajuomien käyttö alkoholijuomien yhteydessä on yleistä etenkin nuorten aikuisten keskuudessa. Yhteisvaikutuksiin havahduttiin, kun vuonna 2001 kolmen naisen kuoleman epäiltiin johtuvan alkoholin ja energiajuomien yhteiskäytöstä. Täyttä varmuutta yhteiskäytön osuudesta kuolemiin ei kuitenkaan ole. Läheltä piti -tapauksia on myös raportoitu. Brasilialaisessa tutkimuksessa on selvitetty, että energiajuoma vääristää humalatilan tunnetta vähentäen heikotusta ja päänsärkyä ja saa siten henkilön tuntemaan alkoholin vaikutuksen vähäisemmäksi kuin mitä se todellisuudessa on.
EU-direktiivi kieltää yli 1,2 tilavuusprosenttia sisältävien alkoholijuomien täydentämisen vitamiineilla tai kivennäisaineilla ja alkoholijuomien väittämisen terveysvaikutteisiksi. Muiden aineiden lisäämiselle alkoholijuomiin ei ole rajoituksia, joten energiajuomien lisääminen alkoholiin on laillista. Tuotevalvontakeskus suhtautuu varauksella alkoholi- ja energiajuomien yhdistämiseen ja kehottaa välttämään niitä varovaisuusperiaatteeseen vedoten, sillä niiden yhteisvaikutuksista ei ole riittävästi tutkimustietoa. Etenkin humalahakuisessa juomisessa energiajuomien ainesosien saanti voi nousta huomattavan suureksi.
Energiajuomat Suomessa
Energiajuomien yleiset lisäaineet tauriini ja guarana sallittiin Suomessa vuonna 1998. Juomien markkinat ovat kasvaneet selvästi 2000-luvun alussa. Erilaisten merkkien ja niiden muunnelmien määrä on lisääntynyt ja brändien estetiikkaan panostetaan paljon.
Antti Rinteen vuoden 2019 kesäkuussa nimetyn hallituksen ohjelmassa oli energiajuomien myynnin kieltäminen lailla alle 16-vuotiailta Suomessa.
Johannisburgin linna
Johannisburgin linna on linna Aschaffenburgin kaupungissa Baijerin osavaltiossa Saksassa. Se edustaa arkkitehtuurilliselta tyylisuunnaltaan renessanssia. Linnan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1605, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1614.
Kaarlo Vuori
Kaarlo Vuori (19. elokuuta 1863 Ruovesi – 22. kesäkuuta 1914 Runni, Iisalmi) oli suomalainen taidemaalari, kuvittaja ja piirustuksenopettaja. Muoto- ja henkilömaalarina hän kuului aikakautensa parhaimpiin. Vuori vahvisti merkittävästi piirustuksen asemaa kuvataiteellisen työn perustana. Hän oli niin ikään huomattava esikuva aikansa suomenkielisille miestaiteilijoille. Vuori oli aviossa näyttelijä Tilda Vuoren kanssa vuodesta 1900 kuolemaansa asti. Pariskunnalle syntyi poika Veijo vuonna 1903.
Kaarlo Vuori syntyi kauppias Gustaf Henrik Hällbergin ja Hedvig Patalan kuusilapsiseen perheeseen. Seitsemän ensimmäistä vuottaan hän vietti Ruovedellä, josta muutti Tampereelle vuosiksi 1870 – 1883. Vuori pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta vuonna 1883. Taiteellisen koulutuksensa hän sai Helsingin yliopiston piirustussalissa, Taideteollisessa keskuskoulussa 1886 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1886 – 1889, jossa hänen opiskelutoverinaan oli muun muassa Pekka Halonen. Vuori oli stipendiaattina Pariisissa kaksi lukuvuotta. 1880-luvulla Vuori toimi Suomen muinaismuistoyhdistyksen piirtäjänä tutkimusmatkoilla Suomessa ja ulkomailla.
Vuonna 1891 Kaarlo Vuori maalasi muotokuvan Minna Canthista ja myös muita Canthin perheenjäseniä. Samana vuonna Vuoren teoksia esiteltiin ensi kerran julkisesti. Vuosina 1898 – 1904 Vuori toimi Turun piirustuskoulun opettajana. Turun vuosien jälkeen hän siirtyi Tampereelle muotokuvamaalariksi ja opettajaksi Tampereen Käsityö- ja taideteollisuuskouluun. 1900-luvun alussa hän oli tehdaskaupungin ainoa ammattimainen kuvataiteilija Gabriel Engbergin ohella. Muotokuvien lisäksi Vuori teki realistisia maisemakuvauksia, kuten Ruoveden kirkkorantaa (1909) ja Saaristotila (1911, öljy, 38X58 cm). Vaimonsa Tildan muotokuvan hän maalasi vuonna 1913. Vuori harrasti valokuvausta, hänen valokuviaan julkaistiin Helsingin Kaiku -lehdessä helmikuussa 1909. Kaarlo Vuori menehtyi aivohalvaukseen kesäkuussa 1914.
Vuoren töitä on nähtävillä esimerkiksi Hiekan taidemuseossa Tampereella. Hänen vesivärityönsä Minna Canthista on näytteillä Kuopion Korttelimuseossa.
Engiadina Bassa/Val Müstairin alue
350px|thumb|Engiadina Bassa/Val Müstairin alue.
Engiadina Bassa/Val Müstairin alue on yksi Sveitsin 146:sta ja Graubündenin kantonin 11:stä hallinnollisesta alueesta. Se sijaitsee itäisimmässä Sveitsissä Italian ja Itävallan rajalla Ala-Engadinin laaksossa sekä Romjoen latvoilla.
Alueeseen kuuluu viisi kuntaa: Samnaun, Scuol, Val Müstair, Valsot ja Zernez. Alueen pinta-ala on 1 197 neliökilometriä ja asukasluku 9 350 (31.12.2016). Alueen pääkieli on retoromaani.
Mustaherukka
Mustaherukka (Ribes nigrum) eli mustaviinimarja on herukoiden sukuun kuuluva yksikotinen pensas, joka kasvaa suurimmassa osassa Eurooppaa sekä villinä että viljeltynä.
Yleiskuvaus
Mustaherukka on 1–1,5 metriä korkea pensas. Lehtilapa on 6–10 cm leveä ja 3–5-liuskainen. Lehti on päältä kalju ja alta karvainen. Lehtien liuskat ovat suippoja. Mustaherukan kukinto on nuokkuva monikukkainen terttu. Kukan tukilehti on huomattavasti lyhyempi kuin kukkaperä. Kukat ovat kaksineuvoisia ja väriltään punertavan tai ruskehtavan vihreitä. Verhiö on karvainen ja keltanystyinen. Terälehdet ovat verholehtiä lyhyempiä. Kukkapohjus on kellomainen. Hedelmä on halkaisijaltaan 6–12 mm ja väriltään tavallisesti musta marja, mutta myös vihreähedelmäisiä yksilöitä tavataan.
Levinneisyys
Mustaherukka on euraasialainen laji. Sen luontainen levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarilta Itä-Aasiaan. Euroopassa sitä tavataan kaikkialla Välimeren maita, Islantia ja aivan pohjoisimpia tundraseutuja lukuun ottamatta. Suomessa mustaherukkaa on luonnonvaraisena koko maassa, mutta aivan Pohjois-Lapissa se on harvinainen. Kuitenkin paikoittain se on hyvin menestyvä.
Elinympäristö
Mustaherukka suosii kosteahkoja savi- ja humuspitoisia kasvupaikkoja. Yleisimmillään se on lehtokorvissa ja puronvarsilehdoissa, jokien ja purojen varsilla ja vesistöjen lähellä. Mustaherukka pitää ravinteikkaasta maasta ja viihtyy sekä aurinkoisessa että puolivarjoisessa kasvupaikassa.
Käyttö
Mustaherukka on puutarhamarjojen C-vitamiinikuningas, jo 50 grammaa riittää täyttämään päivittäisen C-vitamiinin tarpeen. Mustaherukassa on myös runsaasti E- ja K-vitamiineja sekä kuituja. Mustaherukan siementen rasvahappokoostumuksen uskotaan suojaavan erilaisilta verisuonitaudeilta ja auttavan atooppisissa ihotulehduksissa, PMS:ssä, sokeritaudissa, MS-taudissa ja alkoholismissa. Mustaherukoilla uskotaan myös olevan naisten hormonitasapainoa säätelevä vaikutus. Mustaherukasta voidaan valmistaa hyytelöä, hilloa, mehua ja likööriä. Marjat ovat myös hyvä lisuke joihinkin ruokiin.
Viljely
Mustaherukkaa viljellään laajalti marjojensa vuoksi. Jos pensaita leikataan joka vuosi, niitä ei tarvitse tukea. Suomessa suosituimpia lajikkeita ovat ’Öjebyn’, ’Melalahti’ ja ’Mortti’. Keskisato vuodessa on noin 3 000 kiloa hehtaarilta.
Mustaherukan tuholaisia
thumb|Mustaherukka
Saugatuck
Saugatuck on Yhdysvaltain kaupunki Alleganin piirikunnassa, Michiganin osavaltiossa.
United States Census Bureaun mukaan Saugatuckin pinta-ala on 3,81 neliökilometriä, josta vettä on 0,75 neliökilometriä. Vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan kaupungissa oli 925 asukasta.
Kalamazoo-joki virtaa Saugatuckin läpi.
Moncler
Moncler on alun perin ranskalainen, nykyään italiaisomisteinen vaatemerkki. Monclerin perustivat René Ramillon ja Andrè Vincent vuonna 1952 Ranskan Monestier-de-Clermontissa. Aluksi Moncler valmisti makuupusseja, hupullisia viittoja ja telttoja.
Tuotemerkin osti italialainen yrittäjä Remo Ruffini vuonna 2003.
Moncler listattiin Italian pörssiin vuonna 2013. Joulukuussa 2020 Moncler osti italialaisen Stone Islandin 1,15 miljardilla eurolla.
Ep
EP tarkoittaa seuraavia:
Katso myös
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Kalamazoo
Kalamazoo on Yhdysvaltain kaupunki Michiganin lounaisosassa. Se on Kalamazoon piirikunnan hallintokeskus.
A. P. Møller-Mærsk
A. P. Møller-Mærsk A/S on tanskalainen konglomeraatti, jonka tärkein liiketoiminta-alue on logistiikka. Yhtiö tunnetaan paremmin nimellä Mærsk (tai kansainvälisessä asussaan Maersk). A. P. Møller-Mærsk on maailman suurin rahtilaivavarustamo sekä laivaston koolla että TEU-määrällä mitattuna. Se on myös liikevaihdolla mitattuna Tanskan suurin yritys.
Kalamazoo
Kalamazoo sai nimensä Kalamazoo-joesta, mutta sen alkuperää ei tunneta tarkemmin. Eurooppalaisten saavuttua alueelle sitä asuttivat potawatomi-intiaanit. Kalamazoo perustettiin vuonna 1831 nimellä Bronson, mutta nykyinen nimi otettiin käyttöön 1836. Siitä tuli virallisesti kylä vuonna 1838 ja kaupunki 1883. Kalamazoon keskustassa 13. toukokuuta 1980 sattunut tornado vaati viisi kuolonuhria ja vahingoitti 79:ää.
A. P. Møller-Mærsk
Historia
Maerskin historia alkaa vuodesta 1904, jolloin A. P. Møller yhdessä isänsä Peter Mærsk Møllerin kanssa perustivat osakeyhtiön, joka osti höyrylaiva Svendborgin. Pieni varustamo kasvoi vähitellen, mutta toimintavapautensa säilyttämiseksi A. P. Møller perusti vuonna 1912 erillisen varustamoyhtiön, joka sai nimekseen Dampskibsselskabet af 1912. A. P. Møller pysyi kuitenkin sekä Svendborgin että Dampskibsselskabet af 1912:n johdossa. Näitä kahta yhtiötä johdettiin rinnakkain aina vuoteen 2003 saakka, jolloin ne yhdistettiin ja nykyinen A. P. Møller-Mærsk A/S muodostettiin.
A. P. Møller kuoli 88-vuotiaana 12. kesäkuuta 1965, jolloin hänen poikansa Mærsk Mc-Kinney Møller (1913–2012) otti toimitusjohtajan tehtävät hoitaakseen. Mc-Kinney Møllerin aikana Maersk-konsernista muotoutui kansainvälinen konglomeraatti, joka toimi muun muassa lentoliikenteessä, vähittäiskaupassa, it-alalla sekä teollisuudessa. Toimitusjohtajan paikasta Mc-Kinney Møller luopui vuonna 1993, minkä jälkeen hän jatkoi vielä yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2003 saakka. Mc-Kinney Mølleriä seurasi toimitusjohtajana Jess Søderberg, joka toimi tehtävässä vuoteen 2007 saakka.
Kalamazoo
United States Census Bureaun mukaan Kalamazoon pinta-ala on 65,2 km², josta vettä on 1,3 km² eli 1,99 prosenttia. Kaupunki sijaitsee noin puolivälissä matkalla Detroitista Chicagoon. Vuoden 2000 väestönlaskennan aikaan siellä oli 77 145 asukasta, 29 413 taloutta ja 14 353 perhettä. Asukastiheys oli 1 206,9/km². Asukkaista valkoihoisia oli 70,77 prosenttia, afroamerikkalaisia 20,64 %, aasialaisia 2,39 prosenttia, Tyynenmeren saarelaisia 0,06 prosenttia ja espanjalaisia tai latinalaisamerikkalaisia 4,28 prosenttia. Kaupungissa sijaitsee Länsi-Michiganin yliopisto ja Kalamazoo College. Lisäksi siellä toimii Kalamazoon sinfoniaorkesteri.
A. P. Møller-Mærsk
Historia
Konsernin toimitusjohtajaksi nimitettiin kesällä 2016 Søren Skou, joka oli ennen nimitystä toiminut Maersk Linen toimitusjohtajana vuodesta 2012. Skou seurasi tehtävässä Nils Smedegaard Andersenia, joka oli työskennellyt toimitusjohtajana vuodesta 2007.
Kalamazoo
Kalamazoon epätavallisen nimen vuoksi siitä on syntynyt sananlasku ”from Timbuktu to Kalamazoo” (Timbuktusta Kalamazoohon). Nykyisin Kalamazoossa on myytävillä myös t-paitoja, joihin sisältyy lause ”Yes, there really is a Kalamazoo”. Kalamazoohon viitataan muun muassa lauluissa ”Down on the Corner” (Creedence Clearwater Revival), ”I’ve Been Everywhere” (Johnny Cash), ”I’ve Got a Gal in Kalamazoo” (Glenn Miller), ”Kalamazoo” (Ben Folds), ”Kalamazoo” (Primus) ja ”Kalamazoo” (Luna) kuten myös Philip Glassin oopperassa Einstein on the Beach.
A. P. Møller-Mærsk
Tunnus
Myöhemmin kirjoittamassaan kirjeessään Annalle hän selitti tähtitunnuksen merkitystä, joka koristi tuolloin Mærsk Møllerin ensimmäisen höyrylaivan, S. S. Annan, savupiippua: "Pieni tähti savupiipussa on muistutuksena siitä illasta, jolloin rukoilin niin alakuloisesti ja ahdistuneesti pyytäen merkkiä, jonka voisin nähdä harmaalla ja pilvisellä taivaalla muistutuksena siitä, että Herra kuulee rukouksemme."
Valkoinen tähti pidettiin yhtiön alusten tunnuksena, kun Peter Mærsk Møller ja A. P. Møller perustivat höyrylaivayhtiö Svendborgin vuonna 1904. Nykyisen Maerskin logon on suunnitellut tanskalaisarkkitehti Acton Bjørn vuonna 1973.
Liiketoiminta
Konserni kertoi elokuussa 2017 myyvänsä Maersk Oilin ranskalaisyhtiö Totalille yhteensä 7,45 miljardin dollarin kauppahintaan. Kaupan odotettiin tulevan päätökseen vuoden 2018 ensimmäisen neljänneksen aikana. Myöhemmin vuoden 2017 lopulla A. P. Møller-Mærsk myi viimeisen 19 prosentin osuutensa tanskalaisesta Dansk Supermarked -kauppaketjusta Salling-säätiölle. Maersk oli aiemmin keväällä 2014 myynyt säätiölle 50 prosentin omistuksen Dansk Supermarkedista, jonka A. P. Møller oli perustanut yhdessä Sallingin perheen kanssa vuonna 1964. Aiemmin vuonna 2015 A. P. Møller-Mærsk oli myynyt 20 prosentin omistusosuutensa Danske Bankista. A. P. Møller-Mærskin omistamista Danske Bankin osakkeista 85 prosenttia osti konsernin pääomistaja A. P. Møller Holding A/S.
Maersk toimi aiemmin myös lentoliikenteessä Maersk Air -lentoyhtiön kautta, jonka yhtiö myi islantilaiselle halpalentoyhtiö Sterlingille vuonna 2005.
Yritys pyrkii olemaan hiilineutraali vuonna 2050.
Omistus
Luettelossa on A. P. Møller-Mærsk A/S:n osakkeenomistajat, joilla on vähintään yli viisi prosenttia yhtiön äänimäärästä tai osakkeista. Yhteensä konsernilla on noin 87 000 rekisteröityä osakkeenomistajaa. A. P. Møller-Mærsk A/S on Mc-Kinney Møllerin perheen hallinnassa. Perheen patriarkka oli Mærsk Mc-Kinney Møller, mutta näkyvimpiä hahmoja ovat hänen tyttärensä Ane Mærsk Mc-Kinney Uggla ja tämän puoliksi ruotsalaiset lapset.
Edward Norton
Edward Harrison Norton (s. 18. elokuuta 1969 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvantekijä.
Norton aloitti elokuvauransa vuonna 1996. Hän on saanut kolme Oscar-ehdokkuutta. Lisäksi hän on voittanut Golden Globen. Norton on toiminut näyttelemisen lisäksi ohjaajana ja tuottaja sekä käsikirjoittajana.
Nuoruus
Norton syntyi Bostonissa vuonna 1969. Hänen isänsä oli liittovaltion syyttäjä ja äiti englanninopettaja. Norton on kuuluisan intiaanin Pocahontasin jälkeläinen 12. sukupolvessa.