cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Etelä-Afrikan maantiede
pienoiskuva|vasen|Etelä-Afrikan topografinen kartta Etelä-Afrikan maantiede koostuu matalasta, suurimmalta osalta kapeasta, rannikkokaistaleesta ja sen takana kohoavasta vuoristoisesta alueesta, joka erottaa rannikon sisämaan ylängöstä. Paikoittain, erityisesti KwaZulu-Natalin provinssissa rannikkoalanko on laajempi. Sen rantaviiva on yli 2 500 km pitkä ja ulottuu Namibin aavikolta Atlantin valtamereltä Mosambikin subtrooppiselle alueelle Intian valtameren rannalle.
Komati
Komati eli Incomati on joki eteläisessä Afrikassa. Se on 480 kilometriä pitkä, ja virtaa kolmen valtion läpi. Joen lähteet ovat Etelä-Afrikassa Mpumalangan provinssissa. Sieltä se kulkee itään Swazimaan pohjoisosien läpi ja laskee Intian valtamereen Mosambikissa, noin 24 kilometriä Maputon pohjoispuolella.
Etelä-Afrikan maantiede
Etelä-Afrikan ilmasto vaihtelee paljon alueittain. Sisämaan suuri Karoon tasanko on kuivaa aroa ja se muuttuu luoteeseen mentäessä hitaasti Kalaharin autiomaaksi. Idässä Karoo ei ulotu yhtä pohjoiseen kuin lännessä vaan muuttuu Oranjessa kosteammaksi. Vaal-joen pohjoispuolella Highveldillä sataa enemmän ja ylänkönä se ei ole yhtä kuuma kuin viereinen rannikkoalue. Maan koilliskulmassa on jälleen keskimäärin kuumempaa ja tällä alueella Bushveldilla sijaitsevat maan kuuluisimmat luonnonpuistot. Itäinen rannikkoalue on puolestaan vehreää ja kosteaa. Maan lounaisosissa on välimerenilmasto sateisine talvineen ja kuumine, kuivine kesineen. Maan Atlantinpuoleisella merialueella kulkee kylmä Etelämantereelta lähtöisin oleva Benguelanvirta, jonka plankton ylläpitää rikkaita kalavesiä. Itärannikolla kulkevat puolestaan lämpimät Mosambikin ja Agulhasin merivirrat. Merivirroilla on merkittävä osuus maan ilmaston muodostumisessa.
Komati
Joessa on kaksi suurta voimalaitosta: Etelä-Afrikassa Driekoppies-pato ja Swazimaassa Magugan pato ja voimalaitos, jotka rakennettiin vuosina 1995–2001 Etelä-Afrikan ja Swazimaan yhteistyönä.
Etelä-Afrikan maantiede
Maan tärkeimmät joet ovat Limpopo-joki Zimbabwen vastaisella rajalla sekä Oranje-joki ja sen sivujoki Vaal, joka virtaa lännestä itään ja laskee Atlanttiin Namibian rajalla. Oranje-joen merkitys muun muassa maanviljelylle maan kuivassa keskiosassa on suuri. Etelä-Afrikassa on hyvin vähän sisämaan vesistöjä ja siksi vettä pyritään säästämään ja sen käyttöä kontrolloidaan. Veden kulutuksen kasvu on nopeampaa kuin sen tarjonnan kasvu.
Geologia
pienoiskuva|oikea|Satelliittikuva Etelä-Afrikasta. Etelä-Afrikan maaperä on poikkeuksellisen vanhaa ja mineraalirikasta. Maa oli jo osa Gondwana-mannerta, joka 100–300 miljoonaa vuotta sitten hajosi lukuisiin osiin muodostaen uusia mantereita, kuten Afrikan. Tätä seuranneiden vuosimiljoonien aikana geologiset, tektooniset ja vulkaaniset prosessit sekä eroosio muovasivat Etelä-Afrikan nykyisen kaltaiseksi.
Etelä-Afrikan rannikkoa kiertää Suureksi jyrkänteeksi kutsuttu vuoristojono, joka koostuu useista erillisistä vuoristoista. Idässä Lohikäärmevuorilla vuoristojono kohoaa yli 4 000 metrin korkeuteen merenpinnasta. Etelä-Afrikan mineraalimuodostumista merkittävimpiä ovat kultaa sisältävä Witwatersrandin kvartsiitti, platinaa sisältävä Bushveldin magmakivikompleksi sekä Karoon sedimenteistä muodostuneet hiilivarat. Lisäksi Etelä-Afrikassa sijaitsevat Swartbergin vuoristo sekä Sudwalan luolat ja Cangon luolat.
Internet Encyclopedia of Philosophy
Internet Encyclopedia of Philosophy (IEP) on ilmainen filosofiaan ja filosofeihin keskittynyt internetissä julkaistava tietosanakirja. Sen perusti James Fieser vuonna 1995. Tietosanakirjan nykyiset toimittajat ovat James Fieser ja Bradley Dowden, ja siihen ovat kirjoittaneet artikkeleita myös monet muut toimittajat ja vapaaehtoiset.
Internet Encyclopedia of Philosophy on luonteeltaan johdannonomaisempi kuin Stanford Encyclopedia of Philosophy, mutta pyrkii samalla tavalla korkeaan akateemiseen laatuun. Artikkelien kirjoittajat ovat alan asiantuntijoita ja artikkelit on vertaisarvioitu. Jotkut artikkelit perustuvat kuitenkin public domain -materiaaliin, kunnes lopulliset artikkelit ovat valmiita. IEP on voittoa tuottamaton organisaatio, jolla ei ole rahoitusta.
Sokkoleikki
Sokkoleikki on leikki, jota leikittäessä yhden tai useamman leikkijän silmät ovat sidottuna siten, etteivät he näe. Leikkien tarkoituksena on tunnistaa joku henkilö, saada kiinni joku henkilö, kilpailla nopeudesta tai taitavuudesta, tai jokin näiden yhdistelmä. Sokkoleikkejä on runsaasti erilaisia, niin sisä- kuin ulkoleikkejä.
Erilaisia sokkoleikkejä
Tyypillinen ja kansainvälisesti tunnettu sokkoleikki on Anna aasille häntä. Leikkijöiden piirissä on "sokko", jonka silmät sidotaan. Seinälle on ripustettu vapaamuotoinen aasin kuva, kuitenkin hännätön. Sokkoa pyöritetään tarvittaessa vaikeusasteen mukaan huoneessa tai mahdollisesti jopa ulkona. Sokolle annetaan narusta punottu häntä ja nasta. Sokon on sitten koetettava löytää aasi ja asetettava sille häntä ja kiinnitettävä se nastalla mahdollisimman oikeaan paikkaan. Tätä voidaan käyttää pantinlunastuksessa tai esimerkiksi syntymäpäivillä tai muuten vain kilpailijoiden välisenä, mahdollisesti aikuistenkin välillä. Kilpailevien lasten ikä on syytä ottaa huomioon vaikeusastetta määrittäessä. Tälle leikille on monia variaatioita, esimerkiksi norsun häntä.
Larsen & Toubro
Larsen & Toubro Ltd on suuri intialainen monialayhtiö, joka toimii maailmanlaajuisesti erityisesti laajoissa suunnittelu- ja rakentamishankkeissa sekä näihin liittyvien palvelujen ja toimialojen parissa. Vuonna 1938 perustetun yrityksen kotipaikka on Mumbai. Yhtiön osakkeet noteerataan Intian molemmissa pääpörsseissä (BSE ja NSE).
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Larsen & Toubron neljän arviointiperusteen pohjalta vuonna 2018 Intian 9. ja maailman 471. suurimmaksi julkiseksi osakeyhtiöksi. Tilikaudella 2018 yrityksen liikevaihto oli 17,8 miljardia Yhdysvaltain dollaria, jolla se teki 1,1 miljardin dollarin liikevoiton. Pelkästään liikevaihdolla mitattuna se oli talousjulkaisu Fortunen mukaan 2018 Intian 12. suurin julkisesti noteerattu yritys.
Yrityksen toiminta on jaettu kymmeneen toimialaan. Nämä ovat : 1) Infrastructure, joka on mukana rakennusten ja tehtaiden suunnittelussa ja rakentamisessa; 2) Power, joka tarjoaa ratkaisuja lämpövoimalaitoksille; 3) Metallurgical & Material Handling, joka koostuu terästeollisuuden ja ei-rautametalliteollisuuden ratkaisuista; 4) Heavy Engineering, joka tuottaa ja toimittaa asiakaskohtaisesti suunniteltuja ja valmistettuja laitteita ja järjestelmiä; 5) Electrical & Automation, joka valmistaa ja myy ohjaus- ja automaatiotuotteita; 6) Hydrocarbon, joka on mukana öljy- ja kaasuteollisuuden suunnittelussa, hankinnoissa ja rakennusratkaisuissa; 7) IT & Technology Services, joka toimii tietotekniikan parissa; 8) Financial Services, johon kuuluu vähittäiskaupan ja yritysten rahoitus; 9) Developmental projects, joka kehittää, operoi ja ylläpitää perusinfrastruktuuriin liittyviä hankkeita, sekä 19) Others, johon kuuluu muun muassa kiinteistöt ja laivanrakennus.
Dave Ulliott
Lempinimen ”Devilfish” Ulliott sai Birminghamissa Stevie Au-Young -nimiseltä kiinalaiselta pelaajalta, jonka mielestä hän oli vastustajana kuin myrkyllinen kala (devilfish).
Katriina Tavi
Tavi valittiin Heinähatun rooliin neljä kuukautta kestäneiden koekuvausten jälkeen viidensadan tytön joukosta. Ohjaaja Kaisa Rastimon mukaan Tavin vahvuus oli siinä millä intensiteetillä hän oli läsnä kohtauksissa.
Dave Ulliott
World Series of Poker
Ulliott saapui vuoden 1997 World Series of Pokeriin 200 000 dollaria mukanaan, mutta hävisi sen kaikki käteispeleihin ja turnausmaksuihin. Hän lainasi 70 000 dollaria lisää, mutta hävisi senkin. Ulliott keräsi vielä kokoon rahat 2000 dollarin pot limit texas hold 'em -turnaukseen, jossa hän selvisi aina kaksinpeliin asti. Siinä oli vastassa maanmies Chris Truby. Viimeisessä jaossa Ulliottilla oli kaikki rahansa potissa avoimella suoran ja värin vedolla Trubyn taskuparia vastaan. Ulliott sai riverillä suoran ja voitti 180 310 dollaria sekä ainoaksi jääneen WSOP-rannekkeensa. Seuraavan päivän lehdistötiedote sanoi Ulliottin olleen onnekas viimeisessä jaossa, mutta matemaattisesti hän oli 54,5 prosentin suosikki voittamaan.
Katriina Tavi
MTV3:n elokuvakriitikko Minna Karilan mukaan Tavi on sielukas ja läsnä oleva lapsinäyttelijä, joka tekee roolihahmostaan henkevän, hauskan ja suruineen sydäntäsärkevän. Kalevan kriitikko Anssi Juntto piti Tavia aivan mainiona ja Helsingin Sanomien Helena Ylänen näki Tavin ja Vilttitossun esittäjä Tilda Kiianlehdon suorastaan syntyneen filmitähdiksi.
Dave Ulliott
World Series of Poker
Myöhemmin Ulliott oli useasti ollut lähellä voittaa toisen WSOP-rannekkeensa. Hän oli kerran toinen vuonna 1998 (3 000 dollarin hold'em pot limit), 2000 (2 000 dollarin no limit hold'em) ja kahdesti vuonna 2001 (1 500 dollarin omaha pot limit ja 2 000 dollarin texas hold'em pot limit). Vuonna 2005 hän oli kolmas 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa ja vuonna 2007 5 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa. WSOP:n pääturnauksessa hänen paras sijoituksensa oli 72. (vuonna 2004).
Katriina Tavi
Vuonna 2005 katsojaennätykset Suomessa rikkonut elokuva markkinoitiin Japaniin ja Tavi vieraili Tokiossa kertomassa lehdistölle elokuvasta ja kokemuksistaan sen teossa.
Tavi näytteli Kotikadussa Linda Maasalmea.
Ikaalisten kirkko
Ikaalisten kirkko, joka tunnetaan myös Fredrika Sofian kirkkona, on ilmeisesti järjestyksessään paikkakunnan kolmas kirkko. Ikaalisten ensimmäinen kirkko lienee ollut 1400-luvun lopulla valmistunut puukirkko ja toinen rakennettiin seurakunnan itsenäistyessä vuonna 1641. Nykyinen kirkkorakennus rakennettiin Tukholman Kuninkaallisen Yli-intendentinkonttorin arkkitehti Thure G. Wennbergin vuonna 1788 laatiman suunnitelmien pohjalta puusta. Kuningas Kustaa III hyväksyi piirroksen samana vuonna. Kirkko valmistui 1801. Edellinen, puinen pitkäkirkko, joka sijaitsi nykyisen hautausmaan länsireunassa, rakennettiin 1640-luvulla ja purettiin huonokuntoisena 1824. Sen hirret myytiin huutokaupalla neljän vuoden päästä.
Kirkon rakentamisesta vastasi tunnettu ilmajokelainen kirkonrakentaja Salomon Köhlström. Silloinen kirkkoherra Henrik Bergroth vihki kirkon käyttöön 4. elokuuta 1801. Kirkko oli maalattu alkujaan vuonna 1816 punaiseksi, mutta kahdenkymmenen vuoden päästä sen väri vaihdettiin keltaiseksi.
Kirkko on sisäviisteinen ristikirkko, jonka itä-länsisuuntainen pääsakara on selvästi poikkisakaraa pidempi. Kirkkoa uudistettiin perusteellisesti Turun lääninarkkitehdin V. Th. Chiewitzin toimesta vuosina 1859–1860, jolloin mm. rakennettiin uusi kellotapuli sekä sakaroiden leikkauskohtaan kirkon harjalle suuri suorakulmainen ja telttakattoinen lyhtyrakennelma. Kattoa myös kohotettiin. Töitä johti puuseppämestari Johan Stenman. Kamiinat asennettiin kirkkoon 1904. Uusi perinpohjainen korjaus toteutui vuonna 1933 Kauno S. Kallion suunnitelmien mukaan.
Kirkon jokaisen sakaran seinäpintaa jakaa kaksi pyörökaarista ikkunaa. Niiden välisissä nurkkaviisteissä on myös kolmas samanlainen ikkuna. Kirkon sisäkatteena on puinen holvaus ja keskustassa neljän pylvään kannattelemana lyhdyn valoaukko.
Kirkon alttaritauluna on Berndt Godenhjelmin maalaama Kristuksen kirkastuminen vuodelta 1874. Kirkon nykyinen saarnastuoli on peräisin 1930-luvulta. Kellotapulin alakerrassa on varastoituna myös tätä vanhempi 1700-luvulta peräisin oleva maljan muotoinen saarnastuoli.
Kirkon välittömässä läheisyydessä, tien toisella puolella on Chiewitzin piirrosten pohjalta vuonna 1861 rakennettu kellotapuli, jossa on kolme kelloa. Nykyistä edeltävä tapulirakennus purettiin 1850-luvulla.
Dave Ulliott
Late Night Poker
Ulliott oli yksi neljästäkymmenestä pelaajasta Late Night Pokerin ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 1999. Hän voitti oman alkueränsä ja hallitsi finaalipöytää alusta asti lopulta voittaen 40 000 puntaa.
Televisiosta Ulliottin voittoa seurasi yli 1,5 miljoonaa katsojaa ja ”Devilfishin” persoonallisuus oli osasyynä sarjan suosiolle. Sarja jatkui vielä viisi tuotantokautta ja Ulliott oli mukana jokaisessa. Hän oli finaalipöydässä myös toisella tuotantokaudella.
World Poker Tour
Tammikuussa 2003 Ulliott otti uransa suurimman turnausvoiton World Poker Tourin ensimmäisen tuotantokauden Jack Binion World Poker Open -turnauksessa. Finaalipöydän kaksinpelissä hän kukisti Phil Iveyn ja voitti 589 175 dollaria. WPT:n toisella tuotantokaudella hän pelasi WPT Bad Boys of Poker -kutsukilpailussa. Joulukuussa 2007 Ulliott oli Doyle Brunson Five Diamond World Poker Classic -turnauksessa kolmas.
Muut
Vuosi 2009 alkoi Ulliottilta hyvin: tammikuussa hän voitti Pariisissa Euro Finals of Pokerin 5000 euron no limit holdem -turnauksen ja Galwayssa PartyPoker Irish Poker Championshipin 750 euron turnauksen.
Tammikuussa 2010 Ulliottin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 5,6 miljoonaa dollaria. The Hendon Mobin turnaustilastojen mukaan hän on pokeriturnauksissa kautta aikojen eniten ansainnut englantilainen.
CardPlayer Europe valitsi Ulliottin Euroopan vuoden 2007 pelaajaksi.
Kuolema
Dave Ulliott kuoli 61-vuotiaana 6. huhtikuuta 2015. Hänellä oli todettu helmikuussa paksusuolen syöpä.
Rapulaiset
Rapulaiset (Branchiobdellidae) on nivelmatoihin kuuluva eläinheimo. Ne ovat 3–6 millimetriä pitkiä matoja, jotka elävät rapujen kuorilla ja kiduksissa, joihin ne tarttuvat imukupeillaan. Rapulaiset eivät ole isäntäravulle haitallisia, vaan niiden pikemmin katsotaan hyödyttävän isäntäänsä puhdistamalla niiden selkäkilpeä.
Rapulaisten asema luokituksessa on epävakaa. Ne on luettu joko juotikkaiden tai harvasukasmatojen lahkoon tai omaan Branchiobdellida-lahkoonsa.
Rapulaiset jaetaan 22 sukuun, joista tunnetaan 150 lajia. Suomessa elää ainakin yksi laji, Branchiobdella pentodonta.
Kansallinen audiovisuaalinen instituutti
Kansallinen audiovisuaalinen instituutti (KAVI) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alainen valtion virasto, jonka toiminta perustuu lainsäädäntöön. KAVIn lakisääteisiin tehtäviin kuuluvat elokuvien ja televisio- ja radio-ohjelmien säilyttäminen sekä niihin liittyvä tutkimus, kuvaohjelmien tarjoamisen valvonta ja mediakasvatuksen edistäminen.
Instituutti syntyi, kun Kansallinen audiovisuaalinen arkisto (KAVA vuosina 2008–2013, Suomen elokuva-arkisto vuosina 1957–2007) ja Mediakasvatus- ja kuvaohjelmakeskus (MEKU vuosina 2012–2013, Valtion elokuvatarkastamo vuosina 1946–2011) yhdistyivät 1. tammikuuta 2014.
Organisaatio
Kansallinen audiovisuaalinen instituutti on jaettu viiteen tulosalueeseen.
Kokoelmat
Kokoelma- ja arkistotyössä huolehditaan siitä, että instituuttiin talletettu kotimainen ja ulkomainen elokuva sekä muu av-aineisto säilyvät asianmukaisesti järjestettyinä ja luetteloituina.
Kotimainen elokuvakokoelma
KAVIn filmikokoelmat käsittävät noin 1 300 pitkää kotimaista elokuvaa, ja tätä nykyä tämä määrä karttuu noin 25 uuden elokuvan vuositahdilla. Kotimaisen elokuvaperinnön säilyttäminen jälkipolville on yksi Kansallisen audiovisuaalisen instituutin keskeisistä tehtävistä, jota tuetaan lainsäädännöllä.
Laki velvoittaa tekijöitä ja tuottajia tallettamaan kotimaassa tuotetun elokuvamateriaalin alkuperäiset kuva- ja ääninegatiivit, niitä vastaavat esityskopiot sekä kappaleet mainos- ja pr-materiaalista. Laki koskee julkisesti esitettäviksi tarkoitettuja kotimaisia elokuvia.
Jokainen suomalainen elokuvantekijä ja -tuottaja voi saada elokuvansa talletetuksi Kansalliseen audiovisuaaliseen instituuttiin. Tähän ns. tallettajapalveluun kuuluu ilmainen ja luottamuksellinen tallettajan aineistojen selvitys- ja kunnostustyö. Tarvittaessa materiaali luovutetaan tallettajan käyttöön, jonka jälkeen se palautuu arkiston kokoelmiin.
Tekijän kannalta olennaista on, että tallettajalla on oikeus käyttää omaa arkistoon talletettua materiaaliaan vapaasti. Arkistoituja elokuvia saa käyttää ilman oikeuksienomistajan lupaa vain korkeakoulutasoiseen tutkimukseen ja opetukseen. Kaikkeen muuhun käyttöön tarvitaan tallettajan lupa.
Laissa on erilaisia määräaikoja, joiden kuluessa elokuvat tulee tallettaa. Ne lasketaan elokuvan tarkastamispäivästä. Jos elokuvaa ei ole tarkastettu, ajat määräytyvät sen valmistumisesta. Elokuvan alkuperäisaineisto on talletettava viiden vuoden kuluessa. Esityskelpoinen kopio ja kopiot mainos- ja tiedotusaineistosta talletetaan kolmen vuoden kuluessa.
Digitaaliset palvelut
Kansallisen audiovisuaalisen instituutin digitaalisten palveluiden yksikkö vastaa kotimaisen elokuvaperinnön saattamisesta digitaaliseen muotoon.
Digitointien joukkoon otetaan vuosittain muutamia restauroitavia elokuvia. Nämä ovat elokuvia, joille on kysyntää ja joiden esitysoikeudet ovat selvät. Vuosittain digitoidaan lisäksi kymmenkunta elokuvaa, jotka levitetään tallenteina. Esitystoiminnan ja elokuvafestivaalien tarpeet pyritään mahdollisuuksien mukaan huomioimaan. Etusijalla ovat elokuvat, joista ei ole kunnollista esityskopiota tai pelastemateriaalia filmimuodossa.
Ulkomainen elokuvakokoelma
Kansallinen audiovisuaalinen instituutti pyrkii säilyttämään kopiot kaikista Suomessa levitetyistä ja suomeksi tekstitetyistä ulkomaisista elokuvista. Kopiot ovat tarpeen myös instituutin toteuttaessa elokuvakasvatuksellista tehtäväänsä. Kokoelmaa laajennetaan ja kartutetaan yhteistyössä tuottajien ja maahantuojien kanssa.
Videokokoelma
Kansallisen audiovisuaalisen instituutin videokokoelmat muodostuvat Suomessa levitettyjen vuokra- ja myyntivideokasettien ja DVD-levyjen vapaakappaleista, videotekniikalla tehtyjen elokuvien ja ohjelmien tallenteista ja tutkimustarkoituksiin tehdyistä kotimaisten elokuvien DVD- ja videokopioista.
Vapaakappalelaki, joka elokuva-arkiston osalta tuli voimaan vuonna 1981, on velvoittanut videotallenteiden valmistajia, maahantuojia ja levittäjiä luovuttamaan vapaakappaleet kaikista videotallenteista, joita on valmistettu tai tuotu maahan yli 50 kappaletta. Vuoden 2008 alusta voimaan astunut Laki kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä korvasi vanhan vapaakappalelain.
Oheisaineistot
Oheisaineistokokoelmissa on noin 450 000 kotimaista valokuvaa 1 800 eri elokuvasta. Ulkomaisia valokuvia on 500 000 yli 20 000 eri elokuvasta. Koti- ja ulkomaisia julistenimikkeitä on yli 12 000, käsikirjoitusnimikkeitä yli 20 000.
Yksikkö toimittaa ja lainaa asiakkailleen valokuvia ja julisteita sekä niiden vedoksia. Valokuvat ja julisteet annetaan pelkästään lainaksi, ja käytön jälkeen aineisto palautetaan arkistoon.
Kansallinen audiovisuaalinen instituutti ei myy kokoelmissaan olevaa aineistoa. Kuva- ja julistelainoista veloitetaan hinnaston mukaisesti. Palvelumaksu veloitetaan kaikesta uloslainatusta aineistosta käytöstä riippumatta. Yksikön tiloissa on lisäksi mahdollista tutkia elokuvien käsikirjoituksia ja mainosmateriaalia. Käyttöoikeuksien selvittäminen on aina käyttäjän vastuulla.
Tenho ja Elonet
Tenho-elokuvatietokantaan on luetteloitu Suomessa valmistettujen tai elokuvateattereissa esitettyjen ulkomaisten elokuvien filmografisia ja ensi-iltatietoja sekä suomen- ja ruotsinkielisiä nimiä.
Tenho sisältää perustiedot kaikista Suomessa levitetyistä (tarkastetuista) pitkistä elokuvista ja lukuisista lyhytelokuvista. Tätä yksityiskohtaisempaa tietoa tietokannassa on kotimaisista pitkistä elokuvista ja uudemmista kotimaisista lyhytelokuvista.
Arkiston asiakkaat voivat vapaasti katsella tietoja elokuvista kirjastossa sijaitsevan asiakaspäätteen avulla. Osaa Tenhon tiedoista pääsee tarkastelemaan KAVIn Elonet-sivuston kautta.
Audiovisuaalisen kulttuurin edistäminen
Yksi Kansallisen audiovisuaalisen instituutin tärkeistä tehtävistä on edistää audiovisuaalista kulttuuria Suomessa. Käytännössä se tapahtuu usealla eri toiminta-alueella: esitystoimintana, elokuvakasvatuksena, kirjasto- ja tietopalveluina, näyttely- ja julkaisutoimintana.
KAVIn esitystoiminta keskittyi aiemmin perinteikkääseen Orion-elokuvateatteriin Helsingissä. Helsingin keskustakirjasto Oodin myötä Kavi siirsi elokuvaesityksensä vuodesta 2019 lähtien ensisijaisesti uudisrakennuksen alakerran Kino Reginaan. Näytöksiä järjestetään pääosan vuodesta kuutena päivänä viikossa, kolme näytöstä illassa. Esityssarjat kattavat elokuvan historian varhaisvaiheista nykyelokuvaan. Esillä on niin klassikkoteoksia kuin uudelleenlöydettyjä helmiäkin, laajoja retrospektiivejä, tutkimusretkiä lajityyppien historiaan sekä ainutlaatuisia tapahtumia kinokonserteista seminaareihin. Esitystoiminnan aluesarjoja järjestetään yhdeksällä eri paikkakunnalla: Hämeenlinnassa, Joensuussa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Lahdessa, Oulussa, Rovaniemellä, Tampereella ja Turussa.
KAVI tekee myös yhteistyötä useiden elokuvafestivaalien ja järjestöjen kanssa. Yksi tärkeä yhteistyökumppani on Helsingin yliopisto, jonka kanssa järjestetään luentosarjoja ja niihin liittyviä esityssarjoja.
Elokuvakasvatus on nykyään merkittävä osa audiovisuaalisen kulttuurin edistämistyötä. Helsingin Orionissa ja aluesarjoissa järjestetään koululaisnäytöksiä, joihin on tarjolla myös oppimateriaaleja. Näytösten lisäksi koulut voivat osallistua erilaisiin työpajoihin. Syksyllä 2013 avautui Elokuvapolku-sivusto, joka tarjoaa kasvattajille tietopankin sekä ilmaisia elokuvanäytteitä elokuvakasvatuksen tueksi.
KAVIn kokoelmia tuodaan yleisölle esille myös erilaisten näyttelyiden kautta. Kansainvälinen kulttuurivaihto keskittyy yhteistyöhön monien ulkomaisten tahojen kanssa lähinnä elokuvaesitysten muodossa.
Radio- ja tv-arkisto
Vuoden 2008 alussa perustetun radio- ja tv-arkiston toiminta perustuu kulttuuriaineistolakiin, joka asettaa velvoitteita sekä radio- ja tv-arkistolle että ohjelmien tuottajille.
RTVA palvelee tutkijoita ja opiskelijoita tallentamalla televisio- ja radiokanavien digitaalista ohjelmavirtaa, jota voi selata ja tutkia katselu- ja kuuntelupisteissä seitsemällä eri paikkakunnalla. Lisäksi RTVA tallettaa laissa määritellyt ohjelmatyypit alkuperäistasoisina fyysisinä kappaleina tai tiedostoina. RTVA ottaa vastaan vanhaa radio- ja tv-aineistoa, joka on lähetetty Ylen ulkopuolisilla kanavilla. Tällä hetkellä kokoelmaan kuuluvat mm. MTV Oy:n vanha filmiarkisto sekä Moon TV:n ja Radio Cityn arkistot. Vanhimmat ohjelmat ovat vuodelta 1962. Vanhaa aineistoa voi katsella ja kuunnella KAVIn tiloissa.
Aineistot
RTVA tallentaa Ritva-tietokantaan keskeisten kotimaisten radio- ja tv-kanavien ohjelmavirran kokonaisuudessaan sekä näytteitä yli 100 kanavalta. Laki velvoittaa myös ohjelmien tuottajia toimittamaan kaikista vuoden 2007 jälkeen ensiesityksensä saaneista ohjelmista alkuperäistasoisen kappaleen arkistolle.
Alkuperäistasoisten ohjelmien arkistoinnilla varmistetaan se, että ohjelmasta on arkistoitu uusintalähetyksen tai uuden julkaisun vaatimukset täyttävä kappale, jonka laatu on paras saatavissa oleva. Ohjelmat saavat varman säilytyspaikan arkiston suojissa, ja ne numeroidaan ja luetteloidaan tietokantaan.
Ohjelmien katselu ja kuuntelu
Radio- ja televisioarkistoon talletettuja ohjelmia voi katsella ja kuunnella Kansallisen audiovisuaalisen instituutin tiloissa sekä alueellisissa katselu- ja kuuntelupisteissä. Vuoden 2009 alusta lähtien tallennettua ohjelmavirtaa voi katsella ja kuunnella kaikissa katselupisteissä. Niissä voi katsella myös Yleisradion vuosina 1957–2008 tuottamia ohjelmia. Arkistoituun materiaaliin voi tehdä myös tiedonhakuja. Talletettuja alkuperäislaatuisia ohjelmia voi katsella ja kuunnella ainoastaan KAVIn tiloissa. Katselu ja kuuntelu edellyttävät aineiston noutoa varastolta ja katselu- ja kuuntelutilan varaamista, joten siihen täytyy varata aika.
Mediakasvatus- ja kuvaohjelmayksikkö
Mediakasvatus- ja kuvaohjelmayksikkö (MEKU) koordinoi ja edistää kansallista mediakasvatusta, kouluttaa kuvaohjelmaluokittelijoita ja valvoo heidän toimintaansa sekä valvoo kuvaohjelmien tarjoamista.
Mediakasvatus- ja kuvaohjelmayksikkö kouluttaa kuvaluokittelijat ja valvoo heidän toimintaansa (ks. tarkemmin kuvaohjelmalaki ). Luokittelijat antavat ikärajat kuvaohjelmille – eli elokuville, tv-ohjelmille ja digitaalisille peleille. KAVIn pääasiallinen tiedotuskanava ikärajoista on Ikärajat.fi -sivusto.
MEKU valvoo myös kuvaohjelmien tarjoamista eli esimerkiksi sitä, noudattavatko televisiokanavat, elokuvateatterit ja tallenteita myyvät kaupat ikärajamerkintöjä. MEKU vastaa kuvaohjelmaluokittelijoiden koulutuksesta ja kertauskoulutuksesta sekä ylläpitää ja kehittää luokitteluohjelmistoa, jonka avulla kuvaohjelmalaissa tarkoitettu luokittelu toteutetaan.
Yleisö voi antaa MEKUlle palautetta lapsen kehitykselle haitallisten kuvaohjelmien tarjoamisesta. Yleisöpalautteen vastaanottamisesta annetaan vahvistus, ja jos palaute aiheuttaa toimenpiteitä, siitä toimitetaan tieto palautteen antajalle.
MEKU edistää myös lasten mediataitoja ja lapsille turvallisen mediaympäristön kehittämistä yhteistyössä muiden viranomaisten ja toimialan yhteisöjen kanssa. MEKU tiedottaa lapsia ja mediaa koskevista asioista sekä toimii asiantuntijana lasten mediaympäristön kehityksessä. Yksikössä myös edistetään toimialaan liittyvää tutkimusta sekä seurataan alan kansainvälistä kehitystä.
Elävän kuvan museo
KAVIn museoesinekokoelmassa on elokuvauksessa, laboroinnissa, levityksessä ja esityksissä käytettyjä laitteita ja aineistoja kuten kameroita, leikkauspöytiä, projektoreita, rekvisiittaa, näyttelijöiden rooliasuja ja elokuvateattereiden kalusteita. Joukossa on myös taikalyhtyjä, jotka kuuluvat elokuvaa edeltäneeseen, vuosisatojen takaiseen kuvanesitysperinteeseen. Suurin osa esineistöstä on kuitenkin peräisin äänielokuvan ajalta, 1930-luvun ja nykyhetken väliltä.
Museon kokoelmia kartutetaan pääasiassa lahjoituksin. KAVIin talletettavien elokuvien käyttöoikeudet jäävät useimmiten tallettajalle, mutta museoesineet instituutti pyrkii saamaan omistukseensa.
Helsingin Kalasatamassa yhdentoista vuoden ajan toiminut Elävän kuvan museo sulki näyttelytilansa 4.6.2015. Omaehtoinen näyttelytoiminta on korvaavien tilojen puuttuessa toistaiseksi keskeytynyt.
Kuiturami
Kuiturami eli rami (Boehmeria nivea), jota kutsutaan myös kiinanruohoksi, on nokkoskasveihin (Urticaceae) kuuluva ruoho. Kasvin varresta erotettavia kuituja käytetään tekstiilien ja paperin raaka-aineena. Rami kasvaa 1,5–2,5 metrin korkuiseksi.
Kuitu ja sen valmistus
Kasvi tuottaa satoa 2–6 kertaa vuodessa. Kuidun valmistus on työlästä. Kasvit täytyy kerätä oikeaan aikaan, juuri ennen tai jälkeen kukkimisen, jotta kuitu voidaan irrottaa. Ensimmäiseksi kuitua sisältävä kuorikerros irrotetaan varren keskiosasta, kasvien ollessa vielä tuoreita. Tämä työvaihe suoritetaan usein jo pellolla ja useimmiten käsityönä. Seuraavaksi kuitu erotetaan sitä ympäröivästä kuoriaineesta loukuttamalla; irronnut kuori ja osa kasvin sisältämistä liima-aineista voidaan sitten poistaa kaapimalla. Lopuksi kuitu puhdistetaan keittämällä sitä yleensä lipeää sisältävässä liuoksessa.
Ramin vetomurtolujuus on kasvikuiduksi huomattava 1500 N/mm². Tämä johtuu selluloosan asettumisesta kuidussa pituussuuntaan (pieni fibrillikulma). Ramikuitu on märkänä lujempaa kuin kuivana. Kuidut ovat kasvikuiduiksi erittäin pitkiä: 100–200 mm. Ramikuidussa on kaunis kiilto; sitä kutsutaan joskus englanninkielisissä maissa nimellä chinese silk plant eli "kiinalainen silkkikasvi".
Käyttö
Koska kuitu on vahvaa, sitä käytetään hihnoihin, purjeisiin ja paloletkujen päällystämiseen, mutta korkea hinta on vähentänyt sen suosiota. Aikaisemmin ramista valmistettiin myös kalastustarvikkeita. Ramin ominaisuudet muistuttavat aivinapellavaa. Siitä voidaan valmistaa myös vaatetustekstiilejä, joko yksin tai sekoittamalla kuituja esimerkiksi puuvillaan tai viskoosiin. Ramikuidusta voidaan valmistaa hyvin kestäviä paperilaatuja.
Historiaa
Rami kuuluu vanhimpiin käytettyihin kuituraaka-aineisiin. Se on todennäköisesti kotoisin Itä-Aasiasta. Sen käyttö tekstiilien raaka-aineena tunnettiin Egyptissä jo 5000–3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua.
Triviaaliavaruus
Triviaaliavaruus on vektoriavaruus, jonka kaikki kantavektorit ovat nollia. Kaikki ei-triviaalit vektoriavaruudet sisältävät aina vähintään kaksi aliavaruutta, eli itsensä ja triviaaliavaruuden. Esimerkiksi avaruuden yksi aliavaruus on triviaaliavaruus {(0, 0, 0)}.
Freiburgin yliopisto
Freiburgin yliopisto voi viitata kahteen eri yliopistoon:
Pitot-putki
Nopeuden määritys putken avulla
thumb|200px|Virtauksen voima nostaa pintaa h nopeutta v vastaavalla määrällä thumb|200px|Pakistanin ilmavoimien mekaanikko tarkastelee F-16-hävittäjän Pitot-putkea Stagnaatiopaine on staattisen paineen  ja dynaamisen paineen  summa. Stagnaatiopaine mitataan pitot-putken aukon kohdalta, jossa siis on virtauksen stagnaatiopiste. Staattinen paine sen sijaan on häiriötön paine, joka mitataan sellaisesta kohdasta virtausta, jossa ei ole pitot-putkea tai muita esteitä.
Mikäli virtaus on puristumatonta (Machin luku on pieni), niin voidaan käyttää Bernoullin yhtälöä. Eli tarkastellaan virtauksen tietyn virtaviivan kahta eri kohtaa: stagnaatio- ja staattisen paineen mittauspistettä, jotka ovat kummatkin samalla korkeudella
Boumediene
Boumediene tai Boumedienne on arabiankielinen sukunimi. Se voi viitata seuraaviin:
Pitot-putki
Nopeuden määritys putken avulla
.
Koska stagnaatiopisteessä nopeus on nolla ja mittauspisteiden korkeudet samat, niin saadaan yhtälö supistettua muotoon
Paine-ero on, nyt yhtälöstä saadaan nopeus:
missä v on nopeus [m/s],
\rho on ilman tiheys [kg/m3] (se on suuruusluokkaa 1,2 kg/m3, mutta riippuu lämpötilasta ja ilmanpaineesta),
p_d on dynaaminen paine,
p_0 on stagnaatiopaine ja
p_s on staattinen paine.
Yllä olevan Pitot'n kaavan loi Henri Pitot vuonna 1732.
Käyttö
Pitot-putkea käytetään lentokoneissa, tuulitunneleissa, mittalaitteissa, tilavuus- ja massavirtamittauksissa kuten ilmanvaihtokanavan ilmamäärämittauksessa.
Vijayanagara
Vijayanagara oli mahtava eteläintialainen valtakunta, joka hallitsi Deccanin ylänköä ympäristöineen yli kahdensadan vuoden ajan. Valtio sai nimensä pääkaupunkinsa Vijayanagaran mukaan; kaupunki sijaitsi nykyisen Hampin lähellä ja sen rauniot ovat nykyisin UNESCOn maailmanperintökohde. "Vijayanagara" merkitsee voiton kaupunkia.
Tulipesä
thumb|right|300px|Tulipesä [[höyryveturin höyrykattilakuvan oikeassa reunassa merkitty kirjaimilla "FB" .]]
Vijayanagara
thumb|left|Vijayanagaran valtakunnan alue thumb|left|[[Virupakshan temppeli Hampin lähistöllä]] Vijayanagaran perusti Harihara I vuonna 1336 ja se oli olemassa vuoteen 1646, vaikka vuoden 1565 häviö Deccanin sulttaanikuntia vastaan käydyssä Talikotan taistelussa murensi sen valtaa suuresti. Pääkaupunki joutui sulttaanikuntien käsiin, ja hovi pakeni nykyisen Andhra Pradeshin alueelle.
Tulipesä
Tulipesä voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Vijayanagara
Vijayanagaran valtakaudella hindulaisuus nousi keskeiseksi Etelä-Intian eri heimoja ja kansoja yhdistäväksi tekijäksi. Hallitsijoina oli useita eri dynastioita ja kuningassukuja. Tunnetuimpia heistä olivat Krishnadevaraya (vallassa 1509-1529) ja Achyutaraya (1529-1542).
Pääkaupunki Vijayanagara oli puoliaavikolla ja riippuvainen muualta tuodusta vedestä. Hallitsijat rakennuttivat monimutkaisia kastelujärjestelmiä, joilla johdettiin jokivettä aavikolle, ja suuria säiliöitä, joihin varastoitiin vettä monsuunisateiden aikana kuivaa kautta varten. Talouden selkärankana oli maanviljely, joka suosi kuivaa kestäviä lajikkeita kuten maissia ja linssejä. Sateisemmilla alueilla kasvatettiin riisiä ja sokeriruokoa. Vuorilla kasvatettiin mausteita, jotka kuljetettiin kaupunkiin myytäväksi.
Ulrich Beck
Ulrich Beck (15. toukokuuta 1944 Stolp, Pommeri (nyk. Słupsk, Puola) – 1. tammikuuta 2015 ) oli saksalainen sosiologi. Hän toimi professorina Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissä ja London School of Economicsissa.
Beck sai tutkijanuransa aikana useita kansainvälisiä palkintoja ja kunnianosoituksia. Vuonna 1996 hän sai Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteiden kunniatohtorin arvon. Beck oli naimisissa saksalaisen yhteiskuntatieteilijän Elisabeth Beck-Gernsheimin (s. 1946) kanssa. He julkaisivat yhdessä useita teoksia.
Tutkimusintressit
Beck on tunnettu modernisaatiota, individualisaatiota ja globalisaatiota käsittelevistä teorioistaan. Hän toi yhteiskuntatieteelliseen keskusteluun useita laajalti käytettyjä käsitteitä ja ideoita, muun muassa riskiyhteiskunnan sekä refleksiivisen modernisaation käsitteet.
Refleksiivinen, toinen modernisaatio tarkoitti Beckille ”teollisen yhteiskunnan luovan (itse)tuhon mahdollisuutta”. Beckin mukaan riskiyhteiskunta syntyy, kun erilaiset sosiaaliset, poliittiset, taloudelliset ja yksilölliset riskit karkaavat perinteisten turvainstituutioiden kontrollista. Teollinen yhteiskunta alkaa itse tuottaa sellaisia uhkia, jotka eivät pysy sen hallinnassa.
Beckin riskiyhteiskuntateoriointia on sovellettu ennen kaikkea ympäristöongelmien tarkastelussa. Beck käsitteli kuitenkin tuotannossaan myös esimerkiksi perheeseen ja työhön liittyviä riskejä.
Viimeisinä vuosinaan Beck keskittyi tutkimuksessaan ja opetuksessaan työelämän murroksen ja sosiaalisen eriarvoisuuden kysymyksiin sekä kehitti kosmopoliittisuuden käsitteeseen pohjaavaa sosiologista teoriaa.
Heikki Waris
Elämäkerta
Heikki Waris valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922. Waris oli 1920-luvulta lähtien mukana Sigfrid Sireniuksen perustamassa setlementtiliikkeessä. Hän toimi liikkeen Kalliolan vapaaopiston rehtorina. .
Heikki Wariksen tohtorinväitöskirja Työläisyhteiskunnan syntyminen Helsingin Pitkänsillan pohjoispuolelle ilmestyi 1932 ja sen II osa 1934. Waris teki 1934–1935 opintomatkan Yhdysvaltoihin jossa hän paitsi että keräsi laajan suomalaisten siirtolaisten elämäkerta-aineiston toi myös Suomeen uuden survey-tyyppisen haastattelututkimusmenetelmän. Tähän menetelmät kuuluivat kyselylomakkeet, erilaiset asenteita mittaavat asteikot, testaukset ja taulukoinnit. Wariksesta tuli Eino Kuusen jälkeen Yhteiskunnallisen Korkeakoulun sosiaalpolitiikan opettaja vuonna 1937.
Sotavuosina Waris toimi Suomen Aseveljien Työjärjestössä (SAT) sekä 1941–1945 Suomen Huollon toiminnanjohtajana vastaten muun muassa suomalaislasten sijoituksista Ruotsiin ja Tanskaan sekä avustuslähetysten jakamisesta.
Heikki Waris oli Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan professorina 1946–1968. Hän oli 1960-luvulla valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina ja Helsingin yliopiston vararehtorina 1962–1968. Akateemikoksi Waris nimitettiin 1980. Hän sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon 1964.
Kyrenialainen laiva
thumb|Kyrenialainen laiva Kyrenialainen laiva on 300 luvulla eaa. Aleksanteri Suuren aikakaudella uponnut kauppalaiva. Laiva löydettiin Kyrenian sataman läheisyydestä ja nostettiin ylös vuosina 1968-1969. Laiva on nykyään nähtävillä haaksirikkomuseossa, joka sijaitsee Kyrenian linnassa. Tutkimusten mukaan laivan on arveltu uponneen vuonna 306 eaa., jota ennen se purjehti noin 80 vuotta palvellen itäisen Välimeren kauppiaita. Laivan reitti kulki todennäköisesti Sámoksen, Kosin ja Rodoksen kautta pitkin Turkin rannikkoa ennen kuin laiva saapui Kyprokselle, missä se tuhoutui myrskyssä. Laiva on vanhin löydetty kauppalaiva maailmassa: se on 2 300 vuotta vanha.
Laiva
Laivan pituus oli noin 14 metriä, ja sen purjehdusnopeus oli 4-5 solmua. Laiva on rakennettu alepponmännystä. Laivan kunnostus alkoi vuonna 1970, ja se kesti neljä vuotta.
Lasti
Suurin osa laivan lastista oli yli 400 viiniamforaa, jotka olivat enimmäkseen peräisin Rodokselta. Osa saviruukuista on muodoltaan samanlaisia kuin Sámoksen pohjoisosissa. Lisäksi lastina oli manteleita. Niitä oli astioissa noin 9 000 kappaletta, ja ne olivat hyvin säilyneitä. Lastina oli myös 29 kappaletta kivisiä myllynkiviä, jotka olivat mukana myös painolastina. Myllynkivet oli todennäköisesti valmistettu Kosin saarella olevalla kivilouhoksella.
Muuta
Kyrenialainen laiva on kuvattuna kyproslaisissa 10, 20 ja 50 sentin kolikoissa.
Dr14
Dr14 on raskas, hydraulisella Voith-vaihteistolla varustettu dieselveturi, joka on suunniteltu raskaisiin vaihto- ja järjestelytöihin.
Historia
1960-luvun puoliväliin tultaessa oli Valtionrautateiden kaluston dieselöinti jo hyvässä vauhdissa, mutta raskaaseen ratapihatyöskentelyyn sopivaa dieselveturisarjaa ei vielä ollut hankittu. Niinpä vuonna 1966 Valtionrautatiet järjesti tarjouskilpailun uudesta vaihtoveturista. Tarjouksia tuli niin Suomesta kuin Saksastakin, ja lopulta kilpailun voitti Lokomo. Lokomolta tilattiin yhteensä 24 kappaletta Valtionrautateiden ohjeiden mukaan suunniteltua veturia. Koesarja käsitti kaksi veturia, jotka otettiin käyttöön vuonna 1969. Sarjaveturit otettiin käyttöön vuosina 1970–1972. Veturit saivat sarjamerkin Vr12, joka vuonna 1976 vaihtui Dr14:ksi. Dr14-veturit syrjäyttivät välittömästi Vr3-sarjan höyryveturit laskumäkityöstä.
Veturin yleisin lempinimi on Seepra, mutta myös nimiä Belarus, Raitakukko, Viirukukko, Riikinkukko ja uusimpana Dieselkukko käytetään. Kukko-nimi on perintöä höyrykauden voimakkaimman vaihtoveturin, Vr3:n Kukko-lempinimestä.
Tekniikka
pienoiskuva|Saneeratun Dr14-veturin ajopöytä pienoiskuva|Saneerattu ja radio-ohjauslaittein varustettu Dr14 Nro.1862 Kouvolassa
Dr14-veturin perusrakenne muodostuu kahdesta 2-akselisesta telistä ja alustasta, jonka päällä ovat koneistot konesuojuksineen sekä keskiohjaamo. Ohjaamon molemmin puolin sijaitsevat konesuojat, joiden molemmille sivuille jäävät käyntisillat. Ohjaamossa on ajopöydät molempiin suuntiin, ja kulku sinne tapahtuu käyntisilloilta. Telin sekä ensiö- että toisiojouset ovat kumijousia, jonka ansiosta veturin kulku ratapihojen jyrkissä kaarteissa ja vaihteissa on joustavaa.
Veturin päämoottorit (MAN R8V22/30 ATL) on valmistanut lisenssillä Tampella kahta ensimmäistä veturia lukuun ottamatta. Moottori on turboahdettu ja varustettu ahtoilman välijäähdytyksellä. Vaihteisto on hydraulinen Voith L206-vaihteisto. Vaihteiston yhteydessä on suunnanvaihtolaite, kaksi momentinmuunninta ja aluevaihde, joka antaa V-vaihteella suurimmaksi nopeudeksi 43 km/h ja T-vaihteella 75 km/h. Voiman välitys akselinkäyttölaitteille ja edelleen pyöräkertoihin tapahtuu nivelakseleiden välityksellä.
Dr14-veturin hidasajo-ominaisuudet ovat vaihteistoöljyn lisäjäähdytyskennojen ansiosta erittäin hyvät. Täyttä tehoa voidaan käyttää paikallaan seisten tai hyvin alhaisella nopeudella jatkuvasti vaihteistoöljyn ylikuumentumatta. Veturin painoa voidaan lisätä käyntisilloille asennettavilla lisäpainoilla. Kaikki veturit on varustettu Vapiti-vaihtotyökytkimin ja radio-ohjauslaittein ja osa on varustettu JKV-laitteilla. Veturit, joissa ei ole JKV-laitteita, tunnistaa siitä, että niiden suurin sallittu nopeus on 35 km/h.
Saneeraus
Dr14-sarjan veturit saneerattiin Hyvinkään konepajalla vuosina 2002–2005 nykypäivän vaatimuksia vastaavaksi. Saneerauksessa veturin ohjaamo uusittiin täydellisesti ja veturit maalattiin uudestaan. Ohjaamohytin etu- ja takaseinien kuljettajan puoleisia ikkunoita suurennettiin hieman alaspäin, jotta kuljettajan penkiltä olisi parempi näkyvyys puskimiin. Veturit myös varustettiin imuilman äänenvaimentimella ja osa vetureista JKV-veturilaittein.
Radio-ohjauslaitteiden asennus Dr14-sarjaan alkoi vuoden 2008 lopulla. Asennuksen yhteydessä uusitaan myös käyntisiltojen kaiteita ja portaita vaihtotöihin paremmin sopiviksi sekä lisätään turvaväritystä päätypalkkeihin. Mikäli veturissa ei ole JKV-laitteita, radio-ohjauksen myötä tulee suurimmaksi nopeudeksi 35 km/h.
Sijoitukset
Dr14-veturit ovat käytössä Kouvolassa, Tampereella, Imatralla, Kotkassa, Haminassa, Vainikkalassa, Lauritsalassa, Ilmalassa ja Sköldvikissä. Vetureita on käytetty linja-ajossa varsin vähän. Dr14-sarjan päähuoltovarikko on Kouvola, ja sieltä käsin niillä on ajettu jonkin verran lyhyen matkan tavarajunia. Aiemmin niitä käytettiin myös Pasilasta Hakkilaan, Sköldvikiin ja Kauniaisiin suuntautuvassa tavaraliikenteessä.
Tekniset tiedot
Ilmalan vetureita käytetään myös Sköldvikissä. Kouvolan vetureita käytetään Kotkassa (3), Haminassa (2), Kouvolassa (3+huollettavat), Vainikkalassa (2), Lauritsalassa (1), ja Imatralla (2).
Iskender-kebab
thumb|right|Iskender-kebab Iskender-kebab on yksi kebabin monista alalajeista. Siihen kuuluu yleensä pitaleipäpaloja, jogurttia, tomaattikastiketta ja kebablihaa. Alkuperäiseen Iskenderiin ei kuitenkaan kuulu riisi tai vihannekset, eikä sen kanssa juoda limonadia, kuten Euroopassa yleensä tapana on. Ruuan kanssa nautitaan perinteisesti rypälemehua. Lisäksi sen kanssa tavataan syödä rapeita leivänpaloja. Perinteisen Iskender-annoksen päälle laitetaan tomaattikastiketta ja jogurttia. Annos viimeistellään kaatamalla sen päälle kuumaa voita. Suomeen kebab ja Iskender tulivat 1980-luvulla.
Iskender-kebab on nimetty keksijänsä, 1800-luvun lopulla Bursassa Kayhanin naapurustossa, Turkin luoteisosissa asuneen İskender Efendin (suom. Aleksanteri-herra) mukaan. Hän kehitti ruuan basaarin työntekijöille. Legendan mukaan kebabin nostamisella pystyyn haluttiin välttää rasvan tippumista hiilille ja estää siten sen savuamista.
Iskender Efendin jälkeläisillä, Iskenderoğlun suvulla (sukunimi tarkoittaa ’Iskenderin poikaa’) on useita ravintoloita Bursassa. He omistavat myös ruokalajin tavaramerkin. Tämän johdosta annos tunnetaan Turkissa laajemmalti myös nimellä ”Bursa kebap”.
Yksi tunnetuimmista suvun ravintoloista on pieni ravintola Bursan keskustassa. Se on toiminut jo vuodesta 1932. Ravintolaan mahtuu sisälle vain 30 asiakasta, mutta siellä vierailee päivittäin satoja ihmisiä. Siksi sen ulkopuolella on lähes aina jonoa.
Laios
Laios (kr. Λάϊος / Láïos), Theban kuningas, oli kreikkalaisessa mytologiassa jumalainen sankari ja päähenkilöitä Theban perustamisesta kertovassa tarinassa. Hän oli Labdakoksen poika, jonka kasvatti Theban hallitsija Lykos hänen isänsä kuoltua.
Khrysippoksen sieppaus
Kun Laios oli vielä nuori, Amfion ja Zethos anastivat vallan Thebassa. Eräät thebalaiset, haluten nähdä Kadmoksen sukulinjan jatkuvan, salakuljettivat Laioksen ulos kaupungista ennen hyökkäystä, jossa Lykoksen valtaistuin vietiin ja hänet itsensä surmattiin. Laios päätyi Pelopsin, Pisan kuninkaan huomaan Peloponnesokselle. Laioksen vartuttua kuningas uskoi tälle suosikkipoikansa, Khrysippoksen, pyytäen Laiosta opettamaan tätä ajamaan vaunuilla. Opetuksen edetessä Laios kuitenkin rakastui oppilaaseensa. Hyginus kertoo, että Nemean kisoissa, jossa he olivat kilpailemassa vaunujen ajossa, Laios lopulta sieppasi väkisin Khrysippoksen mukaansa Thebaan, jossa hänet julistetaan kaupungin kuninkaaksi Amfionin ja Zethoksen jo kuoltua. Laios piti Khrysipposta vastoin tämän tahtoa rakastajanaan, ja koko sieppaus lopulta päättyi Khrysippoksen kuolemaan. Tämä sieppaus oli yksi Euripideen hävinneiden tragedioiden aiheista.
Myöhemmät vastoinkäymiset
Khrysippoksen häväistyksen jälkeen Laios nai Iokasten, Menoikeuksen tyttären. Laios otti vastaan Delfoin oraakkelilauseen, joka kertoi hänelle, ettei hänen tulisi tehdä lasta vaimonsa kanssa, tai lapsi tulisi tappamaan hänet. Eräänä iltana Laios kuitenkin oli juopuneena ja siitti Oidipuksen vaimonsa kanssa. Laios määräsi lapsen nilkat lävistettäviksi nauloilla ja toimitti hänet Kithaironin vuorelle kuolemaan. Paikalle saapunut paimen kuitenkin pelasti lapsen antaakseen tämän kuningas Polybokselle ja kuningatar Meropelle (tai Periboialle), jotka kasvattivat tämän.
Oidipus halusi vartuttuaan tietää enemmän syntyperästään ja kysyi neuvoa Delfoin oraakkelilta. Vastaukseksi hän sai ainoastaan kehotuksen olla menemättä kotiinsa, tai hän päätyisi tappamaan isänsä ja naimaan äitinsä. Ajatellen olevansa Korintista Oidipus lähti kohti Thebaa välttääkseen kohtalonsa. Matkallaan hän kohtasi Laioksen, joka oli menossa Delfoihin kysyäkseen neuvoa oraakkelilta saatuaan enteitä, jotka viittasivat hänen poikansa mahdollisesti palaavan surmaamaan hänet. Oidipus kieltäytyi väistämästä kuningasta, vaikka tämän palvelijat niin käskivätkin. Tästä suuttuneena Laios joko ajoi vaunujen rattaalla Oidipuksen jalan yli tai löi häntä piiskallaan, jolloin Oidipus tappoi Laioksen ja tämän palvelijat yhtä lukuun ottamatta.
José Arnaud
José Arnaud (21. huhtikuuta 1945 – 11. lokakuuta 1972 Ruivães, Portugali) oli portugalilainen kartanlukija, joka kuoli auton ohjauduttua vaihdelaatikkovian seurauksena sillan kylkeen ja pudottua rotkoon Portugalissa ajetussa TAP-rallissa. Alpine-urheiluautoa ajanut Colaço Marques sai lieviä vammoja.
Triatsiinit
thumb|1) 1,2,3-triatsiini, 2) 1,2,4-triatsiini ja 3) 1,3,5-triatsiini Triatsiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden empiirinen kaava on C3H3N3. Triatsiinilla on kolme eri isomeerista muotoa.
Rakenne
Triatsiinirakenne on bentseenin kaltainen heterosyklinen rengas, jossa on kolme typpiatomia ja kolme hiiliatomia. Triatsiinin kolme isomeeria eroavat toisistaan typpiatomien sijoittumisen perusteella. Muita aromaattisia heterosyklisiä typpiyhdisteitä ovat pyridiinit (1 typpiatomi renkaassa), diatsiinit (2 typpiatomia) ja tetratsiinit (4 typpiatomia). Triatsiinit ovat heikompia emäksiä kuin pyridiinit.
Käyttö
Tunnetuin 1,3,5-triatsiinijohdannainen on hartsin valmistuksessa käytettävä melamiini, jossa on kolme aminosubstituenttia (–NH2). Toinen hartsin valmistuksessa laajalti käytössä oleva triatsiini on bentsoguanamiini. Triatsiiniyhdisteitä, kuten 2,4,6-trikloori-1,3,5-triatsiinia eli syanuurikloridia, käytetään usein kasvimyrkkyinä. Klooria sisältäviä triatsiineja käytetään vaatteiden värjäyksessä.