cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hiilinielu
Kasvillisuus ja maaperä hiilinieluna
Kasvillisuus ja maaperä sitovat hiilidioksidia ilmakehästä kasvien nettoperustuotannossa. Mitä suurempi on nettoprimäärituotanto, sitä enemmän hiiltä sitoutuu ilman ihmisen ja luonnon aiheuttamia häiriöitä. Maaekosysteemit toimivat sekä hiilen lähteinä että nieluina. Vuosina 2007–2016 maataloudessa, metsätaloudessa ja muussa maankäytössä oleva maa-ala kokonaisuudessaan aiheutti arviolta 5,2 (±2,6) miljardin hiilidioksiditonnin (Gt CO2) nettopäästön vuosittain. Vastaavana ajanjaksona luonnontilaisten maaekosysteemien arvioitiin poistaneen noin 11,2 (±2,6) Gt CO2 vuodessa, vasteena ihmisen aiheuttamalle ympäristönmuutokselle, kuten ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden nousulle, typpilaskeumalle ja ilmastonmuutokselle. Nettona maaekosysteemit poistivat vuosina 2007–2016 keskimäärin noin 6 (±2,0) Gt CO2 vuodessa.
Kasvillisuuteen on sitoutunut arviolta 450 Gt hiiltä (~1 650 Gt CO2). Se on suuruusluokaltaan saman verran kuin hiiltä on ilmakehässä. Ihminen on toiminnallaan pienentänyt kasvillisuuteen sitoutuneen hiilimäärän arviolta puoleen. Maaperässä on ainakin kaksinkertainen määrä hiiltä ilmakehään verrattuna.
Metsien hiilinielu
Metsien hiilivarantoon sisältyy puusto ja maaperä. Maailman metsissä on hiiltä arviolta noin 800 Gt (n. 3 000 Gt CO2). Suurin osa metsiin sitoutuneesta hiilestä on maaperässä.
Metsät toimivat yleensä hiilinieluna 15–800-vuotiaina. Puuston hiilinielu on voimakkaimmillaan silloin kun puuston kasvu on suurimmillaan. Metsien hiilinielu voi kuitenkin jatkua puustosta tulevan karikesyötteen ja juuriston kautta vielä pitkään sen jälkeen, kun puuston hiilinielu on hiipunut. Globaalisti metsien hiilinielu on ollut 2000-luvulla noin 7–10 Gt CO2 vuodessa.
Metsien hiilinielun kehitys tulevaisuudessa on hyvin epävarma. Mikäli lämpötilan ja ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden nousu lisää fotosynteesiä, joka sitoo hiilidioksidia enemmän kuin kasvien hengitys sitä vapauttaa, saattaa metsien hiilinielu voimistua noin viisinkertaiseksi nykytasosta. Toisaalta jos kasvien hengitys lisääntyy fotosynteesiä suuremmaksi, saattavat metsät muuttua jopa 22 Gt CO2 vuotuiseksi päästölähteeksi.
Suomessa metsät ovat toimineet kasvihuonekaasujen nettonieluna jo vuosikymmenten ajan. Suomen metsiin nettona sitoutuva hiilimäärä on viime vuosikymmeninä vastannut noin 20–50 % Suomen vuotuisista kasvihuonekaasupäästöistä. Metsien hiilinieluissa epävarmuus on kuitenkin verrattain suuri. Suomen metsänielun epävarmuudeksi arvioidaan noin ±30 %.
Arviot Suomen metsien tulevasta hiilinielusta vaihtelevat runsaasti, vuoden 2050 tasossa jopa luokkaa 100 Mt CO2. Arvioihin vaikuttaa erityisesti oletukset puuston kasvun ja hakkuumäärien kehittymisestä. Mallilaskelmien mukaan vuosittaisen hakkuutason lisäys 1 miljoonalla kuutiometrillä pienentää metsien hiilinielua n. 0,9–1,7 Mt CO2/Mm3 hakkuutason ollessa välillä 40–80 Mm3 vuodessa.
Hiilinielut kasvihuonekaasujen raportoinnissa
Maat raportoivat ihmistoiminnasta aiheutuvat vuosittaiset kasvihuonekaasupäästönsä ja -poistumansa YK:n ilmastosopimukselle. Kansainvälisesti on sovittu, että biomassan polton CO2-päästöt lasketaan energiasektorilla nollana ja maankäyttösektorilla raportoidaan eri maankäyttöluokkien ja puutuotteiden hiilivaraston muutokset. Näin kaikki maankäyttöön liittyvät hiilen virrat tulevat lasketuksi ilmakehän kannalta oikein. Mikäli metsien tai puutuotteiden hiilivarasto kasvaa, raportoidaan nämä varastonmuutokset poistumina.
Hiilinielut ilmastopolitiikassa
Hiilinieluilla on toistaiseksi ollut rajallinen rooli ilmastopolitiikassa. Vuoteen 2020 saakka voimassa olevassa Kioton pöytäkirjassa hiilinielujen hyödyntäminen on ollut rajoitetussa määrin mahdollista valtiokohtaisten kasvihuonekaasupäästöjä koskevien velvoitteiden täyttämisessä. Toisaalta hiilinielun pienenemisestä ei myöskään ole aiheutunut lisärasitetta ilmastovelvoitteiden täyttämisessä.
Pariisin ilmastosopimuksessa nielujen rooli korostuu, sillä sopimukseen on kirjattu tavoite saavuttaa kuluvan vuosisadan jälkipuoliskolla tila, jossa ihmisperäiset kasvihuonekaasupäästöt ja ihmistoimin aikaansaadut nielut ovat globaalisti tasapainossa.
EU:ssa maankäyttösektori kytketään vuosia 2021–2030 koskeviin ilmastovelvoitteisiin niin sanotun LULUCF-asetuksen [(EU) 2018/841] kautta. Laskentaan sisältyvät metsistä, viljelysmaasta, ruohikkoalueista sekä metsityksestä ja metsien siirtymisestä muuhun maankäyttöön (metsäkato) aiheutuvat päästöt ja poistumat. Lisäksi kosteikkojen päästöt ja poistumat raportoidaan kaudella 2021–2025 sekä sisällytetään LULUCF-sektorin laskentaan kaudella 2026–2030. Eri maankäyttöluokille käytetään erilaisia laskentasääntöjä. LULUCF-asetuksen tavoitteena on varmistaa, ettei maankäyttösektori aiheuta laskennallisia päästöjä ja siten heikennä EU:n ilmastopolitiikan kunnianhimoa. Lisäksi tavoitteena on varmistaa, että biomassan päästöt tulisivat lasketuksi tarkoituksenmukaisesti maankäyttösektorilla, koska ne lasketaan kansainvälisten käytäntöjen mukaisesti nollana energiasektorilla.
Hiilen erottelu ilmakehästä teknologian avulla
Teknologian merkitys hiilen poistamisesta ilmakehästä voi tulevaisuudessa olla suuri, mutta ratkaisuja on erilaisia ja kokonaisuutena teknologia on vielä hyvin varhaisessa kehitysvaiheessa. Monia keinoja ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi keinotekoisesti käyttäen erilaisia hiilidioksidin talteenottomenetelmiä tai parantamalla luonnollisia prosesseja on tutkittu. Yksi tutkimuskohteista on hiilidioksidin geologinen varastointi.
Frances Adaskin
Frances Marr Adaskin CM (23. elokuuta 1900 – 8. maaliskuuta 2001) oli kanadalainen pianisti.
Adaskin syntyi Ridgetownissa, Ontariossa vanhempiensa kolmesta lapsesta vanhimpana. Hän perehtyi pianonsoittoon jo nuorella iällä ja muutti myöhemmin Torontoon opiskelemaan Paul Wellsin johdolla. Parina kesänä (1930 ja 1931) hän sai lisäksi opetusta Pariisissa.
Adaskin meni vuonna 1926 naimisiin viulisti Harry Adaskinin kanssa. Hän teki miehensä ja tämän jousikvarteton kanssa kiertueita eri puolilla Pohjois-Amerikkaa ja Eurooppaa. Vuonna 1938 jousikvartetto hajosi, mutta Adaskinit jatkoivat kiertueita kahdestaan. Pariskunta muutti vuonna 1946 Vancouveriin. Harry sai töitä Brittiläisen Kolumbian yliopiston musiikkiosastolta, ja Adaskin työskenteli yhdessä hänen kanssaan, kunnes mies jäi eläkkeelle 1973.
Frances Adaskin piti ensimmäisen sooloresitaalinsa 75-vuotiaana ja jatkoi esiintymistä useita vuosia. Vuonna 1976 hänelle myönnettiin Order of Canadan kunniamerkki.
Uransa aikana Adaskin kirjoitti myös useita humoristisia anekdootteja ja tarinoita, joita julkaistiin lähinnä Saturday Night Magazinessa 1940-luvun kuluessa. Hänen muistelmateostaan Fran’s Scrapbook: A Talking Dream ei ole toistaiseksi julkaistu.
Adaskin jäi leskeksi 7. huhtikuuta 1994. Hän itse saavutti sadan vuoden iän elokuussa 2000 ja kuoli seuraavan vuoden maaliskuussa.
Murad Bei
Murad Bei (k. 1801) oli Egyptissä vaikuttanut mamelukkikomentaja. Murad Bei oli yksi monista 1700-luvun lopun kaoottisen kauden aikana vaikuttaneista mamelukkipäälliköistä, joiden valtakausi tunnetaan sekasorrostaan. Murad pakeni Ylä-Egyptiin mamelukkien kärsittyä tappion Napoleon Bonaparten johtamille ranskalaisille pyramidien taistelussa vuonna 1798 jatkaen kuitenkin vastarintaa heitä vastaan. Napoleonin paettua Egyptistä vuonna 1799 Egyptiin jäivät ranskalaisten armeijan rippeet, joiden kanssa Murad hetkellisesti liittoutui. Hän kuoli kuitenkin ruttoon vuonna 1801.
Elämäkerta
Murad Bein tarkkaa syntymävuotta ei tunneta. Hän syntyi kuitenkin 1700-luvulla nykyisessä Georgiassa lähellä Tbilisin kaupunkia. Hyvin nuorena hänet siepattiin sotilasorjaksi eli mamelukiksi ja hänet osti egyptiläinen Muhammad Bei Abu al-Dhahab. Hän Ibrahim Bein ohella nousi yhdeksi Muhammad Bein vaikutusvaltaisimmista alikomentajista.
Muhammad Bei oli noussut Egyptin johtoon Egyptin vanhan šaikh al-baladin Ali Bei al-Kabirin kuoltua vuonna 1773, mutta hän kuoli itse vuonna 1775. Murad oli avioitunut Ali Bein lesken Nafisa al-Baydan kanssa ja peri samalla valtavan omaisuuden. Aikakausi 1700-luvun lopulla Muhammad Bein kuoleman jälkeen oli kaoottinen. Mamelukit jakautuivat Ali Bei al-Kabirin vanhoihin mamelukkeihin (Aliwijja) ja Muhammad Bein mamelukkeihin (Muhammadijja). Jälkimmäiset hallitsivat Kairoa ja he koostuivat Murad ja Ibrahim Bein kannattajista. Eri ryhmittymien johtajat harjoittivat hirmuvaltaa aiheuttaen suurta hävitystä maassa. Murad Bei hävitti Ala-Egyptiä hänen yrittäessä puristaa veroja paikallisia talonpojista. Varoittavana esimerkkinä verojen maksua kartteleville Murad tuhotutti monia kyliä. Mamelukki-beiden toiminta oli hyvin tuhoisaa myös esimerkiksi Egyptin kauppataseelle. Murad kiristi myös Egyptin ulkomaalaisia kauppiaita ja teki näin heidän toimintansa käytännössä mahdottomaksi. Tämän kautta Egyptin tilanteesta tuli myös kansainvälinen kysymys.
Egyptiä ainakin muodollisesti hallinnut Osmanien valtakunta lähetti paikallisten kauppiaiden vetoomuksesta kesällä 1786 maahan Ghazi Hasan Pašan johtaman armeijan. Osmanit valtasivat Kairon, mutta Murad ja Ibrahim pakenivat Ylä-Egyptiin, jossa hallinneet Aliwijja-mamelukit siirtyivät puolestaan Ala-Egyptiin. Osmaniarmeijan piti pian lähteä Venäjää vastaan syttyneen sodan takia. Ennen lähtöään he joutuivat myöntymään Ibrahimin ja Muradin valtaan Ala-Egyptissä. Kun tuhoisa kulkutauti vuonna 1791 surmasi suuren osan Kairon Aliwijja-mamelukeista, he saattoivat myös palata kaupunkiin, joka vallattiin ilman vastarintaa.
Murad ja Ibrahim kohtasivat pian kuitenkin toisen uhan. Aikanaan Egyptin tärkeä kauppakumppani Ranska oli huolestunut markkinoiden menetyksestä Egyptissä. Ranskalaiset lähettivät vuonna 1795 Kairoon uhkavaatimuksen, jota Murad tai Ibrahim eivät kuitenkaan ottaneet vakavasti. Vuonna 1798 tätä seurasi Napoleon Bonaparten johtama ranskalainen sotaretki Egyptiin. Ibrahimin ja Muradin mamelukkiarmeija kärsi selvän tappion niin sanotussa pyramidien taistelussa lähellä Kairoa. Muradin onnistui kuitenkin paeta ja hän johti mamelukkien pääarmeijan jäännökset Ylä-Egyptiin alkaen ryhmittäytyä tappionsa jälkeen uudelleen. Murad vaikeutti ranskalaisten asemaa heidän miehittäessään Egyptiä häiritsemällä heidän huoltoreittejään. Ranskalaisia uhkasivat myös britit mereltä ja osmanit Syyriasta. Napoleon yritti kukistaa uhat yksitellen, mutta Akkon piirityksen epäonnistuttua hänen oli palattava Ranskaan elokuussa 1799. Egyptiin hän jätti ranskalaisarmeijan rippeet Jean-Baptiste Kléberin johdossa. Kléberin onnistui yllättäen vielä voittaa Egyptiin edennyt osmaniarmeija Heliopoliin taistelussa ja vahvistaa ranskalaisten asemaa liittoutumalla entisen ranskalaisten vihollisen Murad Bein kanssa. Murad kuoli kuitenkin ruttoon vuonna 1801. Hänet haudattiin Sohagiin.
Joonialainen murre
pienoiskuva|280px|Antiikin Kreikan murrealueet [[Egeanmeri|Egeanmeren alueella. Joonialaisten murteiden alueet merkitty violetilla.]] pienoiskuva|280px|Antiikin Kreikan murrealueet [[Magna Graecia|Suur-Kreikassa ja Sisiliassa. Joonialaisten murteiden alueet merkitty violetilla.]] Joonialainen murre oli yksi muinaiskreikan päämurteista tai oikeammin murreryhmistä. Joonialaiset murteet olivat läheistä sukua Attikan murteelle, ja niitä puhuttiin alun perin kreikkalaisen maailman itäosien joonialaisilla alueilla sekä siirtokunnissa.
Historia
Joonialaiset murteet olivat läheistä sukua Attikassa puhutulle Attikan murteelle, ja muodostavat yhdessä sen kanssa attikalais-joonialaisten murteiden ryhmän. Se puolestaan muodostaa yhdessä arkadokyproslaisten murteiden kanssa itäisten kreikkalaismurteiden ryhmän.
Joonialaisten murteiden pääaluetta oli alun perin Euboian saari sekä pohjoiset ja keskiset Kykladit (mm. Andros, Naksos, Paros). Noin 1000 eaa. lähtien joonialaismurteet levisivät siirtokuntien perustamisen myötä Joonian rannikolle Vähään-Aasiaan ja sen edustan saarten siirtokuntiin (mm. Khios, Samos), Egeanmeren pohjoisrannikolle (Khalkidike sekä Traakian rannikko), Propontiin ja Pontoksen rannikoille sekä Suur-Kreikan ja Sisilian siirtokuntiin Italian eteläosissa (mm. Naksos, Zankle). Vähän-Aasian rannikolla joonialainen murre levisi lopulta alun perin aiolialaisen murteen Smyrnasta aina Halikarnassokseen saakka, joka oli alun perin doorilaisen murteen aluetta.
Homeroksen runokieli homeerinen kreikka oli Vähä-Aasian joonialaista murretta, jossa oli myös aiolialaisen murteen vaikutusta sekä joitakin mykeneläisen kreikan aineksia, jotka olivat peräisin pitkästä suullisesta perinteestä. Tätä eeppistä joonialaista taidekieltä käytettiin myöhemmin heksametri- ja elegiarunoudessa myös joonialaismurteiden alueen ulkopuolella; sitä käytti muun muassa Boiotiassa elänyt Hesiodos. Jooniaa käyttivät runoudessaan myös Arkhilokhos, Semonides ja Hipponaks.
Joonialaisella murteella kirjoitettiin myös vanhin kreikkalainen proosakirjallisuus, sillä sitä käyttivät monet historioitsijat, filosofit ja tiedemiehet, kuten Herakleios, Hekataios, Herodotos ja Demokritos sekä Hippokrates ja tämän koulukunta. Joonialaisen historiankirjoituksen vaikutus näkyy vielä muutoin Attikan murretta kirjoittaneella Thukydideellä. Attikan murre korvasi muut joonialaiset murteet 400-luvulle eaa. tultaessa, vaikkakin sai paljon vaikutteita jooniasta kehittyen 300-luvulta eaa. lähtien yleiskreikkalaiseksi koinee-kreikaksi.
Alamurteet
Joonialaiset murteet jaetaan tutkimuksessa seuraaviin alaryhmiin:
Antiikin aikana Herodotos jakoi joonialaiset murteet puolestaan neljään muotoon: Kaarian joonialaisten kaupunkien murre, Lyydian joonialaisten kaupunkien murre, Samoksen murre sekä Khioksen ja Erythrain murre. Näistä ei kuitenkaan ole merkkejä kirjoitetun kielen jäänteissä.
Piirteitä
Joonialaisten murteiden yhteisiä piirteitä olivat muun muassa:
Muita sanojen murremuotoja verrattuna Attikan murteeseen ovat esim.:
M/S Obbola
Obbolan sisaraluksia ovat M/S Östrand ja M/S Ortviken.
Käyttöhistoria
Toukokuussa 1996 vastavalmistunut Obbola luovutettiin B&N Gorthons Linesin omistukseen. Alus rekisteröitiin Ruotsin lipun alle ja kotisatamaksi tuli Helsingborg. Vuonna 2001 alus meni Turun Korjaustelakalle Naantaliin, jossa sitä pidennettiin 14 metrillä.
Vuonna 2005, B&N Gorthons Linesin ja Rederi AB Transatlanticin yhdistyttyä, alus rekisteröitiin Rederi AB Transatlanticin omistukseen.
Taipalsaari
Taipalsaari on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa, 15 km Lappeenrannasta pohjoiseen. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Kunta perustettiin vuonna 1571.
Kesäkuukausien keskilämpötila on Taipalsaarella Suomen kunnista korkein. Taipalsaari on vuodesta 2019 lähtien väkiluvultaan Siikajoen jälkeen Suomen toiseksi suurin itsenäinen kunta ilman omaa evankelis-luterilaista seurakuntaa.
Kyliä
Ahokkala, Ampujala, Haikkaanlahti, Haikola, Halila, Heikkola, Herttuala, Illukansaari, Jauhiala, Kannus, Karhula, Karhunpää, Kattelussaari, Kuivaketvele, Kilkinsaari, Kilpiänsaari, Kirkonkylä, Kirvesniemi, Kuhala, Kuikkala, Kurenlahti, Kurenniemi, Kurhila, Kutila, Kyläniemi, Laukniemi, Lehtola, Levänen, Liukkola, Merenlahti, Muukkola, Märkälä, Nieminen, Olkkola, Paakkola, Paarmala, Pakkala, Peltoi, Pönniälä, Rehula, Reinikkala, Saimaanharju, Saikkola, Solkeinkylä, Taipale, Telkkälä, Vainikkala, Viskarila, Vitsai, Vehkataipale
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Taipalsaarella oli 4 774 asukasta, joista 2 747 asui taajamissa, 1 954 haja-asutusalueilla ja 84:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Taipalsaaren taajama-aste on 58,4 %. Taipalsaaren taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
Historia
Vuonna 1415 mainitaan kirjallisissa lähteissä ensi kerran Lappeen kihlakunta ja pitäjä, joista viimeksi mainittuun myös Taipalsaari kuului. Taipalsaari muodosti keskiajalta lähtien oman Taipale-nimisen hallintopitäjän. Taipaleen hallintopitäjä sai nimensä Kustaa Vaasan määräämästä Taipaleen kuninkaankartanosta, joka oli ollut sen hallinnollisena keskuksena jo keskiajasta alkaen. Tämän nimi siirtyi myös myöhemmin muodostuneen aluksi sama-alaisen seurakunnan nimeksi. 1600-luvun alusta alkaen seurakunnan nimenä käytetään muotoa Taipalsaari, joka on lyhennys Taipaleen saaresta.
Veitsenheitto
Veitsenheitto on laji, jossa veistä käytetään kohteeseen osumiseen. Veitsenheittoa kuuluu useaan kamppailulajiin, muun muassa hapkidoon. Veitsenheitto on kuitenkin enemmän urheilu-, taide- ja viihdelaji kuin varsinainen taistelutaito.
Taipalsaari
Historia
Taipalsaari on tunnettu luonnonkauneudestaan ja vesistöjen runsaudestaan. Puolet kunnan pinta-alasta on Saimaata ja toinen puoli muodostuu noin 700 saaresta. Rantaviivaa, joka on pääosin upeaa hiekka- ja kalliorantaa, on pituudeltaan noin tuhat kilometriä. Pinta-alaltaan suurin saari on Kirkkosaari, jonka ympärille suurin osa kunnan 50 kylästä sijoittuu. Runsas vesistö on Taipalsaarella koettu sekä myönteisenä että osittain kielteisenäkin piirteenä. Ongelmia on ymmärrettävästi ollut paljon silloin kun liikenteen painopiste on siirtynyt vesiliikenteestä tieliikenteen puolelle. Myös matkustavaisten majoittajana toimineen Röytyn kievarin pito lopetettiin vuonna 1937. Samalla vuosikymmenellä suuri osa Suomen kievareista siirtyi historiaan, sillä henkilö- ja linja-autoliikenteen kehittyminen oli tehnyt valtion tukeman kyyditys- ja kievarijärjestelmän tarpeettomaksi. Vesistön aiheuttama rikkonaisuus tuntuu nykyisinkin jossain määrin haitallisena paikallisten hallintotehtävien hoidossa ja palvelujen järjestämisessä. Vesistö on tarjonnut aikanaan lukuisille perheille toimeentulon.
Veitsenheitto
thumb|Tyypillinen heittoveitsi Heittoveitset ovat tyypillisesti yksiosaista metallia, joissa kädensijaa ei ole erikseen muotoiltu, eikä väistintäkään ole. Tyypillisesti heittoveitsissä on tikarimainen, kahdelta sivulta teroitettu terä. Yleensä heittoveitsen painopiste on terän ja kädensijan kohtauspaikassa. Joissain heittoveitsissä on terä molemmissa päissä. Kuitenkin periaatteessa mitä tahansa veistä, tikaria tai puukkoa voidaan käyttää veitsenheiton välineenä.
Travis Mayer
Travis Mayer (s. 22. helmikuuta 1982) on yhdysvaltalainen kumparelaskija, jonka suurimpiin saavutuksiin kuuluu Salt Lake Cityn olympiahopea vuodelta 2002. Mayer oli seitsemäs Torinon olympialaisissa vuonna 2006.
Veitsenheitto
Veitsenheittoa esiintyy tyypillisesti sirkuksissa, joissa tavallisin ohjelmanumero on asettaa avustaja puisen alustan eteen. Veitsenheittäjä demonstroi taitoaan heittämällä veitsiä mahdollisimman lähelle avustajaa, tätä kuitenkin naarmuttamatta. Ohjelmanumeroa voi olla myös vaikeutettu siten, että avustaja on kiinnitetty pyöreään taustalevyyn haara-asentoon ja taustalevy pyörii siten, että avustaja on koko ajan liikkeessä ja on välillä pää alaspäinkin, tai esimerkiksi silmät sidottuna heittämistä.
Taipalsaari
Historia
Taipalsaari (aiemmin Taipaleen pitäjä) on siis kuulunut Lappeen kihlakuntaan. Tämä kirkkopitäjä oli alkujaan huomattavan laaja. Siihen kuuluivat 1500-luvun alussa sittemmät Lappeen, Taipalsaaren, Savitaipaleen, Suomenniemen, Lemin, Luumäen sekä Nuijamaan pitäjät, lähes koko Joutseno, kyliä Säkkijärveltä sekä Karjalaan kuulunut Kymijoen itäpuoliset Valkeala ja Mäntyharju. Länsirajan muodosti Kymijoki Valkealan Selänpään korkeudelta, etelässä rajanaapureina olivat Vehkalahden, Virolahden ja Viipurin pitäjät. Idässä aluetta rajasi Saimaan vesistöalue sekä pohjoisessa vuoden 1415 päätöksen mukaisesti hahmotettu Savon eteläinen raja.
Veitsenheitto
Sirkuksessa veitsenheitto voi olla myös illuusio: taustasta nousee veitsiä, ja heittäjä ainoastaan näyttelee heittämistä kätkien veitsen. Tällöin kyse on enemmän silmänkääntötempusta kuin varsinaisesta veitsenheitosta.
Taipalsaari
Historia
Asutuksen lisääntyessä näin laaja kirkollisen hallinnon alue osoittautui hankalaksi hallita. 1500-luvun ensimmäisen puoliskolta lähtien Lappeen suurseurakunta jaettiinkin pienempiin osiin, Iitin (1515), Valkealan (1640), Mäntyharjun (1595), Taipalsaaren (1571), Savitaipaleen (1639), Luumäen (1639) ja Joutsenon (1639) sekä sittemmin vielä Lemin, Suomenniemen ja Nuijamaan kappeleihin.
Veitsenheitto
Veitsenheitto vaatii mm. koko kehon hallintaa, etäisyydenarvioimiskykyä sekä heittotarkkuutta. Veistä voidaan heittää karkeasti jaoteltuna joko rotaatio-tekniikalla tai no spin -tekniikalla.
Taipalsaari
Historia
Taipalsaaren asema on ollut olla rajapitäjänä. Pähkinäsaaren rauhassa 1323 Taipalsaari jäi Ruotsin valtapiiriin ja Etelä-Karjalan pohjoinen osa siirtyi Venäjän haltuun. Täyssinän rauhassa 1595 Ruotsin raja siirtyi pohjoisemmaksi. Suuri Pohjan sota ja sen päättänyt Uudenkaupungin rauha vuonna 1721 jakoivat jälleen Karjalan. Niin sanotussa pikkuvihassa Ruotsi yritti saada takaisin menettämiään alueita. Sodan ratkaisevassa Lappeenrannan taistelussa elokuussa 1741 Venäjä valtasi Lappeenrannan linnoituksen. Taipalsaarella käytiin myös useita verisiä taisteluita. Taloja poltettiin ja siviilit joutuivat pakenemaan sotatoimia. Ruotsin tappioon päättyneen pikkuvihan rauha solmittiin Turussa vuonna 1743. Tällöin nykyinen Etelä-Karjala sekä Kymenlaakso Kymijokeen saakka ja Savonlinnan seutu liitettiin Venäjään.
Veitsenheitto
Rotaatio-tekniikalla veistä heitetään kahvasta tai terästä kiinni pitäen niin, että veitsi pyörii ilmassa joko puoli kierrosta, yhden kierroksen, puolitoista kierrosta, kaksi kierrosta, kaksi ja puoli kierrosta ja niin edelleen. Rotaatio-tekniikka vakioetäisyyksiltä on suhteellisen helppo taito oppia. Kansainvälisissä kilpailuissa vakioetöisyydet tarkkuusheitossa ovat kolmesta seitsemään metriin. Haastavuus ei piile pelkästään maalitauluun tarkasti osumisessa vaan myös siinä, että veitsen saa osumaan kohteeseensa terä edellä. Jos ei heitetä vakioetäisyyksiltä, veitsenheitto vaatii erityisen paljon harjoittelua.
Taipalsaari
Koulutusta ja kulttuuripalveluja
Taipalsaaren kirjasto (Saimaanharjulla) kuuluu eteläkarjalaisten kirjastojen yhteiseen Heili-kirjastokimppaan.
Veitsenheitto
No spin -tekniikassa veistä heitetään aina kahvaotteella. Tekniikassa veitsen lentoon vaikutetaan ennen irtipäästämistä niin, ettei veitsi pääse pyörimään ilmalentonsa aikana. Yleisin monista tavoista heittää tällä tavoin on työntää tai liu’uttaa veistä etusormella heiton irtipäästämisvaiheessa. Näin estetään veitsen pyörimisliike. Melkeinpä mitä tahansa esinettä, jossa on terävä kärki, voidaan heittää no spin -tekniikalla. Veitsiä (esim. ammusveitset tai gyro-tikat) jotka eivät vaadi heittäjältä taitoa estää veitsen pyörimisliike ilmassa, eivät ole kilpailuissa sallittuja. No spin -tekniikan hallitseminen on haastavampaa kuin rotaatio-tekniikan. Sirkuksissa käytetään poikkeuksetta rotaatio-tekniikkaa. Sillä on helpompi heittää tarkasti ja turvallisesti.
Taipalsaari
Terveyspalveluja
Taipalsaarella terveyskeskuspalveluja antaa arkisin Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin (Eksote) hoidossa oleva Taipalsaaren hyvinvointiasema (Muukkolantie 4, Taipalsaari). Myös muut Etelä-Karjalan hyvinvointiasemat ovat käytettävissä. Iltaisin, öisin ja viikonloppuisin kiirellisissä tapauksissa hoitoa saa Etelä-Karjalan keskussairaalan ympärivuorokautisesta yhteispäivystyksestä (Kahilanniementie 2, K-siipi, 1. kerros, Lappeenranta).
Veitsenheitto
Kansainvälisissä kilpailuissa eri puolilla maailmaa rotaatio- ja no spin -tekniikat ovat tarkkuusheitossa eri lajeina edustettuina. Tarkkuusheiton lisäksi muita tyypillisiä kilpalajeja ovat pituus- ja pikaheitto sekä siluetti, jossa veistä heitetään sirkusheittämistä mukaillen maalitauluun merkityn siluetin ulkopuolella oleviin 10 cm -kokoisiin pisteisiin. Lisäksi tyypillinen kilpailunumero on duel-laji. Siinä kaksi heittäjää kilpailevat vierekkäin siitä kumpi osuu maalitauluun mahdollisimman nopeasti merkkisignaalin nähtyään.
Taipalsaari
Pelastustoimi
Taipalsaaren pelastustoiminnasta huolehtii Taipalsaaren VPK, joka pääsääntöisesti huolehtii kunnan palo- ja pelastustoimesta. Lisäyksikköjä tulee tarpeen mukaan Lappeenrannan kaupungista tai muista ympäristökunnista. Taipalsaaren VPK:lla on kalustoa sekä maalla että vesilläkin tapahtuviin tehtäviin. Vuosittain Taipalsaaren VPK:lla on noin sata hälytystehtävää.
Uskonnolliset yhteisöt
Taipalsaari kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen. Kyseinen seurakunta on osa Katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Taipalsaarella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Uusi Taipaleen seurakunta toimii myös Lemin ja Savitaipaleen kuntien alueilla. Taipalsaaren seurakunnan jäsenmäärä oli 31. joulukuuta 2010 4235 henkeä, noin 86,2 prosenttia kunnan väestöstä. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Taipalsaaren alueella toimii Lappeenrannan ortodoksinen seurakunta.
Ruokakulttuuri
Taipalsaaren pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kalakeitto, potaattipiirakka, kokkelipiimä ja laskiaisruoka lirumämmi eli taikinamämmi.
Muuta
Saimaanharjulla sijaitsee K-market Niiva sekä S-Market Taipalsaari, joista Niivalla on pitkät perinteet Taipalsaarella.
Saimaanharjun ala-asteella todettiin homevaurioita 2010-luvun keskivaiheilla, ja ala- ja yläluokkien oppilaat joutuivat siirtymään osittain väistötiloihin.
Pyöräilyn Suomen-mestaruuskilpailut 1909
Pyöräilyn Suomen-mestaruuskilpailut 1909 kilpailtiin Turussa 28.–29. elokuuta 1909. Vain miehet kilpailivat. Turun Urheiluliittoa edustanut Antti Raita voitti kaikki kilpailumatkat ja siten kiistattoman yleismestaruuden.
Miesten yleismestaruus
Parhaat tulokset:
<br style="clear:both;"/>
Brad Walker
Brad Walker (s. 21. kesäkuuta 1981 Aberdeen, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen seiväshyppääjä.
Walker voitti vuonna 2006 Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden ja sisäratojen MM-kultaa Moskovan MM-kisoissa tuloksella 580. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli vuonna 2006 seitsemäs. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa Osakassa Walker voitti kultaisen mitalin tuloksella 586 Ranskan Romain Mesnilin jäädessä hopealle samalla tuloksella. Hän ylsi vuonna 2007 voittoon myös IAAF:n yleisurheilufinaalissa ja Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa sekä vuonna 2008 kotimaansa hallimestaruuskisoissa.
Maaliskuussa 2008 Walker sai hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa halliennätystuloksellaan 585. Saman vuoden kesäkuussa hän hyppäsi Eugenessa Yhdysvaltojen ennätyksen 604 cm, mutta jäi ilman tulosta Pekingin olympialaisten karsintakilpailussa. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli toinen. Vuonna 2009 hän voitti Yhdysvaltojen mestaruuden, muttei voinut osallistua Berliinin MM-kilpailuihin loukkaantumisen vuoksi. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 580 cm. Hän voitti samana vuonna Yhdysvaltojen sisäratamestaruuden ja olympiakarsinnat, mutta jäi ilman tulosta Lontoon olympialaisten loppukilpailussa.
Red Sparrow
Red Sparrow on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draama- ja jännityselokuva, jonka on ohjannut Francis Lawrence. Se perustuu Jason Matthewsin samannimiseen romaaniin vuodelta 2013. Juoni kertoo venäläisistä ja amerikkalaisista vakoojista, ja elokuvan pääosia esittävät Jennifer Lawrence, Joel Edgerton, Matthias Schoenaerts, Charlotte Rampling, Mary-Louise Parker ja Jeremy Irons.
Red Sparrow sai maailmanensi-iltansa 15. helmikuuta Newseumissa, Washington D.C:ssä. Teatteriensi-illan se sai Yhdysvalloissa ja Suomessa 2. maaliskuuta 2018.
Empires Apart
Empires Apart on DESTINYbitin kehittämä ja Slitherinen julkaisema reaaliaikainen strategiapeli, joka julkaistiin Microsoft Windowsille 29. maaliskuuta 2018. Pelissä voi pelata yhtä kuudesta sivilisaatiosta. Empires Apart sai vaihtelevia arvioita Metacritic-sivustolla, jossa kriitikot antoivat sille keskimäärin 68 pistettä sadasta.
Quisqueyanos valientes
Laulun sävelestä tuli välitön menestys, mutta sen sanat osoittautuvat ongelmallisiksi. Useat Dominikaanisen tasavallan oppineista pystyivät osoittamaan, että laulu sisälsi useita historiallisia virheitä ja epätarkkuuksia. Vuonna 1897 Prud'homme laati laulusta korjatun version, josta tuli virallinen kansallislaulu.
Dominikaanisen tasavallan kongressi hyväksyi Quisqueyanos valientesin viralliseksi kansallislauluksi kiihkeän keskustelun jälkeen 7. kesäkuuta 1897. Maan presidentti Ulises Heureaux (1846–1899) kieltäytyi kuitenkin allekirjoittamasta asiaa koskevaa lakia, Prud'homme kuului hänen poliittisiin vastustajiinsa. Presidentti Heureaux salamurhattiin 1899, ja attentaattia seuranneet levottomuudet tekivät kansallislaulusta päättämisen tulevina vuosina mahdottomaksi. Quisqueyanos valientes julistettiin lopullisesti kansallislauluksi vasta 30. toukokuuta 1934.
Espanjankieliset sanat
I
II
III
Englanninkielinen käännös
I
II
III
Jyväskylän teknillinen seura
Jyväskylän Teknillisen Seuran (JTS) tarkoituksena on toimia Jyväskylässä ja sen lähiseuduilla asuvien jäsentensä yhdyssiteenä. Vuonna 1901 perustetun seuran jäseneksi voivat liittyä teknillisen korkeakoulututkinnon suorittaneet diplomi-insinöörit, arkkitehdit, lisensiaatit ja tekniikan tohtorit sekä muut alueella merkittävästi teknisiin tieteisiin vaikuttavat henkilöt.
Vuosisadan alussa Jyväskylän teknillinen seura oli paikkakunnan kehityksen moottori ja herrainkerho. Seuran piikkiin menivät tuolloin Jyväskylän asemakaava, vesi- ja viemäröinti, sähköistyminen ja teknillisen päätöksenteon organisointi. Jyväskylän yliopiston emeritusprofessorin Ilkka Nummelan kokoama Jyväskylän teknillisen seuran 110-vuotishistoriikki käsittelee seuran vaiheita erityisesti Jyväskylän kaupungin modernisoijana, mutta myös aktiivisena teknillisen alan vapaa-aikaorganisaationa.
JTS järjestää jäsenistölleen yritysvierailuja, seminaaritapahtumia, koulutustilaisuuksia sekä perinteikkäitä juhlia. Seura on myös TEK:n alueseura Keski-Suomen alueella.
Tina(II)jodidi
Tina(II)jodidi (SnI2) on tina- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä on tutkittu käytettäväksi optoelektroniikan materiaalien valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa tina(II)jodidi on punaoranssia kiteistä. Yhdistellä on kaksi kidemuotoa alkeiskoppi on monokliininen α-muoto ja ohutkalvoissa yhdiste esiintyy heksagonaalisena β-muotona. Tina(II)jodidi liukenee hieman veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Aine liukenee myös bentseeniin ja kloroformiin. Yhdiste hapettuu helposti tina(IV)jodidiksi. Tina(II)jodidi on Lewis-happo ja muodostaa jodidi-ionien kanssa kompleksisen trijodostannaatti(II)ionin ([SnI3]-).
Tina(II)jodidin ja orgaanisten yhdisteiden muodostamia peroskiittirakenteisia yhdisteitä on tutkittu käytettäväksi mahdollisina aurinkokennojen materiaaleina.
Marja Tarna
Marja Tarna (s. 1946 Kiukainen) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen puolisonsa on taidemaalari Juhani Tarna. pienoiskuva|436x436px|Marja Tarnan Maiseman helma, 1998, Kankaanpää. Tarna opiskeli Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1965–1968 ja kuului ensimmäiseen Kankaanpään taidekoulun suorittaneeseen taiteilijaryhmään.
Taide
Tarnan varhaiset työt edustavat melko askeettista konkretismia, mutta hän päätyi vähitellen vapaamuotoiseen ja lyyriseen kuvakieleen. Myöhemmissä töissään Tarna esittää aiheen eri tasoisina abstraktioina, mutta välittää vaikutelman luonnosta tapahtumineen, yksityiskohtineen ja ihmisineen. Tarnan itsensä mukaan taiteilijan työ ei ole niinkään kiinni ideoiden loistavuudesta kuin omasta näkemyksestä ja sen kestävyydestä.
Painin Suomen-mestaruuskilpailut 1909
Vuoden 1909 painin Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin Oulussa 20. - 21. marraskuuta. Kisojen ainoa laji oli kreikkalais-roomalainen paini, jossa painittiin neljässä painoluokassa.
Famicom BASIC
pienoiskuva|Famicom BASIC -näppäimistö. Family BASIC tai Famicom BASIC on Famicomilla ohjelmointia varten käytettävä versio BASIC-ohjelmointikielestä. Ohjelmisto mahdollisti omien pelien ohjelmoinnin. Famicom BASIC julkaistiin näppäimistön ja ohjekirjan kanssa Japanissa kesäkuussa 1984; sen kehittivät yhteistyössä Nintendo, Hudson Soft ja Sharp Corporation. Ohjelmisto julkaistiin toisen kerran päivitettynä helmikuussa 1985.
Joitakin Nintendon peleissä nähtyjä visuaalisia komponentteja, kuten taustoja ja hahmoja Mario- ja Donkey Kong -peleistä (noin 1984–1985), tehtiin saataville Famicom BASIC:n peruskehitysosina tai etukäteen tehdyissä Famicom BASIC -peleissä. Nintendo suunnitteli Famicom BASIC:n julkaisemista Yhdysvalloissa, mutta päätti ettei halua markkinoida NES:iä tietokoneena.
Ohjelmat voi tallentaa käyttäen Famicom Data Recorder -oheislaitetta, joka on periaatteessa Famicomin versio Commodore 64:n Datassettesta. Famicom Disk Systemiä ei voi käyttää Famicon BASIC:n kanssa, koska sekä Disk Systemin RAM-adapteri että Famicom BASIC:n kasetti kiinnitetään Famicomin kasettiluukkuun.
Ferrari F2008
Ferrari F2008 on Formula 1 -auto, jota Ferrari-talli käytti kaudella. Auto julkistettiin 6. tammikuuta 2008 Fioranossa. F2008 on 54. Ferrarin valmistama F1-auto. Autoa kilpailuissa ajoivat hallinnut maailmanmestari Kimi Räikkönen ja Felipe Massa.
Julkisuuteen päästettiin auton esittelyn jälkeen vain tallin itse kuvaamaa materiaalia ja valokuvaajilta oli pääsy kielletty tilaisuuteen. Tällä tavoin Ferrari halusi varmistaa, ettei viimevuotinen tietovuoto toistu.
Testit Ferrari aloitti uudella autollaan heti julkaisupäivän jälkeen, 7. tammikuuta. Fioranon testiradalla autolla ajoi ensimmäisenä Kimi Räikkönen. Tapahtuma oli suljettu medialta. Viimeksi uusi Ferrari on nähty näin aikaisin radalla vuonna 1993.
Uudistukset
Uusi F2008 on sen edeltäjäänsä, F2007:mää, viisi kilogrammaa painavampi sääntömuutosten takia. Auton yhteispainoksi ilmoitetaan nyt 605 kg, joka sisältää myös nesteiden ja kuljettajan painon.
Myös pyörien akseliväliä oli viimevuotiseen autoon verrattuna lyhennetty, jotta se soveltuisi paremmin Monacon kaltaisille hitaille radoille.
Yksi tärkeimmistä uudistuksista on standartoitu elektroniikkajärjestelmä, SECU (Standard Electronic Control Unit). Järjestelmä on pakollinen kaikilla talleilla. Järjestelmän myötä kaikki kuljettajien elektroniset apulaitteet (luistonesto) poistuvat käytöstä.
Aerodynamiikka on myös kokonaan uusittu, mutta se muuttui vielä ennen kauden avauskilpailua.
Perikato (kirja)
Perikato on Ilkka Remeksen vuonna 2018 julkaistu romaani.
Juoni
Remeksen kirjoille on ominaista ajankohtaisuus, ja niissä on usein kansainväliseen politiikkaan liittyviä juonikuvioita. Perikato kirjassa lukija herätellään ajankohtaisiin teemoihin. Kenelle Suomi kuuluu? Ovatko eurooppalaiset arvot uhattuina? Salainen konservatiivinen verkosto yrittää rajoittaa Euroopassa näkemäänsä islamisoitumista. Ryhmään on kuitenkin soluttauduttu — ja pian meneillään on maanosan tulevaisuudesta vastuuta kantavien tahojen välinen näkymätön sota. Minkä verran eurooppalaisten tulisi mukautua maahanmuuton edessä? Pitäisikö länsimaisen kulttuurin edes pyrkiä säilyttämään arvonsa? Ratkaiseva taistelu on jo alkanut.
Kirjassa toimittaja Sonja Norvanto haluaa parantaa maailmaa tekemällä vapaaehtoistyötä laittomasti maassa olevien toimintakeskuksessa Helsingissä. Siellä hän saa puhelun ex-poikaystävältään, jonka siunaustilaisuus oli kaksi viikkoa aiemmin.
Kirjan taustaa
Remeksen edellisen kirjan eli Vapauden ristin jälkisanoissa hän mainitsi jatkavan siitä, mistä virallinen Suomi haluaa vaieta. Perikadon lähtötilanne on kuin todellisessa elämässä. Maahanmuuttokeskustelu on johtanut Euroopan monen kysymysten ääreen. Eurooppaa on pidetty suvaitsevaisuuden kehtona, mutta nyt maassa kuin maassa on noussut vauhdilla radikaaleja voimia.
Perikato sijoittuu vakoilun maailmaan. Suomalaistaustaisen päähenkilö näkee asioitamme tuoreesta ja hiukan ulkopuolisestakin näkökulmasta. Suomi on jakautunut kahtia, ilmapiiri pakolaisaallon myötä pakottaa kansalaiset pohtimaan vakavia kysymyksiä. Perikadossa verkostot taistelevat, minkä verran eurooppalaisten yhteiskuntien tulisi mukautua islamilaiseen maahanmuuttoon ja pitäisikö eurooppalaiset arvot pyrkiä säilyttämään.
Arviot
Remeksen Perikato kirjan poliittisesta hajaannuksesta hyötyvät Venäjän Putinin ja USA:n Donald Trump. Helsingin Sanonien Ilkka Immonen arvioi Remeksen rakentavan kirjassa fiktiotaan selvästi tunnistettavaan todellisuuteemme. Lukijan tehtäväksi jää arvioida, kuinka todennäköisiä kirjailijan esittämät asiat ovat. Perikatoa voi pitää edelleen helppolukuisena, mutta vaativalle lukijalle kaivataan tekstiin ja tyyliin lisävivahteita..
Mustakiuru
Mustakiuru (Melanocorypha yeltoniensis) on suurikokoinen kiuru, joka kuuluu varpuslintuihin.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 18–20,5 cm. Juhlapukuinen koiras on helppo tunnistaa kokomustasta höyhenpuvusta ja tukevasta kellertävästä nokasta. Naaras ja nuori lintu ovat harmaita, siivet tummemman harmaat. Laulu muistuttaa kiurun laulua, ollen kuitenkin vivahteikkaampaa.
Sekä vanhoilla että nuorilla mustakiuruilla on täydellinen sulkasato loppukesällä ja alkusyksyllä.
Esiintyminen
Mustakiuru elää Kaakkois-Venäjällä ja Kazakstanissa. Kaakkois-Venäjän pesimäpopulaation koko on 4 000–7 000 paria. Sen kanta on elinvoimainen. Se on osittaismuuttaja, jonka pohjoiset populaatiot muuttavat hieman etelämmäksi tai lännemmäksi. Vanhat koiraat kuitenkin pysyvät enimmäkseen reviireillään läpi vuoden.
Mustakiuru on tavattu Suomessa toistaiseksi kahdesti: 24.3.1989 Joensuussa ja 8.4.1989 Korppoossa.
Elinympäristö
Arot ynnä muut kuivat ruohostoiset avomaat vesistöjen läheisyydessä.
AGLA
thumb|[[Stephan Michelspacherin teoksen Spiegel der Kunst und Natur kuvitusta.]] AGLA on kabbalistisella kirjoitusmenetelmällä notarikonilla muodostettu akronyymi hepreankielisestä lauseesta Ateh Gibor Le-olam Adonai, ”Jumala on voimallinen ikuisesti”. Kreivi Saint-Germain sanoi käsikirjoituksessaan La Tres Sainte Trinosophie, että Jumala suojeli AGLAn avulla Lootia ja hänen perhettään Sodoman ja Gomorran tuhossa.
Mustakiuru
Ravinto
Syö siemeniä ja lisääntymisaikana myös hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia eläimiä.
AGLA
Stephan Michelspacher käsitteli AGLAa vuonna 1615 julkaistussa alkemistisessa kirjassaan Spiegel der Kunst und Natur. Teoksessa oli paljon vaikutteita Heinrich Cornelius Agrippan näkemyksistä Kabbalasta ja magiasta.
Oravasaimiri
Tuntomerkit ja levinneisyys
Oravasaimiri on kooltaan noin 28–37 senttimetriä pitkä, pois lukien 37–45 senttimetriä pitkä häntä. Oravasaimiri painaa noin 550–1250 grammaa. Sen turkki on kellertävänharmaa, kädet ja jalat oranssit ja naama valkoinen lukuun ottamatta mustaa kuonoa.
Oravasaimirin esiintymisalue rajoittuu Etelä-Amerikan mantereelle; sitä tavataan Venezuelan pohjoisosista aina Brasilian eteläosiin ja Kolumbiaan ja Andien rinteille. Oravasaimirit viihtyvät parhaiten kosteissa alankometsissä.
Elintavat ja ääntely
Oravasaimirien lauma saattaa käsittää jopa 300 yksilötä. Tavallisimmin sen koko vaihtelee väliltä 30–50 yksilöä. Suuret ryhmät eivät pysy joka hetki yhtenäisinä, vaan ne hajaantuvat usein päivän ajaksi ja palaava yhteen ruokalevolle. Lauman elinpiiri on noin 16–20 hehtaaria. Paikoin oravasaimirilaumojen elinpiirit menevät päällekkäin, mutta yleensä vain reuna-alueilta.
Oravasaimirien ääntely on tutkitusti vivahteikkaampaa kuin muilla apinoilla. Erilaisia ääniä onkin tunnistettu vähintään 20 erilaista.
Lisääntyminen
Luonnossa oravasamiirit lisääntyvät ympäri vuoden. Vastasyntynyt poikanen syntyy 170 vuorokauden tiineyden jälkeen painaen noin 100 grammaa. Synnytyksen jälkeen poikaset tarrautuvat emon selkään. Emot suojelevat poikasiaan saalistajilta ja liian lähelle tunkeilevilta uroksilta. Emo vieroittaa poikasensa noin vuoden iässä.
Rochester (täsmennyssivu)
Rochester voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Grace VanderWaal
Grace VanderWaal (s. 15. tammikuuta 2004 Kansas City) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja ukulelen soittaja. Hän nousi julkisuuteen voitettuaan America's Got Talent -kykykilpailun kauden 11.
Hän julkaisi voiton jälkeen EP:n "Perfectly Imperfect", joka nousi parhaimmillaan sijalle 9 Billboard TOP200 -listalla. Ensialbuminsa Just The Beginning VanderWaal julkaisi 3. marraskuuta 2017. Albumi nousi parhaimmillaan Billboardin TOP200 listalla sijalle 21.
VanderWaal on myös aloittanut näyttelijänuransa ja hän näyttelee pääosaa Disneyn elokuvassa Stargirl.
Tematangi
Tematangi on atolli Ranskan Polynesiassa. Se on osa Tuamotun saariryhmää. Vuonna 2002 Tematangissa laskettiin olevan 53 asukasta. Atolli sijaitsee noin 160 kilometriä länteen Mururoasta.
Saattaja Viipuri (761)
Saattaja Viipuri (761) oli Suomen merivoimien saattaja.
Valmistus
Neuvostoliitto tilasi aluksen Turusta Wärtsilä Crichton-Vulcanin telakalta. Rakenteilla ollut hinaaja varattiin 1941 Suomen merivoimille, joka otti elokuussa 1941 aluksen palvelukseen saattajana.
Palvelus
Viipuri kävi lauantaina 14. syyskuuta 1941 Utössä hakemassa panssarilaiva Ilmarisen tuhosta pelastuneet Turkuun.
Alus ja sen sisarlaivat 762 - 764 toimitettiin sodan jälkeen Neuvostoliittoon alkuperäiselle tilaajalleen.
20 vuotta
20 vuotta on suomalaisen laulaja Pepe Willbergin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1984.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Pepe Willberg, sanoittanut Kirsti Willberg ja sovittanut Laszlo Varga, ellei toisin mainittu.
Tiisu
Somerolta alkujaan kotoisin oleva laulaja-kitaristi Henrik ”Tiisu” Illikainen perusti yhtyeen ja kokosi sen jäsenet Sibelius-lukion koulutovereistaan. Yhtye solmi vuonna 2014 levytyssopimuksen Sony Music Entertainment -levy-yhtiön kanssa, joka julkaisi myös yhtyeen ensimmäisen albumin.
Capraia Isola
Capraia Isola on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Livornon maakunnassa. Se on myös samanniminen saari Toscanan saaristossa Ligurianmeren ja Tyrrhenanmeren raja-alueella. Saarelta on päivittäinen laivayhteys Livornoon.
Oh My God
Oh My God on Axl Rosen ja Dizzy Reedin säveltämä Guns N’ Roses -single, siitä julkaistiin vain pieni painos. Kappale julkaistiin vuonna 1999, End of Days -elokuvan soundtrackille.
Hwanggeumbit nae insaeng
Hwanggeumbit nae insaeng on televisioyhtiö KBS2:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Park Si-hoo, Shin Hye-sun, Lee Tae-hwan ja Seo Eun-soo.
Oh My God
Kappaleen soundi eroaa rajusti yhtyeen aiemmasta tuotannosta. Se sijoittui Billboardin Mainstream Rock -listalla parhaimmillaan sijalle 26. Kappaleella soittavat Josh Freese, Dave Navarro, Gary Sunshine, Dizzy Reed, Chris Pitman, sekä Axl Rose.
Capraia Isola
Historia
Capraia Isolalla on pitkä historia ja siellä on ollut asutusta jo 2500 eaa. Saarta ovat asuttaneet vuosisatojen saatossa etruskit, umbrit, kreikkalaiset ja karthagolaiset. Vuonna 67 eaa. määrättiin Toscanan saaristoa valvomaan Gnaeus Pompeius. Tästä alkoi pitkä rauhan aika, joka tunnetaan nimellä Pax Romana.
800-luvulla saraseenien merirosvot tekivät jatkuvia ryöstöretkiä saarelle ja sen asukkaat hylkäsivät saaren kahdensadan vuoden ajaksi. Pisan valtakunnan onnistui torjumaan saraseenien hyökkäykset ja lupautuessaan linnoittamaan saaren, myös asukkaat uskalsivat palata saarelle. Genovalaiset ottivat saaren hallintaansa 1500-luvulla ja rakennuttivat puolustustornit Torre del porton ja Torre dello Zenobiton sekä Forte di San Giorgion linnoituksen. Vuonna 1767 korsikalainen Pasquale Paoli valtasi saaren. Tämän jälkeen valta saarella vuorotteli ranskalaisten, brittien ja genovalaisten välillä, kunnes vuosina 1814-1815 kokoontunut Wienin kongressi päätti saaren omistuksen Sardinian kuningaskunnalle.
Italian yhdistymisen ja kuningaskunnan synnyn jälkeen vuonna 1873 sisäministeriö perusti saarelle rangaistussiirtolan. Se oli kooltaan kolmannes saaresta, ja se lakkautettiin vuonna 1986.
Maantiede
Capraia Isola on Toscanan saariston kolmanneksi suurin saari. Sen pinta-ala on noin 19 neliökilometriä, se on 8 kilometriä pitkä ja 4 kilometriä leveä. Saaren rantaviivan pituus 27 kilometriä ja korkein kohta on 445 metriä korkea Monte Castello. Saarelta on matkaa Korsikan saarelle 31 kilometriä ja Italian rannikolle 54 kilometriä. Capraia Isola on Toscanan saariston ainoa tuliperäinen saari.
Talous
Saaren talous perustuu kalastukseen ja jonkin verran maatalouteen. Kesäaikaan myös matkailu lisääntyy saarelle.
Cowes
Cowes on kunta ja satamakaupunki Isle of Wightilla. Se sijaitsee Medina joen estuaarin länsirannalla ja vastarannalla sijaitsee pienempi kaupunki East Cowes. Kaupunkien välillä on lossi, Cowes Floating Bridge.
Ei-newtonilainen fluidi
Ei-newtonilaiset fluidit eli ei-newtonilaiset nesteet ovat fluideja (nesteitä tai kaasuja), joiden dynaaminen viskositeetti muuttuu leikkausjännityksen funktiona, vaikka paine ja lämpötila pysyisivätkin vakiona. Joissain tapauksissa ei-newtonilaisen fluidin viskositeetti riippuu myös ajasta.
Cowes
Kaupungin väkiluku oli 10 405 henkeä vuoden 2011 väestönlaskennassa. Väkiluku moninkertaistuu aina elokuun alussa järjestettävän viikon mittaisen regatan aikaan: siihen osallistuu noin 7000 kilpailijaa ja jopasatatuhatta katsojaa.
Cowesin linnan rakennutti Henrik VIII suojaamaan rannikkoa vuonna 1540. Kuningatar Viktoria rakennutti lähistölle Osbourne House-nimisen huvilan.
FC Libourne-Saint-Seurin
FC Libourne-Saint-Seurin (usein FC Libourne) on ranskalainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1998 kahden seuran yhteenliittymänä lounaisranskalaisessa Gironden departementissa. Fuusion taustalla olivat vuonna 1935 Libournessa perustettu FC Libourne ja vuonna 1927 perustettu AS Saint-Seurin. Seuran logossa esiintyy pingviini, ja tästä tulee myös joukkueen lempinimi Les pingouins.
Sergei Obuhov
Sergei Gennadjevitš Obuhov (s. 29. kesäkuuta 1974) on venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kirovin Rodinaa. Hän lukeutui lähes 20 vuotta Venäjän maajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin.
Obuhovin kasvattajaseura on Rodina, missä hän pelasi viiden kauden ajan vuosina 1990–1995 ennen siirtoaan Ruotsiin Falu BS:n riveihin kaudeksi 1995–1996. Falunissa hän pelasi kaikkiaan seitsemän kauden ajan, käytyään välissä kaudella 2002–2003 Arkangelin Vodnikissa, jonka jälkeen palasi vielä yhdeksi kaudeksi Faluniin. Kauden 2004–2005 hän vietti vielä Arkangelissa ennen siirtymistään Moskovan Dynamoon, jossa hän pelasi viisi menestyksekästä kautta ennen siirtymistään kahdeksi kaudeksi Dynamo Kazaniin. Syksyllä 2012 Obuhov palasi kasvattajaseuraansa Kirovin Rodinaan, josta hän oli lähtenyt 17 vuotta aikaisemmin.
Vuonna 2001 "Obbe" valittiin Ruotsissa vuoden jääpalloilijaksi. Ruotsin liigan maalikuninkuuden hän voitti kolmena viimeisenä kautenaan Falu BS:ssä. Venäjän mestaruuden hän on voittanut Vodnikin riveissä vuosina 2003 ja 2005, ja Dynamon paidassa vuosina 2006 ja 2007. Venäjän cupin hän on voittanut vuosina 2004/05 (Vodnik) ja 2005/06 (Dynamo), ja jääpallon maailmancupin vuosina 1998 (Falun), 2003, 2004 (Vodnik) ja 2006 (Dynamo). Venäjän liigan maalikuninkuuden hän on voittanut kuusi kertaa ja valittu vuoden pelaajaksi Venäjällä kolme kertaa.
Venäjän maajoukkueessa Obuhov debytoi kaudella 1993–1994. Hän on ollut voittamassa viidesti maailmanmestaruutta: 1999, 2001, 2006, 2007 ja 2008. Hän on myös MM-kisojen kaikkien aikojen maalikuningas 58 MM-kisaottelulla ja 121 maalia.