cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antti Tuiskun diskografia
Vuonna 2006 Tuisku solmi uuden levytyssopimuksen HMC Helsinki Music Companyn kanssa, joka toimi yhteistyössä KHY Suomen Musiikin kanssa. Tuisku julkaisi albumit New York ja Rovaniemi 4. lokakuuta 2006. Hänestä tuli ensimmäinen suomalainen artisti, joka on julkaissut kaksi erillistä albumia samana päivänä. Levyt nousivat albumilistan ensimmäiselle ja toiselle sijalle. Tuisku oli ensimmäinen suomalainen artisti, jonka levyt ovat nousseet albumilistan kärkeen samanaikaisesti. Molemmat levyt ylittivät kultarajan ja ovat myyneet yhteensä yli 30 000 kappaletta. New York oli myös vuoden 2006 neljänneksi myydyin kotimainen albumi Suomessa. Levyiltä julkaistiin yhteensä neljä singleä, joista ”Sekaisin” kapusi singlelistan toiseksi ja Rumban 50 hittiä -listan kolmanneksi. Vuonna 2007 Tuisku julkaisi Kesäkumi-kappaleen ”Hyppää kyytiin”, jolla vierailee Mariska. Tuiskun ensimmäinen kokoelmalevy Aikaa – Greatest Hits vol. 1 julkaistiin 7. marraskuuta 2007, ja se nousi albumilistan sijalle kymmenen. Levyltä julkaistiin kaksi uutta singleä. Tuiskun esittämä Joulutarina-elokuvan tunnuskappale ”Valovuodet (varjosi jäi)” julkaistiin myös singlenä.
Vuonna 2007 HMC myytiin Warner Music Finlandille, joka julkaisi Antti Tuiskun kuudennen studioalbumin Hengitän 23. syyskuuta 2009. Levy nousi albumilistan kolmanneksi ja ylitti kultarajan. Se on myynyt yli 15 000 kappaletta. Hengitän oli myös vuoden viidenneksi myydyin kotimainen albumi Suomessa. Levyltä julkaistiin kolme singleä, joista ”Juuret” nousi singlelistan kärkeen. Kappale on myynyt kultaa eli yli 8 000 kappaletta. Antti Tuiskun seitsemäs studioalbumi Kaunis kaaos julkaistiin 27. lokakuuta 2010, ja se nousi albumilistan toiseksi. Levy ylitti viikossa kultarajan, ja se on sittemmin myynyt yli 24 000 kappaletta eli platinaa. Kaunis kaaos oli myös vuoden 2010 ja 2011 neljänneksi myydyin kotimainen albumi Suomessa. Levyn kolmesta singlestä ”Hyökyaalto” nousi muun muassa Suomen toiseksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Tuisku julkaisi 9. marraskuuta 2011 albumin Minun jouluni 2, joka nousi albumilistan sijalle viisi. Levy ylitti kultarajan, ja se on myynyt yli 19 000 kappaletta. Antti Tuisku julkaisi yhdeksännen studioalbuminsa Toisenlainen tie 10. toukokuuta 2013, ja se kapusi albumilistan toiseksi. Levy myi viikossa yli 10 000 kappaletta eli kultaa. Levyltä julkaistiin neljä singleä.
Antti Tuisku julkaisi kymmenennen studioalbuminsa En kommentoi 22. toukokuuta 2015. Se nousi albumilistan kärkeen ja pysyi listalla yhtäjaksoisesti yli kolme vuotta. Levy on myynyt yli 40 000 kappaletta eli tuplaplatinaa. En kommentoi oli myös vuoden 2015 myydyin kotimainen albumi Suomessa. Levystä julkaistiin 22. huhtikuuta 2016 myös kolme uutta kappaletta sisältävä Deluxe-painos. Albumilta julkaistiin yhteensä seitsemän singleä, joista neljä nousi listojen kärkeen. Kappaleet ”Peto on irti”, ”Keinutaan” ja ”Party (papiidipaadi)” ovat striimanneet platinaa. Myös ”Pyydä multa anteeks kunnolla” on striimannut kultaa. Syksyllä 2015 Antti Tuisku nähtiin Nelosen Vain elämää -musiikkiohjelman neljännellä tuotantokaudella. Hänen ohjelmassa esittämistään kappaleista alun perin Virve Rostin esittämä ”Sata salamaa” julkaistiin singlenä, ja se nousi listojen kärkeen.
Anti Tuiskun 11. studioalbumi Anatude julkaistiin 15. syyskuuta 2017, ja se nousi albumilistan kärkeen. Levy myi jo ennakkoon platinaa. Sen kuudesta singlestä kolme nousi listojen kärkeen. Kappaleet ”Mä hiihdän” ja ”Rahan takii” ovat striimanneet kultaa ja platinaa. Vuonna 2018 Antti Tuisku julkaisi kaksi singleä. ”Vedän sut henkeen” nousi listojen kärkeen, ja ”Kumipuku” julkaistiin vuoden Kesäkumi-kappaleena. Vuonna 2019 Antti Tuisku nähtiin Vain elämää -ohjelman kymmenennellä tuotantokaudella, jonka pohjalta hän julkaisi seitsemän singleä. Kauden päätteeksi ohjelmasta esitettiin myös kolme joulujaksoa, joiden pohjalta Tuisku julkaisi kolme singleä. Vuoden lopussa hän julkaisi myös singlen ”Ovet aukee (Bailantai)”. Antti Tuiskun 12. studioalbumi Valittu kansa julkaistiin 7. helmikuuta 2020. Se nousi albumilistan ensimmäiselle sijalle. Myös levyn nimikkokappale nousi singlelistan kärkeen. Tammikuussa 2021 Tuisku julkaisi singlen ”Treenaa”.
Antti Tuiskun levyjä on myyty yhteensä yli 300 000 kappaletta.
Tampereen yliopiston kirjasto
Kirjasto yhdistyi vuoden 2019 alussa Tampereen teknillisen yliopiston kirjaston ja Tampereen ammattikorkeakoulun kirjaston kanssa. Näin syntyi uusi kirjasto, joka toimii osana 1. tammikuuta 2019 aloittanutta Tampereen yliopistoa.
Historia
Kirjaston historia alkoi vuonna 1925, jolloin Kansalaiskorkeakoulu perustettiin Helsinkiin. Kansalaiskorkeakoulun kanssa samaan aikaan aloittanutta ja sen ohessa toiminutta kirjastoa voidaan pitää Tampereen yliopiston kirjaston edeltäjänä. Korkeakoulu muutti kirjastoineen Tampereelle vuonna 1961, ja sen nimi vaihtui Tampereen yliopiston kirjastoksi vuonna 1966, kun siihen oli yhdistetty Tampereelle perustettu Tampereen tieteellinen kirjasto.
Kirjasto toimi yhden virkailijan voimin vuoteen 1933 asti, jolloin palkattiin toinen virkailija. Sittemmin kirjasto kasvoi vuosien 1927–1928 toimintakertomuksen mukaisesta 80 lainaajasta ja 661 lainauksesta yli 1,7 miljoonaan lainaan (2005). Ylikirjastonhoitajina Tampereella toimivat FM Arvo Seppälä, FL Hannele Soini ja YT Mirja Iivonen. Viimeisenä kirjastonjohtajana toimi FL Minna Niemi-Grundström.
Vuonna 1969 kirjasto jaettiin erillisiksi osastokirjastoiksi. Neljästä kirjastosta kurssikirjasto palautettiin hallinnollisestikin pääkirjaston osaksi vuonna 1994. Vuonna 2015 humanististen tieteiden osastokirjasto Humanika sulautettiin pääkirjasto Linnaan ja samalla lakkautettiin osastokirjastot.
Tamcat
Tamcat oli Tampereen yliopiston kirjaston kokoelmaluettelotietokanta. Sen selaaminen onnistui WWW-selaimen välityksellä.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1984–1985
Kausi 1984–1985 oli 45. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Helsingin NMKY. Kotkan Työväen Palloilijat voitti hopeaa ja Uudenkaupungin Urheilijat pronssia. Runkosarjan voitti Helsingin NMKY.
Marita Lindquist
Marita Elisabeth Lindquist (o.s. Gustafson; 10. marraskuuta 1918 Helsinki – 7. kesäkuuta 2016 Helsinki ) oli suomalainen lastenkirjailija, runoilija, kielenkääntäjä ja toimittaja, joka kirjoitti ruotsiksi. Hän aloitti kirjallisen uransa nimellä Marita Gustafson.
Lindquist kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1937 ja opiskeli sen jälkeen kieliä. Hän kirjoitti satoja laulutekstejä ja säännöllisesti runoja Hufvudstadsbladetiin, jota hän avusti toimittajana ja kolumnistina 50 vuotta (1954–2004). Hän työskenteli 30 vuotta Yleisradiossa, muun muassa ruotsinkielisen Skol-TV:n ohjelmapäällikkönä ja radiotoimittajana.
Hänen tuotantoonsa kuuluu nelisenkymmentä lastenkirjaa, kuten Maleenan joulu sekä Santtu ja Ellinoora -sarja (ruots. Toffe och Andrea). Lastenkirjat ovat yleensä tyyliltään realistisia. Romaani Maleenan joulu on omaelämäkerrallinen: 12-vuotias Maleena menettää äitinsä, niin kuin kirjailijallekin oli tapahtunut. Monesti hahmot ovat keksittyjä, mutta esimerkiksi Santtu ja Ellinoora -kirjoihinsa hän sai inspiraation lapsenlapsistaan.
Lindquistille myönnettiin Valtion kirjallisuuspalkinto (1973, 1975), Topelius-palkinto (1982), Lastenkulttuurin valtionpalkinto (1989) sekä Längmanin palkinto 2008, ja hänen kirjojaan on käännetty useille kielille, muun muassa suomeksi, saksaksi ja puolaksi.
Lindquistillä oli kaksi tytärtä, Marika (Kuusakoski) ja Anki.
Michael Sweet
Michael Harrison Sweet (s. 4. heinäkuuta 1963) on laulaja, kitaristi ja tuottaja. Hän perusti Stryper in vuonna 1983 yhdessä isoveljensä Robert Sweetin kanssa. Sweet on levyttänyt Stryperin kanssa useita kultalevyjä sekä platinaa myyneen To Hell with the Devil -levyn. Hän on säveltänyt ja sanoittanut lähes kaikki Stryperin kappaleet.
Sweet on luonut myös soolouraa vuodesta 1992 alkaen. Hän on myös toiminut Boston in keikkalaulajana ja -kitaristina sekä Sweet & Lynch -superyhtyeessä.
Tausta
Michael Sweet tunnetaan korkeasta, melodisesta lauluäänestään. Hänen äänialansa on noin kolme ja puoli oktaavia. Sweet kykenee erittäin korkeisiin kirkaisuihin, joita hän esittää sekä levyillä että livenä. Niitä on muun muassa kappaleissa "Soldiers Under Command", "Makes Me Wanna Sing", "To Hell with the Devil", "In God We Trust" ja "The Way". Sweet aloitti muusikon uransa 5-vuotiaana soittamalla kitaraa ja alkoi laulaa 12-vuotiaana. Hän opetteli myös soittamaan rumpuja, pianoa ja bassokitaraa. Sweet tuli uskoon 1970-luvun puolessa välissä TV-evankelista Jimmy Swaggart in TV-lähetyksen myötävaikuttamana, olkoonkin, että Swaggart tuomitsi Stryperin kaltaisten toiminnan 1980-luvulla.
Stryperin huippuvuodet (1983–1991)
1980-luvun alussa Sweet perusti veljensä Robertin kanssa Roxx Regime -nimisen yhtyeen. Bändi aloitti triona ja Sweet oli yhtyeen ainoa kitaristi lauluvastuun lisäksi. Myöhemmin Oz Fox tuli yhtyeen toiseksi kitaristiksi. Kristillisen herätyksen kokeneet bändin jäsenet halusi pyhittää yhtyeen Jumalan käyttöön, jolloin he vaihtoivat nimensä Stryperiksi (Salvation Through Redemption, Yielding Peace, Encouragement and Righteousness ). Yhtye tuli tunnetuksi ensimmäisenä suuren suosion saaneena kristillisenä metallibändinä, joka toi vaihtoehdon maallisille ja satanistisille sanoituksille.
Michael Sweet toimi yhtyeen laulajana, kitaristina ja biisintekijänä yhtyeen suosion huippuvuosina 1980-luvulla. Tällöin myös muu yhtye osallistui biisintekoon ja Robert Sweet toimi yhtyeen keulahahmona. Yhtye julkaisi viisi albumia, mutta 90-luvulle tultaessa yhtyeen suosio alkoi laskea muiden aikalaisten hevibändien mukana.
Soolouralle (1992–2000)
Michael Sweet jätti Stryperin vuonna 1992 ja siirtyi soolouralle. Hänen soolojulkaisunsa edustavat kevyempää, Bon Jovin ja Bryan Adamsin tyylistä rockia. Hänen äänitti demon vuonna 1992, joka julkaistiin myöhemmin otsikolla Unstryped, ja sisälsi muutamia hänen Stryperille sävelletyiksi tarkoittamiaan kappaleita. Vuonna 1994 Sweet julkaisi ensimmäisen täyspitkän albuminsa nimellä Michael Sweet. Levyltä julkaistiin kolme musiikkivideota kappaleista "Ain't No Safe Way", "All This And Heaven Too" ja "Someday". Levyä myytiin yli 300 000 kappaletta.
Seuraava albumi Real julkaistiin vuonna 1995 ja se toi Sweetille Dove Award -ehdokkuuden. Levy oli astetta akustisempaa kuin ensimmäinen soololevy.
Kolmannesta levystään Truthista Sweet julkaisi ensin demo-version vuonna 1998 ja uuden version osittain erilaisella kappalelistalla vuonna 2000. Tällä levyllä Sweet palasi jälleen rokimpaan tyyliin lähestyen Stryperin musiikillista raskaustasoa.
Stryperin paluu (2000–2005)
2000-luvun vaiheessa pidettiin kaksi Stryper-messutapahtumaa ja 2001 yhtye saatiin esiintymään suosituille kristillisille Cornerstone-festareille. Vuonna 2003 Michael Sweet teki virallisesti paluun yhdessä Stryperin kanssa Amerikan kiertueen myötä ja vuonna 2005 Stryper julkaisi uuden levyn Reborn. Reborn oli alun perin tarkoitettu Sweetin soolotuotannoksi, mutta jo levytetty albumi äänitettiin uudestaan Stryperiä varten ja julkaistiin sen nimissä. Levy poikkesi kuitenkin tyylistä, josta Stryper oli tullut tunnetuksi ollen enemmän numetal-vaikutteista rockia kitarasoolojen ja harmoonisten laulujen loistaessa poissaolollaan.
Stryperin paluun jälkeen Michael Sweet on toiminut yhtyeen keulahahmona, biisintekijänä ja tuottajana lauluosuuksien ja kitaravastuun lisäksi.
Soolouran jatko, Boston ja muut tuotannot (2006–)
Yhtyeen paluusta huolimatta Sweet on jatkanut myös soolouraansa ja julkaisi vuonna 2006 levyn Him, joka sisälsi uudelleen sävellettyjä ja sovitettuja virsiä. Tällä albumilla Sweetin tuotanto oli jälleen hieman kevyempää kuin aiempi rock-tuotanto. Vielä kevyemmällä, klassisella linjalla jatkoi Touched-albumi (2007), joka sisälsi Stryper-balladeiden uudelleensovitusten lisäksi tunnettuja rakkauslauluja. Levy on omistettu Michaelin vaimolle Kyle Sweetille, joka sairasti munasarjasyöpää.
Vuonna 2007 Boston in laulajan Brad Delp in kuollessa Michael Sweetiä pyydettiin laulamaan ja soittamaan muisto-/hyväntekeväisyyskonserttiin. Konsertin piti olla Bostonin viimeinen, mutta Sweetiä pyydettiin jäämään ja hän toimi esikuvabändinsä keikkakokoonpanossa aina vuoteen 2011 asti.
Stryper palasi takaisin lähemmäs alkuperäistä tyyliään Murder by Pride -albumillaan. Tällä levyllä Sweet toimi levyn tuottajana ja biisintekijänä, lukuun ottamatta "Peace of Mind" Bostonin cover-kappaletta, joka julkaistiin myös singlenä. Samana vuonna 2009 yhtye juhli myös 25-vuotisjuhliaan ja maailmankiertue ulottui Suomeen asti tammikuussa 2010.
2011 Stryper julkaisi albumin The Covering, jossa yhtye versioi esikuvayhtyeidensä kappaleita. Levyn tuottajana toimi jälleen Sweet.
Vuosi 2013 oli tuottelias Stryperille ja Sweetille. Yhtye julkaisi ensin Second Coming -albumin, joka sisältää uudelleenäänitettyjä kappaleita Stryperin suosituimmilta levyiltä. Syksyllä ilmestyi Sweetin tuottama uusi albumi No More Hell to Pay, jolla Stryper palasi musiikillisille juurilleen. Marraskuussa tallennettiin vielä konsertti legendaarisessa Sunset Stripin Whiskey A Go Go -keikkapaikassa CD/DVD julkaisua varten, joka julkaistiin 2014.
Vuonna 2014 Sweet palasi jälleen soolotuotannon pariin julkaissen jälleen rokimman I'm Not Your Suicide -levyn, joka lähentelee Stryperin tyyliä.
2016 ilmestyi Sweetin selkeästi raskain sooloalbumi One Sided War.
Vuonna 2017 Sweet on työstänyt sekä Sweet & Lynchille että Stryperille uutta albumia. Hän on toiminut myös teini-ikäisen hevimuusikkotytön, Moriah Formican, tuottajana.
Yksityiselämä
Michael Sweet oli naimisissa Kyle Sweetin kanssa ja hänellä on kaksi lasta. Kyle kuoli syöpään 5. maaliskuuta 2009. Tämän jälkeen hän avioitui Lisa Champagnen (nyk. Champagne-Sweet) kanssa.
Kouvolan Suunnistajat
Kouvolan Suunnistajat on kouvolalainen suunnistusseura. Seuran lajeja ovat hiihtosuunnistus, suunnistus, pyöräsuunnistus ja tarkkuussuunnistus. Kouvolan Rasti -72, Kouvolan Varuskunnan Urheilijat, Kuusankosken Urheiluseura ja Sippurasti perustivat Kouvolan Suunnistajat yhteiseksi edustusseuraksi vuonna 2010. Vuoden 2014 alussa emoseurojen suunnistustoiminta siirtyi kokonaan Kouvolan Suunnistajiin. Kouvolan Suunnistajat voitti Nuorten Jukolan vuonna 2018.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1984–1985
Loppuottelut
HNMKY:n joukkue: Jouni Haikonen, Mikko Kallela, Lars Ekström, Jari Raitanen, Mikko Tanner, Mikael Salmi, Sakari Pehkonen, Kyösti Kantakoski, Antti Isomäki, Ilkka Kauhanen, Jonathan Moore, Matti Jauhiainen. Valmentajat: Eero Saarinen, Henrik Dettmann.
Kouvolan Suunnistajat
Kisaisännyyksiä
Kouvolan Suunnistajat järjestää kilpailuja aktiivisesti. Seuran järjestämiä suomenmestaruuskilpailuja ovat olleet hiihtosuunnistuksen SM-pitkä ja -viesti 2015, pyöräsuunnistuksen SM-keskimatka ja -pariviesti 2017 sekä suunnistuksen SM-keskimatka 2018. Kouvolan Suunnistajat isännöi myös Suunnistuksen Huippuliigan osakilpailua vuonna 2016. Lisäksi seura on järjestänyt vuosittain kansallisen KevätSuunnistus-kilpailun sekä useita pienempiä suunnistuskilpailuja.
Kuntosuunnistus
Kouvolan Suunnistajat järjestää Kouvolan Sanomien iltarasteja yhteistyössä Iitin Pyrinnön ja Kouvolan Sanomien kanssa. Kouvolan eteläosissa entisen Anjalankosken alueella Kouvolan Suunnistajat järjestää Keskilaakso-Rasteja yhteistyössä Inkeroisten Terhon ja Keskilaakson kanssa.
Snižne
Snižne on Itä-Ukrainan Donetskin alueella, maanteitse 77 kilometriä aluekeskus Donetskista itään sijaitseva kaupunki ja kaupunkipiiri. Kaupungissa on hiilikaivoksia ja elintarviketeollisuutta.
Punaomega
Punaomega (Arkady Rossovich) on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintyvä roisto, joka on Ryhmä-X:n vihollinen.
Vuonna 2009 Punaomega oli listattu sijalle 95 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
Historia
Punaomega on venäläinen mutantti, joka ennen työskenteli Neuvostoliiton "supersotilaana". Hänellä on yli-inhimilliset voimat ja kestävyys, ja hänen käsiinsä on istutettu pitkät karbonadiumista tehdyt lonkerot, jotka hän voi lähettää ranteistaan vainoamaan vastustajiaan. Hän kätkee sisäänsä itiöitä, jotka ovat tappavia toisille ihmisille ja hän imee muiden elinvoimaa pitääkseen yllä omaansa.
Punaomega palvelee nykyään Matsuo Tsurayabaa, joka herätti hänet staasista sieppaamaan Wolverinen. Punaomega voitti Wolverinen ja toi hänet Tsurayaballe. Punaomega ja Wolverine olivat taistelleet ennenkin, Maverickin ja Sapelihampaan kanssa 30 vuotta aikaisemmin, kun kolmikko yritti pelastaa kaksoisagentti Janice Hollenbeckin ja karbonadium-syntetisaattorin.
Punaomega taisteli Ryhmä-X:ää vastaan, ja kun Tajunta haavoitti häntä, hän hävisi Ryhmä-X:lle ja Maverickille, vaikka pystyikin pakenemaan. Myöhemmin Punaomega taisteli Siperiassa Sielunnylkijää vastaan ja jäi tämän hallintaan. Sielunnylkijä käytti häntä taistelussa Wolverinea ja Ryhmä-X:ää vastaan. Punaomega sieppasi Wolverinen ja Jubileen mutta karkasi Sielunnylkijän kuoleman jälkeen.
Punaomega taisteli myös Generation-X:ää vastaan, hävisi heille ja katosi.
Voimat ja varusteet
Punaomegalla on kyky tuottaa vartalostaan itiöitä, jotka tappavat ihmiset hänen välittömässä läheisyydessään. Hän voi myös imeä heidän elinvoimansa pitääkseen yllä omaansa. Punaomega on yli-inhimillisen voimakas ja voi nostaa 10 tonnia. Punaomega on loistava taistelija, jonka KGB on kouluttanut aseettomaan taisteluun.
Rajoitukset
Punaomegan "kuolonitiöiden" takia hänen täytyy imeä muiden elinvoimia pysyäkseen aktiivisena. Jos hän löytäisi karbonadium-syntetisaattorin, hän voisi käyttää sitä matkimaan karbonadiumia, ainoaa metallia, joka neutraloi "kuolonitiöt", näin tasapainottaen niiden määrän kehossaan.
Cornwallin herttua
200px|thumb|oikea|Cornwallin herttuan vaakuna. Cornwallin herttua on ollut Englannin ja myöhemmin koko Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan vanhimman pojan arvonimi vuodesta 1337, jolloin kuningas Edvard III antoi arvonimen pojalleen Edvard Musta prinssille. Arvonimeen kuuluu huomattava maaomaisuus, joka kattaa alueita nykyisen Cornwallin kreivikunnan lisäksi Devonista, Somersetistä ja muualta Englannin lounaisosista. Henrik IV määritteli että arvonimi kuuluu nimenomaan vanhimmalle elossa olevalle pojalle, joka on useimmin myös kruununperijä. Yrjö III ei ollut kruununperijänä Cornwallin herttua, sillä hän oli edeltäjänsä pojanpoika eikä poika. Ellei hallitsijalla ole poikaa, herttuakunta siirtyy kruunun omaisuudeksi kunnes sopiva poika syntyy.
Arvonimen kantajat
Seuraavilla henkilöillä on ollut arvonimi Cornwallin herttua
Sports Illustrated
Sports Illustrated on urheilua käsittelevä yhdysvaltalainen viikkolehti. Sen painetulla ja sähköisellä julkaisulla on noin 20 miljoonaa lukijaa. . Pääosa lehden lukijoista on miehiä. Eniten kansikuva-esiintymisiä on koripalloilija Michael Jordanilla ja toiseksi eniten nyrkkeilijä Muhammad Alilla.
Sports Illustrated on ilmestynyt vuodesta 1954 asti, ja se on ollut vuodesta 2019 asti Authentic Brands Groupin omistuksessa.
Vuosittain helmikuussa lehti julkaisee huippumallien ja eksoottisten kuvauspaikkojen avulla toteutetun, kauden uima-asumuotia esittelevän Sports Illustrated Swimsuit -numeron, joka on ollut useana vuonna maailman luetuin lehdennumero 60 miljoonalla lukijallaan. Vuonna 2016 numerosta tehtiin tuhatkunta radio- ja televisiojuttua ja yli 3 400 verkkoartikkelia, jotka keräsivät 13 miljardia sivunäyttöä. Pelkästään paperiversiolla oli 60 miljoonaa lukijaa.
John Barnes (jalkapalloilija)
John Barnes (s. 7. marraskuuta 1963) on jamaikalaissyntyinen englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Jamaikalta Englantiin muuttanut Barnes edusti junioriaikoinaan Sudbury Courtia. Watfordin kiinnostuksen herättänyt Barnes sai seuralta näyttöpaikan reserviottelussa. Barnes käytti tilaisuutensa hyväksi ja sopimus Watfordin kanssa syntyi 14. heinäkuuta 1981.
Ensiesityksensä Watfordissa Barnes teki 5. syyskuuta 1981 ollessaan 17-vuotias. Vasta muutama vuosi sitten 4. divisioonassa ollut Graham Taylorin valmentama Watford nousi Englannin pääsarjaan ja kaikkien yllätykseksi pääsi kaudella 1983/84 FA Cupin loppuotteluun, jossa Everton oli kuitenkin parempi numeroin 2–0. Englannin maajoukkueen valmentajan Bobby Robsonin Barnes vakuutti viimeistään UEFA Cupissa, jossa Barnes esiintyi edukseen.
Kaikki pelit lukuun ottaen yhteensä 292 ottelua Watfordissa pelannut ja 83 maalia tehnyt Barnes siirtyi 9. kesäkuuta 1987 Liverpooliin 900 000 punnalla. Liverpoolin yhden historian vaarallisimmista hyökkäyslinjoista yhdessä Kenny Dalglishin, Peter Beardsleyn, John Aldridgen ja Ian Rushin kanssa muodostanut Barnes pelasi ensi kerran punaisten paidassa Highburylla 15. elokuuta 1987 2–1-voitto-ottelussa Arsenalia vastaan. Vuoteen 1997 saakka Liverpoolissa pelannut Barnes voitti seurassa kaksi liigamestaruutta, Charity Shieldin kolmesti, FA Cupin kaudella 1988/89 ja liigacupin kaudella 1994/95.
Myöhemmin urallaan Barnes edusti vielä Newcastle Unitedia ja Charlton Athleticia.
Englannin maajoukkueessa Barnes esiintyi vuosien 1983 ja 1995 välillä 79 kertaa tehden 11 maalia. Hän edusti maataan vuosien 1986 ja 1990 MM-kisoissa ja 1988 EM-kisoissa.
border|25px Watford
2. sijat
border|25px Liverpool
Voitot
2. sijat
border|25px Newcastle United
2. sijat
Ura valmentajana
Barnesin ura valmentajana ei toistaiseksi ole ollut yhtä hohdokas kuin hänen pelaajauransa. Barnes sai tulikasteensa päävalmentajan kovassa paikassa, kun hän nousi kesäkuussa 1999 Jozef Venglošin seuraajaksi skottiseura Celticin peräsimeen. Barnesin ura seurassa, jonka urheilutoimenjohtajana toimi tuolloin Kenny Dalglish, jäi lyhyeksi. Celticin kärsittyä tappion Invernessille Skotlannin Cupissa helmikuussa 2000 Barnes sai lähteä seurasta.
Kesti yli kahdeksan vuotta ennen kuin Barnes palasi valmennustehtäviin. Syyskuussa 2008 Barnes siirtyi Jamaikan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Barnesin pesti Jamaikalla jäi kuitenkin vajaan vuoden mittaiseksi, sillä hän erosi tehtävistään kesäkuussa 2009. Eron taustalla oli Jamaikan karsiutuminen 2010 MM-kisoista ja fanien esittämä raju kritiikki.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1898
Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin toisen kerran Helsingissä 13. helmikuuta 1898. Vain miehet kilpailivat. Kilpailumatkoja oli kolme ja mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa. Tähän pystyi Gustaf Estlander, joka voitti kaksi pisintä matkaa.
Miesten yleiskilpailu
<br style="clear:both;"/>
Tuoksupoppeli
Tuoksupoppeli (Populus suaveolens) on poppelien sukuun kuuluva puu. Lajia käytetään viljelypuuna sekä lajiketta ’Fastigiata’ (syn. ’Pyramidalis’) eli kartiopoppelia.
Ulkonäkö
Tuoksupoppeli on 8–16 metriä korkeaksi kasvava juurivesaton leveä- ja pyöreälatvuksinen puu. Edellisen vuoden kasvainranka on kellanruskean värinen. Silmut ovat paksuja, suippoja, vihertävänruskeita, karvaisia ja hyvin tahmeita. Lehtien ruodit ovat karvaisia. Lehtilapa on kooltaan viidestä seitsemään senttimetriä, puikea, tyvipuolelta pyöreä ja kärjestä suippo.
Levinneisyys
Tuoksupoppelia esiintyy luonnonvaraisena Venäjällä itäisessä Siperiassa, Mongoliassa ja Kiinassa Sisä-Mongoliassa. Itäisimmillään sitä esiintyy Venäjällä Tšukotkan seudulla. Laji kasvaa tulvaisissa joenvarsimetsissä.
Gunki hatameku motoni
on Kinji Fukasakun vuonna 1972 ohjaama sotaelokuva, joka avaa japanilaisten sodanjälkeistä traumaa hämmästyttävän suorasukaisesti.
Tierasammalet
Tierasammalet (Racomitrium) on kivisammalten heimoon kuuluva suku. Kaikki lajit ovat elinvoimaisia lapintierasammalta lukuun ottamatta, joka on puutteellisesti tunnettu.
Kaksi yleisintä Suomessa esiintyvää lajia ovat kellanvihreä kivitierasammal sekä noin 20 cm korkea kalliotierasammal.
Tarja Kallio-Tamminen
Tarja Kallio-Tamminen (s. Hyvinkää) on suomalainen filosofian tutkija ja opettaja. Hän on julkaissut vuonna 2007 kvanttimekaniikan tulkintaa käsittelevän väitöskirjansa pohjalta teoksen Kvanttilainen todellisuus: Fysiikka ja filosofia maailmankuvan muokkaajina, ja on vuonna 2008 perustetun Physics Foundations Societyn perustajajäsen. Seuran tavoitteena on kehittää fysiikan yhtenäisteoria Tuomo Suntolan dynaamisen universumin teorian pohjalta.
Kallio-Tamminen tuli ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta vuonna 1974. Hän suoritti Helsingin yliopistossa luonnontieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1979 ja filosofian kandidaatin (pääaine hiukkasfysiikka) vuonna 1983. Filosofian lisensiaatiksi (pääaine teoreettinen filosofia) hän valmistui vuonna 1994.
Oldřich Válek
Oldřich Válek (s. 9. kesäkuuta 1960 Opava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari. Hän oli rightilta pelaava temperamenttinen voimahyökkääjä.
Tarja Kallio-Tamminen
Kallio-Tamminen toimi muun muassa fysiikan ja filosofian opettajana Luumäellä vuosina 1983–1988 ja pääkaupunkiseudun työväenopistoissa vuosina 1990–1996. Hän vaikutti Vihreän Sivistysliiton opintokeskuksen perustamiseen ja toimi erilaisissa hanke- ja opetustehtävissä sekä liiton puheenjohtajana vuosina 1994–1997.
Oldřich Válek
Ura
Valék pelasi koko kotimaanuransa Dukla Jihlavan riveissä. Hän pelasi seurassa kevääseen 1989 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Lahteen vastaperustetun Hockey Reippaan riveihin. Minnesota North Stars varasi Válekin numerolla #212 vuonna 1983.
Tarja Kallio-Tamminen
Vuodesta 1999 Kallio-Tamminen toimi tutkijana Suomen akatemian Nykyajan teologia ja länsimaisen todellisuus- ja historiakäsityksen muutos -hankkeessa. Hän toimi vuosina 2003-2005 teoreettisen filosofian opettajana tietoisuudentutkimukseen keskittyvässä opinto-ohjelmassa Skövden yliopistossa Ruotsissa. Vuodesta 2010 hän on toiminut joogafilosofian ja EEG-ohjatun meditaation opettajana toiminimellä KalpaTaru.
Oldřich Válek
Ura
Válek tuli suomalaisittain tutuksia ennen kaikkea Hockey Reippaan kovaotteisena pelaajana. Hän oli nostamassa joukkuetta I-divisioonasta takaisin SM-liigaan keväällä 1990. Válek muistetaan Lahdessa myös fyysisestä pelityylistään. Kaudella 1989–1990 hän sai yhdeksän ottelun pelikiellon loukattuaan linjatuomarin fyysistä koskemattomuutta 19. marraskuuta 1989 Kiekko-Espoota vastaan pelatun ottelun jälkimainingeissa; Kiekko-Espoo voitti ottelun jatkoajalla. Sama toistui kauden 1990–91 lopulla Turussa 21. helmikuuta 1991 ottelussa TPS:ää vastaan. Tämän seurauksena Válek sai marraskuuhun 1991 asti kestäneen pelikiellon (yhteensä 17 ottelua). Pitkän pelikiellon takia Hockey Reipas jätti Válekin sopimuksen uusimatta ja kohuttu laitahyökkääjä siirtyi kaudeksi 1991–92 Norjan GET-liigan Stjerneniin, jossa hän vietti kaksi seuraavaa kautta.
Tarja Kallio-Tamminen
Kallio-Tammisen puoliso oli vuonna 2020 edesmennyt kulttuuriantropologi Tapio Tamminen.
Oldřich Válek
Ura
Fyysisyydestään huolimatta Válek teki myös paljon pisteitä. Hän oli nousukaudella 1989–90 Reippaan paras maalintekijä tehtyään 47 osumaa vain 28 ottelussa. Pelikiellon lisäksi hän oli sivussa seitsemän ottelua silmään osuneen kiekon aiheuttaman vamman vuoksi. Kauden päätteeksi Válek valittiin myös toiseen tähdistökentälliseen. Liigakarsinnoissa Kouvolan KooKoota vastaan Válek keräsi neljässä ottelussa tehot 3+1. Kaikki maalit syntyivät karsintasarjan toisessa ottelussa Lahdessa, jonka Hockey Reipas voitti lukemin 8–2. SM-liigakaudella 1990–91 Válek oli Reipaan paras pistemies sekä maalintekijä tehoilla 28+23=51.
Reipaan fanit jäivät kaipaamaan Válekia niin paljon, että hänet haluttiin lähes väkisin takaisin joukkueeseen. Talousvaikeuksista kärsinyt Reipas Lahti (perustettiin Hockey Reippaan tilalle) järjesti kansalaiskeräyksen, jossa tavoitteena oli saada 50 000 markkaa kokoon. Válekin sopimukseen saatiin riittävästi rahaa ja hän palasi Reippaaseen kaudeksi 1993–94. Válek joutui jättämään joukkueen kuitenkin kesken kauden, sillä Reipas Lahden talousvaikeudet syvenivät. . Tehokkuus kaukalossa jätti myös toivomisen varaa, sillä 17 ottelussa Válekin tilille kertyi vain 8 (2+6) tehopistettä.
Válek palasi Dukla Jihlavaan kaudella 1993–94 ja lopetti pääsarjauransa keväällä 1996. Viimeisellä kaudellaan hän pelasi myös ranskalaisessa HC Chamonix’ssa. Pääsarjauransa jälkeen Válek on pelannut myös Tšekin ja Saksan alasarjoissa.
Maajoukkue
Válek pelasi jääkiekon MM-kilpailuissa vuosina 1983 (hopeaa), 1985 (kultaa), 1986 (5.) sekä 1989 (pronssia).
Uran jälkeen
Nykyään Válek toimii kuntokeskuksen yrittäjänä pienessä Dačicen kaupungissa. Hän on toiminut myös Dukla Jihlavan juniorivalmentajana.
Kuusankosken kirkko
Kuusankosken kirkko on kirkko Kouvolassa entisen Kuusankosken kaupungin alueella. Kirkon on suunnitellut Armas Lindgren ja se valmistui vuonna 1929. Rakennus kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymän Kuusankosken seurakunnan tiloihin.
Kuusankosken kirkko on saanut vaikutteita eri aikakausien rakennustyyleistä. Istumapaikkoja on 1250. Alttaritaulun "Jeesus Getsemanessa" on maalannut Alvar Cawén. Sivuikkunoiden lasimaalaukset on tehnyt Antti Salmenlinna. Kastekappelin kastemaljan on suunnitellut Gunnar Finne. Kirkon urut ovat 45-äänikertaiset.
Guy Mountfort
Guy Reginald Mountfort (4. joulukuuta 1905 Lontoo – 23. huhtikuuta 2003 Bournemouth, Dorset) oli englantilainen lintutieteilijä, sotilas, liikemies ja luonnonsuojelija.
Guy Mountfortin isä oli tunnettu muotokuvamaalari Arnold Mountfort. Guy lopetti koulunkäynnin 16-vuotiaana ja teki sekalaisia töitä, kuten pesi pulloja laboratoriossa ja kauppasi kirjoituskoneita. Sitten hän pääsi Douglas Motorcycle Companyn ilmoitussihteeriksi. Täällä hän tapasi tulevan puolisonsa Joan Hartleyn, jonka kanssa hän sitten eli avioliitossa 71 vuotta. Heille syntyi kaksi tytärtä.
Mountfort oli intohimoinen lintujen ja luonnon tarkkailija. Hän oli British Ornithologists' Unionin kunniasihteeri 1952–1962 ja yhdistyksen puheenjohtaja 1970–1975. Vuonna 1954 julkaistu A Field Guide to the Birds of Britain and Europe on lintujen määrittämisen kenttäoppaiden klassikko ja alansa myydyin teos. Mounfort kirjoitti kirjan tekstin, yhdysvaltalainen Roger Tory Peterson maalasi kuvataulut ja Philip Hollom esiintymiskartat. Kirjasta on otettu lukuisia uusintapainoksia. Muita Mounfortin kirjoja ovat The Hawfinch (1957), Portrait of a Wilderness (1958), Portrait of a River (1962), Portrait of a Desert (1965), So Small a World (1974), Tigers (1973), Back from the Brink (1977) ja Saving the Tiger (1981).
Mounfort oli perustamassa World Wildlife Fundia vuonna 1961. Säätiössä hän toimi aktiivisesti ja oli sen varapuheenjohtajana 1978–2003. Hän organisoi useita merkittäviä tempauksia, ja oli mukana muun muassa Jordanian luonnonsäästiöiden ja Espanjan Coto Doñanan kansallispuiston perustamisessa, sekä intiantiikerin pelastamisessa.
Onnen potkuja
Onnen potkuja (The Pursuit of Happyness) on Gabriele Muccinon ohjaama vuonna 2006 valmistunut elämäkertaelokuva. Elokuva perustuu tositapahtumiin. Pääosissa ovat Will Smith ja hänen poikansa Jaden Smith, jotka ovat elokuvassakin isä ja poika. Elokuva oli Yhdysvaltain katsotuin elokuva ensi-iltaviikonloppunaan. Elokuva keräsi lipputuloja kolmen päivän aikana 27 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli runsaat 20 miljoonaa euroa.
Juoni
Chris Gardner (Will Smith) yrittää elättää perhettään, mutta lopulta tilanne johtaa siihen, että vaimo lähtee omille teilleen. Chris jää kahdestaan viisivuotiaan poikansa Christopherin kanssa. Chris koettaa hankkia hyvin palkatun työpaikan ja yrittää tarjota paremman elämän pojalleen. Chris pääsee harjoittelijaksi hyvään työpaikkaan, mutta palkaton harjoittelujakso vie pojan ja isän San Franciscon kaduille asumaan.
Tal Afar
Tal Afar tai Telafar on kaupunki Ninawan maakunnassa Luoteis-Irakissa. Kaupungista on noin 57 kilometriä Syyrian rajalle. Mosul sijaitsee noin 60 kilometriä kaupungista itään ja Irakin pääkaupunki Bagdad noin 383 kilometriä eteläkaakkoon. Kaupunki on noin 520 000 asukkaan Tal Afarin piirikunnan hallintokeskus (piirikunnassa asui 17 % maakunnan 3,04 miljoonasta asukkaasta).
Kaupunki on tunnettu turkmeeniasukkaistaan. Irakin sodan aikana vuonna 2006 kaupungissa oli noin 200 000 tai 250 000 asukasta; kaupunki oli välillä al-Qaidan hallinnassa. Kesäkuussa 2014 kaupungin kerrottiin joutuneen puolestaan ääri-islamistisen Isisin johtamien sunnitaistelijoiden haltuun. Elokuussa 2017 Irakin armeija aloitti hyökkäyksen kaupunkiin ja kaupunki vallattiin saman kuun loppuun mennessä.
Piirikunnan väestö kuuluu Irakin köyhimpiin. Vuonna 2011 noin 45 prosenttia Tal Afarin piirikunnan väestöstä eli kansallista tulorajaa (2,5 dollaria päivässä) alhaisemmalla toimeentulolla. Yli 12-vuotiaista noin 38 prosenttia oli lukutaidottomia. On huomattavaa, että Ninavan maakunnan tytöistä läheskään kaikki eivät pääse kouluun.
Colin Norris
Colin Norris (s. 12. helmikuuta 1976 Glasgow ) on sairaanhoitaja, joka murhasi neljä iäkästä potilasta insuliinilla kahdessa leedsiläisessä sairaalassa vuonna 2002. Uhrit olivat Doris Ludlam (80), Bridget Bourke (88), Irene Crookes (79) ja Ethel Hall (86); heidän lisäkseen Norris yritti surmata Vera Wilbyn (90), mutta hänet onnistuttiin pelastamaan. Syyllinen tuomittiin maaliskuussa 2008 neljään elinkautiseen ja 20 lisävankeusvuoteen murhan yrityksestä. Ennen armahduksen mahdollisuutta hän joutuu istumaan vähintään 30 vuotta.
Norrisin tuntema viha vanhuksia kohtaan alkoi kehittyä jo hänen harjoittelija-aikoinaan. Moneen otteeseen hän jopa kieltäytyi työskentelemään heidän parissaan. Hänen mieleensä oli jäänyt sairaanhoitaja Jessie McTavishia koskenut luento. McTavish oli vuonna 1974 saanut insuliinisurmasta elinkautisen, vaikkakin valitus vuonna 1976 oli johtanut tuomion kumoamiseen.
Valmistuttuaan Norris muutti Leedsiin vuonna 2001. Hän työskenteli toukokuussa 2002 ortopedisellä osastolla, jossa päätti kokeilla modus operandiaan 90-vuotiaalla Vera Wilbyllä. Nainen oli ollut lonkkaleikkauksessa kaaduttuaan. Norris antoi tälle morfiinia ja sitten insuliinia. Uhri oli hädin tuskin tajuissaan, kun hänen havaittiin saaneen äkillisen, selittämättömän hypoglykeemisen kohtauksen. Wilby selvisi, mutta Norris päätti epäonnistumisesta huolimatta jatkaa.
Ludlamin, Bourken ja Crookesin kohdalla Norris onnistui. Heidän jälkeensä hän valitsi uhrikseen Ethel Hallin. Hallin tilassa tapahtui 20. marraskuuta 2002 merkittävä käänne huonompaan. Hän vajosi koomaan ja kuoli tajuihinsa palaamatta 11. joulukuuta. Norris oli jopa "ennustanut" tarkalleen potilaan kuolinajan. Diabetesasiantuntija tri Emma Ward hämmästyi Ethel Hallin joutumisesta koomaan niin suuresti, että määräsi verikokeet, jotka paljastivatkin noin 12-kertaisiksi tavallisesta kohonneet insuliinitasot. Epäilykset heräsivät, koska potilas ei ollut diabeetikko. Todistusaineistoa kertyi, ja oikeudenkäynti alkoi lokakuussa 2007.
Norris on homoseksuaali.
Breitling
Breitling SA on itsenäinen sveitsiläinen luksus- ja arvokellojen valmistaja. Sen pääkonttori sijaitsee Grenchenissä, Solothurnin kantonissa. Kaikki Breitlingin kellot on valmistettu Sveitsissä sveitsiläisistä osista. Breitling tilaa koneistojen raakaversiot ETA SA:lta ja Valjouxlta ja modifioi ne omassa Breitling Chronometrie Workshopsissa ennen kronometritestausta.
Léon Breitling perusti vuonna 1884 kelloja valmistavan yrityksen St. Imieriin, Sveitsiin, tarkoituksenaan valmistaa korkealuokkaisia kronografeja ja -metrejä.
Ensimmäisen maailmansodan alettua Breitling valmisti kronografeja ja -metrejä lentokoneisiin. 1942 Breitling esitteli kuuluisan Chronomat-mallin. Tämän jälkeen Breitlingin kelloista tuli lentäjien eniten suosima merkki, esimerkiksi Aircraft Owners and Pilots Association valitsi Chronomatin viralliseksi kellokseen. 1952 Breitling toi Chronomatin uudemman version, Navitimerin markkinoille.
Breitlingin maine kasvoi edelleen kun astronautti Scott Carpenter käytti omaa Breitling Navitimeriaan avaruuslennolla. Tämän johdosta kyseiselle mallille annettiin nimi; Navitimer Cosmonaute.
Vuonna 1979 Ernest Schneider otti yrityksen haltuunsa ja mainoskampanjoiden avulla loi Breitlingille statussymbolin aseman.
Kantatie 70
thumb|200px|Kantatie 70
Kantatie 70 oli Pohjois-Karjalassa Tohmajärven kunnassa Onkamosta Niiralan rajanylityspaikalle kulkenut kantatie. Tien pituus oli 33 kilometriä. Tie oli itäisin osa Sinistä tietä, ja se välitti Venäjälle Värtsilään ja Sortavalaan suuntautuvaa liikennettä. Tie kuului yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon. Vuonna 2010 tiestä tuli osa valtatietä 9, ja tienumero 70 poistui käytöstä.
Historiaa
Vuoden 1939 tienumerointijärjestelmässä kantatie 70 oli Joensuun ja Varkauden välinen tie, josta 1970- ja 1980-lukujen taitteessa tuli osa valtatietä 23.
Lars Henrik Törnroth
pienoiskuva|Lars Henrik Törnroth (1863). Kuvaaja [[C. A. Hårdh.]] Lars Henrik Törnroth (24. marraskuuta 1796 Köyliö – 13. elokuuta 1864 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kirurgisen synnytysopin professori, lääkintöhallituksen pääjohtaja ja arkkiatri.
Kantatie 70
Historiaa
Onkamon ja Niiralan välinen kantatie 70 oli vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä osa Sortavalan ja Kajaanin välistä valtatietä 18. Moskovan välirauhansopimuksen alueluovutusten jälkeen tie katkesi uudelle rajalle. Onkamon ja Niiralan välinen tie jäi maantieksi, joka myöhemmin sai numeron 490. Numeron 70 tie sai vuoden 1996 tienumerouudistuksessa. Vuonna 2010 tiestä tuli osa valtatietä 9, ja tienumero 70 poistui käytöstä
Anglikaaninen kirkko
Anglikaaninen kirkko on Englannin reformaation myötä syntynyt kristillinen kirkkokunta ja Englanin valtionkirkko 1500-luvulta lähtien. Brittiläisen imperiumin kehityksen ansiosta anglikaaninen kirkko on levinnyt ympäri maailmaa. Anglikaaniseen kirkkoon kuuluu maailmanlaajuisesti yli 80 miljoonaa jäsentä.
Lars Henrik Törnroth
Kirurgina varsinkin Törnrothin suorittamat kaihileikkaukset herättivät huomiota. Hän käytti ensimmäisenä Suomessa leikkauksessa eetteriä nukutuksessa vuonna 1847. Hän myös otti ensimmäisenä lääkärinä Suomessa käyttöön von Helmholtzin kehittämän silmäpeilin. Tutkijana Törnroth edusti empiiristä ja luonnontieteellistä koulukuntaa, toisin kuin hänen kollegansa ja ystävänsä sisätautiopin professori Immanuel Ilmoni, jonka kanssa hän kuitenkin toimitti yhdessä teossarjan Analecta clinica iconibus illustrata 1851–1854. Törnroth kirjoitti myös paljon käytetyn oppikirjan kätilöitä varten 1843. Lääkintöhallituksen pääjohtajana hän kehitti erityisesti piirilääkäri-, ja kätilö- ja rokotustoimintaa. Hän toimi useaan otteeseen Suomen Lääkäriseuran puheenjohtajana ja oli useiden ulkomaisten lääkäriseurojen jäsen.
Anglikaaninen kirkko
Anglikaanisen kirkkoyhteisön juuret ovat Englannin kirkossa, joka on yhteisön suurin jäsen. Canterburyn arkkipiispalla on yhteisössä primus inter pares -asema (”ensimmäinen vertaistensa joukossa”). Anglikaanista kirkkoa kutsutaan joissakin maissa (lähinnä Pohjois-Amerikassa) episkopaaliseksi kirkoksi. Yhdysvalloissa suurin anglikaaninen kirkko on The Episcopal Church. Anglikaaneja on erityisesti Isossa-Britanniassa, Kansainyhteisön maissa sekä entisissä Britannian siirtomaissa.
Suurimmat anglikaaniset kirkot ovat järjestäytyneet vuonna 1867 perustetun Anglican Communion -yhteisön alle. Tämä yhteisö perustettiin tuolloin ensimmäisen kerran järjestetyssä, kymmenen vuoden välein koollekutsuttavassa piispojen Lambeth-konferenssissa Lontoossa arkkipiispa Charles Longleyn kutsusta.
Tausta
pienois|[[Canterburyn tuomiokirkko]]Anglikaanisen kirkkoyhteisön juuret ovat katolisessa lähetystyössä 500-luvulta, jolloin (vuodesta 597) Canterburyn piispanistuin muodostui englantilaisen kirkon keskuspaikaksi.
Henrik VIII katkaisee yhteyden paavinistuimeen
1500-luvun uskonnollisten myllerrysten aikana Englannin kirkosta muodostui oma erillinen kansallinen kirkkokunta. Se tapahtui osaksi poliittisista syistä, kun Englannin kuningas Henrik VIII halusi avioeron, jota katolisen kirkon johtaja paavi ei hänelle myöntänyt. Niinpä Henrik irrotti Englannin kirkon katolisesta kirkosta vuonna 1534. Päätökseen vaikuttivat myös lukuisat katolisen kirkon hallussaan pitämät maa-alueet, jotka kuningas tahtoi itselleen. Hän uskoi reformaation toteuttamisen protestanttisille kristityille. Englannin kuninkaasta tuli kuitenkin kirkon johtaja.
Oppi
Anglikaanisilla kirkoilla ei ole erillisiä tunnustuskirjoja, mutta anglikaaniset opinkohdat voidaan johtaa erityisesti ”39 uskontoartiklasta” vuodelta 1562. Myös jumalanpalvelusta ja kirkkojärjestystä koskeva ohjeellinen teos Book of Common Prayer, ”Yhteisen rukouksen kirja”, on peräisin 1500-luvulta. Edelleen on käytössä vuodelta 1662 peräisin olevan Yhteisen rukouksen kirjan muoto ja sen kansalliset muunnelmat. Anglikaanisen uskon ja opin perustana on Raamattu, Ekumeeniset uskontunnustukset ja ”Lambethin nelikulmio”. 39 uskontoartiklaa ovat yhdistelmä luterilaisista, kalvinistisista ja katolisista uskonlauseista.
Anglikaaniset kirkot ovat olleet keskeisiä vaikuttajia nykyaikaisessa ekumeenisessa liikkeessä (muun muassa Canterburyn arkkipiispa William Temple ja piispa George Bell). Opillisesti anglikaanisuus edustaa katolisuuden ja protestanttisuuden välimuotoa. Sisäisesti anglikaaniset kirkot ovat perinteisesti jakaantuneet kolmeen päähaaraan: korkeakirkollisuuteen (High Church, anglokatolisuus), joka korostaa liturgiaa ja perinnettä, matalakirkollisuuteen (Low Church, evankelikaalisuus), joka korostaa pietismiä, evankeliointia ja karismaattisuutta, sekä laveakirkollisuuteen (Broad Church), joka korostaa liberaaleja ja kontekstuaalisia teologisia tulkintoja sekä suvaitsevaisuutta. Tämä kolmijako on vähitellen murtunut, kun muun muassa liturgisesti korkeakirkolliset seurakunnat ovat poliittisesti ja sosiaalisesti liberaaleja ja päinvastoin. Sama moninaisuus näkyy myös siinä, ettei anglikaanisilla kirkoilla, ei edes Englannin kirkolla, ole yhtä yhtenäistä virsikirjaa.
Anglikaanisessa kirkkoyhteisössä on ollut naispiispoja 1990-luvun alusta lähtien, ensimmäisenä Uudessa-Seelannissa ja sen jälkeen Yhdysvalloissa. Nykyisin Amerikan episkopaalisen kirkon johtavana piispana on myös nainen. Katharine Jefferts Schori vihittiin 19. kesäkuuta 2006 Yhdysvaltojen The Episcopal Churchin johtoon. Naispappeja anglikaanisessa kirkkoyhteisössä on useimmissa kirkoissa, muun muassa Irlannin kirkossa vuodesta 1991 lähtien ja Englannin kirkossa 1994 lähtien. Ensimmäinen nainen vihittiin Englannin kirkon piispaksi 2015.
Suomen evankelis-luterilaisella kirkolla on ehtoollisyhteys Britannian ja Irlannin anglikaanisten kirkkojen kanssa (Porvoon sopimus, 1996). Suomessa anglikaaninen kirkko toimii rekisteröityneenä uskonnollisena yhdyskuntana nimellä The Anglican Church in Finland. Kirkolla oli 138 rekisteröityä jäsentä vuonna 2014. Sillä on toimintaa Helsingin tuomiokirkossa ja Agricolan kirkossa.
Kirkon ristiriitoja
Naispappien vihkiminen Kanadan anglikaanisessa kirkossa ja Yhdysvaltain episkopaalisessa kirkossa sekä amerikkalaisten tekemät muutoksen Book of Common Prayeriin aiheuttivat anglikaanisen yhteisön hajaantumista ja vuonna 1977 Yhdysvaltain St. Louisissa järjestettiin konferenssi, jossa hyväksyttiin St. Louisin vahvistus, jossa osallistujat vakuuttivat pitävänsä yllä kirkon perinteitä. Tämä Continuing Anglican -liike tai Anglican Continuum on erkaantunut Anglican Communion -yhteisöstä.
Vuonna 2003 Yhdysvalloissa vihittiin ensimmäinen avoimesti homoseksuaalinen piispa Gene Robinson New Hampshireen. Tämän jälkeen maailmanlaajuinen anglikaaninen kirkko rakoili ja neljä Yhdysvaltain hiippakuntaa (Fort Worth, Texas; Pittsburgh; Quincy, Illinois ja San Joaquin, Kalifornia sekä noin 60 seurakuntaa) ovat eroamassa ja liittoumassa homoseksuaalisuutta vastustavien afrikkalaisten kirkkojen kanssa. Nigeriassa, Ruandassa, Keniassa ja Ugandassa on vihitty piispoja Yhdysvaltoihin.
Ongelmaa pyrittiin sovittelemaan kesäkuussa 2007 anglikaanipiispojen Lambeth-konferenssissa. Näitä konferensseja pidetään joka kymmenes vuosi. Noin kolmannes kirkon piispoista boikotoi kokousta liberaalien amerikkalaisten piispojen osallistumisen vuoksi ja piti sitä ennen "Global Anglican Future Conference" (Gafcon) -kokouksen Jerusalemissa. Boikotoijat edustivat Nigerian, Kenian ja Ugandan kirkkoja, mutta myös Englannin kirkosta silloinen Rochesterin piispa Michael Nazir-Ali ja Lewesin piispa Wallace Benn, ja Sydneyn silloinen arkkipiispa Peter Jensen olivat joukossa.
Toinen kiistakysymys koskee naisten vihkimistä piispoiksi. Marraskuussa 2010 viisi piispaa erosi Englannin kirkosta ja liittyi katoliseen kirkkoon kysymyksen vuoksi. Vatikaani on järjestänyt käännynnäisille erityisen tavan (Anglicanorum Coetibus ) säilyttää joitain anglikaanisia traditioita. 26. tammikuuta 2015 Libby Lane vihittiin ensimmäisenä naisena Englannin kirkon piispaksi.
Aiheesta muualla
Anglikánství
Inkeri Karvonen
Inkeri Karvonen (s. 4. tammikuuta 1942 Kemijärvi) on suomalainen lastenkirjailija ja opettaja.
Karvonen oli evakkolapsi ja päätyi lopulta Sallaan. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1964 ja on hoitanut opettajan työtä siitä lähtien mm. Joutsassa ja vuosikymmeniä Kannuksessa.
Karvosella on aviomies Olli (naimisissa vuodesta 1963), kahdeksan lasta sekä useita lapsenlapsia. Hänen tyttärensä Silja on aviossa Helsingin Sanomien kustantajan ja vastaavan päätoimittajan Mikael Pentikäisen kanssa.
Karvonen kuuluu vanhoillislestadiolaiseen herätysliikkeeseen.
Thoby Loth
Thoby Loth on suomenruotsalainen progressiivista folkrokkia soittava yhtye, jonka Thoby Lothin hulisti, kosketinsoittaja ja säveltäjä Tobias Tåg perusti yhtyeen kahden lapsuudenystävänsä, basisti Roger Bäckin ja kitaristi Peter Enrothin, kanssa vuonna 2007. Rumpali ja perkussionisti Daniel Hjerppe liittyi pian mukaan yhtyeen etsiessä rumpalia. Yhtyeen ensimmäinen ja tällä hetkellä ainut albumi Lägereldarnas Tid ilmestyi vuonna 2009. Seuraava albumi nauhoitetaan vuonna 2010.
Tobias Tåg vastaa Thoby Lothin musiikista, jonka inspiraation lähteinä ovat luonto, sadut ja henkiolennot.
Lägereldarnas Tid
Lägereldarnas Tid on konseptialbumi, jossa kukin kappale muodostaa oman luvun albumin kertomassa tarinassa. Albumin tuottajana oli Sturm und Drangin albumeita tuottanut Jimmy Westerlund.
Uunitsa
Uunitsa on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Käppäselän kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Uunitsanlahden rannalla lähellä samannimisen joen suuta. Kylässä on 196 asukasta (vuonna 2011).
Uunitsasta on 32 kilometrin pituinen maantieyhteys Käppäselän taajaman kautta Pietarin ja Murmanskin väliselle M18-valtatielle. Sieltä liikennöi linja-auto Kontupohjaan. Kylässä toimii sahalaitos. Palveluihin kuuluu kauppa ja lääkintäasema.
Paikallinen nähtävyys ovat viipurilaisen kauppiaan vuonna 1851 perustaman sahan rauniot. Lähistöllä sijaitsee Pigmasuon luonnonmuistomerkki.
Muurmannin radalla oleva Uunitsan rautatieasema sijaitsee huomattavasti pohjoisempana Käppäselän ja Perälahden (ven. Perguba) välillä.