cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
László Jeney
László Jeney (30. toukokuuta 1923 Cluj-Napoca – 24. huhtikuuta 2006 Budapest) oli unkarilainen vesipalloilija, joka osallistui kesäolympialaisiin vuosina 1948 Lontoossa, 1952 Helsingissä, 1956 Melbournessa ja 1960 Roomassa. Hän kuului kahdesti (1952 ja 1956) kultaa voittaneeseen joukkueeseen; vuonna 1948 hän kuului hopeaa ja vuonna 1960 pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Bad Robot Productions
Bad Robot Productions on yhdysvaltalainen tuotantoyhtiö, joka tuottaa elokuvia ja televisiosarjoja. Sen loi J. J. Abrams vuonna 2001. Se on tuottanut monia Abramsin televisiosarjoja, kuten Alias, Lost, Fringe – rajamailla ja Kohde.
Dolorian
Dolorian on suomalainen doom metal -yhtye, joka perustettiin Oulussa vuonna 1997. Yhtyeeseen kuuluvat perustajajäsenet Anti Ittna Haapapuro (laulu, sähkökitara) ja Ari Kukkohovi (basso, rummut, sähkökitara) sekä vuonna 1998 yhtyeeseen liittynyt Jussi Ontero (kosketinsoitin).
Dale McTavish
Dale McTavish (s. 28. helmikuuta 1972 Eganville, Ontario) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. McTavish edusti kolmen kauden ajan Saimaan Palloa kaudet (1997–1998 ja 1998–1999 sekä 2010–2011) ja yhden kauden verran Espoo Bluesia. McTavish oli SM-liigan maalitilaston ykkönen kaudella, ja sai vuosittain jaettavan Aarne Honkavaara -palkinnon. McTavish on edustanut myös NHL-joukkue Calgary Flamesia yhdeksän ottelun verran ja pelannut Kanadan maajoukkueissa pelikausilla 1995–1996 sekä vielä 2007 Spengler Cupeissa. Kaudeksi McTavish palasi SaiPaan niin sanotulla artistisopimuksella; pelit hän aloitti SaiPan paidassa lokakuussa 2010. Kauden jälkeen hän lopetti aktiiviuransa.
Muuta
McTavishin poika Mason pelaa kaudella 2020–2021 lainalla Sveitsin National Liigassa EV Zugin joukkueessa. Myös vanhempi veli Darian on pelannut jääkiekkoa Kanadan juniorisarjoissa. Molemmilla pojilla on sekä Kanadan että Sveitsin kansalaisuus
C/2012 S1
C/2012 S1 (tunnetaan myös nimellä ISON) oli auringonhipojakomeetta, joka löydettiin 21. syyskuuta 2012. Sen löysivät valkovenäläinen Vitali Nevski ja venäläinen Artjom Novitšonok käyttäen ISON-verkostoon kuuluvaa 0,4 metrin teleskooppia. Komeetta tuli periheliinsä (piste, jossa se on radallaan lähinnä Aurinkoa) 28. marraskuuta 2013 ohittaen sen vain 1,2 miljoonan kilometrin etäisyydeltä. Komeetta kuitenkin ilmeisesti hajosi kappaleiksi jo ennen periheliä.
Komeetan löytyessä sen näennäinen kirkkaus 18,8, mikä oli huomattavasti liian vähän sen näkemiseksi paljaalla silmällä. Alun perin sen odotettiin perihelinsä aikana kirkastuvan niin paljon, että näkyisi jonkin aikaa paljain silmin jopa päivänvalossa. Komeetta ohitti Marsin 1. lokakuuta 2013 0,0725 AU:n etäisyydeltä, ja sen mahdolliset jäännökset ohittavat arvioiden mukaan Maan 26. joulukuuta 2013 0,4292 AU:n etäisyydeltä.
Hubble-avaruusteleskoopin ottamien kuvien perusteella komeetan ytimen halkaisijaksi ennen periheliä arvioitiin 4,8–6,4 kilometriä.
Kiertorata
pienoiskuva|vasen|Komeetan ennen periheliä laskettu sijainti suhteessa sisäplaneettoihin 11.12.2013 C/2012 S1 tuli periheliinsä 28. marraskuuta 2013. Tällöin se oli 0,0124 AU:n (1 867 000 km) etäisyydellä Auringon keskustasta. Tämä vastaa 1 165 000 km:n etäisyyttä Auringon pinnasta. Marsin komeetta ohitti 1. lokakuuta 2013 0,0725 AU:n (10 846 000 km) etäisyydeltä, ja Maan se ohittaa 26. joulukuuta 2013 0,4292 AU:n (64 207 000 km) etäisyydeltä, mikäli komeetasta on enää mitään silloin jäljellä.
Komeetan kiertorata on lähes parabolinen, mikä viittaa siihen, että se on tuore Oortin pilvestä saapuva komeetta. Komeetan ydin ilmeisesti hajosi ennen periheliä. Jos komeetta olisi pysynyt kasassa, sille olisi luultavasti syntynyt näyttävä pyrstö.
Komeetan kiertoradasta on löydetty samankaltaisuuksia ”vuoden 1680 suuren komeetan” kanssa, ja on spekuloitu, että komeettojen välillä olisi yhteys (ne esimerkiksi olisivat olleet menneisyydessä osa samaa kohdetta). Myöhemmän tutkimuksen valossa komeetat eivät kuitenkaan liity toisiinsa.
Kirkkaus ja havaitseminen
pienoiskuva|300px|right|Komeetan sijainti pohjoisella tähtitaivaalla Komeetan löytyessä sen näennäinen kirkkaus 18,8, mikä on 100 000 kertaa vähemmän kuin himmeimmän paljaalla silmällä näkyvän kohteen kirkkaus. Lähestyessään periheliään se kuitenkin kirkastui hiljalleen yhä kirkkaammaksi, ja arveltiin että perihelinsä aikana se saattaisi näkyä jopa päivänvalossa. C/2012 S1:sta on povattiin jopa yhtä kaikkien aikojen kirkkaimmista komeetoista. Kirkkaimmillaan komeetan arveltiin olevan joulukuusta 2013 tammikuuhun 2014. Komeetta ISON kirkastuikin noin -2.0 magnitudiin hieman ennen periheliä, mutta alkoi sen jälkeen nopeasti himmetä. Perihelin jälkeen komeetan jäännökset himmenivät nopeasti aina 7.0 magnitudiin saakka, ja ei tiedetä kyetäänkö niitä havaitsemaan maasta edes kaukoputkilla.
Ennen periheliä arveltiin että komeetan magnitudiksi olisi suurimmillaan jopa –16. Tällöin se olisi ollut huomattavasti täysikuuta kirkkaampi ja taivaan kirkkain kohde Auringon jälkeen. Jotkut tieteilijät kuitenkin ilmaisivat jo tällöin erimielisyytensä komeetan poikkeuksellisesta kirkkaudesta. Mediahuhuja komeetasta sanottiin liioitelluksi, ja huomautettiin, että sen kirkkaus oli pysynyt vakiona tai kasvanut hyvin hitaasti tammikuusta 2013 syksyyn asti.
Substraatti (filosofia)
Substraatti (, ”alla oleva”; tai subiectum ) on metafysiikan termi, joka tarkoittaa muuttumatonta perustaa tai alustaa, ominaisuuksien kantajaa.
Substraatissa on kyse olion olemuksen ytimestä. Substraatin etsimisessä on kyse sen substanssin etsimisestä, joka pysyy silloinkin kun olio käy läpi erilaisia muutoksia.
Termi hypokeimenon esiintyy kreikkalaisessa ajattelussa ensimmäisenä Anaksimandroksella, Anaksimeneellä ja Demokritoksella. Aristoteleelle ensimmäinen substanssi ja substraatti olivat sama asia. Hänelle hypokeimenon oli jotakin, jolle jotakin voidaan predikoida, mutta jota ei voida predikoida mistään muusta, eli joka ei voi itse olla predikaatti.
Myös stoalaisille, jotka katsoivat kaiken olevan aineellista, substanssi oli sama kuin hypokeimenon, ensimmäinen aines, josta kaikki on tehty. Substraatti on käsitteellisesti yhtenevä myös Baruch Spinozan substanssin sekä Immanuel Kant noumenonin käsitteiden kanssa. Empiristit ja fenomenalistit ovat kritisoineet ”alla olevan” (tai meille ilmenevän ”takana” olevan) substanssin ajatusta, ja katsoneet meille ilmenevän olevan ainoa todellisuus.
007 ja kultainen ase
Edellisen elokuvan menestyksen innoittamana ja tuottaja Saltzmanin talousongelmien vuoksi 007 ja kultainen ase tehtiin nopeasti. Säveltäjä John Barryllä oli vain kolme viikkoa aikaa elokuvan musiikin tekemiseen. Elokuvaa pidetäänkin yleisesti yhtenä huonoimmista Bond-elokuvista. Aikalaisarvosteluissa elokuvasarjaa moitittiin väsyneeksi ja elokuvaa seurasi sarjan siihen asti pisin tauko. Arvostelijat ovat nähneet elokuvassa hyvääkin: etenkin Christopher Leen roolityötä on kiitetty. Lee näyttelee elokuvan roistoa, palkkamurhaaja Francisco Scaramangaa, joka käyttää kultaista asetta. Pääosissa ovat myös Britt Ekland ja Maud Adams. Elokuvaa kuvattiin Thaimaassa, Hongkongissa ja Macaolla sekä Pinewood Studiosilla. Elokuvan tapahtumapaikat ja taistelukohtaukset ovat aikanaan muodissa olleiden taisteluelokuvien innoittamia. Juoni ammentaa paitsi Flemingin alkuperäisromaanista, myös ajankohtaisesta öljykriisistä. Bond-elokuvasarja oli 1970-luvun alussa siirtymässä hahmovetoisuudesta ja vempainten vähäisyydestä takaisin erikoisten juonien, oudon teknologian ja komedian suuntaan.
Elokuvan ensi-ilta oli joulukuussa 1974. Se oli edeltäjiinsä verrattuna kaupallinen pettymys, vaikka tuottikin voittoa. Elokuvan jälkeen Saltzman lopetti Bond-elokuvien tuottamisen. Elokuvan on toisaalta tulkinneen vieneen sarjaa komediallisempaan suuntaan, toisaalta sen on katsottu yrittäneen vievän Bondin hahmoa kovapintaisempaan ja realistisempaan suuntaan. Elokuvan on katsottu suhtautuvan naisiin alentuvasti ja sitä on syytetty rasismista.
Juoni
Energiakriisi koettelee maailmaa. Aurinkovoimalaite ”Solex Agitator” voisi ratkaista kriisin, mutta laitteen keksijä Gibson on kadonnut. Agentti 007, James Bond, saa tehtäväkseen etsiä Gibsonin. Salaiselle palvelulle toimitetaan kultainen luoti, johon on kaiverrettu Bondin agenttinumero. Salainen palvelu epäilee, että kuuluisa palkkamurhaaja Francisco Scaramanga, joka käyttää kultaista asetta ja pyytää miljoonan joka tapostaan, aikoo murhata Bondin. Bond yrittää löytää Scaramangan, jotta voisi tappaa tämän ensin. Bond saa avukseen agentti Mary Goodnightin, joka on elokuvan Bond-tyttö. Liikemies Hai Fat on kuitenkin palkannut Scaramangan murhaamaan Gibsonin. Scaramangan alistama rakastajatar Andrea Anders lähettää kultaisen luodin, jotta Bond tappaisi Scaramangan.
Tausta
Ian Flemingin romaani 007 ja kultainen ase julkaistiin postuumisti vuonna 1965, ja se jäi Flemingin viimeiseksi Bond-romaaniksi. Fleming oli kuollut ennen kuin hän oli ehtinyt viimeistellä romaanin.
Kun Elät vain kahdesti ilmestyi vuonna 1967, Sean Connery vetäytyi Bondin roolista. Tällöin tuotantoryhmä suunnitteli, että seuraavana elokuvana olisi kuvattu 007 ja kultainen ase ja että Roger Moore olisi tehnyt Bond-debyyttinsä tässä elokuvassa. Elokuva oli tarkoitus kuvata Kambodžassa, mutta maa suistui sekasortoon. Elokuvan tuotantoa lykättiin ja seuraavaksi tehtiinkin Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa.
Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa -elokuvaa, jossa Bondia näytteli George Lazenby, pidettiin epäonnistuneena, joten 1970-luvun alun Bond-elokuvat tehtiin hyvin erilaiseen tyyliin. Ne edustavat elokuvasarjan siirtymävaihetta. Ilmeisin muutos on pääosaesittäjän vaihto. Lazenby vaihdettiin takaisin Conneryyn, jota seurasi Moore. 1970-luvun alun Bond-elokuvat olivat muutosvaiheessa myös siinä mielessä, että 1960-lukulaiseksi mielletty sarja pyrittiin luomaan uudenlaisena ja päivittämään muuttuvien vaatimusten mukaiseksi. Sarja muuttui 1970-luvun alussa Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa -elokuvan hahmovetoisuudesta ja vempainten vähäisyydestä takaisin pikkunäppärien juonien, teknologiafantasian ja komedian suuntaan. 1970-luvun alussa elokuvat myös luopuivat lopullisesti uskollisuudestaan Flemingin romaaneille ja siirtyivät käyttämään Flemingin tarinoista vain niiden nimiä ja niiden hahmojen nimiä.
007:ää ja kultaista asetta edeltävä Bond-elokuva, Elä ja anna toisten kuolla, oli ollut menestys. Kultaisen aseen tuotanto kiirehdittiin aloittamaan pian sen ensi-illan jälkeen, koska tuottaja Harry Saltzmanilla oli taloudellisia ongelmia.
007 ja kultainen ase on yhdeksäs Bond-elokuva. Ohjaaja Hamilton oli vuonna 1965 kieltäytynyt ohjaamasta Pallosalamaa, koska 007 ja Kultasormi oli hänen mukaansa saanut hänen ajatuksensa ehtymään. 007 ja kultainen ase oli kuitenkin Hamiltonin kolmas peräkkäinen Bond-elokuva: hän oli ohjannut myös sitä edeltäneet Timantit ovat ikuisia sekä Elä ja anna toisten kuolla.
Tuotanto
Elokuvan tuottivat Albert R. Broccoli ja Harry Saltzman, apulaistuottajana oli Charles Orme ja tuotantoyhtiönä EON Productions. Elokuvan ohjasi Guy Hamilton. Sen käsikirjoittivat Richard Maibaum ja Tom Mankiewicz. Pääkuvaajat olivat Ted Moore ja Oswald Morris. Elokuvan leikkasivat John Shirley ja Raymond Poulton. Elokuvan erikoistehosteet toteutti John Stears ja pienoismallitehosteet Derek Meddings. Tuotannonsuunnittelija Peter Murton vastasi elokuvan lavasteista. Alkutekstien grafiikasta vastasi Maurice Binder. Paul Engelen oli maskeerausvastaava. Art directorit olivat Peter Lamont ja John Graysmark.
Elokuvan tuotanto kiirehdittiin aloittamaan nopeasti. Useampi Bond-elokuvien konkari ei tullut mukaan elokuvan tekemiseen, mutta moni keskeinen tekijä oli sama kuin edellisessä elokuvassa: tuottajien lisäksi Hamilton, Mankiewicz ja kuvaaja Ted Moore. Elokuvan budjetti oli seitsemän miljoonaa dollaria. Sinclair McKayn mielestä elokuva näyttää ainoalta Bond-elokuvalta, jonka kustannuksista pyrittiin säästämään.
Käsikirjoitus
thumb|James Bond taistelee karatekoulussa. Kohtaus elokuvasta. [[Taisteluelokuvat olivat elokuvan ilmestyessä muodissa ja Bond-elokuvasarja pyrki hyödyntämään suosittuja teemoja.]]
Alkuperäisessä Flemingin romaanissa ei ollut paljon mitä muuttaa elokuvaksi, joten elokuva perustuu kirjaan hyvin löyhästi. Flemingin tarinassa Bond aivopestään ja hän yrittää murhata M:n. M lähettää toipuvan Bondin Jamaikalle tappamaan palkkamurhaaja Scaramangan. Romaanin lopuksi Bond ja Scaramanga kohtaavat kaksintaistelussa. Tuotantokiireiden vuoksi käsikirjoitusta ei ehditty hiomaan. Tom Mankiewicz oli alun perin suunnitellut, että Bondin ja Scaramangan suhde voisi mukailla klassikkowestern Etäisten laaksojen miestä. Hän myös ehdotti, että elokuvassa antagonistia näytellyt Jack Palance otettaisiin Scaramangan rooliin. Mankiewicz riitaantui ohjaaja Hamiltonin kanssa ja vetäytyi käsikirjoitustyöstä. Richard Maibaum viimeisteli käsikirjoituksen, ja tässä vaiheessa elokuvaan lisättiin aurinkovoimaa koskeva juonikuvio. Tuottaja Broccolin veljenpoikaa, insinööriä ja tulevaa Bond-tuottajaa Michael G. Wilsonia pyydettiin kertomaan Maibaumille aurinkovoimaan liittyvistä seikoista. Mankiewicz kirjoitti vielä uuden version Maibaumin viimeistelemästä käsikirjoituksesta ennen kuvausten alkua.
Romaaneissa Mary Goodnight on toistuva hahmo. Hän on toisinaan Bondin sihteeri tiedustelupalvelun toimistolla. Bond ja Goodnight suhtautuvat toisiinsa kunnioittavan ihastuneesti. Elokuvan Goodnight on toheloiva salainen agentti, josta annetaan kuva bikineissä kekkuloivana bimbona. Koska pelkkä palkkamurhaajan etsintä ei olisi riittänyt elokuvan aiheeksi, juoneen haettiin innoitusta myös vuoden 1973 öljykriisistä. Öljykriisin vuoksi vaihtoehtoiset energialähteet olivat ajankohtainen aihe, joten elokuvan MacGuffiniksi kehiteltiin aurinkovoimalaite ”Solex Agitator”. Lyhytkasvuinen viholliskätyri ja amerikkalainen punaniskaseriffi, joka esiintyi edellisessäkin Bond-elokuvassa, saavat elokuvan kallistumaan komediaksi.
007 ja kultainen ase jäljittelee useita elokuvia. Idea siitä, että mystinen palkkamurhaaja yrittää tappaa Bondin saattoi olla saanut innoitusta vuonna 1973 ilmestyneestä elokuvasta Shakaali. Siinä missä edellinen Bond-elokuva oli yrittänyt mennä mukaan blaxploitaatiomuotiin, 007 ja kultainen ase yritti hyötyä edellisenä vuonna ilmestyneen Lohikäärmeen kidassa -elokuvan menestyksestä. Taisteluelokuvat olivat saavuttaneet läpimurron 1970-luvun alussa ja Lohikäärmeen kidassa -elokuvan vihollisryhmä oli asettunut kiinalaiselle saarelle kuten Scaramangakin. Kultaisessa aseessa on vitsillä tehty taistelukohtaus, jossa kaksi teinityttöä pelastavat Bondin päihittämällä kokonaisen karatekoulullisen vihollisia. Elokuva sijoittuu paljolti Kaakkois-Aasiaan – elokuvakirjailija ja -toimittaja Michael Brooke on arvellut, että tälläkin yritettiin mahdollisesti hakea menestystä suosituksi havaitun teeman avulla. Alkuperäisromaani sijoittui Jamaikalle, mutta paikka piti vaihtaa, koska edellinen Bond-elokuva oli juuri sijoittunut Karibialle. Scaramangan peilisali muistuttaa Nainen Shanghaista -elokuvan loppukohtausta.
Roolijako
thumb|upright|[[Roger Moore, elokuvan pääosan esittäjä. Allan Warrenin ottama valokuva vuodelta 1973. 007 ja kultainen ase oli Mooren toinen James Bond -elokuva.]]
Elokuvan pääosien esittäjät ja heidän roolinsa:
Ian Fleming oli suositellut Roger Moorea James Bondin rooliin jo vuonna 1961. Moore oli sitoutunut televisiosarja Pyhimykseen, ja rooliin kiinnitettiin Sean Connery. Hän vetäytyi roolista vuonna 1967. Tällöin tuotantoryhmä suunnitteli, että seuraavana elokuvana olisi kuvattu 007 ja kultainen ase ja että Moore olisi tehnyt Bond-debyyttinsä tässä elokuvassa. Tuotantoa jouduttiin kuitenkin lykkäämään, ja Moore teki muita sopimuksia. Vuonna 1971 Moore oli jälleen käytettävissä, ja hän solmi tuottajien kanssa sopimuksen kolmesta Bond-elokuvasta. Lopulta 007 ja kultainen ase kuvattiin Mooren toisena Bond-elokuvana.
Christopher Lee oli Ian Flemingin serkku. Hän oli myös Roger Mooren ystävä jo ennen kiinnitystään rooliin.
pienoiskuva|[[Britt Ekland. Allan Warrenin ottama valokuva vuodelta 1972. Ekland piti James Bond -kirjoista ja lobbasi itsensä Bond-tytön rooliin.]]
Britt Ekland piti Bond-kirjoista ja lobbasi tuottajia päästäkseen näyttelemään Bond-tyttöä. Hän keskusteli roolista tuottaja Broccolin kanssa ennen käsikirjoituksen valmistumista. Koe-esiintymisessä hän haki Andrea Andersin roolia. Ekland luki, että Maud Adamsista tulisi seuraava Bond-tyttö ja hän ehti jo pettyä, mutta Adamsin rooli paljastui myöhemmin roiston rakastajattaren rooliksi. Eklandin agentti lähetti Broccolille kopion elokuvasta Uhrijuhla, jossa Ekland esiintyi alastomana. Agentti ei maininnut, että Ekland oli elokuvan aikaan raskaana eikä sitä että elokuvassa näkynyt alaston takapuoli ei ollut Eklandin vaan sijaisnäyttelijän. Broccoli tykästyi Eklandin muotoihin, minkä lisäksi ohjaaja Hamilton oli nähnyt Eklandista kuvan, jossa tämä oli bikineissä. Hamilton kiinnitti Eklandin Mary Goodnightin rooliin. Kun kuvaukset alkoivat, Eklandin synnytyksestä oli kulunut vuosi, joten hän oli huomattavasti erinäköinen kuin mitä tuottaja oli odottanut. Eräässä haastattelussa Ekland sanoi, että Goodnightin rooli oli paras työ, joka hänellä on milloinkaan ollut, mutta toisessa haastattelussa hän myös totesi, että rooli ei paljonkaan auttanut häntä hänen urallaan.
Maud Adams oli jo roolia hakiessaan menestynyt malli. 007:stä ja kultaisesta aseesta tuli hänen elokuvaläpimurtonsa.
Lisäksi elokuvassa näyttelivät:
Elokuvassa näyttelivät myös seuraavat henkilöt, mutta heidän nimiään ei mainita lopputeksteissä:
Hervé Villechaizeen päädyttiin, koska Hamilton kertoi haluavansa konnan apuriksi minikokoisen Oddjobin.
Merenkulkulaitos
thumb|Meritaito Oy:n työvene Vaasan edustalla. Merenkulkulaitos (,, lyhenne MKL ; vuoteen 1998 Merenkulkuhallitus, lyhenne MKH ) oli vuosina 1917–2009 toiminut Suomen valtion keskusvirasto ja viranomainen, jonka tehtävänä oli vastata merenkulun turvallisuudesta, talvimerenkulun avustamisesta, väylänpidosta, meriliikenteen ohjauksesta ja luotsauksesta sekä merikartoituksesta ja yhteysaluspalveluista.
Vuoden 2010 alusta osa Merenkulkulaitoksen tehtävistä siirtyi silloin perustettujen Liikenneviraston ja Liikenteen turvallisuusviraston vastuulle. Merenkulkulaitoksen Sisäinen tuotanto yhtiöitettiin vuoden 2010 alussa valtionyhtiöksi, jonka nimeksi tuli Meritaito Oy. Meritaito on erikoistunut vesiväylien hoitoon, kanavien käyttöön ja kunnossapitoon, merenmittaukseen, öljyntorjuntaan, vesirakentamiseen, vesiväylien suunnitteluun sekä muoviputkiviittojen ja -poijujen valmistamiseen.
007 ja kultainen ase
Kuvaukset
Kultaisen aseen kuvauksia suunniteltiin aluksi Iraniin, joka oli yksi Flemingin romaanin tapahtumapaikoista. Tuotantoyhtiö kävi paikan päälläkin autiomaassa, paikassa, jossa he luulivat, että Bamin historiallinen kaupunki sijaitsi. Kyse oli kuitenkin eri kaupungista. Jom kippur -sodan myötä elokuvalle päätettiin kuitenkin etsiä jokin toinen kuvauspaikka. Yhtiön edustajat kävivät sen jälkeen Libanonin Beirutissa, mutta pitivät sitä kuvauksellisesti liian mielenkiinnottomana paikkana. Sinclair McKayn mukaan ohjaaja Hamilton päätti sijoittaa elokuvan Kaukoitään ja Thaimaahan, sillä Phuketin seudun saaret olivat tehneet häneen aiemmin vaikutuksen. Phuket ei ollut tuolloin vielä matkailukohde. John Corkin ja Collin Stutzin kirjoittaman James Bond -ensyklopedian mukaan Hamilton olisi halunnut sijoittaa loppuhuipennuksen Halonginlahdelle Vietnamiin, mutta tuotantoryhmä ei saanut kuvauslupaa Pohjois-Vietnamiin. Tuotannonsuunnittelija Peter Murton näki Lontoon metrossa mainosjulisteita Halonginlahtea muistuttavasta Phuketista. Tämän myötä työryhmä kävi tutustumassa Thaimaassa ja päätti sijoittaa elokuvan sinne. Kuvauspaikoiksi valikoituivat lopulta Thaimaan Phang Ngan lahti ja Bangkok sekä Hongkong ja Macao.
Jim Carlton
James Joseph ”Jim” Carlton AO (13. toukokuuta 1935 – 25. joulukuuta 2015 ) oli australialainen poliitikko. Hän syntyi Sydneyssä ja valmistui Bachelor of Science -arvolla Sydneyn yliopistosta. Hän aloitti poliittisen uransa Sydney University Liberal Clubissa, jonka puheenjohtajaksi hän myöhemmin nousi.
Carlton oli John Carrickin seuraaja Uuden Etelä-Walesin liberaalipuolueen pääsihteerinä. Hänet valittiin Australian edustajainhuoneeseen vuonna 1977, ja hän toimi vuosina 1982–1983 Australian terveysministerinä. Hän istui puolustusalavaliokunnassa ulkoasiain, puolustuksen ja kaupan yhteisvaliokunnassa. Hän toimi useaan otteeseen varjoministerinä oppositiossa, esimerkiksi puolustusvarjoministerinä vuosina 1989–1990. Carlton erosi parlamentista tammikuussa 1994.
Carlton toimi vuosina 1994–2001 Australian Punaisen Ristin pääsihteerinä. Hän oli Melbournen yliopiston Julkisen politiikan keskuksen ammattilaisfellow ja Australian Strategic Policy Instituten valtuuston jäsen. Hänet nimitettiin Australian ritarikunnan upseeriksi vuonna 2001 työstään Punaisessa Ristissä ja parlamentissa.
Merenkulkulaitos
Merenkulkulaitoksen pääkonttori oli Helsingin Ruoholahdessa Porkkalankadulla. Nykyisin samoissa tiloissa toimii Meritaito Oy.
Tehtävät ja toiminta
Laitos kilpailutti vuoden 2007 alusta alkaen väylänhoitotyöt, aikaisemmin se osti palveluita yksinomaan Varustamoliikelaitos Finstashipiltä. Jotta Merenkulkulaitoksen olisi helpompi hoitaa alueellisia tehtäviään, Suomi on jaettu merenkulkupiireihin, joita vuodesta 1990 alkaen on ollut neljä. Piirit voivat suorittaa tehtäviä toisen piirin alueella, jos merenkulkulaitos niin määräsi. Ennen 2000-luvun muutoksia Merenkulkulaitos oli jaettu seuraaviin osastoihin: yleinen osasto, merenkulkuosasto, liikenneosasto, väyläosasto ja merikarttaosasto.
Historia
alt=Merenkulkuhallituksen viisi jäsentä istuu pöydän ääressä.|pienoiskuva|Merenkulkuhallituksen ensimmäiset jäsenet vuonna 1917. Jo 28. kesäkuuta 1810 määrättiin Suomen luotsilaitosta johtamaan valtion luotsimajuri, mikä merkitsi luotsaushallinnon syntyä. Vuonna 1815 luotsimajurin yläpuolelle luotiin luotsi-inspehtorin virka, mutta Luotsi- ja majakkalaitosten ylihallitus perustettiin lopulta vasta vuonna 1850. Laitoksen tehtäviin kuului muun muassa majakoitten rakentaminen ja niistä huolehtiminen. Se oli sotilaallisesti järjestetty keskusvirasto, joka oli talousasioissa senaatin ja sotilasasioissa kenraalikuvernöörin alainen. Laitoksen tirehtöörillä (johtajalla) oli viran puolesta everstin arvo. Sortokausien aikana venäläisten ote strategisesti tärkeänä pidetystä virastosta tiukkeni ja 1912 Suomen luotsi- ja majakkalaitos alistettiin kokonaan Venäjän meriministeriölle.
Suomen itsenäistyttyä perustettiin 15. joulukuuta 1917 annetulla asetuksella Merenkulkuhallitus hoitamaan kaikkia merenkulkuasioita, mukaan lukien luotsi- ja majakka-asiat. Niiden ohella uuden keskusviraston tehtäviin kuuluivat merenkulun, laivanrakennuksen ja -tarkastuksen, merenkulkuoppilaitosten, lastimerkkien asettamisen sekä satamien valvonta, laivarekisterin ylläpito ja jäänmurtajista huolehtiminen. Organisaatio pysyi samanlaisena suuren osan itsenäisyyden aikaa aina 1990-luvulle saakka. Merenkulkuhallituksen nimi muutettiin merenkulkulaitokseksi vuonna 1998. Siitä erkanivat omiksi liikelaitoksikseen vuonna 2004 Varustamoliikelaitos ja Luotsausliikelaitos.
Merenkulkulaitos, Ilmailuhallinto, Ajoneuvohallintokeskus ja Rautatievirasto yhdistyivät 1.1.2010 alkaen uudeksi Liikennevirastoksi ja Liikenteen turvallisuusvirastoksi.
Merenkulkulaitoksen johtajat
Luotsimajuri
Luotsi-inspehtorit
Luotsitirehtöörit
Merenkulkuhallituksen pääjohtajat (1917–1925 ylitirehtööri)
007 ja kultainen ase
Kuvaukset
Tuotantoryhmä viipyi muutaman viikon ajan Bangkokissa, jonka klongeilla venetakaa-ajokohtaus kuvattiin. Takaa-ajokohtauksessa kuljetaan myös kelluvan torin läpi. Karatekouluun sijoittuva kohtaus kuvattiin Muang Boranin ulkoilmamuseossa.
Bond-elokuvien näyttelijät saavat yleensä kuninkaallisen kohtelun: heidät majoitettiin hienoimpiin hotelleihin, he saivat erinomaista ruokaa ja kyydin joka paikkaan – Yaphet Koton sanoin he saivat elää James Bondin elämää. Poikkeuksen tähän teki tämän elokuvan kuvausryhmän Phuketissa viettämä muutama päivä, jolloin ryhmä asutettiin alkeellisiin oloihin. Ryhmä majoittui Pang Nan kylässä. Kylässä ei ollut tilaa, jossa koko tuotantoryhmä olisi voinut majoittua, joten ryhmä yöpyi siellä täällä. Paikkakunnan ainoa hotelli maalattiin tuotantoryhmää varten, että se olisi vähän paremmassa kunnossa. Hotellissa oli kuusi huonetta: oman huoneensa saivat Broccoli, Hamilton, Moore, Lee, Adams ja Ekland. Miehet antoivat naisten yöpyä huoneissa, joissa oli vessat. Eräs tuotantoryhmästä kertoi, että rakennus, johon hänet majoitettiin, oli varsinaisesti bordelli.
Elokuvaa kuvattiin Khow-Ping-Kanilla, jonne kuvausryhmän piti mennä joka päivä veneellä majapaikastaan. Kuvausryhmän piti herätä aikaisin ja kulkea tunnin matka veneellä, jossa oli matalat reunat, niin että liitokalat hyppivät veneen yli tai joskus veneeseen sisään. Perillä näyttelijät maskeerattiin ja puettiin rooliasuihinsa saaren lähelle ankkuroidussa pukuhuoneveneessä. Turistit tulivat saarelle ottamaan valokuvia kuvauksista, minkä vuoksi useita otoksia meni pilalle. Kuvausryhmän varusteet jätettiin saareen yöksi ja pari henkilöä palkattiin vartioimaan niitä. Eräänä aamuna kuvausryhmän suuret generaattorit olivat kadonneet. Saari, jolla elokuvaa kuvattiin, oli kuvausten aikaan asumaton, mutta nykyään se on matkailukohde, jossa on useita kauppoja. Se tunnetaan nimellä ”James Bond Island”.
Toisen tuotantoryhmän piti lähteä Bangkokista, koska siellä syttyi mellakoita. Kun ensimmäinen ryhmä palasi Britanniaan kuvaamaan studio-osuuksia, kuvaaja piti vaihtaa. Aiemmat Bond-elokuvat kuvannut Ted Moore ei pystynyt kuvaamaan elokuvaa loppuun. Hänen tilalleen saatiin Oswald Morris. Studiokuvaukset tehtiin Pinewood Studiosilla.
Kierrehyppy
thumb|Auto, jolla elokuvan kierrehyppytemppu ajettiin. Kuva on brittiläisestä [[National Motor Museumista.]]
Elokuvassa on kohtaus, jossa auto hyppää puusillaksi naamioidusta rampista, kääntyy ilmassa ympäri 360 astetta ja laskeutuu joen toiselle rannalle. Hamilton oli nähnyt tempun amerikkalaisessa autonäytöksessä ja halusi käyttää sitä Bond-elokuvassa. Hän päätti, että temppua voitaisiin käyttää kohtauksessa, jossa auto ylittäisi romahtaneen sillan. Tuotantoryhmä löysi Thaimaasta sopivan paikan, jossa kohtaus voitaisiin kuvata. Elokuvaan kuvattiin takaa-ajokohtaus, jotta saataisiin syy, miksi auto hyppäisi joen yli. Temppu valmisteltiin huolella. Broccoli otti yhteyttä rallikuski Jay Milliganiin, joka oli tehnyt ”Astron kierrehypyn” ensimmäisen kerran Houstonin Astrodome-stadionilla vuonna 1972. Tuottajat ostivat oikeudet ajoneuvo-onnettomuuksia simuloivan Raymond McHenryn tietokoneella kehittämään stunttiin. Liikenneturvallisuusvirastolle työskennelleet Cornellin yliopiston tutkijat laativat tempusta tietokonesimulaation, jonka perusteella tuotantoryhmä valmisteli tempun. Milliganin sijaan autoa ajaa elokuvassa hänen avustajansa, sijaisnäyttelijä Loren ”Bumps” Williard, joka ei ollut ikinä ennen tehnyt kyseistä temppua. Temppu tehtiin AMC Hornet -autolla ja se kuvattiin kahdeksalla eri kameralla. Temppu onnistui ensimmäisellä otolla, joten Broccoli maksoi hänelle bonuksen. Elokuvassa temppu esitetään hidastettuna. Säveltäjä Barry lisäsi kohtaukseen koomisen tinapillin vihellyksen, mitä hän on myöhemmin kertonut katuvansa.
Musiikki
Elokuvan musiikin sävelsi John Barry. Hänet kiinnitettiin tuotantoon niin myöhäisessä vaiheessa, että hänelle jäi vain kolme viikkoa aikaa musiikin tekemiseen. Elokuvan tunnuskappaleen ”The Man with the Golden Gun” esittää Lulu. Laulun sanoitti Don Black. Kappaleen sovitus yhdistää ensimmäisten Bond-elokuvien big band -tyyliä ”Live and Let Dien” rock-tyyliin. Elokuvan musiikki perustuu vahvasti tunnuskappaleeseen: Barry ei tällä kertaa säveltänyt erillistä rakkaus- ja toimintamusiikkia, vaan käytti samaa säveltä kummassakin yhteydessä. Luodakseen kaakkoisaasialaista tunnelmaa hän käytti cimbalom-soitinta.
Capitol Records julkaisi vuonna 1975 elokuvan musiikista albumin The Man with the Golden Gun. Albumi tai elokuvan tunnuskappale eivät kumpikaan päässeet myydyimpien listoille. Albumiin oli tehty hyvin vähän jälkituotantoa, joten se ei tuonut elokuvan musiikkiin paljon lisäarvoa. Lulu totesi myöhemmin, että hänen esittämänsä tunnuskappale oli huono yritys mukailla Shirley Basseytä.
Alice Cooper, joka piti John Barryn musiikista, teki kappaleen nimeltä ”Man with the Golden Gun” ja toivoi, että elokuvien tuotantoyhtiö kiinnostuisi kappaleesta. Tuottajat eivät kuitenkaan tienneet kappaleesta ennen kuin se ilmestyi vuonna 1973 albumilla Muscle of Love. Kappaletta ei otettu elokuvan tunnuskappaleeksi, mahdollisesti koska se olisi ollut elokuvan ilmestyessä jo vuoden vanha eikä se saisi ihmisiä ostamaan elokuvan soundtrack-albumia.
Julkaisu ja suosio
Elokuvan ensi-ilta oli 18. joulukuuta 1974 Odeon Leicester Squareissä. Prinssi Philip, Edinburghin herttua oli paikalla tilaisuudessa. Elokuvan levittäjä oli United Artists. 007 ja kultainen ase oli ensimmäinen Bond-elokuva, joka esitettiin Kremlissä. Tuottaja Broccoli oli paikalla Kremlin-esityksessä. Suomen ensi-ilta oli 20. joulukuuta 1974 Helsingin Bio Rexissä. Elokuva sai teatterikierroksellaan yhteensä 420 450 katsojaa Suomessa. Vuonna 1974 Suomen ensi-iltansa saaneista elokuvista 007 ja kultainen ase sai kolmanneksi eniten katsojia.
Elokuvan tuotto oli 97,6 miljoonaa dollaria. Levittäjä tienasi elokuvasta 37,3 miljoonaa dollaria, josta vain 9,4 miljoonaa tuli Pohjois-Amerikan markkinoilta. Elokuva oli edeltäjiinsä verrattuna kaupallinen pettymys. Se sai vähemmän katsojia Yhdysvalloissa kuin yksikään sarjan aiempi elokuva. Länsisaksalaisen kolmen miljoonan katsojan myötä annettavan Goldene Leinwand -tunnustuksen elokuva sai tammikuussa 1977.
Aikalaisvastaanotto
Aikalaiskritiikin vallitseva näkemys elokuvasta oli, että James Bond -elokuvasarja alkoi olla väsynyt. Financial Times totesi aikalaiskritiikissään, että sarja tuntuu menneen automaattiohjaukselle ja Mooren teennäinen ja hyväkäytöksinen Bond ei onnistu täyttämään Sean Conneryn saappaita. Derek Malcolm kirjoitti The Guardianissa, että käsikirjoitus ontui ja Mooren näyttelijänsuoritus ei parantanut tilannetta. Tom Milne kirjoitti The Observerissä, että sarja oli aallonpohjassaan. Hän ei arvostanut sitä, että elokuva mukaili hongkongilaisia taisteluelokuvia ja Carry On -elokuvien rivouksia. Jay Cocks kirjoitti Timessä, että olisi parasta jos Bond jäisi eläkkeelle ja jäisi odottamaan, että hänen aikansa taas koittaisi. Cocksin arvio oli, että Bond ei ollut enää tuore, mutta ei vielä kelvannut antiikista. Evening Standard kiitti elokuvaa siitä, että Christopher Lee suoriutui roolistaan hyvin.
Myöhempiä arvioita
thumb|Kultaista asetta käyttävä palkkamurhaaja Francisco Scaramanga (vas., [[Christopher Lee) kohtaa elokuvassa agentti James Bondin (Roger Moore). Lee oli Bond-kirjojen kirjoittajan Ian Flemingin serkku. Moni kriitikko piti Leen roolityötä eräänä elokuvan parhaimmista puolista.]]
007 ja kultainen ase -elokuvaa pidetään yleisesti huonoimpana 1970-luvun James Bond -elokuvana. Rotten Tomatoes -sivuston keskiarvon mukaan elokuva on saanut kriitikoilta keskiarvosanan 5,2/10 ja 46-prosenttisesti kiittävän arvion. Sivuston yhteenveto 39:stä arvostelusta on, että kyseessä on keskinkertainen Bond-elokuva, jonka puutteita ovat kaksimielinen dialogi, vempainten vähäisyys ja se, että antagonisti jättää päähenkilön varjoonsa. Vuonna 2006 IGN valitsi 007:n ja kultaiseen aseen huonoimmaksi Bond-elokuvaksi.
James Chapmanin mukaan elokuvassa on monia upeita kohtia ja erinomainen antagonisti, mutta kaiken kaikkiaan hän pitää sitä yhtenä huonoimmista Bond-elokuvista. Hän pitää perustavanlaatuisena virheenä elokuvan käsikirjoituksen rakennetta, joka yhdistää kaksi vain ohimennen ja satunnaisesti toisiinsa liittyvää juonta: Bondin ja Scaramangan suhdetta käsittelevän juonen, jota Chapman pitää paljon mielenkiintoisempana sekä aurinkovoimajuonen. Tarinan kaksijakoisuus aiheutti muun muassa sen, että kun Scaramanga-juoni päättyy, aurinkovoimajuoni vielä jatkuu. Chapmanin mielestä Scaramanga-juonen päättymisen olisi pitänyt olla elokuvan huipentuma ja sitä seuraava kohtaus, joka päättää aurinkovoimajuonen, on tylsä ja tarpeeton. Hänen mielestään elokuva epäonnistuu tasapainoillessaan tyyliltään komedia- ja toimintatrillerin välillä. Chapman myös pitää elokuvan itämaisista nimistä tekemiä pilaväännöksiä piinaavina ja ehkä myös rasistisina.
Elokuvakirjailija ja -toimittaja Michael Brooke pitää ajattelemattomana, että elokuvassa on komedian piirteitä. Elokuvan juoni on Brooken mielestä vain tekosyy yhdistää toimintakohtaukset toisiinsa. Elokuvan Bond-tyttö Mary Goodnightia Brooke pitää epäuskottavana hahmona. Maud Adamsin roolityötä Brooke sen sijaan pitää paljon vakuuttavampana. Adams näytteli myöhemmissä Bond-elokuvissa vielä kaksi eri roolia. Christopher Leen näyttelemää Scaramangaa Brooke pitää eräänä ikimuistoisimpana Bond-elokuvien antagonistina.
Sinclair McKayn mielestä elokuva vaikuttaa siltä, että ohjaajan, käsikirjoittajan ja lavastajan luovuus oli ehtymässä. Lavasteet ovat McKayn mielestä liian ruskeita ja tylsiä. Myös hahmoja on vähän, niin että kadut ja käytävät vaikuttavat autioilta. Loppukohtauksessakin on niin vähän ihmisiä, ettei se tunnu lainkaan spektaakkelilta. Lisäksi McKay pitää elokuvan tunnuskappaletta kitschinä. McKayn mielestä elokuvan ainoa hyvä puoli on Christopher Leen hyvä roolisuoritus.
Tulkintoja
thumb|[[RMS Queen Elizabeth|Queen Elizabethin hylky Hongkongin edustalla. Kuva vuodelta 1972. Elokuvassa hylky on Britannian salaisen palvelun tukikohta, minkä James Chapman on tulkinnut symboloivan Britannian heikentymistä.]]
James Chapman on huomauttanut, että kuten aiemminkin, tässäkin Bond-elokuvassa on eräänä teemana Britannian heikentyminen. Salaisella palvelulla on Hongkongissa tukikohta symbolisesti Queen Elizabethin uponneessa hylyssä ja kommunistinen Kiina koetaan uhaksi. Sinclair McKayn mielestä Bondista yritettiin tähän elokuvaan tehdä entistä kulmikkaampi. Siinä missä camp oli ollut muotia 1960-luvulla, realismi oli nyt valtaamassa alaa. Kovapintainen ja karkea sankarius oli yleistymässä elokuvissa muutenkin, kun katastrofielokuvat olivat tulossa muotiin.
Mediatutkija Tuuli Eltosen mukaan Bond-elokuvien roistot esitetään rasistisesti: kuten moni muukaan sarjan roisto, Kultaisen aseen Francisco Scaramanga ei ole puhtaasti brittiläinen. Scaramangan suhtautumista rakastajattareensa Eltonen pitää elokuvasarjan ehkä misogyynisimpänä valtasuhteena. Hahmon misogynia lisää sen epäilyttävyyttä ja epämiellyttävyyttä, mitä Eltonen pitää osana hahmon rasistista käsittelyä. Eräässä kohtauksessa Scaramanga kuljettaa asetta rakastajattarensa vartalolla ja huulilla, mikä kietoo seksuaalisuuden ja uhan toisiinsa ja tekee Eltosen tulkinnan mukaan aseesta roiston ja tämän rakastajattaren valtasuhteen symbolin. Lisäksi Eltonen nostaa esiin, että Bond-elokuvissa, joissa Roger Moore on pääosassa, Bondin hahmoon kohdistettiin huumoria, mikä vietiin pisimmälle Kultaisessa aseessa. Elokuvassa M vitsailee Bondista, Bond nielaisee kultapalan ja lähtee apteekkiin ostamaan ulostuslääkettä sekä yrittää naamioitua Scaramangaksi, mutta epäonnistuu ja jää kiinni. Kun Bond yrittää puolustaa kollegansa sukulaistyttöjä, nämä puolustavatkin Bondia. Lisäksi Bond myöhästyy pakoautosta ja joutuu juoksemaan.
Eltosen mukaan Bondin hahmo suhtautuu elokuvan naishahmoihin, Andrea Andersiin ja Mary Goodnightiin, alentuvasti ja holhoavasti. Bond esimerkiksi satuttaa Andersia tilanteessa, jossa Anders on selvästi altavastaajana. Myöhemmissä Bond-elokuvissa ei enää ollut vastaavia kohtauksia. Mary Goodnightia Eltonen pitää perinteisen naistyypin mukaisena hahmona. Hän edustaa tyhmän blondin ja bimbon stereotyyppiä. Eltonen toteaa, että Goodnight esitetään naurun kohteena, mutta huomauttaa, että stereotypian liioiteltu korostaminen paljastaa sen keinotekoisuuden, mikä saattaa myös tehdä ennakkoluuloja naurettaviksi. Lisäksi Goodnight osoittaa heikon naiskuvan vastapainoksi ironiaa Bondia kohtaan, mikä tuo Eltosen mukaan mielenkiintoisen poikkeuksen muuten yksiulotteiseen naiskuvaan. Lisäksi Eltosen mukaan useammassa Bond-elokuva uusinnetaan patriarkaalista fantasiaa, jossa naiset palvelevat miehiä. Kultaisessa aseessa näin tehdään kohtauksessa, jossa Bond herää taistelukoulussa ja on naisten hemmoteltavana.
McKay arvostelee sitä, että Bond lyö elokuvassa naista, vaikka Bond-elokuvat ovat perhe-elokuvia. Naisen lyöminen ei hänen mielestään sopinut Moorelle, joka tunnettiin hyväkäytöksisenä ja joka tiesi olevansa lapsille sankarihahmo. McKay pitää elokuvan Bondia ylipäätään ikävänä ihmisenä: Sen lisäksi, että hän on aggressiivinen Andersia kohtaan, hän suhtautuu Goodnightiin epäkohteliaasti ja ajattelemattomasti, Nick Nackiin raa'asti ja jopa tuntemattomaan katupoikaan töykeästi. McKay ihmettelee elokuvantekijöiden asennetta naisia kohtaan: toinen naispäähenkilöistä on passiivinen uhri ja toinen pölkkypää. Elokuvan mainoksissa naispäähenkilöitä käytettiin vähäpukeisina koristeina. McKayn mielestä elokuva suhtautuikin naisiin halveksuvammin kuin mikään muu Bond-elokuva. Hän arvelee, että tuotantoryhmä halusi näpäyttää elokuvan tekoaikaan aktiivista feminististä liikettä ja näyttää naisen paikan.
Moore kirjoitti muistelmissaan Nimeni on Moore, Roger Moore (2008, suom. 2009), että ohjaaja Hamilton halusi tehdä Bondista Kultaista asetta varten aiempaa kovaotteisemman. Moore kutsuu muistelmissaan Bondin väkivaltaa Andersia kohtaan tunteettomaksi. Mooren mukaan se ei sopinut hänelle, ja hän kirjoitti, että olisi antanut ymmärtää, että Bondin kuuluisi saada tiedot Andersilta viekoittelemalla, mutta että säälimättömämpi asenne oli Hamiltonin tahto.
Nokia Asha 311
Nokia Asha 311 on Nokian Asha-sarjaan kuuluva 3.5G-puhelin ja lukeutuu perus- ja älypuhelinten välimaastoon. Käyttöjärjestelmänä toimii Asha Series 40 ja mukana on monia älypuhelinten ominaisuuksia, kuten nettiselain, sovelluskauppa, Facebook- ja Twitter-sovellukset, Nokia Kartat ja älypuhelinpelinä tunnettu Angry Birds. Hinnaltaan Asha 311 vastaa kuitenkin monia peruspuhelimia ja puhelimen tullessa markkinoille veroton jälleenmyyntihinta oli 92 euroa. Suomessa puhelinta on saatavilla punaisena, valkoisena, sinisenä ja tumman harmaana.
Pelit
Nokia on saanut monet isot pelitalot taakseen tukemaan Asha Series 40 -alustaa. Näihin lukeutuvat esimerkiksi Facebook ja mobiilipeleistä tunnettu Zynga, sekä muun muassa EA, Gameloft, Rovio ja Namco Bandai. Zynga tuo suositut Draw Something- ja Zynga Poker -pelinsä Asha-puhelimille. EA tarjoaa laitteelle 40 ilmaiseksi ladattavaa peliä, joihin lukeutuvat Tetris, Bejeweled, Need for Speed The Run ja Fifa 2012. Roviolta tulee Angry Birds -sarjan pelejä ja Namco Bandai tuo monia klassikkonimikkeitä, kuten Pac-Man, Soulcalibur, Ridge Racer Drift ja Final Fantasy.
Pyhäjärvi (Saarijärvi)
Pyhäjärvi on Keski-Suomessa Saarijärvellä ja Äänekoskella Saarijärven keskustaajaman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Pyhäjärvi on 18 kilometriä pitkä, 12 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 5 894 hehtaaria eli 58,9 neliökilometriä. Järven rantaviiva on mutkitteleva ja järven yhtenäisyyttä rikkovat monet niemet ja lahdet sekä lukuisat saaret. Järven keskellä sijaitsee Tervaselkä, joka muodostaa laajimman saarettoman järvenselän. Tervaselältä työntyy lounaaseen viisi kilometriä pitkä lahtimainen järvenosa, jonka tunnistettavia piirteitä ovat Pahkamäki, Koskenlahti, Otralahti, Herneniemi, Kuorelahti ja Kuhnonlahden viereinen Koskenniemi. Lahtea suojaa pohjoisesta Kiihkelesaari. Tervaselältä näkyy kaakossa laaja Hässössaari, jossa järvi haarautuu Palavalahdeksi ja Palavaniemestä etelään työntyväksi lahdeksi. Lahdenpohjassa sijaitsee Aittoniemi, jonka eri puolilla sijaitsevat Niinilahti ja Huutoniemessä eri lahdiksi jakautuvat Kaikarlahti ja Myllylahti. Myllylahdesta alkaa vesivoimalle valjastettu Parantalankoski. Tervaselkä päättyy pohjoisessa asuttuun Salonsaareen, joka on järven suurin saari. Salonsaaresta pohjoiseen levittäytyy saaristoinen järvenosa, jonka rannoilta erottuu tunnistettavina piirteinä Uittoniemi ja sen viereinen Kekkilänlahti, Vahvanniemi ja sen viereinen Vahvanlahti, pohjoisessa pitkä Pöykynlahti, ja sekä Kurjensaaren että Majasaaren suojaama kapea Kurjenlahti. Järvellä on kartan mukaan 114 saarta, joiden yhteispinta-ala on 780 hehtaaria ja saarten rantaviivan yhteispituus on 69 kilometriä. Suurin saari Salonsaari eli Iissalo on vielä asuttu, mutta sinne ei ole tieyhteyttä. Muita asuttuja saaria ovat Kurjensaari ja Majasaari, joihin on lisäksi tieyhteys. Järven pohjoisosassa sijaitsevat esimerkiksi Kanisaari, Töyrisaari, Kotisaari, Akkosaari, Husunsaaret, Vinttä, Risunsaaret ja Kouvalainen. Lounaisosaan sijoittuvat Kiihkelänsaari, Selkäsaari, Kalliosaari ja Jänissaari. Tervaselällä ovat Tervasaari, Talviaissaaret, Vihtasaari, Junninsaari, Koukkusaari, Rumputtavansaari, Lukkarinsaari, Lusikkasaari, Linnansaari, Hässössaari ja Lohisaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Syvyyskarttojen perusteella järvenpohjaa voi luonnehtia epätasaiseksi, sillä syvänteiden lähellä voi olla hyvinkin matalaa. Parantalasta pohjoiseen kulkee syvännejakso, joka haarautuu Tervaselällä Tervasaaren eteläpuolella luoteeseen Kekkilänlahden suunataan ja pohjoiseen Kurjensaaren suuntaan. Esimerkiksi Hässössaaren vieressä on 30 metriä syvää, Junninsaaren lounaispuolella 41 metriä, Tervasaaren eteläpuolella pitkä yli 30-metrinen syvännejakso, Majasaaren länsipuolella on 36-metrinen syvänne, sekä Salonsaaren eteläpuolella laaja yli 30-metrinen syvännejakso, jossa sijaitsee 43 metriä syvä kohta. Järven syvin kohta on 43,2 metriä. Pöykynlahden eteläpuolella on useita paikallisia syvänteitä, joista neljässä on pohja yli 30 metrin syvyydessä. Pohjoispuolella suurin syvyys on 37 metriä. Järven tilavuudeksi on määritetty 570,04 miljoonaa kuutiometriä eli 0,57 kuutiokilometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi saadaan 9,7 metriä.
Järven rantaviivan pituus on kaikkiaan 183,9 kilometriä, joista mantereen rantaviivaa on 115 kilometriä. Kartasta katsoen suuri osa järven rannoista ovat silmämääräisesti metsämaata. Rannoilla esiintyy peltomaata Kukonhiekassa, Linnassa, Pyhäkoskella, Kekkilässä, Soukanniemellä, Häkkilässä ja Parantalassa. Tärkeimmät liikenneyhteydet ohittavat järven sen eteläpuolelta. Äänekoskelta Saarijärvelle kulkeva valtatie 13 seuraa Haapajärvi-Jyväskylä-rataa tätä reittiä pitkin. Järven länsipuolta seuraa yhdystie 6510 ja itäpuolta yhdystiet 6501 ja 16799. Saarijärven ja Äänekosken välinen kuntaraja ylittää järven kaakkoisen lahden.
Säännöstely
Järven vedenpinnan korkeus on nykyään 120,0 metriä mpy. Säännöstelystä kerrotaan kartoissa ilmoittamalla vedenpinnan ala- ja yläkorkeudeksi 119,57 metriä ja 120,34 metriä mpy. Todellisuudessa mitattuna arvoina saadaan (vuosina 1976–1985) keskivedenkorkeudeksi (MW, NN+) 119,60 metriä, keskiylivedenkorkeus (MHW) 119,97 metriä ja keskialivedenkorkeus (MNW) 119,07 meträ. Ylin vedenkorkeus (HW) oli 120,10 metriä ja alin vedenkorkeus 119,00 metriä. Kesäkuukausina on vedenkorkeus ollut 119,71 metriä. Säännöstely tapahtuu Parantalankosken vesivoimalaitoksen juoksutuksilla. Vesien keskivirtaama (MQ) on ollut silloin 2,3 metriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) 9,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 0 m³/s. Ylin mitattu virtaama (HQ) on ollut 10,2 m³/s ja alin (NQ) 0 m³/s. Kesäkuukausina on keskivirtaama ollut 0,9 m³/s. Pyhäjoen maapadossa on säännöstelyaukot sekä kesäaikaisen että talviaikaisen juoksutuksen toteuttamiseksi. Tavisin päästetään Pyhäjokeen 0,1 m³/s vettä ja kesäisin 0,2 m³/s.
Yleistä
Pyhäjärvi on kirkasvetinen ja karu järvi, jonka veden happitilanne on hyvä. Järvi on säännöstelystä huolimatta varsin luonnontilainen ja sen saaristo muodostaa karusta selkävesiluonnon. Alueen maaperää peittää paksu moreenikerros ja kalliopaljastumia on vain paikoitellen. Järven rannoilla esiintyy laajoja louhikoita ja kivikoita. Rantojen kasvillisuus on karua ja rannoilla esiintyy kasvipeitteettömiä rantakallioita tai kauempana rannasta jäkälä tai sammal-varpupeitteisiä tai jäkäläpeitteisiä silokallioita. Selkävesillä kasvillisuus on niukkaa ja yleisenä esiintyy uposlehtisiä kasveja kuten lahnaruohoa. Hiekkarannoilla kasvaa runsaasti nuottaruohoa. Salossaaressa on pieni lehto, jossa kasvaa mustakonnanmarjaa, kevätlinnunhernettä, lehto-orvokkia ja lehtoarhoa. Kallioiden laelta avautuu upeat järvimaisemat. Järven kalakanta on jonkin verran kärsinyt säännöstelystä.
Natura-alue
Pyhäjärvellä on Natura 2000- hankkeeseen kuuluva (FI0900027, 1 935 hehtaaria) suojelualue. Aluerajaukseen sisältyy järven itäosan sirpaleista saaristoa sekä pieniä mantereen rantaosuuksia. Saaret ja luodot ovat arvokkaita lintujen pesimäsaaria. Tyypillisten selkävesilintujen härkälinnun, naurulokin, kuikan, selkälokin ja kalatiiran lisäksi saarissa pesii riekko. Muita suojeluperusteissä mainittuja lajeja ovat nuolihaukka, ampuhaukka, tuulihaukka, teeri, helmipöllö ja palokärki.
Historiaa
Parantalankosken vesivoimalaitos rakennettiin vesistötoimikunnan väliaikaisella vuoden 1956 päätöksellä. Rakentamisen aikana Pyhäjoen uoma padottiin maapadolla. Järven säännöstely alkoi vuonna 1960, kun vesivoimalaitos aloitti toimintansa. Voimalaitos sai pysyvän toimintaluvan vuonna 1964, kun katselmukset oli toimitettu. Pyhäjärven säännöstely perustuu 7.4.1960 annettuun väliaikaiseen lupaan ja myöhempään 31.3.1962 annettuun lopulliseen lupaan. Lupahakemuksen on tehnyt Tie- ja vesirakennushallitus ja säännöstelyä on aluksi totettuttanut Parantalankosken Voima Oy.
Ennen patoamistaan on Pyhäkosken pudotus ollut 2,2 metriä. Koski-inventoinnissa sen keskivirtaamaksi on ilmoitettu 2,1 m³/s. Parantalankosken pudotus on ollut 13,4 metriä ja keskivirtaama 2,9 m³/s. Virtaama-arvot lienevät vain arvioita. Parantalankosken uoman vetoisuudeksi kerrottiin 11 m³/s.
Säännöstelyrajat ovat olleet vuosina 1970–1990 seuraavat. Vedenpinnan korkeuden alaraja on tavikuukausina eli marraskuusta toukokuun puoliväliin 119,00 metriä ja muuna aikana 119,30 metriä mpy. Vedenpinnan yläkorkeus on seurannut Pyhäjärven luontaisia vedenkorkeuksia tarkemmin. Talvikorkeus on ollut suurimmillaan 120,00 metriä, mutta sitä on laskettu liukuvasti niin, että huhtikuussa varauduttiin kevättulvaan 119,70 metrin korkeudella. Ylin vedenkorkeus sai nousta kesäkuuhun mennessä 119,90 metriin, missä se pysyi lokakuuhun asti. Sitten varauduttiin talveen nostamalla yläkorkeus 120,00 metriin. Säännöstelyllä oli vesivoiman tuotannolle ja maataloudelle suuri hyöty, sillä kevättulvien vaikutus voitiin leikata samalla pois. Kalataloudelle tuli sen sijaan vahinkoa, sillä monen kalalajin kutu epäonnistui melko säännöllisesti vuosittain. Esimerkiksi ennen hyvä siikakanta heikkeni suuresti.