cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Libanonin historia
Toinen maailmansota ja itsenäisyys
1960-luvulla etenkin Beirut ja sen ympäristö rikastuivat matkailun ja pankkitoiminnan ansiosta ja Libanon tuli tunnetuksi "Lähi-idän Sveitsinä" ja Beirut "Lähi-idän Pariisina." Muut osat maasta pysyivät kuitenkin köyhinä. Libanon ei osallistunut vuoden 1967 Israelin sotaan, mutta joutui osallisiksi sen seurauksista kun palestiinalaispakolaiset alkoivat käyttää maata tukikohtanaan Israelin vastaisessa toiminnassa. 28. joulukuuta 1968 Israel hyökkäsi Beirutin lentokentälle ja tuhosi 13 lentokonetta kostoksi palestiinalaisten PFLP:n iskusta israelilaiseen koneeseen Ateenan kentällä.
Marraskuussa 1969 armeijan komentaja Emile Bustani ja Palestiinan vapautusjärjestö PLO:n puheenjohtaja Jasser Arafat solmivat Kairossa salaisen sopimuksen, joka salli palestiinalaisten leirien perustamisen Libanoniin. Jordanian vuoden 1970 "mustan syyskuun" jälkeen PLO:n johto ja Arafat siirtyivät Libanoniin. 10. huhtikuuta 1973 Israelin kommandot hyökkäsivät Beirutiin ja tappoivat kolme palestiinalaisjohtajaa. Tämä johti seuraavana päivänä Libanonin hallituksen eroon. Palestiinalaisongelman myötä muslimien ja kristittyjen välit kiristyivät. Libanonilaiset uskoivat myös Israelin ajaneen kodeistaan ajetut palestiinalaiset Libanoniin.
Sisällissota
thumb|Libanonin eri ryhmien hallussa olleet alueet vuonna 1976. Vaaleanpunainen, kristityt. Vaaleanvihreä, palestiinalaiset. Tummanvihreä, [[Syyrian armeija.]] pienoiskuva|Libanonin sisällissotaan liittyvä kartta (1983). Vihreä = Syyrian arabiarmeija, punainen = Libanonin joukot, keltainen = Israelin joukot, sininen = YK:n rauhanturvaajat. Libanonin sisällissota oli pitkäaikainen, vuonna 1975 alkanut aseellinen konflikti, joka virallisesti päättyi vuonna 1990. Sotaan osallistui suuri joukko etnisiä, uskonnollisia ja poliittisia ryhmiä myös Libanonin ulkopuolelta. Täysimittainen sisällissota alkoi välikohtauksesta 13. huhtikuuta 1975, kun maroniittikristittyjen falangistipuolueen asemies pysäytti bussin Ayn-al-Rummanahissa Itä-Beirutissa ja surmasi sen 27 pääasiassa palestiinalaista matkustajaa. Falangistien mukaan palestiinalaiset olivat aiemmin ammuskelleet kirkossa samalla seudulla.
Koska Beirutissa eri väestöryhmät ovat asettuneet eri asuinalueille, taistelijat saattoivat ampua kadulla ketä tahansa. Hallitus ei kyennyt hillitsemään levottomuuksia, koska se ei päässyt sopimukseen asevoimien käytöstä. Sotivat osapuolet saivat liittolaisia maan eri poliittisista ja uskonnollisista ryhmistä, ja taistelut levisivät Beirutista koko Libanoniin. Useat ulkomaiset toimijat, kuten Palestiinan vapausjärjestö (PLO), Syyria ja Israel osallistuivat sotatoimiin aktiivisesti ja hyödynsivät konfliktia omien etujensa ajamiseen.
Vuonna 1981 Yhdysvaltain johdolla neuvoteltu tulitauko piti lähes vuoden, lukuun ottamatta satunnaisia PLO:n rakettihyökkäyksiä Pohjois-Israeliin. Israel aloitti 6. kesäkuuta 1982 täysimittaisen hyökkäyksen, "Operaatio rauha Galileaan", sen Britannian suurlähettilästä Shlomo Argovia vastaan tehdyn murhayrityksen jälkeen. Sen tavoitteena oli ajaa sekä PLO että Syyrian joukot maasta. Israel valloitti Itä-Beirutin maroniittikristittyjen johtajien tuella. Yhdysvaltain välityksellä PLO:n ja Syyrian joukot vetäytyivät Beirutista. Presidentiksi nostettiin ainoana ehdokkaana falangistijohtaja Bachir Gemayel. 14. syyskuuta hänet murhattiin pommi-iskussa. Seuraavana päivänä israelilaiset joukot miehittivät myös Länsi-Beirutin ja 16.–18. syyskuuta israelilaiset siirtyivät syrjään kun falangistijoukot surmasivat 800 palestiinalaista Sabran ja Shatilan pakolaisleireillä. Israelin tuolloista puolustusministeriä Ariel Sharonia pidettiin osasyyllisenä verilöylyyn ja hän joutui eromaan. Yhdysvaltain tuella presidentiksi valittiin Gemayelin veli Amine Gemayel. 24. syyskuuta 1982 maahan tulivat ensimmäiset monikansalliset rauhanturvajoukot Yhdysvalloista, Ranskasta ja Italiasta.
17. toukokuuta 1983 Libanon, Israel ja Yhdysvallat solmivat sopimuksen Israelin vetäytymisestä Syyrian vetäytymisen ehtona. Syyria vastusti sopimusta ja kieltäytyi vetämästä joukkojaan. Elokuussa 1983 Israelin joukot vetäytyivät Shufista Beirutin eteläpuolelta, jota seurasi alueella uusia taisteluja druusien ja kristittyjen välillä. Syyskuuhun mennessä druusit saivat suurimman osan alueesta hallintaansa. 23. lokakuuta 1983 tehtiin Beirutissa kaksi pommi-iskua joissa kuoli 231 Yhdysvaltain merijalkaväen sotilasta ja 56 ranskalaista laskuvarjojääkäriä. Vastuun iskuista ottivat šiiaryhmät. Isku sai Yhdysvaltain joukot vetäytymään maasta.
Libanonin armeija romahti lähes täysin helmikuussa 1984 suurimman osa muslimeista ja druuseista loikattua siitä eri ryhmittymien tueksi. Kun Yhdysvaltain joukot olivat vetäytymässä, painostus Gemayalin hallitusta kohtaan kasvoi. 5. maaliskuuta 1984 Libanon sanoi irti 17. toukokuuta -sopimuksen. Länsimaita vastaan tehtiin runsaasti pommi-iskuja, kuten 18. huhtikuuta 1983 Yhdysvaltain lähetystön pommitus, jossa kuoli 63, sekä toinen 20. syyskuuta 1985 ja TWA:n koneen kaappaus Beirutiin 16. kesäkuuta 1985. Tekijöinä olivat pääasiassa pienet šiiaryhmittymät, jotka uskoivat että Yhdysvaltain ja Israelin joukkojen läsnäolo palveli lähinnä kristittyjen etua.
Kesään 1985 mennessä Israel oli vetäytynyt etelään turvallisuusvyöhykkeelleen, jossa sen joukot pysyivät toukokuuhun 2000 asti. Eteläosaa maasta hallitsi sen tukema kenraalimajuri Antoine Lahdin Etelä-Libanonin armeija. Sisällissota paheni 1985–1989. Vuosina 1985 ja 1986 käytiin "leirien sotaa", kun šiiojen Amal-liike yritti ajaa palestiinalaiset tukialueiltaan. Taistelut palasivat uudelleen Beirutiin 1987, kun palestiinalaiset, vasemmistolaiset ja druusit sotivat Amalia vastaan. Syyria toi alueelle lisää joukkojaan rauhoittaakseen tilannetta. Vuonna 1988 Beirutissa sotivat Amal ja Hizbollah.
Pääministeri Rashid Karami, joka oli johtanut vuoden 1984 epäonnistuneiden rauhanneuvotteluiden jälkeen kansallisen yhtenäisyyden hallitusta, salamurhattiin 1. kesäkuuta 1987. Presidentti Gemayelin kausi päättyi syyskuussa 1988. Hän nimitti ennen kautensa loppumista vastoin käytäntöä pääministeriksi kristityn asevoimien komentajan kenraali Michel Aounin. Pääministerin piti perinteisesti olla sunni, ja muslimit antoivat tukensa Salim al-Hossille, joka oli ollut Karamia seuraava pääministeri. Gemayel perusteli valintaansa sillä, että presidentin tulee olla kristitty ja varsinaisen presidentin puuttuessa tehtävä siirtyy pääministerille. Presidentti on pääministeriä ylempi ja sen tähden pääministeriksi oli nimitettävä kristitty. Tämän jälkeen Itä-Beirutia hallitsi kristittyjen sotilashallitus ja Länsi-Beirutia eroamasta kieltäytyneen al-Hossin Syyrian tukema hallitus. Aoun hyökkäsi helmikuussa 1989 kilpailevan "Libanonin joukkojen" ryhmää vastaan ja julisti seuraavassa kuussa "vapaussodan" syyrialaisia ja heidän tukijoitaan vastaan. Syyrian operaatio 1990 pakotti Aounin turvaan Ranskan lähetystöön ja maanpakoon Pariisiin. Hänen pakoaan presidentinpalatsista 13. lokakuuta 1990 pidetään sisällissodan loppumispäivänä.
Kansalliskokous kokoontui lokakuussa 1989 Saudi-Arabiassa Ta'ifissa, jossa solmittiin sodan päättävä sopimus uudesta vallanjaosta. Perustuslaillisesti sopimus oli laiton, koska pääministeri-presidentti Aoun oli hajottanut parlamentin ennen Ta'ifin sopimuksen allekirjoittamista. Sopimus hyväksyttiin Libanonissa 4. marraskuuta ja presidentiksi valittiin Rene Moawad. Hän sai surmansa autopommista muutaman viikon kuluttua. Hänen seuraajansa Elias Hrawi pysyi virassa 1998 asti.
Sisällissodan jälkeen
pienoiskuva|Libanonin uskonnolliset ryhmät sijoitettuna Mount Lebanonin (1862-1917) rajoihin. Elokuussa 1990 parlamentti sopi perustuslain muutoksista, joilla kansalliskokouksen parlamenttipaikkoja lisättiin 128:aan ja ne jaettiin tasan muslimien ja kristittyjen kesken. Druusit laskettiin muslimeiksi. Maaliskuussa 1991 parlamentti hyväksyi armahduslain, jolla annettiin armahdus sisällissodan aikaisista teoista, muutamia kuten ulkomaisia diplomaatteja vastaan tehtyjä lukuun ottamatta. Toukokuussa 1991 puolisotilaalliset joukot hajotettiin, poikkeuksena muun muassa palestiinalaisten ja Hizbollah. Kaikkiaan sisällissodassa kuoli yli 100 000 ja ehkä jopa 250 000 muutti maasta pysyvästi. Viimeiset länsimaiset panttivangit vapautettiin toukokuussa 1992.
Pääministeri Rafik Hariri murhattiin autopommilla helmikuussa 2005. Tämän seurauksena Libanonissa alkoi setrivallankumous kansalaisten kokoontuessa laajoihin mielenosoituksiin. Tämä johti lopulta siihen, että Syyria veti kaikki viimeisetkin Libanonissa olevat joukkonsa kotiin huhtikuussa vuonna 2005 ja vuodesta 1976 jatkunut Syyrian 29 vuotta kestänyt sotilaallinen läsnäolo Libanonissa päättyi.
Heinäkuussa 2006 Israel käynnisti laajamittaisen hyökkäyksen Libanoniin Hizbollahin tehtyä iskun Israelin rajan yli, kts. Israelin–Libanonin konflikti 2006.
Islamistinen, mahdollisesti al-Qaidalta ideologiaa omaksunut Fatah al-Islam otti haltuunsa palestiinalaisten pakolaisleirin Nahr al-Baredin lähellä Tripolia, mutta Libanonin armeija kukisti sen 15 viikon taistelujen jälkeen. Libanonin armeijan joukkoja johti kenraali Francois al-Hajj, joka murhattiin 12. joulukuuta 2007 autopommilla. Hänestä povattiin myös tulevaa armeijan komentajaa Michel Suleimanin seuraajaksi.
Presidentti Emile Lahoudin kausi päättyi 23. marraskuuta 2007, eivätkä hallitseva syyriavastainen maaliskuun 14. päivän hallituskoalitio ja Hizbollahin hallitsema, Syyrian ja Iranin tukema oppositio päässeet sopuun hänen seuraajastaan. Lahoud käski kautensa lopussa armeijan ottaa maan turvallisuuden vastuulleen ja uhkaili hätätilalla. Pääministeri Fouad Sinioran hallitus julisti käskyn mitättömäksi, koska se olisi tarvinnut hallituksen vahvistuksen, ja otti presidentin valtaoikeudet haltuunsa perustuslain mukaisesti. Toukokuussa 2008 parlamentti valitsi armeijan komentajan kenraali Michel Suleimanin presidentiksi. Hän nimitti Fouad Sinioran uudelleen pääministeriksi.
Kesäkuun 2009 parlamenttivaaleissa voitti länsimielinen allianssi. Saad Harirista tuli pääministeri. Haririn ensimmäisen pääministerikauden jälkeen Najib Mikati toimi maan pääministerinä vuosina 2011-2014. Häntä seurasi vuosina 2014-2016 Tammam Salam.
Presidentti Michel Suleimanin virkakauden päätyttyä toukokuussa 2014 parlamentti ei kyennyt valitsemaan hänelle seuraajaa, joten presidentin virka oli täyttämättä kaksi ja puoli vuotta, jonka aikaa pääministeri Tammam Salam toimi myös virkaatekevänä presidenttinä. Lokakuussa 2016 Libanonin parlamentti lopulta valitse Michel Aounin maan uudeksi presidentiksi. Valintansa jälkeen Aoun nimesi Saad Haririn Salamin tilalle uudeksi pääministeriksi osana poliittista sopimusta, joka mahdollisti Aounin valinnan presidentiksi.
Presidentti Aounia pidetään Hizbollahin ja Syyrian läheisenä luottomiehenä.
Libanonissa pidettiin vuonna 2018 parlamenttivaalit, jota olivat ensimmäiset yhdeksään vuoteen, edelliset parlamenttivaalit olivat vuonna 2009 ja sen jälkeen maan parlamentti lykkäsi turvallisuussyistä vaaleja useita kertoja Äänestysprosentti jäi vaatimattomaksi ollen 49%. Vaaleissa Hizbollahin suosio kasvoi ja sunnit taas olivat pettyneet valtapuolueeseensa pääministeri al-Haririn Tulevaisuus-liittoumaan.
Libanonia on kuormittanut suuresti Syyrian sisällissota, sillä Libanoniin arvioidaan tulleen Syyriasta jopa 1,5-2 miljoonaa pakolaista. Libanon ei halua pakolaisten jäävän maahan, sillä nämä voisivat muuttaa Libanonin herkkää eri väestöryhmien välistä tasapainoa ja Syyrian sisällissodan alettua vaimentua vuonna 2019 Syyrian hallituksen ratkaisevaa voittoa kohti, Libanon on alkanut yhä aktiivisemmin ohjata pakolaisia palaamaan Syyriaan.
Lokakuussa 2019 pääministeri Saad al-Hariri sanoi eroavansa. Tämän taustalla olivat pitkään jatkuneet mielenosoitukset hallituksen politiikkaa vastaan sekä kansalaisten laaja yleinen tyytymättömyys hallintoa kohtaan. Elokuun alussa vuonna 2020 räjähti Beirutin satamassa sinne varastoitu ammoniumnitraattilasti. Räjähdysonnettomuus aiheutti suuret vahingot ja tappoi ainakin 100 ihmistä ja vammautti tuhansia.
Aiheesta muualla
Lubnan Ливан Líban Λίβανος Libanon Libano Libanon Libanon レバノン Libanon Libanon Либан Libanon لبنان
Mirko Cvetković
Mirko Cvetković (, s. 16. elokuuta 1950, Zaječar) on serbialainen taloustieteilijä ja Serbian entinen pääministeri heinäkuusta 2008 lähtien.
Hän on suorittanut Belgradin yliopiston taloustieteen tiedekunnassa maisterin ja tohtorin tutkinnot.
Hän on työskennellyt kaivosinstituutissa kymmenen vuotta ja talousinstituutissa kuusi vuotta, sekä CES Meconissa konsulttina. 1980-luvulla hän oli Maailmanpankin konsultti projekteissa Pakistanissa, Intiassa ja Turkissa. Vuosina 1998–2001 hän oli kaivosinstituutin talouskonsulttina.
Tammikuusta 2001 Cvetković talouden ja yksityistämisen varaministerinä Zoran Đinđićin hallituksessa ja 2003–2004 yksityistämisviraston johtaja. Hän oli Vojislav Koštunicain hallituksen talousministeri toukokuusta 2007 heinäkuuhun 2008.
Kesäkuussa presidentti Boris Tadić nimitti Cvetkovićin hallituksenmuodostajaksi. Hän ei kuulu mihinkään puolueeseen, mutta sosiaalidemokraattien ja liberaalien euromyönteinen Za evropsku Srbiju tukee häntä.
Cvetković piti tärkeimpänä tehtävänään Euroopan unionin vakaus- ja assosiaatiosopimuksen ratifiointia ja Venäjän kanssa tehdyn energiasopimuksen vahvistamista. Hän ei myöskään hyväksy Kosovon yksipuolista itsenäiseksijulistautumista. Cvetković on ilmoittanut että Serbia anoo EU:n jäsenyyttä, vaikka lähestymissopimus ei tulisi täytäntöön.
Ailo – pienen poron suuri seikkailu
Ailo – pienen poron suuri seikkailu on Guillaume Maidatchevskyn ohjaama suomalais-ranskalais-norjalainen elokuva, joka valmistui vuonna 2018. Se on Lapissa kuvattu luontoseikkailu.
Elokuvassa ei näytetä ihmisiä (mutta Peter Franzénin ääni kuuluu kertojana). Kohtauksiin on kuvattu oikeita eläimiä, usein kaukaa, ja näillä otoksilla on sitten kuvitettu eläinsatua muistuttava kertomus.
Whiskeytown
Whiskeytown oli yhdysvaltalainen country-yhtye, joka perustettiin vuonna 1994 Pohjois-Carolinan Raleighissa. Yhtyeen keulahahmon Ryan Adamsin lisäksi siinä vaikuttivat Caitlin Cary, Phil Wandscher, Eric ”Skillet” Gilmore ja Mike Daly. Yhtye hajosi vuonna 2000 Adamsin keskittyessä soolouraansa. Whiskeytownin musiikkia luonnehditaan tarkemmin ”vaihtoehtocountryksi”. Yhtye julkaisi kolme studioalbumia, joissa kaikissa oli vaihtuva kokoonpano – vain Adams ja Cary olivat pysyvät jäsenet.
Homoseksuaalisuus ja islam
thumb|Homoseksuaaleja Osmanien valtakunnassa (1773). Islamilaiset näkemykset homoseksuaalisuudesta perustuvat Koraanin kirjoituksiin sekä Profeetta Muhammedin opetuksiin sellaisina kuin ne on kirjattu islamilaisiin hadith-kokoelmiin. Homoseksuaalisia tekoja pidetään yleensä syntinä, sillä islam kieltää avioliiton ulkopuoliset suhteet. Anaaliyhdyntä myös avioliitossa on ehdottomasti kielletty.
Islam on uskontona monimuotoinen. Se, mitä islam on, määrittyy kolmella tasolla. Ensimmäisen tason muodostava pyhät kirjoitukset, joihin kuuluvat Koraani sekä tärkeimmät hadith-kokoelmat, joiden suhteen vallitsee suuri, joskaan ei täydellinen yksimielisyys islamin eri suuntausten välillä. Seuraavana tasona on näiden teosten opillinen tulkinta, fiqh, jossa esiintyy joitakin eroja lakikoulukuntien välillä. Kolmanneksi islamia määrittää se, mitä tavalliset muslimit pitävät oikeana islamina. Tällä tasolla mielipiteiden kirjo on kaikkein suurinta.
Koraani
Koraanissa homoseksuaalisuutta käsitellään muutamissa kohdissa:
Hadith-kokoelmat ja oppineiden tulkinnat (fiqh)
1300-luvulla elänyt imaami al-Dhahabi julkaisi kirjan "Suuret synnit" (Kitab al-kaba'ir), jossa hän luettelee 76 syntiä, joista islamilaisen lain mukaan seuraa rangaistus. Kirja on ainakin osittain suomennettu ja englannin kielellä se löytyy liitteenä šariakäsikirjasta Reliance of the Traveller. Al-Dhahabi toteaa, että muslimien yksimielisen käsityksen mukaan sodomia on suuri synti. Hän mainitsee seuraavat asiaa koskevat hadithit: "Profeetta Muhammed on sanonut:
Rikoksen osoittamiseen tarvitaan neljä oikeamielistä miespuolista silminnäkijää. Jos aktin suorittaja on laillisesti naimisissa, rangaistuksena on kivittäminen kuoliaaksi. Muussa tapauksessa rangaistuksena on sata raipaniskua ja karkotus vähintään 81 kilometrin päähän. Eräiden, enimmäkseen Abdullah ibn Abbasin välittämiksi ilmoitettujen hadithien mukaan kuitenkin myös naimaton henkilö tulee tuomita kivityskuolemaan sodomiasta (Abu Dawud ja Malik). Saman toteaa al-Tirmidhi.
Muihin sukupuoliin islam suhtautuu kielteisesti. Profeetta kirosi naismaiset miehet ja miesmäiset naiset. Profeetta kirosi myös miehet, jotka pukeutuvat naisiksi ja naiset, jotka pukeutuvat miehiksi. Salafistisen partaoppaan mukaan "kenelläkään ei voi olla epäilystä siitä, että naisten täydellinen matkiminen saa alkunsa parran ajamisesta." Opas tuomitsee tämän naisellisena käytöksenä, joka ei sovi miehille.
Reliance of the Traveller -käsikirja edustaa pääasiassa shaf'i-koulukuntaa. Vähemmän ankara hanafi-koulukunta määrää ensimmäisestä teosta vain pahoinpitelyn (harsh beating) ja kuolemantuomion vasta teon uusinnasta. Kaikkein ankarin eli maliki-koulukunta ei tee eroa naimisissa olevien ja naimattomien välillä. Jotkut oppineet katsovat, että homoseksuaalit tulisi rangaistuksena heittää korkean rakennuksen katolta. Toisten mielestä heidät pitäisi sulkea loppuiäksi vankilaan. Islam Question and Answer -sivustolla annettu fatwa kallistuu kuolemantuomioon silloin, kun kyse on täysikasvuisesta henkilöstä. Vuonna 2015 Indonesian korkein muslimineuvosto julkaisi fatwan, jossa homoseksuaalisuus tuomittiin.
Mårten Flink
thumb|150px|Mårten Isak Flink Mårten Isak Flink (19. kesäkuuta 1897 Kuopio – 1. helmikuuta 1943) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Karl Oskar Flink ja Hanna Jakobsson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Elli Aili Lainion kanssa.
Homoseksuaalisuus ja islam
Hadith-kokoelmat ja oppineiden tulkinnat (fiqh)
Islamilaisen lainsäädännön mukaan šaria-tuomion voi antaa ainoastaan islamilainen uskonoppinut. Tuomiosta päättäessään hän nojautuu pyhiin kirjoituksiin, joiden tärkeimmät kohdat on edellä lainattu. Tuomion langettamisen jälkeen kuka tahansa voi panna sen toimeen.
Mårten Flink
Opinnot
Flink kävi viisi luokkaa Kuopion ruotsalaista yhteiskoulua ja yhden lukukauden Tampereen teknistä opistoa. Hyökkäysvaunukursseille hän osallistui vuonna 1923, sotilaspedagogiselle kurssille hän osallistui vuonna 1924, taktiikan soveltamiskursseille Suojeluskuntain päällystökoulussa hän osallistui vuonna 1927, Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuonna 1928.
Homoseksuaalisuus ja islam
Tavallisten muslimien näkemyksiä
Tavallisten muslimien mielipiteet homoseksuaalisuudesta vaihtelevat, eivätkä läheskään aina vastaa uskonoppineiden tulkintoja pyhistä kirjoituksista. PEW-tutkimuskeskuksen mukaan maailman eri osien muslimeista 80-90 % piti homoseksuaalisuutta moraalisesti vääränä vuonna 2013. USA:n muslimeista kuitenkin niukasti yli puolet eli 52 % katsoi vuonna 2017, että yhteiskunnan tulisi hyväksyä homoseksuaalisuus. Kymmenessä vuodessa tämä prosenttiluku oli noussut 25 prosenttiyksiköllä, joten USA:n muslimien keskuudessa oli tapahtunut nopea asennemuutos hyväksyvään suuntaan.
Mårten Flink
Suomen sisällissota
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan lähettiupseeriksi 3. Jääkärirykmentin esikuntaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Flink palveli edelleen samassa joukko-osastossa, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja sitten Uudenmaan rykmentiksi. Rykmentin adjutantiksi hänet määrättiin 12. toukokuuta 1918 ja edelleen 7. komppanian nuoremmaksi upseeriksi 3. kesäkuuta 1918. Komppanianpäällikön tehtävät hän otti vastaan 9. joulukuuta 1918, mutta siirrettiin myöhemmin 9. komppanian päälliköksi. Hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1924 Polkupyöräpataljoona 1:een, missä toimi ensin 4:nnen ja 31. joulukuuta 1924 alkaen 3. komppanian päällikkönä. Hän erosi Suomen armeijasta 17. lokakuuta 1925 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. joulukuuta 1926 ja määrättiin Viipurin suojeluskuntapiirin 11:n alueen ja 1. lokakuuta 1928 viidennen alueen päälliköksi. Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 27. joulukuuta 1929 ja astui samana päivänä uudelleen armeijan palvelukseen. Suomen armeijassa hänet sijoitettiin ensin Kaartin jääkäripataljoonaan luutnantin vakanssilla, mistä siirrettiin 12. maaliskuuta 1930 Pohjanmaan jääkäripataljoonaan. Armeijasta hän erosi toistamiseen 5. huhtikuuta 1932. Armeijasta eroamisensa jälkeen hän toimi vuosina 1932–1934 kauppamatkustajana Suomen paperikomppaniassa. Santalahden paperitehdas oy:n palveluksessa hän työskenteli vuosina 1934–1935. Jääkärien Elämäkerraston laatimistyöhön hänet palkattiin Yleisesikunnan sotahistorialliseen osastoon 1. lokakuuta 1936, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1938 asti. Tampereen suojeluskunnan opetusupseerina hän toimi vuosina 1934–1935.
Homoseksuaalisuus ja islam
Lainsäädäntö muslimimaissa
Homoseksuaalisuus on kielletty kaikissa muissa islamilaisissa maissa. Bangladeshissa tuomiolait perustuvat brittien siirtomaavalta-ajan viktoriaaniseen lainsäädäntöön. Eräissä muslimimaissa homoseksuaalisuudesta ruoskitaan, toisissa on voimassa kuolemantuomio etenkin tuomion toistuessa, muutamissa maissa kivittämällä, kuten šaria vaatii.
Mårten Flink
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Flink osallistui jalkaväkirykmentti JR 65:ssä pataljoonan komentajana ja osallistui taisteluihin Suomussalmella, Raatteentiellä ja Kuhmossa. Välirauhan aikana hän toimi aseupseerina ensin Oulun Koulutuskomppaniassa ja myöhemmin 3. Prikaatin esikunnassa. Jatkosotaan hän osallistui ensin pataljoonan komentajana Haapajärvellä Koulutuskomppaniassa ja myöhemmin Komppanian päällikkönä Jalkaväkirykmentti 9:n III pataljoonassa (III/JR9), jonka mukana osallistui taisteluihin Sortavalassa, jossa hän haavoittui 8. elokuuta 1941.
Homoseksuaalisuus ja islam
Persialainen erotiikka
Persialaisen kirjallisuuden dosentti Henri Broms on todennut, että rakkaus ilmestyi vahvana teemana persialaiseen kirjallisuuteen 800-luvulla. Islamilaisessa mystiikassa rakkaus kohdistui Jumalaan, mutta Persiassa se alkoi kohdistua "parrattomaan". Myös arabien suurin lyyrikko Abu Nuwas kirjoitti rakkausrunoja etenkin nuorille miehille (mudhakkarāt). Klassisesta persialaisesta kirjallisuudesta on Bromsin mukaan "vaikea löytää rakkausrunoilijoita, jotka puhuisivat muista kuin pojista". Bromsin mukaan runojen homoerotiikkaa selittää naisten vähätelty asema islamissa. Hänen mukaansa homoseksuaalisuuden hyväksyminen katosi islamilaisesta maailmasta vasta eurooppalaisten ja wahhabiittien vaikutuksesta 1920-luvulta lähtien.
Keskustelu Suomessa
Suomessa runsaasti keskustelua herätti YLE:n islam-ilta 29. lokakuuta 2013. Suorassa lähetyksessä Mellunmäen moskeijan imaami Abbas Bahmanpour kertoi, että šaria määrää kuolemantuomion homoseksuaalisuudesta, jos neljä silminnäkijää voi todistaa tapahtuneen. SETA ja eräät muut tahot katsoivat, että lausuntoa käytettiin väärin perustein kritiikkinä muslimeja vastaan. Arvostelun mukaan homojen tappaminen ei todellisuudessa kiinnostanut kaikkia niitä poliitikkoja, jotka nostivat siitä hälyn. Sen sijaan Bahmanpourin toteamusta hyödynnettiin tekosyynä hyökätä islamia vastaan.
Pro Wrestling Guerrilla
Pro Wrestling Guerrilla tai PWG on kalifornialainen showpainiorganisaatio, joka on perustettu vuonna 2003. PWG pitää 8–10 tapahtumaa vuosittain ja sitä pidetään yhtenä Yhdysvaltain parhaimmista showpainipromootioista.
PWG järjestää vuoden aikana kaksi turnausta: Battle Of Los Angeles (tai lyhyemmin BOLA) ja Dynamite Duumvirate Tag Team Title Tournament (lyhyemmin DDT4).
Melodifestivalen 2002
Melodifestivalen 2002 oli Ruotsissa 19. tammikuuta – 1. maaliskuuta 2002 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2002 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu käytiin tuolloin ensimmäistä kertaa kiertuemuotoisena. Kilpailun voitti Afro-dite kappaleella Never Let It Go.
1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 19. tammikuuta Tipshallenissa Växjössä.
2. semifinaali
Toinen semifinaali kilpailtiin 26. tammikuuta Himmelstalundshallenissa Norrköpingissä.
3. semifinaali
Kolmas semifinaali kilpailtiin 2. helmikuuta Nordichallenissa Sundsvallissa.
4. semifinaali
Neljäs semifinaali kilpailtiin 8. helmikuuta Lugnetissa Falunissa.
Toinen mahdollisuus
Toinen mahdollisuus kilpailtiin 22. helmikuuta SVT:n lähetystalossa Tukholmassa nimellä Vinnarnas val. Toisessa mahdollisuudessa raati, joka koostui vanhoista Melodifestivalen-voittajista, valitsi kahdeksasta kappaleesta kaksi finaaliin. Raadin muodostivat Siw Malmkvist, Lasse Holm, Jill Johnson, Tommy Nilsson, Charlotte Nilsson, Svante Thuresson, Roger Pontare ja Nanne Grönvall.
Finaali
Finaali kilpailtiin 1. maaliskuuta Globenilla Tukholmassa. Finaalissa voittajan valitsivat yhdessä 11 ympäri Ruotsia kokoontunutta alueraatia sekä puhelinäänestäjät. Kukin raati antoi mielestään seitsemälle parhaalle kappaleelle pisteitä kaavalla 1-2-4-6-8-10-12, ja puhelinäänestyksen kärkiseitsikko sai pisteitä kaavalla 11-22-44-66-88-110-132.
Conlon Nancarrow
thumb|300px|Conlon Nancarrow kuvassa toisena oikealta.
Samuel Conlon Nancarrow (27. lokakuuta 1912 Texarkana, Arkansas, Yhdysvallat – 10. elokuuta 1997 Ciudad de México, Meksiko) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, josta tuli Meksikon kansalainen vuonna 1955. Hänen tuotantonsa koostuu lähes yksinomaan automaattipianolle sävelletyistä kappaleista. Hän eli lähes koko elämänsä tuntemattomuudessa aina 1980-luvulle saakka. Nykyään häntä pidetään yhtenä 1900-luvun omaperäisimmistä säveltäjistä.
Elämänvaiheet
Conlon Nancarrow syntyi Texarkanassa Arkansas'n osavaltiossa. Hän opiskeli musiikkia Cincinnatissa, Ohiossa ja myöhemmin Bostonissa, Massachusettsissa Roger Sessionsin, Walter Pistonin ja Nicolas Slonimskyn oppilaana. Vuonna 1933 hän tapasi Arnold Schönbergin, kun tämä oleskeli Bostonissa.
Bostonin-vuosinaan Nancarrow liittyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen. Espanjan sisällissodan puhjettua hän päätti osallistua sotaan Abraham Lincolnin prikaatin mukana ja taistella Francisco Francon hallintoa vastaan. Joukkojen palattua sodasta Yhdysvaltain hallitus päätti evätä passit Brigaden jäseniltä rangaistukseksi kommunistisen puolueen jäsenyydestä. Välttyäkseen ahdistelulta, jota hänen vasemmistolaismieliset taistelutoverinsa joutuivat kärsimään, Nancarrow muutti vuonna 1940 Meksikon pääkaupunkiin Méxicoon, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Tuotanto
Meksikossa asuessaan Nancarrow kirjoitti valtaosan tuotannosta, josta hänet nykyään tunnetaan. Jo Amerikan-vuosinaan hän kirjoitti musiikkia, jota oli vaikeaa saada esitetyksi teknisen vaativuuden vuoksi. Meksikoon muuton jälkeen ongelma vain pahentui, sillä koulutettuja muusikoita oli huomattavasti vähemmän kuin Yhdysvalloissa. Tämä pakotti Nancarrow'ta etsimään vaihtoehtoisia tapoja musiikkinsa esittämiseksi. Ratkaisuna oli automaattipiano, koska sillä oli mahdollista tuottaa erittäin monimutkaisia rytmikuvioita, jotka ylittävät ihmisen soittokyvyn. Myöhemmin Nancarrow on sanonut, että jos tuolloin olisi ollut mahdollista käyttää elektronisia soittimia, hän olisi turvautunut niihin. Nancarrow käytti automaattipianoa eräänlaisena mekaanisena sekvensserinä.
Isänsä kuoltua Nancarrow osti perintörahoilla New Yorkista automaattipianon. Hän alkoi tehdä automaattipianoissa käytettäviä rullia käsin, mikä on erittäin vaikeaa ja hidasta. Hän lisäsi pianon vasaroihin metallipaloja, jotka tekivät soittimesta äänekkäämmän ja perkussiivisemman.
Nancarrow'n tuotannon tärkein osa on 50 Studies for Player Piano (50 harjoitelmaa automaattipianolle); muutamat harjoitelmat on sävelletty kahdelle automaattipianolle (mm. nrot 44 ja 48). Teoksissa on enimmillään 12 rytmistä kerrosta ja rytminvaihdoksia, samalla kun musiikki etenee välillä hyvinkin nopeasti. Nancarrow'n ensimmäiset sävellykset automaattipianolle yhdistivät perinteisen jazz-musiikin melodioita ja harmonioita monimutkaisiin rytmeihin, jotka soitetaan valtavalla nopeudella. Ensimmäiset viisi rullaa ovat nimeltään Boogie-Woogie Suite. Myöhemmät sävellykset olivat abstraktimpia, eivätkä ne suoraan viittaa mihinkään aiemmin sävellettyyn musiikkiin.
Useat hänen sävellyksistään olivat kaanoneita, joiden tempojen suhteet olivat ajoitain mitä erikoisimmat. Esimerkiksi sävellyksessä Harjoitelma nro 40a kaanonin tempojen välinen suhde on e/\pi.
Tuntemattomuudesta kuuluisuuteen
Vaikka Nancarrow eli suuren osan elämästään täysin tuntemattomana, hänen musiikkiaan julkaistiin vuonna 1969 Columbia Records -levymerkillä. Vuosina 1976–1977 Nancarrow'n partituureja julkaistiin Soundings-nimisessä lehdessä ja Charles Amikhanian alkoi julkaista levytyksiä 1750 Arch -levymerkillä. Nancarrow alkoi saada julkisuutta vasta 65-vuotiaana. Muiden muassa György Ligeti kuului hänen musiikkinsa esitaistelijoihin, järjesti konsertteja ja sävelsi itsekin automaattisoittimille. Vuonna 1982 Nancarrow'lle myönnettiin MacArthur-palkinto, joka takasi säveltäjälle tasaisen toimeentulon viideksi vuodeksi. Tämä innoitti Nancarrow'n säveltämään musiikkia myös perinteisille soittimille.
Nykyään koko Nancarrow'n tuotanto automaattipianolle on saatavissa levytyksinä Wergo-levymerkillä. Useat hänen sävellyksistään on myös sovitettu soitettavaksi tavallisella pianolla.
Waiting for Barcelona
Waiting for Barcelona on Juho-Pekka Tanskasen ohjaama, vuonna 2018 valmistunut dokumenttielokuva. Se kertoo paperittomasta siirtolaisesta, joka elää Barcelonan kaduilla. Sitä kävi elokuvissa katsomassa noin 600 ihmistä.
Dominican lippu
right|thumb|Dominican lippu Dominican lippu on Karibianmerellä sijaitsevan Dominican saarivaltion tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Lippu otettiin käyttöön 3. marraskuuta 1978, joskin siihen on tehty pieniä muutoksia vuosina 1981, 1988 ja 1990. Vihreä pohjaväri symboloi maan kasvillisuutta. Lipun risti kuvaa kristinuskoa ja sen kolme väriä kolminaisuutta. Ristin värit symboloivat maataloutta ja aurinkoa (keltainen), jokia ja vesistöjä (valkoinen) ja orjakauppaa (musta). Punainen ympyrä symboloi sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja kymmenen tähteä kuvaavat Dominican kymmentä aluetta (Saint Luke, Saint Mark, Saint George, Saint Paul, Saint Joseph, Saint Peter, Saint Andrew, Saint David, Saint Patrick ja Saint John). Lipun erikoisuus on siinä kuvattu Dominican kansallislintu, keisariamatsonipapukaija.
Savonlinna
Savonlinna on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Etelä-Savon maakunnassa. Kaupungissa asuu 0 henkilöä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Savonlinna tunnetaan erityisesti Olavinlinnasta ja siellä järjestettävistä Savonlinnan Oopperajuhlista.
Savonlinnan naapurikuntia ovat Enonkoski, Heinävesi, Kitee, Liperi, Parikkala, Rantasalmi, Ruokolahti, Rääkkylä, Sulkava ja Varkaus. Näistä Enonkoski on Savonlinnan kokonaan ympäröimä.
Historia
pienoiskuva|pysty|vasen|Savonlinnan keskustaa 1930-luvulla. pienoiskuva|pysty|vasen|Savonlinnaa 1960-luvulla. Savonlinnan kaupunki sai alkunsa 1475 perustetun Olavinlinnan vierelle Kyrönsalmen länsirannalle syntyneestä asutuksesta. Sääminkiin kuulunut Olavinlinnan vierellä sijainnut Savonlinnan malmi (ruots. Nyslotts malm) korotettiin vuonna 1639 kaupungiksi Pietari Brahen aloitteesta. Savonlinnan malmilla asuivat linnoituksessa työskentelevät käsityöläiset ja muu väestö, joka ei mahtunut asumaan linnassa.
Savonlinnan kaupungin perustamisasiakirja on hävinnyt ajan saatossa, mutta monista muista lähteistä on käynyt ilmi perustamisvuosi 1639. Kaupungille ei annettu perustamisen yhteydessä nimeä ja siitä käytettiin vaihtelevasti nimityksiä Savolax Nystad (Savon Uusikaupunki) ja Nyslotts malm. Savonlinnan ensimmäinen kaupunkiaika päättyi vuonna 1683, kun kaupunkioikeudet peruutettiin. Kaupungin maa-ala siirtyi Heikinpohjan ratsutilan omistukseen ja kaupungin asukkaita karkotettiin asunnoistaan. Kaupunkioikeuksien lakkauttamisen jälkeen väkiluku laski 100–150 henkilöön. Isovihan ajan vuodesta 1714 vuoteen 1721 Olavinlinna ja Savonlinna olivat venäläisten alaisuudessa. Isonvihan jälkeen Savonlinna palasi Ruotsin vallan alle venäläisten poistuttua syksyllä 1721. Vuonna 1723 Savonlinnasta tuli Haminan tapulikaupungin alainen kauppapaikka. Ruotsin valta Savonlinnassa päättyi pikkuvihaan 1742, jolloin venäläiset miehittivät Suomen. Savonlinnasta tuli uudestaan itsenäinen kaupunki vuonna 1784.
pienoiskuva|Savonlinna tunnetaan yleisesti [[Olavinlinnastaan.]]
1800-luvulla Savonlinna kasvoi ja teollistui, asutus levisi Vääräsaaresta Talvisaarelle. Saimaan kanavan valmistuminen 1856 ja rautatieyhteyden valmistuminen 1907 kasvattivat kaupunkia. Saimaan kanava toi turisteja vuonna 1896 valmistuneeseen Olavin kylpylälaitokseen. Kaupunkikuvan suurimmat muutokset alkoivat toisen maailmansodan jälkeen, kun puutalot purettiin ja tilalle rakennettiin kerrostaloja.
Kuntaliitokset
Tätä ennen asiaa oli yritetty ratkaista Enonkoskella 27. helmikuuta 2008 pidetyssä käytävää koskevassa yhteiskokouksessa, joka päättyi hyvin laihoin tuloksin. Tästä huolimatta Savonrannan kunnanvaltuusto päätti 28. maaliskuuta 2008 äänin 12–4 että Savonrannan ja Savonlinnan välinen yhdyskäytävä muodostettiin niin sanottua pohjoista reittiä pitkin lohkaisemalla se pelkästään Enonkosken kunnasta, minkä ratkaisun valtioneuvosto hyväksyi. Enonkoskelta saadun alueen pinta-ala on 31,24 neliökilometriä ja siellä asuu yksi asukas. Maaliskuussa 2012 Savonlinnan, Kerimäen ja Punkaharjun valtuustot päättivät kuntien yhdistymisestä. Liitos toteutui vuonna 2013. Enonkoski liittyi mukaan vain seurakunnallisesti, ei kunnallisesti. Liitoksen tuloksena Enonkoski jäi alueeltaan kokonaan Savonlinnan ympäröimäksi enklaaviksi.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1. tammikuuta 2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Savonlinnassa on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, johon kuuluu neljä kappeliseurakuntaa ja yksi erillinen kirkkopiiri:
Lisäksi Savonlinnassa toimii Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan kuuluva Pyhän Jaakobin luterilainen seurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Savonlinnan alueella toimii Saimaan ortodoksinen seurakunta.
Savonlinnassa toimivat lisäksi Savonlinnan Helluntaiseurakunta, Punkaharjun helluntaiseurakunta ja Savonlinnan vapaaseurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Savonlinnan kaupungin nykyisellä alueella.
Maantiede
pienoiskuva|[[Saimaa hallitsee Savonlinnan luonnonmaisemaa. Puruvettä Punkaharjulla.]]
Savonlinnan keskusta on rakennettu osittain saarille, jotka erottavat Saimaan selät Haapaveden ja Pihlajaveden toisistaan. Kaupungin pinta-alasta yli kolmannes koostuu vesistöistä ja useista saarista. Haapa- ja Pihlajavettä yhdistävät kolme salmea lännestä itään päin lueteltuina ovat Laitaatsalmi, Haapasalmi ja Kyrönsalmi. Talvisalo jää Laitaatsalmen ja Haapasalmen väliin ja Vääräsaari Haapasalmen ja Kyrönsalmen väliin. Linnansaaren kansallispuisto ja Koloveden kansallispuisto sijaitsevat osittain Savonlinnan alueella.
Taajamat
pienois|Kerimäen venevajoja. Vuoden 2017 lopussa Savonlinnassa oli 34 664 asukasta, joista 26 511 asui taajamissa, 7 681 haja-asutusalueilla ja 472:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Savonlinnan taajama-aste on 77,45 %. Savonlinnan taajamaväestö jakautuu kuuden eri taajaman kesken:
Kylät
Seuraavassa on lueteltu Savonlinnan kylät kuntaliitoksen jälkeen Savonlinnan, Kerimäen, Punkaharjun, ja Savonrannan alueilla.
Koulutus
Varhaiskasvatusta tarjotaan Savonlinnassa kahdeksassa kunnallisessa päiväkodissa, neljässä yksityisessä päiväkodissa, ryhmäperhepäiväkodissa, avoimessa päiväkodissa sekä kunnallisessa ja yksityisessä perhepäivähoidossa. Esiopetusta annetaan sekä päiväkodeissa että kouluissa.
Savonlinnassa on yhteensä 16 peruskoulua:
Savonlinnan normaalikoulun toiminta loppui kevääseen 2018 Itä-Suomen yliopiston siirtäessä opettajankoulutuksen Savonlinnasta Joensuuhun. Sen tilalle vanhoihin opettajankoulutuslaitoksen tiloihin perustettiin Talvisalon koulun Heikinpohjan toimipiste, jossa koulua käyvät alakoululaiset. Nätkin koulu siirrettiin syksyllä niin ikään Heikinpohjaan, vanhan kansainvälisen viestinnän laitoksen tiloihin väistötiloihin. Nätkin koulun rakennus oli päässyt niin huonoon kuntoon, että työterveyshuolto suositteli syksyllä 2018 sen välitöntä sulkemista. Koulu saa uudet tilat Nätkille syksyyn 2019 mennessä.
Savonlinnan lukioita ovat Savonlinnan lyseon lukio, Savonlinnan aikuislukio ja Savonlinnan Taidelukio, joka on valtakunnallinen taidekasvatuksen erityistehtävän saanut erikoislukio. Ammatillista koulutusta tarjoaa Savonlinnan ammatti- ja aikuisopisto. Savonlinnan lyseon lukion Kerimäen toimipiste lakkautettiin keväällä 2018 ja Punkaharjun toimipiste keväällä 2016.
Korkeakoulutusta kaupungissa antaa Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu, jolla on Savonniemen kampuksella terveysalan laitos. Ammattikorkeakoulun alaisuudessa toimivat myös tutkimusyksikköinä kuitulaboratorio ja elektroniikan 3k-tehdas. Aikaisemmin korkeakoulutusta antoi myös Savonlinnan kieli-instituutti, joka muuttui myöhemmin Joensuun yliopiston kansainvälisen viestinnän laitokseksi ja siirtyi Joensuuhun vuosina 2007–2008. Itä-Suomen yliopiston opettajankoulutuslaitos (OKL) toimi Savonlinnassa kevääseen 2018 asti, jolloin se siirrettiin Joensuuhun. Päätöstä vastustettiin Savonlinnassa voimakkaasti. Opettajankoulutuksen säilyttämisen puolesta järjestettiin jopa mielenosoitus, joka keräsi noin 6 000 osallistujaa. OKL kuitenkin siirrettiin pois Savonlinnasta, mikä aiheutti Savonlinnalle vähenevän väestön ja opiskelijamäärän vuoksi paljon kielteisiä vaikutuksia.
Muita Savonlinnassa toimivia koulutuslaitoksia ovat muun muassa Savonlinnan kesäyliopisto, Linnalan opisto (kansalaisopisto), Savonlinnan kansanopisto, Puruvesi-opisto, Itä-Karjalan Kansanopisto ja Tanhuvaaran urheiluopisto.
Maantie- ja rautatieliikenne
pienoiskuva|Vuonna 2012 avattu [[Savonlinnan rautatieasema.]] Savonlinnan julkinen liikenne on viime vuosina kärsinyt julkisten menojen leikkaamisesta, joka on heijastunut lippuhintojen kallistumisena ja vuorojen vähenemisenä.
Savonlinnasta Pieksämäelle ja Mikkeliin on tarjolla linja-autoyhteys. Helsingin suunnasta Savonlinnaan kulkee viikonloppuisin linja-auton yöpikavuoro Lahden ja Mikkelin kautta.
Paikallisliikennettä hoitaa Savonlinja viidellä linjallaan:
Savonlinnan kautta kulkee Huutokoski–Parikkala-rata. Keskustaajaman alueella on kaksi rautatieasemaa, joista Savonlinnan rautatieasema sijaitsee keskustassa Kauppatorilla ja Pääskylahden rautatieasema keskustasta noin kaksi kilometriä itään. Savonlinnan vanha rautatieasema lakkautettiin radanoikaisun vuoksi joulukuussa 2011 ja on nykyisin yksityiskäytössä. Keskustaajaman ulkopuolella on lisäksi neljä liikennepaikkaa henkilöliikenteelle. Ne ovat Kerimäki, Retretti, Lusto ja Punkaharju. VR liikennöi kiskobussilla henkilöliikennettä rataosuudella Savonlinna–Parikkala, päivittäin noin kuusi vuoroa suuntaansa. Henkilöliikenne Savonlinnan ja Pieksämäen välillä lopetettiin vuonna 1988, Savonlinna–Huutokoski-radan huonokuntoisuuden ja kiskobussien käytöstä poistumisen vuoksi. Savonlinna–Huutokoski-rataosuus on perusparannettu vuonna 2008. Sitä ei kuitenkaan tuolloin sähköistetty, minkä vuoksi sille ei saatu uudelleen liikennettä. Nykyisin rataosa on poikki Savonlinnan ja Rantasalmen väliltä kun Laitaatsalmen rautatiesilta purettiin Valtatie 14:n siltatyömaan tieltä. Rahoitusta uudelle rautatiesillalle ei saatu.
Savonlinnan pääkatu on Olavinkatu, jolla suurin osa kaupungin liikkeistä ja palveluista sijaitsee. Valtatie 14 kulki sitä pitkin kaupungin halki loppuvuoteen 2012 asti aiheuttaen paljon onnettomuuksia kaupungin keskustassa. Tästä syystä kaupunkiin rakennettiin pitkän suunnittelun jälkeen rinnakkaisväylä. Savonlinnan rinnakkaisväylän ensimmäisen osion rakentaminen alkoi syyskuussa 2009, Kyrönsalmen eteläisen sillan ja Miekkoniemen Tavin risteyksen rakentamisella. Ensimmäinen osio valmistui heinäkuussa 2011. Toinen osio (raskaan liikenteen väylä) valmistui 1. marraskuuta 2012 ja toinen osio (kevyen liikenteen väylät) valmistui kesällä 2013. Valtatie 14:ään kuuluva Savonlinnan rinnakkaisväylä sivuuttaa keskikaupungin, Talvisalon ja Jukolansalon alueet osittain uuden ja osittain perinteisen rautatielinjan vieressä. Ohitustien kolmannessa vaiheessa Saimaan syväväylä siirrettiin Kyrönsalmesta Laitaatsalmeen ja rakennettiin Laitaatsalmen yli kaksi kaksikaistaista ja 24,5 metriä korkeaa maantiesiltaa.
Vesiliikenne
Savonlinnasta on kesäaikaan vilkasta risteilyliikennettä Saimaalle. Liikenteessä on höyrylaivoja ja moottorialuksia. Savonlinna onkin tunnettu valkokylkisten sisävesihöyrylaivojen kotisatamana. Kauppatorin vieressä sijaitsevan Savonlinnan matkustajasataman ohella Savonlinnan satamaan kuuluu syväsatama 2,5 kilometriä matkustajasatamasta itään. Savonlinnassa kotisatamaansa pitäviä sisävesilaivoja ovat muun muassa:
pienoiskuva|Satama Savonniemestä päin nähtynä. pienoiskuva|Savonlinnan matkustajasatama
Lentoliikenne
Lentoliikennettä palvelee 13 kilometrin päässä kaupungista sijaitseva Savonlinnan lentoasema, josta pääsee kaupunkiin bussilla tai taksilla. Kentältä pääsee lentämällä Helsinkiin ja Tallinnaan, Lentoyhteyttä operoi Liettualainen Transaviabaltika 19-paikkaisella Jetstream 32-potkurilentokoneella.
Välimatkat
Maanteitä pitkin lyhimpiä reittejä käyttäen.
Ilmastokuormitus
Hiilidioksidiekvivalentti (CO2-ekv. tai CO2-ekvivalentti) on ilmastotieteessä käytetty suure, joka kuvaa kasvihuonekaasujen yhteenlaskettua ilmastoa lämmittävää vaikutusta.
Vuoden 2010 laskelmien mukaan asukaskohtainen hiilijalanjälki oli Savonlinnassa Etelä-Savon pienin: 6 400 CO2-ekv./asukas. Laskelmissa on huomioitu muun muassa lämmitys, sähkön kulutus, teollisuuden ym. polttoaine, liikenne ja maatalous. Savonlinnaan myöhemmin liittyneissä kunnissa asukaskohtaiset hiilijalanjäljet olivat seuraavanlaiset: Kerimäki 8 400 CO2-ekv./asukas ja Punkaharju 13 900 CO2-ekv./asukas. Etelä-Savossa keskimääräinen hiilijalanjälki oli 9 600 CO2-ekv./asukas. Suomalaisten keskimääräinen hiilijalanjälki oli 13 900 CO2-ekv.
Tapahtumat
Savonlinna oli 1900-luvun alussa kuuluisa kylpylätoiminnastaan, mutta nykyään se tunnetaan oopperajuhlista, jotka saivat alkunsa Aino Acktén 1912 johtamista Olavinlinnan oopperajuhlista. Oopperajuhlat vakiinnuttivat paikkansa jokavuotisena kulttuuritapahtumana kuitenkin vasta vuosikymmenien jälkeen vuonna 1967. Olavinlinnassa järjestettävä tapahtuma tuo Savonlinnaan kuukauden ajan esiintyjiä ja turisteja ympäri maailmaa. Osa konserteista ja perheoopperoista esitetään Savonlinnasalissa, joka toimii kaupungissa ympärivuotisesti konsertti- ja kokoustalona. Säännöllisestä konserttitarjonnasta kaupungissa vastaavat muun muassa Savonlinna-kvartetti sekä Savonlinnan Orkesteri.
Joka vuosi oopperajuhlien alkamisen aikaan, heinäkuun ensimmäisenä viikonloppuna, Savonlinnassa järjestetään myös kolmipäiväiset Savonlinna OperaGames -esteratsastuskilpailut.
Savonlinnan viralliseksi syntymäpäiväksi on vakiintunut Pyhän Olavin päivä, 29. heinäkuuta.
Savonlinnassa on järjestetty useita suuria kristillisiä kesätapahtumia. Herättäjäjuhlat on järjestetty Savonlinnassa kaksi kertaa: 1918 sekä 1956. Evankelisuuden evankeliumijuhla järjestettiin Savonlinnassa vuonna 1974.
Ruokakulttuuri
Savonlinnan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla voissa paistetut muikut, perunasoseen kaltainen potattituuvinki, uunipaisti, potattipiirakat ja karjalanpaisti. Lörtsyt ovat oleellinen osa savonlinnalaista ruokakulttuuria.
Urheilu
Savonlinna on monipuolinen urheilukaupunki. Harrastajamäärien perusteella kaupungin ykköslaji on jalkapallo. Savonlinnan Työväen Palloseuran (STPS) miesten edustusjoukkue pelaa jalkapalloa 3. divisioonassa. Koripallossa Basket Savonlinna on tuottanut historiansa saatossa maajoukkuepelaajia. Saimaa Volley pelasi aiemmin miesten lentopallon pääsarjassa. Vuonna 2008 pelattiin Savonlinnassa lentopallon Power Cup. Savonlinna Towers pelaa amerikkalaista jalkapalloa 4. divisioonassa, ja salibandyä kaupungissa harjoittaa ZZ Top Team.
Savonlinnan Pallokerho (SaPKo) pelaa Mestiksessä, jonne se keväällä 2006 palasi Suomi-sarjasta. Seura vietti vuonna 2004 75-vuotisjuhliaan ja juhlisti sitä Talvisalon jäähallissa pelatulla ystävyysottelulla Helsingin IFK:ta vastaan. SaPKo on pelannut yhteensä neljä kautta Suomen pääsarjassa. Nykyisin SaPKo keskittyy pääasiassa junioritoimintaan Juniori-SaPKon kautta. Juniorityön merkittävimmät kasvatit lienevät maalivahti Jarmo Myllys, Stanley Cup -voittaja Tuukka Rask sekä Ville Leino. Laitaatsillan Pallo (LaiPa) on ollut SaPKon paikallisvastustaja. Talvisalo Traitors pelaa jääkiekkoa 2. divisioonassa.
Aholahden hiihtokeskus on Savonlinnan hiihtokeskus, joka on toiminut Vuoden 1967 hiihdon Suomen-mestaruuskilpailujen kisaisäntänä. Paikallinen hiihtoseura on Savonlinnan Hiihtoseura. Keskuksessa on myös A1-tason frisbeegolfrata. Lisäksi paikkakunnalla on myös kymmenen muuta rataa, joista haastavimpana Harjumajan hiihtokeskuksessa, Kerimäellä sijaitseva Harjumajan frisbeegolfrata, joka on saanut luokituksen AA1. Paikallinen frisbeegolfseura on Linnan Mando.
Paikalliset ratsastusseurat ovat Savonlinnan Ratsastajat, Itä-Savon Urheiluratsastajat sekä Riding Club Motive.
Savonlinnan ystävyyskaupungit
Savonlinnan ystävyyskaupungit :
Ystävyyskaupunkiyhteistyötä kansalaisjärjestötasolla:
Arne Ilander
Opinnot
Hän kävi viisi luokkaa Helsingin ruotsalaista reaalilyseota ja opiskeli musiikkia Weimarissa vuosina 1911–1914 ja toimi sen jälkeen muusikkona Helsingissä.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n soittokunta. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. joulukuuta 1915, jossa hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 23. syyskuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän loukkaantui Tilsitissä sattuneessa junaonnettomuudessa 18. tammikuuta 1918. Hän kuului myös pataljoona soittokuntaan ja orkesteriin.