cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tobiano
Tobiano on yleinen, dominoivan geenin aiheuttama hevosen kirjavuuskuvio. Tobianogeeni tuottaa valkokarvaisia, vaaleanpunaihoisia alueita hevosen karvaan. Väritys on näkyvä syntymästä lähtien ja katoaa vain muiden geenien mahdollisesta vaikutuksesta.
Kolme etsivää ja puhuva pääkallo
Kolme etsivää ja puhuva pääkallo on 3 etsivää -kirjasarjan 21. osa. Kirjan on kirjoittanut Robert Arthur ja suomentanut Laura Tetri.
Kolme etsivää ja naurava varjo
Kolme etsivää ja naurava varjo on 3 etsivää -kirjasarjan yhdestoista osa. Kirjan on kirjoittanut Robert Arthur ja suomentanut Laura Tetri.
Haus am Werderschen Markt
thumb|pysty=1.2|Haus am Werderschen Markt. thumb|Kartassa punaisella Haus am Werderschen Markt (altbau) ja ulkoministeriön uusi lisärakennus (neubau). Haus am Werderschen Markt on Berliinin historiallisessa keskustassa Spreejoen länsirannalla sijaitseva virastorakennus, jossa on vuodesta 1999 alkaen toiminut Saksan ulkoministeriö. Talo on Tempelhofin lentoaseman jälkeen Berliinin toiseksi suurin rakennus.
Talo rakennettiin vuosina 1934–1940 Saksan valtionpankin eli Reichsbankin uudeksi taloksi ja sen suunnitteli arkkitehti Heinrich Wolff. Suunnitelmia talon rakentamisesta Reichsbankille oli ollut jo ennen ensimmäistä maailmansotaa, mutta ne päästiin toteuttamaan vasta 1930-luvulla. Vuonna 1933 järjestettyyn kutsukilpailuun osallistui 30 arkkitehtia, joukossa monia tunnettuja modernistisia arkkitehteja, kuten Walter Gropius ja Ludwig Mies van der Rohe. Kyseessä oli Saksan viimeinen arkkitehtuurikilpailu, jossa olivat vapaasti edustettuina kaikki 1920-luvun arkkitehtuurisuuntaukset. Rakennuksen sai kuitenkin suunniteltavakseen uuden valtakunnankansleri Adolf Hitlerin vaikutuksesta Reichsbankin rakennusjohtaja Wolff. Suuren rakennuskompleksin tieltä jouduttiin hävittämään monia Friedrichswerderin alueen historiallisia rakennuksia ja neljä vanhaa katua. Kurstrassen yli rakennettu kävelysilta yhdisti rakennuksen Reichsbankin vanhaan taloon kadun toisella puolella.
Rakennus vaurioitui jonkin verran toisessa maailmansodassa ja ylemmät kerrokset paloivat. Talossa toimi 1945–1949 Berliinin kaupunginkonttori ja 1949–1959 Itä-Saksan valtiovarainministeriö. Vuodesta 1959 sitä käytti DDR:n hallitsevan puolueen, sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) keskuskomitea, eli käytännössä koko Itä-Saksaa johdettiin tästä rakennuksesta. Puolueen ylin johto eli politbyroo kokoontui toisessa kerroksessa. Kun läheinen Tasavallan palatsi jouduttiin sulkemaan asbestiongelmien vuoksi, Itä-Saksan parlamentti eli volkskammer otti entisen SED:n rakennuksen parlamenttitalokseen viimeisten toimintakuukausiensa ajaksi vuonna 1990. Siellä hyväksyttiin myös sopimus Saksojen yhdistämisestä. Rakennus muutettiin vuosina 1996–2000 arkkitehti Hans Kollhoffin suunnitelmien mukaisesti Saksan liittotasavallan ulkoministeriön käyttöön. Sitä täydennettiin samalla lisärakennuksella, joka valmistui 1997–1999.
Tobiano
Värityksen piirteet
Tobianokuvioon kuuluvat usein seuraavat piirteet:
Peritytyminen ja genetiikka
thumb|[[Kimontobiano islanninhevonen; syntymäväri on värillisissä kohdissa muuttunut jo harmaaksi ja osittain vaaleaksi, mutta puhtaanvalkoiset kirjavuuskuviot erottuvat vielä melko selkeästi.]] Tobianogeeni TO on dominoiva. Hevonen voi siis olla tobiano-kuvioinen, vaikka se olisi perinyt tobianotekijän vain toiselta vanhemmistaan ja olisi heterotsygootti geenin suhteen. Mikäli hevonen on tobianon suhteen homotsygootti, se periyttää värityksensä kaikille jälkeläisilleen. Kuvio voi kuitenkin hävitä, mikäli hevosella on kimotekijä: tällöin kuvio on näkyvä hevosen ollessa nuori, mutta kimoutumisen edessä värilliset alueet vaalenevat ja lopulta muuttuvat valkoisiksi. Kimontobianoilla hevosilla alun perin värillisten alueiden iho kuitenkin säilyy tummana, mikä saattaa aiheuttaa "haamukuvioita". Diluutioväriä kantava homotsygootti tobiano (kuten voikon- tai ruunivoikontobiano) voi myös saada toisen diluutioväriä kantavan hevosen kanssa kaksoisdiluutiovärisen varsan, jonka hailakasta pohjaväristä valkoiset kirjavuuskuviot eivät välttämättä erotu juurikaan.
Tobianogeeni ei liity lethal white -oireyhtymäan, mutta myös tobianokuvioinen hevonen voi kantaa syndrooman aiheuttavaa frame overo -tekijää, vaikka fenotyyppi ei siihen viittaisikaan. Joissain tapauksissa hevonen, joka kantaa sekä tobiano- että muita kirjavuustekijöitä ("overo"), voi fenotyypiltään viitata sekä tobiano- että ei-tobiano -kuvioon; tällaisia hevosia kutsutaan toveroiksi.
DNA-testit
Tobiano-geenille on kehitetty DNA-testi. Alun perin tobianoa ei voitu testata suoraan; ensimmäiset tobianotestit tutkivat kuutta markkeria, joiden joukossa oli eräs hevosen 3. kromosomin KIT-geenin markkeri, joka liittyi läheisesti tobianoon, mutta jonka perusteella ei voitu virallisesti määrittää homotsygoottisuutta. Vuonna 2008 Kentuckyn yliopiston tutkittua asiaa joidenkin vuosien ajan todettiin tobianokuvion johtuvan KIT-geenin säätelyjaksoon vaikuttavasta kromosomitason "käännöksestä". Tämä muutos paikannettiin lopulta geneettistä testausta varten, ja nykyään jotkin laboratoriot tarjoavat sitä suorempana keinona todeta tobianogeeni. Tobianotestiä käytetään useimmiten määrittämään onko hevosyksilö homotsygootti, mutta testi on hyödyksi myös tapauksissa joissa hevonen on kimoutunut tai joissa hevoselta selittämättä puuttuu pigmenttiä.
Devils (albumi)
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Vierailevat muusikot
Janne Ahvenainen, Manna Borg, Johanna Försti, Jasse HC, Kimmo Härmä, Outi Iljin, Katariina Junnila, Markus Kahila, Bjarki Kaikumo, Alfa Kaza, Kati Kiraly, Mauri Kuokkanen, Jay Lewis, Johnny Lee Michaels, Max Lilja, Anne Lumiaho, Mariko Pajalahti, Ville Pusa, Jaakko Rajamäki, Christa Rehnvall, Susanna Suortanen, Istvan Szalay, Tidjân, Ville Valo
Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väkiluvun mukaan
thumb|450px|Kartta Kiinan maakuntatason hallinnollisista alueista väestönlaskennan 2010 tulosten mukaisesti väritettynä. Luvut kuvaavat maakunnan väkilukua (miljoonaa asukasta).
Tässä on luettelo Kiinan maakuntatason hallinnollisista alueista väkiluvun mukaisessa suuruusjärjestyksessä. Taulukon väestömäärät ja osuudet ovat Kiinan tilastokeskuksen ilmoittavia alustavia vuoden 2010 väestönlaskennan (1.11.2010) tietoja.
On huomattava, ettei taulukon kokonaisväkiluku ei sisällä erityishallintoalueiden (Hongkong ja Macao) väkilukua. Näiden tilastoviranomaisen julkaisema väkiluku (Hongkongista 2011 väestönlaskennan arvo, Macaosta 2010 viimeisen neljänneksen väestöarvio ) on kuitenkin ilmoitettu taulukossa. Erityishallintoalueiden itsensä julkaisemia väkilukutietoja on pidetty oikeampina kuin Kiinan tilastokeskuksen julkaisemaa lukuja, koska jälkimmäiset ovat hieman suurempia kuin mitä erityishallintoalueet itse kertovat väestökehityksestään.
Taiwan ei ole mukana taulukossa, vaikka Kiina lukee sen joskus provinssikseen. Käytännössä se on eri valtio: Kiinan tasavalta.
Taiwan (23 162 123 as.) ei myöskään sisälly, vaikka Kiina joskus tilastoi sen aluevaatimuksiensa mukaisesti osakseen.
Djibo
Djibo on kaupunki Burkina Fasossa. Se sijaitsee 203 kilometriä Ouagadougousta pohjoiseen ja 65 kilometrin päässä Malin rajalta. Kaupunki perustettiin 1500-luvulla ja sen asukasluku vuonna 2006 oli 28 990. Nykyään tärkein kaupunkia asuttava etninen ryhmä ovat kurumbat.
The Prophecies
The Prophecies on KenZinerin toinen ja viimeinen studioalbumi vuodelta 1999. Debyyttilevytyksen teeman ollessa pääasiassa fantasiapainotteinen, on toinen levy enemmänkin faktoista kertova.
Too Much Ain’t Enough / Knee Deep In Sky High
Too Much Ain’t Enough / Knee Deep In Sky High on Andy McCoyn toinen single. Se julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Amulet.
Herakleopolites
Herakleopolites, egyptiläisittäin Naret-khentet , oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen 20. nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Eteläinen sykomori”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa N‘ar(e)t Khentet, Naret-chentet, Noret-Khent ja Atef-Khent. Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U20.
Maantiede
Herakleopoliteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen 20. nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Se sijaitsi Ylä-Egyptin pohjoisosassa, joka luettiin usein erilliseksi Keski-Egyptiksi eli Heptanomiiksi. Nomoksen alue ulottui Oksyrhynkhoksesta Herakleopoliihin noin 67 kilometrin matkan Niilin vartta. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsivat Ankyropoliteen nomos (U18) ja Oksyrhynkhiteen nomos (U19), ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Arsinoiteen eli Krokodeilopoliteen nomos (U21).
Nomoksen pääkaupunki (mētropolis) oli Herakleopolis Megale eli egyptiläisittäin Nen(i)-nesut/Hut-nen-nesu (lat. Herakleopolis Magna, nyk. Ihnasya). Sen muita kaupunkeja oli muun muassa Hipponon Kastra (Fylake Hipponos).
Historia
Nomoksen pääjumalia oli Heryshaf (Heru-shefi/Harsafes) Herakleopoliissa. Nomoksen jumalaa ei esiinny faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa.
Vadheimsfjorden
Vadheimsfjorden on Sognevuonoon kuuluva sivuvuono Sognin ja Fjordanen läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Høyangerin kunnan alueelle.
Vuonon pohjoispäädyssä sijaitsee Vadheimin kylä.
Pieni-Sikonen
Pieni-Sikonen on Keski-Suomessa Muuramessa Muuratsalon saaren eteläosassa sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 147 metriä mpy.
Pia Hiltunen
Pia Hiltunen (s. 1991) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on Oulun kaupunginvaltuuston jäsen. Siviiliammatiltaan Hiltunen on luokanopettaja. Hänellä on urheilutaustaa muun muassa joukkuevoimistelusta. Hiltunen valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.
Puistolan urheilukenttä
thumb|Puistolan urheilukenttä. Puistolan urheilukenttä on urheilukenttä Kotkassa Katariinan kaupunginosassa. Kenttä on tunnettu ennen myös nimellä Katariinan kenttä.
Historia
Puistolan kenttä rakennettiin vuonna 1913 talkootyönä soiseen ja kiviseen maastoon. Kentän avauskilpailuna pidetään 29. kesäkuuta 1914 järjestettyjä kilpailuja, joihin osallistui muun muassa Hannes Kolehmainen. Kentällä järjestettiin Kalevan kisat vuosina 1921 ja 1935. Hiekkakenttä muutettiin nurmipäällysteiseksi vuonna 1938. Yrjö Nikkanen heitti kentällä 16. lokakuuta 1938 keihästä 78,70 metriä. Tulos säilyi maailmanennätyksenä lähes 15 vuotta. Kenttää peruskorjattiin vuosina 1964–1966.
Janaulin piiri
Janaulin piiri on paikallinen itsehallintnoalue Baškortostanin tasavallan luoteisosassa. Se rajoittuu lännessä Udmurtiaan ja pohjoisessa Permin aluepiiriin. Piirin keskus on Janaulin kaupunki, jonka lisäksi piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta). Piiri on perustettu vuonna 1930. thumb|230px|left|Kylä Janaulin piirissä
Janaulin piirin pinta-ala on 2 176 km². Piirin asukasluku oli vuonna 1995 noin 23 400 ja asukastiheys 10,8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit (46 %), tataarit, udmurtit ja venäläiset.
Kerrossänky
thumb|Lastenhuoneen puinen kerrossänky, jonka alla on säilytystilaa [[vetolaatikko|vetolaatikoissa.]] thumb|Kolmikerroksinen, teräsputkirakenteinen kerrossänky sotilasaluksella. Kerrossänky on huonekalu, joka muodostuu kahdesta tai kolmesta päällekkäisestä vuoteesta. Se voi olla seinään kiinnitetty kiinteä kaluste tai omilla jaloillaan seisova irrallinen huonekalu. Ylempään vuoteeseen kiivetään tikkaita myöten, jotka ovat yleensä kiinteä osa kerrossängyn rakennetta. Ylemmän vuoteen etureunassa on usein kaide tai muu este estämässä nukkujan putoamista reunan yli.
Kerrossänkyjä suositaan tilansäästön vuoksi muun muassa lastenhuoneissa, varuskuntien kasarmituvissa, leirikeskuksissa, retkeilymajoissa sekä kulkuneuvoissa kuten junien makuuvaunuissa, matkailuvaunuissa, rahtilaivojen ja sotilasalusten miehistötiloissa ja matkustajalaivojen halvemmissa hyttiluokissa.
Kerrossänky valmistetaan useimmiten massiivipuutavarasta, kalustelevystä tai teräsputkista. Paksun runkopatjan sijasta kerrossängyissä käytetään yleensä ohuempia vaahtomuovipatjoja laudoista tehdyn sälepohjan tai metalliverkon päällä. Kerrossängyn rakenteisiin tai niiden väliin jäävään seinään voidaan kiinnittää lukuvalaisimia ja pieniä hyllyjä toimimaan nukkujien yöpöytänä.
Kerrossänky Suomessa
Kerrossängyt yleistyivät Suomessa 1700-luvulla lähinnä Länsi-Suomen maakunnissa. Ne olivat joko seinään kiinnitettyjä tai omilla jaloillaan seisovia. Niissä käytettiin myös sivuverhoja, kuten värikkäitä raanuja, ja puuosat koristeltiin usein kaiverruksin. Sängyt olivat joko päädystä umpinaisia tai avoimia. Makuutiloihin tehtiin myös kaksoiskerrossänkyjä, jotka muodostuivat kahdesta peräkkäisestä kerrossängystä seinän vieressä. Kaappikerrossänky oli ulkonäöltään kuin suuri kaappi suljettavine ovineen; se jäi käytöstä pois huonon ilmanvaihtonsa vuoksi.
Suomen markkinoilla toimivia kerrossänkyjen valmistajia ovat Ikea, Jysk, Kiteen Huonekalu (tuotenimi Kuusamo), Laulumaa (Pop), Lundia (Lofty), Muurame (Jolla ja Jungmanni), Niemen tehtaat (Unipuu), Roope-Riikka sekä Rikosseuraamuslaitoksen vankilatyöpajat.
Parvisänky
Kerrossängyn eräänlainen muunnelma on parvisänky, jossa vuode sijaitsee ylhäällä lähellä katonrajaa ja sen alle jää tilaa muille kalusteille. Parvisänky voi olla kiinteästi rakennettu ja seinään kiinnitetty tai irtonainen huonekalu, jonka alaosa voi sisältää kirjoituspöydän.
Kalustevalmistajilla on myös etenkin lastenhuoneisiin tarkoitettuja malleja, jotka ovat muunneltavissa kerrossängystä parvisängyksi ja kirjoituspöydäksi tai kahdeksi lattialla seisovaksi sängyksi vaihtuvien tarpeiden mukaan.
Seinälle kääntyvä kerrossänky
Junien makuuvaunuissa ja muissa erityisen ahtaissa tiloissa suositaan päällekkäisiä, seinää vasten saranoiden varassa kääntyviä vuoteita, jotka ovat eräänlaisia kaappisänkyjä.
Shropshirenterrieri
Shropshirenterrieri (Shropshire Terrier) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Alkuperä
Shropshirenterrieri oli peräisin länsienglantilaisesta Shropshiren kreivikunnasta, ja se oli läheistä sukua cheshirenterrierille. Se saavutti suosiota 1800-luvun puolivälissä, minkä jälkeen se kuitenkin alkoi harvinaistua - lähinnä liian korkean sisäsiittoisuuden ja aggressiivisuuden takia. Erään raportin mukaan sillä oli vielä yksi muukin heikkous: perinnöllinen taipumus kuurouteen.
Paikallinen tilanomistaja, rotua harrastanut Domville Poole käytti jalostusohjelmassaan bulldoggeja saadakseen lisää sitkeyttä terriereihinsä. Hänen tavoitteensa olikin saada koiransa muistuttamaan ulkoisesti niin paljon puhdasta kettuterrieriä kuin mahdollista ja luonteeltaan niin paljon bullterrieriä kuin mahdollista. Koirat olivat kuitenkin liian innokkaita tappamaan ketun sen sijaan että olisivat antaneet sen ajokoirien jahdattavaksi, mikä vähensi rodun suosiota.
Keskuskoulu
Keskuskoulu -nimisiä kouluja ovat tai ovat olleet:
Saariston lapset (elokuva)
Saariston lapset on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut lastenelokuva.
Iktyonomi (AMK)
Iktyonomi (AMK) (ant. kreik. iktys kala) on luonnonvara-alan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Tutkinnon laajuus on 210 opintopistettä. Tutkinto suoritetaan kala- ja ympäristötalouden koulutusohjelmassa, ja opinnot kestävät 3,5 vuotta.
Iktyonomi on kalatalous- ja ympäristöalan asiantuntija, joka voi työskennellä muun muassa vesiensuojeluyhdistyksissä, kalanviljely- ja kalanjalostuslaitoksilla, kalatalouden neuvontajärjestöissä, kalastusalueissa, ELY-keskuksissa sekä tutkimuslaitoksissa, kuten Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksessa. Koulutus antaa myös valmiudet toimia itsenäisenä yrittäjänä.
Opiskelu
Iktyonomikoulutus on järjestetty Turun ammattikorkeakoulun Sepänkadun toimipisteessä. Iktyonomiksi opiskelevan opinnot voivat rakentua esimerkiksi kalabiologiasta, vesiekologiasta, limnologiasta, kemiasta, matematiikasta, solubiologiasta, ATK:sta, kalanjalostuksesta, vesiviljelystä, vesistöjen kunnostamisesta, kalavedenhoidosta, kalastus- ja ympäristölainsäädännöstä sekä mahdollisista projektiopinnoista. Opiskeluun sisältyy myös työharjoittelu ja opinnäytetyö.
Michael Jace
Michael Andrew Jace (s. 12. heinäkuuta 1962 Paterson, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa tv-sarjassa Shield – lain varjolla.
Jace vangittiin vaimonsa murhasta vuonna 2014. Yli kahden vuoden tutkintavankeuden jälkeen tuomioistuin totesi hänet syylliseksi murhaan ja langetti hänelle 40 vuoden vankeustuomion.
Esefjorden
Esefjorden on Sognevuonoon kuuluva sivuvuono Sognin ja Fjordanen läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Balestrandin kunnan alueelle.
Vuonon varrella sijaitsee mm. Balestrandin kylä.
Foxfield Junction
Foxfield Junction on Andy McCoyn kolmas single. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä Johanna Kustannus.
Aittokylä
Aittokylä voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Annihilaatio
Annihilaatioksi kutsutaan fysiikassa reaktiota, jossa hiukkanen kohtaa antihiukkasensa ja molemmat muuttuvat (useimmiten) gammasäteilyksi.
Elektronin törmätessä antihiukkaseensa positroniin tapahtuu annihilaatio, jossa partikkeleiden varaukset kumoavat toisensa ja hiukkasten 0,511 MeV lepomassat muuttuvat kahdeksi, vastakkaisiin suuntiin eteneväksi annihilaatiofotoniksi.
Annihilaatiossa suureiden muutokset määräytyvät säilymislakien perusteella. Energian säilymislaki määrää vapautuvien fotonien energian. Fotonien yhteenlaskettu energia vastaa suhteellisuusteorian yhtälön E=mc² mukaista energiaa. Sähkövarauksen säilymislaki mahdollistaa varauksettomien fotonien syntymisen. Liikemäärän säilymislaki vaatii, että syntyviä fotoneita on vähintään kaksi.
Elektroni-positroni-annihilaatiota käytetään esimerkiksi positroniemissiotomografiassa, joka on lääketieteellinen kuvantamismenetelmä.
Azerbaidžan
Azerbaidžanin tasavalta eli Azerbaidžan on sisämaavaltio Kaukasiassa Kaspianmeren rannalla. Naapurimaita ovat Georgia luoteessa, Armenia lännessä, Venäjä pohjoisessa ja Iran etelässä. Azerbaidžanille kuuluva Nahitševanin autonominen tasavalta sijaitsee erillään muusta maasta sen lounaispuolella Iranin, Turkin ja Armenian ympäröimänä. Azerbaidžanin keskellä sijaitsee itsenäiseksi julistautunut kiistanalainen Vuoristo-Karabahin alue. Azerbaidžanin tasavalta on ollut Euroopan neuvoston jäsen vuodesta 2001. Maan lähes 10 miljoonasta asukkaasta suurin osa on šiiamuslimeita ja etnisesti azereita. Valtio on virallisesti demokraattinen, mutta esimerkiksi Human Rights Watch ja Freedom House pitävät sitä autoritäärisenä. Kaikkien maassa järjestettyjen vaalien vapautta on arvosteltu.
Nimi
Azerbaidžanin nimen alkuperästä on kaksi teoriaa. Yhden teorian mukaan nimi tulee Aleksanteri Suuren aikana eläneen persialaisen ruhtinas Atropatesin nimestä. Toisen mukaan nimi on johdettu persian kielen tulta tarkoittavasta sanasta azer, jolla oli ehkäpä viitattu alueen zarathustralaisiin tulitemppeleihin. Historiallisesti nimeä Azerbaidžan on käytetty useammin nykyisen Iranin azeriväestön asuttamista pohjoisosista, kuin varsinaisesta nykyisen Azerbaidžanin alueesta. Ennen 1900-lukua ulkopuoliset viittasivat azereihin usein nimillä "Kaukasian tataarit", "turkkilaiset" tai yksinkertaisesti "muslimit".
Maantiede
Azerbaidžanin pinta-ala on 86 600 neliökilometriä, joka vastaa neljännestä Suomen pinta-alasta. Alueesta lähes puolet on vuoristoa. Maan kaakkoisosan rannikon kukkuloilla on subtrooppinen ilmasto, ja siellä kasvatetaan teetä, sitruunoita ja appelsiineja. Laajimmat tasangot sijaitsevat maan keskiosassa. Sinne virtaa Kaukasukselta kahdeksan suurta jokea. Kura-Arasin alanko on saanut nimensä Kurajoen ja sen suurimman sivujoen Arasin mukaan. Kura on padottu, ja näin syntynyt Mingəçevirin tekojärvi (Mingetšaurin tekoallas) on maan suurin sisävesialue, ja siitä saadaan vesivoimaa ja kasteluvettä.
Azerbaidžanin pienestä pinta-alasta huolimatta siellä on monenlaisia ilmasto- ja kasvillisuusvyöhykkeitä subtrooppisesta vuoristokasvillisuuteen, ja tämä on johtanut etenkin lintulajiston monimuotoisuuteen. Siellä on havaittu noin 365 lintulajia flamingoista ja kotkista mehiläissyöjiin. Harvinaisiin nisäkkäisiin kuuluvat kuhertajagaselli (Gazella subgutturosa) ja kaukasianvuorikauris. Kaikkiaan maassa elää 97 nisäkäslajia, 67 matelija- ja sammakkoeläinlajia, 97 kalalajia ja yli 15 000 lajia selkärangattomia.
Hirkanin kansallispuisto (azer. Hirkan Milli Parkı) on perustettu suojelemaan subtrooppista luontoa Lankaran alangolla ja Talyšvuorilta. Siellä elää harvinaisia kasvi- ja eläinlajeja. Şirvanin kansallispuisto (Şirvan Milli Parkı) Širvanin alangolla on kuhertajagasellin ja vesilintujen lisääntymisaluetta. Ağgölin kansallispuisto (Ağgöl Milli Parkı) suojelee muuttolintujen talvehtimis- ja levähdyspaikkoja. Kaikkiaan Azerbaidžanissa on kahdeksan kansallispuistoa, 11 luonnonpuistoa sekä monia muita luonnonsuojelualueita.
Varhainen historia
Azerbaidžanissa yhdistyvät muinaisten seldžukkiturkkilaisten ja muinaisen Persian sivilisaation perinteet. Se oli muinaisina aikoina myös zarathustralaisuuden keskus.
Maasta ei tiedetä juurikaan mitään ennen arabien valloitusta vuonna 642, jonka jälkeen se oli osana islamilaisten kalifaattia. 1200–1400-luvuilla maahan hyökkäsivät mongolit. Myöhemmin sitä hallitsivat paikalliset shirvanilaiset šaahit ja Persian Safavidien dynastia.
Venäjän ja Neuvostoliiton valta
Euroopan ja Keski-Aasian välisillä reiteillä ja Kaspianmeren rannalla sijaitsevasta alueesta taistelivat osmanit, Venäjä ja Persia vuosisatoja. Viimein Persia ja Venäjä jakoivat Azerbaidžanin keskenään vuonna 1828 Turkmenchayn sopimuksella. Nykyisen Azerbaidžanin alue jäi Venäjälle, loput siitä on Iranin Itä- ja Länsi-Azerbaidžanin maakuntia. Samalla päättyi paikallisten kaanien valtakausi.
Azerbaidžanista tuli yksi maailman ensimmäisistä öljyntuotantopaikoista, kun siellä porattiin öljyä vuosina 1848–1849. Nobelin veljekset perustivat 1879 sinne öljyntuotantolaitokset. Samalla Bakusta kasvoi merkittävä teollisuuskeskus.
Venäjän keisarikunnan romahdettua ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa maan kansallinen puolue julisti itsenäisyyden 1918 epäonnistuneen Transkaukasian federaation hajottua. Valtio käytti nimeä Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta. Osa valtioista ehti tunnustaa sen itsenäiseksi 1920, mutta jo huhtikuussa 1920 puna-armeijan joukkojen saapumisen myötä itsenäisyys päättyi. Vuonna 1922 Azerbaidžan liitettiin Transkaukasian sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja tämän hajotessa 1936 Azerbaidžanista tuli neuvostotasavalta.
Perestroika nosti pintaan myös Neuvostoliiton kansojen väliset erimielisyydet. Vuonna 1988 armenialaiset alkoivat osoittaa mieltään azerivaltaa vastaan Vuoristo-Karabahissa ja Armeniassa. Vuoristo-Karabahin korkein neuvosto äänesti Azerbaidžanista eroamisen puolesta. Kostoksi armenialaisten separatismista ja azerien karkotuksista Vuoristo-Karabahista azerinationalistit hyökkäsivät Sumgaitissa armenialaisten koteihin, murhasivat armenialaissiviilejä ja ajoivat näitä väkivalloin pois kaupungista. Sumgaitin raaoissa väkivaltaisuuksissa kuoli ainakin 26 armenialaista ja kuusi azeria.
Itsenäisyys
Neuvostoliiton hajotessa Azerbaidžan julistautui itsenäiseksi 30. elokuuta 1991, jolloin presidentiksi valittiin entinen kommunistisen puolueen pääsihteeri Ayaz Mütəllibov.
Timo Mehtälä
Timo Mehtälä (s. 1965) on suomalainen keskustalainen poliitikko. Mehtälä on koulutukseltaan agrologi ja asuu Haapavedellä. Hän on toiminut maanviljelijänä pelto- ja lihatilalla yli 30 vuotta. Mehtälä on naimisissa, ja hänellä on 15 lasta, yhdeksän tytärtä ja kuusi poikaa. Mehtälä valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.
Azerbaidžan
Itsenäisyys
Syyskuussa 1991 Moskova ilmoitti ettei enää tukisi Azerbaidžania Vuoristo-Karabahissa, jolloin armenien joukot kiihdyttivät toimintaansa. Lokakuussa 1991 Vuoristo-Karabahissa järjestetty kansanäänestys hyväksyi sen itsenäisyyden. Vuoden 1992 puolella tilanne puhkesi täydeksi sodaksi. Toukokuussa armenien ja karabahien joukot valtasivat Vuoristo-Karabahin historiallisen, pääasiassa azerien asuttaman pääkaupungin Şuşan ja Laçınin, joka yhdisti Vuoristo-Karabahin Armeniaan. YK:n turvallisuusneuvosto vaati 1993 lopettamaan kaikki vihollisuudet ja vaati Armenian joukkojen poistumista alueelta. Taistelut jatkuivat kuitenkin toukokuuhun 1994, jolloin Venäjän välityksellä saatiin aikaan tulitauko. Noin 30 000 ehti kuolla sodassa vuosina 1992–1994. Armenien edetessä satojatuhansia asukkaita pakeni toisiin osiin Azerbaidžania.
Maaliskuussa 1992 azereita murhattiin Xocalıssa Vuoristo-Karabahissa. Mütəllibov jätti tämän johdosta eronpyyntönsä ja maa ajautui poliittisen epävakauden tilaan. Vanha kaarti palautti Mütəllibovin valtaan toukokuussa 1992, ja hän yritti peruuttaa presidentinvaalit ja kieltää kaiken poliittisen toiminnan, jonka jälkeen opposition Kansanrintamapuolue kaappasi vallan.
Valtakautensa aikana Kansanrintama hajotti kommunistien hallitseman korkeimman neuvoston ja siirsi sen vallan 50-jäseniselle ylähuoneelle, kansalliselle neuvostolle. Kesäkuussa 1992 Kansanrintaman johtaja Əbülfəz Elçibəy valittiin presidentiksi. Kansanrintamapuolueen hallitsema hallitus osoittautui kykenemättömäksi hoitamaan Vuoristo-Karabahin konfliktia tai taloutta ja monet sen viranomaisista olivat korruptoituneita. Kansanrintamahallituksessa oli mukana turkkilaisesta nationalismista vaikutteita saaneita henkilöitä, jotka suunnittelivat Azerbaidžanista osaa Turkista Iraniin, Siperiaan, Intiaan ja Kiinaan ulottuvaa Suur-Turkin valtakuntaa ja uhkasivat Armeniaa ydinaseiskulla.
Vuonna 1994 Vuoristo-Karabahissa solmittiin Venäjän välityksellä aselepo, jossa Vuoristo-Karabah ja osa sitä ympäröiviä alueita jäi armenialaisten käsiin. Joulukuussa 2006 siellä järjestettiin neuvoa-antava kansanäänestys perustuslaista, jota Azerbaidžan ei hyväksynyt. Vuoden 2020 sodan aikana Azerbaidžan kuitenkin valloitti suurimman osan Vuoristo-Karabahista ja sitä ympäröivät alueet takaisin haltuunsa.
Əliyev valittiin uudelleen 1998. Lokakuun 2003 vaaleissa presidentiksi valittiin Əliyevin poika İlham Əliyev, ja isä kuoli saman vuoden joulukuussa. İlham Əliyev valittiin toiselle kaudelle vuoden 2008 vaaleissa, ja ulkomaisten tarkkailijoiden mukaan vaalit olivat aikaisempaa rehellisemmät, mutta eivät silti demokratian vaatimusten mukaiset.
Politiikka
290px|thumb|Azerbaidžanin presidentti [[İlham Əliyev ja Venäjän presidentti Dmitri Medvedev vuonna 2008.]] Azerbaidžan on presidentillinen tasavalta, jossa on myös pääministerin virka. Azerbaidžanin presidentti valitaan viiden vuoden välein kansanäänestyksellä. Azerbaidžanin nykyinen presidentti on edellisen presidentin Heydər Əliyevin poika İlham Əliyev. Hänet valittiin virkaansa vuonna 2003 ja on hallinnut maata siitä lähtien. Viimeisimmät presidentinvaalit vuonna 2013 hän voitti 84,5 prosentin kannatuksella. Etyjin mukaan vaalit eivät täyttäneet kansainvälisiä standardeja.
Maaliskuussa 2009 maassa järjestettiin kansanäänestys, jossa poistettiin presidentinkausien rajoitukset.
125-paikkainen kansalliskokous valitaan vaaleilla viiden vuoden välein. Presidentti İlham Əliyevin puolue Uusi Azerbaidžan sai vuoden 2015 parlamenttivaaleissa 69 paikkaa 125 paikasta. Lisäksi lähes loput paikoista meni pienemmille Əliyeviä lähellä oleville puolueille tai sitoutumattomille ehdokkaille. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö ei lähettänyt tarkkailijoita, mutta se pitää kaikkia Azerbaidžanin itsenäisyyden ajan vaaleja epärehellisinä. Kaikki merkittävimmät oppositiopuolueet boikotoivat vaaleja.
Azerbaidžan on Yhdistyneiden kansakuntien, Euroopan neuvoston, Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön, Itsenäisten valtioiden yhteisön, Islamilaisen yhteistyöjärjestön, Mustanmeren talousjärjestön ja Turkkilaisten maiden neuvoston jäsen.
Alueet
Nahitševanin autonominen tasavalta
thumb|290px|Maaöljyä pumpataan sekä maalta että mereltä. Kuva Bakun lähistöltä. thumb|290px|Azerbaidžan satelliittikuvassa maaliskuussa 2003.
Talous
Azerbaidžan tuottaa muun muassa vehnää, teetä, hedelmiä ja tupakkaa. Tärkeintä viennin kannalta on öljy sekä vähäisemmässä määrin maakaasu. Myös joitakin metalleja kuten rautaa, kuparia ja kobolttia tuotetaan. Kauppa entisten Neuvostoliiton maiden kanssa on vähenemässä, mutta samaan aikaan kauppa Turkin ja länsimaiden kanssa kasvaa. Öljy ja kaasu muodostavat 90 prosenttia viennistä.
Liikenne
Maassa on 37 lentoasemaa, joista viidellä on yli kolmen kilometrin kiitotie. Rautatieverkkoa on lähes kolmetuhatta kilometriä. Baku on ainoa satamakaupunki.
Väestö
Azerbaidžanin väkiluku oli vuonna 2021 noin 10,3 miljoonaa. Väestöstä on 91,6 prosenttia azereita, kaksi prosenttia lezgejä, 1,3 prosenttia venäläisiä, 1,3 prosenttia armenialaisia (lähes kaikki Vuoristo-Karabahissa) ja 2,4 prosenttia muita (1999 arvio). Azereita asuu Iranissa lähteestä riippuen kaksin- tai kolminkertainen määrä verrattuna Azerbaidžanin azereiden lukumäärään. Esimerkiksi Ethnologue-kirjan mukaan Iranin azeria puhuu noin 17 miljoonaa, pohjoista ”Azerbaidžanin azeria” noin seitsemän miljoonaa. Kielet poikkeavat toisistaan ääntämisen ja sanaston, varsinkin lainasanojen osalta.
Azerbaidžanin valtauskonto on islam. 93,4 prosenttia väestöstä on islaminuskoisia, 2,5 prosenttia Venäjän ortodokseja ja 2,3 prosenttia Armenian ortodokseja (Vuoristo-Karabahissa, 1995). 1,8 prosenttia väestöstä kuuluu muihin uskontokuntiin tai ei tunnusta uskontoa ollenkaan.
Maan muslimeista noin 85 prosenttia on šiialaisia ja loput 15 prosenttia sunnalaisia. Sunnalaiset ovat historiallisesti olleet maan enemmistö etenkin sen pohjoisosissa. He olivat enemmistö vielä Venäjän vallan alussa 1830-luvulla, mutta 1860-lukuun mennessä tilanne muuttui, kun suuri osa sunnalaisista pakeni maasta. Vuonna 2007 tehdyn, nuorisolle suunnatun kyselyn mukaan 85 prosenttia vastanneista uskoi jumalaan ja neljäsosa hyväksyisi šarialain käyttöönoton. Kuitenkin samaan aikaan vain 13 prosenttia ilmoitti harjoittavansa uskoaan säännöllisesti.
Terveys
Maailman terveysjärjestö WHO:n vuonna 2004 tekemän selvityksen mukaan Azerbaidžanissa käytettiin puhtaaksi alkoholiksi muunnettuna 6,94 litraa aikuista kohti. Luku on samaa suuruusluokkaa kuin Uruguayssa (6,96).
Kulttuuri
Azerbaidžanin kulttuuri on saanut vaikutteita persialaisesta, turkkilaisesta, arabialaisesta, kaukasialaisesta ja venäläisestä kulttuurista.
Musiikki
Maan klassinen musiikkiperinne, Mugam, on saanut Unescon maailmanperintötunnustuksen. Mugam koostuu runoudesta ja musiikista ja siinä käytetään monenlaisia tekniikoita, kuten kurkkulaulua. Uskonnolliset elementit etenkin suufilaisuudesta ovat olennainen osa Mugamia. Lisäksi maan musiikkiperinteeseen kuuluu rap-tyylinen Meykhana-musiikki, joka kuitenkin on kehittynyt erillään afroamerikkalaisesta rap-musiikista. Nimitys tulee turkin kielen sanasta meyhane, joka tarkoittaa tavernaa. Neuvostoaikaan meykhana oli kielletty, mutta nykyaikana perinne on taas voimissaan. Lisäksi Azerbaidžanin musiikkikulttuuriin kuuluu kiertävien, saz-luuttua soittavien ashik-trubaduurien perinne.
Azerbaidžan osallistui ensimmäisen kerran Eurovision laulukilpailuihin vuonna 2008 ja voitti ne ensimmäisen kerran vuonna 2011.
Juhlapäivät
Virallisia uskonnollisia juhlapäiviä ovat kaksi päivää kestävät Qurban (Uhrijuhla, Qurban bayramıja) ja Ramadan (Ramazan bayramı). Niiden, samoin kuin keväisen Novruz-vapaan, ajankohta vahvistetaan edeltävänä vuotena. Qurban osuu yleensä loka-marraskuulle. Esimerkiksi vuonna 2014 Qurbania vietettiin 4.–5. lokakuuta.
Urheilu
Maan suosituin urheilulaji on jalkapallo ja maa kuuluu Euroopan jalkapalloliittoon Uefaan. Azerbaidžanin jalkapallomaajoukkue ei ole koskaan selviytynyt arvokisojen lopputurnaukseen. Maaliskuussa 2021 se oli Fifan rankingissa sijalla 108.
Maa on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1996. Sillä on ollut kesäkisoissa 23–44 urheilijaa, talvikisoissa 2–4. Painijat Namiq Abdullayev, Rövşən Bayramov ja ampuja Zemfira Meftahətdinova ovat saaneet kaksi mitalia olympialaisissa, ja judoka Elnur Məmmədli on voittanut olympiakultaa.
Ihmisoikeudet
Vaikka Azerbaidžanin hallinnon mukaan maassa onkin sananvapaus, se on käytännössä estetty. Vuonna 2014, kun lehdistön- ja median vapaus oli vähentynyt jo useiden vuosien ajan, Azerbaidžanin hallitus piti kampanjan, jonka tarkoitus oli hiljentää kaikki hallitukseen kohdistuva kritiikki ja vastustajat. Kampanja vei paikalliselta medialta nopeasti paljon jalansijaa. On yleistä, että toimittajiin kohdistuu väkivaltaa ja että heitä vastaan nostetaan tekaistuja syytteitä. Kaikki ulkomaalaiset lähetykset ovat maassa kiellettyjä. pienoiskuva|Rəşadət Axundov, yksi kansalaisjärjestö Nidan perustajista, tuomittiin 6. toukokuuta 2014 kahdeksan vuoden vankeusrangaistukseen. Freedom Housen lehdistönvapautta koskevan vuoden 2013 Freedom of the Press -raportin mukaan Azerbaidžanissa ei ole vapaata lehdistöä, ja se sijoittuu 197 maan joukossa sijalle 177. Committee to Protect Journalists -komitean mukaan Azerbaidžanissa oli vuonna 2015 eniten vangittuja toimittajia Euroopassa ja Keski-Aasiassa, ja se oli maailman viidenneksi sensuroiduin maa.
Amnesty Internationalin tutkija toteaa lokakuussa 2015 julkaisemassaan raportissa: "'– – Azerbaidžanissa viime vuosina tapahtunut ihmisoikeuksien raju huononeminen. Valitettavasti Azerbaidžanille on sallittu harjoittaa ennennäkemätöntä sortoa ja samalla lähes tuhota kansalaisyhteiskuntansa.'"Amnestyn Azerbaidžanin vuosiraportin 2015–2016 mukaan poliittisten toisinajattelijoiden vainoaminen jatkui vuoden 2015 aikana, eivätkä ihmisoikeusjärjestöt voineet päättää työtään maassa. Vuoden 2015 lopussa pidätettynä oli ainakin 18 mielipidevankia. Kostoiskut itsenäisiä toimittajia ja aktivisteja sekä heidän perheitään kohtaan jatkuivat sekä maan sisällä että ulkomailla. Kansainväliset ihmisoikeusvalvojat kiellettiin ja karkotettiin maasta. Hallitus jatkoi vastustajiensa kidutusta ja muuta pahoinpitelyä.
Maassa järjestetty vuoden 2012 Eurovision laulukilpailu nosti Azerbaidžanin huonon ihmisoikeustilanteen esille, kun media alkoi uutisoida valtion pakkolunastamista tonteista Euroviisuja varten rakennetun Kristallihallin ympäristössä. Human Rights Watchin mukaan asukkaiden pakkohäädöt olivat alkaneet jo vuonna 2009, mutta pahentuivat maan voitettua Euroviisut vuonna 2011. Euroviisujen alla valokeilaan nousivat myös poliittisesti kantaa ottavia kappaleita julkaisseiden muusikoiden pidätykset ja kidutukset ja hallitusta vastaan puhuneiden mielenosoittajien väkivaltainen kohtelu.
Sonderkommando Nord
Sonderkommando Nord oli toisen maailmansodan loppuvaiheissa Lapin sodan aikaan natsi-Saksan tiedustelupalvelun perustama erikoisyksikkö, jonka tehtävänä oli johtaa ja tukea Suomessa toimivaa saksalaismielistä vastarintaliikettä. Vastarintaliike oli valmistautunut aseelliseen taisteluun saksalaisten tuella siinä tapauksessa, että Neuvostoliitto miehittää Suomen.
Taustaa
Suomessa oli toiminut jatkosodan ajan kaksi saksalaista tiedustelujärjestöä: SS:n tiedustelupalvelu SD ja Saksan pääesikunta OKW:n alainen sotilastiedustelupalvelu Abwehr. SD:n Suomen organisaation johdossa oli Sturmbannführer (SS-majuri) Alarik Bross, jälkimmäistä johti laivaston komentajakapteeni Alexander Cellarius. Cellarius oli siirtynyt Ruotsista Helsinkiin 1941 ja perustanut Abwehrin Suomesta tapahtuvan tiedustelun elimeksi nimeään kantavan Büro Cellariuksen (Cellariuksen toimiston). Toimisto sijaitsi Helsingissä, Pohjoinen Makasiinikatu 9:ssä. Helmikuussa 1944 organisaatiot yhdistettiin SD:n alaisuuteen, elokuussa Suomen tiedustelun päälliköksi nimitettiin majuri Bross. Samalla hän sai tehtäväkseen luoda Suomeen saksalaismielisen vastarintaliikkeen. Elokuun aikana perustettiinkin Vapaussodan Rintamamiesten Liiton piiriin SD:n kaavailujen mukainen Vastarintaliike-ryhmä.
Yksikön perustaminen
Suomi irtautui Saksan aseveljeydestä 2. syyskuuta 1944. Saksalaiset yksiköt poistuivat Etelä-Suomesta viikon kuluessa. Büro Cellarius siirsi toimintansa Pommeriin. Suomesta poistuville tiedusteluelimille perustettiin uusi yksikkö erityisesti Suomen vastarintaliikkeen johtoelimeksi Sonderkommando Nord -nimen saanut osasto oli suoraan Saksan korkeimman turvallisuusorganisaation, Valtion pääturvallisuusvirasto RSHA:n päällikön Ernst Kaltenbrunnerin alaisuudessa. Majuri Bross nimitettiin osaston esikuntapäälliköksi.
Tukikohta osastolle perustettiin Saksan Itämeren puoleiselle rannikolle Usedomin saarelle Saksan laivaston hallussaan pitämään kylpyläkaupunki Heringsdorfiin. Lähistöllä oli muun muassa Peenemünden tutkimuskeskus. Miehistö saatiin suomalaisista SS-miehistä ja Lapin sodan loikanneista sotavangeista. Yhteydenpito Suomeen hoidettiin radioviesteillä ja sukellusveneillä. Ainakin tammikuussa 1945 joukko suomalaisia entisiä SS-miehiä (yhtenä heistä Lauri Törni) matkusti sukellusveneellä tiedonhankintamatkalle Saksaan. Heidän neuvottelukumppaneitaan olivat jo menomatkalla Cellarius ja Bross sekä näitä avustanut, aiemmin Lapuan liikkeessä vaikuttanut Aarne Runolinna. Yhteydenpito jatkui ainakin huhtikuuhun 1945, vaikkakin vastarintaliikkeen johto oli jo tuolloin irtautumassa saksalaisohjauksesta. Yksikön toiminta loppui viimeistään Saksan asevoimien antautuessa 8. toukokuuta 1945.
Progandaa ja erikoiskoulutusta
Sonderkommando Nord ylläpiti Suomessa Vapaa Suomi -radioasemaa, joka lähetti suomenkielistä uutisohjelmaa. Lapin sodan aikana se kehotti jatkamaan yhteistyötä saksalaisten kanssa puna-armeijaa vastaan. Lisäksi toimitettiin erilaisia propagandalehtisiä.
Sonderkommando Nordin esikuntapäällikkö Bross esitti 17. tammikuuta 1945 vastarintaliikkeen suomalaiselle johdolle Suomen pakolaishallituksen perustamista Tukholmaan. Samalla tulisi aloittaa sabotaasien järjestäminen Suomen sotakorvausteollisuutta vastaan. Vastarintaliikkeen edustaja Johan Fabritius kuitenkin torjui molemmat ehdotukset.
Sonderkommando Nord aloitti helmikuussa 1945 Heringsdorfissa suomalaisten kouluttamisen tiedustelutehtäviin. Ensimmäisellä kurssilla annettiin sähkötys- ja salakirjoituskoulutus noin kymmenelle SS-miehelle. Koulutettavat kursseille saatiin eri tahoilta; mukana oli esimerkiksi Lapin sodan vankileiriltä värvättyjä suomalaisia sotavankeja ja muita vapaaehtoisesti saksalaisten puolelle siirtyneitä suomalaissotilaita. Perusjoukko tuli Norjasta saksalaisten miehittämästä Kongsvikenin linnoituksesta, jossa oli koulutettu suomalaisia SS-miehiä ryhmänjohtajiksi Suomesta saatavalle vapaaehtoisten joukko-osastolle. Kun vapaaehtoisia ei sanottavammin ilmaantunut lähetettiin ryhmänjohtajat Heringsdorfiin. Lisäksi internoiduista suomalaisista kauppa-aluksista saatiin kursseille kymmenkunta perämiestä ja konemestaria.
Majuri Otto Skorzenyn Jagdregiment 1-rykmenttiin Neusterlitziin muodostettiin kolmenkymmenen suomalaisen SS-miehen joukko-osasto. Osasto oli tarkoitettu koulutettavaksi aseellisiin erikoistehtäviin, mutta koulutusta ei ehditty aloittaa ennen kuin sota jo päättyi. Samaan rykmenttiin pestattiin viestintäkoulutukseen parikymmentä vapaaehtoista niistä suomalaisnaisista jotka olivat siirtyneet saksalaisjoukkojen mukana Norjaan ja Saksaan.
Koulutettavia ei ehditty lähettämään Suomeen ennen sodan päättymistä. Jotkut miehistä lähetettiin Norjaan.
Kuuluisin Sonderkommando Nordin kouluttama vastarintamies oli Lauri Törni, jonka vastarintaliike järjesti Saksaan saamaan erikoiskoulutusta tammikuussa 1945. Koska Törni siirtyi vihollisen puolelle sota-aikana, hänet tuomittiin myöhemmin Suomessa maanpetoksesta kuudeksi vuodeksi vankeuteen ja neljäksi vuodeksi menettämään kansalaisluottamuksensa. Samalla Törni menetti myös sotilasarvonsa.
Vastarintaliike Suomessa
Vastarintaliikkeen toimintaa johtivat everstiluutnantti Johan Fabritius, filosofian tohtori Vilho Helanen, luutnantti Seppo Heikkilä, insinööri Kari Sundholm ja toimittaja Karl Jansson, joka koordinoi toimintaa Kristiinan kaupunginhotellista. Organisatorisesti Suomi oli jaettu piireihin ja järjestöllä oli valtakunnallinen radioverkko yhteydenpitoa varten, jota johti Helsingissä tanskalainen Thoralf Kyrre. Järjestöllä oli Suomessa ja Ruotsissa etappiverkosto ja tarpeellinen kalusto, jonka avulla se sai salakuljetettua satoja henkilöitä ulos Suomesta.
Callipurbeckia
Callipurbeckia on sukupuuttoon kuollut viuhkaeväisten kalojen suku joka eli jurakaudelta liitukaudelle. Fossiileja on löydetty Saksasta, Tansaniasta ja Englannista. Se käsittää kolme sukua, jotka vuoteen 2012 saakka luokiteltiin sukuun Lepidotes.
Dekasegi
Dekasegi (voidaan kirjoittaa myös Dekasegui tai Dekassegui) on termi, jolla tarkoitetaan etnisyydeltään japanilaisia, jotka ovat muuttaneet Etelä-Amerikasta Japaniin. Suurin osa heistä on lähtöisin Brasiliasta, mutta heitä on muuttanut myös Perusta ja Argentiinasta, sekä muista Latinalaisen Amerikan maista.
Alkuperäinen japaninkielinen sana dekasegi (出稼ぎ) tarkoittaa karkeasti käännettynä "työskentelee poissa kotoa". Tämä voi aiheuttaa närää niissä japanilaistaustaisissa henkilöissä, jotka ovat oppineet pitämään Japania pysyvänä kotinaan, mutta ovat silti toisten japanilaisten mielestä gaijineja eli muukalaisia.
Autokomppania
Autokomppania voi viitata seuraaviin Suomen puolustusvoimien perusyksiköihin:
Saariston lapsille tapahtuu
Saariston lapsille tapahtuu on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut lastenelokuva.
Lånefjorden
Lånefjorden on Sognevuonoon kuuluva sivuvuono Sognin ja Fjordanen läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Balestrandin kunnan alueelle.
Nummenmäki
Nummenmäki voi tarkoittaa seuraavia:
Perhosvoltti
Perhosvoltti, tunnetummin sivuttaisvoltti tai aerial, on akrobaattinen temppu, joka on yksi voltin muodoista. Tempussa ihminen menee voltin sivuttain. Aerialia pidetään yleensä rentona temppuna, eikä sitä yleensä käytetä trampoliinivoimistelussa.
Aerial eri lajeissa
Trikkauksessa aerial on yleinen ja yksinkertainen temppu, joka tapahtuu potkuhypyllä, eikä esimerkiksi korkealle hypätessä. Puhtaassa aerialissa pää on hyvin alhaalla ja jalat ovat haaralla. Free runningissa aerial on yleisemmin perhosvoltti, joka suoritetaan hypätessä esimerkiksi korokkeelta alas tai katolta katolle. Perhosvoltti voidaan yleensä tehdä korkealta. Telinevoimistelussa voidaan periaatteessa myös tehdä aerial, joka suoritetaan pää melko alhaalla ja jalat suorana ja haaralla. Aerial muistuttaa paljonkin potkua, jos sen tekee puhtaasti oikein. Aerial on silti voltti, koska siinä ihminen menee sivuttaisakselinsa ympäri. Aerialia huomioidaan paljon trikatessa.
Koivukylä
Usein Havukoski luetaan osaksi Koivukylän aluetta. Virallisesti Koivukylä ja Havukoski kuitenkin ovat eri kaupunginosia, joiden rajana on päärata. Koivukylä koostuu sekä pientalo- että kerrostaloalueista, kun taas Havukosken puoli on lähinnä tiivistä kerrostaloaluetta, jota hallitsee kahdeksan 12-kerroksista tornitaloa. Kerrostalorakentamisen osuus Koivukylästä on noin 70 % ja Havukoskella yli 90 %.
2010-luvulla Koivukylän kaupunginosaan alkoi valmistua Leinelän asuinalue. Väestönkasvu on ollut voimakasta, ja viime vuosikymmenen alusta kaupunginosan väestö on miltei kaksinkertaistunut.
Luonto
Laajat ja asumattomat viheralueet luonnehtivat Koivukylän länsiosia. Vihervyöhyke kulkee pitkänä suikaleena pohjoisesta etelään. Koivukylän ja Ruskeasannan välissä on vanha metsä, jonka on katsottu olevan luonnon monimuotoisuuden kannalta tärkeä. Alueella on luonnontilaista puustoa, lahopuita ja lehtokasvillisuutta. Myös uhanalaisia ja vaateliaita kääpälajeja on tunnistettu alueelta. Simonsillan korven puusto on vanhaa ja harventunutta kuusikkoa, ja se yltää Koivukylän alueelle asti. Rekolanoja virtaa lähellä päärataa. Sitä reunustavat puronvarsilehdot ja kosteat niityt. Etelässä sen varrella kasvaa yli 100-vuotiaita puita, ja sen vedessä on edustavaa vesikasvillisuutta.
Historia
pienoiskuva|vasen|Poliitikot [[Kaarlo Pitsinki ja Eino Sirén istuttamassa puita Koivukylään vuonna 1970.]] pienoiskuva|[[Leinelästä rakentuu yli 2 600 asukkaan alue.]] Koivukylä on saanut nimensä alueella sijainneen koivumetsän mukaan, jonka tienoille asutusta alettiin rakentamaan. Koivu onkin tyypillinen alueella vallitseva puulaji. Myös valtaosa kaduista on nimetty puulajien mukaan.
Koivukylän ja Hiekkaharjun rajamailla on ennen sijainnut Rekolan kylä eli Räckhals, joka kuitenkin autioitui keskiajalla. 1900-luvun sotien jälkeen Leinelän itä- ja eteläpuolella on pikku hiljaa rakennettu omakotitalojen muodostamaa aluetta, joka on jatkanut tiivistymistään aina nykypäivään saakka.
Päärata on alusta asti vaikuttanut Koivukylän kehitykseen, ja yhdessä pääkaupunkiseudulle suuntautuneen maaltamuuton kanssa 1960-luvulta lähtien kaupunginosa on ollut jatkuvassa ja nopeassa kasvussa.
Koivukylän asemakaava laadittiin myös Tikkurilan kaavatyössä keskeisesti mukana olleen arkkitehti Pentti Riihelän tutkimustyön pohjalta vuodesta 1967 alkaen. Helsingin maalaiskunnan eli tulevan Vantaan kaupungin edustajat olisivat halunneet hallinnollisen keskustan siirtyvän Tikkurilasta Koivukylään, mutta Riihelä vastusti ajatusta.
1980-luku oli Koivukylän asuntokannan puolesta erityisen nopeaa kasvuaikaa. Koivukylään rakennettiin silloin paljon uusia kerrostaloja. 1980- sekä 1990-lukujen kerrostalorakentamisesta löytyy esimerkkejä muun muassa Kinesmanpuiston lähistöltä, läheltä Koivukylän juna-asemaa. Aluetta luonnehditaan Koivukylän keskustaksi.
Väestö
pienoiskuva|Vuosina 2021–2022 valmistuneita asuintaloja Asolanväylän varrella. Koivukylän asukasluku 31.12.2020 oli 5 154. Koivukylä on väestömäärältään kasvavaa seutua, ja asukasluku on lisääntynyt vaihtelevalla tahdilla vuosikymmenten varrella. Vuonna 1980 Koivukylä oli verrattain pieni, ja siellä asui vain 533 asukasta. Vuonna 1990 asukasluku oli 1 818, ja vuonna 2000 luku oli 2 125. Vuoteen 2010 mennessä Koivukylän asukasluku oli kasvanut 2 600:aan. Leinelän asuinalueen rakentaminen on kuitenkin kasvattanut Koivukylän asukaslukua merkittävästi. Sinne ensimmäiset asukkaat pääsivät muuttamaan vuonna 2011. Vuonna 2015 Koivukylässä asuikin jo 3 435 ihmistä.
Vuoden 2022 lopussa muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus kaupunginosan väestöstä oli 21,4 prosenttia. Vastaavasti vuonna 2015 vieraskieliset asukkaat muodostivat 13,6 prosenttia Koivukylän väestöstä. Osuus on kasvanut vuosien aikana. Vuonna 2000 osuus oli 3,4 prosenttia väestöstä, ja vuonna 2010 puolestaan 8,9 prosenttia. Ruotsinkieliset muodostivat 2,8 prosentin osuuden vuonna 2015. Vuosien 1980 ja 1990 välillä ruotsinkielisten osuus väheni merkittävästi, sillä vuonna 1980 osuus oli jopa 22,7 prosenttia, kun taas vuonna 1990 se oli enää 5,2 prosenttia.