cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christian Friedrich Daniel Schubart
Christian Friedrich Daniel Schubart (1739–1791) oli saksalainen runoilija ja muusikko ja aikansa kapinallisia. Hän toimi urkurina ja lukkarina Geislingenissä, missä hän kirjoitti Christoph Martin Wielandin ja Friedrich Gottlieb Klopstockin vaikutukseen viittaavat runonsa Zaubereien (1766) ja Todesgesänge (1767).
Jo opiskeluaikanaan Schubart turmeli terveytensä epäsäännöllisellä elämällään. Huonon elämän takia hänen kohtalonsa tuli hyvin kirjavaksi. Hän oli jo menossa Tukholmaankin koettamaan onneaan, mutta pysähtyi Augsburgiin, missä hän alkoi julkaista Sturm und Drang -kauden henkeen toimitettua Deutsche Chronik -nimistä aikakauskirjaa, joka kuitenkin kiellettiin. Schubart karkotettiin, ja hän pakeni Ulmiin, missä hän jatkoi aikakauskirjansa toimittamista. Schubartin loukattua Württembergin herttuaa hänet houkuteltiin Württembergin alueelle ja suljettiin Hohenaspergin linnaan, missä hän joutui olemaan kymmenen vuotta, aluksi hyvin ankarassa vankeudessa. Vapauduttuaan 1787 terveytensä romahdettua hän sai nimityksen Stuttgartiin hovirunoilijaksi ja teatterinjohtajaksi. Schubart ryhtyi myös jatkamaan aikakauskirjansa julkaisua uudella nimellä Vaterlandschronik.
Schubartin tuotanto oli epätasaista. Hän on aito lyyrikko, mutta samalla täysverinen Sturm und Drang -kauden edustaja, kuten runot Die Fürstengruft, Friedrich der Grosse ja Der ewige Jude osoittavat. Tunnetuimpia Schubartin runoista on Die Forelle (Forelli), jonka Franz Schubert on säveltänyt. Se lienee liedkirjallisuuden tunnetuimpia. Laulun teksti on osittain salakieltä: sen vesiaihe kuvaa vapaudenaatetta. Hän oli myös säveltäjä, ja Forellin hän oli säveltänyt itsekin. Hän kirjoitti musiikinteoriaa käsittelevän Ideen zu einer Aesthetik der Tonkunst, joka on yhä lukemisen arvoinen.
Schubartin runoista huomattava osa syntyi vankeudessa. Ne kuvastavat hänen omaa elämänkohtaloansa ja intohimojaan. Schubart julkaisi kuvauksia elämästään nimellä Leben und Gesinnungen im Kerker aufgesetzt (1791–1793), mutta ehti kuolla ennen sen loppuun saattamista. Gesammelte Schriften julkaistiin 1839–1840.
Gesellschaft für bedrohte Völker
Gesellschaft für bedrohte Völker on saksalainen ihmisoikeusjärjestö, jonka toimipaikka on Göttingen. Sen tavoitteena on levittää tietämystä viranomaisten toimien kohteeksi joutuneista vähemmistöryhmistä eri maissa ja suojella niitä. Sillä on Yhdistyneiden kansakuntien myöntämä neuvoa-antava asema, ja sillä on Euroopan neuvostossa osallistujan asema.
Cát Bàn kansallispuisto
thumb|Metsää Cat Ban kansallispuistossa Cát Bàn kansallispuisto on luonnonsuojelualue Vietnamin pohjoisosassa, noin 50 kilometriä Hải Phòngin kaupungista. Se peittää noin puolet Halonginlahden suurimmasta saaresta Cát Bàsta. Puistossa elää äärimmäisen uhanalainen apinalaji Trachypithecus poliocephalus.
Kesärenkaat (kappale)
”Kesärenkaat” on suomalaisartisti Robinin kappale, joka julkaistiin singlenä 1. kesäkuuta 2014. Kappale on Suomen Punaisen Ristin, Väestöliiton ja YleX-radiokanavan järjestämän Kesäkumi-kampanjan vuoden 2014 tunnuskappale. Ensiesityksensä kappale sai 31. toukokuuta 2014 YleXPopissa. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Robin itse sekä Jarkko Ehnqvist, Jimi Constantine, Kode Koistinen ja Ilkka Alanko. Kappaleessa on lainattu Neljä Ruusua -yhtyeen vuonna 2001 julkaisemaa ”Missä vaan” -kappaletta.
Ville Salmisen ohjaama musiikkivideo julkaistiin samana päivänä, kuin kappale sai ensiesityksensä YleXPopissa. Video on kuvattu Tampereen Pispalassa.
Yōmei
Keisari Yōmei (518–587) oli perinteisen japanilaisen tiedon mukaisesti Japanin 31. keisari. Oletettavasti hänen valtakautensa alkoi 3. lokakuuta 585 ja päättyi hänen kuolemaansa 21. toukokuuta 587. Nihonshokissa hänet tunnetaan nimellä Tachibana no Toyohi no Mikoto.
Adolfo Rodríguez Vidal
pienoiskuva|Adolfo Rodríguez Vidal vuonna 1992. Adolfo Rodríguez Vidal (20. heinäkuuta 1920 Tarragona – 8. marraskuuta 2003) oli Chilessä toiminut espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului Opus Deihin. Hänet vihki papiksi Leopoldo Eijo y Garay 25. huhtikuuta 1948, ja hänet nimitettiin Los Ángelesin hiippakunnan johtoon 6. heinäkuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Francisco Fresno Larraín, jota avustivat José Manuel Santos Ascarza ja Francisco de Borja Valenzuela Ríos.
Rodríguez Vidal erosi tehtävistään piispana 19. helmikuuta 1994.
Vecchietta
thumb|Vecchiettan omakuva Vecchietta eli oikealta nimeltään Lorenzo di Pietro (1412-1480) oli italialainen renessanssikuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänen ekspressiivisissä töissään näkyy firenzeläinen vaikutus.
Hänen tunnetuin veistoksensa, Kristus, on Sienassa, Chiesa dell’ Ospedalessa ja tunnetuin maalaus, Maarian taivaaseenastuminen, Pienzan katedraalissa.
Hänen mukaansa on nimetty Castiglione d'Orcian keskustassa oleva aukio, Piazza il Vecchietta.
Bronisław Bernacki
pienoiskuva|Bronisław Bernacki vuonna 2021. Bronisław Bernacki (s. 30. syyskuuta 1944) on ukrainalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Julijans Vaivods 28. toukokuuta 1972. Hänet nimitettiin Odessa-Simferopolin hiippakunnan johtoon 4. toukokuuta 2002, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Marian Jaworski, jota avustivat Nikola Eterović ja Jan Olszanski.
Meliora
Meliora on ruotsalaisen rockyhtyeen Ghostin kolmas studioalbumi sekä yhtyeen ensimmäinen, jolla laulajana toimii Papa Emeritus II:n tilalle tullut Papa Emeritus III. Albumi julkaistiin 21. elokuuta 2015 levymerkillä Loma Vista Recordings.
Florencio Eduardo Fontecilla Sánchez
pienoiskuva|Florencio Eduardo Fontecilla Sánchez Florencio Eduardo Fontecilla Sánchez (22. helmikuuta 1854 Santiago de Chile – 3. maaliskuuta 1909) oli chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan diakoniksi 11. kesäkuuta 1877 ja papiksi 22. syyskuuta 1877. Hänet nimitettiin 26. kesäkuuta 1890 La Serenan hiippakunnan johtoon, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mariano Santiago Casanova y Casanova, jota avustivat José Manuel Orrego Pizarro ja Joaquín Larraín Gandarillas.
Meliora
Albumin nimi on latinaa ja tarkoittaa vapaasti suomennettuna ”parempaa”.<ref name=" Albumin kansikuvan on toteuttanut Zbigniew M. Bielak.
Florencio Eduardo Fontecilla Sánchez
Fontecilla Sánchez kuoli 55-vuotiaana virassa.
Meliora
Taustaa
Joulukuussa 2014 yhtye julkisti kirjoittavansa uusia kappaleita tulevaa kolmatta studioalbumia varten. 28. toukokuuta 2015 yhtye julkaisi VH1 Classic -kanavalla kaikessa hiljaisuudessa mainoksen, jolla tiedotettiin albumin nimestä, jäsenten uusista maskeista sekä julkistettiin uusi laulaja, Papa Emeritus III. Albumin ensimmäinen single "Cirice" julkaistiin 31. toukokuuta 2015. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo. 12. heinäkuuta 2015 albumilta vuosi myös epävirallisesti kappale "From the Pinnacle to the Pit", joka kuitenkin poistettiin myöhemmin samana päivänä IFPI:n tekemän tekijänoikeusvaatimuksen vuoksi. Kappale julkaistiin myöhemmin virallisesti Spotifyssa. Kappale "Absolution" julkaistiin 31. heinäkuuta 2015. Neljäs ennakkoon ilmestynyt kappale "Majesty" julkaistiin 7. elokuuta 2015.
Sarah Bro
Sarah Bro (syntynyt 4. maaliskuuta 1996) on tanskalainen uimari. Hän kilpaili naisten 4 × 100 metrin vapaauinnissa vuoden 2016 kesäolympialaisissa.
Meliora
Vastaanotto
Meliora sai hyvän vastaanoton, ja viihdesivusto Metacritic antoi albumille arvosanan 78/100, joka pohjautuu 11 arvostelun mediaaniin.
Albumi nousi ilmestyessään suoraan Suomen virallisen listan sijalle 1. Kappale ”He Is” nousi Suomessa radiosoittolistan sijalle 89. joulukuussa 2015. Kappaleen korkein sijoitus on helmikuulta 2016, jolloin se oli sijalla 65.
Antti Antero
pienoiskuva|vuorineuvos Antti Antero ja rouva Sirkka Antero lähdössä suojeluskuntajuhliin (1910-1920-luku) Antti August Antero (vuoteen 1906 asti Aalberg oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi Suomen Gummitehdas Oy:n teknisenä johtajana ja Nokian tehtaitten isännöitsijänä vuosina 1900–1939.
Antti Antero syntyi rautatievirkamiehen perheeseen Janakkalassa. Hänen siskonsa oli tunnettu näyttelijä Ida Aalberg. Antero valmistui kemisti-insinööriksi Helsingin Polyteknillisessä opistossa vuonna 1894. Kuten monet muutkin aikalaisensa Antero työskenteli aluksi ulkomailla. Vuosina 1896–1900 hän oli Latviassa Baltische Papier- und Cellulosafabrikin suunnittelijana ja teknillisenä johtajana. Vuonna 1900 Antero kutsuttiin pari vuotta aiemmin perustetun Suomen Gummitehdas Oy:n tekniseksi johtajaksi. Yhtiön tuotanto siirrettiin vuonna 1904 Helsingistä Nokialle. Yrityksellä oli ensimmäiseen maailmansotaan asti vaikeuksia toimia kannattavasti kilpailluilla kumituotteiden kotimarkkinoilla, mutta Anteron teknisen kehitystyön ansiosta se pystyi kuitenkin tuottamaan kilpailukykyisiä tuotteita. Sodan jälkeen yrityksen tilanne parani ja 1930-luvulla se hallitsi Suomen kumimarkkinoita. Anteron kaudella Gummitehdas aloitti myös yritykselle tärkeäksi muodostuneen autonrenkaiden valmistuksen. Antero oli myös Nokian Tekstiili Oy:n perustajia ja toimi sen toimitusjohtajana vuosina 1920–1939.
Antero sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1930. Hän oli myös Nokian kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Tunnetun näyttelijän veljenä Antero oli merkittävä kulttuurin, erityisesti teatterin tukija, hän toimi Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen esimiehenä vuosina 1932–1941.
Ilija Janjić
pienoiskuva|Ilija Janjić Ilija Janjić (s. 20. syyskuuta 1944 Vidovice) on Montenegrossa toimiva kroatialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kotorin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1969 ja nimitettiin sen johtoon 11. maaliskuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ivo Gugić, jota avustivat Ante Jurić ja Petar Perkolić.
Mutaga III
Mutaga III Senyamwiza Mutamo (- 1767?) oli Burundin kuningas eli mwami vuosina 1739–1767. Kansanperinteessä hänen sanotaan olleen "kaunis kuin aurinko". Nimen Senyamwiza kuningas sai ruandalaisia vastaan käydyssä sodassa. Hän kuoli nykyisen Ruandan alueella Butaren kaupungissa. Hänen edeltäjänsä oli kuningas Mwezi III, ja hallitsijana häntä seurasi Mwambutsa I.
Petas (Vantaa)
Petas on omakotitaloalue Länsi-Vantaalla Myllymäen kaupunginosassa. Petaksen omakotitaloalue rakennettiin Lapinkylän Petas-talon takamaille 1950-luvulla. Alueen päätie on Korpitie.
Petakseen on suunniteltu yksi Kehäradan asema, mutta se ei kuulu radan ensimmäiseen rakennusvaiheeseen (2009-2014). Aseman ympärille on suunniteltu rakennettavaksi yritysalueita. Asemalle tulisi myös liityntäpysäköintipaikkoja.
Ntare I
Ntare I Kiwimira Savuyimba Semunganzashamba Rushatsi Cambarantama (- 1709?) oli Burundin kuningas vuosina 1680–1709, tosin ajoitus on epävarma. Hänen oletetaan olleen Burundin ensimmäinen kuningas eli Mwemi ja valtion perustaja. Hän kuului legendaariseen Ntwerojen sukuun.
Burundin perustamisesta kertoo kaksi legendaa. Molempien mukaan perustajan nimi oli Cambarantama. Nykyään legendaa tulkitaan niin, että perustaja olisi ollut ruandalainen. Ennen siirtomaa-aikaa, 1800-luvun loppua, legendaa tulkitiin niin, että Cambarantama olisi tullut Burundin alueelle etelästä, Buhan valtiosta. Ntare I:n seuraaja oli Mwezi III.
Paras taistelu (MTV Movie Awards)
Alapuolella näkyy vuodesta 1996 lähtien MTV Movie Awards -palkintogaalan voittajat sekä ehdokkaat kategoriassa Paras taistelu.
Karoliina Vanne
Karoliina Vanne (s. 11. syyskuuta 1977 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt pitkissä elokuvissa Lupaus (2005), Vieraalla maalla (2003) ja Lakeuden kutsu (2000) sekä lyhytelokuvassa When Time Seems to Stop (2008). Vanne esiintyi Yle TV1:n draamasarjassa Korpelan kujanjuoksu (2016–2018). Vuoden 2013 TV2:n joulukalenterissa Tonttu Toljanteri tonttujen tonttuna hän näytteli tonttutyttö Juulin roolissa. Hän on näytellyt Pikku Kakkosessa nallea. Teatterityötä Vanne on tehnyt näyttelijänä monissa Ahaa teatterin tuotannoissa. Hän oli myös Ahaa teatterin edustaja Suomen Näyttelijäliiton valtuustossa vuosina 2009–2011.
NHL:n pudotuspelit
NHL:n pudotuspelit eli Stanley Cupin pudotuspelit on jääkiekkoliiga NHL:ssä kauden päätteeksi pelattava pudotuspelijärjestelmä, joka koostuu neljästä kierroksesta. Kierrokset pelataan paras seitsemästä -menetelmällä. Itäisestä ja Läntisestä konferenssista pääsee molemmista kahdeksan joukkuetta pudotuspeleihin runkosarjan sijoitusten perusteella. Viimeistä kierrosta kutsutaan Stanley Cupin loppuotteluiksi, ja sen voittaja palkitaan Stanley Cup -pokaalilla.
Karoliina Vanne
Yksityiselämä
Vanteen isä on ohjaaja Ilkka Vanne ja äiti näyttelijä Hannele Laaksonen.
NHL:n pudotuspelit
NHL:ssä on pelattu sen perustamisesta lähtien pudotuspelejä vaikkakin ne ovat muuttuneet vuosien varrella liigan perustamisesta 1917 lähtien.
Nykyinen järjestelmä
Molemmista konfrensseista kahdeksan joukkuetta saa paikan pudotuspeleihin. Kolme ensimmäistä jokaisesta divisioonasta pääsee automaattisesti jatkoon. Kaksi muuta joukkuetta pääsee pistemäärän perusteella divisioonasta riippumatta jatkoon villinä korttina.
Ensimmäisiä kahta kierrosta kutsutaan divisioonan pudotuspeleiksi. Kahdeksan joukkuetta on jaettu kahden joukkueen pareihin divisioonittain. Yhteen divisioonaan lasketaan sen kolme parasta automaattisesti mukaan päässyttä joukkuetta sekä yksi villillä kortilla mukaan päässyt joukkue. Villi kortti -joukkueet kohtaavat toisten divisioonien voittajat. Toiseksi sijoittuneet kohtaavat toisen divisioonan kolmanneksi sijoittuneen joukkueen.
Molempien divisioonien semifinaaleiden voittajat etenevät divisioonien finaaleihin, joissa joukkueet taistelevat pääsystä konferenssien finaaleihin ja sieltä Stanley Cup -finaaliin.
Kahdella ensimmäisellä kierroksella korkeammalle sijoitettu joukkue saa kotiedun riippumatta runkosarjan pistemäärästä. Konferenssi- ja Stanley Cup -finaaleissa runkosarjassa paremmin menestynyt joukkue saa kotiedun ja isännöi ensimmäistä, toista, viidettä ja seitsemättä ottelua, kun taas vastustaja on kotijoukkue kolmannessa, neljännessä ja kuudennessa ottelussa. Näistä viides, kuudes ja seitsemäs pelataan vain tarvittaessa.
Historia
NHL:ssä on käytetty alusta asti pudotuspelejä mestarin ratkaisemisessa. NHL:n perustamisesta vuoteen 1920 asti runkosarjan molempien puolikkaiden voittajat kohtasivat toisensa Stanley Cup -finaalissa, kun Pacific Coast Hockey Assocation oli jakanut kauden kahteen osaan. Vuonna 1920 Ottawa Senators julistettiin automaattisesti mestariksi, kun se oli voittanut molemmat puolikkaat kaudesta. Seuraavana vuonna puolikkaista luovuttiin ja alettiin käyttää menetelmää, jossa kaksi parasta joukkuetta kohtasivat kahden ottelun mittaisessa finaalissa, joiden maalit laskettiin yhteen.
Naiset ja tiede
thumb|Yhdysvaltalainen kasvitieteilijä [[Barbara McClintock oli sytogenetiikan uranuurtaja ja hänelle myönnettiin lääketieteen ja fysiologian Nobelin palkinto vuonna 1983.]]
Naiset ja tiede käsittelee naisten osallistumista tieteelliseen toimintaan. Vuosina 1901–2018 Nobel-palkinto on annettu 20 kertaa naiselle fysiikassa, kemiassa tai lääketieteessä ja fysiologiassa sekä Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinto Alfred Nobelin muistoksi vuosina 1969–2018 kerran naiselle. 11. helmikuuta on Yhdistyneiden kansakuntien kansainvälinen päivä naisten ja tyttöjen tieteelle.
Historia
Italialaista lääkäriä Dorotea Buccaa pidetään ensimmäisenä yliopiston oppituolin haltijana vuodesta 1390 alkaen. Saman lääketieteen ja filosofian oppituolin haltija oli ollut hänen isänsä. 1600-luvulla Italialainen filosofi ja teologi Elena Cornaro Piscopia oli yksi ensimmäisistä akateemisen tutkinnon ja ensimmäinen tohtorintutkinnon saanut nainen. 1700-luvulla italialaista fyysikkoa Laura Bassia pidetään uuden ajan ensimmäisenä naispuolisena yliopiston professorina.
Brittiläinen matemaatikko Ada Lovelace kirjoitti kuvauksen Charles Babbagen varhaisesta mekaanisesta yleistietokoneesta eli analyyttisestä koneesta. Lovelace kirjoitti koneelle ohjelman ja häntä kutsutaan joskus ensimmäiseksi tietokoneohjelmoijaksi. Lovelacen äiti oli koulutettu Cambridgen yliopistossa ja äiti päätti että tyttärelle opetetaan matematiikkaa ja tiedettä. Fyysikko ja kemisti Marie Curie sai Nobelin palkinnon ensimmäisenä naisena vuonna 1903. Fysiikan palkintoa ei myönnetty yksin Marielle, vaan yhdessä miehensä, fyysikko Pierre Curien, kanssa. Vuonna 1911 Marie sai kemian Nobelin palkinnon radioaktiivisten poloniumin ja radiumin löytämisestä ja tutkimuksesta.
Lise Meitner oli fyysikko, joka tutki radioaktiivisuutta ja ydinfysiikkaa. Hän löysi ydinfission yhdessä Otto Hahnin kanssa. Maria Goeppert-Mayer oli fyysikko. Goeppert-Mayer ja Marie Curien olivat vuoteen 2018 asti ainoat naiset jotka ovat saaneet Nobelin fysiikanpalkinnon. Goeppert-Mayer sai palkintonsa vuonna 1963 atomin kuorirakenteen tutkimisesta. Rosalind Franklin oli kemisti, joka teki merkittävää uraauurtavaa tutkimusta (DNA, virukset ja hiili). Hänet tunnetaan erityisesti osuudestaan DNA:n rakenteen selvittämiseen vuonna 1953. Barbara McClintock sai Nobelin fysiologian palkinnon 1983 tutkimuksistaan maissin genomin liikkuvien DNA-elementtien eli transposonien parissa. McClintock oli ensimmäinen nainen, joka sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon jakamattomana.
Nobel-palkinnot
Nobelin palkinnoista naisille vuosina 1901-2015 on myönnetty fysiikassa 1,00 prosenttia, kemiassa 2,33 prosenttia ja lääketieteessä 5,71 prosenttia. Lisäksi keskuspankin jakamista taloustieteen palkinnoista on jaettu naisille 1,32 prosenttia.
Yliopistojen opetus- ja tutkimushenkilöstö sekä osuus tutkimuksista
Suomessa vuonna 2015 yliopistojen opetus- ja tutkimushenkilöstöstä hieman yli puolet on miehiä. Teknillisissä yliopistoissa naisten osuus opetus- ja tutkimushenkilöstöstä on kuitenkin 30 prosentin tasolla. Maailmassa 30 prosenttia tutkijoista on naisia. Lääketieteen alan julkaisuista tehdyn tutkimuksen mukaan vuonna 1994 27 prosenttia tieteellisistä julkaisuista oli naisten tekemiä ja vuonna 2014 se oli kasvanut 37 prosenttiin, mutta osuuden kasvu on lakannut ja kääntynyt laskuun joissakin julkaisuissa.
Suomen Akatemian tieteen akateemikot
Suomen Akatemian tieteen akateemikon arvonimen sai naisena ensimmäisenä Pirjo Mäkelä (bakteriologia, Kansanterveyslaitos, Stanfordin yliopisto) vuonna 2003. Vuonna 2009 Anna-Leena Siikala (Helsingin yliopiston folkloristiikan emeritaprofessori). Vuonna 2010 Riitta Hari (neurofysiologia, Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratorion aivotutkimusyksikön johtaja). Vuonna 2014 Irma Thesleff (kehitysbiologia, Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutti). Vuonna 2015 Sirpa Jalkanen (immunologia, Turun yliopiston immunologian professori). Vuonna 2017 Eva-Mari Aro (Turun yliopiston molekulaarisen kasvibiologian professori).
Tiedeura ja perheen perustaminen
Naistieteilijälle voi olla vaikeaa yhteensovittaa tiedeura ja perheen perustaminen. Tiedealalla on lyhyet työsopimukset ja heikko työn varmuus, jotka sopivat huonosti perheen perustamiseen. Yksi syy voi olla roolimallien puuttuminen. Lähes puolet yhdysvaltalaisista tiedenaisista lopettaa tiedeuran ensimmäisen lapsen synnyttyä.
Aarne Kainlauri
Aarne Kainlauri (25. toukokuuta 1915 Luumäki, Suomen suuriruhtinaskunta – 11. maaliskuuta 2020 Kouvola  ) oli suomalainen kilpajuoksija. Hän on Paavo Nurmen ohella ainoa, joka on voittanut Suomen mestaruuden niin 800 metrillä, 1 500 metrillä kuin 3 000 metrin estejuoksussakin.
Castlevania: Portrait of Ruin
Castlevania: Portrait of Ruin (Japanissa nimellä Akumajō Dracula: Gallery of Labyrinth) on Konamin kehittämä videopeli, ja osa Castlevania-pelisarjaa. Peli julkaistiin Japanissa ja Pohjois-Amerikassa vuoden 2006 loppupuolella ja Euroopassa maaliskuussa 2007 yksinoikeudella Nintendo DS -pelikonsolille. Peli julkaisujärjestyksessä toinen kolmesta Nintendo DS:n Castlevania-pelistä.
Aarne Kainlauri
Kainlauri sijoittui Lontoon 1948 olympialaisissa 3 000 metrin estejuoksussa kymmenenneksi. Hän edusti seuratasolla Kouvolan Urheilijoita ja Luumäen Poikia. Hän voitti Suomen mestaruuden 800 metrillä vuosina 1940 ja 1943, 1 500 metrillä vuosina 1942, 1945 ja 1948 sekä estejuoksussa vuosina 1948 ja 1949. SM-hopeaa hän saavutti 800 metrillä vuosina 1938 ja 1942 sekä 1 500 metrillä vuosina 1943 ja 1944. SM-pronssia hän saavutti 800 metrillä vuosina 1939 ja 1944 sekä 1 500 metrillä vuonna 1947. Hän edusti Suomea 16 maaottelussa.
Mark Hildreth
Mark Hildreth (s. 24. tammikuuta 1978 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä ja muusikko.
Aarne Kainlauri
Kainlauri toimi Kouvolan Urheilijain johtokunnassa. Hänen veljenpoikansa Heikki Kainlauri oli 1960-luvulla maaottelujuoksija ja SM-mitalisti.
Mark Hildreth
Ura
Hildreth aloitti uransa lapsinäyttelijänä 7-vuotiaana ja opiskeli myöhemmin näyttelemistä The National Theater Schoolissa Kanadassa. Valmistumisensa jälkeen hän esiintyi television lisäksi myös teatterissa.
Televisiossa Hildreth on esiintynyt vuodesta 1985 lähtien ja teki ensimmäisen ääniroolinsa kolme vuotta myöhemmin piirrossarjassa Beany and Cecil. Sarjassa hän toimi Beanyn äänenä ja on tämän jälkeen tehnyt urallaan näytelmäroolien lisäksi useita äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin.
Castlevania: Portrait of Ruin
Pelaaminen
Portrait of Ruin on kaksiulotteinen toimintaseikkailu monen muun pelisarjan osan tavoin. Uutena ominaisuutena pelaajalla on jatkuvasti käytössään kaksi hahmoa, pelin sankarit Jonathan Morris ja Charlotte Aulin. Pelaaja ohjaa toista hahmoa samalla kun tekoäly ohjaa toista perässä kulkevaa hahmoa, ja tekoäly osaa myös taistella vihollisia vastaan. Siinä missä Jonathan panostaa fyysiseen taisteluun perinteisillä aseilla kuten miekoilla, keihäillä ja ruoskilla, Charlotte on taikuri joka voi käyttää monia voimakkaita loitsuja.
Pelin tapahtumapaikkana on Draculan linna, mutta linnassa on useita maalauksia, jotka toimivat portteina niiden sisällä oleviin maailmoihin. Taistellessa vihollisia vastaan hahmojen kokemustaso kasvaa ja hahmoja voi varustaa useilla eri aseilla ja muilla varusteilla. Pelissä on myös kauppa josta voi ostaa esineitä kerätyllä rahalla.
Peli sisältää myös erillisen moninpelimuodon jossa kaksi pelaajat voivat pelata yhteistyössä.
Juoni
Peli sijoittuu Castlevania-pelisarjan fiktiiviseen universumiin. Portrait of Ruin toimii jatko-osana aiemmalle sarjan pelille Castlevania: Bloodlines. Pelin päähahmoina toimivat Bloodlines-pelissä esiintyneen hahmon John Morrisin poika Jonathan Morris ja hänen ystävänsä Charlotte Aulin.
Tapahtuma-aikana on toinen maailmansota, vuosi 1944. Toinen maailmansota tuottanut valtavat määrät tuhoa ja kuolemaa, mikä saa pimeyden valtiaan Draculan linnan jälleen ilmestymään tähän maailmaan. Jonathan Morris on perinyt edesmenneeltä isältään legendaarisen aseen pahuutta vastaan, Vampire Killer -ruoskan, mutta ei pysty käyttämään sitä koska ei ole ruoskan alun perin omistaneen Belmont-suvun suora jälkeläinen. Jonathanilla ei ole aavistustakaan miten hän voi palauttaa ruoskan voimat, mutta tästä huolimatta hän ja hänen ystävänsä Charlotte lähtevät innolla tutkimaan ilmestynyttä Draculan linnaa. Linnassa he tapaavat ystävällisen kummituksen, joka kutsuu itseään ainoastaan nimellä Wind.
Wind selittää että vaikka kyseessä tosiaan on Draculan linna, sen on ottanut haltuunsa toinen vampyyri nimeltä Brauner. Brauner on taiteilija joka on maalannut useita taikavoimia sisältäviä maalauksia, joiden avulla hän on saanut eristettyä kreivi Draculan voimistaan. Jonathanin ja Charlotten on sukellettava sisälle maalauksiin jotta he voivat tuhota niiden sisällä asuvat demonit ja siten heikentää Braunerin voimia. Pian Jonathan ja Charlotta tapaavat niin Braunerin kuin myös kaksi tämän tytärtä, Stellan ja Lorettan. Linnassa he myös kohtaavat Draculan läheisimmän palvelijan, Deathin (Kuolema), jolla ei ole mitään tietoa siitä että Brauner ottanut linnan hallintaansa.
Myöhemmin selviää että Wind on oikeasti Eric Lecarde, yksi Bloodlines-pelissä esiintyneistä hahmoista. Samalla myös selviää että Stella ja Loretta ovatkin Ericin tyttäriä, eivät Braunerin. Brauner oli muuttanut Stellan ja Lorettan vampyyreiksi ottaakseen heidät omiksi tyttärikseen, koska Brauner uskoo että Stella ja Loretta ovat uudelleensyntyneinä hänen omat kaksi tytärtään jotka olivat kuolleet ensimmäisessä maailmansodassa.
Charlotte onnistuu lopulta muuttamaan Stellan ja Lorettan takaisin ihmisiksi parantavalla loitsulla. Stella ja Loretta pystyvät suorittamaan myös rituaalin jonka ansiosta Jonathanin Vampire Killer -ruoska voi saada voimansa takaisin. Mutta ruoska hyväksyy Jonathanin omistajakseen vain sillä ehdolla että Jonathan pystyy voittamaan Richter Belmontin kuvajaisen, sillä Richter oli ruoskan viimeksi omistanut Belmont-suvun edustaja. Eric myös selvittää Jonathanille että ruoskan käyttö on kuitenkin vaarallista, koska se ajan kuluessa tulee imemään sen käyttäjästä elinvoimaa, ja juuri tämä johti aikanaan Jonathanin isän kuolemaan. Tämän vuoksi John Morris ei ollut opettanut Jonathanille miten ruoskan voimat voi palauttaa, sillä hän halusi Jonathanin oppivan pärjäämään ilman sen käyttöä. Jonathan oli aiemmin ollut vihainen isälleen tämän vuoksi, mutta kuullessaan perusteen Ericiltä hän alkaa jälleen kunnioittaa edesmennyttä isäänsä.
Jonathan ja Charlotte taistelevat lopulta Brauneria vastaan ja voittavat hänet, ja lopuksi Death ilmestyy ja tappaa Braunerin viikatteellaan. Nyt kun Braunerin taiat eivät enää vangitse Draculaa, Dracula herää jälleen. Lopuksi Jonathan ja Charlotte joutuvat taistelemaan Deathia ja Draculaa vastaan yhtä aikaa. Vaikka lopulta Dracula ja Death yhdistävät voimansa ja muuttuvat valtavaksi hirviöksi, Jonathan ja Charlotte onnistuvat tuhoamaan hirvityksen. Draculan linna musertuu ja maailma on jälleen pelastettu Draculan kynsistä. Ulkona Jonathan ja Charlotte tapaavat vielä Ericin kummituksen, samalla kun Eric sanoo jäähyväiset tyttärilleen ja katoaa tuonpuoleiseen.
Bidatsu
Bidatsu (538– 14. syyskuuta 585) oli perinteisen japanilaisen tiedon mukaisesti Japanin 30. keisari vuosina 572–585. Hänestä ei juurikaan ole varmaa tietoa. Jotkut historiantutkijat pitävät tietoja Bidatsun elämästä ainakin osittain legendaarisina.
Taustaa
Keisari Kinmein valtakauden viidentenätoista vuonna (554 tai 555) Bidatsu nimettiin kruununprinssiksi. Kinmei kuoli 62-vuotiaana vuonna 571, jonka jälkeen Bidatsu nousi valtaan. Häntä on saatettu kutsua valtakautensa aikana ”Yamaton suureksi kuninkaaksi”.
Keisarina Bidatsu paransi Japanin suhteita Korean kuningaskunnista ainakin Baekjeen ja Sillaan.
Bidatsu kuoli 14. syyskuuta 585 vain 47-vuotiaana. 3. lokakuuta hänen seuraajakseen nousi hänen velipuolensa, Yōmei, joka oli vallassa vuoteen 587.
Turkinajokoira
Turkinajokoira (Türk Kopoyları, Zağar) on turkkilainen koirarotu, joka on nykyisin vaarassa kuolla sukupuuttoon muihin rotuihin risteyttämisen takia.
Ulkonäkö
Turkinajokoira on keskikokoinen ja väritykseltään useimmiten ruskea mustin merkein, musta ruosteenruskein merkein (black & tan) tai kolmivärinen (tricolour). Siitä on olemassa kaksi eri muunnosta, sileä- ja karkeakarvainen. Jälkimmäinen kuuluu ajokoirien ns. barak-tyyppiin, joista eräs toinen samantyyppinen rotu on esimerkiksi bosnianajokoira.
Alkuperä
Turkinajokoiran alkuperä on Keski-Aasian Horasanissa, Afganistanissa ja Iranissa, joiden alueille sitä kasvatti alun perin ajo- ja jäljestyskoiraksi turkkilainen oghuz-kansa. He toivat sen myöhemmin Anatoliaan, ja sen nykyinen kotialue on pääasiassa Manisassa ja läntisiin Taurusvuoriin kuuluvalla Bozdağ-vuorella. Keski-Anatolian, Egean ja Itä-Traakian alueilla on kullakin omat paikallismuunnoksensa. Zağar tarkoittaa turkin kielellä ajokoiraa tai pointteria, ja rodun tehtävänä on kaniinin ja villisian metsästys.
Olli-Pekka Laine
Olli-Pekka ”Oppu” Laine (s. 1973) on suomalainen basisti. Hän soitti Amorphis-yhtyeessä vuosina 1990–2000 ja oli yksi yhtyeen perustajajäsenistä. Vuonna 2017 Laine liittyi takaisin yhtyeeseen. Hän soitti myös 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Nuxvomica-nimisessä death metal -yhtyeessä, joka julkaisi yhden demon. Laine on soittanut myös yhtyeissä Mannhai, Chaosbreed, Kiljuvelka-70 ja Barren Earth.
Suomen Gummitehdas
thumb|upright=0.5|Suomen Kumitehtaan liikemerkki vuonna 1965. Suomen Kumitehdas Osakeyhtiö (vuoteen 1959 asti Suomen Gummitehdas Osakeyhtiö) oli suomalainen, vuosina 1898–1966 toiminut ollut yritys, joka valmisti erilaisia kumituotteita, kuten jalkineita, autonrenkaita, letkuja ja mattoja. Yhtiö tehtaat olivat Nokialla, ja yhtiö käytti sitä esimerkiksi kalossiensa nimenä jo vuosisadan alussa. Yhtiön tytäryhtiöt Suomen Kaapelitehdas ja Nokia Ab, jotka sen toimitusjohtaja ja pääomistaja Eduard Polón oli hankkinut ”konserniin”, fuusioitiin siihen vuonna 1966 osaksi vuoden 1967 alusta toimintansa aloittanutta Nokia-konsernia. Aikaisempi osakeyhtiölaki ei sallinut näiden konserniyhtiöiden fuusioitumista. Nokia luopui kumiteollisuudesta 1980–1990 -luvuilla, minkä jälkeen Suomen Kumitehtaan aloittamaa valmistustoimintaa jatkoivat Nokian Jalkineet Oy, Nokian Renkaat Oyj ja Teknikum Oy. Nokian Jalkineiden tuotemerkki siirtyi vuonna 2005 Berner Oy:lle, joka valmistuttaa jalkineita Suomen ulkopuolella. Kumijalkineiden valmistustoimintaa Suomessa jatkaa Suomen Kumitehdas Oy, jonka tuotantolaitokset ovat Lieksassa, Pälkäneellä ja Vesannolla.
Historia ja toimipaikat
Suomen Gummitehdas Oy perustettiin maaliskuussa 1898 ja se toimi aluksi Helsingissä. Tehdas valmisti aluksi kumijalkineita (kalosseja) ja erilaisia teknisen kumin tuotteita. Tuotanto kärsi aluksi laatuongelmista ja yhtiön toiminta oli tappiollista aina vuoteen 1906 saakka. Vuonna 1900 yhtiön toimitusjohtajaksi tuli Eduard Polón ja tekniseksi johtajaksi Antti Antero. Antero hoiti tehtäväänsä aina vuoteen 1939 saakka. Anteroa ja Polónia voidaan pitää suomalaisen kumiteollisuuden ja sen tuotekehittelyn perustajina. Yhtiön päätehdas oli vuodesta 1904 Nokialla, jossa valmistettiin kumijalkineita ja vuodesta 1933 alkaen autonrenkaita. Kumitehdas oli aloittanut omaan tuotekehittelyyn perustuneen polkupyöränrenkaiden valmistuksen vuonna 1930 ja autonrenkaiden tuotannon aloittamisen mahdollisti tuontirenkaille asetettu tulli. Ilman suojatulleja Suomen Gummitehdas ei olisi kyennyt kilpailemaan ulkomaisten rengastehtaiden kanssa. Tehdas esitteli ensimmäiset talvirenkaansa 1934 (Kelirengas) ja 1936 (Lumihakkapeliitta).
Suomen Kumitehdas hankki vuonna 1918 osake-enemmistön puunjalostusalalla toimineesta Nokia Oy:stä ja vuonna 1922 enemmistön Suomen Kaapelitehdas Oy:stä. Parinkymmenen seuraavan vuoden aikana Suomen Kumitehdas hankki enemmistöosuudet konkurssin tehneestä Osakeyhtiö Nurmesta (1930), Savion Kumitehdas Oy:stä (1932) ja Tampereella toimineesta Kumiteollisuus Oy:stä (1937). Tässä vaiheessa Suomen Kumitehdas hallitsi jo suomalaista kuminvalmistusta.
Keravan Savion tehtaalla valmistettiin vuodesta 1935 erilaisia teknisen kumin tuotteita sekä tehtiin telanpäällystystä. Viipurin lähellä Vahvialassa sijainneessa Oy Nurmen entisessä selluloosatehtaassa valmistettiin 1930-luvulla lattianpäällysteitä ja kumikorkoja. Sodan jälkeen valmistui vielä uusi tuotantolaitos 1956 Vammalaan.
Vuonna 1963 Suomen Kumitehtaan liikevaihto oli 68,5 miljoonaa markkaa ja siinä työskenteli noin 3 400 henkilöä. Kyseisenä vuonna tehdas valmisti autojen ja polkupyörien ulko- ja sisärenkaita yhteensä 5 268 tonnia, kumijalkineita neljä miljoonaa paria sekä sadetakkeja, letkuja ja teknisiä kumituotteita 4 183 tonnia.
Toimitusjohtajat
Yhtiön toimitusjohtajina toimi vuosina 1900–1930 Eduard Polón, hänen jälkeensä vuosina 1930–1958 Torsten Westerlund ja vuodesta 1959 vuoteen 1966 Ensio Salmenkallio.
Salim Rashid Suri
Salim Rashid Suri (1910 tai 1912 Sur – 1979 Sur) oli omanilainen laulaja ja udinsoittaja. Hän tuli laajan matkustamisen ansiosta tunnetuksi "laulavana merimiehenä", joka kehitti oman tyylinsä erilaisten Lähi-idän ja Intian vaikutteiden pohjalta. Suurimman osan elämästään hän piti kotipaikkaansa Intiassa, Bahrainissa ja Kuwaitissa.
Rashid Surin lapsuudenperhe vastusti jyrkästi tämän musiikillista uraa, joten hän lähti merille ja matkusti laivoilla Itä-Afrikassa, Intiassa ja Lähi-idässä sijainneisiin satamiin. Alun perin Rashid Suri esitti synnyinseuduillaan suosiossa ollutta laulettua runoutta, jota säesti yksikielisellä instrumentilla. Tyyliään Rashid Suri kehitti matkustelun lomassa, ja ensikosketuksen udiin hän sai Adenissa. Lopulta hänestä tuli keskeinen lähinnä bahrainilaisten ja kuwaitilaisten muusikoiden kehittämän sawt al Khaleej -tyylin edustaja. Hän oppi kuuntelemalla Abdullatif al-Kuwaitia ja hyödyntämällä yhteyksiään lähinnä Arabian niemimaan, etenkin Jemenin muusikoihin. Hän sai myös intialaisen musiikin opetusta. Hän asettui Intiaan 1930-luvun alussa ja lisäsi Mumbaissa sukunimeensä Suri-osan lähtöpaikkansa tällä osoittaakseen.
Rashid Suri teki gramofonilevytyksiä HMV:lle jo 1930-luvulla menestyksellä. Suosiota esiintyi etenkin Mumbain arabiväestön, mutta osin urdun kielen käytön ansiosta myös intialaisten keskuudessa. Rashid Suri meni vuonna 1943 naimisiin intialaisnaisen kanssa. 1940-luvun lopussa hän lähti Intiasta ja asettui Bahrainiin, jossa hänestä tuli kysytty freelancetaiteilija. Hän perusti oman levy-yhtiönsä, Salimphonen, jonka artisteihin kuuluivat Abdullatif al-Kuwaiti ja Mahmud al-Kuwaiti. Vinyylilevyjen suosio 1960-luvun alussa vaikeutti Rashid Surin uraa, ja hän palasikin talousvaikeuksien takia Omaniin 1970-luvun alussa. Siellä hänet työllisti sulttaani Qabus ibn Said al Said, joka teki hänestä kulttuuriasioiden neuvonantajan. Uuden toimenkuvansa yhteydessä hän alkoi esittää hallitsijan kunniaksi lauluja, joita esitettiin laajalti Omanin televisiossa ja radiossa. Ennen kuolemaansa Rashid Surista oli tullut merkittävä omanilainen kulttuuri-ikoni. Hänen poikansa Sa'id Salim Ali Suri (s. 1954) on itse toiminut muusikkona.
Härkälä
Härkälä voi tarkoittaa seuraavia:
Steinhausen
Steinhausen on kaupunki Keski-Sveitsissä Zugin kantonissa. Siellä on runsaat 10 000 asukasta.
Sijainti
Steinhausen sijaitsee Zuginjärven pohjoispuolella. Sen naapurikaupunkeja ovat Zug luoteispuolella, Baar länsipuolella ja Cham itäpuolella.
Liikenne
Moottoritie A4 kulkee kaupungin länsipuolitse. Moottoritielle johtaa liityntätie A4a Baarista.
SBB:n rautatie Zugista Affoltern am Albisin kautta Zürichiin kulkee kaupungin kautta. Steinhausen kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich): Zugista Zürichin kautta Pfäffikoniin kahdesti tunnissa kulkevat S5-junat pysähtyvät Steinhausenin ja Rigiblickin asemilla.
Kirjallisuusvuosi 1819
Kirjallisuusvuosi 1819 käsittelee vuoden 1819 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Gustaf Arppe
Gustaf Evert Arppe (18. maaliskuuta 1884 Sortavala – 25. huhtikuuta 1967) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi Kymin Oy:n Högforsin tehtaan toimitusjohtajana vuosina 1929–1958.
Arppe syntyi maineikkaaseen teollisuussukuun. Hänen isoisänsä Nils Ludvig Arppe oli suurliikemies, joka omisti sahojen ohella muun muassa Pohjois-Karjalassa Värtsilän, Möhkön ja Käenkosken rautaruukit. Hänen isänsä oli agronomi Evert Waldemar Arppe. Gustaf Arppe valmistui konerakennusinsinööriksi vuonna 1907 Zürichin teknillisestä korkeakoulusta. Arppe aloitti Paraisten Kalkkivuori Oy:n käyttöinsinöörinä vuonna 1912 työskenneltyään sitä ennen ulkomailla. Vuodesta 1918 hän oli yhtiön yli-insinööri. Hänestä tuli Högforsin Tehdas Oy:n toimitusjohtaja marraskuussa 1929 suuren laman kynnyksellä. Hän aloitti yrityksessä radiaattoreiden ja keskuslämmityskattiloiden valmistuksen ja rationalisoi toimintaa laajoin investoinnein. Vuonna 1933 yritys siirtyi Kymin Oy:n omistukseen ja sulautui siihen vuonna 1940.
Arppe oli Suomen Metalliteollisuuden työnantajaliiton hallituksessa 1930–1958. Vuoden 1949 metallityöväen lakon selvittelyssä oli silloisella puheenjohtajalla Arppella merkittävä osuus. Arppe toimi myös Suomen Teollisuusliiton hallituksessa vuosina 1930–1958 sekä Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksessa. Vuorineuvoksen arvon Arppe sai vuonna 1947.
Kristian Möller
Karl Edvard Kristian Möller (s. 3. kesäkuuta 1948 Helsinki) on Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori.
Möllerin vanhemmat ovat merikapteeni Paul Runar Möller ja Ilma Maria Piipponen. Hän tuli ylioppilaaksi 1967 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1970, kauppatieteen kanditaatiksi 1971, lisensiaatiksi 1977 ja tohtoriksi 1979. Möller toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1979-1980 ja on myöhemmin ollut Suomen Akatemian varttunut tutkija useaan otteeseen. Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen yliassistentti hän oli 1980-1983 ja dosentti 1981-1987, Vaasan yliopiston liiketaloustieteen professori 1983-1987 (vv.) ja Helsingin kauppakorkeakoulun ja sittemmin Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori vuodesta 1987. Tampereen yliopiston dosentti Möller on vuodesta 1990. Hän oli vierailevana tutkijana Pennsylvanian valtionyliopistossa 1987-1988 ja 1991 sekä vierailevana professorina European Institute for Advanced Studies in Management -instituutissa Brysselissä 1982 ja 1992 sekä Aston-yliopistossa Birminghamissa Englannissa.
Möller on ollut vierailevana tutkijana myös Bathin yliopistossa (2003) ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä (2010-2011). Hänen tutkimuksensa kohteena ovat olleet erityisesti liike-elämän verkostot, mukaan lukien verkostojen kehittyminen ja ominaisuudet, joista hän on julkaissut muun muassa Senja Svahnin kanssa.
Petaksen rautatieasema
Petaksen rautatieasema on Kehäradan asemavaraus Vantaan Myllymäen kaupunginosassa, mutta ei kuulu sen ensimmäiseen rakennusvaiheeseen (2009–2015). Aseman ympärille on suunniteltu rakennettavaksi yritysalueita ja lähelle sijoittuisi suuri erikoiskauppakeskus. Asemalle tulisi myös liityntäpysäköintipaikkoja.
Beggars Banquet Records
Beggars Banquet on itsenäinen brittiläinen levy-yhtiö. Samannimistä levykauppaketjua pitäneet Martin Mills ja Nick Austin perustivat yhtiön vuonna 1977. Ensimmäinen julkaisu oli punk-yhtye The Lurkersin Shadow/Love Story 7"-single. Myöhemmin Gary Numan tuotti yhtiön ensimmäisen listaykkösen. Sittemmin Beggar's Banquet on julkaissut esimerkiksi Buffalo Tomin, The Charlatansin, The Cultin, The Go-Betweensin, The Nationalin ja Tindersticksin levyjä. Beggars Banquet on myös ollut perustamassa ja rahoittanut tai ostanut monia levy-yhtiöitä (mm. 4AD, City Beat, XL Recordings ja Matador.
Vuonna 2008 Beggars Banquet muutti toimintansa jakeluyhtiöksi ja sille levyttävät yhtyeet siirtyivät 4AD:lle. Yhtiön pohjalta perustettiin Beggars Group, jonka suojissa toimii monia itsenäisiä levy-yhtiöitä, joista neljä tärkeintä ovat 4AD, Matador Records, Rough Trade Records ja XL Recordings.
Yhtyeitä ja artisteja
Beggars Banquetille on levyttänyt useita merkittäviä vaihtoehtoista musiikkia soittavia yhtyeitä ja artisteja. Alla on lueteltu niistä muutamia.
Lake St. Clair (Kanada-Yhdysvallat)
Lake St. Clair on Yhdysvaltain ja Kanadan rajalla sijaitseva järvi. Se sijaitsee noin 9,7 km koilliseen Detroitjoen varrella sijaitsevista Yhdysvaltain Detroitista ja Kanadan Windsorista. Järvi on osa Isojenjärvien systeemiä.
Järven pinta-ala on 1 115 km² ja sen tilavuus on noin 3,4 km³. Sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin luonnollinen syvyys 6,4 metriä, järveen on ruopattu 8,3 metrin syvyinen ja 18 metriä leveä laivaväylä joka on osa Saint Lawrencen vesitietä. Järveen laskevista joista samanniminen joki Huronjärvestä on suurin, joka on muodostanut suuren suistoalueen. Se on ainoa merkittävä suistoalue Isojenjärvien alueella ja yksi suurimmista makeanveden suistoalueista maailmassa. Muita suurempia järveen laskevia jokia ovat Thames ja Sydenhamjoki Ontariosta sekä Clinton River Michiganista. St. Clair laskee Detroitjoen kautta Eriejärveen.
Historia
Järvi muodostui Isojenjärvien tapaan viimeisen jääkauden loppupuolella noin 12 000 vuotta sitten. Jään vetäytymisestä johtuneen maankuoren kohoamisen takia Huronjärven koillisosassa sijainnut lasku-uoma umpeutui noin 4 800 vuotta sitten ja ainoaksi ylempien Isojenjärvien lasku-uomaksi jäi St. Clair -joki joka taas vastaavasti laskee St. Clair -järveen.
Ihmisasutusta järven rannalla on ollut tiettävästi jo 100-luvulta eaa. saakka, jolloin alueella asui metsämaan kulttuurin intiaaneja. Eurooppalaisten saavuttua Pohjois-Amerikkaan alkuperäisasukkaiden lukumäärä supistui huomattavasti 1600-luvulla eurooppalaisten vallattua suuria maa-alueita jonka johdosta intiaanien oli siirryttävä uusille asuinalueille, myös sodankäyntiin ja etenkin heidän mukanaan tuomiin tauteihin menehtyi lukuisia intiaaneja. Monia tauteja ei ollut aikaisemmin esiintynyt Pohjois-Amerikassa ja tämän vuoksi heillä ei ollut vastustuskykyä niitä vastaan. Ennen eurooppalaisten saapumista järven alue oli lähes luonnonmukaisessa tilassaan ja suuremmat muutokset alkoivat vasta 1800-luvulla jolloin siirtolaiset aloittivat laajamittaiset hakkuut ympäröivissä metsissä, kuivattivat kosteikkoalueita ja ottivat ruohikkoalueet maatalouden käyttöön. Ensimmäisen kerran järveen ja St. Clair jokeen ruopattiin syvempää laivaväylää vuonna 1855, väylää on ruopattu useaan otteeseen tämän jälkeen, muun muassa 1930- ja 1960-luvuilla. Arvioiden mukaan vuosien 1880–1965 välillä tehdyt ruoppaukset ovat alentaneet Michiganjärven ja Huronjärven pintaa pysyvästi noin 35 senttimetrillä.
Ensimmäisenä järvelle purjehtinut eurooppalainen oli tutkimusmatkailija Robert Cavelier de La Salle. Hän purjehti Detroitjokea pitkin Griffon laivalla ja saavuttuaan järvelle, rikkoi pullon viiniä laivansa kylkeen ja antoi järvelle nimen "Lac Ste. Claire".
Jonathan Sacks
thumb|Sacks vuonna 2006 Jonathan Sacks (8. maaliskuuta 1948 – 7. marraskuuta 2020 ) oli Yhdistyneen kuningaskunnan ja Kansainyhteisön suurrabbi 1991–2013. Sitä ennen hän oli ollut muun muassa Western Marble Arch Synagogan hengellinen johtaja ja Jews’ Collegen rehtori. Hän oli myös collegen juutalaisen filosofian professori ja vieraileva teologian professori Lontoon King's Collegessa. Sacks kirjoitti yli 20 kirjaa uransa aikana, joista viimeinen, Morality: Restoring the Common Good in Divided Times, julkaistiin vain kuukausia ennen hänen kuolemaansa.
Kellan Lutz
Kellan Christopher Lutz (s. 15. maaliskuuta 1985) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Emmett Cullenina Twilight-elokuvissa.
Jonathan Sacks
Kuningatar Elisabet II löi Sacksin ritariksi vuonna 2005. Sacks voitti vuonna 2016 Templeton-palkinnon, joka on 1,1 miljoonan punnan arvoinen.
Samtredian piirikunta
Piirikunta sijaitsee Imeretin länsiosassa. Sen ilmasto on kostean subtrooppinen: talvet ovat lauhoja ja lämpimiä ja kesät kuumia. Piirikunnan korkeimmat kohdat ovat 577 metriä korkea Zando-vuori ja 498 metriä korkea Bumati-vuori. Alueella on rikkilähteitä. Alueella on useita jokia, joista suurin on Rioni.
Jonathan Sacks
Näkemyksiä
Vuonna 2016 Sacksin mukaan länsimainen sivilisaatio on romahduksen partaalla, koska nuori sukupolvi ei halua lastenkasvatuksen vastuuta. Sacks piti putoavaa syntyvyyttä ongelmana, jota valtio ja markkina eivät kykene ratkaisemaan. Sacks ennusti, että lopulta eurooppalainen yhteiskunta tulee kuolemaan demografisen kriisin vuoksi. Sacks varoitti, että massamaahanmuutto ei ole ratkaisu, sillä maahantulijoiden integroimiseen osaksi yhteiskuntaan liittyy ongelmia. Sacksin lisäksi vain kourallinen julkisuudenhenkilöitä on nostanut laskevan syntyvyysluvun vakavaksi yhteiskunnalliseksi ongelmaksi.
Kellan Lutz
Nuoruus ja yksityiselämä
Lutz on kotoisin Pohjois-Dakotasta, mutta asui nuoruudessaan myös ympäri Yhdysvaltain Keskilänttä. Lutzin vanhemmat erosivat hänen ollessaan kuusivuotias. Lukioikäisenä hän päätyi asumaan Arizonaan, missä hänen äitinsä meni uusiin naimisiin. Valmistuttuaan lukiosta hän muutti Los Angelesiin päästäkseen lähemmäs siellä asuvaa isäänsä ja kävi kaupungissa Chapman University -yliopistoa opiskellen kemiantekniikkaa ennen kuin päätti siirtyä näyttelijäksi.
Lutzin hyviin ystäviin kuuluvat hänen Twilight-elokuvasarjan näyttelijäkollegansa Ashley Greene ja Jackson Rathbone, jotka hän tunsi jo ennen ensimmäisen elokuvan kuvauksia. Kellan ja AnnaLynne McCord, joka tunnetaan Beverly Hills 90210 -sarjasta, ovat seurustelleet aikaisemmin.
Ura
160px|left|thumb|Lutz elokuussa 2008 Ennen näyttelijäksi ryhtymistään Lutz toimi mallina. Hän aloitti mallin uransa jo teini-ikäisenä ollessaan noin 13–14-vuotias tienatakseen ylimääräistä rahaa. Muutettuaan Los Angelesiin hän kuitenkin kiinnostui näyttelemisestä ja alkoi ottaa näyttelykursseja.
Uransa aikana Lutz on näytellyt useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hän esiintyi useaan otteeseen televisiosarjoissa Model Citizens ja The Comeback ja vieraili esimerkiksi sarjoissa Kauniit ja rohkeat, C.S.I. New York, Summerland, Mullan alla, C.S.I., ja Heroes. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Stick It, Accepted ja Prom Night. Lutz esiintyi myös HBO:n vuoden 2008 minisarjassa Generation Kill.
Lutzin tunnetuimpiin rooleihin kuuluu vampyyri Emmett Cullen yhdysvaltalaisen kirjailijan Stephenie Meyerin fantasiakirjasarjaan perustuvissa elokuvissa. Kun ensimmäiseen elokuvaan Twilight – Houkutus haettiin näyttelijöitä vuonna 2007, Lutz oli kiinnostunut, mutta ei koe-esiintynyt rooliin. Tammikuussa 2008 juuri ennen elokuvan kuvausten aloittamista Emmettin rooliin alun perin valittu näyttelijä jättäytyi pois, ja Lutz päätti tällä kertaa koe-esiintyä. Elokuvan ohjaaja Catherine Hardwicke piti hänestä, ja Lutz sai osan. Twilight – Houkutus sai ensi-iltansa vuonna 2008. Sen taloudellisen menestyksen vuoksi elokuvan tuottanut Summit Entertainment päätti jatkaa elokuvasarjaa. Lutz esittää Emmettiä myös elokuvan jatko-osissa Twilight – Uusikuu ja Twilight – Epäilys. Elokuvasarjan päätöselokuvasta tehtiin kaksiosainen: Twilight – Aamunkoi, osa 1 ja Twilight – Aamunkoi, osa 2 saivat ensi-iltansa vuosina 2011 ja 2012.
Vuosina 2008–2009 Lutz esiintyi George Evansin roolissa televisiosarjassa 90210. Hän näyttelee yhdessä näyttelijäystävänsä Ashley Greenen kanssa vuoden 2009 elokuvassa Warrior. Lutz on mukana myös vuoden 2010 kauhuelokuvassa Painajainen Elm Streetillä.
Filmografia
thumb|250px|Kellan Lutz haastattelussa helmikuussa 2009.
Luettelo YK:n pakkausnumeroista 1001–1100
Alla on esitetty YK:n asettamat kemikaalien sekä teollisten valmisteiden pakkaus- ja kuljetusmerkinnät aineille, joiden YK-numerot ovat 1001–1100.
Tirlittan (elokuva)
Tirlittan on Maunu Kurkvaaran ohjaama lastenelokuva vuodelta 1958. Elokuva perustui kirjailija Oiva Paloheimon satukirjaan Tirlittan – orpotyttö ihmisten ihmemaassa ja se kuvattiin kesällä 1958. Paloheimo ei pitänyt kirjansa elokuvasovituksesta, hänen mielestään siinä oli vain kauniita kuvia ja sisältö pelkkää velliä.
Elokuvan yleisömenestys oli heikko. Elokuvaa jäi väliinputoajaksi, sitä ei mielletty lastenelokuvaksi eikä myöskään aikuisille tarkoitetuksi elokuvaksi. Elokuvan tekninen laatu oli myös heikko ja elokuvan repliikit jouduttiin äänittämään jälkikäteen. Kurkvaara leikkasi vuonna 1960 elokuvan aineistosta 16 minuutin lyhytelokuvan Lyypekin vuoden 1962 pohjoismaisia elokuvapäiviä varten.