cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Friedrich Akel
Friedrich Karl Akel (5. syyskuuta 1871 Kaubi – 3. heinäkuuta 1941 Tallinna) oli virolainen diplomaatti ja poliitikko. Akel toimi Viron riigivanemina vuonna 1924 sekä ulkoministerinä vuosina 1923–1924 ja 1926–1927. Hän toimi myös esimerkiksi Viron lähettiläänä Saksassa, Ruotsissa ja Suomessa sekä Viron olympiakomitean puheenjohtajana. Neuvostoliiton miehitettyä Viron NKVD pidätti Akelin vuonna 1940 ja hänet teloitettiin ampumalla Tallinnassa heinäkuussa 1941.
Elämäkerta
thumb|vasen|Baltianmaiden ulkoministerien tapaaminen Tallinnassa vuonna 1938. Akel kuvassa pöydän takana keskellä. Friedrich Karl Akel syntyi Kaubin kylässä lähellä Pärnua 5. syyskuuta 1871 vauraaseen karjankasvattajaperheeseen. Vuosina 1892–1897 hän opiskeli Tarton yliopistossa lääketiedettä ja teki opintojensa jälkeen töitä sairaalassa Ujazdówissa lähellä Varsovaa vuoteen 1899 saakka. Akel jatkoi opintojaan Berliinissä, Prahassa ja Leipzigissa, minkä jälkeen hän työskenteli vuosina 1902–1904 silmälääkäriasemalla Riiassa. Venäjän–Japanin sodan aikana Akel palveli Venäjän asevoimissa, ja vuonna 1912 hän avasi oman silmälääkäriasemansa Tallinnaan.
Akelin arvostettu ammatti lääkärinä avitti häntä hänen aloittaessaan poliittisen uransa. Hänet valittiin ensin Tallinnan kaupunginvaltuustoon, ja vuosina 1920–1922 hän toimi Viron luterilaisen kirkon konsistorin pääsihteerinä. Hän oli kristillinen kansanpuolueen kansanedustaja ja yksi sen johtajista toisella ja kolmannella kansanedustajakaudellaan. Vuosina 1922–1923 Akel toimi Viron lähettiläänä Suomessa ja vuosina 1923–1924 Viron ulkoministerinä. Vuosina 1923–1931 hän toimi myös Viron olympiakomitean puheenjohtajana ja vuosina 1927–1932 Viron edustajana kansainvälisessä olympiakomiteassa. Akel toimi Viron riigivanemina valtionpäämiestä vastaavassa tehtävässä 26. maaliskuuta – 16. joulukuuta 1924. Hän joutui johtamaan vähemmistöhallitusta, joka kamppaili Venäjän markkinoiden sulkeutumisen aiheuttaman velkakriisin ja inflaation kanssa. Viron talousongelmat alkoivat kuitenkin hellittää vuosikymmenen lopulla valtiovarainministeri Otto Strandmanin toteuttamien uudistusten avulla.
Akel toimi jälleen ulkoministerinä vuosina 1926–1927 ja Viron lähettiläänä Ruotsissa vuosina 1928–1934. Konstantin Pätsin johtaman vallankaappauksen jälkeen hänestä tuli Viron Saksan-lähettiläs vuoteen 1936 saakka, minkä jälkeen hän palasi ulkoministeriksi. Akel kannatti alun perin parlamentaarista demokratiaa, mutta hyväksyi myöhemmin Pätsin autoritäärisen hallinnon. Ulkopolitiikassaan hän yritti löytää Virolle liittolaisia. Kun Ruotsi ei suostunut sitoutumaan liittolaistoimintaan, Akel alkoi kannattaa ajatusta Puolan ja Baltian maiden välisestä sotilasliitosta. Tähän liittyen hän pyrki selvittelemään esimerkiksi Liettuan ja Puolan tulehtuneita välejä. Puolan annettua Liettualle uhkavaatimuksen diplomaattisten suhteiden jälleensolmimisesta Akel soitti Liettuan pääministeri Antanas Smetonalla ilmaisten tukensa Puolan vaatimuksille. Sittemmin Liettuan ja Puolan välisiä neuvotteluja järjestettiin Tallinnassa. Akel tuki myös Viron lähentymistä Saksan kanssa nähden sen mahdollisuutena turvata maansa tulevaisuus Neuvostoliiton uhalta.
Neuvostoliiton miehitettyä Viron Akel joutui NKVD:n pidättämäksi 17. lokakuuta 1940 ja hänet teloitettiin ampumalla Tallinnassa 3. heinäkuuta 1941.
Gauldalsposten
Gauldalsposten on norjalainen vuonna 2008 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Midtre Gauldal. Lehti kuuluu Polaris Media -konserniin.
Pitkäsiipimuuranen
Pitkäsiipimuuranen (Myrmotherula longipennis) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pitkäsiipimuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 5 930 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Palta Oy:n linjavaihde
Liikennepaikka käsittää pääraiteen pohjoispuolelle haarautuvan kuormauslaituriraiteen sekä ympäriajoraiteen.
Liikennepaikka lakkautettiin 5.5.2014.
Dener Assunção Braz
Dener Assunção Braz (28. kesäkuuta 1991 Bagé, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hänet tunnettiin nimellä Dener. Hänen seuransa oli Chapecoense. Dener menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Niinivaaran lukio
Lukio sijaitsi Pohjois-Karjalan keskussairaalaa vastapäätä, joten lukioon oli hyvät liikenneyhteydet ja kaukolinjojen bussitkin pysähtyivät koulun kohdalla tuoden opiskelijoita lähikunnista.
Look at Yourself (kappale)
Look at Yourself on progressiivisen hard rock -yhtye Uriah Heepin vuonna 1971 julkaistu kappale. Se julkaistiin samannimisellä albumilla ja singlenä. Kappaleen on kirjoittanut kosketinsoittaja-kitaristi Ken Hensley, joka myös laulaa sen.
Niinivaaran lukio
Koulussa toimi yleislinjan lisäksi myös musiikin ja ilmaisun linja. Koulu painotti opetusta myös LUMA-aineisiin (luonnontiede ja matematiikka). Valtakunnallisten kurssien lisäksi koululla oli monipuolinen koulukohtaisten kurssien tarjonta. Koulun opiskelijoille pyrittiin antamaan mahdollisuudet painottaa opiskelua haluamissaan oppiaineissa.
Look at Yourself (kappale)
”Look at Yourself” on laulusolisti David Byronin aikaiselle Uriah Heepille tyypillinen hard rock -kappale ja erityisesti Hensleyn kosketinsoittimet ovat siinä esillä. Kappaleen albumiversion pituus on yli viisi minuuttia, kun taas singleversio on lyhennetty hieman päälle kolmeen minuuttiin. Singlen b-puolena oli vastapainona rauhallinen ”What Should Be Done”, joka sisältyy myös Look at Yourself -albumille. Myös tämä kappale on Ken Hensleyn käsialaa.
Niinivaaran lukio
Historia
Lukion edeltäjä on vuonna 1962 perustettu Pielisjoen yhteiskoulu, joka toimi nykyisen Pielisjoen koulun tiloissa. Yksityinen oppikoulu toimi aluksi viisiluokkaisena ja sai laajentumisluvan 8-luokkaiseksi 1965. Keskikoulu muuttui peruskoulu-uudistuksen myötä vuonna 1974 Karsikon yläasteeksi ja myöhemmin Pielisjoen kouluksi. Samana vuonna perustettiin myös erillinen Niinivaaran lukio, joka muutti syksyllä 1976 Tikkamäelle. Lukio vietti 50-vuotisjuhliaan toukokuussa 2012, kun oli kulunut 50 vuotta Juhani Soilan Pielisjoen yhteiskoulun perustamisesta. Koulun rehtoreita ovat olleet Juhani Soila (1955–1988), Asko Jokiranta (1988–2001), Virpi Koponen (2001–2003), Riitta Rauma (2003–2004) ja Esa Räty (2004–2015).
Look at Yourself (kappale)
Danny levytti kappaleen suomeksi Käärme-albumillaan nimellä Itsesi näät et enempää.
Niinivaaran lukio
Musiikin ja ilmaisun linja
Niinivaaran lukion musiikkipainotteinen linja aloitti toimintansa syksyllä 1998, jolloin linjalle valittiin ensimmäiset opiskelijat. Syksyllä 2011 linja laajennettiin musiikin- ja ilmaisun linjaksi. Musiikkiopinnoissa pääpaino oli pop-jazz-tyyppisessä musiikissa muiden musiikinlajien lisäksi. Ilmaisun puolella painotettiin teatteritaidetta sekä kuvataidetta. Linjalle haettiin kolmen erilaisen soveltuvuuskokeen, eli musiikin, draaman ja kuvataiteen kautta. Musiikin ja ilmaisun linja oli suosittu lukioon pyrkijöiden keskuudessa.
Look at Yourself (kappale)
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Niinivaaran lukio
Sulautuminen Joensuun yhteiskoulun lukion kanssa
Joensuun kaupunginvaltuusto päätti vuonna 2013 Joensuun yhteiskoulun lukion ja Niinivaaran lukion yhdistymisestä Papinkadulle syksyllä 2015 noin 650 opiskelijan yksiköksi. Uudessa Joensuun yhteiskoulun lukiossa on kolme linjaa: urheilulinja, musiikin ja ilmaisun linja sekä yleislinja. Vuosina 2014-2015 Papinkadulle rakennettiin Pasi Siistosen suunnittelema uudisrakennus vanhan Wivi Lönnin suunnittelemaan rakennuksen jatkeeksi. Samassa rakennuksessa toimii Joensuun seudun kansalaisopisto.
Hironakan lause
Hironakan lause on algebrallisen geometrian tulos, joka kuuluu seuraavasti. Olkoon V kvasiprojektiivinen varisto. Tällöin on olemassa sileä kvasiprojektiivinen varisto X ja projektiivinen birationaalinen morfismi \pi :X\to V, joka rajoittuu varistoisomorfismiksi tiheisiin osajoukkoihin Siten jokainen kvasiprojektiivinen varisto V voidaan silottaa.
Todistuksesta: Lauseen yleinen todistus voidaan tehdä algebrallisella menettelyllä nimeltä normalisointi. Samuel Zariski keksi 1930-luvulla puhtaasti algebrallisen todistuksen singulariteetin poistolle, kun karaskteristika on nolla. Scheeram Shankar Abhyankar selvitti yleisen karakteristikan tapauksen. Lauseen yleinen todistus on varsin syvällinen ja Hironaka sai todistuksestaan Fieldsin mitalin. Hironakan todistus on algoritminen, mutta sen pohjalta on miltei mahdotonta konstruoida annetun variston singulariteetin poistoa. Edward Bierstone ja Pierre Milman ovat keksineen lauseelle yksinkertaisemman todistuksen ja eksplisiittisen algoritmin annetun variston singulariteetin poistolle. Joseph Lipman on kirjoittanut katsauksen Hironakan lauseesta. A. J. Dongin ideoiden pohjalta Hironakan lauseelle on keksitty lyhyt todistus.
Jonne Rautjärvi
pienoiskuva|Rautjärvi vuonna 2021 Ahvenistolla Jonne Rautjärvi (s. 7. marraskuuta 1999 Jyväskylä) on suomalainen autourheilija. Rautjärvi kilpailee V8Thunderin Suomen -ja Pohjois-Euroopan mestaruussarjassa, jossa ajetaan Nascar-tyyppisillä kilpa-autoilla. Uransa hän aloitti 6-vuotiaana kartingista ja samaisena vuonna osallistui ensimmäisiin kilpailuihinsa. Rautjärvi on nousujohteisesti edennyt urallaan ja tavoittelee kansainvälistä kilpa-uraa rata-autojen parissa. Vuonna 2022 Rautjärvi solmi sopimuksen NASCAR Whelen Euro Series- sarjaan. Rautjärvi kilpaili hollantilaisessa Bleekemolenin Race Planet nimisessä kilpatallissa Chevrolet Camarolla.
Ura
=== V8Thunder -tulokset  ===
NASCAR Whelen Euro Series
8. helmikuuta 2022 julkaistiin tieto, että Rautjärvi tulee kilpailemaan NASCAR Whelen Euro Series- sarjassa Hollantilaisessa kilpa-tallissa. Rautjärvi teki debyytin EuroNASCAR Pro kuljettajana Valenciassa 14.toukokuuta 2022 Ricardo Tormo Circuitilla autolla nro 44.
Valkohankko
Valkohankko tai valkoleikko (Ectophylla alba) on Keski-Amerikassa tavattava leikkoihin kuuluva lepakko. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen silmälläpidettäväksi lajiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
thumb|vasen|Valokuvassa Costa Ricassa. Valkohankkoa tavataan Keski-Amerikassa alueella, joka käsittää osia Hondurasista, Nicaraguasta, Costa Ricasta ja Panamasta. Lajia esiintyy merenpinnan korkeudelta 700 metrin korkeuksille saakka. Sen elinympäristöt ovat kosteita ja ainavihantoja metsiä ja korkeita sekundaarimetsiä.
Elintavat
Valkohankko on yöaktiivinen. Se nukkuu 4–8 yksilön ryhmissä erityisesti tätä varten rakentamissaan lehtiteltoissa. usein lehtiteltan rakentamiseen käytetään helikoniaa (Heliconia). Lepakot puresekelvat lehden keskisuonta, jolloin lehti lopahtaa alaspäin. Näin muodostuvat teltat ovat tavallisesti noni kahden metrin korkeudella maanpinnasta. Joitakin teltoista käytetään vain öisin ruokailtaessa. Yhdessä teltassa voi olla uroksia ja naaraita, kunnes naaraat saavat poikasia. Poikasten syntyessä urokset lähtevät naaraiden teltasta. Vastaavaan tapaan lehtitelttoja rakentavia lepakkolajeja tunnetaan 22.
Viikuna Ficus colubrinae on valkohankkojen pääasiallinen ravinnonlähde. Ainut toinen niiden ravinnoksi käyttämä laji on Ficus schippii. Valkohankot syövät sen kypsiä hedelmiä, joita kasvaa ympäri vuoden. Lepakon ravinnon karotenoidit aiheuttavat sen ihon keltaisen värin.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliittoeli IUCN on määritellyt valkohankon silmälläpidettäväksi lajiksi. Erikseen mainittiin sen olevan lähes vaarantunut. Lajia uhkaa etenkin sen elinympäristöjen häviäminen ihmisasutuksen kasvun myötä.
FC Metz
FC Metz on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1932. Joukkueen koko nimi on Football Club de Metz. Seuran kotipaikka on Metzin teollisuuskaupunki Mosellen departementissa. Kaudella 2019–2020 FC Metz pelaa Ranskan korkeimmalla sarjatasolla Ligue 1:ssa, jonne se nousi keväällä 2019.
Suomessa joukkue muistetaan HJK:n vastustajana kauden 1998–1999 Mestarien liigan karsinnoista, joista HJK selviytyi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena lohkovaiheeseen.
Kauden 2011–2012 päätteeksi Metz putosi Ranskan kolmannelle sarjatasolle Championnat Nationaliin. Visiitti sarjassa jäi vain kauden mittaiseksi, kun Metz sijoittui kaudella 2012–2013 toiseksi ja nousi takaisin Ligue 2:een. Kaudella 2013–2014 Albert Cartier luotsasi joukkueensa Ligue 2:n mestariksi ja Metz palasi pääsarjatasolle, josta se putosi takaisin heti yhden kauden jälkeen.
Mosambikin kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1961.
Annikki Kuisman
Laina Annikki Kuisman (o.s. Väkeväinen, 3. tammikuuta 1921 Kitee – 17. elokuuta 2009 Helsinki ) oli kauneusalan yrittäjä ja Metro-tyttöjen perustajajäsen yhdessä serkkujensa Anna-Liisa ja Hertta Väkeväisen kanssa. Kuismanin vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Väkeväinen ja tämän vaimo Johanna. Hänen puolisonsa vuodesta 1950 oli lääkäri Asser Kuisman. Mentyään naimisiin Kuisman erosi Metro-tytöt -yhtyeestä ja keskittyi työhönsä kauneusalan yrittäjänä. Ensimmäiset yrityksensä hän perusti Karhulaan ja kun perhe muutti Helsinkiin, hän perusti sinne Finnsalon-nimisen kauneushoitolan.
Valkopyrstömuuranen
Valkopyrstömuuranen (Myrmotherula urosticta) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkopyrstömuurasta tavataan itäisessä Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 119 000 km2. Lajin kannaksi on arvioitu 2 500–9 999 yksilöä, joista sukukypsiä yksilöitä on 1 500–7 000. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Salibandy Club Classic
thumb|Classicin logo vuoteen 2021 asti.
Salibandy Club Classic (myös SC Classic) on Tampereen seudulla toimiva salibandyn erikoisseura, joka on perustettu 3. joulukuuta 1990. Seura on lisenssipelaajien määrällä mitattuna Suomen seitsemänneksi suurin salibandyseura. Sekä miesten että naisten edustusjoukkueet pelaavat Suomen korkeimmalla sarjatasolla F-liigassa. Lisäksi seuralla aikuisten tasolla useita miesten ja naisten joukkueita sekä poikien ja tyttöjen joukkueita junioritasolla. Classicin sisarseura on Tampereen Tennisseura.
Historia
SC Classic on virallisesti perustettu 3. joulukuuta 1990. Seuran sivujen mukaan idean salibandyseuran perustamiselle sai Pasi Peltola Veli Paloheimon polttareissa lokakuussa 1990. Seuran nimen on keksinyt Marko Ruponen, jolle nimi tuli mieleen Mika Niemen villapaidan tekstistä. Miesten edustusjoukkue aloitti pelinsä III-divisioonasta ja nousi heti ensimmäisen kauden jälkeen puhtaalla pelillä II-divisioonaan. Seuraavalla kaudella Classic ylsi I-divisioonan karsintoihin, mutta monien poissaolojen takia nousu jäi saavuttamatta.
Seuraavien kausien aikana menestys ei ollut ensimmäisten vuosien tasoa, ja Classic olikin kaudella 1994–1995 lähellä putoamista takaisin III-divisioonaan. Samalla kaudella naiset pelasivat ensi kertaa II-divisioonassa. Seuraavaksi kaudeksi Classicin ideologiaa muutettiin ja seuraa alettiin kehittää urheilullisempaan suuntaan. Naisten puolella naapuriseura Manse Heartbreakers sulautui Classiciin. Kausi 1995–1996 olikin menestys, ja sekä miesten että naisten edustusjoukkueet nousivat I-divisioonaan.
Kautta myöhemmin naiset nousivat SM-liigaan. Myös junioritoiminta käynnistyi seurassa 1990-luvun lopussa ja miestenkin onnistui vuosituhannen päättäneellä kaudella nousta ylimmälle sarjaportaalle. Menestystä alkoi naisten puolella tulla jo heti 2000-luvun alussa, kun naiset saivat hopeaa kaudella 2000–2001 ja onnistuivat muutamaa vuotta myöhemmin kaudella 2002–2003 voittamaan ensimmäisen suomenmestaruutensa. Miesten puolella suomenmestaruus on ollut tarjolla kahdesti kausilla 2006–2007 ja 2007–2008, mutta molemmilla kerroilla SSV on ollut parempi ja Classicin on ollut tyytyminen hopeaan. Keväällä 2016 Classic saavutti viimein ensimmäisen miesten suomenmestaruudensa voittamalla Esport Oilersin Salibandyliigan ensimmäisessä Superfinaalissa lukemin 8–2. Seura saavutti mestaruuden myös keväällä 2017 voittamalla EräViikingit 9–6 ja 2018 voittamalla Happeen 6–2. Keväällä 2019 seura voitti miesten suomenmestaruuden jo neljättä kertaa peräkkäin. Superfinaalin lopettamisen jälkeen loppuottelusarjassa Classic kukisti TPS:n otteluvoitoin 4–1.
Keväällä 2022 Classic voitti jo kuudennen mestaruutensa peräkkäin kukistamalla Nokian KrP:n otteluvoitoin 4–2.
Organisaatio
Classicin toiminnasta vastaa Salibandy Club Classic ry.
Juhani Alaranta
Heikki Juhani Alaranta (s. 20. heinäkuuta 1948 Merijärvi) on suomalainen rovasti ja poliitikko. Hän toimi keskustan kansanedustajana 1983–1999 Oulun läänin vaalipiiristä. Vuosina 2001–2008 Alaranta toimi Ranuan kristillisen kansanopiston rehtorina.
Alaranta valmistui ylioppilaaksi vuonna 1968 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1974. Hän läpäisi pastoraalitutkinnon vuonna 1976 ja toimi Oulussa uskonnon lehtorina vuodet 1974–1976. Vuonna 1975 hän oli Käylän rajaseutupastori ja vuosina 1976–1977 Paavolan vt. kirkkoherra. Vuosina 1977–1983 Alaranta oli Liitto-lehden aluetoimittaja. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1998.
Alaranta oli mukana Merijärven kunnallispolitiikassa. Vuosina 1981–1992 hän oli kunnanvaltuuston jäsen ja vuosina 1972–1976 ja 1985–1992 puheenjohtaja. Kunnanhallituksen puheenjohtajana Alaranta oli vuosina 1981–1984. Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi. Alaranta toimi 16-vuotisen edustajauransa aikana useissa valiokunnissa ja oli presidentin valitsijamies vuoden 1988 vaalissa. Vuodesta 1993 Alaranta oli Pohjois-Pohjanmaan liiton valtuuston jäsen.
Vestfoldin käräjäoikeus
pienoiskuva|200px|Tønsbergin käräjätalo Vestfoldin käräjäoikeus (norj. Vestfold tingrett) on yksi Norjan 23 käräjäoikeudesta ja se kuuluu Agderin laamanninoikeuden alaisuuteen. Se perustettiin vuonna 2019 yhdistämällä aiemmat Larvikin, Pohjois-Vestfoldin, Sandefjordin ja Tønsbergin käräjäoikeudet. Käräjäoikeuden toimipisteet sijaitsevat Hortenissa, Larvikissa, Sandefjordissa ja Tønsbergissä.
Juhani Alaranta
Muissa luottamustehtävissä Alaranta on ollut vakuutusyhtiö Suomen edustajistossa, Merijärven 4H-järjestön johtokunnassa, Merijärven osuuspankin hallintoneuvostossa (1981–1993), Rautaruukin hallintoneuvostossa (1988–2000) ja Merijärven rauhanyhdistyksen johtokunnassa.
Vestfoldin käräjäoikeus
Tuomiopiiri
Käräjäoikeuden tuomiopiirin muodostavat seuraavat kunnat:
Juhani Alaranta
Alaranta avioitui vuonna 1974 sairaanhoitaja Tyyne Mirjami Härön kanssa. He saivat kahdeksan lasta, neljä poikaa ja neljä tytärtä.
Poeldijk
Poeldijk on asutuskeskus Westlandin kunnassa, Etelä-Hollannin provinssissa, Alankomaissa. Poeldijk sijaitsee kahdeksan kilometriä Haagista kaakkoon. Vuonna 2006 Poeldijkissa oli 5 080 asukasta, joista naisia oli 2 550 ja miehiä 2 540.
Linnuntietä Poeldijkista on matkaa..
Rakennettua pinta-alaa Poeldijkissa oli vuonna 2001 1,1 km² ja se sisältää 1 752 asuntoa.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kanavanvartta Poeldijkissa.
Vahingonteko
Vahingonteko on rikos, jossa tekijä luvatta hävittää tai vahingoittaa toisen tahon omaisuutta. Yksityisen omaisuuden tapauksessa kyseessä on asianomistajarikos, eli syyte voidaan nostaa vain, mikäli asianomistaja sitä vaatii.
thumb|250px|Graffitteja kasvihuoneen lasiseinässä Oulussa. Luvaton töhriminen on rikosoikeudellisesti vahingontekoa. Vahingontekoa ovat esimerkiksi seinien töhriminen, puhelinkoppien rikkominen tai autojen potkiminen kuhmuille tai naarmuttaminen. Myös erilaisten fyysisten tai sähköisten aineistojen oikeudeton vaurioittaminen tai hävittäminen on vahingontekoa; teko voi kohdistua esimerkiksi asiakirjoihin, äänitteisiin, filmeihin, valokuviin tai tietokonetallenteisiin.
Suomessa vahingonteko on varsin yleinen rikosmuoto. Vuosina 2005–2013 poliisin tietoon tuli vuosittain suuruusluokkaa 50 000 eri törkeysasteen vahingontekoa. Vuosina 2012 ja 2013 tämän rikosmuodon määrissä kirjattiin yli 10 prosentin pudotus noin 44 000 tapaukseen vuosittain. Vahingonteko on yksi niistä rikoslajeista, joissa nuorten rikoksentekijöiden osuus tekijöistä on suurimpia. Vuonna 2017 vahingontekoihin syylliseksi epäillyistä jopa 40,3 prosenttia oli 15–20-vuotiaita.
Vahingonteko ja sen vakavuusasteet Suomen rikoslaissa
Vahingontekorikokset ovat vakavuusasteen mukaan ryhmitellen lievä vahingonteko, "tavallinen" vahingonteko ja törkeä vahingonteko. Näistä yksityisomaisuuteen kohdistuva vahingonteko ja sen lievä muoto saatetaan katsoa sopiviksi ratkaista sovittelumenettelyllä. Vahingontekorikoksen tuomioratkaisuun tai sovittelupäätökseen liittyy tavallisesti aiheutetun vahingon korvaaminen Vahingonkorvauslain mukaisesti tai muulla asianosaisten sopimalla tavalla.
Matheus Biteco
Matheus Bitencourt da Silva (28. kesäkuuta 1995 Porto Alegre, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hänet tunnettiin nimellä Matheus Biteco. Hänen seuransa oli Chapecoense. Matheus Biteco menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Tampereen taidemuseo
Tampereen taidemuseo on tamperelainen museo, joka on avattu yleisölle 31. lokakuuta 1931. Se on Sisä-Suomen vanhin ja koko maan kolmanneksi vanhin taidemuseo. Taidemuseon rakennus sijaitsee Amurin kaupunginosassa Pyynikintorin läheisyydessä. Museo on ollut Tampereen kaupungin omistuksessa vuodesta 1985, ja se toimii nykyään osana kaupungin museotoimea. Alun perin Tampereen taidemuseon toiminnasta ja sen kokoelmista vastasi Tampereen Taideyhdistys. Yhdistys tukee yhä museon toimintaa, samoin kuin Tampereen taidemuseon ystävät -yhdistys.
pienoiskuva|upright=1.25|[[Elin Danielson-Gambogin öljyvärimaalaus Italialainen perhe (1900) kuuluu Tampereen taidemuseon kokoelmiin. ]]
Kokoelmat
Tampereen taidemuseo on vuodesta 2005 lähtien hallinnoinut omien kokoelmiensa lisäksi Tampereen nykytaiteen museon kokoelmaa ja Tampereen kaupungin taidekokoelmaa. Sillä on tätä nykyä hallussaan Suomen toiseksi suurimmat taidekokoelmat: yhteensä yli 14 000 teosta lähes 2 000 taiteilijalta. Suurin osa teoksista on kotimaista taidetta 1800- ja 1900-luvuilta. Painopisteitä ovat mm. tamperelainen taide ja suomalainen mitalitaide. Yksittäisistä taiteilijoista ovat parhaiten edustettuina Tove Jansson, Tuulikki Pietilä, Magnus Enckell, Kalle Löytänä ja Matti Petäjä.
Taidemuseon kokoelmien kuuluisin osa on kansainvälisesti tunnettu Muumilaakson kokoelma, johon sisältyy Tove Janssonin alkuperäispiirroksia ja Tuulikki Pietilän kolmiulotteisia kuvaelmia. Taidemuseo sai muumiteokset 1980-luvulla suurena kertalahjoituksena, mikä johti erillisen Muumilaakso-museon avaamiseen vuonna 1987. Muumimuseo sijaitsi 25 vuoden ajan pääkirjastotalo Metson alakerrassa, kunnes se joutui muuttamaan pois remontin vuoksi. Vuosina 2013–2016 Muumilaaksolla oli näyttely Tampereen taidemuseon pohjakerroksessa. Uusi Muumimuseo avattiin Tampere-talossa kesäkuussa 2017.
pienoiskuva|left|upright|[[Johannes Takanen|Johannes Takasen marmoripatsas Rebekka (1877) on Emil Aaltosen perikunnalta saatu talletus. ]]
Näyttelyt
Tampereen taidemuseo esittelee paikallista, kotimaista ja ulkomaista kuvataidetta. Näyttelytoiminnassa ovat edustettuina sekä nykytaide että taidehistoria.
Museokävijöiden suosikkeja ovat olleet varsinkin muinaisia kulttuureja esittelevät suurnäyttelyt. Vuosina 1997–1998 taidemuseossa oli esillä Meksikon ja Guatemalan intiaanikulttuureja käsittelevä näyttely, johon tutustui yli 96 000 henkeä. Lähes yhtä suosittu oli vuoden 2001 inkanäyttely, joka keräsi yli 91 000 kävijää. Ylivoimainen yleisöennätys tehtiin kuitenkin vuosina 1993–1994, kun museon näyttelynä oli ”Muinainen Egypti – hetki ikuisuudesta”. Puolessa vuodessa museo sai 159 000 egyptologiasta kiinnostunutta vierasta.
2010-luvulla näyttelyitä on järjestetty esimerkiksi Dashi Namdakovin, J. M. W. Turnerin ja H. R. Gigerin teoksista. Uutta kotimaista taidetta on esitelty muun muassa jokavuotisissa Vuoden nuori taiteilija -tapahtumissa.
Vuoden nuori taiteilija
Tampereen taidemuseo tunnetaan Vuoden nuori taiteilija -tapahtumasta, jonka se järjestää yhdessä Tampereen kaupungin kanssa. Tapahtuman tarkoituksena on kiinnittää huomiota suomalaiseen nykytaiteeseen tuomalla esiin lahjakkaita, alle 35-vuotiaita kuvataiteilijoita. Vuoden nuoren taiteilijan valitsee asiantuntijaryhmä. Tapahtuma sai alkunsa Tampereen Nuorkauppakamarin aloitteesta vuonna 1984.
Pirkanmaan aluetaidemuseo
Tampereen taidemuseo on nimetty Pirkanmaan aluetaidemuseoksi. Aluetaidemuseon toiminta alkoi kokeiluna vuonna 1974, ja sen asema vakinaistettiin vuonna 1980. Nimitys tarkoittaa sitä, että Tampereen taidemuseo tarjoaa asiantuntijapalveluja pirkanmaalaisille kunnille ja muille yhteisöille. Se muun muassa lainaa yhteistyökumppaneilleen maksutta kiertonäyttelyitä, joita voidaan sijoittaa kunnallisten näyttelytilojen lisäksi vaikkapa kouluihin, päiväkoteihin, kirjastoihin ja palvelutaloihin. Aluetaidemuseo myös seuraa Pirkanmaan taide-elämää ja tutkii sen taidehistoriaa. Esimerkiksi keväällä 2011 aluetaidemuseossa aloitettiin Patsastalkoot-niminen projekti, jonka tavoitteena on tallettaa tietoa Pirkanmaan alueen julkisista veistoksista. Aluetaidemuseojärjestelmä korvattiin uudella vastuumuseojärjestelmällä vuonna 2020.
Museon johto
Taidehistorioitsija, filosofian maisteri Selma Green aloittaa taidemuseon johtajana vuoden 2023 alussa.
pienoiskuva|Vuonna 2007 taidemuseossa oli esillä [[kiinalaista nykytaidetta. ”Luovuuden rakentajat” -näyttely oli osa Tampereen Kiina-aiheista teemavuotta, johon osallistui myös viisi muuta museota. ]]
Museorakennus
Taidemuseo on toiminut koko olemassaolonsa ajan samassa rakennuksessa. Sillä on nykyään noin 1 000 neliömetrin laajuiset näyttelytilat, jotka jakaantuvat kolmeen kerrokseen. Tiloihin on esteetön kulku myös pyörätuolilla.
Ulkoarkkitehtuuri
Taidemuseon rakennus on entinen kruunun viljamakasiini, joka on suunniteltu vuonna 1838. Rakennustyöt aloitettiin todennäköisesti alkuvuodesta 1839. Talo on kaksikerroksinen ja edustaa tyyliltään uusklassismia. Jokaista julkisivua rytmittää neljä kaksoispilasteria, joiden väleissä on ikkunoita. Ulkoasu on yksinkertainen, hillitty ja vähäkoristeinen. Koska makasiini on ollut alun perin arkinen hyötyrakennus, sen ulkopintaa ei ole rapattu, vaan rosoinen punatiili on jätetty näkyviin. Kyseessä on tiettävästi Tampereen vanhin säilynyt punatiilijulkisivu. Talo on ulkopuolelta pääosin alkuperäisessä asussa.
Aili Somersalmi
pienoiskuva|309x309px|Aili Somersalmi Imogenen roolissa Kansallisteatterin näytelmässä [[Cymbeline 1910-luvulla.]] Aili Somersalmi (o.s. Rosvall, 4. huhtikuuta 1891 Tampere – 12. huhtikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänellä oli yli 200 näyttämöroolia Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 1908, muun muassa naispääosat useissa William Shakespearen klassikoissa. Hänen uransa johtotähtenä oli siirtyminen vanhakantaisesta, suurieleisestä näyttelijäntyöstä kohti modernimpaa, vähäeleistä tulkintaa. Vuonna 1952 Somersalmi palkittiin Pro Finlandia -mitalilla. Aili Somersalmen aviopuoliso oli näyttelijä Urho Somersalmi.
Tampereen taidemuseo
Viljavarastosta taidehalliksi
pienoiskuva|Taidemuseon rakennus 1930- tai 1940-luvulla otetussa valokuvassa. Vuonna 1927 Aamulehden toimituksessa syntyi ajatus, että tyhjilleen jäänyt, puolustusministeriön omistama makasiini muutettaisiin taidemuseoksi. Maailmankuulua arkkitehtia Eliel Saarista pyydettiin ottamaan asiaan kantaa. Häneltä saatiin Yhdysvalloista hyvin mitäänsanomaton vastaus, mutta Aamulehdessä lausuntoa paisuteltiin ja se tulkittiin puoltavaksi kannanotoksi. 8. huhtikuuta lehti uutisoi: ”Maan etevimmät asiantuntijat asettuvat yksimielisinä puoltamaan arvonmukaisen käytännön hankkimista tälle monumentaaliselle rakennusluomalle.” Valtioneuvosto hyväksyi hankkeen ja luovutti rakennuksen Tampereen Taideyhdistykselle. Tontti kuului kaupungille, mutta valtuusto päätti antaa siitä osan yhdistykselle. Myöhemmin kaupunki myönsi vielä 200 000 markkaa talon kunnostustöihin.
Rakennuksen muutospiirustukset annettiin tamperelaisen arkkitehdin Hilja Gestrinin tehtäväksi vuonna 1929. Hän käytti suunnittelutyönsä pohjana Vilho Kolhon aikaisemmin tekemiä luonnoksia. Gestriniä avusti myös taiteilija Gabriel Engberg. Remontissa sisätilat purettiin kokonaan. Tiiliseinät, lämmitysuunit ja viljalaarit saivat väistyä uuden portaikon ja sen ympärille sijoittuvien ajanmukaisten näyttely- ja toimistotilojen tieltä. Rakennuksen ulkopuolella suurin muutos tehtiin kattolyhtyyn, jota levennettiin huomattavasti. Näin sisätiloihin saatiin pehmeää ylävaloa. Peltinen ulko-ovi vaihdettiin tammioveen ja ikkunaluukut korvattiin yksiruutuisilla ikkunoilla.
Aili Somersalmi
Teatteriuran alkuvaiheet
Jo alusta alkaen Aili Somersalmi osoitti urallaan sekä taiteellisia voittoja että selvää ammatillista kehitystä. 1910-luvun taitteessa hän hurmasi katsomot laulunäytelmissä, mutta sai samaan aikaan kasvaa myös vaativissa "luonnetehtävissä", joista hän myöhemmin tuli tunnetuksi. Aili Somersalmen uran varhaisvuosien rooleihin kuului muun muassa nimiosa näytelmässä Joy syksyllä 1911.
Tampereen taidemuseo
Viljavarastosta taidehalliksi
Gestrin suunnitteli taidemuseon tontin luoteisnurkkaan myös uuden piharakennuksen, joka oli tarkoitettu vahtimestarin asunnoksi. Talon kellariin sijoitettiin museon lämpökeskus, josta kanavia pitkin johdettiin lämpö museon lattian alle. Museo ja piharakennus valmistuivat kesäkuussa 1931. Hieman myöhemmin Tampereen kaupunki viimeisteli alueen puistomaiseksi.
Myöhemmät muutokset ja suojelu
Taidemuseoon on tehty peruskorjaukset 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa sekä 1980-luvun alussa. Rakennusta remontoitiin laajasti myös vuonna 1971. Viimeisimmän peruskorjauksen (1982–1984) yhteydessä museotekniikka nykyaikaistettiin. Samalla museon näyttelytilat laajenivat, kun rakennukseen lisättiin arkkitehti Antti Ilveskosken suunnittelema maanalainen kerros. Laajentaminen tuli taloudellisesti mahdolliseksi, kun Tampereen kaupunki siirtyi museon omistajaksi 1980-luvulla. Se osti kiinteistön valtiolta, minkä jälkeen taideyhdistys luovutti sille vastuun museon toiminnasta.
Aili Somersalmi
Teatteriuran alkuvaiheet
Somersalmen lukuisiin näyttämötehtäviin kuuluivat muun muassa Julia (kappaleessa Romeo ja Julia), Desdemona (Othello), Ofelia (Hamlet), Nerissa (Venetsian kauppias) ja Hermina (Kesäyön unelma). Suomalaisessa klassikkonäytelmässä Pohjalaisia hän tulkitsi Maijan roolin (kaudella 1914–1915). Somersalmen Maija jäi aikalaisten muistiin "voittamattoman varmana, mehevänä, luonnollisena ja rehevänä tulkintana", kuten muutkin näyttelijäsuoritukset samassa kappaleessa. Näytelmässä Tukkijoella Somersalmi näytteli puolestaan Annia ja Katria. Henrik Ibsenin Peer Gyntissä hänellä oli Solveigin osa. Yhdessä Urho Somersalmen kanssa Aili Somersalmi näytteli muun muassa kappaleissa Hilma (1912), Figaron häät (1914) ja Rosvot (1915). Näytelmässä Perintö (1916) Aili Somersalmi tulkitsi kaunista Mirjam Krausea ja Urho Somersalmi puolestaan ylioppilas Bruno Stormia. Perinnössä Bruno surmaa raivokohtauksen vallassa samalla kertaa sekä rakastamansa Mirjamin että tämän entisen ihailijan. Vuoden 1916 vaihteessa Aili Somersalmi lauloi pääosan Wolffin ja Weberin romanttisessa teoksessa Preciosa.
Tampereen taidemuseo
Myöhemmät muutokset ja suojelu
Piharakennuksessa sijainnut vahtimestarin asunto muutettiin museon toimistotiloiksi vuonna 1979. Rakennusten välille tehtiin myöhemmin maanalainen yhdyskäytävä.
Aili Somersalmi
Taiteellinen kypsyminen
Vuonna 1956 Somersalmella oli yhteinen 50-vuotistaiteilijajuhla puolisonsa Urho Somersalmen kanssa. Juhlanäytelmänä oli Axel Kiellandin Herra ja hänen palvelijansa. Molempien Somersalmien suorituksissa nähtiin "kutsumuksen värittämää työn iloa". Aili Somersalmi jäi Kansallisteatterista eläkkeelle juhlanäytännön myötä 1956.
Tampereen taidemuseo
Myöhemmät muutokset ja suojelu
Taidemuseon rakennus on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein. Myös entinen vahtimestarin talo on asemakaavassa määritetty kaupunkikuvan kannalta tärkeäksi rakennukseksi, jota ei saa purkaa ilman pakottavaa syytä.
Aili Somersalmi
Muut taiteelliset tehtävät
Valkokankaalla Aili Somersalmi nähtiin kahdesti. Hänellä oli nimiosa Sylvissä (1913) ja sivuosa Valentin Vaalan elokuvassa Jossain on railo (1949).
Tampereen taidemuseo
Myöhemmät muutokset ja suojelu
Museovirasto on aikaisemmin pitänyt Tampereen taidemuseota ja viereistä Amurin työläismuseokorttelia valtakunnallisesti merkittävänä kulttuuriympäristönä. Kohteet menettivät tämän statuksen vuoden 2009 luokituksessa.
pienoiskuva|Taidemuseo osallistui [[Taidehalli TR1|Taidehalli TR1:n näyttelytoimintaan vuosina 2005–2014. ]]
Aili Somersalmi
Muut taiteelliset tehtävät
Aili Somersalmi levytti viisi musiikkikappaletta vuonna 1910. Kaikki olivat kansanlauluja:
Tampereen taidemuseo
Muut toimitilat
Tampereen taidemuseolla on toimisto Finlaysonin vanhalla tehdasalueella osoitteessa Väinö Linnan aukio 15. Siellä työskentelevät museon näyttely-yksikkö ja pedagoginen osasto (kulttuurikasvatusyksikkö Taite). Taidemuseo järjesti aikoinaan näyttelyitä samassa rakennuksessa sijainneessa Taidehalli TR1:ssä.
Taidemuseon varastot on keskitetty Tampereen museoiden yhteiseen kokoelmakeskukseen, joka on otettu käyttöön vuonna 2012. Kokoelmakeskus toimii vanhassa peruskorjatussa teollisuuskiinteistössä Ruskon kaupunginosassa. Keskuksessa säilytetään niitä taideteoksia, jotka eivät ole esillä näyttelyissä tai kaupungin julkisissa tiloissa. Siellä on tilat myös teosten konservoinnille sekä muulle kokoelmien hoidolle ja tutkimukselle.
Tausta
Taidemuseon tilat kävivät ahtaiksi 1970-luvun lopulla. Museon laajentamiseen oli varauduttu jo vuonna 1965 vahvistetussa asemakaavamuutoksessa, mutta Tampereen Taideyhdistys ei pitänyt sen linjauksia riittävinä. Yhdistyksen pyynnöstä asemakaavaa muutettiin vuonna 1982 niin, että museorakennusta oli lupa laajentaa maan alle. Samalla viereiseltä tontilta varattiin paikka taidemuseon maanpäälliselle uudisrakennukselle. Tontilla sijaitsi vielä 1980-luvulla puutalokortteli, joka oli ajateltu ottaa museon käyttöön. Vanhojen huonokuntoisten asuinrakennusten hyödyntäminen osoittautui kuitenkin mahdottomaksi.
Laajennuksen ensimmäinen, maanalainen vaihe toteutettiin vuosien 1982–1984 peruskorjauksen yhteydessä. Vuonna 1985 Tampereen Taideyhdistys luovutti taidemuseon Tampereen kaupungille sillä ehdolla, että museolle tehtäisiin uusi päärakennus entisen viereen. Arkkitehti Antti Ilveskoski suunnitteli taidemuseolle uudisrakennuksen, joka oli tarkoitus yhdistää vanhaan osaan maanalaisten tilojen välityksellä. Hanke kirjattiin Tampereen kaupungin kuntasuunnitelman toteuttamisosaan vuonna 1985, kun kaupunginjohtajana toimi Pekka Paavola. Kaupunginjohdon vaihduttua uudisrakennushankkeesta kuitenkin luovuttiin, ja se hävisi kuntasuunnitelmasta vuonna 1988.
Taidemuseon tilaongelmat nousivat jälleen puheenaiheeksi 2010-luvulla, kun Tampereen taidemuseon Muumilaaksolle etsittiin pitkään uutta sijoituspaikkaa. Taidemuseon entinen johtaja Anneli Ilmonen kertoi kaupunkilehti Tamperelaisen haastattelussa, että hän piti uudisrakennusta ainoana oikeana ratkaisuna. Huonon taloustilanteen vuoksi kaupunki päätti kuitenkin järjestää muumeille paikan Tampere-talosta. Taidemuseolle päätös oli pettymys, sillä sen muut tilatarpeet jäivät edelleen ratkaisematta.
Arkkitehtuurikilpailu
Ohjausryhmä järjesti taidemuseon laajennuksesta ja Pyynikintorin ympäristön kehittämisestä kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun 15.12.2016–15.3.2017. Kilpailulla pyrittiin löytämään arkkitehtonisesti korkeatasoinen ratkaisu, joka palvelisi taidemuseon tilatarpeita ja tekisi museosta entistä tunnetumman. Lähtökohtana pidettiin sitä, että taidemuseo laajenee nykyisellä paikallaan. Museon tontille ja sen lähistölle oli lisäksi tarkoitus sijoittaa uusia asuin-, liike- ja toimistotiloja.
Kilpailun tulokset julkistettiin elokuussa 2017. Tuomaristo valitsi 147 ehdotuksen joukosta voittajaksi Siilo-nimisen suunnitelman, jonka olivat tehneet arkkitehdit Erkko Aarti, Arto Ollila, Mikki Ristola, Kuutti Halinen ja Pyry Kantonen sekä tekniikan kandidaatti Meri Wiikinkoski. Siinä taidemuseon laajennusosa muistuttaa muotokieleltään vanhaa museorakennusta mutta on yli kaksi kertaa korkeampi. Rakennuksessa on viisi maanpäällistä ja kaksi maanalaista kerrosta. Tuomaristo esittää Tampereen kaupunginhallitukselle, että taidemuseon ja samalle tontille sijoittuvan asuinkerrostalon suunnittelutyö annetaan voittajaehdotuksen tekijöille. Museolaajennuksen suunnittelu voisi alkaa vuonna 2022 ja rakentaminen vuonna 2023.
Hugo Berghell
Hugo Karl Albert Berghell (6. huhtikuuta 1864 Mustasaari – 12. joulukuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen valtiongeologi.
Henkilöhistoria
Berghellin vanhemmat olivat nimismies Kristian Berghell ja Maria Josefina Moliis. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1889, filosofian lisensiaatiksi 1896 sekä filosofian maisteriksi ja tohtoriksi 1897.
Berghell oli geologina Geologisessa komissionissa. Hän toimi viimeksi valtiongeologina 1893–1922.
Berghell teki maa- ja kallioperän kartoituksia eri puolilla Suomea Turun saaristosta ja Karjalan kannakselta aina Lappiin saakka. Vuonna 1913 Lappajärvellä huvilan omistanut filosofian maisteri Evald Odenwall (1873–1965) kiinnitti Berghellin huomiota huvilansa lähiympäristön moreenissa esiintyneisiin kärnäiittilohkareisiin. Berghell alkoi tutkia asiaa ja hän löysi lisää kärnäiittilohkareita Lappajärven saarista sekä tutki myös kärnäiittipaljastumia Vartijasaaressa ja Kärnänsaaren pohjoisosassa. Berghell piti kärnäiittiä Suomen nuorimpana kivilajina mutta hän otaksui kivilajin syntyneen tulivuoren purkauksessa eikä meteoriitin törmäyksen seurauksena. Berghell oli kiinnostunut myös Vimpelin Puskalankallion eli Puurokallion myhkygraniittiesiintymästä, jonka geologi Aarne Laitakari löysi 1914. Hän kävi tutustumassa esiintymään kesällä 1919 yhdessä Geologisessa komissionin johtajan J. J. Sederholmin kanssa.
Tomislav Nikolić
Tomislav Nikolić (, s. 15. helmikuuta 1952 Kragujevac, Jugoslavian SLT) on serbialainen oikeistopoliitikko ja Serbian presidentti vuosina 2012–2017. Hän on ollut Serbian edistyspuolueen (SNS) johtaja ja entinen Serbian radikaalipuolueen varajohtaja, sekä sen johtaja puoluejohtaja Vojislav Šešeljin ollessa oikeudessa Entisen Jugoslavian kansainvälisessä rikostuomioistuimessa syytettynä sotarikoksista. Nikolić oli 8.–13. toukokuuta 2007 Serbian parlamentin puhemies.
Nikolić oli presidenttiehdokkaana vuoden 2004 vaaleissa ja sai ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä, 30,1 %, mutta hävisi toisella kierroksella Boris Tadićille saatuaan 45,4 % äänistä.
Nikolić valittiin parlamentin puhemieheksi 8. toukokuuta 2007 15-tuntisessa istunnossa Serbian demokraattisen puolueen tuella Demokraattisen puolueen Milena Miloševićia vastaan. 9. päivä hän tapasi Venäjän suurlähettilään ja ehdotti parlamentissa Serbian liittymistä Venäjän–Valko-Venäjän supervaltion osaksi vastustamaan Amerikan ja Euroopan unionin hegemoniaa. Hän ehdotti myös maan julistamista hätätilaan Kosovon epävakaan tilanteen vuoksi.
Nikolić joutui eroamaan SDD:n vedettyä häneltä tukensa. Eropuheessaan Nikolić varoitti ettei Radikaalipuolue "istu ja odota", jos hallitus rauhanomaisesti hyväksyy Kosovon itsenäistymisen.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Nikolić voitti kolmannelle kaudelle pyrkineen Tadićin. Tadić oli etukäteen julistanut presidentinvaalin olevan "kansanäänestys EU-jäsenyydestä." Myös Nikolić kannattaa nykyisin maan EU-jäsenyyttä, mutta suhtautuu siihen kriittisemmin.
Fiat 124
pienoiskuva|Vuoden 1973 Fiat 124
Vuonna 1968 tuli saataville uudistettu malli 124 Special (124 S), jossa oli neljä pyöreää valonheitintä ja 1 400-kuutioinen moottori (70 hv). Perusmalli säilyi yhä tuotannossa.
Mallille tehtiin vuonna 1970 kasvojenkohotus. Lisäksi tuli saataville malli Special T, jossa oli Spiderin 80-hevosvoimainen, kahdella yläpuolisella nokka-akselilla varustettu moottori.
Berlinan tuotanto päättyi 1974. Peruskorimallia eri merkkisinä autoina kuitenkin valmistettiin vielä tämän jälkeenkin muualla maailmassa, muun muassa Venäjällä, Espanjassa ja Turkissa. Auton seuraaja oli Fiat 131 (Mirafiori). Italiassa autoa tehtiin noin 1,5 miljoonaa kappaletta, maailmanlaajuisesti noin neljä miljoonaa.
Keiteleen kanava
pienoiskuva|279x279px|Kapeenkosken sulku Keiteleen kanavalla. Keiteleen kanava yhdistää Keiteleen ja Päijänteen vesistöjä Viitasaarelta Jyväskylään. Se oli uitto- ja veneilykäytössä 1994–2002. Kanava on ollut sen jälkeen vain veneilykäytössä.
Kanava ja sen väylästö on suunniteltu maksimikooltaan 110 m x 11,8 m proomuyhdistelmille.
Keiteleen kanavan historia
Keiteleen ja Päijänteen välisen vesireitin kanavoimista suunniteltiin 1840-luvulta alkaen, mutta rautatien rakentaminen vuonna 1898 Jyväskylän ja Suolahden välille hiljensi suunnitelmat pitkäksi aikaa. Kanavahanke nousi uudelleen esille 1950-luvulla, mutta seuraavalla vuosikymmenellä puuta ryhdyttiin aiemman irtouiton sijaan kuljettamaan Päijänteen Keljonlahden ja Keiteleen Suolahden välillä rautatietä, ns. rautakanavaa pitkin.
Kanavareitistä tehtiin yleissuunnitelma 1962, mutta tuolloin sitä ei ryhdytty rakentamaan. Suunnitelma ajanmukaistettiin vuonna 1981.
Lopulta toteutuneen kanavahankkeen käynnisti liikenneministeri Pekka Vennamo syksyllä 1988. Hän esitti vuoden viimeistä lisäbudjettia käsiteltäessä kanavan kannattavuudesta uudet laskelmat, joiden mukaan 150 vuotta vireillä ollut hanke olisi kannattava. Metsäteollisuus oli hankkeen takana, sillä se tarvitsi sitä puiden uittoon. Budjettiin saatiin suunnittelumäärärahaa kaksi miljoonaa markkaa, ja seuraavassa varsinaisessa budjetissa oli investointipäätös. Kanavan rakentamisesta vastasi Neuvostoliitto, jolta Suomella oli velkasaatavia bilateraalisessa kaupan järjestelmän aikaan, ja juuri tämä oli hankkeen toteutumisessa ratkaiseva asia. Vennamon lisäksi idean isänä pidetään ulkoministeri Kalevi Sorsaa, joka oli huolissaan kaupan epätasapainosta. Kanavan hinnaksi tuli 245 miljoonaa markkaa (52,5 miljoonaa euroa vuoden 2011 rahassa).
Kanava rakennettiin vuosina 1990–1993, ja sen vihki käyttöön presidentti Martti Ahtisaari 20. toukokuuta 1994. Uitot olivat vilkkaimmillaan vuonna 1995, jolloin kanavasta kulki puuta 160 000 kuutiota. Viimeiset uitot kanavassa kulkivat vuonna 2002.
Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitos
pienoiskuva|Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen kampusalue Ikaalisten Rahkolassa Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitos (Ikata) on toisen asteen ammatillinen oppilaitos Ikaalisten Rahkolassa ja se on osa SASKY koulutuskuntayhtymää. Koulussa on mahdollista suorittaa käsi- ja taideteollisuusalan perustutkinto tai kuvallisen ilmaisun perustutkinto. Oppilaitoksessa on noin 400 opiskelijaa. Oppilaitokseen haetaan yhteishaussa tai suorahaulla suoraan oppilaitokseen. Opinnot kestävät 2–3 vuotta, opintojen pituus riippuu opiskelijan aiemmasta koulutustaustasta.
Keiteleen kanava
Kanavareitti
Kanavalla liikkumista rajoittavat sillat, joista matalin Paatelanlahden rautatiesilta kanavan pohjoispäässä rajaa reitin suurimman alikulkukorkeuden 4,8 metriin. Kanavan valmistuessa alikulkukorkeudeltaan matalin silta oli Leppäveden ja Kuhankosken kanavan välille sijoittunyt vain noin 3,5 metriä korkea Vuonteensalmen silta. Sen korotus oli mukana valtion liikenneväylien korjausvelkaohjelmassa 2016–2018 ja uusittu alikulkukorkeudeltaan 5,5-metrinen silta avattiin liikenteelle kesän 2019 alussa.
Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitos
Koulutusalat ja tutkinnot
Käsi- ja taideteollisuusalan perustutkintoon (tutkintonimikkeenä artesaani) valmistavat ammattialat oppilaitoksessa ovat:
Keiteleen kanava
Kanavareitti
Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa nykyään Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy. Edelliset urakoitsijat olivat VR Track ja Meritaito Oy.
Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitos
Koulutusalat ja tutkinnot
Kuvallisen ilmaisun perustutkintoon valmistava ammattiala on graafinen suunnittelu, tutkintonimikkeenä kuva-artesaani.
Keiteleen kanava
Keiteleen kanavan sulut
Keiteleen kanavan sulut on lueteltu alla järjestyksessä etelästä pohjoiseen. Kanavien leveys 16 metriä ja syvyys 2,4 metriä.
Paatelan sulku
pienoiskuva|Paatelan sulun äänimaisemaa. thumb|Paatelan sulku
Almirante Brown -luokka (risteilijä)
Almirante Brown- tai Veinticinco de Mayo-luokka oli Argentiinan laivaston kahden Italiasta 1926 tilatun risteilijän muodostama alusluokka.
Hankinta
Nämä kaksi alusta olivat merkittävin hankinta, joka tilattiin 75 miljoonan kultapeson arvoisen vuoden 1926 laivasto-ohjelman toteuttamiseksi. Kahden risteilijän ja yhden hankintaoption hankintakilpailun voitti italialainen Odero-Terni-Orlando (OTO) esityksellään, joka pohjautui Italian laivastolle toimitettaviin Washingtonin laivastosopimuksen mukaisiin Trento-luokan aluksiin. RN Trenton kölinlasku oli tapahtunut vasta helmikuussa 1925 eli luokka oli todella moderni aikanaan.
Aseistus
Alusten pääaseet 190 mm/L52 olivat poikkeuksellisia raskaille risteilijöille. Tykit oli sijoitettu pareittain kolmeen torniin, joista kahden eteen asennetun korkeuskulma oli mahdollisesti jopa 46 astetta. Täten aseilla saavutettiin 27 300 metrin kantama.
Alusten apuaseina oli kuusi kaksiputkista 102 mm Odero-Terni tykkiä, jotka oli asennettu keskilaivaan ylemmälle kannelle. Näiden aseiden maksimi korotuskulma oli 80 astetta, jolloin niitä oli mahdollisuus käyttää ilmatorjunta-aseina. Tykkeihin oli aluksella 3 000 laukausta. Lisäksi aluksella oli kuusi 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Alukselle oli asennettu kaksitoista torpedoputkea.
Lentokone
Alukselle asennettiin kiinteä Gagnotto-katapultti etukannelle kuten Italiassa rakennettuihin raskaisiin sotalaivoihin. Niihin oli myös rakennettu kahden lentokoneen hangaari. Aluksi lentokoneina olivat Vought Corsair O2U ja myöhemmin Grumman G5, jotka korvattiin myöhemmin Supermarine Walrus -lentoveneillä. Viimeisenä lentokonekalustona aluksilla olivat Grumman J2F:t.
Suoja
Alusten suoja oli keskitetty keskilaivaan suojaamaan konehuoneita, ammusvarastoja ja muita aluksen toiminnalle tärkeitä alueita. Näiden alueiden suojana oli 25 millimetriä paksu kansi ja kyljissä 50 millimetrin panssarivyö, joka ulottui 0,6 metriä vesirajan alapuolelta aina alimmankannen tasolle saakka, minkä jälkeen ohentuen ylimmälle kannelle saakka.
Palkansaajasäätiö
Palkansaajasäätiö (vuoteen 2000 STS-Säätiö) on suomalainen vuonna 1989 perustettu säätiö. Säätiö perustettiin, kun Suomen Työväen Säästöpankki muutettiin liikepankiksi, STS-Pankki Oy:ksi.
Säätiön tarkoitus on:
Palkansaajasäätiön toimitusjohtana toimii Teemu Hirvonen.
Kaarlo Metsävainio
Kaarlo Henrik Immanuel Metsävainio, vuoteen 1906 Gutzén (25. kesäkuuta 1890 Kolari – 16. elokuuta 1962) oli suomalainen filosofian tohtori ja rehtori.
Palkansaajasäätiö
Historiaa
Säätiön alkuperäinen tarkoitus oli omistaa STS-Pankin äänivaltaisia K-osakkeita. Tavoitteena oli, että STS-Pankin määräysvalta säilyisi työväenliikkeellä. Vuonna 1992 säätiö myi osakkeet KOP:lle, kun STS-Pankkia uhkasi konkurssi. Tilalle säätiö osti KOP:n osakkeita, joita se myöhemmin myi ja korvasi muilla sijoituksilla.