cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vesiagama
Levinneisyys
Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) mukaan vesiagamaa elää Sulawesin saarella ja Filippiineillä. Vuonna 2020 julkaistu tutkimus on kuitenkin osoittanut, että Sulawesin vesiagamat edustavat kahta saarelle endeemistä lajia, jotka ovat saaneet nimet Hydrosaurus celebensis ja Hydrosaurus microlophus. Myöskään Filippiineillä ei näyttäisi elävän vesiagamaa, vaan sielläkin kyse on nykykäsityksen mukaan toisesta lähisukuisesta lajista, filippiinienvesiagamasta (Hydrosaurus pustulatus).
Elinympäristö ja elintavat
pienoiskuva|oikea|Kaksi vesiagamakoirasta pienoiskuva|oikea|Vesiagaman munia Vesiagama elää lähes pelkästään jokien ja rannikon läheisyydessä. Sen elinympäristöä ovat pääasiassa galleriametsät. Se liikkuu metsän puissa ravinnon perässä, ja se pysyttelee aina veden läheisyydessä. Vesiagama on taitava uimari, ja se pudottautuu vaaran uhatessa jokeen joko piiloutuakseen tai paetakseen. Takaraajojen pitkien varpaiden sivuilla on nahkaläpät, jotka ovat erityisen selvät poikasilla. Tämän ansiosta ne voivat juosta veden päällä basiliskien (Basiliscus) tapaan. Lisäksi vesiagamien on nähty juoksevan takaraajojensa varassa maalla.
Vesiagama on päiväaktiivinen. Se viettää aamut ja iltapäivät ottamalla aurinkoa joen yli roikkuvilla oksilla tai joentörmän suurilla kivillä, mutta keskipäivän aikaan se hakeutuu varjoon joenrannan kasvillisuuteen. Poikaset ottavat aurinkoa harvemmin kuin aikuiset, todennäköisesti suojautuakseen pedoilta. Laji elää löysissä ryhmissä.
Ravinto
Vesiagaman ravintotottumuksia ei ole selvitetty kunnolla, mutta laji on ilmeisesti kaikkiruokainen. Täysikasvuisten yksilöiden ravinnon on ilmoitettu koostuvan pääasiassa kasveista, ja siihen kuuluvat lehdet, hedelmät ja hyönteiset. Nuorten vesiagamien ruokavalio on ilmeisesti eläinperäisempää kuin täysikasvuisten yksilöiden. Lähisukuinen filippiinienvesiagama syö pelkästään lehtiä, mutta vesiagaman hampaisto viittaa erilaiseen ravintoon.
Lisääntyminen
Vesiagama munii 3–9 munaa. Ne kuoriutuvat 65 päivän kuluttua muninnasta. Lisko voi elää yli 15-vuotiaaksi. Vastakuoriutuneet poikaset ovat noin 15–20 senttiä pitkiä.
Uhat, suojelu ja suhde ihmiseen
IUCN:n mukaan vesiagama on elinvoimainen laji. Lajia uhkaa luultavasti pääasiassa elinympäristöjen häviäminen, jota aiheutuu esimerkiksi metsänhakkuusta ja metsien muuttamisesta viljelysmaaksi. Lisäksi lajia pyydetään paikallisten ihmisten ravinnoksi sekä kansalliseen ja kansainväliseen lemmikkieläinten kauppaan.
Useita vesiagamalajeja myydään lemmikkeinä, mutta niiden lajitunnistuksia hankaloittaa suvun muuttunut taksonomia ja tahallisesti väärin ilmoitetut lajimääritykset. Vesiagama oli vuosien ajan suojeltu laji Indonesiassa, mikä teki sen pyytämisestä ja myymisestä laitonta ilman erityislupaa. Ilmoittamalla vesiagaman lajiksi virheellisesti Hydrosaurus weberi on voitu kiertää Indonesian laissa olleita suojelumääräyksiä. Vuodesta 2020 vesiagaman pyydystäminen ja vienti ulkomaille on taas laillista, sillä laji on poistettu suojeltujen lajien luettelosta.
North (Etelä-Carolina)
United States Census Bureaun mukaan kaupungin pinta-ala on 2,2 km², eikä vesialueita ole.
Igor Cukrov
Igor Cukrov (s. 6. kesäkuuta 1984) on kroatialainen laulaja, lauluntekijä, muusikko ja TV-henkilö. Hän edusti Kroatiaa Andrea Šušnjaran kanssa Eurovision laulukilpailussa 2009 kappaleella Lijepa Tena. Kilpailun finaaliin Cukrov selvisi tuomariäänten turvin ja sijoittui siinä lopulta 18:nneksi 45 pisteellä.
William Zabka
William Michael Zabka (syntynyt 20. lokakuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä, kamppailulajien taitaja, käsikirjoittaja, ohjaaja sekä tuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan useissa ikonisissa 1980-luvun elokuvissa, kuten Johnny Lawrencen roolistaan elokuvissa Karate Kid (1984) ja Karate Kid Part II (1986), sekä spin-off sarjassa Cobra Kai (2018–). Vuonna 2004, hän oli ehdolla Academy Awardin saajaksi lyhytelokuva Mostin kirjoittamisesta ja tuottamisesta.
Varhainen elämä
Zabka syntyi New Yorkissa Nancy ja Stanley Zabkalle. Hänellä on veli ja sisko.
Ura
Zabkan ensimmäinen rooli oli vuoden 1984 Karate Kidissä. Hän näytteli Johnny Lawrencea, elokuvan päävastustajaa Ralph Macchion näyttelemälle Daniel LaRussolle. Hänellä ei ollut kokemusta karatesta, mutta hän oli etevä painija. Osallistuminen elokuvaan innoitti häntä oppimaan itsepuolustuslajia nimeltä Tang Soo Do, jossa hän myöhemmin saavutti toisen asteen vihreän vyön.
Michael Dooney
Michael Dooney (s. 21. lokakuuta New Jersey) on yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan työstään Turtlesin parissa.
Ura
Dooney on työskennellyt Mirage Studiosille vuodesta 1986 lähtien, jolloin hänet palkattiin aluksi kansikuvien värittäjäksi. Samaan aikaan Dooney toimi kuvittajana First Comicsille. Miragelle hän loi sarjakuvat Gizmo ja Xenotech, sekä kirjoitti ja kuvitti 1980-luvun Turtles – mutanttikilpikonnat -televisiosarjaan pohjautuvaa Teenage Mutant Ninja Turtles Adventures -minisarjakuvaa, jonka kustansi Archie Comics.
Sarjakuvien ohella Dooney suunnittelee leluja.
Sean Wroe
Sean Wroe (s. 18. maaliskuuta 1985 Melbourne) on australialainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa seuratasolla Glenhuntly Athletics Clubia. Wroe oli mukana maansa pronssia voittaneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa Berliinin MM-kisoissa 2009. Hän on voittanut kaksi kultamitalia universiadeista, kultaa 400 metrin henkilökohtaiselta matkalta vuonna 2007 ja viestistä 2009. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän sai kultaa 4 × 400 metrin viestissä ja hopeaa 400 metrin henkilökohtaisella matkalla. Wroe on osallistunut olympialaisiin kerran, Pekingin kisoihin 2008. Tuolloin hän ei selviytynyt finaaliin saakka 400 metrillä, mutta oli mukana maansa kuudenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa samalla matkalla.
Wroe on voittanut maansa mestaruuden 400 metrin juoksussa kahdesti, vuosina 2007 ja 2009.
Ennätykset
Lähde: IAAF
Luettelo Suomessa elävistä maailmanlaajuisesti uhanalaisista eliöistä
Luettelo Suomessa elävistä maailmanlaajuisesti uhanalaisista eliöistä Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton eli IUCN:n uhanalaisluokituksen mukaan. Luettelo perustuu vaillinaisesti IUCN:n levinneisyystietoihin. Jotkin mainituista lajeista ovat voineet käytännössä hävitä Suomesta.
(VU = Vaarantunut laji, EN = Erittäin uhanalainen laji, CR = Äärimmäisen uhanalainen laji)
Satunnaislajit
Kasvit:
Nisäkkäät:
Tony DiTerlizzi
Tony DiTerlizzi (s. 6. syyskuuta 1969) on yhdysvaltalainen kirjailija, kuvittaja ja elokuvatuottaja. Hänen tunnetuin teoksensa on Spiderwickin kronikat -fantasiakirjasarja, jonka hän kirjoitti yhdessä Holly Blackin kanssa. Hän oli myös sarjaan perustuvan Spiderwickin kronikat -elokuvan johtava tuottaja.
Bill Goldsworthy
William Alfred Goldsworthy (24. elokuuta 1944 Ontario, Kanada – 29. maaliskuuta 1996 Minnesota, Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkoilija. NHL-joukkue Dallas Stars on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 8.
Pelaajaura
Goldsworthyn juniorivuosien joukkue oli Niagara Falls Flyers. Kaudella 1963–1964 Goldsworthy teki joukkueelle lähes 70 pistettä. Kaudeksi 1966–1967 hän siirtyi NHL:n Boston Bruinsin riveihin. Seuraavana kautena hän pelasi Minnesota North Starsin NHL-joukkueessa saldolla 14+19=33. 1970-luvulla hän teki NHL.ssä jokaisella kaudellaan yli 60 pistettä. Hän lopetti uransa liigassa vuonna 1978.
Dominik Kanaet
Dominik Kanaet (s. 6. toukokuuta 1991 Zagreb, Kroatian ST, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta) on kroatialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Slovakian kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. hokejová liga SR:n MHK Dubnicassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seuraura
Kanaet on KHL Mladost Zagrebin kasvatti. Hän siirtyi jo juniori-ikäisenä Slovakiaan, jossa Kanaet edusti U18-junioriksi asti MHK Dubnicaa ja sen jälkeen MHC Martinia. Hän oli kaudella 2008–2009 Martinin U18-joukkueen paras pistemies tehoilla 24+32=56.
Helmikuussa 2010 Kanaet palasi MHC Martinin U20-junioreista kotimaahansa ja siirtyi Itävallan pääsarjassa Erste Bank Eishockey Ligassa pelanneeseen Medveščak Zagrebiin. Hän teki siellä neljässä runkosarjaottelussa kaksi maalia sekä pelasi 11 playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Kanaet edusti myös Zagrebin Slohokej Ligassa pelannutta kakkosjoukkuetta yhden runkosarja- ja playoff-ottelun verran. Toukokuussa 2010 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Medveščak Zagrebin kanssa.
Kausi 2010–2011 oli Kanaetille varsinainen tulokaskausi Erste Bank Eishockey Ligassa ja se toi hänelle 53 runkosarjaottelussa tehot 4+3=7 sekä viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Pelejä Kanaetille kertyi myös Medveščakin kakkosjoukkueesta sekä hänen kasvattajaseurastaan KHL Mladostista, joka pelasi Slohokej Ligaa. Kaudella 2012–2013 Kanaet jatkoi uraansa Slovakian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. hokejová liga SR:n HC 07 Detvassa. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Herlev Eaglesiin. Kaudeksi 2014–2015 Kanaet palasi taas Detvaan. Hän voitti kauden päätteeksi 1. Ligan mestaruuden. Kesken kauden 2016–2017 Kanaet palasi Detvasta sarjatasoa alemmas 2. hokejová liga SR:ään hänen junioriuraltaan tuttuun MHK Dubnicaan. Kanaet oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä 14 osumallaan.
Maajoukkueura
Kanaet edusti Kroatiaa I-divisioonan MM-turnauksessa vuosina 2009, 2010, 2014, 2015 ja 2017, joista vuoden 2014 turnaus päättyi IB-divisioonan hopeaan. Vuoden 2017 turnauksessa hän voitti joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +2. Kanaet pelasi myös II-divisioonan turnauksessa vuonna 2011 sekä IIA-divisioonan turnauksessa vuosina 2012 ja 2013. Vuoden 2011 turnaus päättyi B-lohkon hopeaan, vuoden 2012 turnaus IIA-divisioonan pronssiin ja vuoden 2013 turnaus IIA-divisioonan kultaan sekä sarjanousuun seuraavaksi vuodeksi IB-divisioonaan. Kanaet pelasi myös sekä Vancouverin olympiakisojen 2010, Sotšin olympiakisojen 2014 että Pyeonchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa, joista viimeisimmässä turnauksessa hän jakoi Kroatian sisäisen pistepörssin voiton Marko Šakićin kanssa tehoilla 1+1=2.
Vuosina 2008 ja 2009 Kanaet pelasi alle 20-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa ja vuosina 2010 ja 2011 I-divisioonan MM-kilpailuissa. Hän voitti vuoden 2009 turnauksen +/--tilaston lukemalla +15. Kanaet oli tehoilla 5+8=13 Kroatian B-lohkon kultaa voittaneen joukkueen paras pistemies ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi. Vuonna 2008 Kanaet voitti B-lohkon pronssia.
Kanaet pelasi myös alle 18-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2007, 2008 ja 2009. Hän voitti noista kahtena ensimmäisenä vuonna lohkopronssia. Kanaet valittiin vuoden 2008 turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Kuningassaagat
Varhaisimmat islantilaiset historiat
Varhaisin Norjan kuninkaiden historiasta kertova islantilainen lähde on ollut islantilaisen oppineen Sæmundr Viisaan (isl. fróði Sigfússon) 1000-luvulla kirjoittama teksti, jossa kuvattiin mahdollisesti ajanjaksoa 800-luvulta kuningas Halfdan Mustasta (isl. svarti) tai Haraldr Kaunotukasta (isl. hárfagri) vuoteen 1050 ja Magnús Hyvään (isl. góða) saakka. Sæmundrin teksti ei ole säilynyt, mutta viitteitä sen silloisesta olemassaolosta on löydetty muista lähteistä. On oletettu, että Sæmundr kirjoitti tekstinsä latinaksi. Muut varhaisimmista kuninkaiden historioista kirjoitettiin kansankielellä. 1100-luvun alkupuolella vaikuttanut Ari Viisas (isl. fróði Þorgilsson) kirjoitti kuninkaiden elämäntarinoista (isl. konunga ævi) Islantilaisten kirjan (isl. Íslendingabók) nyt jo kadonneessa varhaisemmassa versiossa, joka valmistui vuoden 1125 tienoilla. Arin kerronta alkaa Islannin asuttamisesta 870-luvulla ja jatkuu Arin omaan aikaan saakka. Näiden lisäksi 1100-luvulla elänyt ja muutoin tuntemattomaksi jäänyt islantilainen Eiríkr Oddson kirjoitti oman aikansa norjalaisesta historiasta teoksessaan *Hryggjarstykki. Vuosisadan puolivälissä laadittu teos on mahdollisesti ollut ensimmäinen varsinainen saaga. Tämäkin teos on jo kadonnut, mutta sitä tiedetään käytetyn lähteenä myöhemmissä kuningassaagojen kokoelmissa (Morkinskinna, Fagrskinna ja Heimskringla). Hryggjarstykkin osalta on myös tuotu esille sen yhteys siihen latinankieliseen pyhimyselämäkertojen perinteeseen, joka sai alkunsa Islannissa ja Norjassa 1000-luvulta alkaen. Vaikka Länsi-Skandinaviassa kirjoitettujen pyhimyselämäkertojen latinankieliset versiot eivät olekaan säilyneet, esimerkiksi arkkipiispa Eysteinn Erlendsonin vuoden 1170 tienoilla laatima hagiografinen teos Pyhästä Olavista, Acta sancti Olavi regis et martyris, on säilynyt kansankielisena käännöksenä norjalaisessa saarnakokoelmassa Homilíubók. Nyt jo kadonnut Orkneyn jaarli Magnús Erlendssonista kertova pyhimyselämäkerta *Vita sancti Magni, joka laadittiin tämän kanonisaation yhteydessä vuoden 1135 tienoilla ja josta on säilynyt vain kansankielisen käännöksen katkelmia, on todennäköisesti toiminut *Hryggjarstykki-teokselle sekä lähteenä että mallina.
Kuningassaagat n. 1185–1230
Islannissa Þingeyrarin luostarin apottina vuosina 1169–1207 toiminut Karl Jónsson (k. 1211 tai 1213) kirjoitti saagan kirkonmiehestä kuninkaaksi siirtyneestä Sverrir Sigurðarsonista. Karl kirjoitti saagaa mahdollisesti oleskellessaan Norjassa jonkin aikaa vuodesta 1185 alkaen ja toteutti työnsä todennäköisesti kuninkaan itsensä toimeksiannosta. Karlin tuolloin kirjoittama teksti tunnetaan nimellä Grýla, ja se muodostaa alkuosan Sverririn saagaan (isl. Sverris saga), jonka loppuosa kirjoitettiin vasta Sverririn kuoleman (1202) jälkeen. Mahdollisesti Karl Jónsson itse kirjoitti koko saagan. Kaksi islantilaista benediktiinimunkkia, 1100-luvun jälkipuoliskolla elänyt Oddr Snorrason sekä vuonna 1218 tai 1219 kuollut Gunnlaugr Leifsson kirjoittivat kumpikin latinankielisen pyhimyselämäkerran kuningas Óláfr Tryggvasonista, jota islantilaiset kunnioittivat kristillistäjänään. Oddrin alkuperäinen teos on kadonnut, mutta kolme saagan muinaisislanninkielisen käännöksen sisältämää käsikirjoitusta on säilynyt. Gunnlaugrin kirjoittama elämäkerta on Oddrin tekstin pohjalta työstetty laajempi versio. Gunnlaugrin teos on sekin kadonnut, mutta osia tekstin islanninkielisestä käännöksestä on säilynyt osana 1300-luvulla laadittua pitempää saagaa Olavi Tryggvenpojasta (isl. Óláfs saga Tryggvasonar en mesta). Islannissa lainpuhujana (isl. lögsögumaðr) ja myöhemmin Viðeyn augustinolaisluostarin priorina toiminut Styrmir Kárason (k. 1245) kirjoitti vuosien 1220–1230 välisenä aikana saagan pyhästä Olavista (isl. Ólafs saga helga). Se on mahdollisesti ollut laajennettu versio niin kutsutusta vanhimmasta Pyhän Olavin saagasta, joka laadittiin Islannissa 1100-luvun lopussa. Kyseinen teksti, josta on säilynyt vain muutamia fragmentteja, on pohjautunut suulliselle perinteelle ja latinankielisille pyhimyselämäkertateksteille. Styrmirin kirjoittama saaga ei sekään ole säilynyt kokonaisuudessaan, mutta sille pohjautuvia osia löytyy useista Pyhästä Olavista kertovien saagojen käsikirjoituksista, kuten Flateyjarbókista.
Böglunga sögur
Böglunga sögur kertoo Norjan hallitsijoista kuningas Sverren jälkeen, ennen kuningas Haakon IV Haakoninpoikaa. Saaga käsittelee Birkebeiner- ja Bagler-ryhmittymien valtakamppailuja. Saagan kerronnassa päähahmoina ovat kuitenkin Birkibeinar-päälliköt. Saagan ensimmäinen, lyhyempi versio kirjoitettiin Islannissa mahdollisesti vuoden 1210 tietämillä, mihin ajankohtaan tämän version tapahtumat päättyvät. Saagan pidemmässä versiossa kerrotaan lisäksi tapahtumista kuningas Ingi Bárðarsonin [paurdarson] kuolemaan vuonna 1217 saakka. Tämä nuorempi versio on todennäköisesti kirjoitettu vuosien 1220–1230 välisenä aikana.
Islantilaiset kuningassaagojen kokoelmat
1200-luvulla laadittiin useita kuningassaagojen kokoelmia. Morkinskinna-nimellä tunnetussa, vuoden 1275 tietämillä kirjoitetussa käsikirjoituksessa kerrotaan Norjan kuninkaista alkaen vuosina 1035–1047 hallinneesta Maunu Hyvästä vuoteen 1177 saakka. Käsikirjoitus ei ole täydellinen; siitä puuttuu noin kolmannes. Morkinskinnan kirjoittaja käytti lähteenään aiempia teoksia (*Hryggjarstykki) sekä suullista perinnettä ja skaldirunoutta. Morkinskinna sellaisena kuin se nykyään tunnetaan sisältää myös useita þáttr-tarinoita, joissa kerrotaan Norjan kuninkaan hovissa oleskelleista islantilaisista. Nämä tarinat eivät välttämättä ole olleet osa sitä alkuperäistä, todennäköisesti 1200-luvun alusta peräisin olevaa teosta, jolle Morkinskinna-käsikirjoitus perustuu. Ne, sekä jonkin verran skaldirunoutta, lisättiin mahdollisesti vasta nykyään tunnettuun Morkinskinnaan. Fagrskinna kuvaa Norjan kuninkaiden historiaa Hálfdan Mustasta 800-luvulta vuoteen 1177 saakka. Teos on koottu Norjassa. Fagrskinnan kirjoittaja on todennäköisesti ollut islantilainen. Tämä käytti lähteenään islantilaisia saagoja ja skaldirunoutta sekä edellä mainittua teosta Ágrip. Fagrskinnasta oli 1700-luvulla olemassa kaksi eri versiota, mutta kumpikin alkuperäisistä käsikirjoituksista tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728. Versioista on siksi säilynyt nykypäivään vain niistä tehtyjä kopioita. 1220-luvulla Snorri Sturluson kirjoitti ensin erillisen saagan Pyhästä Olavista (isl. Óláfs saga helga). Myöhemmin, vuoden 1230 tietämillä, hän kirjoitti myös kuningassaagojen kokoelman Heimskringla, jonka kerronta alkaa muinaisista ja myyttisistä kuninkaista ja jatkui vuoteen 1177 saakka. Snorri käytti lähteenä aikaisempia Norjan kuninkaista kertovia teoksia sekä islantilaista kuninkaiden ylistykseksi laadittua skaldirunoutta. Heimskringla sisältää prologin lisäksi seuraavat kuningassaagat:
Saagat 1200-luvun kuninkaista
Snorri Sturlusonin veljenpoika, Sturla Þórðarson, kirjoitti 1200-luvulla saagat samalla vuosisadalla hallinneista Norjan kuninkaista Haakon IV Haakoninpojasta ja Maunu VI Lainparantajasta (isl. Magnús lagabætir Hákonarson). Näistä Hákonar saga Hákonarsonar kuvaa kuninkaan hallintokautta vuodesta 1217 tämän kuolemaan eli vuoteen 1263 saakka. Sturla laati saagan Haakonin pojan, Maunu Lainparantajan toimeksiannosta. Magnúss saga lagabætis on kuningassaagoista viimeisin. Sturla aloitti sen kirjoittamisen oleskellessaan kuningas Maunu Lainparantajan hovissa ja viimeisteli tekstin myöhemmin Islannissa. Kumpaakin saagaa kirjoittaessaan Sturlalla oli mahdollisuus kuulla tapahtumia todistaneita aikalaisia sekä käyttää kuninkaan hovissa arkistoituja asiakirjoja. Tanskalaisista kuninkaista kertovan Knýtlinga sagan todennäköisenä kirjoittajana on pidetty Sturlan veljeä Ólafr hvítaskáldia. Kyseinen saaga kuvaa Knútr Suureen (isl. ríki, k. 1035) ja hänen jälkeläisiinsä (isl. Knýtlingar) liittyvästä nimestään huolimatta tanskalaisia kuninkaita alkaen 900-luvulta kuningas Knútr Valdimarinpoikaan (Valdimarsson) saakka. Saagan todennäköisenä esikuvana on ollut Snorrin Heimskringla, minkä lisäksi kirjoittaja on tuntenut Sæmundrin ja Arin teokset ja useita muita kuninkaiden elämää kuvaavia aikalaistekstejä.
Myöhemmät kokoelmakäsikirjoitukset
1200-luvun lopulla laaditun Morkinskinnan jälkeen 1300-luvulla koottiin muitakin laajoja kuningassaagojen kokoelmakäsikirjoituksia, jotka pohjautuivat varhaisemmille teoksille. Näistä Hulda-nimellä tunnettu käsikirjoitus (AM 66 fol ) koottiin 1300-luvun puolivälin jälkeen Munkaþverán luostarissa Islannissa. Se pohjautuu Morkinskinnalle ja Heimskringlalle. Flateyjarbók (Gks 1005 fol), joka sisältää esimerkiksi Olavi Tryggvenpojasta, Pyhästä Olavista, kuningas Sverriristä ja Haakon IV Haakoninpojasta kertovat saagat sekä useita þáttr-tarinoita, laadittiin 1300-luvun lopussa. Huldan kanssa mahdollisesti samalle alkuperäiskäsikirjoitukselle pohjautuva Hrokkinskinna (Gks 1010 fol) kirjoitettiin 1400-luvun alkupuolella.
Saagat paikallisista hallitsijoista
1200-luvun alkuvuosikymmeninä islantilaiset kirjoittivat kuninkaiden elämäkertojen lisäksi myös paikallisista hallitsijoista. Näitä saagoja käsitellään usein kuningassaagojen yhteydessä. Orkneyinga saga (suom. Orkneylaisten saaga) kertoo Orkneysaarten jaarleista kuningas Haraldr Kaunotukan ajasta vuoden 1170 tietämille asti. Færeyinga saga eli Färsaarelaisten saaga, joka muistuttaa kerronnaltaan islantilaissaagoja, kuvaa tapahtumia Färsaarilla ja paikallisia päälliköitä hieman ennen ja jälkeen vuoden 1000. Jómsvíkinga saga eli Jómin viikinkien saaga kertoo Itämeren alueella sijainneesta soturiyhteisöstä. Saaga linkittyy sekä tanskalaisiin hallitsijoihin että Norjan kuninkaiden historiaan, mutta sillä on runsaasti yhtäläisyyksiä myös tarunhohtoisesta menneisyydestä kertoviin muinaissaagoihin. Nyt jo kadonnut *Skjöldunga saga taas kertoi Tanskan muinaisista kuninkaista alkaen myyttisestä menneisyydestä 900-luvun puoliväliin saakka. Sisältönsä puolesta myös tämä saaga liittyy muinaissaagoihin. Edellä mainittujen lisäksi keskiajalla on todennäköisesti ollut olemassa saaga norjalaisen Hlaðirin alueen jaarleista, jota tutkimuksessa kutsutaan nimellä *Hlaðajarla saga mutta jonka olemassaolosta on säilynyt vain viitteitä Fagrskinnassa ja Heimskringlassa. Hákonar saga Ívarssonar taas kertoo norjalaisesta 1000-luvulla eläneestä ylimyksestä, joka saa jaarlin arvonimen otettuaan vaimokseen kuningas Maunu Hyvän tyttären. Saaga ei ole säilynyt kokonaisuudessaan, mutta sen sisältö tunnetaan melko hyvin muiden lähteiden perusteella.
Kantaksantiini
Kantaksantiini (C40H52O2,E-koodi E161g) on väriaine, jota luonnostaan on esimerkiksi krilleissä, joissa on myös astaksantiinia. Niitä syödessään lohi saa punaisen värinsä. Flamingon väri on peräisin kantaksantiinia sisältävistä katkaravuista. Samoin kellosammakoiden alapuolen kirkas puna on peräisin niiden syömän ravinnon sisältämästä kantaksantiinista.
Kantaksantiinia valmistetaan synteettisesti, ja EU-säädösten mukaan sitä saa käyttää kalanrehussa, mutta sitä ei saa myydä kuluttajille.
Kantaksantiinin kemiallinen kaava on C40H52O2, moolimassa 564,840 g/mol ja CAS-numero 514-78-3. Kantaksantiini kuuluu karotenoideihin, mutta kantaksantiinista ei kuitenkaan muodostu elimistössä A-vitamiinia.
NHL-kausi 1922–1923
NHL:n runkosarjan piste- ja maalipörssin voitti Toronto Saint Patricksia edustanut Babe Dye. Hän keräsi pelaamissaan 22 ottelussa yhteensä 37 tehopistettä, joista 26 oli maaleja ja 11 syöttöpisteitä.
Runkosarjan pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Kouvolan ravirata
Kouvolan ravirata on Kouvolan Ravikylässä sijaitseva ravirata. Se on Oulun Äimäraution jälkeen Suomen toiseksi pisimpään samalla paikalla toiminut ravirata.
Historia
Vuonna 1905 perustetun Valkealan Hevosystäväinseura ry:n omistama ravirata aloitti toimintansa nykyisellä paikallaan 1910-luvun alussa. Vuonna 1916 keskikentälle valmistui paviljonki kilpailutuomareita sekä -henkilökuntaa varten. Samalla rataa myös levennettiin.
Vuonna 1948 valmistui Ravitaloksi nimetty ravintolarakennus. Kymmenen vuotta myöhemmin rakennettiin keskikentälle totalisaattoripelien vastaanottamista varten pyöreä kioskirakennus, joka purettiin vuonna 1978.
1960-luvun lopulla ryhdyttiin Kouvolaan suunnittelemaan Porin ja Forssan raviratojen mallin mukaista modernia katsomorakennusta. Noin tuhannen hengen istumakatsomon sekä lämmitetyn totohallin käsittävä rakennus valmistui vuonna 1971. Uudessa katsomorakennuksessa oli myös tuomaritorni, kahvila sekä wc-tilat. Vuonna 1974 remontoitiin kaviouraa ja samalla radalle valmistui myös valaistus.
Seuraava suuri rakennushanke oli vuosina 1978–1979, jolloin rakennettiin uudet eläinlääkärin tilat. Lisäksi laajennettiin katsomorakennusta uudella osalla, johon tuli muun muassa ravintolakatsomo. Uusi katsomorakennus otettiin käyttöön maaliskuussa 1980. Viimeisin radan kaviouran kunnostustyö on tehty vuoden 1990 Kuninkuusravien edellä.
Suurkilpailut
Kouvolan raviradalla järjestetään vuosittain useita suurkilpailuja. Merkittävimmät ovat kesäkuussa juostava kansainvälinen Kymi Grand Prix sekä marraskuinen Kymenlaakso-ajo.
Muita suurkilpailuja ovat Valkeala-ajo, Jouni Kaikko Memorial sekä Kouvola-ajo.
Kuninkuusravit Kouvolassa on järjestetty vuosina 1952, 1964, 1973, 1990, 2007 ja 2023.
Leikkausmikroskooppi
Leikkausmikroskooppi on muun muassa neurokirurgin perustyöväline, jota ilman leikkaushoitoja ei voitaisi toteuttaa.
Leikkausmikroskooppi on painava laite, jonka tasapainotettu jalustakin painaa jo satoja kiloja. Optiikkaosa on monilla säädöillä varustettu ja vapaasti 360 astetta kaikissa tasoissa liikkuva usein suuohjattava mikroskooppi, jolloin leikkaajan kaksi kättä jäävät vapaiksi mikrokirurgiseen työskentelyyn.
Amerikantapiiri
Piirteet
Amerikantapiiri painaa 225 kiloa ja se kasvaa noin metrin korkuiseksi ja kahden metrin pituiseksi. Aikuisella eläimellä on ruskea karvapeite, kun taas nuorilla yksilöillä on tummanruskea pohjaväri ja vaaleampia pitkittäisraitoja. Aikuisilla eläimillä on myös paksu harjas, joka alkaa korvien välistä ja päättyy lapojen väliin. Tapiirien etujaloissa on kolme ja takajaloissa neljä varvasta. pienoiskuva|vasen|200px|Nuori amerikantapiiri
Elintavat
Amerikantapiiri on arka yöeläin. Se viihtyy Etelä-Amerikan sademetsissä, etenkin tulva-alueilla, koska liikkuu mielellään vedessä ja on hyvä uimaan ja sukeltamaan. Tapiirien ruokavalioon kuuluvat puiden ja pensaiden lehdet ja hedelmät.
Naaraan kantoaika on 400 vuorokautta ja se synnyttää vain yhden jälkeläisen. Vastasyntynyt yksilö painaa noin kuusi kiloa. Vieroittaminen alkaa noin 6-8 kuukauden iässä ja ne saavuttavat sukukypsyytensä noin neljän vuoden iässä. Tapiirit voivat elää jopa 35-vuotiaiksi.
Risto Hemmi
Risto Hemmi (s. 1956 Kuopio) on suomalainen musiikkiteollisuuden vaikuttaja, Suomen suurimman äänitysstudion Finnvox Studiot Oy:n entinen pikäaikainen toimitusjohtaja ja yksi Finnvoxin nykyisistä omistajista. Hemmi aloitti uransa Finnvox Studioilla vuonna 1979, ja on sittemmin työskennellyt siellä äänittäjänä, miksaajana, studiopäällikkönä ja vuodesta 1993 lähtien toimitusjohtajana. Finnvoxin kaikki yhdeksän studiota ovat Hemmin suunnittelemia.
Hemmin ensimmäinen merkittävää kaupallista suosiota herättänyt työ oli Pelle Miljoona Oy:n Moottoritie on kuuma -albumi (1980). Hemmi on äänittänyt ja miksannut yli 500 albumia, joista useat kymmenet ovat myyneet kultaa tai platinaa. Muun studiotyön lisäksi Hemmi on uransa aikana äänittänyt ja miksannut musiikin noin kolmeenkymmeneen elokuvaan, muun muassa Jalmari Helanderin ohjaamaan ja Samuel L. Jacksonin tähdittämään vuoden 2014 Big Game -elokuvaan.
Hemmi syntyi Kuopiossa ja vietti lapsuutensa Rovaniemellä ja Kemissä. Lukioaikoinaan Kemissä Hemmi soitti kitaraa Fuggin Great -nimisessä yhtyeessä, joka toimi lämmittelybändinä mm. Hurriganes -yhtyeelle ja Rauli Badding Somerjoelle. Hemmi valmistui diplomi-insinööriksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta, ja vuodesta 2013 lähtien hän on työnsä ohella opettanut musiikkiteknologian maisterivaiheen kursseja Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa.
Viimeinen viivytys
Viimeinen viivytys on Jorma Kurvisen kirjoittama sotaromaani.
Romaani kertoo kesän 1944 ratkaisutaisteluista. Sen päähenkilön Jaakko Rissasen komennossa oleva jääkärijoukkue komennetaan varmistamaan omien joukkojen perääntymistä ja tukkimaan joukkojen käyttämä perääntymistie. Taistelut käydään soiden ympäröimällä korpikannaksella.
Tokutarō Ukon
Jalkapallomaajoukkue
Ukon edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1934-1940. Hän osallistui muun muassa kesäolympialaisiin 1936.
Mahmud Şevket pašša
thumb|200px|Mahmud Şevket Pašša Mahmud Şevket pašša (1856 Bagdad, Irak, Osmanien valtakunta – 15. kesäkuuta 1913 Istanbul, Turkki) oli turkkilainen kenraali ja valtiomies. Tšetšeenisukuinen Şevket pašša toimi Osmanien valtakunnan suurvisiirinä vuonna 1913.
Şevket pašša esitti tärkeää roolia maaliskuun 31. päivän vastavallankumouksen tukahduttamisessa 1909 sekä seuranneessa sulttaani Abdul Hamid II:n syrjäyttämisessä. 1911 hän oli mukana perustamassa ja luomassa Turkille uutta aselajia, ilmavoimia. Uusi sulttaani Mehmet V nimitti hänet suurvisiiriksi 23. tammikuuta 1913. Hänet murhattiin Istanbulissa 15. kesäkuuta 1913.
Yläilmoissa
Vi flyger
Poésie
Poésie on Otto Mäkilän klassikoksi sanottu maalaus vuodelta 1938.
Maalaus kuvaa punaista hevosta, ja etualalla vaaleanpunaista miestä lepäämässä vihreällä niityllä. Pastoraalisen ja panteismihenkisen maalauksen värit ovat intensiivisiä. Maalaustyylissä on matisselaista henkeä. Mäkilä yhdistää maalaustensa hahmoissa usein modernismia ja klassismia. Muutamilla viivoilla luonnostellut hahmot saavat ajattoman alastomuutensa ja kreikkalaisen profiilinsa antiikista. Horisonttiviiva tuo mukaan tilaan ja sijoittaa hahmot mielen maisemaan.
Poésie on runollinen näky, joka muistuttaa ihmisen yhteydestä luontoon. Mukana on panteistista salaperäistä ja tuntematonta maailmaa. Mäkilän oppaana tämänsuuntaisissa ajatuksissa oli ollut Rabindranath Tagore.
Poésie on Turun taidemuseon omistuksessa.
Per Arne Nilsen
Per Arne Dalene Nilsen (s. 30. maaliskuuta 1961 Mandal) on norjalainen entinen purjehtija. Hän edusti seuratasolla Mandal Seilforeningia.
Nilsen voitti vuonna 1983 Laser-luokan MM-hopeaa ja kilpaili seuraavan vuoden olympialaisissa finnjollassa, jossa hän jäi 21:seksi. Hän oli mukana maansa Tornado-luokan joukkueessa sekä Soulin olympialaisissa 1988, joissa Norja oli kuudes, että Barcelonan kisoissa 1992, joissa Nilsen jäi joukkueineen viidenneksitoista.
Balkhin maakunta
Balkh on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja rajautuu Turkmenistaniin, Uzbekistaniin ja Tadžikistaniin. Maakunnassa on arviolta 1 353 600 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 16 186 neliökilometriä. Maakunnan pääkaupunki on Mazar-e Sharif. Muihin merkittäviin kaupunkeihin kuuluu muun muassa Balkh.
Kim Yong-sik (jalkapalloilija)
Kim Yong-sik (25. heinäkuuta 1910 Sinchon, Korea – 8. maaliskuuta 1985 Soul) oli eteläkorealainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Jalkapallomaajoukkue
Kim edusti pelaajana myös Japanin maajoukkuetta vuosina 1936–1940 osallistuen mm. Berliinin kesäolympialaisiin 1936.
Luontokuva (lehti)
Luontokuva on Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n julkaisema suomalaisen luontovalokuvauksen noin 80-sivuinen erikoisaikakauslehti. Lehdessä suomalaiset kuvaajat ja asiantuntijat kertovat luonnosta ja luonnon valokuvaamisesta.
Kuvien ja tekstin tyyli on suomalaisen luontokuvauksen perinteen mukaisesti realistis-romanttista, luonnon kauneutta ja koskemattomuutta ihailevaa. Kokeilevia ja manipuloituja kuvia sivuilla harvoin näkee. Luonnonsuojelun näkökulma nousee joskus itsenäiseksi artikkeliksi ja on usein taustalla kuvauspainotteisissakin teksteissä.
Aiemmin Luontokuva tuli vain Suomen Luonnonvalokuvaajien jäsenille, nykyisin lehti on myös yleisessä myynnissä. Lehti tavoittaa noin 20 000 lukijaa.
Megève
Megève on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Talous
Kunnan tärkein elinkeino on matkailu. Megève'ssä on 40 000 yösijaa matkailijoille. Megève on keskellä Evasion Mont Blancin ja Les Portes du Mont-Blancin laskettualueita, joilla on yhteensä 400 km laskettelurinteitä.
Hannutin taistelu
Hannutin taistelu oli Saksan ja liittoutuneiden joukkojen välillä 12.–14. toukokuuta 1940 Hannutin alueella Belgiassa toisessa maailmansodassa käyty taisteltu, joka oli siihen mennessä suurin panssaritaistelu.
Megève
Nähtävyyksiä
Alueella kulkevalta 40 km pitkältä retkeilypolulta on panoraamanäkymä Mont Blancin vuorelle ja Aravisin vuoristoon.
Hannutin taistelu
Saksan tavoitteena oli sitoa taisteluun Ranskan 1. armeija ja siten estää sen osallistuminen Saksan armeijaryhmä A:n Ardenneilla tehtävän hyökkäyksen torjuntaan. Läpimurto Ardenneilla oli tarkoitus toteuttaa 15. toukokuuta eli vain viisi päivää Alankomaihin ja Belgiaan suunnattujen hyökkäysten jälkeen. Ero antoi liittoutuneille kuvan, että saksalaiset aikoivat hyökätä Ranskaan samoin kuin ensimmäisen maailmansodan Schlieffenin suunnitelman mukaisesti. Liittoutuneiden joukkojen siirtyessä Belgiaan ne sidottiin taisteluihin hyökkäämällä Hannutissa ja Gemblouxissa. Ranskan 1. armeijan sivusta jäätyä avoimeksi saksalaiset etenivät Englannin kanaalin rantaan piirittäen liittoutuneiden alueella olleet joukot.
Taistelu päättyi Saksan taktiseen voittoon, joskin Ranskan 1. armeija kykeni liittymään Gembloux'n puolustajiin. Gembloux'ssa käytiin seuraava taistelu 14.–15. toukokuuta, missä kärsimänsä tappion jälkeen ranskalaisjoukot vetäytyivät Lilleen. Ranskalaiset kykenivät edelleen viivyttämään saksalaisten etenemistä antaen brittiläiselle siirtoarmeijalle aikaa vetäytyä Dunkerqueen evakuoitavaksi Englantiin.
Osastot
Hannutin aluetta puolustivat kenraali Prioux’n Ranskan ratsuväkiarmeijakuntaan kuuluneet 2. ja 3. kevyt mekanisoitu divisioona. Kumpaankin divisioonaan kuului kaksirykmenttinen panssariprikaati, ja rykmenteissä oli 87 panssarivaunua, joista puolet keveitä Hotchkiss H-35/H-39 -vaunuja ja loput keskiraskaista Somua S-35 -vaunuja. Divisioonaan kuului lisäksi motorisoitu kivääriprikaati, tiedustelurykmentti, kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona sekä normaalit huoltoyksiköt. Divisioonan tehtäväksi oli suunniteltu strateginen tiedustelu- ja suojaustehtävät.
Kenraali Hoepnerin Saksan XVI motorisoitu armeijakunta, jonka muodostivat 3. ja 4. panssaridivisioona, joihin kumpaankin kuului panssari- ja jalkaväkiprikaati tukevine osineen kuten kenttätykistö-, pioneeri- ja viestiyksiköt. Kumpikin prikaati koostui kahdesta rykmentistä. Panssariprikaatiin kuului kaikkiaan 561 panssarivaunua, mutta liikekannallepanon aikaisten kalustopuutteiden vuoksi todellinen vahvuus oli noin 300.
Louhoksen valtiaat
Louhoksen valtiaat on toinen Terry Pratchettin nuorille suunnattu Bromeliad-trilogia-romaani.
Vi flyr
Jefim Dzigan
Jefim Lvovitš Dzigan (, 14. joulukuuta 1898 Moskova – 31. joulukuuta 1981 Moskova) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Sodan jälkeen Dzigan kuvasi Kazakstanissa ja Azerbaidžanissa suurmieselämäkerrat Džambul (1953) ja Fatali-Han (1947, julkaistu 1959). Vallankumoushistoriallinen Prologi (Prolog, 1956) oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista laajakangaselokuvista. Aleksandr Serafimovitšin teokseen perustuva Rautavirta (Železnyi potok, 1967) sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin pääpalkinnon vuonna 1968.
Dzigan työskenteli vuodesta 1937 lähtien Neuvostoliiton elokuvakoulun VGIK:n opettajana ja vuodesta 1965 professorina. Hän liittyi NKP:hen vuonna 1943. Ohjaaja sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1969.
23 Thalia
23 Thalia on päävyöhykkeen asteroidi eli Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta. Sen löysi John Russell Hind Lontoossa 15. joulukuuta 1852. Thalia on S-tyypin asteroidi, jonka läpimitta on 107,53 kilometriä ja kiertoaika 4,25 vuotta. Asteroidi nimettiin kreikkalaisen mytologian Thaleia-muusan mukaan. pienoiskuva|Thalian rata (sinisellä) verrattuna [[kiviplaneetta|kiviplaneettojen ja Jupiterin ratoihin (harmaalla).]]
Valgrind
Valgrind on joukko ohjelmia debuggaukseen ja profilointiin.
Valgrind integroituu ohjelmointiympäristöihin kuten Qt Creator ja Eclipse.
Valgrind tukee muun muassa Android, Linux, Solaris ja Darwin (Mac OS X 10.12) -alustoja ARM, AMD64, Power, MIPS, S/390 ja x86-suorittimilla.
The Mountain Eagle
Hitchcockia itseään The Mountain Eaglen katoaminen ei koskaan harmittanut, sillä hän oli vakaasti sitä mieltä, että se oli ”erittäin huono elokuva”.
Valgrind
Historia
Ohjelman nimi on peräisin skandinaavisesta mytologiasta.
Ratkaisu ja ominaisuudet
Valgrind toimii ohjelmabinäärillä, jolloin lähdekoodia ei tarvita (esimerkiksi suljetun kirjaston linkityksen kanssa) ja ei tarvitse ohjelman uudelleen kääntämistä. Valgrindissä on modulaarinen rakenne ja perustuu JIT-kääntäjään.
The Mountain Eagle
Tarina
Elokuva sijoittuu pieneen vuoristokylään Kentuckyn osavaltiossa. J. P. Pettigrewin vaimo menehtyy synnytyksessä, ja Pettigrew jää yksin raajarikon poikansa kanssa Edwardin kanssa. Pettigrew saa selville, että hänen pojallaan on suhde kylässä työskentelevän opettajan, Beatrice Brentin kanssa. Pettigrew ottaa asian puheeksi Beatricen kanssa ja yrittää lähennellä tätä. Beatrice kuitenkin torjuu miehen yrityksen. Edward näkee isänsä lähentelevän Beatricea ja hän päättää lähteä kylästä. Pettigrew raivostuu poikansa lähdöstä sekä Beatricen torjunnasta. Raivon vallassa hän yrittää saada Beatricen pidätetyksi syyttäen tätä siveettömäksi portoksi. Pettigrewn vihamies John Fulton estää tämän aikomukset menemällä Beatricen kanssa naimisiin. He pakenevat Johnin mökille ja rakastuvat. Pian Beatrice saa tietää olevansa raskaana. Pettigrew ei luovuta helpolla ja kostaa Johnille hankkimalla tämän vankilaan kadonneen poikansa Edwardin murhasta.
Valgrind
Rakenne
Valgrindin arkkitehtuuri jakaantuu kahteen osaan: ”ytimeen” ja ”työkaluihin”. Ytimessä on yhteisiä toimintoja ohjelman instrumentointia varten mukaan lukien JIT-kääntäjän, alemman tason muistikäsittelijän, signaalikäsittelijän ja vuorontajan (säikeitä varten). Ydin jättää eräitä asioita työkalun toteutukseen kuten miten ohjelmakoodia instrumentoidaan.
The Mountain Eagle
Tarina
Vuotta myöhemmin John pakenee vankilasta. Hän yrittää paeta Beatricen ja heidän lapsensa kanssa kylästä, mutta Betaricen yllättävä sairastuminen estää lähdön ja heidän on palattava kylään lääkärin luo. Palattuaan kylään he huomaavat Edwardin tulleen takaisin, jonka vuoksi myös kaikista syytteistä Johnia kohtaan luovutaan. Myöhemmin elokuvassa Pettigrewia ammutaan ja hän haavoittuu eikä näin olleen enää aiheuta ikävyyksiä Johnille tai tämän perheelle.
Tuotanto
The Mountain Eaglen tuotanto alkoi heti The Pleasure Garden -elokuvan valmistuttua. Pleasure Gardenin tapaan se oli yhteistuotanto saksalaisen Emelka Film Studiosin kanssa. Elokuvan käsikirjoitus perustui tuottaja Michael Balconin apulaisen, Charles Lapsworthin tarinaan. Tarina sijoittui Kentuckyn vuorille, mutta Balcon päätti kuvata sen Tirolissa, koska yhteistyökumppani oli saksalainen ja koska kukaan katsojista ei huomaisi eroa Kentuckyn ja Tirolin välillä. Hitchcock lähetettiin Müncheniin etsimään sopivia ulkokuvauspaikkoja.
Englannissa elokuva kuitenkin hyllytettiin ja se sai ensi-iltansa vasta Vuokralaisen menestyksen jälkeen syyskuussa 1926.
Aikalaisvastaanotto
The Mountain Eaglesta on tiettävästi säilynyt vain muutama arvostelu. Brittiläinen Kinematograph-elokuvalehti totesi juonen olevan sekava ja epäuskottava. Arvostelijan mukaan näyttelijät olivat kuitenkin erinomaisia. Hitchcockin ohjausta arvostelija piti hyvänä – joskin se oli liian hidastempoinen ja kärsi epäuskottavista juonenkäänteistä. Arvostelija kehui myös Ventimiglian erinomaista kuvausta.
The Bioscope -elokuvalehti puolestaan kehui taitavaa ja joskus jopa mestarillista ohjausta. Samoin arvostelija piti hyvin ohjatuista näyttelijäsuorituksista ja kauniista vuoristomaisemista. Arvostelija mainitsi myös epätavallisen taiteelliset valaistusefektit ja erinomaisen kuvauksen.
Kadonnut elokuva
thumb|The Mountain Eagle -elokuvan kuvaukset. Alfred Hitchcock etuoikealla ja hänen takanaan [[Alma Reville. Kameran takana on todennäköisesti kuvaaja Ventimiglia.]]
The Mountain Eagle on Hitchcockin ohjaamista elokuvista ainoa, joka on kadonnut (jollei oteta huomioon keskeneräiseksi jäänyttä Number 13 -elokuvaa). Elokuvasta onkin tullut eräänlainen ”Graalin malja” elokuvahistorioitsijoille. Kriitikot eivät ole vakuuttuneita Hitchcockin omasta arviosta (”erittäin huono elokuva”), sillä Hitchcockilla oli tapana antaa hyvinkin murskaavia lausuntoja varhaisista ohjaustöistään. Elokuvan ei oleteta olevan mestariteos, mutta uskotaan, että se valaisisi Hitchcockin alkuaikojen tyyliä ja saksalaisten elokuvien vaikutusta siihen.
Elokuvaa ei ole tiettävästi esitetty koskaan sen ensi-iltakierroksen jälkeen. Jopa sen ensi-illasta ei ole täyttä selvyyttä. Varmuudella tiedetään vain, että se sai ensi-illan Saksassa Der Bergadler -nimellä. Tiedot kaupallisesta levityksestä Britanniassa ovat kuitenkin epävarmoja. Elokuvatutkija Jenny Hammerton on esittänyt, elokuva levittäjä olisi saattanut hyllyttää elokuvan, jotta Hitchcockin vastahankittu hyvä maine Vuokralaisen ohjaajana ei vahingoittuisi. Hitchcockin elämäkertoja Donald Spoto (1983) antaa puolestaan ymmärtää, että Hitchcockilla itsellään olisi ollut jotakin tekemistä elokuvan katoamisen kanssa.
Britannian elokuvainstituutti (BFI) aloitti vuonna 1997 kampanjan Hitchcockin kadonneen elokuvan ja 74 muun elokuvan löytämiseksi. Elokuvan metsästys jatkui vielä 2010, kun BFI aloitti rahankeruun Hitchcockin yhdeksän ensimmäisen elokuvan restauroimiseksi. Samalla BFI toivoi, että The Mountain Eagle löytyisi kampanjan ansiosta. BFI toivoo yhä, että elokuva löytyisi väärällä nimellä jostakin Itä-Euroopan arkistosta.
Vuosikymmenien ajan elokuvasta tiedettiin olevan olemassa vain kuusi still-kuvaa. 1990-luvun lopulla Hitchcockin omista arkistoista löytyi lisää still-kuvia elokuvasta ja sen tuotannosta (arviolta 30 still-kuvaa ja 11 valokuvaa kuvauksista). Kuuluisimmassa näistä kuvista nähdään Alfred Hitchcock kameran edessä osoittamassa jotakin ja hänen takanaan istuu Alma Reville.
Mirabello-luokka
Mirabello-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kolmen risteilijän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Alukset
Vuoden 1913 alustavien suunnitelmien mukaan piti valmistaa 5 000 tonnin kevyesti panssaroituja aluksia, jotka suunnitteli insinöörikapteeni Nabor Soliani yhdessä genovalaisen Gio. Ansaldo & C.:n kanssa. Regia Marina luokitteli alukset tiedusteluristeilijöiksi ja ne luokiteltiin uudelleen 1. heinäkuuta 1921 keveiksi tiedusteluristeilijöiksi ja edelleen 5. syyskuuta 1938 hävittäjiksi.
HMS Ulvön (M77)
HMS Ulvön (runkonumero M77) oli Ruotsin laivaston Landsort-luokan miinantorjunta-alus, joka modernisoitiin Koster-luokan alukseksi.
Valmistus
Alus tilattiin lokakuussa 1988 Karlskronan laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1992 ja alus valmistui 9. lokakuuta.
Palvelus
Alus on palveluksessa 2015.
Linnea Leino
Linnea Leino (s. 17. helmikuuta 1994 ) on suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi viihdeohjelma Putouksen keväällä 2020 esitetyllä 12. tuotantokaudella. Hän on näytellyt myös sarjoissa Nörtti: DragonSlayer666 ja Aikuiset. Leino näytteli yhtä päärooleista vuoden 2022 Sundancen elokuvafestivaaleilla ensi-illan saaneessa Alli Haapasalon elokuvassa Tytöt tytöt tytöt.
Leino sai ensimmäisen valkokankaan valopilkku -Jussi-palkinnon 2023 suorituksistaan elokuvissa Tytöt tytöt tytöt, Punttikomedia, Napapiirin sankarit 4.
Leino on opiskellut näyttelijäksi Nätyllä, Tampereen yliopistossa vuodesta 2016. Hän asui lapsena Ranskassa ja on käynyt Helsingin ranskalais-suomalaisen koulun lukion. Lukion jälkeen Leino opiskeli vuoden Lahden kansanopiston teatterikoulutuksessa.
NHL-kausi 1921–1922
NHL-kausi 1921–1922 oli National Hockey Leaguen historian viides kausi. Sen aikana neljä joukkuetta pelasi kukin 24 runkosarjaottelua. Sarja pelattiin ensimmäistä kertaa yksiosaisena, aiemman kaksiosaisen sarjan sijasta. Sarjan kaksi parasta joukkuetta etenivät NHL-liigan loppuotteluihin. NHL:n loppuottelusarjassa Toronto Saint Patricks kukisti alkuperäisen Ottawa Senatorsin yhteismaalein 5–4 ja sai O’Brien Trophyn, joka oli tuolloin NHL:n mestarijoukkueelle kuuluva palkinto. Stanley Cup -finaaleissa Toronto Saint Patricks voitti PCHA:n mestarin Vancouver Millionairesin otteluvoitoin 3–2.
NHL:n runkosarjan piste- ja maalipörssin voitti Ottawa Senatorsin Punch Broadbent. Hän teki pelaamissaan 24 ottelussa yhteensä 46 tehopistettä, joista 32 oli maaleja ja 14 syöttöpisteitä.
Runkosarjan pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Loppuottelut
Toronto St. Patricks voitti NHL:n mestaruuden yhteismaalein 5-4 ja eteni Stanley cupin loppuotteluihin PCHA:n mestaria vastaan.
Giuseppe Gamba
pienoiskuva|Giuseppe Gamba Giuseppe Gamba (25. huhtikuuta 1857 – 26. joulukuuta 1929) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1880 ja nimitettiin Biellan hiippakunnan piispaksi 16. joulukuuta 1901. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. toukokuuta 1902. Pääkonsekraattorina toimi Giacinto Arcangeli.
Gamba sai 13. elokuuta 1906 nimityksen Novaran piispaksi ja 20. joulukuuta 1923 Torinon arkkipiispaksi. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 20. joulukuuta 1926 ja nimitettiin 23. joulukuuta Santa Maria sopra Minervan kardinaalipapiksi.
Kovanen
Kovanen on suomalainen sukunimi.
Emme tienneet kun läksimme silloin ...
Emme tienneet kun läksimme silloin ... on Jorma Kurvisen kirjoittama sotaromaani.
Romaanin tapahtumat ajoittuvat syksyyn 1943, jolloin elettiin jatkosodan asemasotavaihetta. Kirjan päähenkilö reserviluutnantti Eero Manelius komennetaan entisestä yksiköstään pohjoiselle rintamalohkolle, jossa hänen komppaniansa joutuu rajun partisaanihyökkäyksen kohteeksi. Tämän jälkeen hän saa johdettavakseen kaukopartion, jonka tehtävänä on jäljittää partisaaneja Urajärvelle.
Shinyangan alue
Shinyangan alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Alue sijaitsee maan pohjoisosassa ja sitä rajaa pohjoisessa Geitan alue, Mwanzan alue ja Simiyun alue, kaakossa Singidan alue ja etelässä Taboran alue. Vuonna 2012 Shinyangan alueesta liitettiin osia Geitan ja Simiyun alueisiin.
Alueen pinta-ala on 18 901 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 534 808 asukasta. Alueen pääkaupunki on Shinyanga ja alueellisena komissaarina toimii Zainab R. Telak. Alue jakaantuu kolmeen piirikuntaan.
HMS London (1766)
HMS London oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1766 vesillelaskettu parannellun London-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva. Alus muutettiin myöhemmin 98-tykkiseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Valmistus
Alus tilattiin 13. joulukuuta 1758 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi huhtikuuhun 1762 John Lock ja sen jälkeen Edward Allin. Köli laskettiin 4. marraskuuta 1759. Alus laskettiin vesille 24. toukokuuta 1766. Valmistuskustannukset olivat 53 036 puntaa.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen marraskuussa 1778 kontra-amiraali Thomas Gravesin lippulaivana päällikkönään Samuel Cornish. Alus oli tammikuussa 1780 varustettavana ja kuparoitavana Portsmouthissa, mistä se lähti 17. toukokuuta Pohjois-Amerikkaan. Se osallistui 16. maaliskuuta 1781 Cape Henryn taisteluun ja 5. syyskuuta Chesapeaken taisteluun. Ranskan vallankumoussodissa alus osallistui 1795 Groix'n taisteluun.
Napoleonin sodissa alus valtasi 13. maaliskuuta 1806 Ranskan laivaston linjalaivan Marengon sekä fregatti La Belle Poulen. Vuonna 1808 alus saattoi Portugalin kuningasperheen Brasiliaan.
Alus romutettiin Chathamissa huhtikuussa 1811.
Taizō Kawamoto
Taizō Kawamoto (17. tammikuuta 1914 Aichi, Japani – 20. syyskuuta 1985) oli japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Kloratsepaatti
thumb|Tranxene 10mg -tabletteja.
Kloratsepaatti on bentsodiatsepiinijohdannainen rauhoittava lääke. Sillä on ahdistusta poistava, lihaksia relaksoiva, sedatiivinen ja unettava vaikutus.
Käyttö
Kloratsepaatti on nordiatsepaamin aihiolääke.
Kloratsepaattia voidaan käyttää sekä rauhoittavana lääkkeenä, että alkoholin vieroitusoireisiin ja epilepsiaan.