cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernard Tomic
Ammattilaisura
Tomic sai villin kortin Ranskan avoimiin, mutta hävisi ensimmäisellä kierroksella Philipp Kohlschreiberille 1-6, 2-6, 2-6. Wimbledonissa Tomic hävisi karsintojen viimeisellä kierroksella Edouard Roger-Vasselinille. Tomic pelasi myös poikien sarjassa ja hävisi semifinaalissa.
Operaatio Gideon
Seuraukset
Operaation epäonnistumisesta ja etenkin Venezuelan saamasta ennakkotiedosta on syytetty useita eri tahoja. Ilmiantajaksi on väitetty esimerkiksi hieman ennen operaation toteuttamista pidätettyä Cliver Alcaláa, tai toisaalta myös konfliktia Venezuelan kanssa pelänneitä kolumbialaisia viranomaisia.
Bernard Tomic
Ammattilaisura
Joulukuussa Tomic pelasi turnauksessa, jonka voittajalle annettiin villi kortti seuraavan vuoden Australian avoimiin. Tomic hävisi finaalissa.
Tomic päätti kauden 2009 maailmanlistan sijalla 286.
Vuoden 2010 Tomic aloitti Brisbanessa häviten ensimmäisellä kierroksella karsija Oleksandr Dolgopolov Jr.:lle. Tomicille annettiin villi kortti Australian avoimiin hänen voitettuaan Kooyongissa, Melbournessa ottelun maailmanlistan kolmosta, Novak Đokovićia vastaan. Tomic voitti Australian avointen ensimmäisellä kierroksella Guillaume Rufinin 6-4, 6-4, 6-3. Toisella kierroksella Tomic pelasi kenties tähänastisen uransa parhaan ottelun, mutta hävisi 14. sijoitetulle Marin Čilićille 7-6(6), 3-6, 6-4, 2-6, 4-6.
Helmikuussa Tomic voitti Burnie Challenger -turnauksen finaalissa Greg Jonesin 6-4, 6-2. Tomic nousi tämän turnauksen jälkeen maailmanlistalla sijalle 209. Wimbledonissa hän pääsi toiselle kierrokselle.
Vuoden 2013 Wimbledonissa Tomic eteni 4.kierrokselle, jossa hävisi Tšekin Tomas Berdychille.
Turnausvoitot
Antti Kauppinen
Antti Kauppinen (s. 1972 Joensuu ) on käytännöllisen filosofian professori Helsingin yliopistossa.
Kauppinen väitteli vuonna 2008 Helsingin yliopiston Käytännöllisen filosofian laitokselta aiheenaan filosofinen moraalipsykologia. Hänen artikkeliväitöskirjansa oli otsikoitu Essays in philosophical moral psychology.
Aiemmin hän on toiminut filosofian lehtorina Trinity Collegessa Dublinissa sekä akatemiatutkijana Tampereen yliopistossa.
Kauppisen erikoisaloja ovat metaetiikka ja normatiivinen etiikka. Hän tarkastellut työssään muun muassa hyvinvointia sekä tunteiden ja asenteiden merkitystä moraalissa.
Wyszkówin piirikunta
Wyszkówin piirikunta on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 74 220. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Brańszczyk, Długosiodło, Rząśnik, Somianka, Wyszków ja Zabrodzie. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Wyszkówin piirikunnan asukkaista 50,5 prosenttia oli naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,9 prosenttia ja eläkeikäiset 18,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 869 lasta. Wyszkówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 70 654 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Harry Potter ja salaisuuksien kammio (elokuva)
Harry Potter ja salaisuuksien kammio on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut J. K. Rowlingin samannimiseen romaaniin  perustuva elokuva. Se on Harry Potter -elokuvasarjan toinen osa.
Elokuvan ensi-ilta oli 15. marraskuuta 2002. Elokuvan päärooleissa jatkavat Daniel Radcliffe, Rupert Grint ja Emma Watson. Uusista hahmoista mainittakoon Kenneth Branagh, joka esittää Gilderoy Lockhartia. Elokuvan ohjasi Chris Columbus.
Juoni
Vernon-sedän (Richard Griffiths) pomoa vierailulle odottavat Dursleyt karkottavat Harryn (Daniel Radcliffe) huoneeseensa. Harry löytää huoneestaan kotitonttu Dobbyn (äänenä Toby Jones), joka varoittaa Harryä palaamasta takaisin Tylypahkaan. Kun Harry kieltäytyy, Dobby pilaa Vernonin sopimustapaamisen kermakakulla ja saa Harryn näyttämään syylliseltä tuhoon. Vernon lukitsee Harryn huoneeseensa estääkseen tätä palaamasta Tylypahkaan. Ron (Rupert Grint), Fred (James Phelps) ja George (Oliver Phelps) Weasley saapuvat isänsä lentävällä autolla Ford Anglialla pelastamaan Harryn ja vievät hänet kotiinsa Kotikoloon. Harry tapaa Ronin pikkusiskon, Ginnyn (Bonnie Wright), joka on aloittamassa ensimmäistä vuottaan Tylypahkassa ja ihastunut Harryyn. Harry tapaa myös Ronin isän, Arthur Weasleyn (Mark Williams). Ronin äidin Molly Weasleyn (Julie Walters) Harry tapasi jo edellisenä vuonna King's Crossin juna-asemalla, laiturilla 9¾. Harry ja Weasleyt menevät Hormipulverin avulla Viistokujalle. Ostoksilla Harry tapaa Gilderoy Lockhartin (Kenneth Branagh), joka on kuuluisa velho ja kirjailija. Harry tapaa myöhemmin myös Draco Malfoyn (Tom Felton) ja hänen isänsä Luciuksen (Jason Isaacs), joka ylistää Voldemortia ja pilkkaa Harryä, Hermionea (Emma Watson) ja Weasleyita.
King's Crossin rautatieasemalla muut Weasleyt pääsevät ongelmitta laiturille 9¾, mutta Harry ja Ron saavat huomata, että taikapuomi on sulkeutunut. Sen seurauksena he myöhästyvät Tylypahkan pikajunasta. Harry ja Ron pääsevät Tylypahkaan lentävällä autolla, mutta laskeutuvat vahingossa koulun Tällipajun päälle. Ronin taikasauva katkeaa, ja auto alkaa käyttäytyä epävakaasti heittäen pojat ulos ja ajaen itsekseen Kiellettyyn metsään. Kun Harry ja Ron menevät sisälle Tylypahkaan, professori Kalkaros (Alan Rickman) huomaa heidät. Kalkaros sättii heitä siitä, että he ajoivat Tylypahkaan lentävällä autolla, ja miltei erottaa heidät. Professori McGarmiwa (Maggie Smith) ja professori Dumbledore (Richard Harris) saapuvat paikalle, ja McGarmiwa kertoo pojille, että he saavat jälki-istuntoa.
Hiukan lukukauden alkamisen jälkeen Harry alkaa kuulla pahaenteisiä ääniä. Harry, Ron ja Hermione löytävät verellä seinään kirjoitetun viestin: ”Salaisuuksien kammio on avattu. Varokaa, perillisen viholliset.” Samalla he huomaavat, että talonmies Argus Voron (David Bradley) kissa on kangistettu. Legendan mukaan vain Luihuisen perillinen voi avata Salaisuuksien kammion, jonka sanotaan olevan ainoastaan perillistä tottelevan otuksen koti. Harry epäilee perillisen olevan Malfoy. Kolmikko keittää moniliemijuoman naamioituakseen Malfoyn ystäviksi, Crabbeksi ja Goyleksi (Jamie Waylett ja Joshua Herdman). He saavat selville, ettei Malfoy ole perillinen.
Pimeyden voimilta suojautumisen opettajaksi palkattu Gilderoy Lockhart järjestää kaksintaistelukerhon. Kerhon tapaamisessa Draco loihtii käärmeen, ja Harry huomaa pystyvänsä puhumaan sille. Hermione selittää, että Harry on kärmessuu, aivan kuten Luihuinenkin oli. Sen seurauksena koko koulu luulee, että Harry on Luihuisen perillinen.
Harry löytää vessasta tyhjän kirjan, joka kuului aikanaan jollekulle Tom Lomen Valedro -nimiselle henkilölle. Kirjan kautta Harry näkee Tomin oppilasvuosina 50 vuotta sitten tapahtuneita asioita. Tomin muistojen mukaan Hagrid (Robbie Coltrane) on Salaisuuden kammion avannut Luihuisen perillinen.
Bombayn seitsemän saarta
Bombayn seitsemän saarta tarkoittaa Portugalin myötäjäislahjana Englannille vuonna 1661 luovuttamia alueita Länsi-Intiassa nykyisen Mumbain seudulla. Saaret luovutettiin osana Katariina de Bragançan myötäjäislahjaa Kaarle II:lle. Portugalin haltuun seitsemän saarta päätyivät vuonna 1534, jonka myötä alue sai nimen Bom Bahia, minkä englantilaiset kotouttivat muotoon Bombay. Englantilaisten kyseisistä saarista käyttämät nimet olivat Colaba, Old Woman’s Island (tai Little Colaba), Bombay, Mazgaon, Parel, Mahim ja Worli.
European Battery Technologies
European Battery Technologies on yritys, joka jatkaa Varkaudessa vuonna 2013 konkurssiin päätyneen yrityksen European Batteries toimintaa. Alkuperäinen yritys aloitti toimintansa 2010.
Bombayn seitsemän saarta
Kaarle II:lle saarista tuli kuluerä, jonka vuoksi hän päätti vuokrata ne Itä-Intian kauppakomppanialle vuonna 1668. Komppanian hallussa alkoi saarten kehittäminen, joka vauhdittui varsinkin toisen kuvernöörin Gerald Aungierin aloitteesta. Aungier aloitti suunnitelmat saarten yhdistämiseksi ja maa-alueen laajentamiseksi.
Harry Potter ja salaisuuksien kammio (elokuva)
Juoni
Kouluvuoden aikana Colin Creevey (Hugh Mitchell), Justin Finch-Fletchley (Edward Randell), Hermione ja jopa Rohkelikkojen kummitus sir Nicholas (John Cleese) löydetään kangistettuina. Myös Tomin päiväkirja katoaa. Harry ja Ron päättävät mennä tapaamaan Hagridia, mutta ennen kuin he ehtivät puhua hänelle, taikaministeri Cornelius Toffee (Robert Hardy) ja Lucius Malfoy saapuvat paikalle. Ronin ja Harryn ollessa piilossa Toffee ja Malfoy selittävät, että he erottavat Dumbledoren väliaikaisesti rehtorin virasta ja pidättävät Hagridin epäiltynä kammion avaamisesta. Ennen kuin Hagrid viedään pois, hän käskee Ronia ja Harryä seuraamaan hämähäkkejä Kiellettyyn metsään saadakseen selville totuuden. Ron ja Harry tekevät työtä käskettyä ja tapaavat Hämäkäkin (äänenä Julian Glover), jättimäisen hämähäkin, jonka luullaan tappaneen erään oppilaan 50 vuotta sitten. Hämäkäk paljastaa, ettei hän ole oppilaan tappanut hirviö ja että Hagrid on syytön. Hämäkäkin pojat ja tyttäret hyökkäävät Harryn ja Ronin kimppuun, mutta Weasleyiden lentävä auto pelastaa heidät.
Bombayn seitsemän saarta
Vuonna 1782 kuvernööri William Hornby oli ensimmäinen, joka aloitti urakan kahden saaren yhdistämiseksi. Hänen nimeään kantavan Hornby-Vellardin projektin seurauksena useat muut hankkeet saarten välisten yhteyksien parantamiseksi lisääntyivät. Brittihallinto onnistui yhdistämään saaret yhtenäiseksi alueeksi vuonna 1845.
Harry Potter ja salaisuuksien kammio (elokuva)
Juoni
Harry ja Ron saavat selville Hermionen kädessä olevasta paperilapusta, että kammion hirviö on basiliski, ja kuulevat sattumalta opettajien kertovan toisilleen, että Ginny on viety kammioon. Lockhart lähetetään kammioon pelastamaan Ginny, mutta hän yrittää paeta, kunnes Harry ja Ron nappaavat hänet. Paljastuu, että Lockhart on valehdellut menneisyydestään: hän on käyttänyt muistiloitsuja noitiin ja velhoihin viedäkseen kunnian heidän urotöistään. Kolmikko löytää kammion sisäänkäynnin Murjottavan Myrtin (Shirley Henderson) vessasta ja menee sisään. Sieltä he löytävät jättimäisen käärmeennahan. Lockhart yrittää pysäyttää Harryn ja Ronin käyttämällä muistiloitsua, mutta koska hän käyttää Ronin rikkoutunutta taikasauvaa, loitsu kimpoaa takaisin. Lockhart menettää muistinsa, ja osa luolasta sortuu, minkä seurauksena Harry joutuu eroon muista. Harry löytää Ginnyn, minkä jälkeen Tom Valedro (Christian Coulson) ilmestyy ja selittää olevansa päiväkirjassa säilynyt muisto. Tom kertoo Harrylle ottavansa haltuunsa Ginnyn sielun saadakseen voimansa takaisin. Harry saa selville, että Tom on Luihuisen perillinen ja teini-ikäinen lordi Voldemort. Valedro lähettää basiliskin tappamaan Harryn, mutta Dumbledoren feeniks nimeltä Fawkes hyökkää basiliskin silmien kimppuun. Fawkes antaa Harrylle lajitteluhatun, josta ilmestyy Godric Rohkelikon miekka. Harry iskee basiliskia kitalakeen ja tappaa sen samalla, kun käärmeen myrkkyhammas lävistää Harryn käsivarren.
Harry tuhoaa Tom Valedron muiston iskemällä päiväkirjaa myrkkyhampaalla, josta tulee mustetta. Ginny palaa tajuihinsa ja löytää kuolevan Harryn, mutta Fawkes parantaa Harryn haavan kyynelillään. Dumbledore palaa kouluun, ja Hagrid vapautetaan Azkabanista. Dumbledore rauhoittelee Harryä, joka ei usko olevansa tarpeeksi arvokas Rohkelikon tupaan, huomauttamalla, että vain aito rohkelikko olisi voinut vetää esiin Godrickin miekan. Saatuaan selville, että Dobby palvelee Malfoyn perhettä, Harry huijaa Luciuksen vapauttamaan Dobbyn palveluksestaan. Kaikki kangistuneet palautuvat entiselleen. Elokuvan lopussa koko Tylypahka juhlii Hagridin vapautumista ja upeaa sekä jännittävää kouluvuotta.
Jotkut ovat saattaneet huomata, että kirjalla ja elokuvalla on yhteys puoliveriseen prinssiin. Siinä on monia samoja asioita, jotka mainitaan ensimmäistä kertaa salaisuuksien kammiossa. Esimerkiksi Dobby rikkoi häivytyskaapin, jonka Draco Malfoy korjasi, ja jota myöhemmin käytettiin kuolonsyöjien tuomiseen Tylypahkaan. Myös Valedron päiväkirja tuhottiin aikaisemmin, ja myöhemmin sen kerrottiin olevan hirnyrkki.
Tausta
Harry Potter ja salaisuuksien kammio on toinen elokuva kahdeksanosaisessa Harry Potter -elokuvasarjassa. Kaikki elokuvat perustuvat J. K. Rowlingin luomaan Harry Potter -kirjasarjaan. Ensimmäinen elokuva, Viisasten kivi, valmistui vuonna 2001 ja elokuvasarjan suosion myötä osien teko on jatkunut aina vuoteen 2011, jolloin Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 sai ensi-iltansa. Muita sarjaan kuuluvia ovat elokuvat Azkabanin vanki (2004), Liekehtivä pikari (2005), Feeniksin kilta (2007) ja Puoliverinen prinssi (2009).
Myös kirjasarja on saanut maailmanlaajuisen suosion: Sarjan ensimmäistä, toista ja kolmatta osaa oli vuoteen 2005 mennessä myyty 27,6 miljoonaa kappaletta. Rowling olikin ensimmäinen romaanikirjailija, jolla oli New York Timesin bestsellerlistalla neljän eniten myydyn joukossa kolme teosta 16 viikkoa. Neljännestä ja viidennestä kirjasta oli molemmista otettu siihen mennessä suurimmat kirjojen ensipainokset: Liekehtivästä pikarista 4,8 miljoonaa (3,8 miljoonaa USAan, loput Britanniaan) ja Feeniksin killasta 8,5 miljoonaa kappaletta. Esimerkiksi Liekehtivän pikarin painosmäärä oli 40 kertaa enemmän kuin mitä bestseller-listoilla yleensä olevista otetaan ja sitä oltiin varattu etukäteen 5,3 miljoonaa kappaletta. Se olikin sitten myös nopeimmin myyty kirja: pari päivää ilmestymisensä jälkeen 3,8 miljoonan kappaleen painoksesta oli myyty kolme miljoonaa kappaletta.
Vastaanotto
Salaisuuksien kammio tuotti ensimmäisenä viikonloppunaan pelkästään Yhdysvaltain elokuvateattereissa 88,4 miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti lopulta huikeat 879 miljoonaa dollaria.
Palkinnot
Elokuva on saanut yhteensä 9 palkintoa ja 27 ehdokkuutta.
Soundtrack
Elokuvan soundtrack julkaistiin 12. marraskuuta 2002.
Aiheesta muualla
ハリー・ポッターと秘密の部屋
Sa Dingding
Sa Dingding (, s. 27. joulukuuta 1983) on kiinalainen laulaja ja lauluntekijä. Dingdingilla on Han-kiinalaiset ja mongolialaiset sukujuuret, ja hän laulaa kiinaksi, sanskritiksi, tiibetiksi ja kuvitteellisella kielellä. Hän myös soittaa kappaleissaan perinteisiä soittimia kuten guzhengia ja morin huuria.
18-vuotiaana Dingding julkaisi syntymänimellään ensimmäisen albuminsa Dong Ba La. Vuonna 2006 kappale "Holy Incense" esiintyi Sherwood Hun elokuvassa Prince of the Himalayas.
Vuonna 2008 Dingding voitti BBC Radio 3:n Aasian-Tyynenmeren alueen musiikkipalkinnon, ja pääsi esiintymään Royal Albert Hallissa eurooppalaiselle yleisölle. Samana vuonna hän myös julkaisi singlen Qin Shang. Vuoden 2008 Sichuanin maanjäristyksen jälkeen Dingding sävelsi Deep Forestin Eric Mouquetin kanssa kappaleen "Won't Be Long" kerätäksen varoja hätäapuun.
Dingdingin uusin albumi Harmony (天地合) julkaistiin tammikuussa 2010.
Daniel Giger
Daniel Giger (s. 1. lokakuuta 1949) on sveitsiläinen entinen miekkailija. Hän sai kalvan joukkuekilpailussa hopeaa kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä ja sitten pronssia kesäolympialaisissa 1976 Montrealissa.
Archie Roach
thumb|Archie Roach vuonna 2016 Archibald William ”Archie” Roach (8. tammikuuta 1956 Mooroopna, Victoria, Australia – 30. heinäkuuta 2022 Warrnambool, Victoria, Australia ) oli alkuperäiskansoihin kuulunut australialainen laulaja-lauluntekijä, jonka musiikki on tyyliltään folkia ja poprockia.
Elämä ja ura
Roach syntyi Mooroopnassa Victorian osavaltion pohjoisosissa. Hän vietti ensimmäiset vuotensa Framlinghamin lähetysasemalla, mutta hän oli kolme- tai neljävuotias, kun hänet otettiin pois vanhemmiltaan. Hänet sijoitettiin kahden siskonsa kanssa Pelastusarmeijan orpokotiin. Hän kasvoi skotlantilaissyntyisessä Coxin perheessä. Roach opetteli soittamaan kitaraa ja alkoi kirjoittaa lauluja.
Roach jätti kasvattiperheensä saatuaan siskoltaan Myrtleltä, jota ei ollut koskaan tavannut, kirjeen, jossa kerrottiin heidän äitinsä kuolleen. Myrtle kertoi myös, että Roachilla oli kuusi sisarusta. Roach päätti tämän jälkeen lähteä etsimään tietoa vanhemmistaan ja menneisyydestään. Hän asui Sydneyn kaduilla ja kertoi omaelämäkerrassaan olleen vuosia alkoholisti. Hän sairasti myös epilepsiaa, oli välillä vankilassa irtolaisuudesta syytettynä ja yritti lopulta itsemurhaa. Hän oli 17-vuotias, kun hän tapasi Adelaidessa Pelastusarmeijan keskuksessa kitaristi Ruby Hunterin, jonka kanssa hän myöhemmin perusti perheen.
Roach ja Hunter muodostivat 1980-luvun lopulla aboriginaaliyhtyeen nimeltä The Altogethers ja muuttivat Melbourneen. Paul Kelly Bandin kitaristi Steve Connolly löysi Roachin, kun tämä esitti lauluaan ”Took the Children Away” paikallistelevision ajankohtaisohjelmassa. Hän soitti yhtyeen lämmittelijänä ja äänitti samalla omaa esikoisalbumiaan. Charcoal Lane (1990) nousi menestykseksi ja sai kaksi ARIA-palkintoa sekä maininnan Rolling Stone -lehden vuoden top-50-albumien listalla.
2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Roach julkaisi albumit Sensual Being (2002), Ruby (2005) ja Journey (2007) sekä soundtrackin elokuvaan Tracker (2005) ja kokoelman varhaisia äänityksiä nimeltä 1988.
thumb|Roach esiintymässä vuonna 2011 Roachin vaimo kuoli vuonna 2010, ja Roach sai samana vuonna sydänkohtauksen sekä keuhkosyöpädiagnoosin. Hän joutui leikkaukseen mutta toipui ja julkaisi albumin Into the Bloodstream (2012). Roachin kymmenes studioalbumi Let Love Rule julkaistiin vuonna 2016.
Roach oli aktivisti, joka puhuu Australian alkuperäisasukkaiden ongelmista, kuten lasten huostaanotoista. Hän majoitti joskus omaan kotiinsa kodittomia aboriginaalinuoria.
Roachin hengellisyys oli yhdistelmä alkuperäiskansojen henkisyyttä ja kristinuskoa, johon hänet kasvatettiin.
Roach asui Gunditjmarassa lähellä Warrnamboolia.
Yakaze (1920)
Yakaze oli Keisarillisen Japanin laivaston Minekaze-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Alus muutettiin 20. heinäkuuta 1942 koululaivaksi ja se sijoitettiin torpedokouluun. Alus tuhoutui 20. heinäkuuta 1945.
Jean-Blaise Evéquoz
Jean-Blaise Evéquoz (s. 27. marraskuuta 1953) on sveitsiläinen entinen miekkailija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1976 Montrealissa ja oli siellä mukana saamassa pronssia kalvan joukkuekilpailussa.
Didier Flament
Didier Flament (s. 4. tammikuuta 1951 Tourcoing) on ranskalainen entinen miekkailija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1976 Montrealissa floretin ja säilän joukkuekilpailuissa saaden ensin mainitussa joukkueineen pronssia. Hän osallistui myös kesäolympialaisiin 1980 Moskovassa sekä floretin yksilö- että joukkuekilpailussa; jälkimmäisessä hän oli mukana voittamassa kultaa.
Pjotr Tolstoi (diplomaatti)
thumb|Pjotr Tolstoi 1710-luvulla, Johann Gottfried Tannauerin maalama muotokuva. Pjotr Andrejevitš Tolstoi (1645 – 1729 Solovetskin saari, Valkoinenmeri) oli venäläinen kreivi, diplomaatti ja valtiomies Pietari Suuren aikana.
Hänen isänsä oli hovimies Andrei Vasiljevitš Tolstoi. Pjotr Tolstoista tuli hovipalvelija (stolnik) tsaari Aleksei Mihailovitšin aikana. Vuonna 1682 hän auttoi Aleksein tytärtä Sofia Aleksejevnaa pääsemään nuorempien veljiensä Iivana V:n ja Pietari I:n sijaishallitsijaksi. Kun Pietari vuonna 1689 syrjäytti Sofia Aleksejevnan, myös Tolstoi karkotettiin hovista, vaikka hän oli vetänyt Sofialta tukensa pois. Tolstoi oli sen jälkeen epäsuosiossa vuoteen 1697, jolloin hän tarjoutui lähtemään tsaarin edustajana Italiaan opiskelemaan merenkulkua, mihin Pietari suostui. Kahden vuoden opintojen jälkeen Tolstoi sai voitettua tsaarin luottamuksen puolelleen ja pääsi näin siirtymään diplomaatinuralle. Hän oli vuosina 1701–1714 Venäjän lähettiläänä Ottomaanien valtakunnan hovissa. Venäjän käydessä Suurta Pohjan sotaa Ruotsia vastaan Tolstoi pyrki parhaansa mukaan parantamaan Venäjän ja Turkin suhteita ja siten varmistamaan rauhan valtakunnan etelärajalla. Vaikka turkkilaisia ärsytti se, että Pietari Suuri rakensi Venäjän uutta sotalaivastoa Mustallemerelle, rauha säilyi lähes vuosikymmenen ajan. Turkin politiikka kuitenkin muuttui, kun Ruotsin kuningas Kaarle XII Pultavan tappion jälkeen siirtyi pakolaisena Konstantinopoliin. Tolstoi vangittiin marraskuussa 1710 ja Turkki julisti sodan Venäjälle. Hänet vapautettiin huhtikuussa 1712 aselevon tultua voimaan ja hän osallistui seuraavana vuonna rauhanneuvotteluihin Adrianopolissa.
Palattuaan Venäjälle Tolstoi sai nimityksen senaatin jäseneksi, ulkomaankaupan valtuuskunnan puheenjohtajaksi sekä ulkoasiainkomission jäseneksi. Hän kävi erilaisilla diplomaattisilla komennuksilla muun muassa Tanskassa, Englannissa ja Preussissa. Vuonna 1717 hän matkusti Pietari Suuren erikoislähettiläänä Napoliin, jossa hänen onnistui suostutella maanpakoon lähtenyt kruununprinssi Aleksei Petrovitš palaamaan Venäjälle. Heidän palattuaan Pietari Suuri teloitutti Aleksein, mutta Tolstoi palkittiin seuraavana vuonna nimityksellä salaisen kanslian eli eräänlaisen valtiollisen poliisin johtajaksi. Hän sai myös kreivin arvon toukokuussa 1724, kun Pietari Suuren toinen vaimo Katariina kruunattiin hallitsijapuolisoksi. Pietarin kuoltua seuraavana vuonna Tolstoi tuki Katariinan nostamista valtaistuimelle ja hänet nimitettiin helmikuussa 1726 perustetun salaneuvoston jäseneksi. Salaneuvosto toimi Katariinan lyhyenä valtakautena tosiasiassa Venäjän hallituksena. Tolstoi ajautui kuitenkin vihamielisyyksiin toisen mahtimiehen, Aleksandr Danilovitš Menšikovin kanssa kruununperimystä koskeneen kiistan vuoksi. Koska Tolstoi oli ollut osallisena Aleksei Petrovitšin kuolemaan johtaneissa tapahtumissa, hän vastusti tämän pojan Pietari Aleksejevitšin nimeämistä Katariinan kruununperijäksi. Tolstoi joutui epäsuosioon, ja Menšikov sai aikaiseksi sen, että toukokuussa 1727 hänet karkotettiin 82-vuotiaana Solovetskin luostariin, jossa hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin.
Tolstoi jätti jälkeensä kiinnostavan päiväkirjan vuosien 1697–1699 Italian matkaltaan sekä vuonna 1706 kirjoitetun kuvauksen Mustastamerestä. Tolstoin kreivillinen suku polveutuu hänestä.
Reino Silvanto
Reino Vilho (Wilhelm) Silvanto (sukunimi vuoteen 1929 saakka Sylvander; 21. heinäkuuta 1883 Helsinki – 29. tammikuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja kirjailija. Hän käytti suomentajana myös nimimerkkejä R.W.S, Reino Silva ja Reino Silvala.
Svetlana Toma
Svetlana Andrejevna Toma (s. Fomitšjova, 24. toukokuuta 1947 Chisinau, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on palkittu neuvostoliittolainen elokuvanäyttelijä. Hän tuli kuuluisaksi pääosan esittäjänä Emil Lotianun elokuvassa Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen, joka perustui Maksim Gorkin tarinaan ”Makar Tšudra”, joka puolestaan juontuu Gorkin kokemuksiin Bessarabiassa.
Reino Silvanto
Silvannon vanhemmat olivat puuseppä Karl Kristoffer Sylvander ja Elviira Kallentytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Helsingin reaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908 ja maisteriksi 1910. Silvanto oli aluksi opettajana eri oppilaitoksissa Helsingissä, Forssassa ja Kotkassa. Hän oli Suomen tietotoimiston palveluksessa 1918 ja toimi sitten asianajotoimisto Sarkanen & Helmeen liikeosaston osastopäällikkönä 1918-1920.
Svetlana Toma
Svetlana Toma on esiintynyt muun muassa Suomessakin Nelosella esitetyssä sarjassa Anastasia, jossa hän esitti salaperäistä Sytšiha-erakkoa.
Reino Silvanto
Reino Silvanto toimi Suomen edustajana Latviassa vuodesta 1920 ja Suomen Latvian suurlähettiläänä vuosina 1926–1927. Silvanto lähti ulkoasiainhallinnon palveluksesta 1929 ja hän toimi sittemmin kirjailijana ja kääntäjänä Helsingissä.
Silvanto suomensi muun muassa puolan-, tšekin- ja venäjänkielistä kaunokirjallisuutta (Anton Tšehov, Nikolai Gogol, Maksim Gorki, Henryk Sienkiewicz, Władysław Reymont, Karel Čapek). Hän kirjoitti myös Sammatin pitäjän historian sekä julkaisi kaksi uutta puolalaista proosaa esitellyttä antologiaa: Nuori Puola (1916) ja Valkoinen kotka (1937).
Silvanto oli vuodesta 1912 lähtien naimisissa lääketieteen lisensiaatti Olga Saastamoisen kanssa.
Tachikaze (1921)
Tachikaze oli keisarillisen Japanin laivaston Minekaze-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1920. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1921 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 5. joulukuuta.
Palvelus
Alus upotettiin 17. helmikuuta 1944.
Marcel Alessandri
Marcel Alessandri (23. heinäkuuta 1895 Boulogne-sur-Mer, Ranska – 26. joulukuuta 1968 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kenraali. Hän toimi komentotehtävissä Ranskan Indokiinassa toisen maailmansodan ja Indokiinan sodan aikana.
Elämäkerta
Marcel Alessandri syntyi Boulogne-sur-Merin kaupungissa Ranskassa 23. heinäkuuta 1895. Vuonna 1914 hän liittyi Saint-Cyrin sotilaskouluun edeten luutnantiksi vuonna 1916 ja edelleen kapteeniksi vuonna 1917. Alessandri palveli Ranskan Länsi-Afrikassa vuodesta 1923, Marokossa vuodesta 1930 ja vuonna 1939 Ranskan Indokiinassa. Vuonna 1940 hän oli ylennyt everstiksi.
Ranskan Indokiinan joukkojen toimi tuolloin kenraali Maurice Martin. Alessandrista tuli hänen esikuntapäällikkönsä ja hän komensi Martinin alaisuudessa Ranskan muukalaislegioonan joukkoja Tonkinin alueella. Vuonna 1943 Alessandri yleni prikaatinkenraaliksi ja vuodesta 1944 hän teki salaa yhteistyötä Charles de Gaullen johtaman vapaan Ranskan kanssa. Japanilaiset olivat miehittäneet Indokiinan toisessa maailmansodassa ja he päättivät pidätyttää alueella siihen asti vielä toimineet Indokiinan ranskalaiset viranomaiset 9. maaliskuuta 1945. Alessandri johti noin 5 000 ranskalaista pakoon Kiinan Yunnanin puolelle. Mukaansa hän otti vain ranskalaiset sotilaat jättäen Ranskalle uskollisetkin paikalliset joukot oman onnensa nojaan.
Alessandri palasi Indokiinaan 19. syyskuuta 1945. Hänestä tuli ensin lokakuussa Ranskan vastaava edustaja Kambodžassa ja maaliskuussa 1946 hän siirtyi jälleen johtamaan joukkoja Laosissa. Alueella tähän asti olleet kiinalaisjoukot korvattiin nyt ranskalaisilla joukoilla. Jonkin aikaa myöhemmin hän johti jälleen joukkoja Tonkinin seudulla.
Alessandri lähti Indokiinasta elokuussa 1946, mutta hän palasi alueelle Ranskan paikallisten maavoimien komentajana Indokiinan sodassa vuonna 1948. Ranskalaisia joukkoja kokonaisuudessaan johti Marcel Carpentier. Carpentier tunsi Indokiinaa vain huonosti, mutta sivutti silti usein Alessandrin neuvot. Alessandri myös vastusti kenraali Georges Reversin suositusta hylätä ranskalaiset asemat Route Coloniale 4:n varrella. Päätös jättää asemat miehitetyksi osoittatui suureksi onnettomuudeksi. Ranskalaiset kärsivät huomattavia tappioita Route Coloniale 4:n taisteluissa. Alessandri erotettiin tehtävistään ja kutsuttiin takaisin Ranskaan 2. joulukuuta 1950.
Alessandri palasi vielä kerran Vietnamiin. Syyskuussa 1952 hän saapui tehtäviin keisari Bảo Đạin hallinnon sotilasneuvonantajana. Alessandri palasi Ranskaan kesäkuussa 1955 ja kuoli Pariisissa 26. joulukuuta 1968.
Sipilän hallitus
Sipilän hallitus oli Suomen tasavallan 74. hallitus, joka toimi 29. toukokuuta 2015 – 6. kesäkuuta 2019. Se muodostettiin vuoden 2015 eduskuntavaalien jälkeen ja hajosi kuukautta ennen vuoden 2019 eduskuntavaaleja, minkä jälkeen se jatkoi toimitusministeristönä. Pääministerinä toimi keskustan puheenjohtaja Juha Sipilä.
Vuoden 2015 eduskuntavaalien jälkeen hallituksen muodostivat keskusta, kokoomus ja perussuomalaiset, joiden yhteenlaskettu paikkamäärä eduskunnassa oli 124. Vuoden 2017 hallituskriisistä lähtien Sipilän hallituksen muodostivat keskusta, kokoomus ja perussuomalaisista irtaantunut sininen tulevaisuus, joiden koalitiohallituksella oli aiempaa niukempi 106-paikkainen enemmistö eduskunnassa. Hallituksen toimikauden lopulla siihen osallistuvien eduskuntaryhmien yhteenlaskettu paikkamäärä eduskunnassa oli huvennut 103:ksi paikaksi.
Kesäkuussa 2017 perussuomalaisten puoluekokouksen jälkeen keskusta ja kokoomus päättivät, että hallitus ei voisi toimia puoluekokouksen muutosten jälkeen silloisella kokoonpanolla. Perussuomalaisten uudeksi puheenjohtajaksi noussut Jussi Halla-aho on maininnut hallitusyhteistyön kariutumisen syyksi maahanmuuttovaatimuksen. Ennen kuin Sipilä ehti antaa hallituksen eroanomuksen, kaikki perussuomalaiset ministerit ja joukko muita kansanedustajia irtaantuivat perussuomalaisista Uusi vaihtoehto -ryhmäksi (sittemmin Sininen eduskuntaryhmä). Tämän ryhmän kanssa muut hallituspuolueet katsoivat voitavan jatkaa hallitusyhteistyötä, minkä vuoksi sama hallitus jatkoi samalla ohjelmalla ilman uusia hallitusneuvotteluja.
Hallitusneuvottelut
Hallitusneuvottelut alkoivat 8. toukokuuta 2015 keskustan, perussuomalaisten ja kokoomuksen kesken valtioneuvoston juhlahuoneistossa Smolnassa. Neuvotteluiden aluksi perustettiin työryhmät käsittelemään neljää eri aihekokonaisuutta. Nämä olivat strategiaryhmä, ulko- ja turvallisuuspoliittinen ryhmä, maahanmuuttoryhmä ja EU-politiikan ryhmä. Myöhemmin työnsä aloittivat myös johtoryhmä sekä hyvinvoinnin, työn ja työllisyyden, koulutuksen ja osaamisen, biotalouden, reformien, kestävän julkisen talouden, verotuksen, sisäisen turvallisuuden ja rakenneuudistusten työryhmät. Neuvotteluiden edettyä päätettiin perustaa myös asuntotyöryhmä.
Hallituspuolueet asettivat tavoitteeksi, että hallitusohjelmasta tulee selvästi lyhyempi kuin aikaisempien hallitusten pitkiksi kasvaneista ohjelmista. Tavoitteena oli pituudeltaan noin 5–10 sivun strateginen paperi. Erityisesti Alexander Stubb halusi "näyttää äänestäjille, että jos laajasti Suomessa on oltu yksimielisiä strategisemman hallitusohjelman tarpeesta, niin sellainen pitää pystyä myös laatimaan" ja että "vain oleellisin otetaan mukaan." Hallitusneuvottelujen lopputuloksena syntyi kuitenkin 74-sivuinen hallitusohjelma, jossa listattiin hyvin yksityiskohtaisia päätöksiä. Mediassa kiinnitettiin huomiota esimerkiksi hevosenlannan polttamisen sallimisen kaltaisen asian mainitsemiseen hallitusohjelmatasolla.
Hallitusneuvottelut etenivät sujuvasti, ja puolueet löysivät nopeasti yhteisen kannan monissa asioissa. Neuvotteluissa muun muassa päätettiin palata Vanhasen toisen hallituksen aikaiseen kirjaukseen Nato-optiosta ja periä EU- ja ETA-maiden ulkopuolelta tulevilta opiskelijoilta lukukausimaksut. Maahanmuuttopolitiikassa päätettiin pitää pakolaiskiintiö ennallaan vastoin perussuomalaisten vaatimuksia. Pakolaisia koskevat muotoilut tehtiin tulkinnanvaraisksi, niin että ne jättävät liukumavaraa hallitukselle. Hallitusohjelman mukaan "kiintiöpakolaisten määrä pidetään ainakin viime vuosien tasolla ja tällä osallistumme kansainväliseen taakanjakoon", missä sana ainakin antaa mahdollisuuden kasvattaa määriä. EU-politiikasta linjattiin, ettei Suomi ole valmis kasvattamaan vastuitaan eurokriisin hoidossa, mistä kuitenkin luovuttiin vain muutaman viikon päästä kun hallitus päätti myöntää Kreikalle 1,5 miljardia lisää tukea. Verotuksesta puolueet sopivat, ettei kokonaisveroaste nouse vaalikaudella ja että luvassa on sekä kevennyksiä että kiristyksiä verotukseen. Yhteiskuntasopimuksen yhteydessä kuitenkin kasvatettiin palkansaajien pakollisia maksuja: työttömyysvakuutusmaksua siirretään palkansaajalle lisää 0,85 prosenttiyksikköä ja työeläkemaksua 1,2 prosenttiyksikköä. Nämä ovat palkansaajalle veronkaltaisia maksuja, jotka alentavat Aamulehden laskelman mukaan tyypillisen lapsiperheen käteen jääviä tuloja 3000 eurolla. Myös sote-uudistuksesta päästiin sopuun. Hallitusohjelman sote-mallissa olisi ensin tehty julkisen hallinnon sosiaali- ja terveyspalvelujen integroiminen ja rakenneuudistus. Sen jälkeen olisi luotu uusi sote-rahoitusmalli, ja viimeisessä vaiheessa olisi laadittu järjestelmä, jolla olisi voitu tehdä palveluiden kilpailuttamista. Tätä mallia ei kuitenkaan toteutettu, vaan sen sijaan hallitus aikoi toteuttaa sote-mallin, joka olisi pakottanut suoraan yhtiöittämiseen ja kilpailuttamiseen. Muutos olisi ollut välitön, eikä uudistuksia olisi porrastettu. Mallissa oli lisätty uusia päätöksentekotasoja perustettavien sote-yhtiöiden tasolla, uuden maakuntahallinnon tasolla ja viiden uuden sote-alueen tasolla.
Hallituspuolueet sitoutuivat valtiovarainministeriön arvioon kuuden miljardin euron sopeutustarpeesta, jonka myötä valtion menoista olisi tullut leikata neljä ja kuntien menoista kaksi miljardia euroa. Mikäli Sipilän kaavailema yhteiskuntasopimus olisi saatu muodostettua, hallitus olisi ollut valmis miljardin euron tuloveron kevennyksiin. Strateginen hallitusohjelma julkaistiin 27. toukokuuta 2015, ja uusi hallitus nimitettiin tehtäväänsä 29. toukokuuta.
Ulkoministeriksi nousseen perussuomalaisten puheenjohtajan Timo Soinin vaatimuksesta hallituksen ohjelmaan kirjattiin ns. Lex Vennamon eli vuonna 1972 tehdyn puoluetukea koskevan lain muutoksen kumoaminen. Soini luonnehti asiaa ”suuren historiallisen vääryyden korjaamiseksi” ja kiisti jyrkästi spekulaatiot siitä, että taustalla olisi ollut pelko PS:n eduskuntaryhmän hajoamisesta.
Hallitusohjelman julkistaminen
Hallitusohjelma esiteltiin eduskunnalle täysistunnossa 2.6.2015. Päähallituspuolue keskustan ryhmäpuheenvuorossa Matti Vanhanen sanoi hallitusohjelman osoittavan "että maassa on johtajuutta, että on olemassa korkeimmilla valtiollisilla instansseilla käsitys siitä, millä tavalla Suomi selviää. Siihen on nyt ohjelma laadittu." Toiseksi suurimman hallituspuolueen perussuomalaisten ryhmäpuheenvuorossa Sampo Terho painotti hallituksen kansalta saamaa tukea: "Suomen kansa on viisas kansa. Hädän hetkellä se nousee yhtenäisenä ja toimintahaluisena, se nousee vastatakseen pahimpaankin tilanteeseen." Kolmannen hallituspuolueen kokoomuksen ryhmäpuheenvuorossa Arto Satonen painotti tulevaisuuden merkitystä: "Meidän velvollisuutemme on jättää myös tuleville sukupolville yhtä hieno kotimaa. Sen teemme yhdessä. Meidän jokaisen on luotava uskoa — ja voitava uskoa — tulevaisuuteen."
Opposition ryhmäpuheenvuoroissa sosiaalidemokraattien puheenjohtaja Antti Rinne näki hallitusohjelman epätasa-arvoistavana: "Tämän porvarihallituksen ohjelma vapauttaa osallistumisen ja korjaamisen vastuusta isotuloiset, varakkaat ihmiset, jotka eivät liiemmin julkisia sosiaali- ja terveyspalveluja taikka yhteiskunnan tulonsiirtoja tarvitse. Korjaamisesta laitetaan vastuuseen ne, joilla on jo nyt vähemmän tai ei lainkaan mahdollisuuksia ja voimavaroja kyetä tätä taakkaa kantamaan." Vihreiden silloinen puheenjohtaja Ville Niinistö luonnehti ryhmäpuheenvuorossaan hallitusohjelmaa poikkeuksellisen oikeistolaiseksi: "Hallitusohjelmaansa esittelevä hallitus on perusoikeistolainen hallitus. Sitä on myös luonnehdittu ohjelmaltaan republikaaniseksi. Ensimmäistä kertaa Suomen historiassa meillä on hallitus, joka tietoisesti haluaa supistaa julkisen vallan vastuuta ihmisistä." Vasemmistoliiton silloinen puheenjohtaja Paavo Arhinmäki painotti ryhmäpuheenvuorossaan hallituksen poikkeamista vaalilupauksistaan: "Valtiovarainministeriön omienkin laskelmien mukaan eläkeläisiin, lapsiperheisiin ja työttömiin kohdistuu eniten leikkauksia hallitusohjelmassa. Jos hallitusohjelmaa käsiteltäisiin käräjäoikeudessa, olisi rikosnimike todennäköisesti törkeä petos."
Ministerit
Hallitusneuvottelujen lopputuloksena hallituksessa oli 14 ministeriä, mikä oli kolme vähemmän kuin Stubbin hallituksessa. Keskusta sai hallitukseen kuusi ministeriä ja kokoomus sekä perussuomalaiset kumpikin neljä ministeriä. Kokoomus ja perussuomalaiset nimesivät ministerinsä 27.5. ja keskusta 28.5. Pääministerin sijaiseksi nimettiin ulkoministeri Timo Soini.
Hallituksen ministereistä Jari Lindström oli historian ensimmäinen oikeusministeri, jolla ei ollut korkeakoulututkintoa. Ministerivalinnan julkistamisen yhteydessä uutisvälineet nostivat julkisuuteen Lindströmin aikaisemman kyselyvastauksen, jossa hän oli ilmoittanut kannattavansa kuolemantuomiota. Ylen haastattelussa häneltä kysyttiin, kannattaako hän edelleen kuolemantuomiota, missä yhteydessä ministeri vahvisti myönteisen kantansa pysyneen ennallaan. Muista ministereistä huomiota kiinnittivät sosiaali- ja terveysministeri Hanna Mäntylän rokotuskriittisyys ja ulkoasiain- ja eurooppaministeri Timo Soinin kuuluminen EU-kriittiseen ryhmään ollessaan europarlamentaarikko.
Vaalien jälkeen Ylen tutkivat journalistit saivat selville, että ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Lenita Toivakka samoin kuin liikenne- ja viestintäministeri Anne Berner hallinnoivat Benelux-maihin ulottuvia yritysomistusketjuja verojen maksun välttämiseksi Suomeen.
11. kesäkuuta 2016 kokoomuksen puheenjohtaja Alexander Stubb hävisi puheenjohtajavaalin Petteri Orpolle, minkä myötä myös Stubbin tehtävät valtiovarainministerinä siirtyivät 22. kesäkuuta 2016 Orvolle, jonka entisen sisäministerin paikan sai Paula Risikko. Uudeksi ulkomaankauppa- ja kehitysministeriksi Lenita Toivakan tilalle tuli Kai Mykkänen.
Sosiaali- ja terveysministeri Hanna Mäntylä ilmoitti elokuussa 2016 luopuvansa ministerin tehtävästä perhesyihin vedoten. Hänen tilalleen ministeriksi nousi kansanedustaja Pirkko Mattila.
Elinkeinoministeri Olli Rehn valittiin lokakuussa 2016 Suomen Pankin johtokuntaan, minkä takia hän luopui kansanedustajan ja ministerin tehtävistä. Hänen seuraajakseen ministerinä valittiin kansanedustaja Mika Lintilä.
24. – 25. huhtikuuta 2017 pidetyssä puolivälin kehysriihessä hallitus päätti lisätä ministereiden määrää kolmella – kullekin hallituspuolueelle tuli yksi ministerinsalkku lisää. Maatalous- ja ympäristöministerin salkku jaettiin, jolloin uudet salkut olivat keskustan sisällä jaetut asunto-, energia- ja ympäristöministeri ja maa- ja metsätalousministeri. Omistajaohjausministerin tehtävät siirtyivät pääministeri Sipilältä elinkeinoministeri Lintilälle. Oikeus- ja työministerin salkku jaettiin kahdeksi, työministerin ja oikeusministerin salkuksi, joista työministerinä jatkoi aiempaa virkaa hoitanut perussuomalaisten Jari Lindström ja oikeusministeriksi ryhtyi kokoomuksen Antti Häkkänen. Opetus- ja kulttuuriministerin salkku jaettiin myös kahteen osaan: opetusministerinä jatkoi edellistä salkkua hallussapitänyt kokoomuslainen Sanni Grahn-Laasonen ja eurooppa-, kulttuuri- ja urheiluministeriksi ryhtyi perussuomalainen Sampo Terho. Uudistuksen jälkeen hallituksessa oli 17 ministeriä, mikä oli sama lukumäärä kuin Sipilän hallitusta edeltäneellä Stubbin hallituksella.
12. helmikuuta 2018 sisäministerin salkku siirtyi Paula Risikolta Kai Mykkäselle. Kai Mykkäsen tehtävät ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä siirtyivät Anne-Mari Virolaiselle. 29. toukokuuta 2019 liikenneministerin tehtävät siirtyivät Anne Berneriltä kunta- ja uudistusministeri Anu Vehviläiselle. Vaalikauden loppupuoliskon perhe- ja peruspalveluministerinä Juha Rehulan jälkeen oli Annika Saarikko, joten hallituksessa oli 11 miestä ja 6 naista. Tässä Suomi on poikennut muista Pohjoismaista, joissa on hallituksissa yhtä paljon miehiä ja naisia. Myös Suomessa on ollut tapana 1990-luvulta lähtien huolehtia tasa-arvoisesta ministeripaikkajaosta, lukuun ottamatta Lipposen ensimmäistä hallitusta. Juha Sipilä lupasi ennen vaaleja tavoitella hallituskokoonpanoa, jossa on yhtä paljon naisia ja miehiä.
"SSS-hallitus"
Sipilän hallitukseen viitattiin aluksi SSS-lyhenteellä, joka tuli hallituspuolueiden puheenjohtajien sukunimien ensimmäisistä kirjaimista: Sipilä, Stubb, Soini. SSS-nimitys herätti jonkin verran keskustelua, koska sitä verrattiin kansallisosialistisen työväenpuolueen Schutzstaffel-joukkojen SS-lyhenteeseen. Sipilä itse kutsui hallitusta "kolmen ässän hallitukseksi".
Petteri Orpon noustua kokoomuksen puheenjohtajaksi Timo Soini vitsaili, että uusi lyhenne on SOS-hallitus.
Kesäkuun 2017 hallituskriisi
12. kesäkuuta 2017, kaksi päivää sen jälkeen kun Jussi Halla-aho oli valittu perussuomalaisten puheenjohtajaksi puolueen puoluekokoksessa Jyväskylässä, keskustan ja kokoomuksen puheenjohtajat kokoontuivat keskustelemaan pääministerin virka-asunnolle Kesärantaan. Iltapäivällä pääministeri Juha Sipilä ja valtiovarainministeri Petteri Orpo ilmoittivat esittävänsä puolueidensa eduskuntaryhmille, ettei yhteistyötä perussuomalaisten kanssa jatketa. Halla-ahon mukaan perussuomalaiset oli muutoin halukas sitoutumaan hallitusohjelmaan, mutta Sipilä ei suostunut tiukentamaan maahanmuuttopolitiikkaa. Vielä samana päivänä Sipilä kertoi pyytävänsä myöhemmin presidentiltä hallituksen eroa, hallituksen oltua tehtävässään 745 päivän ajan.
13. kesäkuuta Sipilä ilmoitti, ettei aikoisi jättää hallituksen eronpyyntöä, sillä samana päivänä 20 kansanedustajaa oli eronnut perussuomalaisista uudeksi eduskuntaryhmäksi nimeltään Uusi vaihtoehto ja ilmoittanut olevansa valmiita jatkamaan hallituksessa samalla kokoonpanolla ja ohjelmalla. Hallituskriisin jälkeen ministeristö ei muuttunut, mutta Petteri Orposta tuli pääministerin sijainen Timo Soinin tilalle ja Sampo Terhosta tuli niin sanottu "trio-ministeri". Hallituspuolueiden kansanedustajia oli tämän jälkeen 105+1.
Jälkeenpäin julkisuuteen tuli tietoa, että Sipilä olisi tiennyt etukäteen loikkariryhmän muodostamisesta, mikä herätti epäilyksiä, valehteliko pääministeri Sipilä eduskunnalle, kun hän väitti, ettei tiennyt loikkariryhmästä etukäteen. Pääministeri Sipilä kiisti väitteet.
Ero
Sote-uudistuksen kaaduttua Sipilä pyysi hallituksen eroa 8. maaliskuuta 2019. Eron myötä hallituksesta tuli toimitusministeristö. 60 % suomalaisista tuki päätöstä, jopa moni oppositiopuolueiden kannattajista: suurin osa Sdp:n ja vihreiden äänestäjistä ja melkein puolet vasemmistoliiton äänestäjistä.
Yhteiskuntasopimus ja kilpailukykysopimus
Pääministeri Sipilä halusi jo ennen hallitusneuvottelujen alkua toukokuussa 2015 solmia etujärjestöjen kanssa yhteiskuntasopimuksen, jolla Suomen tuottavuutta ja kilpailukykyä ja siten työllisyyttä odotettiin parannettavan. Ensimmäisen version yhteiskuntasopimuksesta kirjoitti keskustan Mikko Alkio. Tavoite oli viiden prosentin tuottavuuden parantaminen. Neuvotteluihin osallistuivat EK, Kuntatyönantajat, SAK, Akava, STTK ja Suomen Yrittäjät.
Lehdistössä sopimus uutisoitiin jopa "kiristyksenä", koska sopimuksen kaatuessa hallitus ilmoitti tekevänsä 1,5 miljardin lisäsäästöt ja jättävänsä tekemättä ehdolliset veronkevennykset.
Alustavien neuvottelujen jälkeen hanketta alettiin kutsua kilpailukykysopimukseksi. Kesäkuun 2016 alkupäiviin mennessä melkein kaikki ammattiliitot hyväksyivät sopimuksen, joka alensi työvoimakustannuksia tuntia kohti kaikkiaan 4,2 prosenttia. Sopimuksen mukaan kaikki sopimuspalkat jäädytettiin vuodeksi, vuosittaista työaikaa pidennettiin korvauksetta keskimäärin 24 tunnilla ja julkisen sektorin työntekijöiden lomarahoja leikattiin 30 prosenttia. Lisäksi työnantajien työeläke- ja työttömyysvakuutusmaksuja alennettiin ja palkansaajien vastaavia maksuja nostettiin.
Aluksi tarkoituksena oli pidentää päivittäistä työaikaa puolella tunnilla, mutta neuvottelujen myötä pidennys kutistui lopulta puoleen tuntiin viikossa.
Sote-uudistus ja maakuntamalli
Suomen julkisen hallinnon sekä sosiaali- ja terveydenhuollon eli sote-palveluiden uudistamiseen tähtäävä hanke, jonka tarkoituksena oli siirtää julkisten sote-palveluiden vastuu kunnilta 18 perustettavalle maakunnalle. Erikseen valmisteltiin valinnanvapauslaki, jonka myötä asiakas voisi vapaasti valita lain piiriin kuuluvissa palveluissa maakunnan yhtiön, yksityisen yhtiön tai järjestön tuottaman palvelun väliltä. Maakuntamalli oli keskustan ja valinnanvapaus puolestaan kokoomuksen ajama asia.
Kansallinen tulorekisteri
Yksi Sipilän hallituksen kärkihankkeista oli kansallinen tulorekisteri. Tulorekisteri tuli voimaan 1. tammikuuta 2019.
Eurooppa-politiikka
Hallitusohjelmaan kirjattiin Kreikan lainaohjelmasta, että Suomen vastuut eivät saa kasvaa. Kun Kreikan lisälainoitus tuli vain joitain viikkoja hallituksen muodostamisen jälkeen taas ajankohtaiseksi, eurooppaministeri Timo Soini ilmoitti 10.7.2015 että Suomi ei anna Kreikalle enää yhtään lainaa. 12.7.2015 valtiovarainministeri Alexander Stubb ilmoitti että Suomen kanta Kreikka-neuvotteluissa liikkuu jatkuvasti. 16.7.2015 mennessä oli selvää että Suomi myöntää Kreikalle 1,5 miljardin euron lisälainan ilman vakuuksia. Hallituksen myöntämän tukipaketin jälkeen Suomen suhteellinen osuus Kreikan veloista nousi Euroopan viidenneksi suurimmaksi. Suomen ailahtelevainen kanta sai Kreikan pääministeriltä osakseen irvailua myöskin tiukkana esintyneen Hollannin rinnalla.
Harmaan talouden torjunta
Hyvin pian hallitusneuvotteluiden jälkeen hallitus päätti merkittävistä määrärahaleikkauksista poliisin harmaantalouden tutkimusyksikköön. Leikkausten mittakaava henkilötyövuosissa arvioitiin lähes sadaksi poliisitutkijaksi. Hallitusohjelmaan kirjattiin ns. aktiivisen katumisen malli, jossa verorikolliset olisivat saaneet palauttaa veroparatiiseihin piilotetut omaisuutensa Suomeen ilman rangaistusta. Tällä oli tarkoitus saada kerättyä enemmän verotuloja Suomeen. Transparency Internationalin Erkki Laukkasen mukaan hallituksen kaavailema armahduslaki olisi ongelmallinen, koska se saattaisi sallia veroja välttäneiden laistaa seurauksista, vaikka kansainvälinen tiedonvaihto olisi paljastamassa heidän toimensa joka tapauksessa lähitulevaisuudessa. Myöskin ongelmana nähtiin, että veronkiertäjien nimet olisivat jääneet piiloon, vaikka muuten verotustiedot Suomessa ovat julkisia. Lakia rikkoneet olisivat tässä mielessä saaneet lievemmän kohtelun kuin lainkuuliaiset veronmaksajat. Lopulta hallitus joutui perääntymään armahduslaista sen laajan vastustuksen takia, ja se vedettiin pois valmistelusta.
Sipilän hallituksen hallitusohjelmaan kirjattiin hallintarekisterin käyttöönotto, joka oli kaatunut edellisessä hallituksessa sosialidemokraattien vastustukseen. Hallintarekisteri on sijoitusomaisuuden omistusjärjestely, joka sallisi osakeomistusten salaamisen. Hallituksen hanke kohtasi laajaa vastustusta omistusten avoimuudesta huolestuneiden kansalaisjärjestöjen, mutta myöskin monien viranomaisten taholta. Uudistusta vastustivat mm. poliisi, syyttäjä, ulosottaja, verottaja, finanssivalvonta, oikeusministeriö ja Suomen pankki. Tästä huolimatta valtiovarainministeri Alexander Stubb esitti eduskunnalle hankkeella olevan laaja, yli 90-prosenttinen tuki. Myöhemmin Stubb tunnusti luvun olleen hänen omasta päästään ja pyysi asiaa anteeksi. Hallitus veti hallintarekisteriesityksen pois, mutta yritti muilla säädösmuutoksilla saada aikaan hallintarekisterin kaltaisten omistusjärjestelyjen laillistamisen.
Työllisyys
Hallitus ylitti tavoitteensa 72 prosentin työllisyysasteesta. Uudet työpaikat olivat nimenomaan kokopäivätyöpaikkoja. Hallituksen aloittaessa työllisyys oli alle 68 %. Saavutuksesta arviolta puolet oli hallituksen tekemien uudistusten ansiota.
Sipilän hallitus teki työn tarjontaa lisääviä toimia noin 30 000–40 000 lisätyöllisen verran. Päätöksistä merkittävimmät olivat ansiosidonnaisen työttömyysturvan lyhentäminen sadalla päivällä ja aktiivimalli.