cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Legend of Zelda -pelisarjan hahmot
Link
Link on Zelda-pelien sankari, jota pelaaja ohjaa.
Prinsessa Zelda
Prinsessa Zelda tarvitsee Linkin apua monessa Zelda-pelissä
Agahnim
Ilkeä taikuri Agahnim on Ganonin apuri, joka esiintyy kolmessa Zelda-pelissä. The Legend of Zelda: A Link to the Pastissa Agahnim juonittelee itsensä Hyrulen kuninkaan hoviin, syrjäyttää kuninkaan ja lumoaa sotilaat palvelemaan itseään. Hänen tavoitteenaan on vapauttaa Pyhään valtakuntaan sidottu Ganon, mutta Link voittaa hänet. Agahnimin myöhemmät, lyhyet esiintymiset The Legend of Zelda: Link's Awakeningissa ja The Legend of Zelda: Oracle of Seasonsissa eivät paljasta hänen alkuperästään enempää. Japaninkielisissä peleissä Agahnim on pappi, mutta Nintendo of America muutti hahmon uskonnollisesti riippumattomaan muotoon taikuri. Agahnim muistuttaa ulkomuodoltaan ihmistä, muita todisteita hänen kuulumisestaan hylialaisiin tai gerudoihin ei ole.
Dark Link
Dark Link (myös Shadow Link) on Linkin paha ruumiilistuma. Dark Link asettuu The Adventure of Linkissä Linkin viimeiseksi vastukseksi ennen Rohkeuden Triforceen koskemista. Juonenkäänne edustaa Linkin viimeistä kiusausta ennen sankarin aseman saavuttamista. Twilight Princessissä kolme Dark linkiä nauravat mielipuolisesti neljännen valon hengen luona. Sankari liittyy heihin, koska Triforce houkuttelee häntä. Kun hän tulee tajuihinsa, valon henki sanoo, että kenenkään ei kannata luottaa. The Legend of Zelda: Ocarina of Timessa Link taistelee omaa varjoaan vastaan veden temppelissä (water temple). The Legend of Zelda: Four Swords Adventuresissa useat Dark Linkit piinaavat Heraldian asukkaita eri puolilla valtakuntaa. The Legend of Zelda: Oracle of Agesissa pelin päävastus Veran manaa esiin neljä Dark Linkiä häiritäkseen Linkiä pelin lopputaistelussa.
Impa
Impa on kuninkaallisen perheen palvelija.
Kolme jumalatarta
Triovoiman ovat luoneet kolme jumalatarta, Din, Nayru ja Farore. Jumalattaret esiintyvät ensi kerran nimettöminä A Link to the Pastissa, jossa kerrotaan, miten he loivat Heraldian ja jättivät Triovoiman jälkeensä. Seuraava esiintyminen oli Ocarina of Timessä. Voiman jumalatar Din loi maan ja vuoret, Nayru antoi viisautensa virrata maailmaan ja loi (fysiikan) lait, ja rohkeuden jumalatar Farore loi kasvit ja eläimet, jotka ylläpitivät näitä lakeja. Luomistyönsä päätteeksi jumalattaret lähtivät maanpäällisestä Heraldiasta ja jättivät jälkeensä kultaisen Triovoiman, joka sisälsi pienen, mutta voimallisen annoksen jumalatarten olemusta ja toteutti ensimmäisen sitä koskettavan sydämen toiveet.
Navi
Ocarina of Timessä Linkillä on mukanaan Navi-niminen, naispuolinen keiju, jonka mielipidettä Link voi kysyä monien asioiden suhteen. Navi auttaa Linkiä löytämään esineitä ja olentoja sekä osoittaa pelaajalle viholliset ja kohteet, joihin toimintaa voi kohdistaa. Pelin lopussa Navi lentää pois. The Legend of Zelda: Majora's Maskin alussa kerrotaan, että Link etsii rakasta ystäväänsä, mutta Navi ei kuitenkaan esiinny pelissä. Navi -keiju on mukana myös The Legend of Zelda: Twilight Princessissä, mutta vain Wiin versiossa. Shigeru Miyamoto on todennut, että Navilla on romanttisia ajatuksia Linkin suhteen.
Sheik
Ocarina of Timessä harppua soittava Sheik ilmestyy yllättäen Linkin tielle ja katoaa ilmaan lyhyen keskustelun jälkeen. Sheik esiintyy maskuliinisena ja salaperäisenä hahmona, joka auttaa Linkiä tämän tehtävässä. Pelin lopussa Sheik käyttää Viisauden Triforcea ja muuttuu Zeldaksi.
Skull Kid
Ocarina of Timessa, Majora's Maskissa ja Twilight Princessissa esiintyvä Skull Kid on outo rääsyihin pukeutunut olento. Ocarina of Timessa ja Twilight Princessissä Skull Kidillä on vain pieni sivurooli. mutta Majora's Maskissa hän on yksi tärkeimmistä hahmoista. Skull Kid ei ole ainoa laatuaan vaan Kadonneessa Metsässä asuu monia hänen kaltaisiaan. Jos joku joka ei ole kokiri eksyy metsään, hänestä tulee joko stalfos tai Skull Kidin kaltainen, linnunpelättiä muistuttava olento. Skull Kid haluaa peittää kasvonsa tai pikemminkin niiden puutteen.
Majora's Maskin alussa kun Link etsii Navia metsässä, hän tapaa Skull Kidin joka on varastanut Majoran Naamion, esineen jossa on muinainen kammottava mahti. Skull Kid ja hänen ystävänsä, keijusisarukset Tatl ja Tael varastavat Linkin hevosen Eponan ja Ajan Okariinan. Seuratessaan heitä, Link joutuu Terminan rinnakkaistodellisuuteen. Skull Kidistä ja Taelista jälkeen jäänyt Tatl lyöttäytyy yhteen Deku Scrubiksi muutetun Linkin kanssa. Pelin lopussa selviää, että Majoran Naamio on pitänyt Skull Kidin ruumista hallussaan.
Vaati
thumb|right|140px|Vaati pelissä [[The Legend of Zelda: The Minish Cap|The Minish Cap.]] Vaati, Tuulitaikuri, on Ganonin jälkeen useimmin esiintyvä Zelda-pelien päävastus. Vaati kuuluu minish-rotuun, mutta hän näyttäytyy tavallisesti yksisilmäisen, ilmassa leijuvan mustan olennon muodossa.
The Minish Capissa Vaati varastaa opettajansa Ezlon luoman taikaesineen, Minishmyssyn, joka antaa kantajalleen mahtavat taikavoimat. Vaati käyttää myssyä Ezlon tuhoamiseen ja muuttaa itsensä hyrulelaiseksi. Ihmismuotoinen Vaati osallistuu Picorifestivaalien turnajaisiin ja voittaa kilpailun ylivoimaisesti. Kilpailun voittajana hän saa seremoniallisen kunnian koskettaa pyhäinjäännös Picori Bladea. Vaati paljastaa itsensä, murtaa miekan kahtia ja muuttaa Zeldan kiveksi. Hänen tavoitteenaan on etsiä Light Force, mystinen taikuuden voima, jonka avulla hänen voimansa kasvaisivat entistä suuremmiksi.
Taikakeinoin vangittu Vaati kaappaa Prinsessa Zeldan Four Swordsissa taikasinetin murtuessa Zeldan ja Linkin ollessa läsnä. Link voittaa Vaatin Neljän miekan avulla ja vangitsee tämän uudelleen. Four Swords Adventuresissa ilkeä Varjo-Link päästää Vaatin vapaaksi, joka käy taisteluun Linkiä vastaan. Pelin loppuvaiheilla käy ilmi, että Vaati on toiminut vain harhautuksena Ganonin punoessa omia juoniaan.
Epona
Epona on Linkin ratsu, joka esiintyy Ocarina of Timessä, Majoras maskissa ja Twilight Princessissä. Twilight Princessissä voi käyttää useimpia esineitä samaan aikaan kun ratsastaa Eponalla.
Linkin setä
Linkin setä esiintyy A Link to the Past -pelissä. Link on setänsä luona kylässä, kun setä lähtee Zeldan hätäkutsun kuullessaan etsimään tätä. Link lähtee seuraamaan setäänsä, jonka löytää haavoittuneena Hyrulen linnasta. Ennen kuolemaansa setä antaa Linkille miekan ja kilven.
Great Deku Tree
Great Deku Tree on Kokiri-metsän suojelija, joka kuitenkin kuolee Ocarina of Timen alussa. Dekutree otti Linkin huostaansa tämän jäätyä yksin Kokiri-metsään äitinsä kuoltua.
Ruto
Omapäinen Zora-valtakunnan prinsessa, joka on ihastunut Linkiin ja aikoo mennä tämän kanssa naimisiin. Hän on kuningas Zoran tytär.
The Wind Wakerin hahmot
Seuraavat hahmot esiintyvät vain pelissä The Legend of Zelda: The Wind Waker.
Aryll
Aryll on Linkin sisko, ja hän on ensimmäinen hahmo, joka nähdään Wind Wakerissä (lukuun ottamatta aloitusvideota). Aryll on myös tarinan lähtöpiste, sillä Helmaroc Kingin kaapattua Aryllin Linkin pitää pelastaa hänet.
Punaisten leijonien kuningas
Punaisten leijonien kuningas (King of the Red Lions) on puhuva purjevene, jonka Link tapaa seikkailunsa alkuvaiheessa. Juuri tällä veneellä Link pystyy liikkumaan saarien välillä. Vene puhuu hänelle, selittäen mitä tehdä seuraavaksi, jotta tarinassa pääsisi eteenpäin. Myöhemmin pelissä paljastuu, että vene on Hyrulen muinaisen kuninkaan maagisesti ohjastama – tämä selittää veneen nimen, sillä Hyrulen vaakuna on punainen leijona.
Kuningas Daphnes Nohansen Hyrule III
Kuningas Daphnes Nohansen kolmas on unohdetun Hyrulen valtakunnan hallitsija. Prinsessa Zeldan tavoin hän kuuluu Hyrulen kuninkaalliseen perheeseen. Kuningas ohjaa Punaisten leijonien kuningasta maagisesti tavatakseen Linkin. Osan sanottavastaan kuningas puhuu muinaisella Hylian kielellä. Link ymmärtää kieltä vasta toisella pelikerralla.
Laruto
Laruto on Zora ja Maan viisas (Sage of Earth). Hän rukoili Maan temppelissä, kunnes Ganon varasti hänen sielunsa, jotta voisi estää Mestarin miekan voimien palauttamisen. Laruto soittaa harppua, jonka Medli nyt omistaa. Hänen nimensä voi viitata Veden viisaaseen Prinsessa Rutoon, joka tavataan pelissä The Legend of Zelda: Ocarina of Time.
Fado
Fado on kokiri ja Tuulen viisas (Sage of Wind). Hän rukoili Tuulen temppelissä, kunnes Ganon varasti hänen sielunsa estääkseen Mestarin miekan voimien palauttamisen. Fadon henki ilmestyy Linkille ja opettaa hänelle Tuulen jumalan aarian. Fado soittaa viulua ja on rempseän henkilön maineessa. Hänen seuraajansa on viulua soittava korok-metsänheki nimeltään Makar, joka seuraa hänen perintöään ja soittaa samaa soitinta kuin Fado.
On huomioitavissa, että myös Ocarina of Timessa on Fado-niminen kokiri. Hän on vaaleanutturainen kokirityttö Kokirien metsässä, jolla on vain pieni rooli pelissä. Fadon arvellaan olevan myös viittaus kokirien johtajaan Midoon, sillä heillä on sekä selvää yhdennäköisyyttä että samankaltainen nimi.
Medli
Medli on Rito-heimon jäsen ja viisas, joka rukoilee Maan temppelissä palauttaakseen Mestarin miekan voimat. Linkin tavatessa hänet, Medlistä on tulossa raivostuneen Valoon palvelija. Hänen edeltäjänsä oli Prinssi Komalin isoäiti, joka oli myös Medlin opettaja. Komalin isoäiti lahjoitti Medlille Laruton harpun. Medli on luonteeltaan rohkea, ja pelin alussa hän astuu sisään luolastoon rauhoittaakseen Valoota. Medli auttaa Linkiä etenemään Dragon Roost Islandissa antamalla tälle mm. Grappling Hookin. Myöhemmässä vaiheessa, Medlin ja Linkin seikkaillessa Maa-temppelissä, Medli soittaa Laruton harpulla "Earth God`s Lyric"iä, jonka Link opetti Medlille opeteltuaan sen ensin Larutolta.
Prinssi Komali
Komali on Rito-heimon kruununprinssi, ja Medlin suojatti. Pelin alussa hänet esitellään erittäin itsekkäänä. Linkin tapettua Gohman, Komali on valmis matkalleen Valoon luokse saadakseen siivet. Hänestä tulee rohkea nuori mies, joka lopulta pelastaa Quillin avulla Linkin ja Tetran tuholta Ganonin edestä. Komali omistaa Dinin helmen, jonka antoi hänelle hänen isoäitinsä. Link kuitenkin saa helmen rauhoitettuaan Valoon.
Valoo
Valoo on muinainen punainen lohikäärme ja taivaan henki Rito-heimon jäsenille. Seikkailun alussa Valoo on raivoisa ja vihainen, mutta syynä on häntä hännästä pahoinpitelevä hirviö Gohma. Kun Link pelastaa Valoon tältä hirviöltä, Valoosta tulee tärkeä liittolainen Linkille seikkailun ajaksi. Valoo osaa puhua muinaista Hylian kieltä.
Makar
Makar on ilkikurinen Korok, joka vahingossa putoaa Forest Havenin vieressä sijaitsevaan kiellettyyn metsään. Toinen Korok nimeltään Linder tulee takaisin ja kertoo putoamisesta Dekupuulle. Link menee pelastamaan Makarin Dekupuun pyynnöstä. Myöhemmin Makar rukoilee tuulen temppelissä palauttaakseen Master Swordin voimat. Makar soittaa usein viulua ja mm. kun Makar on pelastettu Kalle Demosilta hän soittaa kappaleen jota ei muussa vaiheessa peliä kuulla. Tuuli temppelissä seikkaillessa Makar soittaa tiettyjen kivien edessä "Wind God`s Arian" jonka Link oppi Fadolta mutta opetti sen myöhemmin Makarille. Link kuitenkin aloittaa kyseisen kappaleen itse Wind Wakerillä.
Jabun
Lordi Jabun on meren henki, ja asuu Greatfish Islellä. Ganondorfin yrittäessä saada Nayrun helmeä häneltä, Jabun joutuu pakenemaan saarelta. Jabun pääsee suojaan Outset Islandille, josta Link löytää hänet ja saa helmen. Jabun osaa puhua muinaista Hylian kieltä.
Zephos
Zephos on tuulten jumala veljensä Cycloksen kanssa. Link tapaa Zephosin Dragon Roost Islandilla, kun on oppinut hänen paasistaan tuulen sielunmessun. Samalla Zephos kertoo Linkille merellä ongelmia aiheuttavasta veljestään Cycloksesta.
Cyclos
Cyclos on tuulten jumala veljensä Zephosin kanssa. Link tapaa Cyclosin pelin aikana monista merellä pyörivistä pyörremyrskyistä. Link oppii häneltä häntä jousipyssyllä ammuttuaan laulun, (Ballad of Gales) joka mahdollistaa paikasta toiseen siirtymisen pyörremyrskyn avulla.
Postimies Quill
Quill on Rito-heimon jäsen ja postimies, joka auttaa Linkiä seikkailun aikana usein, kuten pelastettaesa Linkiä Ganonin kynsistä Komalin ja Valoon kanssa
Kalamies
Kalamies on puhuva kala, jonka löytää jokaien saaren lähettyviltä. Hänen mukaansa hän ja hänen "serkkunsa" ovat levittäytyneet ympäri suurta merta. Linkin antaessa hänelle syötävää, kalamies antaa Linkille läheisen saaren kartan. Kalamies tietää Punaisten leijonien kuninkaan oikean identiteetin, sillä ensimmäisellä tapaamiskerralla kalamies kääntyy kuninkaan puoleen, ja sanoo "maksaneensa velkansa takaisin". Kalamies myös antaa Linkille neuvoja, jotka auttavat häntä seikkailussa eteenpäin.
Kun Link on saanut nuolet, antaa kalamies mahdollisuuden pelata minipeliä kunhan hänelle heittää herkkua vielä kartan merkkauksenkin jälkeen. Pelissä täytyy ampua nuolilla kalamiestä aina kun hän pomppaa vedestä. Mikäli osuu kaikilla kymmenellä nuolella antaa kalamies 200 Rupeeta (rahayksikkö). Muussa tapauksessa jokainen osunut nuoli on 10 Rupeen arvoinen.
Matkustavat kauppiaat
Matkustavat kauppiaat ovat ainoita Goroneita, joita Link tapaa seikkailunsa aikana, ja kaikki kuuluvat vaihtamissivutehtävään. Linkin pitää vaihtaa erilaisia esineitä kaikkien kauppiaiden kanssa saadakseen Windfall Islandin myymälän tiskin täyteen erilaisista tavaroista. Tämän jälkeen Link ansaitsee taikakilven myyjältä.
Beedle
Beedle on kulkukauppias, joka omistaa oman kauppaveneen. Hän ilmestyy lukuisiin kohteisiin merellä. beedle myy lukuisia esineitä, kuten pommeja, nuolia ja Hyoi-päärynöitä. Beedle tavataan myös pelissä Minish Cap sekä Phantom Hourglass.
Twilight Princessin hahmot
Seuraavat hahmot esiintyvät vain pelissä The Legend of Zelda: Twilight Princess.
Midna
Tähän mennessä ainoastaan Twilight Princess- pelissä esiintynyt Twili-rodun prinsessa jonka vallankaappaaja Zant muutti Imp-muotoon. Midna ei voi esiintyä valossa niin kuin eivät muutkaan Twilit ja Midna sairastui kun Zant näytti hänet valon hengelle. Midna ei olisi muuten selvinnyt mutta Zelda yhdisti sydämensä Midnan sydämeen. Pelin lopussa Midna palaa maailmaansa ja särkee hämärän peilin pieniksi sirpaleiksi.
Demise
Demonien kuningas ja pelin päävihollinen. Esiintyy suurimman osan ajasta pelistä monsterina nimeltä Imprisoned.
Ghirahim
Demonien lordi ja pelin toinen päävihollinen. Yrittä elvyttää mestariaan Demiseä.
Väkivalta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan
Yleisyys
Euroopan unionin perusoikeusviraston vuonna 2012 tekemään, 18-vuotiaille ja vanhemmille homoiksi, lesboiksi, biseksuaalisiksi tai transsukupuoliksiksi identifioituville Euroopan unionissa tai siihen tuolloin liittymässä olleessa Kroatiassa asuville suunnattuun kyselytutkimukseen vastasi 93 079 henkilöä. Koska HLBT-ihmisten lukumäärää ei ole tiedossa, tuloksia ei välttämättä voida yleistää. Vastaajista noin neljännes ilmoitti kokeneensa väkivaltaa viiden edeltävän vuoden aikana ja 10% edeltävän vuoden aikana. Suurin osuus väkivaltaa molemmilla aikaväleilla ilmoitti kokeneensa transsukupuoliset, joista 34% ilmoitti kokeneensa väkivaltaa viiden vuoden aikana ja 15% vuoden aikana. Noin kolme neljäsosaa väkivaltaa vuoden aikana kokeneista transsukupuolisista oli kokenut sitä useammin kuin kerran vuodessa. Keskimäärin Euroopan unionissa tapahtui vuosittain 262 väkivaltaista tilannetta tuhatta vastaajaa kohden, korkeimmillaan luku oli Liettuassa, jossa luku oli 526 tapausta tuhatta vastaajaa kohden. Yleisintä tapaukset olivat transsukupuolisia vastaan, 512 tapausta tuhatta vastaajaa kohden. Kysyttyjen seksuaalivähemmistöjen edustajien luvut olivat 200 ja 300 tapauksen välillä tuhatta vastaajaa kohden. Biseksuaalisilla naisilla väkivalta oli muita useammin seksuaalista väkivaltaa.
Paikallisen HLBT-järjestön Grupo Gay de Bahian mukaan vuonna 2017 Brasiliassa kuoli väkivaltaisissa olosuhteissa 445 seksuaali- tai sukupuolivähemmistöihin kuulunutta brasilialaista homofobian takia. Heistä 387 oli murhattu ja 58 oli tehnyt itsemurhan järjestön mukaan. Määrä oli suurempi kuin edellisenä vuonna.
FBI:n mukaan vuonna 2017 Yhdysvalloissa tehtiin 1 470 viharikosta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan. 60% uhreista oli homoseksuaalisia miehiä. Ilmoitettujen rikosten määrä oli noussut edelliseen vuoteen verrattuna. Luku ei välttämättä vastaa todellista rikoksien määrää, koska kaikkia ei ilmoiteta poliisille.
Seksuaalinen väkivalta on tyypillistä erityisesti lesboja, biseksuaalisia naisia ja transnaisia kohtaan. Euroopan perusoikeusviraston kyselytutkimuksen mukaan 53% biseksuaalisia naisia, 30% transsukupuolisia ja 22% lesboja kohtaan tehdyistä vihaperusteisista hyökkäyksistä oli seksuaalisia. Suomessa Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tekemässä kyselytutkimuksessa 15% lukiossa ja 19% ammattioppilaitoksessa opiskelevista seksuaalivähemmistöihin kuuluvista pojista ilmoittivat kokeneensa seksuaalista väkivaltaa, hieman useammin kuin seksuaalivähemmistöihin kuuluneet tytöt, joista lukiossa opiskelevista 14% ja ammattioppilaitoksessa opiskelevista 17%, sekä enemmän kuin muut ryhmät, lukiolaisheteropojilla 2% ja -tytöillä 8%, ammattioppilaitoksessa opiskelevilla heteropojilla 2% ja -tytöillä 10%. Myös muunlainen väkivalta oli tutkimuksen mukaan yleisempää seksuaalivähemmistöön kuuluneilla nuorilla kuin heteronuorilla.
Tekotavat
175px|pienoiskuva|Kaasuhyökkäys Helsingin Pride-paraatissa vuonna 2010. Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan käytetty väkivalta on muun muassa murhia, pahoinpitelyitä, raiskauksia, kidnappauksia ja uhkailua.
Euroopan unionin perusoikeusviraston vuonna 2012 tekemän kyselytutkimuksen mukaan viiden edellisen vuoden aikana Euroopan unionin koetuissa hyökkäyksissä seksuaali- tai sukupuolivähemmistöjä vastaan hyökkääjät toimivat kahdessa kolmasosassa hyökkäyksistä useamman hengen ryhmissä. Yli 80%:ssa tapauksista hyökkääjä tai kaikki hyökkääjät olivat olleet miehiä. Noin 10%:ssa tapauksista hyökkääjät olivat miesten ja naisten ryhmä. Valtaosa hyökkääjistä oli tuntemattomia. Kolmasosassa tapauksista hyökkääjät olivat teinejä. Tutuista hyökkääjistä yleisimmät olivat samasta oppilaitoksesta, yli 10%.
Hyökkäykset saattavat myös kohdistua seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen suosimiin paikkoihin tai heidän yhteisöidensä kokoontumisiin. Tällaisia ovat muun muassa Pride-marssit, joissa vastaan tehdyissä hyökkäyksissä on Euroopassa ja sen ympäristössäkin loukkaantunut ja kuollut ihmisiä. Helsingissä, Suomessa Pride-kulkuetta vastaan hyökättiin vuonna 2010 kyynelkaasulla, pippurisumutteella ja savupommeilla. Kolme tekijöistä saatiin kiinni. Heitä epäiltiin 88 henkilön vahingoittamisesta. Heidät tuomittiin pahoinpitelyistä neljän kuukauden ehdollisiin vankeusrangaistuksiin. Muita kohteita voivat olla homobaarit ja -yökerhot. Esimerkiksi Orlandon yökerhoammuskelu vuonna 2016 vaati 50 kuolonuhria sijoittuen toiseksi vakavimmaksi terrori-iskuksi Yhdysvalloissa.
Valtiollinen väkivalta
pienoiskuva|Oikeuden vertauskuvat paljastavat [[sodomia|sodomiittejä tuomittavaksi Utrechtin vainoissa 1730 Jumalan raivon tuhotessa kaupunkia.]] pienoiskuva|200px|Homoseksuaalisten [[natsismin uhrien muistolaatta Berliinissä. Vaaleanpunainen kolmio oli homoseksuaalisten keskitysleirivankien tunnus.]]
Vuonna 2019, samaa sukupuolta olevien aikuisten välisestä seksuaalisesta kanssakäymisestä, johon oli molempien suostumus, rangaistiin kuolemalla kuudessa maassa aktiivisesti ja viidessä se oli mahdollinen rangaistus. Näiden lisäksi yli 50 maassa seksuaalisesta kanssakäymisestä annettiin eri mittaisia vankeusrangaistuksia. Maissa, jossa samaa sukupuolta olevien välinen seksuaalinen kanssakäyminen on nykyään laillista, valtaosassa se laillistettiin 1900-luvulla tai sen jälkeen.
Holokaustin aikaan homoja pidätettiin Natsi-Saksassa arviolta 100 000. Heistä noin 50 000 vangittiin, arviolta 5 000 – 15 000 keskitysleireille. Tapettujen määrää ei ole tiedossa. Selviytyjien mukaan homoseksuaaliset vangit olivat keskitysleireillä huonoiten kohdeltujen joukossa.
Tšetšenian seksuaalivähemmistöjen vainot alkoivat vuonna 2017. Venäläisen oppositiolehden Novaja Gazeta -lehden mukaan Venäjälle kuuluvan Tšetšenian viranomaiset ovat pidättäneet yli sata homoseksuaalista miestä tai sellaiseksi epäiltyä miestä ja osa heistä on kuollut. Loppuvuodesta 2018 ja alkuvuodesta 2019 pidätettiin paikallisten HLBT-aktivistien mukaan noin 40 miestä ja naista, joista kaksi on kidutettu hengiltä. Alueen presidentin Ramzan Kadyrovin mukaan Tšetšenia ei ole syyllistynyt rikkomuksiin, koska alueella ei hänen mukaansa ole homoja.
Väkivallan laillisuus
Väkivallan käytöstä seksuaali- tai sukupuolivähemmistöjä vastaan voidaan tuomita 42 valtiossa ankarammin viharikoslakien perusteella. Useimmat näistä maista, 23, sijaitsevat Euroopassa. Lukuun ei sisälly Ruotsia, jossa viharikokseksi voidaan laskea rikos, joihin on vaikuttaneet ”muu vastaavat tekijät”, joihin perustuslaillisen suojelun vuoksi sisältyy seksuaalinen suuntautuminen. Lisäksi 39 maassa, joista 28 Euroopassa, kieltävät kiihottamisen väkivallan käyttöön seksuaali- tai sukupuolivähemmistöjä vastaan. Luvut on laskettu Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltioista, joita on 195.
Yhdysvaltojen liittovaltion rikoslaki ja useiden osavaltioiden rikoslait mahdollistavat ankarampien rangaistusten määräämisen viharikoksista seksuaalivähemmistöjä vastaan. Yhdysvalloissa on kuitenkin gay panic defense, jonka mukaan homoseksuaalista tai transsukupuolista vastaan tehty hyökkäys, jopa kuolemaan asti, voidaan tuomita lievempänä. Kalifornian osavaltio kielsi ensimmäisenä osavaltiona puolustuksen käytön vuonna 2014 ja muutama muu osavaltio on tehnyt samoin. Puolustusta on käytetty historiansa aikana noin puolessa Yhdysvaltain osavaltiossa.
Jaroslav Holík
Jaroslav Holík (3. elokuuta 1942 Havlíčkův Brod, Tšekkoslovakia – 17. huhtikuuta 2015 ) oli urheilu-urallaan Tšekkoslovakiaa edustanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Tšekkoslovakian maajoukkueessa hän pelasi useimmiten samassa ketjussa Jan Klapáčin ja veljensä Jiří Holíkin kanssa. Hän oli kuuluisa aggressiivisesta pelityylistään, joka johti usein maaleihin mutta myös jäähyihin.
Väkivalta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan
Terveysvaikutukset
Väkivalta ja väkivallan uhka voivat aiheuttaa vähemmistöstressiä. Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvilla on enemmän psyykkistä ahdistusta ja terveysongelmia, jotka osittain aiheutuvat vähemmistöstressistä.
Jaroslav Holík
Maajoukkueura
Holík saavutti olympiapronssia Sapporossa 1972 ja pelasi seitsemässä MM-turnauksessa, joissa Tšekkoslovakia oli kuusi kertaa mitaleilla. Tukholman MM-kilpailuissa 1969 Tšekkoslovakian ja Neuvostoliiton keskinäiset ottelut olivat kuumia tapahtumia edellisenä vuonna tapahtuneen Tšekkoslovakian miehityksen vuoksi. Vaikka Neuvostoliitto voitti maailmanmestaruuden, voitti Tšekkoslovakia molemmat keskinäiset ottelut ja jälkimmäisessä, lukemiin 4–3 päättyneessä ottelussa Holík teki joukkueensa viimeisen maalin.
Väkivalta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan
Terveysvaikutukset
Muun muassa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvien nuorten terveydentila on huonompi kuin heteroseksuaalisten ja cis-sukupuolisten ikäisensä. Tähän vaikuttaa suurempi väkivallan määrä, sekä syrjintä ja kiusaaminen. Tämä vaikuttaa esimerkiksi siihen, että seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvien nuorten itsemurhat ovat yleisempiä.
Jaroslav Holík
Maajoukkueura
Tšekkoslovakia voitti Prahassa 1972 maailmanmestaruuden ensi kertaa 23 vuoteen. Holík teki turnauksessa kahdeksan maalia ja sai seitsemän syöttöpistettä, millä hän oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies. Hän teki kaksi maalia ensimmäisessä ottelussa Sveitsiä vastaan, kaksi maalia Länsi-Saksaa vastaan, yhden maalin toisella sarjakierroksella Sveitsiä vastaan, kaksi maalia jälleen Länsi-Saksaa vastaan ja Tšekkoslovakian kolmannen maalin joukkueen voittaessa Neuvostoliiton 3–2 ja varmistaessa mestaruuden. Viimeisen MM-turnauksensa Holík pelasi Moskovassa 1973 ja teki siellä vielä viisi maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä.
Väkivalta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan
Syyt
pienoiskuva|200px|[[Sodoman asukkaat herättävät Jumalan raivoa. Kaiverrus vuodelta 1789.]]
Jaroslav Holík
Seurajoukkueura
Holík pelasi Dukla Jihlavassa vuosina 1961–1979. Liigamestaruuden hän voitti seitsemän kertaa: vuosina 1967–1972 ja 1974.
Suku
Holík pelasi yhdessä veljensä Jiří Holíkin kanssa niin seura- kuin maajoukkueessakin. Jaroslav Holíkin poika Robert "Bobby" Holík, vävy František Musil ja tyttärenpoika David Musil pelasivat jääkiekkoa maajoukkueessa ja NHL:ssä, ja myös toinen tyttärenpoika Adam Musil pelasi maajoukkueessa ja Pohjois-Amerikassa. Tytär Andrea Holíková menestyi tennispelaajana.
Väkivalta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan
Syyt
Väkivallan käyttöön voi liittyä heteronormatiiviset uskomukset. Väkivallan käyttäjä saattaa uskoa ei-heteroseksuaalisen seksuaalisen suuntautumisen tai muun kuin cis-sukupuolisen sukupuoli-identiteetin olevan sairaus. Esimerkiksi Natsi-Saksan keskitysleireillä homoseksuaalisten vankien kohteluun vaikutti vartijoiden uskomus, että pahoinpitely ja raskas työ voisi ”parantaa” heidät. Väkivallan käyttäjä, erityisesti lähipiiriin kuuluva, saattaa myös ajatella seksuaali- tai sukupuolivähemmistöön kuuluvan henkilön olevan huomionhakuinen tai pyrkivän häpäisemään yhteisön ja siksi pyrkii ohjaamaan heitä normin mukaiseen käytökseen.
Väkivallan käyttöön voi vaikuttaa käyttäjän uskonnollinen tai poliittinen vakaumus.
Yhtenä syynä seksuaaliselle väkivallalle on uskomus eheyttävään raiskaukseen. Lesbon tai biseksuaalisen naisen raiskaava henkilö saattaa kuvitella miehen raiskaamaksi tulemisen muuttavan uhrin seksuaalista suuntautumista.
Kihlauskylpylä
Kihlauskylpylä eli Drittelin herrasväki kesää viettämässä on vuonna 1924 valmistunut suomalainen mykkäkomedia, jonka ohjasi Yrjö Nyberg (myöh. Norta). Elokuvan ensi-ilta oli 15. joulukuuta 1924 Edison-teatterissa Helsingissä.
Elokuvaa kuvattiin Turussa ja Naantalissa Naantalin merikylpylässä ja Luonnonmaalla.
15. divisioona (jatkosota)
15. divisioona oli Satakunnan sotilasläänin perustama divisioona. Kyseiseen sotilaslääniin kuuluivat Porin, Etelä- ja Pohjois-Satakunnan suojeluskuntapiirit.
Perustaminen
Perustamisen jälkeen divisioonaan kuuluivat mm. seuraavat yksiköt:
15. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaan, mikä pääsääntöisesti onnistuikin, tosin joidenkin materiaalierien osalta määrävahvuuksia ei saavutettu.
Komentajat
thumb|upright|15. divisioonan komentaja Niilo Hersalo. Divisioonan ainoana komentajana oli eversti Niilo Hersalo 18. kesäkuuta 1941 – 27. marraskuuta 1944.
Hyökkäysvaihe
II Armeijakunta oli heinäkuun loppuun mennessä ryhmittynyt puolustukseen noin 105 kilometriä leveälle alueelle, Pyhäjärvi-Saimaa(Vuoksi) väliselle kaistalle. Ryhmityksessä oikealla oli eversti Aaro Pajarin 18. divisioona, keskellä eversti Niilo Hersalon 15. divisioona ja vasemmalla eversti Aarne Blickin 2. divisioona. Armeijakunnan komentajaksi oli kesäkuun 30. päivä tullut kenraalimarjuri Taavetti Laatikainen.
Eversti Hersalo antoi joukoilleen hyökkäyskäskyn 30. heinäkuuta. Divisioonan hyökkäys suuntautui kohti Hiitolaa, ensimmäisenä tavoitteenaan Huiskunniemi – Karjalan työlaitos – Syrjäkoski – piste 106. Hyökkäysryhmityksessä divisioonan oikealla reunalla hyökkäsi everstiluutnantti Veli Raikkalan JR 36, päämääränään edetä Salonkylän koillispuolelta kohti Hiitolaa. Everstiluutnantti Yrjö Valkaman komentama JR 57 hyökkäsi keskellä, tavoitteenaan ottaa haltuun Syrjäkosken tienhaara ja Kokkolanjoen ylimenopaikka Syrjäkoskella, sekä vallata Änkisalo. Divisioonan vasemmalla kaistalla hyökkäsi eversti Eino Virkin komentama JR 15 Kalliokosken ja Koitsalon suuntaan.
Hyökkäystä vastassa oli puna-armeijan 142. divisioonan JR5 88 ja osia JR 701:stä. Puolustajan asemat tukeutuivat syvyyteen porrastettuihin ja vaikeakulkuiseen maastoon rakennettuihin puolustuslaitteisiin linjalla Metsäkylä – Pajarin kylä – Änkisalo.
II Armeijakunnan hyökkäys alkoi 31.7. klo 12:30. Tykistö ja kranaatinheittimet ampuivat 18 minuuttia kestäneen tulivalmistelun, joka alkoi klo 12:12. Sen aikana ammuttiin 15. divisioonan hyökkäysalueella 6 700 laukausta. Ensimmäisen hyökkäyspäivän eteneminen ei mennyt odotetusti. Vihollisen vastarinta oli voimakasta ja puolustusvarustukset vahvoja. Eversti Hersalo piti tulivalmistelua riittämättömänä vihollisen vahvojen varustusten tuhoamiseksi, mutta II armeijakunnan johto ei suostunut Hersalon pyyntöön pidemmästä 30 minuuttia kestävästä tulivalmistelusta. Everstiluutnantti Valkaman JR 57 joutui kiivaisiin taisteluihin Änkisalossa pisteen 110 maastossa, johon hyökkäys pysähtyi. Myös JR 36:n hyökkäys pysähtyi venäläisten vahvaan puolustukseen Pajarin kylän aukeilla. Eversti Virkin JR 15:n hyökkäys menestyi aluksi hyvin. Virkin joukot saavuttivat iltapäivään mennessä Koitsansalon ja Kalliokosken. Vihollisen vastarinta kuitenkin tiukkeni sitä mukaa kun JR 15:n hyökkäys läheni pääpuolustuslinjaa, ja tällä suunnalla hyökkäys tyrehtyi ensimmäisen päivän aikana.
Läpimurtoon päästiin Pajarin kylän ja Änkisalon välissä. Eversti Valkamalle oli 1. elokuuta alistettu käyttöön kapteeni Teemu Palon II/JR15, ja tämä yhdessä III/JR 57:n kanssa aloitti etenemisen Karjalan työlaitoksen - Syrjäkosken tielle. Samaan aikaan JR57:n toisen pataljoonan oli onnistunut saartaa vihollisen tukikohta pisteessä 110, ja se pääsi irrottamaan osia Änkisalon saarrostukseen. Armeijakunnan komentaja Laatikainen alisti, alun perin 2. divisioonaan kuuluneenn, 18. divisioonalle alistetun JR 49:n (pois lukien I pataljoona) 15. divisioonan käyttöön, jotta saavutettua läpimurtoa päästäisiin laajentamaan. Lisäksi eversti Hersalo käski I/JR 15 siirtyä Änkisalon alueelle. Myös JR 36:n alueella vihollisen puolustus oli alkanut murtua ja rykmentti pääsi etenemään. Elokuun 3. päivänä hyökkäystä vahvistamaan tulleen JR 49:n osat saavuttivat Huiskuniemen tienhaaran, jossa vihollisen vastarinta pysäytti etenemisen. Saman päivän iltaan mennessä oli 15. divisioona saanut vihollisen puolustukseen Variksen ja Änkisalon välillä 4 km:n levyisen aukon, josta saatiin siirrettyä lisävoimia Hiitolan suuntaan. Divisioonan komentaja käski jatkaa hyökkäystä keskeytyksettä kohti Hiitolaa, vaikka huollolla ja tykistöllä oli hankaluuksia edetä, sillä niiden liikkuminen oli vain Pion.P 31:n rakentamien maastoteiden varassa. Hyökkäystä jatkettiin JR 36 ja divisioonalle alistetun JR 49:n voimin. Yhdessä nämä kaksi rykmenttiä saivat seuraavana aamuna puhdistettua Huiskunniemen tienhaaran maaston, sekä tuhottua siellä sijainneen vihollisen JR588:n huoltokeskuksen.
15. divisioonan vasemmalla puolella hyökännyt 2. divisioona oli päässyt etenemään alun raskaiden taisteluiden jälkeen. Päämaja alisti 4.8. II armeijakunnan komentoon eversti Johannes "Jussi" Sihvon 10. divisioonan, joka lähti etenemään Ilmeen alueelta, tavoitteenaan Hiitolanjärven ja Laatokan väliset kapeikot sulkeakseen siten vihollisen vetäytymistiet. Puna-armeijan 142. divisioona ja 198. divisioona olivat nyt jäämässä saarroksiin. Näin kävikin, kun suomalaisten 10. ja 18. divisioonat pääsivät etenemään kohti Käkisalmea, saaden siten katkaistua venäläisten divisioonien yhteydet etelän suuntaan. Vihollisen joukot irrottautuivat 6.8. asemistaan Änkisalon ja Koitsansalon suunnalla. Myös Kokkolanjoen koilispuolella olleet venäläisten joukot aloittivat vetäytymisen. Hyökkääville joukoille tuli kiire, jotta saarroksiin jäänyt ja perääntyvä vihollinen ei pääsisi livahtamaan pakoon. Suomalaisten tiedustelu sai selville 7.8., että vihollinen on aloittanut laivausvalmistelut Laatokan rannikolla evakuoidakseen saarrostusuhan alla olleet joukkonsa. Evakuointiin sopivin alue olisi Kilpolansaari, jonne tiet kulkivat Paksujalan ja Unkolan alueelta.
Elokuun 7. päivään mennessä eteni JR 57 vihollisen kannoilla Änäsuolle, josta se jatkoi hyökkäystään Alhoon. Eversti Virkin JR 15:n joukot ylittivät 6.8.–7.8. Kokkolanjoen ja etenivät Karjalan radalle Kuoksjärvelle, mutta vihollinen sai vielä 9.8. torjuttua kaikki hyökkäykset. JR 15:n I pataljoona pääsi lopulta katkaisemaan radan Kankaanlammen eteläpuolelta. 10. divisioonan kuulunut JR 43 oli edennyt Alasjärveltä Hiitolanjärven eteläpuolelta kohti Hiitolan kirkonkylää, jonka se sai vallattua kolmen pataljoonan hyökkäyksellä elokuun 8. päivän iltana. Alasjärven itäpuolelta etenivät JR 36 ja JR 49 kohti Hiitolan asemakylää. Siellä vihollisen 14. moottoroitu rykmentti, joka koostui NKVD:n valiosotilaista, piti aluetta sitkeästi hallussaan, suojaten vetäytymistä kohti Kilpolansaarta.
Kilpolan suunnan taistelut
II Armeijakunnan 9.8. antamien käskyjen mukaan 2. divisioonan tavoitteet suuntautuivat jatkossa koilliseen, ja divisioonan toiminta liittyi siten Karjalan Armeijan hyökkäykseen Sortavalan suunnalla. Sihvon 10. divisioona ja Pajarin 18. divisioona suunnattiin Armeijakunnan johdon suunnitelmien mukaan kohti Karjalankannasta, joten saarrettujen vihollisten tuhoaminen jäi nyt 15. divisioonan harteille. Majuri Eino Polónin Erillinen Rajajääkäripataljoona alistettiin 2.Divisioonalta Eversti Hersalon komentoon, joka määräsi Er.RajaP:n edelleen JR 57:n Valkaman komentoon. Hersalon komennossa olleet joukot saartoivat nyt vihollisen seuraavasti: JR 57 pohjoisesta, JR 15 luoteesta sekä JR 36 ja JR 49 lännestä.
15. divisioona aloitti 10.8. hyökkäyksen, jonka painopistesuunta oli Kurkijoki. JR 57:n tavoite oli edetä omalta suunnaltaan kohti Kurkijokea, ja jatkaa siitä hyökkäystä kohti Mustolaa. JR 57:lle alistettu Er.RajaP. sai vallattua Kurkijoen iltapäivällä. JR 15 hyökkäsi Kyläjärven suunnalta kohti Paksujalan aluetta. Seuraavana aamuna aloittivat hyökkäyksensä myös JR 36 ja JR 49 Hiitolan aseman seudulla yhä asemansa pitänyttä vihollista vastaan. JR 36 lähti voimakkaan tulivalmistelun jälkeen hyökkäämään Alasjärven maastosta kohti Hiitolaa, mutta vihollista ei saatu ajettua pois asemista. Kuitenkin vihollinen oli nyt entistä tiukemmin saarroksissa Hiitolan suunnalla. Sen sijaan Kilpolan suunnalta hyökännyt JR 49 eteni nopeasti, kun vihollisjoukot olivat sitä ennen irtautuneet asemistaan Hiitolassa. Järvisen JR 49 jatkoi vielä seuraavanakin päivänä hyökkäystään edeten Rasinselän ja Veijalanjärven välisellä kannaksella Asilan tasalle, josta se sai yhteyden siellä olleisiin JR 2:n joukkoihin. Tämän jälkeen Jalkaväkirykmentti 49:n alistus 15. divisioonalle loppui ja se palasi takaisin 18. divisioonaan.
Tappiot
Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten perusteella 15. divisioonan kokonaistappiot kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina olivat yhteensä 8 422 henkilöä.
Ampumahiihdon euroopancup 2001–2002
Ampumahiihdon euroopancup 2001–2002 alkoi 15. joulukuuta Itävallan Windischgarstenista ja päättyi 22. maaliskuuta Ranskan Haute-Maurienneen.
Kilpailukalenteri
Ohjelmaan kuului kahdeksan kilpailuviikonloppua. Ohjelmassa oli pikakilpailuja, takaa-ajoja, normaalimatkoja sekä viestejä.
Max Syring
Max Syring (20. elokuuta 1908 Reuben – 14. huhtikuuta 1983 Hampuri) oli saksalainen yleisurheilija. Hän kilpaili 1930-luvulta aina 1950-luvun alkuun asti ja sen jälkeen toimi valmentajana. Hänen paras saavutuksensa oli Pariisin vuoden 1938 EM-kisojen 10 000 metrin pronssimitali.
Max Syring nousi kansalliselle tasolle Saksassa 1930-luvun alussa. Syksyllä 1931 hän saavutti ensin 10 000 metrillä Saksan ennätyksen 31.26,8 ja vähän myöhemmin 5 000 metrin ennätyksen 14.49,6. Molemmissa juoksuissa Syring sijoittui toiseksi voittajana ollessa legendaarinen Paavo Nurmi. Seuraavana vuonna hän voitti niin 5 000 kuin 10 000 metrin Saksan mestaruudet ja valittiin näin Saksan edustajaksi Los Angelesin vuoden 1932 kisoihin. Hänen sijoituksensa Los Angelesissa olivat 10 000 metrillä viides ajalla 31.35,0 ja 5 000 metrillä kuudes ajalla 14.59,0. Syring oli sen jälkeen Saksan ehdoton kestävyysjuoksun ykkösnimi. Hän voitti vuoteen 1943 mennessä seitsemän 5 000 metrin ja kuusi 10 000 metrin mestaruutta.
Seuraavina vuosina Syring oli Saksan paras pitkänmatkan juoksija. Hän voitti joka vuosi 1930-luvun lopulle asti Saksan mestaruuksia. Vuoden 1934 Torinon EM-kisoissa hän keskeytti 10 000 metrillä ja karsiutui Berliinin vuoden 1936 olympialaisten 5 000 metrin loppukilpailusta. Vuoden 1938 EM-kisojen 10 000 metrillä Syring saavutti sitten parhaan kansainvälisen menestyksensä sijoittumalla kolmanneksi Suomen Ilmari Salmisen ja Italian Giuseppe Beviacquan jälkeen.
Toisen maailmansodan aikana kilpailut loppuivat talven 1942 ja 1943 aikana. Vasta sodan jälkeen kesällä 1946 oli mahdollista kilpailla, ja hän jatkoi uraansa kotiseudullaan Wittenbergissä uuden itäsaksalaisen paikallisen urheiluseuran SG Lokomotive Wittenbergin riveissä, seuran aiempi nimi oli ollut SG Wittenberg. Vielä vuonna 1952 Syring saavutti Itä-Saksan mestaruuskisoissa pronssia 5 000 metrillä ja hopeaa 10 000 metrillä.
Kaikkiaan Max Syring edusti Saksaa 30 yleisurheilumaaottelussa ja vielä sodan jälkeen Itä-Saksaa yhdessä maaottelussa. Parhaat tuloksensa Syring saavutti 5 000 metrillä vuonna 1939 ajalla 14.39,0 ja 10 000 metrillä vuonna 1940 ajalla 30.06,6.
Syring jatkoi uransa jälkeen valmennustehtävissä SC Lokomotive Leipzigissa, jossa hänen menestynein valmenettavansa oli Klaus Richtzenhain. Vuonna 1956 Syring muutti Länsi-Saksan puolelle Hampuriin, jossa hän työskenteli myyntitehtävissä ja toimi vapaa-ajallaan Hamburger SV:n yleisurheilujaoston tehtävissä.
Teddy Björkman
thumb|Teddy Björkman 1930-luvun alussa. Berndt Theodor ”Teddy” Björkman (9. lokakuuta 1896 – 30. lokakuuta 1966) oli suomalainen oopperalaulaja.
Teddy Björkmanin vanhemmat olivat tullinhoitaja Karl Theodor Björkman ja Olga Albertina Wahlqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 ja suoritti tullivirkamiestutkinnon 1928. Björkman teki opintomatkoja Milanoon 1924 sekä Saksaan 1928 ja 1932.
Björkman opiskeli laulua Helsingissä Axel von Kothenin johdolla sekä ulkomailla Milanossa ja Berliinissä. Hän toimi Huopalahden piirin apulaisnimismiehenä 1919–1925 sekä tullivirkailijana ja apulaistullitarkastajana 1926–1928. Hän oli oopperalaulajana Suomalaisessa oopperassa 1923-1924 ja uudelleen vuodesta 1928 alkaen. Björkman toimi myös laulunopettajana. Hän teki oopperavierailun Malmöhön 1932, esiintyi Muntra Musikanter-mieskuoron solistina Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa ja teki konserttimatkan Eurooppaan 1932–1933. Vuonna 1929 Björkman taltioi Odeon-levy-yhtiölle useita kymmeniä levytyksiä.
Björkman oli Suomalaisessa oopperassa 1. barytonina vuoteen 1947 saakka. Hänen tunnettuja roolejaan olivat Trubaduurin Luna, Pajatson Tonio, Carmenin Escamillo sekä 1930-luvulla useat Richard Wagnerin oopperoiden roolit. Hän oli myös Suomalaisen oopperan hallintoneuvoston jäsenenä 1937-1940 ja uudelleen vuodesta 1952 lähtien. Oopperasta lähdettyään Björkman toimi siirtoväen uudelleensijoitukseen liittyvissä tehtävissä. Hän oli myös Porkkalan liiton puheenjohtajana 1944-1947 ja vuonna 1953 hän sai kamarineuvoksen arvon.
Teddy Björkman oli naimisissa vuodesta 1924 oopperalaulajatar Marta Elisabet von Fieandtin kanssa ja vuodesta 1933 oopperalaulajatar Anne-Charlotte Winterin kanssa. Marta von Fieandtin ja Teddy Björkmanin tytär farmaseutti Ulla Ilmonen perusti vuonna 1990 nuoria laulajia tukevan stipendirahaston vanhempiensa muistoksi Suomen kansallisoopperan rahaston yhteyteen.
Toinen maailmansota
Toinen maailmansota oli vuosina 1939–1945 käyty maailmanlaajuinen konflikti, jonka pääasialliset osapuolet olivat Saksan, Italian ja Japanin johtamat akselivallat sekä Britannian, Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltain johtamat liittoutuneet. Yhteensä 70–85 miljoonaa ihmishenkeä vaatinut toinen maailmansota on ihmiskunnan historian tuhoisin ja tappavin sota. Toinen maailmansota päättyi liittoutuneiden voittoon.
Toisen maailmansodan syttymiseen vaikutti ensimmäisen maailmansodan jälkeen solmittu Versailles’n rauhansopimus, joka ei ratkaissut Euroopan ongelmia. Historioitsijoiden mukaan toisen maailmansodan siemen kylvettiin tuon rauhansopimuksen solmimisessa. Rauhansopimuksen negatiivisena seurauksena olivat saksalaisten kokema epäreilu kohtelu ja Saksan ajautuminen talousahdinkoon. Tämä johti Saksan kansallissosialistiselle työväenpuolueelleen ja sen johtajan Adolf Hitlerin kannatuksen lisääntymiseen. Hitler varustautui sotaan, liitti naapurimaita Saksaan ja teki Neuvostoliiton kanssa Molotov–Ribbentrop-sopimuksen, jolla maat jakoivat Euroopan itäosan etupiireihinsä. Toinen maailmansota käynnistyi Saksan hyökätessä Puolaan vuonna 1939. Britannia ja Ranska julistivat Saksalle sodan 3. syyskuuta 1939. Neuvostoliitto hyökkäsi vajaan kahden viikon kuluttua Puolaan ja miehitti sen itäosan Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen perustettu Kansainliitto ei kyennyt estämään sodan syttymistä. Toinen maailmansota oli ensimmäinen ja ainoa sota, jossa käytettiin ydinasetta, kun Yhdysvallat pudotti kaksi atomipommia Japaniin. Toisen maailmansodan jälkeiset sodat eivät ole olleet samankaltaista totaalista sotaa, sillä ydinsodan uhka muutti sotien luonnetta. Sodan jälkeen perustettiin Yhdistyneet kansakunnat (YK), kansainvälinen rahajärjestelmä uudistui Bretton Woodsin järjestelmällä, ja Länsi-Euroopan maat sitoutuivat Yhdysvaltoihin Marshall-avulla, jonka jakamiseen perustettiin lyhytaikainen OEEC, josta kehittyivät Euroopan hiili- ja teräsyhteisö sekä OECD.
Ensimmäisen maailmansodan rauhanteko
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä voittajavaltioiden edustajat kokoontuivat 1919–1922 Pariisiin päättämään rauhanehdoista. Pariisin rauhankonferenssin keskeisiä hahmoja olivat neljä suurta, jotka olivat Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson, Britannian pääministeri Lloyd George, Ranskan pääministeri Georges Clemenceau ja Italian pääministeri Vittorio Emanuele Orlando.
Konferenssissa presidentti Wilson korosti kansojen itsemääräämisoikeutta ja oikeudenmukaisia aluejärjestelyjä (ns. Neljäntoista kohdan ohjelma). Clemenceau vaati puolestaan ankaraa kohtelua hävinneille osapuolille ja pyrki heikentämään Saksaa pysyvästi.
Versailles’n rauhan – kuin myös ”häpeärauhan” – nimeä kantava rauha saatiin solmittua konferenssissa Ranskan Versailles’ssa 28. kesäkuuta 1919. Toisen maailmansodan kannalta merkittävintä sopimuksessa oli Saksan kohtalo; Saksa tuomittiin sotasyylliseksi ja määrättiin maksamaan suuret sotakorvaukset. Sopimuksen nojalla Saksa menetti myös kaikki siirtomaansa, Reininmaan alue demilitarisointiin, armeija rajoitettiin enintään 100 000 mieheen ja asevelvollisuus kiellettiin. Saksa menetti myös alueitaan, minkä myötä moniin sen naapurimaihin syntyi suuri saksalainen vähemmistö. Tämä kaikki johti katkeruuteen saksalaisten keskuudessa.
Saksan keisari Vilhelm II oli luopunut vallasta, siirtynyt maanpakoon Alankomaihin ja maa oli julistettu tasavallaksi. Olot olivat epävakaita; Weimarin tasavalta ei suoriutunut ajallaan sotakorvauksistaan, Ranska ja Belgia miehittivät Ruhrin alueen 1923 ja hinnat nousivat hyperinflaation (heinä–marraskuu) aikana 726 000 000 000 prosenttia.
Ääriliikkeitä
Saksa oli ollut Euroopan johtava teollisuusmahti aina ensimmäiseen maailmansotaan asti. Sodan lopussa ruoka- ja tarvikepulasta kärsivässä maassa puhkesi niin oikeistolaisia kuin vasemmistolaisiakin kapinoita. Keisari Vilhelmin eroamista ja sodan loppua seurasivat kohtuuttomina pidetyt rauhanehdot ja sotakorvaukset. Veteraanien keskuudessa suosittua selkäänpuukotusteoriaa noudattanut Adolf Hitler syytti sodan häviöstä juutalaisten, sosiaalidemokraattien ja kommunistien muodostamaa ”salaliittoa”. Nuori tasavalta suistui poliittisen epävakauden tilaan, joka avasi tien valtaan vuonna 1919 perustetulle, sittemmin Hitlerin johtamalle Saksan kansallissosialistiselle työväenpuolueelle (NSDAP). Voimakas keskiluokan kurjistuminen ennakoi voimakkaita poliittisia reaktioita, jolloin kommunistien ja kansallismielisten välit tulehtuivat monissa Saksan kaupungeissa sodan partaalle. Kansalaisten usko demokratiaan hiipui jatkuvan kurjistumisen seurauksena. Epätoivoinen taloustilanne ja yleinen tyytymättömyys loivat otolliset olosuhteet. Hitlerin syyttävä ja uhmakas esiintyminen alkoi kiinnostaa myös niitä, jotka pitivät häntä vain itävaltalaisena populistina.
Myös Italiassa koettiin sodan jälkeen vakavia talousvaikeuksia, ja vuosina 1919 ja 1920 (Biennio rosso) pelättiin sosialistien vallankumousta. Vaara väistyi kun kuningas Viktor Emanuel III kutsui vuonna 1922 fasistien johtaja Benito Mussolinin muodostamaan hallitukset. Fasisteilla oli ollut oma puolisotilaallinen joukkonsa, jonka avulla he taistelivat anarkisteja, kommunisteja ja sosialisteja vastaan. Muutamassa vuodessa Mussolini hankki itselleen diktaattorin valtuudet ja muutti Italian poliisivaltioksi.
Adolf Hitler valtaan Saksassa
1920-luvun lopussa alkanut maailmanlaajuinen suuri lama nosti työttömien määrän Saksassa kuuteen miljoonaan. Adolf Hitlerin johtama natsipuolue lupasi äänestäjille poistaa työttömyyden, kumota häpeärauhan ja lopettaa Saksan ongelmista syyttämiensä juutalaisten ”juonittelut”. Hitlerin tavoitteisiin kuului myös Saksan alueiden laajentaminen varsinkin idässä, koska hänen mukaansa Saksan kansa tarvitsi lisää elintilaa. Vuonna 1932 NSDAP sai eniten paikkoja vaaleissa ja 1933 Saksan presidentti Paul von Hindenburg nimitti Hitlerin valtakunnankansleriksi. Päästyään valtaan Hitler kielsi muut puolueet ja von Hindenburgin kuoltua yhdisti presidentin ja valtakunnankanslerin virat, nousten Saksan diktaattoriksi. Saksan koko hallintojärjestelmä uudistettiin ja perustettiin ensimmäiset keskitysleirit, jotka oli tarkoitettu poliittisille toisinajattelijoille ja rikollisille. Hitlerin etenemistä jarruttavat henkilöt ja organisaatiot raivattiin tieltä tarvittaessa väkivalloin. Esimerkiksi kommunistit eliminoitiin syyttämällä heitä Berliinin valtiopäivätalon palosta.