cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rover
Rover-nimi jatkaa elämäänsä
Vuoteen 1986 mennessä Austin Rover oli siirtynyt yhden merkin strategiaan käyttäen ainoastaan Rover-merkkiä, ja sen emoyhtiö British Leyland sai nimen Rover Group ja autoja valmistava osa nimen Rover Cars. Vuonna 1986 Rover SD1:n korvasi Rover 800, joka kehitettiin yhdessä Honda Legendin kanssa. Austin-malliston autot olivat nyt periaatteessa Rovereita, vaikka nimi "Rover" ei koskaan esiintynyt itse autoissa – sen sijaan autoissa oli Roverin logoa muistuttava merkki, ilman nimeä. Nämä autot korvasi Rover 400-sarja ja Rover 600-sarja, jotka perustuivat Hondan Concerto- ja Accord -malleihin.
Rover vei 800-malleja, Sterling-nimeä käyttäen, Yhdysvaltoihin vuosina 1987–1992.
BMW:n omistuksen alla
Yhteistyö Hondan kanssa sai yhtiön imagon kohenemaan takaisin pisteeseen, jolloin Rover-merkkiset autot nähtiin ylellisempinä vaihtoehtoina Fordin ja Vauxhallin malleille. Vuonna 1994 British Aerospace myi Rover Groupin, yhdessä Rover, Land Rover, Riley, Mini, Triumph ja Austin-Healey -merkkien kanssa BMW:lle, joka oli alkanut pitää Rover-merkkisiä autoja potentiaalisina kilpailijoina omille malleilleen. BMW:n omistuksessa Rover Group kehitti Rover 75 -mallin, jonka muotoilussa oli vaikutteita aiemmista Rover P4 ja P5 -malleista.
Vuonna 2000 BMW jakoi Rover Groupin useampaan osaan myyden Land Roverin Fordille arviolta 1.8 miljardin punnan hintaan, pitäen MINI-mallien valmistuksen itsellään ja myyden loput autotuotannosta Phoenix Consortiumille, joka jatkoi toimintaa MG Rover -konsernina. Vaikka BMW sisällytti oikeudet MG-nimeen sopimuksessa, se piti itsellään oikeuden Rover-merkkiin, lisensoiden sitä uudelle MG Rover -yhtiölle käytettäväksi malleissa, joiden tuotantoa jatkettiin.
MG Roverin lisenssi nimeen
Erityisesti koottu ryhmä liikemiehiä, Phoenix Consortium -nimen alla ja entisen Roverin toimitusjohtajan John Towersin johdolla, perusti MG Rover Groupin BMW:ltä nimellisen 10 punnan hintaan toukokuussa 2000 ostamansa entisen Rover Groupin toiminnan pohjalle, ja jatkoi Rover-nimen käyttöä BMW:n lisenssillä.
Vuotta ennen hajoamistaan Rover Group oli tehnyt tappiota arviolta 800 miljoonaa puntaa. Neljän MG Rover Groupin perustaneen liikemiehen kerrotaan saaneen kaupan mukana noin 430 miljoonan punnan velat.
Ensimmäinen uusi Rover-merkillä myyty auto MG Roverin muodostamisen jälkeen oli Rover 75:n farmariversio, joka tuli markkinoille myöhemmin vuonna 2000. Vuonna 2003 MG Rover esitteli CityRoverin – pikkuauton, joka valmistettiin yhteistyössä intialaisen autonvalmistaja Tatan kanssa. Myyntitavoitteet epäonnistuivat, koska auto oli varusteluunsa nähden ylihinnoiteltu. Jos MG Rover olisi muuttanut Tata Indicaa ”Rovermaisemmaksi” ja hinnoitellut sen sopivammin, se olisi saattanut olla paljon menestyksekkäämpi. Useita Rover 25- ja 45 -mallien korvaajiksi tarkoitettuja konseptiautoja esiteltiin 2000-luvun alussa, mutta mikään niistä ei koskaan tullut tuotantoon.
MG Roverin tuotanto päättyi 15. huhtikuuta 2005, jolloin sen julistettiin olevan ajautumassa konkurssiin. 22. heinäkuuta 2005 yrityksen fyysinen omaisuus myytiin 53 miljoonalla punnalla Nanjing Automobileille, joka ilmoitti suunnitelmikseen moottoritehtaan siirtämisen Kiinaan ja autontuotannon jatkamisen uusilla Rover-tuotantolinjoilla Kiinassa ja MG :n tehtailla Länsi-Midlandsissa (tosin ei välttämättä Longbridgessä), jonne rakennettaisiin myös tutkimus- ja kehityskeskus sekä tekninen kehityslaitos.
30. toukokuuta 2007 Nanjing Automobile Group ilmoitti aloittaneensa MG TF -urheiluauton tuotannon Longbridgen tehtailla, ja ilmoitti aloittavansa myynnin syksyllä.
Ford Motor Companyn oikeus merkkiin
Ford käytti optionsa Rover-nimeen, jonka se oli neuvotellut suojatakseen Land Rover -merkkiä, ja osti oikeuden nimeen 18. syyskuuta 2006. Yhtäkään Rover-merkkistä autoa ei valmistettu Fordin omistaessa merkin.
Tata Motorsin oikeus nimeen
Osana Fordin sopimusta myydä Jaguar- ja Land Rover -tuotantonsa Tata Motorsille, Rover-merkki sisällytettiin sopimukseen.
Denis Dutton
Denis Dutton (9. helmikuuta 1944 Los Angeles – 28. joulukuuta 2010 ) oli yhdysvaltalaissyntyinen uusiseelantilainen filosofi. Hän opetti Canterburyn yliopistossa Christchurchissä. Dutton valmistui Kalifornian yliopistosta Santa Barbarasta. Hän opetti Michigan-Dearbornin yliopistossa yksitoista vuotta ennen kuin muutti Uuteen-Seelantiin vuonna 1984.
Dutton on kirjoittanut erityisesti estetiikasta.
Virginia Lee
Virginia Lee (s. 6. huhtikuuta 1965 Sydney, Australia) on australialainen soutaja, joka saavutti olympiapronssia ja voitti yhden maailmanmestaruuden.
Lee aloitti arvokilpailu-uransa kevyessä perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi Nottinghamissa 1986 ja Kööpenhaminassa 1987. Montrealissa 1992 hän voitti maailmanmestaruuden ja Račicen MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui jälleen neljänneksi.
Vuonna 1994 Lee kilpaili kevyessä pariairokaksikossa ja sijoittui Annabel Katerin kanssa Indianapolisin MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Tampereen MM-kilpailuissa 1995 Leen parina oli Joanne Morgan ja tuloksena neljäs sija. Atlantan olympialaisissa 1996 kevyet luokat olivat ensi kertaa mukana olympiaohjelmassa ja Lee saavutti Rebecca Joycen kanssa pronssia kevyessä pariairokaksikossa.
Lee palasi MM-kilpailuihin vuonna 1999 ja saavutti Sally Newmarchin kanssa St. Catharinesissa pronssia kevyessä pariairokaksikossa. Sydneyn olympialaisissa 2000 he sijoittuivat neljänneksi.
Alanen (Jämsä)
Alanen on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva noin kuudentoista hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 32 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tampereelta 96 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Alasen pituus on noin 800 metriä, leveys on lähes koko järven mitalta noin neljänneskilometri. Järvi on saareton. Se on osa Porkkakylien maatalousmaisemaa; pienet peltoaukeat levittäytyvät järven länsi- ja itäpuolella. Pohjoisessa sijaitsee Karhukorpi ja koillisessa Yläsen järvi. Etelässä on Mataramäki (noin 160 metriä mpy). Alasen eteläkolkasta lähtee laskuoja etelään. Alanen kuuluu Vataanjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Vataanjoen alueen suurin järvi on Koijärvi, jonka pinta on noin 40 metriä Alasta alempana. Koijärvi sijaitsee kaksi kilometriä Alaselta etelään.
Elokuvavuosi 1929
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1929 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Hakukoneoptimointi
Hakukoneoptimointi tarkoittaa toimenpiteitä, joilla pyritään parantamaan yksittäisen verkkosivun tai kokonaisen verkkosivuston sijoituksia hakukoneiden hakutulosten luettelossa tiettyjä hakusanoja käytettäessä. Tavoitteena on yleensä saada haluttu verkkosivu hakutulosten kärkeen ja hakijat valitsemaan kyseinen sivu. Lisäksi pyritään parantamaan sivuston sijoituksia myös vähemmän haetuilla ja tarkemmin kohdennetuilla hakulausekkeilla eli niin sanotuilla pitkän hännän avainsanoilla.
Sanalla ”optimointi” viitataan tässä verkkosivujen sisältöön, joka optimoidaan ”hakukoneystävälliseksi”. Tämä tarkoittaa, että verkkosivut suunnitellaan ja toteutetaan hakukoneita ajatellen. Hakukoneoptimointi on prosessina aikaa vievä, mutta saavutetusta tuloksesta on usein pitkäaikaista hyötyä. Toisaalta hakukoneoptimointiin liittyy muutakin kuin verkkosivujen sisällön muokkaaminen. Tärkeänä keinona pidetään linkkisuosion, eli verkkosivulle osoittavien linkkien määrän ja laadun lisäämistä, joka nostaa verkkosivun arvoa hakukoneiden silmissä. Hakukoneoptimointiin läheisesti liittyvää toimintaa on tehokkaiden sisääntulosivujen suunnittelu, jolla pyritään houkuttelemaan sivustolle saapuva kävijä esimerkiksi tilaamaan jotakin.
Hakukoneoptimointi jaetaan toisinaan ns. white hat ja black hat -hakukoneoptimointiin. Näiden ero on se, että black hat -optimoinnin menetelmät kielletään kohteena olevan hakukoneen eli tyypillisesti Googlen ohjeissa tai niitä pidetään epäeettisinä. Google voi rangaista black hat -keinoja soveltavaa sivustoa esimerkiksi poistamalla sen hakutuloksistaan. White hat -hakukoneoptimointi on sitä vastoin hakukoneidenkin hyväksymää toimintaa, ja esimerkiksi Google ja sen työntekijät antavat julkisesti ohjeita siihen liittyvissä asioissa.
Sijoittuakseen hyvin Googlen hakutuloksissa, sivuston täytyy olla luotettava. Luotettavuutta mitataan mm. laadukkaiden linkkien määrällä muilla verkkosivustoilla. Googlen vuonna 2023 E-E-A-T -algoritmipäivityksen myötä uusi tärkeä tekijä on "Expertise", eli asiantuntijuus. Se tarkoittaa sitä että jos sivustolla on ensikäden kokemusta ja asiantuntijuutta, se auttaa sivustoa sijoittumaan hyvin Googlessa.
Hakukoneoptimoinnin prosessi
Hakukoneoptimoidun sivun sijoitus hakutuloksissa voi vaihdella huomattavasti, koska hakukoneet (esimerkiksi Google ja Bing) muuttavat jatkuvasti algoritmejaan eli tapaansa järjestää hakutuloksia. Muita tulosten muuttumiseen vaikuttavia asioita ovat esimerkiksi kilpailijoiden tekemät optimoinnit ja verkkosivujen päivitykset. Googlessa hakutuloksien järjestys perustuu yli 200 eri kriteeriin.
Jani Volanen
Jani Kristian Volanen (s. 1. marraskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja-käsikirjoittaja.
Hakukoneoptimointi
Hakukoneoptimoinnin prosessi
Merkittäviä tuloksia voidaan saavuttaa jo pelkästään muuttamalla sivujen teknistä toteutustapaa paremmin hakukoneiden ymmärtämään muotoon. Löydettävyyttä hankaloittavia asioita voivat olla esimerkiksi kehykset, kuvilla toteutetut linkit, huono informaatioarkkitehtuuri, flash-tekniikalla toteutetut sivut ja kävijäkohtaisia parametrejä sisältävät osoitteet. Helpoimmalla hakukoneoptimoinnista päästään huomioimalla nämä tekijät jo verkkosivuston toteutusvaiheessa, jolloin myöhemmin ei tarvitse ryhtyä vaivalloisiin korjaustöihin.
Jani Volanen
Vuodesta 2002 Volanen on näytellyt ja ohjannut Q-teatterissa. Hänet tunnetaan myös yhtenä Putous-viihdeohjelman luojista. Volanen on näytellyt lukuisissa elokuvissa. Hän on voittanut kaksi parhaan miessivuosan Jussia, vuonna 2008 roolistaan elokuvassa Miehen työ. ja vuonna 2017 elokuvasta Jättiläinen. Hän teki myös Pasila-animaatiosarjaan useita äänirooleja, mukaan lukien sarjan päähahmon Kyösti Pöystin. Volaselle tyypillinen rooli on epämiellyttävä, rikollinen ja persoonallisuushäiriöinen mieshenkilö.
Vuonna 2017 Volanen aloitti Rabbit Filmsillä draamapäällikkönä. Vuonna 2019 Volanen ohjasi ja käsikirjoitti Ylelle mustan huumorin komediasarjan M/S Romantic.
Hakukoneoptimointi
Hakukoneoptimoinnin seuranta
Jotta voi seurata hakukoneoptimoinnin tuloksia ja miten sivustollasi tekemät muutokset vaikuttavat sijoituksiin hakukoneissa, voi työkaluna käyttää erilaisia seurantatyökaluja. Markkinoilla on montaa eri hakusanojen seurantatyökalua, mutta useimmat niistä toimivat samalla tavalla, jossa valitaan tärkeimmät sanat joiden sijoituskehitystä voi seurata Googlessa. Erilaisia kilpailija-analyysejä on myös mahdollista tehdä näiden hakukoneoptimointityökalujen avulla.
Jani Volanen
Yksityiselämä
Volasen puoliso on näyttelijä Pirjo Lonka. Heillä on vuonna 2014 syntynyt tytär. Volasella on poika aiemmasta liitostaan näyttelijä Mari Perankosken kanssa.
Hakukoneoptimointi
Hakukoneoptimointi ja markkinointiviestintä
Hakukoneoptimointia voidaan pitää yhtenä hakukonemarkkinoinnin muotona. Hakukonemarkkinointi-sanalla on alun perin viitattu sekä hakukoneoptimointiin että hakusanamainontaan. Tosin nykyään hakukonemarkkinoinnilla tarkoitetaan joskus pelkkää hakusanamainontaa. On esitetty, että muualla kuin Suomessa (lähinnä muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa) hakukoneoptimointi olisi merkittävä osa yritysten markkinointiviestintää. Hakukoneiden käytön yleistyessä myös monet suomalaiset markkinointiyritykset tarjoavat hakukoneoptimointia palveluna.
Mühlhausen
Mühlhausen on kaupunki Thüringenin osavaltiossa Saksassa. Se on Unstrut-Hainichin alueen pääkaupunki ja sijaitsee Unstrutjoen varrella. Vuonna 2014 kaupungissa oli 33 210 asukasta. Varhaisimmat kirjalliset tiedot kaupungista ovat vuodelta 967. Johann Sebastian Bach toimi kaupungin Divi Blasi-kirkon urkurina vuosilta 1708–1709.
Vuonna 1944 Buchenwaldin keskitysleiri perusti kaupunkiin naisille tarkoitetun alileirin, joka vapautettiin maaliskuussa 1945. Kaupunki kuului Saksan demokraattiseen tasavaltaan vuosina 1949–1989 ja tuolloin kaupunki kantoi nimeä Thomas-Müntzer-Stadt Mühlhausen, jolla viitattiin 1500-luvun radikaaliteologiin Thomas Müntzeriin.
Ystävyyskaupungit
thumb|400px|[[Matthäus Merian, Mühlhausen, kaiverrus noin vuodelta 1630.]] Mühlhausenilla on neljä ystävyyskaupunkia:
Itä-Frankia
Itä-Frankia oli historiallinen valtio, joka muodostui 843 Verdunin sopimuksessa, jolla Frankkien valtakunta jaettiin kolmeen osaan Kaarle Suuren pojanpoikien kesken. Itä-Frankian sai Ludvig Saksalainen. Itä-Frankiasta kehittyi myöhemmin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Ei ole täysin selvää, missä vaiheessa Itä-Frankia kehittyi keisarikunnaksi, mutta viimeistään 962, kun Otto I Suuri kruunattiin keisariksi, on keisarikunnan täytynyt olla olemassa.
Itä-Frankia jakautui neljään herttuakuntaan: Svaabiaan, Frankeniin, Saksiin ja Baijeriin, jotka liitettiin Lothar II:n vuonna 869 tapahtuneen kuoleman jälkeen Lotharingiaan.
900-luvulla Itä-Frankian aluetta alettiin kutsua nimillä regnum Teutonicum (Teutonien kuningaskunta ja Saksan kuningaskunta).
Elokuvavuosi 1928
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1928 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Yaoundé
230px|thumb|"La place du 20 mai" Yaoundéssa. Yaoundé on Kamerunin pääkaupunki ja maan toiseksi suurin kaupunki (Douala on suurin). Vuonna 2015 sen asukasluvuksi arvioitiin 2,7 miljoonaa. Yaoundé (lausutaan Jaunde) sijaitsee keskeisellä paikalla Kamerunin runsasväkisessä lounaisosassa, ja on keskusprovinssi Centren pääkaupunki.
Historiaa
Yaoundén perustivat saksalaiset kauppiaat vuonna 1888 norsunluukauppaa varten. Ensimmäisen maailmansodan aikana sitä miehittivät belgialaiset joukot ja sodan jälkeen siitä tuli Ranskan Kamerunin pääkaupunki. Kamerunin itsenäistyessä 1960 Yaoundé oli luonnollinen valinta myös uuden valtion pääkaupungiksi. Pian tämän jälkeen jo aiemmin alueelliseksi teollisuuskeskukseksi kehittynyt kaupunki sai oman yliopiston, ja kasvoi muutamassa vuosikymmenessä runsaan 100 000 asukkaan paikkakunnasta miljoonakaupungiksi.
Yaounden yliopisto (vuodesta 1993 kaksi erillistä yliopistoa) on kehittynyt vuonna 1962 perustetusta yliopisto-opintojen instituutista, josta tuli varsinainen Kamerunin yliopisto 1963 ja Yaoundén yliopisto 1973. Sillä on humanistinen, luonnontieteellinen, teknillinen, kasvatustieteellinen, maataloustieteelinen ja lääketieteellinen tiedekunta. Opiskelijoita on yli 10 000.
Maantiede ja ilmasto
Yaoundé on noin 750 metrin korkeudella merenpinnasta, rannikolle ja Doualaan sieltä on matkaa noin 200 kilometriä. Ilmastollisesti se kuuluu Afrikan sademetsävyöhykkeeseen, joten lämpötila pysyttelee läpi vuoden tasaisena: päivän ylin noin 28 °C ja yön alin noin 18 °C. Samoin alue on varsin kostea ja vuotuinen sademäärä noin 1 700 millimetriä. Kaikkein sateisin kausi on syys-lokakuussa, pienempi sadekausi huhti-toukokuussa. Ympäröivä maaseutu on kumpuilevaa ylänköä, jossa muutama kukkula kohoaa yli kilometrin korkeuteen merenpinnasta.
Koristelu (musiikki)
Koristelu tarkoittaa musiikissa nuottien lisäilyllä tai rytmin muuntelulla tapahtuvaa melodian kaunistelua.
J. B. Pritzker
'''Jay Robert ”J. B.” Pritzker''' (s. 19. tammikuuta 1965 Atherton, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen liikemies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän on toiminut tammikuusta 2019 alkaen Illinois’n 43. kuvernöörinä. Hän on Pritzkerin miljardöörisukua, joka omistaa Hyatt-pörssiyhtiön.
Pure Waste Textiles
Pure Waste Textiles Oy on suomalainen tekstiili- ja vaatealan yritys, jonka tuotanto pohjautuu teollisuuden ylijäämäkankaiden ja leikkuujätteen kierrätykseen. Pure Waste on kehittänyt myös omaa vaatemallistoa. Yrityksen nimessä heijastuu pyrkimys yhdistää jätteen sataprosenttinen kierrätys ekologisesti kestävään muotiteollisuuteen. Vuonna 2014 Finatex ry myönsi yritykselle Vuoden suomalainen muotiteko -palkinnon.
Perustaminen
Pure Waste’in perustivat vuonna 2013 suomalaiset tekstiilialan ammattilaiset Anders Bengs, Hannes Bengs, Jukka Pesola, Lauri Köngäs-Eskandari sekä italialainen Maela Mandelli. . Osa yhtiökumppaneista oli mukana jo aiemmin perustetun Costo-asustemerkin kehittämisessä. Tässä yhteydessä, osittain juuri Costo-brändin materiaalitarpeesta, syntyi idea myös oman kierrätyskangasta valmistavan yrityksen perustamisesta. Ensimmäiset yhteistyökumppaninsa Pure Waste löysi Kiinasta, mutta päätyi vuonna 2015 aloittamaan oman tuotantolaitoksen rakentamisen Intiaan Tamil Nadun osavaltion Tiruppuriin yhdessä intialaisen yhtiökumppanin kanssa. Kun raaka-aineena käytettävä puuvillainen leikkuujäte saadaan lukuisista lähiseudun tekstiilitehtaista, sen laatua on ollut helpompi valvoa. Oman laitoksen vähittäinen rakentuminen tulee mahdollistamaan koko tuotantoketjun pitämisen omissa käsissä.
Tuotantoprosessi
Pure Waste’in tuotanto alkaa leikkuu- ja lankajätteen huolellisella lajittelulla laadun ja värin mukaan, minkä jälkeen se rouhitaan mekaanisesti käsittelykoneilla takaisin kuiduksi. Alkuperäisen kierrätetyn puuvillajätteen väreistä määräytyy myös lopullisten tuotteiden värisävyt. Koska prosessissa ei tapahdu uudelleenvärjäystä, siinä säästetään huomattavia määriä niin vettä kuin kemikaaleja. Rouhittu kuitumateriaali vanutetaan ja kehrätään uudeksi langaksi ja kudotaan kankaiksi ja neuleiksi intialaisen yhteistyökumppanin kutomolta vuokratulla linjastolla. Vaatemalliston tuotteet leikataan, ommellaan ja viimeistellään yrityksen omassa ompelimossa.
Sosiaalinen vastuu
Pure Waste Textilesin tavoitteena on sekä ympäristöystävällinen tuotanto että sosiaalinen vastuu. Intian tuotantolaitoksen työntekijöiden palkkataso on huomattavasti korkeampi kuin alueella keskimäärin. Yritys on sitoutunut YK:n yritysvastuuohjeisiin ja Kansainvälisen työjärjestön perussopimuksiin ja solmii jokaisen työntekijän kanssa työsopimuksen. Pure Waste on ottanut osaa yhdessä paikallisten toimijoiden kanssa vesilinjaston rakentamiseen ja liikenneyhteyksien parantamiseen alueella. Sähkön yritys saa pääosin tuulivoimasta.
Tuotteet ja liiketoimintamalli
Pure Waste Textilesin liiketoiminnan ydin on 100 %:sesti kierrätetyn langan ja kankaan tuotanto. Valmisvaatteiden (mm. collegehuppareita ja t-paitoja) tuotemallistossa panostetaan kestävyyteen ja ajattomaan tyyliin, ja tuotteet suunnataan kuluttajamarkkinoille oman kaupan ja jälleenmyyjien kautta. Osa yhtiön liikevaihdosta tulee muille brändeille ja yrityksille valmistetuista private label -tuotteista, jotka merkitään Pure Waste -logolla kankaan kierrätyksen ja laadun takeena. Lankaa ja kangasta myydään myös isommille vaatealan yrityksille.
Aiheesta muualla
Pure Waste’in kotisivut
Rebecca Joyce
Rebecca Susan ”Bec” Joyce (s. 12. syyskuuta 1970 Melbourne, Australia) on australialainen soutaja, joka saavutti olympiapronssia ja voitti yhden maailmanmestaruuden.
Joyce aloitti arvokilpailu-uransa kevyessä perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi Bledissä 1989, saavutti hopeaa Tasmaniassa 1990 ja sijoittui viidenneksi Wienissä 1991. Wienissä hän kilpaili myös kahdeksikossa, jossa Australia jäi B-finaalin viimeiseksi.
Tampereen MM-kilpailuissa 1995 Joyce voitti kevyessä yksikössä kultaa yli 1,5 sekunnin erolla seuraavaan. Atlantan olympialaisissa 1996 kevyet luokat olivat ensi kertaa mukana olympiaohjelmassa ja Joyce saavutti Virginia Leen kanssa pronssia kevyessä pariairokaksikossa.
Viimeisissä MM-kilpailuissaan Kölnissä 1998 Joyce sijoittui kevyessä pariaironelosessa viidenneksi.
Kylmänen
Kylmänen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jimi Daniel Christian
Jimi Daniel Christian, urheilijanimeltään Daniel, on brasilialainen lentopalloilija, joka pelaa ammatikseen Suomessa, SM-liigassa. Hänen joukkueensa on salolainen Piivolley.
Daniel on pelannut Euroopassa myös Espanjan lentopallosarjaa Unica Almerian joukkueessa. São Paulossa asuessaan hän kuului Brasilian kansalliseen yliopistojoukkueeseen. Hän saapui Salon Piivolleyhin kesken kauden 2007–2008, kun joukkue käytti mahdollisuutensa hankkia toinen ulkomaalaispelaaja.
Tiekartta (rauhansuunnitelma)
Tiekartta oli Yhdistyneiden kansakuntien, EU:n, Venäjän ja Yhdysvaltojen vuonna 2003 allekirjoittama rauhanpyrkimys, joka tähtäsi itsenäiseen, rauhantilaiseen Palestiinan valtioon vuoden 2005 aikana. Osana suunnitelmaa Gazan alue tyhjennettiin israelilaismiehityksestä elo–syyskuussa 2005.
Alku ja umpikuja
Ensimmäinen askel suunnitelmassa oli nimittää ensimmäinen Palestiinan pääministeri. Maaliskuussa 2003 presidentti Jasser Arafat nimitti Mahmoud Abbasin ensimmäiseksi pääministeriksi. Palestiinan parlamentti hyväksyi 29. huhtikuuta pääministerin ja hänen uuden hallituksen nimittämisen.
2.-4. kesäkuuta 2003 pidettiin kaksi huippukokousta, jossa arabialaiset johtajat ilmoittivat tukevansa rauhansuunnitelmaa ja lupasivat pyrkiä vähentämään rahoitusta terroristiryhmille.
Vuoden 2003 lopussa Palestiina ei ollut estänyt maan terrorismia, eikä Israel ollut vetäytynyt Palestiinan miehitetyistä alueista. Näin ollen rauhansuunnitelma ei edennyt, ja projekti ajautui umpikujaan.
Frank Zappa
Frank Vincent Zappa (21. joulukuuta 1940 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat – 4. joulukuuta 1993 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä, joka tunnettiin populaarimusiikin omaperäisimpiin kuuluvana persoonana, sähkökitaristina, tuotteliaana lauluntekijänä, laulajana ja yhtyeenjohtajana. Lisäksi hän ohjasi musiikkielokuvia. Zappa käsitteli satiirisissa lauluteksteissään usein yhteiskunnallisia aiheita. Zappa oli myös merkittävä sähkökitaristi ja hän julkaisi kaikkiaan viisi instrumentaalista soolokitaralevyä. Zappa teki töitä myös kamarimuusikkojen ja sinfoniaorkesterin kanssa.
Zappan tuotannolle on ominaista suuri vaihtelevuus. Zappa itse oli kiinnostunut kaikenlaisesta musiikista ja kuunteli eri tyylejä modernista taidemusiikista doo wopiin. Suurimpina innoittajinaan hän piti Edgard Varèsea sekä Igor Stravinskia. Samoin rhythm and blues oli hänelle erityisen tärkeää. Useimmat Zappan tunnetuimmista levyistä sisältävät joko humoristista ja samalla kokeellista rockia tai sitten jazz-vaikutteista instrumentaalirockia.
Vaikka Zappa oli tupakoitsija, hänet tunnettiin alkoholi- ja huumekielteisen elämäntavan puolestapuhujana aikana, jolloin päihteet kuuluivat monien muusikoiden ja yhtyeiden arkeen. Zappa kuoli eturauhassyöpään vuonna 1993.
Zappa tuli tunnetuksi kulttiyhtye The Mothers of Inventionin perustajana ja johtajana. Jo Mothersin ensimmäinen vuonna 1966 ilmestynyt levy Freak Out! oli erittäin kunnianhimoinen ja kokeellinen. Paul McCartney on sanonut kyseisen levyn olleen yksi keskeisiä inspiraation lähteitä Beatlesin Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band -albumille. Mothers of Inventionia onkin syystä kutsuttu ensimmäiseksi underground-yhtyeeksi. Tämän jälkeen levyjä ilmestyi nopeaa tahtia, usein useampia vuodessa, eikä loppua näkynyt, ennen kuin Zappa sairastui eturauhassyöpään 1980-luvun lopussa. "Hänen kuoltuaan ei ole ilmaantunut ketään, joka taitaisi sekä klassisen musiikin kaanonin että populaarimusiikin lajit ja kykenisi leikittelemään niillä kaikilla yhtä omaperäisesti", luonnehti Helsingin Sanomien kriitikko.
Lapsuus
Frank Zappa syntyi Marylandin Baltimoressa 21. joulukuuta 1940. Hänen isänsä oli Francis Zappa, joka oli kotoisin Sisiliasta ja jolla oli kreikkalaista ja arabitaustaa, Frankin äiti oli Rose Marie Colimore joka oli italialais-ranskalaista sukujuurta. Frank oli nelilapsisen perheen vanhin. Hänellä oli kaksi veljeä ja yksi sisko. Tammikuussa 1951 hänen perheensä muutti länsirannikolle Frankin astman takia. Uusi koti sijaitsi Kalifornian Montereyssä. 1950-luvun alkupuolella perhe muutti useampaan kertaan. Ensin Pomonaan, sieltä El Cajoniin ja lopuksi San Diegoon.
Zappan varhaislapsuuden aikana hänen isänsä, joka oli kemisti ja matemaatikko, työskenteli Edgewood Arsenal -nimisen yhtiön kemiallisten aseiden yksikössä. Perheen koti oli lähellä yhtiön laitosta, minkä vuoksi isä piti aina käsillä kaasunaamareita onnettomuuden varalta. Tämä askarrutti nuorta Zappaa, jonka myöhemmissä töissä on paljon viittauksia tauteihin, biologisiin aseisiin sekä muihin salaiseen sotateollisuuteen liittyviin asioihin.
Zappan ensimmäiset musiikkiin liittyvät ostokset olivat rhythm and blues -singlejä. Näistä muodostui vähitellen suuri kokoelma, jota Zappa keräsi koko elämänsä ajan. Hän oli varsinaisen musiikin lisäksi innostunut äänistä niiden itsensä vuoksi, erityisesti rumpujen ja perkussiivisten soittimien tuottamista äänistä. 12-vuotiaana hän sai virvelirummun ja alkoi opiskella orkesterin lyömäsoittajan tehtävien perusteita. 13-vuotiaana alkoi Zappan kiinnostus moderniin taidemusiikkiin, kun hän luki LOOK nimisestä lehdestä jutun Sam Goody nimisestä levykauppaketjusta, jonka omistaja kehuskeli pystyvänsä myymään omituisia levyjä kuten Edgard Varèsen koottuja töitä. Lehtijutussa myös kerrottiin Varèsen perkussiivisesta sävellyksestä Ionisation, jota kuvailtiin "rumpujen ja muiden epämiellyttävien äänien sekamelskaksi". Lehden luettuaan Zappa päätti hankkia käsiinsä Varèsen musiikkia. Kesti kuitenkin yli vuoden ennen kuin Zappa lopulta löysi Varèsen levyn. Zappa sai kauppiaan myymään hänelle levyn näytekappaleen tingittyyn hintaan. Näin alkoi Zappan läpi elämän kestänyt kiinnostus nykymusiikkiin.
Zappa kasvatti tuntemustaan musiikin alalla kuuntelemalla modernin taidemusiikin säveltäjiä, kuten Varèsea, Igor Stravinskyä, Anton Weberniä sekä näiden lisäksi rhythm and bluesia, doo wopia ja tuon ajan jazzia. Hänen oma monietninen taustansa ja Los Angelesin alueen kirjava kulttuurinen ja sosiaalinen ympäristö olivat omiaan johdattelemaan Zappaa virallisten instituutioiden ulkopuolisen kokeilevan taiteen ("outsider art") pariin. Koko uransa ajan Zappa oli epäluuloinen ja avoimen kriittinen valtavirran yhteiskunnallisia, poliittisia ja musiikillisia suuntauksia kohtaan, ja hän yhtenään kritisoi kulloinkin muodissa olleita populaarimusiikin virtauksia, kuten psykedeelistä musiikkia, purkkapoppia, rock oopperaa ja diskoa, erityisesti näiden kaupallisimpia ilmentymiä.
Vuonna 1955 Zappan perhe asettui Kalifornian Lancasteriin, joka oli pieni ilmailuun ja maatalouteen keskittyvä kylä lähellä Mojaven aavikkoa ja San Gabrielin vuoria. Zappa sai äidiltään huomattavaa tukea musiikillisten harrastuksiensa kehittämiseen. Vaikka äiti ei pitänyt Varèsen musiikista, hän soi pojalleen 15-vuotislahjaksi luvan soittaa kaukopuhelun New Yorkissa asuvalle säveltäjälle. Pojan epäonneksi Varèse oli tuolloin Euroopassa, joten hän joutui tyytymään keskusteluun säveltäjän vaimon kanssa. Varèse lähetti myöhemmin Zappalle kirjeen, jossa hän kiitti poikaa häneen kohdistuneesta mielenkiinnosta ja kertoi tekeillä olevasta sävellyksestään nimeltä "Déserts", mikä innosti aavikon lähellä asuvaa Zappaa kovasti. Kaksi säveltäjää eivät kuitenkaan koskaan tavanneet Varèsen kutsusta huolimatta, koska tämä kuoli jo vuonna 1965. Saamastaan kirjeestä Zappa kuitenkin sai itselleen aarteen loppuelämäkseen.
Uran alku
Zappa aloitti uransa muusikkona soittamalla rumpuja. Opiskellessaan San Diegon Mission Bay High Schoolissa hän liittyi ensimmäiseen yhtyeeseensä nimeltä The Ramblers. Vaikka Zappa myöhemmin keskittyi kitaraan ja lauluun, oli hän uransa loppuun saakka hyvin viehättynyt musiikin rytmiikasta ja lyömäsoitinosuuksista. Hän pyrkikin saamaan aina yhtyeisiinsä mahdollisimman taitavat rumpalit ja perkussionistit. Lisäksi hänen töissään, esimerkkinä alun perin pelkälle rumpusetille laaditussa "The Black Pagessa", näkyvät hänen käyttämänsä monimutkaiset rytmiset rakenteet, joihin kuuluvat rajut temmonvaihdokset ja tiivis perkussiosovitus.
Vuonna 1956 Zappa tapasi Don Van Vlietin opiskellessaan Antelope Valley High Schoolissa. Heistä tuli hyvät ystävät ja he antoivat toisilleen paljon vaikutteita. Myöhemmin Vliet tuli tunnetuksi kuuluisana muusikkona, joka käytti nimeä Captain Beefheart. Zappa tuotti vuonna 1969 Beefheartin tunnetuimman levyn, Trout Mask Replican, ja Beefheart on mukana Mothers-yhtyeen vuoden 1975 livealbumilla Bongo Fury. Yhteisprojektien jälkeen Zappa ja Beefheart eivät enää tapailleet toisiaan, mutta pitivät yhteyttä kirjeitse.
1950-luvun puolivälissä Zappa soitti rumpuja The Blackouts -nimisessä yhtyeessä. Yhtye oli etnisesti kirjava kokoonpano, jossa mukana oli jo Zappan tulevan Mothers-yhtyeen jäsen, Euclid James "Motorhead" Sherwood. Vuonna 1957 Zappa hankki ensimmäisen kitaransa. Hänen varhaisia esikuviaan ja vaikutteenantajiaan olivat Johnny "Guitar" Watson, Howlin' Wolfin yhtye sekä Clarence "Gatemouth" Brown. Zappa kehitti oman persoonallisen lähestymistapansa kitaransoittoon. Omituisesta tyylistään huolimatta hän vakiinnutti asemansa taitavana kitaristina etenkin improvisaatiokykyjensä johdosta.
Zappa kiinnostui säveltämisestä ja sovittamisesta ollessaan high schoolissa. Hän kirjoitti, sovitti ja johti koulunsa orkesterin kanssa laatimiaan avantgardesävellyksiä. Perheensä alituisen muuttamisen vuoksi hän kävi kuutta eri high schoolia. Zappa ei viihtynyt hyvin koulun oppitunneilla ja häiritsi usein muita oppilaita tempuillaan. Hän valmistui Antelope Valley High Schoolista 1958. Myöhemmin hän muisti kahta musiikinopettajaansa mainitsemalla heidät nimeltä levynsä kansitiedoissa. Hän lopetti opintonsa yhteen lukukauteen ja suhtautui siitä lähtien muodolliseen opinkäyntiin ylenkatsovasti. Omat lapsensa hän otti koulusta 15-vuotiaina, eikä suostunut rahoittamaan heidän jatko-opintojaan.
Oma studio
Zappa yritti tienata elantonsa soittajana ja säveltäjänä esiintymällä yökerhoissa usein The Blackouts yhtyeen eri kokoonpanojen kanssa. Keikkoja tuottoisammaksi osoittautuivat kuitenkin Zappan ensimmäiset ammattimaiset levytykset, jotka olivat musiikit kahteen halpaelokuvaan, The World's Greatest Sinner (1962) sekä Run Home Slow (1965). Näistä ensimmäinen levytettiin vuonna 1961 ja oli näyttelijä-tuottaja Timothy Careyn tilaama. Työssä käytetään teemoja, joita voi kuulla myös Zappan myöhemmillä levyillä. Jälkimmäinen työ levytettiin 1963 ja sen oli alun perin tilannut eräs Zappan high school opettajista jo vuonna 1959, joten Zappalla oli ollut vuosia aikaa työskentelyyn ennen levytystä. Katkelmia tästä työstä voidaan kuulla Zappan kuoleman jälkeen julkaistulla levyllä The Lost Episodes (1996). 1960-luvulla Zappa sävelsi ja tuotti monia kappaleita paikallisille esiintyjille. Näihin kuului esimerkiksi laulaja-lauluntekijä Ray Collins sekä tuottaja Paul Buff, joka omisti pienen itse tekemällään 5-raitanauhurilla varustetun studion Kalifornian Cucamongassa. Tuohon aikaan studioissa työskenneltiin yleensä vielä mono- tai kaksiraitanauhureilla. Vaikka Zappa ei vielä saavuttanut kummempaa kaupallista menestystä, hän sai tarpeeksi rahaa järjestääkseen omaa musiikkiaan esittävän konsertin vuonna 1963. Kyseinen konsertti myös nauhoitettiin ja lähetettiin radiossa.
Säveltämisestä saaduilla tuloilla Zappa osti Paul Buffin Pal Studion ja vaihtoi sen nimeksi "Studio Z". Avioliiton alkaessa hajota vuoden 1963 lopulla Zappa muutti studioonsa ja alkoi tehdä siellä työtä 12 tuntia päivässä kokeillen eri nauhoitustekniikoita. Hän jatkoi ahkeraa studiotyöskentelyä läpi koko uransa. Koska muut artistit käyttivät studiota vain vähän, Zappa suostui vuoden 1965 maaliskuussa 100 dollarin tarjoukseen tehdä kaksimielinen "eroottinen" ääninauha asiakkaansa polttaribileisiin. Kyseinen asiakas osoittautui kuitenkin poliisin siveysosaston valeostajaksi, ja Zappa tuomittiin pornografian tuottamisesta vankilaan kymmeneksi päiväksi. Tapaus jätti Zappaan pysyvän jäljen vahvistaen hänen luontaista auktoriteettienvastaisuuttaan. Kotietsinnässä Zappa menetti studiossa tekemiään nauhoituksia, eikä hänellä ollut enää varaa maksaa paikan ylläpitoa.
The Mothers of Invention
Vuonna 1965 Ray Collins pyysi Zappaa liittymään kitaristiksi rhythm and blues -yhtyeeseen The Soul Giants. Zappa suostui pyyntöön ja otti pian yhtyeen ohjat omiin käsiinsä. Hän laittoi muut jäsenet soittamaan laatimiaan sävellyksiä, jotta yhtye voisi saada levytyssopimuksen. Äitienpäivänä yhtyeen nimeksi vaihdettiin "The Mothers". Ryhmä sai lisää keikkoja saatuaan managerikseen Herb Cohenin ja he saivat vähitellen huomiota Los Angelesin undergroundpiireissä. Vuoden 1966 alussa huipputuottaja Tom Wilson kiinnitti huomiota yhtyeeseen, kun he soittivat vuoden 1965 Los Angelesin mellakoista kertonutta kappaletta "Trouble Every Day". Wilson oli tuottanut Bob Dylanin ja Simon & Garfunkelin levyjä ja oli saanut huomiota myös, koska oli afroamerikkalainen ja toimi silti suuren popmusiikkiyhtiön tuottajana. Wilson hankki Mother-yhtyeelle sopimuksen MGM-levy-yhtiön The Verve-merkille, joka oli saanut suurta mainetta aikaisempien vuosikymmenien jazzlevyillään, ja joka yritti tuolloin laajentaa alaansa kokeellisemman pop- ja rockmusiikin pariin. Verve vaati, että yhtyeen nimi muutetaan muotoon "The Mothers of Invention", koska aikaisemman nimen "Mother" voitiin tulkita lyhennökseksi kirosanasta "motherfucker" ja sen katsottiin epäsovinnaisuutensa lisäksi nostavan epäilyjä artistien kyvyistä.
Wilson pääasiallisena tuottajanaan The Mothers of Invention levytti studiomuusikoiden kanssa uraauurtavan kaksoisalbumin Freak Out! (1966), josta tuli samalla kunnianhimoinen lähtölaukaus Zappan pitkälle diskografialle. Levy sekoitti keskenään rhythm and bluesia, doo-woppia sekä kokeellisia äänimaisemia, jotka heijastelivat Los Angelesin "friikkien" tuon ajan alakulttuuria. Levyn myötä Zappasta tuli rockmusiikin uusi radikaali ääni, joka nähtiin vastalääkkeenä amerikkalaiselle kulutuskulttuurille. Levyn sanoitukset ylistivät epäsovinnaisuutta, halvensivat auktoriteetteja ja sisälsivät lisäksi dadaistisia elementtejä. Levylle mahtui kuitenkin myös pari tavanomaista rakkauslaulua. Levy oli lähinnä Zappan säveltämä, kuten myöhemmät levytkin, ja hänellä oli täysi valta päättää sovituksista ja muista musiikillisista ratkaisuista. Jotkut levyllä soittavista studiomuusikoista olivat hämmentyneitä siitä, että joutuivat opettelemaan kappalerakenteita kaavioista ja soittamaan Zappan ohjatessa muusikkoryhmää. Yleensä poplevyjä tehdessä ei menetelty näin tarkasti. Wilson järjesti yhtyeelle kaikki tarvittavat taloudelliset resurssit.
Debyyttialbumin levytysten aikaan Zappa muutti Los Angelesin Laurel Canyoniin levyllä esiintyvän ystävänsä Pamela Zarubican kanssa. Talosta tuli kohtaamispaikka monille Los Angelesin muusikoille ja jengiläisille. Talossa kuljeksi paljon huumeidenkäyttäjiä ja Zappakin kokeili muutaman kerran marihuanaa, saamatta siitä kuitenkaan miellyttäviä tuntemuksia. Ensilevyn tiimoilta seurasi lyhyt promootiokiertue, jonka jälkeen Zappa kohtasi Adelaide Gail Sloatmanin, johon hän rakastui "muutamissa minuuteissa". Sloatman muutti Zappan asuntoon kesän aikana. He menivät naimisiin vuonna 1967.
Seuraavat levyt
The Mothers of Invention keikkaili New Yorkissa vuoden 1966 lopulla, ja he onnistuivat solmimaan sopimuksen Garrick Theatren kanssa pääsiäisenä 1967. Tämä poiki menestyksekkäitä esiintymisiä ja lopulta sopimusta jatkettiin puolen vuoden mittaiseksi. Tämän seurauksena koko yhtye muutti New Yorkiin. Esitykset Garrick Theatressa olivat yhdistelmä improvisoituja kohtauksia, joissa yhtyeen jäsenet esittelivät omia taitojaan, sekä Zappan säveltämän musiikin soittamista. Zappa johti esitysten kulkua käsimerkein. Näytöksissä nähtiin myös vierailevia esiintyjiä ja lisäksi yleisön osallistumisesta tuli pysyvä osa esityksiä.
New Yorkista käsin yhtye teki ensimmäisen Euroopan kiertueensa ja levytti 1960-luvun tärkeimpänä pidetyn albuminsa, We're Only in It for the Money, joka julkaistiin vuonna 1968. Levyn tuottajaksi merkittiin nyt Zappa, Wilsonin toimiessa kuitenkin edelleen mukana studiossa. Tästä eteenpäin Zappa tuotti kaikki Mothersien, kuten myös omat levynsä, itse. We're Only in It for the Money sisälsi populaarimusiikissa ennen kuulumattoman luovaa äänen editointia ja tuotannollisia keinoja. Levyn kappaleet satirisoivat häikäilemättömästi tuolloin muodikasta hippiliikettä. Albumin kansi on tunnettu, koska se on parodia The Beatlesien Sgt Pepper's Lonely Hearts Club Band levyn kansikuvasta. Tähän liittyi kuitenkin lakiteknisiä kysymyksiä, joiden ratkaisemattomuuden vuoksi varsinainen kansikuva laitettiin levyn sisäkannelle ja etukanteen tuli muita kuvia yhtyeen jäsenistä. Mothersien seuraava levy, Cruising with Ruben & the Jets (1968), keskittyi doo-wopin parodioimiseen. Kriitikot ja muut kuuntelijat eivät osanneet päättää, oliko levy kohdettaan ylistävä vai satirisoiva. Zappa kertoi ajatelleensa tekevän kuten Stravinsky neoklassisella kaudellaan, joka otti vanhemmasta musiikista muotoja sekä kliseitä ja väänteli niitä mielensä mukaan.
New Yorkissa ollessaan Zappa oli alkanut nauhoittaa säännöllisesti omat esiintymisensä. Vuoden 1969 tupla-albumillaan Uncle Meat hän yhdistelee kappaleessa "King Kong" materiaalia studio- ja liveäänitteistä. Tämä oli mahdollista suhteellisen helposti 1960-luvun studiotekniikallakin, koska Zappa käytti live-esiintymisissä mahdollisimman tarkkaa soittimien viritystä ja musiikin tempoa. Myöhemmin hän yhdisteli eri sävellysten eri äänityksistä kokonaan uusia teoksia riippumatta alkuperäisten äänitysten temposta. Hän kutsui tätä tekniikkaa nimellä xenochrony. Zappa kehitti myös lähestymistavan säveltämiseen, jota hän kutsui "käsitteelliseksi jatkumoksi". Tämä tarkoitti, että jokainen projekti tai levy oli osa suurempaa projektia. Kaikki musiikki liittyi jollain tapaa yhteen ja eri teemat ja sanoitukset saattoivat esiintyä useissa eri muodoissa tai eri levyillä. Vihjeitä käsitteellisestä jatkuvuudesta on löydettävissä pitkin Zappan koko tuotantoa. 1960-luvun loppupuolella Zappa myös kehitti uransa taloudellista puolta. Hän perusti manageri Herb Cohenin kanssa Warner Recordsin alla toimineet levymerkit Bizarre Records ja Straight Records, joiden avulla hän pyrki rahoittamaan projektinsa ja saamaan niihin tarvittavan määräysvallan.
The Mothers hajoaa
Zappa palasi yhtyeineen ja vaimoineen Los Angelesiin vuoden 1968 kesällä. Aluksi hän asui Laurel Canyon Boulevardilla sijainneessa talossa, mutta hankki saman vuoden syksyllä asunnon Woodrow Wilson Driveltä. Siellä hän asuikin kuolemaansa asti. Huolimatta Euroopassa yhtyettä kohdanneesta suuresta suosiosta, taloudellinen tilanne oli tiukka. Vuonna 1969 yhtyeessä oli yhdeksän jäsentä, ja Zappa tuki heitä omista rojalteistaan riippumatta siitä, oliko yhtye aktiivinen vai ei. Vuoden lopussa Zappa joutui lopettamaan koko yhtyeensä taloudellisten kustannusten takia. Vaikka tämä aiheutti katkeruutta yhtyeen jäsenissä, jotkut heistä palasivat myöhemmin Zappan riveihin. Jäljelle jääneet Mothersien äänitykset tältä kaudelta on julkaistu levyillä Weasels Ripped My Flesh (1970) ja Burnt Weeny Sandwich (1970).
Mothers of Inventionin lakkautettuaan Zappa julkaisi ehkä tunnetuimman soololevynsä, jonka nimeksi laitettiin Hot Rats (1969). Levyllä Zappa soitti ensimmäistä kertaa pitkiä kitarasoolojaan. Levyn aloittaa yksi Zappan tunnetuimmista sävellyksistä, "Peaches En Regalia". Levyllä soittavat monet jazz-, blues- ja R&B-muusikot, joihin kuuluivat esimerkiksi viulisti Don "Sugarcane" Harris, rumpali John Guerin, Mothersissakin soittanut multi-instrumentalisti Ian Underwood, basisti Shuggie Otis, sekä Captain Beefheart. Levystä tuli hyvin suosittu Englannissa ja se vaikutti suuresti tuolloin aluillaan olevaan jazz-rock-suuntaukseen.
200 Motels ja uusi The Mother of Invention
Myöhemmin samana vuonna Zappa perusti The Mothersin uuden kokoonpanon. Siihen kuului brittiläinen rumpali Aynsley Dunbar, jazzkosketinsoittaja George Duke, Ian Underwood, basisti ja rytmikitaristi Jeff Simmons sekä kolme jäsentä The Turtles yhtyeestä: basisti Jim Pons ja laulajat Mark Volman ja Howard Kaylan, jotka sopimusteknisistä syistä käyttivät nimeä "The Phlorescent Leech and Eddie" ja "Flo & Eddie".
Tämä kokoonpano teki ensiesiintymisensä Zappan seuraavalla soololevyllä, Chunga's Revenge (1970), jota seurasi kaksoisalbumi elokuvaan 200 Motels (1971). Jälkimmäisellä levyllä mukana oli Royal Philharmonic Orchestra, The Mothers sekä Ringo Starr, Theodore Bikel ja Keith Moon. Zappan ja ohjaaja Tony Palmer yhdessä ohjaama elokuva kuvattiin yhdessä viikossa Lontoon lähettyvillä. Elokuva käsitteli rockmuusikon elämää ja erityisesti kiertue-elämää. Filmi sai ristiriitaisen vastaanoton. Elokuvan musiikki oli pitkälle orkesterin soittamaa. Zappan suhde klassisen musiikin maailmaan koki kuitenkin ennen kuvausten alkua taas kolauksen, kun hänen suunnittelemansa konsertti Royal Albert Hallissa peruttiin. Syynä peruuntumiseen oli, että Albert Hallin edustajat eivät olleet tyytyväisiä laulujen sanoitusten alatyylisiin ilmaisuihin. Konsertin peruuntuminen tiesi Zappalle rahojen hukkaan menoa sekä tärkeiden harjoitusmahdollisuuksien menetystä. Myöhemmin vuonna 1975 hän hävisi oikeudessa Royal Albert Hallille syytettyään sitä sopimuksen rikkomisesta.
Elokuvavuosi 1927
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1927 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Frank Zappa
200 Motels ja uusi The Mother of Invention
200 Motels -elokuvan jälkeen Zappa lähti yhtyeineen kiertueelle, jolta julkaistiin kaksi konserttitaltiointia, Fillmore East – June 1971 sekä Just Another Band From L.A., joista jälkimmäinen sisältää 20-minuuttisen rockoopperaa satirisoivan raidan "Billy the Mountain". Kyseisessä teoksessa on kuultavissa yhtyeen esiintymisille ominainen teatraalisuus. Kappaleita käytettiin 200 Motels -elokuvan kohtauksissa ja kiertueella sattuneisiin kommelluksiin perustuvien sketsien luomiseen. Ensin mainitun livelevyn tekemisen aikoihin Zappa esiintyi Yoko Onon ja John Lennonin kanssa. Tästä kohtaamisesta on kuultavissa pätkiä vuonna 1992 julkaistulla levyllä Playground Psychotics.
Vastoinkäymisiä ja Wazoo-orkesterit
Joulukuussa 1971 Zappaa kohtasi kaksi vakavaa vastoinkäymistä. Keikalla Montreux'n kasinolla Sveitsissä yhtyeen varusteet tuhoutuivat, kun joku yleisöstä ampui valoraketin sisätiloissa sytyttäen koko paikan tuleen. Tämä tapaus jäi elämään Deep Purplen kappaleen Smoke on the Water sanoituksissa. Viikkoa myöhemmin The Mothers soitti Lontoon Rainbow Theatressa käyttäen vuokrattuja soittimia. Encoren aikana yleisöstä tullut mies nimeltä Trevor Howell tönäisi Zappan esiintymislavalta orkesterimonttuun, mistä oli seurauksena vakavia luunmurtumia, vammoja päähän, selkään, jalkoihin ja kaulaan. Kurkunpään musertuma aiheutti sen, että Zappan ääni putosi suuren terssin verran alaspäin. Onnettomuuden jäljiltä hän oli pitkään pyörätuolissa eikä voinut keikkailla puoleen vuoteen. Palattuaan lavoille vuoden 1972 syyskuussa hänellä oli yhä jalkatuki, eikä hän voinut seistä lavalla yhtäjaksoisesti kovin pitkään. Toinen jaloista jäi lyhyemmäksi (johon viitataan kappaleissa "Zomby Woof" ja "Dancin' Fool"), mistä seurasi kroonisia selkäkipuja vuosiksi eteenpäin. Mothers-yhtye jäi toipumisloman ajaksi tyhjän päälle. Esiintyessään ilman johtajaansa Mothersin jäsenet muodostivat lopulta Flo and Eddie -taustayhtyeen.
1971–1972 Zappa julkaisi soolomateriaalinaan kaksi jazz-rocklevyä, Waka/Jawaka ja The Grand Wazoo, jotka tehtiin sairausloman aikana keikkatauolla. Soittajina levyillä on studiomuusikoita sekä Mothersien jäseniä. Levyt muistuttivat tyyliltään hieman aikaisempaa Hot Rats levyä. Aloitettuaan taas keikkailun ensimmäisenä projektina 1972 syyskuussa oli Grand Wazooksi kutsutun 20-jäsenisen big bandin konserttisarja. Tätä kokoonpanoa seurasi myöhemmin Petit Wazooksi kutsuttu pienempi yhtye, joka teki viiden viikon kiertueen Yhdysvalloissa. Virallisesti näiden yhtyeiden materiaalia julkaistiin vasta 30 vuotta myöhemmin levyillä Wazoo (2007) ja Imaginary Diseases (2006).
Oikeusjuttuja ja Läther
thumb|right|250px|Zappa ja [[Captain Beefheart (1975).]] Zappan suhde pitkäaikaiseen manageriinsa Herb Coheniin päättyi katkerissa merkeissä vuonna 1976. Zappa haastoi Cohenin oikeuteen syyttäen tätä liian suurien rahamäärien ohjaamisesta itselleen. Lisäksi Cohen oli ottanut DiscReet Recordsille artisteja ilman hänen suostumustaan. Cohen vastasi omalla oikeusjutullaan Zappaa vastaan, mikä jäädytti prosessin ajaksi Zappan tulot varhaisista Mothersin levyistä ja esti häntä käyttämästä omia vanhoja äänitteitään. Tämän takia Zappa vei itse masterkappaleet vuoden 1976 Zoot Allures levystään Warner Brosille ohittaen näin DiscReet merkkinsä.
1970-luvun puolivälissä Zappa oli valmistanut materiaalia Läther-nimellä kulkeneeseen neljän LP:n albumiin. Siihen piti sisältyä kaikkia Zappan musiikin tyylejä: rockia, orkesteritöitä, instrumentaalimusiikkia ja pitkiä kitarasooloja. Warner Bros ei kuitenkaan halunnut julkaista neljän LP:n albumia. Zappa sai Warnerilta luvan lähettää kalifornialaisen KROQ-radioaseman kautta koko levy. Hän käski radiossa ihmisten nauhoittaa se itselleen. Zappa onnistui tämän jälkeen saamaan sopimuksen levyn julkaisusta Mercury-yhtiön kanssa, ja levyt oli tarkoitus julkaista vuoden 1977 pyhäinpäivänä. Warner Bros kuitenkin esti julkaisun, koska sillä oli oikeudet äänitteisiin. Asiasta nousi oikeusjuttu, jonka vuoksi Zappan materiaalia ei julkaistu yli vuoteen. Lopulta Warner Bros. julkaisi suurimman osan Lätheristä vastoin Zappan tahtoa neljänä erillisenä levynä, joihin ei juuri uhrattu markkinointikuluja. Läther julkaistiin alkuperäisessä muodossaan vasta Zappan kuoleman jälkeen 1996 kolmen CD-levyn kokonaisuutena.
Vaikka Zappa saikin lopulta oikeudet kaikkeen MGM:n ja Warnerin alla äänitettyyn materiaaliin, sai hän oikeusjuttujen ollessa kesken tuloja vain keikkailemalla. Näin ollen vuodet 1975–1977 kuluivatkin kiertue-elämän merkeissä. Yhtyeet olivat pitkään suhteellisen pieniä rockyhtyeitä. Rumpali Terry Bozziosta tuli vakituinen yhtyetoveri, Napoleon Murphy Brock oli myös pitkään mukana ja alkuperäinen Mothers-basisti Roy Estrada liittyi taas Zappan talliin. Muihin tuon ajan muusikoihin kuuluivat Patrick O'Hearn, laulajakitaristi Ray White ja kosketinsoittaja Eddie Jobson. Joulukuussa 1976 Zappa esiintyi musiikkivieraana NBC:n televisio-ohjelmassa Saturday Night Live. Vuoden 1976 loppua kohti yhtyeen jäsenmäärä kasvoi: mukaan liittyi torvisektio, jossa soittivat kuuluisat Breckerin veljekset Michael ja Randy. He olivat mukana New Yorkin joulukonserteissa, joita voidaan kuulla levyllä Zappa in New York (1978). Albumi sisältää instrumentaalimusiikkia kuten "The Black Page, 1 & 2" sekä humoristisia lauluja kuten "Titties and Beer" ja "The Illinois Enema Bandit". Jälkimmäinen kappale kertoo enemmän tai vähemmän tositarinan Michael H. Kenyon -nimisestä seksirikollisesta. Jotkut kriitikot esittivät happamia kommentteja Zappan tavasta käyttää levyillään yhtenään suorapuheisia seksuaalisia sanoituksia. Zappa itse torjui kritiikin sanomalla olevansa ikään kuin journalisti, joka kertoo siitä, mihin maailmalla liikkuessaan törmää. Taistellessaan musiikkisensuuria vastaan Zappa myös päivitteli sitä, miten yhteiskunta voi kuvitella tiettyjen sanojen olevan niin voimakkaita, että niiden käyttö turmelee kuulijansa.
Warner Bros julkaisi ilman Zappan suostumusta vielä levyt Studio Tan (1978) ja Sleep Dirt (1979), jotka sisälsivät vuonna 1973 ja 1976 levytettyjä monimutkaisia instrumentaalikappaleita sekä levyn Orchestral Favorites (1979), joka sisältää orkesterimusiikkia UCLA:ssa Los Angelesissa syyskuussa 1975 järjestetystä konsertista.