cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panu Kuusela
Kuusela edusti Veikkausliigassa Rovaniemen Palloseuraa ja FC Viikinkejä. Kaikkiaan hän pelasi 52 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Lotta Vaattovaara
Vaattovaara on näytellyt myös Lauri Randlan käsikirjoittamassa ja ohjaamassa lyhytelokuvassa Convict vuodelta 2011.
Vaattovaara on naimisissa valosuunnittelija Juho Itkosen kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
Artur Kuciapski
Zürichin EM-kisoissa 2014 Kuciapski sijoittui toiseksi maanmiehensä Adam Kszczotin jälkeen ennätyksellään 1.44,89. Hän voitti kultaa Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2015. Pekingin MM-kisoissa 2015 Kuciapski jäi alkueriin. Hän kuului Puolan joukkueeseen, joka sai IAAF World Relays -kilpailuissa pronssia 4 × 800 metrin viestissä 2017.
Chathamsaaret
Chathamsaaret ovat Uudelle-Seelannille kuuluva noin kymmenestä saaresta koostuva saariryhmä noin 800 kilometriä Eteläsaarella sijaitsevasta Christchurchin kaupungista itään. Saaret ovat kuuluneet virallisesti Uudelle-Seelannille vuodesta 1842 lähtien. Chathamsaarten pinta-ala yhteensä on 966 neliökilometriä. Kaikki asutus on ryhmän kahdella suurimmalla saarella, Chathamilla ja Pittillä. Saaret on nimetty HMS Chatham -laivan mukaan.
Historia
250px|thumb|oikea|Moriorien puukaiverrus. Chathamsaarten ensimmäisiä asukkaita olivat moriorit. Moriorien esi-isät saapuivat saarille Uudesta-Seelannista vuoden 1500 paikkeilla, vaikkakin heidän perimätietonsa mukaan saarella oli asukkaita jo ennen heitä. Enimmillään morioreita oli saarilla noin 2 000. Marraskuussa 1791 brittiläinen alus Chatham joutui sivuun kurssiltaan ja ajautui Chathamsaarille. Luutnantti William Broughton julisti saaren kuuluvaksi Isolle-Britannialle ja nimesi saaret Chathamsaariksi. 1800-luvulta lähtien saarilla kävi valaanpyytäjiä, jotka toivat saarille tauteja. Vuonna 1835 saarille tuli noin 900 maoria, jotka alistivat paikalliset moriorit. Moriorien määrä hupeni nopeasti ja vuonna 1862 heitä oli enää 101. Vuonna 1870 maat jaettiin suureksi osaksi maoreille moriorien jäädessä ilman maata. Moriorit ovat sittemmin saaneet oikeuksia maihin Chathamsaarilla.
Väestö
Chathamsaarilla asuu noin 600 asukasta, joista noin 30 Pitt-saarella. Saaren asukkaista 65,6 prosenttia kuului vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan eurooppalaistaustaisiin etnisiin ryhmiin ja 64,2 prosenttia kuului maoreihin. Väestönlaskennoissa henkilöt saattoivat ilmoittaa kuuluvansa useampaan kuin yhteen etniseen ryhmään. Moriorit luetaan kuuluviksi maoreihin. Saarella puhutut kielet ovat englanti ja maori.
Kalle Viherpuu
Kaarlo Pekka Viherpuu (vuoteen 1935 saakka Grönfors; 5. kesäkuuta 1893 Iisalmi – 23. maaliskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Kalle Viherpuun teatteriura alkoi parikymppisenä, alun perin Iisalmessa ja myöhemmin Joensuussa, Lahdessa toimien myös teatterinjohtajana sekä Helsingissä. Viherpuun ensimmäinen elokuvarooli oli Teuvo Pakkalan Tukkijoella-näytelmän ensimmäisen elokuvasovituksen (1928) renki-Pekka. Viherpuu näytteli saman roolin myös näytelmän toisessa elokuvasovituksessa vuodelta 1937. Hän oli mukana vielä näytelmän kolmannessakin elokuvasovituksessa vuonna 1951, tosin siinä hän näytteli ”ottia tuota” Tolarin roolin. Kaikkiaan Viherpuu oli mukana 29 elokuvassa.
Viherpuu oli myös taitava koomikko, jolle lankesi lähinnä lupsakoiden ja juurevien kansanmiesten osia. Ulkonäkönsä ja pienen kokonsa vuoksi hän ei näytellyt koskaan sankariosia (tosin hänellä oli pääosat kahdessa vuonna 1949 ilmestyneessä komediassa, Aaltoska orkaniseeraa ja Isäntä soittaa hanuria). Hänen eittämättä tunnetuin roolinsa oli möreä-ääninen kippari musiikkielokuvassa Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta (1950), tosin laulukohtaukset tulkitsi Teijo Joutsela.
Viherpuun viimeinen elokuvarooli oli Thure Bahnen elokuvan On lautalla pienoinen kahvila (1952) Metku. Hän kuoli kaksi kuukautta ennen elokuvan ensi-iltaa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle kortteliin 88-12-272. Viherpuun ensimmäinen vaimo oli Tilda Maria Eskelinen ja toinen puoliso Irja Ida Inkeri Viherpuu (o.s. Perho; s. 14. syyskuuta 1908), joka näytteli muun muassa viimeisessä Tukkijoella-filmatisoinnissa.
Pauli Siitonen
Pauli Siitonen (s. 3. helmikuuta 1938 Simpele) on entinen suomalainen maastohiihtäjä. Ammatiltaan hän oli poliisi ja hänen edelleenkin edustamansa seura on Helsingin Poliisi-Voimailijat. Pitkän matkan hiihtoihin erikoistunut Siitonen voitti Vasaloppetin vuonna 1973, Finlandia-hiihdon vuosina 1976–1980 sekä Saksassa käytävän König-Ludwig-Lauf-kilpailun vuosina 1974, 1976–1979 ja 1981.
Siitosta pidetään hiihdon luistelutyylin kehittäjänä. Hän oppi tyylin seuratoveriltaan Alpo Virtaselta Helsingin Poliisi-Voimailijoista. Kerran jäätyään kärjestä hän lepuutteli puutuneita jalkojaan ja otti hiihdossaan Virtasta matkien sivuaskelia – eli luisteli. Hän ällistyi vauhdista ja voitti kyseisen hiihdon. Siitonen kiersi 1970-luvulla paljon ultrapitkien matkojen hiihtokisoja Keski-Euroopassa ja niinpä saksaksi luistelutyyli tunnettiin pitkään nimellä Siitonen-schritt.
Debra
Debra on naisen etunimi. Se on englanninkielisissä maissa tunnettu muunnos raamatullisesta nimestä Deborah (Debora). Suomessa Debra on harvinainen etunimi. Vuoteen 2021 mennessä Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on kirjattu noin 20–30 tämännimistä naista.
Jekaterina Rednikova
thumb|right|250px|Jekaterina Rednikova
Teerijärvi (Keuruu)
Teerijärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Salmenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Jekaterina Rednikova
Jekaterina Rednikova (s. 17. toukokuuta 1973 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen elokuva- ja teatterinäyttelijätär. Hän näytteli Zinaidaa vuoden 2004 BBC:n minisarjassa Arkkienkeli, joka Suomessa nähtiin heinäkuussa 2007. Hän näytteli myös Pavel Tšukrain elokuvassa Varas, joka sai useita palkintoja. Rednikova sai osastaan tässä elokuvassa venäläisen Nika-palkinnon parhaana naisnäyttelijänä
Teerijärvi (Keuruu)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Jekaterina Rednikova
Rednikova valmistui 1994 näyttelijäksi GITISistä (Valtion näyttämötaiteen oppilaitos). Hän on näytellyt elokuvissa vuodesta 1990 lähtien.
Teerijärvi (Keuruu)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Vihtamonpuron valuma-alueeseen (35.487) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 178,2 metriä mpy.
Rotaatio (biljardi)
Rotaatio on biljardipeli ja poolin alalaji.
Brais Méndez
Brais Méndez Portela (s. 7. tammikuuta 1997 Mos, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Sociedadia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Rotaatio (biljardi)
Säännöt
Rotaatiossa pöydällä on 15 palloa, joilla jokaisella on pistearvo (1–15). Pelin tarkoituksena on kerätä pisteitä pussittamalla palloja. Pelin voittaa se joka ensiksi kerää 61 pistettä.
Joka lyönnillä kiven on osuttava ensimmäisenä pistearvoltaan pienimpään palloon.
Brais Méndez
Seurajoukkueura
Méndez liittyi galicilaisseura Celta Vigon junioriakatemiaan vuonna 2012. 7. syyskuuta 2014 hän teki ensiesiintymisensä seuran reservijoukkueessa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä ottelussa Real Murciaa vastaan.
Rotaatio (biljardi)
Virheet
Rotaatiossa virheen jälkeen vastustaja saa vapaalyönnin eli saa asettaa pallon minne tahansa pöydällä. Jos pelaaja ei onnistu pussittaamaan yhtään palloa tai tekee virheen, vastustaja saa lyöntivuoron.
Brais Méndez
Seurajoukkueura
4. syyskuuta 2016 Méndez teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisurallaan 3–1-voittoon päättyneessä ottelussa CD Palenciaa vastaan. 21. elokuuta 2017, vietettyään koko harjoituskauden edustusjoukkueen mukana, hän solmi vuoteen 2021 ulottuvan sopimuksen seuran kanssa.
Rotaatio (biljardi)
Virheet
Virheitä ovat:
Brais Méndez
Seurajoukkueura
21. syyskuuta 2017 Méndez pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran edustusjoukkueessa kotitasapelissä Getafea vastaan. Ensimmäisen maalinsa edustusjoukkueessa hän teki 31. maaliskuuta 2018 ottelussa Athletic Bilbaota vastaan.
Rotaatio (biljardi)
Virheet
Jos palloja menee pussiin sen jälkeen kun kivi on osunut muuhun kuin pistearvoltaan pienimpään palloon vastustaja saa pisteet.
Saint Matthew Island
thumb|right|kartta saarista Saint Matthew Island on syrjäinen asumaton kalliosaari Beringinmeressä Alaskassa 295 kilometriä länsiluoteeseen Nunivakin saaresta. Saaren pinta-ala on 357 neliökilometriä, joka tekee siitä Yhdysvaltain 43. suurimman saaren. Saaren eteläkärjessä on 300 metriin merenpinnan yläpuolelle kohoava jyrkkä kallioseinämä, nimeltään Cape Upright. Saaren pohjoispään Glory of Russia -niemellä on suunnilleen samoihin korkeuksiin kohoavaa maastoa ja saaren korkein kohta, 450 metriä merenpinnan yläpuolella, sijaitsee hieman etelään saaren keskikohdasta.
Saaren luoteispuolella sijaitsee pieni saari, nimeltään Hall Island. Saaret erottaa toisistaan noin viisi kilometriä leveä salmi, nimeltään Sarichef Strait. 15 kilometriä etelään pääsaarelta sijaitsee pieni kivisaari, nimeltään Pinnacle Rock. Saaret kuuluvat osana Alaska Maritime National Wildlife Refuge–luonnosuojelualueeseen. Yhdysvaltain laivasto ylläpiti saarella miehitettyä Loran–asemaa 1940-luvulla.
1944 saarelle tuotiin 29 poroa. Vuoteen 1963 mennessä porojen määrä oli kasvanut 6000 yksilöön, joka oli aivan liian suuri määrä saaren kantokykyyn nähden. Tästä johtuen seuraavana talvena suuri osa poroista kuoli nälkään ja kanta romahti vain 42 yksilöön. Tuoreimpien arvioiden mukaan saarella elinkelpoinen kanta ei voi ylittää 1670 eläintä.
Saarten syrjäisen sijainnin vuoksi metsänhoitoviranomaiset vierailevat siellä vain joka viides vuosi.
Laosin kuningaskunta
Laosin kuningaskunta oli nykyistä Laosia hallinnut monarkia vuosien 1947 ja 1975 välillä. Ranskalaiset asettivat kuningaskunnan aluksi osana Ranskan liittoa, mutta he joutuivat lähtemään alueelta ensimmäisen Indokiinan sodan seurauksena. Pian vallasta maassa kamppailivat useiden eri prinssien johtamat tahot, näiden mukana Souphanouvongin kommunistien Pathet Lao. Pian myös naapurimaan Vietnamin sota levisi Laosin puolelle. Pathet Lao vahvistui ja otti maan haltuunsa vuonna 1973. Joulukuussa 1975 maan monarkia julistettiin päättyneeksi ja Laosista tuli Laosin demokraattinen kansantasavalta.
Itsenäisyys
Laosissa sijainneesta Luang Prabangin kuningaskunnasta oli tullut Ranskan protektoraatti vuonna 1893. Kuningaskunta säilytti valtansa omalla alueellaan, kun taas muuta Laosia hallittiin suoraan ranskalaisten virkamiesten alaisuudessa. Ranskan ote Indokiinassa alkoi heikentyä toisen maailmansodan aikana, jolloin Japanin vaikutusvalta kasvoi. Samalla oli syntynyt myös laosilaisten prinssien johtama itsenäisyysliike. Luang Prabangia myös laajennettiin sodan aikana käsittämään alueita muusta Laosista. Japani otti Indokiinan suoraan valtaansa sodan lopulla vuonna 1945. Ranskalaisvallan luhistuttua annettiin useita itsenäisyysjulistuksia japanilaisten tuella ja Japanin antauduttua Lao Issara -järjestön vaikutuksesta. Luang Prabangin kuningas Sisavang Vong oli julistettu perustuslailliseksi kuninkaaksi 23. huhtikuuta 1946, mutta sodan jälkeen ranskalaiset joukot palasivat Indokiinaan ja valtasivat maan pääkaupunki Vientianeen vain muutamaa päivää kruunajaisten jälkeen. Toukokuussa 1947 ranskalaiset tekivät Sisavang Vongista Ranskan liittoon kuuluvan Laosin kuningaskunnan kuninkaan. Lao Issaran jäsenet olivat paenneet Thaimaan puolelle, jossa muodostettiin pakolaishallitus. Itsenäisyys jakoi myös kuningassuvun jäseniä Ranskan vallan kannattajiin ja vastustajiin.
Kiinan kommunistien voitto Kiinan sisällissodassa vuonna 1949 ja Korean sota sai Yhdysvallat luopumaan alkuperäisestä kolonialismin vastaisesta politiikastaan. Maa alkoi tukea Ranskan pyrkimyksiä säilyttää valtansa vietnamilaisen itsenäisyysliikkeen Việt Minhin vastaisessa ensimmäisessä Indokiinan sodassa. Việt Minh tuki puolestaan laosilaisia itsenäisyysliikkeen hahmoja, kuten prinssi Souphanouvongia. Pian entisen Lao Issaran tilalle perustettiin Pathet Lao eli Lao-maan liike. Vuoteen 1953 mennessä se oli vallannut osia Pohjois- ja Itä-Laosista. Ranska oli hylännyt Laosin keskittyäkseen asioihin Vietnamissa, mutta vuonna 1954 maa kärsi merkittävän tappion Điện Biên Phủn taistelussa, mikä päätti myös Indokiinan sodan ranskalaisten tappioon.
Laosin sisällissota
pienois|vasen|Yhdysvaltojen tukemia [[hmongit|hmong-asejoukkoja.]]
Elokuussa 1960 laskuvarjojääkäri Kong Len johtamat joukot tekivät Vientianessa vallankaappauksen vaatien Laosin paluuta puolueettomuuspolitiikkaan ja ulkovaltojen vaikutusvallan loppua. Maasta paennut Souvanna Phouma kutsuttiin takaisin ja neuvottelut Pathet Laon kanssa alkoivat uudelleen. Yhdysvallat lakkautti jälleen talousavun ja sai myös Thaimaan lopettamaan öljykuljetukset Laosiin. Souvanna Phouma tukeutui nyt Neuvostoliittoon, joka alkoi tehdä maahan ilmakuljetuksia. Kong Le nimitti maahan uuden hallituksen. Phoumi Nosavanille oli tarjottu sisäministerin salkkua, mutta hän kieltäytyi ja pakeni Thaimaahan. Thaimaassa muodostettiin Yhdysvaltojen tukema pakolaishallitus, jonka joukot valtasivat Vientianeen joulukuussa 1960. Tällä kertaa maasta pakeni Souvanna Phouma ja kuningas Savang Vatthana alkoi tukea Souvanna Phoumaa.Iso-Britannia ja Ranska esittivät vastalauseita Yhdysvaltojen maan sisäisiin asioihin sekaantumisesta. Tilannetta yritettiin ratkaista Geneven rauhankonferenssissa keväällä 1961. Tuloksena oli Pathet Laon, Souvanna Phouman ja Phoumi Nosavan kolmen osapuolen koalitiohallitus. Maa jakautui kuitenkin pian kolmen osapuolen asevoimien hallitsemiin osiin ja pian kyse käytännössä useiden osapuolten sisällissodasta.
Kommunistien voitto
pienois|[[Pathet Laon joukkoja Vientianessa vuonna 1973.]] Myös Vietnamin sota oli alkanut levitä Laosin puolelle. Vietnamin kommunistien niin sanottu Hồ Chí Minhin huoltotie kulki Laosin kautta Etelä-Vietnamiin. Yhdysvallat alkoi pommittaa Laosia huoltotien takia vuonna 1964.Sodan aikana Laosiin tiputettiin noin 2 miljoonaa tonnia pommeja, joilla ei kuitenkaan pystytty estämään huoltotien toimintaa. Yhdysvallat tuki myös Laosissa toimivien vähemmistökansojen ja etenkin hmongien aseellisia liikkeitä. Tästä huolimatta uudelleennimetty Pathet Lao eli nyt Laosin kansan vapautusarmeija kasvatti kokoaan. Sen joukkojen määrä kaksinkertaistui vuosien 1962 ja 1970 välillä. 1970-luvun alussa liikkeen hallussa oli jo noin 80 % Laosista. Vuonna 1973 solmitun Pariisin rauhan oli tarkoitus päättää Vietnamin sota. Samalla solmittiin myös tulitauko Laosissa. Pathet Lao otti haltuunsa Vientianen ja lempinimen punainen prinssi saanut Souphanouvong palasi pääkaupunkiin vuonna 1974. Maassa muodostettiin jälleen koalitiohallitus pääministerinään Souvanna Phouma. Souphanouvongista tuli kansallisen poliittisen neuvottelukunnan puheenjohtaja. Neuvottelukunta hyväksyi 18 kohdan ohjelman, johon kuului monarkian säilyttäminen ja Laosin puolueettomuus.
Vuonna 1975 Yhdysvaltojen tukeman hallitukset kaatuivat ja kommunistit ottivat vallan niin Etelä-Vietnamissa, kuin Kambodžassakin. Laosissa järjestettiin Yhdysvaltojen vastaisia mielenosoituksia ja huhtikuussa Pathet Laon joukot ottivat merkittäviä voittoja Yhdysvaltojen tukemilta hmongien aseellisilta joukoilta. Nyt sadat virkamiehet, upseerit ja kiinalaiset kauppiaat pakenivat maasta. Yhdysvallat alkoi evakuoida tukemiaan hmong-sotilaita ja heidän perheitään ilmateitse Yhdysvaltoihin. Valta siirtyi yhä enemmän Pathet Laolle.Heinä- ja marraskuun välillä pidätettiin vielä Vientianeeseen jääneitä virkamiehiä, joista monet suljettiin vuosikausiksi uudelleenkoulutusleireille. Viimein Savang Vatthana luopui kruunustaan ja Souvanna Phouma pääministerin virastaan marraskuussa 1975. Joulukuussa kansallinen neuvosto julisti monarkian lakkauttamisesta ja Laosin demokraattisen kansantasavallan perustamisesta.
Juha Numminen
Juha Erkki Numminen (s. 10. syyskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Elämä ja ura
Helsingissä syntynyt, mutta Raumalla asuva Numminen on työskennellyt toimittajana useiden eri lehtien palveluksessa, kuten Ilta-Sanomissa, Seurassa ja Suomen kuvalehdessä. Kirjallisuuden puolella hän on kirjoittanut etupäässä dekkareita, mutta myös elämäntapakirjoja, ihmissuhdekirjoja ja pakinoita. Eero J. Tikan kanssa hän muodosti 1980-luvun alussa kirjailijanimen Sulevi Manner. Kaksikko julkaisi yhteensä neljä dekkaria. Numminen on toiminut myös toisena käsikirjoittajana Timo Koivusalon elokuvassa Kulkuri ja joutsen (1999) sekä ollut mukana Erkko Kivikosken elokuvan Yö meren rannalla (1980) käsikirjoittajatiimissä. Hän on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen.
Perhe
Juha Nummisen isä oli oikeusneuvos Vilho Numminen ja äiti Aino Sofia Turja. Hänen veljensä oli kansliapäällikkö ja ministeri Jaakko Numminen.
Jesse Lingard
Seurajoukkueura
Lingard pelasi lainasopimuksella Englannin mestaruussarjan Leicesterissä kaudella 2012–2013 sekä Birminghamissa ja Brightonissa kaudella 2013–2014. Hän teki liigadebyyttinsä Manchester Unitedin edustusjoukkueessa kauden 2014–2015 avausottelussa Swanseaa vastaan. Hän joutui kuitenkin vaihtoon jo 24 minuutin kohdalla polvivamman vuoksi. Tämä jäi hänen kauden ainoaksi valioliigaottelukseen ja helmikuun 2015 alussa hänet lainattiin loppukaudeksi mestaruussarjan Derbyyn.
Lingard pelasi kaudella 2015–2016 kaikkiaan 25 valioliigaottelua, joissa teki neljä maalia. Tammikuun 12. päivästä alkaen hän pelasi kauden jokaisessa pääsarjaottelussa. Hän pelasi Unitedin kaikki seitsemän FA Cupin ottelua ja teki loppuottelussa Crystal Palacea vastaan voittomaalin jatkoajalla. Hän debytoi kauden aikana Mestarien liigassa ja Eurooppa-liigassa. Syksyllä 2016 hän oli voittamassa FA Community Shieldiä. Hän pelasi samalla kaudella neljä ottelua Englannin liigacupissa, ja teki toisen maalin 3–2-voittoon päättyneessä loppuottelussa Southamptonia vastaan. Unitedin voittamassa Eurooppa-liigassa hän pelasi kymmenessä ottelussa ja teki kaksi maalia. Loppuottelussa hän tuli vaihdosta kentälle. Valioliigassa hän pelasi kauden 2016–2017 aikana 25 ottelua, ja teki yhden maalin.
Lingard pelasi kaudella 2017–2018 Valioliigassa 33 ottelua, joissa hän teki kahdeksan ja syötti kuusi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Seuraavalla kaudella hän teki Englannin pääsarjassa neljä maalia pelaamissaan 27 ottelussa. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 22 ottelua ja teki ainoan maalinsa heinäkuussa kauden viimeisessä liigaottelussa Leicester Cityä vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi kauden aikana yhdeksän ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Lingard pelasi kaudella 2020–2021 Manchester Unitedissa vain kaksi liigacupin ja yhden FA Cupin ottelun. Tammikuun 2021 lopulla hän siirtyi loppukauden kestäneellä lainasopimuksella Valioliigan West Hamiin. Hän pelasi lontoolaisseurassa 16 liigaottelua, joissa teki yhdeksän ja syötti viisi maalia. Otteluissa Aston Villaa ja Leicesteriä vastaan hän viimeisteli kaksi maalia. Hänet valittiin Valioliigan kuukauden pelaajaksi huhtikuussa 2021. Seuraavalla kaudella hän pelasi Manchester Unitedissa 16 valioliigaottelussa kaikkiaan 355 minuuttia ja teki kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi neljä ottelua. Kaudella 2022–2023 Lingard edusti Nottingham Forestia ja pelasi 17 valioliigaottelua. Kauden ainoat maalinsa hän teki liigacupissa, jossa Nottingham eteni välieriin, Tottenhamia ja Blackburnia vastaan.
Maajoukkueura
Lingard pelasi kolme ottelua Englannin alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa ja 11 ottelua alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Englannin kaikki kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.
Lingard valittiin Englannin A-maajoukkueeseen ensimmäisen kerran ystävyysotteluun Ranskaa vastaan marraskuussa 2015. Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan ottelussa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Maltaa vastaan lokakuussa 2016. Maaliskuussa 2018 hän teki ensimmäisen maaottelumaalinsa ystävyysottelussa Alankomaita vastaan. MM-kilpailuissa 2018 Lingard pelasi kuusi Englannin seitsemästä ottelusta ja niistä viisi avauskokoonpanossa. Häneltä jäi väliin vain merkityksetön alkulohko-ottelu Belgiaa vastaan, ja pronssiottelussa samaa vastustajaa vastaan hän pelasi toisen puoliajan. Hän teki maalin alkulohko-ottelussa Panamaa vastaan. Marraskuussa 2018 Lingard teki maalin ystävyysottelussa Yhdysvaltoja ja Kansojen liigan ottelussa Kroatiaa vastaan. Oltuaan lähes kaksi vuotta maajoukkueesta sivussa hän teki paluun edustustehtäviin maaliskuussa 2021. Hän teki kaksi maalia MM-karsintaottelussa Andorraa vastaan lokakuussa 2021.
Naoki Urasawa
Naoki Urasawa (s. 2. tammikuuta 1960 ) on japanilainen mangaka. Hän valmistui Meisein yliopistosta pääaineenaan taloustiede. Opiskeluvuosinaan Urasawa oli jo piirtänyt runsaasti mangaa, mutta karsasti ajatusta ryhtyä kaupalliseksi mangataiteilijaksi. Hän oli enemmän viehättynyt Garo- ja COM-lehtien aikanaan uraauurtavasta tyylistä kuin kaupallisesta mangasta. Kokeeksi hän vei muutamia sarjakuviaan Shogakukan-kustantamoon, jonka kustannustoimittaja kehotti häntä ilmoittamaan työnsä kustantamon uusien piirtäjäkykyjen kilpailuun. Urasawa voitti sen.
Bordj Badji Mokhtar
Bordj Badji Mokhtar on kaupunki, kunta ja samannimisen piirikunnan keskus Algerian Adrarin maakunnassa. Se sijaitsee Saharan Tanezrouftin aavikkoalueella lähellä Malin rajaa. Kunnassa on 16 400 asukasta (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa Ranskan siirtomaa-armeijan rakentamista Bordj Le Prieurin ja Bordj Pérezin linnoituksista. Algerian itsenäistyttyä se nimettiin vapaustaistelija Badji Mokhtar mukaan.
Naoki Urasawa
Harrastuksenaan Urasawa on myös rockmuusikko. Hän julkaisi debyyttisinglensä Tsuki ga Tottemo… vuonna 2008 ja debyyttialbuminsa Half Century Man vuonna 2009.
Bordj Badji Mokhtar
Kaupungin kautta kulkee Timiaouineen ja Malin rajalle johtava maantie N6. Malin puolella lähin suurempi asutus on Tessalit. Lähistöllä sijaitsee Bordj Mokhtarin lentokenttä.
Elvin Hayes
Elvin Ernest Hayes (s. 17. marraskuuta 1945 Rayville, Louisiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi isona laitahyökkääjänä ja sentterinä NBA:ssa kausina 1968–1984. Hänet nimettiin Naismith Memorial Basketball Hall of Fameen vuonna 1990.
Dogs of War
Dogs of War on Saxonin kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1995. Albumilla Saxon teki paluun raskaampaan heavy metal -soundiin, josta se alkuaikoinaan tunnettiin. Levy oli menestys Saksassa.
Elvin Hayes
Hayes edusti yliopistosarjoissa Houstonin yliopiston Cougars-joukkuetta. Hänet muistetaan erityisesti "Vuosisadan otteluksi" kutsutusta voitosta Lew Alcindorin tähdittämästä, 47 voiton putken omanneesta UCLA Bruins -joukkueesta 20. tammikuuta 1968. Ottelu oli ensimmäinen valtakunnan laajuisesti televisioitu yliopistorunkosarjaottelu, ja Hayes teki ottelussa 39 pistettä ja otti 15 levypalloa.
Dogs of War
Albumi on yhtyeen viimeinen kitaristi Graham Oliverin kanssa, joka jätti yhtyeen nauhoitusten päätyttyä. Oliverin viimeinen keikka Saxonin kanssa tapahtui 31. joulukuuta 1994.
Elvin Hayes
San Diego Rockets varasi Hayesin NBA:han ensimmäisellä varausvuorolla vuoden 1968 varaustilaisuudessa. Hän edusti seuraa neljä kautta, joista viimeisellä seura pelasi Houstonissa. Vuonna 1972 Hayes siirtyi Baltimore Bulletsiin, joka kaudella 1973–1974 pelasi nimellä Capital Bullets ja siitä eteenpäin nimellä Washington Bullets. Uransa kolme viimeistä kautta 1981–1984 Hayes pelasi jälleen Houston Rocketsissa. Hän voitti NBA:n mestaruuden Washington Bulletsin joukkueessa vuonna 1978.
Renault 25
250px|thumb|1984-1988 Renault 25 250px|thumb|1988–1992 Renault 25 Renault 25 on Renault'n vuodesta 1983 vuoteen 1992 valmistama edustusauto, joka korvasi mallit 20 ja 30. Se oli siihen mennessä ylellisin Renault’n malli ja sijoittui toiseksi valittaessa Euroopan Vuoden Autoa 1985. Autossa oli edelläkävijävarusteina muun muassa keskuslukitus kaukosäätimellä sekä isompimoottorisissa malleissa varoitusvaloja täydentävä puhesyntetisaattori.
Renault 25 myi hyvin kotimaassaan Ranskassa, mutta hävisi taistelun saksalaisten dominointia vastaan muiden Euroopan maiden markkinoilla. Renault 25 tunnettiin miellyttävästä matkustus- ja ajokokemuksestaan ja luotettavuudestaan. Se osoittautui myös korroosionkestävyydeltään aikakautensa parhaisiin kuuluvaksi.
Kaikki 25-mallin autot valmistettiin Le Havren lähellä Sandouvillessä, Ranskassa. Renault 25:n korvasi vuonna 1992 Renault Safrane.
Dogs of War
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Saxon sekä sanoittaneet Biff Byford ja Nigel Glockler.
Elvin Hayes
Hayes pelasi NBA-urallaan 1303 runkosarjaottelua, joissa hän teki keskimäärin 21,0 pistettä ja otti 12,5 levypalloa. Pudotuspelejä hänelle kertyi 96, ja niissä hän teki keskimäärin 22,9 pistettä ja otti 13,0 levypalloa. Hän pelasi 12 peräkkäistä kertaa NBA:n tähdistöottelussa. Hänet valittiin NBA:n ykköstähdistökentälliseen vuosina 1975, 1977 ja 1979. left|pienoiskuva|Elvin Hayes vuonna 1975.
Joey Barton
Joseph "Joey" Barton (s. 2. syyskuuta 1982 Huyton, Liverpool) on englantilainen jalkapalloilija. Barton pelasi viimeksi Englannin Valioliigassa pelaavassa Burnleyssä vuonna 2017.
Pelaajaura
Joey Barton aloitti pääsarjauransa Englannin Valioliigassa Manchester Cityn joukkueessa Boltonia vastaan vuonna 2003. Bartonilla oli sopimus Cityn kanssa vuoteen 2010 asti, mutta hän joutui vaikeuksiin pahoinpideltyään seurakaverinsa ja saatuaan vankeustuomion, minkä myötä hänet myytiin kesällä 2007 Newcastle Unitediin 5,8 miljoonan punnan siirtokorvauksella. Kahden kauden aikana Barton pääsi pelaamaan 32 ottelussa tehden niissä kaksi maalia. Kun Newcastle United putosi keväällä 2009 Valioliigasta, Barton jatkoi uraansa seurassa pelaten Englannin mestaruussarjassa 15 ottelussa tehden yhden maalin. Kausi 2009–2010 päättyi Mestaruussarjan mestaruuteen.
Barton siirtyi Queens Park Rangersiin elokuussa 2011. Barton pelasi kaudella 2011-2012 Queens Park Rangersissa yhteensä 31 liigaottelua, mutta otti kauden viimeisessä pelissä punaisen kortin, ja sai 12 ottelun pelikiellon. Pitkästä Valioliigaa koskevasta pelikiellosta johtuen Barton etsi aktiivisesti uutta seuraa Euroopan muista sarjoista ja siirtyi lainasopimuksella kaudeksi 2012–2013 Marseille'hin. Hän pelasi Marseillessa lopulta 33 ottelua, joissa syntyi 1 maali. Lainapestinsä jälkeen Barton pelasi seuraavalla kaudella Mestaruussarjaan pudonneessa Queens Park Rangersissa 39 ottelua ja teki niissä kolme maalia. QPR nousi kauden jälkeen takaisin Valioliigaan. Barton pelasi vielä yhden kauden Queens Park Rangersissa ja siirtyi kaudeksi 2015–2016 Mestaruussarjassa pelanneeseen Burnleyhyn.
Kaudelle 2016–2017 Barton siirtyi jälleen uuteen seuraan, tällä kertaa Skotlannin Valioliigan Rangersiin kaksivuotisella sopimuksella. Syyskuussa 2016 Barton hyllytettiin kolmeksi viikoksi hänen tapeltuaan joukkueen harjoituksissa keskikenttäpelaaja Andy Hallidayn kanssa. Marraskuussa 2016 Barton purki yhteisymmärryksessä sopimuksena Rangersin kanssa.
Tammikuussa 2017 Barton palasi Englannin Valioliigan Burnleyhyn. Hän ehti pelata toisen Burnley-sopimuksensa aikana kaikkiaan 18 ottelua, kunnes hänen sopimuksensa purettiin vedonlyöntirikkeen takia. Barton sai 26. huhtikuuta 18 kuukauden pelikiellon Englannin jalkapalloliitolta. Barton myönsi, että vuosina 2006–2016 hän loi vetoa peräti 1 260 ottelusta, joista usea oli samoista sarjoista joissa hän itse pelasi tuona aikana. Hän sai rikkeestään vajaan 39 000 euron sakon.
Barton on pelannut myös yhden ottelun Englannin maajoukkueessa.
Yksityiselämä
Barton on ollut paljon julkisuudessa väkivaltaisen käytöksensä vuoksi. Hän on ollut useita otteluita pelikielloissa, mutta myös pidätettynä tappeluidensa vuoksi. Vuonna 2004 hän tappeli seuransa harjoituksissa ja heinäkuussa 2005 tappeli alaikäisen Everton-fanin kanssa Thaimaassa joutuen kotiin Manchester Cityn harjoitusleiriltä. Toukokuussa 2007 Barton pahoinpiteli joukkuetoverinsa Ousmane Dabon tapeltuaan tämän kanssa harjoituksissa. Tästä hän sai puolen vuoden vankeustuomion, mutta vapautui 77 päivän jälkeen. Vankeustuomio päätti myös Bartonin uran Manchester Cityssä.
Bartonin veli on tuomittu kirvesmurhasta.
Vankeustuomionsa jälkeen Barton on myöntänyt ongelmiensa johtuvan alkoholismista ja hän on pyrkinyt raittiuteen.
Misteekit
thumb|right|Misteekkien asuinalue Misteekit eli mixteekit ovat mesoamerikkalainen intiaanikansa.
Muotoutumisvaiheen misteekkikylä Yucuita on löydetty ajalta 1400-1300 eaa.
Varsinainen misteekkiaika alkoi Oaxacan laaksoon noin 600-luvulla. Misteekkien kulttuurissa oli lainoja aluksi etenkin Teotihuacánista ja myöhempinä vuosisatoina myös tolteekeilta, kuten sulkakäärmejumala ja metallien käsittelytaito. Misteekkikulttuurin kukoistusaikaa oli 1300-luvun alkupuoli, jolloin he valtasivat sapoteekeille kuuluneita alueita. 1400-luvulla sapoteekit valtasivat alueensa kuitenkin takaisin. Misteekkien nahalle tai paperille tehtyjä taitekirjoja on säilynyt useita: niistä tunnetuin on Codex Nuttalli. Kirjat kertovat misteekkien rituaaleista ja myyteistä sekä mahdollisesti myös hallitsijoista, merkittävistä avioliitoista ja sotaretkistä.
Misteekkien kieltä oli ainakin kolme murretta. Misteekkiä puhuu nykyään 471 000 ihmistä.
Walter Werner Axel von Troil
Walter Werner (Verner) Axel von Troil (2. syyskuuta 1863 Turku – 21. toukokuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.
Von Troilin vanhemmat olivat senaattori Samuel Werner von Troil ja Charlotta Emelina von Troil ja puoliso vuodesta 1897 Gerda Charlotta Stjernschantz. Von Troil tuli ylioppilaaksi Turussa 1883 ja valmistui agronomiksi 1887, mutta suoritti seuraavana vuonna kameraalitutkinnon ja ryhtyi virkamieheksi. Hän toimi ensin tullivirkamiehenä, yleten tullin palveluksessa kamreeriksi, ja sitten tie- ja vesirakennusten ylihallituksen kamreerina 1906–1928. Hän oli myös Ritarihuoneen sihteeri.
Von Troil oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä  1899, 1904–1905 ja 1905–1906.
Revolution Software
Yritys on erikoistunut seikkailupelien tekemiseen ja on kehittänyt Virtual Theatre pelimoottorin näiden tekemiseen.
Pelit
Yrityksen kehittämiin peleihin kuuluvat muun muassa Broken Sword -sarja.
Beneath a Steel Skyn seuraaja Beyond a Steel Sky on julkaistu vuonna 2020.
Lumpini Stadion
Lumpini stadion (thaiksi: สนามเวทีมวยลุมพินี), joskus myös Lumpinee, on Thaimaan Bangkokissa sijaitseva nyrkkeilystadion. Se on Rajadamnern Stadionin ohella toinen modernin thainyrkkeilyn päänäyttämöistä. Stadionilla on oma rankingsysteeminsä ja omat mestarinsa 14 eri painoluokassa.
Bonnin vanha raatihuone
Bonnin vanha raatihuone on tunnettu nähtävyys Bonnin kaupungissa, Saksan Nordrhein-Westfalenissa. Se sijaitsee Marktplatzin itäisellä laidalla.
Raatihuone rakennettiin vuosina 1737–1738, ja se korvasi keskiaikaisen rakennuksen. Raatihuone edustaa rokokoota, ja sen suunnitteli arkkitehti Michel Leveilly. Peruskiven muurasi vaaliruhtinas Clemens August 24. huhtikuuta 1737. Raatihuone otettiin käyttöön 1738, mutta se saatiin kokonaan valmiiksi vasta noin vuonna 1780.
Kunnallishallinto siirtyi pois raatihuoneesta vuonna 1978, kun uusi raatihuone rakennettiin Nordstadtiin. Vanha raatihuone peruskorjattiin vuosina 2010–2011, ja sitä käytetään edelleen kaupungin edustustehtävissä. Vanhassa raatihuoneessa on myös mahdollista mennä naimisiin.
Sapoteekit
thumb|Monte Albánin Gran Plaza. Sapoteekit (zapoteekit, zapotekit) on keskiamerikkalainen intiaaniheimo, joka elää Meksikon eteläosissa Oaxacan alueella. Sapoteekkien kulttuuri vaihtelee asuinalueen mukaan. Eri alueiden sapoteekit puhuvat sukulaiskieliä, mutta kaikki eivät ymmärrä toistensa kieliä. Vuonna 2009 SIL:n Ethnologuen mukaan sapoteekkikielien puhujia oli noin 480 000.
Sapoteekit asuivat Oaxacan alueella. Sapoteekkien tunnetuin keskus oli vuoren huipulla sijaitseva Monte Albán, josta on löydetty aiemmin tanssijoiksi kutsuttuja korkokuvia, joiden nykyisin arvellaan esittävän kuolleita sotilaita tai kidutettuja sotavankeja. Tanssija-korkokuvien yhteydessä on hieroglyfityyppistä kirjoitusta vuosilta 400–200 eaa.
Sapoteekit palvoivat useita jumalia, joista tärkeimmän, sateen jumala Cosijon, symboleita olivat jaguaari ja käärme. He kunnioittivat myös esi-isiään. Uskonnollisiin menoihin kuuluivat myös ihmisuhrit.
Sapoteekit taistelivat aluksi misteekkejä vastaan alueiden hallinnasta. Myöhemmin molemmat kansat joutuivat taistelemaan asteekkeja vastaan. Sapoteekit onnistuivat säilyttämään asteekkien valtakaudellakin rajoitetun itsehallinnon.
San José Mogote
Täällä näkyy merkkejä hyvin varhaisesta kulttuurikehityksestä. Noin 1300 eaa. esiintyi paaluaitauksia ja seremoniallisia rakennuksia. Vuonna 1150 eaa. paikalla oli alettu käyttää kasteluviljelyä. Vuonna 850 eaa. alettiin käyttää auringossa kuivattua adobetiiltä. Noin 600 eaa. alettiin käyttää sapoteekkien hieroglyfikirjoitusta. Noin 800–700 myöhäisessä Guadalupe-vaiheessa Oaxacan laaksossa oli erään 10 talon ryhmässä 5 taloa tiukasti yhdessä. Näissä taloissa tehtiin jäänteistä päätellen tavallisia kotitaloustöitä, ja hajallaan olevissa viidessä rakennuksessa erikoistuneita töitä. Tapa oli periytynyt jo San José-ajalta 1200–900 eaa. Noin 700–500 eaa. San Jose Mogotessa asui noin tuhat intiaania, ja paikan ala oli silloin noin 150 eekkeriä. Koko Oaxacan laaksossa asui silloin noin 3 500 asukasta. Niin sanotussa Rosario-vaiheessa 700–500 eaa. seudulla oli käynnissä sotaisa kilpailu San José Mogoten, Monte Albánin, Yegüihin ja Tilcajeten välillä. Vuosina 700–500 eaa. Oaxacan laaksossa oli 65 kylää tutkitulla 2125 km² alalla, ja useimmissa oli alle 50 asukasta, mutta San José Mogotessa yli 500. Vuoden 500 eaa. jälkeen San José Mogoten merkitys pieneni, kun Monte Albán nousi alueen keskuspaikaksi. . Noin 400 eaa. Monte Albanissa oli arviolta 5200 asukasta. Monta Albanin väkiluku saavutti huippunsa ajanlaskun alun aikoihin, jolloin kaupungissa oli 17 000 asukasta. Tämän jälkeen väkiluku aleni v 200 haa 14500:een.
Monte Albán
thumb|Mesoamerikkalainen pallokenttä Sapoteekit rakensivat pääkaupunkinsa Monte Albánin keskeiselle paikalle laaksojen yhtymäkohdassa olevalle vuorenhuipulle, jota oli helppo puolustaa. Sinne tehtiin vuoden 500 eaa. vaiheilla uskonnollinen seremoniakeskus, josta kasvoi seuraavien vuosisatojen aikana kymmenientuhansien ihmisten asuttama kaupunki. Siellä asuttiin yli tuhannen vuoden ajan, kunnes kaupunki hylättiin, ja siitä tuli jälleen uskonnollinen pyhiinvaelluskohde ja hautapaikka.
Vankilavirkailijain Liitto
Vuonna 1895 perustettu Vankilavirkailijain Liitto VVL r.y. on oikeusministeriön hallinnonalan suurin ammattiliitto ja SAK:n toiseksi vanhin jäsenliitto. Liitto kuuluu myös Julkisten ja hyvinvointialojen liitto JHL:ään. Liittoon kuuluu 2/3 rikosseuraamusalan henkilöstöstä. JHL toimii yhtenä valtion henkilöstöä edustavana pääsopijajärjestönä ja solmii valtion palkansaajakenttää koskevat virkaehtosopimukset. Liiton jäseneksi voi liittyä työpaikan jäsenosastoon kaikissa suuremmissa vankiloissa, joita on 22.
Antti Karumo
Antti Karumo (s. 1962 Pori) on suomalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja ja kirjailija.
Karumo on kirjoittanut ylioppilaaksi Porin Lyseon Lukiosta 1982 ja opiskellut kulttuuriantropologiaa Helsingin yliopistossa sekä audiovisuaalista journalismia Taideteollisen korkeakoulun ja Jyväskylän Yliopiston NOVA-koulutuksessa. Käsikirjoittamista Karumo on opiskellut Yleisradion ammattiopistoissa, Taideteollisessa korkeakoulussa sekä erilaisissa elokuva-alan workshopeissa. Vuodesta 1992 alkaen Karumo on toiminut vapaana käsikirjoittajana.
Karumon läpimurtoteos oli Veikko Aaltosen ohjaama elokuva Rakkaudella, Maire, 1999, josta Karumo oli myös Jussi-ehdokkaana parhaasta käsikirjoituksesta. Timo Harakan kanssa Karumo on kirjoittanut näytelmän Lilla Teaterniin.
Gambian siirtomaa ja protektoraatti
Gambian siirtomaa ja protektoraatti oli osa brittiläistä imperiumia uuden imperialismin aikana. Siirtomaa käsitti Bathurstin ympäröimän alueen ja oli osa Britanniaa vuodesta 1821 vuoteen 1965, jolloin Gambia itsenäistyi. Dawda Jawara toimi tällöin maan pääministerinä.
Talous
Gambian, kuten muidenkin Afrikan maiden, talous keskittyi vahvasti maatalouteen. Pähkinätuotantoon turvautuminen tuli niin vahvaksi, että vientituote käsitti melkein kaiken Gambian vientituotteista. Tämä johti Gambian talouden joutumiseen epävarmaksi ja haavoittuvaksi.
Liikenne ja kuljetukset
Gambiajoki toimi ensisijaisena neuvona navigointiin sekä kuljetukseen sataman ollessa Bathurstissa.
Yundumissa sijaitsi ainoa lentoasema, joka oli rakennettu toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen sitä käytettiin matkustajalentokoneiden lentoihin. Sekä British South American Airways että British Overseas Airways Corporation omistivat kyseisellä lentoasemalla palveluita, jälkimmäisen siirtäen palvelunsa Dakariin, jossa oli betoninen kiitotie toisin kuin Yundumin lentoasemalla. Yundumin lentoasema jälleenrakennettiin ja on käytössä tänäkin päivänä.
Sammakkolampi (Ähtäri, Saarikylä)
Sammakkolampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Saarikylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Vihtamonpuron valuma-alueeseen (35.487) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 186 metriä mpy.
Valdemar Rautio
Karl Johan Valdemar ”Valle” Rautio (4. marraskuuta 1921 Vaasa – 5. syyskuuta 1973 Nurmijärvi) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kolmiloikka.
Rautio voitti EM-kultaa Oslossa 1946 tuloksella 15,17 m. Brysselin EM-kisoissa 1950 hän oli hopealla (14,96) ja Lontoon olympialaisissa 1948 kuudes (14,70). Helsingin olympialaisissa 1952 hän jäi karsinnassa sijalle 23 tuloksella 14,14.
Rautio on viimeisin suomalainen miesten arvokisamitalisti kolmiloikassa. Hän kuului maailman kymmenen parhaan kolmiloikkaajan joukkoon koko 1940-luvun jälkipuoliskon. Ennätyksellään 15,17 m hän oli vuoden 1946 maailmantilaston ykkönen. Vuonna 1945 hän hyppäsi myötätuulituloksen 15,48 m.
Evel Knievel
thumb|Evel Knievel 1970-luvulla Robert Craig "Evel" Knievel (17. lokakuuta 1938 Butte, Montana, Yhdysvallat – 30. marraskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen näytösajaja ja stunt-esiintyjä. Knievelin uran huippuaika sijoittui 1960- ja 1970-luvuille. Knievel tuli tunnetuksi moottoripyörillä tekemillään vaarallisen pitkillä hypyillä, usein esteiden yli.
Elämä ja ura
Knievel syntyi Buttessa Montanassa 17. lokakuuta 1938. Hänen vanhempansa erosivat myöhemmin, ja poika kasvoi isovanhempien hoivissa. Knievel menestyi kouluikäisenä urheilussa mutta pärjäsi koulussa huonosti. Jätettyään high schoolin kesken Knievel teki sekalaisia töitä ja pikkurikoksia. Hän liittyi armeijaan 1950-luvulla ja teki laskuvarjojoukoissa yli 30 laskuvarjohyppyä. Armeijan jälkeen hän pelasi jääkiekkoa ja ajoi moottoripyörää kilpaa. Hän joutui lopettamaan kilpailemisen loukkaannuttuaan useasti.
Knievel sai nimensä "Evel" putkassa vartijalta vuonna 1956. Hän vaihtoi nimen viralliseksi etunimekseen myöhemmin.
Knievel työskenteli vuonna 1966 moottoripyöräkaupassa Moses Lakessa Washingtonissa. Hän päätti yrittää parantaa myyntiä hyppäämällä moottoripyörällä autojen yli. Tuhannen katsojan edessä hyppy jäi lyhyeksi, ja Knievel putosi kalkkarokäärmelaatikon päälle. Esitys oli kuitenkin menestys, joten Knievel jatkoi esiintymisiä. Hän perusti näytösajajien ryhmän nimeltä Evel Knievel's Motorcycle Daredevils, joka alkoi esiintyä markkinoilla. Ryhmä menestyi hyvin, mutta Knievel joutui lopulta tauolle parantelemaan vammojaan.
Knievel siirtyi esiintymään Las Vegasiin ja hyppäsi Caesars Palace -kasinon suihkulähteen yli moottoripyörällään joulukuussa 1967. Hyppy epäonnistui, ja luunsa murtanut Knievel oli koomassa 29 päivän ajan.
Knievel jatkoi näytösajajan uraansa ja esitti 1970-luvun aikana koko ajan pidempiä hyppyjä yhä vaikeampien esteiden yli. Hän teki vuonna 1974 epäonnistuneen yrityksen hypätä Snake River -kanjonin yli. Hypyt johtivat usein vakaviinkin loukkaantumisiin, ja Knieveliltä murtui uransa aikana lähes 40 luuta.
Televisiojulkisuus teki Knievelistä etenkin nuorten poikien sankarin Yhdysvalloissa. Hän myös markkinoi omaa brändiään leluvalmistajien kautta sekä tuki huumeiden vastaista työtä ja moottoripyöräturvallisuutta esiintymällä tietoiskuissa.
Toukokuussa 1975 Knievel yritti Lontoon Wembleyllä hypätä 13 yksikerroksisen bussin yli. Hän kaatui alastulossa, loukkasi selkänsä ja julisti lopettavansa uransa. Hän jatkoi kuitenkin uraansa ja hyppäsi lokakuussa 1975 Ohiossa 14 Greyhound-bussin yli 40,5 metrin matkan. Vuoden 1977 jälkeen Knievel ei enää esiintynyt kovinkaan usein.
Knievel tuomittiin vuonna 1977 pahoinpitelystä kuudeksi kuukaudeksi vankilaan. Tuomion johdosta Knievel menetti paljon sponsoreitaan ja meni konkurssiin vuonna 1981. Hän sai sakkotuomion seksin ostamisyrityksestä, minkä jälkeen hänen vaimonsa otti hänestä avioeron. Toisen kerran Knievel meni naimisiin vuonna 1999.
Knievel kärsi viimeisinä vuosinaan diabeteksestä ja maksavaivoista sekä keuhkofibroosista, joka oli aiheutunut hänen monista kaatumisistaan. Hän kuoli Floridan Clearwaterissa 30. marraskuuta 2007 ollessaan 69-vuotias.
Knievelillä oli kaksi poikaa ja kaksi tytärtä vaimonsa Lindan kanssa. Hänen lapsistaan Robert Knievel III ryhtyi stunt-esiintyjän uralle kuten isänsäkin.
Knievel onnistui hyödyntämään kuuluisuutensa myös kaupallisesti. Saavutukset ja epäonnistumiset veivät Knievelin useita kertoja Guinnessin ennätysten kirjaan.
Caleb Ewan
Caleb Ewan (s. 11. heinäkuuta 1994 Sydney) on australialainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään kirimies. Hän aloitti ammattilaisuransa Orica-GreenEDGE-tallissa syksyllä 2014. Hän edusti samaa joukkuetta, nimeltään sittemmin Mitchelton-Scott, vuoteen 2018. Kaudesta 2019 alkaen hän on ajanut Lotto Soudal / Lotto Dstnyssa.
Ewan on kilpaillut myös ratapyöräilyssä, jonka "moniottelussa" eli omniumissa hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2011. Maantieajon MM-kilpailussa hän sai hopeaa junioreiden sarjassa 2012 ja alle 23-vuotiaiden kilpailussa 2014. Ensimmäisen UCI World Tour -tason voittonsa hän saavutti Espanjan ympäriajon 2015 viidennellä etapilla. Hän voitti World Tour -kilpailu EuroEyes Cyclassicsin 2016, kun ensimmäisenä maalilinjan ylittäneen Nacer Bouhannin sijoitusta pudotettiin tuomariston katsottua hänen häirinneen Ewania loppukirissä. Hän voitti etapin Italian ympäriajossa 2017. Vuonna 2019 hän voitti kaksi etappia Italian ja kolme etappia Ranskan ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän voitti Scheldeprijs-semiklassikon ja kaksi etappia Ranskan ympäriajossa.
Saavutuksia
Lähteet: Cycligbase, Pro Cycling Stats , Cycling Archives
Iver Huitfeldt -luokka
Iver Huitfeldt -luokka on Tanskan kuninkaallisen laivaston kolmen ilmatorjuntafregatin muodostama alusluokka, jonka alukset otettiin palvelukseen 2012 ja 2013.
Suunnittelu
Luokan suunnittelussa otettiin huomioon Absalon-luokan monitoimialuksista saadut kokemukset ja käyttämällä samaa runkoa saatiin alusten valmistuskustannuksia laskettua. Alukset ovat yhteensopivia Tanskan laivaston käyttämän StanFlex-järjestelmän kanssa ja niihin voidaan asentaa kuusi moduulia. Ohjuskannen neljään moduulipaikkaan voidaan kuhunkin asentaa Mark 141 kahdeksan siilon Harpoon-ohjuksen moduuli tai kahdentoista siilon MK54 ESSM -moduuli.
Absalon-luokan ollessa suunniteltu esikunta- ja tukitehtäviin ro-ro-kansineen kolme Iver Huitfeldt -luokan alusta varustettiin ilmatorjuntatehtävään ja mahdollisesti Tomahawk-risteilyohjusten laukaisuun.
Alusten ilmatorjuntajärjestelmä on sama kuin Alankomaiden laivaston De Zeven Provinciën -luokan ja Saksan laivaston Sachsen-luokan fregateissa. Järjestelmän kaukovalvontatutkana on passiivisesti keilattu SMART-L ja monitoimitutkana aktiivisesti keilattu APAR. Tutkat täydentävät hyvin toisiaan mahdollistaen 32 ohjuksen samanaikaisen laukaisun kuuteentoista maaliin. Aluetorjuntaan on SM-2 ja lähitorjuntaan ESSM-ohjukset.
Black Jack (kirja)
Black Jack on Reijo Mäen vuonna 2003 ilmestynyt neljästoista Vares-dekkari. Se on ensimmäinen Vares-kirja, jossa tapahtumat kerrotaan Vareksen näkökulmasta minä-muodossa. Samaa kerrontaa käytetään myös tätä uudemmissa Vares-kirjoissa.
Turussa suunnitellaan merkittävää terroritekoa. Toisena teemana on kerskakulutus ja sen kritiikin epäaitous. Yksityisetsivä Vares etsii kadonnutta kettutyttöä, jonka miljoonaperijä-aktivistipoikaystävä aikoo järkyttää riistokapitalismin mädättämää länsimaailmaa. Jack Abu-Omar on ns. nukkuvaksi terroristiksi Suomeen lähetetty muslimi, joka on kotoutunut Turkuun rahaa peseväksi pitserian omistajaksi ja jolle Koraani on käymässä tarpeettomaksi. Traaginen sivujuonne on loputonta vappua viettävä lottovoittajakaksikko, jonka tavoite on juoda itsensä hengiltä.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Tommi Aitiosta kirjan terroriuhka koettelee uskottavuuden rajoja. Varesta Aitio pitää suomalaismiehen idealisointina. [Vrt. islamilainen terroriteko Turussa 2017] Turun Sanomien Kimmo Rantanen arvioi Mäen vahvistavan stereotypioita ja asettavan kasvissyöjät ja eläinaktivistit pellen rooliin sekä ulkomaalaiset lähtökohtaisesti roistoiksi. Rantanen epäilee Mäen olevan vitsin varjolla tosissaan mutta on toisaalta ilahtunut siitä, että Jack Abu-Omar esitetään hahmona, jonka kautta nousee esiin oman elämän ja vakaumuksen ristiriita. Rantasen mukaan halu naurattaa on kirjailijan voimanlähde eikä tämä malta jättää vitsejä tai sanaleikkejä käyttämättä.
Black Jack oli ilmestymisvuonnaan viidenneksitoista myydyin kotimainen kaunokirja ja sitä myytiin 20 600 kappaletta.
400 kepposta
400 kepposta on François Truffaut'n ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1959. 400 kepposta on ranskalaisen uuden aallon tunnetuimpia elokuvia. Koulumaailmaan sijoittuvan tarinan keskeinen henkilö on Antoine Doinel (Jean-Pierre Léaud), jota opettajat ja vanhemmat pitävät syrjäytyvänä hulttiona.
Elokuva on osaksi omaelämäkerrallinen, ja Truffaut toimi sekä ohjaajana, tuottajana että käsikirjoittajana. Elokuvan nimi tulee ranskankielisestä sanonnasta de faire les quatre cents coups 'hurjastella, touhuta, liioitella'. Truffaut voitti Cannesissa elokuvalla parhaan ohjaajan palkinnon 1959.
Juoni
13-vuotias Antoine asuu pienessä pariisilaishuoneistossa riitelevien ja onnettomien vanhempiensa kanssa. Hän pakenee arkea kirjoihin ja elokuviin, mutta lopulta sortuu valehteluun ja pikkurikoksiin, jotka johtavat hänet umpikujaan.
Pääosat
Lapsia näyttelivät:
Daniel Couturier, François Nocher, Richard Kanayan, Renaud Fontanarosa, Michel Girard, Henry Moati, Bernard Abbou, Jean-François Bergouignan, Michel Lesignor, Luc Andrieux, Robert Beauvais, Bouchon, Christian Brocard, Yvonne Claudie, Marius Laurey, Claude Mansard, Jacques Monod, Henri Virlojeux.
Vastaanotto
400 kepposta oli käsikirjoituksestaan Oscar-ehdokkaana 1960, mikä oli ei-yhdysvaltalaiselle elokuvalle iso saavutus tuolloin.