cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bea Wain
Wain meni naimisiin radiokuuluttaja André Baruchin kanssa 1. toukokuuta 1938. Avioliitto jatkui 53 vuotta, aina miehen kuolemaan saakka. Wain ja Baruch alkoivat toimia DJ:inä yhteisnimellä Mr. and Mrs. Music. Vuonna 1973 he muuttivat Palm Beachille, Floridaan, jossa he pitivät päivittäistä talk show’ta viiden vuoden ajan ennen siirtymistään Beverly Hillsiin. Wain antoi haastatteluja ja jatkoi laulamista vielä 2000-luvulla.
Kanzashi
Currently, the use of kanzashi has declined significantly in favor of more Western hairstyles. The most common use of kanzashi now is in Shinto weddings and use by geisha.
Hana kanzashi
With Hana kanzashi, the long fluttering flower is characteristic of maiko. These are created by Japanese artisans from squares of silk by a technique known as tsumami. Each square is multiply folded with the aid of pincers and cut into a single petal. These are attached to backings of metal to create whole flowers, or attached to silken threads to create strings of blossom. Butterflies and birds are also common in this art form. Additional detailing of stamens is created by the use of mizuhiki, which is a strong thin twine made from washi paper, and is often coloured and used for decorative works.
Geisha wear different hana kanzashi according to the month, or public holiday. In the summer months (June to September), jade ornaments with white or silver themes are worn. During the winter months (October to May), tortoiseshell and coral kanzashi are worn.
Olli Soinio
Olli Pekka Soinio (27. marraskuuta 1948 Helsinki – 29. marraskuuta 2018 Porvoo) oli suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, äänittäjä ja leikkaaja. Hänen ohjaustöistään tunnetuin on kauhuelokuva Kuutamosonaatti (1988).
Äänittäjänä
Soinio valmistui ohjaajaksi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja TV-linjalta. Hän aloitti uransa äänittäjänä 1970-luvun puolivälissä muun muassa Ere Kokkosen Viu-hah hah-tajassa 1974, Professori Uuno D. G. Turhapurossa 1975 ja Jaakko Pakkasvirran elokuvassa Jouluksi kotiin 1975 sekä Runoilijassa ja muusassa 1978.
Ohjaajana ja käsikirjoittajana
Soinio toimi 1970- ja 1980-lukujen taitteessa yhtenä käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvassa Natalia (1979), Risto Jarvan vakiokuvaajan Antti Peipon ainoaksi jääneessä pitkässä elokuvateatterielokuvassa Ihmemies (1979) sekä suomalais-unkarilaisessa yhteistyöelokuvassa Tullivapaa avioliitto (1980).
Vuonna 1982 valmistui Soinion ensimmäinen oma elokuvaohjaus. Aidankaatajat eli heidän jälkeensä vedenpaisumus on tragikoominen tarina kolmesta syöpää sairastavasta vanhasta miehestä, jotka karkaavat hoitolaitoksesta toteuttamaan elämänsä viimeisiä toiveitaan. Pääosissa ovat Erkki Pajala, Martti Kainulainen ja Topi Tuomainen. Elokuva sai osakseen kohtuullisen vastaanoton sekä yleisöltä että kriitikoilta.
Soinion toinen ohjaus Kuutamosonaatti (1988) on kauhukomediana harvinainen suomalaisen elokuvan aluevaltaus. Se on makaaberi tarina Suomen syrjäseudulla asuvasta Kyyrölän perheestä. Soli Labbart näyttelee uskonnollista ja tiukkaa äitiä, jolla oli kaksi poikaa. Heistä toinen, Sulo (Mikko Kivinen), on hyväntahtoinen, kielellisesti ja mielellisesti jälkeenjäänyt jättiläinen, joka elää eristäytynyttä elämää suljetussa kellarissa. Kari Sorvali puolestaan näyttelee toista veljestä, omien sairaiden seksuaalisten viettiensä vallassa toimivaa miestä, joka ryhtyy ahdistelemaan naapurimökkiin muuttanutta valokuvamallia (Tiina Björkman). Soinio teki elokuvalle myös jatko-osan Kuutamosonaatti II: Kadunlakaisijat (1991).
Soinion kolmas ohjaustyö Rölli – hirmuisia kertomuksia (1991) oli Allu Tuppuraisen luomaan Rölli-hahmoon perustuva lastenelokuva. Se on tarina Röllimetsään saapuvista roskaajista, joita vastaan Rölli yhdessä Maahiskeijun (Sari Mällinen) ja metsän muiden eläimien sekä keijukaisten kanssa ryhtyy taisteluun. Soinion kädenjälki näkyy elokuvassa jo Kuutamosonaatista tutussa visuaalisessa näyttävyydessä ja ajoittaisissa kauhuelementeissä, joiden vuoksi Rölli – hirmuisia kertomuksia ei sovellu muiden Rölli-elokuvien tapaan aivan pienimmille lapsille.
Rölli-elokuva jäi Soinion viimeiseksi pitkäksi elokuvateatterielokuvaksi. Sen jälkeen hän ohjasi elokuvia etupäässä televisioon. Yötuuli (1991) sijoittuu nimeltä mainitsemattoman ympäristökatastrofin jälkeiseen Suomeen. Pako punaisten päämajasta (2000) on Suomen sisällissotaan sijoittuva tarina punapäällikkö Ali Aaltosesta.
Luettelo televisiosarjan Kaapo jaksoista
Tämä on luettelo televisiosarjan Kaapo jaksoista.
Olli Soinio
Leikkaajana
Elokuvaohjaajan uransa ohessa Soinio on toiminut myös ansioituneena leikkaajana muiden ohjaajien elokuvissa. Hän on leikannut muun muassa Päivi Hartzellin elokuvan Lumikuningatar (1986) yhdessä Anne Lakasen kanssa, Lauri Törhösen elokuvan Insiders (1989) ja Rauni Mollbergin elokuvat Tuntematon sotilas (1985) ja Paratiisin lapset (1994). Tuntemattomasta sotilaasta Soinio sai valtion elokuvapalkinnon.
Suomen elokuvasäätiö
Soinio toimi Suomen elokuvasäätiön tuotantoneuvojana vuosina 2001–2007. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.
Moraalifilosofia (kirja)
Moraalifilosofia on Timo Airaksisen kirjoittama etiikan teorioiden oppikirja vuodelta 1987. Airaksinen käsittelee muun muassa utilitarismia, Immanuel Kantin velvollisuusetiikkaa, Alasdair MacIntyren hyve-etiikkaa ja Lawrence Kohlbergin teoriaa moraalisesta kehityksestä.
Sotaherra
Sotaherra on alueellinen tai paikallinen vallanpitäjä, jonka asema nojautuu yksinomaan sotilaalliseen voimaan, ja joka on vastakkainasettelussa tai enintään nimellisessä kuuliaisuussuhteessa valtion keskushallintoon. Feodaaliruhtinaita ei pidetä sotaherroina, sillä heidän valta-asemansa perustuu legitimiteettiin.
Toimintatapa
Sotaherrat hallitsevat useimmiten syrjäisillä alueilla kaukana pääkaupungista ja hallituksen kontrollista. Jotkut heistä saattavat ulottaa valtaansa myös rajan yli naapurimaihin.
Sotaherrat pyrkivät yleensä hallitsemaan alueita, joilla on helposti hyödynnettäviä luonnonrikkauksia, kuten puuta, öljyä, mineraaleja, timantteja tai kultaa. Sotaherrat hyödyntävät luonnonvaroja joko suoraan tai myymällä niihin oikeuksia kansainvälisille yhtiöille. Sotaherrat saattavat joukkoineen ryöstellä kyliä ja maatiloja tai kerätä ”veroja” turvallisuutta vastaan. He voivat myös käyttää hyväkseen paikallista liiketoimintaa sekä rikollisuutta hyötyäkseen esimerkiksi huumeiden viljelystä ja huumekaupasta, ihmiskaupasta ja salakuljetuksesta. Sotaherrat voivat panna humanitäärisen avun ja kehitysavun omiin taskuihinsa tai vaatia korvausta siitä, että kansainväliset järjestöt saavat tulla auttamaan väestöä tai rakentamaan infrastruktuuria. Heillä on myös omia laittomia kauppayhteyksiään ulkomaille.
Sotaherrat värväävät itselleen puolisotilaallisia joukkoja sekä kouluttavat ja aseistavat nämä. Soturit ovat yleensä kokeneita, mutta myös lapsisotilaita käytetään joskus. Sotilaspalvelus perustuu useimmiten henkilökohtaiseen uskollisuuteen sotaherralle, harvemmin etnisiin tai poliittisiin siteisiin, mikä erottaa sotaherrat klaanipäälliköistä ja vallankumousjohtajista. Usein sotaherran organisaation johtopaikoilla on kuitenkin vain oman klaanin tai muun ryhmän edustajia, kuten Somaliassa ja Afganistanissa.
Esimerkkejä
Kiinan historiassa puhutaan levottomasta sotaherrojen aikakaudesta (junfa) vuosina 1918–1927. Omia armeijoitaan komentaneiden sotilasjohtajien valtaan on perinteisesti yhdistetty sekasorto, raakuudet ja siviiliväestön rosvoaminen. Qing-dynastian hiipumisesta aiheutunut sotaherrojen kausi päättyi Guomindangin voittoon ja valtaannousuun.
Nykyajan sotaherroja ovat esimerkiksi maidensa sisällissodissa toimineet ja sodasta hyötyneet Charles Taylor (Liberia), Johnny Paul Koroma (Sierra Leone), Mohamed Farrah Aidid (Somalia), Jean-Pierre Bemba (Kongon demokraattinen tasavalta), Mahmud Khudoberdyev (Tadžikistan) sekä Gul Agha Shirzai, Ismail Khan ja Abdul Rashid Dostum (Afganistan).
Edgar Savisaar
Edgar Savisaar (31. toukokuuta 1950 Harku – 29. joulukuuta 2022 Tallinna ) oli virolainen poliitikko, joka toimi Viron toimeenpanevana pääministerinä maan irtautuessa Neuvostoliitosta vuosina 1990–1992. Savisaar oli Viron keskustapuolueen perustaja ja toimi puolueen puheenjohtajana vuoteen 2016 saakka.
Tausta
Savisaar syntyi Harkussa Harjumaalla (Harkun naisvankilassa). Hänen äitinsä Maria Savisaar oli omaa sukuaan Burešin ja vironvenäläinen.
Savisaaren pojasta Erki Savisaaresta tuli vuonna 2021 Viron ympäristöministeri.
Ura
Savisaar työskenteli vuosina 1980–1988 taloussuunnittelun parissa ja toimi tämän jälkeen konsulttina Mainor-nimisessä yrityksessä 1988–1989. Hänestä tuli myös kansanrintaman puheenjohtaja lokakuussa 1988.
Vuonna 1989 kommunistisen puolueen pääsihteeri Vaino Väljas luovutti Viron sosialistisen neuvostotasavallan ministerineuvoston varapuhemiehen ja valtion suunnittelukomitean johtajan paikan puolueen ulkopuoliselle kansanrintaman edustajalle Savisaarelle. Vuonna 1990 hän oli talousministeri ja 3. huhtikuuta 1990 hänet nimitettiin ministerineuvoston puheenjohtajaksi.
Viron itsenäistymisen jälkeen
Kun Viro itsenäistyi 20. elokuuta 1991, Savisaaresta tuli maan ensimmäinen pääministeri. Hänet pakotettiin eroamaan tammikuussa 1992 jatkuvasti huononevan taloustilanteen vuoksi. Hänen seuraajakseen tuli Tiit Vähi. Savisaaren uskotaan olevan yksi Mart Laarin hallituksen ns. ruplaskandaaliin kaataneista.
Vuodet 1992–1995 Savisaar oli Riigikogun varapuhemies. 17. huhtikuuta – 6. marraskuuta 1995 hän oli sisäministerinä. Häntä syytettiin muiden poliitikkojen keskustelujen nauhoittamisesta (ns. nauhaskandaali), mikä johti koko hallituksen kaatumiseen, vaikka syytettä ei näytetty toteen. Tätä pidettiin puolestaan hänen vihamiestensä kuten Lennart Meren, Siim Kallasin, Tiit Vähin ja Viron suojelupoliisin Jüri Pihlin kostoiskuna. Savisaar ilmoitti jäävänsä pois politiikasta.
Kuitenkin jo vuonna 1996 hän oli ehdolla kunnallisvaaleissa ja hänestä tuli Tallinnan kaupunginvaltuuston johtaja. Kun Savisaar palasi Keskustapuolueen johtajaksi, osa sen jäsenistä erosi puolueesta ja perusti Arengupartein. Vuosina 2001–2004 Savisaar oli Tallinnan pormestari. Hänet nimitettiin talous- ja viestintäministeriksi pääministeri Andrus Ansipin hallitukseen huhtikuussa 2005.
Savisaar tuki vuoden 2006 presidentinvaalissa Kansanliiton Arnold Rüütelin jatkoa maan presidenttinä, mutta valituksi tuli sosiaalidemokraattien Toomas Hendrik Ilves. Vuonna 2007 Savisaar valittiin uudestaan Tallinnan pormestariksi.
Vaalirahaskandaali
Viron suojelupoliisi julkisti joulukuussa 2010 asiakirjoja, jonka mukaan Savisaar olisi pyytänyt vaalirahoitusta Venäjältä. Keskustapuolue asettui kuitenkin tukemaan puheenjohtajaansa, ja Savisaar pysyi puolueensa johdossa. Tapauksen jälkeen pääministeri Andrus Ansip ilmoitti, ettei mene samaan hallitukseen Venäjältä rahaa pyytäneen kanssa, ja presidentti Toomas Hendrik Ilves ilmoitti, ettei nimitä sellaista pääministeriä.
Vuoden 2011 parlamenttivaaleissa Savisaar nousi äänikuninkaaksi 23 000 henkilökohtaisella äänellä. Kaikkiaan keskustapuolue menetti kuitenkin kolme paikkaa, kun hallituspuolueet olivat vaalin voittajia.
Julkinen kuva
Savisaar on yksi Viron kiistellyimmistä poliitikoista. Häntä ei pidetä venäläiskammoisena kuten joitakin oikeiston poliitikkoja ja venäläinen vähemmistö, eläkeläiset ja omaisuudenpalautuksen uhrit ja maaseutu pitävät häntä köyhien puolustajana. Hän kannatti 1990-luvun lopulla muun muassa progressiivista verotusta ja julkista terveydenhuoltoa ja koulutusta. Savisaarella ei kuitenkaan ole juurikaan poliittisia liittolaisia ja häntä pidetään autoritaarisena. Keskustapuolueen puheenjohtaja hän oli vuodesta 1991 aina vuoteen 2016 saakka.
Edgar Savisaar vastusti Pronssisotilas-patsaan siirtämistä. Hän ilmoitti 3. toukokuuta 2007 Kansalaisrauha-nimisen keskusteluyhteyden perustamisesta venäläisen ja virolaisen väestön välille.
Pidätys
Savisaar pidätettiin 22. syyskuuta 2015 epäiltynä laajamittaisesta korruptiosta, ja korkein oikeus pidätti hänet pormestarin tehtävistä. Pidätyksen teki Viron suojelupoliisi KaPo, joka pidätti muitakin henkilöitä syynä lahjusten antaminen, muun muassa rakennusyhtiö Rand & Tuulbergin pääomistajan Aivar Tuulbergin ja liikemies Vello Kunman. Pidätettyjen joukossa on myös Kansanliitto-puolueen entinen puheenjohtaja ja ministeri Villu Reiljan, joka tuomittiin 2014 syylliseksi lahjusten ottamisesta niin sanotussa suuressa maanvaihtovyyhdissä. Savisaar päästettiin kuitenkin kotiin terveyssyistä.
Tallinnan pormestarina
Savisaar oli Tallinnan pormestari vuosina 2001–2004 ja 2007–2015. Hänen kaudellaan Tallinna on perustanut oman televisiokanavan ja vahvistanut Tallinnan kaupunkilehtiä, jotka julkaisevat suurimman osan Savisaaren haastatteluista. Tallinna on myös muuttanut joukkoliikenteen ilmaiseksi, rakentanut Viron ensimmäiset kaupungin matalavuokraiset vuokra-asunnot sekä ryhtynyt perustamaan voittoa tavoittelematonta osuuskuntapankkia.
Sairastuminen ja puheenjohtajavaali 2015
Vuonna 2015 Savisaar taisteli hengestään lihansyöjäbakteeri-infektion kanssa. Aluksi ilmeni keuhkokuumetta ja vasta myöhemmin selvisi, että kyse on nekrotisoivasta faskiitista ("lihansyöjäbakteerista"). Savisaaren jalka amputoitiin.
Varapuheenjohtaja Kadri Simson johti puoluetta sairastelun ajan. Savisaaren tukijana tunnettu Simson haastoi tämän puheenjohtajavaalissa marraskuussa 2015, mikä jakoi puolueen häntä tukeviin uudistusmielisiin ja Savisaarta tukeviin vanhoillisiin, mutta Simson hävisi vaalin niukasti. Vaalikampanja Simsonia vastaan oli mustamaalaava ja vaalin ratkettua lehdet arvelivat Savisaaren ryhtyvän rangaistustoimiin Simsonia vastaan. Savisaar ei enää nimittänyt Simsonia varapuheenjohtajaksi.
Savisaar ei enää osallistunut keskustapuolueen puheenjohtajavaaliin marraskuussa 2016. Savisaar tiedotti ettei kuitenkaan aikonut luopua politiikasta ja nimesi seuraajasuosikikseen puolueen europarlamentaarikon Yana Toomin. Jo aiemmin samana vuonna Savisaarta ei ollut valittu keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi tämän halukkuudesta huolimatta.
Aiden McGeady
Aiden McGeady (s. 4. huhtikuuta 1986 Glasgow) on skotlantilaissyntyinen irlantilainen ammattilaisjalkapalloilija, joka seuratasolla edustaa englantilaisseura Sunderlandia. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
McGeady valittiin alle 11-vuotiaitten Glasgow'n katoliseen jalkapallokouluun yhdeksänvuotiaana ja hän edusti Queen's Parkin amatöörijoukkuetta. Myöhemmin hän teki sopimuksen Celticin kanssa, joukkueen jota hän oli kannustanut jo pienestä pojasta asti. Aidenista kiinnostuivat monet huippumanagerit kuten Alex Ferguson ja Liam Brady. Sponsorisopimus syntyi Adidaksen kanssa Aidenin ollessa 16-vuotias; häntä pidettiin Ison-Britannian parhaana tulevaisuuden pelaajana.
McGeady teki ammattilaisdebyyttinsä 2004 Skotlannin valioliigassa Heartsia vastaan. Hänet valittiin samassa ottelussa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Syyskuussa 2006 McGeady teki uuden sopimuksen kengistä Puman kanssa ja sai joukkueessa numeron 46. McGeady siirtyi englantilaiseen Evertoniin vuonna 2013.
McGeady teki maajoukkuedebyyttinsä vuonna 2004 Irlannin paidassa Jamaikaa vastaan. Irlantia hän sai oikeuden edustaa irlantilaisten sukujuuriensa takia. Hän on pelannut kaikkiaan 93 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Tarpon Springs
Kreikalle kuuluvat Egeanmeren saaret Sými ja Kálymnos ovat solmineet Tarpon Springsin kanssa ystävyyskaupunkisuhteet.
Väestö
Vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan Tarpon Springsissä asui 23 074 ihmistä, joista naisia oli 11 796 ja miehiä 11 278. Kaupungin väestöstä 74,1 prosenttia oli valkoisia, 12,4 % mustia tai afroamerikkalaisia, 4,3 % aasialaisia, 0,8 % amerikanintiaaneja tai Alaskasta kotoisin olevia, 0,1 % Havaijilta tai muilta Tyynenmeren saarilta kotoisin olevia ja 6,2 % muiden rotujen edustajia. Kahta tai useampaa rotua edustavia oli 2,1 %. Hispaanoja ja latinoja oli 14,7 % väestöstä.
Väestön keski-ikä oli 47,7 vuotta. Alle viisivuotiaita oli vuonna 2007 860, 18 vuotta täyttäneitä 18 738 ja yli 65-vuotiaita 5 570.
Tarpon Springsissä asuu prosentuaalisesti eniten kreikkalaisperäistä väestöä kuin missään muualla Yhdysvalloissa.
250px|thumb|Tarpon Springsin rannikkoa vuonna 1988.
QWK
QWK on BBS-järjestelmien etälukuformaatti. Sen etuna on riippumattomuus käyttöjärjestelmästä.
Uudet viestit
BBS-ohjelma kerää viestialueilta uudet käyttäjän edellisen vierailukerran jälkeen kirjoitetut/lisätyt viestit QWK-formaatin mukaiseen pakettiin. Paketti pakataan pakkausohjelmalla ja sen jälkeen se siirretään tiedostonsiirrolla käyttäjän koneelle.
Vastaukset
Käyttäjän lähettämä vastauspaketti puretaan BBS-järjestelmässä ja kirjoitetut vastaukset sijoitetaan viestialueille asianomaisiin kohtiin.
MBBS
MBBS oli norjalaisen Gallagher & Robertson A/S:n kehittämä MS-DOS-pohjainen BBS-ohjelmisto, jonka kehittäminen lopetettiin vuonna 1996. MBBS:n erityinen vahvuus oli viestien monipuolinen käsittely. Viestejä pystyi lukemaan viestiketjuittain. MBBS käytti 8-bittistä merkistöä, joka salli skandinaavisten merkkien käytön.
Markku Laukkanen
Markku Matti Laukkanen (s. 20. joulukuuta 1950 Valkeala) on suomalainen toimittaja ja keskustapoliitikko. Koulutukseltaan Laukkanen on yhteiskuntatieteiden maisteri.
Markku Laukkanen on toiminut Karjalan Liiton puheenjohtajana 1995–2011 ja vuodesta 2011 alkaen liiton kunniapuheenjohtajana. Markku Laukkanen toimi Kymenlaakson liikunta ry:n puheenjohtajana vuosina 2004–2008 sekä Suomen Kirjastoseuran puheenjohtajana 2008–2009. Hän on toiminut Pohjois-Kymen Paasikiviseuran puheenjohtajana 2012 alkaen.
Markku Laukkaselle myönnettiin Euroopan neuvoston kunniajäsenyys 2011. Muita ansiomerkkejä ovat mm. SVR R1, PKR K, Karjalan Liiton kultainen ansiomerkki ja Suomen Metsäyhdistys ry:n hopeinen ansiomerkki 2014.
Póros (kunta)
Póros ( eli Δήμος Πόρου, Dímos Pórou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Saarten alueyksikössä Attikan alueella. Kunnan pinta-ala on 49,582 neliökilometriä ja väkiluku 3 993 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Póros.
Poikabändi
Poikabändi on popmusiikkia laulava ja tanssiva, nuorista miehistä muodostettu ryhmä, jonka musiikki ja visuaalinen ilme on suunniteltu miellyttämään varhaisteini-ikäistä yleisöä. Poikabändin jäsenet eivät yleensä soita instrumentteja itse, vaan laulavat ja tanssivat taustayhtyeen tai taustanauhan säestyksellä. Laulu on yleensä moniäänistä stemmalaulua, ja yhtyeen jäsenet valitaan edustamaan korkeampia ja matalampia äänialoja.
Póros (kunta)
Póroksen kunta käsittää koko Póroksen saaren, joka sijaitsee Saroninlahdessa aivan Peloponnesoksen niemimaan tuntumassa. Sen lisäksi siihen kuuluu pieniä lähisaaria, kuten Módi sekä Tselevínia-saaret Skyllí ja Spathí. Saaret kuuluvat Argo-Saronisiin saariin.
Poikabändi
Poikabändien ohjelmistoon valitaan yleensä melodisia ja perinteisen harmonisesti soinnutettuja kappaleita ilman sävellajin ulkopuolisia ääniä. Laulujen sanat kertovat haaveellisesta ja optimistisesta teinirakkaudesta ilman aikuisten rakkauslauluista tuttuja ihmissuhderistiriitoja, menettämisen pelkoa tai nostalgista kaipuuta menneeseen.
Póros (kunta)
Kunnan osat
Póroksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Poikabändi
Alkuhistoria ja prototyypit
Ensimmäisiä poikabändejä olivat yhtyeet kuten The Jackson 5, The Osmonds ja alkuvaiheen The Monkees. The Monkeesin jäsenille kehiteltiin erilainen persoonallisuus; The Jackson 5 oli sisarusryhmä, joka julkaisi monia musiikkimuotoja, joita poikabändit seurasivat. Heidän musiikkinsa esimerkiksi sisälsi soul-musiikin kaltaisia harmonioita ja popin säveliä. Kaikki yhtyeen jäsenet lauloivat, mistä tuli tavanomainen tunnus poikabändeille. The Monkeesia pidetään usein poikabändien alkuperäisenä tienraivaajana sen muodostuttua vuonna 1965 Don Kirshnerin valvonnassa.
1980-luvun jälkeen
Vaikka sanaa "poikabändi" ei ollut olemassa ennen 1990-lukua, bostonilaista ryhmää New Editionia on kutsuttu poikabändi-trendin alulle saajaksi 1980-luvulla. Maurice Starr loi New Editionista saamalla innoituksella yhtyeen New Kids on the Block, joka oli ensimmäinen menestyvä moderni poikabändi. Starrin ajatus oli sovittaa traditionaalinen R&B-genre pop-genreksi. Eräät eurooppalaiset managerit loivat omia bändejään, joista ensimmäisiä oli Nigel Martin-Smithin Take That Isossa-Britanniassa sekä Louis Walsh ja East 17, joka hajosi jo 1990-luvulla.
Yksi kaikkein menestyksekkäimmästä poikabändien managereista oli Lou Pearlman, joka perusti mm. menestyksekkäät bändit Backstreet Boys ja *NSYNC, vaikka hän myöhemmin paljastuikin petturiksi pimitettyään luomiltaan bändeiltä runsaasti rahaa. Ison-Britannian Simon Cowell (American Idol) tunnetaan Louis Walshin muodostaman poikabändin Westlife avustamisesta, jota mainosti myös entinen poikabändi Boyzonen jäsen Ronan Keating.
Avaintekijät ja konsepti
Poikabändien mielikuvaa kontrolloitiin varovasti ryhmän vaatetuksella, mainosmateriaalilla ja musiikkivideoilla, kun huomattiin sen vaikuttavan bändin menestykseen. Tavallisesti jokainen bändin jäsentä kuvataan tietyllä stereotypialla, kuten "vauva" tai "paha poika."
Useimmissa tapauksissa bändien musiikin on kirjoittanut, sovittanut ja tuottanut tuottaja, joka toimii bändin kanssa alituisetsi ja kontrolloi ryhmän ääntä - ja jos on tarpeen, palkaa sessiomuusikon ryhmän avuksi.
Tyypillisen poikabändin esitys sisältää koreografioidun tanssin, jossa jäsenet laulavat ja/tai räppäävät vuorotellen. Poikabändit eivät tavallisesti sävellä tai tuota omaa musiikkiaan. Suomalainen poikabändi Satin Circus on kuitenkin tunnettu siitä, että he säveltävät, sovittavat ja soittavat omaa musiikkia.
Poikabändin avaintekijä on trendikkäänä oleminen. Se tarkoittaa sitä, että bändi noudattelee viimeisimpiä muoti- ja musiikkitrendejä suositussa musiikkigenressä.
Poikabändejä
thumb|250px|left|Backstreet Boys elokuussa 2008. Backstreet Boys, New Kids on the Block, McFly, Boyzone, Take That, 'N Sync, A1, Westlife ja One Direction ovat esimerkkejä siitä mikä on suosittua teinien ja aikuisten keskuudessa. Poikabändit alkavat nousta takaisin julkisuudenkuvaan Yhdysvalloissa, viiden vuoden pääasiallisen poissaolon jälkeen, mukanaan uusia poikabändejä kuten One Call, Day26, B5, V Factory, Menudo, Lexington Brigde (yhtye), US5, C Note ja Varsity Fanclub.
Genret
Vaikka suurin osa poikabändeistä pitäytyykin R&B:n ja/tai popin vaikutteissa myös muut musiikkigenret, huomattavimmin country ja folk, ovat myös läsnä. Esimerkiksi South 65:ttä ja Marshall Dyllonia pidetään molempia country-musiikkia laulavina poikabändeinä. Il Divo taas on Simon Cowellin luoma pikabändi, joka laulaa oopperasävyistä popia.
Kritiikki
thumb|right|Westlife 1990-luvusta lähtien bändit kuten Backstreet Boys eivät ole pitäneet leimasta "poikabändi" ja ovatkin pitäneet enemmän termistä "mieslaulajaryhmä". Musiikkilehdet ovat syyttäneet poikabändien korostavan ulkonäköä ja markkinointia enemmän kuin musiikin tasoa.
Populaarikulttuurissa
Kritisoinnin seurauksena poikabändejä käytetään joskus parodian kohteena populaarikulttuurissa:
Menestys genressä
Vaikka poikabändien musiikki vetääkin ihmisiä puoleensa, bändien menestys ei näytä kestävän pitkään. Fanien (jotka useimmiten ovat tyttöjä) ikä ja musiikillinen maku kehittyvät ja he kasvavat 'erilleen' kyseisistä ryhmistä. Jos menestys kuitenkin jatkuu, usein yksi tai useampi bändin jäsenistä jättää ryhmän havitellen soolouraa (varsinkin jos heillä on kyky kirjoittaa lauluja). Entisiä poikabändien jäseniä, jotka menestyvät myöhemmin soolourillaan ovat mm. Ricky Martin, Michael Nesmith, Jordan Knight, Robbie Williams, Justin Timberlake, Jesse McCartney, Ronan Keating, Brian McFadden, Nick Lachley, Kevin Richardson ja Michael Jackson, josta tuli myöhemmin kaikkien aikojen myydyin sooloartisti.
Muita entisiä poikabändien jäseniä on vaihtanut alaansa täysin, esimerkiksi Mickey Dolenzista tuli menestyksekäs televisiotuottaja ja teatteriohjaaja, David W. Rossista tuli näyttelijä ja käsikirjoittaja, Sam Waltersista tuli Grammy-ehdokkaanakin ollut lauluntekijä ja tuottaja ja Donnie Wahlbergistä tuli elokuvanäyttelijä.
Aison (mytologia)
Aison oli kreikkalaisessa mytologiassa Iolkoksen kuningas ja Tyron ja Kretheuksen poika. Hänellä oli veli Feres ja kaksi velipuolta Pelias ja Neleus.
Pelias himoitsi valtaa toivoen hallitsevansa valtakuntaa yli koko Thessalian. Hänen onnistui lopulta karkottamaan Neleus ja Feres maasta, ja Aisonin hän vangitsi tyrmään. Vankinaolonsa aikana Aison nai Alkimeden, jonka kanssa hän sai useita lapsia kuten Iasonin ja Promakhoksen. Alkimede lähetti poikansa Kheironin, viisaan kentaurin kasvatettavaksi siinä pelossa, että Pelias tappaisi tämän, joka puolestaan pelkäsi Aisonin jälkeläisen joskus syöksevän hänet vallasta. Pelias kysyikin neuvoa oraakkelilta, joka neuvoi häntä olemaan varuillaan yksisandaalisen miehen varalta.
Monia vuosia myöhemmin Pelias järjesti kisat isänsä ja merenjumala Poseidonin kunniaksi, ja Iason saapui Iolkokseen hävitettyään sitä ennen toisen sandaaleistaan jokeen auttaessaan vanhaksi eukoksi naamioitunutta Heraa joen yli. Kun Pelias kuuli kaupunkiin saapuneen miehen, jolla oli vain toinen sandaaleistaan, hän kysyi Iasonilta, mitä tämä tekisi, jos kohtaisi miehen, jonka tietäisi aiheuttavan oman tuhonsa. Iason vastasi, että hän lähettäisi sellaisen miehen noutamaan kultaista taljaa. Pelias otti neuvosta vaarin ja lähetti Iasonin noutamaan taljaa vakuuttuneena tämän epäonnistuvan.
Iasonin poissa ollessa Pelias kuuli huhun, jonka mukaan Iason ja argonautit olisivat tuhoutuneet, Pelias juotatti Aisonille härän verta tukehduttaakseen tämän ja murhasi Promakhoksen.
Ovidiuksen mukaan Aison olisi selvinnyt vankeusajastaan, mutta kun Iason ja Medeia palasivat Iolkokseen, Aison ei tullutkaan heitä vastaan vaan odotteli kuolemaansa. Medeia valmisti uutteen, joka elvyttäisi Aisonin elämänhalun. Saatuaan sen valmiiksi hän viilsi kuninkaan kurkun auki, valutti veret ulos ja korvasi ne tekemällään uutteella. Aison huomasi herättyään olevansa jälleen nuoruuden voimissaan.
Nikean uskontunnustus
thumb|right|250px|Kreikkalainen [[ikoni, jossa on kuvattu keisari Konstantinus ja Nikean 1. kirkolliskokoukseen osallistuneet kirkkoisät. Heidän pitämässä käärössä on uskontunnustuksen teksti kreikaksi sanoihin:"kärsi ja haudattiin" asti.]] Nikean uskontunnustus eli Nikealais-konstantinopolilainen uskontunnustus on yksi kolmesta niin sanotun vanhan kirkon uskontunnustuksesta.
Uskontunnustuksen historiaa
Nikean uskontunnustus laadittiin, kun ilmeni tarve ilmaista käsitteellisesti kristillisten seurakuntien yhteinen usko näiden järjestäytyessä vuonna 325 pidetyssä Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa, ja sitä täydennettiin Konstantinopolin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa vuonna 381. Nikean uskontunnustus perustuu Apostoliseen uskontunnustukseen.
Kristillisten kirkkojen mukaan Nikean uskontunnustuksessa Raamatun keskeinen oppi kootaan tiivistettyyn muotoon, ja sen keskeinen periaate on kertoa Jumalan teoista Kristuksessa.
Nikean uskontunnustusta käytetään yleisesti eri kirkkokuntien jumalanpalveluksissa. Katolisessa messussa Nikean uskontunnustus lauletaan, ja se muodostaa messun Credo-osan (credo, ’minä uskon’, latinankielisen uskontunnustuksen ensimmäinen sana).
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa Nikean uskontunnustus on käytössä apostolisen uskontunnustuksen vaihtoehtona.
Eri kirkkokuntien käyttämissä versioissa on pieniä eroja sanamuodoissa. Lisäksi on huomattava, että ortodoksisen sanamuodon mukaan Pyhä Henki "lähtee Isästä", kun taas läntisten kirkkokuntien piirissä Pyhä Henki "lähtee Isästä ja Pojasta". Kyseinen ns. filioque -lisäys (lat. filio 'pojasta'; -que 'sekä' > "sekä pojasta") tuli yleisesti käyttöön lännen kirkossa 600–700-luvuilla. Tarkoituksena oli korostaa ylösnousseen Pojan läsnäoloa Pyhän Hengen kautta maailmassa. Lisäys syvensi eroja idän ja lännen kristillisyyden välillä ja oli yksi ortodoksisen ja katolisen kirkkokunnan eron ja lähes tuhatvuotisen molemminpuolisen ekskommunikaation syistä vuonna 1054. Ruotsin kirkossa on kuitenkin mahdollista ekumeenisissa jumalanpalveluksissa, joihin osallistuu myös ortodoksisen kirkon edustajia, käyttää uskontunnustusta ilman "ja Pojasta" lisäystä.
Darhan
Darhan on Darhan-Uulin provinssin pääkaupunki ja Mongolian kolmanneksi suurin kaupunki. Vuonna 2010 siellä oli noin 75 000 asukasta. Kaupunki on perustettu vuonna 1961 Mongolian pohjoisosien teollisuuskeskukseksi. Kaupunki on lähellä Venäjän rajaa, ja siellä asuu merkittävä venäläisvähemmistö. Kaupungissa on puinen buddhalaisluostari. Mongolian rata, joka kulkee Pekingistä Ulan Batorin kautta pohjoiseen ja yhtyy Siperian rataan Ulan-Udessa, kulkee Darhanin kautta.
Nikean uskontunnustus
Uskontunnustuksen sisältö
thumb|right|200px|Vanhin säilynyt Nikean uskontunnustuksen käsikirjoitus, joka on ajoitettu 500-luvulle.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käyttämä sanamuoto.
Me uskomme yhteen Jumalaan, Kaikkivaltiaaseen Isään, taivaan ja maan, kaiken näkyvän ja näkymättömän Luojaan. Me uskomme yhteen Herraan, Jeesukseen Kristukseen, Jumalan ainoaan Poikaan, joka on syntynyt Isästä ennen aikojen alkua, Jumala Jumalasta, valo valosta, tosi Jumala tosi Jumalasta, syntynyt, ei luotu, joka on samaa olemusta kuin Isä ja jonka kautta kaikki on saanut syntynsä, joka meidän ihmisten ja meidän pelastuksemme tähden astui alas taivaista, tuli lihaksi Pyhästä Hengestä ja neitsyt Mariasta ja syntyi ihmiseksi, ristiinnaulittiin meidän puolestamme Pontius Pilatuksen aikana, kärsi kuoleman ja haudattiin, nousi kuolleista kolmantena päivänä, niin kuin oli kirjoitettu, astui ylös taivaisiin, istuu Isän oikealla puolella ja on kirkkaudessa tuleva takaisin tuomitsemaan eläviä ja kuolleita ja jonka valtakunnalla ei ole loppua. Me uskomme Pyhään Henkeen, Herraan ja eläväksi tekijään, joka lähtee Isästä ja Pojasta, jota yhdessä Isän ja Pojan kanssa kumarretaan ja kunnioitetaan ja joka on puhunut profeettojen kautta. Uskomme yhden, pyhän, yhteisen ja apostolisen kirkon. Tunnustamme yhden kasteen syntien anteeksiantamiseksi, odotamme kuolleiden ylösnousemusta ja tulevan maailman elämää.
Katolisen kirkon käyttämä sanamuoto
Uskon yhteen Jumalaan, Isään kaikkivaltiaaseen, taivaan ja maan, kaikkien näkyvien ja näkymättömien Luojaan.
Meidän ihmisten tähden ja meidän pelastuksemme tähden hän astui alas taivaista,
tuli lihaksi Pyhästä Hengestä ja Neitsyt Mariasta ja tuli ihmiseksi;
meidän edestämme ristiinnaulittiin Pontius Pilatuksen aikana, kärsi ja haudattiin, nousi kuolleista kolmantena päivänä kirjoitusten mukaan, astui ylös taivaisiin, istuu Isän oikealla puolella ja on kunniassa tuleva takaisin tuomitsemaan elävät ja kuolleet ja hänen valtakunnallaan ei ole loppua.
Ja Pyhään Henkeen, Herraan ja eläväksi tekijään, joka Isästä ja Pojasta lähtee, jota yhdessä Isän ja Pojan kanssa palvotaan ja kunnioitetaan ja joka on puhunut profeettojen kautta.
Ja yhteen, pyhään, katoliseen ja apostoliseen kirkkoon. Tunnustan yhden kasteen syntien anteeksi antamiseksi, odotan kuolleiden ylösnousemusta ja tulevan maailman elämää.
Miroslav Vodovnik
pienoiskuva|Miran Vodovnik Miroslav ”Miran” Vodovnik (s. 11. syyskuuta 1977 Maribor, Jugoslavia) on slovenialainen kuulantyöntäjä.
Vodovnik teki ennätyksensä 20,76 voittaessaan Euroopan cupin ykkösliigan kilpailun Thessalonikissa 2007. Hallissa hän on työntänyt parhaimmillaan 20,68 vuonna 2008. Kiekonheitossa hänen ennätyksensä on 53,61. Hän on voittanut useita Slovenian kuulantyöntömestaruuksia.
Scurrilous
Scurrilous on kanadalaisen metalliyhtye Protest the Heron kolmas kokopitkä albumi. Se julkaistiin 22. maaliskuuta 2011, Kanadassa Underground Operationsin ja Yhdysvalloissa Vagrantin kautta. Albumin ensimmäinen single ”C’est La Vie” julkaistiin 3. helmikuuta 2011. Yhtyeen mukaan albumi on tähän asti heidän progressiivisin tuotoksensa. Albumin kansitaide on otettu ”Scurrilous”-nimisestä maalauksesta, jonka on maalannut yhtyeen basistin Arif Mirabdolbaghin isoisä Jafar Petgar.
Kappaleet
Japanin-versio
Yate
Yate on noin asukkaan kaupunki ja kunta (civil parish) South Gloucestershiren yhtenäishallintopiirissä, Lounais-Englannissa. Ensimmäinen maininta Yatesta on vuodelta 770, paikka mainitaan myös Domesday Bookissa.
Yate sijaitsee Cotswoldsin kukkulajonon lounaiskärjessä, 19 kilometriä koilliseen Bristolista. Monet sen asukkaat käyvät Bristolissa töissä.
Set Suomalainen
Set Mikko Suomalainen (13. syyskuuta 1886 Luvia – 1. helmikuuta 1975 ) oli maanviljelysneuvos ja meijerialan kehittäjä Suomessa.
Henkilöhistoria
Set Suomalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Isak Viktor Suomalainen ja Kristiina Esko ja puoliso vuodesta 1918 Siiri Amanda Jaakola. Suomalainen tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui agronomiksi 1911 ja filosofian kandidaatiksi 1921. Hän toimi Kuopion tietopuolisen meijerikoulun johtajana 1914–1918, valtion juustonvalmistuksen konsulenttina ja juustokoeaseman johtajana 1918–1930 ja valtion vointarkastuslaitoksen yliassistenttina 1931–1955. Suomalainen oli myös maanviljelijä Porissa. Maanviljelysneuvoksen arvon hän sai 1949.
Kartonkikone
Kartonkikone on kone, jolla valmistetaan kartonkia. Kartonkikoneen erottaa paperikoneesta muun muassa lopputuotteen neliömassa ja käyttötarkoitus. Kartongin neliömassat ovat välillä 105–600 g/m².
Peter Bellamy
Peter Franklyn Bellamy (8. syyskuuta 1944 – 24. syyskuuta 1991) oli englantilainen folk-laulaja. Hän oli yksi The Young Traditionin perustajajäsenistä, mutta hänellä oli myös sooloura, joka päättyi vasta hänen itsemurhaansa 1991.
Bellamy syntyi Bournemouthissa ja opiskeli Royal College of Musicissa, kunnes vuonna 1965 oli mukana perustamassa The Young Traditionia. Yhtye julkaisi kolme albumia ja teki lisäksi yhden levytyksen yhteistyössä Shirley Collinsin kanssa. Yhtye hajosi pidettyään viimeisen konserttinsa lokakuussa 1969.
Bellamyn ensimmäinen sooloalbumi oli Mainly Norfolk (1968). Levyllä hän lauloi englantilaisia kansanlauluja säestäen itseään kitaralla ja concertinalla. Vasta hänen kahdeksannella albumillaan vuonna 1975 oli mukana hänen omia sävellyksiään. Vuonna 1977 hän julkaisi itse kirjoittamansa "kansanmusiikkioopperan" The Transports. Teos uudelleenjulkaistiin 2004. Toinen projekti oli The Maritime Suite, jonka esitti BBC Radio 2. Sitä ei kuitenkaan ole koskaan levytetty.
Bellamy esiintyi myös Yhdysvalloissa ja hänen konserttinsa pidettiin Sydneyn oopperatalossa. Hän levytti useita Rudyard Kiplingin balladeja. Bellamy teki itsemurhan syyskuussa 1991.
Athanasioksen uskontunnustus
Athanasioksen uskontunnustus on yksi kolmesta niin sanotusta vanhan kirkon uskontunnustuksesta, joissa Raamatun keskeinen oppi kootaan tiivistettyyn muotoon. Siinä missä Apostolinen uskontunnustus keskittyy uskoon ja evankeliumiin ja Nikean uskontunnustus Jumalan tekoihin, Athanasioksen tunnustus kertoo, kuka Jumala on ja millainen hän on.
Athanasioksen tunnustus on nimetty piispa Athanasioksen (295–373) mukaan, joka oli vanhan kirkon opettaja ja Aleksandrian piispa.
Uskontunnustuksen sisältö
<div style="width: 95%; padding: 4px; background: #f7f8ff; border: 1px solid gray; margin: 0 auto; text-align: left;" align="left">
Athanasioksen tunnustus
Sen, joka tahtoo pelastua, on ennen kaikkea pysyttävä yhteisessä kristillisessä uskossa. Sitä on noudatettava kokonaisuudessaan ja väärentämättä. Joka ei niin tee, joutuu epäilemättä iankaikkiseen kadotukseen.
Me palvomme yhtä Jumalaa, joka on kolminainen, ja kolminaisuutta, joka on yksi Jumala, persoonia toisiinsa sekoittamatta ja jumalallista olemusta hajottamatta. Isällä on oma persoonansa, Pojalla oma ja Pyhällä Hengellä oma, mutta Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen jumaluus on yksi, yhtäläinen on heidän kunniansa ja yhtä ikuinen heidän majesteettisuutensa.
Sellainen kuin on Isä, sellainen on myös Poika ja Pyhä Henki:
Niin kuin kristillinen totuus vaatii meitä tunnustamaan kunkin persoonan erikseen Jumalaksi ja Herraksi, samoin yhteinen kristillinen usko kieltää meitä puhumasta kolmesta Jumalasta tai Herrasta. Isää ei kukaan ole tehnyt, luonut eikä synnyttänyt. Poika on yksin Isästä, häntä ei ole tehty eikä luotu, vaan hän on syntynyt. Pyhä Henki on lähtöisin Isästä ja Pojasta, häntä ei ole tehty eikä luotu eikä hän ole syntynyt, vaan hän lähtee. Isä on siis yksi, ei ole kolmea Isää, Poika on yksi, ei ole kolmea Poikaa, Pyhä Henki on yksi, ei ole kolmea Pyhää Henkeä.
Tässä kolminaisuudessa ei ole mitään aikaisempaa eikä myöhempää, ei mitään suurempaa eikä pienempää, vaan kaikki kolme persoonaa ovat yhtä ikuisia ja keskenään samanarvoisia, näin on siis palvottava niin kuin on sanottu - kolminaisuutta joka on yksi, ja ykseyttä joka on kolminaisuus.
Sen joka tahtoo pelastua, on siis ajateltava kolminaisuudesta näin. Saavuttaaksemme iankaikkisen pelastuksen meidän on kuitenkin myös vakaasti uskottava, että meidän Herramme Jeesus Kristus on tullut ihmiseksi.
Oikea oppi on tämä:
Hän on kärsinyt meidän pelastuksemme tähden, astunut alas helvettiin, noussut kuolleista, astunut ylös taivaisiin, istunut Isän oikealle puolelle, ja sieltä hän on tuleva tuomitsemaan eläviä ja kuolleita. Hänen tullessaan kaikkien ihmisten on noustava kuolleista ruumiillisesti ja käytävä tilille siitä, mitä ovat tehneet. Hyvää tehneet pääsevät ikuiseen elämään, pahaa tehneet joutuvat ikuiseen tuleen.
Tämä on yhteinen kristillinen oppi. Se joka ei usko sitä vakaasti ja vahvasti, ei voi pelastua!
Hannu Lehtonen
Hannu Lehtonen (s. 19. helmikuuta 1963 Kalvola) on suomalainen laulaja ja saksofonisti, joka on esiintynyt useiden suomalaisten sinfoniaorkestereiden solistina sekä saavuttanut palkintoja laulukilpailuissa niin  kevyen kuin  klassisenkin musiikin alalla.
Lehtonen on suorittanut saksofoninsoiton diplomityön Sibelius-Akatemiassa täydentänyt opintojaan useilla mestarikursseilla sekä kotimaassa että ulkomailla.
Lehtonen on myös vuoden 1992 Seinäjoen Tangomarkkinoiden tangoprinssi.
Reino Partanen
Reino Partanen (1889 Pietari – 1972) oli suomalainen taidemaalari.
Partanen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1905, 1906 ja 1907, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1908–1911 sekä ulkomailla Pariisissa. Hänen taiteilijan debyyttinsä oli Helsingissä 1911 ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1911, 1912, 1913, 1914 ja 1921. Keväällä 1923 hän piti pienehkön näyttelyn Rotterdamissa Hollannissa ja sai kiittäviä arvosteluja maalauksistaan paikallisissa lehdissä. Partanen piti ulkomailla näyttelyitä myös Kööpenhaminassa 1919 sekä Saksassa Berliinissä, Düsseldorfissa ja Hampuriss 1935.
Live at Hammersmith Odeon (Kate Bushin albumi)
Live at Hammersmith Odeon on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Kate Bushin vuonna 1979 pidetystä konsertista tehty video ja live-albumi. Video julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1981. Vuonna 1994 se julkaistiin uudelleen boksissa, jossa oli mukana sama äänite CD:llä.
Konna ja Koukku jyrää taas
Konna ja koukku jyrää taas (DVD-julkaisussa nimellä Konna ja koukku 2) on Hal Needhamin ohjaama Konnan ja Koukun jatko-osa, joka valmistui vuonna 1980. Elokuvassa ovat mukana kaikki ensimmäisen osan näyttelijät.
Juoni
Uudessa elokuvassa Iso-Enos Burdette ja hänen poikansa Pikku-Enos haluavat Bo ”Bandit” Darvillen lähtevän matkaan lastinaan tiine elefantti. Bo on kuitenkin eronnut naisystävästään Carriesta ja ratkennut juomaan. Vanha ystävä, rekkakuski Cledus ”Lumimies” Snow, houkuttelee Carrien mukaansa ja pian kolmikko on jo tien päällä. Matkalla he törmäävät eksyneeseen lääkäriin, joka toteaa norsun olevan tiine, ja matka mutkistuu. Lisäksi šeriffi Bufford T. Justice aikoo maksaa vanhat kalavelat Bo’lle.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano näki jatko-osassa rahastuksen makua ja antoi sille kaksi tähteä viidestä. Ensimmäinen Konna ja Koukku sai häneltä kolme tähteä.
Franciscus Assisilainen
Franciscus Assisilainen, "Jumalan pieni köyhä", ("Poverello", oikealta nimeltään Giovanni Francesco di Bernardone) (1181 tai 1182 – 3. lokakuuta 1226) oli italialainen munkki, diakoni ja saarnaaja. Hän perusti fransiskaanisen veljeskunnan. Franciscusta kunnioitetaan katolisuudessa, vanhakatolisuudessa, anglikaanisuudessa ja luterilaisuudessa. Paavi Gregorius IX julisti hänet pyhimykseksi 16. heinäkuuta 1228. Franciscus Assisilaisen pyhimyskalenterin mukainen muistopäivä on 4. lokakuuta, joka on myöhemmin hänen vuokseen otettu myös kansainväliseksi eläinten päiväksi. Hän on eläinten, ympäristön, eläintarhojen, tulen, perheiden, yksin kuolemisen, kauppiaiden, rauhan, Italian, Assisin, New Mexicon ja Kansasin suojeluspyhimys. Pyhimyksen symboleita ovat muun muassa linnut ja eläimet, stigmata, piikkikruunu, kalat, pääkallo, susi ja tuli. Franciscusta pidetään yhtenä stigmaatikoista ja ennen hänen stigmataansa juhlistettiin erikseen 17. syyskuuta. Pyhimyksen mukaan on myös nimetty basilika tämän kotikaupungissa Assisissa eli Pyhän Fransiskuksen basilika (italiaksi Basilica di San Francesco d'Assisi). Pyhän Franciscuksen mukaan on perustettu useita katolisia sääntökuntia: Congregatio Fratrum Adunationis Tertii Regularis Ordinis Sancti Francisci (S.A), Congregatio Fratrum Franciscanorum Immaculatae (F.I.), Ordo Fratrum Minorum (O.F.M.), Ordo Fratrum Minorum Capuccinorum (O.F.M. Cap.) ja  Ordo Fratrum Minorum Conventualium (O.F.M. Conv.). Hänen nimeään kantaa myös argentiinalainen 13. maaliskuuta 2013 valittu paavi Benedictus XVI:n seuraaja 266. paavi Franciscus.
Elämä
Franciscus oli rikkaan kangaskauppiaan Pietro di Bernardonen poika italialaisesta Assisin pikkukaupungista. Franciscus vietti nuoruudessaan, aina 25-vuotiaaksi asti, ylellistä ja nautiskelevaa elämää. Hän sai helposti ystäviä ja vietti vilkasta seuraelämää. Francescon äiti halusi, että hänen poikansa olisi hyväsydäminen ja auttaisi köyhiä. Francescon isä sitä vastoin halusi poikansa rikastuvan kauppiaana tai hankkivan sotilaana perheelleen aatelisarvon.
Franciscus osallistui vuonna 1202 sotaan naapurikaupunkia Perugiaa vastaan, mutta joutui vuodeksi sotavankeuteen. Vankeudesta ja sairastumisesta toivuttuaan Francesco oli valmis lähtemään jälleen sotaretkelle, tällä kertaa Apuliaan. Matka keskeytyi kuitenkin Spoletossa kun hän koki saaneensa Jumalalta sisäisen kutsun ja palasi takaisin. Franciscus koki varsinaisen kääntymyksen ollessaan pyhiinvaellusmatkalla Roomaan. Hän kohtasi inhottuun lepraan (spitaaliin) sairastuneita ja alkoi hoitaa heitä. Franciscus sai kutsun korjata kirkkoa. Hän ryhtyi kunnostamaan Assisin lähellä sijaitsevaa raunioitunutta Porziuncolan kappelia ja käytti siihen myös isänsä rahaa.
Isä ei hyväksynyt poikansa muutosta ja rahojen tuhlausta, jolloin Franciscuksen sanotaan ojentaneen vaatteensa hänelle. Franciscus sanoi, että tästä lähtien hänellä on vain yksi Isä – Hän, joka on Taivaassa.
Franciscus pääsi lopulliseen varmuuteen tehtävästään osallistuessaan messuun 24. heinäkuuta 1208. Tällöin hän kuuli papin lukevan Raamatusta evankeliumin kohtaa, jossa Jeesus lähettää opetuslapsensa matkaan sanoen: "Älkää ottako matkalle mukaanne mitään – ei sauvaa, ei laukkua, ei leipää eikä rahaa. Älkää ottako toista paitaakaan." (Luuk 9:3) Tämän kuultuaan Franciscus riisui kenkänsä, heitti pois sauvansa ja kukkaronsa ja vaihtoi nahkavyönsä köyteen.
Franciscus ryhtyi saarnaamaan ja sai mukaansa muita. Hän perusti seuraajineen tukikohdan edellä mainittuun pieneen kappeliin lähelle Assisia. Kappelin ympärille rakennettiin vuosina 1569–1679 suurempi kirkko, Enkeleiden Pyhän Marian basilika (S. Maria degli Angeli).
Franciscus laati ystävilleen absoluuttista sekä henkilökohtaista että yhteisöllistä köyhyyttä edellyttävän säännön, jonka ytimessä oli kolme Uuden testamentin kohtaa:
Paavi Innocentius III antoi suullisen hyväksyntänsä säännölle vuonna 1209 tai 1210. Lopullinen sääntö sai paavi Honorius III:n vahvistuksen 29. marraskuuta 1223.
Noudattaen Raamatun lähetyskäskyä Franciscus lähti ristiretkeläisten mukaan ja vieraili 1219–1220 Egyptissä, Syyriassa ja Pyhällä maalla. Franciscuksen kerrotaan todistaneen uskonsa sulttaanin edessä kävelemällä tulen päällä.
Jouluseimiasetelman perinne sai alkunsa Franciscuksen rakentaessa ensimmäinen seimiasetelman vuonna 1223 maalaistalon talliin italialaiseen Greccion kylään.
Kaksi vuotta ennen kuolemaansa Franciscus keskittyi rukoukseen ja paastoon 40 päivän ajan. Tällöin hänen kerrotaan kokeneen La Vernan vuorella stigmatisaation eli saaneen käsiinsä ristiinnaulitun Kristuksen haavat. Elämänsä loppuaikoina Franciscus oli jo hyvin sairas, mutta hän kirjoitti vielä kuuluisan "Aurinkolaulun" eli kaikkien luotujen ylistyksen, jossa kuvastuu Franciscuksen ajatus Jumalasta, joka on läsnä kaikissa luoduissaan eli panenteismi erotuksena panteismista.
Eläimet ja luonto olivat Franciscukselle tärkeitä. Katolinen kirkko onkin valinnut hänet luonnonsuojelun suojeluspyhimykseksi. ”Niin kauan kun maailmassa on lapsia, kukkia ja lintuja, niin kauan on toivoa”, Franciscus sanoi. Franciscuksen mukaan Paratiisia ei voinut kuvitella ilman eläimiä, ilman lintuja, ilman laulua ja soittoa. Tradition mukaan Franciscus olisi saarnannut myös eläimille. Erään kertomuksen mukaan Gubbion kaupungin asukkaat pelkäsivät sutta, joka oli aiheuttanut jo paljon pahaa. Franciscukselta pyydettiin apua. Hän tapasi suden ja puhutteli sitä lempeästi. Franciscus sopi suden kanssa, eikä se enää myöhemmin ahdistellut kaupunkilaisia. Kaupunkilaisten ei tarvinnut siis tappaa sutta.
Franciscusta koskeva kirjallisuus keskiajalla
Kaikki Franciscuksen opetus ei päätynyt hänen omiin kirjoituksiinsa. Monet hänen elämänsä episodit ja hänen opetuksensa tunnetaankin ainoastaan hagiografisen kirjallisuuden perusteella.
Varhaisinta kerrostumaa Franciscus-kirjallisuudessa edustavat veli Tuomas Celanolaisen laatimat kaksi elämäkertaa sekä selvitys Franciscuksen ihmeistä. Sääntökunnassa kanonisen aseman saavuttivat kuitenkin kenraaliministeri Bonaventuran kirjoittamat legendat, joiden tuli korvata kaikki aikaisemmat Franciscuksen elämää kuvaavat tekstit.