cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Foneemi
Foneemianalyysi
Foneemianalyysin tavoitteena on selvittää, miten kuvattavassa kielessä äänteiden foneettisia eroja hyödynnetään merkitysten erottamiseen, toisin sanoen mitkä erot ovat distinktiivisiä eli funktionaalisia eli kontrastiivisia eli tekevät merkityseron; kaikkia termejä käytetään koulukunnan tai käyttötarkoituksen mukaan vaihdellen. Äännejärjestelmän kannalta sama voidaan ilmaista niin, että äänteet ovat tällöin toisiinsa nähden oppositiossa, ja foneemien muodostama järjestelmä on tällaisten oppositioiden verkosto.
Foneemianalyysin perussäännön voi esittää esimerkiksi seuraavasti:
Tämä on ns. minimiparitesti. (Käytössä on myös ns. subminimiparitesti, jossa ympäristön ei tarvitse olla identtinen; samankaltaisuus riittää.)
Toinen foneemianalyysiin kuuluva kriteeri on komplementaarinen distribuutio eli täydennysjakauma, joka on keskeisin väline löytää foneemin allofonit:
Kaikki allofonit eivät kuitenkaan ole keskenään täydennysjakaumassa, joten tarvitaan vielä sääntö vapaalle vaihtelulle:
Vapaus on ymmärrettävä nimenomaan fonologisen ehdon puuttumisena: kun vaihtelua ei voi selittää äänneympäristön perusteella, se on foneemianalyysin kannalta vapaata.
Kielten foneemi-inventaarit
Foneemi-inventaarilla tarkoitetaan foneemien järjestelmää (lukumäärä, muoto) kielessä. Foneemien määrä vaihtelee suuresti kielittäin: pirahã-kielessä on vain 11, kun taas !xóõsta löytyy jopa 141.
Suomessa katsotaan yleisesti olevan 21 foneemia, joista 13 on konsonantteja ja 8 on vokaaleja. Tarkka luku riippuu kuitenkin monesta tekijästä, mm. uuden lainasanaston asemasta kielessä sekä murteesta. Tyypillisesti kuvauksen kohteena on yleiskieli tai se kielimuoto, jota kouluissa opetetaan. Voidaan puhua monisysteemisestä äännejärjestelmästä:
Suhde oikeinkirjoitukseen
Suomen kirjakielessä fonografinen ihanne toteutuu varsin pitkälti. Ongelmia on lähinnä kolme:
Vähäisempiä poikkeuksia ovat artikulaattorien liikkeen aiheuttamat siirtymä-äänteet (esim. hauen [hauwːen]), koska nämä eivät ole foneemin asemassa eli erota merkityksiä.
Fonografinen ihanne toteutuu suomessa kuitenkin paremmin kuin useimmissa muissa kielissä; luonnollisista kielistä yhtä lähelle pääsevät esimerkiksi espanja (jossa on kuitenkin yksi digrafi, <ch> [t͜ʃ]), tšekki (jossa samoin on digrafi <ch> [x]) ja turkki. Keinotekoinen esperanto toimii täysin foneemiperiaatteen mukaisesti.
Fonografinen ihanne ei ole kuitenkaan ainoa mahdollinen tavoite, vaan niitä voidaan erottaa kolme eritasoista, joista fonografinen ihanne edustaa keskimmäistä:
Kun esimerkiksi sanskritissa rajakahdennus merkitään kuten muutkin sandhi-ilmiöt, voi väittää, että sen tavoite on foneettinen: ääntämyksen erot osoitetaan silloinkin, kun ne eivät vaikuta merkitykseen. Esimerkiksi suomessa tämä tarkoittaisi, että ilmaus tytön kissa pitäisi kirjoittaa ääntämyksen mukaisesti [ŋ]-äänteellä: tytöŋ kissa. Vastaavasti tavoitteen ollessa morfofonologinen morfeemi kirjoitetaan samoin siitä riippumatta, minä foneemeina (ja näiden allofoneina) se toteutuu. Esimerkiksi englannin oikeinkirjoitus on lähestynyt tätä historiallisten äänteenmuutosten seurauksena. Vaikka angel ääntyy [ˈeɪnd͡ʒɫ] ja angelic [ænˈd͡ʒɛlɪk], näitä yhdistävä ’enkeliä’ tarkoittava morfeemi kirjoitetaan samoin. Vastaavaa morfofoneemista tavoitetta esiintyy etenkin Etelä-Koreassa käytetyssä korean oikeinkirjoituksessa.
Tjotkino
Tjotkino on kaupunkityyppinen taajama Kurskin alueen Gluškovon piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Seimjoen itärannalla; tämä joki on Dneprin vesistöön kuuluvan Desnan sivuhaara.
Aluekeskus Kursk sijaitsee 185 kilometriä ja piirikeskus Gluškovo 32 kilometriä taajamasta itäkoilliseen. Tjotkino sijaitsee aivan Ukrainan Sumyn alueen rajalla. Taajamassa sijaitsee rautatieasema (rajan läheisellä rataosuudella kahden Ukrainan puolella sijaitsevan risteysaseman eli Družban ja Vorožban välissä) ja Tjotkinosta on ennen Venäjän hyökkäyssotaa päässyt myös maantien rajanylityspaikan kautta rajan eteläpuoliseen Bilopilljaan.
Tjotkinon taajamassa asui 4 223 ja koko maaseutuvaltaisessa Gluškovon piirissä 22 661 ihmistä (vuonna 2010).
Tjotkino on perustettu vuonna 1645. Taajamassa on toiminut sokeritehdas, tislaamo ja mylly. Kirkoista tunnetuimpiin lukeutuu keltatiilinen Pokrovan kirkko (2000/2017).
Helmisiipinapsija
Helmisiipinapsija (Ornithion inerme) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö
Helmisiipinapsija on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 8–9 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Helmisiipinapsijan pää on tumman harmaa ja päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Lajin selkä on oliivinvihreä ja siivet ovat tummat ja niissä on valkoisista pilkuista muodostuvia juovia. Helmisiipinapsijan kurkku on harmahtavan valkoinen ja vaaleankellertävä rinta muuttuu vatsaa kohden keltaiseksi. Linnun nokka on paksuhko.
Levinneisyys ja elinympäristö
Helmisiipinapsijalla on kaksi erillistä levinneisyysaluetta. Sitä tavataan Amazonasin alueelta Venezuelasta Brasiliaan ja Boliviaan sekä lisäksi Brasilian itärannikolta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien reunamaat ja erityisesti sitä tavataan vesialueiden läheisyydestä. Helmisiipinapsijat liikkuvat puiden latvuksissa yleensä yksin tai pareittain ja voivat liittyä sekaparviin. Linnun ravintoa ovat hyönteiset.
Kārlis Skrastiņš
Kārlis Skrastiņš (9. heinäkuuta 1974 Riika, Latvia – 7. syyskuuta 2011 Jaroslavl, Venäjä) oli latvialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän kuoli 7. syyskuuta 2011 lento-onnettomuudessa Venäjällä.
Ammattilaisura
Vuonna 1995 Skrastiņš lähti Latviasta TPS:n riveihin Turkuun. Tuolloin TPS:n päävalmentajana oli Vladimir Jurzinov. Hän pelasi TPS:ssä vuoteen 1998 asti, kunnes Skrastiņš varattiin NHL:ään vuonna 1998 numerolla 230. Hänet valitsi Nashville Predators yhdeksännellä kierroksella.
Skrastiņš lähti Nashvillen riveihin jo syksyllä 1998, ja pelasi seuraavalla kaudella melkein koko kauden farmisarjassa IHL:n Milwaukee Admiralsissa, mutta hän pääsi pelaamaan myös kaksi ottelua NHL:ssä. Kaudella 1999–2000 hän pelasi 19 peliä Milwaukeessa, mutta kausi sujui enimmäkseen Nashvillessä. Skrastiņš pelasi kaudella 59 NHL-ottelua. Hän kuului seuraavat kolme kautta Predatorsien vakiomiehistöön, kunnes hänet vuonna 2003 kaupattiin Colorado Avalancheen.
Skrastiņš pelasi kaudella 2003–2004 Avalanchen riveissä 82 ottelua tehopisteillä 5+8=13. Työsulun aikana hän palasi takaisin Latviaan pelaamaan, HK Riika 2000:n joukkueeseen. Elokuussa 2005 Skrastiņš solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen Coloradon kanssa. Kaudella 2005–2006 Skrastiņš pelasi kaikki Avalanchen ottelut, keräten pisteet 3+11=14. Colorado teki 30. kesäkuuta 2006 monivuotisen jatkosopimuksen Skrastiņšin kanssa.
Kaudella 2006–2007 Skrastiņšista tuli NHL:n ennätysmies. Ottelu Atlanta Thrashersia vastaan torstaina 8. helmikuuta 2007 oli hänen 487. perättäinen NHL:n runkosarjan kamppailu. Atlantan voittoon päättyneessä ottelussa Skrastiņš rikkoi puolustajien perättäisten pelien ennätyksen, joka oli ollut aikaisemmin Hockey Hall of Fame -pelaaja Tim Hortonin nimissä. Skrastiņšin otteluputki katkesi lopulta 495. ottelun jälkeen. Kaikkien pelipaikkojen ennätys jäi kuitenkin kauas, sillä hyökkääjä Doug Jarvis pelasi aikanaan 964 perättäistä ottelua. Kaudella 2007–2008 Skrastiņš tippui terveenäkin yllättäen muutaman kerran Coloradon pelaavan kokoonpanon ulkopuolelle. Hänen siirtymistään pois Coloradosta liikkui huhuja jo ennen siirtorajan umpeutumista. Siirtoajan viimeisenä päivänä Colorado lähetti Skrastiņšin ja kolmannen kierroksen varausvuoron Floridaan vaihdossa puolustaja Ruslan Saleihin.
Siamaggiore
Siamaggiore (, Siamajori ) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 927 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 13,17 neliökilometriä. Se sijaitsee 8 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Waylon Smithers
Waylon Joseph Smithers Jr. on kuvitteellinen hahmo animaatiosarjassa Simpsonit. Hän on Springfieldin ydinvoimalan omistajan Montgomery Burnsin henkilökohtainen avustaja ja uskollinen palvelija. Smithers on myös rakastunut johtaja Burnsiin, mutta rakkaus on yksipuolista eikä Burns ole siitä tietoinen. Smithers suhtautuu Burnsiin palvoen, vaikka Burns on kaikilla mahdollisilla tavoilla vastenmielinen ihminen.
Smithersin ääninäyttelijä on Harry Shearer, joka näyttelee myös Burnsia.
Smithersin ääni kuultiin ydinvoimalan keskusradiossa jo 1. tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa ”Joulurauha”, mutta hänet nähtiin ensi kerran vasta kolmannessa jaksossa ”Ydinvoimala”, jossa hänet oli vahingossa väritetty ruskeaksi ihonväriltään. Väritysvirhe korjattiin jo seuraavassa jaksossa.
Työ
Työ Burnsin avustajana on Smithersille kuin elämäntehtävä. Hän on 3. kauden jakson ”Voimalan sankari” mukaan voittanut ilmeisesti kaikki mahdolliset, tai ainakin suurimman osan kuukauden työntekijä -palkinnoista. Hän avustaa herra Burnsia muuallakin kuin vain voimalassa, oikeastaan lähes kaikkialla, kuten Burnsin kartanolla. Hän toimii myös Burnsin autonkuljettajana. Smithers on ainoa työntekijä, joka saa kutsua Burnsia tuttavallisesti Montyksi. Smithersin äärimmäisestä avuliaisuudesta ja uskollisuudesta huolimatta Burns kohtelee häntä yleensä piittaamattomasti ja sydämettömästi. Burns ei myöskään ole halunnut nimetä Smithersiä perillisekseen tai seuraajakseen, ja 5. kauden jaksossa ”Burnsin perillinen” Burns paljasti, että hänen kuoltuaan Smithers tullaan hautaamaan elävältä samaan ruumisarkkuun.
Burns on erottanut Smithersin tilapäisesti muutamaan otteeseen: ensimmäisen kerran 6.–7. kauden kaksiosaisessa tarinassa ”Kuka ampui johtajan?”, jossa Smithers vastusti Burnsin kieroa auringonpimentämishanketta, ja toisen kerran 7. kauden jaksossa ”Turpiin ja onnea”, kun Burns huomasi pystyvänsä tekemään hyvin itse asioita. 23. kauden jaksossa ”Tekoälyttömät tekeleet” Burns korvasi Smithersin robottipalvelijalla. Lisäksi 27. kauden jaksossa ”Valheista vapaa” Smithers erosi itse tajuttuaan ettei Burns tulisi koskaan rakastamaan häntä, mutta Burns suostutteli hänet palaamaan palvelukseensa. Burnsin jouduttua joksikin aikaa vankilaan 21. kauden jaksossa ”Vallan kahvassa” Smithers toimi ydinvoimalan johtajana, mutta hänestä tuli vielä kauheampi esimies kuin Burnsista eikä hän nauttinut asemastaan.
Muuta
Smithers omistaa maailman suurimman Malibu Stacy -nukkekokoelman ja on Malibu Stacy -faniklubin puheenjohtaja. Hän kirjoitti 12. kauden jaksossa ”Perheen kunnia” huonosti menestyneen Malibu Stacy -musikaalin, jossa hän esitti itse toista pääroolia.
Smithers on Burnsin tavoin republikaani, mutta ei ilmeisesti pidä puolueen konservatiivien homovastaisuudesta, joten hän auttoi kampittamaan Sideshow Bobin pormestarikampanjan 6. kauden jaksossa ”Kuolleet sielut” vuotamalla tietoja.
Homoseksuaalisuus
Smithersin homoseksuaalisuus ja erityisesti eroottinen rakkaus esimieheensä johtaja Burnsiin oli kuuma puheenaihe Simpsonit-fanien keskuudessa sarjan alkuaikoina. Sarjan varhaisemmilla tuotantokausilla Smithersin seksuaalisesta suuntauksesta lähinnä vihjailtiin katsojia kiusoittelevalla tavalla, mutta myöhemmin se on tehty avoimesti täysin selväksi. Smithers muun muassa näkee romanttisia unia Burnsista ja on luonut omalle tietokoneelleen käynnistysanimaation, jossa alaston Burns sanoo ”You’re quite good at turning me on” (Saat minut todella syttymään). 5. tuotantokauden jaksossa ”Onnistuneen avioliiton salaisuudet” Smithersin paljastettiin olleen joskus naimisissa naisen kanssa, mutta avioliitto ei selvästi ollut onnellinen, sillä Smithers rakasti jo tuolloin Burnsia.
Smithersin homoseksuaalisuus on sarjan edetessä tehty ilmeiseksi ensin katsojille ja vähitellen myös useimmille muille hahmoille. Johtaja Burns sen sijaan ei koskaan aavista mitään, vaikka Smithersin puheet sisältävät usein vihjailevia kaksimielisyyksiä. Smithers julisti rakastavansa Burnsia vapaamielisyysfestivaaleilla 5. kauden jaksossa ”Kohta ei huvita enää mikään” ja suuteli tätä luullessaan maailmanlopun koittavan 9. kauden jaksossa ”Enkelinäyttely”, mutta jänisti kummallakin kerralla ja keksi nopeasti käytökselleen tekosyyn, jonka Burns uskoi. Simpsonien tuottajien mukaan Smithers tuli ulos kaapista virallisesti 27. tuotantokauden jaksossa ”Valheista vapaa”, mutta Burns ei silloinkaan kuunnellut hänen rakkaudentunnustustaan eikä siksi käsittänyt asian luonnetta. Tässä jaksossa Smithers tapaili kampaaja Juliota, mutta ei saanut ajatuksiaan pois Burnsista ja palasi lopulta tämän luo.
16. kauden tulevaisuuteen sijoittuvassa jaksossa ”Kurkistus tulevaisuuteen” Smithers on rokotuslääkekuurin avulla päässyt eroon homoudestaan, mutta hänen on otettava piikki 10 minuutin välein pysyäkseen heterona. Eräässä jaksossa hänet nähdään ostamassa naisten kondomeja.
Mario Haas
Mario Haas (s. 16. syyskuuta 1974 Graz, Itävalta) on itävaltalainen jalkapalloilija, joka pelasi ammattilaisena vuosina 1992–2012. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Seurajoukkueura
thumb|left|Haas SK Sturm Grazin peliasussa 2009 Haas pelasi urastaan suurimman osan kasvattajaseurassaan SK Sturm Grazissa, jossa hän nousi edustusjoukkueeseen kesällä 1993. Haas pelasi seurassa 458 Itävallan Bundesliigan ottelua, joissa hän teki 146 maalia. Hän voitti Itävallan-mestaruuden kausina 1997–1998, 1998–1999 ja 2010–2011 sekä Itävallan cupin kausina 1995–1996, 1996–1997, 1998–1999 ja 2009–2010.
SV Sturm Grazin lisäksi Haas edusti vain ranskalaista RC Strasbourgia puolentoista kauden ajan vuosina 1999–2000 ja japanilaista JEF United Ichihara Chibaa kahden kauden ajan vuosina 2005–2006. RC Strasbourgissa hän pelasi 27 Ligue 1:n ottelua tehden kolme maalia ja JEF United Ichihara Chibassa 48 maan pääsarjan ottelua tehden 11 maalia.
Maajoukkueura
Haas pelasi Itävallan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ottelua ja teki kaksi maalia. Itävallan A-maajoukkueessa hän pelasi 43 ottelua ja teki seitsemän maalia vuosina 1996–2007. Haas kuului joukkueeseen, kun Itävalta ainoan kerran hänen pelaajauransa aikana selviytyi MM-lopputurnaukseen vuonna 1998.
Valmennusura
Peliuransa jälkeen Haas on toiminut päävalmentajana Itävallan alasarjoissa SV Tobelbadissa (2013–2015) ja SV Pachernissa (2015–).
Varsovan liitto
Varsovan liitto, viralliselta nimeltään Sopimus ystävyydestä, yhteistyöstä ja keskinäisestä avunannosta (myös Varsovan sopimus), oli sotilasliitto, jonka itäblokin maat solmivat 14. toukokuuta 1955 Varsovassa Puolan kansantasavallassa Naton vastapainoksi ja nimellisesti uudelleen aseistautuneen Saksan liittotasavallan muodostaman uhan torjumiseksi. Perustamispäivän valintaan vaikutti se, että Saksan liittotasavalta liittyi saman kuun 5. päivänä Natoon. Itä-Euroopan kommunististen hallintojen sortuessa vuonna 1989 sotilasliiton merkitys väheni olemattomiin, kunnes viimein 1. heinäkuuta 1991 organisaatio lakkautettiin virallisesti Prahassa.
Alkuperäiset jäsenvaltiot
Liittosopimuksen allekirjoittivat Albania, Bulgaria, Saksan demokraattinen tasavalta, Neuvostoliitto, Puola, Romania, Tšekkoslovakia ja Unkari. Sopimukseen liittyivät siis Jugoslaviaa lukuun ottamatta kaikki Euroopan sosialistiset maat. Tšekkoslovakian miehitys 1968 sai Albanian luopumaan lopullisesti Varsovan liiton jäsenyydestä, joskin maa oli vetäytynyt ideologisten erimielisyyksien vuoksi toiminnasta käytännössä jo vuonna 1961.
Samat maat olivat myös talousliiton, Keskinäisen taloudellisen avun neuvoston (SEV) jäseniä. Myöhemmin SEV:hen, mutta eivät Varsovan liittoon, liittyivät myös muutamat Euroopan ulkopuoliset maat (Mongolian kansantasavalta, Kuuba ja Vietnam).
Toimintaperiaate
Sotilasliiton jäsenet sitoutuivat tarvittaessa puolustamaan toisiaan, mikäli yksi tai useampi jäsenvaltio joutuisi hyökkäyksen kohteeksi. Varsovan liittoa johdettiin suurelta osin Moskovasta ja asevoimien runkona olivat Puolaan, Unkariin, Tšekkoslovakiaan ja Saksan demokraattiseen tasavaltaan sijoitetut neuvostojoukot. Nämä joukot olivat olleet maissa jo toisen maailmansodan päättymisestä asti miehitysjoukkoina. Neuvostoliitto huolehti myös jäsenmaiden armeijoiden varustamisesta. Romaniasta joukot vetäytyivät vuonna 1958, koska Romania kielsi niiden läsnäolon. Albaniassa tai Bulgariassa merkittäviä vieraita joukkoja ei ollut.
Toiminta
Vuonna 1956 Unkari yritti julistautua irti liittosopimuksesta Unkarin kansannousun yhteydessä, mutta neuvostojoukot miehittivät maan, kukistivat kansannousun ja pakottivat Unkarin pysymään sotilasliiton jäsenenä. Sen seurauksena Varsovan liittoa varmennettiin siten, että kukin jäsenmaa teki Neuvostoliiton kanssa kahdenvälisen sopimuksen, jossa Neuvostoliitto sai oikeuden pitää pysyvästi joukkojaan jäsenmaissa. Varsovan liiton kokouksessa vuoden 1966 heinäkuun 7. päivänä kaikki jäsenmaat lupasivat lisätä apuaan Hanoille. Vuonna 1968 Varsovan liiton joukot tukahduttivat Tšekkoslovakiassa syntyneen demokratisoitumisprosessin (Prahan kevät) lähettämällä sinne miehitysjoukkoja.
Nato ja Varsovan liitto
pienoiskuva|Naton ja Varsovan liiton joukkojen vahvuudet Euroopassa vuonna 1973. Naton kannalta Varsovan liittoon ja Neuvostoliittoon liittyi varsinkin se uhkakuva, että ylivoimaisten maavoimiensa ansiosta Varsovan liitto olisi hyökätessään pystynyt etenemään melko nopeasti Benelux-maihin saakka. Jos Varsovan liitto olisi miehittänyt Berliinin ja Saksan liittotasavallan, se olisi helposti voinut jatkaa etenemistään Ranskaan saakka. Puolasta löytyneet ja julkistetut asiakirjat kuitenkin viittaavat siihen, ettei Varsovan liitto tavoitellut Ranskan valloittamista, vaan jos se olisi saanut vallattua Saksan kokonaan ja miehittänyt Benelux-maatkin edeten Englannin kanaalin rannikolle, se olisi todennäköisesti neuvotellut Yhdysvaltain kanssa Ison-Britannian tulevaisuudesta ja rauhasta.
Neuvostoliittolaisen kahden iskun doktriinin mukainen ensimmäinen 1 500 000 sotilaan aalto oli Saksan demokraattisessa tasavallassa, ja iskun läpimenon varmistava toinen aalto olisi ollut noin 7 000 000 sotilaan vahvuisena Puolassa. Näin Neuvostoliitto olisi onnistunut pitämään maasodan oman valtioalueensa ulkopuolella.
Pohjois-Euroopassa Nato pyrki pitämään huolen siitä, että Pohjois-Norjaa olisi tarvittaessa voitu puolustaa 60 000 hyökkäävää neuvostoliittolaista vastaan. Tällaisella hyökkäyksellä Neuvostoliitto olisi voinut pyrkiä turvaamaan Murmanskin laivastotukikohdan toiminnan ja samalla Neuvostoliiton kyvyn ydinvastaiskuun ydinsukellusvenein valtaamalla Pohjois- ja Keski-Norjan.
Top Landing
pienoiskuva|oikea|Top Landing -simulaattori Suomen Pelimuseossa Top Landing on japanilaisen Taiton 1988 kehittämä ja julkaisema 3D-lentosimulaattori. Pelissä pelaajan täytyy laskeutua maahan ohjeiden mukaisesti. Peli alkaa kuvitteellisesta Taito Airportista, jossa pelaajan täytyy nousta ylös. Tämän jälkeen pelaajan täytyy valita lentokenttä.
Christian Kracht
Christian Kracht (saksaksi äännettynä: kraxt, s. 29. joulukuuta 1966) on sveitsiläinen romaanikirjailija ja journalisti.
Journalismi ja yhteistyö
1990-luvulla Kracht työskenteli useissa aikakaus- ja sanomalehdissä Saksassa, mukaan lukien Der Spiegel. 1990-luvun puolivälissä hän asui ja työskenteli New Delhissä, Spiegelin Intian kirjeenvaihtajana. Kracht muutti tämän jälkeen Bangkokiin, josta hän vieraili useissa muissa Kaakkois-Aasian maissa. Kyseisenä aikana hän työsti matkakuvauksia, jotka ilmestyivät Welt am Sonntag -lehdessä. Vuonna 2000 kootut kuvaukset julkaistiin Der Gelbe Bleistift (Keltainen kynä) -kirjana. Marraskuussa 2006 Kracht toimi Frankfurter Allgemeine Zeitung -julkaisun säännöllisenä kolumnistina. Hänen vuoroviikoin ilmestyvällä kolumnillaan oli alun perin otsikkona ​Kirje... ja myöhemmin ​Kirje menneisyydestä.
Tänä aikana Kracht raportoi yhdessä amerikkalaisen liikemiehen David Woodardin kanssa Aleister Crowleyn entisestä asunnosta Cefalùssa.
Kracht on säännöllisesti tehnyt yhteistyötä muiden kirjailijoiden ja taiteilijoiden kanssa. Vuonna 1998 Eckhart Nickel kanssa yhteistyönä syntyi Ferien für immer (Pysyvä loma), koottuja mietteitä ”miellyttävimmistä paikoista maan päällä”. Vuonna 1999 Kracht osallistui Tristesse Royale performanssiin, Stuckrad-Barrenin, Joachim Bessingin, Eckhart Nickelin ja Alexander von Schönburgin kanssa. Kirja on koostettu ja muokattu ääniteestä, jossa kyseiset osallistujat keskustelivat globalisaatiokulttuurista Berliinin Adlon-hotellissa. Joillekin kommentaattoreille tämä julkaisu muodosti korkean vesirajan niin sanotulle Popliteratur kirjoitusmarkkinoiden ilmiölle, jossa Kracht oli oletettu hahmo. Kirjailija on toistuvasti ottanut etäisyyttä tästä epiteetistä ja hän on mm. kieltäytynyt antamasta lupaa uudelleen julkaista työtään kyseisen tyylilajin antologiaan. Tästä huolimatta, Kracht oli Mesopotamia antologian toimittaja—kokoelma lyhytkertomuksia, fragmentteja ja valokuvamontaaseja pop-kirjallisuuteen liittyviltä kirjoittajilta kuten, Rainald Goetz, Andreas Neumeister ja Benjamin von Stuckrad-Barren. Ensimmäisen julkaisun otsikko Ernst Geschichten am Ende des Jahrtausends (Vakavat tarinat vuosituhannen lopussa), myöhemmin vaihdettiin Deutsche Taschenbuch Verlagin vuoden 2001 julkaisussa "Avant-Pop-Reader" nimiseksi.
Syyskuun 2004 ja kesäkuun 2006 välisenä aikana Kracht julkaisi itsenäistä Der Freund kirjallisuuslehteä yhteistyössä Eckhart Nickelin kanssa. Hän asui Kathmandussa, kyseisen lehden toimittajana, ennen kuin lähti Nepalista poliittisen levottomuuden aikana. Pääosin saksankielinen aikakauslehti valmistui lopulta San Franciscossa alkuperäisten suunnitelmien mukaan yhteensä kahdeksalla painoksella. Lehden sisältöön ottivat säännöllisesti osaa mm. Ira Cohen, Reinhold Messner, Ian Buruma, Stanisław Lem, Karlheinz Stockhausen, Alain Robbe-Grillet, Rem Koolhaas, Momus, David Woodard ja Eduardo Kac.
Helmikuussa 2007 julkaistiin Metan (Metaani), Ingo Niermannin kanssa Kilimanjarossa tapahtuneen kiipeilymatkailun seurauksena. Kirja kuvaa metaanikaasun salaperäistä voimaa. Varhainen arvostelu vaihteli kriittisestä hämmentyneeseen, joista yksi kuvailee teosta ”großer Quatschiksi” (hölynpölyksi). Toinen arvostelija viittaa kirjaa ”alarmismin” parodiaksi ja ehdottaa, että teosta kannattaa pitää vitsinä: ”Mutta jos tämä kirja on vitsi, se ei todennäköisesti ole huono.”
Kracht julkaisi kirjeenvaihdon Woodardin kanssa vuonna 2012 tiivistelmänä Five Years (Viisi vuotta). Vaikka tämä teksti on pääosin performanssi kappale, tiettyjä episodeja kirjeenvaihdossa pidettiin kiistanalaisina—erityisesti Nueva Germaniaan liittyvissä viittauksissa. Helmikuussa 2012 eräs kriitikko kirjoittikin lausunnon, joka julkaistiin Der Spiegelissä, ja väitti, että Five Years sympatisoi rasismia ja oikeistolaisuutta, jotka oletettavasti esiintyivät myös Krachtin uusimmassa romaanissa Imperiumi. Kriitikko Georg Diezin esittämää näkökulmaa kiistettiin laajasti vakiintuneiden kriitikkojen ja kirjoittajien keskuudessa, saksankielisissä sanoma- ja aikakauslehdissä laajan kirjallisen keskustelun aikana.
John Goodricke
thumb|John Goodricke John Goodricke (17. syyskuuta 1764 – 20. huhtikuuta 1786) oli brittiläinen astronomi. Hän oli syntynyt Groningenissa, Alankomaissa, mutta vaikutti Englannissa. Goodricke tunnetaan parhaiten havainnoistaan, jotka hän teki vuonna 1782 Algolista. Goodricke sai ansioistaan Copley-mitalin vuonna 1783. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi huhtikuussa 1786, mutta hän kuoli pian tämän jälkeen mahdollisesti keuhkokuumeeseen.
Goodricken ja toisen tähtitieteilijän Edward Pigottin mukaan on nimetty yksityinen observatorio Goodricke-Pigott Observatory, joka sijaitsee Tucsonissa, Arizonassa.
E. J. Warén
pienoiskuva|Eliel Warén 25-vuotiaana. (Kuva [[Daniel Nyblin.)]] Eliel Jonathan Warén (28. marraskuuta 1854 Pielisjärvi, Lieksa – 24. maaliskuuta 1928 Salo ) oli suomalainen lääkäri ja lintutieteilijä.
Warénin isänisä oli talollinen Iisakki Varis Rautalammilta ja vanhemmat pastori Johannes Warén ja Adolfina Maria Aschan. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1874 ja opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1878, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1881 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1886. Hän toimitti Savo-Karjalaisen osakunnan lehteä. Poliittiselta kannaltaan Warén oli fennomaani. Valmistuttuaan hän toimi lääkärinä Viitasaarella ja Keuruulla. Vuonna 1892 hän siirtyi Jyväskylän piirilääkäriksi ja hoiti virkaansa Saarijärveltä käsin. 1906 hän sai piirilääkärin viran Salosta, ja hän pysyi tässä virassa eläkkeelle siirtymiseensä saakka.
Warén julkaisi kaksi ruotsinkielistä lintutieteellistä tiedonantoa (Ägg af Charadrius apricarius från Suonenjoki, 1874, ja Tringa canutus från Suonenjoki, 1876) sekä julkaisun Suonenjoen lintu- ja nisäkäsfaunasta (1881). Hän julkaisi useita lääktetieteellisiä artikkeleita ja käännöksiä.
Warén oli perustamassa Duodecim-seuraa 1881. Hän oli Finska Läkaresällskapet -seuran, Societas pro Fauna et Flora Fennican ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen.
Kilpailuvirasto
Kilpailuvirasto (lyhenne Kivi tai KIVI) oli työ- ja elinkeinoministeriön alainen virasto, joka perustettiin 1988. Viraston tehtävänä oli turvata taloudellinen kilpailu Suomessa. Tarvittaessa kilpailuvirasto voi puuttua kilpailunrajoituksiin tekemällä selvityksiä joko omasta aloitteesta tai toimenpidepyynnön perusteella. Tietyn kokoiset yrityskaupat tai yritysfuusiot oli myös ilmoitettava kilpailuvirastolle, jonka tehtävänä oli selvittää, voiko kauppa johtaa merkittävään kilpailun rajoittumiseen tai jopa monopoliin. Virasto saattoi hyväksyä kaupan sellaisenaan tai ehdollisena tai esittää markkinaoikeudelle kaupan kieltämistä.
Vuoden 2013 alussa Kilpailuvirasto yhdistettiin kuluttajaviraston kanssa kilpailu- ja kuluttajavirastoksi.
Jyväskylän varuskunta
thumb|Jyväskylän varuskunta Jyväskylän varuskunta (vuoden 2014 loppuun asti Luonetjärven varuskunta) on Tikkakoskella, Jyväskylässä sijaitseva varuskunta. Varuskunnan läheisyydessä sijaitsee Jyväskylän lentoasema.
Varuskuntaan kuuluvat seuraavat Suomen ilmavoimien joukko-osastot sekä Pääesikunnan alaiset laitokset:
Varuskunnassa sijaitsee myös Puolustusvoimien Johtamisjärjestelmäkeskuksen alainen Jyväskylän Johtamisjärjestelmäyksikkö (JYVJJY/PVJJK) sekä Länsirannalla varuskuntasairaalana aikaisemmin tunnettu Luonetjärven terveysasema ja Luonetjärven sotilaskoti.
Ainoa ns. lentävä joukkoyksikkö on hävittäjälentolaivue.
Yleistä
Varuskunnan päällikkö ja samalla Ilmasotakoulun johtaja on eversti Henrik Elo, jota edelsi eversti Mikko Punnala.
Varuskunnan toimintoja sijaitsee Luonetjärven länsi- ja itärannoilla, sekä Tikkakosken teollisuusalueella. Itärannalla oli 80-luvulla myös oma sotilaskoti. Länsiranta tunnettiin niin ikään 80-luvulla nimellä Viestin puoli ja Itäranta nimellä Lennoston puoli.
Varuskunnassa työskentelee yli tuhat henkilöä Ilmavoimien Teknillisen Koulun ja Lentosotakoulun toimintojen siirryttyä Tikkakoskelle.
Muut puolustushallinnon yksiköt ja toimijat
Varuskunnassa toimii lisäksi Puolustushallinnon Rakennuslaitoksen (PhRakL) Jyväskylän aluetoimisto. Luonetjärven Sotilaskotiyhdistys ry on toiminut varuskunnassa vuodesta 1939 alkaen harjoittaen sotilaskotitoimintaa varusmiesten hyväksi.
Myös Leijona Catering Oy:n alainen Luonetti-niminen varuskuntaravintola (entinen muonituskeskus, sitä ennen varuskuntaruokala) sijaitsee varuskunnan Länsirannalla.
Siviililentokoulutus
Patria Aviation järjestää Ilmasotakoulun peruslentokoulutusta varuskunnan välittömässä läheisyydessä sijaitsevalla Jyväskylän lentoasemalla.
Historiaa
Varuskunnassa toimi 60-luvulla Ilmailulaitokseen kuuluva Lennonjohto-opisto sekä maavoimien alainen Sisä-Suomen Sotilasläänin Esikunta (SSSlE). Maavoimiin kuulunut Suojelu- ja sääkoulu toimi varuskunnassa vuosina 1985–1992. Vuodesta 1965 aina 90-luvulle asti varuskunnassa toimi myös Vallisaaresta muuttanut Keskussääasema (KSääAs) sekä vuodesta 1975 Puolustusvoimien Atk-laitoksen yksikkö tietokonetoimisto (TkTsto/PvAtkL). Viestikoelaitos toimi varuskunnassa vuoteen 2014, jolloin se lakkautettiin ja sen toiminnot liitettiin uutena perustettuun Pääesikunnan alaiseen Puolustusvoimien tiedustelulaitokseen.
Hämeen Lennosto ja sen alainen Hävittäjälaivue 11, myöh. HämHävLLv 21 toimi varuskunnassa 1947-1962.
Luonetjärven tukikohta oli käytössä toisessa maailmansodassa, jolloin se oli yksi harvoista Suomen lentokentistä, joilta keskiraskaat Dornier- ja Junkers-pommikoneet pystyivät operoimaan.
Varuskunnassa paljastettiin 5. marraskuuta 1953 laaja vakoilujuttu, jossa syytteiden mukaan salaisia tietoja oli luovutettu vieraalle valtiolle. Oikeuskäsittely alkoi 24. marraskuuta Helsingin hovioikeudessa. Syytettyinä olivat Reino Kettunen, Paavo Koukka, Toivo Toivonen, Irma Paatola, Martti Salo, Lahja Naukkarinen, Eino Luukkanen ja Paavo Kohonen.
Vuoden 2015 alussa varuskunnan nimi muuttui Luonetjärven varuskunnasta Jyväskylän varuskunnaksi ja ilmavoimien koulutus keskitettiin Kauhavan Lentosotakoulun lakkauttamisen myötä Tikkakoskelle.
62.39861°N, 25.60556°W
Davit Tsimakuridze
Davit Tsimakuridze (,, 29. maaliskuuta 1925 Poti, Transkaukasian SFNT – 9. toukokuuta 2006 Tbilisi, Georgia) oli Neuvostoliittoa edustanut vapaapainija ja olympiavoittaja.
79 kilogramman painoluokassa kilpaillut Tsimakuridze voitti vapaapainissa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Pohjolan enkeli
Elokuvaa on rahoitettu Koneen Säätiön apurahalla, ja Kirkon mediasäätiö myönsi sille tuotantotukea. Ylen kanssa on sopimus elokuvan esittämisestä.
Siamanna
Siamanna on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 812 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 28,36 neliökilometriä. Se sijaitsee 100 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Ptolemaios XII
thumb|220px|Ptolemaios XII:n rintakuva [[Louvre|Louvren taidemuseossa.]] Ptolemaios XII Neos Dionysos Theos Filopator Theos Filadelfos (, 117 eaa. – 51 eaa.), usein Auletes (, ”Huilunsoittaja”), oli Ptolemaios IX Soter II:n poika ja Egyptin faarao 80–58 eaa. sekä vuodesta 55 eaa. kuolemaansa asti vuonna 51 eaa.
Ptolemaios XII nousi valtaistuimelle Ptolemaios XI:n jälkeen vuonna 80 eaa. Vihainen väkijoukko oli lynkannyt Ptolemaios XI:n, kun tämä oli murhannut suositun hallitsijakumppaninsa Berenike III:n. Koska Ptolemaios XI kuoli ilman miespuolista perijää, ainoat mahdolliset Ptolemaios I:n linjaa jatkavat perijät olivat Ptolemaios IX:n aviottomat pojat tuntemattoman kreikkalaisen jalkavaimonsa kanssa. Pojat elivät maanpaossa Sinopessa, Pontoksen kuninkaan Mithridates IV:n hovissa. Pojista vanhimmasta tuli faarao Ptolemaios XII Neos Dionysos ja hän meni naimisiin sisarensa Tryfainan kanssa.
Aluksi Ptolemaios XII hallitsi sisarensa Kleopatra VI Tryfainan ja vaimonsa Kleopatra V Tryfainan kanssa, mutta Kleopatra VI:sta ei ole enää vuoden 69 eaa. jälkeen mitään merkintöjä aikakirjoissa.
Hallitsijakautensa aikana Ptolemaios XII yritti turvata oman ja valtakuntansa tulevaisuuden roomalaismyönteisellä politiikallaan. Vuonna 59 eaa. hän solmi ystävyyssopimuksen Rooman kanssa – maksettuaan sitä ennen huomattavat lahjukset Julius Caesarille ja Pompeiukselle. Vuonna 58 eaa. Ptolemaios XII syrjäytettiin sen jälkeen, kun roomalaiset olivat vallanneet Kyproksen, missä hänen veljensä oli hallitsijana. Ptolemaios XII:n jälkeen Egyptin valtaistuimelle nousi hänen tyttärensä Berenike IV.
Roomalaisten avustuksella Ptolemaios XII pääsi palaamaan Egyptiin vuonna 55 eaa. ja teloitutti Bereniken. Ennen kuolemaansa vuonna 51 eaa. Ptolemaios XII nimitti tyttärensä Kleopatra VII:n ja poikansa Ptolemaios XIII:n seuraajikseen.
Lovecraft-maa
thumb|Uuden-Englannin maantiede sellaisena kuin se Lovecraftin tarinoissa esiintyy.
”Lovecraft-maa” on epämuodollinen nimitys, jolla tarkoitetaan yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin (1890–1937) tuotannossa esiintyviä kuvitteellisia Uuden-Englannin kaupunkeja. Niistä tunnetuin on Arkham, joka sijaitsee kuvitteellisen Miskatonicjoen rannalla. Muita usein mainittuja paikkoja ovat Innsmouth, Kingsport ja Dunwhich. Novelleissa esiintyy myös todellisia Uuden-Englannin paikkakuntia, kuten Boston, Salem, Danvers, Marblehead, Providence, Gloucester ja Newburyport. Joissakin tarinoissa mainitaan jopa todellisia yksittäisiä rakennuksia, kuten kirjastoja ja hautausmaita.
Kuvitteellinen Uuden-Englannin maantiede on keskeinen osa niin sanottua Cthulhu-tarustoa, jonka August Derleth kehitteli Lovecraftin kuoleman jälkeen hänen novelliensa pohjalta. Lovecraft itse käytti toisiinsa linkittyvistä tarinoistaan nimitystä ”Arkham-sikermä” (the Arkham Cycle) tai ”Miskatonicin laakson myyttisikermä” (the Miskatonic Valley myth-cycle). Vaikuttaisikin siltä, että hän hahmotti ”keinotekoista kansanperinnettään” juuri sen fiktiivisen maantieteen kautta.
Kingsport
thumb|Marbleheadin maisemia vuoden 1908 tienoilla.
Kingsportin kaupunki esiintyi ensimmäistä kertaa Lovecraftin novellissa ”Kamala ukko” (1920), joka ei kuitenkaan sisällä tarkempaa tietoa kaupungin sijainnissa. Novellissa ”Juhlapäivä” kaupunkia verrataan Marbleheadiin, joka sijaitsee Massachusettsissa. Lovecraft vieraili Marbleheadissa joulukuussa 1922, ja vaikuttui kaupungin vanhasta siirtomaa-ajan arkkitehtuurista suuresti. ”Juhlapäivän” kuvaus Kingsportista vastaakin lähes yksi yhteen todellisen Marbleheadin keskustaa. Vielä vuosia myöhemmin Lovecraft muisteli ensimmäistä Marbleheadin-vierailuaan elämänsä voimakkaimpana tunnekuohuna.
Kingsport mainitaan yhteensä 11 Lovecraftin novellissa. Niistä tunnetuimpia ovat Tuntematon Kadath (1926–1927), Charles Dexter Wardin tapaus (1927), Hulluuden vuorilla (1931) ja Varjo Innsmouthin yllä (1931).
Arkham
Lovecraftin maantieteen keskeisin paikka on Miskatonicjoen etelärannalla sijaitseva Arkhamin kaupunki, joka mainitaan ensimmäistä kertaa novellissa ”Kuvasta tekoihin” (The Picture in the House, 1920). Kaupungissa toimiva Miskatonicin yliopisto (Miscatonic University) esiintyy ensimmäistä kertaa novellissa ”Herbert West – elvyttäjä” (Herbert West—Reanimator, 1921–1922). Yliopiston kirjastossa on laaja valikoima erilaisia salatieteellisiä kirjoja, joista tunnetuimpia ovat Necronomicon, Eibonin kirja ja Vaietut kultit.
Will Murray on arvellut, että Arkhamin nimi on väännös todellisesta Oakhamin kylästä, joka sijaitsee Massachusettsin keskiosissa. Robert D. Martenin mukaan teoria ei kuitenkaan ole uskottava, sillä Lovecraft vaikuttaisi aina sijoittaneen Arkhamin lähelle Massachusettsin koillisrannikkoa. Kaupunki sijaitsee sisämaassa, mutta siellä on sisävesisatama. Lovecraft kuvaili Arkhamia Salemin kaupungin fiktiiviseksi vastineeksi: ”Kuvittelen Arkhamin pikkukaupungiksi, joka muistuttaa Salemin tunnelmasta ja arkkitehtuurista.” Salemista poiketen Arkhamin maasto on mäkistä ja kaupungissa toimii yliopisto. Lovecraft myös laati kaupungista kartan, joka poikkeaa selvästi Salemin vastaavasta. Marten arvelee Arkhamin nimen olevan muunnelma Rhode Islandissa sijaitsevasta Arkwrightin kylästä.
Dunwich
Dunwichin on Massachusettsin keskiosissa sijaitseva pikkukaupunki, jonka esikuvana olivat Wilbrahamin, Monsonin ja Hampdenin pikkukaupungit. Lovecraft matkusteli niiden suunnalla kesällä 1928, juuri ennen kuin hän kirjoitti novellinsa ”Dunwichin hirviö” (1928). Kaupunki lienee nimetty Englannin kaakkoisrannikolla sijaitsevan Dunwichin kylän mukaan. Algernon Swinburne kuvailee rappeutuvaa Dunwichiä novellissaan ”By the North Sea”, joka ei tosin mainitse paikkakuntaa nimeltä. Englannin Dunwich mainitaan myös Arthur Machenin pienoisromaanissa The Terror (1917).
Kaupunki esiintyy Lovecraftin fiktiossa vain kahdesti: ”Dunwichin hirviössä” ja runossa The Ancient Track (1929). S. T. Joshin mukaan Englannin Dunwich muistuttaa pikemminkin Lovecraftin Innsmouthia, joka kuvaillaan lahoavaksi satamakaupungiksi.
Innsmouth
Innsmouth on Uuden-Englannin rannikolla sijaitseva lahoava satamakaupunki, jonka asukkaat ovat ulkonäkönsä ja hajunsa puolesta epäilyttävän kalamaisia. Kaupunki mainitaan ensimmäistä kertaa Lovecraftin novellissa ”Celephais” (1920), joka sijoittaa Innsmouthin Englantiin. Runo Yuggothin kylvö (Fungi from Yuggoth, 1929–1930) mainitsee Innsmouthin pariin otteeseen mutta jättää sen sijainnin epämääräiseksi. Novelli ”Varjo Innsmouthin yllä” sijoittuu lähes kokonaisuudessaan kaupunkiin ja tekee selväksi, että se sijaitsee Uuden-Englannin rannikolla, puolimatkassa Newburyportista Arkhamiin. Lovecraft mainitsee Innsmouthin ohimennen myös novelleissaan ”Unet noitatalossa” (1932) ja ”Hän, joka tuli käymään” (1933).
Innsmouthin innoittajaksi Lovecraft nimesi todellisen Newburyportin kaupungin, joka oli noihin aikoihin pahasti rappiolla. Kaupunki on sittemmin entisöity ja on nykyään suosittu turistikohde.
Vaikutus
Matt Ruff julkaisi vuonna 2016 romaanin Lovecraft Country. Romaanin pohjautuvaa TV-sarjaa alettiin esittää elokuussa 2020.
Nina Vanhatalo
Nina Vanhatalo (s. 9. maaliskuuta 1969) on suomalainen Yle Urheilussa työskentelevä urheilutoimittaja. Hän on selostanut vuodesta 2014 lähtien Ylen kanavilla alppihiihdon arvokisoja ja maailmancupia. Toimittajana hän on toiminut muun muassa yleisurheilussa, suunnistuksessa ja ampumahiihdossa.
Vanhatalo on Urheilutoimittajain liiton hallituksen jäsen.
Charles Hickcox
Hickcox valittiin maailman vuoden uimariksi vuonna 1968. Hänet valittiin myös Swimming Hall of Famen jäseneksi vuonna 1976.
Kitzsteinhorn
thumb|300px|Kitzsteinhornin huippu vasemmalla, keskellä näkyvissä laskettelurinne. Kitzsteinhorn on vuori Itävallan Alpeilla Kaprunissa, lähellä Zell am Seetä. Kitzsteinhornin huippu on 3 203 metrin korkeudessa.
Talviurheilukeskus
Kitzsteinhornin jäätiköllä voi lasketella myös kesäisin. Kesähiihtopaikka Alpincenter ravintoloineen ja huoltopalveluineen sijaitsee 2 450 metrin korkeudessa. Hoidettuja rinteitä on 42 kilometriä. Ylin hissiasema Gipfelwelt ravintoloineen ja näyttelyineen on 3 029 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kitzsteinhornille kulkeneessa funikulaarivaunussa syttyi marraskuussa 2000 tulipalo, joka vaati 155 kuolonuhria. Nykyään käytöstä poistettu rata toimii muistomerkkinä.
Jan Johansen
Jan Johansen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Riku Salminen
Riku Salminen on suomalainen Yle Urheilussa työskentelevä urheilutoimittaja. Hän on selostanut muun muassa jääkiekkoa ja jalkapalloa, yleensä radiossa Yle Puheella. Hän selostaa myös alamäkiluistelua televisiossa. Paremmin Salminen tunnetaan kuitenkin televisiossa Ylen urheilulähetysten studio-isäntänä. Hän on toiminut studio-isäntänä Jalkapallon MM-kisoissa 2014, EM-kisoissa 2016 sekä MM-kisoissa 2018.
Salminen on kotoisin Jyväskylästä.
Yellowstone (joki)
Hidatsaintiaanit kutsuivat jokea nimellä ”Mi tsi a-da-zi” (, jonka alueen ranskalaiset metsästäjät käänsivät omalle kielelleen ”Roche Jaune”, "keltainen kivi". Myöhemmin yhdysvaltalaiset käänsivät sen englanniksi, jolloin nimi ”Yellowstone” syntyi. Nimen uskotaan juontavan juurensa joen varren keltaisista rantatörmistä.
Maantiede
thumb|left|250px|Yellowstonejoen valuma-alue. North ja South Forks -jokien risteyskohta. Yellowstonen lähteet ovat Wyomingin osavaltiossa Younts Peakillä Absarokavuoristossa. Se virtaa pian Yellowstonen kansallispuistoon ja muodostaa Yellowstonejärven, jonka jälkeen se putoaa 129 metriä kahdessa vesiputouksessa ja etenee Yellowstonen Grand Canyoniin.
Montanan puolella Gardinerin kohdalla Yellowstone virtaa ulos kansallispuistosta. Tämän jälkeen se kääntyy kohti pohjoista ja Livingstonin kaupunkia. Sieltä sen virtaus suuntaa koilliseen, ja joki virtaa Billingsin, Miles Cityn ja Glendiven ohi. Sitten joki katkaisee Montanan ja Pohjois-Dakotan välisen rajan ja tyhjentää vetensä Missouriin Willistonin lounaispuolella. Joen pituus on sen latvalta suulle noin 1 114 kilometriä.
Yellowstonen valuma-alue on 182 336 neliökilometriä, ja sen yhdeksästä merkittävimmästä sivujoesta seitsemän virtaa siihen etelästä. Valuma-alueen korkeuserot ovat suuret, sillä korkeimmillaan se on 3 660 metrissä ja matalimmillaan joen suulla 660 metrissä. Korkeuseron takia ilmastokin muuttuu joen matkan aikana. Vuoristossa sataa yli 2100 millimetriä vuodessa ja lumi tulee pääosin lumena lopputalvesta tai varhaiskeväällä. Sen sijaan tasankoalueilla on kuivaa, siellä sataa alle 300 millimetriä vuodessa, ja sade tulee pääosin vetenä alkukesästä. Ilmaston lisäksi joenvarren kasvillisuus muuttuu. Yellowstonen kosteimmilla alueilla on douglaskuusimetsiköitä, ja keskijuoksulla valtalaji on kalliovuortenkataja. Montanan keski- ja itäosissa Yellowstonen varrella kasvaa tasangon ruohikoita ja muun muassa gammaheinää ja Pascopyrum smithii -heinäkasvia. Joen alajuoksulla on metsiköitä, joissa kasvaa punasaarnia ja takiaistammeja.
Cannibal
Cannibal on Static-X:n viides studioalbumi, joka julkaistiin 2. huhtikuuta 2007. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 36, ja sitä on myyty yli 120,000 kappaletta.
Albumi on ensimmäinen joka ei sisällä ”Otsego” -kappaletta, mikä oli suuri yllätys faneille.
Brian Goodell
Brian Stuart Goodell (s. 2. huhtikuuta 1959 Stockton, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uinnin kaksinkertainen olympiavoittaja.
Goodell ui vuonna 1976 maailmanennätykset 400 ja 1 500 metrin vapaauinneissa jo Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa ja paransi niitä voittaessaan molemmilla matkoilla kultaa Montrealin olympialaisissa. Hänen olympiavoittoaikansa 1 500 metrillä oli 15,02,40 ja kaksi päivää myöhemmin 400 metrillä 3.51,93.
Calin MM-kilpailuissa 1975 Goodell ui hopeaa 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 15.39,00..
Somer (järvi)
Somer on syvä ja kapea järvi Hossan kansallispuiston luoteisosassa Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun maakuntarajalla. Sen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 180 kilometriä itäkoilliseen ja Kajaanista 160 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede
Somerin ulottuvuus lännestä itään on noin kahdeksan kilometriä. Leveys on enimmillään noin viisi prosenttia pituudesta. Järven länsiosa sijaitsee Taivalkoskella, keskiosa Kuusamossa ja itäosa Suomussalmella. Vähintään 10 metriä syvä vyöhyke ulottuu järven päästä päähän. Vähintään 20 metriä syviä alueita on useita ja vähintään 30 metriä syviä alueita on kaksi. Toinen niistä sijaitsee järven länsiosassa ja toinen itäosassa. Itäinen syvänne on järven syvin kohta.
Somerin keskiosassa sijaitsee noin 25 hehtaaria laaja Isosaari. Sen länsipuolella sijaitsee Reuhkasaari. Saarten välinen vesialue on matalahkoa. Isosaaren kaakkoinen osa on Kainuuta, muut osat Pohjois-Pohjanmaata.
Somerin syvän itäosan rannat ovat jyrkät. Siellä on Värikallion kalliomaalaus. Järven luusua on kalliomaalausten itäpuolella, josta alkaa koilliseen Ala-Ölkkyyn (234,5 metriä mpy) johtava vesiväylä. Somerin eteläpuolinen Syrjä-Somer (253,5 metriä mpy) laskee Syrjä-Someren puroa Someriin.
Somer (59.536.1.001) kuuluu Somerin valuma-alueeseen (59.536), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Iijärven valuma-alue (59.53) ja ensimmäinen Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Somer on laajin Somerin valuma-alueen 13:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Syrjä-Somer.
Lilly Reich
Lilly Reich (16. kesäkuuta 1885 Berliini, Saksan keisarikunta – 14. joulukuuta 1947 Berliini, Saksa) oli saksalainen muotoilija. Hän teki yli kymmenen vuoden ajan läheistä yhteistyötä arkkitehti Ludwig Mies van der Rohen kanssa.
Reich muutti 23-vuotiaana Wieniin, jossa työskenteli Joseph Hoffmanin studiolla. Reich palasi Berliiniin vuonna 1911, ja seuraavana vuonna hän liittyi Deutscher Werkbundiin, joka oli saksalainen taiteilijayhteisö. Reich suunnitteli vielä samana vuonna työväenluokan esimerkkiasunnon, joka sai kehuja selkeydestä ja huonekalujen funktionalismista.
Reich avasi oman studionsa 1914. Hänen maineensa kasvoi 1910-luvulla, ja vuonna 1920 hänet valittiin ensimmäisenä naisena Deutscher Werkbundin johtokuntaan. Reich tapasi yhteisön tehtävissä myös Mies van der Rohen, jonka kanssa hän teki yhteistyötä 1925–1938. Reich oli mukana suunnittelemessa monia Miesin tunnetuimmista huonekaluista, kuten Barcelona-paviljonkiin valmistettua Barcelona-tuolia ja Brno-tuolia. Miesin noustua Bauhaus-koulun johtoon 1930 Reich liittyi koulun opettajiin. Hän opetti koulussa 1930-luvun loppupuolelle asti sisustusarkkitehtuuria ja huonekalusuunnittelua.
Uijeongbun asema
Uijeongbun asema (, hanja 議政府驛, ) on metroasema Uijeongbussa, Etelä-Koreassa. Aseman kautta kulkee Soulin metron linja 1 ja Gyeongwon-linja.
Lilly Reich
Vuonna 1939 Reich vieraili Yhdysvalloissa, mutta palasi pian Saksaan. Hänen studionsa pommitettiin 1943. Hän oli perustamassa epävirallisesti Deutscher Werkbundia uudestaan hieman ennen kuolemaansa 1947.
Leslie Thompkins
Leslie Maurin Thompkins on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa sarjakuvissa, yleensä sivuhahmona tarinoissa, joissa Batman esiintyy, toimien tämän liittolaisena. Kirjailija Dennis O'Neilin ja taiteilija Dick Giordanon luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Detective Comicsissa #457 maaliskuussa 1976. Thomas Waynen läheinen ystävä ja lääketieteellinen kollega Leslie toimii hänen poikansa Brucen sijaisvanhempana, kun hänen vanhempansa on murhattu, ja myöhemmin hänestä tulee Brucen uskottu ystävä hänen ristiretkellään Batmanina. Sen lisäksi, että Leslie on yksi Batmanin liittolaisista, hän on myös tunnettu lääketieteen ammattilainen, joka on omistanut huomattavat taitonsa auttamaan Gotham Cityn vähemmän onnekkaita.
Taustaa
Leslie Thompkins esiintyy ensimmäisen kerran sarjakuvassa Detective Comics #457, jossa hänen kuvataan lohduttavan nuorta Bruce Waynea iltana, jolloin hänen vanhempansa murhattiin. Inspiroituneena hän omistaa elämänsä auttamaan slummien lapsia välttämään rikollista elämää. Joka vuosi vanhempiensa murhan vuosipäivänä Batman vierailee Leslien luona Park Row'ssa (johon nyt viitataan nimellä Crime Alley). Leslie ei kuitenkaan tiedä, että hän on sama poika, jota hän auttoi vuosikymmeniä aiemmin.
Myöhempinä vuosina Leslieä kuvataan Brucen isän Thomas Waynen läheisenä ystävänä ja kollegana. Hän ottaa tehtäväkseen huolehtia Brucesta pojan vanhempien murhan jälkeen ja toimii usein perheen hovimestarin Alfred Pennyworthin kanssa vanhempana ja huoltajana. Batman-erikoissarjassa 1 (1984), kun pukeutunut poliisimurhaaja Wrath kuolee taistelussa Batmanin kanssa, Leslie lohduttaa Wrathin surevaa tyttöystävää samalla tavalla kuin nuorta Brucea. Hän myös lopulta saa tietää, että Bruce on Batman. Wrathin tyttöystävästä, entisestä mafioso Gayle Hudsonista tulee Leslien läheinen ystävä. Jossain vaiheessa tämä suojelee Leslieä kahdelta hyökkääjältä, jotka pelkäävät Gaylen kostoa.
Leslie ei hyväksy Brucen valppautta ja tuntee olevansa osittain vastuussa hänen muuttumisestaan ​​Batmaniksi, koska pelkää, että hän jotenkin epäonnistuu hänen roolissaan. Hänet on myös yhdistetty romanttisesti Alfrediin useammin kuin kerran.