cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Al Pitrelli
Megadethin lisäksi Pitrelli on soittanut muun muassa Trans-Siberian Orchestrassa, Alice Cooperin yhtyeessä, Savatagessa ja Blue Öyster Cultissa.
Haisuli
Haisuli on pieni, karvainen hahmo Tove Janssonin Muumi-sarjakuvissa ja niihin perustuvissa animaatioissa. Haisulilla on merkittävä rooli myös Tove Janssonin kuvakirjassa Outo vieras Muumitalossa (1980), joka on sarjakuvien ohella Janssonin ainoa Muumi-teos, jossa Haisuli esiintyy.
Kirjassa Haisuli esiintyy nimellä Merirosvo-Haisuli, joka tulee keskellä yötä Muumitaloon. Muumitalossa nousee kova meteli, kun kaikki huonekalut ovat hajalla ja kaikkialla leijailee "kammottava haisu". Esi-isä esittää valituksia kaakeliuunin takaa ja lukuisat Muumitalon asukkaat kokoontuvat pitämään neuvottelua. Pikku Myy lähtee alas kellariin tutkimaan, kuka vieras on ja löytää tämän. Haisuli istuu keittiössä tuolilla, kun Muumipappa tulee paikalle ja huomaa, että vieras on Merirosvo-Haisuli, jonka hän on tuntenut nuoruudessaan.
Animaatiosarjassa hänelle on kuvattu violetit, palloihin päättyvät tuntosarvet. Haisulia kuvataan Muumi-sarjoissa varkaaksi. Haisuli asuu Muumilaaksossa Yksinäisten vuorten juurella olevassa metsässä puun rungon sisällä (näytetään muun muassa jaksossa 92 Muumipeikko ja Haisuli vaihdokkaina ja jaksossa 98 Punainen täysikuu). Yleisesti hän lepäilee pensaissa, puissa tai kivikasoissa.
Haisuli on ahne, ajattelee ensisijaisesti omaa etuaan, pitää arvokkaista esineistä ja nauttii toisten pilkkaamisesta. Hän on myös todella utelias. Hän ei silti ole läpikotaisin paha eikä vailla inhimillisiä ominaisuuksia. Haisuli ei erityisemmin pidä vedestä. Muumilaakson tarinoissa Haisuli liikkuu joskus pomppien (mm. jaksossa Naamiaiset) ja jaksossa Auringonpimennys hän kierii kerällä kovan tuulen mukana.
Haisuli keppostelee mielellään ja aiheuttaa harmia jatkuvasti etenkin pihistelemällä tavaroita omaan käyttöönsä. Siksipä Muumilaakson asukkaat välttelevät häntä, eikä hänellä juurikaan ole ystäviä. Muumit tapansa mukaan tosin ovat yrittäneet olla Haisulia kohtaan suvaitsevaisia, vaikka toisinaan hän ylittää jopa heidänkin sietokykyjensä rajat. Vaikka Haisuli osaa välillä olla todella ilkeä, hän ei sisimmältään kuitenkaan ole paha. Haisuli on Muumi-tarinoiden ainoa "vakituinen" rikollinen, ilman häntä Poliisimestari olisi työtön.
Muumi-sarjakuvissa Haisuli nimensä mukaisesti haisee pahalta. Tätä käytetään toisinaan hyväksi, kun halutaan päästä eroon jostakin henkilöstä, mutta ei haluta suoraan sanoa sitä. Lisäksi Haisuli syö melkein mitä vain, muun muassa huonekaluja.
Arthur Koestler
pienoiskuva|Arthur Koestler vuonna 1969. Arthur Koestler (5. syyskuuta 1905 Budapest – 3. maaliskuuta 1983 Lontoo) oli unkarilaissyntyinen toimittaja, kirjailija, kriitikko ja myöhemmässä vaiheessa parapsykologian harrastaja. Hän sai 1945 Britannian kansalaisuuden. Koestler tunnettiin etenkin romaanistaan Pimeää keskellä päivää.
Haisuli
Haisuli esiintyy Muumilaakson tarinoita -sarjan jaksoissa Näkymätön lapsi, Ninni saa hymynsä takaisin, Niisku leijailee taivaalla, Tiukka naapuri, Niiskuneiti potee muistinmenetystä, Olioita avaruudesta, Muumipappa kaipaa vaihtelua, Viidakon kätköissä, Muumipeikko pelastaa tiikerit, Kiirehdi, Nuuskamuikkunen, Iso jysäys, Kultakala, Lampun henki, Auringonpimennys, Muumipeikko rakentaa talon, Kuuma lähde, Kuplia, Jättikurpitsa, Timantti, Naamiaiset, Ihana lahja, Satumainen smaragdi, Uusi elämä, Muumipeikko ja kultainen häntä, Poliisimestarin veljenpoika, Muumipeikko ja Haisuli vaihdokkaina, Punainen täysikuu ja Kultainen valtakunta sekä Suomessa esittämättömissä jaksoissa Ääni kelon sisällä ja Syntymäpäiväyllätys.
Haisulin suomenkielinen ääninäyttelijä sarjassa Muumilaakson tarinoita on Yleisradion dubbauksessa Matti Ruohola ja MTV:n dubbauksessa Juha Varis. Kummassakin versiossa sama ääninäyttelijä esittää myös Muumipappaa.
Arthur Koestler
Elämä ja ura
Kösztler syntyi Budapestissa Itävalta-Unkarissa saksaa puhuvaan juutalaisperheeseen. Perhe muutti Wieniin, ja Kösztler opiskeli Wienin yliopistossa. Opiskellessaan hän innostui siionismista ja asui 1926–1929 Brittiläisessä Palestiinassa, aluksi kibbutsissa. Hän sai Palestiinan kansalaisuuden mutta lähti Pariisiin Ullsteinin saksalaisten sanomalehtien kirjeenvaihtajaksi. Hän erikoistui tiedetoimittajaksi ja osallistui 1931 Graf Zeppelin -ilmalaivan tutkimusmatkaan pohjoisnavalle.
Kösztler liittyi Saksan kommunistiseen puolueeseen 1932 mutta puolueessa tehtyjen puhdistusten vuoksi erosi siitä 1938. Hän matkusteli Neuvostoliitossa ja kiipesi Araratille. Falangistit pidättivät hänet vuonna 1937 Málagassa, jonne hän oli mennyt raportoimaan Espanjan sisällissodasta. Hän kuvasi kokemustaan kirjassa Spanish Testament. Toisen maailmansodan alkaessa ranskalaiset internoivat hänet, ja vapauduttuaan hän liittyi muukalaislegioonaan päästäkseen pois maasta, ja pakeni Marokon ja Portugalin kautta Englantiin. Hän palveli brittiarmeijan pioneerijoukoissa ja työskenteli BBC:ssä. Hän asui pääasiassa Lontoossa ja työskenteli kirjailijana ja luennoitsijana. Koestler sai Britannian kansalaisuuden 1945.
Koestlerin romaania Pimeää keskellä päivää (1940) pidetään paitsi hänen parhaimpanaan, myös yhtenä 1900-luvun poliittisen fiktion suurista teoksista. Neuvostoliiton totalitarismia ja rappiota kuvaavassa kirjassa idealistinen vanha bolševikki joutuu Stalinin vainojen uhriksi. Siitä on sovitettu myös näytelmäversio. Tässä vaiheessa uraansa Koestlerin kirjoissa toistuivat kysymykset moraalista ja poliittisesta vastuusta.
1940-luvun jälkipuoliskolla Koestler julkaisi esseitä, joissa hän käsitteli pettymystään kommunismia kohtaan. Kesäkuussa 1950 hän piti Berliinissä puheen kommunismin vastaisten intellektuellien tilaisuudessa Congress for Cultural Freedom, joka myöhemmin paljastui CIA:n operaatioksi. Hän vastusti kuolemantuomiota ja puhui ydinaseriisunnan puolesta.
Vuoden 1956 jälkeen Koestler keskittyi paranormaaleihin ilmiöihin ja tutki muun muassa telepatiaa.
Vuonna 1976 ilmestyneessä kirjassaan The Thirteenth Tribe Koestler esittää, että aškenasijuutalaiset polveutuvat Keski- ja Itä-Eurooppaan muuttaneista turkinsukuisista kasaareista. Teoksella oli huomattava merkitys teorian popularisoinnissa. Hän toivoi, ettei antisemitismille jäisi enää pohjaa, jos voitaisiin osoittaa, ettei juutalaisilla ole ollenkaan seemiläisiä juuria.
Koestlerin yritykset kirjoittaa tieteellistä tekstiä eivät juuri saaneet tunnustusta, ja hänet tunnettiin lähinnä hänen muusta työstään.
Koestler sai 1970-luvulla Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon.
Kuolema
Kösztler teki vuonna 1983 itsemurhan kolmannen vaimonsa Cynthian kanssa sairastettuaan parkinsonin tautia ja leukemiaa. Testamentissaan hän määräsi varansa käytettäväksi parapsykologian professuurin perustamiseen Edinburghin yliopistoon.
Raisin’ Cain
Raisin’ Cain on yhdysvaltalaisen kitaristin, laulajan, lauluntekijän, yhtyeenjohtajan ja tuottajan Johnny Winterin studioalbumi vuodelta 1980.
Vuoden 2012 uudelleenjulkaisun kansitekstin mukaan albumi sisältää hitin ”Rollin’ and Tumblin’”.
Tuotantoneuvojana ja äänittäjänä on toiminut Dave Still ja johtajana Steve Paul. Still on tehnyt miksauksen New York Cityssä Hit Factoryssa apunaan Chris Tergesen.
Kannen valokuvan on ottanut Susan Chang ja muut Susan Warford. Taidesuunnittelusta on vastannut Paula Scher.
Kiitoksissa on mainittu Teddy Slatus, Jacqueline Lau, Johnnie Allan, Mike Geremia, Elam Williams, Norman Simon (Uncle Sam’s), Borck and Mensch, Eli Schoenfeld, Premier Talent ja CBS Recordsin henkilökunta.
Kokoonpano
sekä
taustakuoro:
Pyhäjoen vesistö
Pyhäjoen vesistö (vesistöaluetunnus 54) on Suomen päävesistöalue, jonka pääuoma Pyhäjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 3 711,89 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,16 %.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Liminkaojan vesistö
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Ultramariini (yhtye)
Ultramariini on Hämeenlinnasta kotoisin oleva popyhtye. Ultramariinin musiikissa on kuultavissa vaikutteita sekä brittipopista, elektronisesta musiikista että vaihtoehtorockista. Omaehtoisuudestaan tunnettu yhtye on tuottanut kaikki levynsä itse, ja ne on julkaistu pienellä M.dulor-levymerkillä.
Historia
1990-luvun loppupuolella perustettu yhtye julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa Juuri ja juuri olemassa 17. marraskuuta 2003, jota ennen yhtye oli julkaissut kaksi EP:tä: Elohopeaa (2000) ja Empatiaa koneille (2001). Toinen albumi Kevään ja kesän tähtikuvioita ilmestyi 13. huhtikuuta 2005, ja kuusi uutta kappaletta ja kuusi remiksausta sisältävä tupla-ep Kauempana kuin kuu 25. tammikuuta 2006. Vuonna 2010 ilmestyi kolmas pitkäsoitto Ydin.
1. kesäkuuta 2018, lähes kahdeksan vuoden hiljaiselon jälkeen, yhtye julkaisi uuden singlen ”Sointu” ja ilmoitti julkaisevansa uuden albumin Lasimeri 7. syyskuuta. Albumilta julkaistiin vielä toinen single ”Utopia” 16. elokuuta. Radio Helsingin haastattelussa laulaja-kitaristi Matti Johannes Koivu ja kosketinsoittaja Tuomas Ilmavirta kertoivat kitaristi Ville Aallon jättäneen yhtyeen.
Multi Theft Auto
Multi Theft Auto (MTA) on modifikaatio Rockstar Gamesin Grand Theft Auto -pelisarjan pelien Grand Theft Auto III, Grand Theft Auto: Vice City ja Grand Theft Auto: San Andreas Microsoft Windows -versiolle. Modi mahdollistaa kyseisten pelien pelaamisen verkon välityksellä muiden pelaajien kanssa.
Taustaa
left|thumb|250px|Kuvankaappaus MTA:SA deathmatchin kehitysversiosta. DMA Designin (nykyisen Rockstar Northin) kehittämään Grand Theft Auto III:n ei sisältynyt moninpeliä, joka kuitenkin löytyi sarjan aiemmista peleistä. Tätä puutetta korvaamaan kehitettiin ensimmäinen versio Multi Theft Autosta, nimeltään Grand Theft Auto III: Alternative Multiplayer, joka sallii kahden pelaajan pelata peliä verkossa. Uudemmat versiot modista paransivat pelattavuutta ja lisäsivät ominaisuuksia perustuen kuitenkin samaan konseptiin, eli pelin muistin manipulointiin.
Myöskään jatko-osaan, Grand Theft Auto: Vice Cityyn, ei sisältynyt moninpeliä, minkä vuoksi Multi Theft Autoon kehitettiin tuki myös tälle pelille. Myöhemmin koko kehitys suuntautui uuteen ohjelmistokehykseen, nimeltään Blue. Alkuperäisessä konseptissa (pelin manipulointi muistin kautta) oli useita ongelmia suorituskyvyn ja vakauden kanssa, joten Bluesta tuli perusta kaikille tuleville versiolle Multi Theft Autosta.
Yleistä
right|thumb|250px|Kolmannen osapuolen kehittämä autorata, ”resource”. Multi Theft Auto toimii asentumalla alkuperäisen pelin laajennukseksi muokkaamatta pelin alkuperäisiä tiedostoja, lisäten ominaisuuksia kuten verkkopelaamisen ja käyttöliittymän, sekä paljastaen itse pelimoottorin Lua-virtuaalikoneen kautta.
Projekti on ollut esillä myös mediassa, huomattavimmin G4 TV:ssä, sekä PC Gamer ja Total PC Gaming -lehdissä, jotka ovat julkaisseet Multi Theft Autoa käsitteleviä artikkeleita.
Multi Theft Auto: San Andreas uudistettiin ja julkaistiin avoimen lähdekoodin projektina 21. marraskuuta 2008, jättäen aikaisemmat versiot taakseen. Lähdekoodi julkaistiin GPLv3-lisenssillä Google Codessa ja GitHubissa.
Multi Theft Auto: San Andreas
right|thumb|250px|"Resource" joka tekee pelistä pokeri-minipelin. Multi Theft Auton uusin julkaisu, Multi Theft Auto: San Andreas on tehty useita vuosia kehityksessä olleen avoimen lähdekoodin pelimoottorin perustalle. Pelimoottori tarjoaa tarvittavat työkalut uusien pelimuotojen ja karttojen tekoon Lua-virtuaalikoneen kautta.
Ensimmäinen versio modista julkaistiin 22. tammikuuta 2006, ja oli nimeltään ”Race”. Tämä versio sisälsi ainoastaan kilpa-ajopelimuodon sekä kenttäeditorin, jolla pystyi tekemään uusia kisoja ja ympäristöjä.
Seuraavasta julkaisusta, nimeltään ”Deathmatch”, esiteltiin täysin pelattava versio 2. tammikuuta 2008. Tämä ”Developer Preview” -julkaisu oli suunnattu tukemaan kolmansien osapuolien kehittämää sisältöä. Tätä versiota seurasi pian toinen ”Developer Preview” -julkaisu, joka sisälsi muutamia uusia ominaisuuksia ja korjauksia. Tätä seurasi lopulta lähdekoodin julkaisu GPLv3-lisenssillä 21. marraskuuta 2008.
22. elokuuta 2009 Multi Theft Auto: San Andreas v1.0 julkaistiin ensimmäisenä virallisena avoimen lähdekoodin julkaisuna. Nimestä poistettiin ”Deathmatch”, koska haluttiin painottaa modin monipuolisuutta. Kaikki pelin toiminnallisuus toteutettiin skriptikielellä Lua, joten käyttäjien on mahdollista valita tai kehittää omia skriptejään ja mukauttaa pelistä omanlaisensa. 24. elokuuta 2011 julkaistu 1.1-versio toi mukanaan useita uudistuksia. Merkittävimpiä näistä olivat BASS-audiokirjasto, joka mahdollistaa esimerkiksi äänikeskustelut sekä internet-radioiden kuuntelun pelissä, mahdollisuus muuttaa pelin graafista ulkoasua varjostimilla (shader) ja Unicode-tuki.
Alankomaiden parlamenttivaalit 2021
Alankomaiden parlamenttivaalit 2021 pidettiin 15.–17. maaliskuuta. Vaaleissa valitaan kaikki 150 paikkaa Alankomaiden edustajainhuoneeseen seuraavaksi neljäksi vuodeksi.
Tausta ja vaalijärjestelmä
Rutten hallitus erosi kaksi kuukautta ennen vaaleja. Syynä oli sosiaalietuuksien perusteettomaan takaisinperintään liittyvä skandaali. Takaisinperinnät syöksivät tuhansia lapsiperheitä taloudelliseen ahdinkoon ja aiheuttivat monien parien eroja. .
Koronaviruspandemian vuoksi äänestysaikaa pidennettiin alkamaan jo 15. päivä. Tämän lisäksi kaikille yli 70-vuotiaille taattiin mahdollisuus äänestää kirjeitse.
Äänioikeus vaaleissa on kaikilla alankomaalaisilla, jotka ovat vaalipäivään mennessä täyttäneet 18. Kaikille äänioikeutetuille lähetetään viimeistään kahta viikkoa ennen vaaleja ilmoitus äänioikeudesta. Myöhemmin äänioikeutetut saavat myös postitse listan kaikista vaalipiirinsä ehdokkaista. Vuoteen 1970 saakka äänestäminen oli pakollista kaikille äänioikeutetuille. .
Määräaikaan mennessä ennätykselliset 89 puoluetta oli rekisteröitynyt ehdokaslistoineen. Näistä 26 oli uusia puolueita. . Lain mukaan ehdokkaiden tulee olla äänioikeutettuja ja nämä voivat pyrkiä parlamenttiin niin poliittisten puolueiden listoilta tai itsenäisinä ehdokkaina.
Alankomaissa käytetään suhteellista vaalitapaa, jossa paikat jaetaan D’Hondtin menetelmällä.
Kannatuskyselyt
800px
Tulokset
Vaalien suurimpana voittajana pidetään D66-puoluetta, joka nousi toiseksi suuremmaksi. Suurimpana puolueena säilyi VVD, ja Rutte on jatkamassa pääministerinä, mikä tekisi hänestä Alankomaiden historian pisimpään virassa olleen pääministerin.
Rutte ilmoitti tuloksen selvittyä, ettei aio neuvotella PVV:n tai FvD:n kanssa. Hallitus päädyttiin lopulta muodostamaan VVD:n, D66:n, CDA:n ja CU:n kanssa. Hallitus aloitti toimintansa 10. tammikuuta 2022.
Bosse Ringholm
Bo Ingvar Karchimirer "Bosse" Ringholm (s. 18. elokuuta 1942 Falköping) on ruotsalainen poliitikko sosiaalidemokraattisesta puolueesta.
Ringholm syntyi Falköpingissä läntisessä Ruotsissa. Häneltä puuttuu korkeampi koulutus. Hän aloitti poliittisen uransa sosiaalidemokraattien nuorisojärjestössä, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1967–1972. Tämän jälkeen hän työskenteli sisä- ja työministeriöissä. Hän toimi myös aktiivisesti Tukholman paikallispolitiikassa. Vuonna 1976 hänestä tuli koulutus- ja tiedeministeriön johtaja ja hän toimi tehtävässä, kunnes hänestä tuli Tukholman läänin lääninneuvos vuonna 1983. Vuodesta 1997 lähtien hän toimi Ruotsin työmarkkinahallituksen ylijohtajana, kunnes pääministeri Göran Persson nimesi hänet Erik Åsbrinkin seuraajaksi valtiovarainministerinä vuonna 1999.
Lokakuussa 2004 Persson ilmoitti uudelleenjärjestelyistä hallituksessaan, minkä yhteydessä Ringholm siirtyi valtiovarainministerin paikalta varapääministeriksi, koordinaatioministeriksi ja urheiluministeriksi. Hänen seuraajakseen valtiovarainministerinä valittiin Pär Nuder. Keväällä 2006 hän toimi myös kuuden päivän ajan Ruotsin ulkoministerinä Laila Freivaldsin eron jälkeen. Ringholm toimi ministerinä aina syksyyn 2006 sakka, jolloin sosiaalidemokraatit joutuivat oppositioon porvaripuolueiden saatua vaaleissa enemmistön valtiopäiville. Ministerin pestinsä jälkeen Ringholm toimii tällä hetkellä kansanedustajana Tukholman vaalipiiristä.
Ringholm on absolutisti ja kuuluu raittiusliikkeeseen. Hänet on tunnettu myös urheiluvaikuttajana. Hän toimi pitkään urheiluseura Enskeden puheenjohtajana, kunnes hänestä tuli urheiluministeri.
Herfindahlin indeksi
Herfindahlin indeksin perusajatus on tarkastella markkinoilla toimivien yritysten kokoa suhteessa markkinoiden kokonaiskokoon. Indeksi saadaan, kun korotetaan kunkin markkinoilla toimivan yrityksen prosentuaalinen markkinaosuus toiseen potenssiin ja lasketaan näin saadut neliöt yhteen. Näin ollen indeksi voi saada arvoja väliltä 0–10 000.
Indeksin saama arvo on suuri, jos yhdellä tai joillakin harvoilla yrityksillä on selkeästi muita suuremmat markkinaosuudet. Toisin sanoen indeksin arvo on sitä korkeampi, mitä keskittyneemmät markkinat on kyseessä. Tyypillisesti markkinoita, joiden Herfindahlin indeksi on yli 1 800, pidetään keskittyneinä.
Kaava
Herfindahlin indeksi lasketaan matemaattisesti ilmaistuna seuraavasti:
,
missä
\Pi_i = yrityksen i markkinaosuus,
n = markkinoilla toimivien yritysten määrä.
Sampsa Aaltio
Sampsa Eino Urmas Aaltio (21. huhtikuuta 1927 Lempäälä – 8. huhtikuuta 2013 Lempäälä) oli suomalainen poliitikko. Hän oli kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1979–1987 Hämeen pohjoisesta vaalipiiristä. Presidentin valitsijamiehenä Aaltio oli 1978, 1982 ja 1988. Myös hänen isänsä Eino Aaltio oli kansanedustaja.
Herfindahlin indeksi
Esimerkki
Ensimmäisessä tapauksessa Herfindahlin indeksi on 6 500 (=80^2+4*5^2), kun taas jälkimmäisessä indeksi on vain 2 000 (=5*20^2). Huomaa, että viiden yrityksen markkinoilla 2 000 on pienin mahdollinen indeksin arvo, eli Herfindahlin indeksin mukaan viiden yrityksen markkinat ovat joka tapauksessa keskittyneet.
Sampsa Aaltio
Ura
Varsinaiselta ammatiltaan Aaltio on maanviljelijä ja koulutukseltaan agronomi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1945 Töölön yhteiskoulusta ja valmistui agronomiksi 1952 Helsingin yliopistosta. Elämäntyönsä hän teki maanviljelijänä Lempäälän Sotavallan kartanossa 1948–1993. Heti isännäksi tultuaan Aaltio lopetti Sotavallan karjatalouden ja alkoi erikoistua viljanviljelyyn. Sotavallan maiden lisäksi hän viljeli 1970-luvulla vuokraamiaan Valkeakoskella sijaitsevien Lotilan ja Voipaalan kartanoiden, sekä Lempäälän Kuljun kartanon peltoja. Aaltio olikin silloin yksi Suomen huomattavimmista viljanviljelijöistä.
Aaltio oli myös dendrologi, joka perusti Sotavallan kartanon maille oman arboretumin. Hän kuului myös Dendrologian seuran hallitukseen vuosina 1985–1986.
Lempäälän kunnanvaltuuston jäsen Aaltio oli vuodesta 1965 alkaen yli 30 vuotta, puheenjohtajana 1977–1978 ja 1987–1988 sekä varapuheenjohtajana 1979–1980. Kokoomuksen maataloussihteerinä hän toimi 1970–1974 ja kansanedustajana kaksi kautta 1979–1987.
Nuorena Sampsa Aaltio tuli tunnetuksi kilpauimarina. Hän voitti 100 metrin selkäuinnin Suomen mestaruuden vuonna 1950 ajalla 1.14,8. Hän voitti samana vuonna myös SM-kultaa 3 × 100 metrin sekaviestissä. Sotilasarvoltaan Aaltio oli majuri.
Eta Canis Majoris
Eta Canis Majoris (η Canis Majoris, η CMa) eli Aludra on Ison koiran tähtikuvion kirkkaimpia tähtiä suuruusluokallaan 2,45. Aludra on kuuma, kirkas sininen ylijättiläistähti. Tähden etäisyysarviot ovat hyvin epätarkkoja. Yleisesti käytetään epätarkkaa arviota 3 200 ± 1 800 valovuotta. Toisaalta tähti kuulunee joukkoon, joka on noin 1 760 valovuoden päässä. Absoluuttinen kirkkaus -7,51, jos etäisyys 3 200 valovuotta. Väri-indeksi B-V -0,08, spektrityyppi B5Ia. Tähden pintalämpötila on 13 500 kelviniä, ja sen kokonaissäteily, joka on enimmäkseen ultraviolettia, on noin 66 000 aurinkoa. Tähden säde on mittausten mukaan 43 aurinkoa ja massa 15 aurinkoa. Tähden ikä on 12 miljoonaa vuotta, ja se on kehittymässä nopeasti punaiseksi jättiläiseksi, eli se on "kuoleva tähti". Tähti puhaltaa tähtituulta 500 km/s. Tähti menettää tähtituulena noin miljoonasosan massastaan, ja on menettänyt noin kolmasosan. Lähellä Aludraa on optinen seuralainen tyyppiä A0V 169" päässä. Sen suunta on 285° ja näennäinen kirkkaus 6,90. Se on huomattavasti lähempänä maata kuin Aludra eikä kierrä Aludraa.
ASL Airlines Belgium
pienoiskuva|TNT Airwaysin (myöhemmin ASL Airlines Belgium) Boeing 747 pienoiskuva|ASL Airlines Belgiumin Boeing 737-400
Kohteet
ASL Airways Belgium lentää useisiin kohteisiin Oseaniassa, Afrikassa, Aasiassa ja Euroopassa.
Bossanova 80–82
Bossanova 80 – 82 on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän ensimmäinen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1985.
Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A2-säv. Ilkka Laru ja Kauko Röyhkä.
Media Suomessa
Suomen media käsittää Suomessa toimivat tiedotusvälineet kuten sanomalehdet, televisiokanavat, radiokanavat ja internet-sivustot. Useimmat viestimet ovat suomenkielisiä, mutta joillakin paikkakunnilla ilmestyy myös ruotsinkielisiä sanomalehtiä, ja televisiossa ja radiossa on ruotsinkielistä ohjelmaa. Julkinen ja verorahoitteinen Yleisradio omistaa useita televisio- ja radiokanavia. Niiden lisäksi maassa toimii useita kaupallisia televisiokanavia. Useat televisiokanavat ovat ilmaisia.
Vapaus ja itsesääntely
Lehdistönvapaus takaa sen, että valtio ei Suomessa voi määrätä mitä tiedotusvälineissä sanotaan. Julkisen sanan neuvosto on Suomen tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien perustama elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta. Valtaosa suomalaisista tiedotusvälineistä kuuluu JSN:n perussopimuksen allekirjoittaneisiin yhteisöihin.
Omistus
Suomessa median omistus on keskittynyt muutamalle suurelle mediakonsernille, jotka omistavat lehtiä, televisiokanavia, radiokanavia ja internetpalveluita. Alasta riippuen neljä suurinta yhtiötä keräävät 59–97 prosenttia yleisöstä ja tuotosta. Kokonaisuudessaan neljä suurinta saivat 65 prosenttia alan tuotoista vuonna 2017. Keskittyminen eteni helmikuussa 2020, kun Sanoma ilmoitti aikovansa ostaa Alma Median alueelliset sanomalehdet. Näiden kahden lisäksi suuria mediataloja Suomessa ovat Yle, Keskisuomalainen, Kaleva ja TS-Yhtymä.
Aktiivisesti toimivia vastamedioita Suomessa oli syksyllä 2017 kymmenkunta.
Televisio ja radio
Suomen kuunnelluin radiokanava on Yle Radio Suomi. Suosituin kaupallinen radiokanava on Radio Nova. .
Luottamus mediaan
Marraskuussa 2007 tehdyn gallupin mukaan suomalaisista 49 prosenttia uskoi, että medialla on liikaa valtaa. Yli 60-vuotiaista osuus oli 62 prosenttia. Toisaalta 70 prosenttia vastanneista uskoi ettei valtaa luovuteta toimituksen ulkopuolelle. Eniten median sisältöön kohdistuvaa valtaa vastanneet arvelivat olevan mediayhtiöiden omistajilla, suuryrityksillä ja mainostajilla. Kysely mittasi myös uutismedian luotettavuutta: eniten luotetaan Ylen uutisiin. Suomalaisen median laatuun oli melko tyytyväisiä tai tyytyväisempiä 87 prosenttia vastaajista.
Raili Kauppi
Raili Marjatta Kauppi (10. huhtikuuta 1920 Helsinki – 1. elokuuta 1995 ) oli suomalainen filosofi ja Tampereen yliopiston filosofian emeritaprofessori. Kauppi oli nimitettiin 1969 aluksi Tampereen yliopiston kirjasto-opin lehtoriksi ja filosofian professoriksi. Hän jäi eläkkeelle 1985. Hän oli Pohjoismaiden ensimmäinen naispuolinen filosofian professori. Vuonna 1963 Kauppi oli 20-vuotisen kirjastouransa Helsingissä jälkeen 22 vuotta opettajana sittemmin Tampereen yliopistoksi muuttuneessa Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa, jossa hän hoiti aluksi kirjasto-opin lehtorin virkaa ennen filosofian alan professorinimitystään.
Kaupin vanhemmat olivat pankinjohtaja Juho Kauppi ja Alina Matilda Laine. Kauppi pääsi ylioppilaaksi 1938, valmistui filosofian kandidaatiksi 1949, lisensiaatiksi 1956 ja väitteli tohtoriksi 1961. Hän oli Helsingin kaupunginkirjaston virkaa tekevä amanuenssi 1942–1946, vakinainen amanuenssi 1946–1950, opiskelunneuvoja 1950–1960, Kallion sivukirjastonjohtaja 1960–1961, tilapäinen apulaiskirjastonjohtaja 1961–1963, Yhteiskunnallisen korkeakoulun, sittemmin Tampereen yliopiston kirjasto-opin lehtori 1963–1969, filosofian dosentti 1964, virkaa tekevä filosofian professori 1966–1969, professori 1969, Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian assistentti, viran sijainen 1962–1963 ja dosentti 1964.
Kauppi oli kansainvälisesti tunnustettu Leibnizin ja intensionaalisen logiikan asiantuntija. Hän johti pitkään Filosofian iltoja Tampereen kaupunginkirjastossa.
James Whitmore
James Allen Whitmore (1. lokakuuta 1921 White Plains, New York – 6. helmikuuta 2009 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa Taistelutanner (1949). Toisen ehdokkuutensa hän sai miespääosan esittäjän kategoriassa vuonna 1976.
Valmistuttuaan Amherst High Schoolista Whitmore aloitti opinnot Yalen yliopistossa ja palveli merijalkaväessä toisessa maailmansodassa.
Whitmoren myöhempien elokuvien joukossa ovat Asfalttiviidakko (1950), Hyökkäys merellä (1958), Apinoiden planetta (1968), Seitsemän rohkeaa ratsastaa jälleen (1969) ja Käärmeenmuna (1977). Marraskuussa 2008 Whitmorella todettiin keuhkosyöpä, johon hän kuoli helmikuussa 2009.
Whitmorella on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hänelle myönnettiin vuonna 2000 Emmy-palkinto. Tasan puoli vuosisataa aiemmin hän oli voittanut Golden Globen. Näyttelijä James Whitmore nuorempi on hänen poikansa.
Ekklesia (Ateena)
Ekklesia (, ”koollekutsuttujen kokoontuminen”) oli antiikin Ateenan kansankokous. Se on parhaiten tunnettu esimerkki kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden kansankokouksista eli ekklesioista. Ateenalaiset itse viittasivat kansankokoukseen usein vain nimellä dēmos (, ”kansa”).
Ateenan ekklesia osallistui lakien säätämiseen sekä teki päätökset kaikissa tärkeimmissä valtion asioissa. Se päätti muun muassa sodasta ja rauhasta, liittolaissopimuksista, valtion raha-asioista, strategosten ja eräiden muiden virkamiesten valinnasta sekä ostrakismista. Kansankokous toimi suoran demokratian kautta ja oli keskeinen osa Ateenan demokratiaa. Kokouksiin saivat osallistua kaikki yli 20-vuotiaat miespuoliset kansalaiset, ja keskustelu oli avoin kaikille kokouksessa mukana olleille. Keskustelun jälkeen järjestettiin äänestys yleensä käsiäänestyksenä, jossa päätökset tehtiin yksinkertaiseen enemmistöön perustuen.
Kansankokous toimi yhdessä Ateenan bulen eli neuvoston kanssa. Sen kutsuivat koolle bulen virkamiehet prytanit, jotka muodostivat kokousten esityslistat. Bule myös vastasi päätösten toimeenpanosta. Koska kaikki käsitellyt asiat olivat peräisin bulesta, ekklesia ei voinut itse ottaa käsiteltäväkseen uusia asioita vapaasti. Ekklesia kokoontui alun perin kerran ja myöhemmin neljä kertaa yhden prytaneian eli vuoden kymmenesosan aikana, eli 40 kertaa vuodessa. Kansankokouksen kokoontumispaikkana toimi klassisella kaudella yleensä Pnyks-kukkula.
Historia
Ateenassa oli ekklesia jo arkaaisella kaudella viimeistään lainsäätäjä Drakonin aikana noin vuonna 621 eaa. Kaikilla miespuolisilla kansalaisilla oli oikeus osallistua sen kokouksiin jo tuolloin. Ekklesialla oli kuitenkin alussa vain vähän valtaa, sillä todellinen valta oli ylimystösuvuilla eli eupatrideilla, joiden keskuudesta valittiin ylimmät virkamiehet eli arkontit. Ekklesia päätti arkonttien valinnasta, mutta muutoin kokoontui harvoin lähinnä silloin, kun arkontit katsoivat aiheelliseksi kutsua kokouksen koolle.
Solonin laeissa vuonna 594 eaa. ekklesian jäsenyys oli avoin kaikille yli 20-vuotiaille. Laeissa kaikki kaupunkivaltion virat oli varattu kolmelle ylimmälle yhteiskuntaluokalle, kun taas alimman luokan jäsenet saivat osallistua ainoastaan ekklesian ja heliaian kokouksiin. Ekklesia säilyi Kleistheneen uudistuksissa vuonna 508/507 eaa., joista katsotaan alkaneen Ateenan demokratian kauden. Kansankokouksen valta lisääntyi ajan kuluessa, ja siitä tuli 400-luvulle eaa. tultaessa ylin päätöksiä tekevä elin samalla kun aristokratian sekä muiden elinten, kuten areiopagin, valtaa vähennettiin.
Viimeistään 400-luvulla eaa. ekklesian osanottajille alettiin maksaa palkkaa. Palkanmaksun alullepanija oli joidenkin tietojen mukaan eräs Kallistratos ja joidenkin mukaan Agyrrhios Kollytoslainen. Usein alullepanijaksi on esitetty Perikles, mutta hänellä ei ilmeisesti ollut tekemistä tämän asian kanssa; sen sijaan hän alkoi maksaa palkkaa bulen ja heliaian jäsenille. Päätös palkanmaksusta ajoittui ilmeisesti peloponnesolaissodan alkupuolen menestyksekkäille vuosille. Palkan suuruus oli aluksi yksi oboli. Joidenkin tietojen mukaan Herakleides alkoi ensimmäisenä maksaa kaksi obolia, ja Agyrrhios kolme obolia jonkin verran ennen vuotta 392 eaa.
Ekklesian toiminnasta tunnetaan yksityiskohtia parhaiten Aristoteleen nimiin laitetun tutkielman Ateenan valtiomuoto myötä 300-luvun eaa. loppupuolelta. Tätä kautta tiedetään muun muassa se, että ekklesian kokoontumiskertojen määrä oli tuolloin noussut neljään kertaan prytaneian aikana.
Kokouspaikka
pienoiskuva|Ateenan ekklesian kokoontumispaikka ja puhujankoroke eli bēma [[Pnyks-kukkulalla, taustalla Akropolis-kukkula.]] pienoiskuva|Ekklesian puhujankoroke eli bēma Pnyksillä.
Ateenan kansankokous kokoontui alun perin Arkaaisella agoralla, jota ei tule sekoittaa tunnetumpaan klassisen kauden Agoraan. 400-luvulla eaa. kokoukset siirrettiin tunnetuimpaan paikkaansa Pnyks-kukkulalle kaupungin länsilaidalle. Tämän jälkeen ekklesia kokoontui yleensä siellä koko klassisen kauden 300-luvun loppupuolelle eaa. saakka. Kukkula oli suhteellisen lähellä Agoraa ja sieltä oli hyvä näköala Akropoliille, alakaupunkiin ja merelle. Pnyksille oli rakennettu ekklesiaa varten teatterimainen katsomotasanne sekä kallioon hakattu puhujankoroke (bēma). Paikalla on useita rakennusvaiheita 400- ja 300-luvuilta eaa.
Dionysoksen teatterin rakentamisen jälkeen ekklesia kokoontui joskus myös siellä. Näin tehtiin erityisesti heti Dionysia-juhlien sekä eräiden muiden juhlien jälkeen. Laivastoasioissa ekklesia kokoontui joskus Pireuksessa Munikhiassa olleella teatterilla. Kokouksia pidettiin myös klassisella Agoralla erityisesti silloin, kun ne koskivat jotakin tiettyä henkilöä, kuten äänestettäessä ostrakismista, kansalaisuuden myöntämisestä vieraspaikkakuntalaisille tai kansalaisluottamuksen palauttamisesta niille, jolta se oli riistetty. Hellenistisen kauden alussa 300-luvun lopulla eaa. kansankokous siirtyi käytännössä kokonaan Dionysoksen teatterille, ja Pnyksiä käytettiin vain harvoin. Myöhemmissä piirtokirjoituksissa kokouspaikoiksi mainitaan joskus kaupunki ja joskus Pireus.
Kokoonpano
Ekklesian kokouksiin saivat osallistua kaikki yli 20-vuotiaat miespuoliset kansalaiset, tai tarkemmin sanoen kaikki täysi-ikäiset eli 18 vuotta täyttäneet miehet, jotka olivat myös suorittaneet tämän jälkeen kaksivuotisen asepalveuksen eli palveluksen efebeinä. Myös osallistujien kansalaisluottamuksen, jonka saattoi menettää joistakin rikoksista, tuli olla tallella. Yläikarajaa osallistumiselle ei ollut. Osallistujien tuli olla kirjoilla oman demoksensa luettelossa niistä, joilla oli oikeus osallistua kansankokouksiin.
Tyypillisesti ekklesian kokouksiin osallistui noin henkeä. Monissa erityisissä äänestyksissä vaadittiin, että paikalla tuli olla juuri henkeä, jotta päätös voitiin ylipäätään tehdä. Tämä on tulkittu rajaksi, jonka tarkoitus oli varmistaa, että osallistujia oli paikalla normaalimäärä; ei rajaksi, jolla olisi vaadittu poikkeuksellisen paljon osallistujia. Osallistujamäärän vahvistaa myös Pnyksin kokousalueen koko, sillä sinne on eri vaiheissa mahtunut arviolta – henkeä. Thukydideen mukaan esimerkiksi peloponnesolaissodan aikaan osallistujia olisi kuitenkin ollut vain harvoin enemmän kuin.
Koska Ateenan miespuolisia kansalaisia on arvioitu olleen 400-luvulla eaa. noin ja 300-luvulla eaa. noin, tyypilliseen kansankokoukseen olisi näin osallistunut noin –  kansalaisista. M. H. Hansen toteaa, että on huomionarvoista, että ateenalaiset kykenivät kokoamaan kokouksiin näin paljon osanottajia 40 kertaa vuodessa; mutta huomauttaa toisaalta, että demokratia saattoi toimia Ateenassa juuri siksi, että sen polikselle suhteellisen suuresta väestöstä kuitenkin vain pieni osa osallistui kerrallaan kokouksiin. Kreikkalaisella mittapuulla määrä oli hyvin suuri ja lähenteli toimivan suoran demokratian ylärajaa, joksi on arvioitu noin hengen kansankokousta.
Suuri osa kokoukseen osallistujista lienee ollut Ateenan kaupunkialueen demoksista. Toisaalta kokouksiin osallistui suuri määrä kansalaisia myös Attikan maaseudulta, sillä politiikkaa pidettiin tärkeänä, ihmiset olivat tottuneet kulkemaan jalan pitkiäkin matkoja ja kaupunki oli joka tapauksessa uskonnollisten juhlien ja kaupankäynnin keskus, joten siellä käytiin muutoinkin usein. Vierasmaalaiset saivat ilmeisesti seurata kokousta sivusta määrätyltä alueelta.
Suuren osanottajamäärän vuoksi ainoastaan pienellä osalla osallistujista oli aikaa pitää puheita, vaikka kaikilla olikin siihen oikeus. Koska kansan taivuttelu jonkun ehdotuksen puolelle vaati retorisia taitoja, puhujiksi valikoitui usein samoja kansanjohtajiksi nousseita miehiä. Samalla kehittyivät sekä retoriikka yleensä että tietty reettoreiden eli julkisten puhujien ammattikunta. Ekklesian kautta reettoreista tuli kansan todellisia johtajia.
Kokoontumiskerrat ja aiheet
Ekklesian kokoontumisia oli kahdenlaisia, pääkokoontumiset sekä tavalliset kokoontumiset. Pääkokoontumisia oli kerran prytaneiassa eli kymmenen kertaa vuodessa. Ne olivat alun perin ilmeisesti kokoontumisten ainoa tyyppi, eikä niillä näin todennäköisesti ollut aluksi erityistä nimeä. Ne käsittelivät pelkästään virkamiesten valintaa sekä näiden toimien tai lakien hyväksymistä. Niiden ohelle saatettiin kuitenkin kutsua ylimääräisiä kokoontumisia, joissa käsiteltiin muita asioita. Kokoontumisia alettiin kutsua pääkokoontumisiksi, kun niiden ohelle otettiin käyttöön säännölliset ”tavalliset” kokoontumiset, joita järjestettiin aluksi ilmeisesti kahdesti prytaneiassa (20 kertaa vuodessa) ja lopulta kolmesti prytaneiassa (30 kertaa vuodessa). Näin ekklesia kokoontui lopulta 300-luvun eaa. lopulla yhteensä neljästi prytaneiassa eli 40 kertaa vuodessa.
Jokaisella prytaneian neljästä kokouksesta oli vakituinen asialista. Ensimmäisessä eli pääkokouksessa tarkastettiin virkamiesten toiminta, jonka perusteella nämä joko saivat jatkaa virassaan tai erotettiin. Kokouksessa käsiteltiin myös syytteet rikoksista valtiota vastaan, viljan tuontiin eli ruokahuoltoon liittyvät asiat sekä maanpuolustukselliset asiat. Kokouksessa luettiin myös takavarikoidun omaisuuden luettelo.
Vakioaiheiden jälkeen voitiin aina käsitellä vapaasti muita aiheita tarpeen mukaan, kunhan ne olivat ennalta mukana esityslistassa. Tarvittaessa voitiin aina kutsua koolle ylimääräisiä hätäkokouksia.
Vuoden 306 eaa. jälkeen, kun fylejen määrä oli noussut kahteentoista ja prytaneia näin vastasi kuukautta, yhdessä prytaneiassa pidettiin ilmeisesti kolme kokousta neljän sijaan. Samoihin aikoihin jokainen näistä tunnettiin nimeltään pääkokouksena.
Kokoontumisajat
Kokoontumispäiviä ei päätetty etukäteen, vaan kokoukset kutsuttiin koolle tarvittaessa. Ekklesia ei kokoontunut juhlapäivinä eikä tiettyinä tabupäivinä, eikä yleensä aivan prytaneian alussa, koska koollekutsumisesta ensimmäiseen kokoontumiseen kului ilmeisesti noin neljä päivää. Laki myös kielsi ekklesian ja heliaian kokoontumiset samana päivänä, ja tässä heliaian ilmeisesti täytyi väistyä. Koska ekklesian kokoontumisten enimmäismäärä oli säädetty neljään yhden prytaneian aikana, kokouksia olisi ollut noin kymmenen päivän välein. Kokoontumiset kertyivät kuitenkin usein prytaneian lopulle, koska kokoontumiskertoja säästeltiin mahdollisia hätätilanteita varten.
Kokoukset alkoivat aamunkoitossa ja saattoivat kestää enimmillään koko päivän, mutta ne eivät saaneet kestää toisen päivän puolelle. Tiedetään, että ainakin kerran kokous täytyi keskeyttää pimeän tultua, koska pimeys esti käsiäänestyksen ääntenlaskennan. Jos asioiden käsittely jäi kesken, kokousta jatkettiin tauon jälkeen seuraavana päivänä. Suurin osa kokouksista päättyi kuitenkin oletettavasti puoleen päivään mennessä. Bule kokoontui usein tämän jälkeen iltapäivällä. Kokous saattoi päättyä kesken jumalliseksi merkiksi katsottuun enteeseen, kuten ukkonen, salama, sade, myrsky, auringonpimennys tai maanjäristys, joilla oli omat tulkitsijansa.
Koolle kutsuminen
Ekklesian kutsuivat koolle prytanit. Nämä myös määräsivät kokouksen esityslistan. Bule sekä ekklesia itse saattovat tehdä päätöksen, että prytanien tuli kutsua ekklesia koolle tiettynä päivänä. Myös muun muassa strategosten tiedetään olleen aloitteellisia ekklesian koollekutsumisessa hätätilanteissa ja erityisesti sotien aikana, mutta tämäkin tapahtui ilmeisesti niin, että he pyysivät kokoon kutsumista prytaneilta.
Kokousten päivämäärä ja esityslista julkistettiin joitakin päiviä, oletettavasti neljä päivää, etukäteen ja julkaistiin Agoralla Eponyymien heerosten muistomerkillä, joka toimi julkisten asioiden ilmoitustauluna. Lisäksi lähetettiin kuuluttajat kokoamaan kansa. Hätäkokouksia varten kaupunkilaiset voitiin tarvittaessa kutsua koolle torvia soittamalla, kun taas maaseudulle piti lähettää viestinviejät. Kokouspäivänä ilmeisesti nostettiin lippu salkoon merkiksi.
Kokoontuminen ja valmistelut
Kuuden leksiarkhoi -virkamiehen ja näiden kolmenkymmenen avustajan tehtävänä oli huolehtia siitä, että kokouspaikalle pääsi vain siihen oikeutettuja kansalaisia. Jokaiselle kokoukseen osallistuneelle annettiin näiden saapuessa poletti, jonka näyttämällä he saivat kokouksen jälkeen lunastaa palkan. Sen suuruus oli alkuvaiheessa oboli ja myöhemmin kolme obolia. Virkamiesten tehtäviin kuului myös rangaista niitä, jotka yrittivät pelkästään nostaa palkan tekemättä työtään. Palkkaa ei maksettu varakkaimmille.
Leksiarkhoilla oli ilmeisesti joskus vaikeuksia saada tarpeeksi ihmisiä kokouksiin ainakaan ajoissa, sillä ihmiset viipyilivät mielellään Agoralla. Tällöin osa virkamiehistä ohjasi Agoralla eräänlaisina poliiseina toimineita skyyttiläisiä jousimiehiä, joiden kerrotaan ympäröineen koko aukean punaisella kalkilla värjätyllä köydellä niin, että ainoastaan Pnyksille johtanut tie oli auki ihmisten ajamiseksi sinne. Jousimiehet saattoivat myös sulkea markkinapaikat. Ne, jotka saivat vaatteisiinsa punaväriä, laskettiin viimeisinä saapuneiksi ja jäivät todennäköisesti ilman palkkaoboleitaan.
Kokouksen alussa järjestettiin uhritoimitus, jossa uhrattiin porsaita, sekä kokousalueen rituaalipuhdistus, jossa porsaiden verta pirskotettiin alueelle. Tämän jälkeen uhrattiin suitsuketta ja suoritettiin rukous, jonka apulaissihteeri luki ja airut toisti. Siihen kuului myös valtion vihollisten kiroaminen, mukaan lukien ne, jotka aikoisivat pettää kansaa kokouksessa. Ainakin myöhempinä aikoina prytanit kuuluttivat tämän jälkeen, että uhrit oli toimitettu oikein, enteet olivat suotuisat eivätkä jumalat olleet ilmaisseet tyytymättömyyttään.
Keskustelu
Tämän jälkeen alkoi itse kokous. Puheenjohtaja (, harvemmin ), joka oli alkuvaiheessa prytaneiden puheenjohtaja ja myöhempinä aikoina yhdeksänhenkisen puhemiehistön johtaja, kertoi kokouksen esityslistan. Ekklesialla oli oikeus käsitellä vain asioita, jotka tulivat sille bulelta. Muista asioista ekklesia saattoi vain ohjata ne ensin bulelle. Jos bule oli jo tehnyt käsiteltävästä asiasta alustavan päätöksen, airut luki sen ääneen. Tämän jälkeen suoritettiin esikäsiäänestys siitä, hyväksyikö kansa päätöksen suoraan vai halusiko se keskustella siitä. Joskus bule ei ollut vielä tehnyt varsinaista päätöstä, vaan asia oli vain annettu kansan päätettäväksi; tällöin prytanit saattoivat esittää asiasta laajemman suullisen selvityksen.
Keskusteltaessa jokaisella osallistujalla oli puheoikeus yhteiskuntaluokasta tai iästä riippumatta. Jokainen sai ilmoittautua halukkaaksi heti, kun airuet kysyivät asiasta sen jälkeen, kun käsiäänestyksessä oli päätetty, että asia vaatii keskustelua. Kukin saattoi kuitenkin puhua vain kerran, ja ainakin varhaisempina aikoina yli 50-vuotiaat kutsuttiin puhumaan ensin. Puhevuorossa ollut astui puhujankorokkeelle eli bēmalle ja laittoi päähänsä myrtinlehväseppeleen. Solonin lait vaativat puhujaa pysymään asiassa ja käsittelemään yhtä asiaa kerrallaan. Vain puheenjohtaja sai keskeyttää puhujan. Järjestyksenpito kuului prytaneiden lisäksi skyyttiläisille jousimiehille, myöhempinä aikoina tehtävään valitun fylen jäsenille ja hellenistisellä kaudella efebeille. Huonokäytöksiset puhujat voitiin keskeyttää ja poistaa kokouspaikalta, ja heille voitiin määrätä 500 drakhman suuruinen sakko. Suurimmissa väärinkäytöksissä asia viettiin bulen tai ekklesian päätettäväksi.
Jokainen osallistuja sai myös esittää muutoksia tai vastaehdotuksia käsiteltyyn esitykseen. Ne tehtiin kirjallisessa muodossa prytaneille. Puheiden jälkeen jokaisella oli oikeus ehdottaa päätöstä. Usein tämän teki se puhuja, joka oli työstänyt probūleumaa jo bulessa. Esitysten perustuslaillisuus tarkistettiin. Varhaisina aikoina tämän teki areiopagi, Perikleen jälkeen nomofylakes aina kolmenkymmenen tyranniaan saakka, ja Eukleideen arkonttikaudesta eteenpäin jälleen areiopagi, joskin suuresti rajoitetuin oikeuksin.
Äänestys
Jos laillisia esteitä päätökselle ei ollut, päätös luettiin läsnä olleille äänestystä varten. Puheenjohtajalla oli laillinen oikeus olla viemättä ehdotus äänestettäväksi, mutta hän saattoi joutua syytteeseen oikeuden väärästä käytöstä. Yhdessä tapauksessa ehdotuksen vieminen äänestettäväksi oli suoraan kiellettyä: silloin jos velallinen ehdotti julkisen velan anteeksiantamista. Myös kuka tahansa osallistuja saattoi vastustaa äänestystä vannomalla asian laittomaksi ja viemällä sen oikeuteen tietynlaisella syytteellä, jonka mukaan lakiesitys tai muu päätös rikkoi muita lakeja vastaan tai oli epätarkoituksenmukainen. Tällaisen syytteen esittäminen johti äänestyksen lykkäämiseen. Syyte voitiin kuitenkin esittää myös äänestyspäätöksen jälkeen, jolloin sen toimeenpano pysäytettiin, kunnes oikeus oli tehnyt päätöksensä. Myös ehdotuksen esittäjä saattoi vetää ehdotuksensa takaisin keskustelun jälkeen, mikäli oli muuttanut mieltään.
Äänestys suoritettiin yleensä julkisena käsiäänestyksenä. Jos asia koski joidenkin henkilökohtaisia intressejä, kuten ostrakismista äänestettäessä, voitiin käyttää suljettua äänestystä. Tällöin äänet annettiin laittamalla äänestysuurniin mustia ja valkoisia kiviä. Ostrakismiäänestys suoritettiin kuitenkin kirjoittamalla karkotettavaksi esitetyn nimi ruukunsirpaleeseen. Äänestämisestä käytettiin yleensä verbiä epipsēfizein silloinkin kun se suoritettiin käsiäänestyksenä, ja vain harvemmin verbiä epikheirotonein.
Päätösten kirjaaminen
Äänestyksen jälkeen puheenjohtaja julisti tehdyn päätöksen. Päätös kirjoitettiin ylös ja talletettiin arkistoon, sekä usein myös esitettiin nähtäville julkisesti kirjoitettuna kiveen tai pronssitauluun. Päätökset kirjoitettiin yleensä tietyssä muodossa, jossa teksti alkoi esimerkiksi:
Joskus päivämäärä ilmoitettiin tarkastikin:
Päätös säilyi asemaltaan psēfismana, ja oli voimassa vuoden ajan, samoin kuin bulen tekemät vastaavanlaiset päätökset. Jotta päätös sai lain aseman, sen tuli läpäistä nomothetain käsittely.
Kokouksen lopuksi airut ilmoitti kokouksen päättymisestä.
Tehtävät
Ekklesian tehtäviä olivat:
Ylin päätöksenteko
pienoiskuva|upright=0.66|Ekklesian päätös [[Brea (Traakia)|Brean siirtokunnan perustamisesta, n. 445–435 eaa. Epigrafinen museo.]]
Ekklesian tärkein tehtävä oli ylin päätöksenteko valtion asioissa yhteistyössä bulen kanssa. Kansankokous päätti muun muassa sodasta ja rauhasta, liittolaissuhteista, armeijaan ja laivastoon liittyvistä asioista, valtion raha-asioista, lainoista ja veroista, tulleista, vienti- ja tuontikielloista, uusista uskonnollisista kulteista ja juhlista, sekä myönnetyistä palkinnoista ja kansalaisuuksista.
Lainsäädäntö
Ekklesian toinen tärkeä tehtävä liittyi lakien säätämiseen. Alun perin ekklesian osuus lainsäädäntöprosessissa oli kuitenkin rajoitettu, sillä lait sääti tätä tarkoitusta varten vuosittain perustettu erillinen elin. Vuoden ensimmäisessä pääkokoontumisessa puheenjohtaja kysyi, oliko olemassa oleviin lakeihin tarpeellista tehdä muutoksia. Mikäli kansa halusi muutoksia, muutosehdotukset koottiin. Kolmannessa kokouksessa nimitettiin heliaian jäsenistä koostunut lakia säätävä valiokunta, jonka tehtävä oli muotoilla uudet lait lakiesityksiksi. Sen jäsenet tunnettiin nimellä nomothetai.
Päätös vanhojen ja uusien lakien välillä tehtiin tämän jälkeen oikeusistuinta jäljittelevässä muodossa. Tämän oikeusistuimen johdossa toimivat nimellä thesmothetai tunnetut virkamiehet. Uusien lakien kannattajat toimivat ikään kuin syyttäjinä, kun taas kansan nimeämät puolustajat puolustivat vanhoja lakeja. Mikäli päätös suosi uusia lakeja, ne tulivat voimaan ikään kuin koko ekklesia olisi päättänyt niistä. Menetelmä tunnettiin nimellä ”laeista äänestäminen”.
Demokratian rappiokaudella säädetystä järjestyksestä tingittiin usein, ja tavaksi tuli tehdä lakiesityksiä suoraan kansankokoukselle milloin tahansa ehdottajalle sopivalla hetkellä, jonka jälkeen ehdotuksista äänestettiin suoraan. Tästä seurasi suuri määrä uusia lakeja, jotka olivat suosittujen kansanjohtajien ehdottamia. Ksenofon kertoo, kuinka kuutta strategosta tuomittaessa vuonna 406 eaa. puolustajat vetosivat laissa säädetyn järjestyksen tiukan noudattamisen puolesta, mutta tähän vastattiin huutamalla, että ”on kauheaa, jos kansa ei saa tehdä niin kuin se haluaa”. Demosthenes valitti, että puhujat säätävät uusia lakeja harva se kuukausi omien etujensa mukaisesti. Aristoteles kuvaa toimintatavan demokratian rappeutumisen viimeiseksi vaiheeksi, jossa ”korkein valta on enemmistöllä eikä lailla [sillä siinä] äänestyspäätökset asetetaan lain edelle”.