cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MFK Ružomberok
MZK Ružomberok on perustettu vuonna 1906 erityisesti italialaisten työläisten avulla. Ružomberok on pelannut useammalla kaudella Euroopan sisäisissä turnauksissa. Ensimmäisen kerran se oli mukana UEFA Cupissa kaudella 2001–02, jolloin se jäi ensimmäiselle kierrokselle. Kaudella 2006–07 Ružomberok pelasi Mestarien liigassa, mutta jäi kolmannelle karsintakierrokselle. Kaudella 2016–17 seura pelasi Eurooppa-liigassa.
Sirkka (lehti)
Sirkka, Nuorten toveri 1926–1930
Askartelua ja ajanviete -sivulla ratkaistiin piilokuvia, kuva-arvoituksia ja muita pulmatehtäviä sekä sanaleikkejä. Oma soppi -sivulla julkaistiin lukijoiden kirjeitä, runoja ja piirroksia. Takakannessa oli eläinaiheinen Luonnonsanomain uutiset, jossa oli piirroksia ja valokuvia eläimistä hauskojen tekstien kera.
Sirkka, Lasten oma kuvalehti 1931–1945
thumb|Sirkka 12–13/1933. Kansikuva on piirretty kauniisti varjoleikkauksen tapaan.
Anni Swan toimitti lehteä koko ajan vuoteen 1945 saakka. Toimituksessa olivat myös Jouko Paavola ja Sulo Karpio.
Annin Swanin oma jatkoromaani Ritvan suojatit julkaistiin Sirkan numeroissa 2–22/1933. Vuoden 1934 ensimmäisessä numerossa kerrottiin: ”Tässä alkaa Sirkan tämänvuotinen jatkoromaani, kirjailija Rosa Fitinghoff’in kirjoittama ’Mustalaisten käsissä’. Saamme siinä tutustua meille outoon elämään ja moniin henkeä salpaaviin tapauksiin – niin on kertomus jännittävä ja viehättävä. Kertomus jatkuu Sirkan jokaisessa tämän vuoden numerossa.” WSOY julkaisi jatkotarinat myöhemmin yleensä myös romaanina, kuten tämänkin Fitinghoffin kertomuksen (Nuorten 10 mk:n sarja 2, 1936).
thumb|left|Sirkka, Lasten oma kuvalehti 1/1934. Vuonna 1934 lehden nimi jälleen piteni. Sirkasta tuli lasten oma kuvalehti. Koko vuoden ajan lehdessä oli sama [[Rudolf Koivun kansi, vain värisävy vaihtui.]]
Joka numerossa oli myös jatkuvajuoninen sarjakuva ”Olli Pirteän ja Jussi Metkasen uudet seikkailut”. Vakituisena sarjakuvana ilmestyi myös Olavi Vikaisen ”Nalle Nöpönenä”, joka sai nimensä lukijakilpailun avulla. Nalle sai seikkailuihinsa tuon tuosta innoituksen kirjaa lukemalla.
Vuonna 1940 lehdessä julkaistiin Kari Suomalaisen sarjakuvaa ”Herra Aasi”.
Lehdessä pakinoi nimimerkki Pikku-Majava.
Sirkka mainosti itseään muun muassa tällä tavalla (20/1933):
Sirkassa julkaistiin paljon myös valokuvia, sekä toimituksen ottamia että lukijoiden lähettämiä.
Sirkka-lehden lopetettua ilmestymisensä sen paikan peri Kimmo-lehti.
Ossi Rumpunen
Ossi Rumpunen (s. 18. huhtikuuta 1989) on suomalainen lentopalloilija, joka edusti Mestaruusliigassa kasvattajaseuraansa Raision Loimua kauden 2018–2019 loppuun. Hän pelasi SM-liigassa yli 300 ottelua. Pelipaikaltaan hän on yleispelaaja tai hakkuri ja pituutta on 187 cm. Keväällä 2015 hänet valittiin ensimmäisen kerran maajoukkuelistalle, kun hänet nimettiin Maailmanliigan 25 pelaajan "isoon listaan". Tämän lisäksi hänet valittiin edustamaan Suomea Bakussa järjestettäviin Euroopan kisoihin. Kaudella 2019–2020 Rumpunen pelaa ykkössarjaa Tuto Volleyssa.
Rumpunen aloitti uransa Raision Loimun junioreissa hyvin nuorena. Hänen tiensä vei 16-vuotiaana Kuortaneen urheilulukioon opiskelemaan sekä harjoittelemaan nuorten maajoukkueen kanssa. Ennen SM-liigaan siirtymistään hän pelasi Loimun farmijoukkueessa VG-62:ssa 1-sarjaa. Kaudella 2007–2008 hän debytoi SM-liigassa. Samalla kaudella hän voitti seurajoukkueiden Pohjoismaiden mestaruuden ja oli loppuottelussa Loimun parhaimmistoa. Vuonna 2010 Rumpunen saavutti Loimun joukkueessa SM-pronssia.
Rumpunen pelasi myös Saksan Bundesliigassa kauden 2016–2017, jolloin hän saavutti pronssia, ja osan kaudesta 2017–2018 mutta palasi kaudeksi 2018–2019 Loimuun.
Ossi on Rumpusen perheen kolmas Loimussa pelannut liigalentopalloilija. Ossin isä Kai Rumpunen pelasi aikanaan hienon uran Loimussa ja isoveli Tomi on pelannut SM-liigaa Loimun lisäksi Salon Piivolleyssa, Hurrikaani-Loimaassa ja Kokkolan Tiikereissä.
Paul Getty
John Paul Getty (7. syyskuuta 1932 – 17. huhtikuuta 2003) oli varakas yhdysvaltalaissyntyinen brittiläinen kirjakeräilijä, hyväntekeväisyyden harrastaja ja brittiläisen imperiumin ritarikomentaja. Hänen isänsä oli Jean Paul Getty (1892–1976), aikansa rikkaimpia henkilöitä, ja äitinsä Anne Rork. Syntyjään John Paul Gettyn nimi oli Eugene Paul Getty, mutta myöhemmin hän otti nimikseen ja opittiin paremmin tuntemaan nimillä Paul Getty, John Paul Getty ja Jean Paul Getty nuorempi. Suvun varallisuus oli lähtöisin George Franklin Gettyn aloittamasta öljykaupasta.
John Paul Gettyn isä odotti, että poika osoittaisi taitonsa: Tämän ensimmäinen työ oli öljyn pumppaaminen sadalla dollarilla kuukaudessa. Getty kävi Saint Ignatius High Schoolin ja meni San Franciscon yliopistoon, mutta ei valmistunut. Getty ajautui Yhdysvaltain asevoimiin palvelemaan Korean sodassa.
John Paul Getty lahjoitti yli 140 miljoonaa puntaa kulttuurin hyväksi. National Gallery sai häneltä 50 miljoonaa puntaa. Gettylle annettiin brittiläisen imperiumin ritarikomentajan arvo vuonna 1987, mutta ei voinut toisen maan kansalaisena käyttää Sir-nimikettä. Joulukuussa 1997 Getty sai Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuuden, ja luopui heti Yhdysvaltain kansalaisuudestaan. Vuonna 1994 Getty meni naimisiin kolmannen kerran, ja otti vaimokseen Victoria Holdsworthin, joka oli auttanut häntä voittamaan päihdeongelmansa.
Mustajalka-albatrossi
Mustajalka-albatrossi (Phoebastria nigripes) on hyvin tumma pienikokoinen albatrossilaji, joka elää pohjoisella Tyynellämerellä. John James Audubon nimesi lajin vuonna 1839.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 70–80 cm, siipien kärkiväli 2,1 metriä ja paino keskimäärin 3,3 kg. Koiras on noin 10 prosenttia naarasta kookkaampi. Albatrossiksi laji on pienikokoinen. Aikuiset ovat hyvin tummanruskeita, lähes mustia. Valkoista on vain nokan tyvellä ja silmän alapuolella, pyrstön tyvellä ja siipien alapeitinhöyhenissä. Nuoret linnut ovat tummanruskeita ja nokan tyvellä on valkoinen rengas. Kaikissa puvuissa on mustahkot koivet ja nokka. Laji voi elää 40–50-vuotiaaksi.
Esiintyminen
Maailman populaation koko oli 109 000 pesivää paria (kaikkiaan 278 000 yksilöä) vuonna 2000. Laji on vähenemässä ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, 2000-luvun alulla jopa erittäin uhanalaiseksi. Suurin uhka on kalastus, joka tappaa vuosittain useita tuhansia yksilöitä.
Lisääntyminen
Laji on sukukypsä 5–6-vuotiaana. Pari muodostaa elinikäisen parisuhteen. Kolmivuotiaat nuoret linnut palaavat merivaellukseltaan syntymäsaarelleen ja kahtena seuraavana kesänä ne rakentelevat harjoituspesiä ja esittävät kosiskelumenoja. Pesä on pelkkä kuoppa hiekassa. Naaras munii yhden munan ja molemmat puolisot hautovat sitä yhteensä noin 65 päivää. Koiras kuitenkin huolehtii haudonnasta pääosan. Emo lämmittää poikasta noin kolme viikkoa. Poikanen on lentokykyinen noin 140 päivän ikäisenä.
Ravinto
Mustajalka-albatrossi syö kalaa, lentokalojen munia, mustekaloja ja äyriäisiä. Laivoista heitetyt ruoantähteet kelpaavat sille hyvin, ja sitä kutsutaankin ”kelluvaksi porsaaksi”.
Kirjastot ovat palaessaankin kauniita
Kirjastot ovat palaessaankin kauniita on Kai Ekholmin vuonna 2010 ilmestynyt kirja, jossa hän kirjoittaa poleemisesti kirjan ja kirjastojen merkityksestä sähköisten viestimien aikakaudella ja kulttuuriperinnön säilyttämisestä.
Sisältö
Kirjoja, kirjastoja, yhteistä muistia uhkaa rapautuminen. Useimpia kirjoja tuhoaa happamoituminen. Nykyaikainen painotekniikka on tuottanut historian surkeimpia ja lyhytikäisimpiä kirjoja. Muutamassa vuosikymmenessä kirja muuttuu jätepaperiksi. Kansalliskirjasto on poistanut 100 000 teosta julkisesta käytöstä, koska ne eivät kestä avaamisia. Lampaannahalle kirjoitettua Domesday bookia ei uhkaa mikään. Sen sijaan kahdelle laserlevylle 1980-luvulla tallennettu Domesday Project olisi menetetty, ellei sitä olisi pelastettu ainoalla jäljelle jääneellä videolevyasemalla. Vielä nykyäänkin kustantajat käyttävät surkeaa paperia.
Live Apocalypse
Live Apocalypse on ruotsalaisen Arch Enemy -yhtyeen vuonna 2006 ilmestynyt ensimmäinen DVD-julkaisu. Se sisältää kaksi levyä, joista ensimmäisellä on yhtyeen kokonainen esiintyminen vuodelta 2004 ja toisella haastatteluja, musiikkivideoita ja muuta lisämateriaalia. Ensimmäisellä levyllä on myös kolme kappaletta vuodelta 2005, jolloin yhtyeen toisena kitaristina toimi Fredrik Åkesson Christopher Amottin sijaan. DVD:n julkaisi Century Media.
Sami Kallunki
Sami Olavi Kallunki (27. huhtikuuta 1971 Kuusamo – 2. joulukuuta 1999 Kuusamo) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hänen seuransa oli Kuusamon Erä-Veikot.
Live Apocalypse
Sisältö
{|
Sami Kallunki
Kallunki osallistui Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuihin 1991. Kallunki kilpaili Pasi Saapungin ja Jukka Ylipullin kanssa joukkuekilpailussa, jossa Suomi sijoittui kuudenneksi. Henkilökohtaisessa kilpailussa Kallunki oli 37:s.
Live Apocalypse
DVD 1
'''London Forum, 17. joulukuuta 2004'''
Sami Kallunki
Albertvillen olympialaisissa 1992 Kallunki osallistui henkilökohtaiseen kilpailuun ollen lopputuloksissa 28:s. Hän lähti hiihto-osuudelle 42:nnelta sijalta.
Live Apocalypse
DVD 1
'''Manchester Academy, 13. joulukuuta 2005
DVD 2
Ekstrat
Musiikkivideot
Monikuvakulmataltioinnit
Musiikkiluokka (albumi)
Musiikkiluokka on Leevi and the Leavings -yhtyeen seitsemäs albumi, ja se ilmestyi kesällä 1989. Levyä on myyty 25 892 kappaletta, ja se palkittiin kultalevyllä vuonna 1990.
Kokoonpano
Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Kuitu
Kuitu on materiaali, joka esiintyy pitkänä yksittäisenä säikeenä. Biologisesti kuidut ovat tärkeitä niin eläinten kuin kasvienkin kudoksen koossa pitämisessä. Ihminen hyödyntää kuituja moniin tarkoituksiin, muun muassa langan, köyden ja paperin valmistukseen.
Erään määritelmän mukaan kuitu on luonnosta saatu tai kemiallisesti valmistettu kehräytyvä ja riittävän luja ainekoostuma, pituudeltaan monisatakertainen paksuuteensa verrattuna. Kuidut rakentuvat ketjumaisesti asettuneista molekyyleistä, joiden keskinäinen järjestys vaikuttaa kuidun ominaisuuksiin.
Kuidut jaotellaan yleensä luonnonkuituihin ja tekokuituihin. Tehtaissa valmistettavia tekokuituja ovat esimerkiksi hiilikuitu, kevlar, lasikuitu ja muovikuidut.
Luettelo DreamWorks Picturesin tuotannoista
Tämä on luettelo DreamWorks Picturesin tuottamista elokuvista ja televisiosarjoista.
Kuitu
Luonnonkuidut luokitellaan kasvien eri osista saataviin kasvikuituihin (esim. puuvilla, pellava, sisal, rami), eläinkuituihin (esim. villa, silkki) ja mineraalikuituihin (asbesti). Kasvikuidut voidaan luokitella niitä tuottavan kasvinosan mukaan siemenkuiduiksi (puuvilla), runkokuiduiksi (pellava), lehtikuiduiksi (manilla) ja hedelmäkuiduiksi (kookos). Eläinkuidut ovat pääosin eläinten villoja ja karvoja, mutta luonnonsilkki muodostuu perhosten kotiloissa.
Tekokuidut luokitellaan muuntokuituihin (esim. kupro, viskoosi, modaali, lyocell, asetaatti, maissi, soija), synteettisiin kuituihin (esim. akryyli, elastaani, polyamidi, polyesteri, polypropeeni) ja epäorgaanisiin kuituihin (esim. hiilikuidut, lasikuidut, metallikuidut).
Giuseppe Taddei
Giuseppe Taddei (26. kesäkuuta 1916 Genova – 2. kesäkuuta 2010) oli italialainen baritoni.
Taddei syntyi Genovassa ja debytoi Roomassa 20-vuotiaana. Toisen maailmansodan syttyminen kuitenkin keskeytti alkavan uran. Sodan jälkeen hän nousi uudelleen suosioon ja pääsi esiintymään muun muassa Wienin valtionoopperaan sekä New Yorkin Metropolitan-oopperaan.
Pac-Manin aavemaiset seikkailut
Pac-Manin aavemaiset seikkailut on Namcon kehittämään Pac-Man-hahmoon perusteuva japanilais-kanadalais-yhdysvaltalainen tietokoneanimaatiosarja.
How the West Was Won
How the West Was Won on englantilaisen rockyhtyeen Led Zeppelinin livealbumi. Se julkaistiin kolmen CD:n pakettina 27. toukokuuta vuonna 2003. Levyllä kuultavat kappaleet on nauhoitettu Led Zeppelinin Yhdysvaltain kiertueella 1972 (L.A. Forum 25. kesäkuuta ja Long Beach Arena 27. kesäkuuta). Yhtyeen kitaristi Jimmy Page on maininnut Led Zeppelinin olleen näihin aikoihin parhaimmillaan.
How the West Was Won on vuonna 1979 julkaistun In Through the Out Doorin jälkeen Led Zeppelinin ensimmäinen albumi, joka on yltänyt Billboard 200 -listan ykköspaikalle.
Ominaislämpökapasiteetti
Ominaislämpökapasiteetti eli ominaislämpö (tunnus c) kuvaa, kuinka paljon lämpöenergiaa materiaaliin sitoutuu lämpötilaeroa ja massaa kohti. SI-järjestelmän mukainen ominaislämpökapasiteetin yksikkö on joulea kelviniä ja kilogrammaa kohti eli J/(K·kg).
Moolinen lämpökapasiteetti eli moolilämpö (tunnus Cm) puolestaan kuvaa, kuinka paljon lämpöenergiaa materiaaliin sitoutuu lämpötilaeroa ja ainemäärää kohti. Moolisen lämpökapasiteetin yksikkö on joulea kelviniä ja moolia kohti eli J/(K·mol).
Ominaislämpökapasiteetti ja moolinen lämpökapasiteetti ovat intensiivisiä suureita. Niitä vastaava ekstensiivinen suure on lämpökapasiteetti (yksikkö J/K), joka kuvaa tietyn kappaleen tai termodynaamisen systeemin lämmittämiseen tarvittavaa energiamäärää.
Määritelmä ja yhtälöitä
Ominaislämpökapasiteetti määritellään kappaleeseen siirtyvän lämpömäärän, kappaleen lämpötilanmuutoksen ja kappaleen massan avulla. Kappaleen lämpötilan muuttuessa sitoutunut tai vapautunut lämpömäärä määritellään yhtälöllä
josta saadaan ominaislämpökapasiteetiksi
missä siis E on lämpömäärä, m kappaleen massa ja T lämpötila.
Jos tiedetään kappaleen ominaislämpökapasiteetti, lämpömäärä sekä massa, voidaan lämpötilan muutos laskea yhtälöllä
Kappaleen kyky varastoida lämpöä on puolestaan nimeltään lämpökapasiteetti (tunnus C, yksikkö J/K). Se voidaan laskea jollekin kappaleelle (massa m) materiaalin ominaislämpökapasiteetin c avulla seuraavasti
Ominaislämpökapasiteetti vakiopaineessa ja vakiotilavuudessa
Kun ainetta lämmitetään, se laajenee, tai mikäli tämä estetään, paine kasvaa. Laajetessaan aine tekee työtä, ja osa lämmittämiseen tarvittavasta energiasta menee tämän työn suorittamiseen. Tämän vuoksi varsinkin kaasujen ominaislämpökapasiteetti on hyvinkin erisuuri riippuen siitä, lämpeneekö se vakiopaineessa (esimerkiksi herkkäliikkeisellä männällä varustetussa sylinterissä) vai vakiotilavuudessa (umpinaisessa astiassa). Ominaislämpökapasiteetti on vakiopaineessa (cp) selvästi suurempi kuin vakiotilavuudessa (cv). Sekä teoreettisesti että kokeellisesti on voitu osoittaa, että näiden ominaislämpökapasiteettien suhde riippuu atomien lukumäärästä kaasun molekyylissä. Yksiatomisilla kaasuilla (esimerkiksi jalokaasuilla) suhde on noin 5/3, kaksiatomisilla (esimerkiksi vedyllä, typellä ja hapella) noin 7/5, kolmiatomisilla (esimerkiksi hiilidioksidilla) noin 3/2, useampiatomisilla (esimerkiksi metaanilla) vielä pienempi.
Myös nesteillä ja kiinteillä aineilla on hieman erisuuruinen ominaislämpökapasiteetti vakiotilavuudessa ja vakiopaineessa. Näiden aineiden paljon pienemmän lämpölaajenemisen ja vähäisen kokoonpuristuvuuden vuoksi ero on kuitenkin yleensä merkityksettömän pieni.
Moolinen lämpökapasiteetti
Ominaislämpökapasiteetin ohella käytetään varsinkin teoreettisissa tarkasteluissa myös moolista eli molaarista lämpökapasiteettia tai lyhyesti moolilämpöä. Sillä tarkoitetaan lämpömäärää, joka lämmittää yhtä moolia tarkasteltavaa ainetta yhden lämpötilayksikön verran. Sen yksikkönä on J/(mol·K), ja se voidaan laskea kertomalla aineen ominaislämpökapasiteetti sen moolimassalla. Kaasuilla myös se on samassa suhteessa eri suuri vakiotilavuudessa ja vakiopaineessa kuin ominaislämpökapasiteettikin. Vakiopaineessa ja vakiotilavuudessa mitattujen moolilämpöjen erotus on kuitenkin kaikilla kaasuilla lähes sama ja yhtä suuri kuin myös ideaalikaasun tilanyhtälössä esiintyvä kaasuvakio, 8,3145 J / (mol·K).
Yksiatomisilla kaasuilla mooliset lämpökapasiteetit vakiopaineessa ja -tilavuudessa ovat noin 3/2 ja 5/2 kertaa, kaksiatomisilla noin 5/2 ja 7/2 kertaa kaasuvakion suuruiset ja useampiatomisilla vielä suuremmat. Tämä johtuu siitä, että useampiatomisilla kaasuilla molekyylit eivät ainoastaan etene vaan myös pyörivät ja niiden atomit värähtelevät toistensa suhteen, toisin sanoen lämpöliikkeellä on enemmän vapausasteita. Osa näistä vapausasteista ilmenee kuitenkin kvantittumisten vuoksi vasta melko korkeissa lämpötiloissa, minkä vuoksi useampiatomisten kaasujen ominaislämpökapasiteetit riippuvat myös lämpötilasta.
Dulongin ja Petit'n laki
Pierre Louis Dulong ja Alexis Thérèse Petit esittivät vuonna 1819 lain, jonka mukaan useimmilla kiinteillä aineilla moolinen lämpökapasiteetti on likipitäen yhtä suuri ja noin kolme kertaa kaasuvakion suuruinen, siis noin 25 J/(mol·K). Tämä Dulongin ja Petit'n laki pätee varsin hyvin melkein kaikille metalleille ja monille epämetallisillekin kiinteille alkuaineille. Selviä poikkeuksia ovat kuitenkin beryllium, boori, pii ja erityisesti hiili, varsinkin timanttina. .
On kuitenkin havaittu, että matalissa lämpötiloissa aineiden ominaislämpökapasiteetit pienenevät. James Clerk Maxwell totesi jo vuonna 1859, että tässä kohdin havainnot olivat ristiriidassa teorian kanssa, jonka mukaan niiden olisi pitänyt pysyä vakioina. Selityksen asiaan antoi vasta kvanttifysiikka. Ensin Albert Einstein, myöhemmin täsmällisemmin Peter Debye osoittivat tämän johtuvan aineen hilavärähtelyjen kvantittumisesta. Kullakin aineella on tietty Debyen lämpötila, jonka yläpuolella ominaislämpökapasiteetti on likipitäen Dulongin ja Petit'in lain mukainen, mutta jonka alapuolella se laskee nopeasti.
Ilikeesti kiitää
Ilikeesti kiitää on Vesa Kontiaisen ja Kjell Starckin kirjoittama kirja suomalaisesta Popeda-yhtyeestä. Kirja sisältää yhtyeen historian ja täydellisen diskografian vuodesta 1977 vuoteen 2001, sekä fanien, keikkajärjestäjien ja muusikkoystävien kommentteja.
Vuonna 2009 kirjasta julkaistiin uusintapainos, joka käsittelee myös vuodet 2001–2008.
Pertti Niemi & Odessa
Pertti Niemi & Odessa oli suomalainen tanssimusiikkia soittanyt yhtye, joka toimi vuosina 1970–2020. Yhtyeen solisti oli porilainen tanssimuusikko Pertti Niemi (1940–2022).
V. O. Veilahti
Veikko Olavi Veilahti (vuoteen 1952 Lahtinen; 21. heinäkuuta 1926 Tampere – 21. huhtikuuta 1994 Tampere) oli suomalainen työväenopiston rehtori ja yliopiston lehtori. Veilahti valmistui valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1948, toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun valtio-opin laitoksen assistenttina 1949–1953 sekä Tampereen työväenopiston opettajana vuodesta 1953 ja rehtorina 1962–1974. Vuosina 1974–1986 hän oli Tampereen yliopiston järjestöopin lehtori. Veilahti oli myös Kiljavan opiston opettaja, Lenin-museon johtokunnan jäsen, aikakauslehti Luotaimen toimitussihteeri ja Aamulehden kirjallisuusarvostelija. Veilahden elämäkerran kirjottaneen Sakari Kiurun mukaan hän oli keskeinen sosialidemokraattinen ideologi 1950-luvulta 1970-luvulle saakka.
Teoksia
Nimellä V. O. Lahtinen: Nimellä V. O. Veilahti:
M/S Sheng Hang 8
M/S Sheng Hang 8 on vuonna 1964 valmistunut autolautta. Sen rakensi N.V. Scheepswerf Gebroeders pot Bolnesissä Hollannissa. Aluksen varusteli valmiiksi NV Zaanlandsche Scheepsbouw Maatschappij.
Meigs Field
Merrill C. Meigs Field Airport oli lentoasema Chicagossa Yhdysvalloissa. Vuonna 1948 avattu lentoasema sijaitsi keinotekoisella Northerly Island -niemellä. Lentoasemalla oli yksi, noin 1 200 metriä pitkä kiitotie. Vuonna 1955 se oli Yhdysvaltojen vilkkaimmin liikennöity yhden kiitotien lentokenttä. thumb|left|200px|Meigs Fieldin terminaalirakennus. thumb|left|200px|Meigs Fieldin ainoa kiitotie muutama päivä tuhotyön jälkeen. Meigs Field oli tunnettu Chicagon maamerkki. Maailmalla se on tunnettu esimerkiksi vanhempien Microsoft Flight Simulator -versioiden oletuskenttänä.
Kenttä suljettiin vuonna 2003. Jo vuonna 1995 pormestari Richard M. Daley oli vaatinut kentän sulkemista ja muuttamista puistoksi, ja vuonna 2001 saatiin aikaan kompromissi jonka mukaan kentän piti toimia vielä 25 vuoden ajan. 30. maaliskuuta 2003 Daley kuitenkin tuli kentälle keskellä yötä yksityisten työmiesten kanssa ja tuhosi kiitotien puskutraktorien avulla. Syiksi hän väitti rahan ja ajan säästämisen oikeustoimien kanssa, ja syyskuun 11. päivä 2001 olivat myös tuoneet esiin terrorismiuhan. Todellinen syy kentän sulkemiseen oli kuitenkin se, että lentokentän ollessa toiminnassa Chicagon keskustan lähellä lentävien lentokoneiden piti olla jatkuvassa yhteydessä kentän lennonjohtoon. Harrastusilmailuryhmät protestoivat sulkemista ankarasti. Koska kenttä suljettiin ilman ennakkovaroitusta ja sulkemisesta ei tehty viranomaisille asianmukaista ilmoitusta, kentälle jäi 16 konetta, jotka kuitenkin lopulta saatiin pois kentältä rullaustietä myöten.
Northerly Island -niemellä on nykyään puisto. Mikäli Chicago olisi valittu vuoden 2016 olympialaisten isäntäkaupungiksi, niemellä olisi voinut olla merkittävä rooli. Suunnitelmissa on helikopterikentän rakentaminen niemelle.
Säiliöinti
Säiliöinti tai käyttöjärjestelmätason virtualisointi tarkoittaa tietotekniikassa kevyempää eriyttämistä kuin hypervisorilla tehtävä virtualisointi.
Ratkaisuja ovat muun muassa FreeBSD:n jail, Linux container, NetBSD:n sysjail, AIX Workload Partitions ja Solaris Container/Zone.
Säiliöt eivät tarvitse hypervisoria, virtuaalikoneita eikä tarvitse suorittaa kokonaista asiakaskäyttöjärjestelmää varsinaisen käyttöjärjestelmän lisäksi. Myöskään levytilaa ei tarvitse varata toistuville tiedoille. Säiliöitä voi käyttää kuudesta kahdeksaan kertaa enemmän samalla laitteistolla kuin perinteisellä virtualisoinnilla.
Säiliöitä kutsutaan myös virtuaaliympäristöiksi (, VE) erona virtuaalikoneille. Virtuaaliympäristö on tiettyihin tarkoituksiin sopiva vaihtoehto virtuaalikoneille pilvipalveluiden toteutukseen. Säiliöintiä käytetään muuttumattomien käyttöjärjestelmien kanssa: näissä varsinainen käyttöjärjestelmä on samanlainen jokaisella koneella ja sovellukset asennetaan säiliöihin.
Toteutustekniikat
Varhainen tapa on ollut Unixissa toteutettu -rajoitus hakemistopuun rajaamiseksi, joka myöhemmin lisättiin 4.2BSD:ssä.
Myös Copy-on-write -tekniikkaa voidaan käyttää hyödyksi, jolloin oma tallennustila varataan vasta kun on tarvetta tallettaa eriävää tietoa.
Docker vaikutti merkittävästi säiliöinnin suosioon ja yleistymiseen.
Open Container Initiative
Open Container Initiative (OCI) on Dockerin ja Linux Foundationin vuonna 2015 perustama yhteenliittymä, joka on standardoinut käytettäviä tiedostomuotoja, ohjelmointirajapintoja ja ajonaikaisia ympäristöjä. Docker refaktoroi ohjelmistonsa pienempiin komponentteihin, joista osan se luovutti määrittelyjen kanssa OCI:lle. OCI:n ohjelmistot ja määrittelyt toimivat perustana useille muille.
Lumivyörylähetin
Lumivyörylähetin tai piippari on eräänlainen hätäpaikannusmajakka, joka on 457 kHz:n taajuudella toimiva radiolähetin (lähetin ja vastaanotin samassa yksikössä), jonka tarkoituksena on löytää lumen alle hautautuneita ihmisiä. Hiihtäjät, erityisesti maastohiihtäjät, kantavat niitä laajalti mukanaan, jos hiihtäjä joutuu lumivyöryn hautaamaksi. Lumivyöryalueella liikuttaessa se pidetään lähetinasennossa ja se lähettää koko ajan signaalia. Etsintätilanteessa piippari kytketään vastaanotolle, jolloin muiden piippareiden lähettämät signaalit kuullaan laitteen kaiuttimesta.
Lumivyörylähetintä on kahta päätyyppiä, jotka ovat analoginen ja digitaalinen. Analogisen laitteen kanssa käyttäjä on täysin omien taitojensa varassa, kun taas digitaalinen pyrkii avustamaan käyttäjää uhrin löytämisessä. Käytännössä analogisen laitteen suorituskyky on etsintätilanteessa kokeneella käyttäjällä parempi, mutta kokemattomalla käyttäjällä digitaalista huonompi. Kaikki markkinoilla olevat laitteet ovat käyttökelpoisia, kunhan käyttäjä vain osaa oman laitteensa käytön ja tuntee sen rajoitteet.
Lumivyörylähettimen käsittelyssä on huomattava, että laitteessa on yksi tai useampi hiilikuituantenni. Antennin ehjänä säilymisen varmistamiseksi laitetta tulee suojata iskuilta.
Ennen retkelle lähtöä kaikki ryhmän jäsenet aktivoivat lähetinlaitteensa lähetystilaan, jolloin laite lähettää matalan tehon pulssimuotoisia radiosignaaleja matkan aikana. Jos osa hiihtoryhmän jäsenistä hautautuu lumivyöryn jälkeen, muut voivat vaihtaa lähetysvastaanottimensa lähetys- ja vastaanottotilasta vastaanottotilaan, jolloin sitä voidaan käyttää radiosuuntauslaitteena kadonneiden hiihtäjien signaalien etsimiseen. Lumivyörypaikannuslaite on aktiivinen laite, joka saa virtansa paristoista; hiihtopuvussa voi olla myös vaatteisiin ommeltu passiivinen RECCO-lähetin.
Varhaiset lumivyörylähettimet lähettivät signaalia 2,275 kHz:n taajuudella. Vuonna 1986 otettiin käyttöön kansainvälinen 457 kHz:n taajuusstandardi, joka on nykyäänkin standardi. Monet yritykset valmistavat tämän standardin mukaisia lähetinlaitteita.
Lumivyörylähetin ei ole ennaltaehkäisevä toimenpide mahdollista lumivyöryn hautautumista vastaan, vaan pikemminkin keino lyhentää uhrien lumen alle hautautumisen kestoa, mikä tekee heidän henkensä pelastamisesta todennäköisempää.
Luettelo Inkoon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Inkoon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Inkoon kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Inkooseen on liitetty Degerbyn kunta.
Mnemosyne (lehti)
thumb|200px|Lehden ensimmäisen numeron etusivu. Mnemosyne oli Turussa vuosina 1819–1823 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti. Aura-seuran julkaisema lehti oli yksi ensimmäisistä suomalaisista aikakauslehdistä. Sillä oli suuri merkitys Suomen kansallisen heräämisen ja kirjallisuuden synnyssä.
Mnemosynen toimittajina työskentelivät vuorotellen Johan Gabriel Linsén ja Fredrik Bergbom. Tärkeänä taustavaikuttajana ja avustajana toimi A. I. Arwidsson. Lehti ilmestyi aluksi kahdesti viikossa ja vuodesta 1821 lähtien kuukausittain. Alusta lähtien julkaistiin myös kuukausiliitettä yliopistouutisia, kirjauutuuksia ja ilmoituksia varten. Painajana ja julkaisijana toimi Christian Ludvig Hjeltin omistama Suomen Pipliaseuran kirjapaino.
Ensimmäisen numeron esipuheessa lehden sisällöksi ilmoitettiin suomen kieltä, runoutta, historiaa, maantiedettä, kirjallisuutta ja luonnontiedettä käsittelevät isänmaalliset aiheet. Lisäksi luvattiin seurata uusinta ulkomaalaista kirjallisuutta, tieteitä ja taiteita. J. G. Linsén yhtyi artikkelissaan ”Om Finsk Nationalitet” Johan Jakob Tengströmin Aura-kalenterissa esittämään näkemykseen, jonka mukaan suomalainen kansallisuus perustui kieleen, kirjallisuuteen, uskontoon ja lakeihin.
Varsinkin kahtena ensimmäisenä vuonna Mnemosynella oli suuri merkitys julkisen keskustelun herättäjänä. Reinhold von Becker julkaisi laajan arvostelun Johan Stråhlmanin suomen kieliopista, joka synnytti Suomen ensimmäisen laajan lehdistöpolemiikin. Suomen kielen kirjoitustapaa koskevia ajatuksiaan von Becker havainnollisti perustamassaan Turun Wiikko-Sanomat -lehdessä. Keskustelua herättivät myös Gustav Avellanin arvio Engelbrekt Ranckenin ruotsintamasta Goethen runoelmasta, Arwidssonin julkaisemat suomalaisten kansanrunojen käännökset sekä Eric Gustaf Ehrströmin näkemykset venäjän kielen tarpeellisuudesta Suomessa.
Arwidssonin ja Abraham Poppiuksen julkaisemien kansanrunojen lisäksi Mnemosynessa ilmestyi Linsénin, Anders Johan Sjögrenin ja Gustaf Idman-Idestamin alkuperäisiä runoja, saksalaisten Goethen, Friedrich Schillerin ja Jean Paulin käännöksiä sekä Arwidssonin katsaus uuteen ruotsalaiseen kirjallisuuteen. Lehti seurasi koti- ja ulkomaista yliopistoelämää sekä julkaisi runsaasti käännettyjä historiallisia artikkeleita ja kertomuksia. Suomen historiasta kirjoitti auraseuralainen Gabriel Rein.
A. I. Arwidsson perusti vuoden 1821 alussa Mnemosynen keskustelukumppaniksi Suomen ensimmäisen valtiollis-poliittisen lehden Åbo Morgonbladin. Viranomaisia ärsyttävänä kansalaismielipiteiden vaatijana se kuitenkin lakkautettiin kesken ensimmäistä ilmestymisvuottaan. Arwidssonin Mnemosynessa helmikuussa 1823 julkaisema artikkeli ”Betraktelser” johti kirjoittajan erottamiseen yliopistosta ja samalla lehti menetti mahdollisuutensa saada valtion rahatukea.
Vuoden 1823 lopussa toimitus ilmoitti Mnemosynen lakkaavan toimittajien ajanpuutteen ja ”esiin tulleiden olosuhteiden” vuoksi. Arwidssonin jupakan lisäksi osansa lakkaamiseen lienee ollut henkilösuhteilla ja lehden suosion laskulla. Sen postilevikki oli ensimmäisenä ilmestymisvuotena 240, seuraavana vuonna 72 ja vuonna 1821 enää 42 kappaletta. Myöhempien vuosien levikistä ei ole tietoa, mutta ilmeisesti lukijat asuivat lähinnä Turussa ja sen lähiympäristössä. J. G. Linsén ryhtyi seuraavana vuonna toimittamaan uutta Åbo Underrättelseriä, joka ohjelmaltaan muistutti Mnemosynea, mutta oli sanomalehtenä sisällöltään monipuolisempi. Seuraavat aikakauslehdet ilmestyivät 1830-luvulla uudessa pääkaupungissa Helsingissä.
Rottasota (elokuva)
Rottasota on Maunu Kurkvaaran käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1968. Kurkvaara myös tuotti, lavasti ja kuvasi elokuvan. Sen pääosissa näyttelevät teatterikoulussa tuolloin opiskellut Tapio Kouki ja Miss Cinema Europa -kilpailun Italiassa 1966 voittanut Thelma Ramström.
Juoni
Poliisi tekee ratsian jazzklubille ja pidättää kaikki, myös paikalla olevan Raunon. Kun poliisille selviää, että Rauno on ministerin poika, konstaapeli soittaa isälle, joka käskee poliisin tuoda pojan kotiin. Matkalla Rauno karkaa poliiseilta ja piiloutuu taiteilija Miken luo. Asia vuotaa lehdistölle, mutta pääministeri onnistuu estämään uutisen julkaisun.
Seuraavana päivänä Johanna huomaa erään miehen seuraavan häntä. Hän houkuttelee miehen porraskäytävään ja huutaa apua, uhaten syyttää miestä raiskauksesta. Johanna löytää Raunon Miken luota. Mike tarjoaa heidän uudeksi piilopaikakseen mökkiä maaseudulla. Rauno ja Johanna lähtevät asunnosta eri teitä, tapaavat kadulla ja nousevat linja-autoon.
Matkalla Johanna muistelee takaumina lapsuuttaan ja Ruotsissa asuvaa äitiään, jota ei ole tavannut vanhempiensa avioeron jälkeen. Johanna sanoo ymmärtävänsä nyt, että hänen isänsä on aina ajatellut vain uraansa ja asemaansa.
Pääministeri ja ministeri eivät tiedä mitä tehdä lastensa katoamisen suhteen. Rauno ja Johanna saapuvat mökille ja rakastelevat.
Rooleissa
Lisäksi elokuvassa esiintyvät kreditoimattomina muiden muassa:
Tuotanto
Elokuvan takaumajaksot, jotka ovat osin värillisiä ja osin mustavalkoisia, koostettiin pääosin Kurkvaaran elokuvien Patarouva (1959), Naiset (1964) ja Pikkuinen (1961) materiaalista.
Otto Donnerin yhtyeen jazzmusiikin ohella elokuvassa soi Jim Pembroken tekemä ja Blues Sectionin esittämä laulu ”Answer to Life”. Elokuvassa esiintyy Donnerin yhtyeen lisäksi myös DDT Jazz Band.
Vastaanotto
Elokuvan yleisömenestys jäi vuoden 1968 heikoimmaksi, elokuva jäi ilman valtionpalkintoa ja tuotti tappiota.
Elokuvan ensi-illan aikoihin useimmat kriitikot pitivät Rottasotaa epäonnistumisena, vaikka sanoivat tietäneensä etteivät käsikirjoitus ja henkilöohjaus ole Kurkvaaran vahvoja lajeja. Elokuvan nähtiin sisältävän niin monia teemoja – rakkaus, suhde vanhempiin, politiikka ja ympäristönsuojelu – ettei taitavampikaan ohjaaja saisi niitä pysymään koossa (Pertti Lumirae, Päivän Sanomat 9.4.1968). Värikuvausta, äänitystä ja Henrik Otto Donnerin ”visuaalista” musiikkia kehuttiin. Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat 7.4.1968) piti elokuvaa sen puutteista huolimatta Kurkvaaran sympaattisimpana ja Yksityisalueen jälkeen parhaana.
Nykyarvioijista Voima.fi-sivuston Eero Tammelle Rottasota ”näyttäytyy sekavasta muodostaan huolimatta radikaalina nuorisokuvauksena ja kommentaarina saasteisiinsa rappeutuvasta yhteiskunnasta”.
Bert Robertsson
Seuraura
Robertsson on Nykvarns SK:n kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Södertälje SK:ssa. Robertsson debytoi seuran miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla maan I-divisioonassa kaudella 1992–1993, jolloin hän pelasi siellä 23 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3 ja kaksi nousukarsintasarjan ottelua ilman tehopisteitä. Vancouver Canucks varasi Robertssonin kymmenennellä kierroksella 254. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1993. Hän pelasi Södertäljessä vielä kaksi seuraavaa kautta.
Kaudeksi 1995–1996 Robertsson siirtyi Vancouver Canucksin organisaatioon. Hän pelasi kautensa kokonaan AHL-joukkue Syracuse Crunchissa, jossa tulokaskausi toi 65 runkosarjaottelussa tehot 1+7=8 ja 109 jäähyminuuttia sekä 16 playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen ja 26 jäähyminuuttia. Myös kauden 1996–1997 Robertsson pelasi kokonaan Crunchissa, jonka sisäisen jäähypörssin hän voitti 132 minuutillaan. Kaudella 1997–1998 Robertsson debytoi Canucksin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 30 runkosarjaottelua tehopistein 2+4=6. Robertsson teki NHL-debyyttinsä 8. marraskuuta 1997 Mighty Ducks of Anaheimia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.46 minuuttia ja Robertsson keräsi teholukeman –1. NHL-uransa avausmaalin hän teki kuudennessa ottelussaan 24. tammikuuta 1998 vieraissa Calgary Flamesia vastaan. Robertssonin laukaus maalia kohti oli hänen koko uransa kolmas ja ottelunsa ensimmäinen. Kaudesta 1998–1999 Robertsson pelasi suurimman osan NHL:n puolella tehden 39 runkosarjaottelussa tehot 2+2=4.
Elokuussa 1999 Robertsson teki vapaana agenttina sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän pelasi kauden 1999–2000 lähes kokonaan NHL:ssä tehden 52 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa neljä syöttöpistettä. Robertsson pelasi kauden aikana myös kuusi ottelua AHL-joukkue Hamilton Bulldogsissa. Kauden jälkeen Oilers jätti hänet suojaamatta NHL:n laajennusvaraustilaisuuteen 2000, jolloin Columbus Blue Jackets varasi Robertssonin yhdeksäntenä pelaajana. Marraskuussa seura kauppasi hänet New York Rangersiin vaihdossa maalivahti Jean-François Labbéen. Robertsson pelasi Rangersissa kauden 2000–2001 aikana kaksi NHL-ottelua, mutta suurimman alkukaudestaan hän pelasi kuitenkin AHL-joukkue Hartford Wolf Packissa, jossa Robertsson pelasi 27 ottelua. Hän pelasi myös 14 ottelua IHL-joukkue Houston Aerosissa, kunnes maaliskuussa 2001 Rangers kauppasi Robertssonin Nashville Predatorsiin vaihdossa hyökkääjä Ryan Tobleriin. Hän pelasi loppukauden IHL-joukkue Milwaukee Admiralsin vahvuudessa.
Kauden 2001–2002 Robertsson pelasi kokonaan AHL:ssä. Hän aloitti kautensa Milwaukee Admiralsissa, joka oli siirtynyt lakkautetusta IHL:stä AHL:ään. Joulukuussa 2001 Nashville Predators kauppasi Robertssonin Mighty Ducks of Anaheimiin hyökkääjä Jay Legaultiin. Hän pelasi Cincinnati Mighty Ducksissa, kunnes maaliskuussa 2002 Anaheim kauppasi Robertssonin edelleen Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa puolustaja Mark Mooreen. Hän pelasi loppukauden Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin vahvuudessa.
Elokuussa 2002 Robertsson siirtyi kuukauden asti kestävälle try-outille SM-liigajoukkue Tampereen Ilvekseen. Hän sai samassa kuussa joukkueeseen kauden 2002–2003 kattavan jatkosopimuksen. Robertsson sijoittui 111 minuutillaan koko SM-liigan jäähypörssissä neljänneksi. Jatkoaika.com -sivuston toimittaja Ville Salan mukaan hänen kautensa oli kuitenkin pettymys, eikä Robertsson onnistunut välillä edes omassa puolustuspäässä. Hän keräsi runkosarjassa varsin heikon teholukeman –19. Kaudeksi 2003–2004 Robertsson palasi kotimaahansa ja siirtyi Södertälje SK:n Elitserien-joukkueeseen. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Robertsson pelasi liigassa ensimmäisen kautensa tehden 48 runkosarjaottelussa tehot 2+2=4. Hän jakoi 109 minuutillaan Elitserienin jäähypörssin kymmenennen sijan Frölunda HC:n Oscar Ackeströmin kanssa. Kauden 2004–2005 päätteeksi Robertsson lopetti ammattilaisuransa.
Robertsson palasi kaukaloihin yhden välivuoden jälkeen kaudeksi 2006–2007, jolloin hän siirtyi Ruotsin kuudenneksi korkeimmalle sarjatasolle maan IV-divisioonaan. Kaudeksi 2007–2008 joukkue nousi Ruotsin III-divisioonaan, jossa Robertsson lopetti jääkiekkoilun.
Maajoukkueura
Robertsson pelasi kolme nuorten maaottelua.
Valmentajaura
Kaudella 2008–2009 Robertsson aloitti Almtuna IS:n apuvalmentajana Jonas Rönnqvistin johtamassa valmennustiimissä Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa. Kaudella 2009–2010 joukkue eteni kaikkien aikojen parhaimmalle sijalleen, runkosarjan neljännelle sijalle. Almtuna eteni Kvalserieniin, mutta joukkue jäi kuitenkin ilman sarjanousua. Kaudella 2010–2011 Robertsson jatkoi Allsvenskanissa Mats Waltinin apuvalmentajana VIK Västerås HK:ssa.
Kaudeksi 2011–2012 Robertsson nimettiin Elitserien-joukkue Skellefteå AIK:n apuvalmentajaksi Anders Forsbergin johtamaan valmennustiimiin. Hän voitti kauden päätteeksi hopeaa. Kauden 2012–2013 päätteeksi Robertsson voitti Ruotsin-mestaruuden, kuten myös seuraavan kauden 2013–2014 päätteeksi, jolloin Skellefteån päävalmentajana toimi Hans Wallson. Kahden seuraavan kauden päätteeksi Robertsson voitti Wallsonin valmennustiimissä hopeaa. Vuosina 2016–2018 hän toimi Stefan Klockaren apuvalmentajana. Robertsson voitti kauden 2017–2018 päätteeksi hopeaa.
Kahdeksan Skellefteåssa vietetyn vuoden jälkeen Robertsson nimettiin kaudeksi 2019–2020 kolmivuotisella sopimuksella Linköping HC:n SHL-joukkueen päävalmentajaksi. Joukkue jäi hänen debyyttikaudellaan pudotuspelien ulkopuolelle ja sijoittui runkosarjassa sijalle 11.
Muuta
Robertssonin poika Simon pelaa hyökkääjänä SHL-joukkue Skellefteå AIK:ssa.
Richard Sherman (amerikkalaisen jalkapallon pelaaja)
Richard Kevin Sherman (s. 30. maaliskuuta 1988 Compton, Kalifornia ) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan kulmapuolustaja. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa Tampa Bay Buccaneersia.
Ennen ammattilaisuraansa Sherman pelasi yliopistojalkapalloa Stanfordin yliopiston joukkueessa. Hänet varattiin vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuudessa viidennellä kierroksella, 154. pelaajana. Myöhäisestä varausvuorosta huolimatta Shermanista tuli välittömästi aloittaja Seattle Seahawksin puolustuksessa.
Sherman edusti Seattle Seahawksia seitsemän kautta. Maaliskuussa 2018 hän teki kolmivuotisen sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa. Sopimuksen päätyttyä 49ersin kanssa, Sherman aloitti NFL-kauden 2021 vapaana agenttina. Sherman teki kuitenkin yksivuotisen sopimuksen hallitsevan Super Bowl -voittaja Tampa Bay Buccaneersin kanssa 2021 kauden neljännellä peliviikolla.
Robin Engelen
Engelen on esiintynyt sekä pianistina että kapellimestarina monien saksalaisten orkesterien ja Tokion filharmonisen orkesterin kanssa. Hän on johtanut Komische Oper Berlinin orkesteria sekä Stuttgartin kamariorkesteria ja toiminut Klangwerk-yhtyeen musiikillisena johtajana (1993–2003). Vuonna 2001 Het Collectief nimitti Engelenin vierailevaksi pääkapellimestariksi. Hänen kansainvälinen uransa on vienyt hänet muun muassa Koreaan, Italiaan, Venäjälle ja Turkkiin. Oopperaa hän on ohjannut Stuttgartin lisäksi muun muassa Leipzigin oopperassa.
BIS-levymerkillä on julkaistu levy The Eight Sounds, jolla Engelen johtaa Raschèr-saksofonikvartetin ja Stuttgartin kamariorkesterin tulkintoja Sally Beamishin, Steven Stuckyn sekä Chen Yin teoksista saksofoneille ja jousille.
Tsarmitunturin erämaa
thumb|right|Tsarmitunturin erämaata Tsarmitunturin erämaa-alue on yksi Lapin kahdestatoista erämaa-alueesta. Alue sijaitsee Inarin kunnassa. Alueen koko on n. 15 000 hehtaaria ja se on Suomen erämaa-alueista pienin. Erämaa-alueen korkein kohta on Akalauttapää (507 m mpy).
Antilooppi
Antilooppi on nimitys, jota käytetään monista erilaisista onttosarvisten (Bovidae) heimoon kuuluvista, Afrikassa ja Aasiassa elävistä sorkkaeläinlajeista.
Elinkeinoelämän keskusliitto
Elinkeinoelämän keskusliitto ry (EK, ) on suomalainen elinkeinoelämän etujärjestö, joka aloitti toimintansa vuoden 2005 alussa, kun Palvelutyönantajat (lyhenne PT ) ja Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitto (TT) yhdistyivät. Metsäteollisuus ry erosi EK:sta kesäkuussa 2016.
Vuonna 2021 järjestöön kuuluu 20 yksityisen sektorin toimialaliittoa, joihin kuuluu noin 15 000 jäsenyritystä. Ne työllistävät noin 900 000 työntekijää. EK:n jäsenyrityksistä 96 % on PK-yrityksiä. EK:n puheenjohtaja on Jaana Tuominen.
EK:n tehtävät
EK:n tarkoituksena on edustaa jäseniään elinkeino- ja työmarkkinapoliittisissa asioissa sekä yhteiskunnallisessa päätöksenteossa. Järjestön tavoitteita ovat myös yritys- ja elinkeinotoiminnan kilpailukyvyn varmistaminen sekä yrittäjyyden, markkinatalouden, terveiden liiketoiminnan muotojen ja kansainvälistymisen tukeminen.
EU-edunvalvonta
Noin 70 % elinkeinoelämää koskevasta lainsäädännöstä on lähtöisin EU:sta ja valtaosa EU lainsäädännöstä vaikuttaa yritystoimintaan.
EK seuraa ja vaikuttaa EU-hankkeisiin, jotka koskettavat yritystoimintaa. EK:lla on toimisto Brysselissä. Sen lisäksi EK:n asiantuntijat Suomessa vastaavat oman alansa EU-vaikuttamisesta.
EK pitää yhteyttä elinkeinoelämän eurooppalaisiin sisarjärjestöihin ja on jäsen Euroopan elinkeinoelämää ja työnantajia edustavassa järjestössä BusinessEuropessa.
Puheenjohtajat ja toimitusjohtajat
Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton puheenjohtajat
EK:n puheenjohtajat
Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton toimitusjohtajat
EK:n toimitusjohtajat
Hollow Man – mies ilman varjoa
Hollow Man – mies ilman varjoa on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut tieteis- ja kauhuelokuva. Sen pääosia näyttelevät Kevin Bacon, Elisabeth Shue sekä Josh Brolin. Elokuvan on ohjannut Paul Verhoeven ja sen idea perustuu H. G. Wellsin kirjaan Näkymätön mies. Elokuvan jatko-osa on vuonna 2006 julkaistu Hollow Man - mies ilman varjoa 2.
Juoni
Kevin Bacon näyttelee elokuvassa Sebastien Cainea, tiedemiestä, joka kehittelee Yhdysvaltain asevoimille näkymättömäksi tekevää seerumia entisen tyttöystävänsä (Shue) ja ystävänsä Matt Kensingtonin (Brolin) kanssa. Seerumi toimii eläimillä, mutta Caine valehtelee ihmiskoelautakunnalle ja kokeilee seerumia itseensä. Seerumi näyttää toimivan. Caine nauttii näkymättömyydestään ja käyttää sitä hyväksi raiskaten naapurinsa. Kun alkaa näyttää siltä, että hän ei pysty palautumaan näkyväksi, hänestä tulee vaarallinen hullu, joka yrittää tappaa työtoverinsa.
Eemi Tervaportti
Suomen lentopallomaajoukkueessa Tervaportti debytoi kesällä 2010. Kapteeniksi hänet nostettiin vuonna 2016. Tervaportti oli pelannut 243 miesten A-maaottelua tammikuuhun 2020 mennessä. Vuoden lentopalloilijaksi hänet valittiin vuonna 2013.
Ura
Eemi Tervaportti aloitti lentopallon äetsäläisen FC-57:n riveissä ja saavutti lukuisia mitaleja nuorten sarjoissa. Nuorten maajoukkueeseen hän nousi 15-vuotiaana ja rakensi teini-ikäisenä Valkeakosken Isku-Veikkojen peliä ratkaisevissa otteluissa, kun seura nousi kauden 2006–2007 päätteeksi lentopallon 1-sarjasta lentopalloliigaan.
Hyvät otteet maaotteluissa viitoittivat hänelle tien lopulta Euroopan kentlle, ja Tervaportti siirtyi Ranskan Pro B-liigaan, joka on toiseksi korkein sarjataso maan lentopallohierarkiassa. Kausi Pro B -liigassa päättyi finaalitappioon. Seuraavalla kaudella Tervaportti pelasi sarjatasoista korkeimmalla eli Pro A -liigassa Ajaccion riveissä. Ranskan vuosina suuri menestys vältti Tervaportin edustamia seuroja, mutta Belgiassa vuosina 2013-2015 suomalaispassari voitti lähes kaiken Knack Roeselaressa sekä pelasi myös Mestareiden liigassa.
Erinomaiset kolme vuotta toivat hänelle lopulta rahakkaan sopimuksen silloin Turkin lentopalloliigan hallitsevan mestariin Galatasarayhin. Turkissa menestys loisti poissaolollaan, eikä Galatasaray yltänyt mitalipeleihin. Tervaportti palasikin takaisin Ranskaan yksivuotisella sopimuksella Poitiersiin, jonka päävalmentaja Brice Donat ylisti sopimuksen julkistushetkellä suomalaisen kuuluvan pelipaikallaan 15 parhaimman passarin joukkoon.
Ranskasta Tervaportti vaihtoi Puolan kautta Kreikkaan ja voitti Kreikan mestaruuden vuonna 2019. Kaudeksi 2020-2021 hän siirtyy Puolan liigaan ja Jastrzebski Wegiel -seuraan.
Muuta
Tervaportin isoisä Arto Kari on toiminut Suomen Lentopalloliiton toimitusjohtajana ja isä Jarmo Tervaportti Lentopalloliiton liittovaltuuston puheenjohtajana.
A-maajoukkue
Tervaportti kuului ikäluokkansa nuorten maajoukkueen vakiokalustoon nuoruusvuosina. Suomen miesten A-maajoukkueessa hän debytoi kesällä 2010 lentopallon Maailmanliigassa. Tervaportti on saanut kantaa heti ensimmäisistä otteluistaan maajoukkueessa suhteellisen suurta vastuuta. Tervaportti rakensi Suomen peliä kesällä 2010 voitokkaissa otteluissa muun muassa vuoden 2008 olympiavoittaja Yhdysvaltoja vastaan.
Vuosien 2012–2014 aikana Tervaportti oli miesten maajoukkueessa pääasiassa kakkospassarin roolissa vaikka hän oli esiintynyt hyvin ammattilaiskentillä. Päävastuun pelinrakentelusta kantoi kokenut Mikko Esko. Vuoden 2014 aikana pelatuissa kevään EM-karsinnoissa ja etenkin syksyn MM-kisoissa Tervaportti kuitenkin nousi haastamaan ensimmäistä kertaa Eskoa ykköspelinrakentajan vastuusta ja nousi MM-kisojen aikana joukkueen ykköspassariksi. Suomi sijoittui MM-kisoissa yhdeksänneksi. EM-kisoissa 2015 Tervaportti oli selkeä Suomen ykköspassari, kun Mikko Esko jätti maajoukkuetehtävät edellisvuoden MM-kisojen päätteeksi. Kesällä 2016 Tervaportti nousi A-maajoukkueen kapteeniksi, kun vuodesta 2012 kapteenina toiminut Antti Siltala jätti maajoukkuepelit väliin.
Ruotsin ralli 2011
pienoiskuva|[[Petter Solberg ajamassa rallissa.]] Ruotsin ralli 2011 (virallisesti 59. Rally Sweden 2011) oli Rallin MM-sarjan kauden 2011 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 10.–13. helmikuuta. Kilpailun voitti Fordin Mikko Hirvonen.
Ilma-alusrekisteri
Ilma-alusrekisteri on kunkin valtion kansallinen rekisteri siviili-ilmailuun käytettävistä ilma-aluksista. Rekisterin kansallinen ylläpitovelvoite sisältyy Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön ICAOn vuonna 1944 Chicagossa solmittuun kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimukseen ja kansallisiin lainsäädäntöihin, kuten Suomessa ilmailulakiin.
Suomessa ilma-alusrekisteriä ylläpiti vuoden 2009 loppuun ilmailuhallinto, sen jälkeen Liikenteen turvallisuusvirasto. Vuoden 2019 alusta lähtien ylläpitäjä on Liikenne- ja viestintävirasto, joka julkaisee rekisterin Suomessa rekisteröidyistä ilma-aluksista kerran vuodessa tammikuussa ja päivitysotteen kuukausittain.
Rekisterissä on ilma-aluksesta mm.
1.1.2012 (1.1.2009, 1.1.2007) rekisteri sisälsi yhteensä 1562 (1472, 1348) ilma-alusta:
Ben Hogan
thumb|Ben Hogan William Ben Hogan (13. elokuuta 1912 – 25. heinäkuuta 1997) oli yhdysvaltalainen golfaaja.