cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valtakunnansovittelija
Lakimuutoksia
Vuoden 1962 laki oli alun perin tarkoitettu koskemaan vain yksityisoikeudellisessa työsuhteessa olevia osapuolia. Vuonna 1970 säädetyn valtion virkaehtosopimuslain myötä virkamiehet saivat työtaistelumahdollisuuden. Niinpä vuoden 1962 lakia työriitojen sovittelusta muutettiin siten, että joulukuun alusta 1970 se koski työnantajien sekä työntekijäin ja virkamiesten välisten työriitojen sovittelua.
Alkuun eli vuosina 1962–1970 valtakunnansovittelijoita oli vain yksi henkilö kerrallaan. Kahden valtakunnansovittelijan aikakauteen siirryttiin vuoden 1971 alusta, koska hallinnossa arvioitiin, että uusi virkaehtosopimuslaki lisäisi soviteltavia riitaisuuksia. Rauhallinen työmarkkinatilanne mahdollisti sen, että helmikuun alusta 1979 toisen valtakunnansovittelijan virka jätettiin täyttämättä. Vuoden 1980 lakimuutoksella säädettiin, että vaikka on kaksi valtakunnansovittelijan virkaa, niistä toinen voidaan jättää täyttämättä silloin, kun sovittelutoiminta ei vaadi kahta valtakunnansovittelijaa. Valtioneuvostolla oli tästä lähtien oikeus ratkaista työmarkkinatilanteen mukaan tarvitaanko myös toinen valtakunnansovittelija.
Valtakunnansovittelijat
Molemmat virat täytettiin 1970-luvulla kolmeen otteeseen. Erkki Sunilan kaudella toisena sovittelijana toimi Paavo J. Paavola. Paavolan kaudella 1974–1979 toisena sovittelijana toimi aluksi Kaarlo Sarkko ja sitten Matti Pekkanen.
Geenikeskeinen evoluutionäkemys
Geenikeskeinen evoluutionäkemys eli itsekkään geenin teoria korostaa geenien asemaa evoluutiossa ja sen mekanismeissa. Oleellista on geenin asema luonnonvalinnassa perinteisemmän lajin, populaation, yksilön tai ryhmän sijaan. Geenikeskeisen evoluutionäkemyksen mukaan luonnonvalinta toimii kilpailevien geenien tasolla, lisäten niiden alleelien taajuuksia, joiden fenotyyppiset vaikutukset parantavat niiden eloonjäämiskykyä. Geenikeskeinen näkemys ei kuitenkaan väitä, että luonnonvalinnan pienin yksikkö olisi geeni, vaan se erottaa toisistaan "kopioitujan" ja "kulkuvälineen". Varsinkin Richard Dawkinsin käyttämät käsitteet, kuten "geenin itsekkyys", ovat metaforia.
Geenikeskeistä näkökulmaa evoluutioon ovat esittäneet ensimmäisinä George C. Williams 1966 kirjassaan Adaptation and Natural Selection ja Richard Dawkins kirjoissa The Selfish Gene (suom. Geenin itsekkyys) ja The Extended Phenotype. Heidän lisäkseen teoriaa ovat laajentaneet ja jalostaneet monet biologit ja filosofit, kuten John Maynard Smith, Robert Trivers, David Haig, Helena Cronin, David Hull, Philip Kitcher ja Daniel C. Dennett.
Richard Dawkinsin kansantajuinen esitys teoriasta
Suvullisesti lisääntyvissä lajeissa yksilö on näkemyksen mukaan liian suuri ja lyhytikäinen geneettinen yksikkö, jotta sen voitaisiin katsoa olevan luonnonvalinnan kannalta merkittävä. Myös yksilöiden ryhmä on näkemyksen mukaan liian suuri yksikkö. Populaatio ei ole näkemyksen mukaan riittävän erillinen yksikkö, jotta se voisi olla luonnonvalinnan yksikkö, eikä se myöskään ole riittävän vakaa eikä yhtenäinen, jotta se "valittaisiin" jonkin toisen populaation kustannuksella. Näkemys korostaa geenien ja niiden kopioiden lähes "kuolemattomuutta", kun taas yksilöt ovat ainutlaatuisia ja niiden elämä on lyhyt.
Geenin voidaan väittää elävän jopa miljoonia vuosia; tosin monet geenit eivät selviydy edes ensimmäisestä sukupolvesta eteenpäin.
Geenien menestyksen oletetaan johtuvan siitä, että ne voivat tuottaa hyviä eloonjäämiskoneita. Nämä geenit vaikuttavat eloonjäämiskoneen yksilönkehitykseen siten, että se voi hieman suuremmalla mahdollisuudella elää ja tuottaa jälkeläisiä, kuin jos sillä olisi jonkin kilpailevan geenin tai alleelin ominaisuudet.
Universaalia "hyvän" geenin ominaisuutta ei periaatteessa ole tai sitä on vaikea osoittaa, mutta on ehdotettu, että geenien tasolla altruismin pitäisi olla "huonoa" ja itsekkyyden "hyvää". Näin siksi, että geenien alleelit käsitetään kilpailevan suoraan eloon jäämisestä, koska geenivaraston alleelit kilpailevat paikasta tulevien sukupolvien kromosomeissa. Jokaisella geenillä, joka käyttäytyy siten, että sen eloonjäämiskoneen mahdollisuudet geenivarastossa kasvavat sen alleelien ansiosta, on tämän määritelmän mukaan taipumus jäädä eloon.
Neuvostoliiton ilmavoimat
pienoiskuva|Neuvostoliiton ilmavoimien lippu. pienoiskuva|120px|Konetunnus. Neuvostoliiton ilmavoimat (myös puna-armeijan ilmavoimat) oli ensin puna-armeijan ja myöhemmin Neuvostoliiton asevoimien puolustushaara.
Neuvostoliitto 1920- ja 1930-luvuilla
Venäjän luhistuttua ja kommunistisen järjestelmän noustessa ilma-ase oli 1920-luvun puoliväliin huonossa kunnossa. Tuolloin alkoi intensiivinen lentokoneiden kehitys, joka kiihtyi vuoden 1937 puhdistusten jälkeen. Vladimir Leninin aikana kehityksen kohteena olivat etenkin ajankohtaan nähden valtavat pommikoneet (douhetismi). Tämä muuttui 1930-luvun alussa pyrkimykseen aikaansaada nopeita kokometallisia ja suorituskykyisiä lentokoneita. Esimerkiksi Polikarpov I-16 oli niin sanottu ensimmäinen moderni hävittäjälentokone, joka voitti Saksan Espanjan sisällissodassa käyttämät kaksitasoiset ja kiinteälaskutelineiset lentokoneet. Se pani vauhtia Messerschmitt Bf 109:n käyttöönotolle; sillä saksalaiset saivat korvaamaan aikaisempia tyyppejä.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan edellä Neuvostoliitto sai lentosotakokemusta taisteluissa Japania vastaan Aasiassa ja Espanjan sisällissodassa. Kuten Suomessa talvisodan aikana todettiin, neuvostolentäjät lensivät ilman aloitteellisuutta ja joustavuutta. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon oppi meni perille vasta parin sotavuoden jälkeen. Tuolloin ongelmana oli uusien lentäjien huono lentotaito johtuen koulutuksesta. Sodan lopulla Jak-9 ja Il-2 osoittautuivat menestyksellisiksi. Neuvostoliitolla oli vain pari kourallista raskaita Pe-8-pommikoneita, joilla ei ollut merkitystä sodankäynnin kannalta. Neuvostoliitolle ja Saksalle ei muodostunut vastaavassa mielessä strategisia ilmavoimia strategisia pommituksia varten kuin Britannialle ja Yhdysvalloille, jotka toisen maailmansodan loppuvuosina järjestivät suurimittaisia pommituksia Saksan hallussa pitämien alueiden sotilaskohteisiin ja lopulta itse Saksan asutuskeskuksiin saksalaisten moraalin murtamiseksi.
Ydinase
Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto sai haltuunsa neljä pudonnutta ja pakkolaskeutunutta B-29-lentokonetta. Näiden avulla Neuvostoliitto kopioi lentokoneet ja yhdessä oman ensimmäisen ydinaseensa valmistumiseen mennessä sai valmiiksi oman versionsa Tupolev Tu-4:n, joka kykeni viemään ydinpommin kauas. Näin Neuvostoliitolle alkoi muodostua vähitellen strategiset ilmavoimat kauhun tasapainon ylläpitämiseen.
Korean sota
Korean sodassa neuvostoliittolaiset toimittivat kiinalaisten vapaaehtoisten lennettäviksi MiG-15-hävittäjiä, jotka pian sodan alettua tuhosivat liian monia Yhdysvaltain potkurikoneita kuten P-82 Twin Mustang ja estivät niiden päiväkäytön. MiGit olivat merkittävä vastapaino myös F-86 Sabre- ja P-80-hävittäjille. Näiden puutteet saivat yhdysvaltalaisen John Boydin, jolla itsellään oli hyvin vähän sotakokemusta Korean sodasta, eikä lainkaan taistelumenestystä kehittämään teorian hävittäjistä, minkä teorian kehityksen pitkäaikaisina tuloksena voidaan katsoa olleen F-15-, F-16- ja F-18-koneet. Mutta lyhyellä aikajänteellä Yhdysvallat kehitti F-104- ja F-4 Phantom -koneet, jotka molemmat olivat Korean ilmasodan opetusten vastaisia hävittäjälentokoneita.
Neuvostoliittolaiset asiantuntijat, jotka kuten useat Yhdysvaltain lentäjät olivat toisen maailmansodan konkareita, lensivät taistelulentoja kiinalaisten ja korealaisten lentäjien kanssa, vaikka Neuvostoliitto ei valtiona osallistunutkaan Korean sotaan. Sodan johtavat hävittäjä-ässät olivat venäläisiä.
Sota käytiin Yhdistyneiden kansakuntien ja Korean demokraattisen kansantasavallan välillä, tosin käytännössä Yhdysvaltojen ja sen eräiden Nato- ja SEATO-liittolaisten edustaessa YK:ta. Yhdistyneiden kansakuntien osallistuminen mahdollistui sen 51. artiklan pohjalta ja Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöksellä. Jälkimmäinen mahdollistui, koska veto-oikeuden omaava Neuvostoliitto ei osallistunut Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston työskentelyyn päätöksenteon aikana, koska Kiinan kansantasavaltaa ei päästetty Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi. Tämä taas johtui yhden Kiinan politiikasta, jossa Kiinaa edusti Yhdistyneissä kansakunnissa Kiinan tasavalta eli Taiwan, joka oli YK:n perustajajäsen aikana, jolloin Kiinan kansantasavalta ei ollut syntynyt.
Vietnamin sota
Vietnamin sodassa neuvostoliittolaiset osallistuivat pääasiassa ilmatorjuntaan ohjuksin, vaikka toimittivatkin ajanmukaisia hävittäjiä Vietnamin demokraattiselle tasavallalle. Neuvostoliitto niin kuin Yhdysvallatkaan ei virallisesti osallistunut Vietnamin demokraattisen tasavallan ja Vietnamin tasavallan kesken. Yhdysvallat ei voinut julistaa sotaa, koska se epäili, että Vietnamin demokraattisella tasavallalla olisi ollut ystävyys-. yhteistyö- ja avunantosopimus, josta olisi voinut juridisesti seurata sotatila Neuvostoliiton kanssa.
Vietnamin sodan johtavat hävittäjä-ässät olivat pääosin vietnamilaisia, jotka lensivät MiG-17- ja MiG-21-koneilla.
"Rauhanomainen" kylmä sota
Kylmän sodan aikana Neuvostoliiton ilmavoimien konekanta nousi suureksi, lentokoneita oli käytössä yli 10 000 kappaletta. Tämä oli omiaan ehkäisemään uusien lentokonetyyppien kehittämistä. Luottamus suureen määrään lentokoneita, jotka eivät ole suorituskyvyltään parhaita, oli ilmeisesti väärä strateginen valinta vaikka Vietnamin sodassa ko. konetyypit menestyivät hyvin Yhdysvaltain kalustoa vastaan.
Väitetään, että neuvostoliittolaiset lentäjät tekivät sotalentoja Egyptistä käsin Israeliin 1960-luvun lopussa.
Afganistanin sodassa Neuvostoliiton hävittäjälentokoneet joutuivat pommituskonerooliin, joka ei sopinut hyvin esimerkiksi MiG-21-kalustolle. Tässäkin sodassa suuremmalla osapuolella oli vaikeuksia vihollisen paikallistamisessa lentopommituksia varten.
May-sur-Orne
thumb|250px|May-sur-Ornen kylä May-sur-Orne on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 716 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. May-sur-Ornen pinta-ala on kolme neliökilometriä.
Rudolf Stöger-Steiner von Steinstätten
thumb|Rudolf Stöger-Steiner von Steinstätten Rudolf Stöger-Steiner von Steinstätten (26. huhtikuuta 1861 Pernegg an der Mur – 12. toukokuuta 1921 Graz) oli itävaltalainen kenraali, joka toimi Itävalta-Unkarin viimeisenä sotaministerinä vuosina 1917–1918.
Stöger-Steiner oli alkuperäiseltä nimeltään Rudolf Stöger. Kun hänen kasvatti-isänsä Joseph Steiner, joka oli aateloitu nimellä von Steinstätten, adoptoi hänet vuonna 1891, hän sai nimen Stöger-Steiner von Steinstätten. Hän liittyi vapaaehtoisena armeijaan vuonna 1878 ja yleni vuoteen 1909 mennessä kenraalimajuriksi. Hän toimi taktiikan opettajana sotakoulussa ja myöhemmin armeijan tarkka-ampujakoulun johtajana. Vuonna 1912 hänet ylennettiin sotamarsalkkaluutnantiksi ja nimitettiin 4. jalkaväkidivisioonan komentajaksi.
Erkki Hyytinen
Erkki Lauri Hyytinen (7. elokuuta 1928 Oulainen – 20. toukokuuta 1987 Oulu) oli suomalainen uittopäällikkö, YLE:n Oulun aluepäällikkö ja kirjailija.
The Definitive Rock Collection
The Definitive Rock Collection on yhdysvaltalaisen hardrockyhtye White Lionin kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2007. Albumi sisältää demoja, livekappaleita sekä studiokappaleita.
Erkki Hyytinen
Hyytinen valmistui sahateknikoksi 1957. Hän toimi uittopäällikkönä Oulussa vuoteen 1968 saakka ja sen jälkeen hän johti Oulun alueradiota Yleisradion aluepäällikkönä eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1985 saakka.
Hyytinen julkaisi kaksi omiin elämänkokemuksiinsa perustunutta romaania 1960-luvun alussa. Hän poltti julkisesti huhtikuussa 1965 käsikirjoituksen, jonka hän kertoi olleen kolmannen, Oulun historiaan liittyneen romaaninsa käsikirjoituksen. Teko oli vastalause Oulun kaupungin harjoittamalle nuivalle kulttuuripolitiikalle. Hyytinen julkaisi seuraavan kirjansa vasta 1980-luvun alussa.
Mel Ferrer
Melchor Gaston ”Mel” Ferrer (25. elokuuta 1917 Elberon, New Jersey – 2. kesäkuuta 2008 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja.
Danyang–Kunshan-silta
thumb|350px|Danyang–Kunshan-silta [[Jangtse-joen eteläpuolella Nanjingin ja Shanghain välillä kuvassa paksulla tummanpunaisella]] thumb|Danyang–Kunshan-siltaa Danyang–Kunshan-silta on Kiinassa sijaitseva maasilta. Se kulkee Shanghain ja Nanjingin välillä ja on osa Pekingin ja Shanghain välistä suurnopeusrautatietä. Silta on 164,8 kilometriä pitkä ja siten maailman pisin silta. Korkeudeltaan silta on keskimäärin 31 metriä maanpinnasta. Sillan läntinen pää on Danyangissa ja itäinen pää Kunshanissa lähellä Shanghaita. Sieltä rautatie jatkaa Shanghaihin maan tasolla.
Silta valmistui 2010 ja avattiin kesäkuussa 2011. Sen rakentaminen vei neljä vuotta ja maksoi lähes 8,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Mel Ferrer
Melchor Gaston Ferrer syntyi New Jerseyssä. Hänen isänsä oli kuubalaissyntyinen kirurgi ja St. Vincentin sairaalan johtaja José María Ferrer (k. 1920) ja äitinsä Irene O'Donohue (k. 1967). Äidin isä Joseph O'Donohue oli New Yorkin kaupungin puistokomissaari sekä kahvipörssin ja Brooklyn–New York-lautan perustaja. Ferrer opiskeli Princetonin yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken näyttelijäuransa takia.
Yksityiselämä
Ferrer oli viidesti naimisissa:
Ferrer kuoli 90-vuotiaana sydänkohtaukseen Santa Barbarassa, Kaliforniassa.
Primula (yritys)
Leipomo Primula Oy on suomalainen elintarvike- ja ravintola-alan perheyritys. Yritys on perustettu vuonna 1908. Yhtiö oli aikaisemmin jaettu Primula-konserniin, joka koostui emoyhtiö Oy Primula Ab:sta, tytäryhtiöistä Primula Ravintolat Oy, joka omisti ravintola Vespan, ravintola Primulan, ravintola Baker'sin sekä yökerho Kaarle XII:n, tytäryhtiö Primulan Leipomot Oy ja tytäryhtiö Primulan Herkkutehdas Oy:n.
Primula-konsernin Primula Herkkutehdas Oy haettiin konkurssiin marraskuussa 2011. Itse Primula-konserni asetettiin konkurssiin toukokuussa 2012. Konkurssin syynä on Herkkutehtaan konkurssi. Yhtiö ilmoitti, että suunnitellun uuden tuotantokeskuksen kustannukset paisuivat noin 30 miljoonasta eurosta lähes 60 miljoonaan. Tuotantotila jäi tyhjäksi, eikä sille löytynyt uutta vuokralaista. Primulan haki konkurssiin työeläkeyhtiö Varma vuokrarästien vuoksi. Perheleipurit osti Primulan vuonna 2013 ja samalla siirtyi Primulan leipomo Järvenpäässä Perheleipureiden omistukseen. Uusi perustettava yhtiö Primula Oy keskittyy kaupoissa paikan päällä paistettaviin pakasteleipiin. Uuden Primula Oy:n suurimmat sijoittajat ovat Leipomo Salonen ja Pulla-Pirtti. Vuonna 2013 Restel puolestaan osti Primulan Ravintoloiden liiketoiminnan. Vuonna 2010 yhtiön liikevaihto oli noin 25 miljoonaa euroa.
Historia
Pekka Väyrynen ja Hilda Väyrynen (o.s. Lindroos) perustivat yrityksen vuonna 1908 Helsinkiin. Yhtiöön aluksi kuului kaksi myymälää ja yksi leipomo. Pekka Väyrynen johti yritystä kuolemaansa asti vuonna 1940. Pekka Väyrysen poika Tauno Väyrynen nousi yhtiön johtoon Pekka Väyrysen kuoleman jälkeen, ja hän toimi yrityksen johdossa yli 30 vuotta. Lisäksi Tauno Väyrynen toimi Leipuriliiton pitkäaikaisena puheenjohtajana. Primulan leipomo toimi alun perin Bulevardi 28:ssa 1908–1919, kunnes yritys muutti Laivurinkatu 10:een. Yhtiön leipomotilat toimi Laivurinkadulla vuoteen 1965 asti, kunnes yhtiö siirsi tilansa Teollisuuskatu 3:n. 2000-luvun puolivälissä yhtiö ilmoitti pitävänsä noin 10% markkinaosuuden pääkaupunkiseudun leipämarkkinasta sekä noin 15% markkinaosuuden pääkaupunkiseudun paperipussileivistä.
Primulalla oli 1900-luvun jälkipuoliskolla paljon kahvila- ja ravintolatoimintaa pääkaupunkiseudulla. Esimerkiksi vuonna 1975 Primula-kahviloita oli kymmenkunta Helsingissä ja yksi Espoon Tapiolassa, sekä niiden lisäksi useita ravintoloita: ravintola Laivuri ja ravintola Primula Viiskulmassa, ravintola Baker's Mannerheimintien 12:ssa, ravintola Kymppi Mustalahdentie 4:ssä sekä ravintola Lido Kampin Autotalossa. Vuonna 1958 valmistuneessa Kampin Autotalossa oli Primulan kahvilan lisäksi Primulan omistama 250-paikkainen tanssiravintola Lido läpi 1960-luvun. Lisäksi yhtiö omisti ravintola Vespan Helsingin Etelä-Esplanadilla sekä yökerho Kaarle XII:n Kasarminkadulla. Ravintolatoimintaa Primulalla oli myös Helsingin Tervasaaressa Tervasaaren aitta -nimisessä ravintolassa vuodesta 1967 1970-luvulle. Vuonna 2008 Primula osti valmisvoileipiä ja -välipaloja valmistavan, vuonna 1994 perustetun Delimakers Oy:n. Delimakersin liikevaihto oli noin kolme miljoonaa euroa ja yhtiö työllisti noin 30 henkilöä.
Vuonna 2009 Primula viimeisteli yhtiön historian suurimman investoinnin, uuden tuotantokeskuksen rakentamisesta Järvenpäähän. Yhtiö pyrki tekemään uudesta tuotantokeskuksesta hiilineutraalin kompensoimalla noin 3 500 tonnin hiilidioksiidipäästöt. Suunnitellun tuotantokeskuksen hinnaksi asetettiin noin 35 miljoonaa euroa, mutta projektin kustannus lopulta paisui noin 60 miljoonaan euroon. Herkkutehtaan kallis hinta sekä tuotantoprosessin aloittamisen pitkistyminen johti lopulta siihen, että Primula Herkkutehdas Oy haettiin konkurssiin loppuvuonna 2011. Lopulta Oy Primula Ab asetettiin konkurssiin toukokuussa 2012.
Konserni omisti vuonna 1990 perustetun hampurilais- ja hotdogsämpylöitä valmistavan Baco Oy:n, joka myytiin tanskalaiselle Läntmannen Unibake-yhtiölle vuonna 2008. Baco Oy:n leipomotilat sijaitsivat alun perin Kirkkonummen Masalassa, kunnes yhtiön tilat siirrettiin suurempaan tehtaaseen Vantaan Petikossa, joka pystyi valmistamaan 600 sämpylää minuutissa.
Erkki Hyytinen
Hyytinen kirjoitti lähinnä elämäkerraksi luokiteltavan teoksen, Utajärvellä ja Suomussalmella eläneestä ensimmäisestä suomenkielisestä naislyyrikosta Isa Aspista. Hän kirjoitti lisäksi kaksi näytelmää, Tapahtui Kurimossa sekä Runo ja rauta. Keskustapuoluelaisen Hyytisen aika Yleisradion Oulun aluepäällikkönä oli radion politisoitumisen aikaa. Hänellä oli koko päällikkökautensa ajan voimakkaita ristiriitoja vasemmistolaisten toimittajien kanssa. Ne veivät häneltä voimia kirjailijana ja paikallisradion uudistajana, jollainen hän olisi halunnut olla. Hän olisi halunnut kuuntelijat entistä näkyvämmin ja kuuluvammin mukaan radio-ohjelmien tekoon. Aika ei ollut tuolloin vielä kypsä hänen näkemyksilleen ja tavoitteilleen.
Primula (yritys)
Mediassa ja kulttuurissa
Kansanedustaja Pertti Salolainen teki Primulan kahvilaa tunnetuksi mainostamalla olevansa siellä ajoittain ”tavattavissa vaalien välilläkin”.
Helsingin Mannerheimintie 12 ja Kalevankatu 2:n kulmakiinteistö tunnetaan paikallisesti "Primulan kulmana", sillä yhtiö pyöritti omistamassaan tilassa yli vuosisadan mm. kahvila-, ravintola- ja leipomotoimintaa.
Erkki Hyytinen
Erkki Hyytinen toimi Oulun läänin taidetoimikunnan puheenjohtajana 1970-luvun lopulla. Hän käytti 1960-luvulla lehtikirjoituksissaan Liitto-lehteen (nyk. Suomenmaa) nimimerkkiä Parila.
Luettelo pikkuplaneetoista: 188001–189000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 188001:stä ja päättyen 189000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Musti
Musti voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
The Jackson 5 Second National Tour
The Jackson 5 US Tour oli The Jackson 5 -yhtyeen toinen yhdysvaltojen-kiertue, joka käsitti 42 konserttia. Kaupungit, joissa yhtye esiintyi olivat muun muassa Philadelphia, New York ja Milwaukee. Kiertue päättyi 12. syyskuuta 1971 Honoluluun.
Disney Sing It: Pop Hits
Disney Sing It: Pop Hits on vuonna 2009 julkaistu karaokevideopeli. Siinä on kappaleita muun muassa Demi Lovatolta, Miley Cyrusilta, Taylor Swiftiltä ja Jonas Brothersilta.
Paphiopedilum hangianum
Paphiopedilum hangianum on Pohjois-Vietnamissa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji.
Historia
P. hangianum kuvattiin ensi kerran vuonna 1999 julkaisun Die Orchidee numerossa 50. Laji nimettiin sitä ensi kerran ulkomaille vieneen Tong Ngoc Hangin mukaan.
Kuvaus
P. hangianum on pienehkö venuksenkenkä. 12-30 cm pitkiä ja 3-5 cm leveitä lehtiä on neljästä seitsemään kappaletta. Väritys on päältä kiiltävän vihreä, alta vaaleanvihreä. Kukkavana on 30-65 cm pitkä, lyhyen karvan peittämä, ja väriltään vihreä violetinruskein pilkuin. 6-12 cm pitkän, kirkkaan vihreän, valkonukkaisen kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, harvoin kaksi. Kukka on 9-12 cm leveä ja 6-8 cm korkea. Laji kukkii huhtikuusta toukokuuhun.
Elinympäristö ja hoito
P. hangianum kasvaa kohtalaisen varjoisissa paikoissa kalkkipitoisten vuorien jyrkillä rinteillä tai kielekkeillä ohuessa maaperässä 450-750 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Kiinan provinssin Yunnanin eteläosien ja pohjoisimman Vietnamin alueelle, joskin lajin esiintyminen Kiinan puolella on kiistanalaista. Alueen lämpötila vaihtelee 12 ja 26 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.
Langinkosken seurakunta
thumb|250px|Langinkosken kirkko ja kellotapuli Langinkosken seurakunta oli Kotka–Kymin seurakuntayhtymään kuuluva evankelis-luterilainen seurakunta Kotkassa. Seurakunta liitettiin vuoden 2017 alussa perustettuun Kotka–Kymin seurakuntaan.
Historia
Langinkosken kirkko vihittiin käyttöön 13. joulukuuta 1953. Kirkko tunnettiin Metsolan kirkkona noin neljännesvuosisadan ajan. Langinkosken seurakunta aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1964 Kotkan esikaupunkialueen seurakunnallisen toiminnan laajetessa. Ensimmäinen kirkkoherra oli Toivo Lemmetyinen. Vuosina 1964–1976 seurakunta toimi yhteistaloudessa Kotkan seurakunnan kanssa. Kotkan, Karhulan ja Kymin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1977 perustettiin osittaisessa yhteistaloudessa toimiva Kotkan evankelisluterilainen seurakuntayhtymä. Seurakuntayhtymä muuttui Kotka-Kymin seurakunnaksi vuoden 2017 alussa.
Gaussin algoritmi
Gaussin algoritmi eli Gaussin eliminointimenetelmä on ensisijaisesti lineaarialgebran menetelmä, algoritmi, jolla voidaan ratkaista lineaarinen yhtälöryhmä matriisimuodossa. Se tuottaa alkuperäisen matriisin kanssa riviekvivalentin matriisin, josta yhtälöryhmän ratkaisut on mahdollista lukea. Gaussin eliminointimenetelmä toimii kaikissa mahdollisissa tapauksissa, joissa yhtälöryhmällä on 1) ääretön määrä ratkaisuja 2) yksi ratkaisu 3) ei ratkaisua.
Menetelmästä on olemassa myös laajennus, joka tunnetaan Gaussin-Jordanin eliminointimenetelmänä. Tässä menetelmässä matriisin porrasmuotoon saattamisen jälkeen sen työstämistä jatketaan kunnes matriisin tuntemattomia edustava vasen puoli muistuttaa yksikkömatriisia.
Historiaa
Gaussin eliminointimenetelmä on nimetty matemaatikko Carl Friedrich Gaussin mukaan, mutta hän ei ole kehittänyt sitä. Ensimmäiset maininnat menetelmästä ovat jo vuosilta 150 eaa. - 179 kiinankielisessä kirjassa Jiuzhang suanshu, Yhdeksän lukua matemaattisesta taiteesta. Nykymuotoonsa menetelmän kehitti Isaac Newton, jonka muistiinpanot mm. yhtälöistä julkaistiin vuonna 1707 teoksessa Arithmetica Universalis. Lopulta, vasta 1950-luvulla menetelmä sai nykyisen nimensä aiheen historiaan liittyvien väärinkäsitysten myötä.
Algoritmin tausta
Gaussin eliminointimenetelmä perustuu lineaarisen yhtälöryhmän seuraaviin ominaisuuksiin:
Suoritettaessa mikä tahansa edellä olevista operaatioista muodostetaan uusi, alkuperäisen kanssa ekvivalentti yhtälöryhmä. Toisin sanoen, alkuperäisen ja uuden yhtälöryhmän ratkaisujoukot ovat täsmälleen samat.
Algoritmi
Ratkaistaessa yhtälöryhmää, operoidaan itse asiassa ainoastaan tuntemattomien kertoimilla ja vakioilla. Itse tuntemattomat ovat "paikanpitäjän" roolissa. Näin ollen, mistä tahansa yhtälöryhmästä voidaan muodostaa matriisi seuraavasti:
Esimerkki matriisiesityksestä
vastaa matriisiesitys
jossa siis kolmessa vasemmanpuoleisimmassa sarakkeessa tuntemattomien kertoimet, rivin vastatessa yhtä yhtälöä, ja oikeanpuoleisessa sarakkeessa vakiot yhtälöittäin.
Toiminta
Itse Gaussin eliminointimenetelmä toimii seuraavasti: Annettu matriisi voidaan aina asettaa porrasmuotoon yhtälöryhmien operaatioita vastaavien alkeisrivitoimitusten avulla. Alkeisrivitoimituksella tarkoitetaan sitä, että Alkeisrivitoimituksia yksi kerrallaan, äärellisen määrän suorittamalla päästään alkuperäisen matriisin kanssa riviekvivalenttiin, porrasmuotoiseen matriisiin.
Matriisi on porrasmuodossa, mikäli seuraavat ehdot ovat voimassa:
Suoritetaan Gaussin algoritmi ja päästään matriisiin: joka on siis haluttu, porrasmuotoinen matriisi.
Tästä saadaan takaisinsijoituksella:
Saatiin siis yksikäsitteinen ratkaisu.
Gaussin algoritmi tietokoneelle
i=1 j=1 while (i ≤ m and j ≤ n) do # Etsi johtava alkio sarakkeelta j, alkaen riviltä i:  max_val = A[i,j] max_ind = i for k=i+1 to m do    val = A[k,j] if abs(val) > abs(max_val) then max_val = val max_ind = k   end_if end_for if max_val ≠ 0 then vaihda rivit i ja max_ind jaa rivi i luvulla max_val for u = 1 to m do      if u ≠ i then lisää -A[u,j] * rivi i riviin u      end_if end_for i = i + 1 end_if j = j + 1 end_while
Virheherkkyys
Yhtälöryhmien lähtöaineisto oikeassa elämässä ei läheskään aina ole absoluuttisen täsmällistä. Jos kerroinmatriisi on lähellä singulaarista, pienetkin epätarkkuudet saattavat muuttaa ratkaisua olennaisesti.
Skaalaus
Jakajiksi voi tulla hyvin suuria/pieniä lukuja, mikä voi muuttaa kertoimien suuruusluokkaa paljonkin.
Yli- ja alivuodot
Mahdolliset liian suuret/pienet luvut tietokoneen käsiteltäväksi. Ongelma yleensä vältettävissä oikealla skaalauksella.
Viikingit (täsmennyssivu)
Viikingit tai viikinki voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sam Worthington
Samuel Henry John "Sam" Worthington (s. 2. elokuuta 1976 Godalming, Surrey) on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Jake Sullyn roolista Avatar-sarjassa, Marcus Wrightin roolista elokuvassa Terminator – Pelastus ja Perseuksen roolista elokuvassa Titaanien taistelu ja sen jatko-osassa Wrath of the Titans. Hän on näytellyt myös dramaattisempia rooleja esiintyen elokuvissa The Debt (2010), Everest (2015), Hacksaw Ridge – aseeton sotilas (2016), The Shack (2017), Manhunt: Unabomber (2017) ja Fractured (2019).
Worthington on myös ääninäytellyt Call of Duty: Black Ops -videopelissä CIA-agentti Alex Masonia.
Filmografia
Lähde:
Richard Adams
Richard Adams (9. toukokuuta 1920 Newbury, Berkshire – 24. joulukuuta 2016 Oxford, Oxfordshire ) oli englantilainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten eläinaiheisesta romaanistaan Ruohometsän kansa (1972), josta hän sai sekä Carnegie-mitalin että Guardianin lastenkirjallisuuspalkinnon. Sen menestyksen ansiosta Adams pystyi jättämään päivätyönsä ja ryhtymään täyspäiväiseksi kirjailijaksi. Hänen muut teoksensa eivät yltäneet Ruohometsän kansan suosioon, mutta niissäkin hän käytti usein antropomorfistista kerrontaa. Adams oli myös aktiivinen eläinten hyvinvoinnin puolestapuhuja, ja hän toimi Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals -järjestön puheenjohtajana.
Virkamiehestä kirjailijaksi
Valmistuttuaan Adams aloitti uran virkamiehenä. Hän työskenteli asunto- ja paikallishallintoministeriössä. Adamsin työnkuvaan ministeriössä kuului ympäristöraporttien laatiminen.
Adams alkoi kirjoittaa vuonna 1966. Hän kertoi automatkalla tyttärilleen tarinaa kaniiniyhteiskunnasta. Tyttäret vaativat lopulta, että Adams kirjoittaisi tarinansa paperille. Hän kirjoitti tarinaa kahden vuoden ajan ja käytti Ronald Lockleyn tietokirjaa Private Life of the Rabbit saadakseen kanihahmojen käyttäytymisen oikeanlaiseksi. Vuonna 1972 julkaistussa Ruohometsän kansassa olikin poikkeuksellista antropomorfistiselle kirjallisuudelle se, että vaikka eläimet osasivat puhua, ne käyttäytyivät kuin luonnossa.
Vaikka Ruohometsän kansasta tuli suurmenestys, sen julkaistuksi saamisessa oli hankaluuksia. Monet kustantajat hylkäsivät sen, mutta pienkustantamo Rex Collings otti vuonna 1972 siitä 2 500 kappaleen painoksen. Se sai brittikriitikoilta kiittävän vastaanoton, ja seuraavana vuonna Penguin julkaisi sen Puffin Books -lastenkirjasarjassaan. Adams ei ollut tarkoittanut sitä alkujaan lastenkirjaksi, mutta se sai Britanniassa kaksi lastenkirjallisuuspalkintoa, Carnegie-mitalin ja Guardianin lastenkirjallisuuspalkinnon.
Ruohometsän kansan menestyksen ansiosta ammattikirjailijaksi
Ruohometsän kansasta saaduilla tuloilla Adams pystyi jättämään työnsä vuonna 1974 ja ryhtymään kokoaikaiseksi kirjailijaksi. Hänen toinen romaaninsa Shardik: Beklan herra ilmestyi 1974. Sen nimihenkilö oli suuri karhu, jonka uskotaan olevan jumalallinen avatar. Se sai huonon vastaanoton, sillä lukijat odottivat uutta Ruohometsän kansaa.
Adams julkaisi vuonna 1975 tietokirjan Nature Through the Seasons, jonka hän oli kirjoittanut Max Hooperin kanssa. Tiikerimatka (1976) oli runomuotoinen kuvakirja, jonka kuvitti Nicola Bayley. Romaanissa Ruttokoirat (1977) hän käsitteli eläinten oikeuksia tarinalla, jossa kaksi mahdollisesti paiseruttoa kantanutta koiraa karkaa tutkimuslaitoksesta. Nature Day and Night (1978) oli toinen Max Hooperin kanssa kirjoitettu tietokirja.
Romaaneissaan Keinumorsian (1980) ja Maia (1984) Adams herätti huomiota seksuaalisuuden suorasukaisella kuvauksella. Niiden välissä Adamsilta ilmestyi hänen Ronald Lockleyn kanssa kirjoittamansa tietokirja Voyage Through the Antarctic.
Traveller (1988) oli jälleen antropomorfistinen romaani, jossa näkökulma on Robert E. Leen hevosen. Adamsin omaelämäkerta The Day Gone By ilmestyi vuonna 1990. Ruohometsän tarinoita (1996) oli Adamsin vastaus Ruohometsän kansan ihailijoiden vaatimuksiin jatkotarinoista.
Adams jatkoi uraansa viimeisiin vuosiinsa asti ja kirjoitti novellin kokoelmaan Gentle Footprints: A Collection of Animal Stories, joka julkaistiin 2010 ja jonka tuotot menivät Born Free Foundationille.
Järjestötyö
Adams oli pitkään eläinten hyvinvoinnin aktiivinen kampanjoija. Hän oli pitkään eläinten hyvinvointia edistävän Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals -järjestön (RSPCA) jäsen, ja vuonna 1980 hänet valittiin sen puheenjohtajaksi. Adams oli osallistunut muun muassa vuonna 1977 Kanadan-luentokiertueelle, jonka tarkoituksena oli kampanjoida kuuttien metsästystä vastaan.
Yksityiselämä
Richard Adams meni naimisiin vuonna 1949 Elizabeth Aclandin kanssa. He saivat kaksi tytärtä. Adams kuoli vuonna 2016. Hän asui viimeiset vuodet vaimonsa kanssa Whitchurchissa.
Suomennetut teokset
Lastenkirjat:
Suomentamattomat teokset
Beklan Empire -sarja: Lasten fantasia: Kokoelmateokset: Tietokirjat:
Lauri Nissinen
Lauri Vilhelm Nissinen (31. heinäkuuta 1918 Joensuu – 17. kesäkuuta 1944 Kaukjärvi) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Nissinen lensi noin 300 sotalentoa ja ampui alas 32 vastustajan konetta. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 5. heinäkuuta 1942 numerolla 69, nimityshetkellä hänen sotilasarvonsa oli vänrikki. Hän oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi.
Ennen sotia
Lauri Nissinen syntyi moottoriteknikko Herman ja Brita (o.s. Vellonen) Nissisen perheeseen. Nissisen sotilasura alkoi 1936, kun hän astui vapaaehtoisena palvelukseen Lentoasema 3:een Sortavalassa. 1. helmikuuta 1938 hänet hyväksyttiin Ilmasotakoulun ohjaajakurssille (RAOK 4). Lentokoulutus jatkui tämän jälkeen vielä aliupseeriohjaajakurssilla (AOK 7), jonka jälkeen Nissinen siirrettiin alikersantiksi ylennettynä Lentolaivue 24:ään.
Talvi- ja jatkosota
alt=|vasen|pienoiskuva|Lauri Nissinen lähdössä lentoon BW-384-koneellaan 25. toukokuuta 1942. Talvisodassa kersantiksi ylennetty Nissinen lensi Fokker D.XXI -koneilla saavuttaen kolme ilmavoittoa. Jatkosodan
Mannerheim-ristin perustelut
”''Ylipäällikkö on pvm:llä 5.7.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi vänrikki Lauri Vilhelm Nissisen.''
''Vänrikki Nissinen on osoittautunut erittäin taitavaksi ja neuvokkaaksi hävittäjäpartion johtajaksi. Hänen toimintansa ilmataisteluissa on ollut esimerkillisen sisukasta ja häikäilemättömän rohkeata. Vänrikki Nissinen on sekä talvi- että nykyisessä sodassa osallistunut lukuisiin ilmataisteluihin, joista muutamat ovat olleet varsin raivokkaita. Hän on saavuttanut yhteensä 24 ilmavoittoa, joista talvisodassa 4 ja tämän sodan aikana 20.''
''19.9.41 tapasi vänrikki Nissisen johtama hävittäjäpartio 3 vihollisen pommituskonetta 3 hävittäjän suojaamina. Vänrikki Nissinen johti partionsa päin vihollista ja syntyneessä ilmataistelussa hän henkilökohtaisesti ampui alas yhden vihollisen pommituskoneen ja yhden vihollisen hävittäjän suomalaisen partion toisten koneitten tuhotessa loput viholliskoneista.''
23.9.41 käydyssä ilmataistelussa lisääntyi vänrikki Nissisen ilmavoitot 1:llä alasammutulla koneella.
26.9.41 joutui vänrikki Nissinen partionsa kanssa ilmataisteluun, johon osallistui 6 vihollishävittäjää vänrikki Nissisen ampuessa niistä henkilökohtaisesti yhden.
26.10.41 vänrikki Nissinen erittäin sisukkaalla takaa-ajollaan ja tarkan ampumataitonsa ansiosta sai tuhotuksi yhden vihollisen kaikkein uusinta mallia olevan hävittäjäkoneen.
''10.1.42 hävittäjäpartio, johon vänrikki Nissinen kuului, joutui rajuun ilmataisteluun vihollisen parhaimpia hävittäjiä vastaan. Tässäkin taistelussa vänrikki Nissinen osoitti olevansa erinomainen taistelija ja onnistui tuhoamaan henkilökohtaisesti yhden viholliskoneen.''
''13.2.42 osallistui vänrikki Nissinen ilmataisteluun vihollisen HC-hävittäjiä vastaan saaden yhden henkilökohtaisen ilmavoiton ja toverinsa kanssa yhdessä toisen ilmavoiton. Samoin hän lisäsi ilmavoittotiliään yhdellä vihollishävittäjällä 4.3.42.''
8.6.42 käydyssä ilmataistelussa, johon osallistui 13 vihollisen HC-hävittäjää, meikäläisen partion vahvuuden ollessa ainoastaan 5 konetta, saavutti vänrikki Nissinen jälleen taitoa ja rohkeutta osoittaen yhden ilmavoiton.”
Mario (pelisarja)
Mario on Nintendon menestynein videopelisarja. Sen ensimmäinen osa, Mario Bros., julkaistiin vuonna 1983 pelihalleissa, mutta pelin päähahmo Mario oli nähty jo vuonna 1980 Donkey Kong -nimisessä pelissä. Sarjan ensimmäinen varsinainen konsolipeli Super Mario Bros. on Guinnessin ennätysten kirjan mukaan kautta aikojen myydyin videopeli, ja sarjan pelejä on myyty maailmanlaajuisesti 184 miljoonaa kappaletta. Pelisarjan päähahmo Mario on myös Nintendon virallinen maskotti.
Pelisarja alkoi tasohyppely-sarjana, mutta on jakautunut sen jälkeen useisiin alasarjoihin, kuten roolipeleihin, urheilupeleihin ja party-peleihin. Tunnettuja alanimikkeitä ovat muun muassa Mario Kart, Mario Golf, Mario Tennis, Mario Party ja Paper Mario. Sarjan päähahmoina esiintyvät Marion lisäksi usein Prinsessa Peach ja Bowser. Tasohyppely-peleissä Marion täytyy yleensä pelastaa Prinsessa Peach Bowserin kynsistä. Myös Marion veli Luigi ja hirmulisko Yoshi ovat esiintyneet useissa peleissä.
Hahmot
Mario esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1981 Donkey Kong -pelissä nimellä Jumpman. Pelin Yhdysvaltain versiota varten Nintendo of America päätti antaa Jumpmanille uuden nimen silloisen vuokranantajansa Mario Segalin mukaan. Mariosta tuli maailmankuulu, kun hahmo debytoi Nintendon NES-konsolilla vuonna 1985 pelissä Super Mario Bros.
Marion luoja on Nintendon peliguru Shigeru Miyamoto, joka on tuottanut monia Nintendon tunnetuimmista peleistä, kuten The Legend of Zelda ja Pikmin.
Tasohyppelyt
Marion ensimmäinen tasohyppelypeli on Super Mario Bros. Marion ensimmäinen 3D-tasohyppely on Super Mario 64. Yleensä Mario pelastaa Prinsessa Peachiä. Jotta Peach pelastuisi Marion pitää päästä tasojen läpi.
Spin-off-pelisarjat
Mario Kart -ajopelisarjassa Mario-pelien hahmot kisaavat keskenään karting-autoilla. Mario Kart eroaa muista ajopeleistä siinä, että se ei pyri simuloimaan tarkasti oikeita autoja, ajo-olosuhteita tai fysiikkaa. Pelaajat ajavat karting-autoillaan rataa ympäri, ja yrittävät päästä ensimmäisenä maaliin. Radan varrelta pelaajat saavat kysymysmerkkilaatikoita rikkomalla erilaisia esineitä, joita voi käyttää puolustautumiseen, hyökkäykseen tai ajokkinsa vauhdin lisäämiseen. Pelit ovat erityisen suosittuja moninpelinä; kaksin- ja nelinpelit, sekä kahdeksan ja jopa 16 pelaajan moninpelit ovat mahdollisia. Sarjan ensimmäinen osa Super Mario Kart julkaistiin vuonna 1992 Super Nintendo Entertainment Systemille. Super Mario Kart aloitti ensimmäisenä kaltaisenaan pelinä ajopelien karting-alagenren. Seuraava osa, Mario Kart 64, julkaistiin vuonna 1996 Nintendo 64:lle. Se on sarjan ensimmäinen 3D-peli ja mahdollistaa neljän pelaajan jaetun ruudun moninpelin. Uusin Mario Kart- peli on Mario Kart 8 Deluxe  Nintendo Switch:lle.
Mario Tennis on pelisarja, jossa tennistä pelaavat Mario-pelisarjasta tutut hahmot. Peleissä noudatetaan perinteisiä tennissääntöjä, mutta oman lisäyksensä peliin tuovat Mario-maailmasta tuodut elementit. Tenniskentissä nähdään perinteisiä massa- ja ruohokenttiä, mutta myös pelisarjan hahmoille ominaiset kotikentät ovat edustettuina, esimerkkinä Donkey Kong -teemainen viidakkokenttä. Vastapuolen pelaajia voi sabotoida muun muassa banaanien ja koopakuorien avulla. Uusin Mario Tennis -peli on Mario Tennis Ultra Smash joka julkaistiin 2015 Wii U:lle
Mario Golf on urheilupelisarja, jonka on kehittänyt Camelot Software Planning. Sarjan ensimmäiset osat julkaistiin Nintendo 64:lle ja Game Boy Colorille vuonna 1999. Mario Golf -pelit ovat golfaamista mariomaisella otteella; nurmella pelaaja voi törmätä vaikka Chain Chomppiin tai lyödä pallon warppiputkeen, jolloin voi päästä lähemmäksi reikää. Sarjassa on ilmestynyt golf-pelejä NES:lle, Game Boylle, Nintendo 64:lle ja Nintendo GameCubelle.
Mario Party -sarjan peleissä liikutaan vuorotellen ”pelilaudalla” ja välillä pelataan minipelejä. Jokaisen Mario Party -pelin on kehittänyt Hudson Soft ja julkaissut Nintendo. Ensimmäinen Mario Party -peli julkaistiin vuonna 1999.
Nintendon ja Squaresoftin vuonna 1996 suunnittelema Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars oli ensimmäinen Mario-teemainen roolipeli. Roolipelit mahdollistivat Mario-pelien hahmojen ja henkilöiden esittelemisen aiempaa yksityiskohtaisemmin. Vuonna 2003 AlphaDream julkaisi Mario & Luigi: Superstar Sagan, jolle kehitettiin vuonna 2006 jatko-osa Mario & Luigi: Partners in Time ja sille taas kehitettiin vuonna 2009 Mario & Luigi: Bowser’s Inside Story.
Intelligent Systemsin kehittämä Paper Mario on aloittanut myös oman alisarjansa.
Lähteet
سوبر ماريو Super Mario
Pokémon Sword ja Shield
Pokémon Sword ja Pokémon Shield ovat Game Freak -yhtiön tekemän Pokémon-videopelien pääsarjan osia, jotka muodostavat pelisarjan kahdeksannen sukupolven. Pelit julkaistiin maailmanlaajuisesti 15. marraskuuta 2019 ja ne sijoittuvat uuteen, Isoa-Britanniaa muistuttavaan Galar-nimiseen alueeseen. Pelien aloituspokémonit ovat ruohotyypin Grookey, tulityypin Scorbunny ja vesityypin Sobble. Pelien maskotit ja legendaariset pokémonit ovat Zacian (Sword) ja Zamazenta (Shield). Swordissa ja Shieldissä on saatavilla 400 eri pokémonia, joista 81 ovat Galarissa esiteltyjä uusia lajeja. Pelille julkaistiin vuonna 2020 myös kaksi lisäosaa, The Isle of Armor ja The Crown Tundra, jotka sijoittuvat Galarin itäpuolella sijaitsevalle Mansaarta muistuttavalle Haarniskasaarelle sekä Galarin eteläosissa sijaitsevalle Skotlantia muistuvalle Kruunutundralle.
Uudet ominaisuudet
Pelien merkittävin uusi ominaisuus on Dynamax, joka kasvattaa pokémonin väliaikaisesti jättiläiskokoon, tehostaa sen voimia ja antaa sen käyttää tavallisten liikkeiden sijasta Max-liikkeitä. Esimerkiksi kaikki ruoholiikkeet muuttuvat Max Overgrowthiksi, kaikki tuliliikkeet Max Flareksi ja kaikki vesiliikkeet Max Geyseriksi. Dynamaxista on olemassa myös tietyille lajeille ja niistä tietyille yksilöille rajoitettu versio nimeltä Gigantamax, johon kykenevät pokémonit muuttuvat jättiläiskokoon kasvaessaan myös erinäköisiksi ja jonka edustaman yhden pokémontyypin hyökkäykset muuttuvatkin Max-liikkeen sijasta lajikohtaiseksi G-Max -liikkeeksi. Esimerkiksi ainoastaan Pikachu pystyy käyttämään G-Max -liikettä G-Max Volt Crash ja kaikki Pikachun sähköliikkeet muuttuvat Gigantamaxin ajaksi täksi liikkeeksi. Jokaiseen Max-liikkeeseen tai G-Max -liikkeeseen käytettävissä olevat tehopisteet (PP) riippuvat kuitenkin sen pohjana toimivan liikkeen tehopisteistä. Dynamaxin ja Gigantamaxin vaikutus kestää kolme vuoroa. Dynamax-kokoonsa kasvaneita villejä pokémonia voi kohdata Max Raid -otteluissa, joissa pokémonin voittamiseen vaaditaan vähintään neljä kouluttajaa (muut kolme voivat olla joko toisia pelaajia tai EPH-hahmoja). Nämä ottelut ovat myös ainoat, joissa voi pyydystää Gigantamaxiin kykeneviä pokémoneja. Muuten Gigantamax-pokémoneja voi kehittää vain lahjana saaduista pokémoneista. Gigantamaxiin kykenevää Pikachua, Meowth’ta ja Eeveetä eivät voi kehittää seuraavaan muotoonsa.
Peleissä on myös vapaasti liikuteltava kamera "villiksi alueeksi" kutsutulla alueella. Villillä alueella voi liikkua vapaasti ja kohdata kaiken tasoisia pokemoneja riippumatta kuinka pitkällä olet pelissä. Sieltä löytyy myös pienten kivikehien ympäröimiä pokémon-pesäkoloja, joista pääsee aloittamaan tai liittymään Max Raid -otteluihin yksin tai muiden kanssa kolon sisällä Dynamax-kokoonsa kasvanutta pokémonia vastaan. Max Raidiin on mahdollista mennä vain, jos kolosta nousee ylös punainen valopilari.
Peleissä on myös leireilytoiminto. Leirissä voit olla vuorovaikutuksessa tiimisi pokemonien kanssa, esimerkiksi leikkiä niiden kanssa sekä kokata. Yksi pelin isommista toiminnoista onkin kokkaaminen, tarkalleen ottaen Currydex, joka on kuin Pokédex mutta teet ruokaa pokémonien nappaamisen sijasta.
Samoin kuin Pokémon Sunissa ja Moonissa Alolan alueella, myös Galarin alueella on omia variaatioitaan muiden alueiden pokémoneille. Mutta tämän lisäksi Galarin variaatioilla on aiempien alueiden variaatioista poiketen myös uusia tai vaihtoehtoisia kehitysmuotoja. Esimerkiksi ainoastaan galarilainen Linoone voi kehittyä Obstagooniksi ja ainoastaan galarilainen Farfetch'd voi kehittyä Sirfetch'diksi, kun taas galarilainen Meowth kehittyy Persianin sijasta Perrsekeriksi ja galarilainen Yamask kehittyy Cofagrigusin sijasta Runerigusiksi.
Juoni
Edellisten Pokémon-pelien tavoin, protagonisti lähtee matkalle tullakseen voimakkaimmaksi pokémon-kouluttajaksi. Kotikaupungissaan Postwickissä protagonisti ja hänen paras ystävänsä, Hop, saavat Leonilta, Galarin liigan mestarilta ja Hopin isoveljeltä, luvan valita itselleen ensimmäiset pokémonit kolmesta aloituspokémonista: Grookey, Scorbunny ja Sobble. Protagonisti ja Hop lähtevät jälkeenpäin tutkimaan metsää nimeltä Uinuva salo, mutta voimakas pokémon ajaa heidät pois sieltä. He vierailevat Wedgehurstissa professori Magnolian luona ja hankkivat tälle toivomustähdet, jotta tämä voisi rakentaa heille Dynamax-rannekkeet. Tämän jälkeen he suostuttelevat Leonin suosittelemaan heitä Galarin pokémon-liigan salihaasteeseen. Rekisteröidyttyään salihaasteeseen, protagonisti tapaa kaksi uutta kilpakumppaniaan. Toinen on Bede, ylimielinen meediotyypin pokémoneja käyttävä poika, jonka suosittelija on itse liigan puheenjohtaja Rose, joka johtaa myös Macro Cosmos -nimistä suuryhtiötä. Toinen taas on Marnie, jonka yli-innokkaina kannattajina toimiva järjestö, Huutoryhmä, yrittää estää ketään muuta ikinä suorittamasta salihaastetta.
Salihaasteessa kouluttajan täytyy suorittaa kahdeksan kaupungin salien haasteet ja sen jälkeen voittaa salijohtaja ottelussa, joista useimmissa Dynamaxin käyttö on sallittua. Matkan aikana protagonisti ja Hop kohtaavat useita kertoja Sonian, professori Magnolian lapsenlapsen ja assistentin sekä Leonin lapsuudenystävän, joka etsii tietoa miekkaa ja kilpeä käyttävistä sankareista, jotka pelastivat Galarin 3 000 vuotta sitten Pimeimmäksi päiväksi kutsutulta ilmiöltä. He päättelevät, että kyseinen sankari on sama legendaarinen pokémon, jonka he kohtasivat Uinuvassa salossa. Voitettuaan kaikki kahdeksan salijohtajaa, protagonisti, Hop ja Marnie matkaavat Galarin suurimpaan kaupunkiin Wyndoniin, missä käydään Mestarien Cup. Mestarien Cupissa salihaasteen osallistujat ottelevat ensin toisiaan vastaan ja lopulta salijohtajien voimakkaampia pokémoneja vastaan. Sen voittaja pääsee ottelemaan itse Leonia vastaan. Mutta ennen kuin protagonistin ja Leonin välinen mestaruusottelu voi alkaa, puheenjohtaja Rose herättää legendaarisen pokémonin nimeltä Eternatus, joka oli aikoinaan vastuussa Pimeimmästä päivästä. Hän aikoo tuoda Galarin toisen Pimeimmän päivän, koska Galaria uhkasi tuhannen vuoden kuluttua energiakriisi, ja Eternatus oli kaiken Dynamax-energian todellinen lähde. Protagonisti ja Hop palaavat Uinuvaan saloon ja löytävät ruosteisen miekan ja ruosteisen kilven. He voittavat puheenjohtaja Rosen ja herättävät miekan ja kilven voimilla legendaariset sankaripokémonit, Zacianin ja Zamazentan, jotka käyvät protagonistin ja Hopin rinnalla taisteluun. Pyydystettyään Eternatuksen, jälkeen protagonisti pääsee vihdoin ottelemaan Leonia vastaan.
Protagonistin voitettua Leon ja tultua Galarin uudeksi mestariksi, hän, Hop ja västikään uudeksi pokémon-professoriksi tullut Sonia palauttavat Zacianin miekan ja Zamazentan kilven takaisin Uinuvaan saalon. Mutta sitten Sordward ja Shielbert, veljekset, jotka väittävät olevansa Galarin muinaisten kuninkaiden jälkeläisiä. Veljekset varastaa muinaisesineet ja pakottaa satunnaisia pokémoneja kasvamaan Dynamax-kokoihinsa. Protagonisti ja Hop vierailevat kaikilla Galarin saleilla kohdatakseen Dynamax-pokémonit ja pysäyttääkseen veljekset. Mutta lopulta Dynamax-energia saa Zamazentan (Swordissa) tai Zacianin (Shieldissä) riehaantumaan ja pelaaja auttaa Zaciania (Swordissa) tai Zamazentaa (Shieldissä) rauhoittamaan sen. Veljesten pysäyttämisen jälkeen legendaariset pokémonit haastavat protagonistin ja Hopin otteluun, jonka päätteeksi nämä hyväksyvät heidän kouluttajikseen. Pyydystettyään legendaariset pokémonit, protagonisti ja Hop käyvät vielä viimeisen ottelun, minkä jälkeen Hop päättää pyrkiä pokémon-professoriksi.