cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salon historiallinen museo
Salon elektroniikkamuseo
Samun elektroniikkamuseoon on tallennettu vuodesta 1994 alkaen sekä suomalaisten että muunmaalaisten elektroniikkayritysten tuotteita, tuotantovälineitä ja muuta materiaalia, tärkeimpänä osana Salossa toimineiden tehtaiden tuotteet 1920-luvun Nordell & Koskinen -yrityksestä alkaen. Kokoelmiin kuuluu yli 10 000 esinettä ja nelisensataa metriä kirjallisuutta ja arkistomateriaalia. Valmistajayritysten lisäksi keskeisenä kokoelmien lähteenä on Vesa Nurmisen (1934–2003) keräämät Mellilän radio- ja puhelinmuseon yli 5 000 esinettä, jotka hankittiin osaksi Samun kokoelmia vuonna 2000.
Putkiradioita valmistettiin Salossa vuosina 1928–1964, transistoriradioita vuoteen 1972 saakka, stereolaitteita läpi 1970-luvun, kunnes niiden tuotanto muuttui alihankinnaksi Kaukoidästä.Radiokokoelmassa on Saloran tuotannon lisäksi Asa radion, Helvarin, Helkaman ja Fenno-Radion suomalaistuotteita sekä ulkomaisista valmistajista Philipsin, Telefunkenin ja Luxorin tuotantoa. Televisioaiheinen kokoelma kattaa Saloran tuotannon 1950-luvulta alkaen, puhelinkokoelma ulottuu 1880-luvulta Nokian 2010-luvun tuotteisiin.
Perniön museo
Perniön museo perustettiin vuonna 1930 pitäjän asukkaiden hankkeena, Perniön Maamiesseuran alaisuuteen perustetun Museo- ja Kotiseutututkimusyhdistyksen aikaansaamana. Lahjoituksena saadulle tontille (nyk. Museotie 9) rakennettiin A. W. Ranckenin suunnittelema kartanomainen rakennus, joka lahjoitettiin 1960-luvulla silloiselle Perniön kunnalle. Samalla siihen liitettiin Frans Lindstedtin kotimuseon Lepolan esinekokoelma. Museossa on kokonaisia huonesisustuksia vanhoine huonekaluineen, seinäkelloineen, taideteoksineen ja kattokruunuineen. Pysyvästi näytteillä on myös tina-, ase-, tekstiili-, raha- ja kirkolliskokoelmia. Perniön museota pitää auki Suomen Punainen Risti. Perniössä Salon historiallinen museo ylläpitää myös Ploominkin vanhaa satulasepän torppaa, joka ei nykyisin ole avoinna yleisölle.
Halikon museo
Halikon museo sijaitsee vanhassa luonnonkivistä vuonna 1849 rakennetussa viljamakasiinissa Halikon kirkon rinteessä (os. Kirkkorinne 7). Makasiini otettiin museokäyttöön vuonna 1955. Museon ensimmäisessä kerroksessa on paikalliseen maatalouteen ja käsityöammatteihin liittyvää, toisessa kerroksessa eri yhteiskuntaryhmiin ja heidän asumiseensa liittyvää esineistöä. Toinen kerros esittelee myös Vartsalan entisen sahan toimintaa, kalastuselinkeinoa sekä elämää Wiurilan ja Vuorentaan kartanoissa. Ylimmässä kerroksessa on kouluosasto, rahakokoelma ja asekokoelma.
Kiskon kotiseutumuseo
Myös Kiskon kotiseutumuseo sijaitsee Halikon museon tavoin vanhassa kivimakasiinissa, keskellä Kiskon Kirkonkylää. Kisko-Seura aloitti museotoiminnan 1960-luvulla, ja kokoelmiin kuuluu tuhatkunta esinettä. Museo on avoinna heinäkuussa lauantaisin ja sunnuntaisin klo 12–15 ja elokuussa sunnuntaisin klo 12–15, ja sinne on vapaa pääsy.
Kreivinmäen ulkomuseo
Halikossa sijaitsevan Kreivinmäen ulkomuseon maamerkkinä on mamsellityyppinen tuulimylly, minkä lisäksi alueella on luhtiaitta ja kaksi muuta aittaa. Alueeseen saa tutustua vapaasti, mutta alueella sijaitseva myllärin torppa on yksityiskäytössä.
Meritalon museo
Vuonna 1973 avattu Meritalon museo sijaitsee Moision puutalokaupunginosassa Salon keskustan lähellä. Meritalo on entinen Joensuun kartanon väentupa 1800-luvun keskivaiheilta. Rakennuksessa toimi entisen Uskelan kunnan ensimmäinen kansakoulu vuosina 1873–1906. Museossa onkin paljon koulunkäyntiin liittyvää esineistöä sekä vanhempaa talonpoikaisesineistöä Salon seudulta.
Suomusjärven kotiseutumuseo
Vuonna 1974 avattu Suomusjärven kotiseutumuseo sijaitsee vuonna 1861 valmistuneessa lainamakasiinissa. Maa- ja kotitalouteen liittyvän esineistön lisäksi siellä on muun muassa kirkollista esineistöä ja kivikautisia löytöjä, yhteensä yli 800 esinettä. Museon toimintaan osallistuu Suomusjärvi-Seura.
Luettelo Pokémoneista (sukupolvi VI)
Pokémon-tuoteperheen kuudes sukupolvi sisältää 72 kuvitteellista eliölajia ja uusia muotoja aiemmissa sukupolvissa esitellyistä lajeista. Kuudennen sukupolven Pokémon-lajit esiteltiin pelisarjan vuonna 2013 ilmestyneissä osissa Pokémon X ja Pokémon Y. Kuudennessa sukupolvessa esiteltiin myös megakehittyminen, jonka myötä tietyt pokémonit voivat määräajaksi kehittyä voimakkaammiksi Mega-muodoiksi.
Megakehitysmuodot
Pokémon X:ssä ja Pokémon Y:ssä sekä myöhemmin myös Pokémon Omega Redissä ja Pokémon Alpha Sapphiressa esiteltiin muotoja, joihin lopullisiin muotoihinsa normaalikehittyneet pokémonit voivat väliaikaisesti siirtyä ottelun aikana megakehittymisellä, mikä onnistuu vain, jos kouluttajalla on avainkivi ja pokémonilla sen megakehitysmuodolle suunnattu megakivi.
Alkukantaiset muodot
Pokémon Omega Rubyssa ja Pokémon Alpha Sapphiressa Kyogrella ja Groudonilla on megakehittymisen tavoin toimiva kyky nimeltä Primal Reversion, jolla he voivat siirtyä alkukantaisiin muotoihin.
Villi länsi
thumb|300px|[[Buffalo Billin villin lännen show’n juliste noin vuodelta 1899.]] Villi länsi tarkoittaa Yhdysvaltojen länsiosassa sijainnutta aluetta 1800-luvun loppupuolella, jolloin siellä vallitsivat laittomat ja seikkailulliset olosuhteet. Nykyinen romantisoitu käsitys villistä lännestä perustuu vain osittain todellisuuteen. Villiin länteen on sijoitettu hyvin monia seikkailukirjoja ja -elokuvia sekä videopelejä.
Määritelmä
alt=|pienoiskuva|Rajaseudun osavaltiot Yhdysvaltain kartalla. Yleensä villillä lännellä viitataan ”rajaseudun” (frontier) uudisasuttajien elämään ajanjaksolla, joka ulottui Yhdysvaltain sisällissodasta 1861–1865 vuoteen 1890. Rajaseudulla tarkoitettiin kiinteästi asutetun alueen ”rajan” länsipuolista aluetta, josta kuka tahansa saattoi ilmaiseksi vallata itselleen tietyn kokoisen vapaan maa-alueen. Rajaseutuun kuului nykyisiä Texasin, Kansasin, Oklahoman, Nebraskan sekä Pohjois- ja Etelä-Dakotan osavaltioita vastaava alue.
Eurooppalaisasutuksen leviäminen länteen ja rataverkoston rakentaminen
1700-luvulla britit asuttivat Pohjois-Amerikan itärannikkoa, mutta jo Appalakkien takana alkoi intiaanien asuttama alue. Alue tuli Yhdysvaltojen omistukseen 1803, kun silloin Louisianaksi kutsuttu alue ostettiin Ranskalta. Mississipin ja Tyynen valtameren välinen alue oli eurooppalaisille täysin tuntematon ja kartoittamaton joitain hajanaisia kertomuksia lukuun ottamatta. Ensimmäisenä tutkimusretkikuntana aluetta lähti keväällä 1804 tutkimaan kahdeksi vuodeksi Lewisin ja Clarkin retkikunta. Merkittävää oli myös ensimmäisen uudisasukkaan Daniel Boonen (1734–1820) toiminta alueen tutkimisessa.
Rauhattomuuden aika
thumb|[[Tombstone (kaupunki)|Tombstonen kaupungin perustaja Ed Schieffelin vuonna 1880 otetussa valokuvassa.]] Lain valvonta tällä harvaan asutulla alueella oli hankalaa. Niinpä väkivaltarikollisuutta ja sen seurauksena myös oman käden oikeutta esiintyi suhteellisen paljon. Riitoja ja erimielisyyksiä ratkaistiin kaksintaisteluin, joita kuvataan usein elokuvissa, mutta väijytys oli yleisempi tapa tappaa vastustaja. Nimitys ”villi länsi” viittaa tähän rauhattomuuteen.
thumb|upright|Intiaanipäällikkö [[Istuva Härkä]] Alueella käytiin myös viimeiset intiaanisodat. Ajan merkittävimpiä intiaanipäälliköitä olivat Geronimo ja Istuva Härkä.
Jälkimaine
Villin lännen historia rikollisineen, revolverisankareineen, intiaaneineen ja karjapaimenineen on osa americanaa eli yhdysvaltalaista kansallisromantiikkaa. Villin lännen kuvaus eli western on kehittynyt kokonaiseksi elokuvan (”lännenelokuva”), kirjallisuuden ja sarjakuvan lajityypiksi. Westernien tapa kuvata villiä länttä on perustaltaan historiallinen, mutta usein mukana on runsaasti liioittelua, romantisointia ja muita kuvitteellisia aineksia.
Tyypillisiä villin lännen tarinoiden hahmoja ovat karjapaimenet, intiaanit, kullankaivajat, seriffit ja lainsuojattomat. Tapahtumapaikka on yleensä tomuinen kylä tai pikkukaupunki aavikolla, missä vesi, hevoset, karja, öljy tai kulta aiheuttavat kiistoja. Usein hahmot käyvät saluunassa, jossa kiistoja ratkotaan revolvereilla.
Tunnettuja lännensankareita
Villin lännen tunnetuimpia rikollisia ja muita pyssysankareita olivat esimerkiksi Billy the Kid, Daltonin veljekset, Doc Holliday, John Wesley Hardin, Jesse James ja Frank James, Butch Cassidy ja Sundance Kid.
Tunnetuimpia lainvalvoja olivat esimerkiksi Wyatt Earp, Bat Masterson, Wild Bill Hickok ja Roy Bean.
Muita kuuluisia villin lännen henkilöitä olivat esimerkiksi Buffalo Bill, Calamity Jane, Kit Carson, Davy Crockett ja Annie Oakley.
M/S Emerald Princess
M/S Emerald Princess on Princess Cruisesin vuonna 2007 Italiassa valmistettu Grand-luokan risteilyalus.
Rakentaminen
Alus tilattiin Fincantierin Monfalconen telakalta Italiasta nimellä California Princess. Sen köli laskettiin 7. huhtikuuta 2005 telakkanumerolla 6131 ja alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 2006. Alus luovutettiin 14. maaliskuuta 2007 bermudalle rekisteröidylle Princess Cruises Line Limitedille. Alus valmistui kuitenkin vasta 30. maaliskuuta.
Liikennöinti
Alus lähti ensimmäiselle risteilylle 11. huhtikuuta 2007 ja se kastettiin 13. toukokuuta Pireuksessa Kreikassa Emerald Princessiksi. Vuonna 2009 laiva sai kritiikkiä Suomessa, koska miehistö ei ollut ilmoittanut ennalta laivalla olleista sikainfluenssa-tapauksista. Ilmoitus tautitapauksista tehtiin vasta, kun alus oli jo laiturissa kiinni. Alus joutui syyniin ja seuraavalla kerralla se joutui odottamaan merellä, kunnes Suomen viranomaiset olivat tutkineet laivan.
Aluksella syttyi 25. heinäkuuta 2010 uhkaava tulipalo, joka saatiin sammumaan neljä tuntia myöhemmin. Alus törmäsi 17. toukokuuta 2011 Pietarissa puomiin, jolloin aluksen pelastusvene vaurioitui.
Louis Moholo
thumb|right|Louis Moholo Louis Tebugo Moholo (s. 10. maaliskuuta 1940) on eteläafrikkalainen jazzrumpali. Hän syntyi Kapkaupungissa ja muutti vuonna 1964 The Blue Notes -yhtyeensä kanssa Eurooppaan.
Moholo asettui Lontooseen ja oli siellä Brotherhood of Breath -yhtyeen jäsen jo vanhan yhteistyökumppaninsa Chris McGregorin kanssa. Hän kuului myös Assagai-nimiseen afrorock-yhtyeeseen.
Moholo on myöhemmin soittanut muiden muassa Derek Baileyn, Steve Lacyn, Evan Parkerin, Enrico Ravan, Roswell Ruddin, Irène Schweizerin, Cecil Taylorin, John Tchicain, Archie Sheppin, Peter Brötzmannin, Keith Tippettin, Elton Deanin ja Harry Millerin kanssa.
Moholo palasi syyskuussa 2005 Etelä-Afrikkaan, jossa hän esiintyi Johannesburgin elektronisen musiikin UNYAZI-festivaalilla George Lewisin kanssa.
Jonathan Togo
Jonathan Frederick Togo (s. 25. elokuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on rikossarjassa CSI: Miami, jossa hän esittää Ryan Wolfea. Sarjassa hän on ollut mukana vuodesta 2004.
Elämä
Jonathan Togon isä Michael ja äiti Sheila kasvattivat nuoren tähden Rocklandissa, Massachusettsissa. Hänen äitinsä on italialais-irlantilainen ja isänsä on ukrainalainen juutalainen. Perheen alkuperäinen sukunimi Tonkaviev tuli isän puolelta. Togon isoisä lyhensi sukunimen, koska tarvitsi iskevämmän nimen mattobisnekseensä. Lapsena Togo kävi heprealaista koulua. Hän oli erittäin motivoitunut oppilas ja valmistui Rockland High Schoolista hyvin arvosanoin vuonna 1995. Hän pääsi opiskelemaan Vassar Collegeen ja suoritti siellä humanistisen tutkinnon teatterissa ja täydensi opintojaan National Theater Institute of the Eugene O'Neill Theaterissa. Vassarissa opiskellessaan hän ja kaksi hänen kaveriaan, Sam Endicott ja John Connway, perustivat bändin nimeltä The El Conquistadors (alun perin bändi oli nimeltään Skabba The Hut). Sam Endicott ja John Connway ovat nykyään menestyneen The Bravery -yhtyeen jäseniä.
Ura
Lahjakas Togo sai näyttelijän tehtäviä monista tv-sarjoista. Togo on tullut tunnetuksi CSI: Miami sarjasta tutun Ryan Wolfen roolissa. Kaikista nimekkäin elokuva, jossa Togo esiintyi on nimeltään Menneisyyden ote (Mystic River). Vuonna 2008 Togo kirjoitti ja ohjasi hänen ensimmäisen web-sarjansa "My Best Friend Is My Penis" for Atom.com. Hän myös esiintyi videolla nimeltä "Gay boyfriend".
CSI: Miami
Aluksi Togo esitti sarjassa tavallista katupoliisia, kunnes hänet ylennettiin ja Togo siirtyi esittämään sarjassa rikospaikantutkijaa Ryan Wolfea. Jaksossa "Potkut" Ryan saa potkut työstään, koska henkilökohtaiset asiat alkavat häiritä tutkimusta. Ryan pääsee televisioon rikosasiantuntijaksi, mutta palaa pian takaisin poliisintyöhönsä.
Yksityiselämä
Joulukuussa 2009 Togo pidätettiin tämän pahoinpideltyä tyttöystäväänsä. Hänet pidätettiin 50 000 dollarin takuita vastaan, ja se maksettiin seuraavana päivänä.
Baseballin SM-sarja 2014
Baseballin SM-sarjassa 2014 pelasi kuusi joukkuetta. Runkosarjassa kullekin joukkueelle kertyi 15 ottelua. Neljä parasta jatkoi välieriin.
Anthrology: No Hit Wonders (1985–1991)
Anthrology: No Hit Wonders (1985–1991) on thrash metal -yhtye Anthraxin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Island Records.
Laune
Laune on Lahden 24. kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin eteläisessä osassa. Alue on kuulunut Hollolaan, josta se liitettiin 1933 Lahteen. Nykyään Launeen kaupunginosan naapureina ovat Hennalan, Asemantaustan, Kerinkallion, Nikkilän, Renkomäen ja Jokimaan kaupunginosat.
Nimensä alue on saanut tunnetusta Launeen lähteestä. Launeen lähteen ympäristöön alkoi asutus tihentyä 1920-luvulla. Nimen Laune taustalla saattaa olla muinaissaksalainen, kelttiläinen tai gootinkielinen sana, joka merkitsee iloista. Launeen lähteen lähellä oleva kumpu oli muun muassa juhannusjuhlien suosittu paikka. Lähde peitettiin 1909, ja sen paikalle rakennettiin vesipumppuasema, jonka ympäristö on Lahden kulttuurihistoriallinen suojelukohde.
Launeelle liikennöidään myös monia Lahden bussilinjoja.
Uskonnolliset yhteisöt
Launeella on esikoislestadiolaisten suuri linnamainen rukoushuone ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Launeen seurakunnan kirkko sen itäpuolella.
Kymenlaakson maakunta
Kymenlaakso on Suomen maakunta Kaakkois-Suomessa. Maakunnan nimi johtuu sen halki kulkevasta Kymijoesta, jonka varrella tai lähellä ovat seudun suurimmat asutuskeskukset. Kymenlaakso on Suomen ainoa maakunta, jossa maakuntakeskuksia on yhden sijaan kaksi; maakuntakeskukset ovat Kotka ja Kouvola. Kotkassa sijaitsevat muun muassa keskussairaala ja maakuntamuseo. Kotka on myös Kymenlaakson pelastuslaitoksen isäntäkunta. Kouvolassa puolestaan sijaitsevat Ely-keskus, maakunnan liiton hallinto, Kymenlaakson käräjäoikeus, Kaakkois-Suomen pääpoliisiasema, maakuntakirjasto (vuoteen 2017 asti) ja maakunnan suurin rautatieasema. Kouvola on ollut maakunnan suurin kaupunki vuonna 2009 tehtyjen kuntaliitostensa jälkeen 82 559 asukkaalla. Maakunnan suurin taajama sen sijaan on Kotkan keskustaajama 51 704 asukkaalla. Ennen Kouvolan seudun kuntaliitosta maakunnan suurin kaupunki ja samalla maakunnan keskus oli Kotka.
Kymenlaakso oli Satakunnan tavoin Suomen ensimmäisiä laajasti teollistuneita alueita, jo 1800-luvulta alkaen. Teollisuus keskittyi Voikkaan ja Kotkan välisen rautatien varteen. Nykyään alue kärsii raskaan teollisuuden, pääosin paperiteollisuuden, taantumisesta, kun korvaavaa työllistäjää ei ole löytynyt. Taantumisen seurauksena alueella on muuttotappio pääosin Helsingin seudulle. Uusia asukkaita saapuu myös ulkomailta, etupäässä Venäjältä. Bruttokansantuote Kymenlaaksossa oli vuonna 2017 yhteensä 5 702 miljoonaa euroa.
Suomen kielen kaakkoismurteita puhutaan Etelä-Karjalassa sekä Kymenlaakson Virolahdella ja Miehikkälässä.
Kymenlaakson maakuntaa ympäröivät Uusimaa lounaassa, Päijät-Häme luoteessa, Etelä-Savo koillisessa ja Etelä-Karjala idässä. Idässä Kymenlaaksolla on rajaa myös Venäjän kanssa ja etelässä se rajautuu Suomenlahteen. Kymenlaaksossa sijaitsee vähiten kuntia muihin Suomen maakuntiin nähden.
Maapinta-alaltaan Kymenlaakso on Suomen toiseksi pienin maakunta Ahvenanmaan jälkeen sekä Manner-Suomen pienin. Jos kuitenkin vesialueet lasketaan mukaan, on Keski-Pohjanmaa pienempi kuin Kymenlaakso.
Historia
Kymenlaakso ei kuulu Suomen historiallisten maakuntien joukkoon, vaan se on vanhastaan ollut neljän maakunnan, Uudenmaan, Hämeen, Savon ja Karjalan raja-aluetta. Käsitykset siitä, missä kohdassa näiden maakuntien rajat kulkivat, ovat kuitenkin eri aikoina suuresti vaihdelleet, mihin ovat vaikuttaneet muun muassa valtakunnan rajan ja myös läänien rajojen muutokset. Kymenlaakson kaupungeista Haminan voidaan katsoa kuuluneen Karjalaan. Viitteellisen Uudenmaan ja Karjalan historiallisen rajan voitaneen katsoa kulkeneen Kymijoessa. Kymenlaakson pohjoisosan on useasti katsottu kuuluvan Hämeeseen, vaikka keskiajalla Kymijoki oli raja hämäläisten ja karjalaisten välillä. Otavan julkaisema Pieni tietosanakirja vuodelta 1926 määrittelee Kymenlaakson Kymijoen ympäristöillä olevaksi sivistysmaantieteelliseksi alueeksi, joka ulottuu Loviisasta Virolahdelle ja Suomenlahdesta Iittiin.
1600-luvulla nykyisen Kymenlaakson alue kuului silloiseen Viipurin ja Savonlinnan lääniin. Suuren Pohjan sodan jälkeen Uudenkaupungin rauhassa 1721 suuri osa tästä läänistä joutui Venäjälle. Läänin Ruotsille jääneestä osasta muodostettiin yhdessä Käkisalmen läänin rippeiden kanssa Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni, johon kuuluivat nykyisen Kymenlaakson lisäksi suunnilleen nykyiset Etelä- ja Pohjois-Savo, Etelä- ja Pohjois-Karjala sekä osa Itä-Uuttamaata. Läänin hallintokeskuksena toimi Lappeenranta. Hattujen sodan jälkeen Turun rauhassa 1743 valtakunnanraja siirrettiin Kymijokeen, ja sen suistoalueella raja kulki joen läntisintä haaraa myöten. Pohjoisempana raja kulki Kymijoesta Mäntyharjun reittiä pitkin itään ja edelleen Saimaan poikki. Savonlinnan ja Kymenkartanon läänin jäljelle jääneistä osista tuli nyt Kymenkartanon ja Savon lääni. Läänin hallintokeskus siirrettiin Loviisaan. Vuonna 1775 Kymenkartanon ja Savon lääni jaettiin kahtia. Sen pohjoisosasta (Pohjois-Savo ja Pohjois-Karjala) muodostettiin Savon ja Karjalan lääni ja eteläosasta (pääosa Etelä-Savoa ja Kymijoen länsirantaa myötäillyt maakaistale) tuli Kymenkartanon lääni. Kymenkartanon läänin hallintokeskukseksi tuli Heinola. Sen jälkeen, kun Suomi oli liitetty Venäjään suuriruhtinaskunnaksi, keisari Aleksanteri I päätti vuonna 1812 yhdistää Venäjään aikaisemmin liitetyn Vanhan Suomen muuhun Suomeen, ja siitä muodostettiin uusi Viipurin lääni. Kymijoen itäpuoli kuului Viipurin lääniin 1940-luvulle saakka, mutta sen länsipuoli siirrettiin jo 1830-luvulla kuulumaan Uudenmaan lääniin, ja Kymenkartanon läänin jäljelle jääneen osan nimi muutettiin Mikkelin lääniksi.
Vaikka Kymijoen varsi ei muodostanut hallinnollista yksikköä vaan lääninraja jakoi sen kahtia, se alkoi asutuksellisilla, liikenteellisillä ja taloudellisilla perusteilla varsinkin 1800-luvun lopulla muodostua selvästi erottuvaksi aluekokonaisuudeksi, jota vähitellen alettiin pitää uutena maakuntana. Tähän vaikuttivat erityisesti teollisuuden keskittyminen useisiin Kymijoen varrella oleviin taajamiin sekä Kouvolan–Kotkan rautatien rakentaminen. Huomattaviksi asutuskeskuksiksi tulivat uusi Kotkan kaupunki sekä Kouvola, Inkeroinen, Koria ja Kuusankoski. Niinpä jo 1930-luvulla Kymenlaaksolle perustettiin oma maakuntaliitto, ja samoihin aikoihin se sai myös oman maakuntalaulunsa.
Kun toisen maailmansodan jälkeen pääosa Viipurin läänistä joutui Neuvostoliitolle, sen jäljelle jääneestä osasta muodostettiin Kymen lääni, johon liitettiin myös muutamat Uudenmaan läänin itäisimmät kunnat. Täten Kymenlaakso tuli kokonaisuudessaan kuulumaan samaan lääniin, johon kuitenkin kuului myös Etelä-Karjala. Läänin pääkaupunkina oli aluksi Kotka, myöhemmin Kouvola. Kymen lääni lakkautettiin vuonna 1997, kun muodostettiin uudet entisiä suuremmat läänit. Lopullisen vahvistuksen asemalleen erillisenä maakuntana Kymenlaakso sai, kun maakuntien hallinto järjestettiin vuonna 1993 annetun lain mukaisesti.
Kymenlaakso avasi kesäkuussa 2007 ensimmäisenä Suomen maakuntana oman yhteystoimiston Viroon.
Liikenne
pienoiskuva|Utin lentoasema pienoiskuva|Kimolan kanava
Maantieliikenne
Kymenlaakson maakuntaa palvelevat tärkeimmät päätiet ovat valtatiet: 6, 7, 12, 15 sekä 26. Maakunnan alueella kulkee myös kantatie 46.
Raideliikenne
Kymenlaaksossa on rautatieyhteydet Helsingistä, Lahden kautta Kouvolaan (Lahti–Kouvola-rata). Lisäksi Kouvolasta menee Kotkaan (Kotkan rata) sekä suora yhteys Pietariin (Riihimäki–Pietari-rata) ja Mikkelin kautta Pieksämäelle ja Kuopioon (Savon rata) sekä Luumäelle, josta rata haarautuu Lappeenrannan kautta Joensuuhun (Karjalan rata) sekä Vainikkalan raja-aseman kautta Venäjälle.
Ilmailu
Kymenlaaksossa sijaitsee Utin lentoasema. Kouvolan Valkealassa, Utissa sijaitseva sotilaslentoasema.
Vesistö
Kimolan kanava on seitsemän kilometriä pitkä entinen nippu-uitto kanava joka yhdistää Kymijoen yläjuoksun Konniveden ja Pyhäjärven. Kotkan satama yhdistyi vuonna 2011 Haminan sataman kanssa Hamina-Kotkan satamaksi, joka on Suomen suurin yleissatama. Kotkan satama oli jo ennen yhdistymistään yleissatamista Suomen suurin vientisatama.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Maakunta jakautuu Kouvolan seutukuntaan ja Kotkan–Haminan seutukuntaan. Kouvolan seutukunnan asukasluku on 95 203 (30.11.2009) ja Kotkan–Haminan seutukunnan 87 245 (30.11.2009).
Vuoden 2009 kuntaliitoksista johtuen Kymenlaakson suurin kunta sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan on Kouvola noin 88 000 asukkaallaan. Väkiluvultaan toiseksi suurin kunta on Kotkan kaupunki, jossa asuu noin 55 000 ihmistä. Pyhtään 5 340 asukkaasta ruotsinkielisiä on 415 (7,78%) ja se on Kymenlaakson ainoa kaksikielinen kunta.
Kaupungit ja kunnat
pienoiskuva|313x313px|Nykyisen Kymenlaakson alueen kunnat 1960-luvulla.
Entisiä kuntia
{|
Suurimmat taajamat
Vuonna 2017 Kymenlaaksossa sijaitsi 23 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 9 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskuksia vastaavat keskustaajamat on lihavoitu.
Luterilaisuus
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat Kymenlaaksossa kuuluvat Mikkelin hiippakuntaan ja sen Kymenlaakson rovastikuntaan. Vuoden 2022 lopulla 67,8% Kymenlaakson väestöstä kuului Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon.
thumb|[[Mikkelin hiippakunta|Mikkelin hiippakunnan kartta, Kymenlaakson rovastikunta vihreällä.]]
Kymenlaakson rovastikunta jakautuu seurakuntiin ja seurakuntayhtymiin seuraavasti:
Kymenlaakso on evankelioivan herätyskristillisyyden vahvaa tukialuetta. Tuntuvimman kannatuksen liike saa Kouvolassa ja sen kannatus on voimakasta Kymijokivarressa. Kansanlähetyksellä on kannattajaryhmiä myös muualla Saimaan ympäristössä ja maaseudulla. Vanhoista herätysliikkeistä evankelisuus on vaikuttanut seudulla. Liikkeellä on niin ikään kannatusta Kymenjokilaaksossa ja Haminan ympäristössä.
Evankelisuuden kattojärjestö Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys omistaa Kymenlaaksossa ainakin Kotkan Luther-salin sekä Kouvolan Hietoinrannan leirikeskuksen. Näistä Kotkassa sillä on säännöllistä jumalanpalvelustoimintaa. Lisäksi järjestö on mukana Kouvolan Kohtaamispaikan toiminnassa ja jumalanpalvelusten järjestämisessä yhdessä Kansanlähetyksen ja Suomen Raamattuopiston kanssa.
Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on Kymenlaaksossa kaksi seurakuntaa, Kouvolan Pauluksen seurakunta ja Kotkan Siilas-seurakunta.
Muut kirkkokunnat
thumb|[[Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko.]] Kymenlaaksossa toimii Suomen ortodoksisen kirkon Kaakkois-Suomen ortodoksinen seurakunta. Kymenlaakson osalta se jakautuu Kotka-Loviisan toiminta-alueeseen sekä Kouvolan ja Haminan toiminta-alueeseen. Seurakunta järjestää jumalanpalveluksia ympäri Kymenlaaksoa ja se omistaa Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkon, Haminan hautausmaankirkon, Kotkan Pyhän Nikolaoksen kirkon, Kouvolan Pyhän Ristin kirkon sekä Myllykosken tsasounan. Haminan ortodoksinen kirkko valmistui vuonna 1837. 1900-luvun alussa Haminassa oli 250 ortodoksia, joista 115 oli passilla oleskelevia venäläisiä. Kotkan ortodoksit kuuluivat Haminan seurakunnan alaisuuteen, mutta vuonna 1910 Kotkan ortodoksinen seurakunta itsenäistyi, tosin tämä toteutui vasta 1913. 1930-luvulle tultaessa Kotkan ortodoksisuus oli lähes hajonnut, tosin Kyminlinnaan sijoitetut Vienan ja Aunuksen pakolaiset olivat tuoneet seurakuntaan uutta väkeä. Sittemmin Karjalan evakotkin vahvistivat seurakunnan toimintaa. Vuonna 1960 Haminasta tulikin Kotkan ortodoksisen seurakunnan kappeliseurakunta, mutta se itsenäistyi uudelleen vuonna 1980 varsinaisena keskuspaikkanaan Kouvola. Vuoden 2020 alussa kuului Haminan ortodoksiseen seurakuntaan 1118 jäsentä ja Kotkan ortodoksiseen seurakuntaan 1033 jäsentä. Vuoden 2021 alussa nämä seurakunnat yhdistyivät yhdessä naapurimaakunnassa toimineen Lappeenrannan ortodoksisen seurakunnan kanssa Kaakkois-Suomen ortodoksiseksi seurakunnaksi.
Helluntailaisuuteen kuuluvia seurakuntia on Kymenlaaksossa useita. Kouvolassa toimivat Kouvolan helluntaiseurakunta, Kuusankosken helluntaiseurakunta, Valkealan helluntaiseurakunta, Inkeroisten helluntaiseurakunta, Elimäen helluntaiseurakunta, Voikkaan Saalem-seurakunta sekä Tuohikotin helluntaiseurakunta. Kotkassa toimivat Kotkan helluntaiseurakunta ja Karhulan helluntaiseurakunta, Haminassa Haminan helluntaiseurakunta ja Miehikkälän helluntaiseurakunta sekä Pyhtäällä Hirvikosken helluntaiseurakunta. Näistä Suomen helluntaikirkkoon kuuluvat Kouvolan, Valkealan, Elimäen, Inkeroisten, Kotkan ja Karhulan helluntaiseurakunnat. Helluntaiherätys vaikutti jo 1910-luvulla ainakin Kouvolassa, Karhulassa, Pyhtään Hirvikoskella sekä Voikkaalla. Kaikkiin näihin syntyi omat seurakunnat 1920-luvullua, kuten myös Kuusankoskelle ja Kotkaan. Kotkassa oli vuosina 1931-1932 merkittäviä kasvun aikoja, kun seurakuntaan vuonna 1931 liitettiin 86 jäsentä ja seuraavana vuonna 73. Vuonna 1985 Kouvolan ja Kotkan helluntaiseurakunnat kuuluivat Suomen 20 suurimman helluntaiseurakunnan joukkoon siten, että Kouvola oli 15. sijalla 452 jäsenellään ja Kotka 16. sijalla 451 jäsenellään.
thumb|[[Kotkan vapaakirkko.]] Suomen vapaakirkolla on Kymenlaaksossa Haminan, Kotkan ja Kouvolan vapaaseurakunnat. Vuonna 1885 W. Gutzeit & Co -sahan työntekijöiden joukosta syntyi Kotkan ruotsinkielinen vapaaseurakunta, jonka toiminta päättyi 1950-luvulla. Karhulan alueelle perustettiin vuonna 1908 suomenkielinen vapaaseurakunta. Vuonna 1914 Rakennusosuuskunta Bethel rakennutti Kotkan vapaakirkon, jonka suomenkieliset lunastivat itselleen. 1930-luvulla Kouvolassa esiintyi vapaakirkollista herätystä, mikä johti seurakunnan syntymiseen vuonna 1932. Vuonna 1936 Kouvolan vapaaseurakunnalle valmistui oma kirkko, mihin aikaan seurakunnan jäsenmäärä oli noussut yli sadan. Vuonna 1936 myös Haminaan syntyi Kotkan vapaaseurakunnan alainen ystäväpiiri, joka itsenäistyi vuonna 1985 omaksi seurakunnakseen.
Katolisen kirkon Pyhän Ursulan katolinen seurakunta toimii Kymenlaakson alueella ja sillä on Kouvolassa oma Pyhän Ursulan kirkko. Säännöllisintä seurakunnan toiminta on Kouvolassa, mutta se järjestää jumalanpalveluksia myös Kotkassa ja Pyhtäällä.
Suomen adventtikirkkoon kuuluvat Kymenlaaksossa Kotkan adventtiseurakunta sekä Kouvolan adventtiseurakunta.
Pelastusarmeija toimii Kotkassa ja Kouvolassa. Toiminta alkoi Kotkassa vuonna 1894, Haminassa vuonna 1895, Voikkaalla 1909 ja Kouvolassa 1910.
One Way Mission -järjestöllä on Kymenlaaksossa Kotkan ja Kouvolan One Way -seurakunnat.
Vila Nova de Famalicão
Vila Nova de Famalicão on kunta Bragan piirissä, Pohjois-Portugalissa. Sen pinta-ala on 201,59 km² ja väkiluku noin 133 800.
Vila Nova de Famalicãon nykyinen pormestari on Paulo Cunha.
Gert Maritz
Gerhardus Martinus Maritz (maaliskuu 1797 Graaff Reinet, Kapmaa – 23. syyskuuta 1838 Klein-Tugela, Natal) oli yksi Suuren valluksen voortrekker-johtajista. Maritzin kuoleman jälkeen voortrekkerien keskeisesksi johtajaksi nousi Andries Pretorius. Pietermaritzburgin kaupunki Etelä-Afrikassa on nimetty Gert Maritzin ja Piet Retiefin mukaan.
Maritz, toisin kuin suurin osa muista voortrekkereistä oli syntynyt ja kasvanut kaupungissa. Hän oli toiminut Graaff-Reinetissa vaununrakentajana ja noussut yhdeksi kaupungin varakkaimmista porvareista. Brittihallinnon määräys vapauttaa orjat Kapmaan siirtokunnassa aiheutti Maritzille taloudellista vahinkoa ja hän lähti Graaff-Reinetistä vaellukselle syyskuussa 1836. Hän nousi pian suuren voortrekker-ryhmän presidentiksi ja tuomariksi.
Opteon
Opteon Oy on nykyisin Kaarinan kaupunkiin kuuluvassa Piikkiössä, Tuorlan observatorion alueella toimiva yksi maailman johtavista erikoisoptiikan hiojista.
Opteon on hionut muun muassa maailman suurimman ja teknisesti vaativimman avaruuspeilin, avaruuskaukoputki Herschelin pääpeilin. Pääpeilin halkaisija on 3,5 metriä, paino 250 kiloa, paksuus 2,5 millimetriä ja se on valmistettu avaruusteleskoopille ominaisesti kevyestä, mutta kestävästä piikarbidista. Alun perin peilin piti tulla NASAlta, mutta se ei ollut tarpeeksi korkealaatuinen, joten Opteon oli maailman ainoa, joka pystyi peilin hiomaan.
Morecambenlahti
Morecambenlahti sijaitsee Luoteis-Englannissa Irlanninmeren itäosassa, Englannin järviseudusta etelään. Sen alueella on 310 neliökilometriä liejun ja hiekan peittämää vuorovesialankoa – enemmän kuin missään muualla Isossa-Britanniassa. Lahden maine vaarallisena vesialueena johtuu petollisista juoksuhiekoista ja arvaamattomasta nousuvedestä, jonka sanotaan liikkuvan laukkaavan hevosen nopeudella.
Maantiede ja luonto
pienoiskuva|vasen|Ihmisiä ylittämässä lahtea jalkaisin laskuveden aikaan. Merkittävä osa Englannin järviseudun vesistöistä laskee Morecambenlahteen. Suurimpia jokia ovat Leven, Kent, Keer, Lune ja Wyre, joiden estuaarien ympärille on muodostunut lahden alueelle työntyviä niemiä. Lahden ympäristöstä on kuivatettu paljon marskimaata pelloiksi.
Morecamben ja Heyshamin rantalomakohteet sijaitsevat lahden itärannalla Lancashiren puolella. Vastakkaisella rannalla, Cumbrian puolella on Furnessin niemimaa, jonka kärjessä sijaitsee Barrow-in-Furnessin satamakaupunki.
Lahteen kuuluu seitsemän suurta saarta, joista jokainen sijaitsee Furnessin rannikolla. Walney on muita saaria huomattavasti suurempi; lahti päättyy lounaassa sen eteläkärkeen. Sheep, Piel, Chapel ja Foulney sijaitsevat vuorovesivyöhykkeellä, joten ne ovat saavutettavissa jalan laskuveden aikaan – juoksuhiekan ja nopean vuoroveden vuoksi ylityksessä tulee noudattaa äärimmäistä varovaisuutta. Roa on yhdistetty mantereeseen pengertietä pitkin ja Barrow’sta on tehty osa Barrow-in-Furnessin satama-aluetta.
Morecambenlahdella on monipuolinen linnusto ja arvokkaita merellisiä elinympäristöjä. Lahden pohjassa elää runsaasti sydänsimpukoita, joita paikalliset ovat kalastaneet useiden sukupolvien ajan.
Historia
Lahdella on toiminut satojen vuosien ajan Englannin hovin nimittämiä oppaita, jotka opastavat kulkijat turvallisesti lahden poikki laskuveden aikaan. Koska lahden ylittäminen on vaarallista ja Järviseudun maasto on vaikeakulkuista, Furnessin niemimaa oli pitkään eristyksissä mantereesta ja sinne pääsi vain veneellä tai ylittämällä lahden jalkaisin.
Vuonna 1857 lahden ympäri rakennettiin Furness Railway, joka ylittää jokien estuaarit siltoja pitkin. Myös Lontoosta Glasgow’iin johtava West Coast Main Line kulkee lyhyen matkaa lahden rannalla.
Vuonna 1974 Morecambenlahdelta löydettiin Ison-Britannian toiseksi suurin maakaasuesiintymä, jonka kooksi arvioitiin liki 200 kuutiokilometriä. Parhaimpina vuosina kaasuntuotannolla katettiin jopa 15 prosenttia Britannian kaasuntarpeesta, mutta tuotanto on jo ohittanut huippupisteensä ja kääntynyt laskuun.
Kirstjen Nielsen
Aiemmin Nielsen on työskennellyt useissa turvallisuusalan asiantuntijatehtävissä George W. Bushin hallinnossa, kyberuhkiin keskittyneenä konsulttina perustamassaan Sunesis Consulting -yrityksessä sekä viimeksi Trumpin hallituksessa kotimaan turvallisuuden ministeriön kansliapäällikkönä ja Valkoisen talon apulaiskansliapäällikkönä.
Hänen sukunsa on isänsä puolelta tanskalaista ja äitinsä puolelta italialaista alkuperää.
ASJA
pienoiskuva|Tehtaan valmistama DH.82A (Sk 11). ASJA, AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning, oli ruotsalainen lentokonetehdas, joka toimi Linköpingissä. Se oli ruotsalaisen junatehtaan AB Svenska Järnvägsverkstäderna tytäryritys. ASJA:sta kehittyi sittemmin Svenska Aeroplan AB eli SAAB.
ASJAn toiminta alkoi 1930-luvun alussa. Sen pääsuunnittelijan toimi Sven Blomberg, joka oli toiminut suunnittelijana aiemmassa Svenska Aero-yhtiössä, jonka ASJA osti vuonna 1932 saksalaiselta C.C. Bückeriltä.
Vuonna 1936 yhtiö neuvotteli Boforsin kanssa yhteisen lentokonetehtaan perustamisesta. Tammikuussa 1937 näin kävikin: ja 31. maaliskuuta 1937 syntyi AB Förenade Flygverkstäder (AFF).
Yhteistyö ASJA:n, Boforsin ja AFF:n välillä ei onnistunut. Siksi perustettiin uudestaan yhtiö nimeltään Svenska Aeroplan AB (SAAB) ASJA:n pohjalta.
Vasomotorinen keskus
Vasomotorinen keskus sijaitsee ydinjatkeessa ja aivosillassa ja se ohjaa verenkierron hermostollista säätelyä. Vasomotorinen keskus saa tietoa verenkierrosta kemiallisten aineiden ja neuronien välityksellä. Karotispoukamassa ja aortankaaressa sijaitsevat baroreseptorit tiedottavat vasomotoriselle keskukselle verenpaineesta. Ne reagoivat verisuonten seinämien venytykseen, jolloin niistä lähtee hermoimpulsseja vasomotoriseen keskukseen. Veren tilavuutta mittaavat suurten verisuonten ja sydämen eteisten seinämissä olevat tilavuusreseptorit. Autonominen hermosto välittää vasomotorisen keskuksen käskyt sydämelle ja verisuonille.
Kolmioruuniyökkönen
Koko ja ulkonäkö
Kolmioruuniyökkönen on keskikokoinen, ruskea yökkönen, jonka siivet ovat pituuteensa nähden melko leveät. Etusiipien pohjaväri on punertavan ruskea. Siiven keskiosassa on tumma suorakaiteen muotoinen kuvio, johon vaaleanruskea rengastäplä tekee syvän loven tai jakaa sen jopa kahtia. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat vaaleat ja siiven keskiosan puolelta tummavarjoiset. Sisempi poikkiviiru tekee terävän mutkan. Aaltoviirun kohdalla siiven etureunassa on tummanruskea täplä. Takasiivet ovat harmaanruskeat, lähes yhtä tummat kuin etusiivet. Pään takana on karvainen kaulus, joka on alaosastaan vaaleampi ja vaalean poikkiviirun yläpuolelta tumma. Siipiväli on 36–46 mm.
Kolmioruuniyökkösen voi sekoittaa lähinnä kilpiruuniyökköseen (Xestia c-nigrum).
Levinneisyys ja lentoaika
Kolmioruuniyökkösen levinneisyys ulottuu Pyreneiltä Keski-Euroopan poikki Skandinaviaan, Kaukasukselle ja Keski-Aasiaan. Suomessa se on erittäin yleinen mutta melko eteläinen laji, jonka pohjoisimmat havainnot ovat Kainuusta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun puoleen väliin.
Elinympäristö ja elintavat
Laji on pääasiassa kosteiden lehtojen, lehti- ja sekametsien asukki, joka viihtyy myös puistoissa ja puutarhoissa mutta joskus kuivemmillakin paikoilla. Aikuiset perhoset lepäävät päivisin ja lähtevät liikkeelle hämärän laskeuduttua. Ne lentävät sekä valolle että syötille. Toukka talvehtii keskenkasvuisena.
Ravintokasvi
Toukka on monilla eri kasveilla elävä polyfagi.
Tokion Disneyland
thumb|Tokion Disneylandin [[Tuhkimon linna]]
Omar Bradley
Omar Nelson Bradley (12. helmikuuta 1893 – 8. huhtikuuta 1981) oli yksi keskeisimmistä yhdysvaltalaisista kenttäyksikköjä komentaneista kenraaleista toisen maailmansodan aikana.
Pohjois-Afrikassa Bradley toimi aluksi II armeijakunnan apulaiskomentajana George S. Pattonin alaisuudessa vuonna 1943. Kun Patton sai tehtäväkseen Sisilian maihinnousun valmistelun Yhdysvaltain 7. armeijan komentajana, Bradley johti II armeijakunnan viimeisiin taisteluihin akselivaltioiden joukkoja vastaan Tunisiassa. Kun maihinnousu toteutui, Bradley oli jälleen Pattonin alaisuudessa II armeijakunnan päällikkönä. Sisilian operaation aikana armeijakunta oli ainoa, joka kuului 7. armeijaan.
Normandian maihinnousun aikana Bradley komensi Omaha- ja Utah-rannoille hyökännyttä Yhdysvaltain 1. armeijaa. Bradley komensi yhdysvaltalaisia Ranskassa ja Belgiassa Ardennien taistelun aikana. Normandian maihinnousun jälkeen Bradleyn entinen esimies Patton oli vuorostaan hänen alaisensa, kun Bradley komensi 12. armeijaryhmää. Helmikuussa 1945 Bradleyn yhdysvaltalaiset ylittivät Reinjoen ja tapasivat Neuvostoliiton puna-armeijan joukot Elbejoella huhtikuun puolessa välissä.
Bradley ylennettiin vuonna 1950 korkeimpaan sotilasarvoon eli armeijakenraaliksi, toistaiseksi viimeisenä henkilönä Yhdysvalloissa. Hän jäi eläkkeelle 1953. M2 Bradley-rynnäkköpanssarivaunu on nimetty Omar Bradleyn kunniaksi.
Horace Silver
Horace Ward Martin Tavares Silver (2. syyskuuta 1928 Norwalk, Connecticut, Yhdysvallat – 18. kesäkuuta 2014 ) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikin pianisti ja säveltäjä.
Silverin isä oli kapverdeläinen ja muutti nimensä Silva muotoon Silver tultuaan Yhdysvaltoihin. Hänen äitinsä oli syntynyt Connecticutissa irlantilais-afrikkalaisten vanhempien perheeseen.
Silver aloitti jazzuransa soittamalla tenorisaksofonia. Hän sai vaikutteita Lester Youngilta ja myöhemmin pianistina Bud Powellilta.
Ensilevytyksensä Silver teki Stan Getzin kanssa. Kun hän muutti New Yorkiin, hän pääsi Blue Note Recordsin vakituiseksi artistiksi 1952–1953. Silver teki yhteistyötä muun muassa Art Blakeyn kanssa ja oli hard bop -tyylin pioneereja.
Max Scheler
thumb|Max Scheler Max Scheler (22. elokuuta 1874 München, Saksa – 19. toukokuuta 1928 Frankfurt am Main, Saksa) oli saksalainen filosofi, joka on tunnettu ennen kaikkea tiedon muotoja koskevasta opistaan, jolla oli vaikutuksensa tiedonsosiologian syntyyn. Hänet tunnetaan myös Edmund Husserlin fenomenologisen perinteen jatkajana, mutta hän antoi panoksensa myös etiikan, uskonnonfilosofian, filosofisen psykologian ja poliittisen psykologian aloilla. Georg Henrik von Wrightin mukaan hän on "Mooren ohella luultavasti filosofisen etiikan etevin edustaja tällä vuosisadalla."
Schelerin pääteos on Die Wissensformen und die Gesellschaft (Tiedon muodot ja yhteiskunta ,1926), jossa hän yhdistää fenomenologisen menetelmän yhteiskuntatieteeseen. Scheler erottaa kolme tiedon päämuotoa: luonnontieteen, jota hän kutsuu herruus- tai suoritustiedoksi (Herrschafts-, Leistungswissen); olemustiedon (Wesenswissen) ja vapautustiedon (Erlösungswissen).
Teo
Teo tai Theo on miehen etunimi.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 1030 henkilöä saanut nimekseen Teo ja noin 740 henkilöä nimen Theo. Suurin osa heistä on syntynyt vuoden 2000 jälkeen.
Teon ja Theon nimipäivä on 9. marraskuuta. Suomenkieliessä kalenterissa nimi on muodossa Teo, ruotsinkielisessä muodossa Theo. Suomenkieliseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 2020.
Gaillac
Gaillac on kunta Ranskan eteläosassa Tarnin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Tarnjoen varrella.
Nähtävyydet
Kaupungin nähtävyyksiä on vuonna 972 perustettu Saint-Michelin benedikiiniläisluostari, jonka munkit ovat tehneet Gaillacista tunnetun viinintuotantoalueen. Muita nähtävyyksiä ovat Saint Pierren kirkko, keskustan vanha aukio Place du Griffoul sekä 1600-luvulta oleva linna Château de Foucaud. Linna on historiallinen monumentti ja siellä on vuodesta 1934 lähtien ollut taidemuseo Musée des beaux-arts de Gaillac. Kaupungissa on luonnontieteellinen museo Muséum d'histoire naturelle Philadelphe Thomas, jossa on näytteillä yli 600 lintua sekä niiden munia ja pesiä sekä matelijoita, nisäkkäitä, hyönteisiä ja äyriäisiä.
Mandaatti
Mandaatti voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Bonchamp-lès-Laval
Bonchamp-lès-Laval on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee noin 6 kilometriä Lavalin kaupungista itään.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Blaisen kirkko on tyyliltään romaaninen. Kirkon vanhimmat osat ovat 1000-luvulta, mutta suurimmaksi osaksi se on rakennettu 1600-luvulla. Vähän syrjemmällä keskustasta on Cassinen kappelin rauniot. Se on myös 1000-luvulta.
Bonchamp-lès-Laval on tunnettu hevosjalostuksesta. Sieltä on lähtöisin useita tunnettuja ravihevosia, kuten vuoden 1992 Prix d’Amérique -voittaja Verdict Gédé.
Polisario
thumb|250px|Polisarion mielenosoitus [[Madridissa vuonna 2006.]] Polisario (,, Saguia el-Hamran ja Río de Oron kansan vapautusrintama) on länsisaharalainen vapautusliike, joka perustettiin vuonna 1973. Polisario pyrkii lopettamaan Marokon miehityksen Länsi-Saharassa. Se ja sen suojelija Algeria julistivat Länsi-Saharan itsenäiseksi vuonna 1976. Polisarion toiminta on kielletty Marokon miehittämissä Länsi-Saharan osissa.
Törnävän kartano
thumb|250 px|Törnävän kartanon päärakennuksen kaksikerroksinen keskiosa valmistui 1806 (suunnittelijaksi on joskus epäilty [[Carl Ludvig Engeliä, mutta nykytiedon mukaan tämä on mahdotonta), päärakennuksen siipiosat on suunnitellut paroni Carl Rosenkampff ja lasiverannan arkkitehti G. Th. Chiewitz.]]
Törnävän eli Östermyran kartano sijaitsee Seinäjoen Törnävällä, Tikkukosken rannalla muutama kilometri kaupungin keskustasta etelään. Kauppias ja laivanvarustaja Abraham Falander (aateloituna Wasastjerna) rakennutti alueelle vuonna 1798 rautaruukin ja vuoden 1806 paikkeilla itse päärakennuksen. Ruutitehdas perustettiin 1825. Alueen muita asuinrakennuksia päärakennuksen lisäksi ovat niin sanotut Punatulkkutalot, jotka rakennettiin samoihin aikoihin päärakennuksen kanssa, alun perin rautaruukin seppien asunnoiksi. Myöhemmin niissä asui myös kartanon pehtoori ja kirjanpitäjiä. Kartanosta kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla Etelä-Pohjanmaan maatalouden keskus, ja se oli maanviljelyn ja karjanhoidon mallitila.
thumb|200 px|left|Kartanon niin sanotut Punatulkkutalot toimivat mm. seppien asuntoina
1850- ja 1860-luvuilla kiinnitettiin huomiota kartanonpuiston kunnostamiseen. Arkkitehti Georg Theodor von Chiewitziä pyydettiin uudistamaan puistoa ja puutarhaa. Vuonna 1864 puutarha-arkkitehti Knut Forsberg inventoi alueen, ja seuraavana vuonna hän sai valmiiksi suunnitelman puiston uudistamiseksi. Puistossa oli muun muassa huvimaja, muotoonleikattuja pensaita, ruusutarha ja kasvihuone. Puisto pääsi kuitenkin rappeutumaan pahoin 1900-luvun alkupuolella. Seinäjoen tultua kaupungiksi puistoaluetta laajennettiin ja kunnostettiin. Vuonna 1979 Törnävän kartanon joenpuoleinen puutarha entisöitiin 1800-luvun asuun. Kartanon omistanut Wasastjernan suku joutui taloudellisiin vaikeuksiin 1860- ja 1870-lukujen taitteessa, mikä johti siihen, että kartano myytiin henkivakuutusyhtiö Kalevalle 1890. Vuonna 1903 Östermyran kartano siirtyi hovioikeudenasessori Konstantin Törnuddin omistukseen. Hän nimesi kartanon Törnäväksi syntymäpaikkakuntansa Tyrnävän ruotsinkielisen nimen mukaan. Törnudd testamenttasi kartanon maineen Seinäjoen kunnalle 1925. Seinäjoen omistuksessa kartanon on palvellut mitä moninaisimmassa tehtävissä: se on muun muassa toiminut luontaisparantolana, talouskouluna, sotasairaalana, jossa myös Mannerheim-ristin ritari Lauri Törni vietti aikaansa vuonna 1942 haavoituttuaan. Vuodesta 1984 asti kartano on toiminut Seinäjoen kaupungin juhlahuoneistona ja edustustilana.
Törnävän kartanon pihapiirissä toimii nykyään myös Etelä-Pohjanmaan museo.
Viitteet
62.76167°N, 22.83722°W
René & Angela
René & Angela oli yhdysvaltalainen R&B-duo Los Angelesista Kaliforniasta, joka koostui artisteista ja tuottajista René Mooresta ja Angela Winbushista. Duo perustettiin vuonna 1977 ja hajosi vuonna 1986.
Matti Laakso
Matti Samuel Laakso (23. maaliskuuta 1939 Ilmajoki – 3. marraskuuta 2020 Ilmajoki) oli suomalainen painija, joka ylsi kahdesti kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan-mestaruusmitaleille 1960-luvulla. Olympiakisoihin hän osallistui kolmasti sijoittuen parhaimmillaan kuudenneksi. Laakso edusti Koskenkorvan Urheilijoita, Vaasan Voima-Veikkoja, Oulun Poliisiurheilijoita ja Oulun Pyrintöä.
Laakson nuorempi veli Martti Laakso saavutti myös painin arvokisamitaleja.
Rachid Taha
thumb|Rachid Taha Rachid Taha (18. syyskuuta 1958 Oran, Ranskan Algeria – 12. syyskuuta 2018 Pariisi ) oli algerialais-ranskalainen muusikko. Hänen musiikissaan oli vaikutteita raïsta, teknosta, rockista ja punkista.
Elämä
Taha oli avoimen poliittinen ja vastusti mm. rasismia.
Musiikki ja diskografia
Taha perusti ystäviensä kanssa 1980-luvun alkupuolella rock-yhtyeen Carte de Séjour (suom. oleskelulupa). Yhtye hajosi vuonna 1989. Sittemmin Taha tunnettiin sooloartistina.
Hänen kappaleensa "Barra Barra" voi kuulla elokuvassa Isku Mogadishuun ja vuonna 2008 julkaistun pelin Far Cry 2 trailerissa.
Herb Alpert
Herbert ”Herb” Alpert (s. 31. maaliskuuta 1935) on yhdysvaltalainen viihdemuusikko. Hän on voittanut kahdeksan Grammy-palkintoa.
Alpert syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa, ja opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän aloitti vuonna 1957 lauluntekijänä yhteistyön Lou Adlerin kanssa. Alpertilta syntyivät muiden muassa hitit ”Baby Talk”, ”Wonderful World” ja ”Alley-Oop”. Laulusolistin uransa hän aloitti vuonna 1960 RCA Records -levymerkille. Alpert perusti vuonna 1962 Jerry Mossin kanssa A&M Records -levy-yhtiön. Hän on toiminut myös levyjen tuottajana.
Alpert ja Moss perustivat kumpikin 100 dollarin sijoituksella Carnival Recordsin ja saivat paikallisen hitin kappaleella "Tell It to the Birds", joka oli Alpertin balladi, ja joka julkaistiin hänen poikansa Dore Alpertin nimellä. Saatuaan tietää, että toinenkin yritys oli nimeltään Carnival, Alpert ja Moss käyttivät sukunimiensä alkukirjaimia ja nimesivät yrityksensä uudelleen A&M:ksi, ja he toimivat Herb Alpertin autotallissa sijaitsevassa toimistossa ja suunnittelivat tunnusomaisen logon, jonka alaosassa on trumpetti.
Alpert tunnetaan parhaiten latinovaikutteisesta, jo vuonna 1969 hajonneesta The Tijuana Brass -yhtyeestä, jonka kanssa hän loi suurimmat saavutuksensa. Hänellä on kuitenkin myös sooloura, joka on tuottanut muun muassa instrumentaalihitin ”Rise” (1979).
Alpertin viimeisin uutta materiaalia sisältävä albumi I Feel You ilmestyi vuonna 2011, yhteistyönä Lani Hallin kanssa. Herb Alpertilla on tähti Hollywood Walk of Famella ja jäsenyys Rock and Roll Hall of Famessa.
Diskografia
Alpert levytti vuosikymmenten ajan A&M Records -levymerkille, jonka hän itse perusti yhdessä Jerry Mossin kanssa.
Eye of Terror
Eye of Terror voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Claudio Caniggia
Claudio Paul Caniggia (s. 9. tammikuuta 1967 Henderson, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.