cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Will Claye
NCAA:n mestaruuskisoissa 2009 Claye saavutti sisäradoilla pronssia pituushypyssä (787 cm) ja hopeaa kolmiloikassa (16,80 m) sekä ulkoradoilla yhdeksännen sijan pituushypyssä (789 cm) ja kultaa kolmiloikassa (2,5 m/s:n myötätuulessa 17,24 m; sallituissa oloissa alle 20-vuotiaiden Pohjois-Amerikan ennätys 17,19 m). Hän voitti 2009 myös alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuden kolmiloikassa tuloksella 16,57. Seuraavana vuonna hän loikki NCAA:n mestaruuskilpailuissa ulkoradoilla kymmenenneksi (15,71 m). Vuonna 2011 Claye voitti NCAA:n mestaruuskilpailuissa hallissa hopeaa pituushypyssä (804 cm) ja kultaa kolmiloikassa (17,32 m) sekä ulkona pronssia pituushypyssä (820 cm) ja hopeaa kolmiloikassa (2,9 m/s:n myötätuulessa 17,62 m; sallituissa oloissa 17,35 m).
Yhdysvaltain mestaruuskisoissa 2011 Claye voitti hopeaa sekä pituushypyssä (3,2 m/s:n myötätuulessa 819 cm) että kolmiloikassa (2,4 m/s:n myötätuulessa 17,09 m; sallituissa oloissa 17,06 m). Samana vuonna järjestetyissä Daegun MM-kisoissa hän oli yhdeksäs pituushypyssä tuloksella 810 cm ja voitti pronssia kolmiloikassa tuloksella 17,50 m. Hän sai Yhdysvaltojen hallimestaruuskilpailuissa 2012 kultaa kolmiloikassa ja hopeaa pituushypyssä. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui pituushypyssä neljänneksi tuloksella 804 ja voitti kultaa kolmiloikassa tuloksella 17,70 m. Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 2012 Claye voitti hopeaa sekä pituushypyssä (2,3 m/s:n myötätuulessa 823 cm; sallituissa oloissa 822 cm) että kolmiloikassa (17,55 m). Lontoon olympialaisissa hän sijoittui pituushypyssä kolmanneksi tuloksella 812 cm ja kolmiloikassa toiseksi ennätyksellään 17,62 m. Edellinen molemmissa pituussuuntaisissa hyppylajeissa samoissa olympialaisissa mitaleille sijoittunut miesurheilija oli Naoto Tajima Berliinissä 1936.
Claye sijoittui Yhdysvaltojen-mestaruuskilpailuissa 2013 kolmiloikassa toiseksi. Moskovan MM-kilpailuissa hän sai pronssia tuloksella 17,52. Hän voitti kolmiloikan Yhdysvaltojen-mestaruuden 2014. Saman vuoden Marrakechin maanosien cupissa hän oli pituushypyssä toinen ja kolmiloikassa kolmas. Hän voitti 2015 kotimaansa hallimestaruuden pituushypyssä ja sijoittui ulkoratojen Yhdysvaltojen-mestaruuskilpailuissa kolmiloikassa toiseksi. Pekingin MM-kilpailuissa hän karsiutui kolmiloikan loppukilpailusta. Hän voitti 2016 Yhdysvaltojen-mestaruuden kolmiloikassa ja sai pituushypyssä pronssia. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti kolmiloikassa hopeaa silloisella ennätystuloksellaan 17,76.
Claye voitti kolmiloikan Yhdysvaltojen-mestaruuden Sacramentossa 2017 ennätyksellään 17,91. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti hopeaa tuloksella 17,63. Hän voitti kolmiloikan Yhdysvaltojen hallimestaruuden 2018. Hän voitti samana talvena sisäratojen maailmanmestaruuden Birminghamissa tuloksella 17,43. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai hopeaa tuloksella 17,74. Hän voitti kolmiloikan Yhdysvaltojen olympiakarsinnan 2021, ja sijoittui Tokion olympialaisissa neljänneksi tuloksella 17,44. Hän oli kolmiloikassa neljäs myös Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022. Myöhemmin samana vuonna Eugenen MM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi.
Ulkoradoilla Claye on hypännyt pituutta 829 cm Athensissa 14. toukokuuta 2011 ja kolmiloikkaa 18,14 m Long Beachissa 29. kesäkuuta 2019. Sisäradoilla hän on hypännyt pituutta 824 cm Fayettevillessä 10. helmikuuta 2012 ja kolmiloikkaa 17,70 m Istanbulissa 11. maaliskuuta 2012.
Amanlis
Amanlis on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Seichejoen varrella, noin 23 kilometriä Rennesin kaupungista kaakkoon.
Kylän keskustassa oleva Saint-Martin-de-Toursin kirkko on rakennettu pääosin 1300-luvulla samalla paikalla olleen kirkon tai linnan perustuksille. Kirkon kuori rakennettiin vuonna 1625. Kirkko on listattu historialliseksi monumentiksi 21. helmikuuta 1974 annetulla asetuksella.
Fårdalin kätkö
pienoiskuva|Fårdalin kätkön naispatsasa ja käärmepatsas [[naruhameen päällä.]] pienoiskuva|Vastaava kaularengas kuin Fårdalissa. (B802, Løve Mark, Gerlev sogn, Tanska) pienoiskuva|Taustan [[vyökulho (B11645) on Fårdalin kätköstä.]] Fårdalin kätkö on Tanskan Viborgista vuonna 1926 löytynyt pronssiesineitä sisältänyt maakätkö. Tanskan kansallismuseo, jossa osa esineistä on näytteillä, käyttää löydöstä nimitystä votiivilöytö, vaikka kätkö olisi varmempi nimitys. Löytö on ajoitettu Monteliuksen periodille V eli ajanjaksolle 900–700 eaa.
Historiaa
Kesällä 1926 oltiin rakentamassa rautatietä Viborgin ja Fårupin välille ja sitä varten oltiin ottamassa hiekkaa ja soraa kahden laakson väliseltä Krummedigen mäeltä. Silloin osui työmies Alfred Petersen lapiollaan pieneen pronssiseen vyökulhoon. Hän kutsui paikalle esimiensä, jotka alkoivat yhdessä nostaa kätköä päivänvaloon. Noin puoli metriä maanpinnan alla sijaitsi kaksi pronssikulhoa vierekkäin täynnä muita pronssiesineitä. Näiden päällä makasi osittain säilynyt nahkavyö.
Rautatieyhtiön insinööri otti yhteyttä kansallismuseoon ja kutsui museoinspektööri Hans Kjærnin käymään työmaalla. Esineet otettiin museon haltuun ja niistä maksettiin 500 kruunua, jonka jakoivat löytäjä ja esimies keskenään.
Korut
Löytöön sisältyi 23 pronssista valettua esinettä ja kolme nahkaisen vyön kappaletta. Suurimmat esineet olivat naisten selkäpuolelle vyöllä vyötärölle kiinnitettävät vyökulhot. Näissä kulhossa kuljetettiin ilmeisesti henkilökohtaisia tavaroitakin, koska niissä on ollut usein puinen luukku. Vyökulhoja oli kaksi (Tanskan kansallismuseon numerolla B11645 ja B11646), mutta vatsan puolelle vyöhön kiinnitettäviä tutuluksia (B11647) oli vain yksi. Sitten löytyi edestä avattava spiraali- ja lehtikoristeinen kaulakoru (B11648). Rannekoruja oli kahdet erilaiset. Nimellä manchetarmring (B11649 ja B11650) oli kumpaankin käteen yksi. Ne ovat yhtä pitkät kuin ovat leveitäkin. Renkaat ovat avoimet ja ne kiristettiin ranteisiin nauhalla, joka pujotettiin kuuden reiän läpi. Renkaiden sivuilla roikkuu pronssiketjut. Toiset rannekorut ovat spiraalirannerenkaat (B11651 ja B11652). Renkaat oli kiedottu pronssinauhasta, jonka poikkileikkaus on kolmion muotoinen. Nauhaa oli kiedottu 12–13 kierrosta ympäri. Viimeinen käsirengas on yksinkertainen rengas, jossa koristeena on pyöreä rengas (B11653). Muut pronssiesineet olisivat voineet kuulua sekä miehelle että naiselle. Niitä ovat T-kirjaimen muotoinen nappi (B11654), vaateneula (B11655), jossa on päässä pyöreä koristelevy ja ompeluneula (B11656). Löydön mukaan kuului nahkavyön kappaleet (B11659, AdB11659 ja B11668), jotka eivät ole säilyneet kovin hyvin. Vyön päässä oli ollut koristehela (B11658), jossa oli kiliseviä helyjä, ja vyöstä on peräisin myös toinen hela (B11660). Lisäksi kätköstä löytyi vielä pronssivalun jäännös (B11657) ja pronssiesineen katkelma (B11669), sekä kaksi orgaanista amulettia (B11666 ja B11667).
Koriste-esineet
Erikoisimmat löytökokonaisuuden muodostivat neljä eläinhahmoa ja yksi ihmishahmo. Ne luokitellaan pienoispatsaiksi ja ne otaksutaan olevan peräisin pienoismallista. Yksi on kaksipäinen hevos- tai kauriseläinkoriste, jossa päiden välissä seisoo vesilintu (B11661). Kaksi muuta ovat hevos- tai kaurispäät (B11662 ja B11663), joiden ”sarvet” muodostavat renkaat. Viimeinen eläin on käärme tai lohikäärme, sillä sen niskasta kääntyy esille lanka (B11664). Käärme mutkittelee viidesti ennen hännän kiertymistä rullalle. Ihmiskuvio esittää polvistunutta naruhameista tyttöä (B11665), jonka ainoa vaatekappale tuo hame on. Sen suuret silmät on kultausta ja oikea käsi on kohotettuna korvan korkeudelle. Käsi on valettu renkaaksi, joten patsas on voinut kantaa jotakin esinettä. Ihmishahmo on kätkön kuuluisin esine juuri tuon naruhameen vuoksi.
Lisätietoa
Kauriin päät voivat suositun selityksen mukaan olla hevosenpäitä. Hevoset olisivat aurinkohevosia, joiden niskasta on kalliopiirroksissa tai pronssiesineiden koristelussa vedetty viivat aurinkoon. Hevonen esiintyy myös monissa laivojen piirroksissa keulan tai perän pystypuissa. Laivojakin kutsutaan aurinkolaivoiksi, joten näiden kahden yhteys voidaan näin hyväksyäkin. Naishahmon käteen on toisen selityksen mukaan ollut kiinnitettynä naru takana tulevasta käärmeestä. Tällainen kuva esiintyy Vestrupista löytyneessä partaveitsessä.
Grevensvængen löydössä oli myös muutama pienoispatsas ja niilläkin oli alustaan kiinnittämistä varten hahlot. Kummatkin löydöt arvellaan kuuluneen pienoismalliin, yleisen tulkinnan mukaan laivaan, jossa pienoispatsaiden asetelma esitti jotakin uskonnollista aihetta. 55.4553°N, 9.58407°W
Catherine Gibson
Catherine "Cathie" Gibson (myöh. Brown, 25. maaliskuuta 1931 Motherwell, Skotlanti – 25. kesäkuuta 2013 Dunfermline, Skotlanti) oli brittiläinen kilpauimari. Hän saavutti arvokisamitaleja vapaa- ja selkäuinnissa 1940-luvulla.
Gibson saavutti Monte Carlon EM-kilpailuissa 1947 hopeaa 100 metrin selkäuinnissa ja 400 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 hän karsiutui 100 metrin selkäuinnin alkuerissä ja sijoittui vapaauintiviestissä neljänneksi Ison-Britannian joukkueen neljännen osuuden uimarina mutta saavutti lopuksi pronssia 400 metrin vapaauinnissa ajalla 5.22,5. Hän jatkoi uintiuraansa vielä usean vuoden ajan mutta ei enää yltänyt merkittäviin kansainvälisiin saavutuksiin.
Saku (Viro)
Saku on kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa.
Sijainti
Saku on Tallinnan eteläinen rajanaapuri. Lännessä se rajoittuu Sauen kuntaan, etelässä Kohilaan ja idässä Koseen sekä Kiiliin.
Väestö
Sakussa oli vuoden 2018 alussa 9 864 asukasta. Asukasluku on viime vuosina ollut kasvussa: vuonna 2004 asukkaita oli 8 480 ja vuoden 2014 alussa 9 783.
Vuonna 2011 Sakun kunnassa oli 9 618 asukasta, joista 8 859 (92,1 %) oli virolaisia, 549 (5,7 %) venäläisiä ja 201 (2,1 %) muita kansallisuuksia.
Kunnan keskustaajamassa Sakussa oli vuoden 2007 alussa 4 678 asukasta.
Talous
Sakun taajamassa sijaitsee Saku Õlletehas, ja Saku-olut onkin saanut nimensä paikkakunnan mukaan.
Liikenne
Valtatie 11 (Tallinnan kehätie) ja kantatie 15 Tallinnasta Türiin kulkevat Sakun kautta. Rautatie Tallinnasta Lelleen ja edelleen Pärnuun sekä Viljandiin kulkee Sakun kautta.
Muuta
Saku on Liperin ja Ylöjärven ystävyyskunta.
Theunis van Schalkwyk
Theunis Jacobus van Schalkwyk (14. syyskuuta 1929 Krugersdorp, Etelä-Afrikan dominio, Brittiläinen imperiumi – 27. elokuuta 2005 Roodepoort) oli eteläafrikkalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Van Schalkwyk saavutti 71 kilogramman painoluokassa olympiahopeaa Helsingissä 1952 hävittyään loppuottelussa Unkarin László Pappille.
Åkesoft
Åkesoft oli suomalainen videopelejä kehittänyt tiimi, jonka jäsenet eivät ole julkistaneet henkilöllisyyttään. Ryhmä teki ilmaisjakeluun yksinkertaisia, amatöörimäisiä ja humoristisia pelejä PC-tietokoneille vuosina 1993−1996. Pelit levisivät tuolloin vielä käytössä olleiden BBS-purkkien sekä myös internetin välityksellä.
Historia
Åkesoft sai alkunsa keväällä 1993 nuorten poikien halusta julkaista huumoripitoisia ja omalaatuisia tietokoneohjelmia. Tiimin nimi perustui heidän ensimmäiseen graafiseen peliinsä, jossa uitiin Åke-nimisellä ankalla uima-altaassa. Alatyylinen huumori ja peli-ideat kumpusivat tiimin luonteesta kaveriporukkana. Pelit olivat pääasiassa vitsejä, sillä ohjelmointitaidot eivät riittäneet parempaan, eikä taitojen kehittämiseen myöskään ollut kiinnostusta. Ryhmän jäsenet toimivat alusta alkaen nimettömästi.
Peleissä ja julkaisupaketeissa irvailtiin usein BBS- ja demoskene-kulttuurien ominaispiirteille. Niillä myös koeteltiin käyttäjäänsä, sillä osa peleistä ei varsinaisesti ollut edes pelejä: esimerkiksi Sokkomadossa oli musta ruutu, joka pian ilmoitti pelaajan kuolleen.
Bartlow’n rautatieasema
Bartlow’n rautatieasema oli rautatieasema Stour Valley Railwayn ja Saffron Walden Railwayn risteyksessä Bartlow’ssa, Cambridgeshiressä. Se oli käytössä vuosina 1865–1967.
Historia
Asema avattiin Stour Valley Railwayn varrelle 1. kesäkuuta 1865. Siellä oli kaksi laituria, asemarakennus, asemamestarin talo ja erillinen odotushuone aseman toisella puolella. Saffron Walden Railwayn yhteys Bartlow’hun, jossa se liittyi Stour Valley Railwayhin, aukesi 28. lokakuuta 1866. Saffron Walden Railwayn laituri sijaitsi 25 jaardin päässä linjojen risteyksestä. Siellä odotustilana oli puinen katos. Laiturilta Stour Valley Railwayn asemalle kulki sadan jaardin mittainen päällystetty kävelytie.
Rautateiden käyttäjämäärät laskivat sodan jälkeen, ja vuoden 1963 Beechingin leikkauksissa sekä Stour Valley Railwayta että Saffron Walden Railwayta ehdotettiin suljettavaksi. Paikallisten vastustuksesta huolimatta matkustajaliikenne Saffron Walden Railwaylla loppui 7. syyskuuta 1964. Myös Bartlow’n aseman erillinen laituri suljettiin samana päivänä. Stour Valley Railwayn sulkeminen viivästyi paikallisneuvostojen harkitessa taloudellisen tuen myöntämistä, jotta liikenne jatkuisi. Kustannukset olisivat kuitenkin olleet liian suuret, ja niinpä liikenne linjalla lakkasi 6. maaliskuuta 1967. Bartlow’n asema poistui samana päivänä käytöstä.
Nykytila
Kaikki Stour Valley Railwayn aseman rakennukset ovat yhä olemassa, kuten myös osa molemmista laitureista. Ne kuuluvat Booking Hall -nimiseen yksityisasumukseen. Ratapohja laiturien välissä on täytetty laiturien tasalle.
Åkesoft
Historia
Åkesoftin peleistä Invataksi on saanut kulttimaineen 1990-luvulla tietokoneita harrastaneiden keskuudessa. Invataksissa pelaaja on taksikuski, jonka pitää viedä asiakkaita määränpäihinsä heidän epäselvän puheensa perusteella. Pelaaminen tapahtuu kohdetta klikkaamalla. Tiimi sai idean peliin radiossa pyörineestä show’sta, jossa viikoittainen vitsi liittyi ”invataksilla”-sanan lausumiseen. Peli esiteltiin lyhyesti Mikrobitti-lehdessä palstalla, jossa käytiin läpi lehden MBnet-purkkiin laitettuja uusia ohjelmia. Pelin sanottiin olevan ”sairas” ja ”lähinnä omituinen parodia tietokonepelistä”. Tiimi arvelee MikroBitin mainoksen vaikuttaneen Invataxin suosioon.
Åkesoftin into julkaisutoimintaan hiipui, kun heidän Bepa Quest -pelinsä johti oikeudenkäyntiin. Ryhmän jäsenet olivat käyttäneet peliä henkilöön kohdistuvan kiusanteon välineenä. Åkesoft lopetti toimintansa vuonna 1996.
Pörkenäs
Pörkenäs on alue Pietarsaaressa. Pörkenäsissä sijaitsee leirikeskus. 1920-luvulla tuberkuloosi ja muut taudit kulkivat seudulla, joten Pörkenäsiin rakennettiin parantola. Pörkenäsissä sijaitsevan Maitosataman alueen nimi on syntynyt todennäköisesti siten, että Pinnonäsin latokartanon karjaa pidettiin laitumella Pörkenäsissä. Tuomiokirjoissa vuodelta 1590 on mainintoja karjan pitämisestä laitumella Fäbodassa ja Pörkenäsissä. Vuonna 1981 perustettiin Fäbodan ja Pörkenäsin alueelle vaellusreittejä.
Vuonna 1924 Pörkenäsiin valmistui lasten tuberkuloosiparantola. Parantola oli toiminnassa vuoteen 1951.
Cobb
Cobb on muun muassa seuraavien yhdysvaltalaisten henkilöiden sukunimi:
Jeffrey Dahmer
Dahmer kuoli 34-vuotiaana wisconsinilaisessa vankilassa, toisen vangin nimeltä Christopher Scarver hakattua hänet kuoliaaksi vuonna 1994.
Dahmer käytti vaatenukkea seksin harrastamiseen ennen murhien alkamista. Hän alkoi huumata seksikumppaneitaan ja raiskata heidän ollessaan tiedottomassa tilassa. Tästä Dahmer siirtyi murhaamiseen ja seksin harrastamiseen ruumiiden kanssa (nekrofilia).
Lapsuus ja nuoruus
Isänsä kertoman mukaan Jeffrey Dahmer oli luonteeltaan sosiaalinen ja ulospäinsuuntautunut, ja eli hyvän lapsuuden. Dahmerin mieli alkoi kuitenkin järkkyä, kun hän tajusi olevansa kiinnostunut miehistä. Tämän myötä hän muuttui ujoksi ja syrjäänvetäytyväksi.
Hän oli jo nuorena kiinnostunut kuolleiden eläinten silpomisesta ja paloittelusta, ja halusi tutkia eläinten sisälmyksiä. Hänen vanhempansa erosivat äidin mielenterveyshäiriöiden vuoksi ja äiti muutti mitään sanomatta pois nuoremman veljen, Davidin, kanssa. Myös isä oli muuttanut hetkeä aikaisemmin motelliin. Dahmer muutti isoäitinsä luokse ja yritti muutaman vuoden ajan elää normaalia elämää. Hän ei kuitenkaan pystynyt unohtamaan fantasioitaan, joihin liittyi tappaminen. Hänellä oli myös jatkuvia päihdeongelmia.
Murhasarja alkaa
Dahmerin murhat ajoittuivat pitkälle aikavälille, minkä vuoksi hänen kiinnisaamisensa oli vaikeaa. Dahmer erottui muista "seksuaalisarjamurhaajista" siten, että hän pystyi pitämään tappamisen himonsa jotenkin aisoissa. Hän hävitti ruumiit huolellisesti eikä jättänyt johtolankoja.
1987
'''Marraskuun 20. päivä:''' Yhdeksän vuotta ensimmäisen murhan jälkeen Dahmerin psykopaattiset taipumukset johtivat seksuaalisuuden ja väkivallan yhdistymiseen. Hän oli valmis tappamaan taas. Uhriksi joutui 25-vuotias amerikansuomalainen Steven Tuomi. Dahmer houkutteli hänet huoneeseensa milwaukeelaisessa Ambassador-hotellissa ja harrasti seksiä tämän kanssa. Seksin jälkeen hän murskasi Tuomen kallon painavalla esineellä.
1988
'''Tammikuun 16. päivä:''' James Doxtator (14-vuotias) joutui Dahmerin uhriksi, kun tämä tarjosi Jamesille 50 dollaria siitä, että saisi ottaa hänestä alastonkuvia. Asunnolla Dahmer kuristi hänet.
'''Maaliskuun 24. päivä:''' Richard Guerrero (22-vuotias), huumattiin ja kuristettiin.
1989
'''Maaliskuun 25. päivä:''' Anthony Sears (24-vuotias), huumattiin ja kuristettiin. Dahmer säilytti osan ruumiista.
1990
'''Toukokuun 20. päivä:''' Raymond Smith (32-vuotias) huumattiin ja kuristettiin.
'''Kesäkuun 14. päivä:''' Edward Smith (27-vuotias) tapasi Dahmerin juhlissa. Dahmer säilytti luurangon.
'''Syyskuun 2. päivä:''' Ernest Miller (22-vuotias). Millerin niska leikattiin auki, minkä seurauksena hän kuoli verenhukkaan muutamassa minuutissa.
'''Syyskuun 24. päivä:''' David Thomas (22-vuotias). Kuolinsyytä ei kerrottu.
1991
'''Helmikuun 18. päivä:''' Curtis Straughter (17-vuotias). Kuolinsyytä ei kerrottu.
'''Huhtikuun 7. päivä:''' Errol Lindsey (19-vuotias) huhtikuun 7. päivänä, Dahmer kohtasi 19-vuotiaan Errol Lindseyn. Lindsey oli hetero. Dahmer houkutteli Lindseyn asuntoonsa, jossa Dahmer huumasi hänet, porasi reiän hänen kalloonsa ja kaatoi siihen suolahappoa.
'''Toukokuun 24. päivä:''' Tony Hughes (31-vuotias) tarkkaa tietoa ei ole saatu, mutta luultavasti Hughes hakattiin vasaralla kuoliaaksi.
'''Toukokuun 27. päivä:''' Konerak Sinthasomphone (14-vuotias) on Dahmerin kuuluisin uhri. Dahmer sieppasi Konerakin huumaamalla tämän. Asunnossa Dahmer porasi reiän tämän kalloon ja lähti hakemaan olutta. Kauppareissun aikana Konerak virkosi ja lähti juoksemaan kadulle. Kaksi naista näki pojan juoksevan alasti ja verta vuotavana, minkä johdosta he hälyttivät poliisit. Dahmer sanoi poliiseille, että Konerak oli hänen 19-vuotias poikaystävänsä ja asia oli sillä selvä. Kun he lähtivät, Dahmer kuristi pojan ja raiskasi hänet. Tämän jälkeen Dahmer söi pojan sisäelimiä.
'''Kesäkuun 30. päivä:''' Matt Turner (20-vuotias) Vuonna 1991 Dahmer matkusti Chicagoon osallistuakseen homopride-kulkueeseen – siellä hän tapasi Turnerin, joka odotti linja-autoasemalla. Dahmer houkutteli nuoren miehen takaisin Milwaukeeen Wisconsiniin ja kutsui hänet asuntoonsa. Siellä hän huumasi, kuristi ja paloitteli Turnerin ruumiin.
'''Heinäkuun 5. päivä:''' Jeremiah Weinberger (23-vuotias) Dahmer huumasi hänet ja ruiskutti kiehuvaa vettä hänen kallonsa läpi. Injektio sai Weinbergerin koomaan, ja hän kuoli kaksi päivää myöhemmin.
'''Heinäkuun 15. päivä:''' Oliver Lacy (24-vuotias) kuolinsyytä ei tiedossa
'''Heinäkuun 19. päivä:''' Joseph Bradehoft (25-vuotias) Dahmer houkutteli 25-vuotiaan takaisin asuntoonsa tarjoamalla hänelle 50 dollaria poseeraamisesta alastonkuvissa. Sarjamurhaajan asunnossa Bradehoft huumattiin ja kuristettiin kuoliaaksi. Dahmer paloitteli hänet ja piti hänen kalloaan ja vartaloaan asunnossaan "muistoina" rikoksesta.
Dahmerin toimintatapoja
Dahmerin homoseksuaalisuus vaikutti häneen kahdella tavalla: hän häpesi sitä, mutta samalla se auttoi häntä löytämään uhreja. Siihen aikaan homoseksuaalit kokoontuivat pääosin homobaareissa. Dahmer kävi homobaareissa usein ja puhui muille asiakkaille. Hänen vakiokysymyksensä oli, miten uhrin perhe suhtautuu homoseksuaalisuuteen. Jos uhri vastasi, että huonosti, Dahmer valikoi hänet uhrikseen. Yksinäiset homoseksuaalit tarvitsivat kumppania rinnalleen ja suostuivat siksi lähtemään Dahmerin asunnolle.
Hän myös pyrki pitämään asunnollaan mahdollisimman laajaa valikoimaa erilaisia alkoholijuomia, jotta saisi uhrinsa viihtymään ja voisi tarjota tälle tämän suosimia juomia.
Herrmann-Debroux’n metroasema
Herrmann-Debroux on Brysselin metron asema Auderghemin kunnassa. Sitä käyttävät linjan 5 junat. Vuonna 1985 avattu asema on linjan itäinen pääteasema.
thumb|left|Aseman sisäänkäynti.
Tanskan europarlamenttivaalit 2014
Vuoden 2014 europarlamenttivaalit järjestettiin Tanskassa 25. toukokuuta 2014. Edustajien määrä (13) pysyi samana kuin edellisellä parlamenttikaudella.
Deifobos
Deifobos oli kreikkalaisessa mytologiassa Priamoksen ja Hekaben poika. Hän oli myös naimisissa Helenan kanssa Parisin kuoltua. Troijan kukistuttua Menelaos surmasi hänet ja vei Helenan takaisin Spartaan.
Mariner 6 ja 7
Mariner 6 ja 7 olivat amerikkalaisia avaruusluotaimia, jotka laukaistiin kevättalvella 1969 kohti Marsia. Tarkoitus oli ottaa Marsista lähikuvia. Mariner 6 kuvasi enemmän päiväntasaajan seutua, Mariner 7 napa-aluetta. Luotaimet ottivat sekä kaukokuvia että lähikuvia Marsista. Mariner 7:n akku oli vuotanut avaruuteen, mutta se toimi kohtalaisen hyvin aurinkopaneelien tuottamalla sähköllä.
Mariner 6-7
thumb|right|mariner 7:n ottama lähikuva Marsin pinnasta.
Mariner 6 ja 7 painoivat kukin 412 kg. Mariner 6 laukaistiin 24. helmikuuta 1969, Mariner 7 27. maaliskuuta 1969. Luotaimet lensivät Marsin päiväntasaajan ja eteläisen napa-alueen yli analysoiden planeetan ilmakehää ja pintaa sensoreillaan ja lähettäen Maahan 198 kuvaa Marsista. Niiden ottamat kuvat kattoivat noin 20% planeetan pinnasta osoittaen Marsin kanavat pelkäksi optiseksi harhaksi.
Lähimmillään Marsia luotaimet olivat 5. elokuuta 1969, 3430 kilometrin etäisyydellä.
Toimintakyvyttömät luotaimet kiertävät edelleen Aurinkoa.
Aiheesta muualla
Mariner
Jeffrey Dahmer
Dahmerin toimintatapoja
Dahmer alkoi jossain vaiheessa syödä uhrejaan. Hän poisti uhrista syötävät osat, sulatti loput ruumiinosat hapolla täytetyssä tynnyrissä ja hävitti jäänteet kaatamalla ne viemäriin.
Vangitseminen ja kuolema
22. heinäkuuta 1991 Tracy Edwards onnistui pakenemaan Dahmerin asunnosta. Edwards pysäytti poliisiauton ja johdatti poliisit Dahmerin asunnolle. Poliisit löysivät asunnosta 11 ruumista, sekä valokuvia uhreista ennen ja jälkeen kuoleman. Jääkaapista löytyi lisäksi uhrien päitä. Dahmer pidätettiin ja häntä syytettiin 15 murhasta, joista hänet tuomittiin viiteentoista elinkautiseen vankeusrangaistukseen (vähintään 936 vuotta) 17. helmikuuta 1992.
Vankilassa ollessaan Jeffrey Dahmer otti upotuskasteen kerrottuaan löytäneensä kristillisen uskon. Hänet kävi kastamassa pastori Roy Ratcliff, joka myöhemmin kirjoitti Dahmerista kirjan (Dark Journey Deep Grace 2006). Loppuun asti monet epäilivät Dahmerin vilpittömyyttä, mutta pastori Ratcliff oli vakuuttunut tämän uskon aitoudesta.
Dahmer sai surmansa vankilassa 28. marraskuuta 1994, kun elinkautisvanki Christopher Scarver hakkasi hänet ja erään toisen vangin, Jesse Andersonin, kuoliaiksi painonnostotangolla. Antisosiaalisesta persoonallisuushäiriöstä ja vakavasta psykoottisesta häiriöstä kärsinyt Scarver selitti vartijoille Jumalan määränneen hänet toimimaan näin. Scarver sai murhista kaksi elinkautista lisää.
Kuoleman jälkeen Dahmerin aivoja olisi haluttu tutkia, mutta hänen isänsä kielsi sen vedoten uskonnollisiin periaatteisiinsa. Myöhemmin Dahmerin äiti toivoi tutkimuksia osoittaakseen, etteivät hänen poikansa aivot olleet epämuodostuneet, kuten kriittisimmät tutkijat väittivät. 13. joulukuuta 1995 tuomari kuitenkin määräsi Dahmerin aivot tuhkattavaksi muun ruumiin kanssa. Tuhkat jaettiin hänen biologisen äitinsä ja isänsä kesken. Dahmerin isä kirjoitti myöhemmin kirjan (A Father's Story), joka käsitteli Dahmerin tekoja ja niiden vaikutusta hänen perheeseensä.
Crystal (nimi)
Crystal on naisen etunimi. Se pohjautuu kidettä ja kristallilasia tarkoittavaan englannin kielen sanaan crystal. Lähtömuotona on kreikan krýstallos, joka merkitsee jäätä ja vuorikristallia.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on syyskuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 60–70 Crystal-nimistä naista.
Tatjana Švyganova
Tatjana Ivanovna Švyganova (, s. 9. marraskuuta 1960 Gorki, Venäjän SFNT) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Švyganova kuului Neuvostoliiton naisten maajoukkueen kokoonpanoon Moskovan kesäolympialaisissa 1980 ja Argentiinan MM-kilpailuissa 1981, joissa Neuvostoliitto voitti pronssia.
Alfred Swift
Alfred James Swift (25. kesäkuuta 1931 Durban, Etelä-Afrikan dominio, Brittiläinen imperiumi – 13. huhtikuuta 2009 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Swift saavutti joukkuetakaa-ajon olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja aika-ajon olympiapronssia Melbournessa 1956, missä hän myös sijoittui joukkuetakaa-ajossa neljänneksi.
Kalle Kaarna
Kalle Kaarna (vuoteen 1906 Kaarlo Hegesippus Häggström, vuoteen 1959 Koskenvoima; 25. marraskuuta 1887 Perniö – 10. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja taidemaalari.
Ura
Kaarna oli kotoisin Perniön Matildedalista, ja hän kävi 1906–1909 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun ja suoritti taiteilijandebyyttinsä 1911. Kaarna maalasi 1920-luvun alussa silloisen asuinpaikkansa Muurlan maisemia ja teki myös henkilömuotokuvia lähinnä omista perheenjäsenistään. Vuonna 1925 Kaarna muutti perheineen Muurlasta Orivedelle. Hän tutustui Tampereella käydessään taiteilija Uuno Eskolaan ja he tekivät yhdessä näyttelijöiden Eero Leväluoman ja Helge Raninin kanssa 1927 mykkäelokuvan Ei auta itku markkinoilla. Kaarna toimi tämän jälkeen elokuva-alalla yli 10 vuoden ajan. Hän ohjasi 13 elokuvaa ja näytteli niissä itsekin. Kaarna laati elokuvien käsikirjoitukset usein yhteistyössä vaimonsa Kaarina Kaarnan kanssa. Kaarnan elokuvista on säilynyt vain muutama viimeinen ohjaus.
Kaarnan elokuvanteko päättyi sotavuosiin. Sodan jälkeen hän asui Helsingissä ja jatkoi maalaamista, teki pääasiassa sisä- ja henkilömuotokuvia. Kaarnalla oli myös kesänviettopaikka Kemiön saarella, jossa hän myös maalasi.
Nuorena Kalle Kaarna tunnettiin Kaarlo Koskenvoima -nimisenä pikajuoksijana, painijana ja viisiottelijana. Hän voitti useita piirimestaruuksia ja sai 1912 Varsinais-Suomen piirin urheilukuninkaan tittelin viisiottelun parhaana.
Pentti Valkonen
Pentti Pekka Valkonen (11. helmikuuta 1911 Sakkola – 6. lokakuuta 1944 Alatornio) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 156. Jalkaväkirykmentti 11:n kolmannen pataljoonan komentajana toiminut majuri Valkonen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 7. lokakuuta 1944, kaatumisensa jälkeisenä päivänä.
Sotilasura
Jatkosodan alussa Valkonen oli III armeijakunnan Suomussalmen rintamalla. Hän oli ratkaisevasti vaikuttamassa Nouskuan lohkon, Vellammen–Oisiinlammen kannaksen puolustuksen pitämiseen sekä myöhemmin Tornion maihinnousutaistelussa menestymiseen. Suomussalmella 5. marraskuuta 1941 Valkonen määräsi pasifisti Arndt Pekurisen teloitettavaksi tämän kieltäydyttyä tarttumasta aseeseen toistuvista käskyistä huolimatta.
Syyskuun lopulla 1944 Valkosesta kaavailtiin Raahen suojeluskuntapiirin 2. yleisesikuntaupseeria nimellisesti ”valvomaan kotiuttamista” mutta tosiasiassa johtamaan aseiden hajavarastointia. Everstiluutnantti Usko Haahden mukaan Valkonen oli ensimmäisten 2. yleisesikuntaupseeriksi valittujen joukossa. Valkosen esimies kenraalimajuri Aaro Pajari kuitenkin kieltäytyi ehdottomasti luovuttamasta parasta pataljoonankomentajaansa, ja Valkoselle varattuun tehtävään nimitettiin kapteeni Osmo Vihma. Vain pari päivää tämän jälkeen Valkonen kaatui.
Jesse Fuller
Varhaiset vaiheet
Fuller syntyi Jonesborossa lähellä Atlantaa. Fuller annettiin kasvatiksi hyvin pienenä maalle, jossa häntä kohdeltiin huonosti. Vartuttuaan hän teki monenlaisia töitä, Fuller oli muun muassa paimenena, työskenteli harja- ja tynnyritehtaalla, kengänkiillottajana ja teki veistotöitä.
Fuller muutti länsirannikolle 1920-luvulla ja oli extrana mukana elokuvissa The Thief of Bagdad, East of Suez, Hearts in Dixie ja End of the World. Hän asettui asumaan Oaklandiin ja työskenteli Southern Pacific Railroad -yhtiössä. Toisen maailmansodan aikaan hän työskenteli laivatelakalla hitsaajana, mutta sodan jälkeen työnsaanti oli mustalle vaikeaa. Suunnilleen 1950-luvun alussa Fuller alkoi ammattilaismuusikon uransa.
Musiikkiura
Fuller alkoi soittaa baareissa ja klubeissa San Franciscossa, Oaklandissa ja Berkeleyssä ja saavutti tunnettuutta esiinnyttyään televisiossa sekä San Franciscon Bay Arealla että Los Angelesissa. Uran lähti todella liikkeelle vuonna 1954, jolloin hän kirjoitti kappaleen "San Francisco Bay Blues". Se auttoi häntä saamaan levytyssopimuksen ja seuraavana vuonna ilmestyi Cavalier-merkillä albumi Folk Blues: Working on the Railroad with Jesse Fuller. Albumin menestyi ja myöhemmin Fuller levytti myös muun muassa Good Time Jazz ja Prestige -merkeille.
1950-lopulla ja 1960-luvun alussa Jesse Fullerista tuli yksi bluesbuumin avainhahmoja ja hän kiersi keikkailemassa ympäri Yhdysvaltoja ja Eurooppaa aina kuolemaansa asti. Bob Dylanin ensimmäisen levyn ensimmäinen kappale on Jesse Fullerin "You're No Good".
Fotdella
Yhden miehen yhtyeenä esiintynyt Fuller tunnetaan musiikkinsa ohella kehittämästään laitteesta, fotdellasta. Fotdella oli bassoinstrumentti, jota soittaja soitti jalallaan. Instrumentti muodostui isosta kontrabasson näköisestä laatikosta, johon oli kiinnitetty kuusi bassokieltä. Näitä soitettiin pedaaleilla, joista jokaisessa oli pehmustettu vasara, joka painettaessa löi kieltä pianon tapaan.
Curtiss P-6 Hawk
thumb|280px|Curtiss P-6 Hawk Curtiss P-6 Hawk on Curtiss Aeroplane and Motor Companyn valmistama yhdysvaltalainen kaksitasoinen hävittäjälentokone. Konemalli oli Yhdysvaltain armeijan lentojoukkojen (United States Army Air Corps, USAAC) käytössä 1929 -1939. Myös Yhdysvaltain laivasto (United States Navy, USN) käytti konetta mallinimellä F6C.
P-6 oli muunnos aiemmasta P-1B-mallista. P-6-sarjaan kuului kahdeksan mallia (A-H) ja 13 niitten alatyyppiä. thumb|280px|Curtiss P-6E
Carin Cone
Carin Alice Cone (myöh. Vanderbush, s. 18. huhtikuuta 1940 Huntington) on yhdysvaltalainen kilpauimari. Hän oli maansa paras selkäuimari 1950-luvun lopulla ja saavutti muun muassa olympiahopeaa.
Heikki Taskinen (kansanedustaja)
Heikki Taskinen (27. maaliskuuta 1888 Nilsiä – 25. huhtikuuta 1952 Säyneinen) oli suomalainen poliitikko. Taskinen toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1919–1922 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Taskinen toimi myös Säyneisten kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Siviiliammatiltaan Taskinen oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Säyneisissä. Taskinen asui myös Yhdysvalloissa viisi vuotta. Taskisen vanhemmat olivat torppari Johan Henrik Taskinen ja Anna Liisa Vartiainen. Taskisen puoliso vuodesta 1914 oli Kirsti Hiltunen.
John Goss
thumb|right|John Goss
Goss lauloi lapsena Chapel Royalissa. Hän oli myös lyhyesti tenorina Covent Gardenin oopperakuorossa. Goss työskenteli urkurina useissa kirkoissa, kuten vuodesta 1838 St Paulin katedraalissa opettajansa Thomas Attwoodin seuraajana. William Knyvettin kuoltua hänestä tuli yksi Chapel Royalin säveltäjistä vuonna 1856. Hän sai ritarinarvon vuonna 1872. Gossin seuraajaksi St Paulin katedraalin urkurina nousi vuonna 1872 John Stainer. Goss toimi harmonian professorina Royal Academy of Musicissa 47 vuoden ajan vuodesta 1827. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Arthur Sullivan, Frederic Hymen Cowen ja Frederick Bridge. Vuonna 1876 Gossista tuli Cambridgen yliopiston kunniatohtori.
Gossin sävellystuotantoon kuuluu kirkkomusiikin ohella muun muassa musiikkidraama The Serjeant's Wife (1827). Goss teki useita musiikillisia julkaisuja, kuten teoksen An Introduction to Harmony and Thoroughbass (1833).
Villa Hällebo
Villa Hällebo oli historiallinen puuhuvila Laajasalon Kruunuvuorenrannassa Helsingissä ja viimeinen yhä jäljellä ollut rakennus Kruunuvuoren huvila-alueella. Villa Hällebo oli rakennettu 1890-luvulla ja rakennus edusti tyyliltään uusrenessanssia.
Villa Hällebo tuhoutui laajassa tulipalossa 7. toukokuuta 2021. Rakennus paloi maan tasalle.
Historia
Villa Hällebon historia alkoi 1890-luvulla, kun konttoristi Carl Fredrik Enholm etsi paikkaa uudelle kesähuvilalleen. Enholm päätyi vuokraamaan huvilatontin Kruunuvuoresta Uppbyn kartanon omistajalta Axel Lindbergiltä 23. elokuuta 1893 ja rakennutti vuokraamalleen tontille Villa Hällebon. Tuolloin vuokra-ajaksi sovittiin 50 vuotta. Vuonna 1900 Enholm myi Villa Hällebon kauppias Ludvig Lundinille ja samalla siirsi Lundinille myös maanvuokraoikeutensa.
Vuonna 1914 huvila siirtyi Cygnaeuksen suvulta Algol-yhtiön toimitusjohtajalle varakonsuli Albert Goldbeck-Löwelle.
Sota ja Neuvostoliiton omistusaika
Villa Hällebo vaurioitui vuoden 1944 Helsingin ilmapommituksissa toisessa maailmansodassa. Kaikki huvilan ikkunat rikkoutuivat, kuten myös yksi sisä- ja ulkoseinä. Kaikki huvilan tapetit ja kolme ovea vaurioituivat. Rakennus kunnostettiin kuitenkin vuonna 1946, ja uusi vuokralainen, Algolin työntekijä Bruno Montell, asettui taloksi. Goldbeck-Löwe-suvun aika Kruunuvuoressa ja Villa Hällebon omistajina päättyi sodan jälkeen, kun Suomessa sijainnut saksalainen omaisuus takavarikoitiin Neuvostoliitolle. Villa Hällebo siirtyi Neuvostoliiton kaupalliselle edustustolle Suomessa. Neuvostoliiton omistusaikana Villa Hällebossa asui Suomen kommunistipuolueen kesävuokralaisia. Helsingin olympialaisten aikaan tšekkoslovakialainen juoksija Emil Zátopek kävi neuvostoliittolaisten vieraana ja juoksi Kruunuvuorenlammen ympäri näytösluonteisesti.
1950-luvulta 2000-luvulle
Villa Hällebossa ja sen ympäristössä on kuvattu elokuvia, kuten vuonna 2003 ensi-illan saanut Pekka Karjalaisen ohjaama Beatlehem.
Purkutuomio
thumb|Vuonna 2016 huonokuntoinen rakennus siirtyi kaupungin omistukseen. Viimeiseksi Villa Hällebo oli Helsingin kaupungin omistuksessa. Kaupungin omistukseen huvila päätyi varsin huonokuntoisena vuonna 2016. Kaupungin suorittaman kuntoselvityksen mukaan huvila oli romahtamisvaarassa. Jäätyään autioksi vuonna 2013 Villa Hällebo kärsi pahoin ilkivallasta.
Helsingin kaupunki etsi huvilalle sopivaa ostajaa, jota ei kuitenkaan löytynyt. Kaupunki edellytti, että ostajalla tulisi olla riittävät resurssit korjata rakennus, sekä aikomus ottaa se alueelle kaavaillulle virkistysalueelle sopivaan käyttöön. Asuminen huvilassa ei kaavan mukaan olisi sallittua. Kun ostajaa ei löytynyt, huvila sai purkutuomion vuoden 2020 syyskuussa. thumb|Autioitumisensa jälkeen huvila alkoi kärsiä ilkivallasta ja hiljalleen täyttyä [[graffiti|graffiteista.]] Ennen purkupäätöstä Helsingin kaupunki suunnitteli yhdessä Museoviraston kanssa Villa Hällebon suojelua.
Uusi mahdollisuus ja tulipalo
Yle uutisoi vuoden 2021 alussa, että Villa Hällebo oli mahdollisesti sittenkin saamassa uuden mahdollisuuden purkutuomiosta huolimatta. Kruunuvuoren aluerakentamisen projektijohtaja Ulla Loukkaanhuhta kertoi tuolloin, että työryhmä aikoi valmistella huvilan tilaa koskevan ehdotuksen poliittisille päätöksentekijöille vuoden 2021 alussa. Rakennus kuitenkin tuhoutui tuntemattomasta syystä syttyneessä tulipalossa 7. toukokuuta 2021.
Arkkitehtuuri
Huvila edusti uusrenessanssia. Yksi sen merkittävimmistä piirteistä oli suuri lasitettu kuisti, josta aukesi näkymät merelle. Kuisti oli alun perin ollut avokuisti. Huvilan yhteydessä oli myös Adolf Goldbeck-Löwen vuonna 1938 rakennuttama hirsinen rantasauna, jolle johti pihasta graniittiset portaat. Sauna tuhoutui tulipalossa vuonna 2013. Villa Hällebon seinät olivat vaakalaudoitetut ja ikkunoiden, kuten myös räystäiden vuorilaudat olivat koristeelliset. Talossa oli avoin luonnonkivisokkeli, joka oli peitetty koristeristikoin. Huvilasta löytyi myös osittainen maakellari. Väritykseltään Villa Hällebo oli vaalean keltainen. Ovien ja ikkunoiden puitteet olivat vihreät. thumb|Lasitettu kuisti talon eteläpuolella katosi autioituneesta talosta lähes täysin. Villa Hällebossa oli kaksi muurattua savupiippua, joiden ympärillä oli keittiön puuliesi, sekä metallipäällysteisiä uuneja. Rakennuksen alakerrassa oli kolme asuinhuonetta, keittiö ja suuri lasikuisti. Yläkerrassa sijaitsee kolme huonetta, halli sekä parveke. Alkuperäinen pärekatto oli peitetty tai korvattu huopakatteella. Seinien tapetit oli osittain poistettu sisältä niin, että paljas hirsi oli näkyvissä. Puiset lautalattiat olivat myös maalatut, mutta helmiponttipanelikatot olivat sisältä maalaamattomat.
Huvilassa oli mahdollisesti ollut kesävesijohto. Juoksevaa vettä ei ollut. Huvilan alapuolella rinteessä sijaitsi kaksi kaivoa.
Omistajat
Lista Villa Hällebon omistajista :
Oswald Worcesterläinen
Oswald Worcesterläinen (k. 992) oli Yorkin arkkipiispa vuodesta 971 kuolemaansa asti. Dunstan vihki hänet vuonna 961 Worcesterin piispaksi, jossa virassa hän pysyi myös arkkipiispaksi tultuaan. Useiden luostarien perustajana tunnetuksi tullut arkkipiispa kuoli vuonna 992 pestessään köyhien jalkoja ja pian tämän jälkeen hänen elämästään kirjoitettiin hagiografia ja hänet julistettiin pyhimykseksi.
Tausta
Oswald syntyi tanskalaiseen perheeseen ja häntä opetti hänen setänsä Oda Canterburylainen. Hän oli sukua myös Oscytelille. Pappisvihkimyksen jälkeen hänet nimitettiin Winchesterin tuomiorovastiksi, mistä Oda lähetti hän Fleuryn luostariin Ranskaan munkiksi. Palattuaan Englantiin hänestä tuli Worcesterin piispa vuonna 961. Fleuryssä tapaamansa Germanus Winchesterläisen hän kutsui Englantiin ja lähetti hänet opetuslasten kanssa munkeiksi Worcesterista Westbury-on-Trymiin. Koska maa kuului kirkolle, hän oli huolissaan miten hänen seuraajansa suhtautuisivat munkkeihin. Æthelwine tarjosi hänelle Ramseyn saarta, jonne hän perusti luostarin noin 971. Mahdollisesti hän perusti myös Eveshamin, Riponin ja Deerhurstin luostarit. Ramseylle hän lahjoitti loisteliaan Raamatun painoksen ja seinävaatteita.
Hänen tärkeimpänä saavutuksenaan pidetään Worcesterin katedraalin papiston vaihtamista munkkeihin. Myöhemmät sukupolvet muistivat hänet Ramseyn luostarin perustamisesta ja rapistuneen Winchcomben luostarin uudelleen perustamisesta. Worcesterissa hän järjesti kirkon maaomaisuuden kolmeen "Oswaldslaw"-nimiseen läänitykseen.
Arkkipiispana
Oswald vihittiin Yorkin arkkipiispaksi 971. Kuningas Edgarin seuraajaa valittaessa hänen sanotaan olleen Edvard Marttyyrin kannattaja, ehkä siitä syystä, että hän oli Ælfheren poliittinen vastustaja. Hän kutsui vuonna 985 Ramseyhyn luostariuudistuksen toteuttamisessa avustamaan Abbo Fleurylaisen, missä tämä toimi opettajana vuoteen 987.
Kuolema
Oswald kuoli uupumukseen 29. helmikuuta 992 ollessaan Worcesterissa pesemässä köyhien jalkoja, mikä kuului hänen tapoihinsa paaston aikana. Hänen hautajaisissaan ja haudalla kerrottiin tapahtuneen ihmeitä. Hänen muistopäivänsä on 28. helmikuuta. Hänen elämäkertansa kirjoitti Ramseyn luostarin munkki, joka saattoi olla Byrhtferth.
William Frankland
thumb|right|William Frankland
Alfred William Frankland OBE (19. maaliskuuta 1912 Sussex – 2. huhtikuuta 2020 Lontoo) oli brittiläinen allergologi.
Frankland opiskeli The Queen’s Collegessa ja St. Mary's Hospital Medical Schoolissa. Hän palveli opintojensa jälkeen lääkintäjoukoissa, työskenteli sotilassairaalassa Singaporessa ja joutui 15. helmikuuta 1942 Japanin sotavangiksi. Palattuaan Isoon-Britanniaan Frankland työskenteli St. Mary's -sairaalassa, jossa hänen työtovereihinsa kuului Alexander Fleming. Hänen potilaidensa joukossa oli Saddam Hussein, joka kutsui hänet Bagdadiin vuonna 1979. Frankland tuli tunnetuksi kliinisestä tutkimustyöstään ja julkaisi toistasataa artikkelia sekä akateemista kirjoitusta allergioista. Näistä neljä hän kirjoitti satavuotispäivänsä jälkeen. Frankland sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon vuonna 2015.
Frankland oli naimisissa Pauline (Jackson) Franklandin kanssa, kunnes tämä kuoli vuonna 2002. Pariskunnalle syntyi kolme tytärtä ja poika. Frankland kuoli saatuaan tartunnan koronaviruspandemiassa 2019–2020. Tätä ennen hän oli asunut hoivakodissa.
Museo Reina Sofía
Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía (MNCARS) eli lyhyemmin Museo Reina Sofía on lähinnä 1900-luvun taiteeseen keskittyvä taidemuseo Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Se avattiin virallisesti 10. syyskuuta 1992 ja on nimetty Espanjan silloisen kuninkaan Juan Carlosin puolison, kuningatar Sofían mukaan. Se toimii itsenäisesti Espanjan kulttuuriministeriön alaisuudessa. Museo sijaitsee Madridin keskustassa lähellä Atochan rautatieasemaa ja niin sanotussa taiteen kultaisessa kolmiossa, jossa sijaitsevat myös Prado ja Thyssen-Bornemisza.
Museo Reina Sofían merkittävimmät työt ovat Pablo Picasson ja Salvador Dalín teokset. Tunnetuin on epäilemättä Picasson Guernica. Museossa on myös hieno kokoelma muun muassa Juan Grisin, Joan Mirón, Julio Gonzálezin, Eduardo Chillidan, Pablo Palazuelon, Antoni Tàpiesin, Pablo Gargallon, Lucio Muñozin, Luis Gordillon, Jorge Oteizan ja José Luis Gutiérrez Solanan teoksista. Museon lisäksi tiloissa toimii vapaasti käytettävä taidekirjasto, jossa on yli 100 000 kirjaa, yli 3 500 äänitettä ja lähes 1 000 videota.
Museon päärakennuksessa oli 1700-luvulla sairaala. Mittavat kunnostustoimet aloitettiin vuonna 1980, ja osa uudesta museosta avattiin tilapäisesti vuonna 1988. Samana vuonna siitä tehtiin kansallismuseo. Ranskalaisen arkkitehdin Jean Nouvelin suunnitteleman laajennusosan rakennustyöt valmistuivat syyskuussa 2005. Kolme lisärakennusta kattava, 92 miljoonaa maksanut laajennus kasvatti museon lattiapinta-alan 84 000 neliömetriin.
Daniel Mossberg
Daniel Mossberg (s. 19. huhtikuuta 1981) on ruotsalainen jääpalloilija, joka edustaa Venäjän Superliigassa pelaavaa Moskovan Dynamoa.
Daniel Mossberg on juniorista lähtien pelannut Sandvikenin riveissä. Kaudesta 1999 lähtien hän pelannut jääpallon korkeimmalla sarjatasolla Ruotsissa. Seura on ollut koko ajan Sandviken. Pelikausia Ruotsissa on kertynyt kaikkiaan kymmenen. Lisäksi hän on pelannut kaksi kautta Krasnogorskin Zorkissa ja kolme kautta Moskovan Dynamossa. Yhteistyö edustamiensa seurojen kanssa ei Mossbergilla ole aina mennyt ihan sopusoinnussa. Zorkista hän joutui palamaan kotiin vuoden 2008, jolloin sopimus hänen ja Zorkin välillä purettiin. Kauden 2010 päätyttyä Mossbergilla oli sopimus Sandvikenin kanssa, ja Sandviken ei halunnut purkaa sitä, vaikka Mossbergilla oli tavoite siirtyä Venäjälle.
Daniel Mossberg on edustanut Ruotsia maajoukkueessa vuodesta 1999 lähtien. Hänellä vuoden 2013 MM-kisojen jälkeen kaikkiaan 72 maaottelua. MM-kisoihin hän osallistunut kahdeksan kertaa, joissa hän on saavuttanut neljä maailmanmestaruutta ja pelannut 49 MM-ottelua. , Merkittävin yksilöllinen saavutus MM-kisoissa oli vuonna 2010, jolloin Mossberg tekemällään 6–5 maalilla ratkaisi Ruotsin maailmanmestaruuden. Mossbergilla oli kahdella tekemällään maalilla myös ratkaiseva rooli Ruotsin voittaessa vuoden 2012 maailmanmestaruuden luvuin 5–4.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Homeros
Homeros oli mahdollisesti myyttinen runoilija antiikin Kreikan muinaisajalla, todennäköisesti 700-luvulla eaa. Häntä on perinteisesti pidetty kreikkalaisen kirjallisuuden merkittävimpien eeposten Iliaan ja Odysseian runoilijana.
Antiikin aikana Homerosta pidettiin historiallisena henkilönä, mutta nykyaikana jotkut tutkijat ovat kyseenalaistaneet tämän. Myös Homeroksen mahdollisesta ajoituksesta on erilaisia näkemyksiä. Perimätieto kertoo Homeroksen olleen sokea, ja monen kaupungin väitetään olevan Homeroksen synnyinpaikka, mutta muuten hänestä ei tiedetä paljoakaan. Sekä Ilias että Odysseia on kirjoitettu muinaiskreikan joonialaisella murteella, jota puhuttiin kreikkalaisessa Vähässä-Aasiassa.
Elämä ja legendat
Antiikin aikaiset elämäkerrat kuvaavat Homeroksen kiertelevänä laulajana, hieman kuten Thamyris tai Hesiodos, joka käveli Khalkiksesta Amfidamaaseen laulaakseen hautajaisissa. Ne antavat kuvan sokeasta, kerjäävästä laulajasta, joka viihtyy köyhän kansan parissa kokoontumispaikoilla ja satamakaupungeissa. Runot itsessään puolestaan viittaavat laulajaan, joka toimii ylhäisön hoveissa. Tutkijat ovat erimielisiä siitä, kumpaan ryhmään, hovilaulajiin vai kierteleviin laulajiin, historiallinen Homeros olisi kuulunut.
Antiikin kreikkalaiset pitivät Homerosta yleisesti historiallisena henkilönä, mutta nykyaikaiset tutkijat ovat olleet skeptisempiä: antiikin ajalta ei ole säilynyt lainkaan luotettavia elämäkerrallisia tietoja Homeroksesta, ja tämän nimiin pannut runoelmat itsessään ovat selvästi useita vuosisatoja jatkuneen ja valmiita runokaavoja hyödyntäneen tarinankerronnan ja runonlaulannan lopputulosta. Joidenkin tutkijoiden mukaan "Homeros" ei ole ollut historiallisen runoilijan nimi, vaan keksitty nimimerkki. Homeroksen historiallisuuden lisäksi tutkijat ovat olleet erimielisiä tämän nimen merkityksestä, mahdollisesta ajoituksesta sekä kotipaikasta.
Avioliittoyhtiö
Avioliittoyhtiö on Hannu Lemisen ohjaama elokuva vuodelta 1942 ja hänen toinen ohjaustyönsä. Roolinimiä ei ole mainittu alkuteksteissä, ja osaa näyttelijöistä ei ole kreditoitu.
Homeros
Elämä ja legendat
pienoiskuva|vasen|upright=0.8|Homeros ja hänen oppaansa Glaukos. [[William-Adolphe Bouguereau (1825–1905).]]
Avioliittoyhtiö
Juoni
Elokuvan päähenkilö on arkkitehti Paavo Kannas (Tauno Palo), joka omistaa sisustukseen keskittyvän yrityksen. Naiset pyörivät hänen ympärillään. Hän ottaa työntekijäkseen ahkeran ja rumaksi arvioimansa naisen, joka yllättäen paljastuukin varsin sieväksi neitoseksi.
Homeros
Nimi
Runoilijan nimi lausutaan lähes samoin kuin sana homeros, joka tarkoittaa ”panttivankia”, mikä on ymmärretty samaksi kuin ”se joka on pakotettu seuraamaan”. Joonialaisessa kreikassa verbillä homēreuō oli erityinen merkitys ”ohjata sokeaa”; Kymen aiolialaisessa kreikassa sana homēros  merkitsi puolestaan sokeaa. Tämä tuotti useita kertomuksia, jotka pyrkivät liittämään Homeroksen joko tilanteeseen, jossa tämä oli vangittuna, tai tämän sokeuteen.
Avioliittoyhtiö
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva saa sekä kiitosta että kritiikkiä. Toini Aaltonen (Suomen Sosialidemokraatti) piti elokuvaa ”onnistuneena kotimaisena elokuvakomediana”, kun taas Paula Talaskiven (Helsingin Sanomat) mielestä se oli ”ylen kevyt, harmiton ja tavanmukainen laitos, josta etsimälläkään ei löydä uutta virkistävää piirrettä”.
Homeros
Nimi
Homerosta luonnehditaan sokeaksi jo eräissä Homeerisiin hymneihin kuuluvan deloslaisen Hymnin Apollonille säkeissä. Thukydides lainasi samoja säkeitä tukeakseen ajatusta Homeroksen sokeudesta. Historioitsija Eforos jakoi saman näkemyksen, ja ajatus sai lisää tukea väärästä etymologiasta, joka johti hänen nimensä ilmaisusta ho mē horōn, ”se joka ei näe”. Odysseian kohdan, joka kertoo sokeasta runonlaulajasta Demodokoksesta Faiakian kuninkaan hovissa, on joskus nähty viittaavan Homerokseen itseensä.
Avioliittoyhtiö
Arviot
Tv-kriitikko Arto Pajukallio arvioi elokuvan kokemattoman ohjaajan väkinäiseksi ja sovinistiseksi komediaksi.