cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veikko Ihamuotila
Elämäkerta
Hänen johdollaan Maataloustuottajain Keskusliitto (MTK) muodostui voimakkaaksi etujärjestöksi, joka pyrki takaamaan maanviljelijöille ja metsänomistajille vähintään saman ansiotulokehityksen kuin teollisuustyöntekijöille ja palveluammattien harjoittajille.
Veikko Ihamuotilalle myönnettiin vuonna 1976 ministerin arvonimi, ja seuraavana vuonna hänet vihittiin maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtoriksi.
Matkailuauto
thumb|250px|Puoli-integroitu Chausson-matkailuauto. thumb|250px|Alkovimallinen matkailuauto kolmiakselisena.
Matkailuauto eli asuntoauto on auto, johon on rakennettu tila asumista varten. Matkailuautot on yleensä tarkoitettu lyhytaikaiseen asumiseen retkien ja matkojen aikana, jolloin ne toimivat vaihtoehtona hotelleille, teltoille tai asuntovaunuille.
Suomen lainsäädännössä matkailuauto on juridisesti luettu omaksi ajoneuvolajikseen vasta vuonna 2002 voimaan tulleessa ajoneuvolaissa (11.12.2002/1090). Matkailukäyttöön rakennetut autot luettiin aiemmin erikoisautoihin.
Historiaa
Matkailuautojen historia alkoi Yhdysvalloista, jossa autoistuminen 1900-luvulla toi mukanaan auton monipuolisen käytön myös pitkän matkan lomamatkailussa ja tilapäisessä asumisessa. 1920-luvulla alettiin rakentaa kotitekoisia, yksittäisiä matkailuvaunuja ja -autoja. Toisen maailmansodan aikana sellaisia kehitettiin sotilaskäyttöön tilapäisiksi ja liikkuviksi majoitustiloiksi. Sodan jälkeen highway-verkoston parantuessa ja amerikkalaisten vapaa-ajan lisääntyessä recreational vehicle (RV) alkoi lyödä itsensä läpi vedettävien matkailuvaunujen ja telttamatkailun ohella. Matkailuautot olivat suosittuja etenkin läntisissä osavaltioissa, joissa ei vielä ollut yhtä paljon motelleja kuin idässä. Eläkeläiset saattoivat myydä talonsa ja ostaa tilalle Winnebago-matkailuauton, joita alettiin valmistaa Iowassa 1950-luvun lopulla. Osaltaan kiinnostusta matkailuautoiluun lisäsi Nobel-kirjailija John Steinbeckin romaani Matka Charleyn kanssa (1962), joka pohjautui hänen ja villakoira Charleyn Amerikan-kierrokseen lava-auton pohjalle rakennetulla ”Rocinante”-matkailuautolla.
Nykyisinkin matkailuautojen innokkaimpia käyttäjiä sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa ovat eläkeläispariskunnat.
Suomessa
Tarkkoja tietoja siitä, milloin Suomeen tuotiin ensimmäiset varsinaiset matkailuautot, ei ole. Vuonna 1949 esitellyistä länsisaksalaisista Volkswagen Transporter -pakettiautoista rakennetut matkailuautot, joiden valmistuksen aloitti jo vuonna 1951 saksalainen Westfalia-yhtiö, tulivat suosituiksi Keski-Euroopassa. Suomessa niiden hinta nousi autoveron vuoksi hyvin korkeaksi, ja niitä tuli maahan ilmeisesti vain yksittäiskappaleina. Käsistään kätevät rakensivat varhaisia matkailuautoja vanhoista umpikuorma-autoista, kirjasto-, myymälä- ja pankkiautoista. Käytöstä poistetut linja-autot olivat 1950- ja 1960-luvuilla yleensä niin loppuun kuluneita, ettei niiden uusiokäyttö ollut enää mielekästä.
Käytöstä poistetun linja-auton muuttaminen matkailuautoksi oli yleistä varsinkin 1970- ja 1980-luvuilla. Tuolloin monet liikennöitsijät myivät kalustoaan uudistaessaan pois paljon sellaisia autoja, joilla oli teknistä käyttöikää jäljellä vielä useita vuosia. Näin matkailuauton tarvitsijalla oli mahdollisuus hankkia edullisesti auto, jonka muokkaamisessa uuteen käyttöön hän saattoi toteuttaa omia ideoitaan miltei rajattomasti. Rakentajien suosiossa olivat maaseutuautot, joissa oli sopivampi kori ja suurempi matkanopeus kuin kaupunkiautoissa. Linja-autojen koon kasvu ja niiden muuttuminen teknisesti monimutkaisemmiksi ovat osaltaan vähentäneet niiden jälkikäyttöä matkailuautoina, ja nykyisin vanhat linja-autot päätyvät enimmäkseen romutettaviksi.
Ensimmäinen suomalainen matkailuautojen valmistaja oli Järvenpäässä toiminut Matkaaja, joka rakensi ensimmäiset autonsa suuren Volkswagen LT -pakettiauton alustalle vuonna 1984. Solifer-matkailuvaunujen valmistaja Oy Lohja Ab ei ryhtynyt valmistamaan omia autoja, vaan aloitti yhteistyön saksalainen Hymer-tehtaan kanssa. Hymer-matkailuautot myytiin Suomessa Solifer-nimisinä ja tilaajan jälki näkyi selvästi auton sisustuksessa. Ulkomaisten matkailuautojen säännöllinen tuonti Suomeen alkoi 1980-luvun lopulla. Muun muassa Ruotsissa 1980-luvulla suosituiksi tulleet camper-tyyppiset matkailuautot, joissa erillinen irrotettava matkailukori nostettiin avolavapakettiauton takaosan päälle, jäivät Suomessa korkean autoveron vuoksi erittäin harvalukuisiksi.
Vuonna 2013 Suomessa rekisteröitiin 1 161 uutta matkailuautoa, ja vuoden lopussa niitä oli rekisterissä 49 998 kappaletta. Matkailuautot ja -vaunut yhteen laskien Suomessa oli tuolloin yhteensä 117 560 matkailuajoneuvoa. Vuonna 2011 uutisoitiin Suomessa olevan Euroopan eniten matkailuautoja asukasmäärään nähden.
Rakenne
Euroopassa useimmat tehdasvalmisteiset matkailuautot rakennetaan suurten autotehtaiden pakettiautomallien pohjalle. Tällöin niiden hinnat saadaan laskettua paljon pienemmiksi, kun koko autoa ei tarvitse rakentaa tyhjästä yksinomaan matkailukäyttöä varten. Koritehtaat tilaavat vain autojen rungot autotehtailta, ja rakentavat niiden päälle erimallisia asunto-osia. Useimmat matkailuautot pyritään tekemään kevytrakenteisiksi, jotta ne olisivat paitsi taloudellisempia, myös suuremman ostajakunnan saatavilla, sillä Suomessa henkilöauton kuljettamiseen oikeuttava B-luokan ajokortti riittää vain ajoneuvoihin, joiden kokonaismassa on enimmillään 3 500 kiloa. Koska auton runko on jo melko painava, matkailuautojen korirakenteet ja kaapistot ovatkin hyvin kevytrakenteiset. Suurimmat ja kalleimmat mallit painavat kuitenkin useampia tonneja, mutta vaativat kuljettajaltaan vähintään C1-luokan kuorma-autokortin. Alle 3 500 kiloa painavilla matkailuautoilla nopeusrajoitus on nykyään 120km/h.
Varusteet
Matkailuautossa tulee Suomen ajoneuvolain mukaan olla istuimia ja pöytä, makuupaikkoja, keittomahdollisuus ja säilytystiloja, jotta ajoneuvo voidaan rekisteröidä M1-luokan matkailuautoksi. Ajoneuvoverosta vapautetuksi matkailuautoksi hyväksynnälle vaaditaan lisäksi lämmitys ja kylmälaite. Istuimet ja pöytä saavat olla sellaiset, että niiden osia irrottamalla ja asentamalla toisella tavalla voidaan muodostaa makuupaikkoja. Pääsääntöisesti tehdasvalmisteisiin matkailuautoihin on rakennettu nestekaasujärjestelmä ja kaasua käytetään kaasuliedessä, sisätilojen lämmityksessä sekä jääkaapin energialähteenä. Usein laitteet voivat käyttää sähköverkon 230 V:n jännitettä kaasun sijasta, kun matkailuauto on parkissa ja kytkettynä liitosjohdolla sähköverkkoon. Useimmissa autoissa on näiden lisäksi paljon muitakin varusteita, kuten asunto-osan erillinen lämmitys, jääkaappi/pakastin, tiskiallas ja juokseva vesi, WC ja suihku, takatalli polkupyörälle tai mopolle sekä kalliimmissa malleissa myös lattialämmitys, televisio digisovittimella, satelliittivastaanotin, ulkoseinän markiisi ja erillinen asunto-osan ilmastointi. Satojatuhansia maksavissa luksusmalleissa ovat asumisolosuhteet kuin normaalissakin asunnossa. Niissä saattaa olla kiviset keittiötasot, sähköuuni, pesukone, oma generaattori sekä ylelliset tilat ja sisustusmateriaalit tai vaikkapa pieni auto takatallissa. Matkailuautojen yleisin väri on ollut valkoinen, mutta nykyään myös muut värit ovat saaneet suosiota. Lähes kaikki matkailuautot Suomessa ovat dieselkäyttöisiä ja manuaalivaihteisia. Automaattivaihteisto on teknisen kehityksen myötä muuttunut halutummaksi, mutta lisähinta rajoittaa yleistymistä.
Alkovimallinen matkailuauto
Alkovimalli on yleisin matkailuautotyyppi ja helpoimmin tunnistettava, sillä sen tehdasvalmisteisen pakettiauton ohjaamon päälle on kiinteäksi makuutilaksi rakennettu nukkumatila, alkovi. Kun makuutiloja on siirretty ohjaamon päälle, on matkailuauton asuintiloja voitu suunnitella siten, että niitä voidaan käyttää leiriytymisen aikana enemmän oleskeluun. Alkovimallin huonoja puolia ovat suurempi polttoaineen kulutus johtuen suuremmasta ilmanvastuksesta. Alkovimalli on kuitenkin säilyttänyt asemansa vuosien saatossa johtuen edullisemmista valmistuskustannuksesta.
Puoli-integroitu matkailuauto
2000-luvulla yleistynyt puoli-integroitu matkailuauto muistuttaa ulkonäöltään alkovimallia. Rakenteeltaan puoli-integroitu matkailuauto on rakennettu myös tehdasvalmisteisen pakettiauton ohjaamo-osan jatkeeksi. Erona alkovimalliin on paljon matalampi alkovi, joka toimii joko säilytystilana tai vaihtoehtoisesti tilaan on rakennettu alas laskettava sänkymekanismi. Yön tai leiritymisen ajaksi sänky lasketaan ohjaamon istuinten päälle, jolloin nukkumatila ei päiväkäyttöä ajatellen vie tilaa oleskelulta. Matkustamisen ajaksi sänky taas nostetaan yläasentoon, jotta ohjaamon tilat ovat käytettävissä. Puoli-integroitu alkovi on matalampi ja näin ollen virtaviivaisempi pienentäen ilmanvastusta ja saaden auton ajo-ominaisuuksiltaan ketterämmäksi.
Integroitu matkailuauto
Integroitu matkailuauto on rakennettu tehdasvalmisteisen pakettiauton (suurimmissa malleissa kuorma-auton) rungon ja tekniikan päälle. Näin ohjaamo on osa asuin- ja oleskelutilaa antaen enemmän väljyyttä asuintiloihin, eikä ohjaamon ja asuintilojen välissä ole selvästi erottuvaa rajaa kuten malleissa, missä auton ohjaamon runko säilytetään osana asuntoautoa. Matkailuauto on sisältä ja ulkoa yhtenäinen kokonaisuus. Etuna ovat ajaessa parempi näkyvyys isommista ikkunoista sekä tilavammat sisätilat ohjaamon ollessa osana oleskelutilaa. Integroitujen huonona puolena on huomattavasti korkeammat valmistuskustannukset, joka nostaa auton hintaa.
Täyden autoveron matkailuauto
Pienin ja ketterin matkailuautotyyppi on täyden autoveron matkailuauto, eli isohko pakettiauto, entinen ambulanssi tai muu henkilöauto, josta autovero on kuittaantunut erikoiskäytön takia tai muuten maksettu, jonka kuormatila on muutettu sisäpuolelta asunto-osaksi, mutta joka ulkoapäin muistuttaa enemmän pakettiautoa. Tällaiset matkailuautot ovat hieman huomaamattomampia liikenteessä kuin edellä mainitut verovapaat matkailuautot, mutta sisältävät lähes samat varusteet. Peltikuoristen matkailuautojen huono puoli ovat asuinosan peltiset ohuehkot seinät, mikä taas rajoittaa eristeen määrää seinän välissä. Täten nämä sopivat paremmin kesäkauden käyttöön lämmitystä ja asuinosan lämmön ylläpitämistä ajatellen. Myös pienet sisätilat verrattuna isompiin matkailuautoihin saattavat tuottaa ongelmia, vaikka ne yleensä ovatkin kahdelle hengelle riittävät. Etuja isompiin asuntoautoihin verrattuna ovat pienet ulkomitat, edullinen hinta, ketteryys kaupunkiajossa ja pieni kulutus. Tällaisten peltikuoristen matkailuautojen suosio on ollut kasvussa 2010-luvulla.
Verotus
Matkailuautoja on verotuksellisesti kahta lajia, on autoverosta vapaa matkailuauto ja täyden autoveron matkailuauto.
Määritelmä
Trafin sivuilta: Matkailuauto on erikoiskäyttöön valmistettu M-luokan ajoneuvo, jossa olevissa majoitustiloissa on vähintään seuraavat tukevasti kiinni olevat varusteet:
Nämä vaatimukset täyttävä matkailuauto on täyden autoveron matkailuauto eli esim. vanhasta ambulanssista tai taksista muutettu. Autoverovapaalle matkailuautolle on lisävaatimuksia: ''Autoverosta on vapaa matkailuauto, jonka oma massa on vähintään 2 500 kilogrammaa ja jonka majoitustilan sisäkorkeus on vähintään 1,85 metriä alueella, jonka leveys on vähintään 0,4 metriä ja pituus vähintään 1,30 metriä auton pituussuunnassa mitattuna. Edellä mainittujen varusteiden lisäksi auton majoitustilojen varustukseen tulee kuulua vähintään tukevasti kiinnitettynä kylmäsäilytystila ja majoitustilan lämmitin.'' (ehdot muuttuneet viimeksi 2018)
Ehdot koskevat vain muutos-katsastusta ja uutta autoa rekisteröidessä liikenteeseen. Ne eivät siis koske jo olemassa olevia matkailuautoksi rekisteröityjä ajoneuvoja.
Valmistajia ja tuotemerkkejä
Lähde:
Hate Crew Deathroll
Hate Crew Deathroll on suomalaisen metalliyhtye Children of Bodomin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003. Levy on yhtyeen entisen kitaristin Alexander Kuoppalan viimeinen studioalbumi CoB:in kanssa. Kappaleesta "You're Better Off Dead" tehtiin myös single. Kappaleista "Needled 24/7" ja "Sixpounder" on tehty myös musiikkivideot.
Pyrargyriitti
Pyrargyriitti on sulfideihin kuuluva mineraali. Sen kidejärjestelmä on heksagoninen. Kemiallinen kaava on Ag3SbS3.
Esiintyminen
Pyrargyriittia esiintyy hydrotermisissä juonissa, joissa usein esiintyy muita hopeaa sisältäviä mineraaleja. Sitä on löydetty Saksasta, Boliviasta, Sardiniasta, Tšekistä, Meksikosta ja Chilestä.
Haaro
Haaro on kylä Laitilassa noin 9 kilometriä Laitilan keskustasta itäkoilliseen. Asukkaita Haarossa on 28, mikä tekeekin siitä yhden Laitilan vähäväkisimmistä kylistä. Haaron lähin naapurikylä on Malko lännessä. Kylän alueella virtaa Malvonjoki sekä pieni Haaronjoki, joka on myös Haaron alueella olevan Hepojärven laskujoki.
Mika Lahtinen
Mika Lahtinen (s. 30. huhtikuuta 1985 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa Tampere Unitedia, JJK Jyväskylää, Rovaniemen Palloseuraa ja Tampereen Ilvestä. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Lahtinen pelasi kausina 2003–2006 Veikkausliiga-joukkue Tampere Unitedissa, teki seitsemän maalia 52 ottelussa ja saavutti yhden mestaruuden (2006) ja kolme SM-pronssia (2003, 2004 ja 2005). Lahtinen edusti lainalla TamUsta alkukauden 2006 FC Hämeenlinnaa ja loppukauden Rovaniemen Palloseuraa Ykkösessä.
Kaudeksi 2007 hän siirtyi Ykkösen PP-70:een ja lokakuussa 2007 kaksivuotisella sopimuksella JJK:iin. Lahtinen teki vuoden 2008 lopulla jatkosopimuksen kauteen 2010 asti. Kaudella 2007 Lahtinen oli Ykkösen maalipörssin toinen 17 osumalla. Hän oli kauden loppuun mennessä tehnyt Ykkösessä yhteensä 24 maalia 49 ottelussa. Kaudella 2008 hän viimeisteli 7 maalia JJK:n riveissä 24 ottelussa.
Kaudella 2009 Lahtinen teki JJK:n ensimmäisen liigamaalin ja teki kaudella kaikkiaan viisi maalia ja kolme syöttöä 26 ottelussa. Seuraavana vuonna tulos oli kuusi maalia ja kuusi syöttöä 26 ottelussa. Kauden päätteeksi hän siirtyi takaisin Tampere Unitediin. . Lahtinen ehti kuitenkin pelata joukkueessa vain Liigacupissa, sillä seura ei saanut lisenssiä Veikkausliigaan kaudelle 2011. Lahtinen siirtyi huhtikuussa Rovaniemen Palloseuraan kahden vuoden sopimuksella.
Syksyllä 2014 Lahtinen palasi Ilvekseen kaksi- ja puolivuotisella sopimuksella. Hän lopetti pelaajauransa kauden 2016 jälkeen.
Valmennusura
Lahtinen toimi elokuusta 2019 alkaen Ilveksen naisten liigajoukkueen päävalmentajana. Lahtisen toiminta aiheutti kohun kesäkuussa 2021, kun hän käytti asiattomaksi katsottua kieltä Ilveksen ja HJK:n välisen ottelun aikana. Lahtinen oli käyttänyt huora-sanaa tilanteessa, jossa Ilveksen pelaaja ei saanut palloa haltuunsa. Kurinpitolautakunta määräsi Lahtiselle kolmen ottelun pelikiellon. Tapahtuneen myötä Lahtinen ei enää jatkanut joukkueen valmentajana, vaan hänet siirrettiin muihin tehtäviin Ilveksessä.
Information Society (albumi)
Information Society on yhdysvaltalaisen elektronisen musiikin yhtyeen Information Societyn ensimmäinen albumi, joka julkaistiin isolla levy-yhtiöllä. Albumi julkaistiin vuonna 1988.
Kappaleet
Kaikki kappaleet julkaissut T-Boy Music / INSOC Music ellei toisin mainita.
Fylleån
Fylleån on Ruotsissa Hallandin läänissä virtaava 49 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Fylleånin vesistössä sen 64 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 394 neliökilometriä ja se laskee Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin Halmstadin keskustan eteläpuolelle.
Joen kulku ja pääuoman osuudet
Fylleån voitaisiin katsoa alkavan Femmenjärvestä, jolloin se olisi 44 kilometriä pitkä joki. Mutta Femmeniin laskee kaakosta päin tuleva lyhyt Fylleån, joka alkaa Lilla Svansjönin Åkersjönin lahdesta, ja siksi joen alkupiste sijaitsee järven luusuassa ja jonka vuoksi joen pituus on 49 kilometriä. Vesistöalueen pääuomalle saadaan yläjuoksulla vielä lyhyt Hultaån, joka laskee Stora Svansjöniin ja alempana Lilla Svansjöniin. Se alkaa Transjönistä, jonka eteläpäähän tulee vuorostaan suo-oja etelästä päin. Ojan nimi voisi olla Kvarnbäcken, sillä se alkaa myllyn patoamasta Kvarnsjönin ja Fullhövdenin kaksoisjärvestä.
Fylleån on yläjuoksullaan metsäjoki, joka laskee Femmenistä heti kolmen lammen läpi etelä-luoteeseen päin ennen kuin se pysähtyy kuuden kilometrin päässä patolampeen. Patolammen lähellä sijaitsee Byggetin kulmakunta. Tämän jälkeen saapuu joki 3,5 kilometrin päästä ja parin mutkan jälkeen laaksoon, jossa on paljon jokisedimenttiä. Laakson pohjalla risteilee entisten joenuomien uomia. Leveä laakso aloittaa 10 kilometriä pitkän jokilaakson, jossa joki virtaa sen pohjalle muodostuneiden neljän suvantomaisen järven kautta. Ne ovat Gyltigesjön, Töddesjön, Simlången ja Brearedsjön. Viimeisen järven rannalla sijaitsee Simlångsdalenin taajama. Kylästä viiden kilometrin päässä joen vapaan kulun katkaisee kaksi vesivoimalaitosta. Joki virtaa tämän jälkeen levollisemmin ja meanderoiden lietelaaksossaan. Lopuksi se laskee mereen Halmstadissa sen eteläpuolella Fyllingessä.
Vesivoimaa
Fylleånin pääuomassa on 3 vesivoimalaitosta: Marbäck, Linneberga ja Lingforsen. Voimaloiden yhteisteho on 0,8 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 2,8 gigawattituntia.
Oulun–Pohjois-Karjalan virtauskieleke
Oulun–Pohjois-Karjalan virtauskieleke tai myös Oulun virtauskieleke ja Pohjois-Karjalan virtauskieleke on viime jääkauden loppuvaiheessa Fennoskandian mannerjäätikköön kuulunut ja Perämeren suunnalta itään ja kaakkoon päin itäiseen Suomeen ja Venäjän-Karjalaan virrannut jäätikkövirran laajentuma.
Jäätikkövirta ja virtauskieleke
Viime jääkaudella Fennoskandian mannerjäätikkö on ainakin kahdesti suurentunut pinta-alaltaan moninkertaiseksi. Tällaisien ilmastokausien aikana on mannerjäätikkö peittänyt Suomen kokonaan. Viimeinen jäätiköityminen noin 25 000 vuotta sitten, kun Skandien vuoristosta laajenemaan alkanut jäätikön reuna ylitti ensin Suomen länsirajan ja Pohjanlahden, ja sitten noin 22 000 vuotta sitten Suomen itärajan ja etelässä Suomenlahden. Pohjois-Karjalan virtauskieleke työntyi itään päin yhdessä pohjoisessa virranneen Vienanmeren virtauskielekkeen ja eteläpuolisen Järvi-Suomen virtauskielekkeen kanssa. Mannerjäätikön leviämisvaiheessa jääkauden lopulla jäätikkö saavutti LGM-vaiheissaan kaukaisimmat reunansa eri paikoissa hieman eri aikoihin. Karjalan virtauskieleke, joka ylitettyään Laatokan on kiertänyt etelästä Peipsijärven ja on yltänyt Valko-Venäjän pohjoisosiin asti muodostaen itsekin osan mannerjäätikön LGM-vaiheen reunaa. Tämä kieleke on ollut jatke sellaiselle jäätikkövirralle, josta jakautui sulamisen aikana, eli Salpausselkien muodostumisaikana, kaksi vierekkäistä kielekettä: Järvi-Suomen virtauskieleke ja Pohjois-Karjalan virtauskieleke.
Jääkauden kylmyyskauden taittuessa, mannerjäätikkö alkoi kauttaaltaan sulaa ja sen reuna perääntyi eniten juuri Venäjän-Karjalassa ja sitten Suomessa. Reuna oli saavuttanut Vienanmeren nykyiset lounaisrannikot, jossa kohtasivat aktiivisempi Vienanmereen johtanut jäätikkövirta ja Pohjois-Karjalasta tullut passiivisempi jäätikkövirta. Kun Vienanmeren virtauskieleke pysähtyi noin 12 500–12 300 vuotta sitten, kerrostui sen eteen Rukajärven reunamuodostuman itäinen osa. Pohjois-Karjalan kielekkeen pohjoisosa jäi sen länsipuolelle, mutta pääsi myöhemmin etenemään kiinni tämän synnyttämään reunamuodostumaan asti. Kun Pohjois-Karjalan kieleke pysähtyi 11 790–11 590 vuotta sitten ja kerrosti eteensä Rukajärven muodostuman läntisen osan, oli Vienanmeren kielekkeen reuna jo perääntynyt pohjoisemmaksi. Rukajärven reunamuodostuman läntinen osa ulottui Suomessa Joensuuhun asti, jossa sitä kutsutaan Koitereen reunamuodostumaksi. Mannerjäätikön reunan eteen paisui noin 12 300 vuotta sitten vuotta sitten Vienanmeren jäätikköjärvi, joka lyhytikäisenä alkoi tyhjentyä hitaasti Vienankurkun kautta valtamereen noin 200 vuotta myöhemmin. Nuoremmalla dryaskaudella Kaakkois-Suomeen alkoi muodostua Salpausselät ja pian tämän jälkeen synnytti sama kehitys uusia muodostumia Pohjois-Karjalaan ja Venäjän-Karjalaan. Seuraava reunamuodostuma oli Kalevalan reunamuodostuma, joka syntyi 100 vuoden aikana noin 11 400–11 200 vuotta sitten. Muodostuman pohjoisosien rantoja huuhtoi vielä samainen Vienanmeren jäätikköjärvi. Kalevalan muodostuman lounainen osa tunnetaan Suomessa Pielisjärven reunamuodostuman nimellä.
Kalevalan reunamuodostuman pituus on Rukajärven reunamuodostumaa pitempi. On esitetty, että kielekkeen pohjoisosa on saattanut muodostua koilliseen päin Kuittijärven osakielekkeen työntämänä sen jälkeen, kun Vienanmeren virtauskielekkeen Äänisen osajäätikkövirta oli ensin perääntynyt voimakkaasti. Perääntymisen syy on voinut olla Vienanmeren jäätikköjärvi, johon myös Kuittijärven osakieleke sukelsi.
Mannerjäätikön sulaessa, ja sen reunan perääntyessä Pohjois-Karjalasta länteen päin, kielekkeestä käytetty nimeä Oulun virtauskieleke. Alue, jossa jäätikkövirta on noussut Suomen rannikolle, sijaitsee Perämerellä Oulun ympäristössä ja se muodostaa siellä noin 100 kilometrin pituisen rannikkokaistaleen. Jäätikkökieleke on Oulunjärvellä leventynyt kymmeniä kilometriä lisää ja tämän jälkeen kieleke on kasvattanut viuhkamaisen kielekkeen leveyttä lisää. Kielekealueen leveys on itärajalla noin 300 kilometriä. Laserkeilauksella tämän alueen morenimuodostumista on jäätikkövirrasta erottunut kuusi nopeampaa osavirtausta. Virtauksien reitit on jäljitetty aina Perämereltä Venäjän puolelle asti. Näiden nopeudeksi on arvioitu noin 400 metriä vuodessa.
Suomen mannerjäätikkö on ohenunut sulamisen vuoksi ja se sulikin nopeasti pois. On arvioitu, että jäätikkö on hävinnyt Suomen Lapista noin 10 200 vuotta sitten ja että tämän jäätikön osalta se tapahtui korkeintaan 100 vuotta aikaisemmin.
Geologisia muodostumia
Virtauskielekkeiden väliin muodostuu joskus huomattaviakin saumamuodostumia. Pohjoisen Kuusamon–Vienanmeren virtauskielekkeen puolella kasautui sauma-alueelle suuri muodostuma, joka seuraa linjaa Pudasjärvi–Taivalkoski–Hossa–Kalevala (Uhtua). Saumamuodostuman luotispuolella sijaitsi suuri virtaamaton jäätikköalue, joka sijaitsee Ranuan ympäristössä. Eteläisen Järvi-Suomen virtauskielekkeen välissä sijaitsi laaja kielekkeiden välinen alue (Keski-Pohjanmaan kolmio, ). Se alkoi Perämeren rannikolta ja jatkui linjalla Vihanti, Piippola, Pyhäntä, Vieremä, Iisalmi ja Siilinjärvi. Alueen leveydestä ei ole tässä tietoa. Vasta Siilinjärveltä alkoi sitten saumamuodostuma, joka kulki linjalla Siilinjärvi–Outokumpu–Ylämylly. Saumamuodostuma yhtyi Kontiolahdella Jaamankankaaseen, joka on osa Pielisjärven reunamuodostumaa eli Kalevalan reunamuodostuman eteläineen osaan.
Jäätikkövirrasta Suomen alueelle syntyneitä moreenimuodostumia ja muita muodostumia esiintyy 57 000 neliökilometrin suuruisella alueella. Ne ovat syntyneet pääosin 13 000–10 000 vuotta sitten. Sen alueella sijaitsevia muodostumia on mainittu luettelomaisesti.
Lähellä Perämeren rannikkoa Oulun eteläpuolella sijaitsee Ruukin drumliinikenttä, jonka alueella sijaitsevat Ruukki, Liminka ja Rantsila. Ruukin alueen drumliinit ovat pieniä ja matalina ne ovat yleensä alle 10 metriä korkeita. Niiden asennot ovat luode-kaakko-suuntaisia. Kenttä syntyi samaan aikaan kuin Kalevalan reunamuodostuma. Oulun drumliinikenttä sijaitsee Oulun pohjoispuolella ja se ulottuu Haukiputaalta Oulunjärvelle saakka. Kentän drumliinit ovat luode-kaakko-suuntaisia ja alle 15 metrin korkuisia selänteitä. Ne sijaitsevat hajallaan pieninä ryhminä ja nämäkin syntyivät samanaikaisesti Kalevalan reunamuodostuman kanssa. Suomussalmen–Hyrynsalmen drumliinikenttä sijaitsee Suomessa Kainuun keski- ja itäosissa ja se ulottuu katkonaisena vielä Venäjällä Nuokkijärveltä Kuittijärvelle saakka. Kentän drumliinien koko vaihtelee eri osissa ja pienempiä ne ovat jäätikön voimakkaamman virtauksen alueella. Ne ovat syntyneet jäätiköitymisen loppuvaiheessa ja siksi niiden suuntaus on riippuvainen jäätikön virtauksen suunnasta. Drumliinien suuntaus vaihteleekin länsi-itä-suunnasta luode-kaakko-suuntaan, mutta viimeisien jäätiköiden virtaus on ollut lounais-koillis-suuntainen. Sonkajärven–Outokummun drumliinikenttä ulottuu Kainuun ja Pohjois-Savon maakuntien rajalta Pohjois-Karjalan länsiosaan. Alueella on runsaasti vaaroja, jotka eristävät drumliinit pienemmiksi parviksi. Ne ovat luode-kaakko-suuntautuneita ja hyvin muodostuneita. Muoto on yleensä pitkä ja kapea, mutta Outokummun lähellä ne ovat leveitä ja soikeita. Ilomantsin drumliinikenttä sijoittuu Ilomantsin itäosaan reunamuodostumien länsipuolelle ja jatkuu Venäjällä Korpiselän, Loimolan ja Pitkärannan maastoihin. Tämä kenttä on syntynyt Salpausselkien muodostumisen aikoihin.
Oulun kumpumoreenikenttä sijaitsee Oulun koillispuolella ja se ulottuu Haukiputaalta Utajärvelle. Kenttä sisältää juomumoreenimaisia selänteitä, joiden suuntaus on lounas-koillisen-suuntainen. Kentän itäosassa on suuntaamattomia kumpumoreeneja. Raahen–Pyhännän kumpumoreenikenttä suuntautuu Perämeren rannikolta sisämaahan päin. Se on 110 kilometriä pitkä ja 20 kilometriä leveä. Se sisältää Rogen-moreeneja, joiden suuntaus on kohtisuorassa länsiluoteesta itäkaakkoon virrannutta jäätikön liikettä vastaan. Puolangan–Vaalan kumpumoreenikenttä sijaitsee Kainuun maakunnan länsiosassa. Se koostuu paikalleen sulaneen jäätikön kumpumoreeneista ja länsiosassa sijaitsevista juomumoreeneista. Suomussalmen kumpumoreenikenttä on Kainuun pohjoisosassa. Sen kumpumoreenit ovat monen muotoisia sisältäen kumpuja, juomuja ja rengasmaisia muodostumia. Kiuruveden–Nilsiän kumpumoreenikenttä on Pohjois-Savon maakunnan keski- ja pohjoisosassa. Sen erikoisuus on savipitoiset ja kivettömät moreenikummut ja sen Ruunin osakentällä olevat suuret kummut. Nurmeksen kumpumoreenikenttä sijaitsee Pohjois-Karjalan ja Kainuun maakuntien rajalla. Se on syntynyt paikalleen sulaneen jäätikön kohdalle. Kuhmon kumpumoreenikenttä on pieni ja sisältää kivisestä moreeniaineksesta muodostuneita kumpuja. Ilomantsin laaja ja hajanainen kumpumoreenikenttä sijaitsee Pohjois-Karjalan itäosassa ja se syntyi Salpausselkien kanssa samaan aikaan kerrostuneiden reunamuodostumien kanssa. Sen moreenikummut ovat keskenään erilaisia ja ovat muodostuneet paikoilleen pysähtyneen jäätikön sulaessa.
Vercorsin kapina
thumb|220px|Vapaan Vercorsin tasavallan lippu, jossa [[Lothringenin risti ja V-merkki on yhdistetty.]] thumb|220px|Vassieux-en-Vercorsin hautausmaamuistomerkki. Vercorsin kapina oli Ranskan vastarintaliikkeeseen kuuluneen sissiarmeijan yritys nousta saksalaismiehittäjiä vastaan toisessa maailmansodassa. Vercorsin sissit perustivat Kaakkois-Ranskan Alpeille Vapaan Vercorsin tasavallan 3. heinäkuuta 1944. Tämä lyhytaikainen valtio oli ensimmäinen demokraattinen alue Ranskassa sitten vuoden 1940 antautumisen.
Erftstadt
Erftstadtin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Grachtin linna, joka sijaitsee Liblarin kaupunginosassa, ja Gymnichin linna, joka sijaitsee Gymnichin kaupunginosassa sekä Wasserburg Konradsheim.
Vercorsin kapina
Maquisardit
Maquisit (Maquis) olivat aseistautuneita metsiin ja vuoristoihin vetäytyneitä vastarintaryhmiä, joiden jäseniä kutsuttiin nimellä maquisard. Päivää ennen liittoutuneiden Normandian maihinnousua Lontoossa maanpaossa ollut Vapaan Ranskan hallitus viestitti Vercorsin alueen asukkaille, että näiden tulisi nousta aseisiin saksalaisia joukkoja vastaan hidastaakseen näiden pääsyä Normandiaan, jonne maihinnousu oli suunnattu. Myös useat muut Ranskan vastarintaliikkeen osastot saivat samanlaisia kutsuja maihinnousun kynnyksellä. Charles de Gaulle piti BBC:ssä radiopuheen, jossa hän kertoi ”Ranskan alppien vuorikauriin astuvan esiin” (le chamois des Alpes bondit). Tämä oli merkkinä yli 4 000 Vercorsin maquisardille. Vercorsin sotilasjohtajan everstiluutnantti Huetin johtamat maquisardit aloittivat ylänköalueen haltuunoton. Jo alkuvuonna 1943 tehdyn suunnitelman mukaan ylängön piti toimia maahanlaskualueena liittoutuneiden apujoukoille, jotka tulisivat katkaisemaan saksalaisten pääsyn alueelta. Vapaan Ranskan päämaja hyväksyi suunnitelman, jolle annettiin nimi Montagnards (vuoristolaiset).
Erftstadt
Kesällä 2021 rankkasateita seurannut tulva runteli kaupunkia pahoin. Parintuhannen asukkaan Blessemin kylässä tapahtui suuri maanvyörymä, joka vei mukanaan autoja, taloja sekä osan kylässä sijaitsevasta linnasta. thumb|300px|left|Gymnichin linna Erftstadtissa.
Vercorsin kapina
Saksalaisten vastatoimet
Saksalaiset aloittivat vastatoimet ja valtasivat 13.–15. heinäkuuta Saint-Nizierin, joka tarjosi helpon pääsyn ylängölle. Samaan aikaan maquisardit odottivat Montagnardsin toimeenpanoa. Suunnitelmaa ei kuitenkaan toteutettu ja sissit jäivät oman onnensa nojaan. 14. heinäkuuta liittoutuneet pudottivat alueelle yli tuhat säiliötä ase- ja ammustarvikkeita. Saksalaiset vastasivat kostopommituksilla Vassieuxin kylään. Kuusi päivää kestäneet pommitukset vaativat 35 uhria ja tuhosivat puolet kylän rakennuksista. Saksalaiset pitivät kaikkia ylängön kulkureittejä hallussaan estäen pääsyn pois.
21. heinäkuuta saksalaiset aloittivat hyökkäykset ylängölle. Samaan aikaan 400 miehen joukko laskeutui ylängölle liitokoneissa. Joukko kuului Sonderverband Jungwirthiin, maahanlaskujoukkojen kurinpidolliseen yksikköön. Vassieuxissa saksalaiset osoittivat suurta julmuutta sekä vangittuja maquisardeja että siviiliväestöä kohtaan kiduttaen, raiskaten ja tappaen. Pelkästään kylässä kuoli 120 vastarintaliikkeen jäsentä ja 82 siviiliä. Kun Vercorsin taistelu oli ohi ranskalaiset olivat menettäneet 840 henkeä.
Ercília Costa
Ercília Costa (3. elokuuta 1902 Costa da Caparica – 16. marraskuuta 1985) oli portugalilainen fadolaulaja.
Costa muutti kolmevuotiaana perheineen Lissabonin Rua Maria Pialle. Perhettään tukiakseen hän aloitti työskentelyn ompelijaharjoittelijana, mutta pian hän aloitti taiteellisen uransa portugalilaisessa revyyteatterissa. Hänen kanssaan esiintyivät muiden muassa Luisa Satanela ja Beatriz Costa. Costa saavutti suurimman suosionsa kuitenkin sittemmin fadotulkinnoillaan. Ensimmäisen fadoesiintymisensä hän teki vuonna 1927 Teatro da Trindadessa duetolla Alberto Reisin kanssa. Costa sai vuonna 1930 ensimmäisen palkinnon Sul América -fadokilpailussa. Mieslaulajien sarjassa voittajaksi suoriutui Alfredo Marceneiro. Costa ja Marceneiro liittyivät pian maata kiertäneiden fadolaulajien ja -soittajien Troupe Guitarra de Portugal -ryhmään. Costa jatkoi pitkin 1930-lukua myös esiintymistä teatterissa ja oli luomassa teatterinäytösten sisällä tilaa fadoammattilaisille. Hän teki esiintymisiä myös joissain elokuvissa, joiden joukossa olivat Amor de Mãe (Carlos Ferreira, 1932) ja Madragoa (Perdigão Queiroga, 1952).
Costa esiintyi paitsi fadotaloissa, myös ensimmäisellä portugalilaisella radioasemalla. Hän teki pitkiä kiertueita sekä Portugalissa että ulkomailla ja oli ensimmäinen portugalilaistaustaisille yhteisöille ulkomailla esiintynyt fadolaulaja. Vuonna 1932 Costa lauloi Madeiralla ja Azoreilla. Vuonna 1936 hän matkusti ensimmäistä kertaa ulkomaille Brasiliaan. Hän palasi Lissaboniin vuonna 1937 ja matkusti vielä samana vuonna esiintymään Pariisiin. Vuonna 1939 Costa lähti Carlos Ramosin kanssa esiintymään New Yorkin maailmannäyttelyn portugalilaiseen paviljonkiin. Hän jatkoi esiintymistä kymmenen kuukauden ajan Yhdysvaltain eri kaupungeissa. Hän esiintyi muun muassa Los Angelesissa ja Hollywoodissa huomattavalla menestyksellä.
Costan varhaisimmat äänitykset ovat vuodelta 1929, jolloin laulaja matkusti Madridiin äänittämään Odeonille muiden muusikoiden kanssa. Hän teki äänityksiä myös Portugalissa, Brasiliassa ja Yhdysvalloissa. Costan viimeinen LP on Museu do Fado vuodelta 1972. Monet hänen levytyksistään ovat kuitenkin 1900-luvun alkupuolelta; ainoat CD-levyllä julkaistut Costan laulut ovat Armandinhon kanssa tehtyjä äänityksiä Tradisomin Arquivos do Fado -kokoelmasta (1995). Costa ei esiintynyt vuoden 1954 jälkeen, koska päätti omistautua avioliitolleen.
Lomaliitto
Lomaliitto oli vuosina 1941–2009 toiminut ammattiyhdistysliikkeen järjestöjen omistama, tuettua lomatoimintaa järjestävä organisaatio. Monien hotellien, kylpylöiden ja lomakylien omistajana se oli merkittävä toimija Suomen matkailualalla. Liiton taustalla olivat isot ammattiliitot kuten SAK, Akava ja suurimpana toimihenkilöjärjestö STTK. Lisäksi mukana oli kuntia sekä sosiaali- ja terveysalan järjestöjä. Lomaliiton omistamat kylpylähotellit tunnettiin tuotemerkistä Fontana. Lomaliiton hotelleja olivat viime vaiheessa Lepolampi ja Korpilampi Espoossa, kylpylähotelli Ylläs-Saaga Ylläksellä, Savonlinnan Fontana Pietari Kylliäinen, Kalajoen hotelli Rantakalla ja kylpylähotelli Keurusselkä Keuruulla. Lomaliitto omisti myös monia leirintäalueita eri puolilla Suomea. Liitto ja sen omistama yritysryhmä ajautuivat konkurssiin vuonna 2009 matalasuhdanteen sekä vuonna 1982 ostetun hotelli Korpilammen jatkuvien tappioiden vuoksi.
Historiaa
1930-luvun lopulla alettiin Suomessa edistää ”kansanmatkailua” ja katsottiin vähävaraisemmillakin perheillä olevan oikeus lomanviettoon. Vuonna 1941 tuli voimaan uusi vuosilomalaki, joka toi työntekijöille lisää vapaa-aikaa. Samana vuonna perustettiin Lomankäytön Keskusliitto, jonka nimi lyheni vuonna 1944 muotoon Lomaliitto. Jatkosodan aikana liitto vuokrasi yhdessä Suomen Aseveljien Liiton kanssa Punkaharjun Valtionhotellin tiloja sosiaalisilla perusteilla toimivaksi Punkaharjun lomakyläksi.
Sotien jälkeen Lomaliitto alkoi järjestää jäsenilleen sosiaalisin perustein hotelli- ja kylpylälomia, joiden kustannuksista huolehti osittain Raha-automaattiyhdistys. Toiminta kasvoi jatkuvasti niin, että esimerkiksi vuonna 1979 Lomaliitto sai julkista tukea 3,3 miljoonaa markkaa valtion budjetista ja kaksi miljoonaa RAY:ltä, yhteensä enemmän kuin mikään muu järjestö Suomessa. Rahalla sai noin 4 000 perhettä täysin ilmaisen loman ja 15 000 perhettä huomattavan hinnanalennuksen lomastaan. Muita suuria tuen saajia olivat Lomayhtymä, Äitien lomahuolto ja Ammattiliittojen lomajärjestö.
Vuonna 1960 Lomaliitto aloitti lomanviettopaikkojen tarjoamisen maatiloilla ensimmäisenä Suomessa. Vuonna 1964 sillä oli tarjolla 1 200 vuodepaikkaa 200 maatalossa. Vuonna 1967 Lomaliitto, maatalousväen lomajärjestö Lomayhtymä ja Suomen Matkailuliitto yhdistivät maatilamatkailutoimintansa Lomarengas ry:ksi. Vuonna 1974 Lomarenkaan varausjärjestelmässä oli 24 täysihoitoa tarjoavaa maatilaa ja 1 600 lomamökkiä, jotka tarjosivat yhteensä 7 850 vuodepaikkaa.
1970- ja 1980-luvulla Lomaliitto alkoi hankkia omistukseensa Suomen ykköspaikkoja, kuten Punkaharjun Valtionhotelli ja Savonlinnan Casino, Vuonna 1982 se osti Helsingin Osuuskaupan, SOK:n, Enso-Gutzeitin ja Skopin omistaman, pitkään tappiolla pyörineen Hotelli Korpilammen Espoon Lahnuksessa. Siitä tuli Lomaliiton suurin yksikkö ja myös sen alamäen alku. Lomaliittokaan ei saanut Korpilampea kunnolla kannattavaksi.
1980-luvun lopulla Lomaliitto pyöritti muun muassa Puutyöväen liiton omistamaa Mäntyharjun Mäntymotellia ja suunnitteli sen laajentamista kylpyläksi ja läheiselle Nikkarinvuorelle kaavaillun hiihtokeskuksen hotelliksi. Suomen 1990-luvun alun lama ja hotelli Korpilammen vaatimat investoinnit keskeyttivät hankkeen.
Lomaliitto oli mukana investoimassa Levin ja Ylläksen hotelli- ja lomakylätoimintaan. Pääkohteina olivat hotelli Levitunturi ja Ylläs-Saaga.
Muita tuettujen lomien järjestäjiä
Lomaliittoa vastaavia entisiä tai nykyisiä organisaatioita muissa Pohjoismaissa ovat Ruotsin Reso, Tanskan Dansk Folke-Ferie, Norjan Norsk Folke-Ferie ja Islannin Landsyn. Ne kaikki kuuluivat ainakin 1970-luvun keskivaiheilla yhteiseen Nordisk Folke Reso -järjestöön, joka puolestaan oli jäsenenä Helsingissä vuonna 1950 perustetussa ja vuonna 1992 toimintansa lopettaneessa työväenmatkailujärjestössä International Federation of Popular Travel Organizations (IFPTO).
Lomaliiton poistuttua markkinoilta tuettuja lomia järjestäviä järjestöjä ovat Akava-järjestöjen Lomayhdistys A-lomat ry, Hyvinvointilomat ry, Maaseudun Terveys- ja Lomahuolto ry, Nasy – Naiset Yhdessä ry, Palkansaajien hyvinvointi ja terveys PHT ry, Solaris-lomat ry ja Svenska Semesterförbundet i Finland r.f. Toimintaa koordinoi Lomajärjestöjen yhteistyöryhmä LYR.
Cristiano da Matta
Cristiano Monteiro da Matta (s. 19. syyskuuta 1973 Belo Horizonte, Brasilia) on brasilialainen kilpa-ajaja, Champ Car -mestari ja entinen Formula 1 -kuljettaja. Hänelle tapahtui vakava onnettomuus 3. elokuuta 2006 ajaessaan Road American -radalla testejä ja törmättyään radalla olleeseen peuraan saaden vakavan päävamman, minkä takia hän oli peräti 26 päivää koomassa. Da Mattan isä Toninho on 14-kertainen Brasilian vakioautoluokan -mestari.
Varhainen ura
Da Matta aloitti uransa karting-sarjoissa 16-vuotiaana voittaen lukuisia sarjan mestaruuksia. Vuonna 1993 da Matta voitti Brasilian Formula Ford-sarjan mestaruuden. Seuraavana vuonna da Matta voitti Formula 3 Sudamericana sarjan mestaruuden. Vuonna 1995 da Matta kilpaili Britannian Formula 3 -sarjassa ja sijoittui kahdeksanneksi yhdellä voitollaan. Seuraavana vuonna da Matta kilpaili Formula 3000 -sarjassa ja sijoittui kahdeksanneksi.
CART (1999–2002)
Vuonna 1997 da Matta kilpaili Indy Lights -sarjassa saavuttaen Vuoden Tulokas -palkinnon. Seuraavana vuonna da Matta voitti sarjan mestaruuden. Vuonna 1999 da Matta kilpaili CART-sarjassa Team Arciero Wells-tallissa. Hänen ensimmäinen voittonsa tuli vuonna 2000. Kaudeksi 2001 hän vaihtoi tallia Newman/Haas Racingiin. Hän voitti CART-mestaruuden vuonna 2002.
Formula 1 (2003–2004)
Da Matta jatkoi uraansa Formula 1 -sarjassa Toyota-tallissa kaudella. Hän saavutti 10 MM-pistettä kyseisellä kaudella, neljä enemmän kuin hänen tallikaverinsa Olivier Panis. Kaudella da Matta saavutti ainoastaan kolme MM-pistettä, jotka tulivat Monacon kilpailusta. Hän menetti kisakuljettajan paikkansa Ricardo Zontalle Saksan GP:n jälkeen. Da Matta ei ole sen jälkeen kilpaillut Formula 1:ssä.
Myöhäinen ura
Da Matta palasi Champ Car -sarjaan vuonna 2005 voittaen yhden kilpailun sijoittuen pisteissä 11:nneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui sarjan kuudenneksi. Da Matta loukkaantui 3. elokuuta Road Americanin radalla ajetussa testeissä törmättyään radalla olleeseen peuraan saaden vakavan päävamman, minkä takia hän oli 26 päivää koomassa. Hän pääsi sairaalasta 21. syyskuuta ja aloitti pitkän toipumiskuurin. Da Matta palasi autourheiluun vuonna 2008, jolloin hän kilpaili Rolex Sports Car Series -sarjassa yhdessä kilpailussa ja sijoittui sijalle 32. Vuonna 2009 joulukuussa da Matta testasi Brasilian Fórmula Truck -mestaruussarjan autoa. Da Matta ajoi sarjassa täyden kauden vuonna 2010 sijoittuen sijalle 23.
Norilsk
Norilsk on suljettu kaupunki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Sen asukasluku on noin 175 365. Se on Siperian pohjoisin kaupunki ja Murmanskin jälkeen asukasluvultaan maailman toiseksi suurin napapiirin pohjoispuolella sijaitseva kaupunki. Norilskia ei ole yhdistetty maanteillä eikä rautateillä, eli sinne ei pääse eikä sieltä pääse pois maateitse. Norilsk on tiettävästi Venäjän saastunein kaupunki.
Norilskin kaupungin alueella sijaitsevat venäläisen Norilski nikel -yrityksen merkittävin kaivos ja sulattamo. Nikkeli-, kupari- ja palladiumkaivos on maailman suurin. Neuvosto-Venäjä aloitti Norilskin alueella kaivostoiminnan 1920-luvulla. 23. kesäkuuta 1935 alkoi Stalinin ensimmäiseen viisivuotissuunnitelmaan kuuluva Norilskin kombinaatin rakentaminen. Kombinaatti aloitti tuotannon 10. maaliskuuta 1939.
Historia
Jo Tazjoen varrelle 1600-luvulla perustetun Mangazejan asukkaat (nykyisin hylätty kaupunki on osa Jamalin Nenetsiaa) tiesivät Norilskin seudun rikkaista malmivaroista. 1860-luvulla kauppiaat rakensivat lähelle nykyistä Norilskin kaupunkia kuparin sulattamiseen sopivan laitteiston. Alueella aloitettiin vuonna 1919 geologinen tutkimustyö, ja vuonna 1921 geologeille valmistui ensimmäinen asuintalo. Vuonna 1935 tehtiin päätös Norilskin kombinaatin perustamisesta. Vuosina 1935–1955 seudun työvoima oli pääosin Norillag-vankileirin vankeja. Leiri perustettiin Stalinin aikana vuonna 1935, ja siellä ehti leirin toiminta-aikana olla yli puoli miljoonaa vankia. Rautatieyhteys Jenisein varrella sijaitsevaan Dudinkan satamaan rakennettiin vuosina 1935–1937. Ensimmäinen nikkelitonni tuotettiin 1942.
Norillag-leiri kuului Gulag-vankileirijärjestelmään, ja se oli yksi suurimmista ja ankarimmista leireistä. Vankileirin vangeista osa oli suomalaisia, inkeriläisiä ja virolaisia. Norilskin kaupungin sulkeminen ulkopuolisilta liittyy osin vankileireihin, sillä 1930-luvulla poliittisten vainojen yltyessä Neuvostoliiton johto halusi eristää vangit muusta yhteiskunnasta. Vankileirien sijainnit salattiin, eikä niitä merkitty tavallisiin karttoihin. Nykyisin monet Norilskin asukkaat eivät halua puhua aiheesta, ja he kutsuvat leirin aluetta Golgataksi. Osa vangeista haudattiin kaivosalueelle, heidän joukossaan todennäköisesti suomalaisiakin. Joka tapauksessa leirillä teloitettiin suomalaisia ja inkeriläisiä.
Norilskin lähistöllä sijaitsee yksi maailman suurimmista nikkeliesiintymistä. Kaupungin merkittävin työnantaja on kaivos- ja metallurgian alalla toimiva Norilski nikel -suuryhtiö. Kaupungin keskeisin teollisuus on tähän liittyvää kaivos- ja sulattotoimintaa. Kaivoksista louhitaan nikkelin lisäksi kuparia, kobolttia, platinaa ja hiiltä.
Nykyaika
1978–1981 suomalaiset yritykset, mukaan lukien Outokumpu Oy, A. Ahlström Osakeyhtiö ja Rauma-Repola Oy, rakensivat osia Norilski nikelin uusista nikkeli- ja kuparisulatoista. Hankkeen aikana Norilskissa asui useita kymmeniä suomalaisia perheineen.
Norilsk oli neuvostoaikana suljettu kaupunki, kunnes 1990-luvulla se päätettiin avata. Vuonna 2001 Norilsk kuitenkin suljettiin uudestaan ulkomaalaisilta, jotka saavat matkustusluvan kaupunkiin vain tiukkojen kriteereiden perusteella. Vuonna 2005 naapurikaupunki, runsaan 50 000 asukkaan suljettu kaupunki Talnah (Талнах) liitettiin Norilskiin, mikä on kaupungin asukasluvun kasvun tärkein syy vuoden 2002 väestönlaskentaan verrattuna (tuolloin 134 832 asukasta).
Liikenne
thumb|230px|Alykelin lentoasemaa. Norilskissa sijaitsee Alykelin lentoasema. Sieltä käsin toimii Nordstar-lentoyhtiö. Kaupungista on myös lentoyhteys esimerkiksi Rosneftin Vostok Oilin mega-hankeen satamapaikkakunnalle Buhta Severiin.
Ympäristöongelmat
230px|thumb|[[Satelliittikuvien_RGB-yhdistelmät|Väärävärisatelliittikuva Norilskista ympäristöineen]] Norilsk-Talnahissa sijaitseva nikkeli-, kupari- ja palladiumkaivos on maailman suurin. Tehtaat ovat saastuttaneet laajalti alueen ympäristöä happosateilla ja savulla. Arviolta prosentti koko maailman rikkidioksidipäästöistä tulee tämän yhden kaupungin tehtaista.
Blacksmith Instituten mukaan Norilsk oli niin vuonna 2006 kuin vielä 2013 yksi maailman kymmenen saastuneimman paikkakunnan joukossa.
Kesäkuussa 2020 Norilsk Nickel -yhtiön tytäryhtiön voimalaitoksen hajonneesta säiliöstä vuoti yteensä 20 000 tonnia dieselöljyä jokeen ja maaperään.
Muuta
Pussy Riot -yhtyeen johtohahmo Nadežda Tolokonnikova on syntyisin Norilskista.
Janna Hurmerinta
Janna-Mari Hurmerinta, taiteilijanimeltään Janna, (s. 20. joulukuuta 1981 Helsinki) on suomalainen pop- ja soulmusiikin laulaja-lauluntekijä ja pianisti.
Varhainen elämä
Janna Hurmerinnan vanhemmat Sami ja Maarit Hurmerinta ovat tunnettuja muusikoita. Jannan äidin isoisä oli italialainen muusikko Michele Orlando. Hurmerinta aloitti klassisen pianonsoiton opiskelun kuusivuotiaana. Hän sävelsi ensimmäiset kappaleensa 16-vuotiaana ja opiskeli Vantaan musiikkiopistossa pianonsoittoa. Hurmerinta kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2001. Hän opiskeli Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa, josta valmistui vuonna 2004. Hän on opiskellut myös Complete Vocal Institutessa Tanskassa.
Sooloura 2007–2013
Hurmerinta aloitti muusikon uransa vuonna 2007, kun hänen esikoisalbuminsa Right Now julkaistiin 20. kesäkuuta 2007 Suomessa ja 10. lokakuuta 2007 Aasiassa. Hurmerinnan lisäksi albumin tuottajina toimivat Tuomo Prättälä, Aki Haarala ja Antti Hynninen. Albumin kappale ”Take Your Time” valittiin Radio Helsingin vuoden 2007 kesähitiksi. Japanilainen levy-yhtiö julkaisi albumin kuudessa Aasian maassa lokakuussa 2007. Syksyllä itävaltalainen levy-yhtiö julkaisi albumin myös Euroopassa. Hurmerinta voitti Bassoradion Vuoden Emerging Act -palkinnon huhtikuussa 2008.
Hurmerinnan toinen sooloalbumi The Makings of Me julkaistiin 19. marraskuuta 2008. Hurmerinnan lisäksi kappaleita albumille sävelsivät ja sanoittivat Tuomo Prättälä, Aki Haarala ja Lasse Kurki, ja sen tuottivat Hurmerinta, Prättälä ja Haarala. Viikolla 48/2008 The Makings of Me oli YleX-radiokanavan viikon albumi. Albumi julkaistiin Suomen lisäksi myös muualla Euroopassa sekä Aasiassa.
Sooloura 2013–
Vuonna 2013 Janna vieraili Junon neljännen albumin 050187 toisella singellä ”Kuuluuks” yhdessä Graciaksen kanssa.  Single julkaistiin helmikuussa, ja se nousi Suomen virallisen singlelistan toiselle sijalle ja myi lopulta platinaa. Maaliskuussa 2013 julkaistiin Jannan ja Timo Kiiskisen duetto ”Paikka”, joka oli Simo Halisen ohjaaman elokuvan Kerron sinulle kaiken tunnuskappale. Samana vuonna 18. lokakuuta julkaistiin Jannan tulevan albumin ensimmäinen single ”Sä et ole hullu”, joka oli Jannan, Saara Törmän ja Aku Rannilan yhteistyötä. Single myi lopulta platinaa.
Hurmerinta teki läpimurron vuonna 2014. Hän nousi Suomen suosituimpien artistien joukkoon julkaistuaan ensimmäisen suomenkielisen albuminsa Janna kesäkuussa 2014. Se nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kärkeen ja myi lopulta kultaa. Hurmerinta sai viisi Emma-ehdokkuutta vuoden 2015 Emma-gaalassa ja palkittiin vuoden tulokkaana Iskelmägaalassa 2015.
Hurmerinta julkaisi maaliskuussa 2016 ”Paljon onnee” -nimisen singlen, joka myi kultaa. ”Anna mä puhallan” -single julkaistiin 12. lokakuuta 2016, ja myös sen myynti oikeutti kultalevyyn. 17. toukokuuta 2017 Janna julkaisi singlen ”Mitä jos”, josta tuli hänen uransa kymmenes kultalevy. 11. elokuuta 2017 julkaistulla ”Vaikee mut oikee” -kappaleella vieraili rap-artisti Nikke Ankara. Kappale nousi heti ensimmäisellä listaviikollaan Latauslistan ensimmäiselle sijalle ja julkaisupäivänään Spotifyn top-50-listan sijalle 11. Single on sittemmin striimannut kultaa.
Janna julkaisi ”Tahdon”-singlen 18. lokakuuta 2017, ja kappale striimasi kultaa jo alkuvuonna 2018. Janna oli ehdolla vuoden naissolistiksi Emma-gaalassa 2018. ”Täyteen vaan” -single julkaistiin 23. helmikuuta 2018, myi kultaa ja menestyi hyvin myös radiolistalla nousemalla parhaimmillaan kahdeksannelle sijalle.
”Mustis”-single, jolla vieraili rap-artisti Pyhimys, julkaistiin 4. heinäkuuta 2018. 24. elokuuta 2018 julkaistulla seuraavalla ”Sateet”-singlellä vieraili Tuure Kilpeläinen. Spektri-albumi julkaistiin 28. syyskuuta 2018 ja on myynyt platinaa. Hurmerinta oli ehdolla vuoden naissolistiksi Emma-gaalassa 2019.