cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
H5N1
Muuntuminen ihmisestä ihmiseen tarttuvaksi
pienoiskuva|130px|H5N1-viruksia. Virus voi muuttua ihmisestä ihmiseen leviäväksi, jos virus muuntautuu esimerkiksi siassa, joka kantaa samanaikaisesti lintuinfluenssavirusta sekä ihmisen influenssavirusta.
Maailman terveysjärjestön mukaan vuonna 2006 todettiin ensimmäinen tapaus, jossa H5N1 oli todistettavasti muuntunut ihmisestä ihmiseen tarttuvaksi: pohjoissumatralainen nainen oli tartuttanut seitsemän perheenjäsentään. Perheenjäsenet olivat ennen tartunnan saamista oleskelleet pitkiä aikoja tartunnan lähteenä toimineen naisen seurassa pienessä huoneessa. Kaikissa epäillyissä ihmisestä toiseen tarttumisissa tauti on levinnyt vain perheen sisällä, minkä jälkeen muuntunut virus on kuollut.
Aiheesta muualla
Influenza aviaria
Lipari
pienoiskuva|[[Lipari (kaupunki)|Liparin kaupungin vanhakaupunki.]]
Lipari (sisiliaksi: Lipari), antiikin Lipara (, lat.) on Italiaan kuuluva saari ja samanniminen kunta Tyrrhenanmerellä. Se on Liparisaarten suurin saari ja sijaitsee noin 30 kilometriä Sisilian rannikosta pohjoiseen. Liparin pinta-ala on 37,6 km² ja asukkaita on vajaat 13 000. Se on yksi seitsemästä Etnan ja Vesuviuksen välillä sijaitsevasta tuliperäisestä saaresta. Saaren keskus Liparin kaupunki.
Historia
pienoiskuva|vasen|Liparin rannikkoa ja laavakiveä. pienoiskuva|vasen|Näkymä Liparista [[Vulcanon saaren suuntaan.]]
Antiikki
Liparin saari on asutettu jo esihistoriallisella kaudella viimeistään noin 5000 eaa. Antiikin aikana saari tunnettiin alun perin nimellä Meligunis, mikä oli todennäköisesti peräisin kreikkalaista siirtokuntaa edeltäneeltä ajalta. Myöhemmin saari sai nimen Lipara. Kreikkalaiset asuttivat saaren noin vuonna 580–577 eaa. Saaren polis eli kaupunkivaltio Lipara oli Knidoksesta ja Rhodokselta tulleiden doorilaisten perustama. Siirtokunta kukoisti merenkulun kannalta edullisen sijaintinsa sekä tuliperäisyyden vuoksi hedelmällisen maaperänsä ansiosta. Saarelta kaivettiin myös alunaa, mikä oli myös tuliperäisyyden ansiota. Lipara oli välillä Karthagon vallassa. Roomalaiset valtasivat sen vuonna 252/251 eaa.
Myöhempi historia
Liparin tulivuori on viimeksi purkautunut 400-luvulla. Antiikin ajan jälkeen saarta ovat pitäneet hallusaan muun muassa arabit, saraseenit sekä osmanit. Liparin merkittävimpiä nähtävyyksiä on Kaarle V:n aikainen Liparin kaupungin linnoitus Castello eli La Cittade, joka on rakennettu kaupungin antiikin aikaisen akropoliin paikalle, sekä sitä ympäröivä vanhakaupunki.
1930–1940-luvuilla Lipari toimi karkotuspaikkana, jonne Italian diktaattori Mussolini lähetti poliittisia vankeja. Saarella olivat arestissa muun muassa Curzio Malaparte sekä Carlo Rosselli.
I’m Yours
I’m Yours on Jason Mrazin ensimmäinen single hänen kolmannelta, We Sing. We Dance. We Steal Things -studioalbumiltaan. Se julkaistiin alun perin rajoitetun erän Extra Credit -EP-levyllä demona vuonna 2005 mainostaakseen hänen toista, Mr. A-Z -studioalbumia. Kappaletta esitettiin jo hänen vuosina 2004–2005 tekemillään keikoilla, ja se muodostui suosituksi jo ennen julkaisua. ”I’m Yours” oli ehdolla 51. Grammy-palkintogaalassa kategorioissa ”Vuoden kappale” sekä ”Paras miesosapuolen lauluvokaaliesitys”. Sitä myös käytettiin Australian Seven Networkin sarjan Packed to the Raffers mainostamiseen.
”I’m Yours” oli suunnattoman menestynyt Yhdysvaltain Billboard-listoilla. Oltuaan Hot 100 -listalla yhteensä 76 viikkoa se piti hallussaan listoillaolemisennätystä listaviikkomäärissä rikkoen edeltäneen, LeAnn Rimesin ”How Do I Liven” vuonna 1998 asetetun 69 viikon ennätyksen; tämä on kuitenkin nykypäivään mennessä rikottu Imagine Dragonsin kappaleella ”Radioactive”, joka pysyi listoilla yhteensä 87 viikkoa jonka lisäksi ”I’m Yoursia” paremmaksi on pannut myös Awolnationin ”Sail”, joka oli listoilla yhteensä 79 viikkoa. Tammikuuhun 2013 mennessä ”I’m Yours” oli Yhdysvalloissa kaikkien aikojen kymmeneksi parhaiten myynyt digitaalinen single, myyden siellä yli kuusi miljoonaa sekä maailmanlaajuisesti 9,5 miljoonaa latausta. Se on Mrazin menestynein Yhdysvaltain menestyssingle tähän päivään mennessä.
Tor Edvin Dahl
Tor Edvin Dahl, salanimi David Torjussen, (s. 10. syyskuuta 1943 Oslo, Norja) on norjalainen kirjailija, joka on kirjoittanut niin tietokirjoja, romaaneja ja näytelmiä kuin nuortenkirjojakin. Hän on sukupolvensa tuotteliaimpia kirjoittajia. Epätasaisen tuotannon parhaimmistoa on kaunokirjallisuus ja erityisesti rikosromaanit.
Dahlilta on suomennettu joitakin nuortenkirjoja sekä Ruijasta kertova kuvateos.
Dahlin vanhemmat olivat helluntailaisia, ja helluntailaisuudella on suuri merkitys hänen teostensa taustalla. Helluntailaisuusympäristö on teoksissa usein tapahtumapaikka, ja uskonnollinen problematiikka on kaiken kaikkiaan keskeistä hänen tuotannossaan. Hän on kirjoittanut myös rikosromaaneja, aiemmin nimellä David Torjussen, myöhemmin omalla nimellä. Tuotantoon kuuluu myös runsaasti kuunnelmia
Kristiina Elstelä
Anna Kristiina Elstelä (10. tammikuuta 1943 Helsinki – 26. kesäkuuta 2016 Helsinki  ) oli suomalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Elstelä esiintyi myös monissa televisiosarjoissa, kuten ÄWPK – Älywapaa palokunta, Kaverille ei jätetä ja Helppo elämä. Elstelä tunnetaan myös kabaree- ja musikaalilaulajana.
Elstelä oli teatterisukua: hänen isänsä oli ohjaaja-näyttelijä Ossi Elstelä ja äitinsä näyttelijä Irja Elstelä. Myös hänen sisarensa Riitta Elstelä on näyttelijä, ja hänen veljensä ohjaaja Esko Elstelä esiintyi parissa elokuvassa. Elstelä oli naimisissa kahdesti (Leo Kalsto sekä Jotaarkka Pennanen 1979–1995), joista hänelle syntyivät lapset Hanna Kalsto ja Kasimir Pennanen. Kasimir kuoli 25-vuotiaana vuonna 2006 jäätyään junan alle.
Kristiina Elstelä aloitti uransa isänsä Ossi Elstelän perustamassa ja johtamassa revyyteatterissa Punaisessa Myllyssä näyttelijänä ja tanssijana 1961–1963. Hänen uransa jatkui eri teattereissa. Ensimmäinen pieni elokuvarooli oli mannekiinina Taape Tähtenä -elokuvassa 1962.
Keväällä 2006 Elstelä oli yksi tanssivista julkkiksista MTV3:n ohjelmassa Tanssii tähtien kanssa, jossa hän sijoittui parinsa Marko Keräsen kanssa toiseksi.
Henri Cassini
Alexandre Henri Gabriel vicomte de Cassini (9. toukokuuta 1781 Pariisi, Ranska – 1832) oli ranskalainen kasvitieteilijä, joka nimesi suuren määrän asterikasvien heimon (Asteraceae) kasveja.
Cassini syntyi kuuluisaan tähtitieteilijöiden sukuun. Kuuluisa tähtitieteilijä Giovanni Domenico Cassini, joka muun muassa määritti Jupiterin, Marsin ja Venuksen pyörähdysajat, oli hänen esi-isänsä neljännessä polvessa. Henri Cassini oli viidettä sukupolvea Cassineissa, ja hänestä käytettiin joskus sen vuoksi nimeä Cassini V. Hän ei jatkanut sukunsa työtä tähtitieteen parissa vaan ryhtyi lakimieheksi. Kasvitiede oli hänelle vain harrastus, mikä oli tuohon aikaan tavallista.
Cassini meni naimisiin serkkunsa kanssa, mutta avioliitto oli lapseton. Cassini kuoli koleraan viisikymmenvuotiaana vuonna 1832. Hän jäi sukunsa viimeiseksi Cassiniksi. Hänen isänsä eli vielä kolmetoista vuotta hänen jälkeensä.
Hänestä käytetään tieteellisen nimen perään liitettävää auktorilyhennettä Cass.
Marburgin tauti
Marburgin tauti leviää sairaan henkilön veren ja ruumiin eritteiden (uloste, sylki, oksennus, siemenneste ) välityksellä. Hoitoa tai rokotetta ei ole olemassa, mutta potilaan selviytymismahdollisuudet ovat paremmat, jos tämä nauttii runsaasti nestettä ja saa hoitoa oireisiinsa. Vähintään 25 % sairastuneista kuolee.
Oireet
Oikean diagnoosin tekeminen voi olla hankalaa, sillä Marburgin taudin oireet ovat samanlaisia kuin useissa muissa tartuntataudeissa, kuten malariassa, lassakuumeessa tai lavantaudissa. Tilanne on entistä hankalampi, jos kyseessä on yksittäistapaus.
Altistumisesta muutaman päivän sisällä alkaviin oireisiin sisältyy kuumeilua, lihassärkyjä ja ripulia, sekä taudin edetessä myös maksan ja munuaisten toiminnan häiriöitä ja sisäistä ja ulkoista verenvuotoa. Viikon sisällä iholle ilmaantuu ihottumaa, joka haalistuu ja alkaa hilseillä muutamien päivien kuluttua – ihottumaa on vaikeampi havaita mustaihoisella, mutta sen huomaaminen on tärkeää erotusdiagnostiselta kannalta. Potilas saattaa myös vajota tajuttomuuteen.
Varhaiset epidemiat
Virus havaittiin ensimmäisen kerran vuonna 1967, kun 31 ihmistä sairastui saksalaisessa Marburgin pikkukaupungissa, sitten myös Frankfurt am Mainissa sekä silloisen Jugoslavian Belgradissa. Epidemiassa oli 25 ensisijaista infektiota, joista kuoli seitsemän potilasta, sekä kuusi toissijaista infektiota, jotka kaikki selvisivät. Tartunta sai alkunsa virukselle altistuneista laboratoriotyöntekijöistä, jotka käsittelivät apinoita tai niiden kudoksia. Epidemian alkulähteeksi paljastuivat sairastuneet Cercopithecus aethiops -viherapinat, jotka oli tuotu Ugandasta poliorokotteiden kehittämistä varten. Apinoiden maahantuojana oli Behringwerke, paikallinen yritys, jonka alkuperäinen toimintasuunnitelma oli kehittää seerumeita jäykkäkouristusta ja kurkkumätää vastaan.
Tämän jälkeen Marburgin tautia tavattiin vuonna 1975, kun Zimbabwessa ollut matkailija kuoli ja kaksi hänen seurassaan ollutta sairastui Marburg-viruksen oireisiin. Marburgin tautia on löydetty kahdesti myös sellaisista henkilöistä, jotka ovat matkanneet Keniassa Elgon-nimisellä vuorella.
Angolan epidemia 2004-2005
Vuoden 2005 alussa Maailman terveysjärjestö WHO alkoi tutkia Angolassa puhjennutta tunnistamatonta verenvuotokuume-epidemiaa, joka keskittyi maan koillisosaan. Epidemian arveltiin alkaneen jo maaliskuussa 2004 Uigen provinssin lastenosaston ahtaissa tiloissa. Eräs lääkäreistä huomasi, että erään sittemmin kuolleen lapsen oireet viittasivat verenvuotokuumeeseen. Taudinaiheuttaja tunnistettiin lopulta 22. maaliskuuta 2005 Marburg-virukseksi; tällöin kuolleiden määrä lähestyi jo sataa. Angolan terveysviranomaiset ilmoittivat viruksen levinneen seitsemään maan 18 provinssista; 16. toukokuuta todettuja tartuntatapauksia oli 336, joista 292 oli kuollut.
WHO:n mukaan epidemian alkuvaiheessa Angolan kuolleista 80 % oli alle 15-vuotiaita, mutta sittemmin lasten osuus putosi 30–40 %:n tienoille. Virus vaati myös aikuisuhreja, muun muassa 14 sairaanhoitajaa ja kaksi ulkomaalaista lääkäriä.
Taudin leviämisen estämiseksi alettiin Angolasta saapuvia lentoja tarkkailemaan muun muassa Portugalissa. Angolan hallitus pyysi kansainvälistä apua; koko maassa oli vain noin 1 200 lääkäriä, ja eräät provinssit joutuivat tulemaan toimeen vain kahdella lääkärillä. Lääkärit ilman rajoja -järjestö lähetti maahan lääkäriryhmän. Ryhmän saapuessa epidemian keskellä sijainneeseen sairaalaan ryhmä havaitsi sen olevan vailla vettä ja sähköä. Taustalla oli sisällissota: tiet ja muu infrastruktuuri vahingoittuivat kymmeniä vuosia kestäneen sisällissodan aikana.
Ugandan epidemia
20 henkilöä sairastui Ugandassa vuonna 2012 tapahtuneessa Marburgin tauti -epidemiassa. Heistä ainakin viisi kuoli.
Päiväntasaajan Guinean epidemia
Helmikuussa 2023 uutisoitiin yhdeksän ihmisen menehtyneen Marburgin tautiin Päiväntasaajan Guineassa. Maailman terveysjärjestö WHO järjesti asian johdosta hätäkokouksen.
Pasi Laine
Pasi Laine (s. 1963) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Valmet Oyj:n toimitusjohtajana vuodesta 2013.
Uran alku
Pasi Laine opiskeli sähkötekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui sieltä diplomi-insinööriksi vuonna 1988. Valmistumisen jälkeen hän on luonut pitkän uran suomalaisissa teollisuusyrityksissä. Vuosina 1988–1996 hän toimi eri tehtävissä Valmet Automation Oy:ssa. Hän työskenteli Suomessa ja ulkomailla (Kanada, Saksa ja Iso-Britannia). Välillä hän oli 1996–1998 Elsag Bailey Hartmann & Braun Oy:n toimitusjohtajana. Sen jälkeen hän siirtyi Metso-konsernin palvelukseen.
Johtajana Metso Oyj:ssa
Metson johtoryhmään Laine nimitettiin vuonna 2006, kun hänet nimitettiin Metso Automationin toimitusjohtajaksi. Hän toimi siinä tehtävässä vuoteen 2011 asti. Sen ohella hän johti Metson Energia- ja ympäristöteknologia -liiketoimintasegmenttiä 2008–2011. Sitten hän oli vuonna 2011 lyhyen aikaa Paperi- ja kuituteknologia -nimisen segmentin johtajana. Joulukuusta 2011 joulukuuhun 2013 Laine oli Massa, paperi ja voimantuotanto -segmentin vastaava johtaja. Hän oli samalla (2011–2013) Metso Oyj:n varatoimitusjohtaja ja toimitusjohtajan sijainen tämän ollessa estynyt hoitamasta tehtäviään.
Valmet Oyj:n toimitusjohtajaksi
Kesällä 2013 Metso Oyj:n liiketoimintarakenne uudelleenorganisoitiin. Yhtiö jaettiin kahtia erillisiksi yhtiöiksi (Metso Oyj ja Valmet Oyj). Pasi Laine nimitettiin Valmetin toimitusjohtajaksi kesäkuussa 2013 ja hän aloitti tehtävässä joulukuussa 2013. Laineen johdolla Valmet listattiin Helsingin pörssiin tammikuussa 2014. 2015 Valmet osti Metsolta Automation liiketoiminnan joka liitettiin osaksi Valmetin liiketoimintaa.
Nimitys vuorineuvokseksi
Joulukuussa 2020 tasavallan presidentti Sauli Niinistö nimitti Pasi Laineen vuorineuvokseksi.
Tehomainos
Tehomainos Oy oli Huhtamäki-yhtymään kuulunut mainostoimisto, joka toimi Helsingissä vuodesta 1962 vuoteen 1990, jolloin se myytiin toimivalle johdolle. Vuodesta 1985 Tehomainos oli osa kansainvälistä J. Walter Thompson -mainostoimistoketjua.
Yritys perustettiin toukokuussa 1962 nimellä H-yhtymän markkinointi Oy tarkoituksena pitää se vain Huhtamäki-yhtymän yksiköitä ja tuotteita palvelevana, aluksi pikemminkin markkinointiyhtiönä ja vasta vuodesta 1965 varsinaisena mainostoimistona nimeltä Tehomainos Oy. Täydelliset mainostoimisto-oikeudet eli niin sanotun auktorisoinnin Tehomainos Oy sai joulukuussa 1965, ja toiminta pääsi alkamaan 1.1.1966. Tehomainokseen yhdistettiin vuonna 1970 myös Huhtamäki-yhtymän pakkaussuunnitteluosasto. Suurimmillaan Tehomainoksen työntekijämäärä oli 60 vuonna 1972.
Huhtamäen ulkopuolisia asiakkaita alkuvuosina olivat muiden muassa Kaukomarkkinat Oy, Valio, Lääketeollisuusyhdistys, G. A. Serlachius Oy, Oy Alko Ab:n vientiosasto, Ilmarinen, Väestöliitto ja Suomen Matkatoimisto.
Vuonna 1985 Tehomainos liittyi kansainväliseen J. Walter Thompson –mainostoimistoketjuun, jolla tuolloin oli lähes 200 toimistoa noin 40 maassa. Päätös toi Tehomainokselle myös useiden JWT-ketjun kansainvälisten asiakkaiden Suomen-mainonnan tehtäviä. Uudeksi nimeksi tuli Mainostoimisto Tehomainos – J. Walter Thompson Oy.
Vuonna 1990, osana Huhtamäki-yhtymän toimialarationalisointia, Tehomainosta yritettiin aluksi myydä JWT-ketjun emoyhtiölle WPP:lle, mutta tämän kieltäydyttyä toimisto myytiin sen toimivalle johdolle. Nykyisin J. Walter Thompsonia edustaa Suomessa Activeark-JWT Oy. Vuonna 1996 J .Walter Thompson Finland ja toinen helsinkiläistoimisto Interplan fuusioituivat.
Vuonna 2001, kun pitkäaikainen toimitusjohtaja Curt Ringwall jäi eläkkeelle, JWT-ketju osti hänen ja parin muun johtohenkilön osakkeet ja nosti omistusosuutensa Helsingin-toimistosta yli 50 prosenttiin. Vuonna 2012 JWT Helsinki Oy ja Activeark fuusioituvat Activeark-JWT:ksi. Vuoden 2015 alusta siitä tuli Mirum Agency Oy, osa kansainvälistä Mirum-ketjua.
Unabomber!
Unabomber! on Pelle Miljoona Unabomber -yhtyeen ensimmäinen ja Pelle Miljoonan 27. albumi. Se julkaistiin 26. syyskuuta 2007.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 31.
Olavi Renkonen
Yrjö Olavi Renkonen (13. tammikuuta 1907 Sortavala – 12. joulukuuta 1959) oli suomalainen filosofian tohtori, hyönteistutkija ja yliopettaja.
Renkosen vanhemmat olivat kielitieteilijä, professori Walter Olof Streng-Renkonen ja Elna Maria Lindblad.
Renkonen valmistui filosofian kandidaatiksi 1930, lisensiaatiksi 1938 ja tohtoriksi 1940. Hän toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon luonnonhistorian ja maantieteen vt. yliopettajana 1940–1943 ja yliopettajana 1943–1959.
Kihliänjärvi-Nuolinki
Kihliänjärvi-Nuolinki tai Nuija on Etelä-Savossa Mäntyharjulla Valtolan lähellä sijaitseva järvi. Järvi muodostuu kahdesta suuremmasta järvialtaasta, joita kutsutaan Kihliänjärveksi ja Nuolingiksi.
Maantietoa
Järvi on 6,5 kilometriä pitkä, 3,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 428 hehtaaria eli 4,3 neliökilometriä. Järvellä on kartan mukaan 18 saarta. Järven rantaviivan pituus on 38,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Pyhäveden valuma-alueella (14.97), jonka Tainaveden valuma-alueeseen (14.978) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85 metriä mpy.
Madiga Sacko
Madiga Sacko on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Diéman piirissä Malissa. Se sijaitsee 25 kilometriä Diémasta lounaaseen. Kunnassa on 13 900 ja kylässä 9 800 asukasta (vuonna 2009).
Madiga Sackon kunta rajoittuu lännessä Diéman piirin Lambidoun, pohjoisessa Diangounté Camaran, idässä Diéman ja etelässä Kitan piirin Guémoukouraban kuntiin. Maisemaa leimaavat alangot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhekkeeseen.
Kuntaan kuuluu neljä kylää. Asukkaat ovat sonikeja, fulbeja, maureja, bambaroita ja mandinkoja.
Madiga Sackosta on huonokuntoinen tieyhteys Diémaan. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, lehmänpapu, riisi, maapähkinä ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Madiga Sackossa pidetään viikoittain suuret markkinat.
Palveluihin kuuluu kahdeksan alakoulua, kaksi yläkoulua, kuusi madrasaa, kaksi lukutaitokeskusta sekä Madiga Sackon ja Souranguédoun terveyskeskukset. Vesihuolto kattaa 78 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot.
Lynne Frederick
Lynne Maria Frederick (25. heinäkuuta 1954 – 27. huhtikuuta 1994) oli englantilainen näyttelijä.
Frederickin näyttelijänura alkoi vuonna 1970. Vuonna 1971 hän näytteli elokuvassa Nicholas and Alexandra sekä 1972 elokuvassa Henry VIII and His Six Wives.
Frederick kuoli huhtikuussa 1994.
Tieteen etiikka
Tieteen etiikka on tieteenfilosofiaan läheisesti liittyvä soveltavan etiikan osa-alue, joka tutkii tieteeseen liittyviä eettisiä kysymyksiä. Tieteen etiikalla tarkoitetaan erityisesti sellaisten eettisten kysymysten tarkastelua, jotka nousevat esille tieteellistä tutkimusta suoritettaessa tai jotka liittyvät tutkittavan kohteen erityislaatuun.
Tieteen etiikka liittyy sellaisiin tieteen tekemisen ihanteisiin kuin kriittisyys, rehellisyys, avoimuus. Tieteilijät ovat vastuussa paitsi toisilleen, myös yhteiskunnalle, koska yhteiskunta nojautuu päätöksenteossaan myös tieteeseen. Vastuuta aiheuttaa myös se, että tieteen tuloksilla on usein dramaattisia vaikutuksia ympäröivään yhteiskuntaan ja ympäristöön, sekä se, että tiedettä tehdään pitkälle erilaisten yhteiskunnallisten laitosten rahoittamana. Tieteen ja etiikan välinen suhde on kaksisuuntainen: toisaalta tieteellisen tutkimuksen tulokset vaikuttavat tehtyihin eettisiin ratkaisuihin, ja toisaalta tutkijan eettisillä kannoilla on vaikutusta niihin ratkaisuihin, joita hän tekee tutkimustyössä.
Tieteen etiikkaan kuuluvat muun muassa tutkimusetiikka sekä eri tieteenalojen etiikat, kuten esimerkiksi biotieteiden etiikka ja lääketieteen etiikka.
Tiede ja tutkimusta ohjaavat arvot
Perinteisesti tieteelliseen tutkimukseen ja sen avulla saatuun tietoon liitetään käsitteitä kuten arvovapaus ja objektiivisuus. Tieteenfilosofisen ja -sosiologisen tutkimuksen myötä käsitys tieteestä arvovapaana on kuitenkin kyseenalaistettu. Esimerkiksi jo arvovapautta ja objektiivisuutta itseään voidaan pitää tieteen arvoina. Eri tieteenalat ovat tässä kuitenkin hyvin erilaisessa asemassa (vrt. esim. fysiikka ja tähtitiede vs. yhteiskuntatieteet ja kasvatustiede). Tieteensosiologi Robert K. Merton määritteli 1930-40 -luvuilla tieteen toiminnaksi, jolla on tietty eetos tai arvomaailma. Tieteellisistä arvoista voitiin Mertonin mukaan johtaa seuraavat normit:
Myöhempi tieteensosiologinen tutkimus on paljastanut, että mertonilaiset tieteen normit kuvastavat enemmän ihannekuvaa tieteestä kuin tieteellisen tutkimuksen arkea. Arkisessa tieteellisessä tutkimustyössä henkilökysymykset näyttelevät suurta osaa, esimerkiksi matteus-efektin muodossa: nimekkäät tutkijat ja näiden tutkimusryhmät saavat enemmän huomiota omille tutkimustuloksilleen, riippumatta tutkimusten todellisesta merkittävyydestä. Tutkimusryhmien välinen kilpailu on kovaa, mikä ruokkii tieteellistä salailua etenkin kaupallisen tieteen parissa. Myös dogmaattinen suhtautuminen ja jääräpäisyys ovat hyvin yleisiä tieteen arkipäivässä.
Koeasetelmat ja etiikka
Empiirisissä tieteissä tehdään kontrolloituja kokeita päätelmien todistamiseksi tai kumoamiseksi. Koeasetelmia suunniteltaessa tehdään toisinaan ratkaisuja, jotka voivat herättää eettisiä kysymyksiä. Tällaisia kysymyksiä herää erityisesti tilanteessa, jossa kokeita tehdään ihmisillä tai eläimillä, ja joihin liittyy mahdollista vahinkoa kokeen kohteelle tai kysymyksiä kokeen kohteina olevien informoidusta suostumuksesta.
Koe-eläinten käyttö tieteellisissä tutkimuksissa on eettinen ongelma siksi, että aina ei ole selvää, onko eläimille aiheutettu kärsimys tutkimuksessa tuotetun tiedon arvoista. Tätä pyritään varmistamaan tiukalla lainsäädännöllä ja lupamenettelyllä. Suomessa käytettiin vuosina 2009-2011 noin 100 000 eläintä vuodessa eläinkokeisiin pois lukien kalat. Eniten huomiota maailmalla ovat saaneet kosmetiikkateollisuuden tekemät eläinkokeet, joissa tämä eettinen kysymys kärjistyy. Tosin teollisuus itse ei halua tehdä eläinkokeita, vaan terveysviranomaiset vaativat niitä tuotteiden turvallisuuden takia. Eläinkokeisiin kielteisesti suhtautuva eetikko voi myös esittää kannan, jossa eläimet nähdään itseisarvoisina olioina, joilla on joukko oikeuksia, ja siten kyseenalaistetaan ylipäänsä eläinten käyttö tutkimuksen välineinä. Tosin näin ajateltaessa kyseenalaistetaan samalla kaikki muukin eläinten käyttö niitä alistavina, jopa lemmikkieläinten pito.
Kuuluisia esimerkkejä eettisiä kysymyksiä herättäneistä ihmiskokeista ovat muun muassa natsien keskitysleireillä teettämät lääketieteelliset kokeet, sekä jotkut kuuluisat sosiaalipsykologian alaan kuuluvat kokeet 1950- ja 1960-luvuilla kuten Stanfordin vankilakoe ja Milgramin sähköshokkikoe. Myös sotateollisuus on käyttänyt tutkimuksissaan läpi historian ihmiskokeita, ja usein näin kokeeseen osallistuvien tietämättä. Tällaisia väitteitä on esitetty esimerkiksi Yhdysvaltojen tekemistä ydinkokeista Nevadan autiomaassa ja Tyynellä valtamerellä. Tällaisissa kokeissa tieteellistä tietoa tavoitellaan riippumatta fyysisestä tai psyykkisestä vahingosta, joita kokeisiin osallistuneisiin ihmisiin kohdistuu, mikä tekee tutkimuksesta eettisesti hyvin kyseenalaista.
Näiden varoittavien esimerkkien takia niin eläin- kuin ihmiskokeitakin valvotaan tiukasti useimmissa oikeusvaltioissa, ja ihmisiin kohdistuvaa tutkimusta tehdessä pyritään noudattamaan selkeitä eettisiä ohjeita. Tästä huolimatta vakavia eettisiä kysymyksiä herättävät koeasetelmat ovat tieteen arkipäivää, ja tutkijat painiskelevat niiden kanssa. Toisaalta on kysytty, miksi tutkimuksille vaaditaan ennakkovalvontaa, kun esim. ennakkosensuuria pidetään tuomittavana sananvapauden ollessa kansalaisoikeus, vaikka silläkin voidaan väärin käytettynä vahingoittaa ihmisen elämää tai jopa tuhota se.
Etiikka ja tieteellisten tulosten raportointi
Tutkimuksen tekoon liittyy myös eettisiä kysymyksiä sen suhteen, kuinka tutkimustuloksia raportoidaan ja esitetään. Tällaisia kysymyksiä herää yleensä tilanteissa, joissa tutkimukseen kohdistuu tutkimuksen taustalla vaikuttavien eri intressien välisiä ristiriitoja, ja ne liittyvät tyypillisesti immateriaalioikeuksiin ja tutkimustulosten todenmukaisuuteen. Esimerkiksi suora tai epäsuora plagiointi, tutkimustulosten vääristely ja varsinainen valehtelu ovat tutkimustulosten raportointiin liittyviä eettisiä väärinkäytöksiä.
Kemian professori Vincent A. Hamnerin mukaan tieteellisen tutkimuksen raportoinnissa esiintyvät väärinkäytökset voidaan jakaa kahteen ryhmään: tapauksiin, joissa tutkija on julkaissut väärää informaatiota, ilman että hänellä on ollut siihen alkuperäistä tarkoitusta, sekä tahallisiin väärinkäytöksiin.
Edellisiin kuuluu esimerkiksi Ponsin ja Fleiscmannin kylmäfuusio-tutkimus, jossa testaamatonta tietoa tuotiin julkisuuteen taloudellisia etuja ajatellen. Professori Henry H. Bauerin mukaan tieteellisistä julkaisuista voidaan todeta, että 90 prosenttia tieteellisissä julkaisusarjoissa esitettävistä tutkimuksista on puutteellisia tai virheellisiä, mutta vastaava luku tieteellisten oppikirjojen kohdalla on 10 prosenttia. Tämä johtaa hänen mukaansa vakavaan tieteen kansantajuistamisen ongelmaan, sillä ihmiset ovat kiinnostuneita ensisijaisesti uusista tieteellisistä löydöistä ja sensaatioista. Tahallisina väärinkäytöksinä Hamner mainitsee datan tai tutkimustulosten väärentämisen ja muuntelun, plagioinnin, piratismin sekä petokset. Tällaiseen motivoivat taloudelliset edut, tieteellisen maineen kalastaminen ja tiedeyhteisöissä tapahtuva kilpailu.
Tieteellisen tutkimuksen soveltamiseen liittyviä eettisiä ongelmia
Tiede on kaiken muun lisäksi ammatti, ja osa tieteen eettisistä kysymyksistä kytkeytyy tämän ammatin harjoittamisen eettisiin päämääriin. Tutkimustuloksilla voi olla eettisesti kyseenalaisia seurauksia, minkä ennakointi on tärkeää tutkimusta suunniteltaessa.
Esimerkiksi runsaasti huomiota saanut eettinen ongelma liittyy geenitutkimukseen ja sen tulosten soveltamiseen. Geeniperimää muuntelemalla voidaan saada aikaiseksi tilanteita, joissa muunneltu perimä karkaa muunnelluista eliökannoista ja leviää luontoon. Tällöin seuraukset ovat usein arvaamattomia, toisinaan dramaattisia ja mahdollisesti tuhoisia. Kuuluisa esimerkki tästä on tuholaiskestäväksi geenimanipuloitu BT-maissi, jonka siitepölyn on väitetty tappavan monarkkiperhosia, ja jonka geenien on väitetty levinneen villimaissiin. .
Sotateollisuuden tarpeisiin tehty tieteellinen tutkimus on myös eettisesti arveluttavaa. Yhdysvaltojen puolustusbudjetti rahoittaa tutkimusta yli sadalla miljardilla dollarilla vuosittain. OECD:n mukaan U.S.A sijoittaa noin 0,48 prosenttia BKT:sta sotateollisuuteen liittyvään tutkimukseen, mikä on korkein luku maailmassa. Tämä vastaa yli puolta kaikesta tieteen julkisesta rahoituksesta U.S.A:ssa. Toisena on Iso-Britannia, joka käyttää julkisesta tieteen rahoituksesta puolustusteollisuuteen 33 prosenttia. Osa tutkimuksesta ja sen tuloksista päätyy kuitenkin lopulta myös siviilikäyttöön.
Tyypillisesti tieteellinen perustutkimus voi olla niin etäällä käytännön sovellutuksista, että yksittäisen tutkijan on vaikeaa arvioida, mihin tarkoitusperiin hänen tutkimustuloksiaan voidaan käyttää. Tämän takia yksittäisellä tutkijalla voi olla vain rajallinen vastuu oman tutkimuksensa sovelluksista, riippuen siitä kuinka hyvin hän on selvillä tutkimuksensa takana olevista intresseistä.
Tieteen rahoitus
Tieteen rahoitukseen liittyy joukko eettisiä kysymyksiä. Näitä ovat yleensä kysymykset rahoittajan vaikutusvallasta tutkimusagendan asettamiseen ja tulosten julkaisemiseen. Esimerkiksi lääketutkimuksessa on törmätty tapauksiin, joissa tutkimusta rahoittanut lääkeyhtiö on halunnut vaientaa osan omalta kannaltaan kielteisistä tutkimustuloksista.
OECD-maissa suurin osa tieteellisestä tutkimuksesta on yksityisten yritysten toimintaa. Tällaisen tutkimustiedon kohdalla ei välttämättä toteudu tieteelliselle tutkimukselle asetettu julkisuusperiaate, jonka mukaan kaiken tieteellisen tiedon tulisi olla julkisen arvioinnin kohteena. Suomessa yritysten rahoitus on johtanut huoliin tieteellisen tutkimuksen vapaudesta ja itsenäisyydestä. Esimerkiksi ihmisen turvallisuuteen vaikuttavat toksisuustutkimukset eivät saisi olla salaisia. Julkisen rahoituksen alueella puolestaan on ainakin kansalaismielipiteessä törmätty nollatutkimusongelmaan.
Tieteen ja yhteiskunnan suhde
Tiedettä tehdään yhteiskunnallisten instituutioiden puitteissa sekä kulttuurin läpitunkemana, ja toisaalta tiede näyttelee tärkeää osaa yhteiskunnallisessa päätöksenteossa. Tästä syystä tieteen instituutioita ja niiden suhdetta ympäröivään yhteiskuntaan voidaan arvioida myös laajemmasta eettis-yhteiskuntafilosofisesta näkökulmasta. Keskeisiä kysymyksiä tällaisesta näkökulmasta katsottuna ovat muun muassa minkälaista valtaa tieteilijän tulisi käyttää. Toisaalta tiede on muun muassa kulttuuri-ilmiö ja historiallinen sivilisaation tuote; tiedettä voidaan arvioida osana länsimaisen sivilisaation saavutusten hyvyyttä ja pahuutta kokonaisuudessaan.
Sivilisaationäkökulmasta käsin voidaan esimerkiksi esittää, että kulttuurimme tieteellisteknologinen toiminta on aiheuttanut laajoja ympäristötuhoja. Kansainvälistä huomiota saaneen Sir Nicholas Sternin tutkimuksen mukaan ilmakehässä lisääntyvä hiilidioksidin määrä eli kasvihuoneilmiö voi ilmaston lämpenemisen lisäksi aiheuttaa maailmanlaajuiseen taloudelliseen kysyntään 20% vähenemisen. Tätä voidaan pitää tieteen ja teknologian läpitunkeman kulttuurin saavutuksena siinä missä kaikkea sen aiheuttamaa hyvääkin.
Jotkut postmodernismia ja/tai feminismiä edustavat ajattelijat esittävät tieteeneettistä kritiikkiä rationaalisuuskritiikin pohjalta, esittäen että tieteen edustama kylmä teknis-rationalistinen järki on mainittujen tieteen eettisesti kyseenalaisten seurausten taustalla.
Plug and Play
Nykyaikainen Plug and Play tekniikka mahdollistaa perinteisen käynnistyksessä allokoidut I/O-osoitteet sekä estää ja ehkäisee ajureiden väliset konfliktit, mahdollistaen USB ja Firewire tyyppiset hotplug eli laitteiston lisäämisen koneeseen järjestelmän ollessa päällä.
Plug And Play
Plug and Play (PnP) ei ole sama asia kuin Plug And Play, joka on Intel ja Microsoft yritysten erityinen ISA teknologiaan perustuva lisäosa. Se on lisä IBM PC/Intel ISA rajapintaan joka mahdollistaa uusien laitteiden lisäämisen ilman että käyttäjän tarvitsee itse valita käyttämätön I/O väylä tai IRQ laitteen ajureille. Termiä PnP käytettiin ensi kertaa Microsoftin Windows 95 käyttöjärjestelmän yhteydessä. Samaa tekniikkaa oltiin käytetty eri nimillä jo muilla käyttöjärjestelmillä, kuten AmigaOS Autoconfig ja Mac OS NuBUS. Plug and Play tuli Windows 95:n suuren suosion myötä vakiintuneeksi termiksi.
Tyypillisesti ei-PnP valmiudella olevat laitteet tulee määritellä koneen BIOS -asetuksissa. Jos käyttäjällä on käytössään myös PnP laitteita, mikä oli yleistä tekniikan tullessa käyttöön, johti tämä usein konflikteihin järjestelmässä. Siksi alkuaikoina teknologiaa kutsuttiin sen huonon toimintavarmuuden ja toimimattomuuden takia lempinimellä Plug and Pray, yhdistä ja rukoile.
Käyttövaatimukset
PnP-yhteensopivan tietokoneen tarvitsee täyttää kolme eri vaatimusta:
Taina Hyry
Taina Hyry (s. 13. heinäkuuta 1981) on suomalainen pesäpalloilija. Hyry edusti urallaan Superpesiksessä Oulun Lippoa ja Tyrnävän Tempausta Hyry saavutti yhden SM-hopean kaudella 2000 ja yhden SM-pronssin kaudella 2003. Hyry pelasi yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 2001. Hän pelasi ulkokentällä kolmospolttajana. Hyry pelasi 76 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi neljä kunnaria ja kymmenen tavallista juoksua, toi 82 juoksua ja keräsi 307 kärkilyöntipistettä. Hyry pelasi 19 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden tavallisen juoksun, toi 15 juoksua ja keräsi 86 kärkilyöntipistettä. Hyry pelasi seitsemän Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän toi 19 juoksua ja keräsi 25 kärkilyöntipistettä.
Thomas Bing
Thomas Bing (s. 3. huhtikuuta 1990 Bad Salzungen, Itä-Saksa) on saksalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Rhöner WSV Dermbachia.
Bing debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2011 ollen Düsseldorfin sprintissä 60:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Bing saavutti tammikuussa 2012 Tour de Skin osakilpailussa Oberstdorfissa ollen 17. yhdistelmäkilpailussa. Bingin paras sijoitus maailmancupista on tammikuulta 2014 niin ikään Tour de Skiltä Lenzerheiden 15 kilometrin perinteiseltä. Tuolloin Bing oli neljäs.
Bing osallistui myös vuoden 2014 talviolympialaisiin Sotšissa. Hän oli sprintin 32., 50 kilometrin 36. ja yhdistelmäkilpailussa niin ikään 36:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 11:nneksi, perinteisen sprintissä 15:nneksi ja perinteisen 50 kilometrillä 30:nneksi.
Bing on myös saavuttanut kaksi nuorten MM-hopeaa viestistä, yhden nuorten MM-pronssin viestistä ja yhden alle 23-vuotiaiden MM-pronssin 15 kilometrin vapaalta.
Pahalampi (Virrat, Tulijoki)
Pahalampi on Pirkanmaalla Virroilla Tulijoen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,8 metriä mpy.
Frances Bean Cobain
thumb|Frances Bean Cobain, tammikuu 2015 Frances Bean Cobain (s. 18. elokuuta 1992) on Nirvana-yhtyeen edesmenneen laulajan Kurt Cobainin ja rokkari Courtney Loven tytär. Heti vauvan synnyttyä viranomaiset huostaanottivat hänet. Pariskunta sai lapsensa huoltajuuden vasta tämän ollessa puolitoistavuotias. Isänsä kuoleman 5. huhtikuuta 1994 jälkeen hänen huoltajuutensa määrättiin Kurt Cobainin äidille, Wendylle, kun Courtney Love pidätettiin OxyContinin yliannostuksen jälkeen lokakuussa 2003. Sen jälkeen Frances oli Cobainin äidin luona, kunnes palasi Loven huoltajuuteen tammikuussa 2005. Molemmat vanhemmat ovat kärsineet pahoista huumeongelmista.
Frances Cobain on saanut nimensä The Vaselines -yhtyeen Frances McKeen mukaan. Toisen nimensä (Bean = papu) hän sai kun muistutti isänsä mielestä papua ultraäänikuvassa. Drew Barrymore on hänen kummitätinsä ja Michael Stipe kummisetänsä.
Frances Cobain on antanut lehdistölle kaksi haastattelua: ensimmäinen oli Teen Vogue -lehdessä 13. syyskuuta 2005 ja toinen brittiläisessä i-D magazinessa tammikuussa 2006. Rolling Stone -lehden mukaan Frances Cobain oli valitsemassa marraskuussa 2005 ilmestyneen Nirvanan Sliver: The Best of the Box -kokoelman nimeä ja kansikuvaa.
Juoksuaika
Juoksuaika tarkoittaa seuraavia:
Alexander Öhquist
Alexander (Sasha) Öhquist (11. toukokuuta 1868 Pietari – 20. heinäkuuta 1955 Helsinkii) oli suomalainen ruotsin ja saksan kielellä kirjoittanut kirjailija ja toimittaja.
Öhquistin vanhemmat olivat Pietarin suomalaisen Marian seurakunnan kirkkoherra, rovasti Johannes Kristoffer Öhqvist ja Olga Maria Avenarius. Hän oli toimittajana Hufvudstadsbladet- ja Helsingfors Posten -lehdissä. Öhquist oli naimisissa vuodesta 1898 Ellen Johanna Ranckenin kanssa. Alexander Öhquistin veli oli kirjailija Johannes Öhquist.
Nokkoskasvit
Nokkoskasvit (Urticaceae) on kasviheimo. Nykyään se kuuluu Rosales-lahkoon, mutta aiemmin Cronquistin luokittelussa se kuului Urticales-lahkoon. Heimoon kuuluu yli 2 600 lajia, jotka jaetaan 54–79 sukuun. Suurin suku on piileat (Pilea), jonka joitakin lajeja kasvatetaan huonekasveina.
Suvut
thumb|250px|oikea|[[Kirjopiilea (Pilea cadierei)]] Nokkoskasveihin kuuluvat suvut:
Ranskan 4. panssaridivisioona (1940)
4. panssaridivisioona oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa vuonna 1940.
Perustaminen
Yhtymä perustettiin 10. maaliskuuta 1940 Chatoussa. Sen kalustona oli Renault Char B1 ja Hotchkiss H-39 -panssarivaunuja.
Palvelus
Divisioona aloitti hyökkäyksen 17. toukokuuta Montcornet’n taistelussa, jossa se menestyksekkäästi työnsi saksalaisten ryhmitystä taaksepäin. Se joutui kuitenkin vetäytymään lähtöasemiinsa tuen ja ilmasuojan puutteen vuoksi. Tämän jälkeen divisioona siirtyi Abbevillen eteläpuolelle hyökätäkseen saksalaisten Aisne-joen taakse perustamia sillanpäitä vastaan. Divisioona osallistui Abbevillen taisteluun 28.–29. toukokuuta tavoitteenaan murtautua Dunkerqueta piirittävien saksalaisjoukkojen rintaman läpi liittoutuneiden joukkojen luokse.
Komentajat
Divisioonan komentajina olivat :
Ferdinand Hiller
thumb|right|Ferdinand Hiller
Ferdinand Hiller (24. lokakuuta 1811 Frankfurt am Main – 11. toukokuuta 1885 Köln) oli saksalainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja musiikkiaiheisten kirjoitusten laatija.
Elämä
Hiller oli varakkaan juutalaisen liikemiehen Justus Hillerin ja tämän vaimon Regine o.s. Sichelin poika. Hän teki konserttidebyyttinsä 10-vuotiaana, muutti vuonna 1825 Weimariin ja sai siellä lisää musiikin opetusta Johann Nepomuk Hummelilta. Lokakuussa 1828 hän lähti Pariisiin, jonka salonkeihin hän pääsi suosituksillaan esiintymään. Hän tutustui muusikoihin ja kirjailijoihin, pääsi Luigi Cherubinin suojatiksi, tapasi Giacomo Meyerbeerin, Gioacchino Rossinin, Friedrich Kalkbrennerin sekä Hector Berliozin ja muodosti läheiset ystävyyssuhteet Franz Lisztin ja Frédéric Chopinin kanssa. Hänen taloudellinen tilanteensa mahdollisti täyden omistautumisen säveltämiselle, konsertoimiselle ja opettamiselle.
Vuonna 1836 Hiller palasi Frankfurtiin ja toimi vuoden ajan Cäcilienvereinin johtajana. Seuraavat viisi vuotta hän vietti jälleen ulkomailla, enimmäkseen Italiassa. Hänen oopperansa Romilde ei Milanossa ollut menestys, mutta Leipzigissa hän sai suosiota oratoriollaan Die Zerstörung Jerusalems (Op. 24). Hän myös johti Leipzigissa Gewandhausin konsertteja vuonna 1843 Felix Mendelssohnin sijaisena. Seuraavana vuonna Hiller asettui nuoren vaimonsa kanssa Dresdeniin. Hänen suunnitelmansa tilauskonserttisarjan luomisessa kapellimestarina epäonnistui, kuten myös hänen oopperansa Traum in der Christnacht (1845) ja Konradin (1847).
Vuonna 1847 Hiller otti vastaan kapellimestarin paikan Düsseldorfissa, jossa hän myös aktivoitui kaupungin politiikassa. Vuodesta 1850 lähtien hänen taiteellisen toimintansa keskuksena oli Köln, johon hän meni uuden nimityksen johdosta. Hän onnistui hankkimaan mainetta itse perustamalleen orkesterille ja sai Kölnin konservatoriolle tunnettavuutta sen johtajan asemassa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Max Bruch, Friedrich Gernsheim ja Engelbert Humperdinck. Hillerin lukuisat artikkelit keskittyvät lähinnä musiikkielämään ja -persooniin. Pianistina hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa ja saavutti arvostusta muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Ludwig van Beethovenin teosten tulkinnoillaan, joiden ohella hän esitti omia sävellyksiään. Talvella 1852 hän vieraili jälleen Pariisissa johtamassa italialaista oopperaa.
Työ säveltäjänä
Hiller jätti jälkeensä lukuisten kirjoitustensa ohella yli kaksisataa musiikkiteosta. Hän pitikin itseään ensisijaisesti säveltäjänä. Hän kuitenkin oli musiikin suhteen ajalleen konservatiivinen eikä siksi menestynyt. Huomattava osa Hillerin tuotannosta koostuu pianomusiikista. Eniten kiinnostusta herättivät soolopianolle sävelletyt Rhythmische Studien (op. 52) ja Ghazèles (op. 54). Soolopianoteosten ohella hän sävelsi piano-osuuden sisältänyttä kamarimusiikkia sekä teoksia pianolle ja orkesterille, kuten kolme konserttoa (opukset 5, 69 ja 170) ja Konzertstückin (op. 113).
Pökkösienet
Pökkösienet (Mutinus) on kantasieniin kuuluva sienisuku. Sienten itiöemät ovat aluksi munamaisia, sitten nousevat onttoihin varsiin, joiden päässä on itiömalja. Itiöemien haju kerää hyönteisiä levittämään itiöitä.
Suomesta tunnetaan harvinaisina kaksi lajia, koiranpökkösieni (M. caninus) ja puistopökkösieni (M. ravenelii). Pökkösieniä muistuttaa niiden sukulainen haisusieni (Phallus impudicus), jota on aiemmin kutsuttukin nimellä pökkösieni.
Donald William Wuerl
Donald William Wuerl (s. 12. marraskuuta 1940 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi katolisen kirkon kardinaaleista. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 17. joulukuuta 1966 ja nimitettiin Seattlen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Rossmarkaeumin titulaaripiispaksi 30. marraskuuta 1985. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 1986 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Agostino Casaroli ja Bernardin Gantin.
0G
0G on yleinen lyhenne ns. "nollannen sukupolven" matkapuhelinteknologioille. Tämän ajattelun mukaan nollasukupolvea (0G) edustavat analogiset standardit kuten ARP.
Donald William Wuerl
Wuerl sai 11. helmikuuta 1988 nimityksen Pittsburghin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 12. helmikuuta. Hänet nimitettiin 16. toukokuuta 2006 Washingtonin arkkipiispaksi ja asetettiin uuteen virkaansa 22. kesäkuuta. Wuerl ylennettiin kardinaaliksi 20. marraskuuta 2010, jolloin hänet nimitetettiin San Pietro in Vincolin kardinaalipapiksi. Hänet asetettiin tähän virkaan 8. toukokuuta 2011.
0G
Nollannen sukupolven matkapuhelinjärjestelmille oli luonteenomaista lähes radiopuhelimien tasolla oleva toiminta. Yhteydet katkesivat käyttäjän siirtyessä tukiaseman alueelta toiselle esimerkiksi autolla matkatessa. Myös tukiasemien kattavuus oli harvaa.
Donald William Wuerl
Wuerl osallistui vuoden 2013 konklaaviin.
0G
Varhainen kaupallinen radiopuhelinverkko avattiin Yhdysvalloissa Motorolan ja Bell-yhtiön yhteistyönä vuonna 1946. Euroopassa avattiin vastaavia verkkoja 1950-luvulta lähtien.
Ensimmäiset autoradiopuhelimet tulivat HPY:n verkkoon 1956. Alussa käyttäjät olivat pelkästään takseja ja samalla kanavalla oli 20 autoa, jotka kuulivat toisensa. Puheluja ei voitu yhdistää yleiseen puhelinverkkoon. Vuonna 1961 tuli käyttöön käsivälitteinen järjestelmä. Automaattinen HPY:n toimialueen peittävä laitteisto hankittiin Stornolta 1971.
Suomessa oli käytössä myös 1971 lähtien valtakunnan laajuinen Telen (PLH) ylläpitämä Autoradiopuhelin-järjestelmä (ARP). ARP toimi vuoteen 1974 asti puhekutsuilla, CCIR 5-ääni-selektiiviikutsujärjestelmä korvasi sen 1975. Ensimmäisiä päätelaitteita olivat kotimaiset AGA, Salora SRP-22, Televa 701 ja Nokian Presente SV1300. Dupleksi-ARP-puhelinmallit vapaan puhekanavan hakuautomatiikalla tulivat 1970-luvun lopulla. Puhelut yhdistettiin käsivälitteisesti (operaattorin toimesta).
Tekniikat
Nollannen sukupolven tekniikoita olivat :
Tulilampi (Virrat, Tulijoki)
Tulilampi on Pirkanmaalla Virroilla Tulijoen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Tracker
Tracker voi tarkoittaa ainakin:
Tulilampi (Virrat, Tulijoki)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,9 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,8 metriä mpy.
Melt-Banana
Melt-Banana on vuonna 1994 perustettu japanilainen rockyhtye. Yhtyeen musiikin juuret ovat punkissa, kokeellisessa rockissa ja noise-musiikissa, mutta se on sittemmin ottanut vaikutteita myös monista muista musiikkityyleistä.
Estonian uppoaminen
Matkustaja-autolautta M/S Estonian uppoaminen tapahtui keskiviikkona 28. syyskuuta 1994 kello 1.50 (UTC+2) sen ollessa matkalla reitillään Tallinnasta Tukholmaan. Estonian aikataulunmukainen saapumisaika Tukholmaan oli 9.30, mutta noin kello 1.15 Utön saaren eteläpuolella aluksen keulavisiiri repeytyi irti aaltojen voimasta, ja vettä alkoi tulvia autokannelle. Tämän vuoksi laiva kallistui aluksi noin 15 astetta ja pian sen jälkeen 30–40 astetta oikealle. Kallistuma sai aikaan myös sen, että vettä alkoi tulvia sisään myös aaltojen rikkomista ovista ja ikkunoista kansilla 3, 4 ja 5. Tämän jälkeen alusta ei olisi voitu enää pelastaa. Aluksen uppoaminen oli nopeaa ja väistämätöntä. Hylyn sijaintipaikka on kansainvälisellä merialueella koordinaateissa 59°23′0″N, 21°41′0″E noin 22 meripeninkulmaa (eli 40 kilometriä) Utöstä eteläkaakkoon. Hylky lepää noin 80 metrin syvyydessä.
Aluksella oli onnettomuushetkellä 989 ihmistä, joista 852 sai surmansa. Kaikkiaan 137 laivalla ollutta eli 94 matkustajaa ja 43 miehistön jäsentä pelastettiin merestä onnettomuuspaikalla. Heistä yksi kuoli myöhemmin sairaalassa. Kuolleiden joukossa oli 17 maan kansalaisia. Suurin osa uhreista oli Ruotsin ja Viron kansalaisia. Ruotsin kansalaisia kuoli 501, Viron 285, Latvian 17, Venäjän 11, Suomen 10 ja Saksan 10. Ruotsin kansalaisten joukossa oli myös 15 ruotsinsuomalaista. Laivalla oli matkustajia myös muun muassa Liettuasta, Alankomaista, Tanskasta ja Norjasta. Tunnettuja Estonian onnettomuudessa surmansa saaneita olivat virolainen muusikko Urmas Alender, ruotsalainen poliitikko ja entinen valtiopäivämies Lennart Pettersson sekä laivalla risteilyisäntänä ja esiintyjänä työskennellyt ruotsalainen laulaja-lauluntekijä Pierre Isacsson. Nuorimmat Estonialta pelastuneet olivat 12-vuotias norjalainen ja 16-vuotias venäläinen poika. Miehistö oli virolais-ruotsalaista, mutta joukossa oli myös venäläisiä ja latvialaisia. Työntekijöitä oli myös Ukrainasta.
Keulaporttien sulkemiseen ryhdyttiin kiinnittämään erityistä huomiota, kun 6. maaliskuuta 1987 brittiläisen Townsend Thoresen -varustamon autolautta M/S Herald of Free Enterprise kaatui haukattuaan vettä keulansa kautta autokannelle Zeebruggen satamassa. Estonian onnettomuudessa vaikuttavana tekijänä ei kuitenkaan ilmeisesti ollut auki jäänyt keulaportti. Estonian onnettomuus vaikutti Yhdistyneiden kansakuntien Kansainvälisen merenkulkujärjestö IMO:n määrittämään SOLAS-sopimukseen (Safety of Life at Sea). Uudessa konventiossa asetettiin lastilauttojen vuotovakavuudelle ja keulaporttien ja avattavien ramppien lukituksille sekä lukitusten valvonnalle aiempaa tiukemmat vaatimukset.
Suomessa onnettomuuden pelastustöitä johti Saaristomeren merivartioston komentaja, kommodori Raimo Tiilikainen, ja onnettomuustutkintaa oikeusministeriön suuronnettomuustutkinnan suunnittelukunnan puheenjohtaja, varatuomari Kari Lehtola. Tiilikainen toimi sittemmin vuosina 1995–1999 Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana. Lehtola työskenteli vuosina 1996–2001 Onnettomuustutkintakeskuksen johtajana, vuosina 1996–1999 Julkisen sanan neuvoston puheenjohtajana ja vuosina 2001–2008 Helsingin kaupunginvaltuustossa. Ruotsissa turmalle antoivat kasvot Estonialta pelastuneet Sara Hedrenius (turmahetkellä 20-vuotias) ja Kent Härstedt (29-vuotias). Härstedtistä tuli onnettomuuden jälkeen valtakunnallinen poliitikko ja Ruotsin valtiopäivien jäsen; Hedrenius (nykyisin Hedrenius-Andreasson) työskentelee Migrationsverketissä eli Ruotsin maahanmuuttovirastossa.
Suhteessa laivan matkustajamäärään Estonian onnettomuudessa menetti henkensä useampi ihminen kuin Titanicin uppoamisessa vuonna 1912. Estonian kuolinprosentti oli 86 ja Titanicin 68. Estonialla matkaan lähteneistä naisista pelastui vain 5 prosenttia, miehistä 22 prosenttia.
Estonian korvasi onnettomuuden jälkiseurauksena Estline-varustamon Tallinna–Tukholma-reitillä M/S Mare Balticum (nyk. M/S Bluefort), jonka oli alun perin tarkoitus tulla reitille Estonian pariksi nimellä Vironia. Nimien samankaltaisuuden vuoksi Estline päätti kuitenkin antaa alukselle toisen nimen.
Syyskuussa 2020 Viro kertoi käynnistävänsä uuden onnettomuustutkinnan Estonia-aluksen kyljessä olevan noin nelimetrisen reiän vuoksi.