cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Honkarakenne
1958–1999
Veljesten ja Honkatuotteen pääomistajien väliset jatkuvat ristiriidat liittyivät yrityksen kehittämistarpeisiin. Kun yhteistyö alkoi käydä mahdottomaksi, Saarelaiset perustivat oman myyntiyhtiön, jonka nimeksi tuli Honkarakenne T. Saarelainen & Co. Ky. Nimessä T merkitsi veljesten isää Tahvoa, sillä veljesten nimiin ei uskallettu perustaa uutta yritystä. Eino Saarelaisesta tuli yrityksen toimitusjohtaja. Vuonna 1967 yhtiön emoyhtiöksi perustettiin Honkarakenne Ky, ja Reino Saarelainen muutti Ikaalisiin suunnittelemaan yhtiön omaa höylähirsituotantoa. Reino ja Nestori Saarelainen aloittivat Pohjois-Karjalan Honka Ky:n tuotannon itsenäisyyspäivänä 1967. Pyöröhirren koneellinen valmistuslinja sai patentin.
Vuonna 1970 Honkarakenne muutettiin osakeyhtiöksi. Saarelaisilla ei ollut määräysvaltaa Reino Saarelaisen kehittämään innovatiiviseen pyöröhirren valmistustekniikkaan. Ikaalisissa tuotettiin höylähirttä, mutta veljekset uskoivat teollisen pyöröhirren tulevaisuuteen. Taloudellinen tilanne ei antanut mahdollisuutta vallata Honkatuotetta takaisin, joten veljekset päättivät rakentaa pyöröhirsituotannon uudelleen alusta pitäen. Vuonna 1971 Honkarakenne laajensi sekä tuotantoaan että myyntiverkostoaan, pyöröhirsituotanto aloitettiin Keski-Suomessa vuonna 1972 Karstulan Honka Oy:n nimellä, pitkälti Karstulan kunnan osoittaman kiinnostuksen vuoksi. Sijainti keskellä Suomen parasta tukkimetsää oli hyvä, sillä tehdas sai tarvitsemansa materiaalin kohtuullisen suppealta alueelta. Japanilainen vientiedustaja Fukuda oli Suomessa etsimässä laatutavaroiden toimittajia ja vieraili Tuusulan näyttelyalueella. Vierailua seurasi sopimus 250 talon toimituksesta Japaniin. Kauppaan liittyvällä kahden miljoonan markan ennakkomaksulla Saarelaiset ostivat takaisin Honkatuote Oy:n osake-enemmistön ja yhdistivät yritysten toiminnan. Reino Saarelainen valittiin vuonna 1976 Honkarakenteen toimitusjohtajaksi.
Honkarakenne listautui pörssiin vuonna 1987.
Reino Saarelainen jäi eläkkeelle Honkarakenteen toimitusjohtajan paikalta vuonna 1994.
Kemmola
Kemmola on kaupunginosa Valkeakosken kaupungissa Sääksmäellä. Kemmola sijaitsee Huittulanharjun alkupäässä, Voipaalan kartanon ja Rapolan linnavuoren läheisyydessä Sääksmäentien varrella. Kemmola on pääosin rakennettu 1990-luvulla ja siellä sijaitsee Valkeakosken toinen vanhainkoti.
Honkarakenne
1958–1999
Vuonna 1999 yhtiön tuotannosta meni vientiin noin 60 prosenttia ja sen suurimmat markkina-alueet olivat Saksa, Japani, Ranska ja Yhdysvallat.
Kemmola
Kemmola on osa valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi ympäristöksi ja valtakunnallisesti merkittäväksi maisema-alueeksi arvioitua sääksmäkeläistä maalaismaisemaa. Historiallisesti Kemmola on osa Voipaalan kylää, johon Sääksmäen kunnan 1900-luvulla omistukseensa hankkiman, sittemmin vanhainkodiksi muutetun Kemmolan ratsutilan ohella on kuulunut Voipaalan kartano ja siihen ennen 1900-lukua liitetyt Rääriän ja Sassin kantatalot.
Honkarakenne
2000–
Vuonna 2000 Honkarakenne rakensi Sydneyn olympiakisoja varten Suomi-talon Sydneyn vanhimmalle ja arvostetuimmalle golfkentän Concordille. Yhdeksännen reiän jälkeinen levähdyspaikka oli kooltaan noin 500 neliötä ja maksoi 2–3 miljoonaa markkaa.
Vuonna 2013 Honkarakenteen koko tuotanto keskitettiin Karstulaan, jossa yhtiön päätehdas oli toiminut vuodesta 1971 saakka. Tehdasta laajennettiin mittavasti vuonna 2014.
Honkarakenteen toimitusjohtajana on vuodesta 2015 alkaen toiminut perustajasukuun kuuluva Marko Saarelainen. Saarelainen siirtyi paikalle tytäryhtiö Honka Japan Inc:n toimitusjohtajan tehtävistä, joissa hän ehti toimia lähes 20 vuotta.
Vuonna 2016 yhtiön kotipaikka siirrettiin Tuusulasta Karstulaan. Työntekijöitä sillä oli Karstulassa 110, pääkaupunkiseudulla noin kymmenen ja saman verran eri myyntikonttoreissa. Honkarakenne teki Kiinassa yhteistyötä viranomaisten kanssa luodakseen siellä standardit hirsirakentamiseen. Marraskuussa 2016 venäläinen sijoitusyhtiö Sistema Finance S.A. teki julkisen käteisostotarjouksen ostaakseen koko Honkarakenne Oyj:n osakekannan, mutta yhtiön pääomistaja Saarelainen Oy ilmoitti, ettei se hyväksy tarjousta. Tammikuussa 2017 Sistema Finance ilmoitti jättävänsä ostotarjouksen toteuttamatta, koska se ei pystynyt saavuttamaan kaupan toteuttamisen ehtona ollutta osakemäärää. Yhtiön päämarkkina-alueita olivat Suomi, Saksa, Ranska, Venäjä ja Japani. Liikevaihdosta 49 % tuli viennistä.
Alkuvuonna 2017 yhtiö kertoi toimittavansa 34 hirsipäiväkotia Pilke-päiväkodeille eri puolille Suomea. Sopimuksen arvo oli 6,9 miljoonaa euroa. Maaliskuussa Honkarakenne järjesti suunnatun osakeannin, jonka johdosta yhtiön merkittäväksi omistajaksi nousi jyväskyläläinen AKR Invest.
Vuoteen 2018 mennessä Honkarakenne oli toimittanut noin 85 000 hirsitaloa yli 50 eri maahan.
Vuonna 2019 Honkarakenne kertoi tehneensä kauppasopimuksen kiinalaisen Zhangjiakou Winter-Olympic Town Tourism Developmentin kanssa. Sopimukseen kuului majoitusrakennuksia Haitou Valleyn lomakeskuksessa, joka sijaitsee Pekingissä vuonna 2022 järjestettävien talviolympialaisten läheisyydessä. Rakennettavien kuuden talon pinta-ala on kaksituhatta lattianeliötä, ja niihin suunniteltiin hotellihuonemaisia huoneistoja.
Maaliskuussa 2022 Honkarakenne kertoi keskeyttävänsä Ukrainan tilanteen vuoksi myyntinsä Venäjälle, joka oli sen suurin vientimarkkina. Yhtiöllä oli maassa yksi maahantuoja, muttei muita toimintoja.
Organisaatio
Yhtiön toimitusjohtaja on Marko Saarelainen, jonka isoisä oli yhtiön perustajiin kuulunut Viljo Saarelainen.
Honkarakenteen tehdas ja logistiikkakeskus sijaitsevat Karstulassa.
Suunnittelijat
Vanhimman veljeksen, Viljo Saarelaisen, poika Eero Saarelainen alkoi suunnitella yhtiölle hirsitaloja 1960-luvulla. Yhteensä hän suunnitteli niitä viitisenkymmentä, mutta oli mukana satojen mallien suunnittelussa, enimmäkseen arkkitehti Kari Rainion kanssa.
Vuonna 2020 Honkarakenteen pääarkkitehtina toimii Anne Mäkinen. Hänen lisäkseen Honkarakenteen tuotteita suunnittelee muun muassa purjelautailun olympiamitalisti, arkkitehti Tuuli Petäjä-Sirén. Myös palkittu teollinen muotoilija Harri Koskinen on suunnitellut Honkarakenteelle modernin, pienten mökkien Kontti-malliston, joka oli ensiesittelyssä Porin asuntomessuilla vuonna 2018.
Tuotteet
Honkarakenne valmistaa hirsitaloja eli hirsiomakotitaloja, hirsimökkejä, hirsisaunoja sekä Honka Frame -puutaloja. Lisäksi Honkarakenne toimittaa myös suurempia julkisia kohteita, kuten klinikoita ja päiväkoteja.
Yhtiön kehittämä painumaton hirsi helpottaa asennustöitä, kun rakenteiden painumiin ei tarvitse varautua. Erityisesti julkisessa rakentamisessa kehikon tiiviys, nopea asennus ja huoltovapaus on merkittävä etu. Tuotekehitykseen yhtiö käyttää vuosittain noin prosentin liikevaihdostaan.
Honkarakenne on tehnyt yhteistyötä VTT:n ja Tampereen teknillisen korkeakoulun kanssa. VTT vastaa puolueettomana laitoksena koko yhtiön hirsituotteiden laadunvalvonnasta.
Markkinat
Honkarakenteen päämarkkina-alue on Suomi. Yhtiö on hirsirakenteisten vapaa-ajanasuntojen markkinajohtaja, mutta 2010-luvulla se on kasvattanut myös omakotitalomyyntiään.
Honkarakenteella on edustajat lähes kaikissa Keski-, Etelä- ja Itä-Euroopan maissa. Ylivoimaisesti suurimmat hirsirakennukset Honkarakenteelta on tilattu Venäjälle. Rakentajia ovat pääasiassa uusrikkaat ja varakkaat yritykset, mutta viime aikoina myös vaurastunut keskiluokka. Lisäksi Ukrainassa ja Kazakstanissa Hongalla on useita laajoja projektihankkeita. Liikevaihto entisissä IVY-maissa on merkittävää. Kaukoidässä vienti painottuu Japaniin ja Etelä-Koreaan, joiden lisäksi yhtiöllä on edustajia muun muassa Kiinassa ja Mongoliassa. Yksittäisiä hankkeita on toteutettu jopa Keniaan. Yrityksen tunnettuja rakennuskohteita ovat Kazakstanin kansakunnan johtaja Nursultan Nazarbajevin ja Ukrainan syrjäytetyn presidentin Viktor Janukovytšin hirsihuvilat. Lisäksi Honkarakenne on tuottanut useita hirsilinnoja Vladimir Putinin käyttöön muun muassa Sotšissa. Myös Sergei Šoigun itämaistyyppistä taloa Moskovassa ja Gazpromin tilaamaa Altaiskoje Podvorje -lomakeskusta pidetään Honkarakenteen valmistamina. Suomessa tunnettuja on oligarkki Igor Kesaevin tukikohta Puumalan Kotasaaressa.
Françoise Pagis
Françoise Pagis (avioliitossa Railleau; 14. lokakuuta 1732 Gouis, Maine-et-Loire, Ranska – 1. helmikuuta 1794 Avrillé, Maine-et-Loire, Ranska) oli ranskalainen maallikkonainen Ranskan Angersin hiippakunnasta ja yksi Anjoun marttyyreistä Ranskan vallankumouksessa. Paavi Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 9. kesäkuuta 1983 ja autuaaksi 19. helmikuuta 1984 ja hänen muistopäiväänsä vietetään 2. tammikuuta yhtenä Anjoun marttyreistä tai 1. helmikuuta.
Telia Finland
Telia Finland Oyj (vuoteen 2003 Sonera Oyj, vuoteen 2017 TeliaSonera Finland Oyj) on Telia Company -konsernin Suomen maayhtiö.
1917–1993
Yhtiön historia ulottuu vuoteen 1917 asti, jolloin perustettiin valtion Lennätinlaitos, Venäjän keisarikunnan hallinnoima Lennätinlaitos oli toiminut Suomessa jo vuodesta 1855. Vuonna 1927 lennätinlaitos yhdistettiin Postiin. Vuonna 1981 Posti- ja lennätinlaitoksen nimi muuttui Posti- ja telelaitokseksi. Vuonna 1990 tuolloinen Posti- ja telelaitos muutettiin valtion liikelaitokseksi, jonka taloudenpito siirrettiin ulos valtion tulo- ja menoarviosta.
Posti- ja telelaitos hallinnoi Suomen kauko- ja ulkomaanpuhelujen välittämistä aina vuoteen 1992 saakka, jolloin valtioneuvosto alkoi myöntää muille telealan toimijoille toimilupia. Ahon hallitus teki myös syyskuussa 1992 periaatepäätöksen PTL:n yhtiöittämisestä. Samana vuonna Posti- ja telelaitos avasi myös GSM-verkkonsa.
Telecom Finland (1993–1998)
thumb|Telecom Finlandin logo. Posti- ja telelaitos yhtiöitettiin vuoden 1993 joulukuussa Suomen PT Oy:ksi, jolloin sen liiketoiminta jaettiin kahteen yritykseen; Suomen Posti Oy ja Telecom Finland Oy. Saman vuoden aikana kauko- ja ulkomaanpuheluliikenne avattiin kilpailulle Suomessa. Samaan aikaan yhtiöittämisen seurauksena yhtiön henkilöstöä vähennettiin ns. "rankalla kädellä" noin 3 000 henkilöllä, jotta yritys saataisiin kilpailukykyiseksi.
Vuoden 1993 joulukuusta huhtikuuhun 1998 yhtiö toimi nimellä Telecom Finland Oy (Tele).
Sonera (1998–2002)
thumb|Soneran logo 1998–2011 Vuonna 1997 Lipposen I hallitus hyväksyi Telecom Finland Oy:n osittaisen yksityistämisen ja tämän yhteydessä huhtikuussa 1998 yhtiön nimeksi tuli Sonera Oy. Heinäkuussa 1998 Postia ja Teleä hallinnoiva Suomen PT Oy lakkautettiin ja viimeinenkin kytkös Postilaitokseen hävisi. Soneraa hallinnoivaksi emäyhtiöksi synnytettiin Sonera-Yhtymä Oyj. Vuonna 1999 Sonera Oy:stä tuli Sonera Oyj. Samaisen vuoden marraskuussa yhtiö listautui Helsingin pörssiin valtioneuvoston myytyä yhtiön osakkeista 22,2 prosenttia 7 miljardilla markalla. Osakejärjestelyihin liittyvän luottamuspulan vuoksi Soneran hallitus vapautti yhtiön toimitusjohtajan Pekka Vennamon (SMP) johtajuudestaan. Liikenneministeri Matti Aura halusi ottaa vastuun asiasta ja pyysi eroa valtioneuvoston jäsenyydestä tammikuussa 1999. Vennamon mukaan syyllinen potkuihin oli Merita-pankki, joka jostain syystä jätti merkitsemättä sisäpiirirekisteriin Vennamon osakkeiden myynnin tyttärilleen sekä ministeriön virkamies, joka oli lehtihaastattelussa sanonut, että Soneran johtoa suosittiin osakemyynnissä.
Valtio vähensi kahdessa osassa seuraavina vuosina edelleen omistusta yhtiöstään aina 52,8 prosenttiin asti. Valtio tienasi Soneran yksityistämisellä kaikkiaan 40 miljardia markkaa. Vuoden 1999 kauppojen yhteydessä yhtiö listautui myös yhdysvaltalaiseen NASDAQ-teknologiapörssiin.
Sonera laajensi toimintaansa aggressiivisesti Kaj-Erik Relanderin johdolla. Yhtiö pyrki nostamaan pörssikurssinsa todella korkealle, jotta se voitaisiin myydä ulkomaille hyvään hintaan. Silloin Soneran johtajat olisivat optioiden avulla tulleet miljonääreiksi. Relanderin johdolla Sonera teki uhkarohkeita riskisijoituksia. Aluksi kurssi saatiinkin rajuun nousuun. Helsingin Sanomien taloustoimittaja Jyri Raivio varoitteli jo Vennamon osakekauppakohun yhteydessä kuplasta: vaikka Soneran liikevaihto oli viime ajat kasvanut 20 prosentin vauhtia ja kannattavuus lähes yhtä vauhdikkaasti, kännykkäbuumi ei voi kasvaa loputtomiin: jo viime elokuussa 1998 joka toisella suomalaisella oli kännykkä eikä kasvuvauhti voi jatkua vuosia maassa, jossa väkeä on kuitenkin vain viisi miljoonaa.
Sonera Zed myi puhelimiin taustakuvia ja soittoääniä. Zedin markkinointiin Sonera tuhlasi miljardi markkaa, vaikka sen liikevaihto oli vain 40 miljoonaa. Yhdessä vaiheessa Zed arvioitiin jopa 100 miljardin arvoiseksi.
Sonera pyrki laajenemaan myös ulkomaille. Kesällä 2000 se sijoitti Saksan kolmannen sukupolven matkapuhelinverkon (3G) UMTS-toimilupaan 8,4 miljardia euroa yhdessä espanjalaisen kumppaninsa Telefónican kanssa. Soneran osuus hinnasta oli 3,6 miljardia. Saksan lisäksi Sonera hankki UMTS-luvan Italiasta. Teleoperaattorien kilpailu nosti 3G-lupien huutokaupoissa hinnat huikean korkealle: vuosina 1999-2000 EU-maiden toimilupia myytiin yhteensä 130 miljardin euron edestä.
Soneran ja Telefónican yhteisyritys Quam ei kuitenkaan menestynyt Saksassa, vaan asiakasmäärä jäi pieneksi. Asiakkaat eivät tuossa vaiheessa kaivanneet 3G-tekniikkaa, sillä heille riitti GSM, lisäksi 3G-terminaalien tekninen kypsyys saavutettiin odotettua hitaammin. Sonera joutui pian tekemään Saksan ja Italian UMTS-toimiluvista peräti 4,3 miljardin euron alaskirjaukset. Kalliit luvat osoittautuivat arvottomiksi. Sonera oli maksanut miljardeja tyhjästä ilmasta. Vastaavia tappioita tekivät monet muutkin operaattorit: esimerkiksi hollantilainen KPN alaskirjasi noin 20 miljardia euroa.
Kauppojen seurauksena Sonera velkaantui pahasti. Kaj-Erik Relander erosi kesällä 2001. Lokakuussa 2001 yhtiö ilmoitti osakeannista, jonka tarkoitus oli kerätä yhtiölle noin miljardi euroa. Suomen valtion osuus tästä oli 528 miljoonaa euroa. Sonera vetäytyi Saksasta 2002. Edessä oli kulujen karsiminen ja velkojen lyhentäminen.
On arvioitu, ettei UMTS-kauppojen todellinen tarkoitus ollut tehdä rahaa vaan niin sanotusti ”päästä pelipöytään”. Kauppojen tavoitteena oli ostaa Soneralle vahva asema teleoperaattorien välisissä yhdentymiskeskusteluissa.
Vuonna 2002 paljastui, että Sonera oli urkkinut useiden työntekijöidensä puhelutietoja. Väite nousi julkisuuteen kesäkuussa 2002 verkossa levinneessä, nimettömänä esiintyneiden kirjoittajien kirjassa Minne hävisivät Soneran rahat. Helsingin Sanomat julkaisi 11.10.2002 juttukokonaisuuden, jonka mukaan Sonera etsi tietovuotajia laittomasti tutkimalla ihmisten teletunnistetietoja. Soneran johto kieltäytyi haastattelusta juttua tehtäessä. Artikkelin julkaisun jälkeen Sonera julkisti oman kantansa, jonka mukaan Sonera Oyj:llä ei ole näyttöä viestintäsalaisuuden loukkaamisesta. Sonera ilmoitti myös harkitsevansa oikeustoimia Helsingin Sanomia vastaan. 24. lokakuuta Helsingin Sanomat uutisoi keskusrikospoliisin selvittävän puhelutietojen käyttöä Sonerassa. Ensimmäiset pidätykset tehtiin marraskuussa 2002. Yhtiön entinen toimitusjohtaja Kaj-Erik Relander tuomittiin kahdesta törkeästä viestintäsalaisuuden loukkaamisesta ja turvallisuusyksikön johtaja Juha E. Miettinen tuomittiin 11 törkeästä viestintäsalaisuuden loukaamisesta ehdolliseen vankeuteen.
TeliaSonera (2003–2017)
thumb|Soneran logo 2011–2017
Entiset pohjoismaisten valtioiden yhtiöt Telia ja Sonera ilmoittivat 26. maaliskuuta 2002 yhdistymisaikeistaan. Telian ilmoitettiin 9. joulukuuta 2002 saaneen tarvittavan määrän Soneran osakekannasta, ja 1. tammikuuta 2003 TeliaSonera oli fuusioitunut. Sonera Oyj:n osakekannan omistus siirtyi kokonaisuudessaan TeliaSonera AB:lle 21. maaliskuuta 2003, ja samalla Sonera Oyj:n nimi muuttui muotoon TeliaSonera Finland Oyj. Yhdistymisen tuloksena oli Pohjoismaiden ja Baltian suurin tietoliikennealan yhtiö.
TeliaSoneran muutettua organisaatiota maayhtiöistä toiminnallisiin yksiköihin 1. tammikuuta 2007 alkaen TeliaSonera Finlandin toiminta operatiivisena yksikkönä päättyi, mutta se oli olemassa juridisena yhtiönä konsernirakenteessa. Operaatiivinen toiminta maayhtiönä aloitettiin uudestaan 1. huhtikuuta 2015, kun organisaatio muutettiin jälleen maayhtiövetoiseksi.
Telia Finland (2017–)
23. maaliskuuta 2017 Suomessa otettiin käyttöön Telia-brändi Sonera-brändin tilalla ja TeliaSonera Finland Oyj:n nimeksi vaihdettiin Telia Finland Oyj. Samalla myös Tele Finland-brändi yhdistettiin Telia-nimen alle.
Telia ilmoitti tammikuussa 2019 lopettavansa lankapuhelinliittymien tarjonnan kokonaan vuoden 2019 aikana.
Telia Finlandin toimitusjohtajat
TeliaSoneran yritysmyyntidivisioonan johtaja Juho Lipsanen jätti tehtävänsä heinäkuun lopussa 2008, oltuaan kolme vuotta yhtiön palveluksessa. Lipsanen aloitti vuonna 2005 TeliaSonera Finland Oyj:n toimitusjohtajana. Hänet nimitettiin vuoden 2007 alusta Integrated Enterprise Services liiketoiminta-alueen johtajaksi, ja hän toimi samalla Suomen maajohtajana. Esa Rautalinko, joka toimi Mobility Services -liiketoimintayksikön johdossa Suomessa korvasi Juho Lipsasen TeliaSonera Finland Oyj:n toimitusjohtajana. Syksyllä 2009 Esa Rautalinko siirtyi Honkarakenne Oyj:n toimitusjohtajaksi ja TeliaSonera Finland Oyj:n toimitusjohtajaksi nimitettiin Broadband Services Finlandin johtaja Juha-Pekka Weckström. Weckström siirtyi Eurasian liiketoiminnan kehitysjohtajaksi toukokuussa 2012 ja uudeksi maajohtajaksi nimitettiin Nokian johtokunnan jäsen ja strategisia kumppanuus- sekä bisneskehitystoimintoja johtanut Robert Andersson.
Turun Kaapelitelevisio
thumb|200px|Turun Kaapelitelevision logo. Turun Kaapelitelevisio oli turkulainen kaapelitelevisioyhtiö, jonka TeliaSonera omisti. Tätä aiemmin yhtiön oli omistanut TS-Yhtymä.
Sonera SmartTrust
DI Harri Vatasen keksintöihin perustuva, Sonera SmartTrust, joka keskittyi erityisesti tietoturvapalveluihin. Pian SmartTrustin perustamisen jälkeen Sonera lohkoi kännykkäpalvelut tytäryhtiöihin ja yhtiöitti tietoturvapalveluja tarjoavan SmartTrust- ja kännykkäpalveluita tuottavan Zed-yksikön joulukuussa 1999. SmartTrust ja mm. luottokorttiyhtiö Mastercard International aikovat kehittää yhdessä langattomia maksuratkaisuja matkapuhelimiin, seurauksella, että Soneran pörssikurssi nousi rajusti. Kehittäminen oli kallista ja vuonna 1999 Zediin ja Smarttrustiin investoitiin liki 420 miljoonaa markkaa. Toisaalta Merrill Lynch julkisti alkuvuodesta 2000 optimistisen arvion Sonerasta: investointipankki arvioi, että Soneran tytäryhtiö Zedin ja SmartTrustin sekä osakkuusyhtiö Turkcellin arvo olisi yhteensä 190 miljardia markkaa. Suomen valtio myikin osan Sonerasta 12 miljardilla markalla samaan aikaan.
SmartTrust laajensi WAP-ratkaisujaan keväällä 2000 samaan aikaan kun Sonera osti ruotsalaisen Across Holding Ab:n koko osakekannan. Ensimmäinen SmartTrustin asiakas oli Leonia-pankki, jonka tarjoamat pankkipalvelut tulivat käyttöön marraskuussa 1999. Tehtiin Across Wireless –yrityskauppa ja SmartTrust työllisti kolmisensataa tuotekehittelijää. Kesällä 2000 Sonera osti ruotsalaisen iD2-technologies tietoturvayhtiön, ajatuksena saada tietotaitoa mm. älykorttiteknologiasta. Osakkeenomistajat eivät kuitenkaan luottaneet Soneraan ja yhtiön pörssikurssi kääntyi laskuun. Yhtiön silloinen toimitusjohtaja Kaj-Erik Relander vaihtoi SmartTrustin toimitusjohtajan syksyllä 2000, ja Harri Vatanen siirtyi vastaamaan Soneran "Enabling Technologies" –yksiköstä. SmartTrustin vt. toimitusjohtajaksi nimitettiin yhtiön kakkosmies, ruotsalainen Björn Gustavsson. Yritysjohdon saamat optiot olivat näyttävästi esillä julkisuudessa. Gustavsson teki itsemurhan tammikuussa 2001 ja SmartTrustin johtajaksi nousi toimitusjohtajan sijainen Antti Vasara. Soneran ulkomaan matkaviestintähankkeista aiemmin vastannut johtaja Pirjo Kekäläinen-Torvinen erosi yhtiön palveluksesta keväällä 2001, samoin kuin aiemmin olivat eronneet Mika Uusitalo ja Soneran matkaviestinnästä vastannut johtaja Matti Makkonen.
Alkoi saneeraus. Toimitusjohtajaksi noussut Antti Vasara aloitti rajut säästötoimet, joiden seurauksena satoja SmartTrustin tuotekehittelijöitä jouduttiin irtisanomaan. Samaan aikaan keväällä 2001, kun Soneran ja Vatasen välillä oli vakava patenttikiista, yhteistyö ja luottamus myös toimitusjohtaja Kaj-Erik Relanderin välillä alkoi rakoilla. Soneran johtoryhmään ja SmartTrustin hallitukseen nimettiin Niklas Sonkin, jonka vastuulle annettiin myös turvatekniikkaa kehittävä SmartTrust. Relander erosi yhtiön palveluksesta heinäkuussa 2001 henkilökohtaisiin syihin vedoten, kun samaan aikaan puuhattiin kovaa vauhtia pohjoismaista telefuusiokuviota. Sonera laajensi saneerauksia ja irtisanoi noin tuhat työntekijää. Esille julkisuuteen nousi erityisesti hallituksen puheenjohtaja Tapio Hintikka, kun emoyhtiö Soneralle etsittiin uutta toimitusjohtajaa. SmartTrustille etsittiin kuumeisesti ostajaa. Harri Vatanen oli keskittynyt 2001 SmartTrustista lähdön jälkeen My Origo -käyttöliittymäteknologiaan. Sonera myi enemmistöosuuden raskaasti tappiollisesta tytäryhtiöstään SmartTrustista kolmelle pääomasijoittajalle loppukesästä 2002. Pääomasijoittajat Carlyle Group, GE Equity ja Eqvitec Partners maksoivat vajaan 60 prosentin osuudestaan 35 miljoonaa euroa. SmartTrustissa työskenteli tuolloin 250 työntekijää, joista nelisenkymmentä Helsingissä.
Tele Finland
TeliaSonera Finland Oyj perusti Tele Finland Oy:n vastatakseen kysyntään edullisemmista GSM-puheluista. Yhtiö oli Soneran nk. "halpaoperaattori". Soneran edeltäjän perinteikästä nimeä "Tele" kantava operaattori perustettiin 17. toukokuuta 2004. Tele Finland Oy oli aluksi TeliaSonera Finlandin tytäryhtiö, mutta se fuusioitiin emoyhtiöönsä 31. joulukuuta 2005. Tele Finlandilla oli oma asiakaspalvelu, oma hinnoittelu ja omat ehdot verrattuna Soneran liittymänhaltijoihin.
Vuonna 2017 Sonera ja Tele Finland -operaattorit sulautettiin Teliaksi.
Formula 1 -kausi 1960
Formula 1 -kausi 1960 oli 11. Formula 1 -kausi. Se alkoi 7. helmikuuta ja päättyi 20. marraskuuta 1960 kymmenen kilpailun jälkeen. Kuljettajien mestaruuden voitti australialainen Jack Brabham. Valmistajien mestaruuden vei jälleen nimiinsä Cooper. Indianapolis 500 -kilpailu ajettiin viimeistä kertaa osana F1-sarjaa. Kauden aikana kuoli kaksi kuljettajaa; Chris Bristow ja Alan Stacey (molemmat Belgian GP).
Seksuaalinen tasa-arvo
Seksuaalinen tasa-arvo tarkoittaa ihmisten tasa-arvoa seksuaalisesta suuntautumisesta riippumatta. Näin ollen homo- ja heteroseksuaalit sekä muiden seksuaalisuuksien edustajat olisivat toisiinsa nähden tasa-arvoisia. Esimerkiksi parisuhteiden rekisteröinti seksuaalisesta suuntautumisesta riippumatta kuuluu seksuaaliseen tasa-arvoon.
Seksuaalinen tasa-arvo Suomessa
Homoseksuaalisuus poistui Suomessa rikoslaista 1971 ja tautiluokituksesta 1981. Vuodesta 1971 vuoteen 1999 rikoslaissa oli ns. kehotuskielto, joka kielsi julkisen kehottamisen samansukupuolisten väliseen haureuteen. Ketään ei kuitenkaan koskaan tuomittu lainkohdan perusteella.
Vuonna 1995 Suomen rikoslakia uudistettaessa kiellettyjen syrjinnän perusteiden listaan lisättiin seksuaalinen suuntautuminen. Syrjinnän vastainen lainsäädäntö kieltää ihmisryhmään kohdistuvan herjauksen ja solvauksen sekä kiihottamisen sitä vastaan (RL 11:8), syrjinnän yleisöä palvelevan liikkeen tai ammatin harjoittamisesta, virantoimituksessa tai muussa julkisessa toiminnassa tai julkisten tilaisuuksien ja kokousten järjestämisessä (RL 11:9) sekä työnhakijaan tai työntekijään kohdistuvan syrjinnän (RL 47:3). Euroopan unionin Amsterdamin sopimuksessa vuodelta 1997 on kielletty syrjintä seksuaalisen suuntautumisen perusteella, ja sopimusta on tarkistettu vuonna 1999.
Käytännössä valtaväestölle on kuitenkin usein ominaista pitää yllä perinteistä käsitystä heteroseksuaalisuuden asemana ainoana luonnollisena seksuaalisuuden muotona, jolloin muihin suuntautumisiin kohdistuu kielteisyyttä. Erilaiset ennakkoluulot estävät lain hengen täydellistä toteutumista. Jossakin määrin tämä ilmenee myös hallinnossa, viranomaisten keskuudessa ja ammatillisessa toiminnassa terveydenhuollossa.
Sukupuolineutraali avioliittolaki astui Suomessa voimaan 1. maaliskuuta 2017.
WMF
WMF voi tarkoittaa:
Panelia
Panelian historiallisesti merkittävin osa on keskittynyt Eurajoen Paneliankosken ympäristöön. Tiiviisti rakennetun taajaman läpi kulkee yhdystie 2172. Kylän länsipuolella avautuu Saarenmaan laaja suonkuivatuksen seurauksena syntynyt viljelysaukea. Panelian merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Pohjoismaiden suurimpiin pronssikautisiin röykkiöhautoihin lukeutuva Kuninkaanhauta, vuonna 1909 valmistunut Panelian kirkko, 1800-luvun puolivälistä peräisin oleva rivimylly sekä Paneliankosken voimalaitos. Vuonna 1908 valmistunut Panelian Osuusmeijeri toimii nykyään kotiseutumuseona.
Panelian kylä kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Panelia on valittu Satakunnan vuoden kyläksi vuosina 2006 ja 2017. Vuonna 2017 Panelia sijoittui toiseksi Maalla-lehden Suomi 100 -juhlavuoden kunniaksi järjestämässä Suomen ihanin kylä -äänestyksessä.
Historia
thumb|Kuninkaanhauta
Esihistoria
Panelian seutu on Satakunnan vanhinta ydinaluetta, jossa on asuttu jo 5 000 vuoden ajan. Vanhimmat säilyneet merkit ovat Kiukaisten kulttuurin ajoilta 2000–1200 eaa, jolloin seutu oli vielä merenrantaa. Pronssikaudella Panelian länsipuolella nykyisen laajan peltoaukean paikalla lainehti muinainen Panelianlahti. Sen rannoille kehittyi kukoistava asutus, joka jätti jälkeensä toistasataa röykkiöhautaa. Niistä suurin on Panelian Kuninkaanhauta. Maankohoamisen vuoksi rantaviiva siirtyi kauemmas, ja samalla Panelia autioitui noin 800–500 eaa. Asukkaat seurasivat loittonevaa rannikkoa osan siirtyessä Euraan, jonne muodostui myöhemmin yksi Suomen rikkaimmista rautakautisista asuinpaikoista.
Keskiajalta nykyaikaan
Panelia asutettiin uudelleen vajaat 2 000 vuotta myöhemmin 1200-luvulla. Vanhin asutus syntyi Eurajoen pohjoispuolelle Kylänkosken rannalle. Panelian kantatilat muodostivat pienelle alueelle tiiviin ryhmäkylän, jossa 1500-luvun lopulla oli vajaat 20 tilaa, kunnes ryhmäkylä hajosi vuosina 1780–1789 suoritetun isojaon myötä. Talojen hajaantumiseen vaikutti myös vuonna 1798 raivonnut suuri tulipalo, joka tuhosi kahdeksan taloa. Viimeiset kantatalot muuttivat pois Kylänkosken alueelta 1900-luvun alussa, ja jäljellä on enää muutama vanhan ryhmäkylän ajalta peräisin oleva rakennus. Nykyään alueella sijaitsevat muun muassa terveyskeskus ja pankin liikerakennus. Eurajoen eteläpuolisen Panelian muodostivat 1600–1700-luvuilla paikalle rakennetut sotilastorpat ja myöhemmin muut itselliset torpat sekä mäkituvat. Niiden asukkaat olivat lähinnä sotilaita ja käsityöläisiä. Vanhan kivisillan kupeeseen Maijalan mäelle valmistui vuonna 1692 talonpoikien rakentama rukoushuone, joka tuhoutui jo 1714 isonvihan aikana. 1800-luvun puolivälissä aloitettiin entisen Panelianlahden paikalla olleen suoalueen kuivatus ja raivaaminen pelloksi. Asukasluvun kasvaessa tontit olivat vuosisadan loppupuolella täynnä asuin- ja navettarakennuksia sekä pieniä ulkorakennuksia, jolloin tiivistä kylää ryhdyttiin kutsumaan Panelian kaupungiksi. Nimitystä käytettiin myös virallisissa yhteyksissä 1900-luvun alussa, vaikka Panelialla ei ollutkaan kaupunkioikeuksia. Kylään perustettiin talollisten muodostama valtuusto, joka laati ”Panelian kaupungin hallintojärjestyksen”. Se sisälsi muun muassa kirjallisia vuokrasopimuksia sekä tonttivuokria, ja hallintojärjestystä yritettiin tuloksetta saada hyväksytyksi myös kuvernöörinvirastossa.
Vuonna 1897 valmistuneen Rauman radan myötä Panelian rautatieaseman läheisyyteen pari kilometriä kylän eteläpuolelle syntyi uusi taajama. Alueella oli muun muassa koulu, mylly, kauppoja ja pankkeja, sekä saha ja muuta teollisuutta. Asemanseutu alkoi kuitenkin autioitua 1970-luvulla, jolloin liikennöinti Panelian rautatieasemalle lakkautettiin. Myös varsinaisen Panelian kylän rakennuskanta on 1900-luvun puolivälistä lähtien huomattavasti harventunut, mutta paikoin on edelleen nähtävissä vanhoja täyteen rakennettuja tontteja.
Nähtävyyksiä
thumb|Panelian rivimylly Kuninkaanhaudan ohella Panelian tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat kirkko, osuusmeijeri, rivimylly ja Paneliankosken voimalaitos. Panelian kirkko rakennettiin rukoushuoneeksi vuonna 1909 ja laajennettiin kirkoksi 1950. Panelian kotiseutumuseo on toiminut jugendtyylisen osuusmeijerin tiloissa vuodesta 1999 lähtien. Panelian rivimylly on koostuu neljästä myllystä ja on peräisin 1850-luvulta. Rivimyllyn vieressä sijaitsevat vuonna 1832 valmistunut kivisilta, joka on Satakunnan vanhin, sekä 1862 rakennettu Maijalan kivimakasiini. Paneliankosken voimalaitos on Paneliankoskessa sijaitseva pienvesivoimalaitos, joka otettiin käyttöön 1922. Vuonna 1932 valmistunut Panelian seuratalo sijaitsee kylän eteläpuolella Haavossa ja 1906 rakennettu työväentalo aivan Panelian keskustassa.
Panelian hautausmaalla on 1958 paljastettu Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki. 1988 paljastettu sotaanlähdön muistokivi sijaitsee Panelian seuratalolla, ja suonraivaajien muistomerkki osuusmeijerin pihamaalla. Lisäksi kylän pohjoispuolella sijaitsevalla Maijalankalliolla on sisällissodan aikaisen punakaartilaisten teloituspaikan muistokivi.
Palvelut ja vapaa-aika
Panelian kunnallisiin palveluihin kuuluvat alakoulu, kirjasto, terveysasema ja paloasema. Lisäksi kylässä on muun muassa apteekki, kauppa, kahvila ja pizzeria. Länsi-Suomen Osuuspankin konttori suljettiin vuonna 2017. Suurin työllistäjä on turvalasituotteita valmistava Jaakko-Tuote Oy, jonka lisäksi Paneliassa toimii muun muassa konepaja ja kiviveistämö. Yhdistyksiä ovat muun muassa kotiseutuyhdistys, vapaapalokunta sekä urheiluseurat Panelian Toive ja Panelian Raikas. Paneliassa on myös vuonna 1999 valmistunut jäähalli sekä frisbeegolfrata.
Muuta
Vuonna 1998 ilmestyi Simo ja Pekka Westerholmin toimittama murresanakirja Panelias paohataan tällää.
Kivikausi
pienoiskuva|[[Kiuruvesi|Kiuruvedeltä Pohjois-Savosta löytynyt kivikautinen reikäkirves, johon on työstetty ihmisen kasvot. ]] Kivikausi oli aikakausi, jolloin ihmiskunta teki työkaluja pääasiassa kivestä, puusta ja luusta, eivätkä metallit olleet vielä yleisessä käytössä ainakaan työvälineinä. Muita yleisesti käytettyjä materiaaleja olivat savi sekä erilaiset eläimistä ja kasveista saatavat aineet, kuten nahka ja luut.
Kivikauden käsite
Kivikauden käsite syntyi tieteellisen arkeologian varhaisvaiheessa 1800-luvun alkupuolella, kun muinaisia esinelöytöjä jaettiin valmistusmateriaalin mukaan kivi-, pronssi- ja rautakautisiin ryhmiin. Vaikka kivikautisissa kulttuureissa tapahtui vuosituhansien kuluessa suuriakin mullistuksia, kuten esimerkiksi maanviljelyn kehittäminen, kivikauden käsite on kuitenkin säilynyt yleisessä käytössä.
Kiviesineet ovat arkeologiassa keskeistä ja joskus myös ainoaa löytöaineistoa, vaikka tiedetäänkin, että suurin osa esineistä valmistettiin orgaanisista materiaaleista. Tällaista materiaalia löydetäänkin, jos olosuhteet esineiden säilymiselle ovat olleet suotuisat. Varhaispaleoliittisen kauden löydöt eivät aina sisällä edes kiviesineitä, vaan ainoastaan ihmisluun palasia. Nämäkin löydöt sisällytetään mukaan kivikautiseen aineistoon.
Nykyään kivikautisen löydön ikä voidaan usein määrittää erilaisilla luonnontieteellisillä ajoitusmenetelmillä.
Esineiden luokittelu tekotavan ja muodon perusteella on kivikauden tutkimuksen tärkeimpiä menetelmiä. Esinetyypit kytkevät niitä valmistaneet ja käyttäneet ihmiset johonkin arkeologiseen kulttuuriin tai traditioon.
Kivikauden jaottelu eri kausiin
Kivikausi jaotellaan Euraasiassa kolmeen ajallisesti toisiaan seuraavaan aikakauteen: paleoliittiseen, mesoliittiseen ja neoliittiseen kauteen. Kausien ajalliset siirtymäkohdat vaihtelevat alueittain. Yleisesti paleoliittinen kausi käsittää ajan ennen jääkauden loppua noin 12 000 vuotta sitten. Mesoliittinen kausi on jääkauden jälkeisen kivikauden alkuvaihe, jolloin elettiin vielä metsästäjä-keräilijä-kulttuurissa. Neoliittinen kausi alkaa maanviljelyn omaksumisesta jatkuen pronssikauteen. Pohjois-Euroopassa myös metsästäjä-keräilijä-kulttuuri voidaan lukea neoliittiseksi tai subneoliittiseksi, jos se on ottanut käyttöönsä keramiikan.
Muissa maanosissa käytetään toisenlaisia jaotteluja. Esimerkiksi Australiassa kivikautta ei jaeta paleoliittisen, mesoliittiseen ja neoliittiseen, koska kehitys oli siellä erilainen. Amerikan arkeologiassa taas on pitkään ollut vallalla käsitys, että ihminen saapui sinne vasta jääkauden jälkeen.
Varhaispaleoliittinen kausi
pienoiskuva|[[Lapin maakunta|Lapista löytyneitä punaliuskeisia eläinkoristeisia tikareita neoliittiselta kivikaudelta. ]] Ihmisen eriytymisen ihmisten ja muiden apinoiden tai apinaihmisten yhteisestä kantamuodosta arvellaan tapahtuneen Afrikassa, jossa esiintyy eniten ihmissukuun kuuluvien ihmisapinoiden ja ihmisten vanhimpia fossiileja. Varhaisimmat ihmissuvun fossiilit, jotka omaavat joitakin ihmismäisiä piirteitä, ovat noin seitsemän miljoona vuotta vanhoja. Mutta vasta noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten varhaiset etelänapinat ja varhaiset alkuihmiset valmistivat kivestä alkeellisia iskutyökaluja ja aseita muun muassa Olduvain kulttuurissa ja Abbecillen kulttuurissa.
Vajaat kaksi miljoonaa vuotta sitten kehittyi afrikanpystyihminen, jonka ruumiinrakenne oli ihmismäinen ja joka alkoi levittäytyä Afrikasta ulos Eurooppaan ja Aasiaan. Pystyihmisen tekemät esineet Afrikassa kehittyivät suuresti ja tätä vaihetta kutsutaan Acheulin kulttuuriksi. Tämä kivenkäsittelykulttuuri levisi myös Euraasiaan. Vaikka pystyihminen lajiutui maailmalla edelleen, uskotaan nykyään, että kehitys nykyihmiseksi tapahtui juuri Afrikassa. Nykyihmisen esi-isä saattaa olla heidelberginihminen, joka eli Afrikassa, Euroopassa ja Aasiassa 700 000 vuotta sitten ja sen jälkeen.
Keskipaleoliittinen kausi
Heidelberginihminen kehittyi mahdollisesti edelleen neandertalinihmiseksi noin 260 000 vuotta sitten ja nykyihmiseksi noin 200 000 vuotta sitten Afrikassa. Neandertalinihmisten tunnetuin kulttuuri on Moustierin kulttuuri, joka seurasi Acheulin kulttuuria. Neandertalinihmisen fossiileja on löydetty Euroopasta, Afrikasta ja Keski-Aasiasta.
Nykyihminen levittäytyi Afrikasta noin 100 000 vuotta sitten ensin Lähi-itään ja sitten ensin Intiaan ja Itä-Aasiaan. Australian varhaisimmat merkit ihmisestä on löydetty Etelä-Australiasta noin 50 000 vuotta sitten. Japanissa tunnetaan 38 000 vuotta vanhoja löytöjä. Ilmeisesti ihminen asutti Euraasian Euroopasta Kaukoitään, lukuun ottamatta Euraasian pohjoisimpia alueita. Keskipaleoliittinen kausi katsotaan päättyvän samoihin aikoihin, kun viimeiset neandertalinihmiset hävisivät Euroopasta noin 35 000 vuotta sitten. Tämän jälkeen kivikauden kulttuurit ovat olleet vain nykyihmisen kehittämiä.
Myöhäispaleoliittinen kausi
Myöhäispaleoliittinen kausi katsotaan alkavan, kun ihminen levittäytyi Eurooppaan. Tällä kaudella ihmisen asuinalueet laajenivat edelleen myös pohjoiseen Euraasiaan ja sitä kautta Pohjois-Amerikkaan.
Varhaisimmat nykyihmisen eurooppalaiset kulttuurit olivat muun muassa Aurignacin kulttuuri 38 000–23 000 vuotta sitten, Gravetten kulttuuri 29 000–22 000 vuotta sitten, Kostjonkin kulttuuri 26 000–13 000 vuotta sitten, Solutrén kulttuuri 26 000–19 000 vuotta sitten, Madeleinen kulttuuri 21 000–13 000 vuotta sitten. Pohjoiseen Eurooppaan sijoittui esimerkiksi Hampurin kulttuuri 15 000–12 000 vuotta sitten. Tällä kaudella oli lukuisia erilaisia eurooppalaisia kulttuureja.
Amerikan tilanne on vasta selkiytymässä. Yleensä löydöt luokitellaan paleointiaanien kulttuureiksi tai Clovis-kulttuuriksi. Australiassa kehittyi niin sanottu aboriginaalikulttuuri jo keskipaleoliittiselta kaudelta asti omaan suuntaansa. Kiinan ja Itä-Venäjän alueilta on löydetty varhaisia viljelyyn viittaavia löydöksiä sekä keramiikan valmistusta jo 18 000 vuotta sitten. Japanissa huomiota on saanut niin sanottu Jōmon-kausi, joka alkoi ehkä jo 14 000 vuotta sitten.
Vanhin neula on 25 000 vuoden takaa ja vanhimmat vaatteiden jäännökset ovat peräisin 22 000 vuoden takaa olevasta haudasta Moskovan (Sungir) läheltä. Luolataidetta alettiin luoda Euroopassa yläpaleoliittisella kaudella 30 000 vuotta sitten ja se yleistyi ja kehittyi huippuunsa 15 000–10 000 vuotta sitten Madeleine-kaudella. Luolataiteeseen kuuluvaksi luetaan luolamaalaukset ja Venus-veistokset (27 000–10 000 vuotta sitten), jotka esittivät alastonta, hedelmällistä naista. Euroopan tunnetuimmat luolamaalaukset ovat Ranskan Lascaux'ssa ja Espanjan Altamirassa. 23 000 vuotta vanhoista luista on löydetty merkkejä kuunkierron muistiinmerkitsemisestä. Väitetään erään luun olevan kartta 14 000 vuoden takaa.
Mesoliittinen kivikausi
Mesoliittinen kivikausi alkoi Euroopassa jääkauden päättyessä ja kesti joillain alueilla hyvin pitkään, mutta esimerkiksi Lähi-idässä vain 2 000 vuotta. Mesoliittiseen kauteen liittyy suurriistan kuten mammuttien häviäminen ilmastonmuutoksen ja mahdollisesti myös ihmisen toiminnan takia. Tällöin oli pakko vaihtaa ravinnonhankkimiskeinoja. Metsästyksessä siirryttiin pienempiin eläimiin, kalastuksen ja pienten kasvien keräilyn merkitys kasvoi. Lähi-idässä Palestiinassa alettiin viljellä maata. Maanviljely sai alkunsa viljakasvien siementen keräämisestä ja varastoimisesta. Huomattiin, että siemenestä kasvaa uusi viljakasvi. Pohjois-Euroopassa Tanskassa kukoistivat Ertebollen ja Maglemosen kulttuurit, joille on ominaista merenrantakylien raakkutunkiot. Koira kesytettiin viimeistään mesoliittisella kaudella.
Neoliittinen kivikausi
Neoliittisella kaudella tapahtui huomattavaa kehitystä kohti sivilisaatiota muun muassa Lähi-idässä, Indus-joen alueella ja Kiinassa. Neoliittista kivikautta luonnehtii maanviljely ja monesti myös keramiikka. Keramiikka tarkoittaa uunissa poltettuja saviastioita. Kiillotetut kivikirveet ovat myös neoliittiselle kaudelle tyypillisiä. Maanviljely liittyy ainakin osittain paikoillaan olevaan, kylämäiseen asutukseen. Joillain alueilla kylät kasvoivat hyvin suuriksi, tuhansien asukkaiden asutuskeskuksiksi, esimerkiksi Catal Hüyukissa ja Jerikossa.
Alavilla jokilaaksoilla otettiin käyttöön tuottoisa kasteluviljely. Toisilla alueilla rakennettiin suuria maa- ja kivirakennelmia, megaliitteja. Jotkut neoliittiset yhteisöt harjoittivat liikkuvaa kaskiviljelyä: poltettiin metsäalue, jotta saataisiin tuhkasta ravinteita viljelyskasveille. Kun tätä maata oli viljelty muutama vuosi, muutettiin pois maaperän köyhtymisen vuoksi. Neoliittisen kauden asumukset olivat moninaisia. Lähi-idässä syntyi neliskulmainen talotyyppi, joka oli tehty auringossa kuivatusta savesta tai tiilistä. Eurooppaan maanviljely ja neoliittinen kausi levisi kohtalaisen hitaasti.
Kuolemankello
Kuolemankello (Hadrobregmus pertinax) on jumilaji, jonka elinympäristö on lahoava puu. Aikuinen kuolemankello on musta ja noin 4–5 mm pitkä. Etuselän takanurkissa on keltaiset karvatupsut. Toukat ovat noin 5 mm pitkiä, vaaleita ja käyriä. Toukat elävät lahoavassa puussa. Toukkavaihe kestää useita vuosia.
Kivikausi
Luettelo kivikauden ajanjaksoista ja kulttuureista
Lyhenteet: vs, vuotta sitten, tvs tuhatta vuotta sitten, Mvs miljoonaa vuotta sitten.
Kivenkäsittelytavat tiivistettynä
Varhaisimman kivikauden ensimmäinen tunnettu esihistoriallinen keksintö oli työkalujen valmistaminen noin 2,6–2,0 miljoonaa vuotta sitten, ja merkittävä oli myös tulen ottaminen hallintaan ehkä jo noin 750 000–500 000, viimeistään 250 000 vuotta sitten.
Kivikausi jaetaan alajaksoihin – ulottuuhan tämä valtavan pitkä ajanjakso ensimmäisten hominidien ajoista metallin käytön kynnykselle noin vuoteen 3 000 eaa. ja joillain syrjäisillä seuduilla jopa nykyaikaan.
Varhaisen ja keskisen paleoliittisen kivikauden kulttuurit jaetaan kahteen ryhmään sen perusteella valmistettiin kiviesineet Levallois-tekniikalla ja säletekniikalla. Ydintekniikalla valmistetuissa esineissä on isketty palasia pois ydinkivestä, josta tulee työkalu. Kiven iskentä on joko yksi- tai kaksipuolinen. Säletekniikassa työkalut ovat suuresta kivestä iskettyjä säleitä.
Kuolemankello
Kuolemankellon nimi tulee kellon tikitystä muistuttavasta äänestä, joka syntyy kun uros iskee päätään puuta vasten. Äänen tarkoitus on naaraiden houkuttaminen.
Kivikausi
Kivenkäsittelytavat tiivistettynä
Nuoremmalla paleoliittisella kaudella syntyi eri puolille maailmaa 5 000–10 000 vuotta kestäviä kulttuureja, jotka sulautuivat toisiinsa ja vaihtuivat ilman selvää rajaa. Euroopassa oli silloin jonkinlaista kulttuurillista, alueellista eriytymistä.
Kuolemankello
Kuolemankellot ovat pahimpia rakennusten tuhohyönteisiä Suomessa. Ne kestävät pakkasta, joten talon talveksi kylmilleen jättäminen ei tapa niitä. Koska kuolemankellot elävät vain lahoavassa puussa, niiden esiintyminen talon rakenteissa on viite kosteusvaurioista. Kosteusvaurioiden korjaaminen hävittää myös kuolemankellot.
Kivikausi
Kivenkäsittelytavat tiivistettynä
Kivikauden lisäksi myös kuparikaudella oli metallin käyttö niin harvinaista, että tämä jakso yleensä luetaan kivikauden osaksi. Kivisiä työkaluja käytettiin pronssikaudellakin vielä pitkään. Kivikauden kulttuuri saattoi varsinkin lähempänä nykyaikaa vaihdella huomattavasti eri seuduilla.
Huippuimuri
Huippuimuri on rakennuksen katolla sijaitseva poistoilmapuhallin. Jos rakennuksen ilmanvaihto on rakennettu siten, että se toimii pääasiassa huippuimurin tai muun poistoilmapuhaltimen voimalla, kyseessä on koneellinen poistoilmajärjestelmä. Tällöin alipaineen vuoksi tilalle tulee ulkoilmaa esimerkiksi ulkoilmaventtiilien tai rakennevuotojen kautta. Ilmanvaihtojärjestelmien rakentamisesta antaa Ympäristöministeriö määräyksiä ja ohjeita Suomen rakentamismääräyskokoelman osassa D2 Rakennusten sisäilmasto ja ilmanvaihto. Huippuimuri oli varsin yleinen esimerkiksi asuintaloissa 1980-luvulla, jolloin se syrjäytti painovoimaisen ilmanvaihdon. Saneerauskohteessa huippuimurilla voidaan toteuttaa painovoimaisen ilmanvaihdon muutos koneelliseksi poistoksi kohtuullisin kustannuksin. Koneellinen poisto otti korvausilman useimmiten korvausilmaventtilin tai ikkunaventtiilin kautta. Ongelmaksi muodostui kuitenkin veto. Tuolloin vetoa ja energian kulutusta ehkäistiin käyttämällä kaksinopeusmoottoreita. Tietyn pakkasrajan (Etelä-Suomessa -12 °C) jälkeen ilmavirta pudotettiin puoleen. Myöhemmin keksittiin ryhtyä käyttämään poistoilmalämpöpumppua energiansäästöön. Aikaisemmin huippuimurin ilmamäärän säätö perustui useimmiten kuristukseen. Tämä aiheuttaa turhaa energian kulutusta ja lisäksi korkeampaa äänitasoa. Nykyisin yleisesti huippuimurin yhteydessä käytetään säädintä, jolloin painetta ja ilmavirtaa ei tarvitse kuristaa. Tällöin äänitaso on alhainen myös säädettävyyden ansiosta, koska puhallinta ei tällöin tarvitse käyttää tarpeettoman suurella kierrosluvulla. Suomessa puhallussuunta on ylöspäin, jottei esimerkiksi lumi pääse sulamaan katolla. Huippuimuri on rakenteeltaan yksinkertainen ja varmatoiminen. Huomioitava on että kanavisto on päästävä nuohoamaan myös katolta käsin.
Aiheesta muualla
Extractor fan
Kajaanin Hymy
Kajaanin Hymy oli kajaanilainen pesäpallon erikoisseura. Hymy oli Kajaanin Pallokerhon ja Sotkamon Jymyn naisjoukkueiden yhdistelmäjoukkue ja se pelasi kaksi kautta toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykköspesiksessä ja kolme kautta, 1999-2001, pääsarjassa Superpesiksessä. Hymyn toiminnasta vastasi myös Sotkamon Jymyn miesjoukkueen taustaseura SuperJymy Oy.
Historia
Seura pelasi ensimmäiset vuotensa Hiukan pesäpallostadionilla, sillä Kajaanin pesäpallokentällä ei ollut vaadittavaa hiekkatekonurmea. Hiekkatekonurmi valmistui kuitenkin heinäkuussa 2000, minkä jälkeen seura siirtyi pelaamaan kotikaupunkiinsa.
Kauden 2001 päätteeksi Hymy putosi pääsarjasta ensin Ykköspesikseen ja tämän jälkeen Suomensarjaan. Joukkue nousi kuitenkin takaisin ylös, voittaen kauden 2004 päätteeksi Ykköspesiksen ja sai sarjapaikan Superpesikseen, jonka seura kuitenkin luovutti Sotkamolle. Junioreissa seura saavutti B-tyttöjen SM-hopeaa kaudella 1999.
Palkitut
Vuoden tulokas:
Casa de la Vall
Casa de la Vall on historiallinen rakennus Andorra la Vellassa, jota Andorran parlamentti käytti toimitilanaan vuodesta 1702 vuoteen 2011. Kivestä valmistettu rakennus valmistui 1500-luvun lopulla, ja sitä peruskorjattiin 1960-luvulla espanjalaisen arkkitehti Joaquim de Ros i de Ramisin suunnitelmien mukaan.
Arkkitehtuuri ja sisustus
Casa de la Vallin pohjakaava on suorakulmion muotoinen. Rakennuksen seinät on tehty kivestä, jotka on sidottu toisiinsa kalkki- ja hiekkalaastilla. Rakennuksen katto on saviliuskeesta.
Casa de la Vall on kolmikerroksinen rakennus. Pohjakerroksessa on rikosoikeuden toimitilat. Ensimmäisessä kerroksessa aatelisten sali, missä on alkuperäisiä 1500-luvulta peräisin olevia seinämaalauksia. Kerroksessa on myös istuntosali, keittiöt ja monia symbolisia esineitä. Rakennuksessa säilytetään muun muassa kelloa, jota käytettiin istuntojen kokoonkutsumiseen, ja niin sanottu ”Seitsemän avaimen kaappi”, missä säilytetään monia Andorran historian kannalta merkittäviä asiakirjoja. Toinen kerros on vanha vinttitila, joka on sittemmin remontoitu monikäyttötilaksi.
Historia
Andorran taloudellisen kasvun seurauksena myös Casa de La Vallin peruskorjausta alettiin suunnitella 1950-luvulla. Espanjalainen arkkitehti Joaquim de Ros i de Ramis sai tehtäväkseen rakennuksen uudelleensuunnittelun, jotta se vastaisi paremmin nykyaikaisia parlamentaarisia tarpeita. Keskeisin muutos tehtiinkin sisätiloihin, joihin suunniteltiin kunnollinen instuntosali. Rakennuksesta poistettiin myös ulkorappaus, sen ikkunat järjestettiin uudelleen ja julkisivuun tuotiin lisää symmetriaa. Sisätiloissa muutettiin myös portaikkoa.
Casa de La Vall alkoi kuitenkin 1900-luvun aikana jäädä pieneksi parlamentille, hallinnolla ja oikeuslaitokselle, joten vuonna 2011 valmistui uusi parlamenttitalo.
Harri Hylje
Harri Hylje on Silja Linen hyljemaskotti ja logossa esiintyvä tunnuseläin. Elävä Harri Hylje -hahmo esiintyy Silja Linen aluksilla etenkin viikonloppuisin ja koulujen loma-aikoina.
Historia
thumb|200px|Silja Linen vanha logo
Aluksi hylje oli laivalinjan mainoksissa monennäköinen: uiskenteli laivojen vierellä, hyppi vedessä, käytti joskus aurinkolasejakin ja oli Suomen ja Ruotsin markkinoinnissa eri piirtäjien tekemänä erinäköinen. 1970-luvun vaihteessa, kun käyttöön oltiin ottamassa markkinointinimeä Silja Line, suomalainen mainosgraafikko Viktor Kaltala ja ruotsalainen Janne Sjöström kehittivät puolentoista päivän yhteisen istunnon tuloksena Silja Line -logoa varten yhdenmukaisen hyljehahmon. Silja Linen hyljelogoa on sittemmin muokattu ainakin 1972, 2012 ja 2014.
Kevätkaudella 2009 Tallink Silja lahjoitti kaikista Silja Linen laivoilla myydyistä Harri Hylje -maskoteista yhden euron WWF Suomen Itämeri-kampanjalle Operaatio Merenneidolle. Lahjoitusvaroja kertyi 11 000 euroa.