cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jukka Keskisalo
Keskisalon urheiluseura on Joensuun Kataja. Häntä valmensi vuodesta 2009 Ismo Hämäläinen ja aiemmin Markus Volotinen (vuoteen 2001), Tommy Ekblom (2001–2008) sekä Risto Ulmala (2009).
SM-kisat
Päämatkallaan 3 000 metrin esteissä Keskisalo on voittanut SM-kultaa 2003, 2005, 2006, 2008 ja 2013 sekä hopeaa 2001 ja 2002. Hän on voittanut SM-kultaa myös 5 000 metrin juoksussa Turussa 2011.
1 500 metrin juoksussa Keskisalo on Suomen mestari Kalevan kisoista Helsingistä 2003, Jyväskylästä 2006, Espoosta 2009 ja Kuopiosta 2014. Hänellä on matkan SM-hopeaa vuosilta 2002 ja 2005.
David Tennant
David John Tennant (synt. McDonald; s. 18. huhtikuuta 1971 Bathgate, Skotlanti), on skotlantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Phileas Foggin roolista vuoden 2021 televisiosarjassa Maailman ympäri 80 päivässä, kymmenentenä Tohtorina televisiosarjassa Doctor Who, Bartemius Kyyry Jr:na elokuvassa Harry Potter ja liekehtivä pikari ja komisario Hardyna televisiosarjassa Broadchurch.
Jukka Keskisalo
SM-kisat
Hallikilpailuissa Keskisalo on voittanut SM-kultaa 3 000 metrillä vuosina 2004, 2008 ja 2014. 1 500 metrillä hän voitti kultaa vuonna 2014 ja hopeaa vuonna 2004.
David Tennant
Tennant aloitti Doctor Who -sarjan Tohtorin roolissa vuonna 2005. Vuonna 2010 hänen tilalleen sarjaan tuli Matt Smith. Tennant oli jo kolmivuotiaana sanonut vanhemmilleen haluavansa näyttelijäksi. Innostus lähti nimenomaan Doctor Who -sarjasta. Tennant-nimen hän otti taiteilijanimekseen Pet Shop Boys -laulaja Neil Tennantin mukaan, koska Britannian näyttelijäliiton listoilta löytyi jo David McDonald -niminen näyttelijä.
Jukka Keskisalo
SM-kisat
Puolimaratonilla Keskisalolla on kaksi SM-pronssia vuosilta 2003 ja 2004. Maastojuoksun SM-kilpailuissa Keskisalo on voittanut lyhyen matkan (4 km) vuosina 2006, 2007, 2008, 2009 ja 2010. Viestijuoksun SM-kisoissa Keskisalo on ollut saavuttanut 4 × 800 metrin viestissä pronssia vuonna 2015 ja 4 × 1 500 metrin viestissä kultaa vuonna 2015, hopeaa vuosina 2011 ja 2014 ja pronssia vuosina 2003 ja 2013.
Arvokisat
Keskisalo sijoittui seitsemänneksi 3 000 metrin estejuoksussa nuorten MM-kilpailuissa Santiago de Chilessä 2000. Hän selviytyi estejuoksun MM-finaaliin Pariisissa vuonna 2003 ja sijoittui yhdeksänneksi ajalla 8.17,72. 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa vuonna 2003 Bydgoszczssa, Puolassa Keskisalo oli pronssilla ajalla 8.28,53.
Olympiavuosi 2004 meni Keskisalolta pilalle loukkaantumisen takia. Hän kuitenkin toipui vammoistaan ja teki paluun kilpakentille juosten Helsingin MM-kisojen 2005 alkuerissä. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Göteborgissa finaalin hidas alkuvauhti suosi myös 1 500 metrin matkoja juoksevaa Keskisaloa, ja hän nousi loppusuoralla kilpailun yllätysvoittajaksi ajalla 8.24,89. Kyseessä oli Suomen ensimmäinen arvokisavoitto estejuoksussa 70 vuoteen (Volmari Iso-Hollo voitti olympiakultaa Berliinissä 1936) ja maan ensimmäinen estejuoksun Euroopan mestaruus; viimeksi suomalainen oli voittanut EM-mitalin 3 000 metrin esteissä vuonna 1978, kun Ismo Toukonen saavutti pronssia Prahassa. Ateenan maailmancupissa Keskisalo sijoittui vuonna 2006 neljänneksi. Hänet valittiin vuoden lopussa Vuoden urheilijaksi.
Heinäkuussa 2007 Keskisalo joutui jättämään kilpailukautensa kesken takareidessä olleen tulehduksen vuoksi. Syyskuussa jalkaan tehtiin puhdistusleikkaus, koska jalka ei ollut parantunut kuntoutuksesta huolimatta. Pekingin 2008 olympialaisissa hän ei pystynyt kilpailemaan saatuaan kovan iskun reisiinsä harjoitusleirillä juuri ennen olympialaisia. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui estejuoksussa kahdeksanneksi ajalla 8.14,47 edellään neljä kenialaista, kaksi etiopialaista sekä ranskalainen Bouabdellah Tahri. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän sijoittui samana vuonna viidenneksi ajalla 8.12,04. 28. elokuuta 2009 Keskisalo juoksi Zürichissa ajan 8.10,67 ja rikkoi Tapio Kantasen yli 33 vuotta vanhan Suomen ennätyksen 8.12,60. Samana vuonna hän sijoittui Kultaisen liigan osakilpailuissa kolmanneksi Pariisissa ja Brysselissä.
Keskisalo joutui jäämään pois yleisurheilun EM-kisoista 2010 alaselkävamman vuoksi. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui alkuerissä. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän ei pystynyt juoksemaan sairastuttuaan alkueräpäivänä kuumeiseen ylähengitystietulehdukseen .Keskisalo kuitenkin alitti Monacossa Lontoon Olympialaisten kisarajan  ajalla 8.27,96  ja valittiin kisoihin. Olympialaisissa hän juoksi oman alkueränsä neljänneksi ajalla 8.29,13 ja täten varmisti paikkansa finaaliin. Finaalissa Keskisalo joutui kuitenkin keskeyttämään loukkaantumisen vuoksi.
Elokuussa 2012 Keskisalo ilmoitti lopettavansa uransa. Keskisalon mukaan päätös uran lopettamisesta olympiadiin oli tehty jo ennen kilpailuja, vaikka tarkoituksena oli alun perin juosta yleisurheilukausi loppuun. Loukkaantumisen vuoksi tämä ei kuitenkaan ollut mahdollista. Keskisalo kuitenkin jatkoi juoksemista ja heinäkuussa 2014 hän alitti 3 000 metrin estejuoksun tulosrajan Zürichin EM-kilpailuihin 2014. Hän eteni EM-kisoissa loppukilpailuun ja sijoittui alun perin seitsemänneksi, mutta sijoitus nousi kuudenneksi kun voittaja hylättiin epäurheilijamaisen käytöksen vuoksi. Helmikuussa 2015 Keskisalon kerrottiin lopettaneen uransa.
Valmentajana
Oman uransa jälkeen Keskisalo on toiminut valmentajana. Hän on valmentanut muun muassa estejuoksija Camilla Richardssonia ja Oona Kettusta. Keskisalo toimi vuosina 2016–2019 kestävyysjuoksuvalmentajana Suomen Urheiluliitossa.
Yan’an
Yan’an on prefektuuritason kaupunki Kiinan Shaanxin maakunnassa Keltaisen joen sivujoen Yan Shuin varrella. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 2,187 miljoonaa ja pinta-ala noin 37 030 neliökilometriä. Nimestä esiintyy myös länsimaiset kirjoitusmuodot Yanan ja Jenan.
Maantiede ja hallinnollinen jako
Yan’an sijaitsee Shaanxin maakunnan pohjoisosassa. Alue on lössiylänköä, jota halkovat veden uurtamat rotkot. Kaupunki on rakennettu Yanjoen rannalle syvänteeseen, jota ympäröivät kukkulat. Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu kahteen kaupunkipiiriin (Baota, 475 234 as., 2010; Ansai) ja 11 piirikuntaan (Fuxian, Ganquan, Huangling, Huanglong, Luochuan, Wuqi, Yanchang, Yanchuan, Yichuan, Zhidan, Zichang).
Historia
Yan’an-nimitys tuli ensimmäistä kertaa käyttöön vuonna 607 jaa. Sui-dynastian alaisena sotilaspäällikön johtamana piirikuntana. Sittemmin paikka oli tärkeä raja-alueen tukikohta Tang-dynastialle ja Song-dynastialle. Song-dynastian aikana Yan’an oli osa puolustukseen käytettyjä tukikohtia läntistä Xia-dynastiaa vastaan. Vuonna 1221 Yan’an oli näyttämö taistelulle, jossa mongolit Jin-dynastian joukot. Alueen merkitys väheni 1400-luvulta eteenpäin. Muslimikapinat vuosina 1864-75 nälänhätä 1870-luvulla hävittivät aluetta. Myös 1920- ja 1930-luvuilla alueella koettiin kuivuuden aiheuttamia nälänhätiä.
Kaupunkikuva
Yan’anin alkuperäinen muurin ympäröimä vanhakaupunki tuhoutui japanilaisten pommituksissa toisen maailmansodan aikana. Alue on kärsinyt myös maaperän eroosiosta. Kaupungin pohjoispuolella on noin 100 historiallista paikkaa, jotka liittyvät tavalla tai toisella kommunistien toimintaan Japanin vastaisen sodan aikana. Kaupungissa oli Kiinan kommunistien päämaja 1935-45 ja siellä on museona Mao Zedongin asuinluola.
Liikenne
Yan’an on Pohjois-Shaanxin liikenteen solmukohta. Rautatie yhdistää kaupungin Shaanxin pääkaupunki Xi’aniin. Xi’aniin kulkee myös moottoritie, joka jatkuu pohjoisessa Sisä-Mongoliaan. Kaupungin lentokentältä lähtee lentoja Xi’anin ohella Pekingiin ja muihin Kiinan kaupunkeihin.
Erik Wallensköld
Erik Wallensköld (alk. Wallenius 4. toukokuuta 1779 Tohmajärvi – 18. lokakuuta 1846 Turku) oli suomalainen senaattori, tuomari ja maaherra, joka toimi muun muassa Turun hovioikeuden presidenttinä.
Turun akatemiassa opiskellut Wallensköld valmistui tuomariksi vuonna 1799. Sen jälkeen hän toimi Turun ja Vaasan hovioikeuksissa sekä oli jäsenenä senaatin talousosastossa. Vuosina 1820–1822 Wallensköld oli johtajana Suomen vaihto-, laina- ja talletuskonttorissa eli Suomen Pankissa. Hän oli Turun ja Porin läänin virkaatekevä maaherra 1822–1826 sekä maaherra 1826–1828. Wallensköld toimi myös lyhytaikaisesti Kymenkartanon läänin maaherrana vuonna 1828. Turun hovioikeuden presidenttinä hän oli vuosina 1832–1840.
Valtioneuvoksen arvonimen Wallensköld sai 1823 ja hänet aateloitiin vuonna 1832. Wallensköldin isä oli talousmies Gabriel Wallenius, poika senaattori Adolf Waldemar Wallensköld ja pojanpoika professori Axel Wallensköld.
Joaquín Navarro-Valls
Vuoden 2005 konklaavissa paavi Johannes Paavali II:n seuraajaksi valittiin Benedictus XVI. Navarro-Valls erosi tiedottajan virasta 11. heinäkuuta 2006, minkä jälkeen uusi paavi nimitti hänet Università Campus Bio-Medico -oppilaitoksen johtohenkilöstöön.
Gustavo Dudamel
pienoiskuva|Gustavo Dudamel. Gustavo Dudamel Ramírez (s. 26. tammikuuta 1981) on venezuelalainen kapellimestari, joka valittiin Los Angelesin filharmonikkojen ylikapellimestariksi Esa-Pekka Salosen jälkeen. Hänen viisivuotinen sopimuksensa alkoi kaudesta 2009–2010.
Dudamel päätti jättää Los Angelesin 17-vuotisen kauden jälkeen ja siirtyä New Yorkin filharmonikoiden musiikilliseksi johtajaksi siten, että hänen kautensa alkaa 2026. Samalla hän jatkaa Pariisin oopperan ylikapellimestarina.
Dudamel aloitti opintonsa lapsena Venezuelan nuoriso-orkesterijärjestelmässä El Sistemassa opettajanaan sen perustaja José Antonio Abreu ja keskittyi viuluun kymmenvuotiaana. Hän on Simón Bolívar -nuoriso-orkesterin ylikapellimestari sekä Göteborgin sinfoniaorkesterin ylikapellimestari kaudesta 2007–2008 alkaen.
Dudamel on voittanut Mahler-kapellimestarikilpailun vuonna 2004.
Urofasiaalinen oireyhtymä
Urofasiaalinen oireyhtymä (UFS) eli Ochoan oireyhtymä on harvinainen, autosomissa peittyvästi periytyvä sairaus, johon liittyy varhain alkava ja vakava virtsanerityksen häiriö. Sairauteen kuuluvia piirteitä ovat vaikeat epämuodostumat munuaisten alueella, poikkeava virtsarakko ja virtsanjohtimen sekä munuaisaltaan laajentumat.
Vesikoureteraalisen refluksin riski on oireyhtymässä korkea. Nouseva bakteeri-infektio aiheuttaa verenpaineen kohoamista ja munuaisten vajaatoimintaa. Neurogeeninen virtsarakko voi aiheuttaa vesimunuaisen. Urofasiaaliseen oireyhtymään liittyy monesti myös ummetusta tai ulosteinkontinenssia. Erikoiset kasvonpiirteet hymyiltäessä ovat oireyhtymälle luonteenomaisia ; hymyily näyttää irvistämiseltä tai itkemiseltä.
Urofasiaalinen oireyhtymä liittyy HPSE2-geeniin kromosomissa 10.
Francis Braganza
Francis Leo Braganza (29. tammikuuta 1922 – 21. joulukuuta 2011) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin jesuiittojen papiksi 21. marraskuuta 1951 ja nimitettiin Barodan hiippakunnan piispaksi 27. huhtikuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Simon Ignatius Pimenta, jota avustivat Charles Gomes ja Gregory Karotemprel. Braganza jäi eläkkeelle 29. elokuuta 1997 ja kuoli 89-vuotiaana joulukuussa 2011.
Pamela Roylance
Pamela Roylance (s. 27. maaliskuuta 1952 Seattle, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä joka on esittänyt mm. tohtori Sandy Hortonia Päivien viemää -televisiosarjassa vuosina 1983-1984. Hän on esiintynyt myös rikossarjassa Murhasta tuli totta vuosina 1990-1993. Hän aloitti aktiivisen näyttelijän uransa 1980-luvun alussa.
Kia K4
Kia K4 on Kia Motorsin vuodesta 2014 lähtien Kiinan markkinoille valmistama ylemmän keskiluokan neliovinen sedan. Sen sisarmalli on Hyundai Mistra.
K4 esiteltiin Chengdun autonäyttelyssä syksyllä 2014. Moottorivalikoimassa ovat 1,6- (175 hv), 1,8- (146 hv) ja 2,0-litraiset (162 hv) bensiinimoottorit. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Kia K4. Vuonna 2018 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uuden etusäleikön ja -puskurin.
Fever (Kylie Minoguen albumi)
Fever on australialaisen laulajan Kylie Minoguen kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 1. lokakuuta 2001 Euroopassa ja 26. helmikuuta 2002 Yhdysvalloissa.
Anarkia = evoluutio
Anarkia = evoluutio: Usko, tiede ja Bad Religion on vuonna 2010 ilmestynyt Greg Graffinin kirja. Teoksessa Graffin kuvaa musiikillisen uransa alkua ja oman luontoon perustuvan todellisuuskäsityksensä kehitystä.
Fever (Kylie Minoguen albumi)
Albumin tiedot
Fever palautti Kylien listahuipulle. Cathy Dennis ja Rob Davis kirjoittivat jättihitin "Can't Get You Out of My Head" Kylielle ja se julkaistiin ensimmäisenä singlenä albumilta. Se nousi 40 maassa listaykköseksi ja singleä myytiin yli 4 miljoonaa kappaletta. Kappale kasvoi megahitiksi myös Yhdysvalloissa, jossa Kylien ura oli hiipunut sitten 1980-luvun suurien hittien. Kappale on myös koko 2000-luvun viidenneksi menestynein single ja maailman kaikkien aikojen 51:seksi myydyin single. Yhdysvalloissa yhteenlasketun myynnin, radiosoiton ja klubisoiton ansiosta "Can't Get You Out of My Head" oli Yhdysvaltain listaykkönen yhdeksän viikkoa.
Johannes Brahms
Brahms luokiteltiin omana aikanaan saksalaisen musiikin konservatiivisen leirin edustajaksi, mutta hän loi hyvin omaperäisen tyylinsä, josta on myöhemmin löydetty paljon edistyksellisenä pidettyjä elementtejä. Sävellystekniikkansa Brahms pohjasi barokkiin ja klassismiin mutta omaksui romantiikan musiikin suurellisuuden ja kehitti myös aikansa sävelkielen soinnutusta ja melodisuutta.
Fever (Kylie Minoguen albumi)
Albumin tiedot
Albumi on myynyt maailmanlaajuisesti hieman yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Myös muut albumilta irrotetut singlet "In Your Eyes", "Love at First Sight" ja "Come into My World" olivat suuria kansainvälisiä hittejä. Albumi myi kolminkertaista platinaa Britanniassa sekä platinaa Yhdysvalloissa (yli miljoona albumia). Albumi saavutti platinastatuksen lähes kaikkialla Euroopassa.
Johannes Brahms
Brahmsin neljä sinfoniaa kuuluvat klassisen musiikin arvostetuimpiin teoksiin. Samanlaisessa asemassa ovat hänen viulukonserttonsa sekä kaksi suuren mittakaavan mukaan sävellettyä pianokonserttoa. Brahmsin Saksankielinen sielunmessu on kaikkien aikojen pidetyimpiä kuoroteoksia, ja se teki hänestä yhden 1800-luvun suosituimmista säveltäjistä. Kamarimusiikkia edustavista teoksista klarinettikvintetto on tunnetuin, muita ovat esimerkiksi pianokvartetot ja -kvintetto. Näiden teostyyppien lisäksi Brahmsin alkusoittoja, säestyksetöntä kuoromusiikkia, liedejä sekä soolopianoteoksia esitetään yhä laajalti. Pianovirtuoosina Brahms esitti usein itse ensimmäisenä omat pianoteoksensa.
Nuoruus
Brahms syntyi laajaan alasaksilaista ja pohjoissaksalaista ainesta edustavaan sukuun. Hänen isänsä soitti elannokseen monia soittimia, etenkin käyrätorvea sekä kontrabassoa, ja esiintyi pienessä soittajaryhmässä Hampurin tanssipaikoissa. Isä oli alun perin lähtöisin Schleswig-Holsteinista. Äiti oli isää 17 vuotta vanhempi ompelija, Johanna Henrika Christiane Nissen. Perhe eli aluksi Hampurin sataman lähellä Gängeviertelin korttelissa, kunnes muutti kaupungin pohjoisosiin, Alsterissa sijainneeseen taloon. Johannes sai isältään ensimmäiset oppituntinsa musiikissa. Ja aloitti pianotunnit seitsemän vuoden iässä Otto Friedrich Willibald Cosselin johdolla. Pianon lisäksi Brahms opiskeli sellon soittoa. Tähän tuli kuitenkin loppu, kun hänen sellonopettajansa katosi Brahmsin soittimen kanssa.
Nuori Brahms vaikutti lupaavalta pianistinalulta ja auttoi perhettään toimeentulossa soittamalla pianoa ravintoloissa ja teattereissa sekä antamalla myös soittotunteja. Piano-opinnot jatkuivat Eduard Marxsenin johdolla, joka puolestaan itse oli opiskellut Wienissä Ignaz Seyfriedin (W. A. Mozartin oppilas) sekä Carl von Bockletin (Franz Schubertin ystävä) opastamana. Nuoren Brahmsin vuonna 1849 säveltämä Phantasien über einen beliebten Walzer vaatii jo virtuoosimaista pianonsoittotaitoa. Brahms kertoi itse soittaneensa nuorena bordelleina toimineissa kapakoissa turvatakseen elantonsa. Brahmsin nuoremmasta veljestä Fritzistä tuli myös pianisti. Nuori Brahms esiintyi useissa konserteissa Hampurissa pianistina, mutta hänestä ei lahjoistaan huolimatta tullut kuuluisaa pianistia. Myöhemmin hän kuitenkin esiintyi pianistina esimerkiksi omien pianokonserttojensa ensiesityksissä ja esitti myös lukuisia sooloteoksiaan, osallistui kamarimusiikkiteoksiensa esittämiseen sekä säesti laulujaan.
Marxsen opetti Brahmsille myös soinnutusta, kontrapunktia ja musiikin teoriaa. Tämä oli Brahmsin ainoa muodollinen koulutus säveltäjänä. Lisäksi hän analysoi itse Beethovenin, Haydnin ja Mozartin teosten rakennetta ja tutustui myös varhaisempaan musiikkiin.
Brahmsin säveltäjänlahjat tulivat esiin jo varhain. Monet ensimmäisistä sävellyksistään Brahms kuitenkin tuhosi. Esimerkiksi Marxsenin muistelmissa sanotaan, että Brahms oli soittanut oman pianosonaattinsa jo 11-vuotiaana. Nuorena Brahms otti tavakseen julkaista varhaisia sävellystöitään salanimillä, kuten G. W. Marcks ja Karl Würth, ja kirjoitti teoksiinsa omituisen suuret opusnumerot. Aluksi Brahms sävelsi nimenomaan pianolle, ja soitinnuksen salat olivat hänelle vielä epäselviä. Myöhemmin ensimmäisiä orkesteriteoksia säveltäessään hän turvautui ystäväpiirinsä kokeneempien säveltäjien apuun.
Taiteilijaelämä alkaa
Brahmsin varhaiset sävellykset eivät saaneet juuri huomiota, ennen kuin hän lähti kiertueelle kuuluisan viulistin, Eduard Remenyin, kanssa vuoden 1853 huhti- ja toukokuussa. Remenyi oli huomannut Brahmsin kyvyt tämän soittaessa eräässä ravintolassa. Matkalla Remenyin kanssa Brahms tapasi Hannoverissa viulisti Joseph Joachimin. Tämä vaikuttui Brahmsin kyvyistä ja kirjoitti, että Brahmsin soitossa on kuultavissa "intensiivinen tuli", "fatalistinen energia" sekä "tarkka rytmi", ja Brahmsin sävellyksistä hän kirjoitti, ettei ollut tavannut vielä aikaisemmin niin nuorta säveltäjää, jonka teokset olivat yhtä laadukkaita.
Joachim suositteli Brahmsia kääntymään Weimarin tuolloisen hovikapellimestarin Franz Lisztin puoleen. Hovissa Brahms kohtasi myös Peter Corneliuksen sekä Joachim Raffin. Kuuluisan kertomuksen mukaan Remenyin ja Brahmsin välit tulehtuivat, koska Brahms ei ylistänyt Lisztin h-molli-sonaattia tarpeeksi innokkaasti heidän kuunnellessaan Lisztin esitystä Weimarin hovissa. Väitetään, että Brahms itse asiassa nukahti kesken esityksen. Nykytutkimus pitää tätä anekdoottia kuitenkin epäuskottavana. Samassa tilaisuudessa Lisztin sanotaan soittaneen Brahmsin scherzon op. 4, siltä seisomalta nuotit nähtyään. Liszt antoi Brahmsille lupauksen kertoa hänestä kirjeitse musiikkikustantamo Breitkopf & Härtelille. Brahms ei odottanut tämän perusteella paljon ja kirjoitti Joachimille kirjeen pyytäen lisää opastusta taiteilijaelämän aloittamisessa. Joachim neuvoi Brahmsia hakeutumaan tällöin Düsseldorfissa majailleen Robert Schumannin luokse.
Schumannilaiset
thumb|Johannes Brahms vuonna 1853. Joachim oli antanut Brahmsille kirjeen, jossa hänet toivotettiin tervetulleeksi Schumannien taloon, ja tehtyään kävellen kierroksen Reininmaassa, Brahms lähti junalla Düsseldorfiin, jossa Schumannit ottivat hänet vastaan. Robert Schumann oli hyvin vaikuttunut 20-vuotiaan Brahmsin lahjoista ja kirjoitti "Neue Bahnen" (uusia polkuja) -nimisen artikkelin lehteensä Neue Zeitscrift für Musik 28. lokakuuta 1853. Schumann halusi suoda julkista huomiota nuorelle miehelle, jonka hän kirjoitti olevan "määrätty antamaan aikakaudelle ideaalinen ilmaisu". Tämä viesti otettiin Schumannin lähipiirin ulkopuolella hieman skeptisesti vastaan. Düsseldorfissa Brahms osallistui Schummannin ja Albert Dietrichin kanssa kirjoittamaan sonaattia Joachimille. Tämän teoksen nimeksi tuli F-A-E sonaatti. Brahms ihastui myös Schumannin vaimoon, säveltäjä-pianisti Claraan, joka oli Brahmsia 14 vuotta vanhempi.
Detmoldissa ja Hampurissa
Vuonna 1857 Brahms asettui Detmoldiin. Siellä hän antoi paikallisen ruhtinaskunnan hovissa pianotunteja ja johti orkesteria. Hän kävi myös Hampurissa johtamassa naiskuoroa. Tähän aikaan Brahms aloitti uuden suuren projektin, ensimmäisen pianokonserttonsa. Joseph Joachim antoi hänelle neuvoja orkestraation suhteen. Raskaassa teoksessa on usein väitetty heijastuneen säveltäjän Clara Schumannia kohtaan tuntemat tunteet. Teos sai ensiesityksensä vuoden 1859 tammikuussa Hannoverissa. Seuraava esitys saman kuun 27. päivänä Leipzigissa ei tuottanut odotetunlaista innostusta. Brahms ei peitellyt pettymystään ja päätti lujasti tehdä seuraavasta pianokonsertostaan täysin erilaisen. Se valmistui kuitenkin vasta 22 vuotta myöhemmin.
Detmoldeissa ollessaan Brahms laati pianokonserton lisäksi liedejä sekä serenadeja orkesterille. Tuolloin syntyneellä laulullaan, Unter Blüten des Mai's spielt' ich mit ihrer Hand Brahms vihjaa uudesta naispuolisesta tuttavuudestaan, Agathe von Sieboldista. Brahms myös sisällytti toisen jousisektettonsa ensimmäiseen osaan ihastukseensa nimeen viittaavan sävelkulun perättäisistä nuoteista A-G-A-H-E. Brahms kuitenkin vetäytyi pian kihlasormusten vaihtamisen jälkeen tästä suhteesta. Hän näki, ettei voinut sitoutua avioliittoon tässä vaiheessa elämäänsä. Lopulta Brahms ei koskaan mennyt naimisiin. Hän viittasi avioliittoon "kahleiden kantamisena".
Toukokuussa 1859 Brahms asettui pariksi vuodeksi Hampuriin. Siellä hän aloitti teoksensa Magelonen-liedit, jotka valmistuivat kuitenkin vasta kymmenen vuotta myöhemmin. Samoin hän kirjoitti useita variaatioteoksia pianolle, esimerkiksi Händelin ja Schumannin teemoihin perustuvat. Seuraavana vuonna, 1860, Brahms tutustui julkaisija Fritz Simrockiin. Hän auttoi Brahmsia saamaan teoksiaan laajemmin tunnetuksi. Säveltäjän oli ollut viime aikoina hankalaa saada teoksiaan julkaistuksi. Julkaisijat olivat olleet haluttomia ostamaan Brahmsin teoksia – ensimmäinen pianokonsertto ei ollut menestys ja muut pianoteokset olivat vaikeita soittaa, minkä pelättiin vähentävän nuottien myyntiä. Myös Brahms itse hankaloitti suhteitaan kustantajiin perfektionismillaan halutessaan usein lähettää parannuksia jo luovuttamiinsa käsikirjoituksiin. Brahms käänsi selkänsä Hampurille, kun hänen tukijansa ja ystävänsä Theodor Avé-Lallemantin yritykset saada hänelle kapellimestarin virkaa kaupungissa epäonnistuivat. Myös lauluakatemian kuoronjohtajan paikka meni hänen sijastaan Julius Stockhausenille. Tapaus rasitti Avé-Lallemantin ja Brahmsin ystävyyttä vuosikausia.
Wienissä
Brahms menestyi nyt pianistina sen verran hyvin, että hänen ei tarvinnut olla pysyvästi töissä elättääkseen itsensä. Vuonna 1873 Brahms nousi kuuluisan Wiener Singverein -kuoron johtajaksi, joskin hän jätti tehtävän jo pari vuotta myöhemmin. Brahmsin jo ilmestyneet sävellykset myivät nyt sen verran hyvin, että julkaisija Simrock juoksi Brahmsin perässä alituiseen kysyen uusia töitä myytäväksi.
Brahms matkusteli paljon, ei pelkästään konserttien takia vaan myös omaksi huvikseen. Hän kävi esimerkiksi Italiassa. Brahms vietti kesäisin aikaansa myös maaseudulla mm. Pörtschachissa, Bad Ischlissä ja Mürzzuschlagissa Itävallassa. Maaseudun rauhassa syntyivät monet kuolemattomat sävellykset.
Yhdysvaltalaisen keksijä Thomas Edisonin edustaja Theo Wangemann kävi Wienissä vuonna 1889 ja kutsui Brahmsia osallistumaan kokeellisen äänitteen tekoon. Metallisylinterille tehdyssä varhaisessa tallenteessa puhuja esittelee aluksi Brahmsin, ja sen jälkeen kuuluu säveltäjän soittamana hänen ensimmäinen unkarilainen tanssinsa pianolle. Varsinainen soitto kuuluu tallenteessa hyvin epäselvästi. Alussa kuultava lyhyt puheääni on hieman selkeämpi, mutta ei tiedetä, onko puhuja Brahms itse vai joku muu. Joka tapauksessa Brahmsista tuli äänityksen myötä ensimmäinen soittoaan taltioinut tunnettu säveltäjä.
Vuonna 1890 tuolloin 57-vuotias Brahms päätti lopettaa säveltämisen. Hän tuhosi nuotteja sisältäneen muistivihkonsa ja ilmoitti kustantajalleen, ettei viidettä sinfoniaa ole tulossa. Brahms ei kuitenkaan pysynyt päätöksessään, vaan sävelsi vielä joitain suosittuja teoksia ennen kuolemaansa. Klarinetisti Richard Mühlfeldiä kohtaan tuntemansa ihailun johdosta syntyivät klarinettitrio op. 114, kaksi klarinettisonaattia op. 120 sekä kaiken kamarimusiikin tunnetuimpiin teoksiin kuuluva klarinettikvintetto op. 115. Muita viimeisten vuosien töitä olivat Neljä vakavaa laulua (Vier ernste Gesänge) ja pianosarjat op. 116-119. Brahmsin viimeiseksi teokseksi jäivät urkukoraalit op. 122. Seesteiseen F-duuriin päättyvän kokoelman päätöskappaleen nimi tuntuu enteelliseltä: O Welt, ich muss dich lassen ("Oi maailma, minun on jätettävä sinut").
Clara Schumannin kuolema vuonna 1896 oli Brahmsille kova isku. Brahms kuoli syöpään vajaa vuosi myöhemmin 3. huhtikuuta vuonna 1897. Hänet haudattiin Wienin keskushautausmaalle.
Brahmsin musiikki
Vaikka monet pitävät Brahmsia romanttisen aikakauden keskeisimpiin hahmoihin kuuluvana, hän ei ollut valtavirran romantikko, vaan ylläpiti klassismin ajan musiikin käyttämiä muotoihanteita omissa töissään. Tässä suhteessa hän erosi selvästi muista aikansa kuuluisista säveltäjistä. Monet Brahmsin ihailijat näkivätkin hänet perinteisen klassisen "puhtaan musiikin" mestarina, jonka he asettivat vastakkain uuden saksalaisen musiikin suuntauksen ohjelmamusiikkia korostavan lähestymistavan kanssa. Brucknerin kanssa Brahms oli ylläpitämässä sinfonian perinnettä 1800-luvun lopussa, ja näin hän antoi inspiraatiota myöhemmille sinfonia-säveltäjille kuten Gustav Mahlerille ja Jean Sibeliukselle.
Vaikka Brahms nähtiin Wagnerin konservatiivisena vastavoimana, on tätä kuvaa pidetty yksipuolisena. Brahms otti vahvasti vaikutteita menneen ajan musiikista mutta katsoi myös eteenpäin. Hänen rohkea harmoninen ilmaisunsa muiden piirteiden ohella inspiroi Arnold Schönbergin kirjoittamaan vuonna 1933 esseen nimeltä Brahms edistyksellinen, joka muiden tulkintojen ohella pohjusti tietä Brahmsin uudelleenarvioinnille 1900-luvulla. Viime vuosikymmeninä tutkijat ovat myös alkaneet kiinnittää huomiota Brahmsin omalaatuiseen rytmikkaan, johon kuuluu esimerkiksi epätavanomaisia viiden ja seitsemän iskun tahtilajeja.
Brahms itse harkitsi säveltämisestä luopumista siinä vaiheessa, kun tonaalisuuden muodot näyttivät olevan venymässä äärimmilleen siten, että ainoa tapa kehittää ilmaisua eteenpäin olisi ollut tonalisuuden kaikista säännöistä luopuminen. Tästä huolimatta Brahms antoi kannustuksensa tonaalisuuden hylkäämisestä kuuluisan Schönbergin opettajalle Alexander Zemlinskylle ja oli vaikuttunut, kun Zemlinsky näytti hänelle Schönbergin varhaisen D-duuri-jousikvarteton kahta osaa.
Musiikillinen kiista
Jo vuodesta 1860 alkaen oli syntynyt mielipide-eroja perinteisen "absoluuttisen musiikin" kannattajien sekä Lisztin perustaman "uuden saksalaisen koulukunnan" välillä. Kiista perustui perustavaan eroon tavassa ymmärtää musiikki. Liszt ja Wagner edustivat mielestään "tulevaisuuden musiikkia" (Zukunftsmusik). He halusivat edistää musiikkia sävelrunon ja musiikkidraaman (eli wagnerilaisen oopperan) keinoin. Tässä yhteydessä alettiin käyttää sanaa "ohjelmamusiikki". Tämän koulukunnan äänitorvena toimi Franz Brendelin luotsaama lehti Neue Zeitschrift für Musik. Tätä koulukuntaa vasten asettuneiden "traditionalistien" leiriin kuuluivat Brahms, kriitikko Eduard Hanslick sekä viulistina, kapellimestarina ja säveltäjänä kunnostautunut Joseph Joachim. Yhteinen rintamalinja kiistassa muodosti perustan lujalle ystävyydelle näiden kolmen välillä. Heidän tavoitteensa oli Brahmsin sanoin dauerhafte Musik ("kestävä musiikki"), jota kuvattiin musiikiksi, joka välttää oman luonteensa puolesta historiallisen muutoksen.
Joachim ja Brahms allekirjoittivat laatimansa manifestin, jossa he protestoivat uuden koulukunnan kasvavaa vaikutusta vastaan. Teksti joutui erehdyksen vuoksi ennen julkaisuaan hyökkäyksen kohteeksi joutuneiden osapuolten käsiin vesittäen protestia. Uuden koulukunnan jäsenet vastasivat manifestiin pilanteolla yrittäen leimata sen kirjoittajat "pitkästyttävän ja mielenkiinnottoman taiteen veljeskunnaksi". Näin välit kiistan osapuolten kesken pilaantuivat lopullisesti. Brahms ja Wagner säilyttivät koko elämänsä ajan toisiinsa viileän etäisyyden. Brahms vetäytyi varovasti kiistoista, mutta hän ei kuitenkaan nähnyt Wagneria varsinaisena kilpailijanaan, koska tämä keskittyi lähinnä oopperoiden säveltämiseen, joita Brahms ei puolestaan säveltänyt laisinkaan. Näin säveltäjien tontit pysyivät erillään. Täysin vastoin musiikillisen kiistan jakolinjoja, Brahms paljasti ystävilleen todellisuudessa ihailevansa suuresti Wagnerin musiikkia. Lisztin ja Anton Brucknerin suhteen hänen lausuntonsa olivat sen sijaan selvemmin kriittisiä. Uuteen saksalaiseen koulukuntaan luetut Bruckner ja Felix Draeseke olivat Wagneria selvemmin Brahmsin kilpailijoita, koska he sävelsivät myös kuoro- kamari- ja orkesterimusiikkia. Brucknerin kahdeksannen sinfonian ensiesityksessä Brahms taipui kuitenkin taputtamaan muun yleisön mukana seisaaltaan.
Eduard Hanslick, joka oli tuohon aikaan Wienin vaikutusvaltaisin musiikkikriitikko, levitti näkemystä Brahmsista Beethovenin seuraajana, ja toimi muutenkin ahkerana traditionalistien puolustajana. Samoin aikaisemmin Wagnerin kannattajiin kuulunut kapellimestari Hans von Bülow siirtyi Brahmsin tukijaksi sen jälkeen, kun Wagner oli iskenyt hänen vaimonsa. Bülowin tuki Brahmsille on jäänyt elämään ennen kaikkea lausahduksessa, jossa hän kuvaili Brahmsin ensimmäistä sinfoniaa Beethovenin kymmenenneksi.
Brahmsin teokset
Brahmsin tärkeimmät orkesteriteokset ovat hänen neljä sinfoniaansa, kaksi pianokonserttoa sekä hänen viulukonserttonsa. Kaikki neljä sinfoniaa ovat suosittuja teoksia, jotka luetaan tärkeimpien sinfonioiden joukkoon. Näiden lisäksi Brahmsin orkesterimusiikkia edustavat alkusoitot (Akateeminen juhla-alkusoitto ja Traaginen alkusoitto) sekä kaksoiskonsertto viululle ja sellolle. Suuren yleisön keskuudessa Brahmsin kenties rakastetuin teos on Saksankielinen sielumessu (Ein deutsches Requiem), joka on sävelletty Martin Lutherin kääntämiin raamatunteksteihin kuorolle ja orkesterille.
Brahmsin luomista sävellyksistä tunnetuin suuren yleisön keskuudessa lienee kuitenkin Brahmsin kehtolaulu. Brahms sävelsi myös runsaasti kamarimusiikkia ja musiikkia soolopianolle, sekä 200 liediä. Oopperoita tai sävelrunoja Brahms ei kuitenkaan koskaan säveltänyt. Tunnetuimmat kamarimusiikin teokset ovat klarinettikvintetto (op. 115) sekä pianokvintetto (op. 34). Pianoteoksista tunnetuimpia ovat kolmas pianosonaatti, rapsodiat sekä Händel- ja Paganini-variaatiot. Brahmsin musiikki oli muita romantiikan suuria säveltäjiä lähempänä klassista traditiota, mikä saattaa johtua hänen suuresta mieltymyksestään Beethovenin, Mozartin, Schubertin ja Haydnin musiikkiin. Rahallisesti tuottoisimpia Brahmsin julkaisuista olivat Unkarilaiset tanssit (julkaistu sekä orkesterille että kahdelle pianolle), jotka perustuvat unkarilaisiin kansanmelodioihin. Tunnetuin näistä on numero 5, jonka kuuluisa melodia on Brahmsin kansanlauluksi luulemasta Kéler Bélan sävellyksestä "Bártfai emlék".
Sinfoniat
pienoiskuva|oikea|Brahmsin valokuva ja allekirjoitus, 1889. Robert Schumann oli sanonut, että Brahmsista tulee seuraava Beethovenin kaltainen suuri säveltäjä. Tämä asetti kovia paineita Brahmsille. Beethoven oli itse säveltänyt ensimmäisen sinfoniansa 30-vuotiaana, mutta nuori Brahms ei pitänyt itseään tarpeeksi kypsänä sinfonian säveltämiseen. Hänen ensimmäinen sinfoniansa julkaistiin vasta vuonna 1876, jolloin Brahms oli jo 43-vuotias. Loput kolme sinfoniaa valmistuivat yhdeksän vuoden sisällä, ja toinen sinfonia seurasi jo vuotta myöhemmin ensimmäisen jälkeen.
Ensimmäinen sinfonia (c-molli op. 68) on teoksena kunnianhimoisimman tuntuinen pitkän finaalinsa ja dramaattisen ensimmäisen osansa takia. Sinfonian ensimmäinen osa on antanut teokselle synkän ja uhkaavan maineen, mutta pitkän finaalin pääteema on jo selkeästi duurissa. Brahmsin kaikissa sinfonioissa toinen osa on perinteitä kunnioittaen sinfonian hitain osa. Nämä hitaat osat ovat myös aina sävyltään varsin lämminhenkisiä. Hitaissa osissa on myös tyypillistä, että ne alkavat aina hyvin rauhallisesti, mutta yltyvät myöhemmissä kohdissaan paikoin hyvinkin voimakkaiksi ja dramaattisiksi.
Toinen sinfonia (D-duuri op. 76) alkaa ensimmäisestä poiketen lempeällä teemalla ja pysyy muutenkin suurimmaksi osaksi duurissa. Teoksen ensimmäisessä osassa voi kuulla Brahmsin hyödyntävän paikoin kehtolaulunsa melodian alkua. Tämän sinfonian hidas osa on hitain ja unenomaisin. Sinfonia päättyy mahtipontiseen finaaliin.
Neljäs ja Brahmsin samalla viimeinen sinfonia (e-molli op. 98) on suosituin konserttiyleisön keskuudessa. Neljännen sinfonian ensimmäinen osa alkaa surullisella, syksyisellä teemalla. Toisen osan aloittaa käyrätorven rauhallinen teema. Kolmas osa on Brahmsin mittapuulla varsin leikkisä ja tanssimainen. Neljännen sinfonian viimeinen osa on muodoltaan passacaglia, eli se on muunnelmateos, joka on sävelletty koko osan läpi toistuvan bassokulun päälle.
Kuoroteokset
Brahmsin kuorotuotanto on erittäin laaja ja monipuolinen. Oratoristen teosten lisäksi (joista tärkein on Ein deutsches Requiem) Brahms sävelsi paljon a cappella -musiikkia sekakuorolle, naiskuorolle ja mieskuorolle. Nämä laulut muodostavat erittäin tärkeän osan romantiikan ajan kuoromusiikkia. Tuotanto sisältää sekä maallista että hengellistä musiikkia, neliäänisistä kansanlaulusovituksista aina hyvin vaativiin motetteihin. Lisäksi Brahms sävelsi laulusarjoja kuorolle ja pianolle.
Sirpa Ojala
Sirpa Ojala (s. 6. kesäkuuta 1963 Oulu) on suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Digitan toimitusjohtajana vuosina 2005–2014.
Kang Valloittaja
Kang Valloittaja, oikealta nimeltään Nathaniel Richards, on Marvel-kustantamon tuotteissa esiintyvä superrikollinen. Hän on 3000-luvun aikamatkaaja, joka matkustaa jatkuvasti nykyaikaan ja taistelee Kostajia vastaan. Hänen ensiesiintymisensä tapahtui Avengers-lehden numerossa 8. Kang Valloittajan loivat Stan Lee and Jack Kirby.
Suomessa Kang Valloittaja esiintyi ensimmäisen kerran Kostajat-lehden numerossa 3 (1976).
Historia
Nathaniel Richards oli alun perin kotoisin rinnakkaisaikavirrasta 3000-luvulla sekä Reed Richardsin kaukainen jälkeläinen. Hän oli pitkästynyt aikakauteensa ja seikkailuja janoavana miehenä löysi samannimisen esi-isänsä Nathanielin (Reedin isä) luomaksi väitetyn aikakoneen piirustukset (aikakoneen todelliseksi luojaksi paljastui myöhemmin Tohtori Doom). Koottuaan laitteen hän matkusti menneisyyteen, aina muinaiseen Egyptiin asti, jossa hän nousi tietämyksensä ansiosta faaraoksi nimeltään Rama-Tut.
Hänen toiveensa oli myös löytää yksi ihmiskunnan historian ensimmäisistä mutanteista, En Sabah Nur. Nathanlien yritys ei onnistunut, vaan hän peräti auttoi Tuhon syntymisessä. Kang hallitsi kuitenkin valtakuntaansa liki kymmenen vuotta, kunnes aikamatkallaan harhautuneet Ihmeneloset ja Länsirannikon Kostajat lopettivat hänen hallintonsa.
Nathaniel ei kuitenkaan kyennyt heti jättämään Egyptiä. Voimakas aikavirta esti häntä kulkemasta tulevaisuuteen yli 1900-luvun. Odottaessaan myrskyn laantumista Nathaniel löysi avaruudesta Ihmenelosten verivihollisen, Tohtori Doomin, jonka hän palautti maapallolle. Päästyään jälleen jatkamaan aikamatkaansa hän saapui 4000-luvulle, jossa maapallo oli miltei tuhoutunut valtavissa sisällissodissa.
Vaikuttuneena kohtaamisesta Doomin kanssa, Nathaniel rakensi itselleen 4000-luvun teknologialla taisteluhaarniskan ja otti käyttöön nimen Kang Valloittaja, aikoen valloittaa tuon aikakauden. Muutamassa viikossa hän murskasi maapallon ihmiset. Tuosta aikakaudesta käsin hän rakensi tähtien, ulottuvuuksien ja aikakausien välisen imperiumin, joka kattoi likipitäen kaikki Marvel-universumissa tunnetut avaruusrodut.
thumb|left|250px|Kang Valloittaja taistelemassa Kostajien kanssa (kuvitus Jack kirby/Dick Ayers, käsikirjoitus: Stan Lee).
Kang janosi enemmän valtaa ja siirtyi siksi 1900-luvulle, jossa Kostajat voittivat hänet. Kang hyökkäili tähän aikakauteen yhä uudestaan, mutta joutui aina sankareiden päihittämäksi. Lukuisten aikaharppausten seurauksena Kangista syntyi vähitellen yhä useampia Kangeja rinnakkaisiin aikavirtoihin. Nämä perustivat lopulta Kangien Neuvoston.
Salatut sodat
Kaikkivoipainen Tuonpuoleinen siirsi Kangin hänen Salattuihin sotiin jossa tämä oli roistojen puolella. Hän halusi myös Tuonpuoleisen palkinnon ja melkein tappoi ihailemansa Tohtori Doomin voimakkaalla sädetykillä jotta tämä ei liittyisi sankareiden puolelle.
Doom selvisi kuitenkin räjähdyksestä ja tainnutti sankarit. Vähän tämän jälkeen roistot hyökkäsivät johtajanaan Kang, mutta Kang jäi vangiksi yhdessä Lumoajattaren, Paaluttajan, Pallosalaman sekä Maansiirtäjän kanssa. Doom otti jäljellä olevat roistot hallintaan ja hyökkäsi heidän sekä hänen uusien sotilaidensa Titanian sekä Volcanan kanssa sankareiden linnoitukseen. Romuttaja sai tehtävän vapauttaa vangit ja onnistuikin siinä mutta Thor oli lähtenyt hänen kanssaan toiselle puolelle planeettaa.
Molekyylimies pudotti vuoriston sankareiden päälle ja Thor sekä Lumoojatar palasivat päämajalleen. Kuitenkin Ultronin uusi ase olisi tuhonnut Thorin, mutta tämä häikäisi häntä salamalla. Heti tämän jälkeen Doom antoi Ultronille käskyn tuhota Kang joka sanoi että Doom tarvitsee häntä vielä. Ultron kuitenkin tappoi Kangin ja tämä pysyi kuolleena kunnes Tuonpuoleisen voimat varastanut Doom kokosi hänet uudestaan ja siirsi Maapallolle. Kang tuli vielä toisissa Salatuissa sodissa mukaan.
Taivaallinen Madonna
Sarjakuvakäsikirjoittaja Steve Englehart (hän kirjoitti Kostajia vuodesta 1972–76) loi yhden Kostajien hienoimpana pidetyistä tarinasaagoista, joka koski Mantiksen, vietnamilaisen tytön nousua Taivaalliseksi Madonnaksi. Uuden Madonnan tehtävä oli kantaa lapsi, josta aikanaan tulisi maailmankaikkeuden mahtavin olento.
Tarinan todellinen päähenkilö oli kuitenkin Kang Valloittaja, joka yritti kosiskella Mantista ja päätyä täten niin voimakkaan lapsen isäksi. Toisen aikavirran Rama-Tut (joka oli hallinnut alaisiaan rauhanomaisesti) saapui kuitenkin paikalle estämään Kangia, mutta peliin heittäytyi vielä Immortus, joka kaappasi molemmat vangeikseen ja näin lopetti Mantista uhkaavan vaaran.
Kang Dynastia
Äskettäisissä amerikkalaisissa lehdissä Kang onnistui viimein valloittamaan koko maapallon ovelalla juonittelullaan. Hän toi tulevaisuudesta suuren armeijan, joka murskasi vastustuksen supersankarien urheasta vastustuksesta huolimatta. Kang oli viimein onnistunut maailmanvalloituksessaan 1900-luvulle.
Hänen hallituskautensa jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi. Kostajat saivat Kangin kukistettua ja niin Valloittaja ajettiin jälleen omaan aikavirtaansa- ja kauteensa.
Rama-Tut
Kangin alkuperäinen peitenimi, kun hän yritti tulla faaraoksi muinaisessa Egyptissä. Ihmeneloset kuitenkin kohtasivat hänet ja ajoivat hänet yrittämään muiden aikakausien valloittamista ensin Purppuravartijana ja sitten Kang Valloittajana. Hän palasi väliaikaisesti faarao Rama-Tutiksi auttaakseen estääkseen menneisyyden minäänsä vangitsemasta Taivaallista Madonnaa.
Immortus
Vaihtoehtoisen tulevaisuuden Kang, joka asuu Limbo-maailmassa. Hänen poikansa Marcus ja puolisonsa Ravonna olivat kuolleet jo monet kerrat useissa aikavirroissa. Turhautuneena Kang kohtasi Aikavarianssivirastoa johtavat Aikavartijat ja alkoi auttaa näittää suojeleman aikajanoja niiden valoittamisen sijaan.
Rautapoika
Teini-ikäinen versio Nathaniel Richardsista kuuli yhdeltä Kangin variantilta tulevaisuudestaan. Estääkseen itseään tulemasta Kangiksi, Nathaniel matkustaa menneisyyteen ja muodostaa Nuoret Kostajat pysäyttääkseen Kangin.
Victor Timely
Tämä versio Nathaniel Richardsista oli päätynyt Timelyn hiljaiseen pikkukylään, Wisconsiniin, vuoteen 1901. Aluksi hän toimi sen pormestarina nimellä Victor Timely, mutta esiintyi myöhemmin myös Timelyn poikana nimellä Victor Timely Jr. ja tutustuu tiedemies Phineas Hortoniin, edesauttaen tätä luomaan alkuperäisen Ihmissoihdun.
Purppuravartija
Purppuravartija on titteli, jota ovat kantaneet kolme eri henkilöä:
Qeng Gryphon
Nykyaikaan vangiksi jäänyt Kang Valloittajan variantti. Hän on amerikanaasialainen liikemies ja Qeng Enterprisesin toimitusjohtaja.
Voimat ja varusteet
Kangilla on hallussaan 3000-luvulta peräisin olevaa, korkealle kehittynyttä teknologiaa. Näistä merkittävimmät ovat hänen taisteluhaarniskansa, aikakoneensa ja muut, pitkälle kehittyneet aseet.
thumb|150px|Kang Valloittajan käyttämä aikakone (Marvel 6/1994
Marvel Cinematic Universe
Kang Valloittaja esiintyy Marvel Cinematic Universessa, näyttelijänään Jonathan Majors. Hahmo on tiedemies 3000-luvulta, jonka variantit tutustuivat toisiinsa ja jakoivat teknologiaa ja tietoa, kunnes suurin osa heistä halusi joko tuhota tai vallata muut universumit itselleen.
Sinipunahiippo
Sinipunahiippo (Mycena pura) on hiippojen sukuun kuuluva myrkyllinen sienilaji. Se tuoksuu retikalta tai maakellarilta.
Stan Smith
Stan Smith (s. 14. joulukuuta 1946) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän syntyi Pasadenassa, Kaliforniassa, ja opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän siirtyi peliuransa jälkeen valmennustehtäviin ja sai vuonna 1987 paikan International Tennis Hall of Famesta.
Sinipunahiippo
Ulkonäkö
Sinipunahiippo on kauttaaltaan väriltään violetin tai punaisen sävyinen. Tasatyviset heltat ovat harvassa. Tasapaksu jalka on ohut ja hauras.
Stan Smith
Miesten kaksinpelissä Smith voitti mestaruudet kahdessa Grand Slam -turnauksessa: Yhdysvaltain avoimissa 1971 ja Wimbledonissa 1972.
Nelinpelin taitajana Smith kuului aikansa tunnetuimpiin; hän ylsi yhteen mestaruuteen Australian avoimessa (1970) sekä neljään mestaruuteen Yhdysvaltain avoimessa (1968, 1974, 1978, 1980). Hänen tunnetuin pelitoverinsa oli Robert Lutz.
Sinipunahiippo
Elinympäristö
Sinipunahiippoa esiintyy metsäympäristössä. Se kasvaa lehtikarikkeessa.
Hostilianus
thumb|300px|Hostilianuksen [[sarkofagi (tunnetaan myös nimellä Ludovisi-sarkofagi)]]
Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus (230 jälkeen – heinä- tai elokuu 251) oli lyhyen aikaa Rooman keisari vuonna 251. Hän hallitsi yhdessä Trebonianus Galluksen kanssa.
Syntymä
Hostilianuksen elämästä tiedetään monien muiden 200-luvun keisarien tavoin erittäin vähän. Hän syntyi noin vuoden 230 jälkeen. Hänen isänsä oli arvostettu senaattori ja myöhemmin myös keisari Gaius Messius Quintus Decius ja äiti ylhäiseen etruskisukuun kuulunut Herennia Etruscilla. Hostilianuksella oli myös isoveli Herennius Etruscus. Vuosina 249–251 hallinnut Decius nimitti syyskuussa (?) 250 nuoren poikansa Hostilianuksen perijäkseen (Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus nobilissimus Caesar). Koska hän samoihin aikoihin nimitti Hostilianuksen isoveljen Herenniuksen keisariksi ja kanssahallitsijakseen, oli Hostilianus siis valtion arvoasteikossa kolmannella sijalla.
Isän ja veljen kuolema
Kun Decius ja Herennius lähtivät vuonna 251 sotaretkelle gootteja vastaan, jäi Hostilianus Rooman kaupunkiin yhdessä äitinsä kanssa. Saman vuoden kesällä Decius ja Herennius saivat kuitenkin surmansa nykyisessä Pohjois-Bulgariassa käydyssä Abrittuksen taistelussa, jossa gootit tuhosivat Rooman armeijan miltei kokonaan. Selviytyneet huusivat Moesian maaherran Gaius Vibius Trebonianus Galluksen uudeksi keisariksi, vaikka Hostilianus olikin yhä elossa Roomassa.
Nousu Trebonianus Galluksen kanssahallitsijaksi
Trebonianus Gallus ei raivannut Hostilianusta pois tieltään, vaan hyväksyi hänet ensin perijäkseen (caesar) ja sitten kanssahallitsijakseen (augustus) ja jopa adoptoi tämän pojakseen. Gallus yritti ehkä osoittaa, ettei ollut vallananastaja ja lievittää ikäviä huhuja, jotka kertoivat Galluksen itse juonineen Deciuksen ja Herenniuksen kuoleman. Galluksen oma poika Volusianus sai tyytyä caesarin asemaan. Tapahtumien kronologia on epäselvää eikä tiedetä, suhtautuiko Gallus Hostilianukseen korkea-arvoisemmin vai kohteliko hän häntä ja Volusianusta samalla tavalla toivoen välttävänsä ongelmia perimysjärjestyksessä.
Hostilianuksen hengen pelasti ilmeisesti se, että hänen isänsä Decius oli ollut erittäin arvostettu Rooman ylimystön keskuudessa. Trebonianus Gallus ei halunnut ottaa sitä riskiä, että murhaamalla nuoren Hostilianuksen hän joutuisi yläluokan vihan kohteeksi.
Kuolema
Hostilianuksen sarkofagi löydettiin vuonna 1621 Rooman lähistöltä. Se on yksi parhaiten säilyneitä 200-luvun taideteoksia.
Parkinniemi
Ennen vuotta 1967 Parkinniemi kuului Kajaanin maalaiskuntaan. Parkinniemellä on sijainnut 1600-luvun loppupuolella leprasairaala. Hospitaalin tarkka sijaintipaikka ei ole tiedossa. Alueella sijaitsi aiemmin myös Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön tiilitehdas. Parkinniemelle vievän tien varrella sijaitsi kaupungin puutarha Aurala. Tien alkupäässä oli myös UPM-Kymmene Oyj:n Parkinniemen kaatopaikka.
Punainen riisi
thumb|upright|Punaista riisiä. Punainen riisi eli punariisi on lisäravinteena käytettävää riisiä, jonka pinnalla kasvaa punertava rihmasieni Monascus purpureus tai jokin sen lähisukulainen. Tuote sisältää luontaista lovastatiinia monakoliini K:ta, joten sen on toivottu alentavan veren kolesteroliarvoja. Tieteellistä näyttöä asiasta ei kuitenkaan ole.
Punaista riisiä on käytetty aasialaisessa keittiössä lähinnä ulkonäkösyistä mutta myös perinteisessä kiinalaisessa lääketieteessä. Länsimaista lääketiedettä kiinnostavat Monascus-sienen tietyt kannat, jotka tuottavat tavallista enemmän statiinia.
Punariisiä markkinoidaan luonnontuotteena mutta todellisuudessa sen takana on pitkä jalostusketju. Fimean ja Tullilaboratorion tutkimuksessa todettiin sen monakoliini K -pitoisuuden vaihtelevan huomattavasti. Sen laatua ei valvota, eikä siitä ole tutkimustietoa kolesterolin alentamisessa.
Punariisi voi sisältää homesienten tuottamaa maksalle myrkyllistä aflatoksiinia, ja sen epäillään aiheuttavan maksavaurioita. Tapauksia on julkistettu ainakin Yhdysvalloista ja Italiasta.
Pingouins de Morzine
Pingouins de Morzine (viralliselta nimeltään Hockey Club Morzine-Avoriaz) on morzinelainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 2.
Chuck McKinley
Charles Robert "Chuck" McKinley (5. tammikuuta 1941 St. Louis, Missouri – 10. elokuuta 1986 Dallas, Teksas) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hänet muistetaan parhaiten Wimbledonin turnauksesta, jossa hän voitti vuonna 1963 miesten kaksinpelin mestaruuden. Hänen finaalivastustajanaan oli Fred Stolle.
McKinley pääsi Hall of Fameen samana vuonna, kun kuoli aivokasvaimeen 45-vuotiaana.
Suomen laki (kirja)
Suomen Laki on nykyisin kolmena niteenä ilmestyvä Talentum Oyj:n julkaisema lakikokoelma. Aiemmin julkaisuoikeus oli Suomen Lakimiesliitto ry:llä, joka julkaisi teosta yhteistyössä oikeusministeriön kanssa. Teosta on julkaistu vuodesta 1955 alkaen.
1990-luvun puolessa välissä Suomen Laki -teoksesta ryhdyttiin valmistelemaan painetun rinnalle sähköisiä versioita. Suomen Laki -teosta vastaavaa CD-romia on julkaistu vuodesta 1995. Vuodesta 1996 Suomen laki -teosta on ylläpidetty myös online -verkkopalveluna.
Hyundai Mistra
Hyundai Mistra on Hyundain vuodesta 2013 lähtien Kiinan markkinoille valmistama ylemmän keskiluokan neliovinen sedan. Sen sisarmalli on Kia K4.
Mistra esiteltiin konseptiautona Shanghain autonäyttelyssä keväällä 2013. Tuotantoversion markkinoilletulo ajoittui saman vuoden loppuun. Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,8- (143 hv) ja 2,0-litraiset (155 hv) bensiinimoottorit. Myöhemmin valikoima täydentyi turboahdetulla 1,6-litraisella. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Hyundai Mistra. Vuonna 2017 Mistra koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uuden etusäleikön ja -puskurin.