cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Batman (vuoden 1989 elokuva)
Roolitus
Batmanin rooliin olivat ehdolla muun muassa Alec Baldwin, Charlie Sheen, Bill Murray, Mel Gibson, Pierce Brosnan ja Tom Selleck ennen kuin Michael Keaton sai roolin. Myös Batmania 1960-luvulla televisiosarjassa esittänyt Adam West halusi esittää Batmania jälleen, mutta ei saanut roolia.
Tim Burton halusi alun perin Michelle Pfeifferin esittämään Bruce Waynen naisystävää Vicki Valea. Pfeiffer esitti jatko-osassa Batman – paluu Kissanaista. Sean Youngin piti alun perin esittää Vicki Valea mutta rooli meni lopulta Kim Basingerille, koska Young loukkasi itsensä kuvatessaan kohtausta, jossa hän ratsastaa hevosella Waynen kanssa. Kyseinen kohtaus poistettiin tämän jälkeen käsikirjoituksesta.
Jokerin roolin olivat ehdolla muun muassa Willem Dafoe, David Bowie, John Lithgow, James Woods, Tim Curry ja Robin Williams ennen kuin Jack Nicholson sai roolin.
Alkuperäisessä käsikirjoituksessa oli mukana Robin ja Ricky Addison Reedin piti esittää häntä. Hahmo poistettiin ja Reed menetti roolin. Ennen Reediä Robinin rooli oli alun perin suunniteltu Kiefer Sutherlandille. Sutherland kuitenkin kieltäytyi roolista identiteettisyiden takia. Robin on mukana kolmannessa osassa nimeltä Batman Forever, jossa häntä esittää Chris O’Donnell.
Michael Jacksonin piti alun perin kirjoittaa elokuvaan lauluja. Ne teki hänen sijastaan Prince.
Muissa medioissa
Batmanin julkaisuvuonna 1989 ilmestyi elokuvaan perustuva NES-videopeli Batman: The Video Game, joka sai samaiselle alustalle myös jatko-osan Batman: Return of the Jokerin. Lisäksi DC Comics julkaisi Batman-elokuvaspesiaalisarjakuvalehden.
Allianssi Vantaa
Allianssi Vantaa oli vuonna 2006 perustettu vantaalainen jalkapalloseura, joka pelaa kaudella 2014 Kolmosessa. Kyseessä ei ole sama seura kuin AC Allianssi, joka lopetti toimintansa talousvaikeuksien takia keväällä 2006.
Allianssi Vantaa on Korson Palloseuran, Koivukylän Palloseuran, Tikkurilan Palloseuran ja Vantaan Jalkapalloseuran yhteenliittymä, jonka perustamiskokous pidettiin 29. marraskuuta 2006. Yhteenliittymän tarkoituksena on ollut luoda perustajaseuroille yhteinen edustusjoukkue.
Allianssi Vantaa T98
Allianssi Vantaa T98 toimi kolme vuotta vantaalaisena tyttöjen jalkapallojoukkueena, joka viimeisenä kautenaan vuonna 2014 pelasi piirisarjaa TB17-ikäluokassa. Joukkue oli yhteisjoukkue, jonka pelaajat tulivat Korson Palloseurasta sekä Koivukylän Palloseurasta. Joukkue hajosi vuoden 2014 lopulla.
Hüseyin Beşok
Hüseyin Beşok (s. 8. helmikuuta 1975 İzmir) on turkkilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Beşok edusti Turkin maajoukkuetta yksissä MM- ja neljissä EM-kilpailuissa saavuttaen EM-hopeaa vuonna 2001. Seuratasolla hän pelasi Turkin lisäksi Ranskassa, Puolassa ja Israelissa voittaen useita mestaruuksia.
Elämä ja urheilu-ura
Beşok edusti Turkin miesten maajoukkuetta MM-kilpailuissa vuonna 2002 sekä vuosien 1997, 1999, 2001 ja 2003 EM-kilpailuissa. Turkin koti-EM-kilpailuista 2001 maa saavutti hopeaa.
Seurajoukkuetasolla Beşok pelasi Turkin lisäksi Ranskassa, Israelissa ja Puolassa. Hän voitti Anadolu Efesissä Turkin mestaruuden vuosina 1996 ja 1997, Turkin cup-mestaruuden vuosina 1996, 1997, 1998 ja 2001 sekä Korać cupin mestaruuden vuonna 1996. Maccabi Tel Avivissa Beşok voitti vuosina 2002 ja 2003 sekä Israelin mestaruuden että maan cup-mestaruuden. Ranskan mestaruuden hän voitti Le Mansissa vuonna 2006 ja Puolan mestaruuden Prokom Sopotissa vuonna 2007.
Kuola (kaupunki)
thumb|250px|right|Kuolan kaupunkikunta Kuolan piirin kartalla. thumb|250px|right|Kuola ("Cola") hollantilaisella vuoden 1601 kartalla. thumb|250px|right|Kuolan linnoituksen pienoismalli. thumb|250px|right|Vuonna 1804 rakennettu Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali. Kuola on kaupunki, kaupunkikunta ja Kuolan piirin hallinnollinen keskus Murmanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kuolanvuonoon laskevien Tuulomajoen ja Kuolajoen yhtymäkohdassa 12 kilometriä Murmanskista etelään. Kaupungissa on 10 400 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja ilmasto
Kuolan kaupunkikunnan pinta-ala on 174,52 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Murmanskin ja Severomorskin kaupunkipiirikuntiin, kaakossa Kuolan piirin Kildinstroin ja Molotšnyin, lounaassa Murmašin ja luoteessa Mežduretšjen kuntiin. Pinta-alasta 74,1 % on metsää.
Kunnan alueella on lukuisia järviä ja soita. Suurimmat joet ovat Kuolajoki ja Tuulomajoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, rautamalmi ja turve. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Tuulomajoen rannalle istutettu lehtikuusimetsikkö sekä Murmanskista Tumannyihin johtavan maantien varrella sijaitseva kolmesataa vuotta vanha mäntymetsä.
Seudulla vallitsee Golfvirran lämmittämä meri-ilmasto. Talvi on pitkä ja leuto, kesä lyhyt ja viileä. Keskilämpötila on talvella –10 … –13 °C ja kesällä +10 … +14 °C. Sää on usein epävakainen. Vuotuinen sademäärä on 550–600 millimetriä.
Asutus
Kuola on kaupunkikunnan ainoa asutuskeskus. Se on luonteeltaan Murmanskin esikaupunki. 1800-luvulle saakka kaupungissa asui lähes yksinomaan sotilaita, virkamiehiä, papistoa ja kauppiaita. Asukasluku alkoi kasvaa 1900-luvun alkupuolella Muurmannin radan ja sataman sekä Murmanskin kaupungin perustamisen ansiosta. Asukasluvun kasvu jatkui vuoteen 1989 saakka, minkä jälkeen se on laskenut yli 35 prosentilla. Viime vuosina väestön väheneminen on kuitenkin huomattavasti hidastunut.
Asukasluvun kehitys
Historia
Seudulla sijainnut pomoriasutus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1264. Sieltä tehtiin kalastus- ja metsästysretkiä Huippuvuorille ja Novaja Zemljaan. Vuonna 1550 rakennettiin Kuolan linnoitus, joka 1500–1600-luvuilla torjui useaan kertaan ruotsalaisten, tanskalaisten ja merirosvojen hyökkäykset. Kuolan kautta käytiin vilkasta ulkomaankauppaa Englannin ja Hollannin kanssa. Iivana Julman ajoista aina vuoteen 1804 saakka se toimi myös karkotuspaikkana. Tanskalaiset hävittivät linnoituksen vuonna 1623. Petsamon luostari siirrettiin vuonna 1590 Kuolaan, kunnes Pietari I lakkautti sen vuonna 1701. 1700-luvulla Kuola menetti merkityksensä ulkomaankaupan keskuksena.
Vuonna 1775 perustettiin Arkangelin käskynhaltijakuntaan ja myöhemmin kuvernementtiin kuulunut Kuolan kihlakunta, ja vuonna 1780 (1784) Kuolasta tuli kaupunki. Englantilaiset valtasivat sen Krimin sodan aikana 1854 ja hävittivät tulliaseman, minkä jälkeen kaupunki autioitui lähes täydellisesti. Koko Kuolan niemimaan käsittänyt kihlakunta liitettiin Kemiin, mutta perustettiin uudelleen 1883. Vuonna 1894 kaupungissa oli 750 asukasta, kaksi kirkkoa, koulu ja muutama kauppa. Asukkaat harjoittivat kalastusta ja kaupankäyntiä saamelaisten kanssa. Kuolan kihlakunnassa oli samana vuonna 8 600 asukasta, joista suurin osa oli venäläisiä ja vajaat 2 000 saamelaisia. Seudulla asui myös suomalaisia ja norjalaisia uudisasukkaita sekä karjalaisia.
Vuonna 1899 kihlakunnan keskus siirrettiin Aleksandrovskiin (nykyinen Poljarnyi), jonka mukaan kihlakunta sai uuden nimensä. Kuola alennettiin kyläksi vuonna 1926, mutta myöhemmin se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1965 siitä tuli jälleen kaupunki.
Liikenne, talous ja palvelut
Kuolan kautta kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18, josta haarautuvat maantiet Ylä-Tuuloman kautta Lotan raja-asemalle sekä Serebrjankan vesivoimalaitokselle. Muurmannin radalla sijaitsevalta Kuolan rautatieasemalta haarautuu rata Nikkeliin. Kaupungista on linja-autoyhteydet Murmanskiin, Montšegorskiin, Apatityyn ja Petroskoihin.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat julkiset palvelut ja hallinto. Kaupungissa toimii Arktikpivon olutpanimo, makaronitehdas, rakennusyrityksiä, suomalais-venäläisen Eurotiivi-yhteisyrityksen ikkunatehdas sekä huonekalutehdas. Suuri osa työvoimasta työskentelee Murmanskissa.
Kaupungissa toimii neljä lastentarhaa, esikoulu, neljä yleissivistävää koulua, lasten luomistyön keskus, lasten musiikkikoulu, ammattikoulu sekä lasten ja nuorten urheilukoulu. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuurikeskus, lasten taidekoulu, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto. Terveyspalveluihin kuuluu piirisairaala poliklinikkoineen.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
Kaupungin keskusta sijaitsee Tuuloma- ja Kuolajokien välisellä tasanteella. Se koostuu etupäässä kerrostaloista, hallintorakennuksista ja palveluista. Tuulomajoen länsirannalla on omakotitaloja. Kuolajoen itärannalla rautatien ja M18-valtatien varrella sijaitsee teollisuusalue.
Suojeltuja kulttuuriperintökohteita ovat vuonna 1804 rakennettu Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali, joka on Kuolan niemimaan ensimmäinen kivirakennus, 1600-luvulta peräisin oleva puinen matkaristi, 1800-luvun alussa pystytetty entisen kihlakunnankassan rakennus sekä Kuolan hautausmaan hautakivet, joista vanhimmat ovat peräisin 1700-luvulta. Linnoituksesta on säilynyt maavalli ja kaivanto. Kaupungissa toimii pomorikulttuuria esittelevä museo.
Maastricht
Maastricht on noin 122 000 asukkaan kaupunki Alankomaissa. Se on Limburgin maakunnan pääkaupunki ja sijaitsee Maasjoen varrella maan eteläosassa, Belgian ja Saksan väliin jäävällä kapealla alueella. Matkaa Belgian rajalle on vain pari kilometriä.
Esittely
thumb|left|250px|Kartta Maastrichtin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen). Kaupunki on perustettu roomalaisten leiripaikalle. Se oli piispanistuin vuosina 382–721. Brabantin herttua, espanjalaiset ja ranskalaiset ovat vallanneet sen useita kertoja historian varrella. Toisessa maailmansodassa saksalaiset hyökkäsivät sinne Alankomaiden valtauksen ensimmäisenä päivänä, ja se oli myös ensimmäinen kaupunki joka vapautettiin saksalaisista 1944. Vuonna 1992 kaupungissa allekirjoitettiin Maastrichtin sopimus.
Kaupungin eteläpuolella on hiekkakivilouhoksia, joiden käytävissä on piiloteltu pakolaisia ja karjaa sotien aikana.
Maastrichtin yliopistossa on lähes 16 tuhatta opiskelijaa. Sen opetusmenetelmä on "problem based learning", ja se sanoo olevansa Alankomaiden yliopistoista kansainvälisin.
Maastrich pyrki vuoden 2018 Euroopan kulttuuripääkaupunkien joukkoon. Times Higher Education-listalla Maastricht nousi sadan parhaan joukkoon lukuvuodelle 2013–2014.
Urheilu
Jalkapalloseura MVV Maastricht on kotoisin Maastrichtista. Seura pelaa Eerste Divisiessa. Kaupungista on kotoisin myös amerikkalaisen jalkapallon seura Maastricht Wildcats, joka pelaa Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla.
Ystävyyskaupungit
Maastrichtin ystävyyskaupungit ovat Liège Belgiassa, Koblenz Saksassa ja Rama Nicaraguassa.
Järvi-Suomi
pienoiskuva|Järvi-Suomen maisemia [[Nilsiän Tahkovuorelta nähtynä.]] pienoiskuva|Järvi-Suomea kartalla. Järvi-Suomi on Suomen maantieteellinen osa-alue, jolle on tunnusomaista runsasjärvisyys ja vaihteleva maisema. Se sijaitsee Sisä-Suomessa lähinnä maan itäisissä ja keskisissä osissa. Järvi-Suomi kattaa Suomen pinta-alasta noin neljänneksen.
Järvi-Suomi rajautuu etelässä, lännessä ja luoteessa Saaristo- ja Rannikko-Suomeen. Salpausselkä on Järvi-Suomen etelä- ja kaakkoisraja. Se on selkeä maisemallinen raja vähäjärviseen eteläiseen Rannikko-Suomeen. Lounaassa Järvi-Suomi rajoittuu Loimaan ja Satakunnan peltoalueisiin. Luoteessa on soinen Suomenselän vedenjakaja ja koillisessa Pielisen Vaara-Suomi. Järvi-Suomi on etelästä pohjoiseen noin 350 kilometriä pitkä ja itä-länsi-suunnassa noin 350 kilometriä leveä.
Järvi-Suomi on suhteellisen yhtenäinen alueeltaan, mutta sen eri alueet eroavat toisistaan järvisyyden ja maiseman suuntautuneisuuden perusteella. Järvi-Suomen suuren koon vuoksi myös kasvillisuudessa ja ilmastossa on eroja.
Maantiede
Järvet peittävät Järvi-Suomen ydinalueilla yli 50 % kokonaispinta-alasta (koko Suomen järviprosentti on 9,9). Suurten järvien keskisyvyys on 10–15 metriä, mutta pienemmät järvet ovat tavallisesti matalia ja niiden keskisyvyys on pari metriä. Suomen kymmenestä suurimmasta järvestä Järvi-Suomessa sijaitsee seitsemän: Suur-Saimaa, Päijänne, Pielinen, Iso-Kalla, Keitele, Iso-Längelmävesi ja Puulavesi. Järvi-Suomen vesistöjä ovat Vuoksen, Kymijoen ja Kokemäenjoen vesistöt. Alueen vedet kuuluvat kokonaisuudessaan näihin vesistöihin.
Järvi-Suomen pinnanmuoto on yleisilmeeltään tasainen, mutta viettää kauttaaltaan etelään. Alue ei kuitenkaan ole täysin tasainen, sillä vaihtelevuutta tulee kivikkoisista mäkimaista ja paikoin jopa vuorista. Kallioperässä on rikkonaisia ja syvälle rapautuneita murrosvyöhykkeitä, jotka ovat kuluneet ympäristöä alemmaksi. Kallioperän suoraviivaisissa murroslaaksoissa on lukuisia järviä, joita reunustavat jyrkät kalliot. Mannerjään virtausvaikutus on jättänyt Järvi-Suomen maastoon ja järviin monissa paikoissa selkeän luode–kaakkosuuntauksen. Jääkauden jäljiltä on myös runsaasti moreeniselänteitä eli drumliineja. Nämä antavat maisemalle selvän, juovikkaan luonteen. Metsäiset drumliinit ovat joskus kilometrien pituisia ja kohoavat usein kymmeniä metrejä järvien rannoilta ylöspäin tai muodostavat järviin pitkiä niemiä ja saarijonoja.
Kasvillisuus
Järvi-Suomen metsät ovat keskinkertaisia ja laihoja. Ne peittävät alueen maapinta-alasta noin 80 %. Puulajeina esiintyy pitkäaikaisen kaskeamisen vuoksi suhteellisen runsaasti mäntyä, koivua ja leppää. Kuusi on vallannut takaisin aikaisemmin menettämiään kasvupaikkoja. Reheviä lehtoja ja lehtomaisia metsiä on laajemmassa määrin vain Kuopion lehtokeskuksessa ja Liperin alueella. Järvi-Suomessa on vähän soita, koska maasto on suhteellisen epätasaista.
Ihmisen toiminta
Asutus on asettunut Järvi-Suomessa aluksi vesien varsille. Vanhastaan on ollut myös mäki- ja vaara-asutusta. Lisäksi toisen maailmansodan jälkeen soistuneita alueita uudisasutettiin. Alueen asutus on eteläisiä rannikkoalueita harvempaa ja hajanaista. Vesistöjen rannoilla sijaitsevat laajimmat savikot ja viljelykelpoiset maat. Siten asutus ja pellot sijaitsevat tavallisesti vesistöjen rannoilla.
Järvi-Suomen sokkeloiset vesitiet ovat muodostaneet esteen maaliikenteelle, mutta mahdollistaneet runsaan sisävesiliikenteen ja puutavaran uitot. Väyliä on parannettu ruoppauksin ja kanavin. Alueen runsaiden metsien ansiosta vesireittien yhtymäkohtiin ja koskien rannoille syntyi paljon puunjalostusteollisuutta. Alueen suurimpia metsäteollisuuskeskuksia olivat Tampere, Valkeakoski, Nokia, Äänekoski, Varkaus, Kuusankoski ja Imatra. Metsäteollisuus on vaikuttanut muun muassa myös Jyväskylän, Lahden, Heinolan, Joensuun ja Lappeenrannan kehitykseen merkittävästi.
Järvi-Suomi on suomalaisten lomanviettoaluetta. Vesistöjen rannoilla on paljon kesämökkejä. Alueella on myös useita lomanviettokeskuksia. Lisäksi alueelle suuntautuu matkailua Suomen ulkopuolelta.
Porraspyramidi
thumb|Egyptiläinen [[faarao Djoserin Sakkaran porraspyramidi.]] thumb|Muinaisiranilaisen [[Elamin Tšogha Zanbilin zikkurratin jäännökset.]] thumb|Pieniä porraspyramideja [[Teotihuacánissa Meksikossa.]]
Porraspyramidi on pyramidi, joka kapenee portaittain ylöspäin mentäessä. Yleensä sen pohja on neliö tai suorakaide. Muutamat muinaiset kansat rakensivat porraspyramidin muotoisia temppeleitä ja hautoja. Mesopotamian ja lähialueiden muinaisia porraspyramideja kutsutaan nimellä zikkurat. Intiaanien Mesoamerikassa nykyisen Etelä-Meksikon seuduilla rakennettiin ennen eurooppalaisten tuloa laajalti porraspyramidimaisia monumentteja lähinnä temppeleiksi.
Egyptin ensimmäiset pyramidit olivat porraspyramideja. Aiemmin Egyptin kuninkaat oli haudattu mastaboihin, jotka olivat penkin muotoisia kumpuja. Porraspyramidit syntyivät kun mastaboja alettiin rakentaa toistensa päälle. Varhaisimman pyramidin, Sakkaran porraspyramidin rakennutti vanhan valtakunnan aikaisen kolmannen dynastian faarao Djoser 2600-luvulla eaa. Djoserin seuraajan Sekhemkhetin porraspyramidi jäi keskeneräiseksi, eikä häntä ilmeisesti ollut haudattu siihen. Myös seuraavat faaraot Khaba ja Huni rakensivat omat porraspyramidinsa. Sen jälkeen pyramidien sivuista alettiin tehdä sileitä kattamalla ne katekivillä.
Sumerilaiset rakensivat Etelä-Mesopotamiassa temppelinsä matalille tasanteille. Kun uusia temppeleitä rakennettiin vanhojen päälle, tasanteet kasvoivat korkeutta. Näin syntyivät zikkuratit. Kun tasanteet kasvoivat suuriksi, ne pengerrettiin ja syntyi porraspyramidi. Assyrialaiset rakensivat Pohjois-Mesopotamiaan jumaltensa kunniaksi suuria zikkurateja kuten sumerilaisetkin. Myös babylonialaiset omaksuivat sumerilaisilta zikkuratit.
Etelä-Amerikassa mochicat, chavinit, nazcat, chimut ja inkat rakensivat tasahuippuisia porraspyramideja ja kumpuja.
James Budd
Budd ei ollut ehdolla uudelle kuvernöörikaudelle 1898. Hän oli Kalifornian viimeinen demokraattikuvernööri vuosikymmeniin; Culbert Olson tuli valituksi virkaan vasta vuonna 1939.
Kuvernöörikautensa jälkeen Budd työskenteli lakimiehenä San Franciscossa. Hän kuoli 57 vuoden ikäisenä Stocktonissa.
Pitcairnsaaret
Pitcairnsaaret (englanniksi Pitcairn Islands, pitcairniksi Pitkern Ailen) on neljästä saaresta (asuttu Pitcairn, asumattomat Oeno Island, Hendersoninsaari ja Ducie Island) koostuva saariryhmä eteläisellä Tyynellä valtamerellä, suurin piirtein Uuden-Seelannin ja Perun välisen matkan puolivälissä. Se on Britannian viimeinen siirtomaa Tyynellämerellä. Sen asukkaat ovat HMS Bountyn kapinallisten ja tahitilaisten jälkeläisiä. Pääsaaren (Pitcairnin) asutuksen syntyhistoriasta on tehty useita kirjoja ja elokuvia. Monen saarelaisen sukunimi on peräisin tuolta aikakaudelta.
Historia
Arkeologit ovat arvelleet, että Pitcairnilla olisi ollut polynesialaista asutusta vielä 1400-luvulla, mutta saari oli asumaton espanjalaisen Pedro Fernandez de Quirosin käydessä siellä ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1606. Britit löysivät saaren 1767 ja nimesivät saaren sen miehistön jäsenen mukaan, joka ensimmäisenä näki saaren.
HMS Bountyn kapinoitsijat ja heidän tahitilaiset kumppaninsa asettuivat saarelle 1790. Bountyn hylky löydettiin uudelleen vuonna 1957 National Geographic Societyn tutkimusmatkalla Bounty Bayn lahdesta. Ensimmäiset asukkaat elättivät itsensä kalastuksella ja maanviljelyllä. Elämä ei ollut kuitenkaan helppoa, ja saarelaisten keskinäiset välit alkoivat heiketä. Murhat, sairaudet ja alkoholismi veivät monia ennenaikaiseen hautaan. Johtohenkilöt John Adams ja Edward ”Ned” Young turvautuivat nyt Raamattuun ja ryhtyivät sen pohjalta luomaan rauhanomaista ihanneyhteisöä. Tahitilaiset kääntyivät kristinuskoon.
Vuonna 1808 amerikkalainen laiva löysi unohdetut saaret uudelleen. Bounty-laivan kapinallisista oli tällöin elossa enää yksi, joka armahdettiin. Britannia päätti ottaa saaret siirtomaakseen 1838, jolloin sille kirjoitettiin oma perustuslaki. Perustuslaki takaa äänioikeuden kaikille saaren vähintään 18 vuotta täyttäneille asukkaille. Saari oli myös yksi ensimmäisistä Britannian alaisista alueista, joka antoi äänioikeuden myös naisille. .
Vuonna 1886 saarella vieraili adventisti John Tay, ja suurin osa saarelaisista kääntyi seitsemännen päivän adventismiin, joka on siitä lähtien ollut saaren valtauskonto.
Vuonna 1914 Panaman kanavan avaamisen jälkeen Pitcairn oli Uuteen-Seelantiin matkaavien risteilijöiden suosima pysähdyspaikka, jossa alkoi käydä laivoja viikoittain.
Saaren väkiluku oli suurimmillaan 233 vuonna 1937. Sen jälkeen asukkaita on muuttanut ulkomaille, erityisesti Uuteen-Seelantiin, ja nykyinen väkiluku on alle 60.
Seitsemän Pitcairnilla asuvaa ja kuusi sieltä pois muuttanutta miestä olivat syytettyinä 96 seksuaalirikoksesta nuoria tyttöjä kohtaan. Oikeudenkäynti pidettiin Uudessa-Seelannissa Britannian lakien mukaisesti vuonna 2004. Kuusi miehistä tuomittiin, mukaan lukien saaren päämies Steve Christian. Syytetyt kiistivät Britannian lakien voimassaolon Pitcairnissa ja väittivät Pitcairnia itsenäiseksi valtioksi. Oikeus hylkäsi väitteen.
Politiikka
Saarilla Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan valtaa edustaa Pitcairnin kuvernööri, jona toimii Britannian Uuden-Seelannin lähettiläs (High Comissioner). Elokuusta 2022 alkaen kuvernöörinä on toiminut Iona Thomas.
Käytännössä saarella valtaa pitää kymmenhenkinen saarineuvosto ja sen puheenjohtaja, josta käytetään arvonimeä pormestari. Pormestari valitaan kolmen vuoden välein.
Samaa sukupuolta olevat parit saavat mennä naimisiin Pitcairnilla.
Maantiede
Pitcairn sijaitsee noin 2 170 kilometriä eteläkaakkoon Tahitista. Etäisyys Uuteen-Seelantiin on 5 310 kilometriä ja Panamaan 6 600 kilometriä.
Pitcairnsaaret koostuvat neljästä saaresta, joista yksi, Pitcairn, on asuttu. Muut saaret ovat Oeno Island, Henderson Island ja Ducie Island. Pitcairn ja Henderson ovat tulivuoripohjaisia, Ducie on koralliatolli. Ainoastaan Pitcairnille pääsee veneellä Bounty Bayn kautta.
Talous
Pitcairnilla kasvaa runsaasti hedelmiä ja vihanneksia, kuten sitruunaa, sokeriruokoa, vesimelonia, banaania, jamssia, ananaksia ja papuja. Elannon yhdyskunnalle tuovat kalastus, viljely omiin tarpeisiin ja käsityöt. Rahatuloa saadaan postimerkkien ja hunajan myynnistä ohikulkeville laivoille. Paikallisen hunajan sanotaan olleen kuningatar Elisabet II:n suosiossa. Kauppaa hankaloittaa saarten etäinen sijainti: siellä ei ole lentokenttää eikä satamaa, vaan ohi kulkeville laivoille täytyy mennä veneellä. Muutamat risteilyalukset tekevät parin tunnin pysähdyksen saarella, jolloin turistit pääsevät maihin.
Väestöjakauma
Suurin osa Pitcairnin asukkaista on Bountyn kapinan jälkeläisiä, minkä näkee myös heidän sukunimistään. Suurin osa saarelaisista on seitsemännen päivän adventisteja ja kuuluu adventtikirkkoon. Tästä syystä monet saarelaiset viettävät lepopäivää lauantaisin. Saarella puhutaan pitcairnin kieltä, joka on 1700-luvun englannin ja tahitin pohjalta syntynyt kreolikieli.
Saarella syntyi ensimmäinen lapsi 17 vuoteen syyskuussa 2003. Pitcairn on pyrkinyt houkuttelemaan saarelle asukkaiksi nuoria pariskuntia, mutta tulokset ovat olleet laihoja. Saarille muuttavalta henkilöltä vaaditaan 30 000 dollarin säästöjä sekä riittävästi varallisuutta rakentaa itselleen talo. Vuoteen 2020 mennessä kyselyitä saarelle muuttamisesta oli tullut 700, mutta tästä huolimatta yhtään maahanmuuttoprosessia ei ollut käynnistetty.
Kulttuuri
pienoiskuva|Adamstownin kirkko Pitcairnin kulttuuri on kielen tapaan sekoitus brittiläisiä ja tahitilaisia vaikutteita. Seitsemännen päivän adventistien lähetystyö 1890-luvulla on vaikuttanut vahvasti Pitcairnin kulttuuriin, vaikka vain harva saarelainen harjoittaa nykyisin uskontoa aktiivisesti. Uskonnollislähtöisiä sääntöjä, jotka kielsivät alkoholin käytön, tanssimisen ja julkisen kiintymyksen osoittamisen saarella on sittemmin väljennetty, eikä alkoholinkäyttöä varten enää tarvitse hankkia lisenssejä. Saarella on yksi lisensoitu kahvila ja baari, ja alkoholijuomia ja tupakkaa saa ostaa virallisesta kaupasta. Huolimatta seitsemännen päivän adventilaisuuden dominoivasta asemasta, Pitcairnsaarilla on uskonnonvapaus.
Ella Adajevskaja
Elisaveta Georgijevna "Ella" Adajevskaja (Ella Adaïewsky; ; 29. tammikuuta 1846 Pietari – 26. heinäkuuta 1926 Bonn) oli venäläinen säveltäjä ja pianisti.
Adajevskajan tunnetuimpia opettajia olivat Adolf von Henselt, Alexander Dreyschock ja Anton Rubinstein. Hän piti ensimmäisen julkisen konserttinsa Pietarissa talvella 1861/1862 ja sai pian osakseen laajaa seurantaa eri puolilla Eurooppaa.
Adajevskajan sävellystuotantoon kuuluu muun muassa kaksi oopperaa 1870-luvulta sekä 24 preludia pianolle ja laulajalle vuosilta 1903–1907. Hän eli 80-vuotiaaksi.
Lukio Suomessa
Lukion historia
Lukio on oppilaitoksena syntynyt yleissivistävästä, yliopistoon valmistavasta koulutuksesta. Tätä opetusta antoivat 1800-luvun alkupuolella kaupunkien kymnaasit ja Turun triviaalikoulu. (Turussa ei ollut kymnaasia, sillä se oli muutettu 1640 yliopistoksi.) Lukion syntyyn vaikutti Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston vuonna 1852 tekemä uudistus, jossa yliopistoon pääsyn ehdoksi asetettiin ylioppilastutkinto. Tähän tutkintoon saivat osallistua kymnaasien eli lukioiden opiskelijat. Vuoden 1872 koulujärjestyksessä näistä kouluista tuli yhtenäisiä kahdeksanvuotisia lyseoita, jotka olivat valtion poikakouluja. Yleisnimeksi lyseoille, tyttölyseoille ja yhteiskouluille muodostui oppikoulu.
Sotien välisenä aikana muodostui yhä selvemmäksi ilmiö, että kaikki eivät suorittaneet lyseota loppuun. Tämä tunnustettiin jakamalla oppikoulu virallisesti viisivuotiseen keskikouluun ja kolmivuotiseen lukioon. Siirryttäessä peruskoulujärjestelmään 1970-luvulla keskikoulut ja kansakoulujärjestelmä yhdistettiin peruskouluiksi ja useimmat lukiot kunnallistettiin. Nyt lukioon pääsyn ehdoksi tuli peruskoulun päättötodistus.
Lukiojärjestelmää on sittemmin uudistettu vuosien 1983, 1998 ja 2018 lukiolaeilla sekä vuosina 1982, 1985, 1994, 2003, 2014 ja 2016 sekä 2021 muutetuilla opetussuunnitelmien perusteilla (ennen vuotta 1982 opetus perustui vielä peruskouluaikanakin oppikoulun opetussuunnitelman viimeiseen, vuoden 1963 laitokseen, joka oli käytössä nykymittapuulla pitkän, lähes 20 vuoden ajanjakson). Matematiikassa oppimääriä on kaksi, lyhyt ja pitkä (vuosina 1982-1994 yleinen ja laaja), joiden väliltä valitaan. Aiemmin oppimäärän pituus oli sidoksissa koulujen linjajakoihin. Erityisen merkittävä oli vuoden 1994 valinnaisuutta merkittävästi lisännyt opetussuunnitelmauudistus, jossa oppimäärä pilkottiin pakollisiin, syventäviin ja soveltaviin kursseihin: esimerkiksi laaja fysiikka (myös matematiikka) oli aiemmin yhtenäinen, kahdeksan kurssin kokonaisuus, joka oli suoritettava kokonaan, jos sen valitsi (samalla periaatteella kuin nykyopetussuunnitelman pitkässä matematiikassa on kymmenen pakollista moduulia). Vuonna 1994 myös tehtiin filosofiasta jälleen pakollinen oppiaine ja kevennettiin olennaisesti lyhyttä matematiikkaa, joka aiemmin kattoi tiivistettynä lähes kaikki pitkän oppimäärän sisällöt. Matematiikassa nykyrunko perustuu edelleen pienin muutoksin vuoden 1994 sisältöihin. Opetushallitus julkisti vuoden 2021 elokuussa toimeenpantavan lukion opetussuunnitelman 7.–8.11.2019 järjestetyillä lukiopäivillä. Uusi opetussuunnitelma on tehty yhteistyössä opiskelijoiden kanssa: siinä keskitytään yhä enemmän opiskelijan voimavarojen huomioimiseen, ja opetettavaa ainesta on karsittu paikoin runsaastikin. Uuden opetussuunnitelman, jossa ei enää esiinny käsitettä kurssi, perusyksikkö moduuli vastaa laajuudeltaan noin puolta vanhaa kurssia, ja siinä opintojen laajuudet on ensi kertaa ilmaistu moduulitasolla opintopisteinä. Lukio muuttui kurssimuotoiseksi vuonna 1982 samalla, kun ensimmäinen varsinainen lukion opetussuunnitelma tuli käyttöön. Samalla kouluja kehotettiin ottamaan käyttöön jaksojärjestelmä.
Kurssimuotoisuus hahmottuu
Lukio-opiskelun muotoihin tuli muutoksia 1980–1990-luvuilla. Opetusministeriö pyrki 1970-luvulta 1990-luvun puoliväliin saakka yhdistämään ammattikoulutuksen ja lukion nuorisokouluksi vastaavasti kuin Ruotsissa oli tehty. Se ei toteutunut, mutta hankkeen tuloksena oli vuonna 1998 aloitettu kaksoistutkinto. Iltaoppikouluissa oli 1960-luvun lopussa tehty luokattoman järjestelmän kokeilu. Kouluhallinto halusi tutkia järjestelmän soveltavuutta myös päivälukioihin. Helsinkiläisessä Mäkelänrinteen yhteiskoulussa oltiin hyvin kiinnostuneita kokeilusta. Toinen kokeiluun halukas oli valtion virallinen kokeilukoulu Alppilan yhteislyseo.
Mäkelänrinteellä kehiteltiin uusia piirteitä luokattomuuteen. Esimerkiksi opiskelun ohjaukseen kiinnitettiin suurta huomiota. Sinne syntyi myös erikoislinja urheilijoille, jotka erityisesti tarvitsivat joustavaa järjestelmää. Koeviikkojärjestelmä sai alkunsa sieltä. Mäkelänrinteen kokeilussa luokkaryhmistä luovuttiin kokonaan: opiskelija sai vapaana luokkasidoksista noudattaa omaa ohjelmaansa ja hidastaa tai nopeuttaa opiskeluaan. Alppilan lukiossa annettiin oppilaille suuri vapaus valita kurssinsa ja ne yritettiin toteuttaa työjärjestyksessä mahdollisimman tarkoin. Alppilan varovaisemman kokeilun tulos oli, että luokattomuus-sanan asemesta otettiin käyttöön termi kurssimuotoisuus. Vuonna 1982 otettiin lukioissa valtakunnallisesti käyttöön uusi kurssimuotoinen luokallinen opetussuunnitelma suosituksin toteuttaa se jaksojärjestelmässä.
Lukio-opinnot
Lukio-opiskelun päämääränä on yleisesti ylioppilastutkinnon suorittaminen. Nuorten lukion oppimäärä koostuu vähintään 150 opintopisteestä kurssien sijaan vuoden 2019 opetussuunnitelman perusteiden mukaan. Opintoja arvioidaan opintojaksoittain. Suoritettuaan lukion oppimäärän opiskelija saa automaattisesti lukion päättötodistuksen ja mikäli hän on suorittanut hyväksytysti ylioppilastutkintoon kuuluvat kokeet tulee hänestä ylioppilas. Ylioppilaaksi ei voi siis valmistua, jos lukion oppimäärä on suorittamatta. Toisaalta lukiosta voi valmistua ilman ylioppilaaksi tuloa.
Lukion tuntijako
Taulukossa on mainittu sekä valtakunnalliset vuonna 2004 käyttöön otettu tuntijako ja vuonna 2016 voimaan tullut tuntijako että vuonna 2016 tietyissä lukioissa alkava kokeilutuntijako.
Kielissä on käytetty seuraavia oppimäärän laajuutta kuvaavia koodeja: A-kieli peruskoulun 3. tai 4./5. luokalta alkanut kieli, B1-kieli peruskoulun 7. luokalta alkanut kieli, B2-kieli peruskoulun 8. luokalta alkanut kieli ja B3-kieli lukiossa alkanut kieli.
Valtakunnallisten pakollisten ja syventävien kurssien lisäksi jokaisella koululla on omia koulukohtaisia kursseja (syventävät/soveltavat).
Kieliohjelma
Kielet jaetaan lukiossa kolmeen laajuuteen. Pitkän (A-kieli) ja keskipitkän (B1-kieli) opiskelu on kaikille pakollista. Opiskelijan on siis opiskeltava ainakin kahta kieltä, joista ainakin toisen on oltava pitkä kieli ja toisen toinen kotimainen kieli. Yhden pitkän ja yhden keskipitkän sijaan voi lukea myös kahta tai useampaa pitkää kieltä. Lyhyet kielet (B2- ja B3-kielet) ovat opiskelijoille valinnaisia.
Lähes kaikki opiskelevat pitkänä englantia, muut suosituimmat A-kielet ovat järjestyksessä saksa, ruotsi, suomi ja ranska. Keskipitkänä kielenä lähes kaikki opiskelevat toista kotimaista kieltä.
Lyhyissä kielissä ei ole pakollisia kursseja, vaan kummassakin on kahdeksan valtakunnallista syventävää kurssia. B3-kielen kahden ensimmäisen kurssin jälkeen kielet ovat samanpituisia, eli esimerkiksi B2-kielen kurssi 1 vastaa B3-kielen kurssia 3 jne. Nykyään useissa lukioissa näiden kielten ryhmät usein yhdistetään, jolloin kaksi ensimmäistä B3-kielen kurssia suoritettuaan opiskelija jatkaa kyseisen kielen opintojaan B2-kielen ensimmäisestä kurssista ja suorittaa tämän oppimäärän.
Suosituimmat lyhyen oppimäärän kielet (vähintään 6 kurssia käyneiden lukumäärän perusteella) ovat saksa, ranska, espanja ja venäjä.
Eri laajuisina opiskellut kielet (muuten kuin äidinkielenä) (opiskelijoiden määrän mukaisessa järjestyksessä keväällä 2006 valmistuneiden keskuudessa) olivat englanti (99,5 %), ruotsi (92,5 %), saksa (35,4 %), ranska (19,7 %), espanja (10,3 %), suomi (6,4 %), venäjä (5,6 %), italia (4,3 %), latina (3,8 %) ja saame (0,1 %) sekä "muu kieli" 1,2 %.
Valinnaiset kurssit
Lukion valinnaiset kurssit ovat joko syventäviä tai soveltavia. Syventäviä kursseja on kahdenlaisia: Valtakunnallisten syventävien kurssien sisältö määrätään valtakunnallisesti, ja se kuuluu osana ylioppilastutkinnossa testattavaan tietomäärään. Koulukohtaisten syventävien sisällöstä päättävät koulut itse, ja ne arvostellaan valtakunnallisista poiketen pelkällä suoritusmerkinnällä tai numerolla, joka ei vaikuta aineen keskiarvoon. Soveltavat kurssit sisältävät koulukohtaisesti valittuja aiheita, jotka voivat ylittää perinteisiä oppiainerajoja. Pakollisten kurssien lisäksi oppilaalla pitää olla suoritettuna vähintään 10 syventävää kurssia, ennen kuin hänet voidaan hyväksyä ylioppilaaksi. Soveltavien kurssien osalta ei ole mitään määräyksiä.
Erityistehtävän saaneet lukiot
thumb|[[Helsingin kuvataidelukio.]] Joillekin lukioille on määrätty valtakunnallinen erityistehtävä taiteessa tai tieteessä. Näitä lukioita on lueteltu artikkelissa Luettelo valtakunnallisen erityistehtävän saaneista lukioista. Näissä lukioissa opiskelijan on suoritettava erityistehtävään kuuluvia kursseja tietty määrä ja hänellä on oikeus jättää kahdeksan valtakunnallisesti pakollista kurssia pois opinto-ohjelmastaan. Jotkin lukiot rajoittavat aineet, joista voi kursseja jättää pois, mutta joissakin opiskelija saa valita poisjättämänsä kurssit vapaasti. Kuitenkin jokaisesta pakollisesta oppiaineesta on suoritettava puolet pakollisista kursseista (parittomista kurssien määrästä pitää suorittaa puolikkaasta seuraavan kokonaisluvun verran kursseja) ja kirjoitettavien aineiden kaikki pakolliset tulee suorittaa. Yleisiä kevennettäviä aineita ovat muun muassa ruotsi/matematiikka (toinen on pakollista kirjoittaa), uskonto, biologia, maantiede, kemia, fysiikka ja liikunta.
Erityistehtävän saaneiden lukioiden suosio on suuri. Moniin pääsee sisään vain vajaa puolet hakijoista, ja opiskelu erityislukiossa poikkeaa monin tavoin yleislukioista. Esimerkiksi korkeakoulut voivat antaa hyväksilukuja joistakin erityislukioissa suoritetuista kursseista. Erityislukioiden erityistehtävään kuuluvat kurssit suoritetaankin usein kunkin alan ammattilaisten ohjauksessa, ja tällöin kyse on todellisesta painotuksesta. Usein tähän sekoitetaankin jotakin ainetta erityisesti painottavat yleislukiot (esimerkiksi monet lukiot voivat tarjota teatteritaiteen tai valokuvauksen kursseja), joiden opiskelijalla ei kuitenkaan ole em. vähennysoikeutta valtakunnallisesti pakollisista kursseista. Opettajatkin ovat tällaisissa lukioissa harvemmin muodollisesti päteviä opettamassaan erityisaineessa.
Suoritusaika
thumb|Lukiosta valmistuneet ylioppilaat saavat valmistuessaan ylioppilaslakit. Kuvassa suomalainen lakki. Lukion suoritusaika on normaalisti 2–4 vuotta, erityisluvalla vielä pidempään. Ylioppilaaksi on mahdollista valmistua joko syksyllä tai keväällä. Suurin osa opiskelijoista valmistuu kolmessa vuodessa ja vain ani harva kahdessa. Erityislukioissa opiskelu venyy usein 3,5 tai neljään vuoteen.
Toisen vuosikurssin opiskelijoita kutsutaan penkinpainajaisten jälkeen "vanhoiksi", koska he ovat perinteisesti olleet tämän jälkeen lukion opiskelijoiden vanhinta ikäluokkaa. Nykyään näin ei kuitenkaan ole, sillä luokattomassa lukiossa on lähes aina myös pidempään kuin kolme vuotta kirjoilla pysyviä opiskelijoita. Viimeisen vuoden opiskelijaa kutsutaan abiturientiksi, "abiksi". Abiturientit eivät myöskään aina siirry kokonaan ns. lukulomalle, vaan monet keräävät kursseja vielä loppukevään, penkinpainajaisten jälkeenkin. Perinteistä kuitenkin halutaan pitää kiinni. Lukiolaisten erityisiä opiskelujen ulkopuolisia tapahtumia ovat vanhojen tanssit ja abiturienttien penkinpainajaiset.
Lukion merkitys opiskelijalle
Jos opiskelijalla on tavoitteena esimerkiksi korkea-asteen opinnot, joissa opiskelun lähtökohtana ovat hyvät kielelliset, matemaattiset tai yhteiskunnalliset valmiudet, on lukio tällöin oikea valinta toisen asteen oppilaitokseksi. Periaatteessa sekä lukio että kolmivuotinen ammattitutkinto antavat yhtäläisen korkeakoulukelpoisuuden, mutta erityisesti yliopistojen pääsykokeet muodostuvat pelkän ammattitutkinnon suorittaneelle vaikeaksi. Sen sijaan joillekin ammattikorkeakoulujen koulutusohjelmilla opiskelevista huomattava osa on suorittanut saman alan ammattitutkinnon (esimerkiksi insinöörikoulutusohjelmat). Käytännössä monet lukioon menevät opiskelijat eivät vielä tiedä omaa tulevaisuuden alaansa peruskoulun jälkeen, joten lukio on luonteva ratkaisu. Suurissa kaupungeissa lukioiden keskiarvorajat voivat olla verrattain korkeita, jolloin heikon opiskelijan on joko hakeuduttava syrjäisen maaseudun lukioon tai ammattioppilaitokseen. Maaseudulla lukion keskiarvoraja voi sen sijaan olla niin matala, että joillekin ammattioppilaitosten linjoille on hankalampi päästä. Osa heikon keskiarvon saaneista käy valinnaisen kymppiluokan korottaakseen numeroitaan ja päästäkseen haluamaansa oppilaitokseen.
Kaksois- ja kolmoistutkinnot
Osassa ammattikouluista ja lukioista voi suorittaa ammattitutkinnon yhteydessä myös ylioppilastutkinnon; tällöin puhutaan kaksoistutkinnosta. Kaksoistutkintolaisilla opiskelu kestää yleensä kolmesta neljään vuotta. Tällöin osa ammattitutkinnon opinnoista korvataan lukion oppimäärään sisältyvillä pakollisilla kursseilla. Opiskelija saa ammattioppilaitoksen päästötodistuksen ja ylioppilastutkintotodistuksen. Tällainen ammattilukio voidaan toteuttaa useilla tavoin: valinta pitkän ja lyhyen matematiikan välillä voi määräytyä automaattisesti. Pakollisten kurssien lisäksi saatetaan tarjota myös mahdollisuus lukea jonkin yksittäisen aineen, esimerkiksi fysiikan, syventävät kurssit. Mahdollista on myös suorittaa sekä ammatillinen perustutkinto että lukion koko oppimäärä. Tällöin puhutaan kolmoistutkinnosta.
Lukiokoulutuksen järjestäminen
Lukioiden ylläpitäminen on vapaaehtoista, mutta suurin osa Suomen kunnista ylläpitää ainakin yhtä lukiota. Ongelmana lukion pitämisessä on pienille kunnille riittävän opiskelijamäärän saanti. Näissäkin kunnissa täytyy toteuttaa valtioneuvoston asetusta, jonka mukaan valtakunnalliset syventävät kurssit tulee tarjota opiskelijalle valittaviksi.
Opetushallitus myöntää halukkaille kunnille ja yhteisöille opetuksen järjestämisluvat. Luvan saanti edellyttää, että hakijalla on taloudelliset ja ammatilliset edellytykset järjestää lukio-opetusta. Lukio-opetusta ei saa järjestää taloudellisen hyödyn tavoittelemiseksi, mutta opetuksenjärjestäjät ovat oikeutettuja valtionapuun.
Lukio-opiskelijan opintososiaaliset edut eivät ole yhtä hyvät kuin peruskoululaisen, mutta lukio-opiskelijalla on oikeus ilmaiseen opetukseen, opiskelijahuoltoon sekä yhteen ilmaiseen lounaaseen päivässä. Koulukirjat ja opetusmateriaalit ovat opiskelijan omalla vastuulla, mikä on eräänlainen jäänne vanhalta oppikouluajalta. Koulumatkoihin sen sijaan voi saada tukea Kansaneläkelaitokselta, ja opiskelijalla on oikeus opintotukeen, johon vaikuttavat vanhempien tulot alle 20-vuotiaalla opiskelijalla.
Lukiokoulutuksessa ei tunneta perusopetuksen lähikoulukäsitettä. Sen sijaan jokaisella on oikeus hakea yhteishaussa haluamaansa lukioon, joka valitsee opiskelijat perusopetuksen päättötodistuksen lukuaineiden keskiarvon mukaisessa järjestyksessä. Tästä poikkeuksen voivat tehdä erityisen koulutustehtävän saaneet lukiot, jotka järjestävät usein pääsykokeen. Tarvittava keskiarvo määräytyy lukioittain hakijoiden mukaan, joten keskiarvoraja on yleensä huomattavasti korkeampi esimerkiksi suurten kaupunkien suosituissa lukioissa kuin 5 000 asukkaan kuntien lukioissa, joskin joihinkin pienempiinkin lukioihin on päätetty tietty keskiarvoraja, joka opiskelijan pitää ylittää päästäkseen lukioon.
Nikaia (Liguria)
Nikaia oli antiikin aikainen kaupunki Liguriassa Italiassa tai Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Nizzan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Nikaia oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede
Nikaia sijaitsi Ligurian rannikolla Meri-Alppien juurella Paulo-joen (nyk. Paglione) suussa. Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi oletettavasti nykyisen satamalahden länsipuolella oleva kukkula. Satama sijaitsi samalla paikalla kuin nykyisin.
Nikaia sijaitsi lähellä Gallia Narbonensiksen rajaa. Tämän vuoksi sekä siksi, että kaupunki oli Massalian siirtokunta, se luettiin varhaisina aikoina usein osaksi Galliaa, ja tämä esiintyy vielä Pomponius Melalla. Sen jälkeen kun Varus (nyk. Var) -joki tuli Gallian ja Italian rajaksi, Nikaia luettiin Italiaan, koska se sijaitsi neljä roomalaista mailia eli lähes kuusi kilometriä joesta itään. Italian kaupunkina sen mainitsevat muun muassa Strabon, Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios.
Nikaian itäpuolella sijaitsi kolme antiikin lähteiden mainitsemaa luonnonsatamalahtea. Nykyinen Villefranchen lahti (Rade de Villefranche-sur-Mer) tunnettiin nimellä Portus Olivula; nykyinen Ansé des Fossés/Fossettes nimellä Anao Portus; ja nykyinen Baie de Saint-Laurent nimellä Avisio Portus.
Historia
Nikaia oli Massalian perustama siirtokunta ja linnoitus (epiteikhisma). Strabonin mukaan se perustettiin rannikon suojaamiseksi barbaareilta. Nikaia ilmeisesti perustettiin vasta vuoden 260 eaa. jälkeen, sillä se ei esiinny Pseudo-Skymnoksella, jonka tieto oli todennäköisesti peräisin Timaios Tauromenionlaiselta. Varmuudella kaupunki on ollut olemassa vuonna 154 eaa. Kaupungin varhaisesta historiasta ei tiedetä käytännössä mitään, mutta myöhemminkin se vaikuttaa säilyneen Massalian alaisuudessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Nikaieus.
Tämän jälkeen Nikaiasta ei juuri kuulla antiikin ajan historiassa. Se säilyi Massalian alaisuudessa vielä senkin jälkeen, kun kummatkin kaupungit tulivat osaksi Rooman valtakuntaa, ja luettiin maantieteellisesti osaksi Italiaa. Myöhemmin uusi provinssijako siirsi Nikaian eli Nicaean ja läheisen Cemenelumin osaksi Galliaa, sillä siitä tuli osa Alpes maritimaen provinssia. Näin se esiintyy Ammianus Marcellinuksella taas osana Galliaa. Myös Rooman valtakunnan lopulla ja sen jälkeen, kun kaupungista oli tullut piispanistuin, sen piispat esiintyvät Gallian prelaattien joukossa.
Nicaea ei vaikuta olleen erityisen merkittävä kaupunki Rooman keisarikaudella, ja vaikuttaa jääneen sen viereen perustetun Cemenelumin kaupungin varjoon. Nicaealla oli kuitenkin hyvä satama, minkä on täytynyt aina tuottaa sille jonkin verran vaurautta. Cemenelumin kukistumisen jälkeen Nicaeasta tuli oman Gallian osansa tärkein kaupunki. Keskiajalla kaupungista tuli osa Nizzan kreivikuntaa (Contado di Nizza).
TV3 (Ruotsi)
TV3 on ruotsalainen Viaplay Groupin omistama kaupallinen televisiokanava, joka esittää ohjelmaa 24 tuntia vuorokaudessa. Kanava aloitti lähetyksensä 31. joulukuuta 1987. Samankaltaista versiota TV3-kanavasta lähetetään myös Tanskassa, Norjassa sekä Baltian maissa. TV3-kanavat ovat olleet merkitykseltään suuria, kanava on toiminut televisiomonopolin murtajana monissa maissa. Suomessa kanava näkyy kaapelissa, satelliitissa ja Pohjanmaalla, Ahvenanmaalla, Meri-Lapissa ja Länsi-Lapissa antenniverkossa. Ruotsissa kanava on koko maan kattava. Kanava on maksullinen.
Kyvetti
thumb|250px|Muovinen kyvetti Kyvetti on mittausastia, jota käytetään optisissa mittauksissa, jossa näytteen läpi kohdistetaan säteilyä. Mittauslaitteessa, kuten spektrometrissä, oleva detektori tulkitsee näytteen aiheuttaman absorptiota, jolla voidaan määrittää esimerkiksi näytteen konsentraatio.
Läpivirtauskyvetti on muunnos perinteisestä kyvetistä. Kyvettiin on liitetty syöttö- ja poistoletku, jotka mahdollistavat kyvetin pesun ja uuden näytteen lisäämisen kesken ajon.
Kyvettejä käytetään myös esimerkiksi kasvitieteen ja metsäntutkimuksen kenttämittauksissa. Suomessa muun muassa Helsingin yliopiston Hyytiälän metsäasema kyveteillä mitataan puiden ja maanpinnan kasvillisuuden kaasumaista aineenvaihduntaa. Näihin tarkoituksiin suunnitellut kyvetit ovat huomattavasti laboratoriokyvettejä kookkaampia, koska kyvetin mittauskammion sisälle pitää sopia esimerkiksi tutkittava puun oksa tai alue maanpintaa. Mitattaessa kyvetti pidetään avoinna suurimman osan toistuvasta mittausyklistä, että kyvetin mittauskammion sisäolot vastaisivat mahdollisimman tarkoin ympäristöään. Kyvetti suljetaan kasvien kaasunvaihdon mittaamiseksi esimerkiksi minuutin ajaksi tunneittain. Pitkään on ollut tunnettua, että suljetun kyvettikammion ilma voi lämmetä auringon paistaessa nopeastikin useilla Celsius-asteilla (verrattuna avoimeen tilanteeseen), ja kasvien pintalämpötila tätä enemmänkin. Pertti Harin ja kumppaneiden julkaisussaan kuvaaman kyvetin tapauksessa lämpememinen oli suurimmillaan noin 0,1 °C/s. Lämpeneminen häiritsee mittausarvojen tulkintaa osaltaan.
BirdLife International
BirdLife International on kansainvälinen lintujen suojelemista edesauttava ympäristöjärjestö. BirdLife International on maailman suurin ympäristöjärjestöjen yhteenliittymä, joka toimii 120 maassa. Järjestöllä on maailmanlaajuisesti 13 miljoonaa jäsentä ja tukijaa, yli 7500 työntekijää, ja sen yhteenlaskettu budjetti on 539 miljoonaa dollaria. Järjestön perustivat vuonna 1922 Gilbert Pearson ja Jean Theodore Delacour nimellä International Council for Bird Preservation. Toiminta loppui toisen maailmansodan jälkeen, mutta käynnistyi jälleen uudelleen vuonna 1983, ja nimi vaihdettiin nykyiseksi 1993. Järjestön nykyinen puheenjohtaja on jordanialainen Khaled Anis Irani ja toimitusjohtaja ecuadorilainen Patricia Zurita. Lintutieteellisten yhdistysten liitto (perustettu 1973) on nykyään BirdLife Internationalin täysivaltainen jäsen nimellä BirdLife Suomi.
Marc Chagall
Marc Chagall, oikealta nimeltään Moiše Segal (jiddišiksi מאַרק שאַגאַל‎,, ; 7. heinäkuuta (J: 24. kesäkuuta) 1887 Vitebsk, Venäjä – 28. maaliskuuta 1985 Saint-Paul de Vence, Alpes-Maritimes) oli venäjänjuutalais-ranskalainen taidemaalari. Surrealismiin usein yhdistetty Chagall on eräs 1900-luvun tunnetuimmista taiteilijoista. Hänen maalauksilleen ominainen värikkyys ja lämminhenkisyys on tehnyt niistä varsin pidettyjä.
Lapsuus
Chagall syntyi Vitebskissä nykyisen Valko-Venäjän alueella, silloisessa Venäjän keisarikunnassa hasidijuutalaiseen perheen. Hän oli vanhin kahdeksasta lapsesta. Hänen nimensä Moiše Segal venäläistettiin Mark Zaharovitš Šagaloviksi ja edelleen muotoon Šagal, josta ranskalaisittain syntyi nimi Marc Chagall. Perheen isä oli sillikauppias. Lapsuuttaan Chagall piti onnellisena vaikkakin köyhänä, ja kotikylän muistot esiintyvätkin usein hänen taiteessaan.
Opinnot
Chagall alkoi opiskella maalaustaidetta vuonna 1906 paikallisen taiteilijan opastuksella, mutta muutti hiukan myöhemmin Pietariin. Siellä hän harjaannutti kykyjään eri oppilaitoksissa opettajanaan muun muassa Léon Bakst, tutustuen taiteen erilaisiin suuntauksiin ja muotivirtauksiin. Tausta aiheutti taiteilijalle ongelmia: juutalaiset saivat oleskella Pietarissa vain luvanvaraisesti, ja Chagall vietti lyhyen aikaa vankilassa. Pietariin hän jäi kuitenkin vuoteen 1910 saakka vieraillen säännöllisesti kotikylässään, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa Bella Rosenfeldin.
Pariisin vuodet 1910–1914
Venäläiset taiteilijat olivat Pariisissa suuressa suosiossa. Sergei Djagilevin Venäläinen baletti ja sen ympärille kerääntyneet tanssijat, muusikot, kirjailijat ja taidemaalarit olivat saavuttaneet loistavan menestyksen. Venäjä oli tullut muotiin ja venäläiset taiteilijat käyttivät tilaisuutta hyväkseen oppiakseen tuntemaan modernin taiteen sen syntysijoilla. Chagallin opettaja Bakst oli saapunut Pariisiin vuonna 1909 Djagilevin työtoverina. Syksyllä 1910 myös Chagall matkusti pietarilaiselta suosijaltaan, Max Winawerilta saamansa niukan apurahan turvin toivoen saavansa lisätukea monipäiseltä venäläiseltä siirtokunnalta Pariisissa. Hänen ensimmäinen ateljeensa oli Montmartrella.
Pariisissa Chagall kierteli galleriasta toiseen, tutustui impressionisteihin Paul Durand-Ruelin luona, näki Bernheimin galleriassa Gauguinin ja van Goghin alkuperäisiä töitä, perehtyi Matissen maalauksiin Syyssalongissa ja löysi vanhat mestarit Louvressa: Louvre lopetti tämän kaiken epäröivänä harhailemisen.