cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venäjän väliaikainen hallitus
Venäjän väliaikainen hallitus oli Venäjän tasavallan hallituksena vuonna 1917. Se syntyi helmikuun vallankumouksessa maaliskuussa 1917, kun viimeinen keisari Nikolai II painostettiin luopumaan keisariudestaan, jota hänen veljensä suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš Romanov kieltäytyi ottamasta vastaan. Pietarissa toimivaa väliaikaista hallitusta johti ensin ruhtinas Georgi Lvov ja suurin osa ministereistä oli liberaaleja perustuslaillisdemokraatteja (”kadettipuolue”). Heinäkuussa hallituksen johtoon nousi sosialistivallankumouksellinen (”eserrä”) Aleksandr Kerenski, joka hallitsi lopulta käytännössä diktaattorina.
Väliaikainen hallitus toteutti sananvapauden ja muut kansalaisoikeudet, lakkautti kuolemanrangaistuksen, vapautti poliittiset vangit (muun muassa bolševikit ja suomalaiset kalterijääkärit sekä P. E. Svinhufvudin), jne., mutta se myös jatkoi erittäin epäsuosittua ensimmäistä maailmansotaa Saksaa vastaan, mikä murensi hallituksen suosion. Heinäkuun sotilas- ja työläiskapinan jälkeen liberaalit aateliset luopuivat vallasta Kerenskin hyväksi. Bolševikit kaatoivat Kerenskin väliaikaisen hallituksen lokakuun vallankumouksessa marraskuussa 1917, mikä johti lopulta sosialistisen Neuvostoliiton syntyyn.
Suomessa väliaikainen hallitus muistetaan sortokauden päättämisestä sekä eduskunnan hajotuksesta 31. heinäkuuta 1917.
Väliaikaisen hallituksen syntyminen
Ensimmäinen maailmansota oli ajanut Venäjän epäjärjestykseen vuosina 1915–1916 ja osaltaan aiheutti tsaarin kukistumisen. Tsaaria vastustava oppositio voimistui sodan edetessä ja 1916 alkoi näkyä puute Pietarissa, jossa lopulta puhkesi leipämellakoita. Helmikuun vallankumous ajoi keisari Nikolai II:n luopumaan vallasta 15. maaliskuuta 1917 ja hänen veljensä Mikael Aleksandrovitš torjui kruunun seuraavana päivänä, jonka jälkeen Nikolai suljettiin kesäasunnolleen Tsarskoje Seloon.
Nikolai II:n hajottaman neljännen valtakunnanduuman muodostama duuman väliaikainen komitea otti itselleen tsaarin vallan. Suuriruhtinas Mikael ilmoitti 16. maaliskuuta antamassaan manifestissa luovuttavansa ylimmän vallan edelleen väliaikaiselle hallitukselle. Väliaikaisen hallituksen syntytavan perustuslaillisuus oli kyseenalainen, koska Nikolai oli jo hajottanut duuman ja sekä kruunun luovuttaminen Nikolailta Mikaelilla että vallansiirto Mikaelilta väliaikaiselle hallitukselle rikkoivat virallista kruununperimysjärjestystä. Ulkovallat kuitenkin tunnustivat väliaikaisen hallituksen pian Venäjän lailliseksi hallitukseksi.
Hallitusta johtanut pääministeri oli samalla valtionpäämies. Näin Venäjästä tuli käytännössä parlamentaarinen maa, vaikka se oli teoriassa monarkia, jossa tsaarin valtaa käytti pääministeri. Pääministeriksi tuli ensin ruhtinas Georgi Lvov. Ruhtinas Lvovin johtaman hallituksen näkyvimmät jäsenet olivat perustuslaillisdemokraattinen (kadetti) ulkoministeri Pavel Miljukov ja sosialistivallankumouksellinen (eserrä) oikeusministeri Aleksandr Kerenski, jota sanottiin hallituksen todelliseksi pääministeriksi. Kadettien vahvan aseman vuoksi väliaikainen hallitus oli alkuun lähinnä liberaali ja keskusta-oikeistolainen, mutta toukokuussa ulkoministeri Miljukovin eron yhteydessä sitä täydennettiin vasemmistolaisilla poliitikoilla ja sotaministeriksi siirtyneen Kerenskin asema hallituksen sisällä alkoi vahvistua. Väliaikaisen hallituksen kanssa vallasta kilpaili Pietarin neuvosto.
Välikaista hallitusta ei oltu tarkoitettu pysyväksi. Edelleen jatkuvan ensimmäisen maailmansodan vuoksi ei kyetty järjestämään vaaleja eikä kutsumaan heti koolle perustuslakia säätävää kansalliskokousta, mutta sellainen oli tarkoitus järjestää marraskuussa 1917. Demokraattisesti valittavan perustuslakia säätävän kokouksen oli määrä päättää Venäjän tulevasta hallitusmuodosta ja asettaa uusi hallitus.
Maailmansodan jatkaminen
Kerenskin rooli väliaikaisessa hallituksessa oli kaksijakoinen, hän oli sekä Pietarin neuvoston varapuheenjohtaja ja kuului myös hallitukseen. Kerenskin hallitus ei halunnut irrottaa Venäjää ensimmäisestä maailmansodasta, vaan tuki ympärysvaltoja, erityisesti vanhaa liittolaistaan Ranskaa. Ranska halusi Venäjän taistelevan itärintamalla, koska se helpotti heihin kohdistuvaa painetta länsirintamalla. Länsivallat tunnustivat väliaikaisen hallituksen nopeasti, koska uskoivat Venäjän sen avulla pysyvän ympärysvaltojen puolella sodassa.
Neuvostojen ja väliaikaisen hallituksen välit ja kansan kannatus huononivat kevään edetessä sen takia, että hallitus päätti pysyä sodassa. Miljukov julisti ympärysvalloille lähettämässään nootissa hallituksen jatkavan sotaa Konstantinopolin ja Turkin salmien saamiseksi Venäjälle, eli jatkamaan perinteistä sotapolitiikkaa. Tämä ”Miljukovin nootti” johti bolševikkien aiheuttamiin mielenosoituksiin Miljukovia vastaan, ja niinpä hänet erotettiin hallituksesta eli ”Lvovin ministeriöstä” 18. toukokuuta. Väliaikaiseen hallituksen nimitettiin lisää neuvostoista menševikkejä ja sosialistivallankumouksellisia ja siten yritettiin heikentää hallituksen ja neuvostojen välistä kilpailua.
Kerenskin käskystä aloitettiin niin sanottu Kerenskin hyökkäys itävaltalaisia vastaan kesäkuussa 1917. Sen tarkoituksena oli parantaa hallituksen mainetta voittoisan sodan johtajana. Se eteni jonkin matkaa Karpaattien lähistöillä, mutta kun saksalaiset tulivat itävaltalaisten avuksi, hyökkäys pysähtyi ja Kerenskin hallituksen ote herpaantui entisestään. Kapina riehui armeijassa ja venäläisiä rykmenttejä pakeni rintamalta. Edellisenä vuonna oli tehty samankaltainen Brusilovin hyökkäys paremmin tuloksin.
Levottomuudet Venäjällä lisääntyvät
Bolševikit saattoivat toimia laillisesti väliaikaisen hallituksen johtaessa maata. He joutuivat alussa hyväksymään väliaikaisen hallituksen, koska olivat heikkoja. Pian bolševikit jakautuivat hallituksen sotapolitiikan suosijoihin ja vastustajiin. Vasta Vladimir Leninin saapuminen 3. huhtikuuta 1917 Pietariin ajoi bolševikit samalle linjalle ja Lenin vaati heti huhtikuussa Venäjälle saapuessaan kaiken vallan siirtämistä neuvostoille.
Maanjaon viivästyessä maaseudun talonpojat alkoivat omasta aloitteestaan kaapata maata itselleen väkivalloin. Väliaikaisessa hallituksessa istuva eserräpuolue ei kannattanut tätä anarkiaa maaseudulla. Vaikka puoluetta edustanut maatalousministeri Tšernov kehotti lopettamaan maanvaltaukset, tästä ei maaseudulla välitetty. Maaseudun elintarviketoimituksia häirittiin tarkoituksella, jotta aiheutettaisiin nälkää ja tyytymättömyyttä kaupungeissa ja niiden kansa nousemaan kapinaan. Bolševikit perustivat Pietariin tehdaskomiteoita, jotka erottivat tehtaanjohtajia ja omistajia.
Pietarissa syntyi 16.–17. heinäkuuta spontaani lähinnä bolševikkien kannattajien kansannousu (ns. heinäkuun päivät), mutta se kukistettiin muutamassa päivässä. Puoluejohto oli vastustanut kumousyritystä näin varhain, sillä bolševikit olivat vielä heikkoja. Hallituskoalitio oli ajautunut kriisiin ja ruhtinas Lvov erosi. Kerenskistä tuli pääministeri 21. heinäkuuta (hän jatkoi toistaiseksi myös sotaministerinä) ja hän sai elokuun alussa koottua uuden vasemmistovetoisen hallituksen, johon palasi vielä muutamia kadetteja.
Suomessa oli heinäkuussa hyväksytty (osittain yleisvenäläisen neuvostokongressin bolševikkien innostamana) eduskunnassa valtalaki, joka olisi siirtänyt ylimmän valtiovallan maassa Venäjän hallitukselta Suomen eduskunnalle. Suomen porvarillisten poliitikkojen ja ministerivaltiosihteerin suosituksesta väliaikainen hallitus hajotti Suomen eduskunnan 31. heinäkuuta.
Väliaikainen hallitus menettää parlamentaarisen kannatuksensa
Elokuun alussa 1917 erosi useita ministereitä, ja pääministeri Aleksandr Kerenskistä tuli käytännössä Venäjän diktaattori. Elokuun lopulla kapinallinen kenraali Lavr Kornilov hyökkäsi kohti Pietaria aikoen kaapata vallan ja ryhtyä sotilasdiktaattoriksi tai palauttaa tsaarinvallan pelastaakseen isänmaan ja heittääkseen pois vallasta sekä väliaikaisen hallituksen että neuvostot. Kerenski pyysi apua muun muassa bolševikeilta ja vapautti heinäkuun kapinan takia vangittuja bolševikkijohtajia. Näin kapinoineet matruusit asettuivat Kerenskin kanssa yhdessä Kornilovia vastaan ja kaappaushanke torjuttiin, kun rautatietyöläiset kieltäytyivät kuljettamasta Kornilovia joukkoineen Pietariin. Silti samalla bolševikit saivat enemmistön Pietarin ja Moskovan neuvostoissa eikä heidän kannattajilleen jaettuja aseita saatu enää takavarikoitua. Maaseudulla talonpojat ryöstelivät yhä useammin suurtiloja.
Väliaikainen hallitus julisti Venäjän tasavallaksi 14. syyskuuta 1917.
Vastustaakseen voimistuvaa Pietarin neuvostoa Kerenski julisti 14. syyskuuta 1917 voimaan viiden neuvoston. Direktiohallitukseen (toimitusministeristöön) kuuluivat tällöin enää vain Kerenski pääministerinä, Tereštšenko ulkoasiainministerinä, Verhovski sotaministerinä, Derderevski meriministerinä ja Nikitin posti- ja lennätinministerinä. Direktorio johti maata kolme viikkoa, kunnes lokakuun alussa Kerenski kokosi hallituksen uudelleen vielä kolmannen kerran.
Lokakuun vallankumous
Bolševikkien johtama Pietarin neuvoston sotilaskomitea miehitti pääkaupungin ja muut suurimmat kaupungit 7. marraskuuta 1917. Väliaikaisen hallituksen ministerit vangittiin työpaikallaan Talvipalatsissa, vain Kerenski onnistui pakenemaan Yhdysvaltain suurlähettilään autolla. Lenin asetti maan johtoon kansankomissaarien neuvoston. Perustuslakia säätävä kansankokous valittiin vielä marraskuussa pidetyissä vaaleissa, mutta se ehti kokoontua vain kerran 18.–19. tammikuuta 1918 ennen kuin bolševikit vangitsivat myös sen jäsenet. Lokakuun vallankumouksen jälkeen syttyi Venäjän sisällissota, joka päättyi vuonna 1921 bolševikkien voittoon. Vuonna 1922 muodostettiin Neuvostoliitto.
Joey Cheek
thumb|150px|Joey Cheek 2006 sprintterien MM-kisoissa
William Joseph "Joey" Cheek (s. 22. kesäkuuta 1979 Greensboro, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut sprintti- ja keskipitkille matkoille.
Kansainvälisen läpimurtonsa Cheek teki 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa saavutettuaan 1 000 metrillä pronssia ja sijoituttuaan 1 500 metrillä neljänneksi vain kahdeksan sekunnin sadasosan päähän pronssista. Vuonna 2003 Cheek voitti pronssia yksittäismatkojen MM-kisojen 1 000 ja 1 500 metrillä. 2005 Cheek sijoittui sprintterien MM-kisoissa pronssille Erben Wennemarsin ja Jeremy Wotherspoonin takana, ja vuotta myöhemmin samoissa kisoissa Heerenveenissä hän kirkasti mitalinsa värin kullaksi.
2006 Torinon olympialaisissa hän voitti 500 metrillä kultamitalin melko ylivoimaisesti ja sai 1 000 metrillä hopeaa.
Chey
Chey on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin itäpuolella. Kunnan pinta-ala on 21,6 neliökilometriä ja siellä on arviolta 568 asukasta (vuonna 2016).
Cheyn naapurikunnat ovat Chenay, Sepvret, Exoudun, Lezay ja Bougon.
Öljyntorjunta-alus Halli
thumb|Halli kesällä 2006 [[Pansiossa.]] Öljyntorjunta-alus Halli (kylkinumero 899) on Suomen ympäristöministeriön öljyntorjunta-alus, jonka miehittää operoinnista vastaava Rannikkolaivasto. Alusta käytetään öljyntorjuntatehtävien lisäksi huolto- ja kuljetustehtäviin.
Suunnittelu
Alus on 61,5 metriä pitkä ja sen leveys on 12,8 ja syväys 4 metriä. Sen uppouman ollessa 2 100 tonnia. Aluksen voimanlähteenä on kaksi 975 kilowatin moottoria, joiden avulla se saavuttaa 11 solmun maksiminopeuden. Alus on luokiteltu jääkulkuluokkaan 1A. Aluksella on neljäntoista hengen miehistö.
Alus kykenee keräämään öljyä 40 metrin leveydeltä ja sen tankkeihin mahtuu 1 400 kuutiota kerättyä materiaalia.
Palvelus
Alus peruskorjattiin syksyllä 2010 ja palasi valmiuteen kesäksi 2011. Peruskorjauksen yhteydessä uudistettiin aluksen sähköjärjestelmä, apukoneet, hätägeneraattori, koneistovalvonta, öljynkeräys- ja merenkulkujärjestelmät sekä majoitustilat. Hallin peruskorjaustyöstä vastasi STX Finlandin Helsingin telakka.
Dawda Bah
Dawda Bah (s. 12. marraskuuta 1983 Banjul, Gambia) on gambialainen jalkapalloilija. Hän siirtyi Suomeen vuonna 2005 pelaten aluksi Kokkolan Palloveikoissa, josta Bah siirtyi kesällä 2007 Veikkausliigassa pelaavaan Helsingin Jalkapalloklubiin. Sieltä hän siirtyi elokuussa 2011 saksalaiseen Augsburgiin. Maaliskuussa 2013 Bah siirtyi Kuopion Palloseuraan, ja vuoden kuluttua huhtikuussa Myllykosken Palloon. Tämän jälkeen hän palasi vielä Kokkolan Palloveikkoihin, mutta on tällä hetkellä ilman seuraa. Bah on edustanut myös Gambian maajoukkuetta.
Ura
Bah'lle oli jo pitkään etsitty suurempaa seuraa Veikkausliigasta tai ulkomailta. Loppuvuodesta 2006 Bah kävi Norjan Tippeligaen-seura Odd Grenlandin testissä, mutta ei saanut sopimusta. Valkovenäläinen pääsarjaseura FC MTZ-RIPO oli jo aiemmin tarjonnut KPV:lle 200 000 euroa Bah'sta, mutta Bah ei halunnut siirtyä ja siirto jäi toteutumatta. Tammikuussa 2007 Bah kävi algerialaisen USM Blidan testissä, mutta siirto kaatui, kun seurat eivät päässeet sopuun siirtosummasta. Heinäkuussa 2007 Veikkausliiga-seura HJK ilmoitti tehneensä loppukautta koskevan vuokrasopimuksen KPV:n kanssa ja Bah siirtyi Helsinkiin. Sopimuksessa oli myös osto-optio. Bah'han oli kiinnostusta myös Tanskan pääsarjasta.
Bah teki HJK-debyytissään maalin UEFA Cupin karsintaottelussa luxemburgilaista FC Etzellaa vastaan. Veikkausliigadebyytissään 26. heinäkuuta 2007 Bah onnistui maalinteossa MYPAa vastaan. Kaudella 2008 hän teki 25 liigaottelussa 8 maalia ja sai tilille 8 syöttöä. Bah voitti Suomen Cupin vuonna 2008. HJK:n mestaruuskaudella 2009 Bah teki 25 ottelussa 8 maalia. Kausi 2010 ei ollut Bahilta edelliskausien tasoinen, 24 ottelussa syntyi vain kolme maalia. Tästä huolimatta hän voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden.
Syyskuussa 2010 Bah teki HJK:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Elokuussa 2011 Bah siirtyi kesken kauden Bundesliigaan FC Augsburgiin. Hän ehti pelata HJK:ssa 101 ottelua, joissa hän teki 19 maalia.
Bah debytoi Augsburgissa 9. syyskuuta 2011 Bundesliigan ottelussa Bayer Leverkusenia vastaan. Hän tuli kentälle vaihtopelaajana. Ottelu jäi hänen ainoakseen Bundesliigassa. Hän oli pitkään sivussa leikkausta vaatineen polvivamman vuoksi, eikä kuntoutumisensa jälkeen ollut kuin kerran joukkueen vaihtopenkillä. Augsburg purki hänen sopimuksensa tammikuussa 2013.
Maaliskuussa 2013 Bah palasi Suomeen ja Veikkausliigaan tehtyään yksivuotisen sopimuksen Kuopion Palloseuran kanssa. Hän pelasi joukkueessa 24 liigaottelua ja teki viisi maalia. Lisäksi hän edusti joukkuetta Suomen Cupissa. KuPS pelasi turnauksen loppuottelussa, mutta hävisi mestaruuden Rovaniemen Palloseuralle maalein 1–2. Huhtikuussa 2014 Bah teki niin ikään yksivuotisen sopimuksen Myllykosken Pallon kanssa.
Pelityyli
Bah pystyy pelaamaan hyökkääjän lisäksi keskikenttäpelaajana tai laitalinkkinä. Hän on erittäin vahva haasto- ja 1 vs. 1 -tilanteissa. Monipuolisuuden vuoksi Bah'lla on myös hyvä pelikäsitys. Hän on myös hyvä pääpelaaja. Bah on ulottuva ja monipuolinen pelaaja, joka on teknisesti taitava ja omaa hyvän pelilukutaidon ja suojaa erinomaisesti palloa.
Yksityiselämä
Bah'n ura Kokkolassa oli katketa kahteen rasistiseen hyökkäykseen ennen kautta 2006. Syyskuussa 2009 Urheilulehti uutisoi Bah'n ja HJK:n päävalmentaja Antti Muurisen välille syntyneen välirikkoa, kun Muurinen asetti Bah'n aloittaman ramadanin cup-ottelun tappion syyksi. Bah kiisti kuitenkin riidan.
Eva Braun
Eva Anna Paula Hitler o.s. Braun (6. helmikuuta 1912 München – 30. huhtikuuta 1945 Berliini) oli Adolf Hitlerin rakastajatar ja lyhytaikaisesti myös aviovaimo ennen kumppaninsa kanssa tekemäänsä kaksoisitsemurhaa. Braun oli tavannut Hitlerin työskennellessään Heinrich Hoffmanin valokuvaamossa 1930-luvulla. Braun ja Hitler alkoivat seurustella, vaikka suhde pidettiin salassa. Sittemmin he esiintyivät hieman rennommin esimerkiksi Hitlerin Berghofin huvilalla Baijerin vuorilla. Suhde on ilmeisesti ollut romanttinen ja seksuaalinen, joskin sen täsmällinen kuvailu on hankalaa lähdeaineiston ohuuden takia.
Seurustelu Hitlerin kanssa
Kevääseen 1932 mennessä ainakin Braun uskoi kyseessä olevan jo suhteen. Hän oli hyvin rakastunut ja halusi viettää mahdollisimman paljon kahdenkeskistä aikaa Hitlerin kanssa tämän vieraillessa ajoittain Münchenissä. Toisaalta hän huomasi myös, että Hitleristä ei ajan puutteen takia voisi tulla täysin normaalia seurustelukumppania. Suhde pidettiin myös salaisena. Hitler ei halunnut tulla yhdistetyksi Brauniin julkisesti. Vuosi 1932 oli kiivas. Tuolloin käytiin valtiopäivävaalit ja osavaltiovaalit. Braunia tilanne masensi syvästi, eikä häntä pidetty muutenkaan erityisen tasapainoisena henkilönä. Elokuussa 1932 hän ampui itseään kaulaan vanhempiensa kotona. Kyseessä ei välttämättä ollut täysin vakavissaan tehty itsemurhayritys, vaan avunhuudon kaltainen teko. Jos tarkoitus oli saada Hitlerin huomio, hetkeksi se onnistuikin. Teon jälkeen Hitler ilmeisesti käsitti jonkinlaiseksi velvollisuudekseen pitää Braunista huolta, vaikka suhteesta ei tämänkään jälkeen voida puhua normaalina. Suhde jatkui Hitlerin mennessä ja tullessa usein ilmoittamatta. Braunin perhe koki tyttärensä häpäisevän heidät, kun suhde ei koskaan johtaisi normaaliin avioliittoon. Braun yritti toistamiseen itsemurhaa toukokuussa 1935 Vanodorm-lääkkeellä. Sisko löysi tuolloin tajuttoman Evan ja hälytti apua. Samalla löytyi päiväkirja, johon Braun oli kirjoittanut kokemuksistaan. Tuolloin sivut olivat täynnä merkintöjä, joissa Braun valittelee Hitlerin kylmää suhtautumista itseensä. Sisko antoi myöhemmin päiväkirjan takaisin Braunille, ja nykyisin se on Braunin ajattelun tärkein lähde.
Yksityiselämä
thumb|Eva Braunin ottama kuva Hitlerin ja [[Mussolinin tapaamisesta vuonna 1940.]] thumb|Eva Braun ja Hitler [[Berghofissa.]] Hitlerillä ei ollut Geli Raubalin itsemurhan jälkeen varaa muihin vastaaviin skandaaleihin. Raubal oli ollut Hitlerin aikaisempi kiinnostuksen kohde, joka oli ampunut itsensä Hitlerin asunnossa vuonna 1931. Nyt hän päätti viimein päästää Braunin osaksi yksityistä elämäänsä. Julkisesti suhdetta ei vieläkään ollut, mutta Hitler alkoi esimerkiksi soittaa Braunille päivittäin ja otti hänet mukaan Nürnbergin puoluepäiville syksyllä 1935. Vaikka Braun toivoi edelleen avioliittoa, hän sopeutui osaansa. Braun lopetti kassatyönsä valokuvaamossa mutta alkoi saada palkkaa nimellä Führerin yksityissihteeri. Hitler oli myös hankkinut hänelle oman pienen kerrostaloasunnon läheltä omaa kotiaan. Kotona oli yksi ensimmäisistä saksalaisista televisioista, ja 27-vuotislahjaksi Braun sai Volkswagenin prototyypin. Myöhemmin hän sai edelleen Mercedes-loistoauton ja sille kuljettajan. Braunin kaksi skotlanninterrieriä, Stasi ja Negus, olivat niin ikään lahjoja Hitleriltä. Braunin suhde myös isäänsä parani, ja tämä vieraili hänen kotonaan. Braun ei ollut kiinnostunut juuri lainkaan politiikasta, mutta alkoi pakottaa itseään seuraamaan sitä Hitlerin vuoksi. Sortotoimet, kuten vasemmiston nujertaminen 1933 tai pitkien puukkojen yö eivät ilmeisesti juuri häntä hetkauttaneet.
Berliiniin Braun pääsi Hitlerin kutsusta vasta kaksi vuotta myöhemmin, kun tämä oli valittu valtakunnankansleriksi. Kun Hitler tapasi tärkeitä vieraita oli Braunin kuitenkin pysyttävä poissa. Hitler itse ei maininnut suhteesta edes lähipiirilleen. Julkisuuteen tarkoitetuissa valokuvissakin Braun oli Hitlerin kanssa kuvattuna sensuroitava. Yksi harvinaisista sensuroimattomista kuvista otettiin kesäolympialaisissa 1936, jossa Eva istuu siskonsa Gretlin kanssa Hitlerin takana toisella rivillä. Hitlerin kanssa aikaa viettäneet tutustuivat kuitenkin myös Brauniin.
Berghofin vuoristohuvilalla Obersalzbergillä Baijerissa ilmapiiri oli hieman rennompi. Braun vietti koko suhteen ajasta noin kolmasosan ajastaan Berghofissa. Berghofissa hän alkoi etenkin ajan kanssa näyttäytyä huvilan emäntänä, ja siellä hän tapasi Hitlerin poissa ollessa naispuolisia ystäviään. Berghofin henkilökunta käytti hänestä termiä Chefin eli "pomotar". Hitlerin naisystäväksi häntä ei koskaan kutsuttu, mutta esimerkiksi huonejärjestely oli tehty siten, että Braunin ja Hitlerin makuuhuoneet olivat vierekkäin ja niitä yhdisti sisäovi. Hitlerin toiveesta lähes joka ilta katsottiin elokuvaa, jonka Braun yleensä valitsi. Usein elokuvat olivat amerikkalaisia seikkailu- tai lännenelokuvia, jotka oli sensuroitu tavalliselta saksalaiselta. Avoimia rakkaudenosoituksia ei kukaan koskaan nähnyt. Hitlerin lähipiirissä oli epäselvyyttä suhteen laadusta. Osa uskoi seksuaaliseen suhteeseen, mutta osa piti sitä puhtaan platonisena. Braun itse ei juurikaan puhunut intiimimmistä puolistaan. Albert Speer väitti Braunin kerran itkien valittaneen Hitlerin kehottaneen häntä etsimään jonkun muun, koska "hän ei enää pysty minua täyttämään". Speer tulkitsi tämän viittaavan Hitlerin olevan liian väsynyt tai kiireinen seksuaaliseen kanssakäymiseen.
Braun suhtautui elämään ilmeisesti melko kevytmielisesti. Ystävilleen hän toisteli vielä pitkään sodan kuluessakin, kuinka hän aikoisi ryhtyä Hollywood-näyttelijäksi. Hän piti hauskanpidosta, kuten tanssimisesta. Hitler itse ei tanssinut, joten Braun etsi aina jonkun toisen partnerikseen. Toisin kuin monet muut Hitlerin lähipiirissä, Braun sai myös tupakoida avoimesti. Ulkonäköönsä hän suhtautui turhamaisesti. Hän oli aina vahvasti meikattu. Kynnet oli maalattu, ja hän käytti kalliita parfyymeja. Hollywood-unelmaansa liittyen hän jäljitteli usein elokuvatähtien pukeutumista. Hän saattoi vaihtaa vaatteita seitsemän kertaa päivässä, ja kampaaja kävi hänen luonaan päivittäin. Braun kävi usein myös ulkomaanmatkoilla. Kesäisin hän matkusteli Italiassa ja talvisin Alppien hiihtokeskuksilla. Hauskanpidon ohella hän harrasti valokuvaamista ja oli harrastuksessaan myös lahjakas. Harrastuksessa häntä auttoi Afgan, Leican ja Siemensin paras kalusto. Braun kuvasi esimerkiksi harvinaisia värifilmejä Berghofissa.
Naimisiin meno ei koskaan kuulunut Hitlerin suunnitelmiin. Führerin oli oltava naimisissa vain Saksan kanssa. Pitämissään monologeissa hän mainitsi usein, kuinka naimisiin meno ei ollut mahdollista. Hoitaessaan velvollisuutensa Führerinä hän laiminlöisi vaimoaan ja toisaalta päinvastoin. Hänellä ei kuitenkaan ollut ilmeisesti aikeita naimisiinmenosta edes ennen johtajuuttaan. Sodan kuluessa suhde näytti silti lähenevän. Raskaiden päivien lopuksi illat vietettiin kotona. Berghofissa kului yhä enemmän aikaa, ja siitä tuli yksi Hitlerin sotilaallisista päämajoista. Esimerkiksi vuonna 1943 hän vietti Berghofissa yli kaksi kuukautta ja seuraavana vuonna jo puoli vuotta. Viimeisen kerran hän lähti Berghofista 14. heinäkuuta 1944. Kuusi päivää myöhemmin Wolfsschanzessa tehtiin Hitlerin epäonnistunut murhayritys. Hän lähetti Braunille likaantuneen univormunsa todisteeksi sallimuksen suojeluksesta. Sota näytti kuitenkin nyt yhä varmemmin menetetyltä. Hitler oli Braunin kuulleen usein sanonut sodan päättyvän "voittoon tai kuolemaan". Braun itse laati lokakuussa 1944 testamentin, jonka mukaan hän jätti omaisuutensa vanhemmilleen ja siskoilleen.
Viimeiset päivät
Huhtikuun alussa 1945 Braun muutti Berliinin Valtakunnankanslian puutarhan alla sijainneeseen bunkkeriin. Hitler oli alun perin kieltänyt häntä saapumasta, mutta ilahtui tämän saapuessa. Lähipiiri, muttei Hitler itse, yrittivät taivutella Braunia lähtemään. Lähdölle oli vielä myös konkreettisia mahdollisuuksia. Braun ei itse kuitenkaan tähän suostunut. Silminnäkijät kuvailivat häntä rauhalliseksi ja levolliseksi. Huhtikuun lopussa Hitler ilmoitti aikovansa pian tehdä itsemurhan. Braun sanoi haluavansa tehdä sen samaan aikaan, ja Hitler hyväksyi ratkaisun. Vielä viimeisellä hetkellä Hitler suostui myös Braunin pitkään toivomaan avioliittoon. Pari vihittiin bunkkerissa 29. huhtikuuta 1945. Hääseremoniaa säesti ulkoa tuleva räjähdysten kumina. Braun ehti vihkitodistusta kirjoittaessaan aloittaa nimensä useamman kerran B-kirjaimella, mutta sen yliviivattuaan hän korjasi sen muotoon Eva Hitler. Kun Braunin siskon Gretlin mies SS-upseeri Hermann Fegelein yritti pakoa, Hitler määräsi hänet teloitettavaksi. Braunilla ei ollut tähän mitään sanomista. 30. huhtikuuta Helmuth Weidling kertoi Hitlerille, että puolustusta voitaisiin jatkaa korkeintaan vuorokauden. Iltapäivällä Hitler ja Braun hyvästelivät bunkkerin asukkaat ja vetäytyivät Hitlerin toimistohuoneeseen. Noin puoli neljältä Braun puraisi rikki suussaan olleen sinihappokapselin. Hitler tappoi itsensä hänen vieressään. Braunin ja Hitlerin ruumiit kannettiin ylös maanpinnalle Valtakunnankanslian puutarhaan, jossa ne valeltiin bensiinillä ja sytytettiin palamaan.
Kuoleman jälkeen
Berliinin edenneet neuvostojoukot löysivät kahden ruumiin jäänteet pommikraatterista. KGB:n silloinen johtaja ja myöhempi kommunistipuolueen pääsihteeri Juri Andropov määräsi jäänteet heitettäväksi jokeen, jotta paikasta ei tulisi fasistien pyhiinvaelluskohdetta. Puna-armeija piti vain luodinreiän lävistämän kallon ja osan leukaa.
Adolf Hitleristä, hänen suhteistaan ja mielentilastaan on kirjoitettu sittemmin monin tavoin, myös hänen suhteestaan Eva Brauniin. Walter C. Langer väitti hänen olleen freudilaisen psykoanalyysin perusteella halunsa tukahduttanut homoseksuaali, ja Erich Fromm väitti hänen olleen nekrofiili. Teoriat eivät kuitenkaan perustu historialliseen lähdeaineistoon. Historiallisen lähdeaineiston perusteella Hitlerillä tiedetään olleen romanttinen ja seksuaalinen suhde Braunin kanssa. Täsmällisesti tätäkään suhdetta ei ole pystytty kuvaamaan tiedon ohuuden takia.
Set Me Free (Eden Alenen kappale)
Set Me Free on israelilaisen laulajan Eden Alenen esittämä kappale, jolla hän edusti Israelia vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 93 pistettä ja saavutti sijan 17.
Hänen majesteettinsa salaisessa palvelussa
Hänen majesteettinsa salaisessa palvelussa (On Her Majesty's Secret Service) on Ian Flemingin kirjoittama James Bond -kirja. Se julkaistiin vuonna 1963 ja se on sarjan yhdestoista osa. Kirjan suomenkielinen versio ilmestyi vuonna 1964.
Tuukka Kulha
Tuukka Kulha (s. 29. huhtikuuta 1985 Helsinki ) on suomalainen koripalloilija, joka edusti kaudella 2013–2014 Helsinki Seagullsia. Kauden 2012–2013 hän pelasi Torpan Pojissa. Hän on pelipaikaltaan takamies.
Ura
Kulhan kasvattajaseura on Pantterit. Pääsarjauransa hän aloitti kaudella 2006–2007 siirtyessään Lappeenrannan NMKY:n (LrNMKY) edustusjoukkueeseen. Ensimmäisellä Korisliiga-kaudellaan Kulha oli joukkueen mukana voittamassa Suomen cupia. Runkosarjaa hän pelasi 26 ottelua 1,6 pisteen keskiarvolla.
Yksityiselämä
Kulha valmistui kesällä 2013 kauppatieteiden maisteriksi Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta. Kulhan isä on Keijo K. Kulha.
Summa (täsmennyssivu)
Summa voi tarkoittaa seuraavia:
Latina (kaupunki)
Historiaa
Latina sijaitsee 1930-luvulla kuivattujen Pontisten soiden alueella. Kaupunki perustettiin vuonna 1932 nimellä Littoria. Vuonna 1934 siitä tuli Littorian maakunnan pääkaupunki. Vuodesta 1945 kaupungin nimi on ollut Latina.
Littorian rakentamisesta tehtiin vuonna 1933 Cinesin tuottama dokumenttielokuva, jonka ohjasi Raffaello Matarazzo. Dokumentti on löydettävissä esimerkiksi Matarazzon komedian Treno popolare DVD-version levyltä.
Talous
Latina on tärkeä maatalousalueen keskus ja siellä on elintarviketeollisuuden ohella lääke- ja kemianteollisuutta.
Répi
Répi (, myös Ρέπιο, Répio; ) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään ja sijaitsee Skiáthoksen saaren kaakkoispuolella Arkósta itään. Saaren pinta-ala on noin 0,049 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Répi kuuluu Skiáthoksen kuntaan, Sporadien alueyksikköön ja Thessalian alueeseen.
Haudantakaisia
Haudantakaisia on Markku Sadelehdon toimittama ja Kustannus Oy Jalavan vuonna 1994 julkaisema novelliantologia, joka sisältää kymmenen alun perin englanninkielistä kauhutarinaa vuosilta 1872-1924. Kokoelma sisältää tarinoita H.P. Lovecraftin esseessään Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa kehumilta kirjailijoilta sekä Lovecraftilta itseltään.
Répi
Répillä on majakka, joka on rakennettu vuonna 1914. Sen korkeus on 15 metriä ja kokonaiskorkeus 42 metriä merenpinnasta laskettuna. Saari on osa lintudirektiivin mukaista Natura 2000 -aluetta, johon kuuluu myös joukko lähisaaria.
Haudantakaisia
Vastaanotto
Kalaksikukko-verkkolehden arviossa Marko Ikäheimo piti kirjan kohokohtana Charlotte Perkins Gilmanin novellia ”Keltainen seinäpaperi”, joka on ”niin hienosti koostettu, että yhdenkin palasen paljastaminen saattaisi pilata koko lukunautinnon. Pelkästään tämän takia kannattaa hankkia Haudantakaisia kännyihinsä.” Muut novellit ovat Ikäheimon mielestä sen verran vanhentuneita, että ”tuskin kukaan näistä enää painajaisia saa”, mutta ajankuva tekee niistä kiinnostavia. ”Ehkä olen ylitunteellinen hörhelö, mutta jotenkin minua hellyttävät novellit, joissa kauhistuttavin ihmistä kohtaava kohtalo on sielun turmeltuminen.”
Suomen Atlantti-Seuran Nuoret
Suomen Atlantti-Seuran Nuoret (SASN) on Suomen Atlantti-Seuran alle 30-vuotiaiden verkosto, joka aloitti toimintansa 2003. SASN on puoluepoliittisesti sitoutumaton, ja sen tarkoituksena on toimia turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta kiinnostuneiden ihmisten keskustelu- ja kohtauspaikkana.
SASN järjestää tapahtumia, jakaa ajankohtaista informaatiota ja pitää yhteyksiä erilaisiin ihmisiin. SASN:n toiminnan kulmakivinä ovat keskustelutilaisuudet, vierailuluennot ja ekskursiot. Jäseneksi voi liittyä kuka tahansa aiheesta kiinnostunut alle 30-vuotias. SASN:n kansainvälinen kattojärjestö on Youth Atlantic Treaty Association (YATA).
Marek Švec
Marek Švec (s. 17. helmikuuta 1973 Havlíčkův Brod) on tšekkiläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka kilpailee 96-kiloisten sarjassa. Hän on saavuttanut urallaan MM-tasolta kaksi hopeaa ja yhden pronssin. EM-kilpailuista Švec on vottanut kolme pronssimitalia, viimeisin Vilnasta vuodelta 2009. Švec osallistui myös Atlantan olympialaisiin 1996, missä hän sijoittui kahdeksanneksi sekä Pekingin olympialaisiin 2008, missä hänen sijoituksensa oli viides.
Fred Adams
Fred C. Adams (s. 1961) on yhdysvaltalainen tutkija. Hän on erikoistunut fysikaaliseen kosmologiaan eli maailmankaikkeuden fysiikkaan ja tähtien syntyyn. Adams tunnetaan laajalti muun muassa multiversumia koskevista ajatuksistaan. Kandidaatintutkintonsa Adams hankki Iowan yliopistosta vuonna 1983. Tohtoriksi Adams väitteli Kalifornian Berkeleyn yliopistossa. Adams toimii Michiganin yliopistossa fysiikan professorina. Adams on tutkinut tähtien syntyyn liittyen muun muassa molekyylipilviä, tähtiä ympäröiviä kaasu- ja pölykiekkoja. Kosmologian puolella Adams on tutkinut galaksien pimeän aineen haloja, universumin inflaatiomaista laajenemista, magneettisia monopoleja ja monta muuta kosmologian aihetta, joista osasta tutkijat ovat hyvinkin eri mieltä.
Kommentti hienosäädettyyn kaikkeuteen
Monet tutkijat ajattelevat, että maailmankaikkeus olisi hienosäädetty, toisin sanoen elämän esiintyminen jossain kuviteltevissa maailmankaikkeudessa on riippuvainen siitä, miten tarkoin muutamat maailmankaikkeutta kuvaavat avainluvut toteutuvat kyseisessä maailmankaikkeudessa. Avainluvut määräävät muun muassa tähtien iän, planeettojen ratojen vakauden ja niin edelleen. Epäsuotuisat avainluvut saavat aikaan esimerkiksi sen, että tähdet palavat loppuun ennen kuin elämä ehtii kehittyä sitä kiertävän planeetan pinnalle. Jos maailmankaikkeus on hienosäädetty, elämän syntyminen itsestään on epätodennäköistä ilman rinnakkaisia maailmankaikkeuksia.
Adamsin tutkimusten mukaan tähtiä voi esiintyä 25 %:ssa erilaisista kuviteltavissa olevista maailmankaikkeuksista. Tällöin maailmankaikkeus ei olisi ainakaan tähtien olemisen suhteen hienosäädetty.
Latinan maakunta
Latinan maakunta on maakunta Latiumin hallintoalueella Keski-Italiassa.
Latinan maakunnan pinta-ala on 2 256 km2 ja siellä oli vuoden 2015 lopulla 574 226 asukasta. Maakuntaan kuuluu 33 kuntaa, ja sen pääkaupunki on Latina.
Latinan maakunnan viisi väkiluvultaan suurinta kuntaa ovat (31.12.2015): Latina (125 985 asukasta), Aprilia (73 446), Terracina (46 039), Fondi (39 809) ja Formia (36 127).
Los Katíoksen kansallispuisto
Los Katíoksen kansallispuisto on Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994 otettu kansallispuisto Kolumbiassa. Se on osa Kolumbian ja Panaman rajalla sijaitsevaa Darién Gap -aluetta, joka koostuu kehittymättömästä metsä- ja suomaasta. Puisto jatkuu Panaman puolella nimellä Dariénin kansallispuisto.
Luonto
Kansallispuiston kasvisto koostuu puoliksi alavien suomaiden metsistä ja sademetsistä, joita on sekä alamaalla että vuoristoisillakin alueilla.
Vuoden 1997 terroristitapaus
7. helmikuuta 1997 kolumbialaisen vasemmistolaisen FARC-sissiliikkeen sotilaat kidnappasivat kaksi itävaltalaista ja kaksi saksalaista turistia kansallispuiston alueelta ja liike vaati 15 miljoonan dollarin lunnaita. Kolumbian armeijan joukot löysivät sissien piilopaikan 4. maaliskuuta, minkä seurauksena sissit tappoivat kaksi panttivankia. Seuranneessa tulitaistelussa kuoli neljä sissiä ja armeijan joukot onnistuivat vapauttamaan jäljelle jääneet kaksi turistia.
Petäjä
Petäjä tarkoittaa seuraavia:
Sukunimenä
Petäjä tai Petaja on seuraavien henkilöiden nimi:
Koskuen kirkko
Koskuen kirkko on Kurikan kunnan eteläosassa, entisen Jalasjärven kunnan Koskuen kylässä sijaitseva kirkko. Kirkossa järjestetään ajoittain jumalanpalveluksia, vihkiäisiä ja hautajaisia. Se on aikaisemmin ollut väriltään kellertävä, muistuttaen Jalasjärven kirkkoa, mutta nykyään se on vaaleanharmaa.
Historia
Jo vuonna 1902 ryhdyttiin keräämään varoja rahastoksi rukoushuoneen rakentamiseksi Koskuelle. Vuosina 1903–1906 rakennettiin pärekattoista rukoushuonetta. Toisessa vaiheessa 1908–1911 valmistuivat lehterit, penkit, alttarikehikko sekä parveke saarnastuoliksi. Koskuen kirkko valmistui rukoushuoneeksi vuonna 1912. Sen alttaritaulu on Mikael Toppeliuksen maalaama Jalasjärven kirkon entinen alttaritaulu, joka siirrettiin Koskuelle vuonna 1906.
Rukoushuoneesta tuli Jalasjärven seurakunnan kirkko vuonna 1948, kun kirkkovaltuusto lunasti kirkon seurakunnalle. Kellotapuli rakennettiin eteläpäätyyn vuonna 1958.
Kirkkoa korjattiin 1940- ja 1950-luvuilla, jolloin siihen rakennettiin muun muassa ruumiskellari ja kellotapuli. Kirkon viereen rakennettiin vuonna 1978 seurakuntakoti.
thumb|Kirkko sakastin päädystä nähtynä
Chiché (Deux-Sèvres)
Chiché on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Kunnan pinta-ala on 47,0 neliökilometriä ja siellä on arviolta 1 690 asukasta (vuonna 2016).
Kunta sijaitsee Nantesista Poitiers’hen johtavan tien 149 (E62) varrella, 12 km etelään Bressuiresta ja 18 km pohjoiseen Parthenaysta. Kunnan läpi virtaa Thouaretjoki.
Vainooja pimeydestä
Vainooja pimeydestä (The Haunter of the Dark) on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1935 kirjoittama ja vuonna 1936 Weird Tales -lehdessä julkaistu novelli. Se kertoo kummittelevasta kirkosta, johon nuori kirjailija kokee sairaalloista vetoa.
Juoni
pienoiskuva|vasen|upright|Vainooja pimeydestä...
Nuori kauhukirjailija Robert Blake saapuu Providenceen kirjoittamaan. Työhuoneensa ikkunasta hän näkee Federal Hillin hylätyn kirkon ja päättää käydä tutkimassa paikkaa. Hän löytää rasian, jonka sisällä on hohtava kristallimainen esine, sekä toimittajan ruumiin. Blake tutkii toimittajan muistiinpanot; niissä kerrotaan Tähtiviisauden lahkosta, jonka epäiltiin harjoittaneen kirkossa saatananpalvontaa. Muistiinpanoissa mainitaan myös pimeydessä elävä ”vainooja”, joka karttaa valoa.
Blake kuulee huhuja kirkossa metelöivästä olennosta, joka peittää ikkunat. Hänellä on vaikeuksia keskittyä eikä hän ole varma henkilöllisyydestään. Eräänä yönä myrsky aiheuttaa sähkökatkon ja kaupunki pimenee. Blake kuvittelee näkevänsä pimeyden vainoojan. Aamulla hänet löydetään kuolleena kotoaan sähköiskun surmaamana. Salamaniskusta ei kuitenkaan ole muita merkkejä.
Kirjoittaminen ja julkaisu
Lovecraftin kirjeystävä Robert Bloch julkaisi keväällä 1935 novellin ”Teurastaja tähtien takaa”, jossa Lovecraftia muistuttava nimetön hahmo kuolee. Hän oli pyytänyt etukäteen Lovecraftilta luvan, ja Lovecraft toimittikin kirjallisen suostumuksen, jonka todistajina toimivat Abdul Alhazred, Friedrich Wilhelm von Junzt, Gaspard du Nord ja Lengin laama Tcho-Tcho. Weird Talesin lukijapalstalla eräs lehden lukijoista ehdotti, että Lovecraft ”vastaisi kohteliaisuuteen” ja tekisi samantapaisen tarinan Blochista. Lovecraft kirjoitti ”Vainoojan pimeydestä” 5.–9. marraskuuta 1935, ja se julkaistiin Weird Tales -lehdessä seuraavan vuoden joulukuussa. Blaken hahmo onkin mitä ilmeisimmin fiktiivinen versio Blochista: Blaken kotiosoite Milwaukeessa oli todellisuudessa Blochin tuolloinen osoite.
Monet novellissa mainitut tapahtumapaikat ovat todellisia. Näkymä Blaken työhuoneesta on itse asiassa yksityiskohtainen kuvaus Lovecraftin 66 College Streetillä sijainneen työhuoneen näköalasta.
Vastaanotto
Juhani Hinkkanen arvosteli ”Vainoojan pimeydestä”, kun se julkaistiin suomeksi kokoelmassa Nimetön kaupunki vuonna 1991. Hän kuvailee novellia ”arkkityyppiseksi Lovecraftiksi”, joka lukeutuu kirjailijan parhaisiin ja tunnetuimpiin teksteihin. Tarina toimii hyvin omillaan, vaikka Blochin rinnakkaistekstit ovatkin ”sinänsä näppäriä”. Ulla Selkälän ja Ilkka Äärelän käännöstä Hinkkanen piti selvästi huonompana kuin Portti-lehdessä aiemmin julkaistua suomennosta.
Jysäys
Jysäys oli suomalainen, Arktisen Banaanin julkaisema sarjakuvalehti, jonka materiaali koostui sekä ulkomaisista että kotimaisista sarjakuvista. Sen päätoimittajana toimi Mattipekka Ratia.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 2004, ja sen ilmestymistahti oli epäsäännöllinen. Vuonna 2004 ilmestyi yksi numero, 2005 neljä numeroa (numero 3/2005 kahdella erilaisella kannella) ja 2006 kaksi numeroa.
Numeron 2/2006 pääkirjoituksessa mainitaan julkaisutahdin tulevaisuudessa harvenevan ja perinteisen lehtimuodon väistyvän. Tämä jäi lehden viimeiseksi numeroksi.
Lehdessä julkaistuista tekijöistä tunnetuimpia lienevät Petri Hiltunen ja Lewis Trondheim. Lehden viimeisessä numerossa ilmestyi myös Mr. Lordin käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuva.
Blacksad teki ensiesiintymisensä Suomessa Jysäyksessä hahmosta kertovien lyhyttarinoiden muodossa. Jysäyksen lopettamisen jälkeen Arktinen Banaani on jatkanut sarjan julkaisemista albumeina.
This Left Feels Right
This Left Feels Right on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Bon Jovin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 4. marraskuuta 2003. Albumi sisältää uudelleen sovitettuja versioita yhtyeen aiemmista hittikappaleista. Albumi ei saanut ilmestymisvuotensa aikana hyväksyntää yhtyeen faneilta, sillä kokoelman kappaleet oli sovitettu kokonaan uudelleen, suurimmaksi osaksi hitaiksi balladeiksi, mikä jakoi mielipiteitä. Vuoteen 2007 mennessä albumia oli myyty 549,727 kappaletta Yhdysvalloissa.
Livin' on a Prayer-kappaleessa vierailee laulaja ja ääninäyttelijä Olivia d'Abo. Albumin venäläisessä painoksessa d’Abon vokaaliosuudet on kuitenkin korvattu venäläisen supertähden, Alsoun laululla. Venäjällä kappaletta soitettiinkin tiuhaan radiossa, ja se oli hyvin suosittu.
Dracaena
Dracaena tarkoittaa seuraavia asioita:
Tuure Lehén
Thure (Tuure) Valdemar Lehén (28. huhtikuuta 1893 Jämsänkoski – 12. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen punaupseeri, kommunistipoliitikko, filosofi, toimittaja ja kääntäjä, joka vaikutti Venäjällä ja Neuvostoliitossa 1918–1945. Hän omisti elämänsä Neuvosto-Suomelle.
Lapsuus ja nuoruus
Tuure Lehén syntyi puusepän perheeseen ja vietti lapsuutensa Jämsänkoskella. Kansakoulun hän kävi Jämsässä. Sen jälkeen Tuure oli pari vuotta töissä ja liittyi vuonna 1908 SDP:n jäseneksi Jämsänkosken työväenyhdistyksen kautta. Työväenyhdistyksen kokouksissa hän piti usein pöytäkirjaa. Kun Jämsässä avattiin yhteiskoulu, salli Tuuren isä lahjakkaana pidetyn pojan astua herrojen opinahjoon. Poika hyväksyttiin yhteiskouluun ja hän suoritti 5 luokkaa. Kesken koulun Tuure kuitenkin muutti Helsinkiin, missä kävi Helsingin reaalilyseota. Kouluaikana hän työskenteli Sosialidemokraatti-lehden lentävänä toimittajana. Tuure kirjoitti ylioppilaaksi 20-vuotiaana vuonna 1913.
Vuonna 1915 Lehén aloitti opinnot Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla, nykyisessä humanistisessa tiedekunnassa.
Ura
Sosialidemokraattisessa nuorisoliitossa aktiivisesti toimineen Lehénin opinnot keskeytyivät tammikuussa 1918 Yrjö Sirolan kutsuessa hänet kumouksellisen kansanvaltuuskunnan sihteeriksi. Työssään Lehén tutustui lähemmin myös Otto Wille Kuusiseen ja Kullervo Manneriin. Sisällissodan tappion häämöttäessä Viipurissa punakaartien yleisesikunnan sihteerinä toiminut Lehén pakeni kansanvaltuuskunnan mukana Venäjälle 25.-26.4.1918.
Lehén oli elokuussa vuonna 1918 perustamassa Suomen kommunistista puoluetta (SKP) Moskovassa. Moskovassa hän suoritti syksyn aikana venäläisen punaupseerikurssin, minkä jälkeen Lehén suoritti vielä Pietarin sotakoulun tykistölinjan 9.12.1918-25.4.1919 nimellä Tuure Luomela. Puna-armeijan upseerina hänet komennettiin pian Venäjän sisällissotaan Petroskoin pohjoispuolelle, mistä englantilaiset ja vastavallankumoukselliset venäläiset pyrkivät kohti Pietaria. Kesällä 1919 Lehén osallistui Suolusmäessä Petroskoin edustalla käytyyn taisteluun, jossa Paavo Talvelan johtamat suomalaiset heimosoturit torjuttiin. Lehén toimi Petroskoin edustalla 6. suomalaisen rykmentin tykistöpatterin päällikkönä helmikuusta 1919 kesään 1920.
Kesällä 1920 Lehén komennettiin yleisesikunta-akatemiaan Moskovaan. Hän valmistui yleisesikuntaupseeriksi vuonna 1924, minkä jälkeen hän palveli Uralin sotilaspiirissä.
Oltuaan kahdeksan vuotta puna-armeijan palveluksessa useaa kieltä taitanut Lehén komennettiin vuonna 1926 Kommunistisen internationaalin palvelukseen. Kominternissa hän oli turvallisuuspalvelu GUGB:n ja sotilasvakoilu GRU:n upseerina valtakunnan turvallisuuden majurin arvossa ja tutustui useiden eri maiden kommunisteihin ja näiden puolueisiin. Hän käytti 1920- ja 1930-luvuilla muun muassa salanimeä Alfred Langer, varsinkin Saksassa ja Keski-Euroopassa asioidessaan. Salanimellään Alfred Langer Lehén julkaisi vuonna 1928 teoksen nimeltä Voittamisen taito, joka oli kooste Leninin kapinaa käsittelevistä kirjoituksista. 1930-luvulla Lehén opetti vallankumoustaktiikkaa Moskovan Lenin-koulussa. Espanjan sisällissotaan Lehén lähti Kominternin komentamana heinäkuussa vuonna 1936 peitenimellä Alfred Marus. Hän toimi sotilaallisena neuvonantajana ja salaisen poliisin upseerina kansainvälisissä prikaateissa tutustuen läheisesti espanjalaisiin vallankumouksellisiin. Sen jälkeen Lehén palveli rintamalla. Hänen taistelutoverinaan oli tuolloin muun muassa Tito. Komintern kutsui Lehénin takaisin Moskovaan keväällä 1938.
Talvisodan aikaan Lehén toimi Terijoen hallituksen sisäministerinä. Sen jälkeen hän siirtyi takaisin yliopistomaailmaan 1940 Petroskoin yliopiston ensimmäiseksi rehtoriksi. Lehénille jäi aikaa paneutua myös teoreettisiin kysymyksiin. Jatkosodan aikaan eversti Lehén toimi rintamalehden Sotilaan ääni päätoimittajana.
Suu
Suu on ruoansulatuskanavan portti, jonka kautta ravinto kulkeutuu ruuansulatuskanavan alempiin osiin. Ravinto maistetaan kielellä. Ravinto pilkotaan ja hienonnetaan hampailla, ja siihen vaikuttavat myös syljen entsyymit. Ravinto niellään syljen ja kielen avulla.
Suuta käytetään myös puhumiseen. Suun rakenteiden avulla ihminen tuottaa erilaisia äänteitä säätelemällä ilman kulkua suun läpi.
Tuure Lehén
Ura
Sodan jälkeen 9.11.1946 Lehén palasi Suomeen ja jatkoi tutkimustyötä toimiessaan kustannusyhtiö Kansankulttuurin johtajana. Lehénin Marxia ja Engelsiä suomalaisille tulkitsevia teoksia pidettiin kommunistien keskuudessa pitkään tärkeimpinä alan teoksina, joita kommunistit käyttivät marxismi-leninismiä opiskellessaan. Tunnetuimmaksi Lehénin teoksista tuli 1940-luvun lopussa kirjoitettu Työväenluokan maailmankatsomus, josta vielä 1976 julkaistiin seitsemäs painos. Suomen kansalaisuuden hän sai takaisin elokuussa 1950. Lähinnä Voiton tien luoman maineen vuoksi Lehénin kuviteltiin olleen myös SKP:n vuoden 1948 väitetyn vallankaappaussuunnitelman ”aivot”, vaikka todellisuudessa näin ei ollut.
Lehén pysyi tärkeänä taustavaikuttajana SKP:ssa kuolemaansa saakka. SKP:n ohjelma vuodelta 1957 oli pääasiassa Lehénin työtä ja hänellä oli osansa myös seuraavan vuosikymmenen ohjelmamuutoksessa. Omaperäinen Lehén ei varsinaisesti kuulunut kumpaankaan puolueensa riitelevään osapuoleen.
Lehén avioitui 1923 Moskovassa Hertta Kuusisen kanssa, ja seuraavana vuonna parille syntyi poika Jura (1924–1942). Liitto kariutui kymmenen vuotta myöhemmin 1933. Jura kuoli nuorena kulkutautiin. Toisesta avioliitosta Aino Salon kanssa syntyi tytär Maija vuonna 1944.
Lehén sai NKP:lta Punaisen Lipun kunniamerkin joulukuussa 1967 osallistumisesta Venäjän sisällissotaan. Hän oli Moskovan valtionyliopiston kunniatohtori. Hänet on haudattu SKP:n johtohenkilöiden yhteishautaan Malmin hautausmaalle.
Suomen hyvinvointialueet
Suomen hyvinvointialueet (lyh. HVA ja HA) ovat kunnista ja valtiosta erillisiä julkisoikeudellisia yhteisöjä, joilla on alueellaan itsehallinto. Suomessa on 21 hyvinvointialuetta, minkä lisäksi Helsingin kaupungilla on vastuu hyvinvointialueen tehtävistä omalla alueellaan. Eduskunta hyväksyi 23. kesäkuuta 2021 sosiaali- ja terveydenhuollon uudistusta koskevat lakiesitykset. Uudistuksen toimeenpanoa koskevan lain mukaan sosiaali- ja terveydenhuollon ja pelastustoimen tehtävät ja järjestämisvastuu siirtyivät kunnilta hyvinvointialueille 1. tammikuuta 2023.
Alueellisen yhteistyön ja tarkoituksenmukaisen palvelurakenteen toteuttamiseksi hyvinvointialueista muodostetaan viisi yhteistyöaluetta, jotka vastaavat aiemmin käytössä olleita yliopistosairaaloiden erityisvastuualueita.
Hyvinvointialue järjestää sille lailla säädetyt tehtävät, joita toiminnan alkaessa ovat sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestäminen. Hyvinvointialue voi hoitaa alueellaan myös sen lakisääteisiä tehtäviä tukevia tehtäviä, kuten kansainvälinen toiminta ja hyvinvointialueiden keskinäinen edunvalvonta. Se voi alueellaan tai yhdessä toisen hyvinvointialueen kanssa harjoittaa vähäriskistä liiketoimintaa, joka tukee sen lakisääteisten tehtävien hoitamista. Sopimuksen nojalla hyvinvointialueet voivat hoitaa tehtäviään yhdessä. Yhteistyön muotoja ovat yhteinen toimielin, yhteinen virka, sopimus viranomaistehtävän hoitamisesta ja hyvinvointiyhtymä. Hyvinvointiyhtymän toimialana voi olla vain tukipalvelujen tuottaminen. Hyvinvointiyhtymälle ei voida siirtää järjestämisvastuuta.