cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nick Pope
Britannian ufotutkimus
Näiden virkatehtävien ohella hänen tehtävänsä oli vastata puolustusministeriön tietoon tulleiden ufotapauksien dokumentoimisesta ja tutkimisesta. Tässä toiminnassa Iso-Britannia sovelsi Yhdysvaltojen Projekti sinisen kirjan käytäntöjä. Vaikka useimmat Britannian puolustusministeriön tutkimat ufotapaukset kyettiin selvittämään tunnetuista kohteista tehtyinä virhehavaintoina, Popen mukaan noin 5% havainnoista jäi selittämättä.
Ufotutkimuksen ohella hän vastasi abduktioita, viljapeltokuvioita, karjansilpomista ja muita outoja ilmiöitä koskevista yhteydenotoista. Hänen työnsä UFOjen parissa toi hänelle lempinimen ”Britannian Fox Mulder” suositun tv-sarjan Salaiset kansiot päähenkilön mukaan.
Alkuun Pope oli skeptinen, mutta työnsä tuloksena hän alkoi uskomaan ufoilmiön todellisuuteen, kuin myös siihen, että ufoihin liittyy vakavia turvallisuus- sekä puolustuspoliittisia kysymyksiä. Hän tutki useita tapauksia joissa ufoja oli jäljitetty tutkalla, minkä seurauksena niiden perään oli lähetetty hävittäjiä. Hän tutustui myös siviililentokoneita koskeviin vaaratilanteisiin, joissa toisena osapuolena on ollut ufo. Tämä kaikki johti hänet siihen käsitykseen, että osassa näistä tapauksista ET-hypoteesia ei voida sulkea pois mahdollisena selityksenä.
Freelancer-journalisti ja ufoasiantuntija
Marraskuussa 2006 hän erosi tehtävistään puolustusministeriössä kritisoiden työnantajaansa ja maansa hallitusta ufotutkimustoiminnan alasajamisesta Hän jatkaa työtään ufotutkijana kirjailijana, toimittajana ja yksityisenä konsulttina.
Pope kirjoittaa kolumneja muun muassa Hot Gossip-nimiseen aikakauslehteen, jonka on perustanut ufoilmiöstä kiinnostunut liikenainen Georgina Bruni. Hän on esiintynyt julkisuudessa useilla kansainvälisillä tv-kanavilla ufoilmiön tiimoilta. Hän on luennoinut tieteellisissä konferensseissa, museoissa, sotilastukikohdissa ja Oxford Unionissa.
Kosovo talviolympialaisissa 2018
Kosovo osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maan ainoa edustaja oli alppihiihtäjä Albin Tahiri, joka niin ollen myös kantoi joukkueen lippua avajaisissa sekä päättäjäisissä.
Kosovo osallistui vuonna 2018 ensimmäistä kertaa talviolympialaisiin.
Alppihiihto
Kosovo sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle miehelle.
Aterooma
120px|thumb|Aterooma valtimossa Aterooma eli valtimonrasvoittuma on ateroskleroosille ominainen suuren tai keskisuuren valtimon sisäkalvon pullistuma, jonka syynä on rasva-aineiden, erityisesti kolesterolin, kertyminen suonenseinämään.
Lähteet
Arterioskleroza Атерома
Palojärvi (Ulvila)
Palojärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Pyhäjärven alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 36,7 hehtaaria ja sen pituus on 1,6 kilometriä ja leveys 300 metriä. Järven luusua sijaitsee järven kakkoisrannalla, josta saa alkunsa 5,5 kilometriä pitkä Alhonoja, joka yhtyy Palusjokeen.
Järven rantaviiva on 4,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta järven länsirannat ovat soistuneet paikoin avosoiksi. Länsipäässä sijaitsee halkaisijaltaan 200 metrinen Pikkuluoto, joka on sankan järviheinikon reunustamaa. Myös Isoluoto on ruohottunut ja jopa soistunut kiinni rantaan. Järven yli kulkee suurjännitelinja ja neljälle loma-asunnolle johtaa kärrypolut.
Historia
Palojärven vedenpinnan korkeutta on laskettu hieman. Viereinen Hosionjärvi kuivatettiin kokonaan.
Al-Mansur (abbasidi)
thumb|Abbasidien kultainen dinaari (4,23 gr.) Al- Mansurin ajalta 758 jaa. Al-Mansur eli Abu Ja'far Abdallah ibn Muhammad al-Mansur (714–775 ); arab.:ابو جعفر عبدالله بن محمد المنصور oli toinen  abbasidikalifi vuodesta 754 vuoteen 775. Kaikki al-Mansuria koskevat tiedot ovat peräisin myöhemmästä perimätiedosta. Hänen nimeään ei löydy arkeologisista lähteistä.
Ensimmäisen, arvoitukselliseksi jääneen abbasidikalifi Saffahin poika ja seuraaja al-Mansur siirsi valtaistuimensa vuonna 762 Damaskoksesta Irakiin lähelle sassanidien entistä pääkaupunkia Ktesifonia. Sinne hän rakennutti persialaisen kaupunkisuunnittelun mukaisen pyöreän palatsikaupungin, ”Rauhan kaupungin” (Madinat as-Salam), jonka keskipisteenä oli hallitsijapalatsi puutarhoineen. Alueen läpimitta oli 1,5 kilometriä. Muutos osoitti Iranin vaikutuksen kasvua arabivaltiossa. Asutus laajeni kaupungiksi, jota alettiin kutsua lähellä olleen kylän mukaan nimellä Bagdad.
Pääkaupunkiin koottiin verotuloja ja sotasaalista valtakunnan kaikista osista, ja niiden avulla kalifit ylläpitivät persialaisten esikuvien mukaista loistavaa hovia. Kalifaatin hallinnossa avainasemat sai abbasidien mukana Khorasanista tullut iranilainen eliitti. Kaikkein huomattavimpaan asemaan kohosi Barmakidien suku. Mansur kukisti alidien kapinat valtakunnassaan ja heikensi siten profeetta Aliin luottavan uskonsuunnan asemia.
Sassanidikuninkaiden aloittamassa käännösliikkeessä kreikkalaisten tekemiä tieteellisiä teoksia käännettiin arameaksi ja pahlaviksi. Jossain määrin käännettiin myös intialaista kirjallisuutta. Kun al-Mansur ryhtyi jatkamaan sassanidikuninkaiden käännösprojektia, sen yhtenä syynä oli jatkaa zarathustralaista perinnettä ja heikentää näin vastarintaa, joka häneen kohdistui Iranin valtauskonnon kannattajien taholta. Arabian yleistyminen Iranin hallintokielenä alkoi tehdä pahlavinkieliset käännökset vanhentuneiksi, joten käännöstyö vaihtui arabiaan. Käännösliikkeen yhdeksi keskukseksi muodostui myös Khorasanin maakunnan keskus Merv.
Trolli (tuotemerkki)
Trolli on Mederer GmbHn omistama tuotemerkki, jonka nimellä markkinoidaan makeisia. Tuotemerkin toiminta alkoi vuonna 1981. Suomessa Trollin tuotteita markkinoidaan muun muassa Lidlissä. Sen alatuotemerkki Trolli Roadkill Candy jouduttiin vetämään pois markkinoilta vuonna 2005 yleisön vihaisten reaktioiden vuoksi, kun siitä sai käsityksen, että eläimiä voi kohdella huonosti.
Al-Mansur (abbasidi)
Käännöstoiminnan ohella Mansur teki toisen eleen, joka osoitti arvostusta persialaisia kohtaan: hän lähti Damaskoksesta ja perusti uuden pääkaupunkinsa Bagdadin aivan Iranin entisen pääkaupungin Ktesifonin viereen. Myös palatsikaupungin pohjakaava noudatti persialaisia perinteitä. Mansurin tavoitteena oli aloittaa ikään kuin puhtaalta pöydältä; muuton avulla hän pääsi eroon Damaskoksen arabiklaaneista ja Bysantin perintönä tulleesta hovin virkamieskunnasta.
Tatra T1
Ensimmäinen T1:n koekappale eli T1 TW 5001, jota pidetään nykyisin kaikkien Tatran raitiovaunujen esi-isänä, tuli liikenteeseen Prahassa 22. tammikuuta 1951. Se on kykyisin esillä Prahan museovarikolla (Muzeum Vozovna Střešovicessa), joka sijaitsee Střešovicen kaupungissa. T1-raitiovaunut olivat käytössä 1960-luvulle asti, jolloin ne muutettiin T3-vaunuiksi. Viimeinen T1 poistui liikenteestä 4. huhtikuuta 1987 Plzeňissä.
Al-Mansur (abbasidi)
Kolmanneksi al-Mansur todisti lojaalisuutensa sassanidien valtionideologialle nimittämällä hovinsa korkeiksi virkamiehiksi Khorasanista tullutta persialaista ylimystöä. Erityisen vaikutusvaltaiseksi kohosi Afganistanista tullut Barmakidien perhe, jonka jäsenet olivat olleet korkea-arvoisia buddhalaisia pappeja.
Tatra T1
Tuotanto
Uutta Tatra T1:tä toimitettiin seuraaviin kaupunkeihin :
Al-Mansur (abbasidi)
"Viisauden talo"
Bagdadin ”Viisauden talon” (bayt al-hikma) perustajaksi mainitaan usein joko al-Mamun tai Harun al-Rashid. Historiallisista lähteistä tällaista tietoa ei löydy. Nähtävästi kyseessä oli sassanidien hallinnosta peritty virasto, palatsin kirjasto, joka koostui persialaisista runoteoksista, ja sen otti käyttöön jo al-Mansur. Viraston tärkein tehtävä oli koota ja säilyttää Iranin historiaan liittyvää kirjallisuutta, jota käännettiin pahlavista arabiaksi. Al-Mansurin tieteellisten harrastusten takia sillä mahdollisesti oli myös astronomiaan ja matematiikkaan liittyviä tehtäviä, mutta kääntämistyötä kreikasta arabiaan ei siellä harjoitettu. Se ei liioin ollut mikään akatemia, jossa tieteitä olisi opetettu eikä oppineitten kohtaamispaikka.
Aikalaislähteet
Hallitsijanimeä al-Mansur (”voittaja”) ei löydy arkeologisesta aineistosta, kuten kolikoista, lasipainoista tai sineteistä. Tiedot al-Mansurista ovat peräisin myöhemmästä islamilaisesta perimätietokirjallisuudesta, jonka kertomukset eivät täytä historiatieteen vaatimuksia. Volker Popp pitää nimeä pseudonyyminä, joka viittaa Jeesukseen todellisena hallitsijana. Taustalla olisi ollut iranilainen ajatus Jumalasta varsinaisena hallitsijana. Poppin mukaan islam ei uskontona ollut vielä syntynyt.
Tarinoita kalifista
Perimätietokirjallisuuden mukaan Al-Mansur syntyi abbasidiperheeseen, joka oli muuttanut Hijazista vuonna 714. “Hänen isänsä, Muhammedin, isoisoisä oli Abbas ibn Abd al-Muttalib, Muhammedin setä ja hänen äitinsä berberinainen”. Perimätiedon mukaan al-Mansur veljensä Abu-l-Abbasin (kalifina al-Saffah 750–754) salamurhan jälkeen järjesti vuonna 755 Abu Muslim Khorasanin salamurhan. Abu Muslim oli johtanut abbasidijoukot voittoon umaijadien dynastiaa vastaan sisällissodassa vuosina 749–750. Al-Mansurin hallitessa hän oli kalifin alainen ja Iranin ja Transoksianan johtaja.
Tarinoiden mukaan al-Mansur vangitsi imaami Abu Hanifan. Kerrotaan myös, että Malik ibn Anas (711–795), malakiittikoulunnan perustaja, oli joutunut ruoskituksi, jolloin al-Mansur järjesti hänelle hyvityksen. Andalusialaisen lähteen mukaan al-Mansur oli tilannut Malikilta lakiteoksen Muwatta'  ja vaatinut, että kaikki noudattavat sitä.
Al-Mansurin kerrotaan kuolleen vuonna 775 pyhiinvaellusmatkalla Mekkaan. Hänet haudattiin matkan varteen yhteen sadoista haudoista jotka oli kaivettu hänen ruumiinsa piilottamiseksi umaijadeilta. Kuollessaan kalifi jätti taakseen aarrekammion, jossa oli kuusisataatuhatta dirhamia ja neljätoista miljoonaa dinaaria. Häntä seurasi kalifina hänen poikansa al-Mahdi.
thumb|right|[[Mercian kuninkaan Offan (757–796) mankus, eli kultadinaari, al-Mansurin dinaarin kopio. Siinä yhdistyy latinankielinen piirtokirjoitus OFFA REX arabialaisen piirtokirjoituksen kanssa. Kolikosta pystyy yhä lukemaan islamilaisen kalenterin vuoden 157 (773–774 jaa.). British Museum.]]
Hänen apulaisensa Jamra kertoo tarinan siitä, miten al-Mansur kohteli alideja. Al-Mansurin lähtiessä viimeiselle pyhiinvaellusmatkalleen hän jätti miniälleen Ritalle varastojensa avaimet, mutta kielsi tätä avaamasta tiettyä ovea paitsi jos olisi aivan varma siitä, että al-Mansur oli kuollut. Kun hän oli kuollut, Rita ja hänen miehensä, Muhammad ibn Mansur al-Mahdi avasivat oven ja löysivät sieltä kaikkien al-Mansurin surmauttamien alidien ruumiit. Näitä oli kaikista ikäluokista, mukaan lukien pikkulapsia ja vanhuksia. Jokaisen ruumiin vasempaan korvaan oli merkitty nimi ja sukuluettelo. Tarina todisti al-Mansurin brutaalista alidien kohtelusta.
Székesfehérvár
thumb|240px|Piispan palatsi Székesfehérvár [] (arkipuheessa Fehérvár) on kaupunki Unkarin keskiosassa Budapestin ja Balatonjärven puolivälissä. Kaupungissa on 102 035 asukasta (2009), sen pinta-ala on 170,89 neliökilometriä ja väestötiheys siten 597,1 asukasta neliökilometrillä. Székesfehérvár on Fejérin läänin keskus.
Keskiajalla kaupunki oli kuninkaallinen residenssi ja Unkarin tärkein kaupunki. 37 Unkarin kuningasta on kruunattu Székesfehérvárissa, sillä perinteen mukaan vain siellä suoritettu kruunaus oli laillinen.
Ystävyyskaupungit
Lähde:
Metalcore
Metalcore on musiikin tyylilaji, joka yhdistää hardcore punkia ja metallimusiikkia. Vaikka sanaa metalcore käytettiin tyylilajin nimenä ensimmäistä kertaa 1990-luvun puolivälissä, metalcoreksi laskettavia yhtyeitä oli perustettu jo 1980-luvun puolella. Metalcore on 2000-luvun aikana saanut suurta kaupallista menestystä.
Musiikilliset piirteet
Metalcoressa on metallille tyypillisiä kitarariffejä ja taitavaa soittotaitoa, sekä sisältää hardcorelle tyypillistä asennetta ja raakuutta. Metalcore-kappaleet ovat usein keskitempoisia ja sisältävät breakdowneja. 2000-luvun yhdysvaltalaiselle metalcorelle ovat tyypillisiä melodiset lauluosuudet ja ruotsalaisesta death metalista vaikutteita ottaneet riffit (jotkut bändit).
Melodic metalcore
Melodic metalcore on fuusiogenre, joka yhdistää metalcorea ja melodista death metallia. Siinä vaikuttavat instrumentaaliset melodiat, metalcorelle tyypilliset breakdownit ja tupla-kitaraharmoniat. Puhtaaseen laulamiseen yhdistetään örinää. Yleensä melodic metalcore -yhtyeet ovat ottaneet vaikutteita ruotsalaisista melodinen death metal yhtyeistä, kuten At the Gates, Arch Enemy, In Flames ja Soilwork.
Deathcore
Deathcore on death metalista vaikutteensa ottanutta metalcorea. Se on hyvin lähellä perinteistä death metalia, joskin deathcorekappaleet ovat usein metalcorelle tyypillisen keskitempoisia ja tyylilajia edustavien yhtyeiden jäsenet eivät edusta metallille tyypillistä pukeutumistyyliä. Deathcoressa musiikin soundi on bassovoittoista ja laulu on hyvin matalaa murinaa.
Deathcoreyhtyeitä: Whitechapel, Thy Art Is Murder, Suicide Silence ja Chelsea Grin
Mathcore
Mathcoren piirteitä ovat vaikeat ja kappaleissa usein vaihtuvat tahtilajit, nopeatempoisen blastbeat-osuudet, monimutkaiset kitarariffit, kireä lauluääni ja kompleksiset kappalerakenteet.
Nintendocore
Nintendocore yhdistää metalcoreen 8-bittisen videopelimusiikin äänimaailmaa. Alatyylilajin nimi on peräisin Horse the Band -yhtyeeltä.
Nintendocoreyhtyeitä: Horse the Band, Enter Shikari
Crabcore
Crabcore on musiikillisesti lähellä mathcorea, mutta lisää siihen sille tyypillisiä piirteitä kuten discobiittiä ja punkkomppia. Crabcoressa käytetään erilaisia laulutyylejä kuten murinaa ja Autotune-efektillä kyllästettyä laulua. Crabcoreyhtyeiden live-esiintymisille ovat tyypillisiä liikkeet, joita yhtyeiden jäsenet esittävät soittamisensa lomassa kuten alatyylilajille nimensä antanut taskuravun liikkumista muistuttava kyykistyminen. Crabcore sekoitetaan usein electronicoreen, koska kummatkin tyylilajit ovat melkein samanlaisia, paitsi että electronicore on elektronisempaa kuin crabcore.
Crabcore-yhtyeitä: Attack Attack!, One Morning Left
Varhaisvaiheet
Yhdysvaltalainen Judge oli ensimmäinen määriteltävissä oleva metalcore-yhtye yhdistäessään heavy metalin ja perinteisen hardcoren, kuulostamatta silti thrash metalilta. Tämä yhdistelmä otti hyvin tuulta purjeisiinsa, ja jo ennen Judgen ensimmäistä albumia (Those Who Fear Tomorrow), oli yhtye nimeltä Integrity perustettu. Ensimmäiset metalcore-kappaleet olivat tyyliltään samankaltaisia kuin New York hardcoressa, mutta poikkesi rumpalin tuplabassorumpujen käytöstä. Näin saatiin aikaan voimakkaampi ääni, ja myös lauluääni muuttui karheammaksi.
Muita varhaisia metalcoreyhtyeitä olivat Suicidal Tendencies, Earth Crisis ja Agnostic Front.
Myöhemmät vaiheet
Eräillä 1990-luvun aikana valtavirtasuosiota saaneilla metalliyhtyeillä oli suurta vaikutusta metalcoreen. Esimerkiksi Pantera-yhtyeelle tyypilliset riffit vaikuttivat metalcoren breakdowneihin. Myös Faith No Moren lauluosuuksista otettiin tyylilajiin vaikutteita.
1990-luvun loppupuolella Biohazardin, Hatebreedin ja Pro-Painin kaltaiset yhtyeet tulivat suosituiksi. Niiden musiikki oli pohjimmiltaan hardcorea, mutta se oli soitettu selkeästi metallisella otteella.
2000-luvun alusta monet yhdysvaltalaiset yhtyeet alkoivat yhdistämään aikaisempaan metalcoreen ruotsalaisesta melodisesta death metalista (esimerkiksi At the Gates ja In Flames) muistuttavia riffejä ja melodisia lauluosuuksia. Tätä tyyliä edustavat muun muassa Killswitch Engage, All that Remains, God Fordib ja Unearth. Poison the Well teki tästä risteytyksestä suosittua. Metalcoren kaupallinen menestys on kasvanut suunnattomasti näiden yhtyeiden myötä, ja nyttemmin myös levy-yhtiöt ovat kiinnostuneet tästä tyylilajista. Esimerkiksi As I Lay Dying -yhtyeen albumi Shadows are Security, Bullet for My Valentinen Scream Aim Fire ja Norma Jeanin O'God, The Aftermath ovat saavuttaneet sen verran suuren levymyyntimäärän, että ovat käyneet Yhdysvaltojen Billboard-listalla.
Yhtymäkohdat muihin tyylilajeihin
Post-hardcore voidaan nähdä metalcoren kanssa rinnakkaiseksi hardcoresta irtautuneeksi haaraksi. Molemmat tyylilajit kehittyivät samaan aikaan, mutta post-hardcore ei ottanut itseensä metallivaikutteita.
Metallin ja hardcoren toisiinsa yhdistäviä mutta metalcoresta erillisiä tyylilajeja ovat grindcore ja crossover thrash. Grindcore syntyi thrash metalin ja hardcoren yhdistelmänä ja sen kehityslinja on metalcoresta erillinen, eikä genrejä näin ollen tulisi sekoittaa toisiinsa. Grindcore on raaempaa ja nopeampaa kuin metalcore, eikä nojaa yhtä paljon raskaisiin riffeihin. Joillakin metalcore-bändeillä on musiikissaan myös hyvin vahvoja vaikutteita emosta, mitä grindcoressa ei ole. Blast beatia käytetään metalcoressa harvoin, kun taas grindcorekappaleissa se on olennainen osa. Lisäksi metalcoressa voi vokaaleissa kuulla usein rosoisen huudon sijasta myös puhtaita lauluosuuksia, joita taas kuuluu grindcoressa tuskin lainkaan.
Crossover thrash on thrash metal alalaji, joka on perinteistä thrashiä lähempänä hardcorea.
Buffalo Bills
Buffalo Bills on yhdysvaltalainen NFL:ssä pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura, joka on ottanut nimensä Buffalo Billin mukaan. Se pelaa American Football Conferencen itäisessä divisioonassa, AFC Eastissa. Seuran kotipaikka on Buffalossa, New Yorkin osavaltiossa.
Joukkue perustettiin 1959. Joukkue pelaa kotiottelunsa Orchard Parkin lähiössä. Sen kannustusryhmän nimi on Buffalo Jills.
Joukkue voitti AFL:n mestaruuden 1964 ja 1965, kun AFL ja NFL olivat vielä erilliset sarjat. Joukkue selvisi 1990-luvun alussa neljä kertaa peräkkäin NFL.n loppuotteluun Super Bowliin, mutta hävisi ne kaikki.
Entisistä pelaajista tunnetuin on O. J. Simpson. Vaikka Simpsonia pidetään yhtenä kautta aikojen parhaista keskushyökkääjistä, hänet muistetaan myös jalkapallouran jälkeisestä murhaoikeudenkäynnistä ja vuoden 2008 ryöstötuomiosta. Muita tunnettuja entisiä pelaajia ovat mm. Jim Kelly, Thurman Thomas ja Bruce Smith.
Lääkärit ilman rajoja
pienoiskuva|upright|Järjestön lääkäri Dolo Adon pakolaisleirissä, [[Etiopiassa.]] Lääkärit ilman rajoja on kansainvälinen humanitaarinen avustusjärjestö, joka hoitaa sotien, konfliktien, maanjäristysten ja muiden katastrofien uhreja. Järjestö on ensisijaisesti tunnettu ranskankielisellä nimellä Médecins sans frontières (MSF).
MSF työllistää noin 32 000 paikallista ja 3 200 kansainvälistä työntekijää noin 70 maassa. Vuonna 2016 järjestön suurimmat avustusprojektit olivat Etelä-Sudanissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keski-Afrikan tasavallassa, Irakissa ja Jemenissä. Projektien kirjo on laaja: niissä hoidetaan muun muassa sotavammoja, ebolaa, HIV:tä/AIDS:ia, koleraa, malariaa, tuberkuloosia ja aliravitsemusta sekä annetaan rokotuksia ja terveysvalistusta. Valtaosa järjestön rahoituksesta, 95 prosenttia, tulee yksityisiltä lahjoittajilta.
Järjestön perusti vuonna 1971 Bernard Kouchnerin johtama ryhmä ranskalaisia lääkäreitä. Järjestö perustettiin siinä uskossa, että kaikki ihmiset ovat oikeutettuja lääketieteelliseen hoitoon ja että heidän tarpeensa ovat tärkeämmät kuin kansalliset rajat. Lääkärit halusivat myös kertoa näkemästään humanitaarisesta hädästä, jotta epäkohtiin saataisiin muutos. Vuonna 1977 Kouchner ajautui konfliktiin järjestön perusperiaatteista ja erityisen kiistan kohteena oli témoignage-julkisuusperiaate. Jätettyään MSF:n lopullisesti Kouchner perusti uuden humanitaarisen apujärjestön, Médecins du Monde (MdM), suomeksi Maailman lääkärit. Kouchnerin ja MSF:n välit ovat pysyneet kireinä.
Järjestö sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1999. Palkintorahoilla järjestö perusti lääketieteellisen Access-kampanjansa, joka pyrkii parantamaan elintärkeiden lääkkeiden saantia kaikkialla maailmassa.
Järjestöön on suhtauduttu myönteisesti, mutta Euroopan pakolaiskriisin myötä sitä on alettu kritisoida, koska sen on huhuttu toimivan ihmissalakuljettajien ja muiden järjestöjen kanssa yhteistyössä turvapaikanhakijoiden tuomiseksi Eurooppaan, erityisesti Italiaan. Järjestö kiistää huhut ja toteaa, että se toimii itsenäisesti, kun se kuljettaa omalla 500–600 hengen aluksellaan turvapaikanhakijoita Libyan rannikon tuntumasta Italiaan.
Timo Laukkio
Timo Laukkio (s. 1948 ) on suomalainen toimittaja. Hän oli MTV3:n ajankohtaisohjelmien päätoimittaja ja juonsi aiemmin Huomenta Suomi -ohjelmaa. Hän on ollut CityTV Helsingin päätoimittaja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2013.
Laukkio on kärsinyt leukemiasta, johon hän sai luuydinsiirron.
Laukkion puoliso on toimittaja Kristiina Hanhirova.
Sketsit
Pirkka-Pekka Petelius on parodioinut Laukkiota televisiosarjoissa Ruonansuu & Petelius Co. ja Neurovisio sekä Yömyöhä-radio-ohjelmassa. Televisiosarjoissa hänen nimensä oli muutettu Lima Taukkioksi, radiossa hän esiintyi nimellä E. Taukkio.
Hella (Leikanger)
Hella on Norjassa, Sognin ja Fjordanen läänissä Leikangerin kunnassa sijaitseva paikka. Sieltä on Fjord 1:n tarjoamia lauttayhteyksiä Dragsvikiin (Riksvei 55) ja Vangsnesiin (Riksvei 13). Hellaa ympäröi Sognevuono.
61.20722°N, 6.59833°W
Samick
thumb|Tyypillinen Samick-sähköbasso. Samick on eteläkorealainen soitinvalmistaja, jonka tuotteita ovat pianot, kitarat, jousisoittimet, rummut sekä puu- ja vaskipuhaltimet. Yritys on yksi maailman suurimmista soitinvalmistajista ja omistaa osuuksia myös monista muista soitinyrityksistä eri puolilla maailmaa.
Flyygelien ja jousisoitinten valmistajana Samick kertoo olevansa maailman suurin. Sen pianomerkkejä ovat Samickin ohella muun muassa Kohler & Campbell ja Knabe. Samick on valmistanut pianoja myös muille yrityksille, kuten Hyundaille, Baldwinille ja Wurlitzerille.
Pianojen ja jousisoitinten lisäksi Samick tuottaa vuosittain noin miljoona kitaraa tehtaissaan Koreassa, Indonesiassa, Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Sen kitaramerkkejä ovat Samick, Abilene, Silvertone ja Greg Bennett Signature Series. Samick on valmistanut kitaroita myös muun muassa Gibsonille ja Fenderille.
Historiaa
Vuonna 1958 perustettu Samick oli yksi Etelä-Korean ensimmäisistä pianovalmistajista yhdessä Chung Eum -yhtiön, Soodo Pianon ja Young Changin kanssa, jotka kaikki perustettiin 1950-luvun loppupuoliskolla. Vuonna 1971 Chung Eum ja Soodo poistuivat markkinoilta, ja korealaisiksi pianonvalmistajiksi jäivät Young Chang ja Samick. Samick lanseerasi vuonna 1960 pystypianomerkin Horugel, mutta vuodesta 1973 käytti pianomerkkinään Samickia. Yhtiö alkoi rakentaa flyygeleitä vuonna 1970 ja digitaalisia pianoja vuonna 1987. Vuonna 1990 Samick valmisti yli 100 tuhatta pystypianoa, 7 583 flyygeliä ja 7 959 digipianoa. Korean ulkopuolelle vietiin pystypianoista vajaa neljännes, flyygeleistä noin 80 prosenttia ja digipianoista noin 40 prosenttia. Vuonna 1990 Samick siirsi valmistusta Korean ulkopuolelle perustamalla pianotehtaan Indonesian Jakartaan. Vuonna 2000 yhtiö valmisti noin 35 tuhatta pystypianoa, 10 tuhatta flyygeliä ja 10 tuhatta digipianoa, mutta viennin osuus oli hieman pienempi kuin vuosikymmen aiemmin. Samickin markkinaosuus maailman pianotuotannosta oli 1990-luvun puolivälissä noin 14 prosenttia.
Kitaroiden valmistuksen Samick aloitti maailmanlaajuisen sähkökitaravillityksen aikoihin vuonna 1965 ja ryhtyi pian yhteistyöhön texasilaisen Hondo-kitaravalmistajan kanssa. 1980-luvun alussa Samick aloitti yhteistyön yhdysvaltalaisten pianovalmistajien Baldwinin ja Wurlitzerin kanssa. Vuonna 1988 Samick-yhtiö listautui Soulin pörssiin ja hankki omistukseensa Kohler & Campbell -pianomerkin.
1990-luvun puolessavälissä Samick joutui taloudellisiin vaikeuksiin, joista se selviytyi vuonna 2003 kun uudeksi omistajaksi tuli korealainen rakennusyhtiö Speco. Pian Samick osti 60 prosenttia saksalaisen Bechstein-pianovalmistajan osakekannasta, mutta luopui omistuksestaan 2009. Vuonna 2004 Samick yritti ostaa korealaisen kilpailijansa Young Changin, mutta kilpailuviranomaiset torjuivat fuusion. Vuonna 2008 Samick osti saksalaisen vuonna 1849 perustetun Seiler-pianotehtaan. Vuonna 2009 Samick osti vähemmistöosuuden saksalaisesta Steinway & Sons -pianotehtaasta, mutta luopui omistuksesta vuonna 2013, kun Steinwayn osti John Paulson.
Konneveden Moottorikerho/Urheiluautoilijat
Konneveden Moottorikerho/Urheiluautoilijat ry eli KonnMK/UA ry on vuodesta 1966 alkaen toiminut yhdistys, jonka tarkoituksena on ylläpitää ja edistää alansa toimintaa järjestämällä kilpailutapahtumia sekä erilaisia puitteita moottoriurheilun harrastamiseen.
KonnMK/UA ry on sekä Suomen Moottoriliitto r.y:n (SML) että Autourheilun Keskusjärjestön (AKK-Motorsports r.y.) jäsenkerho.
Kerhossa on aktiivisia kilpailijoita eri lajeissa; motocross, jäärata, roadracing, ralli, jokamiehenluokka, moottorikelkkailu, enduro ja supermoto. Kerholla on pitkäaikainen kokemus eri lajien arvokilpailujen järjestämisestä suomenmestaruus tasolta aina MM-tason tapahtumiin.
Mauno Ahonen
Mauno Ahonen voi tarkoittaa:
Ryōhei Arai
Ryōhei Arai (s. 23. kesäkuuta 1991) on japanilainen keihäänheittäjä. Arain ennätys on lokakuussa 2014 Isahayassa heitetty 86,83.
Arain edellinen ennätys oli hänen Hiroshimassa heittämänsä 85,48. Ensimmäisen kerran Arai heitti yli 80 metrin vuonna 2014. Ennen vuotta 2014 hänen ennätyksensä oli 78,19, joten vuoden 2014 aikana Arai paransi ennätystään yli kahdeksan metriä. Vuoden 2014 Aasian kisoista Incheonista Arai saavutti hopeaa tuloksella 84,42. Hän oli myös mukana vuoden 2013 kesäuniversiadeissa Kazanissa, joissa hän heitti vain 75,53 ollen kilpailun kahdeksas.
Vuoden 2015 MM-kilpailuiden karsinnassa Pekingissä Arai heitti koko karsinnan toiseksi parhaan heiton 84,66 selviytyen finaaliin. Finaalissa Arai sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 83,07 m. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli yhdestoista. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän sijoittui seitsemänneksi Jakartan Aasian kisoissa 2018. Dohan Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia tuloksella 81,93.
Basketligaen
Basketligaen on Tanskan koripallon miesten pääsarja. Sarjaa on pelattu kaudesta 1957–1958 lähtien ja nykyisellä nimellään vuodesta 1995. Sarjan voittaja on koripallon Tanskan mestari.
Mestaruudet joukkuettain
Mestaruudettomia joukkueita: Randers Cimbria, Team FOG Næstved, Aabyhøj IF Basketball, Aalborg Vikings
Malesia talviolympialaisissa 2018
Malesia osallistui vuonna 2018 ensimmäistä kertaa talviolympialaisiin.
Alppihiihto
Malesia sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle miehelle.
Taitoluistelu
Malesia sai yhden maapaikan taitoluisteluun Julian Yeen sijoituttua kuuden parhaan olympiapaikkaa vailla olleen urheilijan joukkoon Nebelhorn Trophy -kilpailussa 2017.
Beneath the Massacre
Beneath the Massacre on Kanadan Montrealissa perustettu teknistä/brutaalia death metalia soittava yhtye.
Historia
Yhtye perustettiin kesällä 2004. Osa yhtyeen jäsenistä oli aikaisemmin soittanut Observing the Falling Tree -nimisessä yhtyeessä, joka soitti Beneath the Massacren tuotantoon verrattuna paljon progressiivisempaa musiikkia. Beneath the Massacre perustettiin kun silloisena basistina toimineen Elliot Desgagnésin ystävä Dennis Bradley otettiin basistin paikalle Desgagnésin siirryttyä laulajaksi. Ensimmäisen kerran yhtye esiintyi lokakuussa samana vuonna. Ensimmäinen albumi, viiden kappaleen mittainen EP Evidence of Inequity julkaistiin toukokuussa 2005 ja sen jälkeen yhtyeeltä on julkaistu kaksi täyspitkää albumia ja yksi EP.
Beneath the Massacre on ollut mukana Behemothin, Job for a Cowboyn ja Gojiran kanssa Radio Rebellion -kiertueella 2007 ja Darkest Hourin ja Bleeding Thorughin kanssa Thrash and Burn -Euroopan-kiertueella 2009.
Yhtyeen Facebook-sivun mukaan uusimman albumin nauhoitukset aloitettiin 28. heinäkuuta 2011. Uusi Incongruous -pitkäsoitto tullaan julkaisemaan 14. helmikuuta 2012.
Vihersäihkyjä
Vihersäihkyjä (Phoeniculus purpureus) on säihkyjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan hyvin laajalta alueelta Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö
Vihersäihkyjä on suurehko lintu ja voi kasvaa 33–40 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään, paitsi koiraan nokka on hieman naaraan nokkaa pidempi. Yleisväriltään vihersäihkyjä on kiiltävän tummanvihreä. Pää ja kurkku ovat hieman muuta ruumista sinisemmät. Lajin siivissä ja pitkän pyrstön kärjissä on valkoisia laikkuja. Linnun nokka on pitkä, väriltään oranssinpunainen ja alaspäinkaatuva.
Levinneisyys ja elinympäristö
Vihersäihkyjää tavataan lähes koko Saharan eteläpuolisesta Afrikasta ja se puuttuu vain tietyiltä länsiosan alueilta. Sen elinympäristöä ovat monenlaiset metsät, tiheiköt ja pensaikot. Vihersäihkyjän ravintoa ovat hyönteiset, niiden toukat ja hämähäkit. Laji liikkuu usein ryhminä.
HMS Eggesford
Valmistus
Alus tilattiin 28. heinäkuuta 1940 osana vuoden 1940 hätäohjelmaa työnumerolla J6126 J. Samuel White and Companyltä Cowesista, missä köli laskettiin 23. kesäkuuta 1941. Alus laskettiin vesille 12. syyskuuta 1942 ja valmistui 21. tammikuuta 1943.
Palvelus
Aluksella aloitettiin 21. tammikuuta 1943 vastaanottotestit, joiden päätyttyä alus siirrettiin Tobermoryyn loppuja kokeita ja varustamista varten. Aluksen miehistö oli helmikuun koulutettavana, minkä aikana se määrättiin suojaamaan Gibraltarille matkannutta saattuetta. Alus liittyi 16. maaliskuuta Clydessä HMS Badsworthin, HMS Douglasin, HMS Goathlandin, HMS Whaddonin, Puolan merivoimien hävittäjän ORP Krakowiakin ja sluuppien HMS Woodpeckerin ja HMS Wrenin kanssa Intian valtamerelle matkanneen saattueen WS28 sekä Gibraltarille matkanneen saattueen KMF11 suojaksi. Saattue jakaantui 21. maaliskuuta HMS Malcolmin, HMS Witchin, HMS Quadrantin ja HMS Wolverinen saavuttua Gibraltarilta saattaakseen WS28:n Freetowniin. Eggesford suojasi saattueen KMF11 Gibraltarille, mistä se jatkoi 22. maaliskuuta edelleen Maltalle liittyäkseen 60. hävittäjäviirikköön.
Alus suojasi huhtikuusta alkaen viirikön mukana läntisen ja keskisen Välimeren saattueita. Se suojasi toukokuussa miehistönkuljetussaattueita Pohjois-Afrikkaan sekä osallistui akselivaltojen joukkojen Afrikasta Sisiliaan vetäytymisen estämiseen operaatio Retributionissa. Alus määrättiin kesäkuussa tukemaan liittoutuneiden maihinnousua Sisiliaan osana itäisen tukiosaston saattajaryhmä W:tä, jonka mukana se matkasi heinäkuun alussa Sfaxiin. Alus lähti 7. heinäkuuta saattueessa SBS1 merelle. Alus erkani 10. heinäkuuta saattueesta, minkä jälkeen se tuki maihinnousua tykkitulella. Elokuussa alus maihinnousun tukeminen jatkui, kunnes se määrättiin Salernon maihinnousuun.
Alus liittyi 9. syyskuuta Salernon maihinnousua varten koottuun saattajaryhmään. Se suojasi 16. syyskuuta maihinnousualuetta sekä oli tulituessa. Alus jatkoi lokakuusta alkaen saattueiden suojaamista keskisellä Välimerellä sekä tuki tarvittaessa Italian länsirannikon sotilasoperaatioita. Heinäkuussa alus siirrettiin Maltalle telakalle, minä aikana se määrättiin Yhdysvaltain laivaston alaisuuteen Etelä-Ranskan maihinnousuun. Palattuaan elokuun alussa telakalta alus siirrettiin Maltalle sijoitettuun 5. hävittäjälaivueeseen.
Alus siirtyi Napoliin, josta se suojasi 13. elokuuta HMS Aldenhamin, HMS Blackmoren, HMS Beaufortin, HMS Belvoirin, Whaddonin, HMS Lauderdalen ja Kreikan laivaston BN Pindosin kanssa saattueen SM2 sillanpäähän, jonne saavuttiin 15. elokuuta. Aluksen vapauduttua operaatiosta se palasi Välimeren laivaston komentajan alaisuuteen, minkä jälkeen alus palasi 5. hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin syyskuussa laivueen mukana Adrianmerelle suojaamaan saattueita, tukemaan maavoimien operaatioita sekä valvomaan meriliikennettä. Se tulitti 7. marraskuuta Jugoslavian rannikolla Barissa Lussinon saarella sijainnutta E-veneiden tukikohtaa.
Alus siirrettiin joulukuussa kotimaahan, jossa sen tehtävänä oli suojata Pohjanmeren ja Kanaalin saattueita. Se määrättiin tammikuussa 1945 Itäisen laivaston 18. hävittäjälaivueeseen, mutta se kuitenkin liitettiin Sheernessiin sijoitettuun 21. hävittäjälaivueeseen. Euroopan sotatoimien päätyttyä toukokuussa alus jätti 21. hävittäjälaivueen aloittaen valmistautumisen ulkomaan palvelukseen. Alus purjehti heinäkuussa Välimeren kautta Trincomaleehen, jonne se saapui Japanin antauduttua. Se viipyi Ceylonilla lokakuuhun, jonka jälkeen se palasi kotimaahan Rosythin koulutuslaivueeseen. Alus poistettiin palveluksesta 25. marraskuuta 1946 Portsmouthissa ja se sijoitettiin reserviin. Alus siirrettiin 1952 Penanrthiin.
Saksan laivaston Brommy
Saksan hallituksen kanssa käytyjen keskustelujen seurauksena alus myytiin Saksan laivastolle tammikuussa 1957. Alus nimettiin Brommyksi. Alus huollettiin Pembroken telakalla ennen palvelukseen ottoa Saksan laivaston koululaivana 14. toukokuuta 1959. Alus poistettiin palveluksesta 1979, minkä jälkeen se romutettiin Saksassa.
Maleficent – Pahatar
Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 28. toukokuuta 2014 ja Yhdysvalloissa kaksi päivää myöhemmin. Elokuvan jatko-osa, Maleficent 2: Pahan valtiatar sai ensi-iltansa lokakuussa 2019.
Juoni
Pahatar on nuori keijutyttö, joka asuu harmonisessa Moors-taikamaailmassa. Lähellä sijaitsee kuitenkin ihmisten kuningaskunta, jonka kanssa Moorsilla on riitaisat suhteet. Hän tapaa kuningaskunnasta kotoisin olevan nuoren maalaispojan, Stefanuksen, joka kertoo haaveestaan asua jonain päivänä linnassa. Kaksikon välille kehittyy hiljalleen ystävyyssuhde. Vuosien kuluessa Stefanus alkaa kuitenkin viettää enemmän aikaa ihmisten seurassa, samalla kun Pahattaresta kasvaa Moorsin suojelijatar.
Ihmisten kuningas yrittää sotajoukkoineen vallata Moorsin ja ryöstää sen rikkaudet, mutta Pahatar päihittää heidät ylivoimaisesti. Taistelusta uupunut, kuolemansairas kuningas palaa linnaan ja joutuu vuodelepoon. Hän lupaa kruunua kenelle tahansa, joka onnistuu surmaamaan Pahattaren. Stefanus, joka on aina unelmoinut elämästä linnassa, päättää ottaa tehtävän vastaan. Hän ei kuitenkaan kykene tappamaan entistä ystäväänsä, mutta yön aikana leikkaa tämän siivet irti ja vie ne kuninkaan luokse, väittäen surmanneensa Pahattaren. Näin Stefanuksesta tulee uusi kuningas. Herätessään Pahatar kauhistuu petoksesta ja joutuu totuttelemaan kävelemiseen. Kävelymatkallaan hän pelastaa metsästäjiltä korpin, jonka hän muuttaa ihmiseksi. Korppi kertoo nimekseen Diaval, ja kiitollisuuden osoituksena hän lupautuu Pahattaren palvelijaksi. Diaval lentää kuningaskuntaan vakoilemaan Stefanusta, ja Pahatar katkeroituu tajutessaan, että miehestä on tehty kuningas.
Stefanuksen kuningatarvaimo synnyttää lapsen, jonka he nimeävät Auroraksi. Syntymän kunniaksi järjestetään suuret juhlat, jonne on kutsuttu koko kuningaskunnan väki. Juhliin saapuu myös kolme hyvää haltiatarta antamaan vastasyntyneelle prinsessalle lahjoja. Myös Pahatar saapuu paikalle ja ilmoittaa antavansa prinsessalle lahjan: hän lupaa prinsessan kasvavan kauniiksi ja kaikkien rakastamaksi, mutta ennen kuin aurinko laskisi tämän kuusitoistavuotispäivänään, haavoittaisi tämä sormensa rukin värttinään ja vaipuisi kuolemankaltaiseen uneen, josta tämä ei ikinä heräisi. Kun Stefanus anoo armoa, Pahatar muuttaa kiroustaan niin, että prinsessan voisi herättää kuolonunestaan, mutta vain todellisen rakkauden suudelmalla. Pahatar kertoo kirouksen olevan voimassa ajan loppuun asti ja ettei mikään maallinen voima muuttaisi sitä. Kuninkaan käskystä kaikki valtakunnan rukit kerätään vankityrmään, jossa ne rikotaan ja poltetaan.
Stefanus luottaa tyttärensä kolmelle hyvälle haltialle, jotka vievän prinsessan salaiselle mökille huolehtiakseen tästä kuusitoista vuotta. Haltioilla on kuitenkin kasvatustehtävässä hankaluuksia, ja mökkiä vakoileva Pahatar käskee Diavalia viemään linnunhahmossaan vauvalle syötävää. Hän myös pelastaa prinsessan tilanteesta, jossa tämä on vaarassa pudota jyrkänteeltä alas. Kun Aurora varttuu nuoreksi aikuiseksi, Pahatar loihtii prinsessan tajuttomaan tilaan ja vie tämän mukanaan Moorsiin. Ennen pitkää heidän välilleen syntyy ystävyyssuhde. Pahatar alkaa katua langettamaansa kirousta, muttei pysty perumaan sitä: hän oli kirotessaan sanonut, ettei mikään maallinen voima voisi perua kirousta.
Kun Aurora täyttää kuudentoista, hän saa kuulla kirouksesta haltiattarilta. Pahatar myöntää kironneensa Auroran, ja tämä pakenee itkien takaisin linnaan. Kirouksen voima alkaa ottaa vallan ja johdattelee prinsessan linnan tyrmään, jossa rikottujen rukkien osista muodostuu ehjä rukki. Aurora pistää sormensa värttinään ja vaipuu tajuttomaksi. Pahatar pyytää tekojaan anteeksi ja suutelee Auroraa otsalle, joka yllättäen herää kuolonunestaan – Pahattaren aito, äidillinen rakkaus on tarpeeksi täyttämään todellisen rakkauden määritelmän. Aurora löytää Pahattaren siivet, joita Stefanus on piilotellut huoneessaan, ja siivet kiinnittyvät takaisin Pahattaren selkään. Pahatar ja lohikäärmeeksi muuttuva Diava taistelevat kuninkaan sotilaita vastaan, ja kahinan päätteeksi Stefanus putoaa linnan muurilta alas kuolemaansa. Pahatar vie Auroran Moorsiin, jossa tämä kruunataan kuningattareksi merkiksi siitä, että kaksi riitaisaa valtakuntaa on yhdistetty.
Tuotanto
12. toukokuuta 2009 julkaistiin tieto, että Brad Bird kehittelee Walt Disneyn vuoden 1959 animaatioelokuvaan Prinsessa Ruusunen perustuvaa elokuvaa Pahattaren näkökulmasta. Tammikuussa 2010 Tim Burtonin huhuttiin ohjaavan elokuvan. Burtonin lähdettyä projektista toukokuussa 2011 Disney alkoi etsiä sille uutta ohjaajaa. Neljä viimeistä Harry Potter -elokuvaa ohjannutta David Yatesia harkittiin ohjaajaksi tämän fantasiaelokuvatuntemuksen vuoksi. 6. tammikuuta 2012 Disney ilmoitti elokuvan ohjaajaksi Robert Strombergin. Hän on kahdella Oscarilla palkittu elokuvalavastaja ja on lavastanut muun muassa elokuvat Avatar, Liisa Ihmemaassa ja Mahtava Oz. Elokuvan käsikirjoittaa Linda Woolverton, joka tunnetaan vuoden 2010 Liisa Ihmemaassa -elokuvan ja Disney-klassikoiden Kaunotar ja hirviö ja Leijonakuningas käsikirjoittajana.
Suomalainen modisti Hannu Viitala teki pääsuunnittelija Justin Smithin kanssa kuusi päähinettä Angelina Jolielle.
Vastaanotto
Elokuva on saanut kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 159 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 49 prosenttia oli positiivisia.
Helsingin Sanomien Anna Möttölä antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja kehui erityisesti Angelina Jolien roolisuoritusta ja elokuvan visuaalisuutta. Myös MTV:n Outi Heiskanen antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja sanoi elokuvan olevan suurenmoinen. Heiskanen kirjoitti että, ”Siinä missä satujen pahikset ovat usein yksiulotteisia hirviöitä, Jolie on kaikkea muuta: vereslihainen, vivahteikas, pirullisen hauska. Hänen eleensä, äänenpainonsa, tapansa liikkua ja hallita kuva-alaa ovat jo itsessään erikoistehosteita elokuvassa, joka on visuaalisesti huikaiseva ja taianomainen.” Episodin Jouni Vikman antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä ja sanoi elokuvan näyttävän paikoin hämärästä 3D:stä huolimatta mahtavalta ja että puolitoistatuntiseksi tiivistetty elokuva olisi hyötynyt pitemmästä kestosta. Ilta-Sanomien Tarmo Poussu antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja kritisoi elokuvan hahmoja latteiksi ja myös Jolien ulkoisesti upeana jäävän elottomaksi.
Justinianus
Justinianus voi tarkoittaa seuraavia Bysantin keisareita:
Dhadingin piirikunta
Dhadingin piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskisen kehitysalueen Bagmatin vyöhykkeellä, pääkaupunki Kathmandusta luoteeseen.
Piirikunta rajautuu pohjoisessa idässä Rasuwan, Nuwakotin ja Kathmandun piirikuntiin, etelässä Makwanpurin ja Chitawanin sekä idässä Gorkhan piirikuntaan. Pohjoisessa piirikunnalla on kaistale yhteistä rajaa Kiinan Tiibetin autonomisen alueen kanssa.
Dhadingissa asui vuonna 2011 yhteensä 73 851 perhekuntaa, joihin kuului yhteensä 336 067 henkeä. Piirikunnan pinta-ala on 1 926 neliökilometriä ja asukastiheys 175 as./km2. Hallinnollinen keskus oli tuolloin Dhadingbesiin kylätaajama Nilkanthan kyläkehityskomitean (VDC) alueella. Vuonna 2014 piirikuntaan perustettiin Nilkanthan kaupunki (Nilkanthan VDC:ssä 20 182 as., 2011).
Dhadingin piirikunta oli yksi pahoin kärsineitä seutuja 25. huhtikuuta 2015 sattuneessa maanjäristyksessä. Piirikunnan rakennuksista yli 80 prosenttia raportoitiin tuhoutuneiksi.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään osaksi Nepalin Keskistä kumpuvyöhykkettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 0,0 % (hiukan) sisällytetään alempaan trooppiseen, 39,7 % ylempään trooppiseen, 35,1 % subtrooppiseen, 10,8 % lauhkeaan, 7,7 % subalpiiniseen ja 3,2 % alpiiniseen kasvillisuusvyöhykkeeseen sekä 2,5 % ylempään vuoristovyöhykkeeseen (nival zone) ja 0,9 % vesistöihin kuuluvaksi. Shivapuri Nagarjunin kansallispuisto sijaitsee piirikunnan alueella.
Rochesterin yliopisto
Rochesterin yliopisto on yksityinen tutkimus- ja opetusyliopisto Rochesterin kaupungissa New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopistoon kuuluu kuusi tiedekuntaa:
Vuonna 2008 perustutkinto-opiskelijan opiskelumaksu yliopistossa oli 36 410 dollaria.
Volkswagen Transporter (T3)
Volkswagen Transporter T3 on "Typ 2":n eli Volkswagen Transporterin kolmannen sukupolven takamoottorilla varustettu ja taka- tai nelivetoinen malli, joka ensiesiteltiin vuonna 1979 ja jota valmistettiin vuosina 1979–2002. Vuodesta 1981 lähtien aluksi varustetasoa osoittanut Caravelle-nimi eriytettiin tarkoittamaan Transporterin tila-autoversioita. Transporterin tavara-autoja ei myyty Yhdysvalloissa, ja henkilö- tai matka-autot saivat Vanagon-nimen. Irlannissa ja Isossa-Britanniassa T3 kulki nimellä T25, ja Etelä-Afrikassa T3-mallisto kulki tila-autona Microbus- ja Caravelle-, tai tavara-autona Kombi- ja Van-nimillä. Typ 2 T3 on viimeinen VW:n klassisen taka- ja vastaiskumoottori-konseptin edustaja: kun edeltävien T1- ja T2-sukupolvien hintataso on haluttuina harraste- ja museoautoina noussut jyrkästi, on myös vielä verrattain edullisen T3:nkin kysyntä lähtenyt edeltäjiensä vanavedessä nopeaan nousuun.
Edelliseen sukupolveen verrattuna korin mitat olivat kasvaneet tuntuvasti, ja alusta oli uudistettu kokonaan. Vuoteen 1983 asti malli oli varustettu T2-sukupolven tavoin ilmajäähdytteisillä bensiinimoottoreilla (vastaiskumoottorit), mutta vuodesta 1982 lähtien nämä korvautuivat asteittain tehokkaammilla vesijäähdytteisillä versioilla. Vuodesta 1981 oli tarjolla VW Golfin vesijäähdytteisestä rivimoottorista sovitettu diesel-vaihtoehto. Soveltuvia T3-malleja sai ensiasennuksena (tilauksen ohjauskoodi) myös ulkopuolisen Oettinger-yrityksen valmistamilla, VW:n toteutumatta jääneestä EA 128-henkilöautomallin huippuversiosta periytyvillä, jo VW-aikana vesijäähdytteiseksi muutetuilla kuusisylinterisillä, bensiinikäyttöisillä WBX6-vastaiskumoottoreilla (arvio 500-700 kpl ). Porsche valmisti 9–20 kappaleen koesarjan T3-malleja omilla valmistenumeroillaan rekisteröitynä Porsche B32:ksi, joskin yritys luopui aiotusta B32:n sarjatuotannosta.
T3-mallien valmistus tapahtui 1979-1990 Saksan Hannoverissa, nelivetoisen T3-"Syncro":n 1984-1992 Itävallan Grazissa. Takavetoisten versioiden valmistus jatkui Etelä-Afrikassa vuodesta 1992 lähtien kesäkuuhun 2002 asti, jolloin se loppui osien saannin vaikeuksiin. Kuten aiemmin Euroopassa, olisi T3-malleille riittänyt kysyntää tuotannon päättyessä vielä Etelä-Afrikassakin. Nelivetoiset Syncro:t sekä diesel-moottorivaihtoehto olivat jääneet pois mallistosta tuotannon siirtyessä Etelä-Afrikan Uitenhageen. Erikoisuutena Transporter-malleja oli vuosina 1990-2002 yhtaikaisesti tuotannossa kolme sukupolvea: T2 Brasiliassa, T3 Itävallassa ja Etelä-Afrikassa, ja T4 Saksassa. Kokonaisvalmistusmäärä oli vuonna 1990 peräti 6,7 miljoonaa kappaletta (Volkswagen AG, ks. "Aiheesta muualla"), ja vuoden 2013 lopussa VW do Brasilin T2-tuotannon päättyessä Typ 2:n yhteenlasketun valmistusmäärän arvellaan tavoittaneen 10 miljoonaa kappaletta. Seuraaja, Transporter T4 ei enää kulje perinteikkäällä "Typ 2"-mallisarjatunnuksella.
Korimallit
Vuodesta 1979 alkaen tarjolla oli seuraavat korimallit:
250px|pienoiskuva|Varhainen LBX-Kastenwagen (Typ 251)Tarjolla oli myös pelastuslaitoksille tarkoitettu muunnos (Rettungswagen), palokunnille tarkoitettu muunnos useana versiona (Feuerwehr), matkailuautoversio "Westfalia" (Campingwagen) sekä vuodesta 1980 alkaen muunnos useana versiona puolustusvoimien käyttöön (Bundeswehr). T3-korivarianttien laajasta kirjosta voinee mainita vielä esimerkiksi korotetulla katolla varustetut Deutsche Bundespost`in jakeluautot. Virka-autoissa ja vientimalleissa ilmajäähdytteiset LBX-moottorit (Luftboxer) jäivät tarjolle vuoden 1983 loppuun asti. Mallien ja varustelun tarjonta laajenisi tuotannon aikana historiikki-osion osoittamalla tavalla merkittävästi. T3-sukupolvi oli varustettu jäykällä turvakorilla, mikä keulan lyhyestä törmäysvyöhykkeestä huolimatta pärjäsi törmäyskokeissa hyvin: asiasta syntyi 1980-luvun puolivälissä pienoinen skandaali, kun VW julkaisi mm. Suomen markkinoilla saksalaisen Allianz-vakuutusyhtiön kesäkuussa 1984 suorituttamien kokeiden varsin dramaattisia kuvia etenkin sen japanilaisten kilpailijamallien osalta - monessa niistä ohjaamo rusentui törmäyksissä näet huomattavasti. Lisäksi vain Transporterin törmäysvaurioiden korjaus olisi ollut vielä talousmielessä järkevää (lähde: VV-Auto Oy/Tavara-autot päiväämätön, aukeaman kokoinen kuvallinen mainos; Kopio raportista on luettavissa esimerkiksi vwpix.org:in T3-arkistossa). Vuonna 1994 taas ruotsalainen Folksam-vakuutusyhtiö suoritti nokkakolari-törmäyskokeen, missä Transporter T3 ja Volvo 745-kartanoauto osuivat toisiinsa 50:50-peitolla 58 km/t nopeudella. Koenukelle Volvossa mitattiin HIC-lukema (Head Injury Criterion) 3 868, Volkswagenissa HIC 155, kun HIC 1 000:ta pidetään potentiaalisesti kuolettavuuden rajana. Volvon kuljettaja olisi arvion mukaan vammautunut hengenvaarallisesti, kun T3-kuljettaja olisi selvinnyt törmäyksestä vain lievillä jalkavammoilla. T3:n "bulldog"-korimalli (ks. Bulli-lempinimi) korvautui jo T4-seuraajamallissa nokallisella etumoottoorisella, törmäystapauksessa vastapuolelleen lempeämmällä korimallilla.
Varhaisten T3-yksilöiden keulassa on ainoastaan matkustamon ilmanvaihdon peittävä ja ajovalot (pyöreät) sisältävä säleikkö, ja ilmajäähdytteisen moottorin ilmanottoaukot takatolpassa on peitetty metallikoriin sisältyvällä harvalla ritilällä (8 puolaa; kuva). Vesijäähdytteisissä T3-yksilöissä oli lisäksi alempi jäähdytinsäleikkö vilkkujen välissä, ja takatolpan ilmanottoritilä nyt muovinen insertti tiheämmällä ritilällä (16 puolaa). T3 sai myöhemmissä bussimalleissa parannellun läpivirtaustuuletuksen, jonka tunnusmerkkeinä takasivulasien takaosassa oli muoviset poistoventtiilit - uudistus vähensi merkittävästi ikkunoiden taipumusta huurtua sisäpuolelta. Transporterin varustellumpien mallien 1950-luvulta periytyvä kaksivärivaihtoehto oli saatavilla Bus L- tai Caravelle CL-varustetasosta alkaen. Nelivalomaski erillisillä kulmikkailla lähi- ja kaukovalonheittimillä esiintyi ensi kerran vuoden 1983 "Carat"-huippumallissa, mutta se sisältyi myöhemmin useimpiin alla eriteltyihin erikoismalleihin. VWSA käytti Kombi-perusmallia lukuun ottamatta nelivalomaskia joko pyöreillä tai kulmikkailla (Caravelle 2,6i-versio) valonheittimillä.
Moottorit
Moottoritaulukon alkuperäinen lähde: Wikipedia DE, lavennettu