cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olemassaolo
Nykyfilosofia
Franz Brentano ja Gottlob Frege kyseenalaistivat olemassaolon predikatiivisuuden. Brentano katsoi, että voimme liittää substantiivi-ilmaisun ”A” edustaman käsitteen adjektiivin ”B” edustamaan käsitteeseen ja muodostaa näin ilmaisun ”B-A”. Esimerkiksi, voimme liittää substantiivin ”ihminen” adjektiiviin ”viisas” ja muodostaa ilmaisun ”viisas ihminen”. Ilmaisu ”viisas ihminen” ei kuitenkaan ole lause, kun taas ”jokin ihminen on viisas” on lause. Siksi kopula tekee enemmän kuin vain liittää tai erottaa käsitteitä. Edelleen, jos lisäämme ilmaisuun ”viisas ihminen” verbin ”on olemassa” ja saamme kokonaisen lauseen ”[joku] viisas ihminen on olemassa”, vaikutus on sama kuin liittäessämme ”ihmisen” ”viisaaseen” kopulan avulla. Näin kopulalla on sama vaikutus kuin ilmaisulla ”on olemassa”. Brentanon mukaan jokainen kategorinen väittämä voidaan kääntää eksistenssiväittämäksi eli olemassaoloa koskevaksi väittämäksi ilman muutosta merkityksessä, ja että olemassaoloa koskevan väittämän ilmaisut ”on olemassa” ja ”ei ole olemassa” ottavat kopulan paikan.
Brentano osoitti tämän seuraavilla esimerkeillä:
Frege kehitti myöhemmin samanlaisen näkemyksen teoksessaan Die Grundlagen der Arithmetik (”Aritmetiikan perusteet”, 1884), samoin Charles S. Peirce. Fregeläis-brentanolainen näkemys on nykyaikaisen analyyttisen filosofian edustaman näkemyksen perusta: olemassaolo esitetään eksistenssikvanttorin avulla. Predikaattilogiikassa eksistenssikvanttori on toisen kertaluvun predikaatti, ja vastaavasti olemassaolo ensimmäisen kertaluvun ominaisuuksia luonnehtiva toisen kertaluvun ominaisuus.
Näkemys ilmenee muun muassa W. V. O. Quine iskulauseessa ”olemassaolo on [kvanttorilla sidotun] muuttujan arvona olemista” (to be is to be the value of a [bound] variable), joka on peräisin hänen artikkelistaan ”On What There Is” (1948). Quine tarkoitti, että teoria sitoutuu ontologisesti ainoastaan niiden entiteettien olemassaoloon, joita tarvitaan teorian kvantifioidun muodon esittämiseen.
Bertrand Russellin määrättyjen kuvausten teorian mukaan negaation käytöllä yksiköllisessä lauseessa on laajempi ja kapeampi sovellusala: erotamme lauseet ”joku S ei ole P” (jossa negaation sovellusala on ”kapea”) ja ”ei ole niin, että 'joku S on P'” (jossa negaation sovellusala on ”laaja”). Näkemyksen ongelma on se, että tämä ero ei näytä pätevän erisnimien tapauksessa. Lauseilla ”Sokrates ei ole kalju” ja ”ei ole niin, että Sokrates on kalju” vaikuttaa olevan sama merkitys, ja ne kummatkin vaikuttavat sisältävän oletuksen jonkun (Sokrateen) joka ei ole kalju olemassaolosta, joten tällöin negaation sovellusala on kapea.
Määrättyjen kuvausten teoria on yleisesti menettänyt suosionsa, vaikkakin muun muassa Stephen Neale ja Frank Jackson ovat herätelleet sitä uudelleen henkiin. Erisnimien välittömän viittaamisen teorian mukaan erisnimellä ei tiukasti ottaen ole merkitystä silloin kun olio johon se viittaa ei ole olemassa. Tämä näkemys nojautuu siihen perusteluun, että erisnimen semanttisena tehtävänä on kertoa meille mikä olio kantaa kyseistä nimeä ja näin identifioida jokin olio. Oliota ei kuitenkaan voida identifioida jos sellaista ei olemassa. Näin erisnimellä on oltava kantaja jos sen on tarkoitus olla mielekäs. P. F. Strawsonin käyttämän esimerkin mukaan jos joku osoittaa tyhjältä näyttävään tilaan ja sanoo ”siinäpä hieno punainen”, tämä ei kommunikoi mitään sellaiselle, joka ei näe tai ymmärrä mihin osoitetaan. Erisnimien välittömän viittaamisen teorian varhaisen version esitti Russell, ja sen muunnelmia ovat esittäneet myös muiden muassa Saul Kripke, Gareth Evans, Nathan Salmon ja Scott Soames.
Dawid Lewisin modaalisen realismin mukaan sellaisilla mahdollisilla mutta ei-aktuaalisilla olioilla (kuten Pegasos) on kuitenkin olemassaolo. Ne eroavat aktuaalisen maailman olioista siinä, että ne ovat olemassa toisissa mahdollisissa maailmoissa. Teoria tekee siis eron olemassaolon ja aktuaalisuuden välille.
Olemassaolo-käsitteen kritiikki
Suurimmassa osassa käyttötavoistaan verbi olla tai sen tavallisin taivutusmuoto on ei ilmaise olemassaoloa. Yleisemmin sitä käytetään kopulana eli yhdistäjänä, joka liittää predikatiivin subjektiin, ja tällöin esimerkiksi kiinan kieli ei käytä tätä sanaa ollenkaan. Silloin kun se merkitsee olemassaoloa, englannin kielessä sanotaan ”there is” (suomeksi kirjaimellisesti tuolla on) ja toisaalta ”exists” (on olemassa). Saksan kielessä sanotaan ”es gibt” ja ruotsin kielessä ”det finns” eli ”löytyy”.
Sanoja ”olla olemassa” käytetään tavallisessa kielenkäytössä sekä todellisuuden olioista että käsitteistä. Kun sanoja ”olla olemassa” käytetään todellisuuden olioista tai todellisuudessa vallitsevista asiaintiloista tai todellisuuden olioiden tai asiaintilojen suhteista, kyseessä on nimirelaatio.
RMCF
RMCF voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hereheretue
Hereheretue on koralliatolli Ranskan Polynesiassa. Se on osa Tuamotu-saarten ja Îles du Duc de Gloucesterin saariryhmiä. Hereheretuen asukasluku vuoden 2017 väestönlaskennassa oli 57. Hereheretue on Îles du Duc de Gloucesterin saariryhmän saarista pohjoisin. Hereheretuea lähin saari on Anuanuraro, joka sijaitsee siitä noin 150 kilometrin päässä.
Aiheesta muualla
-19.86667°N, -144.96667°W
City-Sámit
City-Sámit ry on Suomen pääkaupunkiseudulla asuvien saamelaisten yhdistys, joka on perustettu 1988. Yhdistyksen tavoitteena on edistää kaupunkisaamelaisten kielellisten ja kulttuuristen oikeuksien toteutumista sekä lisätä Etelä-Suomessa asuvien saamelaisten yhteydenpitoa ja yhteenkuuluvuutta. Yhdistys myös tekee tunnetuksi saamelaista kulttuuria sekä pääkaupunkiseudun asukkaille että alueen matkailijoille.
Runsaat puolet Suomen 8 000 saamelaisesta asuu kotiseutualueensa ulkopuolella, Suur-Helsingin alueella tuhatkunta. Yhdistyksessä on jäseniä runsaat sata.
Yhdistyksen puheenjohtajana toimi 1988–2004 Hans Morottaja, sitten Nina Nuorgam ja Irja Seurujärvi-Kari. Nykyinen puheenjohtaja on Pentti Pieski.
City-Sámit ry sai vuonna 2013 Suomen Kulttuurirahastolta 100 000 euron apurahan saamen kielen ja kulttuurin elvyttämiseen pääkaupunkiseudulla, lasten ja nuorten toiminnan jatkumisen turvaamiseen sekä pohjoissaamenkielisen kielipesän suunnitteluun ja toteutukseen.
Máttabiegga-kielipesä
Yhdistyksen Máttabiegga-kielipesä (suom. Etelätuuli) aloitti toimintansa Helsingin Länsi-Pasilassa marraskuussa 2013. Se on suunnattu 1–6-vuotiaille lapsille pohjoissaamenkielen elvytykseen. Kahdeksanpaikkaisessa kielipesässä lapset oppivat kielen kielikylvyn kautta.
Vermontin edustajainhuone
Vermontin edustajainhuone on Yhdysvaltojen Vermontin osavaltion lakiasäätävän elimen alahuone. Edustajainhuone koostuu 150 edustajasta. Ylähuoneena toimii senaatti. Edustajat valitaan kahden vuoden kausille. Edustajilla ei ole kausirajoituksia.
Femforce
Femforce oli yhdysvaltalainen naispuolisia supersankareita käsittelevä kustannusyhtiö AC Comicsin sarjakuvalehti. Bill Black ja Mark Heike tekivät lehden ensimmäisen Femforce Special -numeron vuonna 1984.
Femforce kokosi yhteen lakkautettuja ja nostalgisia supersankarihahmoja: Miss Victory (Holyoke), Blue Blueteer/Nightveil (ent. Phantom Lady), Rio Rita (Fiction House), Tara (monien 1940–1950-luvun viidakkoaiheisten naishahmojen inspiroima ympäristönsuojelija), Miss Masque (Nedor), Buckaroo Betty (uusi hahmo, Haunted Horsemanin tytär, uusi versio MU:n Ghost Riderista) ja useita muita hahmoja.
Pieru
pienoiskuva|[[Richard Newtonin piirros vuodelta 1798, jossa John Bull pieraisee kuningas Yrjö III:ta esittävään julisteeseen William Pitt nuoremman kommentoidessa tilannetta raivostuneena.]] Pieru on nisäkkäiden ruoansulatuselimistössä elävien symbioottisten bakteerien ja hiivojen tuottamaa suolikaasua. Nimitystä pieru käytetään myös fysiologisesta tapahtumasta, pieraisusta, jossa kyseistä kaasua purkautuu peräaukon kautta nopeasti ja yleensä äänekkäästi ulos. Pieraisut koetaan usein kiusallisiksi sekä hajun että äänen perusteella. Näin ollen ne monissakin tilanteissa toisten läsnä ollessa usein pyritään estämään vatsanpohjan lihasten avulla, mutta se on epäterveellistä, koska kyseessä on elimistölle haitallinen kaasu. Todella runsasta, vatsanväänteitä aiheuttavaa pierun muodostusta kutsutaan ilmavaivoiksi.
Pieru-sanan tyylisävy vaihtelee eri lähteissä. Esimerkiksi Kielitoimiston sanakirjassa sana on merkitty arkikieliseksi, kun taas esimerkiksi teoksessa Lääketieteen termit – Duodecimin selittävä suursanakirja sana pieru on ilman mitään tyylilajimerkintöjä.
Koostumus ja aiheuttajat
Tutkimusten mukaan ihminen vapauttaa keskimäärin 0,5–2 litraa kaasua vuorokaudessa lynkkysuolensa välityksellä. Keskimääräinen kertapäästö vaihtelee 35–90 millilitran välillä. Koostumus vaihtelee suuresti, mutta 99 % kaasusta koostuu hiilidioksidista (5,1–29 %), vedystä (0,06–47 %), typestä (23–80 %), hapesta (0,1–2,3 %) ja metaanista (0–26 %). Nämä yleiset kaasut ovat myös suhteellisen hajuttomia. Kaasua niellään syödessä tai juodessa, minkä lisäksi niitä vapautuu ruuansulatusprosessissa.
Suolikaasuun hajun tuova aines muodostaa noin prosentin pierun yhteydessä vapautuvan kaasun kokonaistilavuudesta. Haju muodostuu ihmisen sisällä olevan bakteeritoiminnan tuloksena. Kyseisiä bakteereja ovat muun muassa E. coli, Klebsiella- sekä Clostridium-sukuiset bakteerit. Bakteerit majailevat enimmäkseen varsinaisessa paksusuolessa, jossa ne alkavat kuluttaa sulamatonta ruokaa ja tuottavat siten omia päästöaineitaan, kaasua. Nämä kaasut koostuvat tyypillisesti rikkiä sisältävistä molekyyleistä kuten dimetyylisulfidista ja metyylimerkaptaanista.
Vetykaasu, metaani ja hiilidioksidi syntyvät pieruihin pääasiassa myös paksusuolen bakteeritoiminnan tuloksena. Noin kolmanneksella aikuisväestöstä bakteerikanta tuottaa metaania, kahdella kolmanneksella ei. Syytä tähän ei tiedetä. Hiilidioksidia syntyy kahdella tavalla: suurin osa syntyy, kun vetykarbonaatti neutralisoi ruuansulatuskaasuja, mutta pieniä määriä syntyy myös anaerobisessa käymisprosessissa suolistossa. Typpi joutuu suolikaasuihin luultavimmin sekä niellyn ilman välityksellä että verenkierrosta. Hapen määrä peräsuoleen ehtivässä kaasussa jää pieneksi, koska paksusuolen bakteeritoiminta kuluttaa siitä valtaosan.
Suolikaasun koostumuksen suuret vaihtelut johtuvat enimmäkseen ihmisen syömistä ainesosista. Erityisesti monimutkaiset, kolmesta tai neljästä sokerista koostuvat hiilihydraattimolekyylit ovat useimmin ruuansulatuksessa sulamatta jääviä ainesosia, jotka jäävät paksusuolen bakteerien ravinnoksi ja joista siten muodostuu eniten pahanhajuisia kaasuainesosia. Ihmisen ruuansulatus pystyy hyödyntämään parhaiten yksinkertaisia hiilihydraatteja ja sokereita. Vähiten monimutkaisia hiilihydraatteja on lihassa, kalassa, viinirypäleissä, marjoissa, perunalastuissa, pähkinässä ja kananmunassa. Niitä on enemmän pasteijoissa, perunassa, sitrushedelmissä, omenoissa ja leivässä. Eniten pahanhajuista kaasua tuottavia ainesosia on pavuissa, porkkanoissa, rusinoissa, banaanissa, sipulissa, ja maitotuotteissa.
Laktoosi-intoleranssista kärsivillä ihmisillä paksusuolen bakteerit tuottavat normaalia enemmän kaasua laktoosia sisältävien ruokien tai juomien nauttimisen jälkeen, koska intolerantikkojen ruuansulatuselimistöstä puuttuu laktoosia hajottava laktaasi-entsyymi, eikä laktoosi siten hajoa aikaisemmin.
Suolikaasusta pieruksi
Ihmisen ohutsuoli sisältää jatkuvasti noin 30–200 cm³ kaasuja. Ihminen tuottaa tunnissa peräsuolen kautta purkautuvaa kaasua enintään noin 100 cm³ ja vuorokaudessa kaasuntuotanto on tilavuudeltaan keskimäärin 400–1200 cm³. Levittin tutkimuksissa seitsemän kontrollihenkilön ryhmä tuotti keskimäärin 13,6 pierua vuorokaudessa, keskihajonnan ollessa 5,6. Laktoosi-intolerantikolla määrä saattoi nousta jopa 34:ään pieruun vuorokaudessa.
Ruoansulatuselimistössä syntyvä kaasu varastoituu peräsuoleen, mistä se purkautuu ulos peräaukon kautta. Peräsuoli ja anaalikanava annostelevat yhden pieraisun aikana vapautuvan kaasun määrää. Anaalikanavassa on lisäksi reseptoreja, joiden tehtävänä on tunnistaa, virtaako anaalikanavaan kaasua vai ulostetta. Kun paine kasvaa riittävän suureksi, peräaukon sisempi sulkijalihas rentoutuu, jolloin kaasu pääsee esteettä virtaamaan kohti peräaukkoa. Pieraisun aikana ulompi sulkijalihas pysyy kireänä, jotta ulosteen roiskuminen kaasun purkautuessa estyy. Keskushermosto välittää viestin lähestyvästä purkautumisesta kaasun lähetessä anaalikanavasta peräaukkoon myös ulommalle sulkijalihakselle. Sisempi sulkijalihas on tahdosta riippumaton, ulompi tahdonalainen.
Pieraisun synnyttämä ääni johtuu peräaukon kudosten värähtelystä. Ääni vaihtelee sen mukaan, miten kireä henkilön rengaslihas on ja kuinka suuri on vapautuvan kaasun paine. Seisomisasento mahdollistaa yleensä istuma-asentoa äänettömämmän päästön.
Vatsakivuista kärsivät ihmiset, jotka pitävät syynä runsasta suolistokaasun muodostusta, eivät yleensä tuota kuitenkaan muita enemmän kaasuja. Levittin kokeet osoittavat, että syynä vatsakipuihin voi pikemminkin olla kaasun huono liikkuvuus ohutsuolesta peräsuoleen. Vaikka ruokavalion muutoksella ja ilman nielemisen välttämisellä voi olla vaikutusta, saattaa paras hoitokeino olla kaasun liikkumisnopeuteen vaikuttaminen.
Myyttejä ja faktoja
Michael D. Levittin tutkimusryhmä on testannut hajuhaittojen poistamiseksi tarkoitettua tuotetta, istumatyynyä nimeltä Toot trapper, jonka on todettu poistavan 90 % hajuhaitasta. Pierujen tutkimukseen on myös kehitetty laite, letku ja ilmatiivis pussi, jolla suolikaasuja saadaan talteen. Laitteen avulla tehdyissä sokkotutkimuksissa Levittin tutkimusryhmä totesi, että miehet tuottavat enemmän kaasua keskimäärin per päästö (110 ml) kuin naiset (80 ml). Naisten päästöissä oli puolestaan tilastollisesti merkitsevästi (p < 0,01) enemmän rikkivetyä kuin miehillä. Edelleen Levittin ryhmän aistinvaraiset laboratoriokokeet totesivat naisten päästöissä olevan tilastollisesti merkitsevästi (p < 0,02) enemmän keskimääräistä hajuintensiteettiä, minkä johdosta voitiin todeta hajun johtuvan suurelta osin rikkivedyistä.
Pierun pidättäminen on epäterveellistä, koska silloin suolistossa olevat myrkylliset kaasuainesosat imeytyvät takaisin kehoon ja rasittavat elimistöä.
Pieru sosiaalisena ilmiönä
pienoiskuva|[[Lucas Cranach vanhempi, The Papal Belvedere, Martti Lutherin kirjasta Paaviuden kuvaus (1545). Saksalaiset talonpojat ilmaisevat mielipiteensä Paavali III:n bullaan.]]
Pieru sanana on täysin yleiskielinen, vaikka se voi tuntua alatyyliseltä. Toisin kuin esimerkiksi sana paska, joka on muuttunut alatyyliseksi ja korvataan uloste-sanalla, pieru-sanalle ei ole tyydyttävää suomenkielistä kiertoilmausta. Sanaa pieru käytetään lääketieteen terminäkin latinankielisen ilmauksen (flatus) ohella.
Historiallisia pieruja
Maailmanhistoria tuntee pierun aiheuttamia tapahtumia. Esimerkiksi 1500-luvun Englannissa Edward de Vere, Oxfordin jaarli, pieraisi vahingossa vannoessaan uskollisuutta kuningatar Elisabet I:lle, minkä jälkeen hän lähti omatoimisesti maanpakoon seitsemäksi vuodeksi. Hänen palattuaan kuningatar totesi, että oli jo melkein unohtanut pieraisun.
Pilailu
Pierun ääntä yritetään matkia suulla, kainalolla tai yhteen puristetuilla kämmenillä, ja siten saattaa toinen ihminen "syylliseksi" pieruun. Syynä voi olla esimerkiksi kaveriporukan keskinäinen pila. Pilailutarvikeliikkeistä voi löytää myös teollisesti valmistettuja pierumaisia ääniä tuottavia laitteita kuten pierutyynyjä.
Pieruhuumori
Kurt Vonnegut kuvaa pierun suhdetta ihmisyyteen ja ihmisen ryhmäkäyttäytymiseen kirjassaan Galápagos. Tarinassa joukko nykyihmisiä loikoilee rannalla. Yksi pieraisee ja kaikki nauravat. Sitten evoluutio kääntyy takaperin ja kuluu miljoona vuotta. Jälleen joukko ihmisiä loikoilee rannalla, nyt lähes kaloiksi taantuneina. Yksi pieraisee. Kaikki nauravat.
Pieru on hyvin suosittu huumorin lähde. Esimerkkejä pieruhuumorista ovat televisiosarja South Park sekä elokuvat American Pie ja Austin Powers. Suomessa pieruhuumoria edustaa esimerkiksi Peräsmies-sarjakuva.
Pierutaide
Ranskalainen Joseph Pujol alias Le Pétomane muistetaan edelleenkin yhtenä genrensä eturivin edustajista. Hänen taiteilijanimestään juontuvat termit petomaani (kirjailija Arto Kytöhongan suomennos: pierikkö), jolla nykyään tarkoitetaan yleisesti pierutaiteilijaa, ja petomania, joka vastaavasti tarkoittaa pierutaidetta. Nykyajan tunnetuin pierutaiteilija lienee brittiläinen Mr. Methane.
Pieru urheiluna
Vuonna 2012 Utajärvellä järjestettiin historian ensimmäiset pieremisen suomenmestaruuskisat. Kilpailun voittajan äänenvoimakkuus oli 78,9 desibeliä. Seuraavana vuonna tapahtuma laajeni MM-kilpailuksi ja lajien kirjoon liitettiin joukkuekilpailu.
Garryales
Garryales on kaksisirkkaislahko, joka kuuluu asteridien toiseen pääryhmään Euasteridae I. Lahkon tunnetuimpia edustajia ovat koristekasveina käytetyt kiiltopensaat (Aucuba).
Lahkon kasvit ovat puuvartisia kasveja, joiden anatomisia ominaisuuksia ovat korkkijällen esiintyminen epidermissä tai sen alla, putkiloiden porrasmaiset perforaatiot, syysolujen rengashuokoset, ruodin johtojänteiden kaarimaisuus, kivisolujen eli sklereidien esiintyminen ja yksisoluiset karvat. Kasvit ovat kaksikotisia ja kukat ovat pieniä. Niissä on yksilokeroiset sikäimet, joissa on kutakin emilehteä kohden 1–2 kärki-istukallista siemenaihetta. Emin vartalo on enintään lyhyt. Hedelmä on avautumaton.
Heimot
Lahkossa on vain kaksi heimoa, mutta lahkon yhteyteen liittyy kolme heimoa lisää. Varsinaiset lahkoon kuuluvat heimot ovat:
Lahkoon yhteyteen liitetyt heimot ovat :
Enrique Murciano
Enrique Murciano (s. 9. heinäkuuta 1973 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on kuubalaiset sukujuuret.
Ura
Murciano opiskeli Tulane Universityssa ja Boston Law Schoolissa, mutta muutti Los Angelesiin tavoitteenaan tulla näyttelijäksi. Hänen ensimmäisiä rooleja oli Alejandron rooli elokuvassa Speed 2 – vaara iskee vesillä (1997). Rooli sisälsi vain yhden vuorosanan. Hänen läpimurtonsa tuli kolme vuotta myöhemmin Oscar-voittaja elokuvassa Traffic (2000), jota seurasi rooli Ridley Scottin ohjaamassa elokuvassa Isku Mogadishuun ( 2001). Murciano näytteli myös lyhyeksi jääneessä tv-sarjassa Spyder Games. Sen jälkeen hän sai Danny Taylorin roolin tv-sarjassa Ilman johtolankaa, tv-sarjasta tuli hitti ympäri maailmaa ja siitä hän nykyisin parhaiten tunnetaan. Ilman johtolankaa tehtiin seitsemän kautta aina vuoteen 2009 asti. Murcianon muita tunnettuja elokuvia ovat mm. Sandra Bullockin tähdittämä elokuva Miss FBI - aseistettu ja ihana (2005) ja The Lost City (2005). Murciano näytteli ja oli myös tuottajana espanjankielisessa elokuvassa nimeltään vuonna Máncora (2008). Yhdysvaltain presidentinvaalien aikaan hän myös esiintyi Barack Obaman kannatusmusiikkivideossa Yes We Can sekä Demi Mooren ohjaamassa Obaman kannatusvideossa.
Yksityiselämä
Hän seurusteli näyttelijä Molly Simsin kanssa monta vuotta. Hän seurusteli brittiläisen mallin Lily Colen kanssa kaksi ja puoli vuotta, mutta suhde päättyi vuonna 2011 eroon.
Hymyhuulet
Hymyhuulet on Yleisradion vuosina 1987–1988 tuottama 16-osainen sketsiviihdesarja. Sarjan ensiesitys tapahtui 26. syyskuuta 1987 Yle TV1-kanavalla ja viimeinen jakso esitettiin 23. huhtikuuta 1988. Sarja julkaistiin DVD-tallenteena 2007.
Ohjelman käsikirjoittajina toimivat Seppo Ahti, Kari Kyrönseppä, Jukka Mäkinen, Pirkka-Pekka Petelius, Antti Raivio, Ville Virtanen, Kaisa Rastimo, Pirjo Luoma-aho ja Tiina Pirhonen. Ohjaajina toimivat Kari Kyrönseppä, Taru Mäkelä, Kari Franck ja Pertti Melasniemi. Ohjelman yhtyeenä oli Bullworkers-orkesteri, kapellimestarinaan Pave Maijanen.
Sarjaa on esittänyt uusintana viimeksi Yle Teema syyskuun 2008 alusta alkaen. Yle Areenassa sarja oli katsottavissa huhtikuuhun 2018 asti. Yle kuvailee Hymyhuulia rasistiseksi ja sen mukaan sarjaa ei nykypäivänä tehtäisi ollenkaan.
Sarjan näyttelijät
Ohjelman juonsivat Pirkka-Pekka Petelius ja Aake Kalliala, joka peri paikan Peteliuksen vastaparina Kari Heiskaselta, joka ei enää Velipuolikuun (1983–84), Mutapainin ystävien (1984–85) ja Tabun (1986) jälkeen ollut kiinnostunut sketsisarjojen tekemisestä. Petelius ja Kalliala esiintyvätkin valtaosassa ohjelman sketseistä. Heidän lisäkseen ohjelma sisälsi muitakin näyttelijäparivaljakoita, jotka olivat Antti Raivio ja Ville Virtanen, Tiina Pirhonen ja Pirjo Luoma-aho sekä Billy Carson ja Pham Tan Kiet.
Sketsit
Sarja tuli tunnetuksi erityisesti Antti Raivion ja Ville Virtasen parivaljakosta Aki ja Turo, joka myöhemmin levytti oman albuminsa Lievä kantrihuijaus (1988) ja teki parinkymmenen esiintymisen mittaisen kiertueen sekä konserttivideon No Sleep Till Forssa (1988). Raivio ja Virtanen laativat itse omien sketsiensä käsikirjoitukset. Erään aikalaisarvion mukaan Aki ja Turo ”eivät antaneet katsojille vaihtoehtoja: heistä joko piti tai sitten ei” ja jättivät Kallialan ja Peteliuksen varjoonsa.
Suuri osa Peteliuksen ja Kallialan sarjassa esittämistä hahmoista esiintyivät myös heidän myöhemmissä sketsisarjoissaan Pulttibois (1989–1991) ja Manitbois (1992).
Sarjan sketsejä:
Pohdiskelevat erämiehet
Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Aake Kallialan esittämät erämiehet ovat eräretkellään, ja Peteliuksen esittämä mies esittää aina jonkin hankalan kysymyksen toiselle. Esimerkiksi kerran oli kysymys "Kumman tekisit mieluummin: Joisitko litran liimaa vai söisitkö sanomalehden?".
Ryydman ja Chydenius
Ryydman ja Chydenius oli Aake Kallialan (Chydenius) ja Pirkka-Pekka Peteliuksen (Ryydman) esittämä supersankarikaksikko. Sketsi oli parodia samaan aikaan Suomen televisiossa näytetystä Batman-televisiosarjasta. Ryydmanin ja Chydeniuksen asut olivat täysin samanlaiset kuin Batmanin ja Robinin. Ainoa näkyvä ero oli kummankin hahmon muhkea parta. Lisäksi kumpikin puhui supersankariasussaan kimittäen (ääni muokattu), mutta ilman asua äänet olivat hyvinkin matalia ja vakavia. Ryydmanin ja Chydeniuksen nimet on otettu säveltäjiltä Kari Rydmanilta ja Kaj Chydeniukselta.
Sankarien tehtävänä oli esimerkiksi matkustaa Göteborgiin estämään Kissanaista eli Arja Saijonmaata voittamasta Eurovision laulukilpailuja. Sketseissä oli myös tyypillistä, että kaikki ideantapaisetkin tulivat aina Ryydmanilta, mutta Chydenius joutui aina toteuttamaan kaikki fyysisesti raskaat osat, kuten soutamaan Ryyd-paatilla (kahden hengen kumiveneellä) Helsingistä Göteborgiin. Sketsit olivat aina kaksiosaisia, jotta Batman-televisiosarjan hengen mukaisesti sankarit saatettiin jättää pinteeseen, kuten juoksemaan kohti päämäärää Ryyd-auton renkaan puhjettua ja kertoa ratkaisu vasta seuraavassa jaksossa.
Saamelaiset Naima-Aslak ja Soikiapää
Naima-Aslak ja Soikiapää on Aake Kallialan ja Pirkka-Pekka Peteliuksen esittämä saamelaisparivaljakko. Miehillä on usein jokin tehtävä, esimerkkinä naisen iskeminen, mutta tämä ei oikein tahdo onnistua. Parivaljakko tunnetaan ainakin sitaateista Nunnuka-nunnuka-lai-lai ja melkein joka sketsin lopussa sanotusta lauseesta Luostholle lysthinpittoon. Kaksikolla on useimmiten kilisevät muovipussit mukanaan ja he herättivät kiistelyä esittämistään stereotyyppisistä juopoista saamelaisista.
Petelius esitti vuonna 2019 julkisen anteeksipyynnön kaikille saamelaisille Hymyhuulten, Pulttiboisin ja Manitboisin saamelaissketsien haitallisesta vaikutuksesta. Peteliuksen mukaan sketsien oli tekoaikanaan tarkoitus parodioida valtaväestön ennakkoluuloja, mutta nyt hän pitää niitä syrjivinä.
Hankasalmen kirkko
Hankasalmen kirkon suunnitteli Josef Stenbäck ja se rakennettiin vuosina 1889–1892. Muodoltaan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko ja kuoripäädyn puolella kirkkoa ovat kirkon harjaa matalammat poikkisakarat. Kuoripäädyssä on myös sakaristo. Tyylisuunta on uusgotiikkaa. Istumapaikkoja on 1 300 ja pinta-alaa 1 258 neliömetriä. Urut on valmistanut J. A. Zachariassen ja niissä on 20 äänikertaa. Kellot ovat vuodelta 1880.
Stenbäckin suunnittelema kirkko on järjestyksessään seurakunnan toinen kirkko. Edellinen kirkko valmistui vuonna 1798 rukoushuoneeksi ja vihittiin kirkoksi vuonna 1805, kun Hankasalmesta oli tullut kappeliseurakunta. Kirkkoa korjattiin ja muutettiin ja vuonna 1830 se rakennettiin uudelleen kivijalasta. Kirkon korjaaminen jatkui, kunnes seurakunta määrättiin rakentamaan kokonaan uusi pyhättö. Vanha kirkko purettiin uuden valmistuttua. Hirsistä tehtiin koulu.
Luettelo Zürichin kaupunginosista
pienoiskuva|270px|Zürichin piirit (nrot 1–12) ja kaupunginosat (34 kpl).
Zürichin kaupunki Sveitsissä koostuu hallinnollisesti 12 piiristä. Zürichin piirit on jaettu tilastollisesti 34 kaupunginosaan :
Danica Roem
thumb|right|Danica Roem vuonna 2017
Danica Roem (s. 30. syyskuuta 1984) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja toimittaja.
Roem kiinnostui politiikasta alun perin vuonna 2004 George W. Bushin ehdottaessa Yhdysvaltain perustuslakiin lisäystä, joka olisi estänyt samaa sukupuolta olevien avioliittojen tunnustamisen. Roemin syntymänimi oli Dan, mutta hän aloitti vuonna 2012 sukupuolenkorjausprosessin. Hän otti uudeksi nimekseen Danican. 7. marraskuuta 2017 Roem tuli valituksi Virginian edustajainhuoneen jäseneksi. Hänestä tuli ensimmäinen henkilö, joka oli avoimesti transsukupuolisena tullut valituksi Yhdysvalloissa osavaltion lainsäädäntöelimeen ja ottanut paikan vastaan. Roem voitti vaaleissa tehtävässä 26 vuoden ajan toimineen vastaehdokkaansa Robert G. Marshallin. Itseensä "Virginian päähomofoobikkona" viitannut Marshall oli vaalikamppailun aikana kieltäytynyt väittelemästä Roemin kanssa ja oli viitannut tähän miespuolisista käytettävillä persoonapronomineilla. Kampanjassaan Roem oli kerännyt varoja yli 500 000 Yhdysvaltain dollarin verran, kolmesti enemmän kuin vastaehdokkaansa. Hän voitti Marshallin noin kahdeksan prosenttiyksikön erolla. Tammikuussa 2018 hän ja muut vasta valitut naispoliitikot esiintyivät Time-lehden kannessa.
Roem valittiin marraskuussa 2021 jo kolmannelle kaudelleen Virginian edustajainhuoneeseen. Hän on viitannut itseensä "hevarina" (metalhead) ja on myös johtanut metalliyhtyettä. Roem on julkaissut muistelmateoksen Burn the Page.
Suomen kaunein koti
Suomen kaunein koti on MTV:n kanavillaan 2010-luvulla esittämä kilpailuohjelma, jonka jokaisessa jaksossa asiantuntijakolmikko tutustuu neljään tiettyä teemaa edustavaan kotiin ja valitsee niistä yhden finalistin. Kunkin tuotantokauden viimeisessä jaksossa kymmenen finalistin joukosta valitaan yleisöäänestyksen perusteella voittajakoti, joka palkitaan 10 000 eurolla.
Tuomaristo
Ohjelmaa on lähetetty vuodesta 2013 asti, joka syksy vuotta 2017 lukuun ottamatta. Ensimmäisellä tuotantokaudella tuomareina olivat toimittaja Hanna Sumari, sisustusarkkitehti Minna Piironen ja arkkitehti Pekka Pakkanen. Seuraavina kolmena tuotantokautena asiantuntijoina toimivat sisustustoimittaja Hanna Sumari, sisustussuunnittelija Milla Alftan ja arkkitehti Aleksi Niemeläinen.
Viidennellä tuotantokaudella syksyllä 2018 Sumarin kanssa koteja tuomaroivat sisustusarkkitehti Tero Pennanen ja arkkitehti Sini Rainio, ja tämä kolmikko oli mukana vielä 11:nnelläkin tuotantokaudella. Kuudennella kaudella teemana olivat ensi kertaa kesämökit, joita on sittemmin arvioitu myös kesäisin esitetyillä tuotantokausilla 9 ja 11. Kahdeksas tuotantokausi esitteli kauneimpia joulukoteja.
Voittajat
Suomen ensimmäiseksi kauneimmaksi kodiksi valittiin vuonna 2013 Risto Kemppen moderni omakotitalo Naantalin Rymättylässä. Sen on suunnitellut arkkitehti Esa Suominen. Seuraavana vuonna voittajaksi äänestettiin heinolalaisen Titta Barner-Rasmussenin 1700-luvulta periytyvä hirsitalo, joka on aiemmassa sijaintipaikassaan toiminut muun muassa meijerinä. Neljännen kauden voittajakoti oli merenrantatalo Luvialla ja viidennen kauden kaunein koti bloggaaja Tiiu Purasen yhdessä arkkitehtiveljensä kanssa suunnittelema moderni musta puutalo Muuramessa. Seitsemännen tuotantokauden voittajaksi marraskuussa 2021 ylsi remontoitu vanha Ristimäen kyläkoulu, Tom of Finlandina tunnetun Touko Laaksosen synnyinkoti, Aurajoen rannalla Turussa. Seuraavana vuonna voiton vei Kajaanin vuonna 1830 rakennettuun entiseen kirjastotaloon remontoitu ullakkoasunto.
Suomen kaunein koti: Kesämökit -ohjelma
Vuoden 2020 kesällä alkoi uusi ohjelma Suomen kaunein koti: Kesämökit, jossa esiteltiin 30 erilaista kesäkotia ympäri Suomea. Ohjelman tuomareina toimivat toimittaja Hanna Sumari, arkkitehti Sini Rainio ja sisustusarkkitehti Tero Pennanen, jotka äänestivät ehdokkaiden joukosta kymmenen finalistia, joista katsojat sitten saivat äänestää oman suosikkinsa voittajaksi. Voittajaksi valittiin Martti Uotilan ja René Wilénin mökki Akaasta Pirkanmaalta.
Aurasoutu
Aurasoutu tai Aurasoudut on perinteinen Turun keskustassa Aurajoella järjestettävä akateeminen soutukilpailu, jossa kahdeksanhenkiset mies- ja naisjoukkueet kilpailevat kahden tuhannen metrin pituisella matkalla. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1927 Turun yliopiston ja Åbo Akademin opiskelijajoukkueiden välillä ja se on siten vanhin Suomessa edelleen järjestettävä soutukilpailu. Ensimmäisiä kilpailuja seuraamassa oli jopa 20 000 katsojaa, mutta nykyään katsojamäärät jäävät huomattavasti pienemmiksi. Alkujaan Aurasoutu käytiin näiden Turun kahden yliopiston ylioppilaskuntien joukkueiden välillä, mutta Turun kauppakorkeakoulun liityttyä mukaan joukkueita oli pitkään kolme. Vuonna 2010 kauppakorkeakoulu jäi pois sen yhdistyttyä Turun yliopistoon.
Sittemmin kilpailua on muutettu siten, että pelkkien turkulaisjoukkueiden sijaan vastakkain ovat eteläisen Suomen yliopistokaupunkien Turun, Tampereen ja Helsingin opiskelijajoukkueet. Aurasoutu on alusta alkaen järjestetty syksyllä, tavallisimmin syyskuussa. Varsinaisen soutukisan lisäksi Aurasouduissa käydään leikkimielinen kumivenekisa ylioppilaskuntien edustajistojen puheenjohtajien välillä. Veneluokkana kilpailussa on olympialuokkien perämiehellinen kahdeksikko. Aurasoutu on yli 90-vuotisen historiansa aikana jäänyt pitämättä 33 kertaa; pisin tauko oli vuosien 1976 ja 1995 välillä, kun kilpailua ei järjestetty 19 vuoteen. Vuonna 2019 kilpailtava Aurasoutu on järjestyksessään 59:s.
Vartiotykkivene 1
Vartiotykkivene 1 (VTV 1) oli Suomen merivoimissa palvellut panssaroitu vartiovene. Sen keulakannelle oli pääaseeksi asennettu T-28-panssarivaunun torni 76,2 mm tykkeineen. Alun perin se oli Neuvostoliiton laivaston Panssarivene 251. Se oli yksi viidestä jatkosodassa suomalaisten sotasaaliiksi saamista aluksista.
Palvelus
Alus löydettiin Pukkion lähettyviltä 25. elokuuta 1941. Se oli ajettu rantaan, jotta olisi vältetty uppoaminen rannikkotykistön osuttua siihen. Suomalaiset korjasivat aluksen, joka liitettiin laivastoon nimellä vartiotykkivene 1. Alus oli jo lokakuussa mukana Someriin tehdyssä iskussa, jolla oli tarkoitus selvittää saaren puolustusta.
Kesäkuun alussa 1942 alus siirrettiin Ääniselle. Se osallistui ainoaan alusten väliseen taisteluun 2.–3. syyskuuta Andomanniemen länsipuolella Äänisen eteläpäässä. Taisteluun kahta Neuvostoliiton laivaston vartiovenettä vastaan osallistuivat VTV-1:n lisäksi tykkiveneet Ilmari, Karhumäki. Kumpikaan osapuoli ei kärsinyt merkittäviä vaurioita.
VTV 1 oli ainoa suomalainen sota-alus, joka tuotiin pois Ääniseltä. Se nostettiin junaan kesäkuun lopulla 1944 ja kuljetettiin Suomeen. Alus luovutettiin 1944 rauhansopimuksen mukaisesti Neuvostoliitolle muiden sotasaalisveneiden kanssa.
Aluksen päällikkönä oli luutnantti E. Innanmaa.
Manihi
Manihi on koralliatolli Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Tuamotu-saarten ja Îles du Roi Georgesin saariryhmiin. Manihi on yksi Tuamotu-saarten pohjoisimmista atolleista. Atollilla oli 650 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa. Atollin suurin kylä on Turipaoa, joka sijaitsee sen lounaisosissa.
For the Sake of Revenge
For the Sake of Revenge on Sonata Arctican vuonna 2006 julkaistu livealbumi ja -DVD. Se sisältää Shibuya AX -klubilla Tokiossa, Japanissa 2. helmikuuta 2005 äänitetyn konsertin. DVD-version mukana tulee myös yhtyeen kommenttiraita sekä The Men of the North in the Land of the Rising Sun -dokumentti.
For the Sake of Revengen CD-julkaisu viihtyi Suomen virallisella albumilistalla 11 viikkoa, parhaimmalla sijoituksellaan 25. DVD-julkaisu sen sijaan oli julkaisuviikollaan DVD-listan ensimmäisellä sijalla, pysyen listalla 10 viikkoa. DVD-painos myi kultaa (5 000 kpl).
Kappaleet
{|
Aspo
Aspo Oyj on suomalainen monialayritys, joka perustettiin vuonna 1929 alun perin tarkoituksena tuoda maahan taloyhtiöiden lämmitykseen tarvittavaa koksia. Liiketoiminta laajeni ajan myötä kuljetuksiin, laivanvarustukseen ja kemikaalien jakeluun.
Historia
Aspo oli alun perin perustettaessa 1929 Asunto-osakeyhtiöitten Polttoaine Osuuskunta, joka toi keskuslämmityksessä tarvittavaa koksia. Toiminta laajeni erilaisiin kuljetuksiin ja kemikaalialalle. Ensimmäisen aluksensa yhtiö hankki vuonna 1949 ja kemikaaliosaston perustaminen aloitettiin 1960-luvulla. Elektroniikkateollisuuteen Aspon toiminta laajeni 1970-luvulla.
Monialayritykseksi kasvanut Aspo jakaantui vuonna 1999 Aspoon ja elektroniikkaan keskittyvään Aspocomp Groupiin. Jakautumisesta lähtien Aspon toimitusjohtajana toimi Gustav Nyberg, joka siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi 2009. Samalla hänen seuraajanaan toimitusjohtajana aloitti Aspon varatoimitusjohtajana ollut Aki Ojanen. Hallituksen puheenjohtajaksi Nybergin tilalle valittiin Heikki Westerlund 2021.
Vuonna 2008 Aspo kasvoi, kun se hankki Keskolta Kauko-Telko Oy:n. Aspo yritti listata Leipurin-tytäryhtiönsä Helsingin pörssiin marraskuussa 2014. Listautumisanti jouduttiin kuitenkin keskeyttämään joulukuun alussa Venäjän ruplan kurssin romahdettua.
Maaliskuussa 2021 Rolf Jansson nimitettiin Aspon toimitusjohtajaksi. Hän aloitti tehtävässään 16. elokuuta 2021.
Liiketoiminta
Aspo on neljälle toimialalle keskittyvä monialayritys: muoviraaka-aineiden ja teollisuuskemiallisten aineiden jakelija Telko Oy, raaka-aineiden merikuljetuksista huolehtii ESL Shipping, leipurien tarvitsemien raaka-aineiden sekä laitteiston tuotannosta ja kuljetuksesta vastaava Leipurin Oy. Kauko Oy on puolestaan keskittynyt vaativien työympäristöihin ja liikkuvan tietotyön laite- ja ohjelmistoratkaisuihin. Kauko tuottaa myös energiatehokkuutta parantavia ratkaisuja.
General Motors
thumb|General Motorsin pääkonttori [[Renaissance Centerissä, Detroitissa.]] General Motors Company, tunnetaan myös lyhenteellä GM, on yhdysvaltalainen monikansallinen korporaatio, joka suunnittelee, valmistaa ja myy autoja. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Renaissance Centerin rakennuskompleksissa Detroitissa, Michiganissa. Sillä on autoja ja kuorma-autoja valmistavia tehtaita 35 maassa. Vuonna 2016 GM myi 10 miljoonaa ajoneuvoa ympäri maailmaa. General Motors valmistaa Buick, Cadillac, Chevrolet, GMC ja Wuling -merkkistä autoja. Aiemmin GM on myös myynyt autoja Daewoo, McLaughlin, Oakland, Oldsmobile, Pontiac, Hummer, Saab, Holden ja Saturn -brändien alla. Opel ja Vauxhall myytiin Groupe PSA:lle vuonna 2017.
Historia
William C. Durant perusti yhtiön 16. syyskuuta 1908. Se oli maailman suurin autonvalmistaja vuosina 1931–2007.
Chevrolet- ja GMC-osiot tekevät kuorma-autoja henkilöautojen lisäksi. Konserniin sisältyvät myös ACDelco, Allison-vaihteistovalmistaja ja sähködivisioona, joka valmistaa dieselsähköisiä laitteistoja. GM:llä on myös yhteisyritys AvtoVAZin kanssa Venäjällä. Jouluna 2003 yhtiö osti Etelä-Afrikasta Delta-yhtiön, josta se oli ostanut 45 % jo vuonna 1997. Siitä GM teki General Motors South Africa’n. Se omisti myös Electronic Data Systemsin vuodesta 1984 vuoteen 1996. Toinen omistettu yhtiö oli DirecTV ennen kuin se myytiin News Corporationille. GM omisti Frigidairen vuodesta 1918 vuoteen 1979.
Nykyinen yhtiö, General Motors Company (”uusi GM”) perustettiin 2009, kun General Motors Corporation (”vanha GM”) oli ajautunut konkurssiin ja vaihtanut nimensä Motors Liquidation Companyksi. Uusi yhtiö osti pääosan vanhan yhtiöstä, mukaan lukien ”General Motors” -nimen.
Yhtiö oli vuoden 2012 Fortune 500 -listalla viidennellä sijalla.
Marraskuussa 2018 General Motors tiedotti irtisanovansa 15 prosenttia työvoimasta. Yhdysvalloista yhtiö irtisanoo 14 700 työntekijää.
Suur-Serbia
thumb|right|200px|Suur-Serbia sellaisena kuin [[äärikansallismielisyys|äärinationalisti Vojislav Šešelj sen esitti on merkitty sinisellä. Kroatia on suunnitelmassa kutistunut tynkävaltioksi, ja Slovenia jäänyt pois, sillä siellä asuu vain vähän serbejä.]]
Suur-Serbia on ajatus suuresta serbien kotimaasta. Suur-Serbiaa kannattaneiden mielestä ortodoksiset serbit ovat läntisen Balkanin johtava kansa. Ajatus syntyi serbien ollessa vapautumassa ottomaanien vallan alta 1800-luvun puolivälissä ja vallatessa ottomaaneilta uusia alueita. Suur-Serbia oli alkuaan tuon valtauspolitiikan jatkamista. 1900-luvun alkupuoliskolla suurserbialaiset nationalistit näkivät kroaatit serbeinä ja esimerkiksi Vaso Čubrilovićin mielestä serbien olisi pitänyt karkottaa albaanit Kosovosta, jossa käytiin serbeille pyhä Kosovo Poljen taistelu.
Serbit pyrkivät viimeksi luomaan Suur-Serbian etnisillä puhdistuksilla Jugoslavian hajoamissodissa ajamalla muita kansoja kuin serbejä sekakansallisilta alueilta väkivalloin pois. Eräänlainen Suur-Serbia-aatteen vastakohta oli jugoslavismi, joka tuki ajatusta serbien johtamasta serbi- ja kroaattivaltiosta. Molemmat näistä aatteista elivät jo 1800-luvulla, jolloin Serbia asteittain vapautui ottomaanien valtakunnan alta. Ajatusta suuresta Serbiasta kannattivat niin Slobodan Miloševićin johtama valtapuolue kuin oppositiossa olevat kansallismieliset puolueet.
Stefan Dušanin valtio keskiajalla
Serbit saapuivat Balkanin niemimaalle keskiajan alussa 600-luvulla, perustivat ruhtinaskunnista yhtenäisen valtion vuonna 1169 ja kuningaskunnan vuonna 1217. Serbiasta tuli pian melko kehittynyt ja vauras valtio, joka valtasi nopeasti vuoden 1300 paikkeilla suuren alueen. Stefan Dušanin 1331–1355 aikana Serbia oli suurimmillaan ja hänen valtakuntansa oli Balkanin mahtavin. Pohjoisessa suuri serbivaltio ulottui Tonavalle, muissa suunnissa Aigeian- ja Joonianmereen. Valtio ulottui Serbiasta Makedoniaan, Albaniaan sekä Pohjois-Kreikkaan. Pääkaupunkina oli Ohrid nykyisessä Pohjois-Makedoniassa.
Kun Stefan Dušan yritti valloittaa turkkilaisten ympäröimää Bysantin pääkaupunkia Konstantinopolia, valloitus kääntyi tappioksi. Melko pian Dušanin kuoleman jälkeen turkkilaiset alkoivat hyökkäillä Serbiaan, jonka viimeinen osa vallattiin vuonna 1459.
Serbit kärsivät ensimmäisen ratkaisevan tappionsa turkkilaisia vastaan Kosovo Poljessa vuonna 1389, jossa taisteltiin 1400-luvulla toisenkin kerran.
Serbian itsenäistyminen vahvistaa Suur-Serbia-aatetta
1800-luvun alun kapinoissa Serbia oli saavuttanut autonomian Turkin alaisuudessa, ja vuonna 1844 Serbian ruhtinaskunnan sisäministeri Ilija Garašanin teki niin sanotun Načertanije-suunnitelman. Salaisessa ruhtinas Aleksanteri Karađorđevićille annetussa dokumentissa Garašanin muistelee keskiaikaisen Serbian mahtia ja esittelee mahdollisia alueita, jotka kuuluisivat Serbian alaisuuteen. Garašaninin Suur-Serbia ulottuisi kaikille Turkin hallussaolleille serbialueille. Hän suuntasi katseensa erityisesti Bosnia ja Hertsegovinaan, Montenegroon ja Albanian pohjoisosiin.
Serbian kuningaskunta itsenäistyi 1878, ja valtio halusi nähdä itsensä keskiajan Suur-Serbian jatkajana. Tällöin myös vuonna 1389 käyty Kosovo Poljen taistelu nostettiin Serbian historian avaintapahtumiin. Taistelussa osmanien joukot kukistivat serbien joukot, mutta Serbiassa alettiin nähdä taistelun häviäminen sankarillisena uhrautumisena. Sen ympärille rakentui uuden kuningaskunnan identiteetti. Se vahvistui edelleen, kun Serbia, Slovenia, Kroatia, Bosnia, Makedonia ja Montenegro yhdistyivät Jugoslavian kuningaskunnaksi. Serbit pitivät itseään samalla ansaitusti Jugoslavian hallitsevana osapuolena, sillä heillä oli ollut oma valtio aiemminkin, kun taas Slovenia ja Kroatia oli liitetty valtioon Itävalta-Unkarista.
Suur-Serbian havittelu 1990-luvun alussa
thumb|right|200px|"Suur-Serbia" 1993. Suur-Serbia-aatetta kannattivat entisessä Jugoslaviassa eniten serbien äärikansallismieliset poliitikot. Suur-Serbia-aatteen törmäämistä muiden nationalismien kanssa pidetäänkin usein Jugoslavian hajoamissotien syynä, ja itse suurserbialaisuutta serbien tekemien etnisten puhdistusten syynä.
Serbit aikoivat liittää Suur-Serbiaan Serbian lisäksi Montenegron, Makedonian, Bosnia ja Hertsegovinan, Kosovon ja Vojvodinan. Kroatia aiottiin vallata Virovitica-Karlovac-Ogulin-Karlobag eteläpuolelta. . Slobodan Miloševićin kannatusta suurserbialaisuudelle pidettiin jo sodan aikana hieman horjuvana, koska hän veti tukensa pois Radovan Karadžićilta. Karadžić näki serbien asian Bosniassa pyhänä, mutta Miloševićille Bosnian sodasta alkoi ajan kuluessa olla harmia.
Nikolai Tutškov
thumb|Nikolai Tutškov Nikolai Aleksejevitš Tutškov (, 27. huhtikuuta (J: 16. huhtikuuta) 1761 – 11. marraskuuta (J: 30. lokakuuta) 1812 Jaroslavl) oli venäläinen kenraaliluutnantti, joka osallistui Suomen sotaan. Hän kuului keskiaikaiseen venäläiseen aatelissukuun, jolla saattaa olla saksalaiset sukujuuret. Hänen isänsä oli venäläinen senaattori. Sotilasuransa hän aloitti 1778 päämajoitusmestarin adjutanttina ja palveli 1783 Kanonirskin rykmentissä sekä osallistui Kustaan sotaan 1788–1790. Puolan kapinan aikana 1792–1794 hän komensi Muromskin jalkaväkirykmenttiä kunnostautuen Masciniewiczin taistelussa. Hän sai neljännen luokan Pyhän Yrjön ristin. Tutškov ylennettiin 4. lokakuuta 1794 everstiksi ja siirrettiin Belozerskin rykmentin komentajaksi. Tasan kolme vuotta myöhemmin hänet siirrettiin Sevskin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Tutškov osallistui A. M. Rimski-Korzakovin joukoissa Sveitsin operaatioon Zürichin lähellä, ja hän osallistui Schaffhausenin hyökkäykseen. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1799. Kesästä 1806 Tutškov komensi viidettä jalkaväkidivisioonaa.
Tammikuusta 1808 Tutškov kiinnitettiin Ruotsia vastaan hyökkääviin joukkoihin 5. divisioonan komentajaksi. Venäläiset joukot hyökkäsivät 21. helmikuuta 1808 yhtenä kolmesta ryhmittymästä Suomeen. Hän hävisi Koljonvirran taistelun Johan August Sandelsille. Hänen seuraajakseen komentajaksi tuli Nikolai Nikolajevitš Rajevski. Suomen sodan jälkeen Tutškov palveli Kamenets-Podolskin sotilaskuvernöörinä. Vuonna 1812 hän osallistui komentajana Venäjän sotaan Ranskaa vastaan muun muassa Smolenskin ja Borodinon taisteluissa. Hän haavoittui luodista rintaan ja hänet siirrettiin Možaiskiin ja sittemmin Jaroslavliin, missä kuoli haavoittumisensa seurauksiin.
Théophile Albert Cadoux
Théophile Albert Cadoux MSC (18. syyskuuta 1903 – 14. marraskuuta 1982) oli ranskalaissyntyinen, Senegalissa työskennellyt roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. tammikuuta 1929 ja nimitettiin Kaolackin prefektiksi 29. maaliskuuta 1957.
6. heinäkuuta 1965 Cadoux sai nimityksen uuden Kaolackin hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph-Charles Lefèbvre, jota avustivat Louis-Marie-Fernand de Bazelaire de Ruppierre ja Hyacinthe Thiandoum. Cadoux osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään piispana 1. heinäkuuta 1974.
Kullaan kirkko
thumb|250px|Kullaan kirkko, sankarihaudat 1939–1944 Isänmaa kunnia. Kullaan kirkko sijaitsee Kullaalla Ulvilassa, Satakunnassa. Se on rakennettu puusta Tuomas Ravoniuksen johdolla vuosina 1766–1767. Vuonna 1878 C. J. von Heideken uudisti kirkkoa muun muassa tornin osalta. Silloin myös rakennettiin sakasti. Muodoltaan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko. Kirkkosalin pitkiltä sivuilta ulkonee poikkilaiva, joka on matalampi ja lyhyempi kuin kirkon pitkä sivu. Istumapaikkoja siinä on 450.
Urut on valmistanut uusikaupunkilainen J. A. Zachariassen vuonna 1896. Niissä on 11 äänikertaa. Alttaritaulun on maalannut vuonna 1796 P. Högberg, ja se kuvaa ehtoollisen asettamista ja ristiinnaulittua Jeesusta. Uusgoottilaiseen huippuun päätyvässä kellotornissa on kolme kelloa vuosilta 1766, 1767 ja 1793.
Kirkon vieressä sijaitsevassa entisessä pitäjänmakasiinissa toimii Kullaan kotiseutumuseo.
Gambia (Commonwealth realm)
Gambian Commonwealth realm oli nykyisen Gambian tasavallan edeltäjä ja itsenäinen valtio, joka oli olemassa vuosien 1965 ja 1970 välillä.
Hallinto
Kun Britannian valta Gambiassa loppui vuonna 1965, myönnettiin valtiolle itsenäisyys Commonwealth realmina. Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki, kuningatar Elisabet II, pysyi Gambian valtionpäämiehenä. Valtionpäämiestä maassa edusti Gambian kenraalikuvernööri. Gambian ollessa Commonwealth realmina kaksi kenraalikuvernööriä edusti kuningatar Elisabetia:
Uudet lukutaidot
Uudet lukutaidot ovat perinteistä lukutaitokäsitettä laajempi ja moniulotteisempi joukko taitoja, jotka liittyvät etenkin uusien medioiden sekä uuden viestintä- ja tietotekniikan käyttöön. Käsitteessä korostuu näkemys siitä, ettei tietoyhteiskunnassa riitä mekaaninen luku- ja kirjoitustaito, vaan aktiivinen toiminnallinen lukutaito edellyttää erilaisia uusia lukutaitoja, kuten informaatio- ja medialukutaitoa. Uusista lukutaidoista puhutaan vaihtelevin merkityksin ja painotuksin, minkä lisäksi käsitteellä on useita rinnasteisia tai lähikäsitteitä.
Käsitteen määrittely
Eräistä uusia lukutaitoja määrittävistä ominaisuuksista ollaan silti jotakuinkin yhtä mieltä. Uusien teknologioiden tehokkaan käytön katsotaan vaativan uudenlaisia taitoja, strategioita ja lähestymistapoja. Ne ovat keskeisiä globaalissa yhteisössä tapahtuvan yhteiskunnallisen ja taloudellisen osallistumisen kannalta. Uudet lukutaidot vaatimuksineen muuttuvat ja vaihtelevat niitä määrittävien teknologioiden mukana, mikä edellyttää jatkuvaa oppimista. Uusia lukutaitoja on lukuisia ja ne ovat multimodaalisia sekä monitahoisia.
Sosiaali- ja kasvatustieteet
Knobelin ja Lankshearin mukaan uudet lukutaidot voidaan jakaa kahteen kategoriaan, tyyppiesimerkkeihin (paradigm cases) ja reunatapauksiin (peripheral cases). Tyyppiesimerkeissä yhdistyvät sekä uusi eetos (new ethos stuff) että uudet teknologiat (new technical stuff). Reunatapauksissa lukutaito on uuden eetoksen mukainen, mutta ei hyödynnä uutta teknologiaa. Pelkkä uusi teknologia ei siis ole riittävä edellytys uusille lukutaidoille, vaan taidon on oltava jollakin tavoin uuden eetoksen mukainen. Keskeistä ei siis ole uuden teknologian käyttö samoihin tehtäviin kuin ennenkin, vaan aiemmista perinteisistä lukutaidoista poikkeavat arvot, prioriteetit ja herkkyydet. Uuden eetoksen mukaan uudet lukutaidot ovat luonteeltaan osallistavampia, keskustelevampia ja yhteistoiminnallisempia kuin perinteiset lukutaidot. Uudet lukutaidot eivät myöskään ole yhtä tekijäkeskeisiä kuin perinteiset eivätkä samoissa määrin asiantuntijoiden ja julkaisijoiden säätelemiä.
Esimerkiksi folksonomia on uusia lukutaitoja vaativa luokittelujärjestelmä. Se on luonteeltaan epähierarkkinen eikä perustu asiantuntijajärjestelmiin. Käytetyt avainsanat heijastavat käyttäjien ajattelutapoja ja merkityksiä, joten käyttäjien tapa avainsanoittaa voi poiketa toisistaan tai olla yhtenevä, minkä vuoksi avainsanoituksen käyttö ja ymmärtäminen vaatii yhteistoiminnallisia lukutaitoja. Yhteistoiminnallisen lukutaidon muodoissa olennaista on jakaminen ja yhteistoiminnallinen oppiminen.