cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaukovaikutus
Sähkö ja magnetismi
Yritykset selvittää kaukovaikutuksen luonne sähkömagnetismin teoriassa johti kentän käsitteen kehittymiseen. Varauksellisten kappaleiden välisen sähköstaattisen, Coulombin lain mukaisen vuoro­vaikutuksen selitetään johtuvan siitä, että varaukset muodostavat ympärilleen sähkö­kentän, joka kohdistaa muihin varauksiin voimia. Kentän käsitteen tekivät lopulta perustavan tärkeäksi Maxwellin yhtälöt, jotka selittävät kenttien avulla kaikki sähkö­magneettiset vuoro­vaikutukset samoin kuin valonkin, jota siihen saakka oli pidetty aivan eri ilmiönä. Maxwellin teoriassa kenttä on todellinen fysikaalinen olio, jolla on energia, liikemäärä ja liikemäärämomentti jakautuneena tietyllä tavalla koko sille alueelle, jolle kenttä on levinnyt, ja täten se voi myös kuljettaa energiaa avaruuden halki. Näin ollen kauko­vaikutus on vain näennäinen ilmiö, joka johtuu varausten ja niitä ympäröivän kentän välisestä vuoro­vaikutuksesta.
Minkowskin avaruudessa sähkö­magnetismi voidaan kuvata ilman kenttiäkin hiukkasten välisenä suorana vuorovaikutuksena, jota välittävät valonluontoiset vektorit. Tämä johtaa Fokkerin-Terroden-Schwarzchildin vaikutus­integraaliin. Tällaista elektro­dynamiikan teoriaa sanotaan usein "suoraksi vuoro­vaikutukseksi" erotukseksi kenttä­teorioista, joiden mukaan kaukovaikutuksia välittää kenttä, joka on siinä mielessä lokalisoitunut, että sen dynamiikka määräytyy paikallisten kenttä­parametrien mukaan. Toisin kuin Maxwellin teoria, tämä elektro­dynamiikan kuvaus­tapa ei selitä näennäistä kaukovaikutusta välittävän kentän vaan erityisen suhteellisuus­teorian luonnollisen geometrian avulla.
Monet tutkijat, ensimmäisenä Paul Dirac, ovat todistaneet, että tietyin järkevin edellytyksin suoran vuoro­vaikutuksen teorioita ei voida kuvata Lagrangen eikä Hamiltonin funktion avulla. Sen vuoksi Fokkerin-Tetroden teorialla on lähinnä historiallista merkitystä. Kuitenkin Feynman ja Schwinger kehittivät kvanttielektrodynamiikan yrittäessään selittää kauko­vaikutukset ilman kenttää, jota on usein vaikea kvantittaa.
Newton
Newtonin gravitaatioteoria ei sisältänyt mitään oletuksia siitä, mikä välittää gravitaation eli kaikkien massojen välisen vetovoiman. Hänen teoriansa kuitenkin oletti, että gravitaatio vaikuttaa välittömästi, etäisyydestä riippumatta. Newton osoitti matemaattisesti, että jos gravitaatio ei vaikuta välittömästi, liikemäärämomentti ei säily, mutta Keplerin lakien mukaan planeettojen liikemäärämomentti säilyy. (Newtonin matemaattinen todistus tosin on pätevä vain, jos avaruus oletetaan euklidiseksi.)
Newtonin kannalta kaukovaikutuksen voidaan katsoa olevan "ilmiö, jossa muutos jonkin systeemin sisäisissä ominaisuuksissa saa aikaan muutoksen etäällä olevan systeemin sisäisissä ominaisuuksissa, riippumatta minkään muiden systeemien vaikutuksesta tuohon etellä olevaan systeemiin, ja ilman mitään prosessia joka kuljettaisi tämän vaikutuksen jatkuvasti avaruudessa ja ajassa". (Berkovitz 2008).
Tähän liittyen Ernst Mach esiitti kysymyksen, miten pyörivät kappaleet tietävät, kuinka paljon niiden on pullistuttava ekvaattorilla. Tämä näyttää edellyttävän kaukaisen aineen aikaansaamaa kaukovaikutusta, joka kertoo pyörivälle kappaleelle maailmankaikkeuden tilasta. Einstein antoi tälle kysymykselle nimen Machin periaate.
Jo Newton itse oli ollut tyytymätön ajatukseen gravitaatiosta todellisena kaukovaikutuksena. Hänen mielestään asialle piti olla olemassa jokin muu selitys, jota kuitenkaan ei ollut vielä keksitty. Niinpä eräässä kirjeessään hän kirjoitti:
"On käsittämätöntä, miten karkea, eloton aine voisi, ilman minkään muun välitystä, joka ei ole aineellinen, kohdistaa voimia ja vaikuttaa toiseen aineeseen ilman suoraa kosketusta... Että gravitaatio olisi aineen perustava, inherentti ja oleellinen ominaisuus, niin että kappale voi vaikuttaa toiseen välimatkan päästä tyhjiön läpi, minkään muun välittämättä, niin että niiden vaikutus ja voima kuljettuu kappaleesta toiseen, on minusta niin suuri järjettömyys, että uskoakseni kukaan, jolla on filosofisissa asioissa riittävä ajattelu­kyky, ei koskaan lankea siihen. Gravitaation täytyy aiheutua jostakin vaikuttavasta tekijästä, joka toimii koko ajan tiettyjen lakien mukaan; mutta onko tämä vaikuttava tekijä aineellinen vai aineeton, sen olen jättänyt lukijoideni pohdittavaksi."
Einstein
Relativistisen gravitaatio­teorian on siis täytettävä muun muassa se ehto, että gravitaatio ei voi välittyä valonnopeutta suuremmalla nopeudella. Elektrodynamiikan aikaisemmasta menestyksestä voitiin päätellä, että relativistisessa gravitaatioteoriassa oli käytettävä kentän käsitettä tai jotakin siihen verrattavaa.
Ongelman ratkaisi Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria, jonka mukaan gravitaatio­vuoro­vaikutuksen välittää aika-avaruuden geometrian muuntuminen. Aine vääntää aika-avaruuden geometriaa, ja sähkö- ja magneetti­kenttien tavoin nämäkin ilmiöt etenevät valon­nopeudella. Tämän vuoksi aineen läsnä ollessa aika-avaruus tulee epä­euklidiseksi, mikä ratkaisee näennäisen risti­riidan Newtonin todistaman liikemäärä­momentin säilymis­lain ja Einsteinin suppeamman suhteellisuus­teorian välillä. Machin kysymys pyörivien kappaleiden pullistumisesta saa myös ratkaisunsa, sillä aika-avaruuden paikallinen geometria kertoo pyörivälle kappaleelle muusta maailmankaikkeudesta. Newtonin liikeopin mukaan avaruus vaikuttaa kappaleisiin, mutta kappaleet eivät vaikuta avaruuteen. Sen sijaan Einsteinin mukaan kappaleet vaikuttavat avaruuteen, käyristäen sitä, ja avaruus vaikuttaa kappaleisiin.
Kvanttimekaniikka
1900-luvun alkupuolelta saakka kvanttimekaniikka on esittänyt uusia haasteita näkemykselle, että fysikaalisten prosessien on noudatettava lokaliteettia. Onko kvantti­teorian mukainen lomittuminen katsottava kauko­vaikutukseksi, riippuu aaltofunktion ja dekoherenssin luonteesta, joista tiede­miehet ja filosofit yhä väittelevät. Yhden kannan väittelyssä pani alulle Einstein, joka yhdessä Boris Podolskyn ja Nathan Rosenin kanssa kyseen­alaisti ajatuksen, että kvanttimekaniikka kuvaisi todellisuuden täydellisesti. He esittivät ajatus­kokeen, jossa on mukana kaksi havaittavaa suuretta, esimerkiksi paikka ja liikemäärä, joita vastaavat kvanttimekaaniset operaattorit eivät kommutoi.
Tämä ajatuskoe, joka tunnetaan EPR-paradoksina, perustuu lokaliteetin peri­aatteeseen. Paradoksi esitetään usein seuraavassa muodossa: kaksi hiukkasta vuoro­vaikuttaa ja lentää sen jälkeen päinvastaisiin suuntiin. Vielä sittenkin, kun hiukkaset ovat niin kaukana toisistaan, että mikään klassinen vuoro­vaikutus niiden välillä ei olisi mahdollinen, toisen hiukkasen mittaaminen kuitenkin määrittää toista hiukkasta koskevien mittausten tulokset. Tämä näyttää olevan ristiriidassa sen suhteellisuusteorian perus­peri­aatteen kanssa, ettei mikään signaali kahden paikan välillä voi kulkea valoa nopeammin. Einstein kutsui tätä kvantti­mekaniikan ennustamaa ilmiötä, jonka hän yritti osoittaa mahdottomaksi, "aavemaiseksi kaukovaikutukseksi."
Koska kvantti­mekaaniset prosessit ovat ennustamattomia, tätä ilmiötä ei kuitenkaan voida hyödyntää informaation välittämiseksi paikasta toiseen valoa nopeammin.
Sen jälkeen kun EPR-paradoksi oli julkaistu, useat tiede­miehet kuten de Broglie alkoivat kiinnostua lokaaleista piilomuuttujateorioista. 1960-luvulla John Stewart Bell johti epäyhtälön, joka osoitti kokeellisesti testattavan eron kvantti­mekaniikan ja lokaalisten piilo­muuttuja­teorioiden tulosten välillä. Alain Aspectin vuonna 1982 suorittamat kokeet ovat johtaneet tuloksiin, jotka ovat sopusoinnussa kvantti­mekaniikan ennusteiden kanssa, mikä on antanut aihetta päätellä, etteivät lokaalit piilo­muuttuja­teoriat voi olla oikeita. Voidaanko tämä tulkita todisteeksi ei-lokaali­suudesta riippuu kvantti­mekaniikan tulkinnoista.
Kvantti­mekaniikan epä­standardit tulkinnat eroavat myös toisistaan siinä, miten ne selittivät EPR-tyyppisten kokeiden tulokset. Bohmin tulkinta selittää lomittumisessa ilmenevät korrelaatiot ei-lokaalien piilo­muuttujien avulla. Monet moni­maailma­tulkinnan kannattajat väittävät, että heidän tulkintansa voi selittää nämä korrelaatiot tavalla, joka ei riko lokaliteettia, selittämällä, että mittausten tulokset eivät välttämättä ole yksikäsitteiset.
FC Kuusysi – Steaua Bukarest -jalkapallo-ottelu 1986
FC Kuusysi–Steaua Bukarest oli Helsingin olympiastadionilla 19. maaliskuuta 1986 pelattu jalkapallon Euroopan cupin 1985–1986 puolivälieräottelu. Sitä pidetään kaikkien aikojen maineikkaimpana ja ikimuistoisimpana suomalaisen seurajoukkueen pelaamana jalkapallo-otteluna. Lahtelainen FC Kuusysi oli ensimmäinen Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon selviytynyt suomalaisjoukkue, mikä on edelleen monien mielestä kaikkien aikojen merkittävin kansainvälinen saavutus suomalaisessa seurajalkapalloilussa. Vuonna 2004 IS Veikkaajan asiantuntijaraati valitsi tuolloisen Kuusysin joukkueen kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi seurajoukkueeksi.
Olympiastadionilla yli 32 000 katsojan edessä pelattu ottelu oli Kuusysin ja romanialaisen Steaua Bukarestin välisen puolivälierän toinen osaottelu ja se päättyi vierasjoukkueen 1–0-voittoon. Steaua kukisti myöhemmin keväällä Euroopan cupin finaalissa FC Barcelonan.
Taustaa
Euroopan cup oli nykyisen Mestarien liigan edeltäjä, jota pelattiin vuosina 1955–1992. Mestarien liigasta poiketen siihen osallistui ainoastaan kunkin maan hallitseva mestari ja kaikki joukkueet myös aloittivat ensimmäiseltä kierrokselta. Kaudella 1985–1986 Euroopan cupissa oli mukana 32 joukkuetta. Ensimmäiset kaksi kierrosta pelattiin syys–marraskuussa 1985 ja puolivälierät, välierät sekä finaali maaliskuusta 1986 lähtien.
Steaua Bukarest oli aikaisemmilla kierroksilla kohdannut Tanskan ja Unkarin mestarijoukkueet. Kyseessä oli Romanian armeijan urheiluseura, johon oli kerätty huippupelaajia eri puolilta maata. Steauaa johti presidentti Nicolae Ceaușescun poika Nicu Ceaușescu. Kuusysin ja Steauan lisäksi puolivälierissä olivat mukana Aberdeen, Anderlecht, Bayern München, FC Barcelona, IFK Göteborg sekä Juventus.
Joukkueiden tie puolivälieriin
Ensimmäinen kierros:
Toinen kierros:
Otteluvalmistelut
Steaua Bukarest arvottiin Kuusysin vastustajaksi tammikuussa. Valkeakosken Hakasta poiketen Kuusysi päätti pelata kotiottelunsa Suomessa, koska itäblokin maasta tulevan vastustajan ei arveltu kiinnostavan yleisöä Keski-Euroopassa. Hakan ja Juventuksen välistä ottelua oli kaksi vuotta aikaisemmin ollut Ranskassa seuraamassa 19 000 katsojaa. Ottelun järjestäminen maaliskuussa oli ainutlaatuista, sillä se oli tiettävästi ensimmäinen kyseisenä ajankohtana Suomessa luonnonnurmella pelattu virallinen jalkapallo-ottelu. Pelipaikaksi valittiin lämmitetyn kentän vuoksi Helsingin Olympiastadion, jota hallinnoivan Stadion-säätiön kanssa Kuusysi allekirjoitti sopimuksen tammikuun puolivälissä. Stadionin nurmelta poistettiin lumi 25. helmikuuta ja lämmitys kytkettiin päälle seuraavana päivänä. Pelikunnossa kenttä oli jo ottelua edeltävällä viikolla.
Kentän tultua kuntoon oli ongelmana vielä lumen peittämät katsomot, jotka puhdistettiin Kontulan Urheilijoiden ja Malmin Palloseuran jalkapalloilijoiden talkootyönä. Aluksi lumi poistettiin 20 000 katsojaa varten, mutta ennätyksellisen vilkkaan lipunmyynnin johdosta päätettiin lopulta avata katsomoita 30 000 hengelle. Yleisöä tuli kuitenkin niin paljon, että muutama tuhat katsojaa joutui seuraamaan pelia stadionin juoksuradoilta ja osa puolestaan katsomoon jätettyjen korkeiden lumikinosten päältä. Kuusysi piti lippujen hinnat edullisina, pääkatsomoon pääsi edullisimmillaan 50 markalla (n. 8,5 euroa), jota pidettiin jopa alennusmyyntinä ottelun merkitykseen nähden. Seura käytti markkinoissa myös hyväkseen huonoa taloudellista tilaansa, jonka arveltiin lisänneen suomalaisen jalkapalloyleisön kiinnostusta ottelua ja Kuusysin auttamista kohtaan. Joidenkin väitteiden mukaan paikalla oli jopa yli 40 000 katsojaa kun järjestysmiehet olivat joutuneet päästämään ilman lippua jääneitä stadionin päätykatsomoihin.
Joukkueiden valmistautuminen otteluun
Kuusysin päävalmentaja oli Keijo Voutilainen, joka oli toiminut tehtävässä jo syksystä 1979 lähtien. Hän oli nostanut seuran parissa vuodessa I divisioonasta aina Suomen mestaruuksiin saakka. Voutilaisen europeleihin valmistaviin harjoitusmetodeihin kuuluivat muun muassa joukkueen sisäiset harjoitusottelut, joissa pelattiin erotuomarin puuttuessa huomattavasti kovempaa kuin sarjapeleissä.
Suomen sarjakausi oli päättynyt jo edellisenä syksynä, jonka jälkeen Kuusysi oli menettänyt kolme runkopelaajaansa. Sarajevoa ja Zenitiä vastaan pelanneesta joukkueesta oli englantilainen puolustaja Kenneth Mitchell siirtynyt FinnPaan, hyökkääjä Ismo Lius belgialaiseen Bevereniin ja keskikenttäpelaaja Markus Törnvall Valkeakosken Hakaan. Tilalle oli saatu ainoastaan keskikentällä pelannut Juha Annunen Oulun Työväen Palloilijoista. Lisäksi Kuusysin riveistä puuttui Portugalin harjoitusleirillä loukkaantunut maajoukkuepuolustaja Keijo Kousa. Ennen Steaua-otteluita Voutilainen yritti vuokrata Ilveksen Ari Hjelmiä ja Kuopion Palloseuran Hannu Turusta, mutta siirrot kariutuivat seurojen liian suuriin korvauspyyntöihin. Kousa osallistui harjoituksiin vielä maanantaina, mutta lopulta kipeytynyt polvi esti hänen pelaamisensa.
Kuusysi valmistautui Steauan kohtaamiseen pelaamalla harjoitusotteun niin ikään Euroopan cupin puolivälierissä mukana ollutta IFK Göteborgia vastaan Ruotsissa. Ennen ottelua Kuusysi harjoitteli normaaliin tapaan Lahden suurhallissa. Sunnuntain harjoitusten jälkeen itsevarma päävalmentaja Keijo Voutilainen ilmoitti Keijo Kousan tekevän ottelun voittomaalin päällään jo pelin alussa. Samalla hän kertoi myös avauskokoonpanon keskiviikon otteluun ja sanoi panostavansa hyökkäykseen. Tiistai harjoitusten jälkeen kuitenkin selvisi, ettei polvivaivainen Keijo Kousa pysty pelaamaan. Ottelupäivänä Kuusysi lähti Lahdesta kohti Helsinkiä kello 15 iltapäivällä.
Steauan joukkue saapui Helsinkiin kaksi päivää ennen ottelua ja majoittautui Hotelli Haagaan. Päävalmentaja Emrich Jenei kertoi lehdistölle joukkueen pelaavan aivan eri taktiikalla kuin kotiottelussaan, mutta suostui kertomaan avauskokoonpanon vasta juuri ennen ottelua. Romanialaisten toimittajien mukaan avauskokoonpanoon ei kuitenkaan ollut odotettavissa suuria muutoksia. Ainoastaan ensimmäisessä ottelussa pelikiellossa olleen maajoukkuehyökkääjän Marius Lacatuksen tiedettiin palaavan kokoonpanoon. Olympiastadioniin tutustunut Jenei kertoi olevansa tyytyväinen kentän kuntoon.
Keskiviikkona pelattuun otteluun oli jo maanantai-iltaan mennessä myyty yli 17 000 pääsylippua, mikä rikkoi aikaisemman seurajoukkueiden yleisöennätyksen Suomessa. Syyskuussa 1965 Olympiastadionilla pelattua HJK:n ja Hakan välistä ottelua oli seurannut 17 293 katsojaa. Pääsylipputuloilla ja UEFA:n maksamilla palkintorahoilla oli suuri merkitys Kuusysin talouteen. Seura oli saanut matkoihinsa ja valmistautumiseensa myös opetusministeriön tukea.
Ottelutapahtumat
Steaualla oli ottelussa lahtelaisia enemmän maalintekopaikkoja, mutta ratkaisu nähtiin vasta neljä minuuttia ennen loppua kun Victor Piturca laukoi romanialaisten voittomaalin Gavril Balintin kuljetuksen jälkeen. Maali oli valtava pettymys runsaslukuiselle yleisölle sekä myös Kuusysin joukkueelle, joka oli tosissaan valmistautunut menemään jatkoon ja koko ajan uskonut voittoonsa. Kotijoukkueen parhaana pelaajana palkittiin Petri Tiainen. Hänen mukaansa Voutilainen oli saanut pelaajat uskomaan jopa koko Euroopan cupin voittoon.
Auderghem
Auderghem on Belgian kunta Brysselin pääkaupunkialueen itäosassa. Siellä on 33 313 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 9 neliökilometriä. Kuten muutkin Brysselin kunnat, Auderghem on kaksikielinen.
Huomattava osa kunnasta on metsää, josta Kaakkois-Brysseliin ulottuva Forêt de Soignes muodostaa suurimman osan. Metsässä on rakennettuna kävelyreittejä. Auderghemilla on yhteistä rajaa kuuden kunnan kanssa, jotka ovat Etterbeek, Ixelles, Overijse, Tervuren, Watermael-Boitsfort ja Woluwe-Saint-Pierre.
Brasilian Grand Prix 1985
Brasilian Grand Prix 1985 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. huhtikuuta 1985 Jacarepaguan radalla. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti McLarenin Alain Prost.
Silppuri (sarjakuvahahmo)
Silppuri on alun perin Mirage Studiosin ja nykyisin IDW:n sarjakuvissa esiintyvä hahmo. Kevin Eastmanin ja Peter Lairdin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 Teenage Mutant Ninja Turtles -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa. Silppuri on Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien arkkivihollinen.
Silppuri on oikealta nimeltään Oroku Saki. Hän on ninjutsumestari ja Jalkaklaanin johtaja. Silppurina hän käyttää samuraiden käyttämää metallista haarniskaa, jonka olkapäissä ja käsien kämmenselän puolella on teriä. Joskus hän käyttää haarniskan lisäksi purppuraviittaa.
Mirage Comics
Alkuperäisissä sarjakuvissa Oroku Sakilla on vanhempi veli nimeltä Oroku Nagi, joka kilpailee Hamato Yoshin kanssa naisesta nimeltä Tang Shen. Shenin rakastuessa Yoshiin, Nagin ja Yoshin välit tulehtuvat entisestään. Yoshi tappaa Nagin ja matkustaa Japanista New Yorkiin Shenin kanssa.
Jälleensyntyminen
Silppuri kuitenkin luotiin uudestaan Jalkaklaanin kloonimatojen avulla. Jalkaklaani keräsi hänen räjähtäneen kehonsa osat ja teki kokeita madoilla herättääkseen Silppurin henkiin. Alkuperäiset kolme kokeilua eivät täysin onnistuneet, mutta niiden seurauksena syntyi kolmihenkinen ryhmä, "The Shredder Elite". Neljännellä kerralla he onnistuivat elvyttämään Silppurin takaisin henkiin. Silppuri palasi myöhemmin jouluna kostamaan Turtleseille kuolemansa ja hakkasi Leonardon katuojassa. Lopulta hän heitti Leonardon jalkaklaaninsa kanssa Aprilin asunnon ikkunasta sisään ja lähetti ninjansa tappamaan kaikki Turtlesit. He eivät kuitenkaan onnistuneet tehtävässään. Turtlesit pakenivat alakertaan, jossa he saivat yllättäen lisäapua Casey Jonesilta, joka onnistui taistelemaan hetken aikaa Silppuria vastaan. Kuullessaan poliisiautojen tulevan Silppuri vannoi vielä palaavansa heidän peräänsä ja sytytti Aprilin antiikkikaupan tuleen ennen pakenemistaan.
Kuukausia myöhemmin vammoistaan toipunut Leonardo palasi New Yorkiin ja mestasi Silppurin kaksinkamppailun päätteeksi. Silppurin kuoleman seurauksena ilman johtajaa jääneessä Jalkaklaanissa puhkesi kaaos. Turtlesit veivät Silppurin ruumiin New Yorkin satamaan, jossa he jättivät sen kelluvaan hautarovioon.
Vuosia myöhemmin eräs jalkamystikko löysi Silppurin palaneita ruumiinosia merestä ja käytti kloonimatoja elvytääkseen toistamiseen Silppurin. Madot söivät kuitenkin myös paloja hainraadosta. Sen seurauksena syntyi lähinnä hainnäköinen hybridi, joka piti itseään oikeana Oroku Sakina. Hän hyökkäsi Turtlesien kimppuun, mutta sai pian huomata olevansa vain klooni ja pakeni tiehensä.
IDW
Vuonna 2011 uudistetussa Turtles-sarjakuvissa Oroku Saki oli keskiajalla jalkaklaanin jäsen. Hänen isänsä oli Oroku Maji, joka oli Masaton kanssa Jalkaklaanin johtohahmoja. He yritivät kouluttaa Sakista ja Hamato Yoshista seuraavat klaanin johtohahmot. Saki oli kuitenkin hyvin malttamaton ja riiteli Yoshin kanssa. Eräänä päivänä meditoidessaan paholainen nimeltä Kitsune halusi palauttaa Jalkaklaanin brutaalit vuodet takaisin ja paljasti hänelle jalkaklaanin salaisen kirjan, joka käsitteli erinäisiä mystisiä asioita ja tarinoita. Saki otti kirjan haltuunsa ja lähti heti seuraavana aamuna vuorille. Maji ja Masato huomasivat Sakin löytäneen kirjan ja lähettivät ninjat hänen peräänsä. Yksi miehistä ei totellut käskyä tuoda Saki vahingoittumattomana takaisin ja sivalsi Sakin kasvoja miekallaan. Saki suivaantuneena tappoi kaikki miehet ja piti isäänsä petturina. Hän palasi takaisin klaaninsa luokse, mutta salamurhasi isänsä Majin ja Masaton. Pian Saki ilmoitti heidät joutuneen salamurhan kohteeksi ja sai neuvoteltua neuvostoa nimittämään hänet Jalkaklaanin uudeksi johtohahmoksi. Noustuaan arvoasteikolla johtavaan Jonin asemaan hän päätti muuttaa kunniakkaan klaanin vallanhimoiseksi ja sotaisaksi klaaniksi. Yksi hänen tutuistaan klaanissa oli Hamato Yoshi, joka vastusti Silppurin aikeita. Silppuri ei pitänyt Yoshin vastustamisesta ja päätti murhata Yoshin perheineen. Yoshi kuitenkin onnistui pakenemaan, mutta vuosien jälkeen Silppuri löysi hänet lapsineen ja mestautti heidät kaikki. Kitsunen suostuttelusta Saki halusi olla kuolematon ja meni tapaamaan Kitsunen isänsää erästä metallista demonia, joka heidän tietämättään oli utromi. Demoni lahjoitti jälleen mystistä vihreää ainetta, jonka avulla kuolemattomuuden liemi olisi mahdollista luoda. Silppuri kuitenkin uskoi palvelleensa demonia jo yli 150 vuotta reinkarnaation myötä ja päätti tappaa demonin saatuaan vihreää ainetta. Kitsune lupasi luoda aineen ja Sakin oli tehtävä rituaali, jonka myötä hänestä tulisi kuolematon. Juotuaan lientä hänen oli tehtävä harakiri, jonka jälkeen Saki asetettiin vihreää ainetta sisältävään arkkuun. Hänet haudattiin pois, kunnes vuosisatojen jälkeen Saki palasi takaisin eloon lapsenlapsensa Karain ansiosta 2000-luvun New Yorkissa.
Turtles – mutanttikilpikonnat
thumb|right|Silppuri Turtles – mutanttikilpikonnat sarjassa 1980-luvulla. Silppurin ensimmäinen animaatioversio syntyi vuoden 1987 Turtles – mutanttikilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi James Avery 8. tuotantokauden ajan, jonka jälkeen hänet korvasi William E. Martin kahden viimeisen tuotantokauden ajaksi. Tässä versiossa Oroku Saki ja Hamato Yoshi olivat Jalkaklaanin jäseniä Japanissa, mutta Sakin lavastettua Yoshin epäkunnioittavaksi jäseneksi klaanin senseitä kohtaan, Yoshi karkotettiin ja hän matkasi New Yorkiin, jossa Yoshille tapahtui suuria muutoksia. Seuraavina vuosina Saki sai käsikseen Jalkaklaanin johtajuuden ja otti alter egokseen Silppurin. Pian hän tapasi toisesta ulottuvuudesta tulleen olion nimeltä Krang, jonka kanssa Silppuri ryhtyi yhteistyöhön saaden käsiinsä huipputeknologiaa. Tämän myötä hän korvasi jalkaninjat roboteilla, joita Silppuri kutsui Jalkasotilaiksi. Muutettuaan salaa New Yorkiin, hän huomasi Yoshin olevan vielä elossa ja pyrki pääsemään hänestä eroon lopullisesti sekä Yoshin valmentamista kilpikonnista.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2003)
Silppurin esiintyi toisen kerran animaatiossa vuoden 2003 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Scottie Ray. Suomenkielisenä äänenä oli 1. kaudella Raine Heiskanen, 2. kaudella Veeti Kallio, 3. ja 7. kaudella Sami Kuronen, 4. kaudella jaksossa 8 Tommi Haapaniemi ja jaksossa 22 Pasi Ruohonen sekä 6. kaudella Sasu Moilanen.
Tässä versiossa Silppuri sai uudenlaisen historian itselleen. Turtlesien legendaarisin vihollinen sai alkunsa vuonna 300 jaa., kun Yamaton maakunnassa eräs suuri hirviömäinen demoni, Tengu, jonka eräs kultti ryhmä oli saanut aikaan suunnitellessaan maailman valloitusta. Tämä hirviö kutsui itseään Silppuriksi ja levitti pahuuttaan ympäri Japania, eikä sitä pysäyttänyt mikään. Japanin keisari valitsi viisi taitavinta ja voimakkainta soturia; Kon, Juto, Chikara, Hisomi ja Saki taistelemaan Silppuria vastaan. Heistä Kon, Juto, Chikara ja Hisomi Silppuri voitti helposti, mutta Saki oli yhä taistelukunnossa. Hän kykeni päihittämään demonin, mutta juuri kun Saki oli tekemässä kohtalokasta sivallusta, Silppuri teki tarjouksen henkisesti. Se tarjosi oman sielunsa elämistä Sakin kehossa ja antaisi vastalahjaksi suuria voimia. Saki hyväksyi tarjouksen ja tuhosi samalla demonin kehon, jonka sielu siirtyi Sakin kehoon.
Taistelun loputtua kaikki viisi soturia palasivat takaisin kotiin, jossa heidät ylistettiin Japanin suurimmiksi sankareiksi ja palkittiin omilla lohikäärmeen kolmivarpaisilla arvomerkeillä. Kauan ei kuitenkaan mennyt, kun riivattu Saki aloitti Japanin valloittamisen Silppurin nimissä. Hän teki useita julmia tekoja ja sen pahuudella ei ollut rajoja. Silppuri tuhosi suurimman osan Japanista ja pystytti oman linnoituksensa. Hänen voimansa vain kasvoivat ja planeetan valloittaminen oli vain ajan kysymys.
Sakin neljä entistä liittolaista harjoittelivat voimakkaimpien taistelulajien ja mystiikan mestareiden alaisuudessa, jotta he olisivat tarpeeksi vahvoja kohtaamaan Silppurin. Kaikki viisi toivat henkensä lohikäärmeen ruumiillistumissa, mutta se hyökkäys ei auttanut ylivoimaista Silppuria vastaan. Pitääkseen Silppurin uhkaamasta maailmaa enää koskaan, nämä neljä Lohikäärmettä loivat loitsun. He taikoivat hänen kypäränsä, vartalonsa ja aseensa ja sinetöivät ne piiloon, jottei niitä enää koottaisi yhteen, koska silloin Silppuri palaisi takaisin henkiin. left|thumb|Silppuri noin 1500-luvun Japanissa Tengu-miekan kanssa. Satoja vuosia myöhemmin Sengoku-kauden aikaan Japanissa erään muukalaisrodun Utromien alus putosi metsän keskelle. He pitivät hallussaan Ch'rell nimistä rikollista, joka karkasi Utromien vankilasta sabotoiden heidän alustaan, jonka vuoksi he putosivat maaplaneetalle. Onnettomuudesta huolimatta kaikki selvisivät hengissä. Utromit ja Ch'rell joutuivat kuitenkin naamioimaan itsensä, jottei heitä huomattaisi ulkopuolisiksi vielä kehittämättömässä maailmassa. Heidän täytyi odottaa siihen asti kunnes ihmiskunnan teknologia olisi tarpeeksi kehittynyttä, jotta he voisivat käyttää teknologiaansa palatakseen takaisin kotiplaneetalleen. Sen aikana he kehittivät ihmisennäköisiä mecha-robotteja naamioinniksi, joita he ohjasivat robotin sisältä. Ch'rell huomasi Utromien uuden luomuksen ja varasti sen itselleen.
Myöhemmin hän hyödynsi demoni Silppurin legendaa ja loi itselleen uuden henkilöllisyyden Oroku Sakina. Ihmismuotona Ch'rell hyödynsi sen vuorovaikutusta maailman kanssa ja pukiessaan ylleen teräaseistetun haarniskan hänestä tuli uusi Silppuri. Samalla Ch'rell loi inspiraationsa myötä symbolikseen kolmivarpaisen lohikäärmeen jalanjäljen ja perusti Jalkaklaanin. Hän myös teetti voimakkaan Tengumiekan eräillä miekantakojilla antaen heille Utromin metallia. Miekan valmistuessa Ch'rell valloitti hetkessä koko Japanin ja sai haltuunsa salaperäisen esineen nimeltä Tengun sydän, jonka avulla hän hallitsi viittä eri elementtiä edustavaa demonia, jotka palvelivat muinoin alkuperäistä Silppuria. Myöhemmin tuntemattomasta syystä Ch'rell menetti Tengumiekan. right|thumb|Ch'rell Vuosia kului eteenpäin ja Utromit Vartijoiden kanssa onnistui kukistamaan Ch'rellin alias Silppurin Japanin vallasta. 2000-luvulla Ch'rell muodosti Jalkaklaanista suuren alamaailman rikollisjärjestön, käyttäen suurta omaisuuttaan, jota hän keräsi Oroku Sakina. Hän muun muassa adoptoi orvoksi jääneen tytön Karain ja kasvatti hänet, kuin omaa tytärtään opettaen Karaille ninjutsua. Myöhemmin Ch'rell nosti Karain hänen oikean käden mieheksi ja lähtiessään Yhdysvaltoihin Ch'rell jätti Karain Jalkaklaanin johtoon Japanissa.
New Yorkissa Ch'rell löysi Utromien yksistä vartijoista Hamato Yoshin, jota vastaan hän oli taisteli aikaisemmin Japanissa. Ch'rell lähti Silppurina Hunnin ja parin Jalkaklaanin ninjan kanssa Yoshin luokse, pakottaen häntä paljastamaan Utromien piilopaikan. Yoshin kieltäytyessä paljastamaan heidän olinpaikkaa, Ch'rell tappoi Yoshin. 15 vuotta myöhemmin Jalkaklaanista oli tullut New Yorkin suurin rikollisjärjestö ja Ch'rellilla alias Silppurilla oli hallussaan useita pieniä katurikollisia hallinnassaan, kuten Purppuralohikäärmeet. Pian hänen valtakautensa kuitenkin sai jälleen mutkia matkaan, kun Hamato Yoshin lemmikirotta oli vuosia aikaisemmin muuntautunut viemärissä Utromien kehittämän mönjän vuoksi mutanttirotaksi ja samalla olivat myös neljä kilpikonnaa mutaatioituneet. Yoshin rotta sai nimekseen Tikku, joka opetti nuorille kilpikonnille ninjutsun salaisuuksia. Pian heidän tunnettiin yhdessä nimellä Turtlesit, jotka muutaman vuoden aikana kykenivät kukistamaan Silppurin valtakauden ja saivat myös selville heidän Silppurinsa olevan todellisuudessa Utromien pahin rikollinen Ch'rell.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
Ensimmäisessä elokuvassa vuonna 1990 Silppuri matkasi New Yorkiin, kun hänen ja Hamato Yoshin rakastama nainen Tang Shen päätti lähteä Japanista New Yorkiin. Molemmat miehet pitivät naisesta paljon, mutta Yoshi ei suostunut tappelemaan Oroku Sakin alias Silppurin kanssa vaan matkasi naisen mukana Yhdysvaltoihin. Paikan päällä Silppuri murhasi Tang Shenin joka rakasti vain Yoshia ja myöhemmin väijyttämällä tappoi Hamato Yoshin, joka oli saapunut väsyneenä rakennustyömaaltaan. Yoshin lemmikkirotta Tikku karkasi tappelun aikana häkistään ja pääsi raapimaan Sakin naamaa. Sen vuoksi Saki huitaisi miekallaan pienen rotan korvasta palasen irti. thumb|200px|Silppuri [[Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (vuoden 1990 elokuva)|ensimmäisessä Turtles-elokuvassa.]] Myöhemmin Saki päätti manipuloida ongelmanuoria ja värvätä heidät Jalkaklaaniinsa opettaen heille ninjutsua sekä salamurhaamista. Heidän johtajanaan Saki päätti ottaa nimekseen Silppuri ja nousi pian New Yorkin tietoisuuteen pelottomana kulttijohtajana. Hänen oikean käden miehenään toimi Tatsu.
Kunnianhimoinen tutkivareportteri April O'Neil pääsi liian lähelle Jalkaklaanin tekemisiä, jonka myötä Silppuri käski miehiään tappamaan naisen. Se ei kuitenkaan onnistunut kun Raphael puuttui väliin ja hakkasi useita Jalkaklaanin ninjoja metrossa. Sittemmin Silppuri sai selville Turtleista ja käski siepata heidän oppi-isänsä Mestari Tikun. Tikun ollessa vankina hylätyssä varastorakennuksessa, Silppuri kovisteli rottaa saadakseen lisätietoa Turtleista ja heidän tekniikoistaan. Lopulta Silppuri päätti itse pysäyttää Turtlet alaistensa osoittauduttua avuttomiksi heitä vastaan.
Taistelu sai alkunsa New Yorkin talojen katolla, jossa Silppuri kykeni pitämään loitolla kaikki neljä Turtlea vaikka he kaikki hyökkäsivät yhdellä kertaa hänen kimppuunsa. Ainoastaan Leonardo kykeni hivenen haavoittamaan Silppurin oikeaa kättä. Silppuri kävi tilanteessa ylimieliseksi ja väitti heidän mestarinsa Tikun olevan kuollut, jolloin Leonardo suutuspäissään hyökkäsi kohti Silppuria, joka helpon oloisesti painoi Leonardon maahan ja meinasi tappaa hänet keihäällä. Tikku kuitenkin puuttui tilanteeseen ja paljasti menneisyyttään Silppurille kertoen hänelle saamastaan arvesta. Silppurin tajuttua kuka Tikku oli, hän otti naamarinsa pois ja ryntäsi kohti Tikkua keihään kanssa, jonka Tikku onnistui torjumaan. Tämän seurauksena Silppuri oli pudota rakennuksesta ja jäi roikkumaan sen reunalle keihään varassa. Tikun pitäessä kiinni keihäästä hän alkoi puhua kunniasta, mutta Silppuri yritti tappaa Tikun piilotetulla tikarillaan. Tikku päästikin saman tien irti keihäästä ja Silppuri putosi rakennuksen katolta alas suoraan roska-autoon. Casey Jones kävi vielä vetämässä roska-auton vivusta, jolloin Silppurin kypärä näkyi murskaantuvan muiden roskien sekaan ja kaikki olettivat Silppurin kuolleen.
Teinimutanttininjakilpikonnat 2: Mönjän salaisuus
Toisessa osassa hengissä selvinnyt Silppuri kaivautuu ulos roskakasasta ja alkaa jälleen terrorisoida New Yorkia jalkaklaanin avulla, tällä kerralla aikeinaan vain kosto kilpikonnille. Hän tekee professori Jordan Perryn ja mutageenin avulla kaksi mutanttia, Tokan ja Rahzarin, jotka ovat kuitenkin vauvoja mutta silti todella voimakkaita. Elokuvan lopussa Silppuri juo mutageenia ja muuttuu jättikokoiseksi Super Silppuriksi. Hän joutuu raivon valtaan ja tuhoaa laiturin, joka kuitenkin sortuu hänen itsensä päälle jolloin hän kuolee lopullisesti.
Jatko-osassa Silppurin äänenä jatkoi David McCharen ja uutena näyttelijänä toimi François Chau. Super Silppurin haarniskassa näyttäytyi tosielämässäkin huomattavan suurikokoinen showpainija Kevin Nash.
TMNT (2007)
Sarjan uusimmassa osassa Silppuria ei varsinaisesti nähdä mutta tämän kuva vilahtaa alussa ja lopussa Karai sanoo Turtleseille että nämä tulevat näkemään tutut kasvot menneisyydestään, tarkoittaen tällä luultavasti Silppuria.
Teenage Mutant Ninja Turtles (2014)
Vuoden 2014 Teenage Mutant Ninja Turtles -elokuvassa Silppurin oli alun perin tarkoitus olla Japanin kulttuuriin kiintynyt amerikkalainen liikemies Eric Sacks, mutta elokuvan lopullisessa versiossa Eric Sacks ja Silppuri olivat muutettu erillisiksi hahmoiksi. Silppuri oli japanilainen ninjamestari, jonka oikeaa nimeä ei tiedetty (mutta jatko-osassa selvisi että, hänen oikea nimi on Oroku Saki) ja jolla oli kalju pää sekä arpeutuneet kasvot. Eric Sacksia näyttelee William Fichtner ja Silppuria Tohoru Masamune.
Eric Sacks oli Japanissa syntynyt mies, jonka isä kuoli Vietnamin sodassa. Tämän jälkeen Silppuri, löysi Sacksin ja adoptoi hänet. Vuosia myöhemmin Sacks alkoi työskennellä "Renesanssiprojektissa" April O’Neilin isän sekä Baxter Stockmanin kanssa kehittämässä "mutageeniä", jolla voisi parantaa vakavia sairauksia. Mutageeniä oli testattu Aprilin neljällä lemmikkikilpikonnalla (Leonardo, Donatello, Raphael ja Michelangelo) sekä rotalla nimeltä Tikku. Todellisuudessa Sacks ja Silppuri aikoivat levittää New Yorkiin vaarallisen viruksen ja ansaita suuria määriä rahaa myymällä mutageeniä lääkkeenä siihen, jotta ennen pitkää saisivat koko kaupungin oman valtansa alle. Tohtori O’Neil kuitenkin huomasi Sacksin petoksen. Hän tuhosi laboratorion ja ruiskutti jäljelle jääneen mutageenin kilpikonniin ja Tikkuun, ennen kuin joutui itse Sacksin murhaamaksi. April puolestaan pelasti eläimet päästämällä ne viemäriin, mutta pysyi itse tietämättömänä Sacksin todellisesta luonteesta.
15 vuoden ajan Silppuri ja Sacks lähettivät kenttäkomentaja Karain sekä joukon Jalkasotilaita tekemään kemikaaliryöstöjä voidaakseen luoda mutageenin uudelleen. Yritykset kuitenkin epäonnistuivat, koska neljä tuntematonta olentoa olivat hyökänneet sotilaiden kimppuun ja estäneet osan ryöstöyrityksistä. Kun Kanava 6:sta potkut saanut April sai selville olentojen olevan "Renesanssiprojektin" kilpikonnat ja kertoi niistä Sacksille, Jalkaklaani sai uuden mahdollisuuden mutageenin saamiseksi.
Sacks oli antanut Aprilille käyntikorttinsa, jonka avulla Jalkaklaani saisi jäljitettyä kilpikonnien ja Tikun olinpaikan. Sitten hän antoi adoptioisälleen käyttöön uuden kyberneettisillä lisälaitteilla varustetun samuraihaarniskan, joka yllään Silppuri itse johti hyökkäystä kilpikonnien luolaan. Silppuri haavoittaa vakavasti Tikkua ja saa kätyreineen vangittua kaikki muut kilpikonnat paitsi Raphaelin. Arpilin sekä Vern Fenwickin avulla Raphael sai veljensä vapautettua. Mutta tätä ennen Sacks oli saanut eristettyä heistä mutageeniä, joka mukanaan hän ja Silppuri lähtivät Sacks Towerin huipulle valmistautumaan viruksen levittämiseen.
Sacks Towerissa April ja Vern onnistuivat viemään mutageenin ja tyrmäämään Sacksin tajutomaksi. Katolla kilpikonnat taistelivat Silppuria vastaan. Sitten April saapui apuun ja kilpikonnien avulla hän tönäisi Silppurin alas. Silppuri selvisi pudotuksesta, mutta poliisit pidättivät hänet.
Teenage Mutant Ninja Turtles: Out of the Shadows
Vuonna 2016 ilmestyneessä jatko-osassa, Teenage Mutant Ninja Turtles: Out of the Shadows, Silppuria näyttelee Brian Tee.
Vastaanotto
Silppuri oli listattu sijalle 39 vuonna 2009 IGN-sivuston laatimassa sata suurinta sarjakuvarikollista kautta aikain.
Candy Costie
Candy Costie (s. 12. maaliskuuta 1963 Seattle) on yhdysvaltalainen entinen taitouimari ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Los Angelesin olympialaisissa 1984 pariuinnissa yhdessä Tracie Ruizin kanssa. Costie menestyi myös muissa kilpailuissa: MM-kilpailuista hän sai hopeaa vuonna 1982 ja Pan-Amerikan kisoista vuonna 1983.
Costie valittiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1995.
Jake Busey
thumb|Jake Busey Jacob ”Jake” Busey (oik. William Gareth Jacob Busey Jr., s. 15. kesäkuuta 1971 Los Angeles, Yhdysvallat) on kalifornialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa draamasarjasta Comanche Moon, jossa hän näyttelee Tudwal-nimistä hahmoa. Jake Busey on näyttelijä Gary Buseyn poika.
Goy
Goy tai goj (, monikko גויים, goyim) on juutalaisten ei-juutalaisista käyttämä ilmaus.
Toorassa käytettynä goyim (gojim) käännetään tavallisesti kansakunnaksi tai pakanoiksi. Ensimmäisen Mooseksen kirjan 14. luvun ensimmäisessä jakeessa viitataan kuitenkin Gojimin kuningas Tidealiin. Nykykielessä ilmaisua saatetaan joskus käyttää halventavassa merkityksessä.
Faisalabad
Faisalabad (pandžabiksi ja ) on Pakistanin kolmanneksi suurin kaupunki ja tärkeä liikenne- ja tuotantokeskus Punjabin provinssissa. Vuonna 1998 kaupungissa oli kaksi miljoonaa asukasta, ja vuoden 2012 asukasluvuksi on arvioitu 3,5 miljoonaa.
Brittiläiset perustivat Faisalabadin vuonna 1892 nimellä Lyallpur (James Lyallin mukaan). Ennen brittiläisten kaupunkia alueella sijaitsi monia kyliä. Kaupunki kasvoi nopeasti, sillä sinne muuttaville ihmisille luvattiin maata. Vuonna 1977 kaupungin nimi muutettiin Faisalabadiksi vuonna 1975 salamurhatun Saudi-Arabian kuninkaan Faisal bin Abdul Azizin kunniaksi.
Kapteeni Universumi
Kapteeni Universumi on Marvel-kustantamon supersankari, jonka loivat Bill Mantlo ja Michael Golden. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Micronauts-lehden numerossa 8.
Historia
Uni-Voima itsessään syntyy Enigma Voimasta, jonka tarkka alkuperä on salaisuus. Uskotaan kuitenkin, että voima liittyy jotenkin Mikrokosmokseen. Ensimmäinen ihminen, jonka Uni-Voima valitsi kantajakseen oli astronautti Ray Coffin. Vaikka Uni-Voima useimmiten ottaakin hallintaansa normaaleja, supervoimattomia ihmisiä, se on menneisyydessä ottanut haltuunsa sellaisia supervoimaisia henkilöitä kuten Daredevilin, Hulkin,Hämähäkkimiehen, Tohtori Oudon, Herra Fantastisen ja niin edelleen.
Koska Uni-Voiman energia on loputonta, se on usein ollut terroristijärjestöjen kuten AIM:sin, Psykomiehen, Tohtori Doomin ja jopa kansainvälisen vakoilulaitoksen, YPKVV:n kiinnostuksen ja haluamisen kohteena.
Bourayne-luokka
Bourayne-luokka oli Ranskan laivaston Pastoreaun suunnittelemien kymmenen puurunkoisen avison muodostama alusluokka.
Emily Dickinson
Emily Elizabeth Dickinson (10. joulukuuta 1830 Amherst, Massachusetts, Yhdysvallat – 15. toukokuuta 1886 Amherst, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. Dickinsonin elinaikana julkaistiin vain seitsemän hänen runoaan. 1890-luvulla julkaistiin kuitenkin postuumisti kolme hänen runokokoelmaansa, jotka tekivät hänestä tunnetun. Häntä on pidetty kuoleman, kärsimyksen ja menetyksen runoilijana.
Elämä
Dickinson syntyi Amherstissa Massachusettsissä varakkaaseen perheeseen. Dickinsonin isä Edward Dickinson oli aikanaan tunnettu poliitikko. Hänen perheejäsenensä olivat kiinnostuneita yhteiskunnallisista kysymyksistä ja poliittisesta vaikuttamisesta; isä toimi kongressiedustajana ja juristiveli työskenteli Bostonin slummien asukkaiden hyväksi. Dickinson tutustui kotonaan moniin aikansa tunnettuihin poliittisiin vaikuttajiin ja seurasi heidän keskustelujaan. Tietoisuus yhteiskunnasta ja ulkomaailmasta – varsinkin sisällissodan kauhuista – ei vaikuttanut häneen samoin kuin muihin perheenjäseniin. Hänen halunsa eristäytyä maailmasta vain vahvistui. Dickinsonia ei kiinnostanut maailman tuska, vaan se, miten tuskallista oli elää omana itsenään maailmassa.
Vuodesta 1840 lähtien Dickinson opiskeli englannin kieltä ja kirjallisuutta Amherstin akatemiassa. Dickinsonista on sanottu, että hän oli ensimmäinen merkittävä naiskirjailija, jolla oli edes mahdollisuus korkeampaan koulutukseen. Hän heitti mahdollisuutensa hukkaan opiskeltuaan vain vuoden Mount Holyokessa, Amerikan kuuluisimmassa ja vanhimmassa naisten yliopistossa. Dickinsonin yleissivistys jäi kapeaksi; hän oppi vain huonosti ranskaa eikä ollut koskaan halukas lukemaan tai käyttämään muuta kuin äidinkieltään. Dickinsonin englanninkielisen kirjallisuuden tuntemus oli hyvin ohut; hän ei tiettävästi lukenut kenenkään merkittävän aikalaisensa runoteoksia. Sen sijaan hän kyllä luki jokaisen oman aikansa – nyt jo unohtuneen – angloamerikkalaisen naiskirjailijan teoksen. Ja suurella intohimolla hän luki kaiken mitä George Eliot, Brontë-sisarukset ja Elizabeth Barret Browning kirjoittivat.
Dickinson-tutkijat pitävät vuotta 1861 merkittävänä käännekohtana Emilyn elämässä. Silloin alkoi hänen suurimman luovuutensa jakso. Hän kirjoitti yhden vuoden aikana satoja runoja, myös parhaana pidetyn osan tuotannostaan, joka käsittää kaikkiaan 1 775 runoa. Samana vuonna alkoi myös Amerikan sisällissota ja Elizabeth Barret Browning kuoli.
Ensimmäinen kokoelma Dickinsonin runoja julkaistiin neljä vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Julkaiseminen tapahtui vasten hänen tahtoaan, sillä testamentissaan Dickinson oli toivonut, että hänen runonsa hävitetään. Julkaisematta jättämisessä runoilijaa oli tukenut hänen kirjallinen neuvonantajansa, mies, johon hän luotti, kriitikko Thomas Wentworth Higginson. Alkuperäisessä muodossaan ja kronologisessa järjestyksessä, vain numeroin otsikoituina, Dickinsonin runot ilmestyivät vasta vuonna 1955.
Dickinsonin elämäkerran kirjoittaja Richard Sewall valittaa teoksessaan, että mikään mikä koskee runoilijaa ei ole yksinkertaista eikä selvää. Dickinsonista itsestään ei ole paljon apua, sillä hän vältti vastaamasta mihinkään tärkeään persoonaansa tai runojaan koskevaan kysymykseen ja halusi pitää yksityisyytensä. Sewallin mukaan Dickinson kertoi itsestään paljon lähes 1 800 runossaan ja yli tuhannessa kirjeessään. Jopa hyvinkin läheisille ihmisille kirjoitetuissa kirjeissä Dickinsonin tyyli oli kuitenkin kirjallinen sekä peittelevä, vihjaileva ja kätkevä. Dickinson tuntuu noudattaneen oman lauseensa ohjetta: kerro koko totuus mutta kerro se muuntaen.
Koska Dickinsonin elämästä on niin vähän varmaa tietoa, siitä on tehty sitäkin hurjempia tulkintoja. Joittenkin mukaan hänen halunsa eristäytyä johtui viktoriaanisesta kasvatuksesta ja sen aiheuttamasta estyneisyydestä, toiset taas uskovat hänen kokeneen onnettoman rakkausseikkailun naimisissa olevan miehen kanssa, ja eräät pitävät häntä lesbona, joka oli rakastunut kälyynsä Susaniin. Dickinson joutui jo hyvin nuorena kokemaan useiden läheistensä kuoleman.
Viimeisten 25 elinvuotensa aikana runoilija poistui kotoaan vain käydessään lääkärissä Bostonissa. Dickinson kuoli munuaistulehdukseen vuonna 1886.
Nino Manfredi
Nino Manfredi (22. maaliskuuta 1921 – 4. kesäkuuta 2004 ) oli italialainen näyttelijä. Legendaariseksi mainittu Manfredi näytteli sekä elokuvissa että televisiosarjoissa ja oli Italian rakastetuimpia näyttelijöitä. Hän sai urallaan yhdeksän Donatello-palkintoa.
Manfredilla oli isoisän rooli Mika Kaurismäen ohjaamassa elokuvassa Helsinki Napoli All Night Long (1987).
Manfredin poika Luca Manfredi on ohjannut isästään televisioelokuvan In arte Nino, jossa Manfredia esittää Elio Germani.
Pakistan olympialaisissa
Pakistan osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Lontoon 1948 kesäolympialaisissa. Pakistan on saavuttanut olympiamitaleja kolmessa eri urheilumuodossa. Ainoat olympiavoittonsa se on saavuttanut maahockeyssa. Sen ainoat henkilökohtaisten lajien mitalistit ovat Roomassa 1960 pronssia saanut vapaapainija Muhammed Bashir ja Soulissa 1988 pronssia saanut nyrkkeilijä Hussain Shah Syed.
Paul Henderson
thumb|Paul Henderson
Liigaa vaihdettuaan Henderson pelasi vielä vuoden 1974 Summit Series -tapahtumassa Neuvostoliittoa vastaan; tällöin jalkeilla eivät kuitenkaan olleet Kanadan kaikki parhaat pelaajat, vaan ainoastaan WHA:ta edustaneet kiekkoilijat. Henderson oli siirtynyt samana vuonna pelaamaan WHA:han, Toronto Toros -seuraan. Seuran muutettua Birminghamiin, USA:n Alabamaan hän jatkoi sen uudessa Birmingham Bulls -joukkueessa kunnes se siirtyi CHL-liigaan vuonna 1979.
Henderson palasi NHL:ään vielä loppukaudeksi 1980, Atlanta Flamesin vahvuuteen. Seuraavalla kaudella hän vielä jatkoi CHL:n Birmingham Bullsissa kunnes lopetti vuonna 1981.
Jacques Hébert
thumb|Jacques Hébert Jacques-René Hébert (15. marraskuuta 1757 – 24. maaliskuuta 1794) oli lehtimies ja vallankumousjohtaja Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Hébert kuului radikaaleimpiin ja vaikutusvaltaisimpiin vallankumouksellisiin. Hän vastusti erityisen kiihkeästi kristinuskoa ja kuningasvaltaa. Hébertista tuli sanskulottien johtohahmo, ja hän painosti jakobiineja ottamaan käyttöön äärimmäiset voimakeinot. Hébertin kannattajista käytettiin nimeä hébertistit.
Paul Henderson
Se, että Hendersonia ei ole koskaan valittu Hockey Hall of Fameen, on synnyttänyt ristivetoa – on ilmeistä, että pohjoisamerikkalaisessa kiekkoilussa voittomaalin tekoa vuoden 1972 Summit Seriesissä ei sinänsä pidetä riittävänä meriittinä lajin kunniagalleriaan pääsemiseksi.
NHL:ssä Henderson teki yhteensä 236 maalia ja 477 tehopistettä kaikkiaan 707 ottelussa.
Jacques Hébert
Elämäkerta
Hébertista tuli Kordelieeriklubin jäsen, ja hän oli mukana suunnittelemassa kansannousua, joka lopulta syrjäytti monarkian 10. elokuuta 1792. Syksyn aikana hébertistit muuttivat Notre-Damen ja useita muita kirkkoja Järjen temppeleiksi. Joulukuussa Hébert valittiin Pariisin kommuunin apulaispääprokuraattoriksi. Hän liittyi samoihin aikoihin myös jakobiiniklubiin. Jakobiinit alkoivat pian kampanjoida maltillisempia girondisteja vastaan kansalliskonventissa. Tässä taistelussa Hébert valjasti lehtensä Le Père Duchesnen sanskulottien äänitorveksi ja vaati kuolemantuomiota kuninkaalle sekä girondistien tuhoamista ja vallankumoushallinnon perustamista. Hébert johti sanskulottien joukkoja, jotka pakottivat konventin erottamaan girondistien johtohahmot kesäkuussa 1793.
Hébertistit järjestivät Pariisin työväestön suurmielenosoitukset 4.–5. syyskuuta 1793. Mielenosoitukset pakottivat kansalliskonventin perustamaan valtiojohtoisen talouselämän ja käynnistämään terrorin ajan. Hébert tuki vahvasti syksyn 1793 antikristillistä kampanjaa, jonka tavoitteena oli tuhota Ranskan katolinen kirkko.