cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haaga (kauppala)
Sähkö, puhelin ja posti
Sähkölaitoksen henkilökuntaan kuuluivat isännöitsijä, asentaja, konttoriapulainen ja rahastaja. Isännöitsijä hoiti myös puhelinlaitoksen asiat. Yhdyskunnassa oli Helsingin Puhelinyhdistyksen keskus, jonka yhdyskunta osti 1914 ja antoi sille nimen Haagan keskus. Puhelinkeskus toimi kauppalan teknisten laitosten osana. Puhelinlaitos siirtyi vuoden 1929 alussa uudelleen Helsingin Puhelinyhdistyksen haltuun ja laitos automatisoitiin samana vuonna.
Postiliikenne kasvoi vuosi vuodelta. Postitoimisto sijaitsi huvilassa numero 34 Asematien varrella ja siitä käytettiin nimeä Huopalahden postitoimisto. Postitoimiston ja rautatieaseman nimien muuttamista Huopalahdesta Haagaksi yritettiin 1923 ja 1934, mutta yritykset eivät johtaneet tuloksiin. Lopulta vuoden 1966 postiosoiteuudistuksessa Huopalahden postikonttorin nimeksi muutettiin Helsinki 32, ja 1970-luvun alussa Etelä-Haagan alueen postinumeroksi tuli 00320.
Terveydenhoito
Haagan terveydenhoitojärjestys laadittiin 1916. Lainsäädännön muuttuminen teki sen uusimisen välttämättömäksi. Työn suoritti kauppalanhallitus, ja maaherra vahvisti 1933 uuden terveydenhoito-ohjesäännön ja terveydenhoitolautakunnan ohjesäännön. Näin säädettiin yksityiskohtaisesti, miten elintarvikkeiden, juomien ja nautintoaineiden kauppa oli järjestettävä. Määräyksin säännösteltiin myös terveydellisiä oloja ravintoloissa, kahviloissa, hotelleissa, matkustajakodeissa, kouluissa, partureissa, käherrysliikkeissä, pesu- ja silityslaitoksissa sekä tehtaissa.
Vuonna 1925 aloitti kauppalassa asuva Harald Schwela työnsä kauppalan lääkärinä, ja kesällä 1928 perustettiin kiertävän sairaanhoitajan toimi. Hänen tuli antaa apua ja neuvoja sairaustapauksissa sekä levittää terveysvalistusta. Kätilön virka lakkautettiin, koska Haagan äidit mieluummin käyttivät Helsingin naistenklinikoiden ja yksityisten synnytyslaitosten palveluja. Terveysolojen edistämiseksi kauppala palkkasi puhtaanapitomiehen, joka kuljetti yksityistalojen jätteet pois. Kauppalalta saadun palkan lisäksi hän peri talonomistajilta maksun jokaisesta poisviedystä kuormasta.
Kauppala avusti myös Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton terveysasemaa, jonka hoitajana toimi terveyssisar. Omaa sairaalaa kauppalalla ei ollut. Kun kulkutautipotilaita oli niin paljon, etteivät he mahtuneet Helsingin sairaaloihin, vuokrattiin huoneisto sairastupaa varten. Sitä hoiti tilapäinen henkilökunta. Mielisairaat hoidettiin Kellokosken piirimielisairaalassa. Haagan ensimmäinen apteekkari Axel Fonselius aloitti lääkkeiden myynnin 1938.
Köyhäinhoito ja työttömät
Kauppalan köyhäinhoitolautakunta muodostettiin 1923, ja se laati heti köyhäinhoito-ohjesäännön, jonka kauppalanvaltuusto hyväksyi ja maaherra vahvisti samana vuonna. Valtuusto päätti samalla perustaa asiamiehen ja lastenhuollon tarkastajan toimet. Lisäksi lautakunnan palveluksessa oli naispuolinen kodissakävijä, joka teki käytännön kenttätyötä. Vuonna 1936 lautakunnan nimi muutettiin huoltolautakunnaksi. Köyhäinhoitoa saaneista henkilöistä laitoksissa hoidettiin vuosittain 20–40 henkilöä, ja yksityiskodeissa hoidettuja lapsia oli vuosittain 10–40.
Haagaan ei rakennettu omaa kunnalliskotia, vaikka sellaista suunniteltiinkin. Sen sijaan neuvoteltiin naapurikuntien kanssa yhteistoiminnasta tällä alalla. Neuvottelut Oulunkylän kunnan kanssa eivät johtaneet tuloksiin. Sen sijaan Haaga sopi 1929 Hyvinkään kauppalan kanssa, että Hyvinkään kunnalliskotiin voitiin sijoittaa viisi laitoshoitoa tarvitsevaa hoidokkia.
Myös työttömyyttä kauppala yritti kykyjensä mukaan lievittää. Vuodesta 1929 lähtien Haagassa toimi työttömyyskomitea, ja sitä seurasi työttömyyslautakunta, jonka tehtävät 1937 siirrettiin huoltolautakunnalle. Pula-aikana kauppalan työttömien lukumäärä kohosi varsin huomattavaksi. Vuosina 1930–1934 työttömänä oli 36–103 henkilöä kuukaudesta riippuen. Kauppala joutui käyttämään melkoisia määrärahoja hätäaputöihin. Työttömät sijoitettiin pääasiassa kauppalan kivenmurskaus- ja tietöihin, mutta heitä oli myös Jorvaksentien ja Malmin lentokentän rakennustöissä. Lisäksi Haagan vesi- ja viemärijohdot rakennettiin pääosin työttömyystöinä.
Köyhäinhoidon lisäksi oli muuta kunnallista huoltotyötä, joka kohdistui erityisesti lastensuojeluun, irtolaisiin ja alkoholisteihin. Lokakuussa 1928 kunnan tukema Koteja kodittomille lapsille -yhdistys avasi lasten vastaanottokodin. Lasten raittiustyötä varten kauppalassa toimi kaksi yhdistystä: Haagan sosialidemokraattinen lasten raittiusosasto Toive ja puolueeton Toivon Liitto.
Palotoimi
Jo ensimmäiset huvilanomistajat perustivat 1904 vapaaehtoisen palokunnan, joka sai nimen Lill-Hoplaks FBK (Pikku Huopalahden VPK). Melko usein sattuneet tulipalot toivat sille suuren kansansuosion. Vasta 1916 sattui niin, ettei palokuntaa kertaakaan hälytetty vuoden aikana.
Maaherra vahvisti 1915 Haagan taajaväkisen yhdyskunnan palojärjestyksen, joka oli voimassa myös kauppalaksi tulon jälkeen. Palojärjestys uudistettiin 1936. Palotarkastukset suoritti aluksi palolautakunta ja uuden palojärjestyksen aikana palotarkastuslautakunta, johon kuuluivat palopäällikkö, nuohooja ja yksi jäsen. Kauppalan ensimmäiseksi sivutoimiseksi palopäälliköksi valittiin 1936 asentaja Rönnqvist. Häntä seurasi 1944 työnjohtaja Gustaf Winkler.
Polku (täsmennyssivu)
Polku voi viitata johonkin seuraavista:
Haaga (kauppala)
Yleinen järjestys
Haagan heikko järjestys huolestutti kauppalan johtoa. Varsinkin kauppalan alkuvuosina asukkaat valittivat usein, että yleistä järjestystä häirittiin ja hyviä tapoja loukattiin rautatieasemalla ja teillä. Järjestyksen ylläpitäjiä oli kauppalassa monen mielestä liian vähän. Kauppalassa yritettiin muun muassa Haagan liittämistä Helsingin poliisilaitoksen alaisuuteen, mutta yritys ei johtanut tuloksiin.
Kauppala olisi tarvinnut uuden tehokkaan poliisijärjestyksen, sillä Haagassa noudatettiin läänin kuvernöörin 1916 vahvistamaa Haagan taajaväkisen yhdyskunnan järjestyssääntöä. Vuonna 1933 valtuusto teki aloitteen järjestyssäännön uudistamisesta, mutta se raukesi kesällä 1936, kun alettiin odottaa Haagan liittämistä Helsinkiin.
Liikennekulttuurin edistämiseksi hyväksyttiin 1924 erityinen järjestyssääntö polkupyörällä ajoa varten kauppalan teillä. Yhä useammat ja yhä nopeammat autot puolestaan pelottivat pyöräilijöitä ja jalankulkijoita. Maaherra päätti maaliskuussa 1939 valtuuston pyynnöstä, että ajonopeus kauppalassa sai olla korkeintaan 50 kilometriä tunnissa. Helsinki–Turku-maantiellä suurin sallittu nopeus oli kuitenkin 70 km/h.
Liikenneyhteydet
Yksiraiteinen sähköraitiotie aloitti liikenteen Haagan ja Helsingin välillä 1914. Suoraan Haagaan menevät vaunut lähtivät aluksi Ylioppilastalolta 20 minuutin välein, myöhemmin niiden lähtöpaikaksi tuli kauppatori. Haagassa päätepysäkki sijaitsi lähellä paikkaa, jossa rantarata nykyisin ylittää Hämeenlinnanväylän. Vuonna 1927 Haagan raitiotie myytiin Helsingin Raitiotie- ja Omnibus Osakeyhtiölle. Numeron asemesta linjan tunnuksena käytettiin H-kirjainta vuoteen 1953 saakka, jolloin linja lopetettiin. .
Linja-autoliikennettä kokeiltiin jo keväällä 1907, jolloin AB Automobil OY osti auton. Autotekniikan kehittymättömyyden vuoksi kokeilu ei onnistunut, vaan liikenne loppui samana vuonna. Auto myytiin Stockmannille, joka muutti sen kuorma-autoksi. Vasta syksyllä 1924 omnibusauto Kuriiri aloitti liikenteen Helsingin rautatieaseman ja Huopalahden aseman välillä.
Kirkolliset olot
thumb|300px|[[Huopalahden kirkko.]] Pitkä matka Haagan ja Helsingin pitäjän kirkonkylän välillä vaikeutti yhteydenpitoa sen kirkkoon. Siksi monet Helsingistä Haagaan muuttaneet huvila-asukkaat pysyivät pääkaupungin kirjoissa ja kävivät siellä kirkossa. Vuonna 1917 muodostettiin Huopalahden kirkkoherrakunta, johon Haagan lisäksi kuuluivat Munkkiniemi ja Lauttasaari. Itsenäiseksi seurakunnaksi omine kirjanpitoineen se tuli 1921.
Jo vuodesta 1914 lähtien oli Haagassa ollut rukoushuone, jossa saarnaajat pitivät rukoushetkiä. Vuonna 1917 vuokrattiin jumalanpalvelushuoneistoksi suomalaisen kansakoulun suuri juhlasali. Kansakoulu toimi nuorisoseuran taloksi rakennetussa Suomalaisuuden pirtissä. Seurakunta osti 1908 rakennetun talon, josta oli tarkoitus tehdä kirkko, ja korjasi rakennusta 1928 arkkitehti Albert Nybergin laatimien piirustusten mukaan. Nybergin piirtämä on myös 1932 rakennettu kellotapuli. Rakennus ei kuitenkaan puutteidensa vuoksi kelvannut kirkoksi, joten vuonna 1942 sitä korjattiin arkkitehti Toivo Paatelan piirustusten mukaan, ja se vihittiin Huopalahden kirkoksi 16. toukokuuta 1942. Vuoden 1974 korjauksen suunnitteli arkkitehti Mirja Castrén.
Haagan sankaripuistossa on oma sankarihautausmaa, jonne haagalaiset kaatuneet on haudattu.
Kansakoulu ja kirjasto
Munkkiniemen ruotsalainen kansakoulu aloitti toimintansa 1897, mutta se oli kahden kilometrin päässä Haagasta. Syksyllä 1906 Haagaan perustettiin Helsingin ylläpitämä alakansakoulu, jota myös Haagan lapset saivat käydä. Samana vuonna aloitti Haagassa yksityinen suomalainen kansakoulu. Se toimi vuokratiloissa kunnes se 1928 sai oman talon osoitteeseen Steniuksentie 22. Syksyllä 1915 avattiin ruotsalainen pientenlastenkoulu.
Kauppala jaettiin kahteen koulupiiriin, jotka kumpikin käsittivät kauppalan koko alueen. Toinen oli suomenkielinen ja toinen ruotsinkielinen. Kauppalassa oli kuitenkin vain yksi koulutalo, jota molemmat kieliryhmät käyttivät. Koulussa oli kuusi luokkahuonetta, kahdeksan opettajaa, vahtimestari ja lämmittäjä.
Haagan kulttuuriyhdistykset perustivat yksityiskirjastoja, jotka olivat yhdistysten jäsenten käytössä. Myös kouluilla oli opettaja- ja oppilaskirjastoja, jotka palvelivat sitä osaa haagalaisista. Kunnallinen kirjasto kauppalaan saatiin vasta 1945 ja se sijoitettiin seurakuntataloon.
Urheiluseurat ja suojeluskunta
Kauppalan talousarviossa oli vuosittain määräraha urheilutoimintaa varten. Urheilulautakunnan tehtävänä oli valvoa urheilukentän, kelkkamäkien ja luistinradan kuntoa. Vuonna 1924 kauppalaan perustettiin Huopalahden Hurjat -niminen yhdistys, joka liittyi Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoon. Suomenkielisillä oli yhdistyksessä enemmistö, mutta myös ruotsinkielisiä osallistui sen toimintaan. Työväenyhdistystä lähellä olevat piirit perustivat 1927 urheiluseura Haagan Hakan. Haagassa toimi myös porvarillinen ruotsinkielinen Haga idrottsklubb -niminen yhdistys.
Törnvall
Törnvall tai Törnwall on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Haaga (kauppala)
Urheiluseurat ja suojeluskunta
Kauppalan talousarvioon otettiin monen kansalaisryhmän vastustuksesta huolimatta säännöllisesti määräraha Haagan suojeluskuntaa ja Haagan Lotta Svärdiä varten. Paikallispäälliköiden johdolla suojeluskunnan jäsenet opettelivat harjoitustilaisuuksissaan aseiden käyttöä sekä sotilaallisia ja urheilullisia taitoja. Tärkeä osa toimintaa olivat erilaiset juhlat ja muut seurustelutilaisuudet. Molemmat järjestöt lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Teollisuus ja liike-elämä
Suurteollisuutta Haagassa ei ollut, ja kauppalanvaltuusto hylkäsi anomukset suurtehtaiden rakentamiseksi. Kauppalan alkuaikoihin saakka sen länsiosassa toimi turvepehkutehdas, joka nosti, kuivasi ja paalasi turvetta. Vuonna 1925 sen puinen tehdasrakennus tuhoutui perustuksiaan myöten petrolimoottorin aiheuttamassa tulipalossa. Tehdasta ei rakennettu uudelleen, vaan yhtiö lopetti toimintansa.
Kauppalan suurimpiin yrityksiin kuului kauppias Eemeli Palotien lautatarha. Sen suuri puutavaravarasto tuhoutui 1941 tulipalossa, ja kun Palotie seuraavana vuonna kuoli, lopetti liike toimintansa. Huopalahden nahkatehdas paloi osittain 1919 ja uudelleen lokakuussa 1926. Tiilestä rakennettu osa säilyi ja tehdas jatkoi toimintaansa vuoteen 1929 saakka. Kauppala osti tehdasrakennuksen ja perusti paikalle lihantarkastusaseman.
Muita yrityksiä olivat Suomen Painoväritehdas ja E. A. Winklerin läkki- ja peltisepänliike, joka valmisti purkkeja ja pakkauksia. Werner Fohströmin saippuatehdas lopetti toimintansa 1936. Parketteja valmisti A. M. Johanssonin puusepäntehdas ja makkaraa J. A. Salmisen makkaratehdas. Raitiolinjan itäpuolella toimi paperitulitikkuja valmistava Helsingin Tulitikkutehdas, jonka tehdasrakennus rakennettiin uudelleen 1922 sattuneen tulipalon jälkeen. Suomen Puhallintehdas siirtyi 1936 Tapanilaan, ja sen tilalle tuli Helsingin Mattotehdas, joka valmisti kookosmattoja ja sodan jälkeen paperimattoja. Jousimiehentie 16:ssa toimi Jäger Filmi, joka oli kauppalan suurimpia sähkönkuluttajia.
C. T. Wardilla oli enimmillään 27 kasvihuonetta, joissa kasvatettiin ruusuja, neilikoita, begonioita ja hortensioita. Edv. Steniuksen kasvihuoneet osti 1932 pidetyssä pakkohuutokaupassa Juho Jännes. Puutarhan nimenä oli Männistön kukkatarha. Sodan aikana siellä viljeltiin tomaatteja ja vihanneksia. Muut Haagan puutarhaliikkeet olivat pienempiä.
Alkoholiliikkeen myymälä avattiin 1932 osoitteessa Asematie 4. Liikemies A. Taiminen perusti Haagan ensimmäisen elokuvateatterin 1924. Kino Haaga toimi vain vuoteen 1926 asti. Seuraava elokuvateatteri avattiin 1936 nimellä Haagan Kit-Cat.
Liitos Helsinkiin
Helsingin nopea kasvu 1900-luvun alussa sai kaupungin johdon oivaltamaan, ettei tila riitä kasvavalle väestölle. Ensimmäisten esikaupunkiliitosten jälkeen seuraava pitkä askel tapahtui 1920, jolloin kaupunginvaltuusto asetti viisijäsenisen valtuuskunnan selvittämään asiaa. Vuonna 1928 valtioneuvosto määräsi selvitysmies Yrjö Harvian käsittelemään alueliitoksia. Hänen laaja mietintönsä julkaistiin 1936.
Haaga sijaitsi tulevaksi Suur-Helsingiksi kaavaillun alueen rajojen sisäpuolella. Harvia ehdotti, että kauppala kokonaisuudessaan yhdistettäisiin kaupunkiin. Tärkein perustelu oli se, ettei kaupungin länsipuolisia alueita voitu tyydyttävästi järjestellä, jos kauppala jäisi itsenäiseksi kunnaksi. Toinen tärkeä perustelu oli Haagan melko heikko taloudellinen tilanne.
Haagalaiset olivat jo tottuneet ajatukseen, että itsenäisyys jossain vaiheessa menetetään. Tiukassa taloustilanteessa laadittu Haagan lausunto liitosehdotuksesta oli liitosta puoltava, vaikka se sisälsikin varauksia. Liitos oli tarkoitus tehdä 1941, mutta sota tuli väliin. Ratkaisu tapahtui 5. lokakuuta 1944, jolloin valtioneuvosto päätti kauppalan lakkauttamisesta ja liittämisestä Helsinkiin vuoden 1946 alusta lukien.
Bruce Harlan
Bruce Ira Harlan (2. tammikuuta 1926 Marple Newtown, Pennsylvania – 22. kesäkuuta 1959 Norwalk, Connecticut) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä. Hän edusti Yhdysvaltoja Lontoon kesäolympialaisissa 1948 saavuttaen kultaa 3 metrin ponnahduslaudassa ja hopeaa 10 metrin kerroshypyissä.
Brian Kendrick
thumb|Brian Kendrik Brian David Kendrick (s. 29. toukokuuta 1979) on yhdysvaltalainen showpainija, joka painii TNA:ssa. Hänet tunnetaan paremmin nimillä Brian Kendrick ja The Brian Kendrick. Hän on 173 senttiä pitkä ja painaa 71 kiloa. Hänen lopetusliikkeensä on The Kendrick (Sliced Bread).
Musta kansleri
Musta kansleri on vuonna 1912 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. August Blomin ohjaaman draaman pääosia esittävät Valdemar Psilander, Ebba Thomsen ja Robert Dinesen.
Juoni
Elokuva tapahtuu nimettömässä slaavilaisessa kuningaskunnassa. ”Mustaksi kansleriksi” kutsuttu valtakunnankansleri von Rallenstein on luvannut prinsessa Irenen Gydan prinssin Deiman vaimoksi. Irene rakastaa luutnantti Pawlowia ja he menevät salaa naimisiin. Kanslerin apuri kreivi Rockowitz pakottaa Pawlowin juomaan myrkkyä, mutta luutnantti Groblewski pelastaa ystävänsä. Rockowitz kaappaa Irenen ja tämän hovineidon, mutta Groblewski onnistuu vapauttamaan heidät. Prinsessa ja hänen rakastettunsa saapuvat pääkaupunkiin riemusaatossa ja kansleri kuolee sydänkohtaukseen.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Mustan kanslerin käsikirjoitus oli ostettu näyttelijä Christian Schrøderiltä, mutta ennen ensi-iltaa sen havaittiin perustuvan brittiläisen kirjailijan William Magnayn romaaniin The Red Chancellor. Tanskalaisyhtiö Kinografen teki samasta aiheesta elokuvan Kansleren kaldet ”Den sorte Panter”. Nordisk Films, joka oli itse usein syyllistynyt plagiointiin, osti oikeudet Magnayn romaaniin ja pyrki estämään Kinografenin elokuvan julkaisun.
Elokuva on esimerkki 1910-luvun alussa maailmanmaineeseen nousseen Nordisk Filmsin kaupallisesta tuotannosta. Se on aikansa suuren yleisön makua hivelevä melodraama, jossa yhdistyvät yläluokkainen miljöö näyttävine pukuineen, rakkaustarina ja jännityskertomus.
Aikalaiskriitikot arvioivat elokuvaa myönteisesti ja kiittivät varsinkin sen ulkokuvia ja valaistusta. Yhdysvaltalaislehden mukaan sen viehätys perustui ”katsojaa ilahduttavaan epäuskottavuuteen”. Myös elokuvan loppuosaa pidettiin jännittävänä. Nykynäkökulmasta Mustalla kanslerilla on lähinnä historiallista arvoa eikä se kuulu ohjaaja August Blomin parhaisiin teoksiin.
Sensaatiodraamaksi ja kokotunnin näytelmäksi mainostettua Mustaa kansleria esitettiin yksinoikeudella helsinkiläisessä Scala-teatterissa lokakuussa 1912. Fyren mainitsi sen vetonaulana yleisön ihailemat näyttelijät Dinesenin, Psilanderin, Roosen ja Thomsenin. Suomessa levitetty kopio oli tanskalaista lyhyempi, 800 metrin pituinen.
Elokuva on nähtävissä Tanskan elokuva-arkiston mykkäelokuvasivustolla.
Luettelo nykyisistä valtioiden ja hallitusten päämiehistä
Tämä on luettelo nykyisistä valtioiden ja hallitusten päämiehistä.
Japaninserovi
Taksonomia
pienoiskuva|vasen|Japaninserovin luuranko [[Ōjin eläintarhassa Kōbessa.]] Japaninserovin kuvaili tieteelle Coenraad Jacob Temminck vuonna 1836. Serovien taksonomiasta on kiistelty. Taiwaninserovia (Capricornis swinhoei) pidettiin aikaisemmin japaninserovin alalajina, mutta nykyisin kokonaan omana lajinaan. Japaninserovia pidetään nykyisin monotyyppisenä, eli sitä ei jaeta eri alaljeihin.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|Japaninserovipari. Japaninserovi painaa 31–48 kg. Sen ruumiinpituus on 95–102 cm ja säkäkorkeus 67–74 cm. Naaraat ja urokset ovat lähes saman kokoisia. Turkin väri voi vaihdella mustasta tummanruskeaan ja vaaleaan. Ruumiin alaosa on yläosaa vaaleampi. Jalat ovat mustat tai tummanruskeat. Leuan alla on valkoinen parta, joka jatkuu alas kurkkua. Korvat ovat pitkät ja ruskeat. Uroksilla ja naarailla on hieman kaartuvat sarvet.
Esimerkiksi sumatranseroviin verrattuna japaninserovi on pienempikokoinen ja lyhyempikorvainen. Taiwaninseroviin verrattuna se on puolestaan kookkaampi.
Levinneisyys ja elinympäristö
pienoiskuva|Japaninseroviemo jälkikasvunsa kanssa. Japaninserovi on endeeminen laji Japanissa. Sitä tavataan Japanin pääsaarilla Honshūlla, Shikokulla ja Kyūshūlla. Suurimmalla saarella Honshūlla sitä tavataan laajalla alueella lukuun ottamatta alavampien maiden ihmisasutusten ja maanviljelysten lähistöä. Shikokulla ja Kyūshūlla lajia tavataan rajallisemmalla alueella. Laji kerkesi kadota Honshūn länsiosista 1900-luvun alkupuolella, mutta 1960-luvulta lähtien sen levinneisyysalue on kasvanut.
Japaninservoin elinympäristö käsittää useita erilaisia kasvillisuustyyppejä ikivihreistä lehtimetsistä subalpiinisille havumetsille ja kaikkein tyypillisimmin kesävihannille lehtimetsille.
Elintavat
Japaninservo liikkuu yleensä yksin, pareina tai pienissä perheryhmissä. Japaninseroveilla on oma kotialueensa, jota ne puolustavat saman sukupuolen yksilöitä vastaan. Kotialueella on kokoa 1,3 hehtaarista 22 hehtaariin. Ne merkitsevät alueensa hajumerkein naamarauhasiaan käyttäen. Pareja muodostavat urokset ja naaraat liikkuvat päällekkäisillä alueilla. Jälkikasvu liikkuu ensin samalla alueella, mutta lopulta ne lähtevät omille teilleen. Kotialueellaan japaninservoit myös liikkuvat usein samoja tiettyjä reittejä pitkin ja ne käyttävät tiettyjä lepo- ja ulostuspaikkoja.
Japaninserovit ruokailevat yleensä varhain aamuisin ja myöhhään iltapäivällä. Muun päivän ne viettävät lepäillen esimerkiksi luolissa tai muissa suojaisissa paikoissa. Ravinnokseen ne käyttävät lehtiä, versoja ja terhoja.
Japaninservoit lisääntyvät syyskuun ja tammikuun välisenä aikana. Uros lisääntyy yleensä vain yhden naaraan, mutta joskus myös kahden naaraan kanssa. Naaraan tiineys kestää 215 päivää ja poikaset syntyvät yleensä lokakuun ja marraskuun aikana. Poikasia on yleensä kerrallaan yksi tai harvemmin kaksi. Naaras imettää 5-6 kuukautta. Poikaset seuraavat emoaan. Sarvet alkavat kasvaa 4-kuukauden iässä. Naaraista tulee sukukypsiä 2,5-vuotiaina ja uroksista 2,5–3-vuotiaina. Japaninserovit voivat elää 20-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu
pienoiskuva|Japaninserovi lumisella vuoristoalueella. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt japaninserovin elinvoimaiseksi lajiksi. Sen levinneisyysalue on laaja ja kanta on vakaa tai jopa hitaassa kasvussa. Vuonna 1983 koko kannan kooksi arvioitiin noin 100 000 yksilöä. Lajin levinneisyysalue on kasvanut vuodesta 1978 vuoteen 2003 yhteensä 170 %.
Japaninserovin metsästys kiellettiin vuonna 1925. Salametsästys oli kuitenkin huomattava ongelma aina 1950-luvulle saakka. Vuonna 1959 tehtiin laaja salametsästyksen vastainen kampanja, jonka jälkeen kantojen koko on noussut. Kantaa on hyödyttänyt myös talousmetsien istututkset. Japaninservoien metsäistutuksille tekemät vahingot ovat nostaneet närää metsänomistajien ja luonnonsuojelijoiden välillä. Kasvannutta kantaa alettiin rajoittamaan vuodesta 1978 lähtien. Samaan aikaan japaninserovien kantojen kanssa on kasvanut myös japaninhirvien kannat, mikä saattaa kilpailun kautta vaikuttaa japaninservoien kantoihin.
Kids (OneRepublicin kappale)
Kids on yhdysvaltalaisyhtye OneRepublicin kappale. Sen julkaisivat Mosley Music Group ja Interscope Records heidän neljännen, Oh My My-studioalbumin toisena singlenä 12. elokuuta 2016. Kappaleen nimi ja kansikuva julkistettiin yhtyeen Twitter-tilillä 3. elokuuta 2016. Kappaleen ovat sanoittaneet Ryan Tedder, Brent Kutzle, Brandon Michael Collins ja Steve Wilmot. Kaikki edellä mainitut henkilöt Collinsia lukuun ottamatta myös tuottivat sen. "Kids" on lajityypiltään poprock ja elektropop kappale, jossa on yhtyeen solistin kertoman mukaan vivahteita 80-luvun synthpop kappaleista.
Kappaletta on käytetty muun muassa Chryslerin "PacifiKids" 2016 joulumainoksessa. Kappaleelle on toteutettu myös Hal Kirklandin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 25. elokuuta 2016. Videon tuotti Here Be Dragons ja se kuvattiin Mexico Cityssä. Kappaleesta muodostui kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kolmenkymmenen parhaan joukkoon vain Espanjassa, Skotlannissa ja Unkarissa.
Vähimmäisvarantojärjestelmä
Vähimmäisvarantojärjestelmä on rahajärjestelmä, joka on nykyään käytössä lähes kaikkialla maailmassa. Se perustuu osittaisten kassavarantojen periaatteelle: rahajärjestelmässä liikepankkien tulee pitää talletustilillään keskuspankissa (esimerkiksi Euroopan keskuspankki) vähimmäisvarantona eli reservinä tietty osuus talletusasiakkaidensa talletuksista.
Suomen Pankin Raha ja luotto rahapolitiikassa -julkaisun mukaan ”raha on nykyisin pääosin aineetonta, vain numeroita pankkien tietokoneissa. Se onkin pohjimmiltaan pelkkää luottamusta siihen, että joku lopulta vastaa maksusitoumuksesta. Raha on velkarahaa, käytännössä keskuspankin (keskuspankkiraha) tai yhä hallitsevammin talletuspankkien (pankkiraha) likvidiä velkaa, jota voidaan käyttää maksuvälineenä”. ”Pankkiraha eli likvidi pankkitalletus syntyy nykyisin valtaosin pelkkänä tilikirjauksena luotettavan talletuspankin myöntäessä luottoa asiakkaalleen. Tässä ostovoimaa syntyy tyhjästä.
Suomen Pankin mukaan: ”Eurojärjestelmän vähimmäisvarantojärjestelmää sovelletaan euroalueen luottolaitoksiin, ja sen tarkoituksena on ensisijaisesti tasata rahamarkkinakorkoja sekä lisätä rakenteellisen keskuspankkirahoituksen tarvetta. Kunkin luottolaitoksen on talletettava tietty osa varoistaan kansallisiin keskuspankkeihin. Vähimmäisvarantotalletuksille maksetaan korkoa, joka on sama kuin perusrahoitusoperaation korko.”
Historia
Seteliraha perustuu historiassa muodostuneeseen käytäntöön. Säästämishaluiset ihmiset tallettivat kulta- ja hopeakolikoitaan kultaseppien holveihin. Kultasepät antoivat kuitin talletuksesta ja ottivat maksun omaisuuden turvallisesta säilytyksestä. Ihmisten alkaessa luottaa kultaseppien maksukykyyn, talletuskuiteista muodostui uusi vaihdannan väline. Sen sijaan, että kultaa käytiin hakemassa maksuvälineeksi kultasepän holvista, pelkkä talletustodistus riitti maksamiseen.
Ajan myötä kultasepät huomasivat, että missään vaiheessa kaikki tallettajat eivät tule samanaikaisesti lunastamaan talletuksiaan. Talletuskuittien käydessä maksuvälineenä kultasepät pystyivät myöntämään korkoa tuottavia lainoja kirjoittamalla talletuskuitteja tallettamatonta kultaa vastaan. Näin kultasepistä tuli ensimmäisiä pankkiireita ja vähimmäisvarantojärjestelmä syntyi. Ensimmäisen tällaisen kokeilun teki hollantilainen Johan Palmstruch Ruotsissa 1600-luvulla.
Vähimmäisvarantojärjestelmän kääntöpuolena olivat sen aiheuttamat ajoittaiset kriisit silloin, kun tallettajat menettivät uskonsa pankin kykyyn maksaa kuittia vastaava määrä kultaa. Tämä aiheutti ryntäyksen, jossa monet tallettajat samanaikaisesti nostivat rahansa pois. Jos pankki ei kyennyt keräämään tarpeeksi rahaa lainaamalla itse tai irtisanomalla myöntämiään lainoja, pankista tuli maksukyvytön. Myös Johan Palmstruchin pankille kävi näin.
Toinen toistaan seuraavien pankkikriisien takia perustettiin keskuspankit säätelemään muiden pankkien toimintaa, määrittämään vähimmäisvarantovaatimuksia ja toimimaan kriisitilanteessa talletusten takaajana myöntäen kriisipankille lainaa keskuspankin varoista.
Vähimmäisvarantojärjestelmä on edelleen käytössä, koska se mahdollistaa ihmisten rahojen sijoittamisen talouteen menettämättä mahdollisuutta käyttää rahaa tarvittaessa. Koska ihmiset käyttävät vain osaa rahoistaan kerrallaan, pankit voivat toimia välikätenä ja lainata talletetut rahat saaden samalla voittoa itselleen korkoerosta.
Vuosien saatossa vähimmäisvarantovaatimusta on laskettu aina vain alemmas ja esimerkiksi Englannin Pankki on luopunut pakollisista varantovaatimuksista jo kokonaan. Vuonna 1998 Englannin pankkien keskimääräiset varannot olivat 3,1 % talletuksista.
Vähimmäisvarantojärjestelmä Suomessa
Pankkeja oli vuosien saatossa ajautunut konkurssiin aina silloin, kun ihmisten luottamus pankkijärjestelmään heikkeni ja liian monet tulivat hakemaan rahojaan pois pankeista (eikä niillä ollut tarpeeksi reservejä). Suomessa käytettiin kassavarantoja eli nopeasti rahaksi muutettavia varallisuuseriä puskureina siltä varalta, että pankki joutuisi odottamatta maksamaan velkojaan. Kassavarantojärjestelmästä luovuttiin 1.7.1993.
Myöhemmin euron käyttöönoton myötä siirryttiin EKP:n vähimmäisvarantojärjestelmään. EKP:n säätämää minimivarantovaatimusta päätettiin laskea joulukuussa 2011 yhteen prosenttiin silloisesta kahdesta prosentista. Suomen Pankki säilyttää näitä liikepankkien reservejä holvissaan.
Yleisön tekemät talletukset (lainat pankille) kuuluvat talletussuojan piiriin. Kaikkien suomalaisten talletuspankkien on kuuluttava Talletussuojarahastoon. Rahastosta korvataan asiakkaiden talletukset, mikäli pankki ei kykene niitä maksamaan. Rahaston vastuu asiakkaan yhdessä pankissa olevista talletuksista on enintään 100 000 euroa. Suomessa toimiviin ulkomaisten pankkien sivukonttoreihin sovelletaan niiden kotimaan suojajärjestelmää.
Luotonlaajennus ja rahakerroin
Mekanismia, jolla uutta rahaa luodaan talouteen liikepankkien antolainauksen kautta, kutsutaan luotonlaajennukseksi. Se tarkoittaa sitä, että keskuspankin liikkeelle laskema ns. vahva raha tai keskuspankkiraha kertautuu talouden kierrossa, koska pankit pitävät vain osan niille tulevista talletuksista (ottolainauksesta) säilössä. Loppuosa talletuksista voidaan lainata sopiville lainanottajille (antolainaus).
Talletusten kertautuminen on ilmiö, jossa talletuksia lainataan ulos, jonka jälkeen kyseinen raha päätyy uudelleen talletukseksi johonkin pankkiin. Tämä lisää kyseisen pankin talletuksia, joista osa voidaan lainata uudelleen ulos.
Lähtötilanteessa Pankki A saa keskuspankilta 100 € talletuksen. Pankit noudattavat tässä esimerkissä 20 %:n vähimmäisvarantovaatimusta (pankkien hallussa oleva keskuspankkiraha). Pankki A jättää 20 € reserveihinsä ja lainaa 80 €. Tässä vaiheessa rahan tarjonta on 180 €, koska markkinoilla on alkuperäisestä 100 € talletuksesta vastaava talletustodistus sekä 80 € myönnetty laina.
Tässä vaiheessa Pankki A:lla on 20 € keskuspankkirahaa kirjanpidossaan. Lainansaajalla on 80 € keskuspankkirahaa, mutta hän pian käyttää koko 80 € pääoman. Maksun vastaanottaja tallettaa koko 80 € summan Pankki B:hen. Pankki B:llä on nyt 80 € talletus. Pankki B siirtää reserveihinsä 20 % talletuksesta eli 16 € ja lainaa jäljelle jäävät 64 €, mikä nostaa rahan tarjontaa 64 €. Nyt markkinoilla on 100 € talletustodistus, 80 € talletustodistus ja 64 € antolaina. Prosessin jatkuessa rahan tarjonnan määrä kasvaa. Jos sopivia lainanottajia riittää, prosessin lopussa 20 %:n vähimmäisvarantovaatimuksella alkuperäistalletus 100 € (20 %) kertautuu pankkijärjestelmässä siten, että uutta rahaa syntyy uusien lainojen muodossa yhteensä 400 € (80 %). Tämä kirjanpidon avulla tyhjästä luotu lainaraha palaa aikanaan takaisin pankkiin lainan takaisinmaksun muodossa ja häviää kierrosta. Lainan mahdollisten korkojen maksu tapahtuu omasta tai muiden ottamasta lainarahasta.
Vaikka uutta rahaa ei luotu alkuperäisen 100 € talletuksen lisäksi, rahan tarjonta kasvaa lainoituksen kautta. Vähimmäisvarantovaatimus säätelee sitä, kuinka paljon pankit voivat tätä mekanismia hyödyntää. Jos vaatimus olisi 10 %, ne voisivat tuottaa uutta rahaa kymmenkertaisen määrän. Tätä kutsutaan rahakertoimeksi. Jos taas vaatimus olisi 5 %, rahakerroin olisi 20. Jos 2 %, alkuperäinen rahamäärä kertautuisi 50-kertaiseksi. Todellisuudessa luku voi olla niinkin alhainen kuin 0,5 % eli silloin rahakerroin on 200.
Yksittäisen pankin tapauksessa talletus on vastattavaa ja antolainaus sekä reservit eli varannot vastaavaa. Talletukset ovat aina yhtä suuret kuin varantojen ja annettujen lainojen summa. Nämä muodostavat pankin taseen perustan.
Vähimmäisvarantojärjestelmä länsimaissa nykyään
Yleisesti käytettävissä olevien valuuttoja kuten EUR, GBP ja USD pyritään hallitsemaan keskuspankkijärjestelmän avulla. Keskuspankit eivät kuitenkaan suoraan voi vaikuttaa kierrossa olevaan rahan määrään, vaan rahamäärä riippuu luottojen kysynnästä. Yksityisomisteisilla liikepankeilla on nykyisessä rahajärjestelmässä keskeinen rooli, jota on myös kritisoitu erityisesti talousdemokratiaa kannattavien suunnasta.
Rahan syntymekanismi teoriassa
Oppikirjoissa rahan syntymekanismi esitetään tässäkin artikkelissa edellä mainitun keskuspankin lainaushalukkuuden sekä yksityisten liikepankkien käytettävissä olevan vähimmäisvarantojärjestelmän prosessina, joka ei kuitenkaan vastaa nykyisin käytössä olevaa rahan luontimekanismia. Prosessia kuvataan termillä eksogeenisen rahan teoria, jossa keskuspankki siis aktiivisesti osallistuu rahan tarjonnan säätelyyn.
Useiden keskuspankkiirien luottamus eksogeenisen rahan teoriaan ja perusrahan määrän sääntelyyn romahti 1980-luvulla, jolloin Yhdysvaltain keskuspankki (Fed) otti rahapolitiikan tavoitteekseen perusrahan määrän sääntelyn. Kokeilun aikana havaittiin, että positiivinen korrelaatio perusrahan määrän ja inflaation välillä hävisi, mikä johti siihen, että Fed myös toistuvasti epäonnistui rahatavoitteensa saavuttamisessa, eli pankit myönsivät joko Fedin tavoitteita enemmän tai vähemmän luottoja. Kokeilu säädellä rahan määrää lopetettiin ja keskuspankki otti rahan tarjonnan säätelytavoitteen sijaan inflaatiotavoitteen.
Rahan syntymekanismi käytännössä - raha on velkaa
Keskuspankit korvasivat rahamäärätavoitteen inflaatiotavoitteella, josta lähtien rahan tarjonta on ollut sisäsyntyinen eli endogeeninen prosessi. Endogeeninen prosessi tarkoittaa tässä sitä, että kierrossa olevan rahan määrää ei voi suoraan asettaa yksikään ulkopuolinen taho, vaan se on seurausta luoton kysynnästä. Suomen Pankin ”Raha ja luotto rahapolitiikassa” -julkaisun mukaan ”raha on nykyisin pääosin aineetonta, vain numeroita pankkien tietokoneissa. Se onkin pohjimmiltaan pelkkää luottamusta siihen, että joku lopulta vastaa maksusitoumuksesta. Raha on velkarahaa, käytännössä keskuspankin (keskuspankkiraha) tai yhä hallitsevammin talletuspankkien (pankkiraha) likvidiä velkaa, jota voidaan käyttää maksuvälineenä”. ”Pankkiraha, eli likvidi pankkitalletus, syntyy nykyisin valtaosin pelkkänä tilikirjauksena luotettavan talletuspankin myöntäessä luottoa asiakkaalleen. Tässä ostovoimaa syntyy tyhjästä. Rahan kysyntää lisäävät siis esimerkiksi asuntolainojen, yrityslainojen, valtionlainojen jne. kysyntä. Kun pankki myöntää lainoja, kierrossa olevan rahan määrä lisääntyy. Kun lainapääomaa lyhennetään, kierrossa olevan rahan määrä vähenee kahdenkertaiseen kirjanpitoon perustuvien sääntöjen mukaan. Lainaan mahdollisesti liittyvät korot on mahdollista maksaa kierrossa olevalla rahalla.
Järjestelmä edellyttää kuitenkin sitä, että keskuspankki pidättäytyy pyrkimyksistä rajoittaa yksityisten pankkien luotontarjontaa, koska jos keskuspankki estäisi joidenkin liikepankkien pääsyn diskonttoikkunaansa, ohjautuisi tämä pankkien keskuspankkirahan kysyntä liikepankkien välisille tukkumarkkinoille, joka kohottaisi tukkumarkkinoiden korkotasoa ja näin estäisi keskuspankkia saavuttamasta inflaatiotavoitettaan. Liikepankit voivat nykyisessä rahajärjestelmässä myöntää siis niin paljon lainoja kuin haluavat, eivätkä keskuspankit voi rajoittaa liikepankkien luotonlaajennusta keskuspankkirahan tarjontaa kiristämällä, vaan keskuspankit voivat ainoastaan säädellä keskuspankkirahan hintaa, ja tällä tavalla vaikuttaa lainojen kysyntään. Liikepankkien asiakkailtaan keräämät talletukset eivät myöskään muodosta minkäänlaista rajoitetta yksityisten liikepankkien luotonannolle (esim. asuntolainat), vaan talletukset ovat seurausta jonkun aiemmin ottamasta velasta.
Omavaraisuusaste
Omavaraisuusaste kuvaa yrityksen pääomarakennetta. Se mittaa yrityksen vakavaraisuutta, tappion sietokykyä sekä kykyä selviytyä sitoumuksista pitkällä tähtäyksellä. Omavaraisuusaste kertoo, kuinka suuri osuus yhtiön varallisuudesta on rahoitettu omalla pääomalla. Mitä korkeampi yrityksen omavaraisuusaste on, sitä vakaammalle pohjalle yrityksen liiketoiminta rakentuu.
Oma pääoma muodostaa yrityksen puskurin tappioita vastaan. Mitä enemmän yrityksellä on omaa pääomaa, sitä enemmän ja sitä kauemmin se sietää tappioita. Vieraan pääoman eli velan maksuvelvoitteet ovat usein kiinteitä. Ne on pystyttävä hoitamaan, vaikka yrityksen tulos heikkenisi. Sitä vastoin oma pääoma on joustava yrityksen taloudellisen tilanteen suhteen. Oman pääoman korvauksista (osingoista) yritys voi päättää itse tuloksen ja maksukyvyn mukaan.
Omavaraisuusastetta pidetään usein on myös pitkän aikavälin kannattavuuden tunnuslukuna. Etenkin pienissä yrityksissä suuri osa omasta pääomasta muodostuu kertyneistä voittovaroista. Täsmällisemmän kuvan kannattavuudesta saa suhteuttamalla kertyneet voittovarat koko pääomaan.
Rahoitusaseman arvioinnissa omavaraisuusaste ja nettovelkaantumisaste ovat toistensa kanssa samankaltaisia tunnuslukuja.
Äänipäät
Äänipäät on vuonna 2002 perustettu veteliläinen mieskuoro, joka pyrkii huumorin keinoin uudistamaan perinteistä kuorolauluperinnettä. Kuoron ohjelmistoon kuuluu pop- ja rock-musiikkia, perinteisiä tangoja, valssi- sekä kansanmusiikkia. Kuoro tekee itse kappaleensa ja sovituksensa, jotka ovat neliäänisiä a cappella –lauluja. Äänipäät esiintyvät konserteissa, musiikkitapahtumissa ja ravintoloissa.
Omavaraisuusaste
Laskentakaava
Omavaraisuusastetta laskettaessa täytyy sekä omaa pääomaa että taseen loppusummaa toisinaan oikaista. Tunnuslukua laskettaessa on tärkeää selvittää yrityksen omaisuuden todellinen käypä arvo. Se tapahtuu käymällä läpi taseen vastaavien puoli erä erältä.
Äänipäät
Äänipäät järjestävät vuosittain Vetelin Vestifaalit –tapahtuman, johon kuuluu musiikkiesityksiä, kesäistä hauskanpitoa sekä perinteiset lavatanssit. Vestifaalin aiempia esiintyjiä ovat olleet: lauluyhtyeet Suden Aika ja Shalla Lalla sekä tangokuningas Matti Korkiala.
Omavaraisuusaste
Laskentakaava
Inflaation ja poistojen vuoksi pysyvien vastaavien käyvät arvot voivat poiketa selvästi tasearvoista. Jos käyvät arvot ylittävät ratkaisevasti tasearvot ja tämä on varmasti todettavissa, voidaan ylittävä osuus lisätä takaisin omiin pääomiin omavaraisuusastetta laskettaessa. Käyvän arvon määrittelemisessä tulee noudattaa varovaisuutta. Pysyvät vastaavat voivat olla myös yliarvostettuja, jolloin omia varoja joudutaan korjaamaan tasearvoa pienemmiksi. Oikaisujen vaikutus näkyy myös taseen loppusummassa.
Kukonlaulusta kukonlauluun
Kukonlaulusta kukonlauluun on Aarne Laineen ohjaama mustavalkoinen elokuva vuodelta 1955. Elokuva perustuu Toivo Kauppisen eli Topiaksen näytelmään
Omavaraisuusaste
Laskentakaava
Henkilöyhtiön omistajat ovat henkilökohtaisessa vastuussa yrityksensä toiminnasta ja veloista. Henkilöyhtiön tasetiedoista laskettu omavaraisuusaste ei ole riittävä, vaan on mahdollisuuksien mukaan otettava myös henkilökohtaisessa vastuussa olevien omistajien yksityiset varat ja velat.
Äänipäät
Kaikki Äänipäät-kuoron jäsenet ovat kuuluneet Vetelin Poikakuoroon, mikä on luonut kuoron toiminnalle klassisen perustan. Kaikki Äänipäiden jäsenet ovat syntyjään veteliläisiä. Synnyinkunnalla on vahva merkitys kuoron toimintaan. Äänipäät tuovat tuotannossaan esille pienille paikkakunnille tyypillisiä asioita, kuten naapurikateutta, maalaisidylliä sekä Vetelin murretta.
Äänipäät osallistui Suomen Paras Kuoro 2009 –kilpailuun sijoittuen parhaana mieskuorona kolmanneksi Kuopion Nuorisokuoron ja Philomelan (Helsinki) jälkeen.
Omavaraisuusaste
Ohjearvot
Omavaraisuusasteen ohjearvot ovat: Yritys, joka toimii vakaalla ja suhdanteista riippumattomalla alalla, tulee toimeen heikommalla omavaraisuusasteella kuin yritys, jonka tulos heittelee.
Hyvälle omavaraisuusasteelle ei ole varsinaista ylärajaa. Omistajat voivat päättää tavoittelemastaan pääomarakenteesta. Toiset omistajat ovat valmiimpia ottamaan enemmän velkaa ja siten enemmän riskiä kuin toiset.
Omavaraisuusaste, maksukyvyttömyys ja konkurssi
Omavaraisuusasteen avulla voidaan ennustaa yrityksen riskiä joutua pysyvästi maksukyvyttömäksi ja riskiä joutua konkurssiin.
Omavaraisuusasteen kyky ennakoida maksukyvyttömyyttä johtuu siitä, että se viittaa sekä rahoitusrakenteeseen, pitkän aikavälin kannattavuuteen että yrityksen mahdollisuuksiin saada lisärahoitusta. Jos yrityksellä ei ole käyttämättömiä vakuuksia ja omavaraisuus on kriittinen, lisärahoituksen saaminen on vaikeaa tai mahdotonta.
Pysyvän maksukyvyttömyyden ennakoinnissa on omavaraisuusaste tehokkain tunnusluku. Pysyvän maksukyvyttömyyden uhka on välitön, kun yrityksen liiketulos on negatiivinen ja omavaraisuusaste alle 10 %.
Myös konkurssin ennakoinnissa omavaraisuusaste on selvästi tärkein tunnusluku. Yli 60 000 suomalaista osakeyhtiötä käsittäneessä tutkimuksessa havaittiin, että omavaraisuusasteen mediaani oli konkurssiyrityksillä 8 % ja häiriöttömillä yrityksillä 49 %. Osakeyhtiön konkurssiuhka nousi huomattavasti, kun omavaraisuusaste oli alle 25 %.
Alle 5 vuotta toimineiden yritysten omavaraisuus on vanhempia yrityksiä keskimäärin alhaisempi. Yli 40 000 suomalaisen yrityksen tutkimuksessa havaittiin, että omavaraisuusasteen mediaani alle 5 vuotta toimineilla yrityksillä oli 23 %, kun vastaava luku muilla oli 49 %. Myöskään omavaraisuuden merkitys konkurssiriskin ennustajana ei ole yhtä suuri kuin vanhemmilla yrityksillä. Alle 5 vuotta toimineilla yrityksillä konkurssin merkkejä ovat negatiivinen omavaraisuusaste ja heikko kannattavuus. Kuitenkin myös vastaperustettujen yritysten konkurssin ennakoinnissa omavaraisuusaste on keskeisin tunnusluku.
Kukonlaulusta kukonlauluun
Vakavahenkisessä, maaseutua ylistävässä elokuvassa on poikkeuksellista aikakauden muihin elokuviin verrattuna repliikkien puhekielenomaisuus.
Vastaanotto
Aikalaisarvioissa hämmästeltiin elokuvan ankaraa huviveroa ja sitä että se kiellettiin lapsilta. Molempiin tuli muutos, ennen kuin elokuva sai Helsingin-ensi-iltansa.
Omavaraisuusaste
Omavaraisuusaste, maksukyvyttömyys ja konkurssi
On lisäksi huomattava, että yritys voi mennä konkurssiin, vaikka tunnuslukujen arvot olisivat hyvät, ja toisaalta välttyä konkurssilta huonoillakin tunnusluvuilla.
Popatin perhe
Popatin perhe on brittiläinen televisiosarja, joka kertoo intialaissyntyisen perheen arjesta. Sarja on palkittu Britanniassa muun muassa vuonna 2008 parhaana lastenohjelmana.
Sarjassa vanhemmat Ramesh ja Shoba Popat yrittävät kasvattaa parhaansa mukaan Dimbleä, Anadia ja Chetania.
Sarjasta on tullut kaksi tuotantokautta.
Kelkyttee
Kelkyttee on Etelä-Savossa Pertunmaalla ja Hartolassa Ruuhilammen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Seppälänjoen valuma-alueeseen (14.175) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 104,7 metriä mpy.
Battle Arena Toshinden
Battle Arena Toshinden on Tamsoftin kehittämä taistelupeli, joka julkaistiin PlayStationille ja Sega Saturnille vuonna 1995 sekä Game Boylle ja MS-DOS:lle vuonna 1996.
Peli oli PlayStationin ensimmäinen 3D-grafiikkaa käyttävä yksi yhtä vastaan -taistelupeli: pelin Japanilainen julkaisu edelsi Tekkenin käännösversiota kolmella kuukaudella.
Pelin Sega Saturn -julkaisu tunnetaan myös nimillä Battle Arena Toshinden Remix ja Toshinden S.
Pelattavuus
Jokaisella hahmolla on oma liikearsenaali ja "epätoivohyökkäys", jonka voi käyttää, jos taistelija on häviämässä. Pelaaja voi myös väistellä vastustajan hyökkäyksiä. Areenalta voi myös tippua alas ja näin hävitä. Omaa hahmoa ohjataan nuolilla ja torjua voi pitämällä nuolta taaksepäin.
Vastaanotto
Electronic Gaming Monthly palkitsi Battle Arena Toshindenin vuoden 1995 parhaaksi taistelupeliksi.
T-ara
T-ara (,, tyyliteltynä T-ARA tai T♔ARA) on eteläkorealainen vuonna 2009 perustettu tyttöyhtye, jonka jäsenet ovat Qri, Eunjung, Hyomin ja Jiyeon. T-ara käyttää kiertävää johtajajärjestelmää, jonka avulla jokainen jäsen saa vuorollaan vaikuttaa yhtyeen tyyliin ja konseptiin. Levy-yhtiönä toimii MBK Entertainment.
Historia
Hwayoung liittyi T-araan vuonna 2010, ja Areum kesäkuussa 2012. MBK Entertainmentin toimitusjohtaja Kim Kwang-soo väitti 30. heinäkuuta 2012, että Hwayoungin sopimus irtisanotaan tämän huonon käytöksen vuoksi. Yhtiön henkilökunta kertoi, että Hwayoungin kanssa on vaikea työskennellä. Hwayoungin lähdöstä syntyi kohu, jonka mukaan muut T-aran jäsenet olisivat kiusanneet häntä. Huhujen todenmukaisuutta ei koskaan todistettu, mutta ne vaikuttivat hyvin kielteisesti yhtyeen maineeseen. Taustalla oli kaksoissisarten Hwayoungin ja Hyoyoungin välinen epäsopu.
Joulukuussa 2012 yhtiö suunnitteli lisäävänsä yhtyeeseen uuden jäsenen, Danin. Näin ei kuitenkaan käynyt, ja hänen debyyttiään ei koskaan tapahtunut. Sen sijaan Dani liittyi lyhyeksi aikaa yhtyeen alaryhmään T-ara N4, jonka muodostavat Eunjung, Hyomin ja Jiyeon.
Areum jätti T-aran keskittyäkseen soolouraansa heinäkuussa 2013.
Boram ja Soyeon jättivät yhtyeen vuonna 2017 heidän sopimuksensa umpeutuessa.
Täpläviklo
Täpläviklo (Tringa guttifer) on Venäjän kaukoidässä elävä erittäin uhanalainen kahlaajalintu. Sen esiintymisalue käsittää Ohotanmeren länsiosan ja Sahalinin, mahdollisesti myös Ohotanmeren pohjoisosia ja Kamtšatkaa. Lajin populaatio on kooltaan alle tuhat yksilöä. Se talvehtii Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Lajin holotyypin kuvaili Alexander von Nordmann Ohotskista vuonna 1835.
Donald Gauf
Donald Valentine ”Don” Gauf (1. tammikuuta 1927 Edmonton, Kanadan dominio, Brittiläinen imperiumi – 11. lokakuuta 2014 Edmonton) oli kanadalainen jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Gauf kuului Kanadan olympiakultaa Oslossa 1952 voittaneeseen joukkueeseen. Talviolympialaisten tuolloisesta statusarvosta johtuen Kanada saavutti samalla maailmanmestaruuden. Gauf kuului Kanadan MM-kultajoukkueeseen myös vuonna 1950.
Gauf kuoli Edmontonissa 87-vuotiaana 11. lokakuuta 2014.
Yhteiskunnallinen romahdus
thumb|200px|[[Rooman valtakunta|Rooman valtakunnan raunioita vuoden 1742 maalauksessa.]] Yhteiskunnallinen romahdus viittaa laajasti sekä äkilliseen yhteiskunnan tuhoutumiseen (kuten mayojen korkeakulttuurin romahdus) että hitaaseen ja asteittaiseen yhteiskunnan rappeutumiseen (kuten Rooman valtakunnan ja Kiinan Han-dynastian tuhot). Aihepiiriä on käsitelty erityisesti antropologian, historian, sosiologian ja valtio-opin tieteenalojen piirissä sekä nykyisin myös kompleksisuusteorian ja systeemiteorian näkökulmista.
Yhteiskunnallinen romahdus voidaan ymmärtää usealla eri tavalla. Sillä voidaan viitata väestölliseen romahdukseen, kulttuurin heikentymiseen, poliittisen tai sotilaallisen aseman menetykseen, taloudelliseen romahdukseen ja köyhtymiseen sekä kaupunkikulttuurin katoamiseen. Kompleksisuusteorian ja systeemiteorian näkökulmista romahdus merkitsee yhteiskunnan rakenteiden yksinkertaistumista.
Vaikka yhteiskunnallinen romahdus yleisesti merkitsee tiettyjen yhteiskuntarakenteiden, hallintomuotojen, talousmallien tai kulttuurimuotojen loppua, saattaa romahdusta seuraava yhteiskunta ainakin jossakin määrin jatkaa edeltävän yhteiskunnan muotoja. Esimerkiksi nykyinen Venäjä on monessa mielessä jatke Venäjän keisarikunnan ja Neuvostoliiton kulttuurille sekä yhteiskuntarakenteille. Monessa tapauksessa romahdus merkitsee yhteiskunnallisen painopisteen siirtymistä keskusjohdolta paikallisille valtakeskittymille, jotka muutoin jatkavat saman yhteiskunnan perinteitä. Joissakin tapauksissa romahdus puolestaan on lähes totaalinen, ja vain joitakin palasia entisestä yhteiskunnasta säilyy.
Kompleksisia yhteiskuntia on muodostunut ihmislajin pitkässä historiassa vasta muutaman viimeisen vuosituhannen aikana. Tyypillisesti ne ovat romahtaneet muutaman vuosisadan kuluessa. Tästä syystä monet pitävät kompleksisten yhteiskuntien esiintymistä historiallisena poikkeuksena ja niiden romahtamista historiallisena sääntönä.