cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Musta pörssi
Esimerkkejä
Diocletianus (Rooman keisarina 284-305 jaa.) yritti estää nopeaa hintojen nousua määräämällä yli tuhannen tuotteen enimmäishinnat kuolemantuomion uhalla. Moni tuottaja lakkasi myymästä ja kaupankäynti lähes loppui. Toiset myivät kalliimmalla salaa mustassa pörssissä.
Vähä-Huilu
Maantieto
Nykyisen järven paikalla sijaitseva avosuo on kilometrin pituinen ja sen luoteispäässä suo jatkuu metsittyneenä suona. Koko suon pituudelta on kaivettu yksi kuivatusoja, joka yhtyy Iso-Huilusta laskevaan laskuojaan. Oja jatkaa Osonojana ja muuttuu alajuoksulla Kovelinojaksi ennen yhtymistään Harjunpäänjokeen Kaasmarkussa Ulvilassa.
Mittaamalla vuoden 1856 Kalmbergin kartastosta järven mittoja, voidaan mittakaavan avulla saada summittainen käsitys järven silloisista mitoista. Kartassa järvellä on sama muoto kuin nykyisellä suolla. Järvi olisi Kalmbergin kartan mukaan noin 1,1 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä.
Historiaa
Silloisen Kokemäen ja nykyisen Harjavallan Niuttalasta kotoisin oleva Jacob Hermu ja muut hankkeen osalliset anoivat vuonna 1816 lupaa kuivattaa Vähä-Huilujärven. Päätös annettiin vuonna 1825, jonka jälkeen järvi on kuivatettu avosuoksi. Myös Iso-Huilujärven kuivatuspäätöksessä on samat päivämäärät.
Angelina Jolie
Angelina Jolie (s. Angelina Jolie Voight; 4. kesäkuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Vähä-Huilu
Historiaa
Hermun anomuksessa järveä kutsuttiin "Vähä-Huilujärveksi". Kalmbergin kartastosa 1855-56 järven nimi kirjoitettiin "Wähäjärvi" ja sen vieressä ollutta Iso-Huilua taas "Huilujärvi".
Angelina Jolie
Hänet on palkittu Oscarin lisäksi kolmella Golden Globella ja kahdella SAG-palkinnolla. Forbes on nimennyt hänet parhaiten ansainneeksi naisnäyttelijäksi vuosina 2009, 2011 ja 2013. Jolie tunnetaan myös hyväntekijänä.
Elokuvadebyyttinsä hän teki isänsä Jon Voightin rinnalla elokuvassa Puhalla rahat ja juokse (1982). Varsinaisen elokuvauransa hän aloitti vuonna 1993 elokuvassa Cyborg 2 – robottisota. Hän näytteli televisioelokuvissa George Wallace (1997) ja Gia – kauneuden kirous (1998). Vuonna 1999 Jolie näytteli draamaelokuvassa Vuosi nuoruudestani, josta hänet palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla, Golden Globella ja SAG-palkinnolla.
Jolie on ollut kolmesti naimisissa: näyttelijöiden Jonny Lee Millerin, Billy Bob Thorntonin ja Brad Pittin kanssa. Pittin kanssa Joliella on kuusi lasta, joista kolme on adoptoitu. Jolien ja Pittin parisuhde sai laajaa mediahuomiota. Syyskuussa 2016 Jolie haki eroa Pittistä.
Ura
Jolie on voittanut merkittäviä palkintoja, muun muassa kolme Golden Globe -palkintoa. Vuonna 2000 hän sai sivuosa-Oscarin elokuvasta Vuosi nuoruudestani ja vuonna 2009 hän oli ehdolla pääosa-Oscarin saajaksi elokuvasta Changeling – vaihdokas. Forbes listasi Jolien maailman vaikutusvaltaisimmaksi julkisuuden henkilöksi vuonna 2009.
Jolie on aloittanut uran myös elokuvaohjaajana. Hänen ensimmäinen ohjauksensa on dokumentti A Place in Time vuodelta 2007. Vuonna 2011 sai ensi-iltansa hänen ohjaamansa draama In the Land of Blood and Honey, joka kertoo bosnialaisen naisen ja serbimiehen välisestä suhteesta. Bosnian hallitus peruutti aluksi kuvausluvan, koska lupahakemukseen ei ollut liitetty käsikirjoitusta, vaikka maan laki vaatii sitä. Maan kulttuuriministeri luki käsikirjoituksen ja antoi kuvausluvan. Elokuvaa alettiin kuvata marraskuun 2010 aikana.
Elämäkerta
thumb|340px|UNHCR:n hyvän tahdon lähettiläs Angelina Jolie, Brad Pitt ja [[Kofi Annan Maailman talousfoorumissa Davosissa 2006.]]
Jolien isä on Oscar-palkittu näyttelijä Jon Voight ja äiti näyttelijä Marcheline Bertrand, joka kuoli vuonna 2007 munasarjasyöpään Los Angelesissa. Jolien vanhemmat erosivat vuonna 1976. Eron jälkeen Jolien äiti kasvatti Jolien ja hänen veljensä James Havenin New Yorkissa. Jolien ollessa 11-vuotias hänen perheensä muutti takaisin Los Angelesiin. 11-vuotiaana Jolie hakeutui näyttelijäkouluun. Hänen päätöstään ryhtyä näyttelijäksi vahvisti hänen äitinsä, jonka elokuvia hän näki. Jolie jätti kuitenkin näyttelijäkoulun kesken 14-vuotiaana. Jolie valmistui Beverly Hillsin high schoolista 16-vuotiaana.
Jolie aloitti mallin uran 14-vuotiaana. Jolie teki mallin työtä enimmäkseen Los Angelesissa, Lontoossa ja New Yorkissa. Jolie esiintyi myös lukuisissa musiikkivideoissa. 16-vuotiaana Jolie palasi takaisin teatterin pariin, jonka hän oli jättänyt 14-vuotiaana. Jolie aloitti näyttelijän uransa tekemällä pieniä rooleja erilaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänen läpimurtonsa tapahtui vuonna 1997, kun hän sai Golden Globe ja Emmy-ehdokkuudet elämäkerrallisesta elokuvasta George Wallace.
Yksityiselämä
thumb|250px|Angelina Jolie ja [[Brad Pitt Cannesin elokuvajuhlilla 2007.]] thumb|200px|Angelina Jolie [[Aleksanteri (elokuva)|Aleksanterin ensi-illassa Kölnissä 2004.]]
Angelina Jolie on ollut kolmesti naimisissa. Ensimmäinen avioliitto Jonny Lee Millerin kanssa kesti maaliskuusta 1996 helmikuuhun 1999. Näyttelijä Billy Bob Thorntonin kanssa Jolie vihittiin 5. toukokuuta 2000. Heidän avioeronsa tuli viralliseksi 27. toukokuuta 2003.
Jolie nai kolmannen miehensä, Brad Pittin elokuussa 2014. Jolie ja Pitt ilmaisivat ensimmäistä kertaa julkisesti seurustelevansa kertoessaan raskaudesta tammikuussa 2006. Pari oli pitänyt kuitenkin tiettävästi yhtä jo vuoden 2005 alusta asti. Parin suhde aiheutti suurta kohua ja Pittin väitettiin jättäneen vaimonsa, näyttelijätär Jennifer Anistonin, koska hänellä oli salainen suhde Jolieen. Kukaan kohun osapuoli ei kuitenkaan ollut vahvistanut tätä oletusta, ennen kuin Jolie kertoi avoimesti suhteestaan Pittiin tammikuun 2006 Vogue-lehdessä. Jolie kertoi, että heidän ystävyytensä Pittin kanssa syventyi romanssiksi Mr. & Mrs. Smith -elokuvan kuvauksissa. Jolie kertoi myös, ettei hänellä ollut aikomusta rikkoa Pittin ja Anistonin avioliittoa. Jolien mukaan heillä ei ollut romanssia elokuvan aikana ja romanssi syttyi vasta Pittin erottua vaimostaan. Angelina ja Brad menivät kihloihin vuonna 2012 ja heidät vihittiin 23. elokuuta 2014 Ranskassa.
Vuonna 2005 Jolielle myönnettiin Kambodžan kansalaisuus tunnustuksena hänen tekemästään työstä ympäristön hyväksi Kambodžassa.
Jean Ratelle
Joseph Gilbert Yvon ”Jean” Ratelle (s. 3. lokakuuta 1940 Lac Saint-Jean, Quebec, Kanada) on entinen jääkiekkoilija ja NHL-tähti.
New York Rangersin varaaman Ratellen ura oli loppua alkuunsa, kun vakava selkävamma kohtasi häntä 23 vuoden iässä. Hän kuitenkin kuntoutui ja pelasi vuodet 1963–1975 Rangersissa. Suurimman menestyksen keskushyökkääjä Ratelle saavutti ketjukavereinaan Vic Hadfield ja Rod Gilbert; he muodostivat niin kutsutun ”GAG-ketjun”.
Angelina Jolie
Yksityiselämä
Jolie ja Pitt saivat ensimmäisen biologisen lapsensa 27. toukokuuta 2006, kun tytär Shiloh Nouvel Jolie-Pitt syntyi Namibiassa, Afrikassa. Neljännen lapsensa, poika Pax Thien Jolie-Pittin (s. 29. marraskuuta 2003), Jolie adoptoi Vietnamista 15. maaliskuuta 2007. 12. heinäkuuta 2008 Jolie synnytti kaksoset, pojan nimeltä Knox Leon Jolie-Pitt ja tyttären nimeltä Vivienne Marcheline Jolie-Pitt Nizzassa, Ranskassa.
Shiloh Nouvel teki historiaa heinäkuussa 2006, kun hänestä tehtiin näköisvahanukke Madame Tussaudsin vahakabinettimuseoon. Shiloh on ensimmäinen vahanukkevauva, joka on päässyt esille kyseiseen museoon. Vuonna 2006 People-lehti valitsi Jolien ja Pittin perheen vuoden perheeksi.
Jolie on kertonut olevansa biseksuaali. Hänellä ja Madonnalla kerrotaan jopa olleen sama naispuolinen rakastaja.
Jolielle tehtiin vuonna 2013 ennaltaehkäisevä rintojen poisto hänen saatuaan tietää, että geenivirheen vuoksi hänellä oli 87 prosentin todennäköisyys sairastua rintasyöpään. Geenivirheen takia Joliella oli myös 50 prosentin riski munasarjasyöpään. 2015 Jolielle tehtiinkin ennaltaehkäisevä munasarjojen ja munanjohtimien poisto. Tämä aloitti Jolien vaihdevuodet.
20. syyskuuta 2016 Jolien kerrottiin hakeneen eroa Brad Pittistä. Avioero astui voimaan 12. huhtikuuta 2019.
Oso Laakso
Oso Ilmari Laakso (26. lokakuuta 1925 Helsinki – 9. lokakuuta 2015 ) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja. Hän oli Toimihenkilö- ja Virkamiesjärjestöjen Keskusliiton (TVK) puheenjohtaja 1969–1981.
Äänekosken paloasema
Keski-Suomen pelastuslaitoksen Äänekosken paloasema sijaitsee Äänekoskella osoitteessa Akselinkatu 7. Paloasema otettiin käyttöön 9. syyskuuta 2019. Paloaseman on suunnitellut arkkitehti toimisto Arkkitehtipalvelu Oy. Rakennuksen bruttopinta-ala on 2 700 m2. Rakennuksen omistaa Äänekosken kaupunki. Paloasemalla työskentelee ympärivuorokautisesti seitsemän pelastajaa ja kaksi ensihoitajaa. Hallinnossa työskentelee päivävuorossa muutamia työntekijöitä.
Paloaseman naapurissa toimii Sisä-Suomen poliisilaitoksen Äänekosken poliisiasema, osoitteessa Akselinkatu 6.
Kalvola
Kalvola on entinen Suomen kunta ja vuonna 2009 tehdyn kuntaliitoksen jälkeen osa Hämeenlinnan kaupunkia. Ennen lakkauttamistaan kunta sijaitsi hallinnollisesti Kanta-Hämeen maakunnassa ja Etelä-Suomen läänissä. Kalvolan naapurikunnat olivat Hattula, Kylmäkoski, Tammela, Toijala, Urjala ja Valkeakoski. Aikaisempia naapurikuntia olivat Valkeakoskeen vuonna 1973 liitetty Sääksmäki ja Hattulaan vuonna 1971 liitetty Tyrväntö.
Kalvolan kautta kulkee kaksi Suomen keskeisimpiin kuuluvaa liikenneväylää, valtatie 3 ja Riihimäki–Tampere-rata. Aikaisemmin Kalvolan kautta kulki Hämeenlinnan ja Tampereen välinen kantatie 56 valtatie 3:n reitin ollessa Vanajaveden itäpuolella. Kalvolassa on sattunut kaksi tuhoisaa junaonnettomuutta, Iittalan junaturma talvisodan aikana vuonna 1940 ja Kuurilan junaturma talvella 1957. Jälkimmäinen on Suomen historian pahin rauhanaikainen raideliikenneonnettomuus.
Iittalasta on matkaa Hämeenlinnan keskustaan 20 kilometriä ja Tampereelle vajaat 60 kilometriä.
Kunnan keskustaajama oli Iittala, jossa sijaitsee Iittala Group Oyj:n lasitehdas. Iittalan taajama syntyi alun perin juuri lasitehtaan perustamisen myötä. Pääosa Kalvolan asutuksesta on sen itäosissa Helsinki–Tampere-pääradan varrella.
Historia
Kalvola kuuluu Iittalan lounaispuolella olevan Äimäjärven ympärillä olevan asutuksensa osalta Hämeen vanhimpiin pitäjiin. Alueelta löydetyt esineet viittaavat varhaiseen rautakauteen. Vanajaveden ja Äimäjärven rannoilla olleista vanhoista kyläkeskuksista suuntautui eränkäynti lounaaseen Tammelan ylängölle, osittain nykyisten Forssan ja Tammelan alueille. Vuonna 1560 Kalvolassa oli maakirjan mukaan 135 taloa ja vuonna 1634 pitäjän väkiluvuksi ilmoitettiin 1 154.
Kalvolan suurimpia maatiloja ovat olleet Kuurilan ja Niemen kartanot. Kuurilan kartano muodostui tiloista, jotka kuningas Eerik XIV antoi läänitykseksi Kristina Hornille vuonna 1567. Sittemmin kartanon omistajina ovat olleet mm. Tott-, Tammelander- ja Granfelt-suvut. Myös Niemen kartanon omistajat tunnetaan 1500-luvulta lähtien, ja se joutui vuonna 1618 Turun linnan ja läänin – vuodesta 1616 myös Hämeen läänin – käskynhaltijalle Johan De la Gardielle. Kartanot olivat liitettyinä yhteen 1600-luvulta lähtien vuoteen 1943 saakka.
Kalvola mainittiin itsenäisenä pitäjänä vuonna 1494, mutta vuonna 1540 Hattulan kappelina, josta se itsenäistyi vuonna 1660. Kalvolan kirkon on suunnitellut Ilmari Launis ja se valmistui vuonna 1921. Edellinen, vuonna 1802 valmistunut puukirkko tuhoutui kansalaissodan aikana. Hautausmaalla oleva kivisakasti on ilmeisesti kuulunut pitäjän ensimmäiseen, keskiaikaiseen puukirkkoon. Hautausmaalla olevan sankarimuistomerkin on muotoillut Tapio Wirkkala.
Politiikka
Eduskuntavaalien 2011 tulokset Kalvolan äänestysalueella;
Kuntaliitos
Marraskuussa 2007 Kalvolan kunnanvaltuusto hyväksyi yksimielisesti kuntaliitossuunnitelman, jonka mukaisesti Kalvola liittyi yhdessä Hauhon, Hämeenlinnan, Lammin, Rengon ja Tuuloksen kanssa uudeksi Hämeenlinnaksi vuoden 2009 alussa.
Ruokakulttuuri
Kalvolan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla mykykeitto, verileipä ja marjapöperö.
Pentéli (kunta)
Pentélin kaupunki sijaitsee noin 14 kilometriä Ateenan keskustasta koilliseen. Kaupunki ja kunta on saanut nimensä sen alueella sijaitsevan Pentéli- eli Pentelikon-vuorijonon mukaan. Alueen nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Pentélin luostari (Moní Pentélis).
Nykyinen Pentélin kunta muodostui, kun Pentéli, Melíssia ja Néa Pentéli yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Pentélin kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Commerzbank Tower
pienoiskuva|Commerzbank Tower Frankfurtissa. Commerzbank Tower on pilvenpiirtäjä Frankfurt am Mainin kaupungissa, Saksassa. Vuosina 1994–1997 rakennetun pilvenpiirtäjän on suunnitellut isobritannialainen arkkitehti Norman Foster. Antenni mukaan laskettuna pilvenpiirtäjän korkeus on 300 metriä, ilman antennia 259 metriä.
Commerzbank Towerin rakentaminen maksoi noin 600 miljoonaa Saksan markkaa. 56-kerroksinen rakennus kantoi vuosien ajan Euroopan korkeimman rakennuksen titteliä, kunnes sen ohitti Moskovan 264-metrinen Voiton palatsi joulukuussa 2003. Saksan korkein rakennus se on edelleen. Sitä kutsutaan myös maailman ensimmäiseksi ekopilvenpiirtäjäksi. Nimitys juontuu siitä, että pilvenpiirtäjä käyttää enimmäkseen luonnollista ilmanvaihtoa.
Aiheesta muualla
50.11056°N, 8.67417°W
Kortejärvet (Orivesi)
Kortejärvet on Pirkanmaalla Orivedellä Siitamassa sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sillä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Samuel Peter
Samuel Okon Peter (s. 6. syyskuuta 1980 Akwa Ibom, Nigeria) on uransa lopettanut nigerialainen nyrkkeilijä ja WBC-ammattilaisliiton raskaan sarjan entinen maailmanmestari.
Amatööriura
Peter aloitti nyrkkeilyuransa 11-vuotiaana pelattuaan sitä ennen jalkapalloa. Amatööriurallaan hän voitti Nigerian mestaruuden sekä Afrikan aluemestaruuden. Hän edusti maataan Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000, missä hävisi puolivälierissä Italian Paolo Vidozille. Nuoren nyrkkeilijän kyvyt pantiin kuitenkin merkille. Amatööriurallaan hänen saldokseen jäi 18 voittoa ja 2 tappiota.
Ammattilaisura
Heti Sydneyn jälkeen Peter siirtyi ammattilaiseksi. Hän teki sopimuksen Ivaylo Gotzevin kanssa ja Andy "Pops" Anderson ryhtyi hänen valmentajakseen. Peter teki sopimuksen Duva Boxingin kanssa. Peter tuli heti uransa alussa tunnetuksi kovasta lyöntivoimastaan ja voitti valtaosan otteluistaan tyrmäyksellä heti ottelun alkuvaiheissa.
4. joulukuuta 2004 Peter voitti NABF:n raskaansarjan mestaruuden tyrmättyään Jeremy Williamsin vain 27 sekuntia kuluneen toisen erän jälkeen. Seuraavan vuoden joulukuussa hän tyrmäsi Yanqui Diazin ja voitti USBA:n tittelin nimiinsä. Seuraavana kesänä hän voitti nimiinsä NABA-liiton mestaruuden tyrmättyään Taurus Sykesin toisessa erässä. Syyskuussa hän puolusti NABF-titteliään Volodymyr Klytškoa vastaan ottelussa, joka samalla toimi haastajaotteluna IBF- ja WBO-liittojen maailmanmestaruusotteluun. Klytško kävi ottelun aikana kolmesti kanveesissa, mutta lopulta kamppailu tuomittiin ukrainalaisen voitoksi kaikin tuomariäänin. 15. joulukuuta Peter otteli Robert Hawkinsia vastaan täydet kymmenen erää puolustaessaan NABA-titteliään ja voitti ottelun kaikin tuomariäänin. Huhtikuussa hän sai NABF-tittelin jälleen nimiinsä tyrmättyään ensimmäisessä erässä Julius Longin. Syyskuussa NABF-puolustusottelussa James Toneya vastaan oli panoksena paikka WBC-liiton MM-otteluun. Peter voitti täydet 10 erää kestäneen kamppailun tuomarien hajaäänipäätöksellä. Hän kohtasi Toneyn uudelleen heti seuraavan vuoden tammikuussa ja voitti tällä kertaa kaikin tuomariäänin. Toneytä vastaan käymässään uusintaottelussa Peter tuli kehään 113 kiloisena. Ensimmäisessä erässä Peter satutti Toneyta laajakaarisilla oikean käden iskuillaan. Toisessa erässä Peter iski Toneyn kanveesille ensimmäistä kertaa yli 10 vuoden aikana. Toneyn horjahtaessa 10 erässä Peter imitoi tämän horjahdusta. Kamppailun lopussa Peter tanssi kehässä voittaen kaikin tuomariäänin.
Vihdoin, 8. maaliskuuta 2008, Peter kohtasi Maskajevin varmistaakseen WBC liiton maailmanmestaruutensa. Plaza de Torosissa Meksikon Cancunissa käydyssä ottelussa Peter vei voiton nimiinsä kuudennen erän teknisellä tyrmäyksellä.
Vuoden 2008 maaliskuussa Peter puolusti WBC liiton mestaruuttaan paluun tehnyttä ukrainan Vitali Klytškoa vastaan. Peterin kulmaus luovutti kamppailun 8 erän jälkeen. Vuonna 2009 Peter hävisi Eddie Chambersille täysien erien jälkeen tuomariäänin. Vuoden 2010 marraskuussa Peter kohtasi Volodymyr Klytškon toisen kerran urallaan häviten tyrmäyksellä ottelun kymmenennessä erässä.
Vuoden 2011 huhtikuussa Peter otteli suomalaista Robert Heleniusta vastaan häviten tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä.
Muuta
Peter on hyvin uskovainen mies, joka ei juo eikä tupakoi. Hän asuu Las Vegasissa.
Luettelo diplomaattisista edustustoista Kanadassa
Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Kanadassa. Tällä hetkellä Ottawan on 130 suurlähetystöä ja suurkomissiota (Kansainyhteisön jäsenmaan edustuston kutsuma nimi englanniksi High commissioner). Useat muut maat akkreditoivat suurlähetystönsä Yhdysvalloista.
Hate
Hate on brasilialaisen metalliyhtye Sarcófagon neljäs pitkäsoitto, joka ilmestyi vuonna 1994. Se on Sarcófagon ensimmäinen pelkkää death metalia sisältänyt julkaisu, joskin sillä oli myös jonkin verran thrash metal -vaikutteita. Vuonna 2005 Cogumelo Records julkaisi albumista uudelleenjulkaisun jonka kansi oli hieman erilainen.
Esa Lahtela
Esa Esko Lahtela (s. 30. huhtikuuta 1949 Kesälahti) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2011 ja tuli tunnetuksi sosiaalidemokraattien vasemman siiven edustajana.
Lahtela on ollut mukana Kiteen kaupunginvaltuustossa vuodesta 1985 lähtien ja sen puheenjohtajana vuosina 1993–2000. Sotilasarvoltaan hän on alikersantti. Esa Lahtela on myös vuodesta 2004 toiminut Kalatalouden Keskusliiton johtokunnassa yhtenä sen varapuheenjohtajista. Esa Lahtela oli Pohjois-Karjalan vaalipiirin ääniharava vuoden 2003 (11 283 ääntä) ja 2007 (10 787 ääntä) eduskuntavaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää ollut ehdolla.
Muuta
27. tammikuuta 2008 Helsingin Sanomat mainitsi eduskunnan seksuaalista häirintää käsittelevässä jutussaan kansanedustaja Esa Lahtelan. Esa Lahtela kanteli Julkisen sanan neuvostolle 6. helmikuuta 2008 Helsingin Sanomien artikkelista, joka käsitteli seksuaalista häirintää eduskunnassa. Juttu perustui tutkija Hertta Niemen eduskunnassa tekemään selvitykseen, jossa todettiin, että Suomen eduskunnassa tapahtuu seksuaalista häirintää. Helsingin Sanomat jatkoi muiden uutisvälineiden aloittamaa uutisointia ja julkaisi jutun, jossa eduskunnassa työskentelevät naiset kertovat eduskunnan seksuaalisesti värittyneestä ilmapiiristä. Jutussa haastatellaan myös seitsemää kansanedustajaa, joiden käytöksen naiset nimeävät sopimattomaksi. Viisi jutussa mainittua kansanedustajaa teki Julkisen sanan neuvostoon valituksen. Julkisen sanan neuvosto hylkäsi yhden kanteista, koska kantelija (kansanedustaja Pekka Vilkuna) kehotti artikkelissa naisia sietämään käytöstään ja sanoi: ”Jos ei sellaisia juttuja kestä, pitää pohtia uudestaan ammatinvalintaansa.” Julkisen sanan neuvosto antoi tapauksesta langettavan päätöksen neljän kantelijan osalta, ja moitti Helsingin Sanomia hyvän journalistisen tavan loukkaamisesta.
Bloodsport – viimeiseen asti
Bloodsport – viimeiseen asti on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Newt Arnold ja pääosassa on Jean-Claude Van Damme, joka nousi kuuluisuuteen elokuvan myötä.
Tarina pohjautuu moniin taistelulajien asiantuntijan Frank Duxin väitteisiin, joita käsiteltiin ensimmäisen kerran Black Belt -lehden marraskuun 1980 numerossa. Elokuva pääasiassa perustuu väitettyyn salaisiin taistelulajien turnauksiin, johon Dux osallistui Bahamassa. Dux myös vastasi elokuvan taistelukohtausten koreografiasta.
Tapahtumien todenperäisyys on kuitenkin hyvin kyseenalainen ja elokuvan todenperäisyyttä alettiin julkaisun myötä tutkimaan. Monet Duxin väitteistä kiistettiin. Mukaan lukien käsikirjoittaja Sheldon Lettich väitti Duxin sepittäneen taistelu tilastonsa ja koko Kumiten olemassaolon.
Juoni
Elokuva kertoo kanadalaissyntyisestä Yhdysvaltain armeijan upseerista Frank Duxista, joka on harjoitellut nuoruudestaan lähtien ninjutsua Senzo Tanakan opissa. Kunnioittaakseen kuolemaisillaan olevaa mestariaan Dux lähtee armeijan kielloista huolimatta Hongkongiin ja osallistuu siellä vaaralliseen Kumite-turnaukseen. Turnauksessa hän ystävystyy toisen yhdysvaltalaisen ottelijan Ray Jacksonin kanssa, joka edustaa turnauksessa vale tudoa.
Käsikirjoitus
Elokuvan käsikirjoitus sai alkunsa Lettichin ja Duxin välisestä keskustelusta, jossa Dux mainitsi olleensa muutaman kerran mukana turnauksessa nimeltä Kumite, jota kutsuttiin lempinimellä Bloodsport. Tämä sai Lettichin kiinnostumaan tekemään aiheesta käsikirjoituksen, joka liittyisi salaiseen kamppailuturnaukseen. Myöhemmin tuottaja Mark DiSalle pyysi Lettichiä tekemään hänelle käsikirjoituksen halvalla, jonka aiheena oli Kickboxer. Lettich kuitenkin tarjosi hänelle oman ideansa tehdä elokuva nimeltä Bloodsport, josta elokuvan käsikirjoitus sai alkunsa.
Roolitus
Pääroolia varten tuottaja DiSalle oli koe-esiinyttänyt satoja näyttelijöitä, joista hän lopuksi valitsi Van Dammen. Hän oli esitellyt itsensä ja karatepotkunsa beverlyhillsiiläisen ravintolan edessä tuottaja Menahem Golanille. Golan kiinnostui hänestä ja kutsui tapaamiseen myöhemmälle päivälle toimistoonsa. Paikan päällä Golan antoi Van Dammelle Bloodsportin käsikirjoituksen.
Myös elokuvan käsikirjoittaja Lettich oli huomannut Van Dammen elokuvassa Haastaja ja pyysi Frank Duxia huomioimaan näyttelijän, joka Lettichin mielestä muistutti Duxia nuorena.
Kuvaukset
Vuonna 1985 aloitetut kuvaukset saatettiin päätökseen samana vuonna, mutta elokuvan tuottaja Golan katsoin sen olleen niin huono, että päätti hyllyttää elokuvan julkaisua. Myös käsikirjoittaja Lettich ja Dux olivat samaa mieltä, ettei elokuva ollut hyvä ensimmäisellä kerralla. Lähes kahden vuoden jälkeen Van Damme kuitenkin pyysi tuottajia tekemään elokuvan uudelleen ja oli itse leikkaamassa elokuvan lopputuotoksen. Kuvaukset siirrettiin hongkongiin, jossa se kuvattiin noin 1,5 miljoonan dollarin budjetilla. Uudistettu versio oli myös tuottaja Menahem Golanin mieleen, jonka myötä elokuva sai ensi-iltansa vuoden 1988 alussa.
Luna 5
Luna 5 oli Neuvostoliiton kuuluotain, joka yritti pehmeää laskeutumista Kuun pinnalle. Jarrutusrakettijärjestelmän vian vuoksi se törmäsi kuun pintaan Pilvien mereen Mare Nubiumiin 10. toukokuuta 1965.
Se oli toinen Neuvostoliiton luotain, joka pääsi Kuuhun asti. Luna 5:n ja sen edeltäjän Luna 4:n välissä Neuvostoliitolla oli ollut kolme epäonnistunutta laukaisuyritystä maaliskuussa 1964, huhtikuussa 1964 ja huhtikuussa 1965, ja lisäksi Kosmos 60, joka pääsi maan kiertoradalle asti. vasen|pienoiskuva|Luna 5:n epääonnisen laukeutumisen paikka lähellä Mare Nubiumia. Kuvassa oikealla keskellä.
Jari Ehrnrooth
Jari Olavi Ehrnrooth (s. 19. elokuuta 1959 Ilomantsi) on suomalainen kirjailija, dosentti ja kulttuurintutkija. Hän on julkaissut esseeteoksia, romaaneja, näytelmiä, tieteellisiä tutkimuksia ja tietoteoksia eri aloilta. Hänen teoksiaan on käännetty eri kielille.
Elämä ja ura
Ehrnrooth on julkaissut tietoteoksia muun muassa nuorisokulttuureista, sosialistisista vallankumousopeista ja vihan kultista, Danten elämästä ja tuotannosta, psykoanalyysista, elokuvista ja rockvideoista, sikareista, tavoittamattoman dialektiikasta, suomalaisesta mentaliteetista ja eurooppalaisen kulttuurin syvärakenteista, kestävyysjuoksusta, paljaasta rakkaudesta, uskontunnosta ja toivon tarkoituksesta.
Kaunokirjallisissa teoksissaan Ehrnrooth yhdistelee usein kertomusta, esseetä ja runollista ilmaisua. Henkisen ja fyysisen kokemuksen sisimpiä tuntoja tavoittelevaa tyyliään hän on kutsunut ”mystiseksi realismiksi”. Monet hänen teoksistaan sisältävät myös autofiktiota.
Ehrnroothin esseekokoelma Asentoja oli ehdolla vuoden parhaalle esikoisteokselle myönnettävän Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi (1995) ja esseeteos Juoksu oli ehdolla Vuoden urheilukirjaksi (2012).
Kirjallisen toimintansa lisäksi Ehrnrooth on toiminut muun muassa Karjalan Maan elokuvakriitikkona (1982–1988), Ilkka Niiniluodon maailman henkinen tila -tutkijaryhmässä (1993–), joka koottiin selvittämään Suomen ja ihmiskunnan henkistä tilaa ja tulevaisuutta, Image-lehden perustavan toimituksen jäsenenä ja toimitussihteerinä (1985–1990), pääsiäisyön rumpumessun järjestäjänä, käsikirjoittajana ja esittäjänä (1993–1995), radio- ja TV-ohjelmien tekijänä Yleisradiossa (1993–1999) ja kirjailijoiden ja tutkijoiden kansainvälisen Helsinki Forumin perustajana ja koollekutsujana (1998–2002).
Svante Nordin
pienoiskuva|Svante Nordin vuonna 2018. Svante Nordin (s. 1946) on aate- ja oppihistorian professori Lundin yliopistossa vuodesta 1999. Hän on kirjoittanut ennen kaikkea filosofian historiasta. Nordin väitteli teoreettisen filosofian tohtoriksi vuonna 1978.
Pentoosit
Pentoosit ovat monosakkarideja, joissa on viisi hiiliatomia. Niillä on joko aldehydiryhmä (aldopentoosi) tai ketoniryhmä (ketopentoosi).
Aldopentooseilla on kolme asymmetristä hiiliatomia, joten niillä on 8 eri stereoisomeeriä.
Neljä D -aldopentoosia ovat:
Ketopentooseilla on kaksi asymmetristä hiiliatomia ja siten neljä mahdollista stereoisomeeriä – ribuloosi ( L - ja D -muodot) sekä ksyluloosi ( L - ja D -muodot).
Aldehydi- ja ketoniryhmät reagoivat saman molekyylin hydroksyyliryhmien kanssa muodostaen molekyylin sisäisiä hemiasetaaleja tai hemiketaaleja. Muodostuva rengasrakenne on furaanijohdannainen, ja sitä kutsutaan furanoosiksi.
Wim Kieft
Willem (Wim) Cornelis Nicolaas Kieft (s. 12. marraskuuta 1962 Amsterdam, Alankomaat) on entinen alankomaalainen jalkapalloilija.
Pelaajaurallaan Kieft edusti Amsterdamin Ajaxia, PSV Eindhovenia, Girondins de Bordeaux'ta, Torino Calciota ja Pisa Calciota. Hän kuuluu samaan ikäluokkaan kuin alankomaalaiset jalkapallolegendat Marco van Basten, Frank Rijkaard ja Gerald Vanenburg, jotka parhaina vuosinaan 1980-luvulla takasivat maalleen menestystä. Kieft oli mukana EM-kisoissa 1988, joissa Alankomaat voitti mestaruuden. Samana vuonna hän voitti myös seurajoukkueessaan PSV:ssä Euroopan cupin. Suomessa Kieft muistetaan voittomaalista Suomea vastaan pelatun MM-karsintaottelun päätösminuuteilla Olympiastadionilla toukokuussa 1989. Myöhemmin Kieft on toiminut jalkapallo-otteluiden kommentaattorina Canal+ ja RTL-televisiokanavilla.
Biogerontologia
Biogerontologia on gerontologian eli ikääntymistutkimuksen alalaji, joka keskittyy ikääntymisen (seneskenssin) biologisten syiden tutkimiseen. Biogerontologeiksi lasketaan tiedemiehet, jotka tutkivat näitä prosesseja, sisältäen myös pyrkimykset hallita, estää ja kääntää ne.
Vaajakosken paloasema
pienoiskuva|Vaajakosken paloasema sijaitsee osoitteessa Asmalammentie 26 Keski-Suomen pelastuslaitoksen Vaajakosken paloasema sijaitsee Jyväskylässä Vaajakoskella osoitteessa Asmalammentie 26. Se on otettu käyttöön joulukuussa 2011. Paloaseman on suunnitellut arkkitehtitoimisto Lehto Peltonen Valkama Oy. Rakennuksen pinta-ala on 1 762 brm². Rakennuksen omistaa erikoissijoitusrahasto eQ ja pelastuslaitos on siinä vuokralla.
Vapaaehtoinen palokunta, Vaajakosken VPK toimii Vaajakosken paloaseman tiloissa yhdessä päätoimisen henkilöstön kanssa.
Eigil Nielsen
Nielsen voitti Tanskan miesten maajoukkueessa olympiapronssia Lontoossa 1948. Hän kehitti pelipalloa ja perusti Select Sport -yrityksen, joka on maailman suurimpia jalkapallojen valmistajia. Nielsen oli myös luomassa ikonista musta–valkoista jalkapalloa: design on ollut käytössä muun muassa Adidas Telstarissa.
Luna 6
Luna 6 oli Neuvostoliiton kuuluotain, jonka piti yrittää pehmeää laskeutumista Kuun pinnalle. Se oli rakenteeltaan samanlainen kuin Luna 5. Kesken lennon tehdyn korjausliikkeen epäonnistumisen takia Luna 6 ohitti Kuun 161 000 kilometrin päästä kesäkuussa 1965.
Élysée-palatsi
Élysée-palatsi on palatsi Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Se sijaitsee kaupungin kahdeksannessa arrondissementissa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Armand-Claude Mollet. Se valmistui sisustusta myöten vuonna 1722. Ranskan kuningas Ludvig XV osti sen myöhemmin rakastajattarelleen Pompadourin markiisittarelle. Nykyään palatsi on yksi Ranskan presidentin virka-asunnoista, jonne on sijoitettu presidentin toimisto ja valtioneuvoston kokoontumispaikka. Palatsi on toiminut tasavallan presidentin asuntona vuodesta 1873 lähtien. Rakennusta ympäröi suuri puutarha.
Palatsin nimi Élysée viittaa Elysioniin, joka on kreikkalaisessa mytologiassa sankarien ja jumalten valitsemille tarkoitettu onnela, jossa nämä elävät ikuisesti nuorina kuolemansa jälkeen.
Lännensyyskorento
Lännensyyskorento (Sympetrum striolatum) on syyskorentoihin kuuluva sudenkorento.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Naaras thumb|left|Nuori koiras
Élysée-palatsi
Historia
Palatsin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1718 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1722.
Lännensyyskorento
Ulkonäkö ja koko
Lännensyyskorento on ulkonäöltään sekoitettavissa erityisen helposti punasyyskorentoon. Siitä eroavia piirteitä ovat naaraan vain vähän takaruumiista ulkoneva sukuaukon suojus, koiraan sukupuolielimien etupuolen väkäsen pitkä ja ohut muoto, otsan mustan kuvion epäselvyys ja lähes täysin tummat reidet. Koiraalla on takaruumiin 7.–9. jaokkeiden sivupinnoilla voimakkaan tumma kuviointi.
Väriltään aikuiset koiraat ovat tyypillisesti punaisia ja nuoret keltaisia. Naaraiden yleisin väri on keltainen, mutta punaiset yksilöt ovat yleisiä. Aikaisemmin omana lajinaan pidetty nigrescens-värimuoto on lännensyyskorennon tavallista tummempi värimuoto. Suomalaiset lännensyyskorennot ovat tummine kuvioineen enemmän nigrescens-muodon kuin tavallisen värimuodon kaltaisia.
Élysée-palatsi
Historia
Napoleonin noustua valtaan palatsissa asui aluksi vuosina 1805–1808 Joachim Murat, joka toimi Pariisin kuvernöörinä, kunnes hänelle tarjottiin Napolin kruunua. Tämän jälkeen Napoleon itse muutti palatsiin ja vaihtoi sen nimeksi Élysée-Napoleon. Myöhemmin Napoleon allekirjoitti palatsissa kruunustaluopumisilmoituksensa vuonna 1815. Tämän jälkeen palatsissa asuivat hetken aikaa mm. Aleksanteri I ja Wellingtonin herttua. .
Lännensyyskorento
Ulkonäkö ja koko
Lännensyyskorennon takaruumiin pituus on 24–28 mm ja takasiiven pituus 25–30 mm.
Élysée-palatsi
Historia
Napoleon III käytti palatsia vain harvoin ja lähinnä tavatakseen rakastajattariaan, minkä vuoksi hän rakennutti salaisen tunnelin, joka johti palatsiin. Tunneli täytettiin presidentti Vincent Auriol'n kaudella.
Lännensyyskorento
Levinneisyys ja elinympäristö
Lännensyyskorentoa tavataan merenlahdilla ja niiden lähistöjen lammilla, joissa on paljon kasvillisuutta.
Élysée-palatsi
Salon Doré
Kultainen sali, Salon Doré, on presidentin työhuone. Siellä Ranskan presidentti ottaa vastaan kansainvälisiä arvovieraita. Salia hallitsee Napoleonin aikainen 56-polttimoinen pronssinen kristallikruunu ja muusa-hahmoja kuvaavat gobeliinit. Kultainen Sali restauroitiin vuonna 2020, jolloin sinne sijoitettiin modernia taidetta ja muotoilua. Yksi uusista esineistä on suomalaisen tekstiilisuunnittelija Jaana Reinikaisen suunnittelema matto nimeltään Trésor. Matto painaa 300 kilogrammaa ja on 30 neliömetrin kokoinen. Maton valmistamiseen meni Manufacture de la Savonnerie -kutomossa lähes seitsemän vuotta.
Salle des fêtes
Tammikuussa 2021 Salle des fêtes -salissa, jossa presidentti mm. vannoo virkavalansa ja pitää lehdistötilaisuutensa, valmistuivat mittavat entisöinti- ja remontointityöt. Töihin otettiin 150 artesaania, joilla oli kahdeksan viikkoa aikaa. Työtä johti arkkitehti Isabelle Stanislas. .
Keittiö
Élyséen keittiö sijaitsee palatsin pohjakerroksessa ja on pinta-alaltaan noin 500 m2.
Palatsissa työskentelee yhteensä noin 900 työntekijää. .
Pariisin leipurit järjestävät vuosittain kilpailun, jossa valitaan kaupungin paras patonkileipuri. Kisan voittaja saa palkinnoksi yksinoikeuden yhden vuoden ajaksi toimittaa patonkejaan Élyséen palatsiin, joita tarjotaan mm. virallisilla valtiovierailuilla. Vuonna 2021 voittajaksi valittiin Makram Akrout.
Puutarhat
Palatsia ympäröi alkujaan laaja ranskalainen puutarha, joka oli vielä nykyistä puutarhaa isompi. Aivan 1700-luvun lopulla ne kuitenkin muutettiin englantilaistyylisiksi, minkä johdosta kukkapenkit ja puut vaihtuivat nurmikenttiin ja puutarhaan kaivettiin muutama lampikin. .
Puutarhaa on yhteensä 2 hehtaaria. Niitä hoidetaan silloin, kun presidentti ei ole paikalla. François Hollanden ehdotuksesta osa puutarhoista on avoin yleisölle kuun ensimmäisenä sunnuntaina. .
Lähteet
48.87028°N, 2.31639°W
Reijo Laitinen
Reijo Kalevi Laitinen (s. 20. helmikuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuosina 1991–2011. Hän oli jäsenenä Jyväskylän kaupunginvaltuustossa vuosina 1981–2012. Kaupunginhallituksen jäsen hän oli vuosina 1985–1991. Sotilasarvoltaan hän on ylikersantti.
Laitinen on ammatiltaan koneistaja. Ennen eduskuntaan valitsemista Laitinen työskenteli Valmetin Tourulan tehtailla koneistajana (1969–1980) ja pääluottamusmiehenä (1981–1990). Hän toimi Jyväskylän seudun kehittämisyhtiö Jykesin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1987 aina 2010-luvun alkuun saakka ja SDP:n puoluehallituksen jäsenenä vuodesta 1993 2000-luvulle asti.
Emmanuel Lewis
Emmanuel Lewis (s. 9. maaliskuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten nimiroolista televisiosarjassa Webster (1983–1989).
Lewis syntyi New Yorkin Brooklynissä ja valmistui Clark Atlanta Universitysta. Vaikka hänen maineensa perustuu pitkälti hänen urasaavutuksiinsa lapsuus- ja nuoruusiällä, hän on jatkanut näyttelemistä aikuisuuteensa asti. Lewis oli vuosien 1984–1987 aikana neljästi ehdolla Young Artist Awardin saajaksi ja voitti neljä People's Choice Awardia.
Lewis on tuntemattomista syistä epätavallisen lyhyt, vain 1,30 metrin mittainen.
The Worst
The Worst on brasilialaisen metalliyhtye Sarcófagon viides ja viimeiseksi jäänyt pitkäsoitto. The Worst jatkaa edeltäjänsä Haten death metal -linjaa. Albumi julkaistiin vuonna 1996 ja sitä pidetään melko yleisesti Sarcófagon huonoimpana albumina.
Hopeapoppeli
Hopeapoppeli (Populus alba) on yleensä 10–25 metriä korkea puu. Sen tunnistaa jo kaukaa hopeanvärisestä yleissävystä.
The Worst
Kappaleet
Albumin uusintajulkaisuilla on myös Crust-EP:n kappaleet bonuskappaleina:
Hopeapoppeli
Tuntomerkit
pienoiskuva|vasen|220px|Hopeapopelin lehti ala- ja yläpuolelta. pienoiskuva|vasen|220px|Hopeapopelin runko ja sille tyypilliset ruudunmuotoiset merkit. pienoiskuva|vasen|220px|Populus alba Rungon ja oksien väri on vihertävänharmaa ja rungon alaosissa tummanharmaa ja kaarnautuva. Lehdet ovat pyöreähköt ja sormijakoiset, yläpinnalta tummanvihreät ja alapinnalta kokonaan hopeanharmaan karvoituksen peittämät. Latvus on leveä ja pyöreähkö. Puu kasvaa yleensä 10–25 metriä korkeaksi.
Kasvuympäristöt
Hopeapoppeli vaatii kasvaakseen mielellään kostean, ravinteikkaan maaperän. Hopeapoppelia esiintyy lähinnä Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Aasiassa lehtimetsissä ja rannoilla. Suomessa se ei kasva luonnonvaraisena, mutta sitä käytetään koristekasvina. Sitä suositellaan Suomessa käytettäväksi puuvartisten kasvien menestymisvyöhykkeillä I–III (IV), eli Etelä-Suomessa ja Keski-Suomen eteläosissa.
Käyttö ja kasvattaminen
Hopeapoppeli on hieno ja huomiota herättävä koristepuu. Ihanteellinen kasvupaikka hopeapoppelille on aurinkoinen, tuore ja runsasravinteinen. Tilaa vievän kasvutavan vuoksi sitä ei kannata istuttaa kovin ahtaisiin pihoihin. Hopeapoppeli ei tarvitse leikkausta. Puu synnyttää runsaasti juurivesoja ja lisääntyy nopeasti tällä tavalla.
Barrikadeilta pankkimaailmaan
Barrikadeilta pankkimaailmaan: Eräänlaiset päiväkirjat 1952–1992 on Björn Wahlroosin kirjoittama muistelmateos. Se kattaa hänen elämän 40. ikävuoteen saakka. Kirjan on julkaissut Otava vuonna 2021.
Tausta
Wahlroos esittelee kirjansa tarkoituksen: "Muistelmieni ensisijaisena tarkoituksena on tarjota lukijoille näkökulma Suomen elinkeinoelämän kehitykseen 1980-luvun kasinotalouden murroksesta 2020-luvun haastavaan digitalouteen." Teos alkaa kuitenkin kauempaa, luvulla Perintötekijät, jossa hän käy läpi sukuhistoriaansa 1700-luvulta alkaen. Värikkäästä isästään, kansliapäällikkö Bror "Buntta" Wahlroosista hän luo kolmen sivun mittaisen pikakuvan. Sen jälkeen isä katoaa hakemistosta, koska hänet mainitaan tekstissä vain nimellä "isä".
Sisältö
Wahlroos käy kirjassaan ensimmäisen kerran läpi nuoruusvuosiensa radikalismia, joka alkoi valinnasta koulun teinikunnan puheenjohtajaksi. Vielä opintojen alkuvaiheessa hän oli perustamassa Sosialistiset Taloustieteiden Opiskelijat ry:tä, mutta pian hän alkoi vieraantua joukoista. Lopullinen välirikko tuli, kun taistolaisaktiivi pyysi häntä tutkimaan isän, Bror Wahlroosin, papereita.
Wahlroos antaa Yhdyspankin näkökulmasta kuvan aikanaan suurta julkisuutta saaneista yritysmaailman tapahtumista, kuten Kouri-kaupoista ja Wärtsilän kriisivaiheista, jolloin hän oli pankissa jo merkittävässä asemassa.
Yhdyspankki-aikansa finanssimaailman kiemuroiden kuvauksien keskelle Wahlroos upottaa muutaman rivin mittaisia muotokuvia alan toimijoista, joista hän käyttää usein kutsumanimiä. Ilpo "Ipu" Santalan nimitys Postipankin toimitusjohtajaksi oli hänen mielestään "suuren luokan virhe, sillä Santala ei sopinut tehtävään sen enempää luonteensa, ammattitaitonsa kuin kokemuksensakaan puolesta" – – eikä tämä "osoittanut pienintäkään kunnioitusta pankkitoimintaa ja pörssikauppaa ohjaavaa säännöstöä kohtaan". Carl-Olaf "Homi" Homénin kuvaa hän muotoilee: "Rehtinä, sympaattisena ja ehdottoman rehellisenä hänen suomenruotsalaisuutta uhkuva hahmonsa sai joskus suomalaisvuorineuvosten karskissa seurassa hieman operettimaisia piirteitä" – – ja ehkä siksi "hän oli – – suosittu jäsen Yhdyspankkia lähellä olevien teollisuusyhtiöiden hallituksissa".
Wahlroos ei erityisemmin arvosta sosiologiaa tieteenä. Hän kirjoitti artikkelin omaisuusrikoksista langetettujen tuomioiden pituuden ja kiinnijäämisen todennäköisyyden suhteesta rikosten määrään Suomessa. Hänen tutkimuksensa perusteella niillä olisi yhteys, toisin kuin rikosoikeuden professorit hänen mukaansa väittävät. Hän tarjosi artikkelia Sosiologia-lehteen, joka ei kuitenkaan halunnut julkaista sitä ja siten "vahvisti kaikki sosiologeja koskevat ennekkoluuloni". Myöhemmin se julkaistiin päivitettynä parissa muussa merkittävässä alan lehdessä. Wahlroos kirjoittaa: "En ole sittemmin muuttanut käsitystäni sosiologiasta tieteenä enkä sosiologeista tutkijoina."
Kirjan lopussa on henkilöhakemisto sekä Dramatis personae eli lyhyet esittelyt kirjassa esiintyvistä keskeisistä henkilöistä.
Arviot
Arviossaan Helsingin Sanomissa Tuomo Pietiläinen sanoo, ettei kirja sisällä erityisiä paljastuksia, ja sen merkittävin anti ovatkin sen kuvaukset henkilöistä: kirja "pudottaa myyttisen maineen saaneet johtajat ja pörssimaailman takapirut tavallisten kuolevaisten joukkoon". Hän epäilee, että käsikirjoituksen alkuperäisessä versiossa luonnehdinnat ovat vielä mielenkiintoisempia. Puuduttavina hän pitää osakkeiden kappalehintoja, joiden markkamäärät eivät avaudu nykylukijalle. Historiankirjoitukselle hän uskoo kirjasta olevan merkittävää hyötyä.
Kirjassa on varsinkin alkupuolella huolimattomuuksia ja kömpelyyksiä, ja Pietiläinen huomauttaakin, että kustannustoimittajan editointi olisi ollut paikallaan vaikka arvostaa sitä, että Wahlroos on kirjoittanut kirjan itse eikä turvautunut ammattikirjoittajaan.
Kalle Rouni
Kalle Fredrik Rouni, vuoteen 1925 Roos (7. maaliskuuta 1898 Pohjois-Pirkkala – 21. lokakuuta 1962 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja.
Kalle Rounin vanhemmat olivat sähkömestari Kalle August Rouni ja Lyydia Maria Stenholm. Rouni tuli ylioppilaaksi 1919, suoritti Suomen Näyttämöopiston 1923 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1925. Hän teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Moskovaan. Rouni näytteli ja toimi teatterinjohtajana Tampereella ja Porissa, kunnes hänet löydettiin johtajaksi Turun Teatteriin. Helsingin kansanteatterissa Rouni työskenteli ohjaaja-näyttelijänä 1936-1945 ja teki sitten omia kiertuieta, joskin vuonna 1949 hän oli vielä Radioteatterin ja Punaisen Myllyn näyttelijä. Vuosina 1951–1952 Rouni oli mukana Aku Korhosen Luulosairas-kiertueella.
Rouni näytteli kaikkiaan 33 elokuvassa. Jokaisessa elokuvassa hänellä oli pieni rooli. Hänen tunnetuin roolinsa oli August Ahlqvist kirjailija Aleksis Kiven elämän pohjalta tehdyssä elokuvassa ”Minä elän” (1946). Rounilla oli hieman suurempia rooleja elokuvissa Erehtyneet sydämet (1944), Lakeuksien lukko (1951) ja Rovaniemen markkinoilla (1951). Hän ohjasi itse yhden elokuvan, Martin Söderhjelmin kanssa tehdyn elokuvan Rakkautensa uhri (1945). Rouni kuoli äkilliseen sairauteen 64-vuotiaana 21. lokakuuta 1962 Helsingissä. Samana vuonna ilmestyi Rounin viimeinen elokuva, torsoksi jäänyt Se alkoi omenasta.
Tavaratalo Lapatossu & Vinski
Tavaratalo Lapatossu & Vinski on Toivo Särkän ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1940. Elokuva on kolmas ja viimeinen Lapatossu-elokuva. Suosittu elokuvasarja jäi kesken Vinskin esittäjän Kaarlo Kartion kuoltua. Aku Korhonen esitti Lapatossua myöhemmin myös radiokuunnelmissa.
Katsojamäärät ylittivät vuoden keskitason.
Arviot
Aikalaiskriitikoilta kolmas Lapatossu-elokuva sai nuivia arvioita. Greta Brotherus (Svenska Pressen) toteaa arviossaan aiheen väljähtyneen, käsikirjoittajan väsähtäneen eikä ohjaajakaan paranna tilannetta. Tosin Olavi Vesterdahl (Aamulehti) yritti löytää myönteistä toteamalla sekä käsikirjoittajan että ohjaajan ”onnistuneen välttämään ainakin pahimmat karikot ja johdattelevan Lapatossua ja Vinskiä tilanteesta ja kommelluksesta toiseen perin ’lupsakasti’ ja riemastuttavastikin”.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvan kantavana voimana pidetään Aku Korhosen esittämää Lapatossua, mutta muuten kansanfarssi on ”tuskastuttava kokemus”.
Harlem Shake (kappale)
Harlem Shake on yhdysvaltalaisen DJ-tuottaja Baauerin kappale. Sen julkaisi Mad Decentin omistuksen alaisena oleva "Jeffree's" hänen debyyttisinglenä 22. toukokuuta 2012. Korkeatempoinen kappale sisältää mekaanisen bassolinjan, Dutch House-syntikkariffejä, tanssimusiikki dropin, ja sampleja karjuvan leijonan äänistä. Kappale sisältää samanlaisuuksia Plastic Littlen vuonna 2001 julkaistusta kappaleesta "Miller Time", varsinkin lause "then do the Harlem Shake", joka on viittaus samannimiseen tanssiin. Baauer lisäsi kappaleeseen erilaisia erikoisia ääniä niin, että se erottuu.
Helmikuuhun 2013 asti kappale ei myynyt kovin hyvin, kunnes YouTubeen ladattu kappaleeseen pohjautuva video kehittyi samannimiseksi internet-ilmiöksi. Internet-ilmiöksi muodostuminen auttoi singlen myyntitilastoissa, kun se sijoittui Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen viideksi peräkkäiseksi viikoksi. Samoin se saavutti Britannian singlelistan kolmannen sijan sekä Australian ja Uuden-Seelannin singlelistan ensimmäisen sijan.
"Harlem Shake" sai pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, jotka kokivat sen houkuttelevaksi tanssikappaleeksi, vaikka jotkut kokivat sen enemmän noveltykappaleeksi. Hitiksi muodostumisen jälkeen Mad Decentin johtaja Diplo solmi sopimuksen niiden kappaleen samplaajien kanssa, joiden sopimuksia sen samplaamisesta ei ollut selvitetty ennen kappaleen julkaisua. Yhdysvaltalaisräppäri Azelia Banks julkaisi "Harlem Shakestä" remix-version hänen SoundCloud-sivulleen, joka kuitenkin Baauerin pyynnöstä poistettiin ja johti näiden kahden väliseen riitaan.
Terrorscope
Terrorscope on irlantilaisen thrash metal -yhtye Gama Bombin musiikkisingle. Se julkaistiin digitaalisena latauksena 26. maaliskuuta 2013 sekä rajoitettuna 7" vinyylipainoksena 8. huhtikuuta 2013. Se oli ainoa yhtyeen neljänneltä albumilta The Terror Tapes julkaistu single.
Kappaleet
Kokonaiskesto: 9:15
Jerusalemin piiritys
Jerusalemin piirityksen nimellä tunnetaan useita tapahtumia:
Myös Jerusalemin taistelu:
Säde Tahvanainen
Säde Maarit Tahvanainen (s. 5. syyskuuta 1972 Ilomantsi) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2007. Hän oli mukana Joensuun kaupunginvaltuustossa vuosina 1996–2004. Nykyisin hän asuu Vantaalla, jossa toimii kaupunginvaltuutettuna ja kaupunginhallituksen 1. varapuheenjohtajana.
Tahvanainen on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri ja toimii erityisluokanopettajana. Ennen opettajauraansa hän oli SDP:n ohjelmapäällikkö. Hänellä on vuonna 2003 syntynyt poika.
Charles K. Kao
Charles Kuen Kao (4. marraskuuta 1933 Shanghai, Kiina – 23. syyskuuta 2018 Sha Tin, Hongkong ) oli Kiinassa syntynyt brittiläis-yhdysvaltalainen fysiikan professori. Hän tutki ja kehitti valokuitujen käyttöä tiedonsiirtoon, mistä hän sai puolet vuoden 2009 fysiikan Nobelista. Toinen puoli jaettiin Willard S. Boylen ja George E. Smithin kesken.
Säde Tahvanainen
Politiikka
Tahvanainen oli ensi kertaa eduskuntaan valittaessa 22-vuotias ja silloisen eduskunnan kuopus. Hän on toiminut uransa aikana monissa luottamustehtävissä, muun muassa puolueensa varapuheenjohtajana kuusi vuotta. Hän oli ehdolla kevään 2019 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi eduskuntaan.
Charles K. Kao
Elämä
Kao tuli sivistyneestä ja varakkaasta perheestä Shanghain lähistöltä. Hänen isänsä opiskeli vuoden Yhdysvalloissa oikeustiedettä. Perheeseen syntyi neljä lasta, mutta vanhemmat lapset kuolivat pieninä tuhkarokkoepidemiaan. Vuonna 1948 perhe muutti Hongkongiin, missä Kao kävi koulunsa loppuun ja vuonna 1953 hän lähti Englantiin, missä hän opiskeli sähkötekniikkaa Lontoon yliopistossa. Hän suoritti 1957 tutkintonsa keskinkertaisin arvosanoin ja meni samana vuonna töihin puhelinyhtiö Standard Telephones and Cablesiin (STC), joka on telejätti ITT:n brittiläinen tytäryhtiö.
Säde Tahvanainen
Politiikka
Tahvanainen on erikoistunut poliittisella urallaan koulutusasioihin. Hän toimi pitkään sivistysvaliokunnassa ja viimeisellä edustajakaudellaan sivistysvaliokunnan varapuheenjohtajana ja sosialidemokraattisen ryhmän koulutusasioiden vastaavana. Ympäristövaliokunnan jäsenenä Tahvanainen toimi useita vuosia.
Charles K. Kao
Elämä
Kao siirtyi 1960 ITT:n Harlow’ssa sijaitsevaan laboratorioon. Hän väitteli 1965 Lontoon yliopistossa. Vuonna 1966 Kao ja George Hockman keksivät, että jos erittäin kirkkaasta lasista tehdään ohuita säikeitä, niitä pitkin voi siirtää valoa pitkiä matkoja ilman että signaali vaimenee olemattomiin. Tulos julkaistiin samana vuonna kuuluisassa artikkelissa ”Dielectric-fibre Surface Waveguides for Optical Frequencies”. Tästä työstä Kao sai 2009 Nobelin fysiikanpalkinnon.