cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naapurini Totoro
Vastaanotto
Helsingin Sanomien kriitikko Leena Virtanen on luonnehtinut Totoroa yhdeksi maailman parhaista animaatioista.
Erich Linnhoff
Erich Linnhoff (23. huhtikuuta 1914 Küstrin – 22. joulukuuta 2006 Berliini) oli saksalainen juoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu. Hänen uransa ajoittui 1930-luvun lopulle ja päättyi toisen maailmansodan aikaan.
Linnhoff muutti vuonna 1933 Berliiniin, jossa hänestä tuli Saksan ilmavoimien lentäjä. Hän edusti vuoteen 1937 asti berliiniläistä urheiluseuraa SC Charlottenburg ja sen jälkeen toista berliiniläisseuraa LSV Berlin. Hän saavutti Saksan 400 metrin mestaruuden vuonna 1937 ja uusi mestaruuden myös seuraavana vuonna 1938. Vuonna hän teki Cottbusissa Saksan 400 metrin ennätyksesksi 47,3. Lisäksi hän oli samana vuonna käydyissä Pariisin EM-kisoissa voittaneessa 4 x 400 metrin joukkueessa yhdessä Hermann Blazejezakin, Manfred Buesin ja Rudolf Harbigin kanssa. Henkilökohtaisella 400 metrillä Linnhoff sijoittui kolmanneksi Britannian Godfrey Brownin voittaessa selvästi.
Maailmansodan sytyttyä sysksyllä 1939 urheilutoimintaa jatkettiin vielä parin vuoden ajan. Niinpä Linnhoff oli mukana LSV Berlinin voittaessa Saksan 4 x 400 metrin mestaruuksia vuosina 1938, 1940 ja 1941. Syyskuussa 1940 käydyssä kolmimaaottelussa Suomi-Ruotsi-Saksa Helsingissä Linnhoff oli mukana Saksan joukkueessa. Maailmansodan kääntyessä Saksalle tappiolliseksi urheilukilpailut lopetettiin syksyllä 1942, ja vuonna 1945 päättyneen sodan jälkeen Linnhoff ei enää jatkanut uraansa. Sodan jälkeen hänellä oli Berliinissä oma yritys, joka keskittyi piirustusten tekoon ja toimistotarvikkeiden myyntiin.
Bettino Ricasoli
Elämäkerta
Nuorempana Ricasoli omistautui lähinnä maan- ja viininviljelylle. Hän julkaisi vuonna 1847 sanomalehteä La Patria, jossa hän puolusti Italian yhdistymistä ja perustuslaillista monarkiaa. Hänestä tuli kotikaupungissaan gonfalonieeri, mutta italialaisten hävittyä vuosien 1848–1849 ensimmäisen vapaussodan hän vetäytyi vuosikymmeneksi takaisin tilanomistajan tehtäviin. Elokuussa 1859 Camillo Cavouria tukenut Ricasoli kutsuttiin Toscanan diktaattoriksi. Kun Toscana maaliskuussa 1860 liittyi Sardinian kuningaskuntaan, hänestä tuli alueen kuvernööri. Hän toimi tässä tehtävässä kunnes hänet 12. kesäkuuta 1861 kutsuttiin yhdistyneen Italian pääministeriksi äkisti kuolleen Cavourin tilalle. Hän jatkoi edeltäjänsä politiikkaa, mutta erosi maaliskuussa 1862 Giuseppe Garibaldin aiheutettua hänelle hankaluuksia pyrkimyksillään vallata Rooma. Ricasoli palasi pääministeriksi 20. kesäkuuta 1866 keskellä Preussin–Itävallan sotaa, jossa Italia oli Preussin liittolainen. Tälläkin kertaa hän kompastui Rooman ja Kirkkovaltion kysymykseen, ja erosi parlamentin hajottamisen jälkeen 4. huhtikuuta 1867. Hän vetäytyi sen jälkeen politiikasta.
Suomen kansallismuseo
Suomen kansallismuseo on valtakunnallinen kulttuurihistorian museo, joka vastaa Kansallismuseon lisäksi Hvitträskin, Hämeen linnan, Langinkosken, Louhisaaren, Olavinlinnan, Seurasaaren ulkomuseon, Suomen merimuseon, Tamminiemen ja Vankilan toiminnasta. Kansallismuseo esittelee Suomen historiaa kivikaudelta nykypäivään esinekulttuurin avulla. Suomen kansallismuseo on osa opetus- ja kulttuuriministeriön alaista Museovirastoa.
Suomen kansallismuseolla on noin puolen miljoonan esineen kokoelmat, joita hoitavat museon kokoelma- ja tutkimusyksikkö sekä Kokoelmakeskus. Vakinaista henkilökuntaa on noin 120.
Kansallismuseo-rakennus sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä Mannerheimintien varrella Finlandia-taloa vastapäätä. Kansallismuseon arkkitehtuurissa on nähtävissä kansallisromanttiseen tapaan piirteitä keskiaikaisista suomalaisista kirkoista ja linnoista. Museon tyylissä näkyvät vahvasti jugendin sekä art noveaun piirteet.
Historia
Suomen kansallismuseo sai alkunsa vuonna 1887, jolloin Helsingin yliopiston konsistori pyysi senaattia ottamaan haltuunsa yliopiston historiallis-kansatieteellisen museon, osakuntien, Suomen muinaismuistoyhdistyksen sekä muinaistieteellisen toimikunnan kokoelmat ja hankkimaan niille sopivat näyttelytilat. Kokoelmat siirtyivät lopulta valtion haltuun vuonna 1893.
Vuonna 1895 museolle alettiin kuitenkin kenraalikuvernööri Fjodor Heidenin ja senaatin määräyksestä etsimään sopivampaa paikka, jollainen löydettiin Töölön Fjälldalista. Helsingin kaupunginvaltuusto luovutti tontin keväällä 1898, mutta museon rakentaminen viivästyi edelleen, kun uusi paikka aiheutti muutoksia piirustuksiin ja kustannusarvioon. Uudet piirustukset valmistuivat vuonna 1899, mutta ne eivät saaneet kaikkien osapuolten hyväksyntää. Rakennuksen tyyliä pidettiin nyt vanhanaikaisena, ja samalla katsottiin, että museorakennuksen pitäisi olla helposti laajennettavissa kokoelmien edelleen kasvaessa vuosikymmenten mittaan. Vuonna 1901 senaatti julisti arkkitehtikilpailun museorakennuksen suunnittelusta. Palkintolautakunnan puheenjohtajana toimi valtionarkeologi J. R. Aspelin, ja sen ulkomaisina jäseninä olivat arkkitehdit I. G. Clason ja Martin Nyrop. Voittajaksi selvisi arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren, Saarisen suunnitelma, joka hyväksyttiin senaatissa vuonna 1905. Rakennustyöt aloitettiin vielä samana syksynä, mutta vuosien 1905–1907 levottomuudet viivästyttivät töitä niin, että rakennus valmistui vasta vuonna 1910. Senaatin myöntämän rahoituksen niukkuudesta johtuen sisätiloja ei kuitenkaan saatu kuntoon vielä useaan vuoteen.
Kansallismuseo päästiin avaamaan vasta vuonna 1916, jolloin yleisölle avattiin kansatieteellinen kokoelma sekä ylempiä säätyjä esittelevä Suomen historiallisen ajan kokoelma. Vuonna 1920 avattiin Suomen kivi- ja pronssikauden kokoelmat sekä vuonna 1923 Suomen rautakauden kokoelma, ulkomainen esihistoriallinen kokoelma ja suomalais-ugrilaisten kansojen kansatieteellinen kokoelma. Rahakokoelmat avattiin vasta myöhemmin 1920-luvulla.
Museorakennuksen arkkitehtuuri
Kansallismuseon rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren, Saarinen. Toimiston lopetettua toimintansa museon suunnittelua jatkoi Eliel Saarinen. Ulkoasu jäljittelee vapaasti Suomen eri aikakausien arkkitehtonisia aiheita, muun muassa keskiaikaisia kirkkoja ja linnoja. Arkkitehtuuri edustaa kansallisromantiikkaa, ja sisäosat ovat pääasiassa jugendia. Museo rakennettiin vuosina 1905–1910, ja se avattiin yleisölle vuonna 1916. Museo on rakennettu Uudenkaupungin harmaasta graniitista, jota louhittiin muun muassa Lepäisten saaresta. Museo nimettiin virallisesti Suomen kansallismuseoksi maan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1917. Viimeisimmän suuren peruskorjauksen jälkeen museo avattiin heinäkuussa 2000.
Museon sisääntuloaulan katossa on Akseli Gallen-Kallelan maalaamat Kalevala-aiheiset kattofreskot, joita pääsee katsomaan ilman pääsymaksua. Vuonna 1928 maalattujen freskojen esikuvana olivat Gallen-Kallelan vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn Suomen paviljonkiin maalaamat freskot.
Museon pääoven vieressä on Emil Wikströmin veistos Karhu.
Kansallismuseon torni peruskorjattiin vuonna 2017. Korjauksen yhteydessä kaikki tornin kivet valokuvattiin, dokumentoitiin, numeroitiin ja irrotettiin yksi kerrallaan. Lämmityskaapeleitten asentamisen ja tuuletuskanavien rakentamisen jälkeen kivet asennettiin uudelleen täysin samaan kohtaan kuin missä ne aiemmin sijaitsivat, ja välit täytettiin laastilla. Tornin sisäpuoli, aukot, ovet ja parvekkeet entisöitiin. Pääovi valaisimineen konservoitiin.
Lisärakennus
Kansallismuseo, Museovirasto ja Senaatti-kiinteistöt järjesti vuonna 2019 arkkitehtuurikilpailun museon lisärakennuksen suunnittelusta. Kilpailun ensimmäiseen osaan tuli 185 ehdotusta, joista toiseen vaiheeseen valittiin viisi suunnitelmaa. Kilpailun voitti lopulta JKMM Arkkitehtien teos Atlas, jonka julkisivussa on lasia ja massiivirakenteita. Näyttelytilat ovat maan alla, ja rakennuksen kaareva katto näkyy maanalaisten tilojen aulaan. Suunnitelmiin kirjattiin, että rakennuksen olisi tarkoitus valmistua vuonna 2025.
Laajennusosan rakentaminen alkaa syksyllä 2023 ja museo suljetaan yleisöltä lokakuun puolivälissä 2–3 vuodeksi. Rakennushankkeen arvioidaan maksavan 55 miljoonaa euroa.
Perusnäyttelyt
Kansallismuseon perusnäyttelyt uudistetaan täysin vuosina 2016–2021. Ensimmäisenä uudistettiin esihistoriaa käsittelevä näyttely, joka avautui täysin uudenlaisena 1. huhtikuuta 2017. Näyttelyssä ovat esillä ensimmäisinä museokokoelmaan liitetyt esineet kultakin esihistorian kaudelta: vasarakirves kivikaudelta, olkakirves pronssikaudelta ja rautakaudelta keihäänkärki. Näyttely etenee temaattisesti alkuperään, liikkumiseen, kohtaamiseen, materiaalisuuteen ja maailmankuvaan liittyvien esineiden kautta. Itsenäisyyden aikaa käsittelevä Suomen tarina näyttely avautui vuoden 2017 lopulla. Näyttely etenee väljästi aikajärjestykseen asetettujen teemojen kautta autonomian ajasta tähän päivään saakka. Näyttelyn lopussa on vitriini, jossa esitellään tämän hetken tallentamista eli nykydokumentointia ajankohtaisen aiheen kautta. Suomalaisen yhteiskunnan ja kulttuurin muutosta keskiajalta Suomen itsenäistymiseen kuvaava näyttelyosuus on uudistumassa ja avautuu 2021.
Vaihtuvat näyttelyt
Kansallismuseossa on vuosittain kaksi suurempaa vaihtuvaa näyttelyä sekä pienempiä lyhytaikaisia pop up -näyttelyitä.
Maunder
Maunder voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hide from the Sun
Hide from the Sun on suomalaisen The Rasmus -yhtyeen syksyllä 2005 julkaisema albumi. Se on yhtyeen kuudes pitkäsoitto. Maailmanlaajuisesti albumi edisti The Rasmuksen uraa ja myi noin puoli miljoonaa kappaletta, joka on tosin noin miljoonan vähemmän kun edellinen Dead Letters -albumi.
Hide from the Sun nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisella albumilistalla ensimmäiseksi ja vietti listalla 18 viikkoa. Se myi Suomessa reilusti platinaa (37 500 kpl) jo ennen julkaisuaan. Albumi on saavuttanut Suomen lisäksi Meksikossa ensimmäisen listasijan, Saksassa se oli sijalla kolme ja Japanissa sijalla 14, joka on erityisen hyvä saavutus suomalaiselta yhtyeeltä. Kymmenen kärkeen albumi ylsi myös Itävallassa (neljäs) ja Sveitsissä (viides sija). Myöhemmin albumista julkaistiin Limited Edition -julkaisu, joka sisältää bonuskappaleen. Albumi on hienoisesti yhtyeen pisin. Musiikkivideot yhtye on tehnyt kappaleista ”No Fear”, ”Shot”, ”Sail Away” ja ”Immortal”.
Selloyhtye Apocalyptica vierailee albumin ”Dead Promises” -kappaleessa.
Singlet
Ensimmäinen single albumilta, ”No Fear”, julkaistiin 29. elokuuta 2005 ja toinen, ”Sail Away”, marraskuussa 2005. Kolmas single ”Shot” julkaistiin Suomessa huhtikuussa. Heinäkuussa 2006 julkaistiin albumilta radiosinglenä ”Keep Your Heart Broken”.
Syyskuun 11.
Syyskuun 11. voi tarkoittaa:
Pohjoinen armeijaryhmä (1939-1940)
Pohjoinen armeijaryhmä oli Saksan maavoimien Puolan valtausta varten perustama armeijaryhmä, joka johti Puolan pohjoispuolelle keskitettyjen Saksan 3. ja 4. armeijan toimintaa. Armeijaryhmän komentajana oli sen olemassaolon ajan Fedor von Bock. Armeijaryhmän esikunnasta muodostettiin Saksan 2. armeijan esikunta ja se lakkautettiin 26. elokuuta.
Kokoonpano syyskuu 1939
Komentajana oli kenraalieversti Fedor von Bock.
Nuori Puola
thumb|300px|[[Ferdynand Ruszczyc, Maa, 1898.]] Nuori Puola tai Puolan art nouveau on varhaista modernismia edustava, art nouveaun, symbolismin, ekspressionismin ja modernismin yhdistänyt puolalaisen taiteen ilmiö. Sen vaikutus kesti noin kaksikymmentä vuotta 1895–1914. Taidesuuntauksen keskus oli Galitsian länsiosan pääkaupunki Krakova, joka kuului tuolloin Itävaltaan. Krakovassa olosuhteet uuden taidesuuntauksen kehitykselle olivat otollisemmat kuin muualla jaetussa Puolassa eli Saksan tai Venäjän jakoalueilla. Isossa-Puolassa ja Pommerissa Saksa toteutti laajaa kulttuurin saksalaistamisprojektia, kun taas Venäjän keisarikuntaan kuuluva Varsova oli vahva klassismin keskus.
Poliittisesti ja kulttuurisesti ahtaassa ilmapiirissä taiteilijat loivat omintakeisen ilmaisukielen. Taidesuuntaus perustui sekä moderneihin että kansallisromanttisiin ideoihin. Kansallisromantiikalla oli merkittävä osuus puolalaisen kansallisuusaatteen, kulttuurin ja identiteetin kehittymisessä. Se oli sopinut parhaiten kansallisuusaatteen ja sen keskeisten ideoiden välittämiseen. Tyyli ilmeni taidesuuntauksena, joka esiintyi useissa Euroopan maissa erityisesti vuosien 1890 ja 1910 välillä. Paikallisista eroista huolimatta taidesuuntausta yhdisti pyrkimys hakeutua isänmaan luonnon pariin ja perehtyä kansanelämään.
Dover (yhtye)
thumb|300px|Dover Dover on espanjalainen yhtye, joka esiintyy pääasiassa englanniksi. Sen ovat perustaneet sisarukset Cristina ja Amparo Llanos. Yhtye on Espanjan merkittävimpiä pop-rock bändejä.
Nuori Puola
Kuvataide
thumb|Stanisław Wyspiański, Omakuva, 1902. Kuvataiteessa taidemaalarit, graafikot ja arkkitehdit kehittivät kansallisromanttisia ideoita moderniin suuntaan. Nuoren Puolan nerokkaimpana pidetään Stanisław Wyspiańskia (1869–1907), joka toimi myös kirjallisuuden ja teatterin alalla. Hän toteutti suuria seinä- ja lasimaalauksia Krakovan Fransiskaanikirkkoon. Hän suunnitteli myös Wawelin kuninkaanlinnan jälleenrakentamista. Wawelista piti tulla Puolan Akropolis, poliittisen elämän, taiteiden, tieteen ja kulttuurin keskus, jonka kruunaisi nykyisen ison linnanpihan paikalle rakennettava parlamenttitalo.
Muita saman aikakauden nimiä ovat seinämaalauksista tunnettu Józef Mehoffer (1854–1946) ja symbolisti Jacek Malczewski (1854–1929). Józef Pankiewicz (1866–1940) ja Wladysław Podkowiński (1866–1895) olivat taipuvaisia impressionismiin. Pariisissa opiskellessaan he olivat tutustuneet vuonna 1899 pidettyyn Monet’n näyttelyyn. Heidän palattuaan Puolaan uusi tyyli herätti voimakasta arvostelua, mutta impressionismi juurtui melko nopeasti Puolaan, aluksi varsinkin Varsovaan. Monet taiteilijoista olivat vuosina 1897–1950 toimineen Puolalaisen taideyhdistyksen jäseninä. Taideyhdistys järjesti puolalaisen kuvataiteen näyttelyitä kotimaassa sekä ulkomailla.
Taidemusiikki
Taidemusiikissa kausi yhdistetään erilaisiin modernin musiikin säveltäjiin. Muun muassa Karol Szymanowski sai tuotantoonsa vaikutteita Chopinilta, Wagnerilta, Richard Straussilta, Brahmsilta ja Max Regeriltä. Hän sävelsi sinfonioita, kamarimusiikkia ja kaksi oopperaa. Ryhmään kuuluivat myös säveltäjät ja kapellimestarit Grzegor Fitelberg, Ludomir Rozycki ja Mieczyslaw Karlowicz.
Kirjallisuus
Kirjallisuudessa aikakaudella tulivat tutuiksi paitsi jugend-tyyli, dekadenssi, uusromantiikka, symbolismi ja myös impressionismi. Ajan tärkeimmät edustajat kirjallisuudessa olivat Tadeusz Boy-Żeleński (1874–1941), Leopold Staff (1878–1957) ja kuvataiteilijanakin tunnettu Stanisław Wyspiański (1869–1907). Tadeusz Boy-Żeleński oli ennen kaikkea esseisti ja teatteriarvostelija. Hän käänsi äidinkielilleen paljon uutta ranskalaista kirjallisuutta. Leopold Staff oli tunnettu kauden modernistirunoilija ja nietzscheläisen filosofian mukainen individualisti. Stanisław Wyspiański kirjoitti paljon näytelmiä, joita hän myös itse lavasti. Kuuluisin Wyspiańskin näytelmistä on Wesele ('Häät').
Pelimuodot
Pelimuodot tai pelimoodit ovat videopeleihin sisältyviä pelimuotoja, jotka vaikuttavat kunkin pelin sääntöihinkin. Pelimuodot jaetaan yleisimmin yksin- ja moninpelimuotoihin. Erilaiset moninpelimoodit ovat yleisiä videopeleissä.
Jari Elsilä
Jari Elsilä (s. 10. huhtikuuta 1960 Liminka) on nimimerkkiä Jari käyttävä poliittinen pilapiirtäjä. Sanomalehti Kalevaan päivittäin piirtävä Elsilä on Suomen tunnetuimpia pilapiirtäjiä.
Elsilä on ollut Kalevan vakituinen työntekijä vuodesta 1994. Aikaisemmin hän piirsi muun muassa sanomalehti Kansan Tahtoon, Ilta-Sanomiin sekä Ahjoon.
Elsilän piirrostyyli on hivenen rujoa ja varsin pelkistettyä – esimerkiksi varjostuksia on vain vähän. Itse hän kuvaa tyyliään ”taloudelliseksi viivankäytöksi”. Elsilä piirtää perinteisellä tekniikalla käsin ja käyttää tietokonetta ainoastaan viimeistelyyn ja lopputuloksen skaalaukseen.
Elsilä asuu Oulussa Iskon kaupunginosassa. Vapaa-aikanaan hän muun muassa soittaa kitaraa oululaisessa rhythm and blues -yhtyeessä Mojo Zombies.
Adriano
Adriano voi tarkoittaa seuraavia:
Zapljusskoje (Pljussa)
Zapljusskoje on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella Pljussan piirissä.
Maantietoa
Järvi on 3,5 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä eli 250 hehtaaria. Järvellä on tehty järvenlasku ilmeisesti turvetuonnon mahdollistamiseksi. Järven keskisyvyys on nykyään 1,7 metriä, mutta matalanveden aikana järven pohja paljastuu joissakin paikoissa ja järvi kuroutuu useaksi järvialtaaksi. Järvi on myös säännöstelty luusuaan rakennetulla padolla, joka on tällä hetkellä suljettu pysyvästi. Järven koillispuolella sijaitsee taajama Zapljusje (Заплюсье), jonka asuinalueita ulottuu järvelle asti.
Luontoarvoja
Järvi on järvenlaskun vuoksi matala ja ruovikkoinen ja sitä uhkaa ilmavalokuvien perusteella umpeenkasvu. Sen ympäristössä on merkkejä turvetuotannosta. Rannat ovat matala, mutaiset ja ne kasvavat suoturvetta. Järvessä esiintyy valtalajeina ahven ja karppi, mutta niiden lisäksi esiintyy myös lahna, hauki, särki, carassius ja mutakala.
Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Pljussan valuma-alueella, jonka pääuoman Pljussan lähdejärvi se on. Pljussan uoma on luusuassa tosin padottu, mutta suon muita kuivatusojia on johdettu jokeen. Järven valuma-alueen koko on 67,4 neliökilometriä.
Yoshiharu Ueno
Yoshiharu Ueno (s. 21. huhtikuuta 1973 Saitama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Ueno debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 2000.
Jimmy Stewart (kilpa-autoilija)
James ”Jimmy” Stewart (6. maaliskuuta 1931 West Dunbartonshire, Skotlanti – 3. tammikuuta 2008) oli skotlantilainen Formula 1 -kuljettaja. Hän oli F1:n kolminkertaisen maailmanmestarin Jackie Stewartin isoveli.
Jimmy Stewart osallistui Formula 1 -urallaan vain yhteen MM-sarjan Grand Prix -kilpailuun, joka oli hänen kotikilpailunsa Britannian GP. Kilpailu päättyi hänen osaltaan keskeytykseen, eikä hän kerännyt yhtään MM-pistettä. Stewart ajoi lisäksi muissa rata-autoiluluokissa, mutta lopetti ajajanuransa jouduttuaan vuonna 1955 pahaan onnettomuuteen Silverstonen radalla.
Stewart kuoli 76-vuotiaana 3. tammikuuta 2008.
Wicker Park
Wicker Park on yhdysvaltalainen romanttinen, psykologinen trilleri vuodelta 2004. Elokuvan ohjasi Paul McGuigan. Elokuva perustuu ranskalaiseen elokuvaan Kohtalokas asunto (L’Appartement, 1996). Se oli ehdolla palkinnon saajaksi Montrealin elokuvafestivaaleilla, kaupungissa, jossa elokuva on kuvattu.
Arvioita
Turun Sanomien Tapani Maskula kritisoi elokuvaa sekavaksi ja epäloogiseksi sattumien summaksi, jonka asetelma romahtaisi jos alati kännyköitään näpläävät roolihenkilöt vain hoksaisivat joskus soittaa toisilleen oikeaan aikaan.
Owela
Owela (Open Web Lab) on VTT:n avoin innovaatiotila, jossa kehitetään tulevaisuuden tuotteita ja palveluja yhdessä aktiivisten käyttäjien kanssa. Owelassa hyödynnetään sosiaalisen median työkaluja käyttäjätutkimukseen ja tuotekehitykseen.
Owela koostuu julkisesta Ideatuubista, jossa kuka tahansa voi ideoida uusia tuotteita ja kehittää niitä eteenpäin, sekä projektityötiloista. Suurin osa toiminnasta tapahtuu projektitiloissa, joihin pääsy on rajattu rekisteröityneille käyttäjille. Projektitilat räätälöidään tarpeen mukaan, ja ne voivat koostua esimerkiksi keskustelusta, ideoinnista, gallupeista, kyselyistä ja chatista.
Owelaa on kehitetty VTT:llä vuodesta 2007 asti. Sen taustalla on avoimen lähdekoodin WordPress-sisällönhallintajärjestelmä.
Owelaa käytetään sekä tutkimusprojekteissa että yritysten omissa tuote- ja palvelukehityshankkeissa.
Stewen
Stewen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Tony Roche
Anthony Dalton ”Tony” Roche (s. 17. toukokuuta 1945) on australialainen tennispelaaja. Hän on lisäksi tullut tunnetuksi valmentamalla useita lajin myöhempiä huipputaitajia.
Roche voitti vuonna 1966 miesten kaksinpelin mestaruuden Ranskan avoimessa tennisturnauksessa finaalivastustajanaan unkarilainen István Gulyás. Hän pääsi Ranskan avointen finaaliin myös kahdesti muulloin, mutta hävisi vuonna 1965 Fred Stollelle ja vuonna 1967 Roy Emersonille.
Nelinpelissä Roche voitti kaikkiaan kaksitoista Grand Slam -turnausta vuosina 1965–1976. Pelitoverina oli joka kerralla John Newcombe, jonka kanssa Roche pääsi vuonna 1986 Rhode Islandin International Tennis Hall of Fameen. Hän edusti maataan myös Davis Cupissa.
Turnyyri
thumb|Turnyyri-kehikko
Turnyyri (, 'kääntyä' ) oli naisten alushame tai alushameen osa viktoriaanisen ajan loppupuolella, noin vuosina 1870–1890. Turnyyrillä naisten asua muutettiin hieman aikaisempaa, hyvin leveää krinoliinia käytännöllisemmäksi. Hame oli kapea ja siihen luotiin juhlavuutta keräämällä suuri kangasdraperia puvun selkään, takapuolen kohdalle. Turnyyri on draperiaa ja sen tukemisessa käytetty vannehame, tyyny tai kehikko.
Turnyyri patentoitiin jo vuonna 1857, mutta silloin muodissa olivat kellomaiset krinoliinit, jotka saattoivat halkaisijaltaan olla hyvinkin suuria. Jo 1860-luvun alkupuolella muoti alkoi suosimaan krinoliinia, jossa painopiste siirtyi taakse mekon etuosan laskeutuessa luonnollisesti. Vuosikymmenen lopussa turnyyri nousi suosioon, kun taakse kertynyttä kangasmäärää kannattelemaan tarvittiin uusi laite. Turnyyrimuoti 1870-luvun loppupuolelle suosi isoa ja röyhelöistä takaosaa.
Turnyyri vaikutti menneen pois muodista vuosina 1878–1883, kun muodissa oli vartalonmukaisempi luonnollisempi silhuetti. Turnyyri kuitenkin palasi 1880-luvun alussa yksinkertaisempana mutta suurempana. Ennen turnyyri oli krinoliinin tapainen laite, joka saattoi ulottua nilkkaan asti. Nyt turnyyri oli pieni jäykkä metallinen teline. Turnyyrin painopiste siirtyi alaselästä takapuolen puoliväliin. Lopullisesti turnyyri meni pois muodista vuoden 1887–1888 aikaan ja muotojen korostamisessa alettiin suosia erilaisia pehmusteita. Nykyään turnyyriä käytetään lähinnä hääpuvuissa.
Kilpailu turnyyrivalmistajien keskuudessa sai valmistajat kehittelemään erikoisempia turnyyreitä erottuakseen muista. Eräs valmistaja teetti kuningatar Viktorian 50-vuotishallitsijajuhlan kunniaksi turnyyrin, joka soitti kansallislaulua istuutuessa.
Anwar al-Awlaki
thumb|250px|Anwar al-Awlaki Anwar al-Awlaki tai joskus myös muodossa Anwar Aulaqi (22. huhtikuuta 1971 Las Cruces, New Mexico, Yhdysvallat – 30. syyskuuta 2011 Jemen ) oli yhdysvaltalainen islamistisaarnaaja ja imaami. Hänen on epäilty olleen yhteyksissä islamistilaiseen terroristijärjestöön al-Qaidaan ja osallistuneen WTC-iskujen suunnitteluun.
Karismaattisena esiintyjänä pidetyn al-Awlakin sukujuuret olivat Jemenissä.
Al-Awlakin tapaus herätti polemiikkia Yhdysvalloissa, kun hänen isänsä nosti oikeusjutun estääkseen Yhdysvaltain tiedustelupalveluja tappamasta poikaansa. Presidentti Obaman hallinto yritti estää jutun etenemisen vetoamalla valtionsalaisuuksiin.
Al-Awlaki kuoli Yhdysvaltojen autosaattueeseen tekemässä iskussa, jossa käytettiin kauko-ohjattuja lennokkeja. Paikka oli 140 km Sanaasta Khashefin lähellä. Iskussa kuoli viisi henkeä, oletettavasti myös toinen merkittävä alqaidalainen, Samir Khan, joka julkaisi Al-Qaidan verkkolehteä Inspire.
Luettelo suomennetuista H. C. Andersenin teoksista
Tämä on luettelo tanskalaisen H. C. Andersenin suomennetuista teoksista. Andersenin satuja on suomennettu paljon ja useilla nimillä. Seuraavassa luetellaan eri nimillä ilmestyneet teokset ja jonkin verran myös samalla nimellä ilmestyneitä teoksia, joiden sisältö on kuitenkin selvästi erilainen. Lisäksi Andersenin saduista on tehty lukemattomia mukaelmia, jotka eivät ole hänen nimissään.
Kokoelmat
thumb|right|Andersen Rolighedissa, jossa hän asui Melchiorin perheen vieraana.
Kärnänkoski
Kärnänkoski on Keski-Suomen Viitasaarella sijaitseva koski ja entinen vesivoimala. Se on tunnettu urheilukalastuskoski. Kärnänkoski sijaitsee Koliman ja Keiteleen (Kärnänjärven) välissä, ja se on reitin ensimmäinen ja pisin koski. Kosken pituus on 940 metriä ja keskivirtaama on 14,3 m³/s. Kosken yläosa on lähes luonnontilainen, mutta alaosaan on rakennettu voimalaitos, joka ei ole enää käytössä. Entisen vesivoimalaitoksen tiloissa sijaitsee nykyään sähkölaitosmuseo. Kärnänkoskelta voidaan kalastaa pääosin luontaisia taimenia ja harjuksia. Alueella on voimassa lupakiintiö.
Kärnänkosken ylittävä yksityissilta sai vuonna 2014 postimerkin.
Aiheesta muualla
63.17074°N, 25.93426°W
Psycho Motel
Psycho Motel on vuonna 1996 perustettu rock- ja heavy metal -yhtye, jonka Iron Maiden -kitaristi Adrian Smith perusti sooloprojektejaan varten.
Santa Maria del Fiore
thumb|300px|Firenzen tuomiokirkon siluetti. thumb|200px|Kirkon julkisivu. thumb|200px|Kirkon vasenta sivulaivaa. Santa Maria del Fiore on Firenzessä sijaitseva katedraali, joka on pääosin rakennettu 1300- ja 1400-luvuilla. Se on viidenneksi suurin kirkkorakennus Euroopassa, sillä sitä suurempia ovat vain Pietarinkirkko Roomassa, St Paulin katedraali Lontoossa, Sevillan katedraali ja Duomo di Milano. Katedraali on erityisen kuuluisa suuresta Filippo Brunelleschin suunnittelemasta kupolista, joka hallitsee koko Firenzen kaupunkimaisemaa.
Maanjäristykset ovat ravistellet rakennusta useaan otteeseen, merkittävimmin vuosina 1510, 1675 ja 1895.
Rakennushistoriaa
Nykyisen katedraalin paikalla oli aiemmin Santa Reparatan katedraali, joka oli rakennettu jo 400-luvulla. Tämä vanha katedraali palveli firenzeläisiä noin 900 vuoden ajan.
Firenze kasvoi 1200-luvulla niin suureksi ja vauraaksi kaupungiksi, että vanhan katedraalin katsottiin olevan liian pieni ja vaatimaton kaupunkilaisten tarpeisiin. Sen sijaan että olisi kunnostettu vanhaa katedraalia, päätettiin siis rakentaa uusi katedraali, joka loistollaan jättäisi muiden kaupunkien katedraalit varjoonsa. Varsinkin Pisan ja Sienan asukkaille haluttiin näyttää, että Firenze on maakunnan mahtavin kaupunki.
Uuden katedraalin suunnittelijaksi valittiin kuvanveistäjä ja arkkitehti Arnolfo di Cambio. Hän päätti ottaa suunnittelun lähtökohdaksi latinalaisen ristin muotoisen pohjakaavan. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1296. Di Cambio kuoli kuitenkin jo vuonna 1302, ja rakennustyöt keskeytyivät tämän jälkeen noin 30 vuodeksi. 1330-luvulla töitä jatkettiin jälleen, tällä kertaa Giotton suunnitelmien mukaan. Giotto kuoli jo vuonna 1337, mutta ehti kuitenkin suunnittelemaan katedraalille näyttävän 85 metriä korkean kellotornin (italiaksi Campanile).
Vastuu katedraalin suunnittelusta siirtyi Giotton jälkeen muun muassa Francesco Talentille. Di Cambion alkuperäistä suunnitelmaa noudatettiin pääpiirteissään, mutta rakennustöiden hitaan edistymisen vuoksi katedraalin lopulliseen ulkonäköön vaikuttivat useat arkkitehdit. Vuonna 1418 oltiin lopulta niin pitkällä, että voitiin alkaa pohtia kupolin rakentamista. Järjestettiin kupolin suunnittelukilpailu, johon osallistuivat muun muassa Lorenzo Ghiberti ja Filippo Brunelleschi. Voittajaksi selviytyi Brunelleschi, jonka kupolisuunnitelma perustui kaksoiskupoliin; kahdeksankulmaiseen pohjaratkaisuun. Tämä suunnitelma oli rakennusteknisesti niin vaikea toteuttaa, että monet uskoivat kupolin jäävän pysyvästi keskeneräiseksi. Brunelleschin suunnitelma sisälsi kuitenkin lukuisia perinteisistä tavoista poikkeavia ratkaisuja. Kupoli muun muassa rakennettiin ilman maasta alkavaa tukea, joka säästi valtavat määrät Toscanan metsiä. Brunelleschin 24 miljoonaa kiloa painava kupoli valmistui vuonna 1436 ja se oli valmistuessaan maailman suurin, halkaisijaltaan 42 metriä. Kirkkoa ympäröivältä aukiolta katsottuna kupolin huippu nousee 114,5 metrin korkeuteen.
Paavi Eugenius IV vihki katedraalin käyttöön 25. maaliskuuta 1436, eli kaiken kaikkiaan rakennustyöt kestivät 140 vuotta. Tosin kupolin huippu saatiin viimeisteltyä vasta vuonna 1469, ja julkisivu jäi niin pahasti keskeneräiseksi, että se päätettiin purkaa kokonaan 1500-luvulla. Katedraalin julkisivu oli tämän jälkeen aina 1800-luvun lopulle asti varsin rumalla tavalla viimeistelemätön. Nykyinen uusgoottilaisen koristeellinen julkisivu perustuu Emilio De Fabriksen (1808–1883) suunnitelmaan, ja se valmistui vuonna 1887.
Ulkoasu ja sisätilat
Varsinaiseen katedraaliin kuuluu itse päärakennus sekä erillinen kellotorni. Kokonaisuutta täydentää katedraalin edustalla oleva Kastekirkko (Battistero di San Giovanni), joka on rakennettu 1000-luvulla ja on Firenzen vanhin rakennus. Kastekirkon marmorikoristeiset ulkopinnat olivat mallina katedraalin ulkopinnoille. Erilaisia marmorilaatuja hyödyntäen on aikaansaatu rikas koristekuviointi: päävärit ovat valkoinen (Carraran marmori), vihreä (Praton marmori) ja punaruskea (Sienan tai Maremman marmori).
Sisätilojen freskomaalauksista mainittakoon:
Kupolin sisäpintaa elävöittää 3 600 neliömetriä laaja maalaus, joka esittää viimeistä tuomiota. Sen ovat maalanneet Giorgio Vasari ja hänen oppilaansa Federico Zuccari vuosina 1572–1579.
Katedraalin kryptassa on Brunelleschin hauta.
Seabiscuit
thumb|Seabiscuit ratsastajanaan [[George Woolf.]] Seabiscuit (23. toukokuuta 1933 – 17. toukokuuta 1947) oli kuuluisa englannintäysiverinen laukkahevonen. Seabiscuitin isä oli Hard Tack ja emä Swing On. Hard Tackin isä oli Man O'War. Vaatimattoman alun jälkeen Seabiscuitista tuli voittaja ja hevosen nousu kuuluisuuteen osoittautui Yhdysvalloissa 1930-luvun laman aikana yhdeksi toivon symboliksi.
Hevosen tarinasta on tehty kolme kirjaa, viimeisimpänä Laura Hillenbrandin Seabiscuit: An American Legend vuonna 2001. Lisäksi Seabiscuitin tarinasta on tehty kaksi elokuvaa, The Story of Seabiscuit vuonna 1949 ja Seabiscuit – amerikkalainen legenda vuonna 2003.
Ampumahiihdon euroopancup 2002–2003
Ampumahiihdon euroopancup 2002–2003 alkoi 30. marraskuuta Norjan Ålista ja päättyi 16. helmikuuta Sveitsin Gurnigeliin.
Kilpailukalenteri
Ohjelmaan kuului seitsemän kilpailuviikonloppua. Ohjelmassa oli pikakilpailuja, takaa-ajoja, normaalimatkoja sekä yksi yhteislähtö (joka kuitenkin peruutettiin). Myös juniorit kilpailivat samoilla matkoilla omassa sarjassaan.
Nikolai Tihonov (kosmonautti)
Nikolai Tihonov (s. 23. toukokuuta 1982) on venäläinen Roskosmoksen avaruuslentäjä eli kosmonautti.
Tihonov toimi Sojuz MS-02:n varamiehistössä.
State of Mind (Psycho Motelin albumi)
State of Mind on Psycho Motelin albumi, joka julkaistiin vuonna 1996.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Adrian Smith, ellei toisin mainita.
Oikeuspoliittinen yhdistys Demla
Oikeuspoliittinen yhdistys Demla ry, aiemmin Suomen Demokraattiset Lakimiehet, on vuonna 1954 perustettu aatteellinen yhdistys, jonka tavoitteena on Suomen oikeus- ja yhteiskuntapolitiikkaan vaikuttaminen. Järjestön oman kuvauksen mukaan Demlan tarkoituksena on ”edistää perus- ja ihmisoikeuksien toteutumista, toimia oikeusturva-, tasa-arvo- ja ympäristökysymyksiä sekä sosiaalista oikeudenmukaisuutta puolustavien lakimiesten yhdyssiteenä ja pitää yhteyksiä eri kansalaisjärjestöihin”.
Demla oli alun perin kommunististen ja kansandemokraattisten lakimiesten yhdistys, mutta 1970-luvulla se laajeni myös sosiaalidemokraattien ja keskustalaisten ”yleisedistykselliseksi” järjestöksi. Vuoteen 2002 asti yhdistys toimi nimellä Suomen Demokraattiset Lakimiehet, mutta kun yhteistyö Kansainvälisen demokraattisten lakimiesten liiton (IADL) kanssa hiipui nimi vaihdettiin nykyiseen muotoon. Sittemmin puoluepoliittisuus on yhdistyksessä hiipunut, ja nykyisin yhdistyksen toimintaan kuuluvat pääasiassa Oikeus-lehden julkaiseminen ja oikeuspoliittisten seminaarien järjestäminen.
Yhdistyksen perustaminen
Yhdistyksen perustamiseen johtaneet ajatukset syntyivät Ihmisoikeuksien säätiön piirissä. Säätiön perusti Ihmisoikeuksien liitto vuonna 1949 tukemaan ”ihmisoikeuksien puolustamista sekä demokraattisen valtiojärjestyksen ja kulttuurin säilyttämistä ja kehittämistä” sekä kunnioittamaan ”professori Väinö Lassila -vainajan edustamia aatteita ja ihmisoikeuksia puolustaessaan henkensä menettäneiden muistoa”.
Nimensä Demla sai Kansainvälisen Demokraattisten lakimiesten liiton mukaan. IADL:n perustivat vuonna 1946 Nürnbergin tuomioistuimen ranskalaiset, englantilaiset ja neuvostoliittolaiset lakimiehet. Ensimmäinen presidentti oli ranskalainen Rene Cassin, jonka käsialaa on vuoden 1948 Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeuksien julistus ja joka sai vuonna 1968 tämän ansiosta Nobelin rauhanpalkinnon. Demla liittyi myös Suomi–Neuvostoliitto-Seuraan ja Rauhanpuolustajiin. Demla sopi yhteistyösopimuksen vuonna 1975 Unkarin kansantasavallan, Puolan kansantavallan, Itä-Saksan ja Länsi-Saksan lakimiesliittojen kanssa.
1970-luvun aktiivisuus
Demlan toiminta oli melko vaatimatonta vuoteen 1970 asti. Syksyllä 1970 presidentti Urho Kekkosen Lakimies-lehdelle antaman kriittisen haastattelun jälkeen heräsi ajatus järjestön toiminnan elvyttämisestä siten, että sen ideologista pohjaa merkittävästi lavennettaisiin. Aloitteen teki viiden lakimiehen ryhmä, johon kuuluivat Martti J. Mehto, K. J. Lång, Olavi Sulkunen, Jan Törnqvist ja Mikko Varis. Ryhmä laati julkilausumaehdotuksen, johon se pyysi lisää kannattajia ja väitti Suomen Lakimiesliiton olevan aatteellisesti yksipuolinen ja eriarvoisuutta korostava. Julkilausumaan yhtyivät muun muassa Aulis Aarnio, Yrjö Ahmavaara, Aarno Aitamurto, Eero Backman, Raimo Blom, Lars D. Eriksson, Antti Eskola, Tarja Halonen, Olavi Heinonen, Antero Ignatius, Risto Jaakkola, Antero Jyränki, Kai Kalima, Heikki Karapuu, Matti Kekkonen, Antti Kivivuori, Osmo Kock, Ilmo Kolamo, Timo Konstari, Seppo Laakso, Mikko Kämäräinen, Matti Louekoski, Matti Mikkola, Jukka Mikkola, Klaus Mäkelä, Ilmari Ojanen, Esko Riepula, Helge Rontu, Allan Rosas, Holger Rotkirch, Matti Savolainen, Kari Sinisalo, Kaarina Suonio, Jukka Sädevirta, Jacob Söderman, Jyrki Tala, Kari S. Tikka, Matti Wuori ja Patrick Zilliacus.
Syksystä 1970 lähtien Demokraattiset Lakimiehet lähti toimimaan kolmikantapohjalla: sen hallitukseen valittiin kolmannes sosiaalidemokraatteja, kolmannes kansandemokraatteja ja kolmannes keskustalaisia niin kutsutuksi kansanrintamaksi. Toiminnan keskeisistä henkilöistä Helge Rontu piti Suomen Lakimiesliittoa Demlan vastustajana ja katsoi sen olevan sidoksissa ”suurpääomaan”. Demokraattisten lakimiesten puheenjohtajana 1971–1972 toiminut K. J. Lång oli puheenjohtajuutensa aikaan myös Suomen oikeusministeri. Vuoden 1972 Jyväskylän seminaarissa Demla hyväksyi ohjelmapaperin, jossa vaadittiin Suomeen määräaikaisia poliittisesti valittuja tuomareita.
Myöhempi toiminta
Demla osallistui 1980-luvulla Ydinaseeton Pohjola -kampanjaan ja Eristetään Etelä-Afrikka -toimikuntaan. Demlalla oli myös ratkaiseva vaikutus naisoikeuden tuomisesta Suomeen jo 80-luvulla. 80-luvun lopussa Demla otti asiakseen ulkomaalaisasiat ja teki oikeusasiamiehelle ulkomaalaisten kohtelusta 79-sivuisen kantelun, joka johti uudistuksiin ulkomaalaisten oikeusasemassa. Lisäksi yhdistys oli perustamassa pakolaisneuvontapistettä, josta muodostui Pakolaisneuvonta ry. 1980-luvun lopussa puoluepoliittisuus hiipui ja yhteistyö IADL:n kanssa loppui 1990.
Demla osallistuu oikeuspoliittiseen keskusteluun järjestämällä keskustelutilaisuuksia oikeuspoliittisista aiheista sekä antamalla lausuntoja lakihankkeista. Demla julkaisee yhdessä Oikeus- ja yhteiskuntatieteellisen yhdistyksen kanssa neljästi vuodessa ilmestyvää Oikeus-lehteä.
Demla järjestää vuosittain kesäseminaarin, jossa käsitellään ajankohtaisia oikeudellisia aiheita. Teemoina ovat olleet Kulttuuri (2004), Turvallisuus (2003), Julkisuus (2002), Väkivalta (2001), Lapsi perheessä ja prosessia (2000), Vaihtoehtoiset konfliktinratkaisukeinot (1999), Lainsäädäntövalta (1998), ympäristökysymykset, tuomioistuinlaitoksen tulevaisuus, juristien etiikka ja hyvinvointivaltion kohtalo.
Vuonna 2005 Demla julkisti Oikeusmurharaportin, jossa analysoitiin syitä, jotka olivat johtaneet syyttömien tuomitsemiseen pankkiryöstöstä vuosien vankeusrangaistukseen.
Espanjan Grand Prix 2020
Espanjan Grand Prix 2020 (virallisesti Formula 1 Aramco Gran Premio de España 2020) oli Formula 1 -kauden 2020 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 16. elokuuta Circuit de Barcelona-Catalunyan moottoriradalla Barcelonassa Espanjassa.
Vapaat harjoitukset
Ferrari rakensi Sebastian Vettelille uuden autonrungon, koska edellinen vaurioitui tämän ajaessa edellisessä osakilpailussa reunakivetykseen. McLaren valmisti Carlos Sainzille uuden rungon, koska hänen autossaan havaittiin jäähdytysongelma edellisen kilpailun aikana. Myös Haasin Kevin Magnussenin auto rakennettiin uudelleen, koska hän joutui keskeyttämään edellisessä kilpailussa rengasvian vuoksi. Williams-talli ajatti ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa testikuljettajaansa Roy Nissanya. Mercedeksen Valtteri Bottas oli ensimmäisten vapaiden harjoitusten nopein ennen tallikaveriaan Lewis Hamiltonia ja kolmanneksi ajanutta Red Bullin Max Verstappenia. Mercedeksen vauhti oli muihin talleihin verrattuna ylivoimaista, mutta Ferrarin kuljettajat Charles Leclerc ja Vettel pystyivät ajamaan lähelle Verstappenin aikoja. Myös Ferrarin voimayksikköä käyttäneellä Haasilla oli harjoitusten aikana riittävästi vauhtia kymmenen parhaan joukkoon, kun Romain Grosjean oli kuudes ja Magnussen yhdeksäs.
Hamilton oli kolmansien vapaiden harjoitusten nopein. Sainz pystyi ajamaan uuden voimayksikkönsä ansiosta neljänneksi. Harjoitusten erikoisin tilanne tapahtui Magnussenin ja Renault’n Esteban Oconin välillä, kun Ocon oli valmistautumassa lämmittelykierrosta varten ja joutui väistämään edessään vauhtiaan hidastanutta Magnussenia, jolloin Oconin auto törmäsi ratavalliin aiheuttaen samalla punaiset liput radalle. Tuomaristo tutki tilanteen, mutta ei antanut kuljettajille rangaistuksia.
Aika-ajot
Toisessa osiossa AlphaTaurin Pierre Gasly pystyi ajamaan viidenneksi. Ferrarin osalta vauhtia ei ollut riittävästi, minkä seurauksena Vettel jäi yhdenneksitoista ja Leclerc sijoittui lopulta kolmannessa osiossa yhdeksänneksi. Hamilton ajoi paalupaikalle ennen Bottasta ja Verstappenia. Racing Pointin Pérez ja Lance Stroll pystyivät ajamaan neljänneksi ja viidenneksi. Aika-ajojen jälkeen Verstappenin autoon asennettiin käytetty voimayksikkö, koska tallin telemetriatietojen perusteella siinä esiintyi poikkeavia ominaisuuksia.
Kilpailu
Ferrarin osalta kilpailu oli kaksijakoinen, kun Vettel ajoi yhden pysähdyksen ansiosta seitsemänneksi, mutta Leclercin kilpailu päättyi sähkövian ja turvavyöongelman myötä keskeytykseen. Renault’lla sen sijaan yhden pysähdyksen taktiikka ei toiminut, minkä seurauksena Ricciardo ja Ocon eivät pystyneet taistelemaan pistesijoituksista.
Pérez ajoi neljänneksi, mutta hän putosi viidenneksi, koska hän sai aikarangaistuksen kierroksella ohittavan Hamiltonin estämisestä. Verstappen turhaantui kilpailun aikana, kun Hamilton karkasi ylivoimaiseen johtoon ja hän joutui olemaan renkaiden kulumisen osalta varovainen. Hamilton voitti osakilpailun ennen Verstappenia ja Bottasta.
Intensive Care
Intensive Care on brittiläisartisti Robbie Williamsin kuudes albumi. Se julkaistiin Britanniassa sekä monissa muissa valtioissa 24. lokakuuta 2005.
Heimoaate
Heimoaate tarkoittaa useimmiten suomalais-ugrilaisten kansojen yhteenkuuluvuutta korostavaa aatetta, jota on kutsuttu myös panfennismiksi.
Heimoaatteella on aiemmin ollut näkyviä poliittisia ja kulttuurisia ulottuvuuksia. Suomen taiteen kultakausi pohjautui vahvasti karelianismiin. Suomen itsenäisyyden alkuaikoina heimoaate vaikutti heimosotiin ja Suur-Suomi-aatteeseen.
1800-luvulta toiseen maailmansotaan
Heimoaate alkoi muotoutua 1800-luvulla kansallisuusaatteen seurauksena. Voimakkainta yhteenkuuluvuuden tunnetta suomalaiset ovat yleensä kokeneet itämerensuomalaisia eli lähisukukansojaan kohtaan. Ajoittain heimoaatteen piiriin on kuitenkin luettu suomalaisten etäisemmätkin kielisukulaiset aina Siperiaa myöten.
Fredrik Stewen
pienoiskuva|Fredrik Stewen Fredrik Stewen (6. kesäkuuta 1798 Hamina – 12. elokuuta 1851 Ostende, Belgia) oli suomalainen virkamies, joka toimi Viipurin läänin kuvernöörinä vuosina 1839–1844 ja Suomen ministerivaltiosihteerin apulaisena 1844–1851.
Fredrik Stewenin vanhemmat olivat Haminan tullitirehtööri, kollegineuvos Christian Daniel Stewen ja tämän toinen puoliso Jakobina Christina Bruun. Stewen palveli vuodesta 1817 virkamiehenä Venäjän kansanvalistusministeriössä, mistä hän siirtyi vuonna 1821 ylimääräiseksi virkamieheksi Pietarissa toimineeseen Suomen asiain komiteaan. Komitean lakkauttamisen jälkeen hän siirtyi Suomen valtiosihteerinvirastoon, jossa hän oli vuodesta 1826 toisena ja vuodesta 1832 ensimmäisenä toimitussihteerinä. Vuonna 1839 Stewen nimitettiin Viipurin läänin maaherraksi. Seuraavana vuonna hänet aateloitiin ja hänen sukunsa merkittiin ritarihuoneelle aatelisena sukuna nro 209. Stewen siirtyi vuonna 1844 ministerivaltiosihteerin apulaiseksi. Hän kuoli ollessaan matkalla Belgiassa.
Stewen sai 1821 kollegiasessorin, 1830 kollegineuvoksen, 1837 valtioneuvoksen ja 1849 salaneuvoksen arvonimen. Hän oli naimisissa serkkunsa Sofia Markevitšin kanssa, mutta he eivät saaneet lapsia, joten Stewenin aatelissuku sammui hänen kuollessaan. Fredrik Stewenin velipuolia olivat kreivilliseen sukuun adoptoitu kenraaliluutnantti Alexander Stewen-Steinheil ja Venäjällä uransa luonut kasvitieteilijä Christian von Steven.
Heimoaate
1800-luvulta toiseen maailmansotaan
Vuonna 1931 Suomessa alettiin viettää valtakunnallista heimopäivää lokakuun kolmantena lauantaina. Suomen Heimosoturien Liitto julkaisi vuonna 1935 Eero Kuussaaren kirjoittaman teoksen Suomen suvun tiet.
Arkkipiispa Erkki Kaila ennakoi jatkosodan alkuvaiheessa 6. lokakuuta 1941 antamassaan lausunnossa, että ajatus Karjalan heimon kokonaisesta yhdistämisestä Suomeen oli toteutumassa. Sodan jalkoihin jääneitä vapaaehtoisia työkykyisiä inkeriläisiä perheineen siirrettiin vuonna 1943 Viron kokoomaleireiltä Hankoon yhteensä 8 000 henkeä. Siirrosta oli sovittu Saksan kanssa ja se tehtiin suomalaisten aloitteesta, joka perustui heimoaatteeseen ja humanitaarisiin syihin. Erityisesti suomalaiset heimojärjestöt ajoivat heidän asemansa turvaamista. Eräänlaiseksi heimoaatteen ilmentymäksi on nähty sekin, että jatkosodan aikana muu kuin suomensukuinen väestö internoitiin Suomen miehittämässä Itä-Karjalassa leireille.
Nykyään
Nykyisin heimoaate pyrkii pääasiassa edistämään suomensukuisten kansojen selviytymistä ja elvytystyötä ilman valtiollisten rajojen muutoksia. Tällaista toimintaa harjoittavat muun muassa Sukukansojen ystävät ja Juminkeko-säätiö. Myös niitä tunnetumpi ja arvostettu M. A. Castrénin seura ja monet muut suomalais-ugrilaiset seurat tukevat suomalais-ugrilaisten kansojen kielten säilymistä, kulttuurin kehittymistä ja historian tutkimista.
John Ross Roach
John Ross Roach (23. kesäkuuta 1900 Port Perry, Ontario, Kanada – 9. heinäkuuta 1973) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Roach oli tunnettu akrobaattisesta tyylistään. Kaudella 1932–1933 hänet valittiin NHL:n:n tähdistökentälliseen. Hän oli mukana voittamassa Stanley Cupia vuonna 1922.
Vuonna 2009 hänet sijoitettiin numerolle 64 kaikkien aikojen Rangers-listalle.
Herttuakunta
Herttuakunta on herttuan tai herttuattaren hallitsema maa-alue, läänitys tai valtakunta. Euroopassa varsinkin ranskalaiset ja brittiläiset herttuakunnat ovat perinteisesti olleet epäitsenäisiä kuningaskunnan osia, kun taas saksankielisellä alueella ja Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa itsenäiset herttuakunnat olivat yleisempiä.
Gibraltarin katedraali
thumb|Kirkko ulkoa Gibraltarin katedraali on Gibraltarin roomalaiskatolisen hiippakunnan pääkirkko. Se on vanhempi kaupungin kahdesta katedraalista, siellä on enemmän kävijöitä kuin anglikaanisessa Pyhän Kolminaisuuden katedraalissa, ja puhuessaan yleisesti "katedraalista" kaupunkilaiset viittaavat juuri tähän kirkkoon.
Herttuakunta
Nykyisen Ranskan alueella sijaitsi keskiajalla useita herttuakuntia, ja Ison-Britannian kuninkaalla on nykyisinkin Normandian herttuan arvonimi. Normandian herttuan herttuakuntaan kuuluvat nykyisin Kanaalisaaret. Merkittäviä historiallisia ranskalaisia herttuakuntia ovat muiden muassa Normandia, Burgundi, Bretagne ja Akvitania.
Kyynelmänty
Kyynelmänty (Pinus wallichiana) on mäntyjen (Pinus) sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Se on suurehko eteläisen Aasian vuoristoalueiden lauhkean vyöhykkeen sademetsien puu. Se on luontaisella levinneisyysalueellaan taloudellisesti tärkeä puulaji.
Gibraltarin katedraali
Katedraali sijaitsee entisen moskeijan paikalla. Vuonna 1462 kun kristityt valtasivat alueen, sitä alettiin käyttää kirkkona. Katolinen kuningaspari Ferdinand ja Isabella Katolilainen määräsi kirkon islamilaiset koristelut poistettaviksi ja lahjoitti kellot yli 30 m korkeaa tornia varten. Kellotorni ja kuningasparin vaakuna ovat edelleen jäljellä.
Herttuakunta
Englantilaisia herttuakuntia olivat keskiajalla Lancashire ja Cornwall.
Kyynelmänty
Kuvaus
thumb|vasen|200px|Kyynelmäntymetsää Bhutanissa
Gibraltarin katedraali
Kirkon piha oli aikanaan neljä kertaa nykyisen kokoinen, ja siihen kuului appelsiinipuutarha ja munkkien asuintiloja. 1700-luvun lopulla, kun espanjalaiset ja ranskalaiset piirittivät Gibraltaria, kirkko vaurioitui tykkitulessa pahasti. Vuonna 1790 kuvernööri tarjosi rahoitusta kirkon korjaamiseen, mutta halusi vastineeksi osan sen tontista. Tontista lohkaistun osan yli vedettiin nykyinen Gibraltarin pääkatu.
Herttuakunta
Nykyisin itsenäisiä herttuakuntia ei enää ole, joskin Luxemburg on itsenäinen suurherttuakunta.
Kyynelmänty
Kuvaus
Kyynelmänty on suuri, enimmillään 70 metriä korkeaksi kasvava ainavihanta puu. Rungon rinnankorkeusläpimitta voi olla yli metrin vanhoilla puilla. Vanhimmat tunnetut yksilöt ovat yli 400 vuotta vanhoja. Puun latvus on yleensä kartiomainen. Kaarna on harmahtavan ruskea ja hilseilevä. Versot ovat aluksi vihreitä ja muuttuvat punaruskeiksi kasvukauden aikana.
Gibraltarin katedraali
Kirkon piha-alueella on nykyisin pieni Lourdesin pyhän neitsyt Marian kappeli. Sen rakennutti 1800-luvulla piispa Canilla, jonka veli oli parantunut pyhiinvaellusmatkalla Lourdesissa.
Kyynelmänty
Kuvaus
Lehdet ovat neulasmaiset ja kasvavat versoissa viisittäin. Ne ovat yleensä 11–18 senttimetriä pitkiä, taipuisia ja usein riippuvia. Neulaset ovat poikkileikkaukseltaan kolmikulmaisia. Niiden ranganpuoleisella sivulla on useita vaaleita ilmarakojuovia.
Kävyt ovat 10–30 senttimetriä pitkiä ja voivat olla käyriä tai suoria. Ne ovat aluksi pystyjä, mutta kääntyvät alaspäin kypsyessään. Kävyt ovat usein myös hyvin pihkaisia. Käpysuomut ovat muodoltaan kiilamaisia. Käpyjen kypsyminen kestää hedelmöityksestä keväällä seuraavan vuoden syksyyn.
Gibraltarin katedraali
Kirkon alttari on komea ja muistuttaa tyyliltään Rooman Pietarinkirkkoa. Sen marmorit oli suunniteltu vietäväksi Etelä-Amerikkaan, mutta niitä kuljettanut laiva upposi Gibraltarin lähelle. Arengon perhe osti hylyn oikeudet ja tuotatti marmorit ensin perheensä kappeliin, mistä ne myöhemmin siirrettiin pääalttarille.