cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimir Lenin
Lokakuun vallankumous
Samana iltana alkoi toinen yleisvenäläinen työläisten ja sotilaiden neuvostojen edustajakokous Smolnan juhlasalissa. Trotski julisti väliaikaisen hallituksen lakanneen olemasta ja Leninin työläisten ja talonpoikien vallankumouksen voittaneen. Tällä välin väliaikainen hallitus istui yhä Talvipalatsissa, josta Kerenski pakeni rintamalle etsimään lisäjoukkoja. Talvipalatsin puolustajat lähtivät hiljakseen pois. Viimein Auroran tykillä ammuttiin yksi laukaus, Talvipalatsi vallattiin ja ministerit kiikutettiin Pietari–Paavalin linnoitukseen. Lenin oli Smolnan käytävällä huomauttanut Trotskille, että siirtymä illegaalisuudesta ja takaa-ajetun asemasta vallankäyttäjäksi on liian suuri, se panee pään pyörälle.
Neuvosto-Venäjän johtoon
Bolševikkipuolue siunasi monien kyläyhteisöjen jo kesällä 1917 tekemät maanjaot, mutta parissa kuukaudessa se riisti vallan neuvostoilta, ammattiliitoilta, sosialistisilta puolueilta, korttelikomiteoilta ja muilta, jotka olivat itsenäisesti taistelleet vanhaa valtaa vastaan. Joulukuussa tästä seurasi laajoja lakkoja bolševikkeja vastaan. Lenin perusti salaisen poliisin Tšekan 20. joulukuuta 1917 jahtaamaan ”vallankumouksen vastustajia”.
8. marraskuuta 1917 Lenin valittiin kansankomissaarien neuvoston puhemieheksi eli neuvosto-Venäjän johtajaksi. Lenin halusi tehdä välittömästi rauhan saksalaisten kanssa, kun taas moni muu bolševikki arvioi sodan johtavan vallankumoukseen Saksassakin, eikä Lenin saanut hyväksyntää Saksan tiukoille rauhanehdoille ennen kuin Saksa valtasi Baltian ja läheni Pietaria. Brest-Litovskin rauhansopimuksessa 3. maaliskuuta 1918 neuvosto-Venäjä luopui Baltian maista, alueistaan Puolassa, Ukrainasta ja Suomesta.
Huhtikuussa 1918 julkaistiin Leninin kirjoitus ”Neuvostovallan lähimmät tehtävät”, jossa hän määritteli periaatteita, joiden avulla voitiin päästä alulle sosialismissa. Neuvostot olivat nimellisesti uudentyyppisen valtion korkein vallankäyttäjäkunta, mutta lisäksi vallankumous tarvitsi ”raudanlujaa kättä”, demokraattista sentralismia ja proletariaatin diktatuuria sekä rahaa.
Lenin kieltää muut puolueet
25. marraskuuta 1917 pidetyissä perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaaleissa bolševikit saivat vain 25 % äänistä. Suurimmaksi puolueeksi nousi Sosialistivallankumouksellinen puolue (SR), joka sai noin 40 % äänistä. SR-puolueen vasemmistosiipi eli vasemmistososialistivallankumoukselliset olivat kuitenkin liittoutuneet bolševikkien kanssa ja Lenin lähetti bolševikkeja tukeneet matruusit sulkemaan perustuslakia säätävän kokouksen 19. tammikuuta 1918.
Perustuslakikokouksen sijaan bolševikit julistivat hallituksensa olevan vastuussa neuvostoille (sovjet), joiden edustajakokoukseen bolševikit ja vasemmisto-SR:läiset saivat yli 90 %:n enemmistön. Bolševikit muodostivat hallituksen yhdessä heitä tukeneiden vasemmisto-SR:ien kanssa, mutta sittemmin rauhansopimukseen (3. maaliskuuta 1918) tyytymättömät vasemmisto-SR:läisetkin alkoivat vastustaa bolševikkeja.
Kaikkien ei-bolševististen ryhmien (sosialististen ja ei-sosialististen) pyrkiessä torjumaan bolševikkien valtapyrkimyksiä Lenin vangitsi tai ammutti niiden jäseniä sekä lakkautti järjestöjä. Vasemmisto-SR:läinen Jakov Bljumkin murhasi heinäkuussa Saksan lähettilään, kreivi von Mirbachin, tarkoituksenaan aloittaa uudelleen sota Saksaa vastaan. Samassa yhteydessä puolue järjesti kapinan Moskovassa, jonne hallitus oli siirtynyt. 30. elokuuta SR:läiset murhasivat bolševikkijohtajat Moisei Uritskin ja V. Volodarskin.
Leninin selitys bolševikkien yksinvallalle oli, että työväestön enemmistö oli heidän takanaan. Hän kehitteli näkemystään bolševikeista proletariaatin vallankumouksellisena etujoukkona, jonka tuli iskeä oikeaan aikaan ja oikeassa paikassa. Bolševikkien iskuryhmät onnistuivat tärkeissä suurissa kaupungeissa ja maaseudun asukkaat saivat seurata valtataistelua sivusta.
Murhayritys
30. elokuuta vuonna 1918 sosialistivallankumouksellinen Faina Kaplan ampui Leniniä kolmesti; tämä haavoittui mutta parani. Tapaus saattoi silti vaikuttaa Leninin terveyden myöhempään heikkenemiseen. Vasemmisto-SR:läisiin kuulunut Kaplan oli ollut elinkautisessa vankeudessa 1906–1917 tsaarin virkamiehen murhayrityksestä. Hän kannatti perustuslakikokousta ja piti Leniniä vallankumouksen petturina. Arvioiden mukaan Kaplan toimi oma-aloitteisesti.
Tšekan kuulusteluissakaan Kaplan ei suostunut paljastamaan rikostovereitaan, joten hänet ammuttiin 3. syyskuuta 1918. Samana päivänä Izvestija-lehdessä bolševikit vaativat ”murskaamaan vastavallankumouksen hydran massiivisella terrorilla”, ja 5. syyskuuta puolalaisen Feliks Dzeržinskin johtama Tšeka antoi määräyksen ”punaisesta terrorista.” Seuraavina kuukausina myös teloitettiin 800 SR-läistä ja muuta vastustajaa oikeudenkäynneittä. Ajan mittaan luvut vain nousivat, jopa viralliset luvut puhuivat tuhansista. Sosialistivallankumouksellinen puolue kiellettiin. Menševikkien sallittiin aloittaa marraskuussa uudelleen toimintansa, kun he lupasivat pysyä lojaalisti oppositiossa.
Sisällissota
Venäjän sisällissota puhkesi tavallaan touko–kesäkuussa 1918, puolisen vuotta vallankumouksen jälkeen, aluksi kaupungeissa Volgan varrella bolševikkeja tukevien neuvostojen ja itävalta-unkarilaisista sotavangeista kootun tšekkoslovakilegioonan välillä. Taistelut rohkaisivat SR:n opposition perustamaan Samarassa komitean perustuslakikokouksen pelastamisen puolesta (Комуч). Tämä sai bolševikit karkottamaan SR:t ja menševikit paikallisista neuvostoista. Kadettipuolue puolestaan kokoontui heinäkuussa 1918 Omskiin perustaen Siperian väliaikaisen hallituksen. Nämä osapuolet jopa liittoutuivat Ufassa syyskuussa, mutta amiraali Aleksandr Koltšak julisti itsensä ylimmäksi johtajaksi ja karkotti sosialistit.
Varsinaisesti sisällissodan katsotaan puhjenneen maaliskuussa 1919. Sekalaisista ryhmistä (muun muassa tsaarinvaltaa tukevat, kasakat) koostuvat valkoiset armeijat taistelivat puna-armeijaa vastaan, länsivaltojen tukemina. Valkokaarti saavutti aluksi merkittävää menestystä, mutta vuoden 1920 alkuun mennessä puna-armeija oli käytännössä kukistanut valkoiset ja sota oli pääosin ohi, joskin Krimillä olleiden Pjotr Wrangelin joukkojen kimppuun puna-armeija ehti vasta vuoden lopulla. Vuoden 1919 voitot sisällissodassa olivat saaneet puna-armeijan hyökkäämään Ukrainan valloittanutta Puolaa vastaan tarkoituksenaan päästä Saksaan asti. Entinen keisari Nikolai II teloitettiin perheineen heinäkuussa 1918 Jekaterinburgissa Leninin ollessa tietoinen käskystä.
Lenin väitti kapitalismin olevan yhteydessä imperialismiin ja julisti vuonna 1917 kaikille kansoille ja vähemmistöille rajoittamattoman itsemääräämisoikeuden. Kuitenkin, kun sisällissodan jälkeen hänellä oli voimaa rajoittaa sitä, hän myös teki niin ja valloitti itsenäistyneet Armenian, Georgian ja Azerbaidžanin.
Radikaali sosialismiin siirtyminen
Venäjän keisarivalta oli teloittanut virallisesti 3 932 ihmistä vuosina 1825–1917 laillisin oikeudenkäynnein, joissa ”puolustusasianajajilla oli ainakin saman verran puhevaltaa kuin syyttäjilläkin”. Leninin johdolla bolševikit ylittivät tämän määrän neljässä kuukaudessa (maaliskuuhun 1918 mennessä). Tosin suurin osa tsaarien tapattamista ihmisistä ei koskaan tullut viralliseen tietoon.
Liberaalien väliaikainen hallitus oli helmikuun vallankumouksen jälkeen lakkauttanut kuolemanrangaistuksen, vapauttanut poliittiset vangit ja julistanut sanan-, paino- ja kokoontumisvapaudet. Vallankumouksen jälkeen Lenin ei nähnyt syytä palauttaa näitä oikeuksia, koska se olisi voinut vahingoittaa nuorta kommunistihallintoa.
Tämän tueksi Lenin käski sulkea ”kulakit” (talonpojat), papit ja porvarit keskitysleireihin yhteiskuntaluokan tai ammatin perusteella riippumatta heidän teoistaan.
Eräs Tšekan ohje 1. marraskuuta 1918 kuului:
Lenin kirjoitti vuonna 1917:
Tyytymättömyys johtaa kapinoihin
Neuvosto-Venäjän johto aloitti radikaalin sosialismiin siirtymisen 13. toukokuuta 1918 muodostamalla valtavia komennuskuntia takavarikoimaan talonpoikien ylimääräiset elintarvikkeet. Komennuskuntien jäsenet saivat palkkioksi osan itselleen ja lisäksi rahaa. Näin talonpojilta otettiin pois kannustimet. Tämä ei osoittautunut hyväksi ratkaisuksi, sillä ruoantuotanto romahti ja ruokapula paheni entisestään.
Kansan keskuudessa ei oltu tyytyväisiä sosialismin toteutustapaan. Pula, talousromahdus ja nälkä saivat aikaan lukemattomia talonpoikien, merimiesten ja jopa työläisten kapinoita ympäri maata, toisinaan heinähangoin ja keihäin tykkejä ja konekiväärejä vastaan. Kansannousut tukahdutettiin muun muassa ampumalla mielenosoittajia, julistamalla työsulkuja lakkoilevia työläisiä vastaan sekä pidättämällä heitä ja opposition aktivisteja, pommittamalla ja polttamalla kyliä, käyttämällä kemiallisia aseita ja hirttämällä epäiltyjä sekä sulkemalla kymmeniä tuhansia kapinallisten perheenjäseniä panttivangeiksi keskitysleireille (lähinnä naisia, lapsia ja vanhuksia).
Lenin itse kertoi syyttömien kaltoin kohtelun häirinneen häntä, mutta ei puuttunut näihin asioihin. Hänelle oli tärkeintä päämäärä ja hän antoi erikseen käskyjä tuhota opposition mielenosoituksia. Esimerkiksi talonpoikien tunnetuimmasta eli Tambovin kapinasta (jossa oli vaadittu takavarikointien ja Tšekan lakkauttamista, vapaita vaaleja ja kaupan vapautta) Lenin kirjoitti Tšekalle: ”Tämä liike on ehdottomasti murskattava mitä pikimmin ja sellaisella tavalla, että esimerkki on mahdollisimman selvä.” Kenraali Mihail Tuhatševskin johtamalla yli 30 000 miehen armeijalla meni kaksi vuotta (1919–21) tuhota vastarinta ylivoimaisesta aseistuksesta ja raaoista otteista huolimatta. Tambovin kapinan keskitysleireillä oli 50 000 ”panttivankia” ym. ja kuolleisuus oli 15–20 % kuukaudessa. Vaikka myös Tambovin kapina oli syntynyt spontaanisti, muista kansannousuista poiketen sen organisoi järjestelmälliseksi SR:n entinen aktiivi Aleksandr Antonov.
Nälänhätä
Radikaali sosialismiin siirtyminen romutti maan talouden, ja vuonna 1921 syntyi suuri nälänhätä. Länsimaiden ruokalähetyksistä huolimatta ainakin viisi miljoonaa ihmistä menehtyi nälkään 1921–22. Aikaisemmassa nälänhädässä 1891 Lenin oli itse asunut nälänhätäalueella mutta vastustanut ruoka-avun antamista. Hänen ystävänsä A. Beljakov muisteli kirjassaan Tiennäyttäjän nuoruus:
Politbyroon jäsenille 19. maaliskuuta 1922 osoittamassaan kirjeessä hän selitti luonteenomaisella kyynisellä tavallaan, miten nälänhätää voitaisiin käyttää hyväksi.
Uusi talouspolitiikka (NEP)
Sosialismi ei toteutunut Venäjällä läheskään yhtä helposti kuin Lenin oli ehkä kuvitellut. Talonpojat eivät halunneet antaa viljojaan koko kansan hyväksi, koska ruokaa oli muutenkin vähän. Työläiset taas eivät halunneet tehdä töitä pienellä tai kokonaan puuttuvalla palkalla. Sosialistista yhteiskuntaa ei voinut rakentaa ilman varoja. Tämän vuoksi Lenin käynnisti uuden talouspolitiikan NEP:n, jossa hän palautti osittaisen yksityisomistuksen siinä toivossa, että maa vaurastuisi ja voisi sitten siirtyä sosialistiseen yhteiskuntamalliin. Tehtaita palautettiin yksityisten haltuun ja talonpojille taattiin omistus- ja myyntioikeus omiin tuotteisiinsa.
Leninin kuolema
pienoiskuva|pysty|Yksi viimeisimmistä valokuvista Leninistä. Otettu Gorkissa 15. toukokuuta 1923. Leninin rinnalla ovat hänen sisarensa Anna ja lääkäri A. M. Koževnikov. Lenin poti vaikeaa verenpainetautia, joka aiheutti hänelle arterioskleroosin. 25. toukokuuta 1922 Lenin sai ensimmäisen sydänkohtauksensa ja halvaantui oikealta puoleltaan.
Saman vuoden joulukuun sydänkohtauksen jälkeen hän jätti aktiivipolitiikan. Toukokuussa 1923 Lenin siirtyi lääkärin neuvojen mukaan huvilalle Gorkiin lähellä Moskovaa. Kremlissä hän kävi tämän jälkeen vain muutaman kerran. Lenin piti halvauksensa johdosta tilaansa toivottomana ja pyysi Stalinia myrkyttämään hänet, mistä Stalin kieltäytyi. Lenin kuoli tammikuussa 1924. Kuolinsyynä oli ilmeisesti aivoverisuonten kovettuma, ateroskleroosi, ja osasyynä siihen oli hänen niskassaan säilynyt Kaplanin luoti.
Kuoleman jälkeen Leninin ruumis palsamoitiin ja asetettiin näytille Moskovan Punaisen torin laidalle rakennettuun mausoleumiin. Petrograd, entinen Sankt-Peterburg (Pietari) nimettiin Leningradiksi Leninin mukaan. Kaikki tämä tapahtui Leninin omien toiveiden vastaisesti.
”Testamentissaan” Lenin arvosteli kaikkia keskuskomitean johtohenkilöitä. Bolševikkien puoluekokokouksessa Stalin sai pitää vuonna 1922 myönnetyn pääsihteerin paikkansa ja selvisi voittajana väittelyissä ja valtataistelussa. Testamentissaan Lenin oli pitänyt Stalinia liian karkeana johtamaan kommunistista puoluetta.
Lenin ja Stalin
Leninin ja Stalinin välillä ei ollut juuri poliittisia erimielisyyksiä, ja Stalin pitikin itseään Leninin oppilaana. Puolueen väittelyissä Stalin liittyi lähes poikkeuksetta Leninin puolelle vastustamaan muun muassa Trotskia ja muita oppositiolaisia. Vuonna 1913 Stalin kirjoitti mainetta tuoneen teoksensa Marxismi ja kansallisuuskysymys, jota Lenin piti niin loistavana, että tahtoi julkaista sen puolueen virallisena poliittisena ohjelmana. Vuonna 1922 Stalin nimitettiin puolueen pääsihteeriksi Leninin ehdotuksesta.
Leninin sairastuttua lääkärit kielsivät häneltä poliittisen toiminnan, ja puolueen politbyroo nimitti Stalinin tiedonvälittäjäksi. Tänä aikana Stalin riiteli Leninin puolison Nadežda Krupskajan kanssa. Kuultuaan riidasta Lenin loukkaantui ja saneli ”testamenttinsa”, jossa hän arvosteli Stalinin käytöstapoja ja arvosteli muitakin puolueen johtohenkilöitä. Leninin kuoleman jälkeen ”testamentti” luettiin bolševikkien 13. puoluekokouksessa ja valtuutetut tahtoivat Stalinin jatkavan puolueen pääsihteerinä.
Poliittinen teoria
Leninin maailmankuva oli muotoutunut 1800-luvun viimeisinä vuosikymmeninä, ja sittemmin hän arvioi, ettei 1900-luvulla ollut hänelle enää paljonkaan älyllistä tai tiedollista annettavaa. Sen sijaan hän keskittyi sosialistisiin ajattelijoihin Karl Marxiin, Friedrich Engelsiin, Georgi Plehanoviin ja Karl Kautskyyn, joista kahdelle viimeiselle hän myöhemmin käänsi selkänsä. Lenin kuitenkin ihaili Niccolò Machiavellia ja Charles Darwinia (hänen työhuoneessaan Kremlissä oli pieni apinan muotoinen pöytäkoriste, jossa luki Darwinin nimi), palasi myöhemmin myös Aristoteleen pariin ja löysi maailmansodan aikana G. W. F. Hegelin ja saksalaisen sotateoreetikon Carl von Clausewitzin, jotka jättivät Leninin ajatteluun omat jälkensä. Ehdottomina esikuvinaan hän piti Marxia ja Engelsiä, ja itseään ainoana oikeana ja korvaamattomana Marxin tulkitsijana. Pääoman Lenin uskoi olevan ikuisesti toden teoksen. Suhde Friedrich Nietzschen moraalifilosofiaan oli kaksinainen.
Maanpaossa viettämiensä vuosien aikana Lenin kiinnostui pyrkimyksestä argumentoida filosofian avulla opponentteja vastaan. Hän osallistui Plehanovin ja Bogdanovin väliseen keskusteluun filosofian perustasta kirjoittamalla pelkästään tietoteoriaan keskittyvän teoksen Materialismi ja empiriokritisismi. Se julkaistiin toukokuussa 1909.
Proletariaatin diktatuuri
Lenin arveli, että hänen vaatimansa ”proletariaatin demokraattinen diktatuuri” vetoaisi erityisesti alempaan yhteiskuntaluokkaan. Hänen mielestään se olisi samalla myös tehokkain tapa taloudellisen kehityksen turvaamiseksi. Lenin kannatti alun perin Venäjän marxilaisten yleisesti esittämää kaksivaiheisen vallankumouksen mallia: ensin demokraattinen ja kapitalistinen valtio, jota seuraisi sosialistinen vallankumous ja lopulta kommunismi. Vallankumouksen edetessä hän ei kuitenkaan sitoutunut tähän, vaan siirtyi nopeasti toteuttamaan Venäjällä omaa sosialismin malliaan.
Bolševikit pyrkivät saamaan puolueelleen kansansuosiota osallistumalla yleiseen propagandaan sekä valtakunnanduuman toimintaan ja muuhun yleiseen päätöksentekoon. Eräiden väitteiden mukaan myös Venäjän salainen poliisi Ohrana tarjosi Leninille otollisen tilaisuuden. Ohrana oli jokseenkin hyvin perillä sosialistivallankumouksellisten keskinäisistä kiistoista ja pyrki lietsomaan polemiikkia, joka repi puoluetta. Ohrana tuki bolševikkien asemaa Venäjällä myös vangitsemalla menševikkejä ja muita Leninin vastustajia.
Proletaarinen internationalismi ja kansallisuuspolitiikka
Ensimmäisen maailmansodan aikana Lenin omaksui kannan, jonka mukaan sosialistien tulisi vastustaa kaikkia sotaa käyviä hallituksia ja jokaisen maan työläisten tuli vastustaa oman maansa sotaponnistuksia. Lenin korosti Marxin oppia, ettei proletaareilla ole kotimaata: niinpä Venäjän työläisten ensisijaisen myötätunnon ja avunannon olisi pitänyt kohdistua muita työläisiä – myös vihollismaiden työläisiä – kohtaan, eikä oman maan porvaristoon. Leninin kansainvälisyyttä korosti myös Neuvostoliiton kansallislauluksi valittu Kansainvälinen. Lenin uskoi Venäjän vallankumouksen laajenevan hyvinkin nopeasti maailmanlaajuiseksi sosialistiseksi vallankumoukseksi.
Lenin ja Neuvosto-Venäjän ensimmäinen bolševikkihallitus selittivät ei-venäläisten kansojen olevan oikeutettuja eroamaan Neuvosto-Venäjästä ja lupasivat niille itsemääräämisoikeuden. Leninin politiikassa lupaus kansojen itsemääräämisoikeudesta oli kuitenkin vain taktista laatua. Niin kauan kuin Venäjän sisällissota oli käynnissä, kaikki puna-armeijaa vahvistanut ja vihollista heikentänyt apu oli Leninille tervetullutta. Leninin mielestä nationalismi ilmiönä oli riippuvainen niistä taloudellisista tekijöistä, jotka olivat yhteiskunnallisen kehityksen perusta, minkä vuoksi hän rajoitti kansojen itsemääräysoikeutta varauksilla. Kansojen itsemääräämisoikeutta ei sallittu Venäjän kommunistisen puolueen sisällä. Se oli vain väline pyrittäessä tärkeämpiin tavoitteisiin eli maailmanvallankumoukseen ja proletariaatin diktatuuriin.
Suhtautuminen terroriin
Lenin vastusti ruohonjuuritason demokratiaa ja monipuoluejärjestelmää. Hän vastusti vuoden 1917 ajatusta demokraattisten, kansan valitsemien neuvostojen hallitsemasta maasta, ja kannatti ”proletariaatin diktatuuria”, jossa kaikki valta olisi keskitetty bolševikkipuolueelle. Vuoden 1917 ajatusten hylkääminen johti muun muassa hänen uskollisimpien sotilaidensa, Kronstadtin matruusien, kapinaan 1921. Leninin käsitystä kansanvallasta kuvasi hyvin vastaus, jonka hän antoi Trotskille tämän kysyttyä Leninin mielipidettä matruusien vaatimuksiin: ”Parlamentaarinen ja demokraattinen järjestelmä on askel taaksepäin, bolševikkien yksinvaltaisesti johtama proletariaatin diktatuuri on askel eteenpäin vallankumouksen tiellä”.
Vain viikkoja ennen ensimmäistä halvauskohtaustaan 1922 Lenin kiirehti rikoslain uudistamista sosialistivallankumouksellisten eli eserrien oikeudenkäyntiä varten. Lenin vaati, että ”ampumista on sovellettava laajemmin”. Toveri Kurskille 17. toukokuuta 1922 lähettämässään kirjeessä Lenin korosti: "Oikeus ei saa poistaa terroria – tämän lupaaminen olisi itsepetosta tai petosta – vaan sen on perusteltava ja laillistettava se periaatteellisesti, selkeästi, vilpittä ja kauhistelematta. Muotoilun on oltava mahdollisimman väljä, sillä vain vallankumouksellinen oikeudentaju ja vallankumouksellinen omatunto määräävät väljemmän tai suppeamman käytännön soveltamisen edellytykset."
Leninin luonne
Leninin kannattajat ovat esittäneet Leninin humaanina neuvostojohtajana. Hän katsoi rakentavansa kommunismia parhaiten tuhoamalla estävät tekijät eli porvariston, papiston ja yläluokan. Lenin hyväksyi väkivallan näitä ”työkansan vihollisia” vastaan. On ilmestynyt tutkimuksia, joissa Lenin kuvataan luonteeltaan rikolliseksi. Tähän liittyy sen korostaminen, että Leninin toiminnan liikkeellepaneva voima oli henkilökohtainen katkeruus vallitsevaa järjestelmää kohtaan.
Henkilökultti
pienoiskuva|pysty|Leninin kuoleman viisivuotispäivänä julkaistu juliste. Leninin ympärille muodostui Neuvostoliiton ensimmäinen henkilökultti, jota useat historioitsijat ja elämäkertojen kirjoittajat ovat kuvailleet ”puoliuskonnolliseksi”. Kuolemaansa asti Lenin pystyi estämään tämän kansan keskuudessa syntyneen henkilökultin päätymisen osaksi virallista puolueen propagandaa. Kuitenkin välittömästi hänen kuoltuaan otettiin tämä kristuksenkaltainen pelastaja-Lenin osaksi virallista puolueen Lenin-kulttia, vaikka monet puolueen johtajat, mukaan lukien Leninin leski Nadežda Krupskaja vastustivatkin sitä.
Leninisminä tunnettu oppijärjestelmä muotoiltiin hänen teostensa pohjalta ja siitä tehtiin myöhemmin eräänlainen valtionuskonto. Neuvostojohtajien henkilöihin ja toimiin jälkikäteen kohdistettu arvostelu ei juuri koskaan ulottunut Leniniin asti.
Leninin patsaat
Monumentaalinen propaganda oli Leninin Venäjän vallankumouksen alussa esittämä suunnitelma, jota alettiin toteuttaa Neuvostotasavallassa vuodesta 1918 alkaen. Siinä otettiin käyttöön [visuaalinen monumenttitaide, vallankumoukselliset iskulauseet ja monumentaalinen kuvanveisto tärkeiksi vallankumouksellisten aatteiden ja kommunististen ihanteiden propagoijiksi. Suunnitelma loi kysynnän monumentaaliselle, valtion tilaamalle kuvanveistolle, joka loi perustan koko myöhemmälle Neuvostoliiton kuvanveiston koulukunnalle.
Neuvostoliiton kaaduttua vuonna 1991 alkoi Itä-Euroopan maissa ja Venäjällä suuri Lenin-patsaiden tuhoaminen. Melkein kaikki Itä-Euroopan valtioiden puolella olevat Lenin-patsaat on tuhottu tai siirretty museoihin. Venäjän puolella Lenin-patsaita on säilynyt paljon enemmän. Maapallon eteläisin patsas sijaitsee Etelämantereen luoksepääsemättömyyden navalla.
Muutamia säilyneitä Lenin-patsaita:
Lenin ja Suomi
Lenin toimi maastakarkotuksensa aikana usein Suomesta käsin. Lenin esitti ensimmäistä kertaa myötämielisyytensä Suomen itsenäisyydelle Tampereella 1905 ja 1906 pidetyissä kokouksissa. Kokoukset pidettiin talossa, jossa on nykyisin Lenin-museo.
Vallankumouksen jälkeen Lenin yllytti kirjeissään Suomen SDP:tä tekemään aseellisen vallankumouksen Suomessa ja lähetti Stalinin puoluekokoukseen tukemaan vaatimuksiaan. SDP:n puoluekokous kuitenkin äänesti tätä vastaan 26. marraskuuta 1917 äänin 59–43; vastaavan päätöksen Työväen Vallankumouksellinen Keskusneuvosto teki jo 10.11. äänin 18–8).
Suomen eduskunnan julistettua Suomen yksipuolisesti itsenäiseksi porvarienemmistöllä 6. joulukuuta Lenin tunnusti Suomen itsenäisyyden 31. joulukuuta 1917. On esitetty erilaisia arvioita siitä, miksi Lenin hyväksyi porvarillisen Suomen itsenäisyyden. Selvimpänä ovat nähtävissä Leninin puolueohjelmaankin kirjatut ideologiset syyt, joiden johdosta myös joukko muita valtioita – muun muassa Viro ja Ukraina – pääsi itsenäistymään neuvosto-Venäjästä. Leninin on esitetty toivoneen Suomessa puhkeavan vallankumouksen, joka palauttaisi Suomen jälleen neuvosto-Venäjän yhteyteen. Myös Suomen SDP:n pyyntö on saattanut vaikuttaa asiaan.
Lenin antoi määräykset toimittaa aseita ”Suomen proletariaattia varten” 7.1.1918 – 10 000 kivääriä ja 17.1.1918 – 25 000 kivääriä ”Suomen rautatien komissaarille”.
Leninin teoksia
Joitakin Leninin kirjoituksia on julkaistu Marxist Internet Archiven suomenkielisessä osassa http://www.marxists.org/suomi/lenin/index.htm
Peter Čerešňák
Peter Čerešňák (s. 26. tammikuuta 1993 Trenčín, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkopuolustaja.
Seuraura
Čerešňák on HK Dukla Trenčínin kasvatti. Sibir Novosibirsk varasi hänet 115. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2010. Čerešňák debytoi Trenčínin miesten joukkueessa vain 17-vuotiaana kaudella 2010–2011. Hän pelasi kauden aikana Extraligassa Trenčínin ja Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueohjelma HK Orange 20:n joukkueissa yhteensä 32 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4.
New York Rangers varasi Čerešňákin kuudennella kierroksella 172. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Samana kesänä hänet varasi myös Peterborough Petes koko CHL:n varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana. Čerešňák siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012. Kahden Petesissa vietetyn vuoden jälkeen hän palasi kaudeksi 2013–2014 HK Dukla Trenčíniin. Čerešňák oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+16=19.
Kaudeksi 2014–2015 Čerešňák siirtyi Tšekin Extraligan HC Vítkoviceen. Kaudella 2015–2016 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 2+20=22, joilla Čerešňák jakoi liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan neljän muun pelaajan kanssa. Hän voitti myös Vítkovicen sisäisen tehotilaston lukemalla +12. Kaudeksi 2016–2017 Čerešňák siirtyi kaksivuotisella sopimuksella samassa liigassa pelaavan HC Plzeňin riveihin.
Maajoukkueura
Čerešňák edusti Slovakiaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018, jolloin hän voitti joukkueen sisäisen maalipörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Dominik Granakin kanssa tehoilla 2+2=4. Čerešňák pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2017. Valmennus valitsi hänet vuoden 2017 turnauksen päätteeksi joukkueensa yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Čerešňák valittiin myös Saksaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä hän on pelannut 66 A-maaottelua tehopistein 7+9=16. Čerešňák teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 12. huhtikuuta 2013 Žlobinissa Valko-Venäjää vastaan.
Čerešňák pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012 ja 2013. Ensimmäisessä turnauksessa hänet valittiin Tšekkiä vastaan pelatun karsintasarjan ottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2013 turnauksessa Čerešňák voitti joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Hänet valittiin Yhdysvaltoja vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Čerešňák pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Slovakian kapteenina. Čerešňák valittiin Venäjää vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010.
Karl Svensson
Karl Svensson (s. 21. maaliskuuta 1984 Jönköping, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Allsvenskanissa pelaavaa IFK Göteborgia.
Aiemmin hän on edustanut kotimaassaan IFK:n lisäksi Jönköpingiä sekä Skotlannissa Rangersia ja Ranskassa SM Caenia.
Svensson on pelannut myös Ruotsin maajoukkueessa. Hän kuului Ruotsin joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.
Vantaan sanataidekoulu
thumb|300px|Monitoimitalo Lumon [[Korsossa on eräs Vantaan sanataidekoulun opetuspisteistä.]]
Vantaan sanataidekoulu on Vantaalla toimiva, vuonna 1994 perustettu taiteen perusopetusta sanataiteessa antava koulu, jota ylläpitää samanniminen rekisteröity yhdistys (Vantaan sanataidekoulu ry). Vantaan sanataidekoulun perusti Aulikki Rundgren, joka toimi koulun rehtorina elokuuhun 2016 asti. Rehtorina toimi elokuusta 2016 tammikuuhun 2019 saakka kirjailija ja esitysdramaturgi Siri Kolu. Helmikuusta 2019 alkaen koulun rehtorina työskentelee Tiina Åhlgren.
Sanataidekoulun päätilat sijaitsevat Tikkurilassa. Vantaan sanataidekoulu järjestää taiteen perusopetusta Vantaalla ja Espoossa. Sanataideopetuksen kohteena ovat kaikenikäiset – vauvoista satavuotiaisiin.
Tunnustuksena ansiokkaasta työstään Vantaan sanataidekoulu sai Vantaan kulttuuripalkinnon vuonna 2014.
Milko Vesalainen
Milko Vesalainen (s.1970) on suomalainen huilisti, kuvataiteilija ja intendentti. Vesalainen on Lappeenrannan kaupunginorkesterin intendentti ja Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen sekä Saimaa Sinfoniettan intendentti. Hän toimi Hyvinkään Orkesterin intendenttinä vuosina 1994-2006, jolloin Hyvinkään Orkesteri pääsi ensimmäisenä uutena klassisen musiikin ammattiorkesterina lakisääteisen valtionosuuden piiriin vuonna 2005. Vesalaisen pitkäjänteisen työn myötä Saimaa Sinfonietta on nousemassa Saimaan alueen ilmiöksi 2020-luvulla. Vesalainen on ammattihuilisti ja huilunsoitonopettaja, joka on opiskellut huilunsoittoa muun muassa Timo Pulakan, Olli Pohjolan ja Ilpo Mansneruksen oppilaana, mutta myös musiikkitieteilijä ja semiootikko Helsingin Yliopistosta. Vesalainen on toiminut musiikkikriitikkona eri sanomalehdissä ja tehnyt Yleisradiolle klassisen musiikin esitelmiä ja radiodokumentteja vuodesta 1994 alkaen. Milko Vesalaiselle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ansioristi 2019, Suomen sinfoniaorkesterit r.y:n hopeinen kunniamerkki 2005 ja Hyvinkään kaupungin nuoren taiteilijan palkinto 1990. Vesalainen on myös kuvataiteilija: Hän on ollut kotimaassa mukana muun muassa jurytetyissä valtakunnallisissa, Hyvinkään Taiteilijaseuran ja Viipurin taiteilijaseuran näyttelyissä ja pitänyt yksityisnäyttelyjä eri puolella Suomea. Hänet on jo aiemmin palkittu lukuisissa kansallisissa ja kansainvälisissä lasten ja nuorten taidekilpailuissa yli 70 palkinnolla vuosina 1974-1992.
Skanneristi
Skanneristi on henkilö joka kuuntelija-amatöörin tapaan kuuntelee hyötyradioliikennettä, mutta on erikoistunut pääasiassa vain ULA-taajuuksille ja paikallisen radioliikenteen kuuntelemiseen ja analysointiin. Skanneristi-nimitys tulee skanneristien käyttämästä radiovastaanottimesta, jolla voi käydä läpi kymmenien kanavia sisältämiä taajuusalueita lyhyessä ajassa.
Aiheesta muualla
Short Wave Listener Écouteur d'ondes courtes
Spooky Lady’s Sideshow
Spooky Lady’s Sideshow on Kris Kristoffersonin albumi, joka julkaistiin vuonna 1974.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Kris Kristoffersonin, ellei toisin mainita.
Nordic Tournament
Nordic Tournament oli vuosittainen, maaliskuussa järjestettävä mäkihyppytapahtuma, joka koostui neljästä Suomessa ja Norjassa hypättävästä mäkihypyn maailmancupin osakilpailusta. Kilpailupaikat olivat Lahti, Kuopio, Lillehammer ja Holmenkollen (Oslo). Kilpailussa neljän osakilpailun pisteet laskettiin yhteen. Ensimmäisen kerran Nordic Tournament järjestettiin vuonna 1997 ja viimeisen kerran vuonna 2010.
Anni Blomqvist
Ura
Blomqvist vietti koko elämänsä Ahvenanmaan saaristossa. Blomqvistista tuli kirjailija, kun hänen miehensä ja poikansa hukkuivat myrskyssä. Suruaan Blomqvist purki kirjoittamalla, ja hänen ensimmäinen teoksensa I stormens spår ilmestyi vuonna 1966. Kirjailijan toinen teos ja samalla ensimmäinen Myrsky­luoto-sarjan kirja Vägen till Storms­käret ilmestyi vuonna 1968. Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 1974 nimellä Tie Myrsky­luodolle. Hänen kirjansa käsittelevät saariston menneen ajan elämää ja ne perustuvat Blomqvistin ja hänen sukulaistensa kokemuksiin. Esimerkiksi Anna Beata -romaani­sarjan pää­henkilön esi­kuvana oli Blomqvistin oma iso­äiti.
Myrskyluoto-sarja tunnetaan myös televisio­sarjana Myrskyluodon Maija ja näytelmä­versioina. Sarjan pohjalta on tekeillä myös suur­elo­kuva, jonka käsi­kirjoittaa ja ohjaa Tiina Lymi.
Muuta
Kirjailija Sally Salminen oli Anni Blomqvistin pikkuserkku.
Reaktiivinen niveltulehdus
Reaktiivinen niveltulehdus on sairastetun bakteeri-infektion laukaisema artriitti eli steriili niveltulehdus, jonka laukaisee muualla kuin nivelessä oleva tulehdusprosessi. Yleensä se paranee muutamien kuukausien sisällä. On kuitenkin mahdollista, että sairaus pitkittyy tai uusiutuu. Jos potilaalle kehittyy niveltulehduksen lisäksi sidekalvon- ja virtsaputkentulehdus, puhutaan Reiterin taudista. Reaktiivinen niveltulehdus on yleisintä nuorilla aikuisilla. Vuosittain siihen sairastuu Suomessa tuhatkunta ihmistä.
Sairauden kuvasi Hans Conrad Julius Reiter.
Klamydia on yleinen reaktiivisen niveltulehduksen laukaiseva sairaus. Siihen voivat johtaa myös salmonella-, kampylo- ja yersiniabakteerien aiheuttamat suolistotulehdukset. Erityisesti yersinian kohdalla laukaiseva tulehdus voi olla varsin vähäoireinen. Kroonisissa tapauksissa aiheuttajan on epäilty säilyvän imusolmukkeissa ja limakalvoilla (suolisto, vatsa).
Hoito
Päätavoitteena hoidossa on tunnistaa ja poistaa infektiosairauden lähde sopivalla antibiootilla, jos sairaus on vielä läsnä. Muuten hoito on oireenmukaista. Kipulääkkeitä ja erityisesti tulehduskipulääkkeitä, steroideja, immunosuppressantteja ja jopa biologisia hoitoja, kuten TNF-salpaushoitoa, voidaan tarvita potilailla, joilla on vaikeita reaktiivisen niveltulehduksen oireita, jotka eivät anna hoitovastetta millään muulla hoidolla.
Lähteet
Синдром Рейтера
Piilokyttä
Piilokyttä (Deep Cover) on vuonna 1992 valmistunut yhdysvaltalainen trilleri, jonka ohjasi Bill Duke. Pääosissa olivat Laurence Fishburne ja Jeff Goldblum.
Dr. Dre ja Snoop Dogg sävelsivät elokuvan tunnusmusiikin, "Deep Coverin".
Juoni
Russell Stevens hakee paikkaa huumeryhmään, jolla on tähtäimessään Kolumbian ulkoministerin veljenpoika, joka johtaa kokaiinin salakuljetusta Los Angelesissa. Päästäkseen tämän lähelle Stevensin täytyy sulauttua rikollisryhmään. Hänen ensimmäiseksi tavoitteekseen tulee saada lakimies ja huumekauppias David Jason luottamaan häneen.
Jasonilla on kunnianhimoinen suunnitelma, joten Stevensin apu tulee enemmän kuin tarpeeseen. Koska Stevensin täytyy salata poliisitaustansa, hän joutuu myymään ostamiaan huumeita ja toisinaan tappamaan mahdolliset kilpailijat. Samalla hän joutuu punnitsemaan uudelleen rajan hyvän ja pahan välillä.
Tuomiojärvi (Pieksämäki)
Tuomiojärvi on Pieksämäen Jäppilässä sijaitseva 2,14 km²:n kokoinen luonnonarvoiltaan arvokas järvi. Järvi muodostaa kokonaisuudessaan luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Natura 2000-verkostoon. Järvi liittyy Kymijoen vesistöön kuuluvaan Rautalammin reittiin.
Lintutorni ja laavu
Lintutorni ja laavu valmistuivat syksyllä 2006. Laavulta lähtee 350 m pitkä metsäreitti, jossa suokohdilla on pitkät pitkospuut. Lintutorni on noin 6 metriä korkea. Pinta-alaa ylätasolla on noin 16m². Tornista voi tarkkailla Tuomiojärven monipuolista linnustoa. Laavun koko on 40 m², ja siellä voi yöpyä. Sen seinästöä kiertävät penkit ja kerrallaan sinne mahtuu noin 40 henkilöä. Paikalla on myös puuliiteri, wc-rakennus ja jäteastia.
Punasiipipiispa
Punasiipipiispa (Euplectes axillaris) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pierre Amine Gemayel
thumb|right|Pierre Amine Gemayel Pierre Amine Gemayel (tunnetaan yleisesti myös nimillä Pierre Gemayel Jr, Pierre Amine ja Pierre Gemayel) (24. syyskuuta 1972 – 21. marraskuuta 2006) oli libanonilainen poliitikko. Gemayel murhattiin hänen toimiessaan maansa teollisuusministerinä. Hän oli tunnettu Syyrian tukeman libanonilaisen Hizbollah-järjestön vastustajana. Gemayel oli maan entisen presidentin Amin Gemayelin kristitty poika.
Jinni
pienoiskuva|Lampun henki. Tuhannen ja yhden yön kuvitusta, Milo Winter 1914.
Jinni tai džinni (, džinn) on arabialaisessa tarustossa ja islaminuskossa esiintyvä henkiolento. Jumala teki jinnit savuttomasta tulesta, kun ihmiset luotiin maasta ja enkelit valosta. Iblis eli Paholainen ei ole langennut enkeli vaan jinni ja pahojen jinnien johtaja. Kaikki jinnit eivät ole pahoja, vaan saattavat ihmisten tapaan olla myös hyviä ja kääntyä islamiin. Muhammad lähetettiin profeetaksi paitsi ihmisille myös jinneille. Jumala ilmoittaa Koraanissa (51:56), että "Olen luonut henkiolennot ja ihmiset vain palvelemaan Itseäni".
Jinnit voivat päästä Paratiisiin. Siellä ihmiset näkevät jinnit, mutta nämä eivät näe ihmisiä, mikä muuttaa tilanteen päinvastaiseksi maalliseen elämään verrattuna. Jinnit asuvat maan päällä. He voivat omaksua useita ilmenemismuotoja ja esiintyä vaikka käärmeinä.
Jinnit ovat joko miehiä tai naisia ja voivat saada myös lapsia. Muslimeita on askarruttanut, voiko ihminen mennä naimisiin jinnin kanssa. Asiasta annetun fatwan mukaan se ei ole monestakaan syystä luvallista. Jinnien olemassaolon kieltäminen tarkoittaa islamista luopumista, mikä rangaistaan kuolemalla. Islamilainen rukous päätetään tervehdykseen, joka on osoitettu sekä enkeleille, ihmisille että jinneille, jotka ovat rukoilijan vasemmalla tai oikealla puolella.
Vuonna 2012 tehdyn tutkimuksen mukaan muslimit todella uskovat jinneihin. Myöntävästi kysymykseen vastanneita oli Marokossa 86%, Bangladeshissä 84%, Turkissa 63%, Irakissa 55%, Indonesiassa 53% ja Thaimaassa 47%. Vähäisintä usko jinneihin oli Keski-Aasian islamilaisissa maissa eli entisessä Neuvostoliitossa, missä osuus oli vain 15%.
Jinnit perimätiedossa
Saudi-arabialainen salafismia edustava šeikki Walid on koonnut perimätiedosta jinnejä koskevaa tietoa teokseensa How to Protect Yourself from the Jinn and Shaytan.
Olomuodot
Kirja kertoo Jumalan lähettilään todenneen: "Jinnejä on kolmea tyyppiä, yhdet lentävät siivillään ilmassa, toisen tyyppiset ovat käärmeitä ja skorpioneja, kolmannet asettuvat ja liikkuvat." Profeetta sanoi myös, että jinni voi muuttua käärmeeksi, kuten Israelin lapset Jumalan rangaistuksena muutettiin sioiksi ja apinoiksi. Profeetta sanoi lisäksi: "Jos koirat eivät olisi suku, olisin määrännyt tappamaan kaikki, mutta kavahdin tuhoamasta kokonaista sukua. Voit silti tappaa jokaisen mustan koiran, sillä se on demoni tai edustaa demonia."
Vaikka jinnit olisivat näkymättömiä, jotkut eläimet voivat nähdä niitä. Profeetan kerrotaan sanoneen: "Kun kuulet aasin kiljuvan, etsi turvaa Jumalalta Saatanaa vastaan, sillä aasi on nähnyt paholaisen."
Asuinpaikat
Jinnit suosivat autioita paikkoja, jotkut asuvat kaatopaikoilla, mutta muutamat elävät ihmisten keskuudessa. Kaatopaikat ovat suosiossa, koska jinnit syövät ruoantähteitä. Profeetalla oli tapana mennä autiomaahan ja lausua jinneille Koraania sekä opettaa näille islamia. Jinnit viihtyvät myös käymälöissä, minkä takia niihin sisään astuvan tulee Muhammedin esimerkin mukaisesti sanoa: "Pyydän turvaa Jumalalta mies- ja naispuolisia jinnejä vastaan." Profeetta on myös kieltänyt virtsaamasta koloihin ja luoliin. Kun häneltä kysyttiin syytä, Profeetta kertoi sanottavan, että ne ovat jinnien asuinpaikkoja.
Jos haluaa karkottaa jinnin omasta asunnostaan, on kutsuttava kaksi henkilöä apuun ja lausuttava heidän kanssaan useaan kertaan kolmen päivän aikana loitsu. Loitsussa vedotaan vakavasti jinniin Salomon ja Jumalan nimissä, jotta tämä poistuisi talosta.
Ravinto
Jotkut uskonoppineet katsovat, että jinnit eivät syö tai juo. Toisten mielestä osa jinneistä syö ja juo. Kolmansien uskonoppineiden mielestä kaikki jinnit syövät ja juovat. Viimeistä näkökantaa tukee Walidin mukaan al-Bukharin kirjaama hadith: Abu Huraira kantoi Profeetan seurassa vesiruukkua, jota tämä tarvitsi intiimialueidensa pesemiseen. Profeetta pyysi häntä hakemaan tätä varten myös kiviä, mutta ei luita tai eläimen lantaa. Kun Profeetta oli saanut toimensa valmiiksi, Abu Huraira kysyi häneltä luista ja lannasta. Profeetta vastasi: "Ne ovat jinnien ruokaa. Jinnien valtuutettu Nasibinin kaupungista tuli luokseni ja pyysi erittäin kauniisti ruoan tähteitä. Kutsuin avuksi Jumalaa, etteivät he koskaan ohittaisi luita tai eläinten lantaa löytämättä niistä syötävää.
Suhtautuminen ihmisiin
Jinnit pelkäävät ihmisiä yhtä paljon kuin ihmiset jinnejä. Jos näet jinnin, hyökkää sen kimppuun ennen kuin se ehtii, niin saat sen juoksemaan karkuun. Jinnit kadehtivat ihmisiä, ja myös profeetta etsi turvaa jinnien pahalta silmältä. Kun suurat al-Falaq (113) ja an-Nas (114) ilmoitettiin, profeetta turvautui niiden apuun jinnejä vastaan. Ihmisen tulee pukeutua peittävästi myös yksin ollessaan siltä varalta, että jinni näkee hänet.
Avioliitto
Joidenkin oppineiden mielestä jinnit menevät naimisiin ja saavat lapsia. Toisten mielestä vain osa jinneistä pystyy tähän. Ibn Masud on välittänyt perimätiedon Profeetan sanoista: "Joukko jinnejä on tänään tulossa luokseni kuuntelemaan, kun luen heille Koraania. Heitä on viisitoista veljestä ja serkkua." Uskonoppineet pitävät ihmisen avioliittoa jinnin kanssa yleensä laittomana. Imaami al-Malikilla ei periaatteessa ollut mitään jinnien kanssa avioitumista vastaan, kun jemeniläiset kysyivät sitä häneltä. Hän ei kuitenkaan pitänyt ajatuksesta, että nainen joutuisi kertomaan muille, että hän on jinnin kanssa naimisissa.
Jinnit kaunokirjallisuudessa
Tuhannen ja yhden yön tarinoiden suomennoksissa jinneistä käytetään nimitystä henki. Esimerkiksi lampun henki ja pullon henki ovat jinnejä, jotka on taikavoimin sidottu lamppuun tai pulloon. Tarinoiden mukaan jinnejä on todella mahdollista maagisesti orjuuttaa ja vangita erilaisiin esineisiin. Tuhannen ja yhden yön tarinoissa jinni on suljettu lamppuun ja sinetöityyn ruukkuun, joka on heitetty mereen. Näin ei tapahdu aina pakolla, vaan jinni voi mennä ruukkuun tai vaikka muovipulloon omasta halustaan. Kyseisessä kertomuskokoelmassa henki nousee lampusta, kun sitä hierotaan, tai ruukusta, kun se avataan. Tämän jälkeen jinni joutuu täyttämään vapauttajansa toiveita — lähes poikkeuksetta kolme kappaletta. Joissakin tarinoissa jinnit esitetään maapallon onnen vartijoiksi.
Jonathan Stroudin teoksessa Samarkandin amuletti (ja sen jatko-osissa) on hahmoina jinnejä. Tässä kirjassa taikuri manaa jinnin palvelijakseen tottelemaan käskyjään, ja jos jinni ei tottele, sitä voidaan rangaista. P. B. Kerrin nuortenkirjasarjassa Lampun lapset kuvataan jinnien elämää nykyaikaisessa maailmassa.
Okanaganjärvi
Okanaganjärvi on järvi Okanaganlaaksossa Brittiläisen Kolumbian eteläosassa Kanadassa. Järvi on 120 kilometrin pituinen ja 3–5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 351 neliökilometriä.
Järvihirviö Ogopogon on väitetty asustavan järvessä.
Hentokatkero
Hentokatkero (Comastoma tenellum) on Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvava vuoristoseutujen ja arktisten alueiden yksivuotinen kasvi. Suomessa hentokatkero on hyvin harvinainen ja luonnonsuojeluasetuksella rauhoitettu laji. Hentokatkero luokitellaan partakatkeroihin, sitä ennen ripsikatkeroiden eli ketokatkeroiden (Gentianella) sukuun.
Ulkonäkö ja koko
Hentokatkero on 5–15 cm korkea, tyvestä haarova hentovartinen kasvi. Varren nivelvälit ovat pitkiä. Aluslehdet ovat vastapuikeita, ylemmät lehdet puikeita. Lehdet ovat pienikokoisia. Hyvin pitkäperäiset kukat ovat yksittäin varren ja haarojen latvassa. Kukan verhiö on lähes tyveen asti erilehtinen, neljäliuskainen ja pullea. Verhiön liuskat ovat puikeita, ulommat sisempiä hiukan leveämpiä. Teriön nielun suu on ripsiliuskainen. Hentokatkero kukkii himmeän sinipunaisin kukin heinä-elokuussa. Laji tuottaa mitä ilmeisimmin siemenpankin, sillä sitä ei tavata joka vuosi samoilla kasvupaikoilla.
Samoilla kasvupaikoilla tavattava tunturikatkero (Gentiana nivalis) muistuttaa hentokatkeroa, mutta sen kukka on tummemman sininen ja verhiö viisiliuskainen.
Levinneisyys
Hentokatkeroa tavataan sekä vuoristoseuduilla että pohjoisilla arktisilla alueilla. Euroopassa sitä tavataan Fennoskandian tuntureilta, Islannista, Pyreneiltä, Alpeilta ja Karpaateilta. Se on levinnyt laajalle myös Keski-Aasian vuoristoseuduilla ja Pohjois-Siperian arktisissa osissa. Pohjois-Amerikassa hentokatkeroa kasvaa Alaskassa, Pohjois-Kanadassa sekä Kalliovuorten eteläosassa. Suomessa hentokatkeroa tavataan vain Enontekiöllä Kilpisjärven alueella, erityisesti Saanalla.
Elinympäristö
Hentokatkero suosii avoimia kasvupaikkoja. Suomessa sitä tavataan ala- ja keskipaljakalla kalkkipitoisilta tunturiniityiltä ja -kankailta.
Gattermann-reaktio
thumb|250px|Esimerkki Gattermann-reaktiosta Gattermann-reaktio tai Gattermann-formylointi tai Gattermann-synteesi on kemiallinen reaktio, jossa aromaattinen yhdiste reagoi vetysyanidin ja vetykloridin kanssa, ja ne muodostavat aldehydin. Reaktiota katalysoivat Lewis-hapot. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran saksalainen kemisti Ludwig Gattermann vuonna 1898, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi
Gattermann-reaktio tapahtuu helpoimmin aromaattisille yhdisteille, joissa on runsaasi elektroneja, kuten fenoli-, fenyylieetteri-, indoli- ja pyrrolijohdannaisille. Katalyyttinä reaktiossa käytetään Lewis-happoja, kuten alumiinikloridia tai sinkkikloridia. Lisäksi reaktiossa käytetään vetysyanidia ja vetykloridia. Vetysyanidin sijasta voidaan käyttää myös sinkkisyanidia.
Gattermann-reaktio on tyypiltään elektrofiilinen aromaattinen substituutioreaktio. Nukleofiilina reaktiossa toimii aromaattinen yhdiste. Elektrofiilin rakenne ei ole täysin selvillä. Se kuitenkin muodostuu vetysyanidin reagoidessa vetykloridin kanssa, ja esitettyjä vaihtoehtoja ovat kloori-iminiumioni, iminiumioni ja iminiumdikationi. Aromaattinen yhdiste reagoi elektrofiilin kanssa, ja muodostuva karbokationi toisiintuu aromaattiseksi iminiumkationiksi. Tämä iminiumkationi hydrolysoituu happamissa olosuhteissa aldehydiksi.
Päivä
Päivä on vuorokauden valoisa aika. Maapallon alue, jossa on päivä, on silloin kääntyneenä Aurinkoon päin. Päivällä voidaan tarkoittaa myös koko vuorokautta.
Kukin kalenteripäivä voidaan tunnistaa sen päivämäärän mukaan. Päivän lyhenne on pv ja kansainvälisesti d.
Biologisesti päivä on toiminnan aikaa vuorokaudesta. Auringon lämmön ansiosta päivälämpötila on yölämpötilaa korkeampi. Auringon valo saa kasvit kasvamaan ja viherkasvit yhteyttämään. Keväällä lisääntyvä auringonvalo saa eläinkunnan lisääntymistoiminnot alkuun.
Seisaukset ja tasaukset
Talvipäivänseisaukseksi kutsutaan sitä päivää vuodessa, jolloin auringon aika taivaanrannan yläpuolella on pienin. Kesäpäivänseisaus on taas vuorostaan se päivä, jolloin aurinko on näkyvillä pisimpään.
Kaamokseksi sanotaan sitä aikaa, kun aurinko ei nouse lainkaan. Kaamos esiintyy vain lähellä pohjois- ja etelänapaa. Yöttömäksi yöksi sanotaan vastaavasti päinvastaista aikaa, jolloin aurinko ei laske lainkaan.
Kevätpäiväntasaukseksi sanotaan päivää, jolloin päivä vaihtuu yötä pidemmäksi. Vastaavasti syyspäiväntasaus on päivä, jolloin yö muuttuu päivää pidemmäksi.
Marjatta Kurenniemi
thumb|right|Marjatta Kurenniemen ylioppilas­kuva vuodelta 1938 [[Järvenpään yhteiskoulu|Järven­pään yhteis­koulusta.]] Lea Marjatta Kurenniemi (o.s. Mikkola; 7. toukokuuta 1918 Helsinki – 14. marraskuuta 2004 Taipalsaari ) oli tuottelias suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän myös suomensi useita lastenkirjoja kuten Tammen kultaisia kirjoja.
Kurenniemi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1938 ja opiskeli suomen kieltä Helsingin yliopistossa. Sodan aikana hän toimi lottana. Kurenniemen esikoisteos oli vuonna 1946 ilmestynyt saturomaani Pukke Punamuurahaisen seikkailut. Hänet tunnetaan etenkin Onneli ja Anneli -kirjoistaan. Niiden taustalla on Topeliuksen kahdesta pikkutytöstä kertova satu Punainen tupa, jolle Kurenniemi halusi kirjoittaa erilaisen lopun. Saara Cantell on ohjannut kirjojen pohjalta elokuvat Onneli ja Anneli (2014), Onnelin ja Annelin talvi (2015), Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen (2016) ja Onneli, Anneli ja nukutuskello (2018).
Kurenniemen tuotanto käsitti erityisesti luontosatuja ja oli tyyliltään usein kielellä leikittelevää nonsenseä. Maija Karma on kuvittanut suuren osan Kurenniemen tuotannosta.
Kurenniemi sai Topelius-palkinnon vuosina 1954, 1967 ja 1984. Hän sai myös valtion kirjallisuuspalkinnon vuosina 1976 ja 1981 ja Pro Finlandia -mitalin 1970. Tirlittan-palkinto Kurenniemelle myönnettiin 1999 ja taiteen valtionpalkinto 2003.