cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Dragon (1894)
HMS Dragon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1895 palvelukseenotettu Banshee-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 31. maaliskuuta 1895. Köli laskettiin 1. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 600. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 15. joulukuuta ja valmistui kesäkuussa 1895.
Palvelus
Palvelukseenoton jälkeen alus liitettiin Välimeren laivastoon. Vuodesta 1900 alkaen se oli aluksi taistelulaiva HMS Royal Oakin proomuna ja myöhemmin torpedoveneiden emälaivan HMS Orontesin proomuna. Alus siirrettiin 1911 Britteinsaarille ja myytiin 9. heinäkuuta 1912 romutettavaksi West of Scotland Ship Breaking Companylle.
Lunda Sul
Lunda Sul on jaettu neljään kuntaan.
Linja
Linja tai linjat voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Napola – Hitlerin eliittikoulu
Napola – Hitlerin eliittikoulu (, myös Napola – Elite für den Führer) on vuonna 2004 valmistunut saksalainen sotadraamaelokuva, jonka on ohjannut Dennis Gansel.
Juoni
Vuonna 1942 nuori Friedrich Weimer pääsee nyrkkeilytaidoillaan Nationalpolitische Erziehungsanstalten -kouluun (NaPolA), laitokseen, jossa koulutetaan natsijohtajia. Vastoin isänsä tahtoa Friedrich lähtee kouluun päästäkseen eroon tehdaselämästä.
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Napola tuo saksalaista lähimenneisyyttä tilittävien kuvausten joukkoon oman pienen kiinnostavansa lisänsä, mutta yksittäisenä teoksena elokuva ei juurikaan erotu sen paremmin toteutuksensa kuin sanottavansa puolesta.
Kerron sinulle kaiken
Kerron sinulle kaiken on Simo Halisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 2013. Elokuvan pääosissa nähdään Leea Klemola ja Peter Franzén. Elokuvan tuotti Edith Film Oy.
Juoni
Maarit on älykäs ja kaunis nainen, aiemmin mies. Sukupuolenkorjauksen myötä hän on vieraantunut entisestä elämästään, jopa tyttärestään, ja työskentelee siivoojana. Hän ihastuu jalkapallovalmentajana ja opettajana toimivaan Samiin. Kun Maarit kertoo taustastaan, Sami joutuu painimaan ennakkoluulojensa kanssa. Maaritkin joutuu kohtaamaan maailman uudella tavalla, Samin kanssa tai ilman.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Leea Klemola palkittiin parhaan naispääosan ja Simo Halinen parhaan käsikirjoituksen Jussilla. Vuonna 2013 elokuva oli Suomen ehdokkaana Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon saajaksi.
Levitys
Kerron sinulle kaiken sai teatteriensi-iltansa 8. maaliskuuta 2013. Se on esitetty televisiossa vuosina 2015, 2016 ja 2020 sekä julkaistu DVD:nä ja blu-rayna.
Piotr Gacek
thumb|Piotr Gacek Piotr Gacek (s. 16. syyskuuta 1978) on puolalainen lentopalloilija. Hän on pelannut vuodesta 2008 lähtien kotimaassaan Skra Bełchatówin joukkueessa. Pelipaikaltaan hän on libero.
Gacek on kuulunut pitkän aikaa liberona myös Puolan maajoukkueeseen, jossa hän on saavuttanut muun muassa EM-kultaa ja MM-hopeaa.
Gacekin hyökkäysulottuvuus on 315 senttimetriä ja torjuntaulottuvuus 305 senttimetriä. Hän on 185 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Teerivaara
Teerivaara voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Igor Badamšin
Igor Gainiahmetovitš Badamšin (, 12. kesäkuuta 1966 Lesnoi, Sverdlovskin alue, Neuvostoliitto – 24. tammikuuta 2014 Wisconsin, Yhdysvallat ) oli venäläinen maastohiihtäjä, joka edusti uransa aikana Neuvostoliittoa ja Venäjää.
Badamšin sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 1989 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidenneksi. Val di Fiemmen MM-kisoissa 1991 hän oli 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa kahdeksas, 30 kilometrillä kolmastoista ja Neuvostoliiton viestijoukkueen jäsenenä viides.
Badamšin sijoittui Calgaryn 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan maailmancup-kilpailussa toiseksi joulukuussa 1989.
Badamšin kuoli 47-vuotiaana sydänkohtaukseen hiihtoladulla Yhdysvaltain Wisconsinissa, jossa hän oli asunut viimeisinä vuosinaan.
Dejan Tomašević
Dejan Tomašević (s. 6. toukokuuta 1973 Belgrad) on serbialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Seurajoukkueet
Tomašević pelasi koripalloa KK Borac Čačakin juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 1990–1991. Kauden päätteeksi hän siirtyi KK Crvena zvezdaan, jossa hän pelasi vuoteen 1995 asti. Seuran paidassa Tomašević voitti Serbia ja Montenegron-mestaruuden vuosina 1993 ja 1994. Vuodet 1995–1999 hän pelasi KK Partizanissa, jossa hän voitti niin ikään kaksi maan mestaruutta. Lisäksi hänet valittiin kaudella 1997–1998 sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi ja hän voitti Euroliigan levypallotilaston. Vuosiksi 1999–2001 Tomašević siirtyi KK Budućnost Podgoricaan, jossa hän voitti jälleen kaksi kertaa Serbia ja Montenegro-mestaruuden. Hänet valittiin myös kauden 2000–2001 arvokkaimmaksi pelaajaksi Euroliigassa.
Vuonna 2001 hän siirtyi ensimmäistä kertaa ulkomaille, TAU Cerámicaan. Kausi päättyi Espanjan-mestaruuteen ja Tomašević siirtyi kolmeksi kaudeksi Pamesa Valenciaan. Seuran paidassa hän voitti Eurocupin. Vuonna 2005 Tomašević siirtyi Panathinaikosiin, jossa hän voitti ainoan Euroliiga-mestaruutensa kaudella 2006–2007. Kauden 2008–2009 Tomašević pelasi PAOK Thessalonikissa ja lopetti ammattilaiskoripallon tämän jälkeen.
Maajoukkue
Maajoukkuetasolla Tomašević edusti Jugoslaviaa ja myöhemmin Serbia ja Montenegroa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden vuosina 1995, 1997 ja 2001. Lisäksi hän voitti EM-pronssia vuonna 1999. MM-tasolla Tomašević juhli kaksi kertaa maailmanmestaruutta vuosina 1998 sekä 2002. Olympialaisista hän voitti hopeaa vuonna 1996. Tomašević edusti maataan myös vuosien 2000 ja 2004 olympialaisissa.
Silent Hill: Revelation 3D
Elokuvan kuvaukset alkoivat 7. maaliskuuta 2011 Torontossa, Kanadassa ja päättyivät 14. toukokuuta 2011. Ensi-iltansa elokuva sai 26. lokakuuta 2012.
Herääminen (Magnus Enckellin maalaus)
Maalaus
Enckell maalasi Heräämisen Pariisissa, jonne hän palasi syksyllä 1893. Noina aikoina taiteen mystisyys oli korostunut entisestään. Herääminen-maalauksessa alaston nuorukainen on nousemassa myrtyneenä vuoteelta. Hahmo on veistoksellinen. On tulkittu, että Herääminen-maalauksen nuorukainen olisi herännyt omaansa, ja maailman tietoisuuteen näiden pohdituttaessa ja vaivatessa hänen mieltään. Miettiikö hän omaa paikkaansa maailmassa, itseään, omaa seksuaalista identiteettiään vai mitä. Joka tapauksessa näyttää selvästi siltä, kuin verho olisi vedetty hänen tietoisuutensa edestä jättäen hänen mieleensä selvitettäviä ajatuksia.
Taustaa
Magnus Enckelliä kiinnosti sielun ja aineen kamppailu. Maailmanlopun tunnelmat eivät häntä kiinnostaneet, vaan yksittäisen ihmisen kamppailut, kuten Herääminen-maalauksesta ilmenee. Jo paria vuotta aiemmin ilmestynyt Lepäävä poika, jossa symbolistinen lapsen mietteliäs puhtaus on luettavissa sekä vuonna 1914 esille tuotu Heräävä fauni, jonka päähahmo on lihallisuudestaan ylpeä mies, ovat kaikki samaa teemaa sisältäviä, miettiviä miespuolisia hahmoja kuvaavia töitä.
Vasilinsaaren piiri
thumb|220px|Vasilinsaaren piiri Pienen ja Suuren Nevan välissä. Yhtenäiseltä näyttävän saarialueen eteläosa on [[Vasilinsaari, pohjoisosa Alaissaari]] Vasilinsaaren piiri tai Hirvisaaren piiri on yksi Pietarin 18 hallintopiiristä. Piiri sijaitsee kaupungin keskustassa. Siihen kuuluu kaksi Nevan suistossa Suuren ja Pienen Nevan välissä sijaitsevaa suurta saarta, Vasilinsaari ja Alaissaari, joita erottaa vain kapea Smolenka-joki. Lisäksi piiriin kuuluu pieni Sernyi-saari Pienessä Nevassa. Piiri rajoittuu pohjoisessa Petrogradin ja etelässä Amiraliteetin piiriin. Piirissä on noin 200 000 asukasta.
Kunnallishallintoalueet
Vasilinsaaren piiri jakautuu viiteen kunnallishallintoalueeseen, jotka ovat asemaltaan Pietarin keskustan kaupunginosia. Kunnallishallintoalueet ovat
Lähteet
District de Vasileostrovsky
Stereoisomeria
pienoiskuva|400px|Isomerian karkea luokittelu. Stereokemiassa stereoisomeria (IUPAC-termi) eli avaruusisomeria (epävirallinen termi) on isomerian muoto, jota ilmentävissä molekyyleissä atomien keskinäiset sitoutumisjärjestykset ja sidoskertaluokat ovat samat, mutta niiden kolmiulotteinen eli avaruudellinen suuntautuminen on erilainen. Stereoisomerian vanha synonyymi on optinen isomeria, eikä IUPAC suosittele tämän termin käyttöä.
Toisin sanoen toistensa stereoisomeerit omaavat muun muassa samat kemialliset ryhmät samoissa runkorakenteensa atomeissa (sitoutumisjärjestykset ovat samat), eivätkä rakenteissa olevat yksöissidokset ole muuttuneet kaksois- tai kolmoissidoksiksi eivätkä nämä ole muuttuneet yksöissidoksisksi (sidoskertaluokat ovat samat). Edeltävät ominaisuudet erottavat stereoisomeerit rakenneisomeereistä, joka on toinen isomerian pääluokka stereoisomerian ohella.
Toistensa stereoisomeerejä ovat enantiomeerit (toistensa peilikuvamolekyylit) ja diastereomeerit (kaikki loput eli ei-peilikuvamolekyyliparit). Stereoisomeerejä voivat olla jotkin molekyylien konfiguraatiot ja konformaatio-isomeerit eli konformeerit, joista jälkimmäiset voivat olla verrattain pysyviä tai hetkellisiä eli ne voivat muuntua normaaliolosuhteissa nopeasti toisikseen.
Monet toistensa stereoisomeerit ovat kiraalisia, mutta eivät välttämättä. Esimerkiksi sykloheksaani voi olla useina eri konformaatioina, joita ovat muun muassa kiraalinen kierrevene-konformeeri ja ei-kiraalinen (akiraalinen) tuoli-konformeeri.
Wasilla
thumb|Wasillan kaupungintalo thumb|Lucillejärvi Wasillassa Wasilla on kaupunki Matanuska-Susitnan piirikunnassa Alaskan osavaltiossa, vähän Anchoragen pohjoispuolella. Kaupunki on nimetty paikallisen intiaanipäällikkö Wasillan mukaan. Nimi saattaa olla peräisin venäläisestä nimestä Vasili, sillä Alaska oli 1700-luvulta lähtien aina vuoteen 1867 asti Venäjän hallussa.
Wasillan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 7 831.
Laura Horelli
Laura Horelli (s. 1976 Helsinki ) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on asunut ja työskennellyt Berliinissä vuodesta 2001 lähtien.
Horelli on opiskellut Helsingissä ja Frankfurt am Mainissa. Hän sai vuonna 2011 saksalaisen Hannah Höch -tukipalkinnon, joka myönnetään Berliinissä asuville naistaiteilijoille. Horelli tekee videoita, joissa hän käyttää usein perhevalokuvia ja esittää kommentteja. Hänen töitään on ollut esillä muun muassa Venetsian biennaalissa 2001 ja 2009, Manifesta 5 -näyttelyssä 2004, Kiasman ARS-näyttelyissä 2001 ja 2011.
Hänen äitinsä oli ravitsemisterapeutti Helena Horelli.
Uri
250px|thumb|Urin kantonin kunnat. Uri on yksi Sveitsin 26 kantonista ja yksi neljästä alkuperäisestä vanhan valaliiton kantonista.
Uri on väkiluvultaan Sveitsin toiseksi pienin: kantonissa on vajaat 37 000 asukasta. Kantonin pinta-ala on 1 076 neliökilometriä. Kantonin hallinnollinen keskus ja suurin kaupunki on Altdorf. Andermatt on tunnettu talviurheilukeskus Urissa.
Vuoden 2019 lopulla kantonin vakituisista asukkaista 13 prosenttia on ulkomaalaisia. Osuus on maan toiseksi pienin.
Maantiede
Uri sijaitsee maan keskiosassa Gotthardin solan ja Vierwaldstätterseen välillä. Suuri osa kantonin alueesta on vuoristoa ja kaikkiaan 54 % pinta-alasta on tuottamatonta aluetta. Urin länsiosa on osa Urin Alppeja, itäosa Glarusin Alppeja ja eteläosa Gotthardin massiivia.
Hallinto ja asutus
Kantonin keskuspaikka on Altdorf, jossa oli vuoden 2018 lopussa 9 401 asukasta. Kaikkiaan kantonissa on 20 kuntaa:
Urin asutus on keskittynyt Reussin ja sen sivujokien laaksoihin. Uri on enimmäkseen saksankielistä aluetta: vuonna 2017 94 prosenttia kantonin asukkaista oli saksankielisiä.
Talous
Urin työpaikat (yhteensä 18 000) jakaantuivat vuonna 2016 sektoreittain seuraavasti: Kantonin suurimmat työantajat olivat vuonna 2008 Dätwyler Cables und Rubber AG, kantonin hallinto ja kantonin sairaala.
Liikenne
Useat valtakunnalliset liikenneväylät kulkevat Urin kautta:
Euroopansorvarinpensas
Euroopansorvarinpensas (Euonymus europaeus) on 2–3 metriä korkea pensas.
Euroopansorvarinpensasta tavataan luonnonvaraisena Euroopassa Ruotsista etelään ja Espanjasta itään, sekä Kaukasuksella ja Aasian länsiosassa.
Sitä ei kasva luontaisena Suomessa, mutta käytetään puistoissa ja pihoilla koristepensaana Pohjois-Suomea myöten. Se kukkii kesä-heinäkuussa. Sillä on punainen syysväri ja punaiset hedelmät. Koko pensas on myrkyllinen.
Radio tulee hulluksi
Radio tulee hulluksi on Matti Kassilan ohjaama elokuva vuodelta 1952. Se on vuotta aiemmin valmistuneen elokuvan Radio tekee murron jatko-osa.
Elokuvan ensi-ilta oli 1. helmikuuta 1952 Tampereella (Hällä). Sen ensimmäinen televisioesitys oli vasta 5. kesäkuuta 2007 Yle Teema -kanavalla, sillä Yleisradiolla ei ollut tätä aiemmin Teuvo Tulion tuottaman elokuvan esitysoikeuksia.
Juoni
Hurjien laskuvarjohyppy- ja murtoreportaasien jälkeen radiotoimittaja Toivo Teräsvuori pettyy, kun hänelle tarjotaankin juttukeikkaa maatalousnäyttelyssä. Sen sijaan Teräsvuori päättää radioteknikkoystävänsä Laakson kanssa tehdä radioraportin piilomikrofonin kanssa: hän menee kyselemään Kappeliin ihmisiltä erikoisia kysymyksiä nähdäkseen, mitä he reagoivat. Suunnitelma kuitenkin epäonnistuu, kun omituiset kysymykset herättävät väkijoukossa kalabaliikin.
Teräsvuorta aletaan epäillä hulluksi, eikä tilannetta helpota yhtään, että hänen on nähty puhuvan itsekseen. Paikalle kutsuttu poliisi toimittaa Teräsvuoren mielisairaalaan, jossa hän vain vitsailee tilanteelle. Vitsailu koituu kohtalokkaaksi, kun sairaalan tutkijat alkavatkin yllättäen epäillä, että hän todella on mielisairas. Teräsvuori pelästyy kuullessaan, mitä tutkimuksia hänelle aiotaan tehdä, ja päättää tehdä kaikkensa onnistuakseen karkaamaan mielisairaalasta. Elokuvassa nähdään cameoroolissa sen ajan nyrkkeilyn Euroopan mestari Elis Ask.
Arviot
Elokuva sai varsin myönteisiä arvioita monilta aikalaiskriitikoilta. Eugen Terttulan (Suomen Sosialidemokraatti) mukaan syynä oli se, että "parodia-aines, joka viime kerralla (elokuvassa Radio tekee murron) ainoastaan pilkahti näkyviin, on tällä kertaa hallitsevana". Jörn Donner (Vapaa Sana) kiittää, että elokuva "pyrkii älylliseen leikinlaskuun, [- - ja] huumori eroaa suuresti tavanomaisesta elokuvahuumorista, Rovaniemen markkinoitten törkeydestä".
Moni kuitenkin paheksui mielisairaalan käyttöä parodian aiheena. Nimimerkki S-m (Hufvudstadsbladet) katsoi ettei ollut pelkästään mautonta vaan myös vahingollista, että esimerkiksi kaikki hoitajat ja lääkärit on tehty idiooteiksi.
Takajärvi
Takajärvi voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Shades of Deep Purple
Shades of Deep Purple on brittiläisen Deep Purple -yhtyeen esikoisalbumi. Se äänitettiin toukokuussa 1968 ja julkaistiin saman vuoden heinäkuussa. Yhdysvalloissa albumin julkaisi levy-yhtiö Tetragrammaton ja Britanniassa Parlophone.
Albumilla oleva lainakappale ”Hush” oli suuri hitti Yhdysvalloissa nousten singlelistan sijalle neljä. Levyllä on myös hidastempoinen ja alussa mystisiä tunnelmia luova versio The Beatlesin ”Helpistä”. Itse albumi nousi sijalle 24 ja oli Deep Purplen menestynein albumi Yhdysvaltain markkinoilla vuoden 1972 Machine Head -albumiin asti.
Albumin työstö
Albumi äänitettiin 11.–13. toukokuuta 1968 Pye Studiosissa, Lontoon Marble Archissa. Kolme päivää oli tuolloin tyypillinen äänitysaika ensilevynsä tehneelle yhtyeelle. The Beatlesin levy-yhtiönä Parlophone oli tottunut vaatimuksiin pidemmästä levytysajasta, mutta Deep Purplen Yhdysvaltain levy-yhtiö Tetragrammaton oli työskentelytavoissaan hektisempi. Shades of Deep Purple oli vasta yhtiön toinen äänite, ja sen julkaisu oli sovittu heinäkuulle. Niinpä levy piti äänittää yhden viikonlopun aikana. Tämä kuitenkin riitti yhtyeelle, sillä se oli harjoitellut kappaleita ja soittanut niitä keikoillaan. Levylle päätyivät kaikki äskettäisellä Skandinavian-kiertueella soitetut kappaleet.
Levyn kappaleet soitettiin kahteen kertaan ja parempi versio valittiin albumille. Ensimmäisenä studiopäivä oli lauantai 11. toukokuuta, jolloin valmistuivat kappaleet ”And the Address” ja ”Hey Joe”, ja niitä seurasivat ”Hush” ja ”Help”. Sunnuntaina äänitettiin kappaleet ”I’m So Glad”, ”Love Help Me” ja ”Mandrake Root”. Maanantaiaamuna saatiin vielä valmiiksi ”One More Rainy Day”. Deep Purple oli päättänyt kappalejärjestyksen jo ennen levytystä, ja heidän toiveensa kahdeksan kappaleen sitomisesta toisiinsa toteutettiin lisäämällä raitojen väleihin BBC:n kaupallisessa levityksessä olleita ääniefektejä.
Levyn tuotti Derek Lawrence, joka pääasiassa katseli sivusta, kun yhtye äänitti ohjelmistonsa, jonka esitykset ja sovitukset olivat hioutuneet jo keikoilla. Omien sanojensa mukaan hän vain seurasi kelloa, etteivät Ritchie Blackmoren ja Jon Lordin soolot venyisi liian pitkiksi. Kesken äänitysten yhtyeen aiempi yhteistyökumppani Chris Curtis saapui studiolle ilmoittamaan, että hänet on valittu Deep Purplen uudeksi tuottajaksi. Blackmore sanoi, ettei soita siinä tapauksessa nuottiakaan. Tämän jälkeen Curtis lähti eikä enää tullut takaisin.
Studio oli varattu niin lyhyellä varoitusajalla, että yhtyeen majoittamisessa oli ongelmia. Solisti Rod Evans nukkui yöt pakettiautossa, mikä heikensi hänen lauluääntään.
Musiikki
Shades of Deep Purple on musiikillisesti epäyhtenäinen albumi, sillä yhtyeellä ei ollut vielä selvää suuntaa tyylistään. Esillä on erityisesti kosketinsoittaja Jon Lord. Kappaleet valittiin pääasiassa muusikoiden entisten yhtyeiden esittämistä lainakappaleista, sillä uusia omia kappaleita ei ehditty kiireessä säveltää tarpeeksi. Kenelläkään yhtyeen jäsenistä ei ollut myöskään juurikaan kokemusta laulujen kirjoittamisesta. Myös omista sävellyksistä löytyy elementtejä aiemmin tehdystä musiikista. Avausraidassa ”And the Address” esiintyy Myrskylinnut-televisiosarjan tunnussävel, ja kappaleessa ”Mandrake Root” on vahvoja vaikutteita Jimi Hendrixin levytyksestä ”Foxy Lady”.
Suomenkielisen Deep Purple -historiikin kirjoittanut Jan Ekblad kuvailee albumia tyypilliseksi 1960-luvun lopun psykedeelisvaikutteiseksi levyksi sillä erolla, että siinä ei ole yhtä paljon sooloja. Yhtye otti vaikutteita esimerkiksi Vanilla Fudgelta sekä klassisesta musiikista. Jälkimmäinen oli pitkälti urkuri Jon Lordin ansiota.
Kappalemateriaali
Levyn ensimmäinen kappale on Ritchie Blackmoren ja kosketinsoittaja Jon Lordin säveltämä instrumentaali ”And the Address”, jota on verrattu The Outlawsin ja Jimi Hendrixin materiaaliin. Lainakappale ja singleksi päätynyt ”Hush” valittiin albumille Blackmoren ehdotuksesta. Siinä on esillä erityisesti Lord, joka soittaa puolitoistaminuuttisen kosketinsoolon. ”One More Rainy Day” on pop-kappale, jonka rumpukuvioita on verrattu Pink Floydin kappaleeseen ”Paintbox”. Lord lisäsi klassisia vaikutteita lainakappaleeseen ”I’m So Glad”. Kappaleen intro, The Nice -vaikutteinen ”Prelude: Happiness”, merkittiin yhtyeen yhdessä tekemäksi, jotta myös basisti Nick Simperin ja rumpali Ian Paicen nimet saatiin mukaan Shades of Deep Purplen säveltäjätietoihin.
B-puolen aloittaa ”Mandrake Root”, jota on pidetty esimerkkinä siitä, mihin Deep Purple vielä pystyisi. Kuusiminuuttisesta kappaleesta yli puolet on Blackmoren ja Lordin sooloilua Simperin ja Paicen luoman rytmipohjan päällä. Osia kappaleesta esitettiin yhtyeen konserteissa vielä 1980-luvullakin. ”Help” on hidas, psykedeelinen versio The Beatlesin kappaleesta. ”Love Help Me” on The Beach Boys -tyylinen kappale, jossa Blackmore soittaa wah-wah-soolon. Albumin päättää lainakappale ”Hey Joe”, johon on otettu klassisia vaikutteita sekä sekoitettu boleron rytmiä. Kappaleen alku sisältää lainauksen Manuel de Fallan Kolmikolkkahattu-baletin esityksestä ”Myllärin tanssi”.
Julkaisu ja vastaanotto
Yhdysvalloissa albumin julkaisi Tetragrammaton Records, jonka kanssa Deep Purple oli solminut levytyssopimuksen pian äänitysten päätyttyä. Levy ilmestyi siellä heinäkuussa 1968, heti ”Hush”-singlen jälkeen. Single oli noussut siellä Billboard-listan neljänneksi, minkä myötä levy-yhtiön vahvasti markkinoima albumikin ylsi sijalle 24. Yhtyeen kotimaassa Britanniassa Parlophone julkaisi albumin vasta syyskuussa. Se ilmestyi sekä mono- että stereoformaatissa. Levy ei saavuttanut siellä listasijoitusta. Beat Instrumental -lehti kuitenkin kutsui Deep Purplea ensimmäiseksi superyhtyeeksi.
Deep Purplen ensimmäisten albumien jälkimaine on ollut ristiriitainen. Niiden katsotaan heijastelevan myöhemmin realisoitunutta potentiaalia, mutta samalla ne osoittavat, että yhtye vasta etsi omaa tyyliään. Mikäli Shades of Deep Purple ei olisi menestynyt, olisi yhtye saattanut hajota heti alkuun. AllMusic-sivuston arviossa Bruce Eder katsoo Nick Simperin ja Ian Paicen rytmiosaston kannattelevan albumia. Myös Jon Lordin klassisesta musiikista ammentava urkujensoitto on vahvasti esillä. Ritchie Blackmoren kitaransoittoa Eder pitää väkinäisenä. Kaikkiaan albumi on hänen mukaansa kuitenkin mainio, ja se saa arvosanaksi neljä tähteä viidestä mahdollisesta.
Kappalelista
Remasteroidun CD-version bonuskappaleet (2000)
Rukajärven piiri
Rukajärven piiri oli Neuvosto-Karjalan paikallinen itsehallintoalue. Se muodostettiin 1920-luvun alussa entisen Aunuksen kuvernementin Rukajärven ja Kiimasjärven kunnista sekä Repolan kunnan itäosasta ja pienemmistä osista Kontokin, Jyskyjärven ja Tunkuan kuntia.
Vuonna 1926 Rukajärven piirin pinta-ala oli 7 748 km2 ja asukasluku 2 496, joista karjalaisia oli 2 376. Asukastiheys oli 0,32 as/km2. Piirin pinta-alasta oli metsää noin 70 %. Vuonna 1926 piiriin kuului 44 kylää, joista tärkeimmät olivat Rukajärvi, Kiimasjärvi, Luvajärvi, Korpilahti, Kuusiniemi, Nokeus ja Miinoa.
Rukajärven piirin alue laajeni 1930-luvulla, kun Repolan piiri liitettiin siihen. Vuonna 1933 piirissä oli 5 933 asukasta, joista karjalaisia oli 4 967.
Philipp Frank
Philipp Frank (20. maaliskuuta 1884 – 21. heinäkuuta 1966) oli itävaltalaissyntyinen filosofi, fyysikko ja matemaatikko. Hän syntyi Wienissä. Frank oli looginen positivisti ja kuului Wienin piiriin. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän kuoli Cambridgessä, Massachusettsissa.
Terminus
Terminus  voi tarkoittaa seuraavia asioita:
S-ryhmä
S-ryhmä on Suomen ainoa osuuskaupparyhmä, joka käsittää 19 itsenäistä alueellista osuuskauppaa ja näiden omistaman Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) tytäryhtiöineen. Lisäksi S-ryhmään kuuluu seitsemän paikallista osuuskauppaa. Osuuskauppojen jäsenet eli asiakasomistajat omistavat osuuskaupat. S-ryhmän toiminta-ajatuksena on tuottaa palveluja ja etuja asiakasomistajilleen. SOK ja sen tytäryhtiöt muodostavat konsernin nimeltään SOK-yhtymä.
S-ryhmän vähittäismyynti Suomessa vuonna 2019 oli arvoltaan 11,7 miljardia euroa ja asiakasomistajien lukumäärä noin 2,4 miljoonaa. S-ryhmän osuus Suomen päivittäistavarakaupasta oli samana vuonna 46,2 prosenttia, kun sen suurimman kilpailijan K-ryhmän osuus oli 36,5 prosenttia. Vuonna 2019 S-ryhmä oli maailman 88. suurin vähittäiskauppaketju. Vuonna 2017 SOK oli liikevaihdolla mitattuna Suomen kahdeksanneksi suurin yritys.
S-ryhmä omistaa oman sähköyhtiön, jonka tarkoituksena on sijoittaa sähköntuotantoon ja sitä kautta saada halvempaa sähköä toimipaikkojen käyttöön: S-Voima on mukana muun muassa tuulivoimaa tuottavassa TuuliWatti Oy:ssä. Vuonna 2019 S-ryhmä tuotti itse 60 prosenttia toimipaikkojensa käyttämästä energiasta ja vuoteen 2025 mennessä S-ryhmän tavoitteena on nostaa tuotanto 80 prosenttin.
Historia
thumb|SOK:n pääkonttori [[Vallilassa.]] thumb|Helsingin [[Sokos.]] SOK perustettiin Tampereella vuonna 1904 hoitamaan osuuskauppojen yhteisostoja, neuvontaa ja ohjausta. Sen ensimmäiseksi johtajaksi valittiin W. A. Lavonius. Sivukonttorien, oman tuontitoiminnan ja teollisen tuotannon myötä SOK:n toiminta laajeni nopeasti välitysliikkeestä täysimittaiseksi tukkukaupaksi. Osuuskauppa-aatetta on levittänyt vuodesta 1905 lähtien Yhteishyvä-lehti.
Suomen osuuskauppatoiminta oli jakautuneena kahteen ryhmään lähes kahdeksan vuosikymmenen ajan, kun jäsenkunnaltaan lähinnä kaupunkien työväestöstä koostuneet osuuskaupat erosivat YOL:stä (Yleinen Osuuskauppojen Liitto) julistautuen edistysmieliseksi osuustoiminnaksi perustamalla Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) 1916 ja seuraavana vuonna keskuskaupakseen Suomen Osuustukkukaupan (OTK). Tästä erotuksena YOL:ssä ja SOK:ssa pysyneitä osuuskauppoja alettiin kutsua pellervolaisiksi Pellervo-Seuran mukaan. Ensimmäinen Sokos-tavaratalo avattiin Helsingissä 1952.
SOK-järjestön kriisi 1980-luvulla
1970-luvulla SOK ja sen omistavat osuuskaupat ajautuivat taloudellisiin vaikeuksiin. Erityisen tappiollisia olivat suuret osuuskaupat, kuten Helsingin Osuuskauppa, Turun Osuuskauppa ja Kauppakunta Tuotanto Tampereelta. Vaikeuksissa olevia osuuskauppoja oli kuitenkin ympäri Suomen. SOK-tukkukauppa oli kilpailijoihin verrattuna kilpailukyvytön. Syynä oli raskas yliorganisaatio, mikä johti osuuskauppojen ehtojen heikkenemiseen. SOK jakoi vuosialennuksistaan yli puolet etelän tappiollisille osuuskaupoille, jotta ne välttyisivät konkurssilta, mutta samalla tämä heikensi kannattavien osuuskauppojen toimintaedellytyksiä.
Etelä-Pohjanmaan osuuskauppojen liikkeenjohtajayhdistyksessä tilanne tiedostettiin ja ryhdyttiin toimenpiteisiin sen parantamiseksi. Yhdistyksen puheenjohtajaksi valittiin Lapuan Osuuskaupan toimitusjohtaja Aartsi Lunden, joka ryhtyi ajamaan osuuskauppojen asiaa. Erityisen aktiivisia olivat Lappajärven Osuuskaupan toimitusjohtaja Raimo Mäntylä ja hallituksen puheenjohtaja Martti Kujala. Ensiksi liikkeenjohtajayhdistyksen jäsenet pyrkivät vaikuttamaan SOK:hon Vaasan konttoripiirin johtajan Kalevi Liukkosen kautta, mutta ilman tuloksia. Seuraavaksi SOK:n hallintoneuvoston edustajaa Eero Hakalaa pyydettiin ajamaan tervehdyttämistä, mutta hän ei nähnyt asian vakavuutta ja kieltäytyi. Liikkeenjohtajayhdistys koki ainoaksi mahdollisuudeksi pelastaa SOK ottamalla asia esiin SOK-osuuskauppojen edustajakokouksessa, joka pidettiin vuosittain Helsingissä.
Etelä-Pohjanmaan osuuskauppojen liikkeenjohtajayhdistys laati asiasta puheenvuoron Martti Kujalan esitettäväksi. Sen jälkeen kannatuspuheenvuorojen pito oli Alahärmän ja Lapuan Osuuskauppojen kokousedustajilla. Viime hetkellä Raimo Mäntylä ja Martti Kujala lisäsivät puheenvuoroon ponnen, että SOK:n tilinpäätös hyväksyttäisiin vain ehdollisesti:
Tällaisena ponsi esitettiin kansallisteatterissa pidetyssä edustajakokouksessa 3. kesäkuuta 1982. Kokous hyväksyi ponnen ylivoimaisella äänimäärällä. Vain kahdeksan osuuskauppaa vastusti. Tulos osoitti, että osuuskaupoissa oli sisäistetty nopean muutoksen tarve, mutta tarvittiin eteläpohjalaisten osuuskauppojen aloite asian käynnistämiseksi.
Jo parin kuukauden jälkeen pääjohtaja Viljo Luukan tilalle valittiin Juhani Pesonen. SOK:n johto myönsi, että järjestön tilanne oli surkea ja vaatii perusteellisen uudelleenjärjestelyn. Samalla osuuskaupoille ilmoitettiin, että maahan jää nelisenkymmentä niin sanottua alueosuuskauppaa, joihin kaikkien tulee liittyä. Suurimman ahdingon aikana 1980-luvun alussa SOK-osuuskauppojen markkinaosuus oli alle 16 %. Vuonna 2002 SOK:n eroava pääjohtaja Jere Lahti kertoi järjestön Ässä-lehdessä SOK:n olleen konkurssikypsä vuonna 1982.
Saneeraus SOK:ssa ja osuuskaupoissa toteutettiin rankalla kädellä. Monet osuuskaupat joutuivat liittymään alueosuuskauppoihin pakon alla. Vuonna 1982 olleista 183 osuuskaupasta vain puolet oli jäljellä kaksi vuotta myöhemmin. Alueosuuskauppojen ulkopuolelle jääneitä itsenäisiä osuuskauppoja painostettiin järjestön sääntöjen vastaisesti rahoituksen, kauppaehtojen ja markkinointituen kautta. Tämän sai kokea myös muutoksen alkuvoima Lappajärven Osuuskauppa, joka jäi viimeiseksi itsenäiseksi suomenkieliseksi paikallisosuuskaupaksi vuoteen 2017 asti. SOK:n talous saatiin kuitenkin kuntoon ja S-ryhmän nykyinen markkinaosuus (vuonna 2017) on noin 45,9 %.
S-ryhmän muodostus ja vahvistuminen
SOK oli 1970-luvulle saakka Suomen suurin teollisuuden harjoittaja, joka parhaimmillaan työllisti lähes 5 500 ihmistä. Rakennemuutoksen seurauksena SOK luopui kaikesta teollisuustoiminnastaan, kuten Vaajakosken tehtaista Jyväskylän maalaiskunnassa ja vaatetustehtaista Helsingissä, Tampereella ja Kokkolassa. Syntyi nykyinen, pääosin alueellisiin osuuskauppoihin perustuva verkosto, josta SOK-yhtymän kanssa muodostui S-ryhmä 1984.
S-ryhmän asema on vahvistunut 2000-luvulla ja sillä on nykyään johtava markkinaosuus Suomen päivittäistavarakaupassa. Myös polttoainekaupassa sekä hotelli- ja ravintola-alalla sillä on nykyään merkittävä asema. S-ryhmä on kerännyt arvostelua kaavoitusasioissa ja elintarvikkeiden hinnanmuodostukseen liittyen. Esimerkiksi tammikuussa 2010 Suomen Elintarviketyöläisten Liiton puheenjohtaja Veli-Matti Kuntonen arvosteli sitä voimakkaasti.
S-ryhmän alue- ja paikallisosuuskauppojen, jäsenten ja toimipaikkojen lukumäärä on kehittynyt seuraavan taulukon mukaisesti.
Hallinto
S-ryhmän ylintä päätösvaltaa käyttää SOK:n osuuskunnan kokous, jossa edustettuina ovat kaikki osuuskaupat.
SOK:n päätöksistä vastaavat hallintoneuvosto ja hallitus. Hallintoneuvoston tehtävänä on vastata S-ryhmän toimintaa koskevista yhteistoimintaperiaatteista ja pitkän tähtäyksen suunnitelmista. Hallitus edustaa osuuskuntaa ja huolehtii muun muassa sen hallinnosta. Hallituksen puheenjohtajana toimii osuuskunnan pääjohtaja Hannu Krook (vuodesta 2021). Hallintoneuvoston puheenjohtajana on Timo Santavuo.
Yleinen Osuuskauppojen Liitto (YOL) perustettiin 1904 ja Suomen Osuuskauppojen Keskusliitto (SOKL) tuli uudeksi nimeksi 1984. Se keskittyi S-ryhmän toiminta-ajatuksen, arvojen ja vision kehittämiseen ja tarkasteluun sekä analysoi, nosti esille ja esitti osuustoiminnallisten periaatteiden ja arvojen toteuttamiseen liittyviä linjauksia ja näkemyksiä S-ryhmän eri päättäville elimille ja valvoi niiden käytännön toteuttamista. Liiketoiminnan johtamiseen ja päätöksentekoon liitto ei osallistunut. SOKL purettiin 2012.
SOK:n pääjohtajia
Lähde:
Ryhmän toimialat
thumb|Jyväskylän Seppälän [[Prisma (kauppaketju)|Prisma.]] Toimialat ovat päivittäistavarakauppa, käyttötavarakauppa, polttonestekauppa, matkailu- ja ravitsemiskauppa (Sokotel Oy), autokauppa sekä maatalouskauppa. Lisäksi S-ryhmään kuuluvat hankinnan ja logistiikan organisaatiot Inex Partners Oy, Meira Nova Oy ja North European Oil Trade Oy. S-ryhmän omistukseen vuonna 2005 siirtynyt Suomen Spar on lopettanut toimintansa. Asiakkailleen myöntämänsä S-Bonusjärjestelmän osalta ryhmä toimii yhteistyössä useiden siihen kuulumattomien yritysten kanssa. Kehittääkseen rahoituspalvelujaan SOK perusti säästökassojen toiminnan jatkajaksi S-Pankin.
Osuuskauppa S-ryhmässä
S-ryhmän osuuskaupat ovat yhtiömuodoltaan osuuskuntia. Osuuskunnan omistavat sen jäsenet (asiakasomistajat). Jäsenet voivat äänestää ja asettua ehdolle vaaleissa joka neljäs vuosi valittavaan edustajistoon. Edustajisto valitsee hallintoneuvoston, joka päättää osuuskaupan toiminnan peruslinjoista ja valitsee sille hallituksen.
S-ryhmään kuuluu 19 alueellista ja seitsemän paikallista osuuskauppaa. Kukin alue- ja paikallisosuuskauppa on itsenäinen yritys, jolla on oma hallinto. Paikallisosuuskaupat ovat alueosuuskauppoja pienempiä osuuskauppoja.
Bonusjärjestelmä
Bonus on S-kauppojen jäsenilleen myöntämä ostohyvitys. Hyvitys kertyy jäsenen S-Etukortilla tekemistä ostoksista ja maksetaan jälkikäteen. Bonusta kertyy kaikista S-ryhmän toimipaikoista ja lisäksi eräiden yhteistyökumppaneiden toimipaikoista. Bonuksen määrä on 1–5 % kuukauden ostosummasta.
Bonusjärjestelmä otettiin käyttöön 1990-luvulla. Valtakunnalliseksi järjestelmä laajeni 1994 ja tuli tuolloin kaikkien alueosuuskauppojen käyttöön. Samana vuonna S-ryhmä ilmoitti jäsenten ostouskollisuuden parantuneen merkittävästi.
Bonuskorttijärjestelmästä asiakkaille aiheutuvia kuluja on kritisoitu julkisuudessa. Järjestelmän hintoja kohottava vaikutus on myös myönnetty S-ryhmästä. Toukokuussa 2014 Yle vertaili Suomessa toimivien kolmen suuren kauppaketjun omien merkkien edullisuuden, kokoamalla 31 tuotteen ruokakorin ja laskemalla niiden vuosikulutuksen eri talouksissa. Lidl oli selvästi edullisin. Nelihenkiselle perheelle Lidl oli 21 prosenttia edullisempi kuin Kesko ja 14 prosenttia edullisempi kuin S-ryhmä. Vertailu oli kuitenkin kyseenalainen, koska Lidlillä ei ole etukorttijärjestelmää, toisin kun S-ryhmällä ja Keskolla.
S-ryhmän bonuspartnereita olivat vuonna 2017 seuraavat yritykset ja liikeketjut:
Mediahuomio
Finnwatch julkaisi tammikuussa 2013 raportin suomalaisten vähittäiskaupan ketjujen omien merkkien tuotteiden vastuullisuudesta. Finnwatchin tutkimuksen mukaan S-ryhmän Rainbow-ananasmehuun käytettyä ananasmehukonsentraattia valmistanut thaimaalainen tehdas oli syyllistynyt vakaviin ihmisoikeusloukkauksiin. S-ryhmä ilmoitti ryhtyneensä toimenpiteisiin tilanteen korjaamiseksi.
18. tammikuuta 2015 S-ryhmän uutisoitiin laskevan tuotteiden hintoja erityisesti Prisma-myymälöissä. Prismoissa alennetaan 400 tuotteen ja S-marketeissa yli 100 tuotteen hintoja. Enimmillään alennettujen tuotteiden uudet hinnat ovat 30 prosenttia halvempia, mikä voi SOK:n pääjohtaja Taavi Heikkilän mukaan laskea nelihenkisen perheen ostoskorin hintaa jopa 2 000 eurolla vuodessa. Hintojen alennukset astuvat voimaan 19. tammikuuta 2015. Hintojen alennus tarkoittaa myös pienempiä investointeja uusiin liikeyksiköihin.
Kampanja voitti Grand Effie Finland -palkinnon vuonna 2015. Tuomaristo luonnehti sitä vuoden merkittävimmäksi ja monipuolisimmaksi markkinointiteoksi. Kampanjan aikana Prisma teki koko historiansa suurimman myyntivolyymin kasvuloikan. Kampanjan takana olivat mainostoimistot Make it Simple Oy Helsinki, Insano, Carat Finland sekä Mr. Wolf.
Myös kampanjassa käytetystä uudissanasta 'halpuuttaa' tuli Kotimaisten kielten keskuksen valitsema kuukauden sana tammikuussa 2015.
Kilpailutilanne
Vuonna 2013 S-ryhmän osuus Suomen päivittäistavarakaupasta oli 45,7 prosenttia. Stubbin hallitus on hyväksynyt lakiuudistuksen, jossa Suomen päivittäistavarakaupan määräävän markkina-aseman rajaksi on määritelty 30 prosenttia. Työ- ja elinkeinoministeriö on halunnut puuttua Euroopan keskittyneimpään päivittäistavarakaupan markkinaan. Vuonna 2014 kilpailu- ja kuluttajavirasto on tutkinut, rajoittaako S-ryhmän kanta-asiakasjärjestelmä kilpailua.
Rauno Nieminen
Rauno Nieminen (s. 1955) on musiikin tohtori (2008), soitinrakentajamestari (2006), muotoilija Amk (2001), Käsi- ja taideteollisuusopettaja (1991), tietokirjailija, taiteilija, tutkija ja muusikko.
Soitinrakentajan ja muusikon työ alkoi vuonna 1978 Vilppulan Kolhossa. Kitaranrakennusta hän on opettanut Ikaalisten Käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa vuosina 1984–2018. Hän on edelleen tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa ja Teatterikorkeakoulussa.
Väitöskirjan aiheena oli Soitinten tutkiminen rakentamalla – Esimerkkinä jouhikko.
Hän soittaa kanteleita, jouhikannelta, puhallinsoittimia, lyömäsoittimia, kitaraa, mandoliinia ja lyyraa. Hän on konsertoinut yli kahdessakymmenessä maassa, Euroopassa, Amerikassa, Aasiassa ja Afrikassa. Soittaa mm. seuraavissa orkestereissa: Ontrei, Ural Pop, Verde, Jouhiorkesteri, Teppanan Veljet, Stroka & Nieminen, Primo, Pohjola-trio, World Mänkeri Orchestra.
Soitinrakentajana hän on toiminut päätoimisesti vuodesta 1979 seuraavissa paikoissa: Soitinverstas Jyrki Pölkki (1979–1980), Kaustisen soitinverstas (1981–1983), Landola Guitars (1992–1999) ja Tmi Rauno Nieminen (1980). Hän rakentaa kitaroita, mandoliineja, bassokitaroita ja kanteleita, pynkyreitä, puhallinsoittimia ja jouhikanteleita. Hän on The European Guitar Buildersin kunniajäsen (2016) ja Suomen Soitinrakentajien Killan kunniapuheenjohtaja (2015).
Hän on tehnyt lukuisia kirjoja, äänilevyjä ja lehtiartikkeleita.
Radiohiiliajoitus
Radiohiiliajoitus on hiilen isotooppien runsaussuhteiden mittaamiseen perustuva menetelmä, jolla pyritään määrittämään biologista alkuperää olevan näytteen tai biologisesta materiaalista valmistetun esineen ikä.
Hiilen radioaktiivista isotooppia C-14 (14C) muodostuu ilmakehän typestä kosmisen säteilyn vaikutuksesta. Ilmakehässä radiohiili yhdistyy happeen muodostaen hiilidioksidia, joka fotosynteesin kautta joutuu eliöihin ja edelleen ravintoketjujen kautta myös kasveja syöviin eläimiin ja petoeläimiin. Hiili-14 on radioaktiivinen aine ja sen konsentraatio ilmakehässä on suunnilleen vakio. Eläessään eliö saavuttaa metabolisen tasapainon C-14:n suhteen. Eliön kuollessa radiohiilen saanti ilmakehästä tyrehtyy. Hiili-14:n puoliintumisaika on noin 5 700 vuotta, minkä vuoksi eliön kuoltua puolet siinä olleista radiohiiliatomeista hajoaa noin 5 700 vuodessa, jäljellä olevista puolet taas seuraavissa noin 5 700 vuodessa ja niin edelleen. Niinpä mittaamalla näytteessä jäljellä olevan radiohiilen osuus kaikesta hiilestä voidaan arvioida esineen ikä.
Radiohiiliajoitusta käytetään muun muassa paleontologiassa ja arkeologiassa. Kymmenen puoliintumisajan jälkeen, noin 60 000 vuoden kohdalla, radiohiiltä on hyvin vähän jäljellä, eikä sitä vanhempia näytteitä voida määrittää tällä menetelmällä. Vertaamalla iältään tunnettuihin esineisiin on todettu, että radiohiilimääritys antaa liian nuoria ikiä hyvin vanhoille esineille. Siksi on kehitetty kalibrointikäyriä tekemällä hiilimittauksia tunnetun ikäisistä lähteistä kuten vanhoista puista. Puiden vuosirenkaiden paksuus vaihtelee eri vuosina, mihin perustuvaa vuosirengasanalyysia voidaan käyttää vertailuun, joten kalibroinnin avulla "radiohiilivuodet" saadaan muutettua todellisiksi aurinkovuosiksi. Vanhoissa kirjoissa voidaan vielä puhua kalibroimattomista vuosista, nykyisin ajoitukset kalibroidaan lähes aina.
Radiohiiliajoitusta kutsutaan myös nimillä radiohiilimenetelmä, hiili-14-menetelmä sekä C-14-menetelmä. Ennen radiohiilen määrä mitattiin säteilymittarilla, nykyään massaspektrometrilla niin että saadaan tarkempi niin sanottu AMS-radiohiiliajoitus.
Radiohiilimenetelmän keksi Chicagon yliopiston professori Willard Libby työryhmineen 1947–1949. Libby sai keksinnöstään kemian Nobelin palkinnon.
Suomessa radiohiilinäytteiden määritystä AMS-menetelmällä tehdään Helsingin yliopiston ajoitus­laboratoriossa.
Radiohiiliajoituksen perusteet
Radiohiili eli hiili-14 on hiilen radioaktiivinen isotooppi, jonka puoliintumisaika on 5 730 vuotta. Hiili-14:ää kulkeutuu ilmakehästä jatkuvasti hiilipitoisten elävien olioiden, kuten kasvien, elimistöön. Hiili-14 hajoaa betasäteilynä elektroneiksi ja neutriinoiksi.
Radiohiiliajoitus sopii kuolleiden, alkuaan eloperäisten aineiden ajoitukseen, esimerkkeinä puu, hiiltyneet ainekset, luu, eläinten kuoret ja kollageeni sekä 1990-luvulta alkaen AMS-ajoituksella keramiikka, jossa on pieniä määriä hiilipitoista kuonaa. Keramiikan ajoitus on tarkempaa kuin monien muiden näytteiden, koska keraaminen aines estää radiohiilen mahdollisen liukenemisen pois tai uuden saapumisen siihen. Radiohiilen määrän muutoksethan saattaisivat sotkea ajoituksen.
Radiohiilen synty ja kulkeutuminen eliöihin
Radiohiiltä syntyy eniten 9–15 kilometrin korkeudessa kosmisen neutronisäteilyn osuessa typpiatomien ytimiin. Typpihän on ilman yleisin kaasu. Reaktio tapahtuu tällöin seuraavasti:
Syntynyt hiiliatomi liittyy happimolekyyliin muodostaen hiilidioksidia CO2. Ilmakehän hiilestä on radiohiiltä noin biljoonasosa (0,000 000 000 1 %) atomien määrinä mitattuna. Elämänsä aikana eläimet syövät hiili-14:ää sisältäviä kasveja, jotka ottavat sitä ilman hiilidioksidista. Koska radioaktiivinen hiili-14 hajoaa vakiovauhdilla ja organismin kuoleman jälkeen uutta hiili-14:ää ei kerry, biologisesta materiaalista valmistetun esineen ikä voidaan arvioida jäljellä olevan hiili-14:n perusteella.
Radiohiilen hajoaminen ja iänmääritys
Säteillessään radiohiili hajoaa takaisin typeksi siten, että 5 730 vuoden kuluttua noin puolet alkuperäisestä hiili-14:stä on jäljellä, 11 460 vuoden kuluttua neljäsosa jne. Hajoaminen tapahtuu seuraavan reaktioyhtälön mukaisesti:
Jos kappaleessa olevan radiohiiliatomien määrä tietyllä hetkellä on N0, on sen jäljellä oleva määrä ajan t kuluttua
Jos eliöissä niiden elinaikana olevan radiohiilen osuus hiilestä on vakio N0 ja sen jäljellä oleva mitattu määrä on N, näytteen ikä t voidaan määritellä yhtälöllä
Radiohiilen määrän mittaaminen
Pitkään radiohiili mitattiin sen säteilemästä betasäteilystä geigermittarilla, nykyään esimerkiksi suoraan massaspektrometrin avulla eli AMS-tekniikalla. AMS-ajoitus vaatii vain 0,1 milligrammaa hiiltä, mutta perinteinen menetelmä noin yhden gramman. Libbyn aikoina tarvittiin jopa 100 grammaa hiiltä. Radiohiiliajoituksessa käytetään myös parannettuja säteilyn mittaukseen perustuvia menetelmiä GPC ja LPC, jotka vaativat noin 100 milligrammaa näytettä.
Historia
Radiohiiliajoitusta kehitteli Manhattan-atomi­pommi­projektissa mukana ollut amerikkalainen tutkija Willard Libby 1940-luvun lopulla. Hänen kanssaan työskenteli kaksi opiskelijaa, James R. Arnold ja Ernest C. Anderson, Chicagon yliopiston metallurgisessa laboratoriossa. Libby sai keksinnöistään vuonna 1960 kemian Nobelin palkinnon, joka on ainoa arkeologiaan liittyvä kemian Nobelin palkinto. . 1950-luvulla kehitettiin parannetut menetelmät, jotka perustuivat kaasumaisten ja nesteytettyjen näytteiden analyysiin. Useimmat radiohiiliajoitukset tehdään nykyään näillä menetelmillä. 1960-luvun lopulla tuloksia alettiin korjata eli kalibroida muiden tarkempien ajoitusmenetelmien kuten vuosirenkaiden ajoituksista laadituilla taulukoilla.
Kehittyneempi AMS-ajoitus keksittiin 1977. Sinä vuonna tekivät ensimmäiset ajoitukset massaspektrometrilla Rochesterin/Toronton tutkijaryhmä ja General Ionex Corporation ja pian Simon Fraserin ja McMasterin yliopistot.
Kalibrointi muuttaa radiohiilivuodet kalenterivuosiksi
thumb|300px|Radiohiiliajoituksen korjaus- eli kalibrointikäyrä.
Radiohiili-iät lasketaan vuodesta 1950 lukien, ei mittausvuodesta lukien, jotta vältyttäisiin väärinkäsityksiltä.
Radiohiiliajoitus ei suoraan anna esineen ikää. Yleensä radiohiilivuodet ovat liian nuoria esineen todelliseen ikään verrattuna. Noin 2 600 vuotta vanhemmat esineet voivat olla ehkä 500–1 000 vuotta vanhempia.
Radiohiiliajoitusta verrataan yleensä muun muassa vuosirengasajoituksella saatuun ikään. Muita vertailutietoja saadaan jäätiköistä, syvämeren kerrostumista ja järvien ja lampien lustosavikerrostumista. Joidenkin pieneliöiden vuodenaikainen vaihtelu näkyy näissä kerrostumissa vaikkapa tummina ja vaaleina raitoina. Etelämanterella ja Grön­lannissa on jäätikön uumenissa vanhaa jäätä, jonka vuodenaikaiset vaihtelut näkyvät melko syvälle porattaessa. Lopulta hyvin syvällä jää pakkautuu niin tiiviiksi, että ne katoavat. Myös koralleissa näkyy vuodenaikaisia vaihteluja. Mitkään näistä eivät anna varmaa vertailutietoa hyvin vanhojen ikien osalta.
Kalibrointikäyrässä näkyy tasanne 11 000–10 000 radiohiilivuotta sitten, jolloin nuorempi dryaskausi muutti valtameren kiertoa. Vuosirengassarjat ulottuvat nykyään Keski-Euroopassa 12 400 vuoden päähän. Radiohiiliajoitusta on laajennettu ulottumaan 45 000 vuoden taakse tutkimalla eräässä Bahama­saarten luolassa olevia tippukiviä.
Eri menetelmällä saatavien vertailutietojen pohjalta on kehitelty erilaisia korjaus- ja kalibrointikaavoja ja taulukoita. Tunnettuja kalibrointijärjestelmiä ovat OxCal ja CalPal. Tarkka kalibrointi ei ulotu koko radiohiilimenetelmän kattaman aika-alueen, 60 000 vuoden, alueelle. Kalibrointi ei aina anna luotettavaa arvoa, koska muun muassa tulivuorenpurkaus voi sotkea ajoitusta.
Radiohiilivuosien merkintä
Radiohiiliajoitusten merkintä on kirjavaa. Täsmällisintä olisi ilmoittaa, onko radiohiili-ikä kalibroitu vai kalibroimaton, ja millä menetelmällä on kalibroitu, jos on kalibroitu. Täsmällisyyttä lisää iänmäärityksen virheraja ja todennäköisyys, esimerkiksi ±100 vuotta todennäköisyydellä 68 %. Kalibroidun iän toinen nimitys on "kalenterivuodet", vaikka ne eivät täysin todellisia vuosia useimmiten vastaakaan. 1960-luvulla vuosirengaskalibroinnin epätarkkuus oli pahimmillaan jopa 700 vuotta.
Usein ilmaistaan vain BP tai BP cal. kalibroimattomille ja kalenterivuosille.
Niinpä radiohiilivuodet eli kalibroimattomat hiili-14-vuodet merkitään englanninkielisissä lähteissä ja suomalaisissakin teksteissä lyhenteellä BP. BP tarkoittaa englanniksi Before Present, vuotta ennen nykyhetkeä. Merkitään myös "radiohiilivuotta sitten" rcbp, rcybp tai rcya. Joskus käytetään myös merkintöjä C-14 BP uncal, 14C yr BP). Kalibroinneista saatavat kalenterivuodet tai kalibroidut radiohiilivuodet ovat englanniksi esimerkiksi C-14 BP cal. tai cal. BP.
Jos merkitään kalibroidut vuodet läntisen ajanlaskun mukaan, käytetään monesti merkintää calBC tai BCE, mikä saadaan vähentämällä esineen iästä 1 950 tai 2 000 vuotta Toinen monien arkeologien käyttämä tapa on käyttää kalibroitujen, ajanlaskumme alkua edeltävien vuosilukujen yhteydessä lyhennettä eKr. tai eaa. , kalibroimattomien ajoitusten yhteydessä vastaavaa lyhennettä pienillä kirjaimilla, siis ekr. . Käytäntö on kuitenkin vakiintumaton, sillä monissa kirjoissa ja artikkeleissa lyhennettä BC käytetään myös kalibroimattomista vuosiluvuista.
Radiohiiliajoituksessa oleva epätarkkuus näkyy monesti sillä saaduissa tuloksissa. Usein merkitään vaikkapa 1 000 ± 100 BP eli 1 000 radiohiilivuotta plus miinus 100 vuotta. Tämä tarkoittaa yleisimmin, että esineen ikä poikkeaa 68 % eli normaalijakaumassa 1 % σ verran.
Niinpä esimerkiksi 5 000 BP on Groningenin yliopiston Cal25-kalibroinnin mukaan 5 000 ± 100 BP, toisin sanoen 5 920–3 700 kalenterivuotta vanha, keskimäärin 5 800 calBP. Tällöin näyte on ajanlaskumme mukaan ajalta 3 920–3 700 eaa. .
Radiohiilimenetelmän rajoitukset
Radiohiilimenetelmässä on monia epätarkkuutta lisääviä ja virheellisiä ajoituksia luovia tekijöitä.
Puoliintumisaika
Libbyn ryhmä oli ensimmäinen, joka määritti radiohiilen puoliintumis­ajan mittauksistaan. Koska aika on pitkä ja tutkimuksia on tehty vasta lyhyen aikaa, siihen liittyi epävarmuutta. Vertailu muinaisen Egyptin näytteisiin osoitti kuitenkin että virhe oli varsin pieni. Libbyn käyttämää arvoa 5 568 ± 30, niin sanottua Libbyn puoliintumisaikaa käytettiin pitkään. Myöhemmin huomattiin sen olevan 3 % liian pieni, ja nykyisin käytetään uutta arviota 5 730 ± 40 vuotta, jota kutsutaan Cambridgen puoliintumisajaksi.