cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lentäjien juhannus
2012
Vuoden 2012 pääesiintyjät olivat Patrouille Suisse -taitolentoryhmä Sveitsistä sekä Haloo Helsinki, Suvi Teräsniska, Popeda ja Kirsi Ranto. Muita lentonäytösesiintyjiä oli taitolentäjä Sami Kontio.
Apocalyptic Doom
Apocalyptic Doom on puolalaisen black metal -yhtye Thunderboltin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 19. helmikuuta 2007.
Marie Levasseur
Marie Levasseur (s. 18. toukokuuta 1997 Stoneham-et-Tewkesbury, Quebec City ) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan naisten pääsarjassa Division 1 Fémininessa pelaavaa FC Fleury 91:tä, johon hän siirtyi kesällä 2021 saman sarjan FC Metzistä. Hän on aikaisemmin pelannut Yhdysvaltain yliopistosarjoissa ja Suomessa Naisten Liigassa sekä edustanut myös Kanadan naisten jalkapallomaajoukkuetta.
Keväällä 2019 Levasseur siirtyi Naisten Liigan ONS:ään yhdessä sisarensa Catherine Levasseurin kanssa. Kaudella 2019 hän oli Naisten Liigan kolmanneksi paras maalintekijä 12 maalillaan.
Mehiläissyöjät
Mehiläissyöjät (Meropidae) on kirkasväristen lintujen heimo, joka jaetaan kolmeen sukuun. Useimmat sen lajit elävät Afrikassa tai Aasiassa. Heimoon kuuluu 26 lajia.
Ulkonäkö ja koko
Mehiläissyöjät ovat 15–35 cm pitkiä, ja niillä on pitkä pyrstö ja pitkä, teräväkärkinen nokka. Yleisväri on yleensä vihreä, ja siihen liittyy sinisiä, punaisia ja keltaisia kuvioita. Monilla lajeilla kulkee musta raita silmien yli.
Lapuan Virkiä (jääkiekko)
Lapuan Virkiä on lapualainen jääkiekkojoukkue, joka tällä hetkellä pelaa Suomi-Sarjassa.
<!-- Vanhentunut joukkuelista vuodelta 2014 piilotettu kommenttien sisään
Joukkue
(2. maaliskuuta 2014)
-->
Nikolai Golitsyn
Nikolai Golitsyn kuului vaikutusvaltaiseen Golitsynin ruhtinassukuun. Hän kävi koulunsa keisarillisessa Aleksanterin lyseossa, oli vuodesta 1871 virkamiehenä Venäjän sisäministeriössä, hoiti eri tehtäviä Puolassa, oli vuosina 1879–1884 Arkangelin varakuvernöörinä ja 1884–1885 sisäministeriön apulaisosastonjohtana. Hänet nimitettiin vuonna 1885 Arkangelin, 1893 Kalugan ja 1897 Tverin kuvernööriksi. Vuodesta 1903 Golitsyn oli hallitsevan senaatin jäsenenä. Hän oli 1907–1908 Punaisen ristin edustajana valvomassa hätäavun jakamista Turgain, Uralin ja Saratovin alueilla. Golitsyn sai vuonna 1914 todellisen salaneuvoksen arvonimen ja hänet valittiin vuonna 1915 Venäjän valtakunnanneuvostoon. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana sotavankien avustuskomitean puheenjohtajana.
Nikolai II nimitti keisariperheen suosiossa olleen Golitsynin Venäjän pääministeriksi 9. tammikuuta 1917 (juliaanisen kalenterin mukaan 27. joulukuuta 1916). Helmikuun vallankumouksen puhjettua Pietarissa kaksi kuukautta myöhemmin Golitsyn ei pyrkinyt tosissaan pelastamaan vanhaa järjestelmää ja ilmoitti 12. maaliskuuta (27. helmikuuta) duuman puhemies Mihail Rodzjankolle hallituksensa eroamisesta. Golitsyn vangittiin, mutta hänet vapautettiin pian. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän vietti hiljaiseloa Pietarissa. Hänet vangittiin helmikuussa 1925 vastavallankumouksellisesta toiminnasta epäiltynä niin sanotussa ”lyseolaisten jutussa”. Hänet teloitettiin ampumalla Neuvostoliiton salaisen poliisin OGPU:n määräyksestä myöhemmin samana vuonna.
Massive Attack
Massive Attack on brittiläinen elektronisen musiikin kokoonpano Bristolista Englannista, joka yhdistetään yleisesti trip hop -nimiseen 1990-luvun musiikkigenreen. Yhtyeeltä on ilmestynyt viisi studioalbumia sekä lukuisia lyhyempiä julkaisuja. Musiikkityyliltään yhtye edustaa elektronista musiikkia, jossa yhdistellään jazzia, hip hopia, reggaeta sekä muita rytmi- ja populaarimusiikin lajeja. Peruskaksikon lisäksi musiikillinen kokoonpano vaihtelee jatkuvasti. Kolmikkona aloittaneen yhtyeen ensimmäinen Blue Lines -esikoisalbumi 1991 ja sen hittijulkaisu ”Unfinished Sympathy” toivat sille sen aseman brittiläisen popmusiikin uudistajana. Albumit Protection (1994), Mezzanine (1998) ja Heligoland (2010) ovat olleet sekä kriitikoiden että kaupallisessa suosiossa.
Historia
Massive Attack sai muotonsa Bristolissa vuonna 1988 paikallisesta soundsystem- ja reggae-, hip hop- ja punkklubikulttuurista käsin. Ydinjäseninä olivat Robert Del Naja (laulu, koskettimet, samplet, tuottaminen), Grant Marshall (koskettimet, laulu, samplet, tuottaminen) ja Andrew Vowles (koskettimet, samplet). Yhtye kehitti soundinsa jazzista, hip hopista, rockista ja electronicasta.
Baseball-pallo
250px|thumb|Baseball-pallo
Massive Attack
Historia
Massive Attackin pitkäsoitto Blue Lines ilmestyi vuonna 1991. Yhtye käytti väliaikaisesti nimeä Massive välttääkseen Persianlahden sodan aikaan käyttämästä sanayhdistelmää, joka mahdollisesti viittasi sotaan tai väkivaltaan. Yhtyeen jäsen Robert Del Naja ei ole salaillut haastatteluissa poliittisia kantojaan, erityisesti liittyen Yhdysvaltojen intoon taistella omaehtoisen demokratian puolesta, ja on usein harmitellut antaneensa periksi nimenmuutokselle. Esikoisalbumillaan yhtye nousi yhtäkkiä suureen suosioon klassikkoasemaan nousseen hitin ”Unfinished Sympathy” siivittämänä. Albumilla olivat mukana artistit Shara Nelson, varhainen jäsen Tricky ja Horace Andy, joista viimeisin on esiintynyt kaikilla yhtyeen albumeilla.
Baseball-pallo
Baseball-pallo on baseballissa käytettävä pallo. Pallossa on kuminen tai korkista valmistettu ydin, joka on ympäröity langalla. Pallo on verhoiltu nahalla. Pallon koko on ympärysmitaltaan 9-9,25 tuumaa (22,86 cm – 23,50 cm). Pallon ytimen ympärille voi olla kiedottuna jopa 1,5 kilometrin verran lankaa.
Massive Attack
Historia
250px|thumb|Massive Attack [[Barakaldossa, Espanjassa vuonna 2007.]] Vuonna 1994 ilmestyi Massive Attackin toinen levy Protection. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”Karmacoma” ja nimikkokappale ”Protection” Tracy Thornin (Everything but the Girl) esittämänä.
Massive Attackin kolmas albumi Mezzanine julkaistiin 1998. Albumilla yhtye irrottautui aiemmasta jazzahtavasta tyylistään ja meni astetta synkempään, intensiivisempään ja kokeellisempaan ilmaisuun. Tunnetuin kappale lienee silti herkkä ”Teardrop”, joka on tullut tunnetuksi yhdysvaltalaisen televisiosarjan House tunnuskappaleena. Albumin jälkeisen kiertueen jälkeen Andrew Vowles erosi yhtyeestä sisäisten erimielisyyksien vuoksi.
Neljäs albumi 100th Window ilmestyi Yhdistyneessä kuningaskunnassa 10. helmikuuta 2003, ja meni listoilla suoraan kärkikymmenikköön. Albumia jäsenistä tekemässä oli ainoastaan Robert Del Naja, joten sitä pidetäänkin pitkälti hänen sooloprojektinaan. Vierailevana artistina albumilla oli muun muassa irlantilainen Sinéad O’Connor. Vuonna 2004 yhtye julkaisi soundtrackin Luc Bessonin kirjoittamaan ja tuottamaan elokuvaan Danny the Dog.
Vuoden 2006 keväällä yhtye julkaisi singlen ”Live With Me”, jolla vieraili yhdysvaltalainen bluesvokalisti Terry Callier. Tämän jälkeen ilmestyi yhtyeen ensimmäinen kokoelma Collected, joka kattoi koko yhtyeen siihen mennessä tunnetuimmat hitit.
Viides albumi Heligoland julkaistiin 8. helmikuuta 2010. Albumilla vierailevat muun muassa Tom Waits, Mike Patton (Faith No More, Mr. Bungle, Fantômas, Tomahawk), rap-artisti Mos Def ja Damon Albarn (Blur, Gorillaz, The Good, the Bad & the Queen).
Keväällä 2016 ilmestyi kehuttu EP Ritual Spirit. Vierailevina artisteina kappaleissa ovat muun muassa Young Fathers, Roots Manuva, Azekel ja Tricky.
J20 Nationell
J20 Nationell (vuoteen 2020 asti J20 SuperElit) on ruotsalainen junioreiden jääkiekkosarja. Se on Ruotsin korkein sarjataso juniorijääkiekossa. Liigaan osallistuu 20 joukkuetta jotka on lajiteltu kahteen ryhmään. Norra ja Södra. J20 Superelitin voittaja saa palkinnoksi Anton Cupin.
Berninasola
Berninasola on alppisola kaakkoisessa Sveitsissä Graubündenin kantonissa. Tämä 2 328 metriä korkea sola yhdistää pohjoisen Engadinin ja eteläisen Val Poschiavon laaksot.
Solassa kulkee maantie ja rautatie (valtatie 29; Rhätische Bahn, Berninan rautatie / Berninabahn). Solan korkeimmalla kohdalla sijaitsee Ospizio Berninan rautatieasema ja hotelli. Sola on merkittävää vedenjakaja-aluetta: solassa sijaitseva Lej Nair -järvi laskee Innjoen kautta Mustaanmereen, mutta toisen järven, Lago Biancon, vedet valuvat etelään, Pojoen kautta Adrianmereen.
Mauritanian kansalliskirjasto
Mauritanian kansalliskirjasto on vuonna 1965 perustettu, länsiafrikkalaisen Mauritanian pääkaupungista Nouakchottista käsin toimiva kansalliskirjasto.
Iso Kukkojärvi
Iso Kukkojärvi on Pirkanmaalla Oriveden Talviaisissa sijaitseva järvi.
Mauritanian kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto pyrkii kansallisen painetun aineiston keräämiseen, konservoimiseen ja esilläpitoon. Kirjastolla on seitsemän alueellista toimipistettä. Valtion budjettivaroin ylläpidetyssä Mauritanian kansalliskirjastossa työskentelee noin 40 henkilöä. Kirjasto on saanut myös ulkomaista tukea toimintansa kehittämiseen, esimerkiksi aineiston digitalisointiin. Kirjasto on kansainvälisen kirjastojärjestön (IFLA), Unescon kirjastoverkoston (UNAL) ja ranskankielisen kirjastoverkoston (Francophone Libraries) jäsen.
Iso Kukkojärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 45 hehtaaria ja se on 1,9 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvi sijaitsee kallioruhjeita täynnä olevalla ylänköalueella. Se on suuren L-kirjaimen muotoinen, jonka jalka on itä-länsi-suuntainen ja 1,2 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se jää Jampinvuoren ja Sysikuoppamäen väliin ja sen rannat ovat jyrkkiä metsärinteitä. Jampinvuori kohoaa 70 metrin korkeuteen ja Sysikuopanmäen rinteet yli 60 metrin korkeuteen. L-kirjaimen pohjois-etelä-suuntainen osa on vasemmalle aukeavan kuunsirpin muotoinen. Tämä osa on 1,0 kilometriä pitkä ja 340 metriä leveä. Sen rannat ovat alavaa metsämaastoa ja järven pohjoispää tunnetaan nimellä Tonkinlahti. Järvenosat yhtyvät Kukkojärven maatilan kohdalla, jossa salmen leveys on 100 metriä. Salmen luoteispuolella sijaitsee järven ainoa nimetön saari. Salmen yli aukeaa Jampinvuoren lounaispuolen jyrkänteiden päältä hyvät näkymät. Sen rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä ja sen rannat ovat kuivaa metsämaastoa. Alueen haja-asutus muodostuu neljästä taloudesta, joista kaksi on maatiloja. Rannoille on rakennettu lähes 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet valtatieltä 9 lähtevältä ja Kokkilaan menevältä tieltä sekä Talviaista ja Petääjärveä yhdistävältä tieltä.
Mauritanian kansalliskirjasto
Mauritanian kansalliskirjaston kokoelma on kooltaan melko vaatimaton. Alkuvuodesta 1971 kirjastolla oli 4 750 teosta ja erään tuoreemman, mutta päiväämättömän arvion mukaan kokoelmat kattaisivat nyttemmin 10 000 teosta. YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan Mauritanian aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) lukutaitoisia oli vain 45,5 prosenttia (vuonna 2007).
Iso Kukkojärvi
Vedenlaatu
Järven valuma-alue on sen tilavuuteen nähden pieni, joten vesi vaihtuu järvessä varsin htaasti. Veden laskennallinen viipymä on 764 vuorokautta eli noin 2,1 vuotta. Valuma-alue on pääosin metsämaata, mutta sen joukossa on hieman suota ja joitakin pieniä peltopalstoja. Näiden seikkojen vuoksi järven vesi on kirkasta, lähes väritöntä ja siinä on vain vähän humusta. Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1983 ja 1995. Tutkimustan mukaan veden humusleima on kemiallisen hapenkulutuksen perusteella kohtalainen, mutta siitä huolimatta lievästi hapanta. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on vaihdellut välttävästä tyydyttävään. Vedessä on ravinnekuormitusta vain vähän ja se muistuttaa luonnotilaista karua järveä. Veden kokonaisfosforipitoisuudet vaihteleva karun järven raja-arvon 12 mikrogrammaa litrassa (μg/l) vettä molemmin puolin. Kokonaistyppipitoisuudet ovat luontaisen suomalaisen järven tasolla. Tutkimusaineisto sisältää vain talvella otettuja näytteitä, mutta pitoisuuksien ei otaksuta kasvavan suuriksi kesälläkään. Veden happitilanne oli tutkimuksen aikana hyvä. Koska järvi on kapea ja tuulilta suojassa, syntyy siihen helposti lämpötilakerrostumista. Pohjan lähelle alusveteen syntyy suomalaisissa järvissä yleensä happitalouden ongelmia. Koska Isossa Kukkojärvessä on vain vähän ravinteitä, ei sen alusveteen ole syntynyt suurempia ongelmia. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön erinomaisesti.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Ulpukkaojan valuma-alueeseen (35.757) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,4 metriä mpy. Järveen on johdettu vain muutama metsäoja ja niistäkin vain Kalatonjärven laskuoja tuo ojitetun Isosuon kuivatusvesiä. Vähä Kukkojärvi sijaitsee aivan järven itäpäässä, minne sen vedet myös laskevat. Ojaa ei näy kartoissa, mutta se piirettiin vuoden 1957 kartoissa. Samassa kartassa näkyi myös Kalatonjärven laskuoja. Järven oma laskuoja sijaitsee järven lounaiskulmassa, missä sijaitsee myös Kukkojärven maatila. Laskuoja virtaa metsässä olevassa laaksossa luontaisen oloisesti ja yhtyy alhaalla Ulpukkaojaan. Tämä virtaa tasaisessa peltojen täyttämässä laaksossa kohti länttä, missä se laskee 1,2 kilometrin päässä Kokkilanselän Kukkolahteen.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa näkyi vielä, kuinka paikalliset viljelijät olivat raivanneet maastoon pieniä peltopalstoja sinne tänne. Suurimmat peltoalat kuulunevat Kotkan, Tonkin, Kukkojärven ja Kukkokosken taloille. Karttaan on merkitty Taulinlahden nimi eri lahdelle kuin se on nykykartoissa. Seuraavassa vuoden 1977 kartassa osa peltopalstoista on metsitetty ja järveen on merkitty nyt saari.
Magdalene Thoresen
Anna Magdalene Thoresen, s. Kragh, (3. kesäkuuta 1819 Fredericia, Tanska – 28. maaliskuuta 1903 Kööpenhamina, Tanska ) oli tanskalaissyntyinen norjalainen kirjailija. Hän oli jo lapsena innokas runoilija, ja muuan filantrooppi, joka oli kuullut hänen lahjakkuudestaan ja erikoisesta luoteenlaadustaan, auttoi häntä opin tielle. Hän aloitti 1842 opettajana pappi H. K. Thoresenin luona Sunnmøressä. Hän avioitui Thoresenin kanssa 1843 ja muutti myöhemmin tämän kanssa Bergeniin. H. K. Thoresen oli häntä 17 vuotta vanhempi ja huolehti hänen taiteellisesta koulutuksestaan.
Thoresen meni mukaan norjalaisuusliikkeeseen ja liikkui enemmän norjalaisuuspiireissä kuin ne bergeniläiset, joiden kanssa hän seurusteli, esimerkiksi Lyder Sagen ja Henrik Ibsen, joka sittemmin meni naimisiin Thoresenin tytärpuolen kanssa. Kun hän miehensä kuoleman jälkeen 1858 oli taloudellisesti tiukoilla hän tavoitteli asemaa kirjallisuudessa, mutta tunnustus ja menestys tulivat liian myöhään.
Bjørnstjerne Bjørnson oli apuna ensimmäisessä kirjassa Digte af en dame (2. p. 1860), ja seuraavaksi oli vuorossa kokoelma Fortællinger (1863), josta varsinkin Studenten on merkittävä. Thoresen oli onnekkaasti löytänyt kiinnostavan aiheen, jonka hän hallitsi hyvin: köyhän sunnmøreläisen maalaispojan, joka haluaa opiskelemaan. Liikuttava kuvaus, joka on suoraan todellisuudesta, on ehkä hänen parhain teoksensa. Signes historie (1864) ja Solen i Siljedalen (1868) ovat ansiokkaita novelleja. Billeder fra vestkysten af Norge (1872) sisältää hänen vaikutelmiaan Norjan länsirannikolta, ja myös matka Ruijaan antoi hänelle aineksia samantyyliseen teokseen Billeder fra midnatsolens land (1884–1886). Hyvän vastaanoton saivat Nyere fortællinger (1873) ja Livsbilleder (1877), kun taas laajempi kertomus ''Herluf Nordal. En fortælling fra det forrige aarhundrede'' (1879) menestyi huonommin. Hän kirjoitti myös näytelmiä: pienet näytelmät Et rigt parti (1870) ja Inden döre (1877) sekä viisinäytöksisen historiallisen näytelmän Kristoffer Valkendorf og hanseaterne (1878).
Vaikka Thoresen oli syntynyt ja viettänyt lapsuutensa Tanskassa, hän oli niin sopeutunut norjalaiseen elämään, että häntä oikeutetusti pidetään norjalaisena kirjailijana. Bjørnsonin henki kyllä leimaa koko hänen tuotantoaan, mutta hän kuvasi kuitenkin elämää tätä synkemmin värein. Hän kuvasi hurjempia kohtauksia, väkivaltaisempia konflikteja ja hahmoja, ja hänen luonnonkuvauksissaan on Länsi-Norjan kallioisia ja ankarampia seutuja. Hänen valitut kertomuksensa Udvalgte fortællinger ilmestyivät 1903, ja kuusiosainen Romaner og fortællinger 1904–1906.
Ekila Liyonda
Adrienne Ekila Liyonda (16. lokakuuta 1948 Kinshasa – 23. kesäkuuta 2006 Uccle) oli kinshasankongolainen poliitikko, juristi ja diplomaatti.
Liyonda opiskeli Kinshasan Lycée Sainte Marie-Thérèsessä ja valmistui vuonna 1974 Louvainin katolisen yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Tämän jälkeen hän työskenteli lainopillisena neuvonantajana Zairen uutistoimistossa (AZAP) ja sitten talousasioihin erikoistuneena journalistina. Vuosina 1976–1984 hän toimi lainopillisena neuvonantajana silloisen Zairen presidentin kansliassa. Vuonna 1981 hänestä tuli Mouvement Populaire de la Révolutionin (MPR) naisten asemasta vastaava pääsihteeri ja kaksi vuotta myöhemmin MPR:n keskuskomitean jäsen. Vuosina 1983–1985 Liyonda toimi maansa sosiaali- ja naisministerinä sekä vuosina 1985–1987 maan Belgian-, Alankomaiden- ja Luxemburgin-suurlähettiläänä. Vuosina 1987–1988 hän oli Zairen ulkoministeri ja vuosina 1988–1990 informaatio- ja lehdistöministeri.
Liyonda kuului 1990-luvulla Union des fédéralistes et des républicains indépendantsiin, jonka Kinshasan-haaraa hän johti. Hän asui myös monien vuosien ajan Belgiassa, jossa hän kuoli astmaan.
Kuusijärvi (Orivesi)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 28 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Se muodostuu kahdesta järvenosasta, joita yhdistävät toisiinsa Suoniemen ja Niittyniemen välinen kapea salmi. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,6 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven lähialueen asutus on haja-asutusta ja sen rannoille on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Mattilankylän ja Löytäneen väliseltä kylätieltä. Järven ylittää Oriveden ja Kuhmoisten välinen kuntaraja.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pääskylänjoen suualueeseen (35.761) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106 metriä mpy. Siihen on johdettu viisi metsäojaa, jotka tuovat esimerkiksi Louhunkorven ja Lehmisuon kuivatusvesiä. Järven lasku-uoma on 40 metriä pitkä kapea salmi Pitkäveteen. Järvien vedenpinnat ovat samalla korkeudella.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa peltoja oli järven luoteis-, lounais- ja koillisrannoilla. Silloin järveen johti vain yksi oja. Vuoden 1985 peruskartassa pellot olivat pienentyneet ja järvelle oli rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa lisää.
Tongue web
thumb| Tongue web on kielen alla olevassa jänteessä oleva lävistys. Lävistys tehdään 1,2 mm:n lävistysneulalla. Kaikilla tätä jännettä ei ole, tai se saattaa olla liian pieni tai kapea lävistettäväksi. Liian kapeasta jänteestä koru kasvaa myös helposti ulos.
Jänteessä ei kulje hermostoja tai tärkeitä verisuonia, joten sen lävistäminen on turvallista ja jänteen kudostyypin takia melko kivutonta ja helppoa. Lävistys paranee muutamassa viikossa täysin, ja se on helppo pitää puhtaana käyttämällä alkoholipitoista suuvettä ja vaihtamalla koru vuosittain. Sijaintinsa takia lävistyksen takaisin laittaminen tai korunvaihto voi olla hankalaa. Tongue web on melko huomaamaton lävistys, joka näkyy vain osittain puhuttaessa tai haukotellessa.
Ismael Hernández
Ismael Marcelo Hernández Uscanga (s. 21. tammikuuta 1990) on meksikolainen nykyaikaisen viisiottelija ja olympiamitalisti. Hernández on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 64 kilogrammaa.
Hernández saavutti yllättäen olympiapronssia vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta. Hänestä tuli historian ensimmäinen meksikolainen nykyaikaisen viisiottelun olympiamitalisti.
Gaumont
pienoiskuva|Gaumontin tunnus. pienoiskuva|Gaumont-Palace vuonna 1922. Gaumont on ranskalainen elokuvayhtiö.
Léon Gaumontin vuonna 1895 perustama yhtiö Léon Gaumont et Cie valmisti elokuvia ja elokuvalaitteita ja aloitti Alice Guyn johdolla näytelmäelokuvien tuotannon. Vuonna 1906 yhtiöstä tuli Société des établissements Gaumont, joka laajensi toimintaansa eri puolille maailmaa. Vuonna 1908 Gaumont aloitti elokuvien vuokraustoiminnan ja vuonna 1910 se avasi maailman suurimman elokuvateatterin Gaumont-Palacen, johon mahtui 3 400 katsojaa. Yhtiö teki kokeiluja ääni- ja värielokuvan alalla ja tuotti viikoittaista uutiskatsausta vuodesta 1910. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Gaumont oli Pathé Frèresin jälkeen Ranskan toiseksi suurin elokuvayhtiö.
Vuonna 1925 Gaumont perusti Goldwyn-Mayerin kanssa yhteisyrityksen Gaumont-Metro-Goldwyn, joka lakkautettiin vuonna 1929. Léon Gaumont vetäytyi yhtiöstä vuonna 1930 ja se teki konkurssin vuonna 1934. Sen tilalle perustettiin uusi yhtiö Société nouvelle des Etablissements Gaumont. Yhtiö laajensi 1970-luvun puolivälissä toimintaansa musiikin, kirjallisuuden ja lehtien julkaisemiseen, mutta keskittyi vuonna 1985 jälleen elokuviin. Se on yhä yksi Ranskan kolmesta suurimmasta tuotanto- ja levitysyhtiöstä ja yksi maailman tärkeimpiä elokuvayhtiöitä.
IB-vakoilutapaus
IB-vakoilutapaus on vuosina 1973–1974 tapahtunut Ruotsin puolustusministeriön salaisen tiedustelutoimiston Informationsbyrånin vakoilua koskeva aikakauslehti Folket i Bild/Kulturfrontin paljastusartikkelien sarja. Lehden paljastukset koskivat sekä Ruotsin omiin kansalaisiin että vieraisiin valtioihin kohdistuvaa vakoilua. Suomen aluetta oli lehden mukaan käytetty Neuvostoliiton vastaiseen tiedustelutoimintaan. Suomen hallitus jätti Ruotsille toiminnan johdosta vastalauseen maaliskuussa 1974.
Paweł Pietrzak
Paweł Pietrzak (s. 6. maaliskuuta 1981, Częstochowa, Puola) on puolalainen rumpali. Hän on toiminut yhtyeissä Thunderbolt ja Infernal War.
IB-vakoilutapaus
Bild/Kulturfrontin paljastusjutut
Ruotsalainen aikakauslehti FiB/Kulturfront julkaisi toukokuussa 1973 artikkeleita, joiden mukaan tiedustelupalvelu Informationsbyrån (IB) olisi murtautunut Algerian ja Egyptin lähetystöihin Tukholmassa. Tällöin tuli yleiseen tietoon, että mainittu tiedusteluelin oli olemassa ja sen tärkein kohdemaa oli Suomi. Tieto IB:n toiminnasta oli yllätys myös Suomen Suojelupoliisille; vihjeitä oli ollut vain yksittäisestä henkiöstä.
Paweł Pietrzak
Diskografia
Thunderbolt
IB-vakoilutapaus
Bild/Kulturfrontin paljastusjutut
Yleinen syyttäjä Carl Axel Robért ilmoitti kuitenkin 19. lokakuuta, että ei aio nostaa syytteitä Informationsbyrånin virkamiehiä vastaan. Robértilla oli ollut pääsyyttäjänä tehtävänään tutkia, olivatko IB:n virkamiehet syyllistyneet rikoksiin. Robért tutki kaksitoista tapausta. Kolmessa tapauksessa ei ollut tapahtunut rikoksia, neljässä tapauksessa rikoksille ei ollut todisteita, kahdessa tapauksessa mahdollinen rikos oli jo vanhentunut ja kolmessa tapauksessa ei löydetty perusteita tutkimusten aloittamiseen. Kaikki kanteet hylättiin.
Paweł Pietrzak
Diskografia
Infernal War
IB-vakoilutapaus
Pidätykset
Tukholman yleisen syyttäjän Carl Axel Robértin toimesta poliisi pidätti 22. lokakuuta 1973 yllättäen viisi henkilöä epäiltyinä vakoilusta. Pidätetyt olivat FiB/Kulturfront-lehden toimittajat Peter Bratt ja Jan Guillou, entinen asiamies Håkan Isacsson, valokuvaaja Owe Holmqvist sekä viides henkilö, jonka nimeä ei ole kerrottu julkisuuteen. Poliisi suoritti samanaikaisesti ratsian pidätettyjen koteihin ja työpaikoille, sekä takavarikoi aineistoa. Poliisi kävi myös Guilloun työpaikalla FiB/Kulturfrontin toimituksessa. Tutkiessaan Informationsbyrånin huoneiston naapurihuoneistoa Tukholman vanhassa kaupungissa poliisi löysi elektronisia kuuntelulaitteita, joita pidätettyjen epäiltiin käyttäneen.
Pidätykset perustuivat epäilyyn vakoilusta, eivätkä artikkeleihin, jotka FiB/Kulturfront oli julkaissut Informationsbyråsta. Ruotsin hallitus ei ollut tietoinen pidätyksistä. Oikeusministeri Lennart Geijer totesi syyttäjän toimineen täysin oma-aloitteisesti. Pidätykset herättivät kuitenkin kärkevää keskustelua. Arvostelijat rinnastivat tapahtuneen Yhdysvaltain Pentagon-juttuun ja Länsi-Saksan Spiegel-juttuun 1960-luvun alussa. Heidän mielestään uhattuna oli lehdistön ja median vapaus.
Vapautukset
Kaksi viidestä pidätetystä vapautettiin 26. lokakuuta ja 27. lokakuuta. Ensin vapautettiin valokuvaaja Owe Holmqvist ja seuraavana päivänä 20-vuotias nuorukainen jonka nimeä ei ole mainittu julkisuudessa. Informationsbyrånin entinen johtaja Birger Elmér esiintyi 30. lokakuuta Ruotsin valtiopäivien puolustusvaliokunnassa selvittäen vakoilujärjestön toimintaa. Elmér kertoi puolustusvaliokunnan kokouksen jälkeen, että ei ollut huolestunut tapauksen herättämästä huomiosta. Puolustusvaliokunnan puheenjohtajan Per Peterssonin mukaan mikään ei osoittanut valiokunnan olevan niin huonosti informoitu, että olisi syytä aloittaa erityinen tutkimus.
Syytteet
Tukholman pääsyyttäjä Carl Axel Robért nosti 6. joulukuuta syytteen vakoilusta FiB/Kulturfrontin toimittajia Peter Brattia ja Jan Guillouta sekä entistä IB-agenttia Håkan Isacsonia vastaan. Oikeuskansleri Bengt Lännergren nosti samalla Brattia vastaan syytteen painovapautusasetuksen rikkomisesta. Syyte koski Brattin kirjaa IB och hotet mot vår säkerhet (suom. Tiedotustoimisto ja uhka turvallisuuttamme kohtaan). Syytteiden mukaan IB:tä koskevissa paljastuksissa oli ylitetty laillisuuden rajat. 4. helmikuuta 1974 Svean hovioikeus hylkäsi vakoilusta tuomitun toimittajan Jan Guilloun anomuksen päästä vapaaksi. Guillou oli ollut IB-paljastusten keskeinen tekijä.
Oskar Johansson
Oskar Aleksander Erlandinpoika Johansson (11. kesäkuuta 1892 Helsinki – 26. helmikuuta 1938 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen opettaja, kirjailija ja toimittaja, joka teki elämäntyönsä Neuvostoliitossa. Punakaartin riveissä taistellut Johansson pakeni Suomen sisällissodan jälkeen Neuvosto-Karjalaan, jossa hän ennen kirjailijaksi ryhtymistään työskenteli opettajana.
IB-vakoilutapaus
Reaktiot ja vaikutukset Suomessa
Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen ja Ruotsin pääministeri Olof Palme tapasivat työlounaalla 17. maaliskuuta 1974 Tukholmassa. Tapaaminen koski lähinnä Informationsbyrånin tapausta, sillä asia oli herättänyt Suomessa yhä lisääntyvää kiinnostusta. Lehtitietojen perustella IB oli käyttänyt Suomen aluetta vakoilutoiminnassa. Lehtitietojen mukaan Suomen Tukholman suurlähettiläs Max Jakobson oli huomauttanut asiasta ulkoministeri Sven Anderssonille 18. helmikuuta.
Ruotsalainen vakoilualus oli suorittanut radiokuuntelua Suomenlahdella ja käynyt sopimusten vastaisesti suomalaisessa satamassa. Pääministeri Palme myönsi satamavierailun sopimattomaksi. Suomen hallituksen esitti myös, että ruotsalaiset yksityislentokoneet olivat suorittaneet ilmavalokuvausta Suomen ilmatilassa. Kekkosen ja Palmen välisten keskustelujen jälkeen päätettiin, että asiaa voitiin pitää loppuunkäsiteltynä, ja että tapahtuneella ei ollut vaikutuksia Suomen ja Ruotsin välisiin suhteisiin.
Oskar Johansson
Kolmen romaanin lisäksi Johansson kirjoitti runsaasti erilaisia kertomuksia, runoja, esseitä ja novelleja, joita julkaistiin muun muassa sanoma- ja aikakauslehdissä sekä itsenäisinä kirjasina. Hän käsitteli tuotannossaan usein Karjalan ja Muurmannin alueen luontoa, lisäksi Johansson kuvasi sosialismin rakentamista. Hän kirjoitti paatoksellisia ja ylistäviä kertomuksia muun muassa suurista rakennustyömaista, kalastuskommuuneista ja maatalouden iskutyöläisistä. Johanssonin romanttiset tarinat sisältävät runsaasti allegorioita ja symboliikkaa.
Johansson teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1938. Myöhemmin 1960-luvulla hänen tuotantoaan käännettiin paljon myös venäjäksi.
Varhaiset vuodet ja Suomen sisällissota
Johansson syntyi Helsingissä kivityöläisen perheeseen. Kansakoulun jälkeen hän kävi pari vuotta oppikoulua, kunnes köyhän perheen lapsena joutui aloittamaan itse työnteon. Heinäkuussa 1913 Johansson tuomittiin lähes 12 vuoden vankeusrangaistukseen useista ryöstöistä, murroista ja varkauksista.
Sisällissodan sytyttyä punaisten vankilaneuvosto vapautti Johanssonin 16. helmikuuta 1918. Tämän jälkeen hän työskenteli Suomenlinnassa toimineessa punaisten sotasairaalassa maaliskuun alkuun saakka, kunnes liittyi Helsingin punakaartin IV rykmenttiin lääkintämieheksi. 14. maaliskuuta osasto lähetettiin Joutsenon rintamalle, josta punaiset huhtikuun lopussa perääntyivät Lappeenrannan kautta Viipuriin. Johansson jäi valkoisten vangiksi Tienhaaran asemalla 29. huhtikuuta, josta hänet toimitettiin Viipurin vankileirile ja sieltä edelleen Tammisaaren vankileirille kesäkuun alussa. Heinäkuussa 1918 Johansson tuomittiin kahden vuoden kuritushuonerangaistukseen valtiopetoksesta. Hänet kuitenkin vapautettiin uuden armahduslain nojalla jo tammikuussa 1920.
Vuodet Neuvostoliitossa
Vankileiriltä vapauduttuaan Johansson pakeni Neuvosto-Venäjälle, ilmeisesti koska hänellä oli vielä kärsimättä osa ennen sisällissotaa tuomitusta vankeusrangaistuksesta. Johansson suoritti suomenkielisen opettajakurssin Pietarhovissa, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Pietarin lähistöllä Keltossa ja Muurmannin alueella Jäämeren rannalla Uurassa. Vuodesta 1925 lähtien Johansson toimi opettajana Karjalan syrjäkylissä Paatenessa, Himolassa ja Lindjärvellä.
Heinäkuussa 1926 Johansson oli mukana perustamassa Karjalan proletaaristen kirjailijain yhdistystä, jonka sihteeristön jäsenenä hän toimi vuodesta 1931 lähtien. Vuosina 1926–1931 hän työskenteli Petroskoissa Kustannusliike Kirjassa ja 1930 Johansson nimitettiin vastaperustetun maatalous- ja osuustoimintalehti Kollektivistin päätoimittajaksi. Kirjailijan uransa Johansson aloitti 1920-luvulla opettajana toimiessaan kirjoittamalla erilaisia koululaisille tarkoitettuja runoja ja kuvaelmia. Myöhemmin hän kirjoitti kertomuksia sanoma- ja aikakauslehtiin, julkaisten 1930-luvulla useita romaaneja sekä kertomuskokoelmia. Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi Johansson hyväksyttiin 1934. Hän muodosti Karjalan kirjailijaliiton ydinjoukon yhdessä Eemeli Parraksen, Hilda Tihlän, Ragnar Ruskon, Mikael Rutasen ja Santeri Mäkelän kanssa, jotka olivat kaikki muuttaneet Venäjälle joko Suomesta tai Pohjois-Amerikasta.
Syyskuussa 1937 Johansson erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ”porvarillisnationalismin” vuoksi. Johanssonin lisäksi Stalinin vainojen uhreiksi joutui lukuisia muita suomen- ja vepsänkielisiä kirjailijoita, joita Karjalan kirjailijaliiton puheenjohtaja Jalmari Virtanen yritti vielä puolustaa loppuvuonna 1937 kirjoittamassaan artikkelissa. Johansson vangittiin kuitenkin tammikuussa 1938 ja tuomittiin kuolemaan 13. helmikuuta. Teloitus pantiin täytäntöön helmikuun lopussa Petroskoin lähistöllä Krasnyi borissa, jonne Johansson myös haudattiin. Hänet rehabilitoitiin Stalinin kuolemaan jälkeen heinäkuussa 1956.
Tuotanto
Johansson kuului Neuvosto-Karjalan suomenkielisten kirjailijoiden ensimmäiseen sukupolveen, jonka muita tunnettuja nimiä olivat muun muassa Jalmari Virtanen, Eemeli Parras, Ragnar Rusko, Arvi Nummi, Lauri Letonmäki, Lea Helo, Matti Husu ja Hilda Tihlä. Hänen innoituksensa kirjoittamiseen syntyi Suomessa vankileiriaikana ilman aikaisempaa kokemusta. Johansson aloitti kirjoittamalla runoja ja kuvaelmia koululaisten iltamia varten ja pian niitä alettiin julkaisemaan myös sanomalehdissä. Hänen ensimmäinen laajempi teoksensa oli vuoden 1928 aikana Punainen Karjala -lehdessä julkaistu jatkoromaani Uutta aikaa kohti. Uurassa opettajana toimiessaan hän sai ajatuksen vuonna 1931 ilmestyneestä romaanistaan Punaiset tunturisissit, joka kuvaa Muurmannin alueen kalastajien elämää Venäjän vallankumouksen, sisällissodan ja liittoutuneiden intervention pyörteissä.
Johanssonin pääteos on vuonna 1935 ilmestynyt romaani Teräsviima, joka käsittelee Suomen sisällissodan taustoja ja seurauksia. Sitä pidetään hänen onnistuneimpana romaaninaan, vaikkei se kokonaisuutena nousekaan kovin korkeatasoiseksi. Teosta on moitittu muun muassa juonen epäloogisuudesra sekä henkilökuvien mustavalkoisuudesta. Romaanien sijasta Johansson olikin parhaimmillaan lyhyiden kertomusten ja kuvausten kirjoittajana. Niiden joukossa on muun muassa hänen paostaan Neuvosto-Venäjälle kertova Kiitos neuvosta. Johanssonin muut lyhyet kertomukset käsittelevät lähinnä sosialismin tuomia muutoksia Karjalan maaseudun elämään sekä Karjalan ja Muurmannin karua luontoa. Vuonna 1935 kertomuksista ilmestyi kokoelma Saloilta ja tuntureilta. Vuonna 1937 Johansson viimeisteli Muurmannin kalastajista kertovaa uutta romaaniaan, joka kuitenkin jäi keskeneräiseksi ja myös sen käsikirjoitus katosi.
Tosin Oke
Tosin Oke (s. 1. lokakuuta 1980) on brittiläis-nigerialainen kolmiloikkaaja. Hän edusti Britanniaa vuoden 2008 loppuun ja sittemmin Nigeriaa.
Oke voitti 1999 alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden tuloksella 16,57. Vuonna 2002 hän sijoittui viidenneksi Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa, mutta jäi ilman tulosta Münchenin EM-kilpailujen loppukilpailussa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui loppukilpailusta.
Oke voitti Afrikan-mestaruuden Nairobissa 2010 silloisella ennätyksellään 17,22. Hän voitti kultaa myös saman vuoden Delhin Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 17,16. Vuonna 2011 hän voitti kultaa Afrikan kisoissa tuloksella 16,65. Daegun MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta. Vuonna 2012 Oke voitti Afrikan-mestaruuden Porto-Novossa tuloksella 16,98. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi.
Oke saavutti 2014 hopeaa Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 16,84 ja Marrakechin Afrikan-mestaruuskilpailuissa hypättyään 16,97. Hän sijoittui 2015 kahdeksanneksi Pekingin MM-kilpailuissa ja voitti kultaa Afrikan kisoissa tuloksella 17,00. Hän sijoittui vuonna 2016 kuudenneksi Portlandin MM-hallikilpailuissa ja voitti Afrikan-mestaruuden Durbanissa tuloksella 17,13. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui loppukilpailusta.
Doom Builder
Doom Builder on Pascal "CodeImp" vd Heiden kehittämä kenttäeditori Doom-tietokonepelille. Se tukee myös Doom-käännöksiä, kuten ZDoomia, Eternitya, jDoomia, Boomia, Skulltagia ja Doom Legacya. Lisäksi se tukee Hexen-pohjaista karttamuotoa. Ohjelma on vapaata ohjelmistoa, sillä se on julkaistu GNU GPL -lisenssin alaisena.
Aiheesta muualla
WAD
Corentin Tolisso
Corentin Tolisso (s. 3. elokuuta 1994 Tarare, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Hän on voittanut maailmanmestaruuden, Mestarien liigan ja viisi Saksan-mestaruutta.
Seurajoukkueura
Tolisso teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Ranskan Ligue 1:ssä 10. elokuuta 2013, kun hänen edustamansa Lyon voitti Nicen kotonaan 4–0. Hän pelasi Lyonissa neljän Ranskan pääsarjakauden 2013–2017 aikana 116 Ligue 1:n ottelua, joissa hän teki 21 ja syötti 14 maalia. Mestarien liigan 12 ottelussa hän sekä teki että syötti kaksi maalia. Eurooppa-liigan 19 ottelussa hän viimeisteli kahdesti.
Kesällä 2017 Tolisso siirtyi Bayern Müncheniin 41,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hän voitti seurassa Saksan-mestaruuden kausilla 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022, Mestarien liigan kaudella 2019–2020, Saksan Cupin kausilla 2019 ja 2020, DFL-Supercupin 2017, 2020 ja 2021, UEFA Super Cupin 2020 sekä seurajoukkueiden maailmanmestaruuden 2020. Hän pelasi Bundesliigassa viiden kauden aikana 72 ottelua, joissa hän teki 11 ja syötti seitsemän maalia. Hän oli sivussa lähes koko kauden 2018–2019 ristisidevamman vuoksi. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Bundesliigassa 13 ottelua. Mestarien liigan 25 ottelussa hän teki seitsemän ja syötti kuusi maalia.
Tolisso palasi Lyoniin ilmaissiirrolla kesällä 2022. Avauskaudellaan hän pelasi 30 Ligue 1:n ottelua ja teki yhden maalin.
Maajoukkueura
Ranskan A-maajoukkueessa Tolisso pelasi ensimmäisen ottelunsa 28. maaliskuuta 2017 Espanjaa vastaan. MM-kilpailujen 2018 karsinnoissa Tolisso pelasi kaksi ottelua ja Ranskan mestaruuteen päättyneessä MM-lopputurnauksessa viisi ottelua. Loppuottelussa Kroatiaa vastaan hän tuli kentälle 73. minuutilla. Hän pelasi kolme ottelua vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa. EM-karsinnoissa hän on pelannut kuusi ottelua. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsinnassa Albaniaa vastaan syyskuussa 2019.
Saavutukset
Päivitetty 31. heinäkuuta 2023.
Ranska
Curtis Sanford
thumb|Curtis Sanford pelaamassa [[Vancouver Canucksin joukkueessa vuonna 2008.]] Curtis Sanford (s. 5. lokakuuta 1979 Owen Sound, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hän edusti NHL-liigassa St. Louis Bluesia, Vancouver Canuksia ja Columbus Blue Jacketsia sekä KHL:ssä Lokomotiv Jaroslavia.
Sanfordia ei ole varattu NHL:ään.
Tony Yoka
Tony Victor James Yoka (s. 28. huhtikuuta 1992 Pariisi) on ranskalainen amatöörinyrkkeilyn olympiavoittaja ja maailmanmestari.
200 senttimetriä pitkä Yoka kilpailee superraskaassa sarjassa. Oikeakätinen Yoka edustaa Boxing Amical Les Mureauxia ja hänen valmentajinaan toimivat Luis Mariano González ja Xavier Noel.
Yoka saavutti olympiakultaa superraskaasta sarjasta vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta kukistaen finaalissa Ison-Britannian Joe Joycen. MM-kilpailuista Yokalla on yksi kulta vuodelta 2015. Vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta Yoka saavutti pronssia superraskaasta sarjasta. Vuoden 2010 nuorten kesäolympialaisista Singaporesta Yoka saavutti kultaa. Hänellä on myös yksi nuorten MM-hopea.
Yoka on kihloissa nyrkkeilyn olympiavoittajan Estelle Mosselyn kanssa.
Elizabeth Reaser
Elizabeth Ann Reaser (s. 15. kesäkuuta 1975 Bloomfield, Michigan) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan esimerkiksi televisiosarjasta Greyn anatomia ja vuoden 2008 elokuvasta Twilight – Houkutus.
Nuoruus ja yksityiselämä
Reaser syntyi Bloomfieldissä, Michiganissa Karen Davidsonille ja John Reaserille. Reaserin isäpuoli William Davidson oli miljardööri liikemies, ja Reaserin äidistä Karenista tuli Detroit Pistonsin omistaja Reaserin isäpuolen kuoltua vuonna 2009. Nuoruudessaan Reaser kävi Birmingham Seaholm High Schoolia ja valmistui Avondale High Schoolista vuonna 1993. Myöhemmin hän kävi Juilliard Schoolia. Reaser on kasvissyöjä.
Ura
Reaser tunnetaan muun muassa roolistaan vampyyri Esme Cullenina Stephenie Meyerin kirjasarjaan perustuvissa elokuvissa Twilight – Houkutus (2008), Twilight – Uusikuu (2009), Twilight – Epäilys (2010) ja Twilight – Aamunkoi (2011–2012). Hän on esiintynyt myös televisiosarjassa Greyn anatomia, jossa hän vieraili muistinsa menettäneen ja raskaana olevan potilaan Avan roolissa yhteensä 17 jakson verran vuosina 2007–2008. Hän sai Emmy-ehdokkuuden roolistaan Greyn anatomiassa. Vuonna 2008 Reaser esitti pääosaa draamasarjassa Ex List, joka kuitenkin lopetettiin vain neljän esitetyn jakson jälkeen huonon vastaanoton takia.
Elokuvat
thumb|250px|Reaser vuoden 2011 Comic-Con -tilaisuudessa.
Trifenyylitinahydroksidi
Trifenyylitinahydroksidi eli fentinahydroksidi (C18H15SnOH) on organotinayhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa sienimyrkkynä. Euroopan unionin alueella trifenyylitinahydroksidin käyttö on kiellettyä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa trifenyylitinahydroksidi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi asetoniin, dietyylieetteriin, dikloorimetaaniin ja vähäisessä määrin etanoliin ja bentseeniin. Trifenyylitinahydroksidin fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää oksidatiivisen fosforylaation ja siten solujen tarvitseman ATP:n biosynteesin. Trifenyylitinahydroksidi ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdiste on todennäköisesti karsinogeenista ja aiheuttaa mutaatioita. Trifenyylitinahydroksidi on myös myrkyllistä luonnossa erityisesti vesieliöille.
Scott Hahn
Scott W. Hahn (s. 28. lokakuuta 1957) on yhdysvaltalainen teologi ja kirjailija. Hän toimii professorina Steubenvillen fransiskaanisessa yliopistossa ja St. Paul Center For Biblical Theology -tutkimuslaitoksen johtajana. Hahn tunnetaan myös katolilaisuuden puolustajana.
Hahnin akateemisia teoksia ovat Rome Sweet Home ja Karitsan Illallinen: Messu on kuin Taivas Maan päällä. Katolinen Lighthouse Media on julkaissut hänen teoksistaan useita äänikirjaversioita. Hahn on tunnettu hänen merkittävästä tutkimustyöstään kristinuskon varhaisilta, apostolisilta ajoilta ja erilaisista teoreettisista teoksistaan, jotka käsittelevät varhaisia kirkkoisiä.
Leonid Lesch
thumb|right|250 px|Leonid Lesch - Keisarillisen Venäjän armeijan kenraaliluutnantti. Leonid Lesch (1862 – 28. maaliskuuta 1934 Kotor, Jugoslavia) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali.
Leonid Leschin isä oli Vilhelm Lesch. Lenonid Lesch valmistui Nikolain ratsuväkikoulusta ja määrättiin kornettina palvelukseen Venäjän armeijan ratsuväkeen 1882. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1885, luutnantiksi 1888 ja aliratsumestariksi 1892. Lesch siirrettiin kuitenkin ratsuväestä jalkaväkeen, ylennettiin kapteeniksi ja määrättiin komppanianpäälliköksi 8. Transkaspian tarkk’ampujapataljoonaan 1898. Vuonna 1901 hänestä tuli pataljoonankomentaja 14. erilliseen tarkk’ampujarykmenttiin, vuonna 1903 hänet ylennettiin everstiksi. Venäjän–Japanin sotaan osallistunut Lesch oli kesästä 1904 määrätty 1. Itä-Siperian tarkk’ampujarykmentin komentajaksi, sodan jälkeen syksyllä 1905 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja määrättiin 1. Itä-Siperian tarkk’ampujadivisioonaan prikaatinkomentajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin 9. Itä-Siperian tarkk’ampujadivisioonaan prikaatinkomentajaksi ja edelleen 23. jalkaväkidivisioonaan prikaatinkomentajaksi. Lesch toimi 1907–1908 2. suomenmaalaisen tarkk’ampujaprikaatin komentajana, mutta kesällä 1908 hänet siirrettiin Henkivartioväen tarkk’ampujaprikaatin komentajaksi Pietariin. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1910 ja määrättiin Henkivartioväen 2. jalkaväkidivisioonan komentajaksi.
Vuonna 1912 Lesch siirrettiin 1. Turkestanin armeijakunnan komentajaksi ja vuoden 1913 tammikuussa hänestä tuli myös Transkaspian alueen sotilaskäskynhaltija. Ensimmäisen maailmansodan alussa Lesch määrättiin 12. armeijakunnan komentajaksi. Hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi helmikuussa 1915 ja määrättiin vuoden lopulla 3. armeijan komentajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi ainakin helmikuun vallankumoukseen saakka vuonna 1917. Armeijan komentajana Lesch oli ensimmäisen maailmansodan aikana jalkaväenkenraali Otto Leonidas Sireliuksen ohella korkeimpaan asemaan kohonnut suomalaissyntyinen rintamakomentaja.
Venäjän sisällissodassa Lesch liittyi Etelä-Venäjän valkoisten armeijaan Venäjän sisällissodan aikana keväällä 1918. Hän oli mukana joukoissa, jotka evakuoitiin Odessasta 25. tammikuuta 1920. Viimeiset elinvuotensa hän eli Jugoslaviassa ja kuoli vuonna 1934 Kotorissa Montenegron alueella.
Kaikki synnit
Kaikki synnit on suomalainen rikosdraamasarja, joka sijoittuu kuvitteelliseen Oulun kupeessa sijaitsevaan Varjakan kuntaan, jossa on voimakas vanhoillislestadiolainen yhteisö. Sarjan ovat luoneet käsikirjoittaja Venla Aakko ja elokuvaohjaaja Mika Ronkainen, joka on myös ohjannut sarjan kaikki jaksot. Kaikki synnit on näennäisesti muodoltaan antologiasarja, jossa kaksi ensimmäistä kautta kertoo oman itsenäisen tarinan, mutta sarjan päättävä kolmas kausi sitoo aiempien kausien tarinat yhteen. Kaikki synnit on kansainvälisesti myydyin Elisa Viihteen alkuperäissarja. Joulukuuhun 2022 mennessä sarja oli myyty jo yli 60:een maahan.
Ensimmäinen tuotantokausi
thumb|upright|Kaikki synnit -sarjan ensimmäisen tuotantokauden juliste Ensimmäisellä tuotantokaudella kaksi lestadiolaismiestä löytyy murhattuna ja kaksi keskusrikospoliisin tutkijaa lähetetään selvittämään tapauksia. Ensimmäisen tuotantokauden päärooleissa esiintyvät Maria Sid ja Johannes Holopainen ja se kuvattiin pääosin Oulun seudulla kesällä 2018. Ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa huhtikuussa 2019. Syyskuussa 2020 ensimmäinen kausi tuli katsottavaksi Yle Areenaan. Sarjan ensimmäisen kauden budjetti oli 2 200 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 145 000 euroa.
Toinen tuotantokausi
thumb|upright|Kaikki synnit -sarjan toisen tuotantokauden elokuvajuliste Toinen tuotantokausi sijoittuu vuoteen 1999 ja sen päärooleissa ovat Matti Ristinen, Inka Kallén ja Laura Malmivaara. Toinen tuotantokausi kuvattiin Oulun seudulla alkuvuodesta 2020. Toinen tuotantokausi julkaistiin poikkeuksellisesti yhtäaikaisesti sekä elokuvateattereissa että Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa 22. lokakuuta 2020. Sarja esitettiin teatterilevityksessä kahdessa osassa. Jaksoista 1–3 ja 4–6 koostuvien näytöksien kesto oli hieman yli kaksi tuntia kerrallaan. Ohjaaja-käsikirjoittaja Mika Ronkaisen mukaan sarjan toisen kauden teemana on "muutos ja muutoksen vastustaminen".
Kolmas tuotantokausi
Kolmas kausi kuvattiin kesällä ja syksyllä 2021 ja se julkaistiin Elisa Viihde Viaplayssa 18. joulukuuta 2022 alkaen. Kolmannella tuotantokaudella matkataan ajassa noin viisi vuotta eteenpäin sarjan ensimmäisen tuotantokauden tapahtumista. Aiempien kausien näyttelijöistä mukana ovat muun muassa Maria Sid, Johannes Holopainen, Matti Ristinen, Inka Kallén ja Kreeta Salminen. Kolmannen kauden ovat käsikirjoittaneet Venla Aakko ja Mika Ronkainen, joka myös ohjasi kaikki jaksot.
Ensimmäinen tuotantokausi
Kaikki synnit -sarjan ensimmäisen kauden ilmestyessä Helsingin Sanomien televisiokriitikko Leena Virtanen piti sarjaa rohkeana ja kaunistelemattomana kuvauksena aiheestaan. Virtasen mielestä Kaikki synnit ”nostaa suomalaissarjojen tasoa taas muutamalla pykälällä”.
Sanomalehti Kalevan kriitikko Tero Vainio kirjoitti, että ”genre on otettu haltuun niin, ettei välttämättä uskoisi tämän olevan tekijöiden ensimmäisen rikossarjan”.
Aamulehden televisiokriitikko Silja Aitoaho kirjoitti arvostelussaan puolestaan, että sarja ”onnistuu kirkkaasti”.
Toinen tuotantokausi
Helsingin Sanomien televisiokriitikko Leena Virtanen piti sarjan lokakuussa 2020 julkaistua toista kautta vahvempana kuin ensimmäistä: "Mika Ronkaisen ja Merja ­Aakon kirjoittama, Ronkaisen ohjaama sarja teki vaikutuksen jo ykköskaudella, ja nyt heidän otteensa on vielä vahvempi."
Lännen Median tv-kriitikko Hannamari Ahonen antoi toiselle tuotantokaudelle täydet viisi tähteä ja kirjoitti, että "kun käsikirjoitus toimii, hyvät näyttelijät pääsevät oikeuksiinsa."
Kolmas tuotantokausi
Lännen median tv-kriitikko Pekka Eronen antoi kolmannelle tuotantokaudelle neljä tähteä ja kirjoitti, että harva suomalainen rikossarja "rakentaa yhtä omanlaista maailmaa kuin Kaikki synnit".
Keskipohjanman elokuvakriitikko Hannu Björkbacka antoi kolmannelle tuotantokaudelle niin ikään neljä tähteä ja totesi, että sarjan "laatutaso on ollut nousujohteinen".
Ensimmäinen tuotantokausi
Johannes Holopainen oli ehdolla finalistina vuoden 2019 parhaan miesnäyttelijän Kultaisen Venlan saajaksi Lauri Räihän roolistaan. Ensimmäinen tuotantokausi sai Kultainen Venla -ehdokkuuksia kaikkiaan viidessä eri kategoriassa: paras draamasarja, vuoden fiktiokäsikirjoittaja (Merja Aakko ja Mika Ronkainen), vuoden fiktio-ohjaaja (Mika Ronkainen), paras naisnäyttelijä (Maria Sid ja Kreeta Salminen) ja paras miesnäyttelijä (Johannes Holopainen).
Toinen tuotantokausi
Toinen tuotantokausi sai neljä Kultainen Venla -ehdokkuutta marraskuussa 2020. Parhaan draamasarjan ehdokkuuden lisäksi shortlistalle valittiin Matti Ristinen (paras miesnäyttelijä), Merja Aakko ja Mika Ronkainen (vuoden fiktiokäsikirjoittaja) ja Mika Ronkainen (vuoden fiktio-ohjaaja).
Jouko Niskanen
Jouko Juhani Niskanen (s. 10. toukokuuta 1943 Sotkamo) on suomalainen entinen keskimatkojen juoksija.
Niskanen voitti 1 500 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1973 ajalla 3.48,0. Hän oli toinen 800 metrillä vuonna 1975 ja 1 500 metrillä vuonna 1974. 800 ja 1 500 metrillä hän oli kolmas vuonna 1972.
Seuratasolla Niskanen edusti Sotkamon Jymyä.