cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RU-38 (jääkiekko)
Jääkiekon alkuvuodet ja nousu SM-sarjaan
Seuraavana kautena 1963–1964 Rosenlew ei aikonut enää epäonnistua nousutavoitteessaan ja Tampereelta hankittiin lisää kovia vahvistuksia. Tampereella oli hyvistä pelaajista runsaudenpula. Vaikka tamperelaisseurat Ilves, KooVee ja Tappara muodostivatkin tulevana kautena 1963–1964 SM-sarjan ylivoimaisen mitalikolmikon, kaikki hyvät pelaajat eivät mahtuneet pelaamaan seuroissaan. Tulevan kauden uusia tamperelaisvahvistuksia RU-38:ssa olivat Pentti Riitahaara, Kimmo Kivelä, Heikki Veräväinen ja Raimo Tuli. Vahvistuksia hankittiin myös Karhuista, kun paikalliskilpailijan riveistä siirtyi Tapani Suominen. Menetyksenä seura koki ainoastaan Kalevi Rassan lähdön Ruotsiin. Rassa kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1963.
RU-38:n kovat panostukset Suomensarjakauteen 1963–1964 tuottivat tulosta, seura voitti kaikki ottelunsa suomensarjan lounaislohkossa ja eteni nousukarsintasarjaan muita lohkovoittajia vastaan. Neljän joukkueen nousukarsintasarjassa kaksi parasta joukkuetta nousivat SM-sarjaan. Etelälohkon Helsingin IFK oli ykkönen ja RU-38 oli toinen. Muut joukkueet Kokkolan Hermes ja Joensuun Kiekko-Pojat eivät pystyneet haastamaan karsintasarjan kärkikaksikkoa, HIFK ja RU-38 nousivat ylivoimaisina SM-sarjaan, RU-38 suurten satsauksiensa ja pelaajahankintojensa ansiosta.
Taistelu Porin herruudesta
RU-38:n nousu SM-sarjaan aloitti seuran ja Porin jääkiekkohistoriassa kokonaan uuden aikakauden, sillä SM-sarjassa pelasi nyt kaksi porilaisseuraa. Seuraavaan SM-sarjakauteen valmistautuminen aloitettiin Porissa jo hyvissä ajoin, sillä Porissa oltiin edelleen luonnonjääoloissa. RU-38:n nousun myötä kaupunki rakennutti tekojääradan Isomäen kaupunginosassa olevaan urheilukeskukseen. Vaikka Karhut ja RU-38 jakoivat saman kotiareenan, ei yhteiselo ollut sopuisaa. Molemmat seurat valmistautuivat tulevaan kauteen niin kentällä kuin sen ulkopuolellakin. Porilaisten keskuudessa Karhut oli kaupungin oma seura ja kannattajien keskuudessa suositumpi, myös työläisväestön keskuudessa. RU-38:lla oli vahva Rosenlewin tehtaan leima ja seura koettiin ostojoukkueeksi, Rosenlewin rahoituksen myötä RU-38 oli suurseura.
Porilaisseurojen kilpavarustelu maan parhaista pelaajista keskittyi etenkin Tampereen suuntaan, missä asiasta ei oltu erityisen mielissään. Rosenlewin avulla RU-38:n hankintoja Tampereelta olivat Matti Harju ja Pekka Kuusisto. TPS:stä tuli Raimo Määttänen.
SM-sarjakausi 1964–1965 alkoi Porin paikallisottelulla Karhujen ja RU-38:n välillä. Historian ensimmäinen porilaisseurojen paikallispeli SM-sarjassa aloitettiin skandaalilla. Karhujen joukkueenjohtajaa syytettiin RU-38:n maalivahdin Tapio Suomisen lahjomisesta, mihin tämä ei suinkaan suostunut vaan ilmoitti tapauksesta joukkueelleen. Rosenlewin johtajan Michael Bernerin taas kerrottiin ilmestyneen Karhujen pukuhuoneeseen ison rahatukun kanssa. Jääkiekkoliitto tuomitsi Karhujen joukkueenjohtajan toimitsijakieltoon, mutta myöhemmin päätös kumottiin. Seurojen näkemykset asiasta olivat varsin erilaiset, eikä tapahtumien todellinen kulku ole koskaan selvinnyt. Epäselviksi jääneitä asioita jäi paljon, kuten miksi kukaan lahjoisi vastustajaa jo ennen kauden avausottelua. Taistelu Porin kiekkoherruudesta oli kuitenkin välillä keinoja kaihtamatonta ja tapauksen jälkeen seurojen välit olivat entistä jäisemmät. Tapaus pääsi suomalaislehtien urheilupalstojen ykkösuutiseksi. Historiallisen ottelun voitti Karhut maalein 5–2.
RU-38:n ensimmäinen SM-sarjakausi sujui jatkossakin Karhujen varjossa. Karhut eteni lopulta Suomen mestariksi. RU-38 sijoittui kuudenneksi, mikä oli nousijajoukkueelle hyvä sijoitus, sillä pronssijoukkue Rauman Lukko jäi vain kahden pisteen päähän. Hyvää menestystä RU-38 sai kaudella 1964–1965 myös Suomen cupissa, missä se jatkoi kaupungin kiekkomenestystä voittamalla loppuottelussa SaiPan jatkoajan jälkeen 3–2.
Suomen mestariksi
Seuraavalle kaudelle 1966–1967 RU-38:n maalille hankittiin TPS:stä nuori lupaus Jorma Valtonen. Puolustukseen tuli Ilveksestä Veikko Ukkonen. Joukkueen ykköskentällisen muodosti ketju Matti Keinonen–Raimo Kilpiö–Johannes Karttunen, jonka varaan joukkue laski paljon. Kauden alussa RU-38 etenikin vakuuttavasti voitosta voittoon tehokkaan ykköskentällisen johdolla. Odotetuimmat ottelut Porissa olivat paikallisottelut RU-38:n ja Karhujen välillä, joita edellisenä kautena ei pelattu ollenkaan. Kauden 1966–1967 sarja pelattiin taas vuoden tauon jälkeen yksilohkoisena, joten paikallisotteluja voitiin taas pelata. Joulukuun alussa pelattua ottelua RU-38–Karhut seurasi Isomäen tekojääradalla 8 100 ihmistä. Ottelussa RU-38 oli parempi vakuuttavasti maalein 5–0. Rosenlewille tapaus oli merkittävä, sillä se voitti Karhut ensimmäistä kertaa SM-tason ottelussa. Muitakin seuroja vastaan RU-38 pelasi vakuuttavasti; sarjan puolivälissä rosenlewiläiset olivat sarjan kärjessä yhden pisteen Tampereen Ilvestä edellä.
Myös toisen kierroksen paikallisottelussa helmikuun alussa RU-38 oli parempi, silloin lukemat olivat 2–5. Karhut-voiton jälkeen edessä oli toisen kierroksen merkittävin ottelu: Porissa pelattava kärkikamppailu Ilvestä vastaan. Ensimmäisen kierroksen ottelun RU-38 oli hävinnyt Tampereella. Ottelu Ilvestä vastaan oli tasainen loppuminuuteille asti, jolloin RU-38 sai ylivoiman jonka se onnistui hyödyntämään: RU-38 voitti ottelun maalein 3–2. Voiton myötä porilaisseura oli lähellä mestaruutta, mutta jäljellä oli vielä kuusi ottelua. Mestaruus oli kuitenkin omissa käsissä, mutta seuralla oli jopa varaa hävitä sarjajohtonsa turvin. Tappio tulikin lopulta, seuraavassa ottelussa RU-38 voitti vielä sarjapaikastaan taistelevan Rauman Lukon niukasti, mutta sen jälkeisessä ottelussa myös mestaruudesta taisteleva TPS voitti porilaiset Turussa maalein 7–2.
Tappion jälkeen RU-38 heräsi huomaamaan että mestaruutta ei vielä ollut voitettu. Seuraavissa otteluissa seura ryhdistäytyi ja sekä Reipas että SaiPa kaatuivat seuraavilla kierroksilla selvin lukemin. Sarjan toiseksi viimeisen kierroksen ottelun RU-38 pelasi Kokkolassa Hermestä vastaan. Voitolla RU-38 varmistaisi mestaruuden, ja sillä olisi jopa varaa hävitä viimeinen ottelunsa Tapparaa vastaan. RU-38 ei antanut sarjan heittopussiksi jääneelle Hermekselle mitään mahdollisuuksia, vaan RU-38 voitti ottelun 2–8. Voitto siirsi Rosenlewin saavuttamattomaan sarjajohtoon ja varmisti porilaisseuralle Suomen mestaruuden. Jäljellä oli vielä Porissa pelattava viimeisen kierroksen ottelu Tapparaa vastaan. Tappiokaan ei olisi ottanut mestaruutta RU-38:lta pois, mutta ottelu päättyi RU-38:n voittoon maalein 5–4.
Ottelun jälkeen Porissa alkoivat mestaruusjuhlat vuoden tauon jälkeen. RU-38:n mestaruus ei ollut Porissa yhtä laajasti juhlittu, sillä jyrkästi kahtia jakautuneessa kaupungissa Karhujen suosio oli edelleen laajempi. Saavutus oli kuitenkin RU-38:lle merkittävä, sillä mestaruus oli määrätietoisen joukkueen rakentamisen tulosta. Joukkueen rakentamisessa olivat kunnostautuneet etenkin seurapomo Michael Berner ja valmentaja Matti Lampainen. Joukkue oli noussut viidessä vuodessa suomensarjasta maan parhaaksi jääkiekkojoukkueeksi.
Ässät perustetaan
RU-38:n mestaruuden jälkeisenä kesänä oli kuitenkin tulossa vielä suurempi jääkiekkouutinen. Rosenlewin tehtailla ei oltu mestaruudesta huolimatta täysin tyytyväisiä yhtiön urheiluseuraan. RU-38:aan satsatut rahavarat olivat suuret ja kulujen suuruutta oli myös pyritty peittelemään. Talous ei kuitenkaan ollut pääasia yhtiön johdolle, vaan Rosenlewin johdossa katsottiin että urheiluseura ei tuo mukanaan pelkästään positiivista julkisuutta. Etenkin vuoden 1964 skandaali oli yhtiön johdon muistissa, vaikka asia oli jo virallisesti käsitelty. RU-38:n jääkiekkoseuran vaikutus Rosenlewin myynninedistämiseen ei ollut niin positiivinen kuin yhtiössä olisi toivottu. Rosenlew päätti kesällä 1967 luopua koko urheiluseurasta, niin jääkiekkojoukkueesta, kuin jalkapallon mestaruussarjaa pelaavasta jalkapallojoukkueestakin.
Naapuriseura Karhut ei kärsinyt imago-ongelmista, vaan seuralla oli talousongelmia. Karhut oli panostanut porilaisseurojen taistelussa kaupungin herruudesta Porin ulkopuolelta tuotuihin pelaajiin, mikä oli vähentänyt tuntuvasti seuran pankkitilin markkamäärää. Pelaajapalkkiot olivat tuohon aikaan vain nimellisiä, suuremman kuluerän aiheuttivat pelaajasiirrot.
Ratkaisuna oli kahden kilpakumppanin voimien yhdistäminen. Karhujen leirissä oli jo kuultu että RU-38 on lopettamassa toimintaansa, ja Karhuissa toivottiin että RU-38 sulautetaan Karhuihin. Karhuihin sulauttaminen ei tullut Rosenlewin puolelta kuuloonkaan, vaan seuralle oli keksittävä uusi nimi. Yhteisymmärrykseen lopulta päästiin ja kaupunkiin perustettiin uusi seura. Rosenlew lupasi ottaa vastuulleen Karhujen velat ja yhtiö suostui ryhtymään uuden seuran pääsponsoriksi sen ensimmäisillä kausilla. Myös värit uusittiin; Karhujen pääväri sininen ja Rosenlewin pääväri valkoinen vaihdettiin punaiseen, ja uusi seura esiintyi SM-sarjassa kaudella 1967–1968 nimellä Porin Ässät.
Muuta
Vuonna 1967 RU-38:n joukkue esiintyi osittain Suomessa kuvatussa englantilaisessa agenttielokuvassa Miljardin dollarin aivot. Michael Cainen tähdittämässä elokuvassa nähdään pätkä RU-38:n ja Karhu-Kissojen välisestä joukkotappelusta Helsingin jäähallissa.
Gafsa
Gafsa (tai Qafsah; arabiaksi قفصة) on kaupunki Etelä-Tunisiassa ja samannimisen kuvernementin pääkaupunki. Kaupungissa on 95 000 asukasta.
Kaupungissa ja sitä ympäröivällä Djeridin alueella on merkittävää fosfaattiteollisuutta.
Aaro Pakaslahti
Aaro Antti Pakaslahti (7. kesäkuuta 1903 Oulu – 20. toukokuuta 1969 Madrid, Espanja) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian tohtori. Johannes Pakaslahti on hänen poikansa.
Henkilöhistoria
Aaro Pakaslahti osallistui lukioikäisenä Oulun lyseon suojeluskuntalaisena sisällissodan aikana Oulun taisteluihin helmikuussa 1918 sekä sen jälkeen Heimosodissa Aunuksen retkeen keväällä 1919, jossa hän haavoittui. Vuosina 1926–1927 Pakaslahti toimi Ylioppilaslehden päätoimittajana ja vuosina 1927–1928 Suomalaisuuden Liiton yleissihteerinä. Opiskeluaikoinaan ja työuransa alussa Pakaslahti oli aktiivinen toimija Akateemisessa Karjala-Seurassa, johon hän liittyi jo sen perustamisvaiheessa vuonna 1922. Hän oli AKS:n johtokunnan jäsen vuosina 1922–1924 ja sihteeri vuonna 1924.
Pakaslahti siirtyi ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1928. Hän oli ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä 1939–1941 ja kansliapäällikkönä 1941–1943. Sen jälkeen hän oli Suomen lähettiläänä Vichyn Ranskassa 1943–1944.
Jatkosodan päätyttyä ja poliittisen suhdanteen muututtua Pakaslahti joutui ensin disponibiliteettiin ja edelleen pois ulkoministeriön tehtävistä. Vuosina 1949–1956 hän oli teknisen alan järjestöjen asiamiehenä. Presidentti Urho Kekkonen palautti hänet jälleen diplomaatiksi.
Pakaslahti toimi suurlähettiläänä New Delhissä, Intiassa vuosina 1956–1959, Bangkokissa, Thaimaassa ja samalla Jakartassa, Indonesiassa 1958–1959, Ankarassa, Turkissa ja samalla Bagdadissa, Irakissa, Teheranissa, Iranissa sekä Islamabadissa, Pakistanissa 1959–1966 ja Madridissa, Espanjassa 1966–1969.
Talvisodan alla ja sen aikana Pakaslahti kuului virka-asemansa vuoksi Suomen ulkosuhteita hoitaneeseen ulkoministeriön suppeaan sisärenkaaseen esimiehinään ulkoministerit Eljas Erkko ja Väinö Tanner. Muistelmansa talvisodan ajalta Pakaslahti kirjoitti jo vuosina 1944–1945, mutta viivytti niiden julkaisua, kunnes Erkko ja Tanner olivat kuolleet. Lopullisen aiheen muistelmiensa julkaisemiseen Pakaslahti kertoi saaneensa, kun kokoomuksen ehdokas vuoden 1968 presidentinvaalissa, pankinjohtaja Matti Virkkunen oli eräässä vaalipuheessaan syksyllä 1967 väittänyt Pakaslahden vastustaneen Moskovan rauhansopimuksen hyväksymistä vuonna 1940. Pakaslahti täsmensi sanelleensa eriävän mielipiteensä valtioneuvoston pöytäkirjaan presidentin esittelyssä 12. maaliskuuta 1940, jolloin Moskovassa olleille suomalaisille rauhanneuvottelijoille annettiin valtuudet allekirjoittaa rauhansopimus.
Nicolaus Adi Seputra
Nicolaus Adi Seputra (s. 6. joulukuuta 1959 Purwokerto) on indonesialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Jeesuksen Pyhän Sydämen lähetyssaarnaajien papiksi 1. helmikuuta 1989 ja nimitettiin Merauken arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 7. huhtikuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jacobus Duivenvoorde, jota avustivat Julius Riyadi Darmaatmadja ja John Philip Saklil.
Renate Kohn
Renate Kohn (s. 1947 Wiesbaden, Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan rikossarjassa Kahden keikka, jossa hän näytteli sarjassa Markus Lessingin sihteeriä Helga Sommeria. Kohn esiintyi Kahden keikassa vuosina 1984–2008. Hän on näytellyt urallaan paljon myös muissa rikossarjoissa. Kahden keikan lisäksi hän on esiintynyt sarjoissa Tatort ja Polizeiruf 110. Kohn on näytellyt sarjoissa ja elokuvissa 1970-luvulta lähtien. Hän on näytellyt myös teatterissa. Kohn opiskeli konsevatoriossa Wiesbadenissa vuosina 1966–1969, ennen näyttelijänuraansa. Hän osaa puhua äidinkielensä lisäksi englantia ja ranskaa. Thomas Wernicke on hänen agenttinsa. Kohnilla on yksi vuonna 1974 syntynyt tytär. Hän harrastaa laskettelua ja asuu Kölnissä.
Fès
Fès (myös Fes, Fez tai Feš, ) on Marokon toiseksi suurin kaupunki. Vuonna 2013 siellä oli 1 079 091 asukasta. Fèsissä on kaksi medinaa eli vanhankaupungin aluetta, ja niistä suurempaa, Fès al Balia, pidetään maailman suurimpana autottomana kaupunkialueena. Fès Al Bali on Unescon maailmanperintökohde.
Fèsin talous on edelleen hyvin perinteistä: tekstiilejä, käsiteollisuutta, maataloustuotteiden jalostusta. Fès on antanut nimensä punaiselle tasakattoiselle pyöreälle päähineelle fetsille.
Fès al Bali
Fès al Bali eli Vanha Fès on muurien ympäröimä Fèsin vanha kaupunki. Fès al Bali perustettiin Idrisidien dynastian pääkaupungiksi vuosien 789 ja 808 välisenä aikana. Fès al Balin alue nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1981 nimellä Fèsin medina. Muurien ympäröimään maailmanperintökohteeseen kuuluu mm. Al-Karaouinen yliopisto. Se sai yliopiston aseman vuonna 1963, mutta sen tausta ulottuu 800-luvulla perustettuun moskeijaan, minkä takia sitä virheellisesti pidetään "maailman vanhimpana yliopistona" Fès al Balin autottoman alueen väkiluku on 156 000.
Heikki Syrjä
Heikki Johannes Syrjä (s. 4. heinäkuuta 1969 Jyväskylän mlk) on tamperelainen käsikirjoittaja.
Syrjä on tehnyt yhdessä Riku Suokkaan kanssa käsikirjoituksen Tampereen työväenteatterin esittämään musikaaliin Vuonna 85, jolla on ollut vuosina  2006–2012 kaikkine versioineen 373:ssa esityksessä 279 375 katsojaa. Vuonna 85 on Suomen teatterihistorian katsotuin kotimainen musikaalikantaesitys, sekä TTT:n kautta aikojen katsotuin esitys. Musikaalista tehty "spin-off" Kuuma Kesä -85 on Pyynikin Kesäteatterin 2000-luvun katsotuin esitys.
Syrjän isä on pilapiirtäjä Seppo Syrjä. Hänen setiään ovat kirjailijat Jaakko ja Juhani Syrjä. Eppu Normaalin Aku Syrjä on Heikin veli, Mikko ja Martti Syrjä serkkuja.
Creta et Cyrene
Creta et Cyrene ( tai Creta et Cyrenaica) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti Kyrenen seudun nykyisessä Libyassa sekä Kreetan saaren Kreikassa.
Maantiede
Creta et Cyrenen provinssi käsitti Kyrenaikan (lat. Cyrenaica) eli nykyisen Libyan rannikon itäosan Pohjois-Afrikassa, tai ehkä oikeammin lähinnä Kyrenen (lat. Cyrene) kaupungin ympäristön, sekä siitä pohjoiseen sijainneen Kreetan (Creta) saaren. Tällaisena Creta et Cyrene oli harvinainen varsin erilliset alueet käsittänyt provinssi. Se oli suhteellisen pieni eikä kovin vauras. Provinssin osien välissä sijaitsi Välimereen kuuluva Libyanmeri. Pohjois-Afrikassa provinssin länsipuolella sijaitsi Africa proconsulariksen provinssi ja itäpuolella Aegyptuksen provinssi. Kreetan saaren pohjoispuolella sijaitsi Achaean provinssi.
Kreeta oli vanhaa doorilaista kreikkalaista aluetta. Myös Kyrenaikassa oli vanhoja kreikkalaisia siirtokuntia. Provinssin hallinnollista keskusta ei tunneta varmuudella. Perinteisesti keskuksena on pidetty Gortynia Kreetalla, mutta arkeologian perusteella se on ollut varmuudella provinssikeskus vasta myöhäisroomalaisella kaudella Cretan provinssin aikana. On mahdollista, että provinssin maantieteellisen hajanaisuuden vuoksi sillä oli kaksi pääkaupunkia, Gortynin lisäksi Kyrene Libyassa.
pienoiskuva|upright=1.6|none|Rooman Pohjois-Afrikan provinssit vuonna 117: vasemmalla [[Mauretania Tingitana ja Mauretania Caesariensis (reunustettu vihreällä), keskellä Africa proconsularis (violetilla) ja oikealla Creta et Cyrene (oranssilla).]]
Kaupunkeja
Creta et Cyrenen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Kreetalla
Kyrenaikassa
Historia
Provinssia edeltänyt Cyrenaican provinssi perustettiin vuonna 74 eaa. Joskus vuosien 67 ja 27 eaa. välillä sen alueeseen liitettiin Kreetan saari, jonka jälkeen siitä tuli Creta et Cyrenen provinssi. Tutkijoilla on ollut erilaisia näkemyksiä yhdistämisen tarkasta ajoituksesta. Joskus vuodeksi mainitaan jo 67 eaa., jolloin roomalaiset valtasivat Kreetan. Joskus se ajoitetaan vuosiin, jolloin Marcus Antonius hallinnoi valtakunnan itäosia. Viimeistään se on tapahtunut Augustuksen aikana vuonna 27 eaa., jolloin Creta et Cyrene luettiin provinssien jaossa senaatin provinsseihin.
Mikäli Kreeta ja Kyrene yhdistettiin jo vuonna 67 eaa., ne vaikuttavat kuitenkin olleen välillä erillisiä, jolloin Cyrenaican provinssi oli jälleen olemassa omana provinssinaan, kun taas Kreeta muodosti ajoittaisen Cretan provinssin. Roomalaisten rahojen perusteella provinssit vaikuttaisivat olleet yhtä jo vuonna 67 eaa. Muista seikoista taas on päätelty, että provinssit olivat erillisiä ainakin vuosina 52–49 eaa. ja 44–43 eaa. sekä joskus vuosien 43 ja 31 eaa. välillä.
Kreetan ja Kyrenen alueen liittäminen toisiinsa yhdeksi provinssiksi on nähty usein erikoisena ratkaisuna ja jopa lähinnä satunnaisena hallinnollisena päätöksenä. Alueet ovat maantieteeltään, väestöltään, luonteeltaan ja poliittiselta kehitykseltään hyvin erilaisia. Nykytutkimuksessa liitolle on kuitenkin löydetty perusteita jo lähtien Kreetan ja Kyrenen pitkästä yhteisestä historiasta ennen roomalaisaikaakin. Perusteeksi on ehdotettu myös taloutta, sillä kumpikin provinssin osa oli yksinään melko pieni ollakseen omavarainen. Alueen merireitit kulkivat usein sekä Kreetan että Libyan rannikon kautta, ja niin tämä yhtenäinen kauppa-alue on saatettu haluta yhdistää yhdeksi provinssiksi.
Toiseksi syyksi on ehdotettu merirosvojen vastaista taistelua. Merirosvoja oli paljon Libyanmerellä provinssin perustamisen aikoihin, ja näiden uhka uhkasi katkaista Välimeren kahtia Libyanmeren kohdalta. Näin kummankin rannan yhdistäminen saman prokonsulin hallinnon alle vaikuttaa strategiselta päätökseltä alueen rauhoittamiseksi. Kolmanneksi syyksi on ehdotettu sitä, että kreikkalaistaustaisena Kyrenaikan seutu katsoi enemmän Kreetalle ja Kreikkaan päin kuin naapuriprovinsseihin idempänä ja lännempänä Pohjois-Afrikassa. Kyrenestä oli myös huomattavasti lyhyempi matka Kreetalle kuin esimerkiksi Aleksandriaan idässä tai Leptis Magnaan lännessä.
Joka tapauksessa ratkaisu vaikuttaa olleen toimiva, sillä liitos kesti yli 300 vuotta. Näin Creta et Cyrenen provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Provinssia hallitsivat preettoritasoiset prokonsulit, joista tunnetaan nimeltä lähes 70.
Provinssi lakkautettiin keisari Diocletianuksen aikana noin vuonna 293–305. Tuolloin se jaettiin kolmeksi provinssiksi, jotka olivat Libya superior, Libya inferior ja Creta. On kuitenkin merkkejä siitä, että tosiasiallisesti Cyrenaica ja Creta oli erotettu hallinnollisesti joksikin aikaa jo Septimius Severuksen aikana vuosien 198–204 välillä ja uudestaan vuosien 238–244 välillä.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Kristian Kuusela
Kristian Martti-Mikael Kuusela (s. 19. helmikuuta 1983 Seinäjoki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Kuusela laukoi oikealta.
Kuusela pelasi yli 20 vuotta kestäneen pelaajauransa aikana SM-liigassa Porin Ässien, Oulun Kärppien, Espoo Bluesin ja Tapparan joukkueissa yhteensä 1107 runkosarjaottelua tehopistein 280+458=738, joilla hän sijoittuu liigan kaikkien aikojen pistepörssissä kolmanneksi Janne Ojasen ja Arto Javanaisen jälkeen. Kuusela sijoittuu myös SM-liigan kaikkien aikojen ottelutilastossa toiseksi edellään vain Jan Latvala. Pudotuspeleissä hän pelasi 193 ottelua tehopistein 47+74=121, joilla Kuusela on SM-liigan pudotuspelien kaikkien aikojen paras pistemies. Hän voitti urallaan viisi Suomenmestaruutta; neljä Tapparassa (2016, 2017, 2022 ja 2023) ja yhden Kärpissä (2008). Kuusela saavutti myös neljä SM-hopeaa (Tapparassa 2013, 2014 ja 2018 sekä Kärpissä 2009) ja yhden pronssin (Tapparassa 2019). Kuusela voitti Tapparassa myös Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2023. Hän toimi joukkueen kapteenina kausina 2018–2020. Lisäksi Kuusela pelasi Ruotsin Elitserienin MODO Hockeyssa kaudella 2006–2007, jolloin hän ratkaisi joukkueelleen Ruotsin-mestaruuden. Kuusela pelasi myös KHL-seura Amur Habarovskissa kaudella 2016–2017. Hän edusti myös Suomea vuoden 2019 MM-kilpailuissa, jolloin Kuusela voitti maailmanmestaruuden.
Seuraura
190px|thumb|left|Kuusela [[Oulun Kärpät|Oulun Kärppien paidassa kaudella 2009–2010. Hän voitti joukkueessa Suomenmestaruuden vuonna 2008 ja SM-hopeaa vuonna 2009.]] Kuuselan kasvattajaseura on seinäjokelainen S-Kiekko. Hän pelasi juniorina myös Jeppis Hockeyssa, josta Kuusela siirtyi kaudella C-juniori-ikäisenä Tapparaan kaudella 1997–1998. Hän voitti seurassa C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1998 ja SM-pronssia vuonna 1999 sekä A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2001. Kuusela oli Tapparan A-nuorten mestarijoukkueen runkosarjan paras pistemies tehoilla 16+30=46. Hän oli joukkueen paras pistemies myös kaudella 2001–2002 tehoilla 11+19=30. Kuusela pelasi kauden aikana myös ensimmäiset miesten pelinsä esiinnyttyään neljässä Mestis-ottelussa Forssan Palloseuran paidassa.
Kaudeksi 2002–2003 Kuusela siirtyi Porin Ässiin. Hän debytoi myös SM-liigassa, jossa tulokaskausi toi 31 runkosarjaottelussa kolme maalia. Kuusela teki liigadebyyttinsä 24. syyskuuta 2002 Helsingin IFK:ta vastaan. Liigauransa avausmaalin hän teki seuraavassa ottelussa 26. syyskuuta 2002 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Kuusela pelasi myös ison osan kaudesta kuitenkin vielä Ässien A-nuorissa. Hän murtautui kaudella 2003–2004 SM-liigaan ja teki 53 ottelussa tehot 4+6=10. Kaudella 2004–2005 pistemäärä kasvoi 19:ään. Kuusela teki huhtikuussa 2005 kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ässien kanssa.
Kaudella 2005–2006 Kuusela teki läpimurtonsa SM-liigassa ja teki runkosarjassa tehot 26+17=43. Hän oli runkosarjan maalipörssin toinen HIFK:n Tony Salmelaisen jälkeen sekä Ässien sisäisen pistepörssin toinen Marko Kivenmäen jälkeen. Hän otti paikkansa joukkueen ykkösketjusta Kivenmäen ja Aki Uusikartanon rinnalla. Keväällä 2006 Kuusela voitti SM-hopeaa. Kaudella 2006–2007 hän pelasi 44 ottelua tehoin 16+20=36, mutta tammikuussa 2007 Kuusela siirtyi Elitserien-joukkue MODO Hockeyn riveihin. Hän oli siirrostaan huolimatta kauden päättyessä Ässien paras maalintekijä. Kuusela oli Elitserienin kevään 2007 pudotuspeleissä MODOn paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 8+5=13. Hän nousi joukkueen sankariksi ratkaistessaan MODO:lle Ruotsin-mestaruuden kuudennessa finaaliottelussa Linköping HC:tä vastaan tekemällä ottelun 3–2-vierasvoittomaalin. MODO voitti Linköpingin otteluvoitoin 4–2.
Toukokuussa 2007 Kuusela palasi SM-liigaan ja teki kolmivuotisen sopimuksen Oulun Kärppien kanssa. NHL-seura Phoenix Coyotes teki hänelle sopimustarjouksen kesällä 2007, mutta Kuusela päätti jatkaa kehittymistään Kärpissä. Hän oli kaudella 2007–2008 tehoilla 18+27=45 Kärppien neljänneksi paras pistemies. 29. tammikuuta 2008 Kuusela teki ottelussa Porin Ässiä vastaan peräti tehot 4+1=5. Kuusela voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudella 2008–2009 hän oli 23 osumallaan Kärppien toiseksi paras maalintekijä Toni Koiviston kanssa sekä SM-liigan maalipörssin kuudes. Kuusela jakoi kevään 2009 pudotuspeleissä Kärppien sisäisen maalipörssin voiton Jonas Anderssonin ja Koiviston kanssa kuudella osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2009–2010 Kuusela oli tehoilla 16+16=32 joukkueen toiseksi paras pistemies ja maalitekijä.
Kuusela teki huhtikuussa 2010 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Kauden 2010–2011 joukkueen varakapteenina toiminut Kuusela ei kuitenkaan käyttänyt sopimuksessaan ollutta optiota, vaan hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 kaksivuotisella sopimuksella Espoo Bluesiin. Kuusela oli tehoilla 16+17=33 joukkueen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä. Kaudella 2012–2013 hän nousi Bluesin varakapteeniksi ja oli tehoilla 10+30=40 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä.
Kaudeksi 2013–2014 Kuusela palasi kolmivuotisella sopimuksella hänen junioriuraltaan tuttuun Tapparaan. Kuusela oli tehoilla 19+27=46 Tapparan paras pistemies, kuten myös kevään 2014 pudotuspeleissä tehoilla 4+9=13. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2014–2015 Kuusela oli tehoilla 14+32=46 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Olli Palolan jälkeen. Hän jakoi koko liigan pistepörssin yhdeksännen sijan JYPin Markus Hännikäisen ja Ässien Mika Niemen kanssa. Kuusela voitti myös Tapparan sisäisen tehotilaston lukemalla +19. Kevään 2015 pudotuspeleissä hän oli tehoilla 6+12=18 joukkueen paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Pekka Jormakan kanssa. Kuusela voitti kauden päätteeksi taas SM-hopeaa.
Kuusela nimettiin kaudeksi 2015–2016 Tapparan varakapteeniksi. Hän voitti koko SM-liigan pistepörssin tehoilla 20+39=59 ja palkittiin Veli-Pekka Ketola -palkinnolla. Kuusela oli myös Tapparan paras maalintekijä ja syöttäjä ja hän jakoi liigan maalipörssin neljännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Kuusela palkittiin SM-liigan runkosarjan parhaana pelaajana Lasse Oksanen -palkinnolla ja liigan pelaajien valitsemana kauden parhaana pelaajana Kultaisella kypärällä. Kevään 2016 pudotuspeleissä hän oli Tapparan paras syöttäjä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Patrik Laineen kanssa tehoilla 5+10=15. Kuusela voitti myös Tapparan sisäisen tehotilaston lukemalla +5. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kuusela valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2016–2017 Kuusela siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-seura Amur Habarovskiin. Hän jäi viimeisimmissä otteluissaan joukkueen kokoonpanon ulkopuolelle, vaikka Kuusela oli Amurin neljänneksi paras pistemies tehoilla 7+14=21, kunnes hän palasi SM-liigan siirtotakarajan kynnyksellä helmikuussa 2017 loppukauden sopimuksella Tapparaan. Taustalla oli myös Amurin pudotuspelipaikan menettäminen. Kuuselan paluu lähti heikosti käyntiin ja hän teki kymmenessä runkosarjaottelussa vain kolme tehopistettä. Hän kuitenkin paransi otteitaan pudotuspelien edetessä ja voitti lopulta koko SM-liigan pudotuspelien tehotilaston lukemalla +10. Kuusela voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Toukokuussa 2017 hän teki Tapparan kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.
Kuusela nimettiin kaudeksi 2017–2018 Tapparan varakapteeniksi. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+32=44. Pudotuspeleissä Kuusela jakoi seitsemällä syöttöpisteellään Tapparan sisäisen syöttöpörssin voiton Jukka Peltolan ja Jan-Mikael Järvisen kanssa. Mestarien liigassa hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 4+5=9. Kolmannessa välieräottelussa 7. huhtikuuta 2018 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan Kuusela teki liigauransa 41. playoff-maalin, jolla hän nousi SM-liigan historian kaikkien aikojen eniten playoff-maaleja tehneeksi pelaajaksi Petri Variksen ohi. Kuusela voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudeksi 2018–2019 hänet nimettiin Tapparan kapteeniksi. Kuusela voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 19+35=54, joilla hän jakoi koko SM-liigan pistepörssin kolmannen sijan HPK:n Teemu Turusen kanssa. Pudotuspeleissä Kuusela oli neljällä osumallaan Tapparan paras maalintekijä Tomáš Záborskýn kanssa. Viidennessä välieräottelussa 13. huhtikuuta 2019 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan hän teki 115. tehopisteensä SM-liigan pudotuspeleissä, joilla Kuusela nousi SM-liigan pudotuspelien kaikkien aikojen pistepörssin kärkeen sivuttuaan Kari Jalosen piste-ennätystä. Hänellä oli kuitenkin Jalosta enemmän maaleja. Kuusela kasvatti pistesaldoaan vielä yhdellä tehopisteellä seuraavassa ottelussa. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kuusela palkittiin SM-liigan herrasmiespelaajana Raimo Kilpiö -palkinnolla. Kesäkuussa 2019 hänen sopimustaan Tapparan kanssa jatkettiin peräti kolmella vuodella kevääseen 2023 saakka.
Kaudella 2019–2020 Kuusela oli tehoilla 20+33=53 Tapparan paras pistemies ja hän jakoi joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Anton Levtchin kanssa. Kuusela jakoi koko SM-liigan pistepörssin neljännen sijan Kärppien Jesse Puljujärven kanssa. Hän jakoi myös Tapparan sisäisen tehotilaston voiton Tyler Morleyn kanssa lukemalla +19. Kaudeksi 2020–2021 Kuusela nimettiin joukkueen varakapteeniksi, kun KHL:stä palannut Jukka Peltola palasi Tapparan kapteeniksi. Hän oli tehoilla 6+36=42 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Anton Levtchin jälkeen. Kuuselan kausi päättyi kuitenkin loukkaantumiseen runkosarjan päätöskierroksella. Hän oli pudotuspeleissä Tapparan valmennuksen apuna vaihtopenkin takana.
Kuusela oli kaudella 2021–2022 Tapparan kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+28=43, joilla hän jakoi koko SM-liigan pistepörssin yhdeksännen sijan HIFK:n Eetu Koivistoisen sekä Lukon Vili Saarijärven ja Arttu Ilomäen kanssa. Kuusela voitti kauden päätteeksi neljännen Suomenmestaruutensa. Mestarien liigassa Kuusela oli Tapparan paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+11=13. Hän eteni joukkueen kanssa myös CHL:n finaaliin, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin ruotsalainen Rögle BK lukemin 2–1. Kaudella 2022–2023 Kuusela pelasi 53 runkosarjaottelua tehden neljä maalia ja 15 tehopistettä, mutta pudotuspeleissä hän mahtui kokoonpanoon vain yhdessä ottelussa. Kuusela voitti kauden päätteeksi viidennen Suomenmestaruutensa. Hän voitti kauden aikana myös Mestarien liigan mestaruuden. SM-liigan mestaruuden ratkettua Kuusela kertoi lopettavansa pelaajauransa.
Maajoukkueura
Kuusela edusti Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Kuuselasta tuli 36-vuotiaana kaikkiaan aikojen vanhin MM-kilpailuissa debytoinut suomalaispelaaja. Yhteensä hän pelasi 43 A-maaottelua tehopistein 4+7=11. Kuusela sai tililleen ensimmäisen A-maaottelunsa 31. elokuuta 2006 Česká Pojišťovna Cupin avausottelussa Liberecissä turnauksen isäntäjoukkue Tšekkiä vastaan. Hänet kuitenkin merkittiin Suomen ylimääräiseksi hyökkääjäksi, eikä Kuusela saanut peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa A-maajoukkueessa hän sai seuraavassa ottelussa 2. syyskuuta 2006 Venäjää vastaan, jolloin Kuusela sai myös syöttöpisteen Tomek Valtosen tekemään maaliin. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki taas seuraavassa ottelussa, turnauksen päätösottelussa 3. syyskuuta 2006 Ruotsia vastaan.
Kuusela pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2000. Yhteensä hän on pelannut 22 poikien maaottelua.
Pelityyli
Elite Prospects-sivuston Ulf Anderssonin mukaan Kuusela oli nopea laitahyökkääjä, joka osasi pelata monipuolisesti eri hyökkääjän rooleissa. Hän osasi myös luoda hyvin maalipaikkoja ja hänellä oli myös hyvä laukaus. Anderssonin mukaan Kuusela luisteli nopeasti ja energisesti hyvällä lähtönopeudella. Hänen pienehkö kokonsa kuitenkin rajoitti Kuuselan peliä kaksinkamppailuissa. Hän laukoi oikealta.
Perhe
Kuuselalla on vaimo Salla, poika Maximilian (s. 2010) ja tytär Isabella (s. 2012).
Glenn Beringen
Glenn Beringen (16. syyskuuta 1964, Adelaide) on entinen australialainen uimari ja olympiamitalisti. Hän oli 1980-luvun alun hallitsevia rintauimareita yhdessä Kanadan Victor Davisin ja Ison-Britannian Adrian Moorhousen kanssa.
Ura
Olympialaisten jälkeen Beringen palkattiin valmentajaksi Etelä-Australian urheiluinstituuttiin. Hänen valmennettaviaan ovat olleet muun muassa olympiavoittajat Petria Thomas sekä Sarah Ryan. Hän valmensi instituutissa vuodesta 1991 vuoteen 2002 saakka, Australian urheiluinstituuttiin valmentajaksi. Hän lopetti valmentamisen vuonna 2004, ja muutti takaisin kotikaupunkiinsa Adelaideen.
Chelidonura varians
Chelidonura varians on keskikokoinen koralliriutoilla elävä vapaakiduskotilo.
Ulkonäkö ja koko
Chelidonura varians kasvaa noin viisi senttiä pitkäksi. Sillä on vasaranmuotoinen pää ja perässään kaksi frakkimaista pyrstöuloketta. Se on väriltään musta, reunoja korostavat turkoosinsiniset juovat.
Levinneisyys
Chelidonura varians elää luonnossa Indopasifisella merialueella. Se elää hiekkapohjalla laguuneissa ja merenlahdissa. Siellä niitä löytää usein uppotukkien alta tai kasvillisuuden joukosta.
Elintavat ja ravinto
Chelidonura varians -kotilot ovat samanaikaisia hermafrodiitteja, eli pariskunnan kumpikin osapuoli voi sekä laskea munia että hedelmöittää niitä. Ne laskevat kerralla mätiä noin 5×3 cm kokoisen alueen. Munat kuoriutuvat 3–4 päivässä. Toukat ajelehtivat planktonin seassa avomerellä ennen aikuistumistaan. Kotilo elää noin kolme kuukautta.
Laji on riutta-akvaario-harrastajien suosiossa, sillä se syö punaruskeita Convolutriloba retrogemma -lajin laakamatoja.
Heavy
Heavy voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Empiirinen tutkimus
Empiirinen tutkimus eli kokemusperäinen tutkimus perustuu tutkimuskohteen havainnointiin tai mittaamiseen. Se eroaa siis teoreettisesta tutkimuksesta, jossa tutkimuksen kohteeseen perehdytään ajatusrakennelmien ja niiden tarkastelun avulla. Useimmiten käytännön tutkimuksessa yhdistetään kumpaakin: käytännön esimerkit sitovat teoreettisen tarkastelun todellisuuteen ja aiheen teoreettinen tarkastelu puolestaan vahvistaa empiirisen aineiston käyttökelpoisuutta.
Tieteenalojen suuri enemmistö pyrkii pohjaamaan empiiriseen tutkimukseen. Muun muassa matematiikka, teoreettinen fysiikka sekä filosofian jotkin osa-alueet rakentuvat teoreettisen tutkimuksen varaan.
Tutkimuksen empiria voi syntyä monella tavalla. Usein toisistaan erotellaan kvalitatiivinen ja kvantitatiivinen tutkimus. Erilaiset empiiriset tutkimukset poikkeavat toisistaan myös sen mukaan, kuinka tarkasti tutkimuskohteeseen vaikuttavia tekijöitä yritetään kontrolloida mm. erilaisilla koejärjestelyillä. Empiirinen tutkimus kohdistuu sekä toistettaviin että ainutkertaisiin tapahtumiin; edellisiä tutkitaan usein luonnontieteessä, jälkimmäisiä käyttäytymistieteissä.
Tärisyttäjä (sarjakuvahahmo)
Tärisyttäjä (esiintynyt Suomessa myös alkuperäisellä nimellään Shocker sekä nimillä Värisyttäjä, Tyrmääjä ja Shokeeraaja), oikealta nimeltään Herman Schultz on Marvel-kustantamon luoma superroisto ja Hämähäkkimiehen vihollinen. Tärisyttäjän ensiesiintyminen oli amerikkalaisessa sarjakuvalehden The Amazing Spider-Man numerossa 46 Stan Leen ja Steve Ditkon luomana.
Tärisyttäjä on yksi harvoista Hämähäkkimiehen vastustajista, joka ei aliarvioi vastustajaansa. Tärisyttäjä tietää olevansa tavallinen roisto värikkäässä puvussa, jolla on erilaiset aseet kuin muilla. Juuri tuo seikka tekee Tärisyttäjästä vaarallisen, sillä taisteluissa Hämähäkkimies kuvittelee hoitavansa supervoimattoman Tärisyttäjän helposti, mutta Tärisyttäjä käyttää nokkeluuttaan taisteluissa.
Tärisyttäjän tappioksi koituu kuitenkin se, että hän ei kestä Hämähäkkimiehen pilkkausta ja suuttuessaan tekee ratkaisevan virheen, joka koituu Hämähäkkimiehen voitoksi.
Historia
Herman Schultz oli epäonninen murtovaras ja erään keikan jälkeen hän joutui vankilaan. Vankilan työpajassa Schultz käytti osaamistaan työkalujen ja mekaniikan osalta ja rakensi laitteen, joka muodostaessaan värähdysaaltoja tuhosi tai hajotti kaikkea tielleen osuvaa.
Schultz muokkasi laitteesta aseen, "tärisyttäjän", jonka pystyi kiinnittämään ranteeseen. Schultz käytti asetta vankilasta pakenemiseen ja rikoksiinsa. Myöhemmin hän melkein kuoli aseen rekyylin aiheuttamaan tärinään, mikä vahingoitti hänen kehoaan.
Schultz käytti nyt osaamistaan valmistaakseen vaahtomaisesta materiaalista asun, mikä vaimensi aseen tärinää ja paranteli samalla "tärisyttäjäänsä", joita hän tällä kertaa valmisti kaksi. Asun ja aseet valmiiksi saatuaan Schultz ryhtyi superroistoksi ottaen nimensä aseiltaan.
Tärisyttäjänä Schultz murtautui ensimmäistä kertaa suuren yhtiön toimistoon, missä hän samalla kohtasi murtoa estämään tulleen Hämähäkkimiehen. Seuranneessa taistelussa Tärisyttäjä voitti Hämähäkkimiehen helposti, mutta toisessa taistelussa manhattanilaisessa pankissa Hämähäkkimies tukki seitillään Tärisyttäjän aseet aiheuttaen niiden räjähtämisen. Tärisyttäjä pökertyi ja Hämähäkkimies luovutti hänet poliisille.
Myöhemmin Tärisyttäjä karkasi vankilasta, mutta Hämähäkkimies toimitti hänet sinne takaisin. Kuukausia tämän jälkeen Tärisyttäjä pääsi vankilasta kärsittyään tuomion hän päätti kiristää New Yorkin kaupungilta miljoonia tuhoamalla kaupungin voimalinjoja.
New Yorkin pormestari kieltäytyi maksamasta Tärisyttäjän lunnasvaatimusta. Tärisyttäjä hyökkäsi Queensin voimalaitokseen, missä hän kohtasi jälleen Hämähäkkimiehen. Hämähäkkimies voitti Tärisyttäjän lukitsemalla hänen aseensa pysyvästi "on"-asentoon aiheuttaen sen, että aseiden rekyyli heitteli Tärisyttäjää pitkin seiniä. Tärisyttäjä menetti lopulta tajuntansa ja Hämähäkkimies toimitti hänet vankilaan.
Rikollisnero Munapää vapautti Tärisyttäjän vankilasta, ja Tärisyttäjä liittyi Munapään johtamiin Pahan Mestareihin. Pahan Mestarit hyökkäsivät Kostajien kimppuun, mutta hävisivät sankareille ja Tärisyttäjä joutui jälleen vankilaan.
Vähän aikaa sitten Tärisyttäjä osallistui huutokauppaan, jossa oli myytävänä Venomin symbiootti. Tärisyttäjä hävisi tarjouskilpailun, mutta rikollinen Skorpioni tarjosi hänelle sopimusta Norman Osbornin nimissä.
Tärisyttäjä suostui Skorpionin ja Osbornin tarjoukseen ja liittyi uuteen Kahdentoista Koplaan. Kopla hyökkäsi Hämähäkkimiehen ja Mustan Kissan kimppuun näiden vapautettua Vihreän Menninkäisen vankilasta. Kostajat, joille Mary Jane oli soittanut aavistanessaan Vihreän menninkäisen pettävän sopimuksen, osallistuivat taisteluun ja toimittivat koplan jäsenet jälleen vankilaan.
Voimat ja varusteet
Tärinää lievittävä puku, jossa on kaksi ranneasetta, "tärisyttäjää".
Vuoden 1994 animaatiosarja
thumb|left|Tärisyttäjä Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa Tärisyttäjä esiintyi muutaman kerran Hämähäkkimies-animaatiosarjassa ja hänen ääninäyttelynsä teki Jim Cummings. Sarjassa, Tärisyttäjä oli pääasiallisesti Kingpinin apuri.
Hämmästyttävä Hämähäkkimies
Animaatiosarjassa Hämmästyttävä Hämähäkkimies Tärisyttäjänä toimii Herman Schultzin sijasta Jackson "Montana" Brice ääninäyttelijänään Jeff Bennett.
Elokuva
Herman Schultz esiintyy vuoden 2017 elokuvassa Spider-Man: Homecoming, jossa hän oli Bestman Salvagen työntekijä ja Adrian Toomesin / Korppikotkan johdolla yhtiön konkurssin jälkeen myi laittomasti Kostajien käymien taistelujen jäljitä kerätystä teknologiasta kehitettyjä aseita. Hänen varusteisiinsa kuuluvat Phineas Masonin / Tinurin päivittämät versiot hanskoista, joita Brock Rumlow / Kallo käytti hyökätessään Lagosiin. Hanskoilla voi nyt ampua vibro-sähkömäjäyksiä. Jackson Brice oli alkuperäinen Shokeeraaja, mutta kun Hämähäkkimies oli saapunut paikalle näiden myydessä aseita Aaron Davisille, Toomes tappoi Bricen ja antoi Schultzin ryhtyä uudeksi Shokeeraajaksi. Schultz yrittää etsiä Bricen hukkaaman hanskan, mutta Peter Parker ja Ned Leeds onnistuvat välttämään hänet. Schultz oli Toomesin mukana myös Staten Island Ferryllä, kun FBI ja Hämähäkkimies väijyttivät heidät. Schultz yritti vielä lopulta estää Peteriä poistumasta Midtownin tiedelukion homecoming-tanssiaisista, mutta Ned pysäyttää hänet yhdellä Peterin seittisingoista.
Cyprus (provinssi)
Cyprus oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti Kyproksen saaren.
Tärisyttäjä (sarjakuvahahmo)
Elokuva
Schultzia näyttelee Bokeem Woodbine.
Cyprus (provinssi)
Maantiede
Cypruksen provinssi käsitti koko sille nimen antaneen Kyproksen (lat. Cyprus) saaren, joka sijaitsee Välimeren koillisosassa Vähän-Aasian etelärannikon ja Syyrian länsirannikon edustalla. Provinssin pääkaupunkina toimi alun perin Pafos ja myöhemmin Salamis.
Historia
Kyproksen saari kuului roomalaisen kautensa alussa vuosina 58–27/22 eaa. Cilicia et Cypruksen provinssiin. Vuodesta 27 eaa. tai viimeistään 22 eaa. lähtien se muodosti oman provinssinsa. Augustuksen ajan provinssien jaossa se luettiin vuodesta 27 eaa. keisarin provinsseihin ja vuodesta 22 eaa. senaatin provinsseihin. Provinssi oli olemassa roomalaisen kauden loppuun saakka, ja näin muun muassa myös keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Diocletianuksen uudistuksesta vuodesta 293 lähtien provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
The Collection (Sonata Arctica)
The Collection on Sonata Arctican toinen kokoelma-albumi ja ensimmäinen Euroopassa julkaistu kokoelma-albumi. Se julkaistiin Spinefarmin kautta 15. marraskuuta 2006. Albumista julkaistiin myös DVD-levyn sisältävä erikoispainos.
Kokoelman kappalemateriaali painottuu selkeästi yhtyeen kahteen ensimmäiseen albumiin, Eclipticaan (1999) ja Silenceen (2001). Uusia kappaleita albumilla ei ole, mutta alun perin Eclipticalla julkaistut "My Land" ja "Replica" ovat vuoden 2006 kokoonpanolla uudelleennauhoitettuja versioita. Jälkimmäinen kappale julkaistiin myös singlellä Replica 2006. Single ylsi Suomen singlelistan ensimmäiselle sijalle jo kolmantena Sonata Arctican ykkössinglenä.
Suomessa julkaistuna albumi debytoi albumilistan 16. sijalla ja pysyi listalla 11 viikkoa. Midprice-julkaisuna alkukesällä 2007 se on ollut viisi viikkoa Midprice top 5 -listalla, joista kaksi ensimmäisellä sijalla. 28. kesäkuuta 2007 ilmoitettiin albumin myyneen kultaa.
Kappaleet
¹ Ennenjulkaisematon.
John Titor
John Titor oli internetin keskustelupalstoilla vuosina 2000–2001 viestitellyt nimimerkki, joka väitti olevansa floridalainen aikamatkaaja vuodelta 2036. Nimimerkin väitteisiin kuului muun muassa lähestyvä yhteiskunnallinen romahdus.
John Titor ei ollut ilmiönä uniikki, vaan vuosituhannen vaihteen internetissä esiintyi myös muita aikamatkustajiksi itseään väittäviä nimimerkkejä.
Aikamatkustus
John Titorin mukaan hänellä oli käytössään General Electricin valmistama aikakone, joka oli asennettu vuoden 1967 Chevrolet Corvette -urheiluauton tavaratilaan ja myöhemmin vuosimallin 1987 Chevrolet Suburban -maasturiin. Titor kuvaili aikakoneen toiminnan perustuvan "standardimallisen Tipler-sinusoidin muodostamiseen", minkä on katsottu viittaavan fyysikko Frank J. Tiplerin teorioihin, joita laajalti pidetään näennäistieteellisinä. Titor myös latasi lukijoidensa nähtäväksi kuvia väitetystä aikakoneestaan ja sanoi sen käytön olevan epämukavaa ja vaativan hengityslaitteen käyttöä.
Tulevaisuus
Viesteissään John Titor viittasi useasti väitettyihin tuleviin tapahtumiin. Hänen mukaansa vuoden 2004 olympialaiset jouduttaisiin perumaan, minkä lisäksi samana vuonna Yhdysvaltain presidentinvaaleihin liittyvät levottomuudet ja "kuukausittaiset Waco-tyyliset tapaukset" johtaisivat länsimaiden yhteiskuntien koheesion murenemiseen ja lopulta uuteen sisällissotaan Yhdysvalloissa vuoteen 2008 mennessä. Vuonna 2015 sisällissota laajenisi ydinaseilla käytäväksi kolmanneksi maailmansodaksi, jossa kuolisi kolme miljardia ihmistä ja jonka seurauksena Yhdysvaltain pääkaupunki siirrettäisiin Omahaan Nebraskassa.
Titor kuvailee väitettyä tulevaisuuden yhteiskuntaa perinteisiin tukeutuvana, jonka pohjana ovat perhe ja välitön lähiympäristö asukkaineen. Ruoka ja tavara tuotettaisiin paikallisesti, eikä hävikkiä olisi.
Syy aikamatkalle
Vuonna 1975 markkinoille tulleella IBM 5100 -mikrotietokoneella on mahdollista emuloida IBM:n vanhempien tietokoneiden eri ohjelmointikielillä laadittuja ohjelmia, minkä Titor mainitsi syyksi aikamatkalleen. Hänen mukaansa vuoden 2036 ihmiskunta tarvitsi 5100:n tätä ominaisuutta tietokoneidensa ohjelmointivirheiden havaitsemiseen sen jälkeen, kun tietokonevirus oli saastuttanut ne. Titorin mukaan hän oli jo saanut haltuunsa kyseisen mallin tietokoneen ja oli saapunut 2000-luvun taitteeseen virkistäytyäkseen.
Muuta
John Titorin mytologiaa käytettiin vuonna 2009 ilmestyneessä japanilaisessa visual novel -pelissä Steins;Gate.
2010-luvulla alkanutta QAnon-ilmiötä on joskus verrattu John Titoriin. Molempien perustana on tuntematon nimimerkillä internetissä erikoisista aiheista viestittelevä henkilö.
Suistamon Perinneseura
Suistamon Perinneseura ry toimii entisen Suistamon kunnan alueella syntyneiden ja suistamolaisten sukupolvien yhdyssiteenä. Karjalan Liittoon kuuluva seura perustettiin Helsingissä vuonna 1951. Suistamon Perinneseura on yksi Suomen suurimmista karjalaisseuroista. Vuonna 2019 sillä oli noin 550 jäsentä.
Missio
Suistamo oli tunnettu erityisesti runolaulun, kanteleensoiton ja itkuvirsien taitajista. Heitä olivat muun muassa Timo Lipitsä, Matjoi Plattonen, Pedri Shemeikka, Iivana Lösönen, Konstantin Kuokka, Iivana Misukka ja Iivana Onoila.
Suistamon Perinneseura kokoaa ja tallentaa Suistamon, Laatokan Karjalan ja Raja-Karjalan kulttuuriperintöä. Se vaalii aktiivisesti karjalaista kulttuuria ja karjalan kieltä. Seura ylläpitää myös vuorovaikutusta nyky-Suistamoon.
Kotiseutumatkat ja pruasniekka
Suistamon Perinneseura järjestää kerran vuodessa kotiseutumatkan Suistamolle, jonka aikana vuodesta 2016 alkaen on järjestetty myös Suistamon laulujuhlat, elvyttäen vuonna 1911 alkanut suistamolainen perinne. Kotiseutumatkan aikana vuonna 1844 valmistuneessa, Carl Ludvig Engelin arkkitehtitoimiston suunnittelemassa, Suistamon kirkonkylässä sijaitsevassa Pyhän Nikolaoksen kirkossa järjestetään perinteinen pruasniekka ristisaattoineen.
Karjalaiset kesäjuhlat
Seura osallistuu vuosittain myös Karjalan Liiton järjestämille Karjalaisille kesäjuhlille.
Perinneviesti ja muut julkaisut
Suistamon Perinneseura julkaisee kahdesti vuodessa ilmestyvää lehteä, Perinneviestiä. Lehti sisältää Suistamon nykypäivää ja menneisyyttä, karjalaista kulttuuria ja Karjalan kieltä käsitteleviä artikkeleita ja tietoja seuran tulevista tapahtumista. Perinneseuralla on myös Instagram-tili, Facebook-ryhmä ja Youtube-kanava, jolla se julkaisee videoita tapahtumistaan, kotiseutumatkoista ja toiminnastaan.