cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaino Niemeläinen
Opinnot
Hän kävi kansakoulun ja suoritti Jyväskylän kauppalaisseuran toimeenpanemilla iltakursseilla keski- ja kauppakoulukurssin vuosina 1906–1908 sekä suoritti vuonna 1925 yksityisesti kahdeksannen luokan Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa. Hän kävi hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja kaasunsuojelukurssin vuonna 1923. Sotakorkeakoulun yleisen osaston hän suoritti vuosina 1925–1927.
Suomen sisällissota
Niemeläinen astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä. Takaisin Suomeen hän palasi 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin ensin joukkueenjohtajaksi yliluutnantti Gunnar von Hertzenin hiihto-osastossa ja tämän haavoituttua 17. maaliskuuta 1918 Niemeläinen nousi osaston päälliköksi. Hänet määrättiin 30. maaliskuuta 1918 alkaen Porin rykmentin I pataljoonan 1. komppanian päälliköksi. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Anttooran-Pastuskerin akselilla, Suodenniemellä ja Harjakankaalla sekä Porissa ja rykmentin etenemiseen Kokemäen kautta Tyrväälle ja Toijalaan.
Sisällissodan jälkeinen aika
Niemeläinen siirrettiin sisällissodan jälkeen 27. heinäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin 4. komppanian, josta hänet siirrettiin edelleen 29. elokuuta 1918 alkaen 5. komppanian päälliköksi. Armeijasta Niemeläinen erosi 2. huhtikuuta 1919 ja liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi 1. rykmentin adjutanttina. Retkikunnalla hän osallistui taisteluihin Aunuksenkaupungissa, Alavoistella, Tuuloksessa ja Viteleessä. Sotaretkeltä palattuaan hän astui armeijan palvelukseen 12. joulukuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Suomen valkoisen kaartin 9. komppanian ja josta hänet siirrettiin 16. huhtikuuta 1921 alkaen komppanianpäälliköksi 8. komppanian. Hän hoiti eri vuosina useasti myös pataljoonan komentajan viransijaisuuksia. Suomen Valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 6. joulukuuta 1925 alkaen talouspäälliköksi Porin rykmenttiin, josta hän palasi takaisin Suomen Valkoiseen kaartiin 28. huhtikuuta 1927 ja hänet nimitettiin kaartiin II pataljoonan komentajaksi. Pataljoonan komentajan tehtävästä hänet komennettiin 1. syyskuuta 1927 – 10. syyskuuta 1928 väliseksi ajaksi yleisesikuntaupseeriksi 1. Divisioonan esikuntaan. Hänet määrättiin 29. kesäkuuta 1928 alkaen Suomen valkoisen kaartin komentajan apulaiseksi ja siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 alkaen päälliköksi Kokemäen sotilaspiiriin, minkä nimi muutettiin myöhemmin Porin sotilaspiiriksi. Tehtävässä hän toimi vuoteen 1938 saakka, jonka jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Porin Rykmenttiin, jossa hän palveli talvisotaan saakka.
Talvi- ja jatkosota
Niemeläinen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 11:n komentajana 7.12.1939 asti ja myöhemmin Viipurin Vartiopataljoonan komentajana. Välirauhan aikana hän toimi Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin esikuntapäällikkönä ja myöhemmin pataljoonan komentajana 3. Prikaatissa. Jatkosodan puhjettua Niemeläinen komennettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 3:een, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Itä-Savon sotilasläänin komentajaksi ja edelleen päälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 5:een. Vuonna 1943 hänet siirrettiin niin ikään päälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 22:een, missä hän toimikin sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän työskenteli yksityisopettajana eri aineissa Hyvinkäällä vuoteen 1955 saakka.
Luottamustoimet
Niemeläinen oli perustamassa Jyväskylän Kisatoverit-nimistä voimistelu- ja urheiluseuraa vuonna 1912 ja kuului sen johtokuntaan jäsenenä vuosina 1912–1916. Hän oli myös perustamassa Jyväskylän Uimaseuraa ja kuului sen johtokuntaan jäsenenä vuosina 1914–1916. Hän toimi Suomen valkoisen kaartin kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1923 ja 1925 ja oli sisäpalvelusohjesääntökomitean jäsenenä vuonna 1927.
Kerran vielä palaan
Kerran vielä palaan on Jukka Kuoppamäen vuonna 1992 julkaistu albumi. Hän on myös sanoittanut ja säveltänyt kappaleet. Taustalaulajana toimi Jukan tytär Inka.
Albumin tunnetuimmat kappaleet lienevät ”Juuret Suomessa” ja ”Radiosta rokin kuulen”.
Kappaleet
Sovitukset:
Turun Suomalainen Yliopistoseura
Turun Suomalainen Yliopistoseura on Turun yliopiston yhteydessä toimiva yhdistys. Se perustettiin 4. marraskuuta 1917 järjestämään varojen keräystä suomenkielisen yliopiston perustamiseksi Turkuun. Nykyisin yhdistyksellä on noin 1200 jäsentä ja sen toimintaan kuuluu muun muassa apurahojen jakamista ja erilaisten yliopiston toimintaan liittyvien tilaisuuksien järjestämistä.
Turun Suomalainen Yliopistoseura on yksi Suomen vanhimmista yhdistyksistä, ja sen järjestysnumero yhdistysrekisterissä on 12.
Historia
Turun Suomalainen Yliopistoseura perustettiin keräämään varoja suomalaisen yliopiston perustamista varten vuonna 1917. Keskeisiä henkilöitä seuran toiminnassa olivat tuolloin muun muassa Uuden Auran päätoimittaja, filosofian maisteri K. N. Rantakari, tuolloinen lakitieteen kandidaatti T. M. Kivimäki ja hovioikeuden presidentti Aleksi Käpy.
Vallalla olleen suomalaisuusaatteen värittämän sivistystahdon auttamana kymmenen miljoonan markan suuruinen keräystavoite saavutettiin muutamassa vuodessa. Lahjoittajia kertyi lopulta 22 040. Yliopisto perustettiin vuonna 1920 nimellä Turun Suomalainen Yliopisto.
Yliopistoseura vastasi yliopiston alkuvuosina sen taloudesta ja hallinnosta. Vuonna 1927 seura luopui sille kuuluvasta määräämisoikeudesta yliopiston asioissa ja luovutti koko omaisuutensa Turun yliopiston hallintaan. Yliopistosta tehtiin itsenäinen säätiö, jonka hallitukseen tuli kuulumaan kolme Turun Suomalaisen Yliopistoseuran valitsemaa jäsentä.
Yliopistosta irtautumisen jälkeen Turun Suomalainen Yliopistoseura jatkoi yliopiston tukemista. Mm. 1940-luvun lopulla seura järjesti rahankeräyksen, jonka tavoitteena oli saada yliopistolle oma kirjastorakennus. Vaikka keräys ei saavuttanutkaan tavoitteitaan, oli se Yliopistoseuran viimeinen merkittävä suora tuki yliopiston rakentamiselle. Varat kirjaston rakentamiseen yliopisto sai Karl Joutsenen huomattavasta testamenttilahjoituksesta.
Vuonna 1954 Turun Suomalainen Yliopistoseura luopui oikeudestaan valita edustajansa yliopiston hallintoon. 1950-luvun aikana yhdistyksen toiminta väheni ja vuonna 1960 sen toiminnassa oli mukana enää 32 henkilöä.
Vuonna 1977 julkistettiin pitäjänneuvos Valto Takalan tekemä merkittävä testamenttilahjoitus, jonka arvo tuolloin oli yli 1,5 miljoonaa markkaa. Testamenttilahjoitus mahdollistaa edelleen merkittävien apurahojen jakamisen opiskelijoille ja nuorille tutkijoille.
Toiminta nykyisin
Turun Suomalainen yliopistoseura ei enää herättele yliopistohenkeä yhtä intomielisillä kokouksilla ja propagandalla kuin alkuaikoinaan ennen sotia. Seura toimii sääntöjensä mukaisesti Turun yliopiston hyväksi monin tavoin niin aatteellisesti kuin taloudellisestikin ja tukee yliopistokulttuuria. Se julkaisee mm. historiakirjallisuutta, on elvyttänyt publiikkiperinteen, konservoinut yliopiston lipun ja hankkinut Phoenix Universitatis Turkuensis -kunniamerkin. Seura pitää tärkeänä tehtävänään toimimista yhdyssiteenä jäsenistönsä ja yliopiston välillä. Seuran järjestämien retkien ja tilaisuuksien lisäksi se julkaisee kaksi kertaa vuodessa ilmestyvää Phoenix-jäsenlehteä.
Seura jakaa apurahoina vuosittain n. 43 000 euroa. Syksyisin palkitaan ansioituneita väitöskirjoja ja keväisin jaetaan apurahoja graduntekijöille ja nuorille tutkijoille Valto Takalan rahastosta.
90. juhlavuotenaan vuonna 2007 seura muun muassa keräsi muistitietoa Turun yliopistosta eri vuosikymmeniltä ja järjestää juhla- ja esitelmätilaisuuksia.
Vuonna 2017 Yliopistoseura juhlii 100-vuotista historiaansa näyttävästi erilaisin juhlamenoin. Keväällä 2017 järjestettiin Turussa ja maakunnassa kiertänyt näytelmähanke Eläköön 22040!, joka käsitteli Turun Suomalaisen Yliopiston perustamiseen johtanutta kansalaiskeräystä. Teatteriprojekti kiersi Turussa, Uudessakaupungissa, Salossa ja Loimaalla. Juhlavuoden kunniaksi Yliopistoseura myös alkuaikojen perinteitä kunnioittaen järjesti jäsenhankintakampanjan ja lahjoitti jokaisen vuoden 2017 toukokuun loppuun mennessä liittyneen henkilöjäsenen tai yhteisöjäsenen ensimmäisen jäsenmaksun Turun yliopiston varainhankintaan. Tukeakseen ja kunnioittaakseen akateemisen tutkimuksen merkitystä Turussa Yliopistoseuran jakaa juhlavuotensa huipentumana Phoenix-tiedepalkinnon uutta luovalle tutkimukselle.
Yliopistoseuran johtajat
Hoitokunnan puheenjohtajat
Johtokunnan/hallituksen puheenjohtajat:
Neuvottelukunnan puheenjohtajat:
Toiminnanjohtajat:
Tuomittu
Tuomittu on suomirockyhtye Raaka-Aineen ensimmäinen EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2006. Levyn äänitti ja miksasi Aleksanteri Kuosa Studio Villvoxilla.
Sexy and I Know It
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Venicessä, Los Angelesissa. Video sai ensiesityksensä LMFAOn VEVO-kanavalla 16. syyskuuta 2011. Musiikkivideon viimeinen kohtaus on tarkoitettu kunnianosoituksena Michael Jacksonin ”Thriller”-kappaleen musiikkivideolle. 31. joulukuuta 2011 video poistettiin YouTubesta, sillä video sisälsi YouTuben sääntöjä rikkovaa nudismia tai seksuaalista sisältöä. Video kuitenkin palautettiin jo seuraavana päivänä takaisin palveluun, mutta ikärajoitettuna.
Musta helmi
thumb|Musta helmi Musta helmi eli Tahitin helmi on erityinen helmilaji, joita syntyy Ranskan Polynesian viiden saariryhmän laguunien vesissä. Jo ennen kuin eurooppalaiset löysivät Tahitin ja sen saaret oli musta helmi, tahitilaisittain Poe Rava, ansainnut mainetta ja arvostusta Euroopassa harvinaisuutensa vuoksi. Tahitin helmet tunnettiin "Kuningattarien helminä" ja "Helmien kuningattarina".
Historia
Mustat helmet olivat polynesialaisille oiva kauppaväline eurooppalaisille tuotteille, koska saarien asukkaat arvostivat helmiä tuottavia simpukan kuoria enemmän kuin niiden sisällä kasvavia helmiä. Nykyään helmien arvostus on toinen ja niistä on tullut Polynesian saariryhmän suurin vientituote ja pääelinkeino, turismin lisäksi. 98% helmistä viljellään Tuamotun saariryhmän viljelmillä, mutta viljelmiä löytyy myös Tahitilta ja Bora Boralta. Valtio kontrolloi tarkasti helmien viljelyä, myyntiä ja vientiä.
Värit
Vaikka puhutaan Tahitin mustista helmistä, helmien värit vaihtelevat. Helmien kerrotaan heijastavan saarien omia värejä, meren turkoosin sävyjä, kasvien vihreyttä ja taivaan sinistä. Jos helmessä on valkoisia pisteitä, ne kertovat rantojen valkoisesta hiekasta. Osa helmistä voi myös olla väriltään pelkästään harmaita, vihreitä, turkooseja tai jopa pinkkejä helmiä, joskin mustan puhuvat helmet ovat yleisimpiä. Asukkaiden mukaan mustia helmiä ei ole olemassa, vaan ne kaikki heijastavat edellä mainittuja värejä. Helmen väri ei vaikuta sen arvoon, vaan värin arvostus on katsojan silmässä.
Helmien hinnan muodostuminen
Helmen arvoon vaikuttavat sen koko, muoto ja pinta. Helmien koko mitataan millimetreissä. Myytävät mustat helmet ovat normaalisti halkaisijaltaan 7–13-millisiä, mutta suurimmat voivat olla halkaisijaltaan jopa 20 mm. Suurin täydellisen pyöreä ja kiiltävä musta helmi, Robert Wan Pearl, on halkaisijaltaan 20,92 mm. Pienin myytäväksi sallittu musta helmi saa olla halkaisijaltaan 0,8 mm. Tämän kokoinen helmi on kasvanut simpukassa vähintään 18 kuukautta. Helmien kasvatus yli 10 millin halkaisijaan kestää vuosia.
Muodot
Mustien helmien perusmuotoja on neljä. Täysin pyöreän (R) helmen halkaisija saa vaihdella enintään 2% mistä kohtaa tahansa mitattuna. Melko pyöreässä (SR) helmessä tämä vaihtelu saa olla enintään 5%, suurimman ja pienimmän halkaisijan välillä. Helmet voivat olla myös pisaran (DR) tai ovaalin (OV) muotoisia. Neljäs kategoria on nappihelmet (BT) Muitakin muotoja luokitellaan, mutta edellä mainitut ovat yleisimpiä. Barokkihelmistä (BQ) saa tehtyä ainutlaatuisia koruja, helmien ollessa epäsymmetrisiä ja värikkäitä.
Neuvostotasavalta
Neuvostotasavalta, pidemmin sosialistinen neuvostotasavalta (lyh. SNT ) oli muodollisesti suvereeni osa laajempaa kokonaisuutta Sosialististen neuvostotasavaltojen liittoa, lyhennettynä Neuvostoliittoa. Liittovaltion hajotessa 1991 neuvostotasavaltoja oli käytännössä 15, joista jokaisessa oli oma kommunistinen puolueensa lukuun ottamatta Venäjän sosialistista federatiivista neuvostotasavaltaa (SFNT) aina vuoteen 1990.
Neuvostoliiton perustuslain mukaan neuvostotasavalloilla oli oikeus erota Neuvostoliitosta. Käytännössä tämä oli mahdotonta, mutta neuvostovallan heikennyttyä ja ennen kaikkea konservatiivisten kommunistien vallankaappauksen epäonnistuttua 1991 SNT:t pääsivät itsenäistymään Neuvostoliitosta, jonka purkanut sopimus 11 SNT:n välillä synnytti alueellisen järjestön, Itsenäisten valtioiden yhteisön.
Nimi
pienois|Neuvostotasavallat vuosina 1956–1991: 1. Venäjän SNT, 2. Ukrainan SNT, 3. Valko-Venäjän SNT, 4. Uzbekistanin SNT, 5. Kazakstanin SNT, 6. Georgian SNT, 7. Azerbaidžanin SNT, 8. Liettuan SNT, 9. Moldovan SNT, 10. Latvian SNT, 11. Kirgisian SNT, 12. Tadžikistanin SNT, 13. Armenian SNT, 14. Turkmenistanin SNT, 15. Viron SNT. Monissa kielissä koko nimen sanajärjestys on toisin kuin suomessa, kuten englannissa Soviet socialist republic (SSR), venäjässä советская социалистическая республика (ССР), sovetskaja sotsialistitšeskaja respublika (SSR) ja virossa nõukogude sotsialistlik vabariik (NSV) eli ”neuvostojen sosialistinen tasavalta”.
Muut Neuvostoliiton neuvostotasavallat
Sosialistisen Bulgarian kommunistijohtaja Todor Živkov ehdotti 1960-luvun alussa maansa liittämistä osaksi Neuvostoliittoa sosialistisena neuvostotasavaltana, mutta ehdotus hylättiin.
Annie Borg
Annie (Anni) Johanna Borg, o. s. Ahlberg (17. toukokuuta 1887 Kuopio – 17. huhtikuuta 1958) oli suomalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija ja kääntäjä.
Annie Borgin vanhemmat olivat ravintoloitsija Ferdinand Ahlberg ja Fredrika Örn. Hän oli naimisissa vuodesta 1910 näyttelijä Carl Felix Borgin kanssa. Annie Borg kävi Kuopion ruotsalaista yhteiskoulua vuosina 1897–1904.
Annie Borg opiskeli näyttämötaidetta Suomessa Olga Poppiuksen johdolla sekä Berliinissä muun muassa Isadora Duncanin opastuksella. Hän liittyi vuonna 1906 mukaan viipurilaiseen Suomen Maaseututeatteriin ja oli mukana Ida Ahlbergin Unkarin-kietueella. Borg oli Tampereen Teatterin näyttelijänä 1908–1919. Tämän jälkeen Borg oli Koiton Näyttämöllä 1919-1922 ja miehensä Felix Borgin kanssa perustamallaan kiertävällä Suomen Näyttämöllä vuodesta 1922 alkaen.
Kubb (peli)
Kubb on perinteinen gotlantilainen pääsääntöisesti ulkokentillä pelattava keilapeli. Sitä voidaan pelata niin yksilö- kuin joukkuepelinä. Pelaajien määrä on tyypillisesti 2-20. Peliä voidaan pelata monenlaisilla alustoilla kuten ruoholla, soralla, lumella ja jäällä. Tärkeintä on, että pelialue on sileä ja tasainen. Sääntöjenmukainen pelialueen koko on 5 x 8 metriä.
Pelivälineet
Kubbia pelataan seuraavilla pelivälineillä:
Toni Lähteenmäki (autourheilija)
Toni aloitti kilpailemisen V1600 Cupissa vuonna 2011. Heti ensimmäisenä vuonna hän voitti sarjan mestaruuden. Kahden kilpailukauden ja kahden mestaruuden jälkeen Toni siirtyi kilpailemaan V8 Thunder -luokkaan, joka silloin tunnettiin Camaro Cupin nimellä. Tulokaskauden kahdeksan podium-sijoitusta 10 ajetusta kilpailusta riittivät sarjan kolmanteen sijaan. Kauden 2020 päätteeksi Tonin palkintokaapissa on kaksi pronssia, yksi hopea ja neljä sarjamestaruutta.
Kalevi Lehtovirta
Kalevi Valdemar Lehtovirta (20. helmikuuta 1928 Turku – 10. tammikuuta 2016 Turku ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Suomessa Lehtovirta edusti Turun Pyrkivää, Turun Weikkoja, Turun Palloseuraa ja Turun Tovereita. Hän voitti SM-sarjan maalikuninkuuden yhdessä Kai Pahlmanin kanssa vuonna 1958.
Vuonna 1953 Lehtovirta lähti ulkomaille ammattilaiseksi kolmantena suomalaisena jalkapalloilijana – hänen edeltäjiään olivat Aulis Rytkönen ja Nils Rikberg. Lehtovirta pelasi neljä vuotta Pariisin Red Star -joukkueessa.
Vuoden suomalaiseksi jalkapalloilijaksi Lehtovirta valittiin vuonna 1951. Hän voitti TUL:n mestaruuden jalkapallossa 1953, jääkiekossa 1947 ja 1948 sekä jääpallossa 1951 ja 1952.
Jerusalemin armenialaiskortteli
thumb|Armenialaiskorttelin kartta Jerusalemin armenialaiskortteli on yksi neljästä perinteisestä kaupunginosasta Jerusalemin vanhassa kaupungissa. Se on pienin kortteleista. Armenian ortodoksinen patriarkaatti omistaa korttelissa useita luostareita ja teologisen seminaarin.
Korttelissa on asunut parhaimmillaan jopa 16 000 asukasta, mutta nykyään asukkaita on hieman yli tuhat.
Larysa Latynina
Larysa Semenivna Latynina (omaa sukua Dyri,, , s. 27. joulukuuta 1934 H’erson, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen Neuvostoliittoa edustanut kilpavoimistelija. Hän on 18 mitalillaan mitalien määrässä mitattuna toiseksi menestynein olympiaurheilija ja 9 kultamitalillaan eniten olympiakultia ottanut naisurheilija. Latynina voitti lisäksi yhdeksän maailmanmestaruutta ja seitsemän Euroopan-mestaruutta.
Nuoruus
Larysa Dyri syntyi 1934 nykyisen Ukrainan alueella H’ersonissa. Hän menetti molemmat vanhempansa toisen maailmansodan aikana. Dyri alkoi noin vuonna 1945 harjoittelemaan balettia, ja hänen haaveensa oli tulla tanssijaksi. Balettikoulutuksessa oli mukana myös voimistelua, ja Dyri oli siinä niin lahjakas, että opettajat ohjasivat hänet urheilun pariin.
Ura
Dyri voitti 16-vuotiaana koululaisten Neuvostoliiton-mestaruuden ja osallistui Roomassa 1954 ensimmäisen kerran telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailuihin. Dyri sijoittui moniottelussa 14. Hän oli kuitenkin mukana Neuvostoliiton joukkueessa, joka voitti kultaa. Hän alkoi opiskella samoihin aikoihin Kiovassa, missä tapasi Ivan Latyninin, jonka kanssa meni naimisiin.
Latynina voitti Melbournen olympialaisten voimistelussa neljä kultamitalia sekä hopean ja pronssin. Kullat tulivat joukkuekilpailusta, moniottelusta, permannolta ja hypystä. Hopeaa Latynina sai eritasonojapuilta ja pronssia joukkuevoimistelusta. Latyninan suurin kilpakumppani olympialaisissa oli unkarilainen Ágnes Keleti, jonka saldo olympialaisista oli hieman parempi kuin Latyninan: neljä kultaa ja kaksi hopeaa.
Bukarestin Euroopan-mestaruuskilpailuista 1957 Latynina voitti kaikki viisi sarjaa. Seuraavana vuonna Moskovan MM-kilpailuista hän voitti hyppyjä lukuun ottamatta kaikki muut lajit, vaikka oli jo viidennellä kuulla raskaana. Tanja-tytär syntyi joulukuussa 1958, ja Latynina joutui jättämään väliin vuoden 1959 EM-kilpailut. Hän palasi kilpakentille Rooman olympialaisten voimistelussa. Latynina oli kisojen suurimpia tähtiä Cassius Clayn ja Wilma Rudolphin kanssa. Hän voitti joukkuekilpailun, moniottelun ja permannon sekä sai hopeaa puomilta ja eritasonojapuilta sekä pronssia hypystä.
Latynina voitti Euroopan-mestaruuskilpailuista 1961 MM-kilpailuista 1962 kaksi kultaa ja hopeaa. Latynina oli Tokion olympialaisten voimistelukilpailujen aikaan poikkeuksellisen vanha voimistelijaksi, jo 30-vuotias. Hän sai silti kultamitalit permannolta ja joukkuekilpailusta, hopean moniottelusta ja hypystä sekä pronssia puomilta ja eritasonojapuilta. Latynina nousi kisoissa eniten olympiamitaleja saaneeksi urheilijaksi ohi 13 mitalia voittaneen miekkailija Edoardo Mangiarottin. Lisäksi hän jakoi yhdeksällä kultamitalillaan Paavo Nurmen kanssa historian voitokkaimman olympiaurheilijan tittelin. Tämän jälkeen samaan ovat pystyneet vain Mark Spitz, Carl Lewis ja Michael Phelps, jolla on nykyinen olympiaennätys.
Latynina jatkoi uraansa vielä olympialaisten jälkeenkin. Euroopan-mestaruuskilpailuista 1965 hänen saldonsa oli neljä hopeaa ja pronssi. Hän jäi MM-kilpailuissa 1966 moniottelun 11:ksi. Joukkuekilpailusta hän sai kuitenkin hopeaa.
Kilpauran jälkeen
Latynina lopetti uransa 1966. Hän oli jo aiemmin alkanut valmentaa nuoria neuvostoliittolaisia valmentajia, ja hänestä tuli 1966 maajoukkueen valmentaja. Hän valmensi maajoukkuetta vuoteen 1977. Tuona aikana Latyninan opastuksessa olivat muun muassa useita olympiamitaleita voittaneet Natalja Kutšinskaja ja Olga Korbut. Latynina jatkoi maajoukkueen jälkeen valmentajana moskovalaisessa huippuseurassa, ja hän toimi Moskovan olympialaisten voimistelun koordinaattorina.
Zhao Qinggang
Zhao Qinggang (s. 24. heinäkuuta 1985) on kiinalainen keihäänheittäjä. Zhaon ennätys on lokakuussa 2014 Aasian kisoissa Etelä-Korean Incheonissa heitetty 89,15, joka oli myös Aasian ennätys. Zhao voitti tuon kilpailun. Tulos 89,15 sijoittui kauden 2014 maailmanlistan toiselle sijalle. Zhao edusti maataan MM-kisoissa 2013, 2015 ja 2019 joka kerta karsintaan. Ensimmäisen kerran Zhao pääsi yli 80 metrin vuonna 2012.
Pittakos
thumb|180px|Pittakos Pittakos (,, n. 650–570 eaa. ) oli Hyrradioksen poika, kotoisin Mytilenestä Lesbokselta. Hänet lasketaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Pittakos toimi Mytilenen armeijan kenraalina, ja oli armeijoineen voitokas taistelussa ateenalaisia ja heidän komentajaansa Frynonia vastaan. Saavutetun voiton seurauksena mytileneläiset pitivät Pittakosta suuressa arvossa. He antoivat hänelle kaikkein ylimmän vallan. Hänen aikanaan kaupunki ja sen perustuslaki laitettiin hyvään kuntoon. Hän luopui vallasta kymmenen hallitusvuoden jälkeen.
Jotkut kirjoittajat mainitsevat, että hänellä olisi ollut poika nimeltä Tyrrhaios. Legendan mukaan hänen poikansa tapettiin, ja kun murhaaja tuotiin Pittakoksen eteen, hän päästi tämän vapaaksi, sanoen "armo on parempi kuin katumus". Tästä syystä Herakleitos kertoo hänen sanoneen miehen vapauttaessaan "armo on parempi kuin rangaistus".
Pittakokselta säilyi joukko mietelauseita, joista suurin osa on kadonnut. Joitakin hänen sanontojaan ovat:
Pittakoksen kukoistuskausi oli 42:n olympiadin aikana. Hän kuoli 52:n olympiadin kolmantena vuonna, elettyään yli 70 vuotta.
Hyvinkään terveysasema
Hyvinkään terveysasema on uusimaalaisessa Hyvinkään kaupungissa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palvelut on vuodesta 2019 lähtien tuottanut kuuden kunnan yhteinen Keski-Uudenmaan sote-kuntayhtymä (Keusote). Terveysaseman yhteydessä toimii HUSLABin toteuttama Hyvinkään terveysaseman laboratorio.
Hyvinkään terveysasema palvelee normaalisti arkipäivisin kello 8-16. Terveysaseman ollessa suljettuna kiireellisestä hoitoa tarjoa ympärivuorokautisesti Hyvinkään sairaalan päivystys (eli Hyvinkään Akuutti, osoitteessa Sairaalakatu 1, Hyvinkää). Hyvinkään terveysasemarakennus on valmistunut vuonna 1983.
Emiliano Viviano
Emiliano Viviano (s. 1. joulukuuta 1985 Fiesole, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Viviano edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia.
Ura
Viviano aloitti uransa Bresciassa kaudella 2004–2005, mutta vietti kyseisen kauden lainalla Cesenassa. Palattuaan takaisin Bresciaan hän vietti seurassa neljä kautta ollen joukkueen ykkösvahtina jälkimmäiset kolme kautta.
Tammikuussa 2009 Viviano siirtyi yhteissopimuksella Interiin, mutta joukkue myi hänet heinäkuussa 2009 Bolognaan, jossa Viviano pelasi ensimmäistä kertaa Italian pääsarjassa. Hänen ensimmäinen Serie A -ottelunsa oli 22. elokuuta 2009 Fiorentinaa vastaan. Ottelu päättyi 1–1. Kahden kauden jälkeen Inter osti Vivianon takaisin joukkueeseensa heinäkuussa 2011.
Tammikuussa 2012 Viviano siirtyi Palermoon.
Vauclaix
Vauclaix on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 41 kilometriä Clamecyn kaupungista kaakkoon.
Kunta tunnettiin 800-luvulla latinankielisellä nimellä Vallis Clausa, jolloin Corbignyn benediktiiniläismunkit perustivat sen. Kunnan kirkko rakennettiin alkujaan 1100-luvulla, mutta se on tuhoutunut. Nykyinen Sainte-Madeleinen kirkko on rakennettu 1800-luvulla.
Rick Random
Avaruusetsivä Rick Random on kuvitteellinen sarjakuvahahmo, jonka tunnetuin piirtäjä on Ron Turner.
Ammattijärjestäjä
Ammattijärjestäjä on henkilö, joka auttaa sekä yksityisiä että yritysasiakkaita järjestämään tavaroita tai informaatiota.
Rick Random
Rick Random suoritti ensiesiintymisensä vuonna 1954 tarinassa Crime Rides the Spaceways (SDL n:o 37), suomeksi "Kostaja avaruuslaivassa" Korkeajännityssarjassa 24/1954. Rick on Planeettain rikostutkimuskeskuksen johtaja (Head of the Interplanetary Bureau of Investigation, I.B.I.).
Ammattijärjestäjä
Ammattijärjestäjä on järjestämisen asiantuntija, joka yhdessä asiakkaan kanssa luo systemaattisesti ja loogisesti järjestystä ja tilaa sekä auttaa asiakasta luopumaan turhasta tavarasta. Ammattijärjestäjät auttavat erityisesti kodin, toimiston ja varastojen järjestämisessä sekä ajankäytön hallinnassa. Ammattijärjestäjiltä voi tilata myös koulutuksia ja luentoja erilaisiin tapahtumiin tai ryhmille. Ammattijärjestäjiä sitoo vaitiolovelvollisuus. Työ tehdään yhdessä asiakkaan kanssa luottamuksellisesti ja yksilölliset tarpeet huomioon ottaen. Ammattijärjestäjä auttaa toimittamaan turhat tavarat sekä roskat asianmukaisesti eteenpäin. Mitään ei poisteta ilman asiakkaan lupaa. Palvelu on kotitalousvähennyskelpoinen.
Ammattijärjestäjät Suomessa
Ammattijärjestäjien ammattikunta on Suomessa vielä suhteellisen uusi. Ammattijärjestäjiä on koulutettu Suomessa yli kymmenen vuoden ajan. Koulutettuja ammattijärjestäjiä on Suomessa yli 300, ja aktiivisimmat ovat Suomen ammattijärjestäjät ry:n jäseniä. Yhdistyksen jäsenistä noin kolmannes tarjoaa palvelua oman yrityksen tai laskutuspalvelun kautta. Vuonna 2011 perustettu Suomen ammattijärjestäjät ry on yhdistys, jonka tehtävänä on kehittää ja tutkia alaa Suomessa, lisätä sen tunnettuutta sekä valvoa ja edistää jäsentensä ammatillista osaamista. Yhdistys pyrkii myös jakamaan tietoa liiallisten tavaramäärien haitoista.
Rick Random
Rick Randomilla on seikkailuissaan usein apunaan kaunis naispuolinen apuri Andi Andrews ja vastustajanaan jokin hullu tiedemies. Hän myös usein ratkoo murhatapauksia oikean etsivän tapaan runsaasti tupakoiden. Vaikka seikkailut tapahtuvatkin tulevaisuudessa, sekä hahmot että asenteet ovat hyvin 50-lukulaisia.
Conrad Frost ja tieteiskirjailija Harry Harrison kirjoittivat Rick Random -tarinat.
Rick Randomin toinen vakiopiirtäjä Bill Lacey piirsi Rick Randomin lisäksi sarjoja Mustanaamio (Blackshirt) ja John Steel, joita myös julkaistiin suomalaisessa Korkeajännityssarjassa.
64-sivuisia Rick Random –sarjakuvia julkaistiin viisi vuotta. Britanniassa 60-luvulle tultaessa tulevaisuusseikkailut saivat väistyä menneisyyden sankaritarinoiden, sotasarjojen tieltä. Battler Britton alkoi loputtoman ilmataistelunsa Britannian puolesta, taistelut saksalaisia vastaan jatkuivat ikuisesti. Näin tapahtui myös suomalaisessa Korkeajännitys-lehdessä.
Vuonna 1978 science fiction -sarjakuvaa julkaisevan 2000AD -lehden erikoisnumerossa uusittiin vanha Rick Random -seikkailu "SOS From Space". Seuraavana vuonna samassa lehdessä ilmestyi kokonaan uusi jatkoseikkailu "The Riddle Of The Astral Assassin" Ron Turnerin piirtämänä lähes 20 vuoden tauon jälkeen. Rick Randomin paluu jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä lukijat olivat tottuneet paljon synkempiin tulevaisuusvisioihin Judge Dreddin tyyliin. Rick Random näytti seikkailevan tulevaisuudessa, mutta todellisuudessa hän eli 1950-luvulla.
Ron Turner piirsi sarjakuvia kuolemaansa saakka ja kuoli 76-vuotiaana 19. joulukuuta 1998.
Rick Randomia on julkaistu Suomessa uudelleen Korkeajännityksen erikoisnumeroissa.
Andy Williams
pienoiskuva|Andy Williams vuonna 1966 Howard Andrew ”Andy” Williams (3. joulukuuta 1927 – 25. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen viihdelaulaja ja -lauluntekijä, joka esiintyi myös elokuvissa.
Texcoco
frame|right|[[Tenochtitlánin asteekkien liittolaiskuningas, Texcocon Nezahualcoyotl teoksessa Codex Ixtlilxochitl.]]
Andy Williams
Williams syntyi Iowassa ja esiintyi jo lapsena yhtyeenä kolmen vanhemman veljensä kanssa. Pitkän ja menestyksekkään soolouransa hän aloitti 1950-luvulla. Hän oli Robert F. Kennedyn läheinen ystävä ja esiintyi tämän hautajaisissa vuonna 1968.
Texcoco
Texcoco (klassiseksi nahuatliksi Tetzco(h)co) oli ennen espanjalaisten tuloa asteekkien liittolaiskaupunki Meksikon laaksossa Texcoco-järven itärannan lähellä. Siellä asui kansa nimeltä Acolhua, joka oli asteekeille sukua. Texcocon johtaja Nezahualcoyotl (1403–1473) auttoi asteekkeja heille vihamieliseksi kääntyneiden tepaneekkien kukistamisessa. Ennen espanjalaisvalloitusta kaupungissa asui 24 000 ihmistä ja sen ala oli 450 hehtaaria.
Andy Williams
Williamsilla oli vuosina 1962–1971 oma televisioshow’nsa The Andy Williams Show, joka keräsi kolme Emmy-palkintoa. Williamsilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän sai elämänsä aikana 18 kultalevyä ja kolme platinalevyä.
Texcoco
Texcoco eli Tetzcoco, acolhuoiden asuinpaikka
Texcoco tai Tezcoco oli nykyisessä Meksikon laaksossa sijainnut asteekkien sukulaiskulttuurin Acolhuan asuttama kaupunki. Texcoco oli silloisen suuren Texcoco-järven itäisellä rannalla.
Acolhua oli nahuatlia puhuva kansa, joka saapui Meksikon laaksoon noin vuonna 1200. Acolhuaa ei saa sekoittaa Culhuaan. Acolhuoita muistuttavia nahuatlia puhuvia kulttuureja olivat noihin aikoihin asteekit, tepaneekit, Chalco ja Xochimilca.
Andy Williams
Studioalbumit
pienoiskuva|250px|Andy Williams esiintymässä vuonna 2006.
Texcoco
Texcoco eli Tetzcoco, acolhuoiden asuinpaikka
Texcocon kaupungin perustivat ehkä chichimekit 1200-luvulla. Noin 1337 acolhuat ajoivat chichimekit Texcocosta pois tepaneekkien avustamana. Ajatellaan että varhaiset acolhuoiden johtajat puhuivat alueen alkukieltä otomia, ja nahuatl määrättiin kieleksi vasta kuningas Techotlalatzinin aikaan noin 1357/1377-1409. Näihin aikoihin tepaneekkien kaupungin Azcapotzalcon vaikutus tai jopa löyhä ohjaus ulottui Texcocoon, joka joutui maksamaan tepaneekeille veroa. Uusi 1409 valtaistuimelle noussut Texcocon johtaja Ixtlilxochitli I otti vuonna 1414 itselleen tittelin Chichimeca Tecuhtli, "kikimeekkien herra", ja aikoi solmia liiton Tenochtitlanin asteekkien kanssa, mutta asteekkijohtaja Huitzilihuitl torjui ajatuksen, samoin kuin myöhemmin hänen poikansa Chimalpopocaa. Tämä lienee johtunut siitä, että asteekkien päällikkö oli naimisissa tepeneekkijohtajan tyttären kanssa.
Texcocon johtaja Ixtlilxochitli I hyökkäsi Azcapozalcoon, tepaneekkien pääkaupunkiin, ja onnistuikin saartamaan sitä pitkään, mutta koska ei kyennyt valtaamaan sitä, palasi tyhjin toimin takaisin.
Kymmenen vuotta myöhemmin Huexotzingoon paennut Ixtlilxochitli I:n poika Nezahualcoyotl (1403 - 1473) kukisti yhdessä asteekkien ja monien muiden kanssa tepaneekit, ja liittyi asteekkien ja Tlacopanin kanssa kolmiliittoon. Texcocosta tuli tällöin asteekkien valtakunnan toiseksi tärkein kaupunki. Nezahualcoyotl oli merkittävä filosofi ja runoilija säilyneiden tietojen mukaan. Hän keräsi puutarhaan ja eläintarhaan eksoottisia eläimiä ja kasveja valtakunnan eri seuduilta. Nezahualpilli (1464-1515) jatkoi isänsä perinteitä. 1520 espanjalaisvalloittaja Hernan Cortéz tappoi viimeisen Texcocon hallitsijan Cacamatzinin ja myös pian valtaistuimelle nousseen Coanacochin ja pani valtaistuimelle nukkehallitsijaksi kristinuskoon kääntyneen Ixtlilxochitl II:n vuonna 1525. Viimeinen espanjalaisten tukema tlatoani-tyyppinen Texcocon johtaja oli Antonio Pimentel Tlahuitoltzin.
Texcoco Texcoco Texcoco Texcoco Texcoco テスココ Texcoco Texcoco Texcoco de Mora
Sick of It All
Sick of It All (SOIA) on yhdysvaltalainen hardcore punk -yhtye, jonka perustivat veljekset Lou Koller (laulu) ja Pete Koller (kitara) sekä Armand Majidi (rummut) ja Rich Cipriano (basso) vuonna 1986 New Yorkin Queensissä. Kollerin veljekset olivat keksineet yhtyeen nimen pari vuotta aiemmin kotitalonsa kellarissa. Alkuperäisjäsenistä Cipriano lähti yhtyeestä vuonna 1992. Hänen korvaajakseen löydettiin Craig Setari.
Kokoonpano
Entiset jäsenet:
Juhana Sigismund
Juhana Sigismund (, s. 8. marraskuuta 1572 Halle – k. 23. joulukuuta 1619 Berliini) oli Brandenburgin rajakreivikunnan vaaliruhtinas vuosina 1608–1619 ja Preussin herttua. Hohenzollernin suvusta lähtöisin ollut Juhana Sigismund syntyi Hallessa Brandenburgin vaaliruhtinaalle Joakim Fredrikille ja tämän ensimmäiselle vaimolle Katharina von Brandenburg-Küstrinille. Hän avioitui Anna Preussilaisen kanssa vuonna 1594 ja sai tämän kanssa kahdeksan lasta. Juhana Sigismundista tuli muodollisesti Preussin herttua vasta vuonna 1618, mutta hän sai herttuakunnan sijaishallitsijan aseman jo 1608. Preussin herttua Albert Fredrik (1553-1618) oli henkisesti sairas, eikä kyennyt hoitamaan tehtäviään.
Albert Fredrikin kuoltua Preussin herttuakunta ja Brandenburgin rajakreivikunta liittyivät personaaliunioniin (1618). Brandenburgin vaaliruhtinaat olivat nimellisesti Puolan kuninkaan vasalleja aina vuoteen 1657, jolloin Puolan kuningas vapautti Hohenzollernit Wehlaun sopimuksella. Personaaliunionin aikaista Brandenburgia vuodesta 1618 Preussin kuningaskunnaksi korottamiseen vuonna 1701 kutsutaan Brandenburg-Preussiksi.
Lehtiä paholaisen kirjasta
Lehtiä paholaisen kirjasta (Blade af Satans Bog) on Carl Theodor Dreyerin ohjaama, vuonna 1920 ensi-iltansa saanut tanskalainen pitkä mykkäelokuva. Kahden ja puolen tunnin mittainen elokuva koostuu neljästä episodista, jotka käsittelevät Juudas Iskariotin petosta Jeesusta kohtaan, Espanjan inkvisitiota, Ranskan vallankumousta ja Suomen sisällissotaa. Jokaisessa tarinassa esiintyy ihmishahmon ottanut paholainen, jota näyttelee Helge Nissen. Elokuvan käsikirjoitti näytelmäkirjailija Edgar Høyer ja sen rakenteen esikuvana on yhdysvaltalaisen D. W. Griffithin vuonna 1916 valmistunut elokuva Suvaitsemattomuus.
Lehtiä paholaisen kirjasta oli ensimmäinen Suomen sisällissotaa kuvannut fiktiivinen elokuva, mutta Ruotsissa ja Suomessa esitetyistä versioista jätettiin pois sotaa kuvannut neljäs episodi.
Tuotanto
Elokuva kuvattiin Tanskassa 19. maaliskuuta – 28. elokuuta 1919. Hiirolan aseman kohtaukset kuvattiin Kagerupin asemalla. Elokuva saatiin valmiiksi 3. lokakuuta 1919 ja sen tuotantokustannukset olivat 150 000 kruunua. Elokuvan ensi-ilta oli Norjassa 15. marraskuuta 1920 ja Tanskassa 24. tammikuuta 1921.
Vastaanotto Suomessa
Suomessa elokuvan kolmeen jaksoon supistetun version ensi-ilta oli Olympia-teatterissa Helsingissä 27. helmikuuta 1921. Suomalainen kauppias, teatterimies ja elokuvaohjaaja Oski Talvio oli nähnyt elokuvan täydellisen version käydessään Kööpenhaminassa ja hän kirjoitti siitä arvostelun Filmiaitta-lehden numeroon 2/1922. Hän arvosteli Suomea käsitelleen jaksoa muun muassa Sirin venäläismallisesta kansallispuvusta, Paavon veistämättömistä hirsistä tehdystä tuvasta, joka muistutti venäläistä tupaa sekä tuvan nurkassa olleesta jumalankuvasta, jonka edessä Siri teki ristinmerkin. Vastineessaan Dreyer kertoi hankkineensa tietoja Suomen oloista elokuvaa varten Tanskan kirjastojen vähäisestä Suomea koskeneesta aineistosta sekä Suomen sisällissotaan valkoisten puolella osallistuneiden norjalaisten ja tanskalaisten vapaaehtoisten kertomuksista. Hän kehotti arvostelijaa kiinnittämään huomion elokuvaan tarinaan ja näyttelijätyöhön eikä niinkään puvustukseen ja lavasteisiin. Dryer ei kuitenkaan kertonut, että hän oli käynyt Suomessa lehtimiehenä tammikuussa 1911 tanskalaisen Robert Svendsenin pitäessä lentonäytöksen Helsingissä Oulunkylän raviradalla.
Näyttelijät
Lähde:
Janis Ferdinands Tidemanis
upright|pienoiskuva|Janis Ferdinands Tidemanis vuoden 2017 postimerkissä.
Jānīs Ferdinands Tidemanis (1. lokakuuta 1897 Ventspils, Venäjän keisarikunta – 12. huhtikuuta 1964 Toronto, Kanada) oli latvialainen taidemaalari. Hän oli yksi harvoista modernismin edustajista Latvian 1930-luvun kuvataiteessa.
Elämänvaiheita
Tidemanis pestautui 14-vuotiaana laivapojaksi Arkangeliin menevään laivaan. Arkangelista hän jatkoi matkaansa New Yorkiin, missä hän opiskeli taidekoulussa. New Yorkista hän siirtyi vuonna 1912 Clevelandiin opiskelemaan sen taidekoulussa. Opiskelua kesti kaksi vuotta, ja häntä opetti professori Nagi. Hän palasi Latviaan vuonna 1920.
Vuonna 1922 Tidemanis lähti vaimoineen Belgiaan opiskelemaan taidetta Antwerpenin taidekoulussa. Siellä häntä opetti hänen taiteeseensa merkittäviä vaikutteita antanut I. Opsomer. Tidemanis valmistui taidemaalariksi vuonna 1927. Kotimaahan paluu siirtyi, ja hän palasi Latviaan vuonna 1936.
Ensimmäisen näyttelynsä Tidemanis piti Belgiassa vuonna 1928. Ensimmäisen näyttelynsä kotimaassaan hän piti vuonna 1929. Ranskassa hänellä oli näyttely vuonna 1931, samoin Liettuassa. Virossa ja Kanadassa hänellä oli näyttelyt vuonna 1936. Tidemanisin seinämaalaus koristi Latvian paviljonkia maailman kotitalousnäyttelyssä, ja hänet palkittiin maalauksestaan vuonna 1935. Seuraavana vuonna hänelle myönnettiin Belgian kuningas Leopold II:n nimeä kantava taidealan tunnustus.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1944 Tidemanis pakeni Latviasta Sveitsiin. Sveitsistä hän muutti 1948 Kanadaan, missä asettui aluksi Montrealiin. Vuonna 1953 hän muutti Torontoon, missä asui elämänsä viimeiset vuodet.
Taiteesta
Tidemanisin taide sai merkittäviä vaikutteita ajan belgialaisesta ekspressionismista. Teoksissa on voimakkaat valon ja varjon kontrastit, ja Tidemanisin siveltimen käyttö on elävää ja temperamenttista.
Tidemanis kuvasi maalauksissaan suurkaupunkeja, niiden satamia, väkijoukkoja, karnevaaleja, ja hänen vaimonsa esiintyy niissä nykyaikaisena kaupunkilaisnaisena. Hän maalasi myös kukka-asetelmia ja alastontutkielmia.
Osmo A. Wiio
Osmo Antero (Osmo A.) Wiio (4. helmikuuta 1928 Porvoo – 20. helmikuuta 2013 Kauniainen ) oli suomalainen viestinnän professori, toimittaja ja kansanedustaja. Wiio oli tunnetuimpia suomalaisia organisaatioviestinnän tutkijoita ja opettajia. Hän tuli tunnetuksi myös tulevaisuudentutkijana, tieteen kansanomaistajana ja käytännön viestinnän edistäjänä.
Elämä ja ura
Wiio toimi Helsingin kauppakorkeakoulun professorina vuosina 1973–1975, liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana 1975–1979 sekä Helsingin yliopiston viestinnän professorina ja viestinnän laitoksen esimiehenä 1978–1991.
Wiio kirjoitti lukuisia viestintää käsitteleviä oppi- ja tietokirjoja. Tekniikkaa ja tietotekniikkaa käsitteleviä yleistajuisia artikkeleita Wiio kirjoitti useisiin lehtiin 1950-luvulta lähtien. 1950- ja 1960-luvuilla Wiio toimi toimittajana radiossa ja lehdistössä ja perusti Tekniikan Maailma -lehden vuonna 1952. Hän myi lehden vuotta myöhemmin.
Wiio harrasti radioamatööritoimintaa (kutsu OH2TK) ja hän oli Suomen Radioamatööriliitto ry:n kunniapuheenjohtaja. Wiio sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1970, International Communication Associationin (ICA) teollisuuspalkinnon vuonna 1974 ja vuoden 2000 Nokia-palkinnon.
Wiion lait
Wiio kehitti joukon Wiion laeiksi kutsuttuja lakeja viestinnästä ja tulevaisuudesta. Esimerkkejä laeista ovat:
Teoksia
pienoiskuva|right|Osmo A. Wiio radioasemansa ääressä vuonna 1961.
Merja Larivaara
Merja Johanna Larivaara (nykyään Toivonen, s. 4. heinäkuuta 1964 Haukipudas ) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi useista elokuvista ja tv-sarjoista, minkä lisäksi hän on tehnyt pitkän uran Helsingin kaupunginteatterissa. Vuosina 2014–2019 hän näytteli Oulun kaupunginteatterissa. Hän palasi Helsingin kaupunginteatteriin näyttelijäksi vuonna 2020.
Elämä
Larivaara on valmistunut Teatterikorkeakoulusta. Hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa ja Suomen Kansallisoopperassa. Vuonna 1995 hän alkoi näytellä Helsingin kaupunginteatterissa.
Larivaara sai Jussi-palkinnon parhaasta naispääosasta vuoden 1992 elokuvassa Kaivo.
Lisäksi hän on esiintynyt useana vuonna Linnanmäen Peacock-teatterin revyy-esityksissä. Hän on myös toiminut ääninäyttelijänä, esimerkiksi Disneyn Tarzan-elokuvissa. Vuonna 2008 Larivaara nähtiin Tanssii tähtien kanssa -ohjelmassa.
Larivaara on naimisissa näyttelijä Kari-Pekka Toivosen kanssa, ja heillä on neljä lasta. He asuvat Porvoon saaristossa. Pariskunnan tytär Meeri Toivonen on myös näyttelijä.
Näyttelijän työn ohessa Larivaara on tullut tunnetuksi laulajana ja hanuristina, ja hän muun muassa esiintyi Kikka Laitisen kanssa Vexi Salmen 70-vuotisjuhlakonsertissa.
Larivaara kävi Teatterikorkeakoulun Jouko Turkan toimiessa koulun rehtorina. Helsingin Sanomien haastattelussa vuonna 2018 hän ruoti kovin sanoin vuonna 2016 kuolleen Turkan opetusmetodeja ja kuvasi niitä hyvin ahdistaviksi.
Mielikuvitusystävä
thumb|240px|Hullun Hatuntekijän teekutsut. John Tennielin kuvitusta teokseen [[Liisan seikkailut ihmemaassa|Liisan seikkailut ihmemaassa (1865).]]
Mielikuvitusystävä on psykologinen ja sosiaalinen ilmiö, jossa ystävyys tai muunlainen henkilösuhde vallitsee todellisuuden sijaan mielikuvituksessa. Mielikuvitusystävät ovat usein olennaisena osana lasten leikeissä. Mielikuvitusystävät saattavat seurata lasta aina murrosikään ja joskus aikuisuuteen. Mielikuvitusystävillä on usein korostettuja persoonallisia piirteitä ja tapoja. Vaikka lapsista ne näyttävät kovin todellisilta, tutkimukset ovat osoittaneet, etteivät lapset pidä niitä todellisina.
Lääketieteellinen ja filosofinen näkökulma
Lapsen tai aikuisen mielikuvitusystävät eivät sinänsä merkitse, että hän tarvitsisi aikuisen apua tai olisi sairas. DSM-IV-tautiluokituksen mukaan mielikuvitusystäviä pidetään psyykkisenä häiriönä vain, jos ne haittaavat henkilön päivittäistä sosiaalista vuorovaikutusta. Yksinäisellä ja yksin viihtyvällä lapsella mielikuvitusystävät ovat tavallisia. Niitä on usein myös autismin kirjon lapsilla, joilla harvoin on muita ystäviä.
Syyt
Antropologi Maurice Bloch väittää, että ihmisen kehityksen myötä aivojen rakenne teki mahdolliseksi kuvitella asioita, joita fyysisesti ei ole, ja mahdollisti sosiaalisen vuorovaikutuksen, johon muut planeettamme oliot eivät pysty. Blochin mukaan ihmiset pystyvät näin muodostamaan "käsitteellisiä yhteiskunnallisia" ryhmiä, kuten klaaneja ja kansakuntia, tai jopa sellaisia kuvitteellisia ryhmiä kuin kuolleet.
Ihmiset voivat luoda mielikuvitusystäviä kavereikseen, pelikavereikseen tai muista syistä. Mielikuvitusystävä voi tarjota tärkeän ihmissuhteen yhtä hyvin lapsille kuin aikuisille. Nuorille kotoaan ensi kertaa pois muuttaneille lapsille mielikuvitusystävä tarjoaa seuraa, joka auttaa kestämään eron aiheuttamaa stressiä. Lapset esittävät mielikuvitusystävälleen toiveita, joita he eivät uskalla ilmaista kellekään muulle rangaistuksen pelosta tai muusta syystä. Lapsi saattaa jopa panna omat virheensä mielikuvitusystävän tiliin. Näin lapselle tarjoutuu tilaisuus toimia sosiaalisten sääntöjen vastaisesti. Lapset antavat mielikuvitusystävälle usein ominaisuuksia, joita heiltä itseltään puuttuu, ja näin tekevät niistä itsensä ihanneklooneja. Ujot lapset kuvaavat mielikuvitusystäviään usein leikkisinä ja suosittuina pelleinä, jotka saavat heidät nauramaan.
Yleisen väärinkäsityksen mukaan lapset unohtavat mielikuvitusystävänsä, kun he menevät kouluun ja saavat todellisia ystäviä. Tosiasiassa monella lapselle mielikuvitusystävä pysyy. Vanhempien ja kavereitten odotusten mukaisesti lapset vain lakkaavat puhumasta mielikuvitusystävästään. Jos nuori saa vielä aikuisena uusia mielikuvitusystäviä, se saattaa olla merkki psyykkisestä ongelmasta.
Dave Colclough
David ”Dave” E. Colclough (4. maaliskuuta 1964 Carmarthen, Wales – 18. lokakuuta 2016 ) oli walesilainen pokeriammattilainen. Hänen lempinimensä oli ”El Blondie”.
Ennen pokeriuraa
Ennen tuloaan pokeriammattilaiseksi Colclough työskenteli tietokoneohjelmoijana. Hän oli mukana tekemässä muun muassa FIFA Soccer Manageria. Colcloughin työnantajia olivat muun muassa posti, National Health Service, Inland Revenue ja Fujitsu. Hän jätti alan vuoden 2000 WSOP:n jälkeen.
Pokerinpelaajana
Colcloughia pidettiin yhtenä maailman parhaista omahanpelaajista. Hän menestyi kuitenkin muissakin pokerimuodoissa.
Colclough tuli Britteinsaarilla tunnetuksi Late Night Poker -ohjelman myötä. Viidennellä tuotantokaudella hän oli mukana finaalissa. Omien sanojensa mukaan Colclough olisi voittanut WSOP-rannekkeen vuonna 2000, mutta teki pelissä sopimuksen (”diilin”) ja antoi sen pois (luultavasti $2,000 pot limit hold’em -turnauksessa, jossa sijoittui tuloksissa toiseksi). Tämän jälkeen hän siirtyi ammattilaiseksi.
Vuonna 2003 Colclough valittiin vuoden pelaajaksi Euroopassa. Tuona vuonna hän voitti turnaukset Dublinissa, Wienissä, Corkissa, Pariisissa ja Walsallissa (Midland Masters, jonka ykköspalkinto oli 54 000 puntaa). Hän oli myös WSOP:n $ 1,500 Limit Omaha -kisan kakkonen.
Vuonna 2004 Dave Colclough oli finaalipöydässä World Poker Tourin Pariisin osakilpailussa. Hän ansaitsi kuutostilastaan 84 890 euroa. Samana vuonna hän oli Euroopan pokerimestaruuskilpailujen voittaja 2 000 punnan no limit hold’em -turnauksessa ja ansaitsi 100 000 puntaa. Euro Finals of Poker 2004:ssa Colclough oli ykkönen omaha-turnauksessa ja kakkonen hold’em-kilpailussa. Palkintosummat olivat 71 000 ja 41 800 euroa. Menestyksekkääseen vuoteen mahtui myös WSOP:n nelostila Chau Giangin voittamasta $ 2,000 Pot Limit Omaha -turnauksesta.
Vuonna 2005 Colclough oli kolmas World Heads Up Poker Championships -kisassa Barcelonassa ja ansaitsi 20 000 euroa. Samana vuonna hänet valittiin Bruce Atkinsonin European Poker Players Hall of Fameen.
Vuonna 2006 Colclough avasi oman nettipokerihuoneensa, BlondePoker.comin. Tammikuussa 2009 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 2,4 miljoonaa dollaria.
Dave Colclough asui Birminghamissa. Hänellä oli Siam-niminen tytär ensimmäisen vaimonsa Annan kanssa. Hän oli myöhemmin naimisissa entisen mallin ja televisiojuontajan Rhowena Colcloughin (omaa sukua MacCuish, s. 1. huhtikuuta 1980) kanssa. Rhowena Colclough pelasi televisioidussa Poker Dome Challenge -kilpailussa vuonna 2006.
Metsuri
thumb|upright|Tanskalainen metsuri katkomassa kuitupuuta moottorisahalla. Metsuri eli metsätyöntekijä on metsäalan suorittava ammatti. Sana metsuri syntyi jo 1950-luvulla, mutta yleiseen käyttöön se tuli vasta 1970-luvulla. Tätä ennen puhuttiin metsätyömiehistä ja jätkistä. Hakkuukonetta kuljettavaa työntekijää kutsutaan joskus konemetsuriksi, mutta yleensä puhutaan metsäkoneenkuljettajasta.
Toimenkuva
Metsurin toimenkuvaan kuuluu yleensä
Metsuri joutuu lisäksi yleensä huoltamaan ja korjaamaan käyttämänsä työkalut metsässä. Työ on yleensä yksinäistä ja fyysisesti rasittavaa.
Metsurit voivat työskennellä joko toisen palveluksessa tai yrittäjinä. Yrittäjämetsurin on oman ammattitaitonsa lisäksi ymmärrettävä liiketaloudellisia ja kirjanpitoon liittyviä asioita. Metsurien ammattiliitto on Puu- ja erityisalojen liitto.
Historiaa
Vielä 1960-luvulla Suomen metsissä työskenteli talvisin ainakin 100 000–200 000 metsätyöntekijää eli jätkää. He tekivät metsätyötä talvisin, uittotyötä keväisin ja maatalous- tai sahaustyötä kesäisin ja syksyisin. Pohjois-Suomessa tämä synnytti suorastaan jätkänkierron: