cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muumi
Sarjakuvat
Ensimmäinen muumisarjakuva Muumipeikko ja maailmanloppu julkaistiin vasemmistolaisessa Ny Tid -lehdessä jo 1947. Lehden päätoimittaja, Tove Janssonin silloinen miesystävä Atos Wirtanen oli sarjakuvaidean takana. Julkaisu kuitenkin keskeytettiin jo puolen vuoden jälkeen, koska lukijoilta tuli valituksia muumien porvarillisuudesta - Muumipappa kun luki rojalistilehteä. Kaikkia piirrettyjä sarjoja ei julkaistu.
Kun kaksi ensimmäistä muumikirjaa oli julkaistu englanniksi, englantilainen Evening News halusi tehdä Tove Janssonin kanssa 7 vuoden sopimuksen jatkuvajuonisen, aikuisille suunnatun päivittäisen muumisarjakuvan julkaisusta. Sopimus tehtiin 1952 ja sarjojen julkaisu alkoi 1954. Julkaisun alkua mainostettiin Lontoon katukuvassa. Julkaisuoikeuksia myytiin pian edelleen, ja sarja ilmestyi parhaimmillaan 40 maassa 20 miljoonalle lukijalle. Suomenkieliset olivat olleet tähän asti paitsiossa, 1955 julkaistiin suomeksi vasta toinen muumikirja.
Sarjakuvissaan Janssonit käsittelivät osin eri aiheita kuin Toven kirjoissa. Osa aiheista on johdettu aiemmasta tuotannosta, kuten Tove Janssonin piirtämistä pilakuvista. Kun sopimus Tove Janssonin kanssa umpeutui 1960, hän halusi lopettaa päivittäisen sarjakuvanteon. Tällöin hänen veljensä Lars Jansson, joka oli alusta asti kääntänyt sarjakuvat englanniksi ja myös ideoinut niitä, alkoi äitinsä johdolla opetella myös sarjakuvien piirtämistä, onnistuenkin siinä erinomaisesti. Lehtiyhtiö teki uuden sopimuksen Larsin kanssa, ja hän jatkoi sarjakuvan piirtämistä 1960–1975, joidenkin mukaan jopa ylittäen sisarensa tason. Toisaalta myös Tove Janssonin viivaa on sanottu täydelliseksi ja kuvan ja sanan yhteiseloa ainutlaatuisen saumattomaksi.
Alkuperäisiä Tove ja Lars Janssonin sarjakuvia on julkaissut Turun Sanomat yhdeksänosaisessa, isokokoisessa albumisarjassa (1978-1984). Vaasa Oy on julkaissut niitä lehdissä (tarina per lehti) 1980-luvun alussa. WSOY on julkaissut samat 73 tarinaa 24-osaisena albumisarjana vuosina 1990–1996.
Tove ja Lars Janssonin mustavalkoisten sanomalehtisarjakuvien lisäksi on julkaistu 1990-luvun muumibuumin myötä vaihtelevanlaatuista värillistä Muumi-lehteä, aluksi sellaista julkaisi Lehtimiehet-yhtymä, myöhemmin Egmont Kustannus. Lehden tarinat ovat yleensä muiden kuin Janssonien tekemiä ja enemmän lapsilukijoille suunnattuja. Näitä uusia muumitarinoita ovat sarjakuvalehtiin luoneet muiden muassa kuvittajat Jari Rasi, Ilkka Ruokola ja Jukka Murtosaari. Käsikirjoituksia näille muumiseikkailuille ovat tehneet esimerkiksi kirjailijat Johanna Sinisalo ja Juha Ruusuvuori. Egmont Kustannus julkaisi lokakuussa 2007 ensimmäisen novellimittaisen muumisarjakuva-albumin Muumimamman vaarallinen nuoruus, joka on Johanna Sinisalon käsikirjoittama ja Ilkka Ruokolan piirtämä.
Televisiosarjat ja elokuvat
Ensimmäinen oli Augsburger Puppenkisten tuottama länsisaksalainen sarja "Die Muminfamilie" vuosina 1959–1960. Se toteutettiin puisilla marionettinukeilla. Sarjan osat 1–6 perustuivat kirjaan Taikurin hattu ja osat 7–12 kirjaan Vaarallinen juhannus.
Litsi
Litsi eli litsiluumu eli kiinanluumu (Litchi chinensis) on noin 15–20-metriseksi kasvava ikivihreä pensasmainen puu, joka on läheistä sukua longaanille (Dimocarpus longan) ja rambutaanille (Nephelium lappaceum). Kasvi on alun perin kotoisin Etelä-Kiinasta, jossa sitä on viljelty tuhansia vuosia. Sitä kasvatetaan trooppisen ilmaston alueella ympäri maailmaa, mutta erityisen suosittu se on Kaakkois-Aasiassa. Nykyään litsiä kasvatetaan myös muun muassa USA:ssa, Thaimaassa, Madagaskarilla ja Israelissa. Tuoreina hedelminä sitä voi olla vaikea löytää kaupoista, mutta purkitettuna sitä voi löytää monista paikoista, erityisesti Aasia-marketeista.
Muumi
Televisiosarjat ja elokuvat
Seuraava oli ensimmäinen japanilainen muumisarja Mūmin vuosina 1969–1970. Sarjassa oli 65 osaa. Tämä animesarja poikkesi suuresti Tove Janssonin muumeista, eivätkä sen jaksot pohjaudu kirjoihin. Sarjalle tehtiin 1972 jatko-osa, 52-osainen Shin Mūmin. Sarjan ohjasi kuuluisa Rintaro.
Litsi
Litsiä on pidetty perhesovun ja romantiikan symbolina, ja entisaikaan vastanaineilla oli tapana laittaa sänkynsä alle kuivattuja litsejä poikalasten toivossa.
Muumi
Televisiosarjat ja elokuvat
Ruotsissa tehtiin vuonna 1969 Vivica Bandlerin ohjaama 13-osainen ruotsinkielinen televisionäytelmä Muumipeikko, jossa esiintyivät mm. Lasse Pöysti, Birgitta Ulfsson, Nils Brandt ja Elina Salo. Vuonna 1973 Ruotsin televisioon tehtiin lisäksi Mumindalen-niminen joulukalenterisarja, joka esitettiin myös Suomessa vuosina 1983 ja 1994.
Litsi
Puu ja hedelmät
Litsin nahkamaiset lehdet ovat pitkiä ja kapeita. Ne ovat alussa punertavia, mutta muuttuvat vanhemmiten tummanvihreiksi. Terälehdettömät kukat ovat pieniä, joko vihertävän tai kellertävän värisiä, ja kasvavat suurissa, jopa 75 senttimetriä pitkissä, ryppäissä.
Muumi
Televisiosarjat ja elokuvat
Neuvostoliittolainen Sojuztelefilm tuotti 1978 kolmiosaisen nukkeanimaation Mumi-troll kirjasta Muumipeikko ja pyrstötähti.
Puolalainen Se-Ma-For tuotti 1977–1982 pala-animaatiosarjan Opowiadania Muminków (engl. The Moomins). Suomessa sarja tunnetaan nykyisin nimellä Muumien maailma. Sarjasta tuli suosittu etenkin Isossa-Britanniassa.
Litsi
Puu ja hedelmät
Sata grammaa hedelmälihaa sisältää noin 269 kJ (64 kcal) energiaa, 0,9 grammaa proteiinia, 16,4 grammaa hiilihydraatteja ja 0,3 grammaa rasvaa. Litsi on lisäksi erittäin C-vitamiinipitoinen.
Muumi
Televisiosarjat ja elokuvat
Ruotsissa tuotettiin 1980 lyhytanimaatio Janssonin kuvakirjasta Kuka lohduttaisi Nyytiä? sekä vuonna 1993 lyhytanimaatio Kuinkas sitten kävikään? samannimisestä kuvakirjasta.
Litsi
Kasvuolosuhteet
thumb|300px|Litsipuu Litsi viihtyy parhaiten subtrooppisessa tai trooppisessa ilmastossa, jossa sademäärät ja ilmankosteus ovat suuria. Kukkiakseen se tarvitsee viileän lepokauden. Kasvi ei kuitenkaan kestä kovaa pakkasta.
Muumi
Televisiosarjat ja elokuvat
Neuvostoliittolainen Sverdlovsktelefilm tuotti 1980–1983 kolmiosaisen pala-animaation Šljapa Volšebnika kirjasta Taikurin hattu. Studio suunnitteli muumien ulkonäön uudestaan, mutta muuten animaatio noudattaa kirjan tapahtumia.
Litsi
Kasvuolosuhteet
Litsi pitää ravinteikkaasta maaperästä, jonka pH:n tulisi olla noin 6–7. Maan tulee olla hyvin vettä läpäisevää, sillä kasvi ei siedä seisovaa vettä.
Muumi
Televisiosarjat ja elokuvat
Tunnetuin muumisarja lienee Japanissa vuosina 1990–1991 tehty 78-osainen Tanoshii Mūmin Ikka, joka yhdessä vuosina 1991–1992 tehdyn 26-osaisen Tanoshii Mūmin Ikka: Bōken Nikki -jatkosarjan kanssa tunnetaan Suomessa yhteisnimellä Muumilaakson tarinoita. Sarjasta tuli erittäin suosittu, ja sitä on uusittu Suomen televisiossa useasti. Sarjan tuotti Dennis Livson.
Viimeksi mainitun televisiosarjan loputtua vuonna 1992 tehtiin vielä samannimiseen kirjaan perustuva elokuva Muumipeikko ja pyrstötähti.
Vuonna 2008 julkaistiin puolalaisen Muumien maailma -sarjan pohjalta suomalaisten leikkaama ja editoima elokuva nimeltä Muumi ja vaarallinen juhannus. Samaan pala-animaatiosarjaan perustuu myös kolmiulotteiseksi muutettu elokuva Muumi ja punainen pyrstötähti (2010).
Vuonna 2014 sai ensi-iltansa perinteinen animaatioelokuva Muumit Rivieralla, joka perustuu Muumipeikko-sarjakuvan tarinaan Muumiperhe Rivieralla. Elokuvan ohjasi Xavier Picard ja tuotti Hanna Hemilä.
Vuonna 2017 julkaistiin kolmas Muumien maailma -sarjan pohjalta suomalaisten leikkaama elokuva nimeltä Muumien taikatalvi.
Parhaillaan tuotetaan uutta, Muumilaakso-nimistä animaatiosarjaa. Sarja on suomalais-brittiläinen yhteistuotanto ja se sai ensiesityksensä helmikuussa 2019.
Vuonna 2020 tehtiin toisen samanlaisen vuoteen 1992 vapaamuotoisessa jatkossa elokuva Muumipeikko ja pyrstötähti.
Vuonna 2022 julkaistiin vielä neljäs Muumien maailma -sarjan pohjalta suomalaisten leikkaama elokuva nimeltä Muumipapan urotyöt – Erään nuoren Muumin seikkailut.
Muumit näyttämöllä
thumb|Muumiesitys meneillään [[Emma-teatteri|Teatteri Emmassa.]] Muumihahmot ovat löytäneet tiensä myös näyttämösovituksiin. Tove Jansson itse käsikirjoitti muumeista kaksi näytelmää, vuonna 1949 Helsingin Svenska Teaternissa esitetyn Mumintrollet och kometen ja vuonna 1958 Lilla Teaternissa ensi-iltansa saaneen Troll i kulisserna. Molemmat ohjasi hänen ystävänsä Vivica Bandler. Jansson suunnitteli näytelmiin myös puvut ja lavasteet. Juonet pohjautuivat löyhästi siihen mennessä ilmestyneisiin muumikirjoihin. Lisäksi Tove ja Lars Jansson käsikirjoittivat vuonna 1969 Ruotsin SVT:lle 13-osaisen televisionäytelmän Mumintrollet, joka sovitettiin vuonna 2008 Svenska Teaternissa näytelmäksi nimellä Kungen i Mumindalen.
Ilkka Kuusiston Muumiooppera sai kantaesityksensa Suomen Kansallisoopperassa vuonna 1974, ja sitä on sittemmin esitetty ainakin vuonna 1992 Lahden kaupunginteatterissa, vuonna 2002 Turun kaupunginteatterissa ja vuonna 1993 Tampereella Viinikan Filmi oy:n tuotantona. Taikurin hattu nähtiin Muumien ystävät Myy ry:n tuotantona Tampereella vuonna 1996. Vuonna 2002 Helsingin kaupunginteatterissa esitettiin näytelmä Muumit kulisseissa. Vuonna 2009 turkulaisessa Linnateatterissa nähtiin Taikatalvi.
Maailman ensimmäinen nykytanssisovitus muumitarinoista nähtiin tamperelaisessa Tanssiteatteri MD:ssä vuonna 2010 nimellä Tanssiva Muumilaakso.
Suomen Kansallisbaletin Muumipeikko ja pyrstötähti -baletti sai ensi-iltansa maaliskuussa 2015. Koreografian on tehnyt Anandah Kononen ja musiikin balettiin on säveltänyt Panu Aaltio.
Musiikki
thumb|[[Finnair maalautti vuonna 2006 Muumit kahden Boeing MD-11 -koneen kylkiin. ]] Muumitarinoissa on aina esiintynyt laulua ja musisointia. Muumihahmoilla on omat laulunsa jotka kertovat heidän senhetkisestä olotilastaan. Nuuskamuikkunen soittaa usein huuliharppua.
Alkuperäiset laulut
Vuonna 1956 Muumipeikko-sarjakuvaa julkaissut Associated Newspapers -syndikaatti tilasi viihdemusiikin säveltäjänä tunnetulta Robert Farnonilta sarjakuvan kaksivuotisjuhlien kunniaksi ”Moomin”-nimisen instrumentaalisen musiikkikappaleen. Tove Jansson teki kappaleeseen ruotsinkieliset sanat nimellä Balen i Mumindalen ja Laila Järvinen suomensi sen nimellä Muumilaakson kevätjuhla. Kappaleen levytti suomeksi ensimmäisenä Maynie Sirén vuonna 1958. Toinen Muumipeikko-sarjakuvan innoittamana syntynyt laulu oli Toivo Kärjen säveltämä ja Reino Helismaan sanoittama Muumipeikon laulu, jonka Ritva Mustonen levytti vuonna 1961. Sitä ei pidä sekoittaa Tove Janssonin myöhemmin sanoittamaan samannimiseen kappaleeseen.
Tunnetuimmat muumilaulut sävelsi 1960-luvun alussa Erna Tauro Tove Janssonin omiin ruotsinkielisiin teksteihin. Näitä lauluja esitettiin näytelmissä Tukholmassa ja Helsingin Svenska Teaternissa. Bonniers-kustantamo julkaisi Visor från Mumindalen -laulukirjan Tauron kuoleman jälkeen vuonna 1993. Laulukirja sisältää kaikki Tauron kirjoittamat laulut sekä lisäksi useita Janssonin säveltämättömiä sanoituksia. WSOY julkaisi laulukirjan suomeksi nimellä Muumilaakson laulukirja, ja sen riimittäjänä toimi Vexi Salmi. Nämä laulut julkaistiin Muumilauluja-nimisellä CD-levyllä ensi kertaa suomeksi vuonna 2005. Levyllä laulavat Eeppi Ursin ja Mirja Mäkelä, ja sovitukset ovat pianisti-säveltäjä Mika Pohjolan käsialaa. Pohjola on myös säveltänyt seitsemän Janssonin aikaisemmin säveltämätöntä tekstiä. Levyllä laulujen käännöksistä vastaa Salmen lisäksi myös Kirsi Kunnas ja Laila Järvinen. Kunnaksen käännökset ovat peräisin hänen kääntämistään teatteriesityksistä. Levyn ruotsinkielisellä versiolla, Muminröster, laulaa ahvenanmaalainen Johanna Grüssner.
Kansainvälisesti levyt ja näin myös alkuperäiset muumilaulut, tunnetaan niiden yhteisellä englanninkielisellä nimellä Moomin Voices. Levyn molemmat versiot ovat saaneet huomiota Pohjoismaiden lisäksi etenkin Japanissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2005 Bostonissa sijaitseva musiikkiyliopisto Berklee College of Music lisäsi muumit osaksi lastenmusiikkikurssiaan, jossa Moomin Voices -levyt, Pohjolan tuotanto ja sovitukset, Tauron sävellykset ja varsinkin Janssonin sanat ja niistä eriytyvä muumien filosofia ovat kurssin perusmateriaalia.
Muita lauluja ja esityksiä
Ilkka Kuusisto on säveltänyt Muumeista vuonna 1974 suomenkielisen Muumioopperan.
Säveltäjä, tuottaja Heikki Mäenpää on luonut ja tuottanut useita muumiaiheisia lauluja sekä näytelmiä suomen, saksan ja ruotsin kielillä. Hän sävelsi vuonna 1989 ensimmäisen muuminäytelmänsä Kuka lohduttaisi Nyytiä?.
Vuonna 2006 julkaistiin 20 uutta muumiaiheista laulua vapaasti sanoitettuina Muumipeikko ja pyrstötähti -kirjan inspiroimana. Kappaleita esittävät muun muassa Samuli Edelmann (esitti myös Niiskua Muumilaakson tarinoissa), Sani, Tommi Läntinen, Jore Marjaranta, Jippu, Susanna Haavisto ja Eija Ahvo. Kappaleiden sävellyksistä vastasivat tuottajat Timo Poijärvi ja Ari Vainio. Sävellykset on julkaistu CD-levynä Muumipeikko ja pyrstötähti. Samat 20 laulua julkaistiin myös vuonna 2006 multimedia-CD-postikortteina.
Muumi-tuotteet
thumb|Moomin Shop Helsingin [[Itis (kauppakeskus)|Itis-kauppakeskuksessa.]] thumb|Muumi-matkamuistoja 1950-luvun Suomesta. Vasemmalta Muumipappa, Muumipeikko ja Muumimamma. Muumi-aiheisia tuotteita on tehty Suomessa 1950-luvulta alkaen, mutta niiden määrä on sittemmin kasvanut huomattavasti. Tove Jansson ei vastustanut hahmojensa kaupallista käyttöä, mutta hyväksyi vain osan hänelle ehdotetuista tuoteideoista. Muumihahmojen käyttöoikeuksia valvoo ja myy nykyisin Janssonin perikunnan omistama Moomin Characters Oy Ltd. Yhtiön perusti Tove Jansson yhdessä veljensä Lars Janssonin kanssa avoimena yhtiönä vuonna 1958, ja se muutettiin vuonna 1980 osakeyhtiöksi. Moomin Characters valmisti alun perin muumituotteita itse, mutta siirtyi 1990-luvun ”muumibuumin” myötä lisenssien käyttöön ja luopui omista tuotteistaan 1997. Muumituotteita valvoi Moomin Charactersissa alun perin Tove Janssonin lisäksi myös Lars Jansson. Nykyään yhtiön taiteellisena johtajana toimii Larsin tytär Sophia Jansson, jolla on myös osake-enemmistö ja täysi päätäntävalta. Toimitusjohtajana oli pitkään Tove Janssonin toisen veljen Per Olov Janssonin vävy Christer Timgren. Nykyinen toimitusjohtaja on Sophia Janssonin puoliso Roleff Kråkström. Vuonna 2004 Talouselämä-lehti valitsi Moomin Charactersin Suomen kannattavimmaksi yritykseksi. Yhtiön tulot ovat noin kahdeksan miljoonaa euroa vuodessa. Koko kansainvälisen muumi-liiketoiminnan kokonaisarvoksi on arvioitu 450 miljoonaa euroa.
Muumihahmojen käyttöä koskevien lisenssien myymisessä Moomin Charactersin edustajana toimii ruotsalainen Bulls Press -syndikaatti. Vuonna 2004 lisenssejä oli myönnetty Suomessa noin 40 ja maailmalla yli 200, minkä lisäksi pelkästään Pohjoismaissa oli myytävänä noin tuhat erilaista muumituotetta. Etenkin Suomessa ja Japanissa on saatavilla laaja valikoima erilaisia muumituotteita.
1990-luvulla myydyissä muumituotteissa käytettiin pääasiassa Muumilaakson tarinoihin perustunutta kuvamaailmaa. Tove Janssonin kuoleman jälkeen siirryttiin kuitenkin perikunnan tahdosta käyttämään yksinomaan Janssonien alkuperäispiirroksia.
Posti
Vuodesta 1988 lähtien Suomessa on julkaistu yhteensä kuusitoista eri muumiaiheista postimerkkiä, postimerkkivihkoa tai ehiötä. Esimerkiksi elokuussa 2004 juhlistettiin Tove Janssonin syntymän 90-vuotisjuhlavuotta julkaisemalla juhlarahan lisäksi Muumi-aiheinen postimerkki. Vuonna 2014 Janssonin syntymän 100-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistiin kaksi postimerkkiä, joiden aiheena on Tove Jansson itse. Uusin muumiaiheinen postimerkkisarja ilmestyi tammikuussa 2020.
Muumeja on käytetty myös esimerkiksi postikorttien aiheena sekä postin pakkaukseen tarkoitettujen pakkauslaatikoiden kuvituksina.
Ruoat ja juomat
Sinebrychoff on valmistanut metsämansikalle maistuvaa Muumi-limonadia jo vuodesta 1991 lähtien. Vuonna 2019 myyntiin tuli mustikka-vadelma-makuinen Muumi-limonadi ja vuonna 2020 raparperi-mansikka-limonadi.
Vuonna 2020 Ingman valmisti myyntiin Muumi-jäätelöt ja vuodesta 2018 lähtien Jalostaja on valmistanut Muumi-valmisruokia. Fazerilla on myynnissä myös erilaisia Muumi-makeisia.
Lokakuussa 2020 julkistettiin Muumi-viski. Kyrö Distillery -tislaamo valmisti Muumien 75-vuotisjuhlan kunniaksi Our Sea Malt -ruisviskin, jonka 6 kappaletta erikoispullotteita huutokaupataan Lauritzin huutokaupassa Itämeren suojelun hyväksi. Tuote ei tule kuluttajamyyntiin.
Museot ja teemapuistot
Tampereen taidemuseoon kuuluu itsenäisenä yksikkönä Muumimuseo (ent. Muumilaakso). Sen kokoelmissa on Tuulikki Pietilän, Tove Janssonin ja Pentti Eistolan alkuperäistä Muumi-aineistoa: Pietilän tekemiä muumikuvaelmia, Janssonin taidegrafiikkaa ja alkuperäisiä muumikirjojen kuvituksia sekä kirjoja. Kokoelman helmi on Pietilän, Janssonin ja Eistolan yhdessä rakentama viisikerroksinen Muumitalon malli, josta on tehty myös tietokonesovellus. Museo sijaitsee Tampere-talossa, ja viereisessä Sorsapuistossa on Muumipeikkoa esittävä pronssipatsas.
Naantalissa sijaitsee Muumimaailma-teemapuisto, joka on alun perin Muumilaakson tarinoita -sarjan tuottajan, Dennis Livsonin rakennuttama. — Japanin Hannōssa sijaitsee Muumilaaksopuisto, joka avattiin vuonna 2019; Tove Jansson oli jo 1970-luvulla itse luvannut, että Hannōhon saadaan rakentaa pieni muumiaiheinen leikkipuisto. Teemapuistosta on tullut Japanissa suosittu nähtävyys, ja miljoonan kävijän raja rikkoutui kolmessa kuukaudessa vuonna 2019.
Ruotsin Karlstadiin suunniteltiin Muumipuistoa, mutta asukkaat vastustivat hanketta, koska se sijoittui suositulle ulkoilualueelle. Joulukuussa 2019 Karlstadin kunnanvaltuusto hyväksyi puistohankkeen, mutta rakennustöihin ei voitu ryhtyä, koska päätöksestä valitettiin. Hallinto-oikeus hyväksyi valituksen huhtikuussa 2021.
Muuta
Venäläiskolumnisti Konstantin Zarubin kirjoitti vuonna 2014 Tove Janssonin juhlavuoden kunniaksi satiirisen kirjoituksen, jossa hän perusteli miksi muumit pitäisi kieltää nyky-Venäjällä.
Kansas City (Missouri)
Kansas City on kaupunki Yhdysvaltojen Missourin osavaltion länsiosassa. Rajan toisella puolella Kansasin osavaltiossa sijaitsee erillinen, mutta samanniminen Kansas City. Kansas Citystä tehtiin kaupunki vuonna 1853 ja nykyisen nimensä se sai 1889. Kaupunki kasvoi nopeasti etenkin toisen maailmansodan jälkeen ja sen asukasluku oli huipussaan 1970-luvulla. Sittemmin sen asukasluku on kuitenkin laskenut. Kansas City tunnetaan esimerkiksi jazz-musiikista ja grilliruuasta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 459 787 ja suuremman metropolialueen 2 035 334.
Maantiede
Kansas City sijaitsee Missourin osavaltion länsiosassa Missouri- ja Kansas -jokien yhtymäkohdassa. Kaupungin alue kuuluu Clayn, Jacksonin ja Platten piirikuntiin. Paikka on lähellä Yhdysvaltojen maantieteellistä keskipistettä. Kansas Cityn suurempi metropolialue käsittää piirikuntia Missourissa, mutta myös Kansasin puolella rajaa. Heti Kansasin puolella rajaa sijaitsee toinen Kansas City, joka on kuitenkin hallinnollisesti oma kaupunkinsa samasta nimestä huolimatta.
Kansas Cityn alueella vallitsee mantereinen ilmasto. Sää voi etenkin keväisin vaihdella rajusti hyvin nopeasti. Kesät ovat tyypillisesti lämpimiä. Etenkin yöt viilenevät syksyä kohti. Talvella lumisateet keskittyvät etenkin lopputalveen.
Historia
thumb|vasen|Walnut Street vuonna 1906. Nykyisen Kansas Cityn alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat kansat. Ensimmäiset eurooppalaistaustaiset alueella olivat Lewisin ja Clarkin tutkimusretkikunnan Meriwether Lewis ja William Clark. Lewis ja Clark leiriytyivät Kansas- ja Missouri -joen yhtymäkohdan paikkeilla vuonna 1804. Vuonna 1821 Francois Chouteau avasi puolestaan paikalle American Fur Company -yhtiön varaston. Sen tuhouduttua tulvassa vuonna 1826 uusi paikka valittiin läheisen lauttareitin vierestä. Samalle paikalle kehittyi sittemmin Kansas Town. Vuonna 1832 John Calvin McCoy perusti lähistölle kaupan ja pian myös Westport-nimisen kaupungin. Kansas Town ja Westport kasvoivat molemmat Kalifornian kultaryntäyksen siirtolaistulvassa, mutta vuonna 1849 alueelle iski asukasluvun puolittanut koleraepidemia. Kaupunki kuitenkin toipui ja vuonna 1853 Kansas Townista tehtiin hallinnollisesti kaupunki. Hieman ennen Yhdysvaltain sisällissotaa kysymys orjuudesta jakoi yhdysvaltalaisia voimakkaasti ja ajoittain tilanne kärjistyi myös väkivallaksi, josta Kansasin ja Missourin osavaltioiden raja-alue oli erityisen tunnettu. Sisällissodan aikana paikalla käytiin Westportin taistelu vuonna 1864.
Talous
Aiemmin hyvin merkittävä karja- ja lihatalous on käytännössä hävinnyt, mutta Kansas City on edelleen kaupunkia ympäröivän suuren maatalousalueen logistinen keskus. Kaupungissa on suuria viljavarastoja, sekä elintarviketeollisuutta. Liittovaltio, osavaltio ja paikallishallinto ovat huomattavia työnantajia. Palvelut muodostavat kaupungin suurimman taloudenalan. Siihen lukeutuvat esimerkiksi terveydenhoito ja finanssiala. Kaupungin teollisuuden aloihin lukeutuvat autoteollisuus, sekä ase- ja lääketeollisuus. SubTropolis on kokonaan maan alla sijaitseva teollisuuspuisto. Jokilaivojen kasinot houkuttelevat turisteja.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Kansas Cityssä aikavälillä 2012–2016 olivat 47 489 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 28 511 dollaria. 18,3 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
thumb|center|upright=3.55|Näkymä kohti Kansas Cityn keskustaa.
Väestö
thumb|Kartta Kansas Cityn rodullisesta jakautumisesta. valkoiset, mustat , aasialaiset ja latinot. Kansas Cityn asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 459 787 ja vuoden 2017 arvion mukaan 488 943. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 2 035 334. Kaupungin asukkaista 60,1 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 55,4 %), 29,1 % afroamerikkalaisia, 0,4 % intiaaneja, 10 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 2,6 % aasialaisia. 11,5 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 7,3 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus
Missourin yliopiston Kansas Cityn haara avattiin vuonna 1933. Muita kaupungin korkeamman asteen oppilaitoksia ovat esimerkiksi Rockhurst University (1910) ja Avila University (1916). Metropolialueella on lisäksi useita muita kampusalueita.
Kulttuuri
thumb|[[Liberty Memorial.]] Kaupungissa järjestetään syksyisin American Royal -tapahtuma, johon kuuluu esimerkiksi karja- ja hevosnäyttelyitä, sekä rodeo. Kaupungin jazz-musiikin historiaan liittyen järjestetään useita erilaisia tapahtumia. Jazz-musiikin ohella kaupunki tunnetaan myös grilliruuasta. Kaupungilla on oma sinfoniaorkesterinsa, ooppera- ja balettiryhmä, sekä useita teatteriryhmiä. Kaupungissa sijaitsee 66-metrin ensimmäisen maailmansodan muistomerkki Liberty Memorial. Muistomerkin yhteydessä toimii myös museo. Muita museoita kaupungissa ovat esimerkiksi Nelson-Atkins Museum of Art, Lone Jack Civil War Battlefield and Museum, Missouri Town 1855, American Jazz Museum ja Negro Leagues Baseball Museum.
Kaupungista lähtöisin oleviin urheiluseuroihin kuuluvat esimerkiksi amerikkalaista jalkapalloa pelaava Kansas City Chiefs, baseballjoukkue Kansas City Royals ja jalkapalloseura Sporting Kansas City. Paikallisia urheilukeskuksia ovat esimerkiksi Arrowhead Stadium, Silverstein Eye Centers Arena, Kansas City Convention Center ja Kauffman Stadium.
Lorenzo Odone
Lorenzo Michael Murphy Odone (29. toukokuuta 1978 – 30. toukokuuta 2008) oli amerikkalainen henkilö, joka tuli kuuluisaksi sairastuttuaan nuorena adrenoleukodystrofiaan eli ALD-tautiin, joka diagnosoitiin hänen ollessaan viisivuotias. Sairauden seurauksena Lorenzo menetti liikunta- ja puhekykynsä eikä pystynyt nielemään. Hänen vanhempansa Augusto ja Michaela alkoivat tutkia sairautta ja kehittivät myöhemmin Lorenzon öljyksi nimetyn hoitokeinon, joka tehosi sairauteen osittain. 14-vuotiaana Lorenzo pystyi jo osittain nielemään itse ja kommunikoimaan silmää vinkkaamalla ja vastaamaan kyllä tai ei. Ajan kuluessa Lorenzo kuitenkin halvaantui lähes täysin.
Lorenzon vaiheista tehtiin myöhemmin Lorenzon öljy -niminen elokuva vuonna 1992. Elokuvan on ohjannut George Miller ja pääosia näyttelevät Nick Nolte, Peter Ustinov, Susan Sarandon ja Zack O'Malley Greenburg. Elokuva sijoittuu 1980-luvulle, ja kertoo Lorenzon vanhempien pyrkimyksestä etsiä parannusta ALD-tautiin.
Pentti Kosola
Erik Mätön murha
Tapaus eteni oikeuteen syksyllä 1931, jolloin jutun alkuperäinen syyttäjä lievensi Kosolan murhasyytteen syytteeksi tahattomasta taposta. Tämän jälkeen oikeuskansleri Albert Makkonen asetti toisen syyttäjän, mutta myös asiaa käsitellyt Viipurin käräjäoikeuden tuomari Erkki Saraste osoittautui lapualaismieliseksi. Lopulta korkein oikeus vahvisti Kosolan tuomioksi kahdeksan vuotta kuritushuonetta (KKO 1932 II 288). Presidentti P. E. Svinhufvud armahti hänet jo kahden vuoden kuluttua joulukuussa 1936.
Kuolema
Talvisodassa Kosola palveli alikersanttina Heinjoelle sijoitetussa Lentolaivue 26:ssa. Aamupäivällä 29. helmikuuta 1940 hän osallistui partiolennolle, jolta palatessa neuvostoliittolainen Polikarpov I-153 -hävittäjä hyökkäsi laivueen kimppuun Ruokolahden Rasilan kylän tuntumassa. Kosolan ohjaama Gloster Gladiator sai osuma, jolloin se syöksyi palavana Saimaan jäälle Kaukopään lahdella. Hän onnistui itse hyppäämään koneesta, mutta laskuvarjo ei avautunut ja Kosola kuoli pudotessaan jäälle.
Kosolan ampui alas todennäköisesti luutnantti V. G. Mashitš, joka oli Lempaalasta operoineen hävittäjälaivueen lentäjiä. Erik Mätön murhan johdosta Kosola oli tunnettu myös Neuvostoliitossa. Radiopropagandaa levittänyt Moskovan Tiltu oli vain vuorokautta ennen Kosolan kuolemaa kutsunut häntä ”miehentappajaksi” ja todennut tämän päivien olevan luetut.
Kirjailija Joppe Karhunen kuvailee Kosolan kuoleman vapaamuotoisesti tosipohjaisessa fiktiokirjassaan Talvisodan taivas. Hän käyttää Kosolasta nimeä ”Koso”.
Puuparta
thumb|”Puuparta ja Hobitit” Tom Lobackin kuvittamana. Puuparta (sindariksi Fangorn) on fiktiivinen hahmo J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa.
Hifimaailma
Hifimaailma on äänen- ja kuvantoiston harrastajille tarkoitettu erikoislehti. Hifimaailma perustettiin kun Sanoma Magazine Finland Oy:n kustantama HIFI-lehti lakkautettiin loppuvuodesta 2006. Ensimmäinen Hifimaailman oli numero 1/2007.
Puuparta
Hahmo
Puuparta on vanhin enteistä, puunkaltaisista otuksista, jotka ovat "puiden paimenia". Hän on erittäin pitkä ja jäykkäraajainen ja hänellä on puinen iho sekä lehtiset hiukset. Puuparta ystävystyi Merrin ja Pippinin kanssa heidän paettuaan örkkejä. Puuparta asuu Fangornin metsässä, joka on nimetty hänen mukaansa (tai hän metsän mukaan). Kirjassa Gandalf sanoo Puuparran olevan vanhin Keskimaassa asuva olento.
Hifimaailma
Hifimaailma-lehden perusti Teppo Hirvikunnas ja sen kustantajana oli Hirvikunnaksen omistama Hifi-Mediat Oy. Mukaan saatiin heti suurin osa lakkautetun HIFI-lehden avustajista. Hirvikunnas oli Hifimaailman päätoimittaja. Hifimaailma-lehdelle saatiin hyvä alku, koska lakkautetun HIFI-lehden tilaajat, mainostajat ja yhteistyökumppanit olivat hämmästyneitä lehden yllättävästä lakkautuksesta. Hifimaailma otettiin ilolla vastaan ja lehden ensimmäiselle numerolle saatiin yli tuhat ennakkotilaajaa. Hifi-Mediat Oy oli myös autoäänentoiston erikoislehden Autosound-lehden kustantaja.
Lehden logoa jouduttiin muuttamaan jo muutaman numeron jälkeen, koska Sanoma Magazine Finland katsoi lehden nimen ja erityisesti logon HIFI-sanaa korostavan ulkoasun loukkaavan heille myönnettyä tavaramerkkisuojaa sanalle HIFI tuoteluokassa painotuotteet. Suoja ei ole enää voimassa. Tavaramerkkisuojan ja Sanoma Magazinen lakiosaston painostuksesta johtuen Hifimaailma-lehden logoa jouduttiin muuttamaan jo numeroon 3/2007.
Puuparta
Hahmo
Puuparta antoi myös Merrille ja Pippinille erikoista juomaa, joka kasvatti heidän pituuttaan.
Hifimaailma
Vuonna 2010 Hifimaailma-lehden kustantajan Hifi-Mediat Oy:n osake-enemmistö myytiin Pop Media Oy:lle. Hifi Mediat jatkoi edelleen Hifimaailma-lehden kustantajana ja Hirvikunnas lehden päätoimittajana. Vuonna 2015 Hifimaailma-lehti myytiin Fokus Media Oy:lle ja lehden päätoimittajaksi tuli pitkään lehden toimituspäällikkönä toiminut Mauri Eronen.
Puuparta
Hahmo
Rautapihan tuhoamisen jälkeen Puuparta ja muut entit vahtivat Sarumania, joka on piiritetty Orthancin torniin. Saruman kuitenkin suostuttelee vapauttamaan hänet, ja tällä on vakavia seurauksia Konnulle.
Toteutus
Peter Jacksonin elokuvissa Taru Sormusten herrasta: Kaksi Tornia (2002) ja Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (2003) Puuparta on toteutettu animoidun nuken ja digitaalisen CGI-grafiikan yhdistelmänä: kohtauksissa, joissa Puuparta toimii vastanäyttelijöiden kanssa käytetään animoitua nukkea johon jälkituotannossa lisätään digitaalisesti pää ja kasvot. John Rhys-Davies, joka näyttelee myös Gimliä, toimii Puuparran ääninäyttelijänä.
Aleksandr Lazutkin
Aleksandr Ivanovitš Lazutkin (, s. 30. lokakuuta 1957 Moskova, Neuvostoliitto) on entinen kosmonautti.
Lazutkin on naimisissa, ja perheessä on kaksi lasta. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 3. maaliskuuta 1992, ja hän lensi 10. helmikuuta 1997 Sojuz TM-25 -lennolla Mir-avaruusasemalle ja palasi 184 vuorokauden päästä.
Nokia Asha 201
Nokia Asha 201 on QWERTY-näppäimistöllä varustettu Nokian Series 40 Asha -käyttöjärjestelmällä toimiva matkapuhelin, joka muistuttaa hyvin paljon Nokia Asha 200 -puhelinta. Ainoa ero on SIM-korttipaikkojen määrä, joita Asha 201:ssä on 1 ja Asha 200:ssa 2. Nokia Asha 201 julkaistiin lokakuussa 2011 Nokia World-tapahtumassa.
Anatoli Masljonkin
Anatoli Jevstignejevitš Masljonkin (, 29. kesäkuuta 1930 Moskova, Venäjän SFNT – 16. toukokuuta 1988 Moskova, Venäjän SFNT) oli Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Masljonkin kuului Neuvostoliiton miesten maajoukkueen kokoonpanoon Melbournen kesäolympialaisissa 1956 ja Ranskan EM-kilpailuissa 1960, joissa kummassakin Neuvostoliitto voitti mestaruuden. Masljonkin edusti Neuvostoliittoa myös Ruotsin MM-kilpailuissa 1958 ja Chilen MM-kilpailuissa 1962. Seuratasolla hän juhli Neuvostoliiton mestaruutta ja cup-mestaruutta.
Khorloogiin Bayanmönkh
Myös Bayanmönkhin poika Bayanmönkhiin Gantogtokh oli olympiatason painija.
Kaarle III (Espanja)
Kaarle III (20. tammikuuta 1716 – 14. joulukuuta 1788) oli Espanjan kuningas 1759–1788, Napolin ja Sisilian kuningas 1735–1759 (nimellä Kaarle VII) ja Parman herttua 1732–1735 (nimellä Kaarle I). Hän edusti valistunutta yksinvaltiutta. Kaarle III:n vanhemmat olivat Espanjan kuningas Filip V ja tämän toinen puoliso Elisabet Farnese. Kaarle sai suurvaltojen sopimuksella hallittavakseen aluksi Parman herttuakunnan, joka Puolan perimyssodan jälkeen vaihdettiin Napolin kuningaskuntaan, mutta hän luopui siitä perittyään Espanjan kruunun lapsettomana kuolleelta veljeltään Ferdinand VI:ltä.
Kaarle III paransi Madridin oloja ja rakennutti sinne paljon julkisia rakennuksia: puistokatuja, aukioita, puutarhoja ja suihkulähteitä sekä hankki kaduille kivetyksen ja valaistuksen. Kaarle III olikin yksi Madridin historian suosituimmista kuninkaista, ja sanontaa "paras pormestari, kuningas" käytettiin laajalti. Hän oli harras katolinen, mutta inhosi jesuiittoja.
Corynebacterium diphtheriae
Corynebacterium diphtheriae on kurkkumädän aiheuttajana tunnettu patogeeninen bakteeri. Se on fakultatiivisesti anaerobinen ja grampositiivinen. Kurkkumädän aiheuttajabakteerin tunnistivat ensimmäisinä saksalaiset Edwin Klebs ja Friedrich Löffler vuonna 1884. Useimmat antibiootit tehoavat kurkkumätäbakteeriin.
Hotseat
Hotseat on moninpelimuoto, jossa kukin pelaaja suorittaa pelivuoroonsa liittyvät toimet samalla tietokoneella tai pelikonsolilla yksi kerrallaan. Pelivuoron jälkeen samalle valmiiksi lämpimälle istuimelle vaihtuu seuraava pelaaja, mistä pelimuoto on saanut nimensä.
Nimitystä Hotseat käytetään silloin tällöin myös paikallisen moninpelin synonyymina, jossa saman pelilaitteen äärellä useampi pelaaja pelaa peliä samaan aikaan, jokainen omalla peliohjaimellaan.
Kari Hirvonen
Kari Hirvonen (s. 10. marraskuuta 1982 Ähtäri) on suomalainen laulaja ja vuoden 2003 Tangokuningas. Hän on ammattikoulutukseltaan rakentaja.
Hirvonen on keikkaillut vuodesta 2019 asti aktiivisesti Onnentähti-orkesterin kanssa, sitä ennen hän on tehnyt keikkoja muiden kokoonpanojen kanssa. Vuoden 2018 alusta asti Hirvonen on toiminut yrittäjänä. Musakunkku Ky:n toimitusjohtajana.
Hirvonen julkaisi toisen albumin Jokaiselle on luotu yksi vaan vuonna 2020.
Hirvosella on yksi tytär.
American Basketball Association (2000–)
American Basketball Association (ABA) on Pohjois-Amerikan toiseksi merkittävin koripalloliiga yliopistoliigojen ulkopuolella. Toistaiseksi se ei ole saanut mahtavan NBA:n palkkarakennetta eikä kansainvälistä arvostusta, mutta Yhdysvalloissa siihen on liittynyt jo kymmeniä seuroja, jotka ovat pelanneet mestaruuksista.
Historia
Alkuperäinen ABA-liiga perustettiin vuonna 1967 ja kilpaili suosiosta NBA kanssa, joka oli jo 20 vuotta aiemmin perustettu. ABA kilpaili NBA:n kanssa kymmenen vuotta suosiosta, kunnes vuonna 1976 se yhdistyi NBA kanssa.
Sint-Katelijne-Waver
Sint-Katelijne-Waver on kunta Mechelenin arrondissementissa Antwerpenin provinssissa Flanderin alueella Belgiassa. Pinta-alaa kunnalla on 36,12 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 19 976 (1.1.2008). Väestötiheys on 553 as./km².
Kuntaan kuuluu neljä kylää : varsinainen Sint-Katelijne-Waver, Onze-Lieve-Vrouw-Waver, Elzestraat ja Pasbrug-Nieuwendijk. Sint-Katelijne-Waverin naapurikunnat ovat Rumst, Mechelen, Bonheiden, Putte, Lier ja Duffel.
Sint-Katelijne-Waverissa on paljon kasvihuoneita. Kunnassa sijaitsee muun muassa Euroopan suurin osuuskunnallinen vihanneshuutokauppa, Mechelse Veilingen.
Sint-Katelijne-Waverin ystävyyskaupunki on Iernut Romaniassa.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Sint-Katelijne-Waverin keskustaa.
Cheshire
Cheshire on muodollinen ja historiallinen kreivikunta Luoteis-Englannissa, Walesin vastaisella rajalla. Se menetti hallinnollisen asemansa vuonna 2009, jolloin siihen kuuluneet kuusi hallintopiiriä – Chester, Congleton, Crewe and Nantwich, Ellesmere Port and Neston, Macclesfield ja Vale Royal – lakkautettiin ja niiden alueista muodostettiin Cheshire Eastin ja Cheshire West and Chesterin yhtenäishallintopiirit. Näiden lisäksi sen alueella sijaitsivat jo ennestään Haltonin ja Warringtonin yhtenäishallintopiirit. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Cheshire on vaurasta maanviljelysseutua, jolle on tyypillistä monet maalaiskylät ja pikkukaupungit. Kreivikunnan itäosissa kiinteistöjen hinnat nousevat, kun vauraat manchesterilaiset hakevat maalaisympäristöä kohtuullisen ajomatkan päässä suurkaupungista. Cheshireä halkovat monet kanavat, jotka olivat aiemmin teollisuuden tuotteiden ja raaka-aineiden kuljetusväyliä, mutta joita on nyttemmin kunnostettu virkistyskäyttöön.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Cheshiren maaseutua [[Peak Districtiin kuuluvan Bosley Cloudin (343 m) huipulta.]] Cheshiren pinta-ala on neliökilometriä. Sitä ympäröivät Merseyside luoteessa, Suur-Manchester koillisessa, Derbyshire idässä, Staffordshire kaakossa, Shropshire etelässä ja Walesiin kuuluvat Wrexham ja Flintshire lännessä.
Kreivikunta ulottuu luoteessa Dee- ja Merseyjokien estuaareihin ja idässä Penniinien ylängölle. Pieni alue sijaitsee Peak Districtin kansallispuiston rajojen sisäpuolella.
Cheshiren kallioperä muodostuu suurimmaksi osaksi triaskautisista hiekkakivi- ja merkelikivilajeista, jotka värjäävät maaperän punertavaksi. Myös monet paikallisesta kivestä rakennetut kirkot näyttävät punaisilta. Cheshiren tasankoa peittävät lukuisat jääkaudella syntyneet savi-, hiekka- ja soramuodostumat, mutkittelevat joet ja pienet järvet (meres).
Historia
Pronssi- ja rautakaudella rakennettiin useita linnavuoria Cheshiren keskiosaa halkovalle vähämetsäiselle hiekkakiviharjanteelle, joka toimii vedenjakajana Deejoen vesistölle lännessä ja Weaver- ja Danejokien vesistölle idässä. Rooman valtakunnan aikana, vuoden 71 paikkeilla, rakennettiin nykyisen Chesterin paikalle tukikohta legioonalle, jonka tehtävänä oli valloittaa Pohjois-Wales ja puolustaa provinssin luoteisosia.
Myöhäiskeskiajalla Cheshire sai osittain autonomisen aseman kruunun alaisuudessa. Kreivikunta oli osallisena Harry Hotspurin johtamassa kapinassa vuonna 1403 ja tuki Lancasterin sukua ruusujen sodassa. 1600–1700-luvuilla Northwichin, Middlewichin ja Nantwichin kaupungit saivat vaurautensa suolakaivoksista.
1700-luvulla Cheshiren ja läheisen Lancashiren kaupunkeihin syntyi tekstiiliteollisuutta. Congleton ja Macclesfield erikoistuivat silkintuotantoon, kun muissa kaupungeissa käytettiin raaka-aineena puuvillaa. 1800-luvun aikana kreivikunnasta muodostui yksi Ison-Britannian tärkeimmistä teollisuusalueista – sen alueelle syntyi kemianteollisuutta ja lisäksi Manchesterin teollisuusvyöhyke laajeni Koillis-Cheshireen ja Liverpoolin satama ulotti toimintansa Wirralin niemimaalle.
Hallinto
Cheshirellä ei ole ollut hallinnollista asemaa vuodesta 2009 lähtien, jolloin kreivikunnanvaltuusto lakkautettiin. Lordiluutnantti David Briggs on edustanut Ison-Britannian kuningatarta kreivikunnassa maaliskuusta 2010 lähtien.
Osa-alueet
Cheshiren muodolliseen kreivikuntaan kuuluvat seuraavat neljä hallinnollisesti itsenäistä yhtenäishallintopiiriä:
Yhtenäishallintopiirit jakaantuvat edelleen 218 kuntaan (civil parish), joilla on omat kunnan- tai kaupunginvaltuustonsa. Kunnat edustavat asukkaitaan paikallishallinnon ylempiin tasoihin nähden, tuottavat paikallisia palveluja ja pyrkivät parantamaan kunnan elintasoa. Ne voivat järjestää asukkailleen esimerkiksi vapaa-ajankeskuksia, puistoja, viljelypalstoja, bussikatoksia, julkisia jäteastioita ja parkkialueita.
Talous
pienoiskuva|[[Lyme Park on vanha herraskartano Etelä-Cheshiressä.]] Cheshire Eastin ja Cheshire West and Chesterin yhtenäishallintopiirit ovat yhä maatalousvaltaisia. Chesterin tasangolla ja Weaverjoen laaksossa on erityisesti maitotiloja ja suolakaivoksia. Ison-Britannian vanhin ja suurin suolakaivos sijaitsee lähellä Winsfordia. Hallintopiirien alueella on myös lääke- ja autoteollisuutta. Cheshire Eastin alueella on lisäksi paperiteollisuutta ja tutkimusta ja tuotekehitystä, Cheshire Westin alueella puolestaan kemianteollisuutta, energiantuotantoa ja finanssitoimialan yrityksiä. Macclesfieldin ympäristö toimii Manchesterin nukkumalähiönä.
Tiestö
Cheshiren alueella kulkee useita suuria tietä:
Rautatiet
Chester ja Crewe ovat tärkeitä rautateiden risteyspaikkoja. Lontoosta Liverpooliin, Luoteis-Englantiin ja Glasgow’iin johtava päärata kulkee Crewen ja Warringtonin kautta. Chesterin kautta kulkee seutujunia Manchesterista ja Crewesta Pohjois-Walesiin. Kreivikunnan alueella liikennöi myös useita paikallisjunia.
Lentoliikenne
Ison-Britannian kolmanneksi vilkkain lentoasema Manchesterissa sijaitsee Cheshiren pohjoisreunalla.
Väestö
pienoiskuva|East Gate Street [[Chesterin keskustassa.]] Vuonna 2020 Cheshiren muodollisessa kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:
Lippu
Cheshiren lipussa on sinisellä pohjalla kultainen miekka ja kolme kultaista vehnälyhdettä. Vehnälyhteet ovat olleet Cheshiren herttua- ja kreivikunnan sekä Chesterin kaupungin tunnus jo satojen vuosien ajan. Ensimmäisen kerran ne esiintyivät herttua Ranulf de Blondevillen vaakunassa 1100-luvulla. Chesterin kaupunki otti herttuakunnan vaakunan käyttöönsä vuonna 1560 ja lisäsi siihen miekan. Kun Cheshiren valtuusto lakkautettiin 2009, vaakunan pohjalta päätettiin suunnitella kreivikunnalle virallinen lippu, joka otettiin käyttöön 10. huhtikuuta 2013.
Nimikkokukka
Vuonna 2004 Cheshiren nimikkokukaksi valittiin luhtalitukka Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä. Kukasta käytetään Cheshiressä nimitystä milkmaid, ’maitotyttö’, mikä arvatenkin liittyy maitotilojen yleisyyteen kreivikunnassa.
Perinneruoat
pienoiskuva|Puolikovaa, murenevaa [[Cheshire (juusto)|cheshirejuustoa on valmistettu kreivikunnassa liki tuhannen vuoden ajan.]] Cheshiren perinneruokia ovat muun muassa:
Cheshirejuusto on puolikova, suolainen ja pistävänmakuinen, lehmänmaidosta valmistettu juusto, joka mainitaan jo Domesday bookissa (1086).
Kåbdalisin rautatieasema
Kåbdalisin rautatieasema on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla, eli niin kutsutun Inlandsbanan-radan pohjoisosalla. Liikennepaikka sijaitsee Kåbdalisin kylässä Jokimukan kunnassa, lähellä Kåbdalisin laskettelukeskusta.
Liikennepaikka on avattu liikenteelle yhtä aikaa vuonna 1936 valmistuneen Arvidsjaurin ja Jokimukan välisen rataosuuden kanssa. Liikennepaikalla on pääraiteen lisäksi yksi lyhyt sivuraide junien kohtaamista varten.
Liikennepaikalla pysähtyvät tarvittaessa Östersundin ja Jällivaaran välillä kesäisin liikennöivät moottorijunat. Muuta aikataulunmukaista henkilö- tai tavaraliikennettä ei ole.
Batman (animaatiosarja)
Batmanistä on tehty useita animaatiosarjoja:
5 am
5 am on Quintessencen järjestyksessään toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2004. Levyn kansi on Vesa Mannisen käsialaa.
Suomen virallisella albumilistalla levy sijoittui parhaimmillaan kahdeksanneksi.
Nikkelin rata
Nikkelin rata kulkee Muurmannin radan varrelta Kuolasta (Kola) Nikkeliin (Nikel). Rata rakennettiin vasta sen jälkeen, kun Neuvostoliiton Sisäasiainministeriön (MVD) edellinen Kitsa–Kolosjoki–Petsamo–Liinahamari-rautatierakennushanke oli haudattu Josif Stalinin kuoleman jälkeen kaikessa hiljaisuudessa vuonna 1954.
Francisco de Lacerda
thumb|250px|Francisco de Lacerda Pariisissa vuonna 1897. Francisco de Lacerda (1869–1934) oli portugalilainen säveltäjä. Hän oli kotoisin São Jorgen saarelta, Azoreilta. Hän aloitti musiikinopintonsa Portossa vuonna 1888 ja jatkoi niitä myöhemmin Lissabonissa. Lacerda kuoli Lissabonissa vuonna 1934. Säveltäjän tuotantoon kuuluu niin sinfonista kuin pienimuotoisempaakin musiikkia.
Nikkelin rata
Neuvostoliiton Rautatieministeriö avasi nykyisen Kuola–Petsamo (Luostari) -radan yleiselle liikenteelle vasta vuonna 1966. Radan pituus Kuolasta Luostarille on 140 km. Radalla on seitsemän asemaa: Murmaši, Tuuloman laiturivaihde (15 km Kuolasta), Päiväjärvi (josta 16 km:n haararata Kilpijärvelle), Niljärvi, Muotka, Titovka (Vaalesjoki) ja Luostari. Luostarin aseman raidejärjästelyt antavat selvän kuvan siitä, että rata Liinahamari–Petsamo–(Ylä-)Luostari–Nikkeli on rakennettu erillisenä ratahankkeena. Kuolan–(Ylä-)Luostarin rata seuraa kolttasaamelaisten vanhaa Kuolan–Petsamon–(Ylä-)Luostarin välistä erämaatietä.
Petsamon radalla kulkee päivittäin yksi henkilöjunapari Murmanskin ja Nikkelin välillä. Siinä kuljetetaan myös Moskovan ja Nikkelin välisiä makuuvaunuja.
Yö Kyöpelinvuorella
Yö Kyöpelinvuorella on Piirpauke-yhtyeen vuonna 1980 julkaistu kolmas studioalbumi. Se ilmestyi Henrik Otto Donnerin omistamalla Ponsi-levymerkillä, jonka hän oli perustanut Love Recordsin jouduttua konkurssiin. Vuonna 2010 albumi julkaistiin CD-muodossa nimellä Yö Kyöpelinvuorella / Night on Bald Mountain. Uusintajulkaisussa on myös erilainen kansi.
Yö Kyöpelinvuorella sisältää yhtyeen omien sävellysten lisäksi muun muassa version Oskar Merikannon kappaleesta Soi vienosti murheeni soitto sekä 1800-luvulla eläneen unkarilaisen romanimuusikon Pista Dankón kappaleen Búzam Szól a Kecskeméti.
Benno Fürmann
thumb|Benno Fürmann Benjamin "Benno" Fürmann (s. 17. tammikuuta 1972) on saksalainen näyttelijä. Hän syntyi Berliinissä ja opiskeli Lee Strasbergin teatteri-instituutissa Yhdysvalloissa.
Fürmann on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Anatomia (2000), Sissi ja sotamies (Der Krieger und die Kaiserin) (2000), The Order (2003) ja Päivän ilman sotaa (2005). Hänellä on ollut myös useita televisiorooleja.
Fürmann on voittanut lukuisia palkintoja, kuten Deutscher Fernsehpreisin (1999) ja Bayerischer Filmpreisin (2000).
Marxismin-leninismin perusteet
Teoksen taustalla oli NKP:n XX puoluekokouksen esiin nostama tarve uudistaa puolueen ideologiaa Josif Stalinin kuoleman jälkeen vuonna 1953. Uusi puolueohjelma hyväksyttiin vuonna 1961, ja myös puolueen historia kirjoitettiin uudelleen. Oppikirjan tärkeän kohderyhmän muodostivat länsimaiden "edistykselliset voimat", ja teos julkaistiinkin suomeksi käännettynä jo seuraavana vuonna Petroskoissa.
Jukka Renkama on analysoinut teoksen laatimiseen liittyneitä poliittisia jännitteitä. Muuan niistä liittyi proletariaatin diktatuurin käsitteeseen. Kirja toteaa edelleen, että riistoyhteiskunnassa valtio on aina riistäjäluokan diktatuuria. Kirja onnistuu kuitenkin vihjaamaan, ettei Neuvostoliitto enää ollut luokkadiktatuuri.
Kirjan sisältöinä olivat marxilais-leniniläinen filosofia, mukaan lukien historiallinen materialismi, marxismin-leninismin taloudellinen oppi, kansainvälisen kommunistisen liikkeen teoria ja taktiikka sekä oppi sosialismista ja kommunismista.
Totte Wallin
Torsten ”Totte” Wallin (s. 1952 Enköping, Ruotsi ) on ruotsalainen laulaja, muusikko, koomikko ja juontaja. Hän nousi julkisuuteen vuonna 1979 kappaleella ”Enköpingståge´”. Wallin on esiintynyt niin radiossa kuin televisiossakin.
Säveltäjä Povel Ramel palkitsi Wallinin vuonna 1983 Karamelodiktstipendiet-palkinnolla. Hän oli ensimmäinen kyseisen stipendin saanut henkilö.
Swansea
Swansean pinta-ala on 378 km² ja väkiluku oli vuoden 2016 puolivälissä 245 000. Koko Swanseata ympäröivän kaupungistuneen alueen (Swansea Urban Area) asukasluku on 300 000. Vuonna 2001 13,4 % väestöstä puhui äidinkielenään kymriä. Swanseasta tuli kaupunki virallisesti 1969.
Alyssa Naeher
right|thumb
Swansea
Maantiede
Swanseaan kuuluu koko Gowerin niemimaa, osa Loughorjoen laaksosta sekä Black Mountainin juurella kohoavat kukkulat. Gowerin niemellä on hiekkarantoja ja kalliojyrkänteitä.
Alyssa Naeher
Alyssa Naeher (s. 20. huhtikuuta 1988) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Yhdysvaltain naisten maajoukkueessa 53 maaottelua. Hän oli varamaalivahtina vielä MM-kisoissa 2015, kun Yhdysvallat voitti kultaa, mutta on sen jälkeen noussut maajoukkueen ykkösmaalivahdiksi. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2019 ja saavutti olympiapronssia vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. . Naeher edustaa seuratasolla Chicago Red Starsia.
Swansea
Historia
thumb|vasen|[[Swansean linna.]] Viikingit perustivat nykyisen Swansean asutuskeskuksen, joka tuolloin tunnettiin vaihtelevasti nimillä Sweynessie, Sueinesea tai Sweinesei eli vapaasti käännettynä Sweyn saari. Kymrinkielinen nimi Abertawe viittaa Tawejoen suuhun. Keskiajalla kaupunki kasvoi ensin tärkeänä torikaupunkina, mutta myöhemmin sitä hävittivät rutto ja Owain Glyndŵrin Englantia vastaan johtama kapina. 1500-luvun unionilakien myötä Swansea liitettiin Glamorganin kreivikuntaan.
Kaupungin nopea kasvu alkoi 1700-luvulla teollistumisen myötä. Kaupunki sijaitsi lähellä Cornwallin kuparikaivoksia ja lähistöllä oli runsaita hiiliesiintymiä, joiden ansiosta Swansean laaksoon kasvoi kansainvälisestikin merkittäviä kuparisulattoja. Myös läkkipellin valmistuksesta tuli merkittävä teollisuuden ala.
Teollisuuskaupungille tyypillisesti Swansea kärsi erityisen paljon maailmansotien välisestä lamasta ja sen keskusta tuhoutui täysin saksalaisten ilmapommituksissa toisessa maailmansodassa. Kun kaupunkia jälleenrakennettiin monien vanhojen maamerkkien paikalle nousi esimerkiksi kauppakeskuksia. Samalla väestöä muutti kaupungin keskustasta sen reunamille, jonne rakennettiin kunnan asuntoja.