cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruotsalainen prikaati
Prikaatin perustaminen
Prikaatin ensimmäiseksi komentajaksi nimitettiin tykistönkapteeni Hjalmar Frisell, joka oli tehtävässä huhtikuuhun 1918 asti, jonka jälkeen prikaatin varsinaisena komentajana oli majuri Allan Winge. Alun keskusteluissa oli mukana vaihtoehto, jossa prikaatin komentajuutta olisi tarjottu prinssi Vilhelmille, kuningas Kustaa V:n pojalle. Asia ei kuitenkaan edennyt alustavia keskusteluja pitemmälle. Prikaatiin värväytyi kaikkiaan 800 ruotsalaista, joista sisällissodan loppuvaiheessa taisteli noin 550 ruotsalaissotilasta. Kaikkiaan valkoisten puolella taisteli lähes 1 500 ruotsalaista eli prikaati muodosti noin kolmanneksen ruotsalaissotilaista, jotka olivat Suomen sisällissodassa. Ruotsalaiskaatuneita oli noin 100, joista prikaatilaisia oli 37.
Prikaati Suomen sisällissodassa
thumb|left|200px|Ruotsalaisen prikaatin joukot koulutuksessa Oulussa maaliskuussa 1918 ennen rintamalle siirtymistä. Joukko-osasto tulossa juuri [[Pokkisen silta|Pokkisen sillalta kohti keskikaupunkia.]] Ensimmäiset Suomeen saapuneet prikaatilaiset olivat Olof Palme, tulevan Ruotsin pääministerin ja kaimansa setä, ja Axel Boëthius. Varsinaiset sotilasryhmät alkoivat saapua maaliskuussa 1918 Suomeen. Ensimmäinen ryhmä saapui rautateitse Haaparannalle ja edelleen Tornioon 2. maaliskuuta. Ruotsalaiset siirtyivät vain muutaman päivän Torniossa oleskelun jälkeen Ouluun, jossa tapahtui prikaatin koulutus maaliskuun 1918 aikana. Oulussa ruotsalaisprikaati majoittui Tuiran puolelle Kuurojenkoulun tiloihin.
Rintamalle lähtö tapahtui junakuljetuksena Oulun rautatieasemalta 26. maaliskuuta. Kuljetus suuntautui Kangasalle, josta joukot siirtyivät Tampereen itäpuolelle Vehmaisiin ja olivat mukana juuri käynnistyneessä Tampereen taistelussa. Joukot osallistuivat 28. maaliskuuta Tampereella idästä käsin suuntautuneeseen hyökkäykseen Kalevankankaan kautta kohti Ratinanniemeä osana eversti Ausfeldin taisteluryhmää. Taistelussa ruotsalainen prikaati kärsi suuria tappioita. Yksi kaatuneista ruotsalaisista oli Olof Palme. Taistelut keskittyivät Kalevankankaan hautausmaalle ja Hippoksen raviradalle.
thumb| Kartta Tampereen saartamiseen osallistuneiden valkoisen armeijan neljän ryhmän etenemisestä. Tampereen 6. huhtikuuta tapahtuneen antautumisen jälkeen ruotsalaisprikaati alistettiin 8. huhtikuuta ruotsalaisen Harald Hjalmarsonin johtamalle Lempäälän rintamaosalle. Lempäälän rintamavastuun aikaan Ruotsista saapui lisää miehistöä, joka mahdollisti 4. komppanian muodostamisen. Sodan painopiste oli tällöin kuitenkin jo siirtynyt muualle. Ruotsalaiset kaatuneet kuljetettiin kotimaahansa tässä vaiheessa ensin junalla Tornioon ja edelleen Haaparannalle. Tällainen juhlallinen kuljetus tapahtui 22. huhtikuuta, jolloin jäitse Torniosta Haaparannalle siirrettiin 25 kaatunutta ruotsalaista. thumb|left|200px|Kaatuneita ruotsalaisia siirrettiin 22. huhtikuuta 1918 juhlallisin menoin jäitse Torniosta Haaparannalle. Tästä tapahtumasta kirjoitti paikallinen torniolaislehti :
Punaiset irtautuivat Lempäälän rintamalta 25. huhtikuuta. Näin eversti Harald Hjalmarsonin johtamat joukot ml. ruotsalainen prikaati marssivat 26. huhtikuuta Valkeakoskelle, silloin jo vahvalle teollisuuspaikkakunnalle. Joukkojen marssiessa kohti etelää saksalaisen Itämeren divisioonan joukot tulivat vastaan Hämeenlinnan ja Lahden välissä sijainneella Koskella. Ruotsalaisprikaati siirtyi 6. toukokuuta saksalaisten jo valtaamaan Hämeenlinnaan, josta prikaati kuljetettiin junalla Helsinkiin toukokuun 16. voitonparaatiin.
thumb|right|200px|Ruotsalaisen prikaatin toinen lippu, jonka yksikkö sai juuri ennen toukokuun 16. voitonparaatia ruotsalaisilta Suomen ystäviltä. Ennen voitonparaatia prikaati sai ruotsalaisilta Suomen ystäviltä toisen lipun, jossa oli sinisellä pohjalla neljän toisiinsa sitoutuneen keltaisen käden muodostama neliö tekstillä "Lagen är frihetens form". Prikaati oli saanut jo Oulussa ensimmäisen lippunsa, joten molemmat liput olivat prikaatin kärjessä sen marssiessa voitonparaatissa.
Joukot palasivat Helsingistä Tukholmaan 27. toukokuuta 1918. Joukkojen lähtökatselmus tapahtui Kauppatorilla, jossa kenraali Mannerheim tarkasti joukot ennen Helsingistä lähtöä. Prikaatilaiset siirtyivät junakuljetuksella Turkuun, josta heidät kuljetettiin laivalla Tukholmaan. Tukholmassa järjestettiin Suomen sisällissodan ruotsalaisvapaaehtoisille vastaanottojuhla 30. toukokuuta 1918 Tukholman olympiastadionilla. Pääpuheen piti Nobel-komitean sihteeri Erik Axel Karlfeldt. Muita puhujia olivat kenraaliluutnantti Olof Malm ja Suomen Tukholman vt.lähettiläs Theodor Becker. Saman päivän kotiinpaluun juhlaillallisilla olivat läsnä myös prinssit Eugen ja Carl. Seuraavana päivänä prikaatin johtavat upseerit kävivät vielä tervehdyskäynnillä kuningas Kustaa V:n luona. Eversti Hjalmarson julisti samana päivänä eli 31. toukokuuta 1918 prikaatin hajotetuksi.
Joukko-osastot
thumb|right|200px|Ruotsalaisen prikaatin mitali. Päällikkö: luutnantti Bertil Thurne. Päällikkö: luutnantti Kurt Berg. Päällikkö: luutnantti Nils Wickström. Päällikkö: luutnantti Erik Reichenberg.
Prikaatin muisto
Haaparannalle aivan Tornion vastaisen rajan tuntumaan on pystytetty ruotsalaisvapaaehtoisten muistokivi, joka kattaa niin vuoden 1918 kuin talvisodan ja jatkosodan.
Riverside International Raceway
Riverside International Raceway oli moottorirata Riversidessä Kaliforniassa. Radalla on ajettu IndyCar- ja NASCAR-kilpailuja sekä Formula 1:n Yhdysvaltain Grand Prix.
Saippua (albumi)
__EISISLUETT__ Saippua on suomalaisen Limonadi Elohopea -yhtyeen neljäs levy, joka julkaistiin vuonna 2000.
Riverside International Raceway
Radalla voitiin ajaa monenlaisia kilpailuja. Kun joitain radan osia suljettiin, saatiin erilainen rata eri kilpaluokkiin. Kolme vaihtoehtoa olivat pitkä rata (5,25 km), lyhyt rata (4,16 km) ja NASCAR-rata (4,16 km). Alkuperäisellä radalla oli 1,8 km:n pituinen takasuora vuosina 1957–1968. Kun rataa suunniteltiin uudelleen vuonna 1969, mutkaa 9 levennettiin ja rataan lisättiin hidas mutka.
Rata suljettiin 1989, jonka jälkeen sen alueelle rakennettiin ostoskeskus ja asuntoalue. Uuden kiinteistöalueen läheisyydessä sijaitsee myös Mario Andrettin kunniaksi nimetty Andretti Street -katu.
Riipinen
Riipinen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
1. krenatöörirykmentti
1. krenatöörirykmentti oli valkoisten länsiarmeijan Hjalmarsonin ryhmään kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentaja oli everstiluutnantti Torsten Aminoff, jonka haavoituttua virkaa tekevinä komentajina olivat majuri Wilhelm Stjernschantz ja everstiluutnantti Waldemar Appelgren.
Sodan jälkeen rykmentistä muodostettiin Viipurin Vartiopataljoona
Joukko-osastot
Komentaja: majuri Sixten Öberg. Komentaja: kapteeni E. Schönberg, v.t. komentaja kapteeni Elis Hultkrantz. Komentaja: everstiluutnantti Appelgren (haavoittunut), jääkärikapteeni Yrjö Rehnbäck. Komentaja: insinööri Lindberg, pataljoonan kutsuntapiiri oli Häme ja sijoituspaikka Tampere.
Operaatio Anaconda
Operaatio Anaconda oli 4.–18. maaliskuuta 2002 osana operaatio Enduring Freedomia toteutettu hyökkäys talibanin ja al-Qaedan taistelijoita vastaan Shah-i-Kotin laaksossa Itä-Afganistanissa. Taistelua leimasivat useat virheelliset tiedustelutiedot ja suurin osa alueella olleista kapinallisista pääsi pakenemaan Yhdysvaltojen johtaman koalition kärsiessä tappioina 15 kaatunutta ja 82 haavoittunutta.
Tausta
thumb|vasen|Kartta operaatioalueesta. Operaatio Anaconda toteutettiin osana suurempaa operaatio Enduring Freedomia ja se toteutettiin Paktian maakunnassa Shah-i-Kotin laaksossa Itä-Afganistanissa. Monet talibanin ja al-Qaedan taistelijoista olivat paenneet alueelta Tora Boran taistelun jälkeen joulukuussa 2001, mutta taistelijat olivat alkaneet palata alueelle seuraavan vuoden alussa. Operaatio Anacondan tarkoituksena oli ajaa vihollinen alueelta ja estää näitä keskittämästä joukkoja usein keväällä alkaneita hyökkäyksiä varten. Liikkeellä oli myös huhuja, joiden mukaan talibanin komentaja Mullah Mohammed Omar ja al-Qaedan johtaja Osama bin Laden olisivat olleet tuolloin alueella.
Operaatio
thumb|vasen|Amerikkalainen sotilas tarkkailee kallioita vihollisen varalta operaatio Anacondan aikana. Operation Anaconda alkoi 1. maaliskuuta 2002 ja siihen osallistui joukkoja Yhdysvalloista, Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Ranskasta Australiata, Tanskasta, Saksasta, Alankomaista, Uudesta-Seelannista ja Norjasta, sekä Afganistanin armeijasta. Erikoisjoukkoja oli tuotu alueelle etukäteen ja ne olivat perustaneet etuasemia tiedustelua varten. Yhdysvalloilla oli alueella noin 1 200 sotilasta, Afganistanin armeijalla noin 1 000 ja muilla mailla yhteensä noin 200. Ilmatukea saatiin Yhdysvaltojen ilmavoimien ohelta Britannian ja Ranskan ilmavoimilta.
Yhdysvaltojen johtaman koalition tiedustelun mukaan alueella oli noin 250 talibanin ja al-Qaedan jäsentä, mutta arvio osoittautui virheelliseksi. Todellisuudessa kapinallisten määrä oli noin 1 000. Samaan tapaan virheellinen oli uskomus siitä, että vihollinen olisi sijoittunut pääasiassa laakson pohjalle. Koalition maaoperaatioita hankaloitti alueen vaikeakulkuinen maasto. Alue oli vuoristoa ja täynnä luolia ja rotkoja, jonne vihollisen oli mahdollista piiloutua ja jonne suurin osa sen joukoista oli sijoittunut. Kapinallisilla oli lisäksi raskasta aseistusta, kuten konekiväärejä, kranaatinheittimiä ja tykistöä.
Laaksossa oletettiin olevan noin 800 siviiliä ja siviiliuhrien välttämiseksi Afganistan armeijan oli määrä edetä laaksoon lännestä ja ajaa kapinalliset koalition joukkojen tukkimille pakoreiteille. Todellisuudessa laaksossa ei kuitenkaan ollut siviilejä ja kiivas vastarinta pysähdytti afgaanien etenemisen nopeasti. Operaatiota tukeakseen koalitio turvautui ilmaiskuihin ja ohjuksiin kapinallisten asemia vastaan. Operaation aikana vihollisen asemiin pudotettiin yli 3 500 pommia tai ohjusta. Ilmavoimien tukemana koalition joukot etenivät laaksosta vuorille.
4. maaliskuuta Navy SEAL -ryhmää kuljettanut helikopteri joutui vihollisen tulituksen kohteeksi Takur Ghar-vuoren huipulla. Yksi Navy SEAL -ryhmän jäsenistä putosi kopterista ja kuoli, mutta muut laskettiin onnistuneesti huipulle. Huipulla he kohtasivat vihollisen, jolla oli konekiväärejä ja sinkoja. Ryhmä yritettiin pelastaa huipulta, jolloin toinen helikopteri sai osuman ja putosi. Vielä seitsemän amerikkalaista sai surmansa, ennen kuin heidät saatiin evakuoitua vuorelta.
Seuraukset
Kapinalliset alkoivat lopulta vetäytyä laaksosta ja 12. maaliskuuta etenevät joukot kohtasivat vain pientä vastarintaa. Operaatio Anaconda päättyi virallisesti 18. maaliskuuta, vaikkakin joitakin pienimuotoisia yhteenottoja käytiin vielä seuraavan kuun puolella. Koalition joukkojen tappiot operaation aikana olivat yhteensä 15 kuollutta ja 82 haavoittunutta. Kuolleista 8 ja haavoittuneista 72 olivat amerikkalaissotilaita. Kapinallisten tappioiksi on arvioitu noin 300–400 kuollutta, mutta suurin osa laaksossa olleista kapinallisista pääsi vetäytymään muille alueille.
Lübeck (F224)
Valmistus
Alus tilattiin Hampurista Stülcken-Werftiltä, missä köli laskettiin 28. lokakuuta 1959. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1960 ja otettiin palvelukseen 6. heinäkuuta 1963.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1. joulukuuta 1988. Se myytiin varaosina Turkille.
Kolumbianmammutti
Kolumbianmammutti (Mammuthus columbi) on sukupuuttoon kuollut mammuttilaji. Se eli Pohjois-Amerikassa noin 9 000–100 000 vuotta sitten. Kolumbianmammutti kehittyi aromammutista, joka saapui Aasiasta Pohjois-Amerikkaan noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten. Aasiannorsua pidetään kolumbianmammutin lähimpänä elävänä sukulaisena. Kolumbianmammutit olivat viimeisiä amerikkalaisen megafaunan edustajia.
Kolumbianmammutti oli yksi suurimpia mammuttilajeja yltäen hartioiden kohdalta neljään metriin ja painoltaan 10 tonniin. Sillä oli pitkät, käyrät syöksyhampaat ja neljä poskihammasta, jotka vaihtuivat kuusi kertaa eläinyksilön elämän aikana. Se käytti todennäköisimmin syöksyhampaitaan ja kärsäänsä nykynorsujen tavoin eli kappaleiden siirtelyyn ja käsittelyyn, taistelemiseen ja ravinnon hankkimiseen. Luita, karvaa, lantaa ja mahansisältöä on löydetty, mutta yhtään säilynyttä kolumbianmammutin raatoa ei tunneta. Kolumbianmammutit viihtyivät aukeilla alueilla, kuten metsäaroilla, ja käyttivät ravinnokseen sara- ja heinäkasveja ja muita kasveja. Kolumbianmammutti ei elänyt Kanadan arktisilla alueilla, joita asuttivat sen sijaan villamammutit.
Laji kuoli sukupuuttoon noin 11 500 vuotta sitten ilmaston lämpenemisen tai metsästyksen johdosta.
Taksonomia
Sukupuuttoon kuolleiden norsujen taksonomiasta tuli 1900-luvun alussa yhä monimutkaisempaa. Taksonomista tilannetta yksinkertaistettiin monien eri tutkijoiden toimesta 1970-luvulta lähtien: kaikki mammuttilajit luokiteltiin kuuluvaksi sukuun Mammuthus, ja monet esitetyt erot lajien välillä tulkittiin sen sijaan lajin sisäiseksi variaatioksi. Vuonna 2003 paleontologi Larry Agenbroad tiivisti yhteen nykyiset näkemykset kolumbianmammutin taksonomiasta ja tuli lopputulokseen, että useat lajit oli julistettu nuoremmiksi synonyymeiksi, ja M. columbi ja M. exilis olivat ainoita Amerikan mantereen endeemisiä mammuttilajeja (sillä muut lajit elivät sekä siellä että Euraasiassa). Ajatus siitä, että M. imperator ja M. jeffersoni olivat joko primitiivisempiä tai kehittyneempiä muotoja kolumbianmammutin evoluutiossa, tuli lähinnä hylätyksi, ja niitä pidettiin synonyymeinä.
Kolumbianmammutti kehittyi aromammutista, joka saapui Aasiasta Pohjois-Amerikkaan noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten.
Lajikuvaus
Kolumbianmammutti kasvoi säkäkorkeudeltaan 4-metriseksi ja ylsi painoon 8–10 tonnia. Se oli jokseenkin samankokoinen kuin varhaisemmat mammuttilajit M.meridionalis ja M. trogontherii ja kookkaampi kuin villamammutti ja nykyinen afrikannorsu. Urokset olivat yleensä ottaen kookkaampia ja vankempia. Muiden mammuttien tapaan kolumbianmammutilla oli pyörä päälaki ja alasviettävä selkä, jossa oli yksi korkea kyttyrä hartioiden kohdalla. Tämä muoto johtui selkänikamien okahaarakkeiden pituuden lyhenemisestä takaosaa kohti. Nuorilla kolumbianmammuteilla taas oli kupera selkä kuten aasiannorsulla.
Koska yhtään kolumbianmammutin pehmytkudosta ei ole löydetty, sen ulkonäöstä tiedetään paljon vähemmän kuin villamammutin. Kolumbianmammutin häntä oli pituudeltaan nykynorsun ja villamammutin hännän väliltä. Kolumbianmammutti eli lämpimämmässä elinympäristössä kuin villamammutti ja siltä puuttui todennäköisesti monia adaptaatioita, joita villamamutilla oli. Karvoja, joiden ajatellaan olevan kolumbianmammutista peräisin, on löydetty Utahista Bechanin luolasta, josta on löydetty myös mammutin lantaa. Jotkin näistä karvoista ovat karheita ja identtisiä villamammuteille tiedetyksi kuuluvien karvojen kanssa; koska tämä paikka on kuitenkin niin kaukana etelässä, on epätodennäköistä, että ne ovat villamammutin karvaa. Turkin levittäytyneisyyttä ja tiheyttä elävässä eläimessä ei tunneta mutta se oli todennäköisesti harvempaa verrattuna villamammutin turkkiin lämpimämmän elinympäristön takia.
Hampaat
Kolumbianmammuteilla oli hyvin pitkät syöksyhampaat, jotka olivat käyrempiä kuin nykynorsujen syöksyhampaat. Suurin tunnettu mammutin syöksyhammas on 4,9 metriä, joka kuului kolumbianmammutille, lajin muiden syöksyhampaiden pituuden vaihdellessa 3,5 metristä 4,121 metriin. Kolumbianmammutin syöksyhampaat eivät olleet tavallisesti paljoa suurempia kuin villamammutin, jonka syöksyhampaat ylsivät noin 4,2 pituisiksi. Naaraiden syöksyhampaat olivat paljon pienempiä ja ohuempia. Syöksyhampaat olivat yleensä epäsymmetrisiä ja niissä oli huomattavaa vaihtelua; jotkin syöksyhampaat kaartuivat alaspäin sen sijaan, että olisivat kaartuneet itsestä poispäin, tai olivat katkeamisen takia lyhyempiä. Kolumbianmammutin syöksyhampaat olivat yleensä vähemmän käyristyneitä kuin villamammutin.
Kolumbianmammuteilla oli neljä poskihammasta käytettävissään samanaikaisesti, kaksi yläleuassa, ja kaksi alaleuassa. Noin 23 cm poskihampaan kruunusta oli leuan sisällä ja 2,5 cm yläpuolella. Kruunu työntyi eteenpäin ja ylös sen kuluessa. Hampailla oli erilliset hammaskiilteiset harjanteet, joita peittivät purupintaa kohti suuntautuneet ”prismat”. Hampaat olivat kulumista kestäviä ja niitä pitivät yhdessä kiinni hammassementti ja dentiini. Mammutin poskihampaat vaihtuivat viidesti eläimen elinaikana. Ensimmäiset poskihampaat olivat noin ihmisen poskihampaiden kokoisia, 1,3 cm; kolmannet olivat 15 cm pitkiä, ja kuudennet olivat noin 30 cm pitkiä ja painoivat 1,8 kg. Hammasharjanteen kasvaminen 18 cm kesti noin 10,6 vuotta.
Paleobiologia
Nykynorsujen kärsän tapaan kolumbianmammutin kärsä oli herkkä ja lihaksikas monia käyttötarkoituksia omaava raajankaltainen elin. Sen avulla eläin siirteli ja käsitteli kappaleita, ja sitä käytettiin sosiaaliseen kanssakäymiseen. Vaikka terveet aikuiset mammutit pystyivätkin puolustautumaan syöksyhampaidensa, kärsänsä ja kokonsa avulla pedoilta, nuoremmat yksilöt ja huonokuntoisemmat aikuiset mammutit olivat alttiina joutua saaliiksi laumassa saalistaville eläimille, kuten susille ja kissapedoille. Homotherium –suvun kissapetojen yhteentuomia nuorien kolumbianmammuttien luita on löydetty Teksasista Friesenhahnin luolasta. Syöksyhampaita on voitu käyttää lajin sisäisessä kamppailussa reviireistä ja parittelukumppaneista sekä naaraiden houkuttelemiseen ja kilpailijoiden uhkailemiseen. Kaksi kolumbianmammuttia, jotka kuolivat Nebraskassa syöksyhampaistaan toinen toisiinsa kiinnijääneinä, antavat taistelukäyttäytymisestä todisteita.
Sonoma Coast State Parkissa sijaitsevan Goat Rock Beachin sertistä koostuvissa kivissä (lempinimeltään ”mammuttikivet”) on nähtävissä todisteita siitä, että kolumbianmammutit ja mastodontit ovat hanganneet itseään niihin. Kivillä on 3–4 metriä maan yläpuolella hioutuneet alueet, pääasiassa lähellä reunoja, ja ne ovat samanlaisia kuin Afrikasta löytyvät hankauskivet, joita norsut ja muut kasvinsyöjät käyttävät päästäkseen eroon mudasta ja parasiiteista. Samanlaisia kiviä on olemassa Hueco Tanksissa Texasissa ja Cornudas Vuorella New Mexicossa.
Justice Democrats
Justice Democrats on yhdysvaltalainen poliittisen toiminnan komitea, jonka perustivat 23. tammikuuta 2017 Cenk Uygur, Kyle Kulinski ja vuoden 2016 Bernie Sandersin presidentinvaalikampanjan johto. Organisaatio perustettiin vuoden 2016 Yhdysvaltain presidentinvaalien seurauksena.
Kolumbianmammutti
Paleobiologia
Nykynorsujen tapaan kolubianmammutit olivat todennäköisesti sosiaalisia ja elivät matriarkaalisissa perheryhmissä; suurin osa eläinten sosiaalisesta kanssakäymisestä oli samanlaista kuin nykynorsuilla. Tätä tukevat fossiilirykelmät, kuten Dent Site Coloradossa ja Teksasin Waco Mammoth National Monument, joista täysin naarasmammuteista ja nuorista mammuteista koostuvia ryhmiä on löydetty, mikä vihjaa naaraiden johtamiin perheryhmiin.
Justice Democrats
Organisaation tavoite on uudistaa Yhdysvaltain demokraattinen puolue niin, että yritysten tukemat Yhdysvaltain kongressin jäsenet vaihdetaan riippumattomiin ja että puolue muodostetaan uudelleen puhtaalta pöydältä. Kampanja alkoi Yhdysvaltain vuoden 2018 välivaaleissa. Justice Democratsia on kuvattu yritykseksi luoda vasemmistopopulistinen liike.
Kolumbianmammutti
Luonnossa esiintyneet ansat
Kaivaukset 1900-luvun alkupuolelta saakka Los Angelesin La Brean tervahaudoissa ovat tuottaneet 100 tonnia fossileja, joihin kuuluu 600 kasvi- ja eläinlajia mukaan lukien useita kolumbianmammutteja. Jumiin jääneet eläimet kuolivat nälkään tai uupumukseen, ja niiden ruumiit houkuttelivat paikalle petoja, jotka joskus itse joutuivat jumiin. La Brean tervahautojen fossiilien lukumäärässä vallitsevina ovat petoeläinten, kuten suurten koira- ja kissaeläinten, jäänteet. Eri eläinten fossiileja löydetään toisistaan kiinni, kun niitä kaivetaan asfalttijärvistä. Asfalttijärvet eivät säilytä pehmytkudosta ehjänä, ja eräs tutkimus vuonna 2014 päätyi tulokseen, että asfaltti saattaa hajottaa siihen ansaan jääneiden eläinten DNA:n, kun yritys DNA:n eristämiseksi kolumbianmammutista tehtiin.
Ruoka
Aikuinen kolumbianmammutti olisi vuorokaudessa tarvinnut yli 180 kilogrammaa ruokaa ja on saattanut hankkia ravintoa 20 tuntia vuorokaudessa. Mammutit pureskelivat ruokansa käyttämällä voimakkaita leukalihaksiaan liikuttaakseen alaleukaluuta eteenpäin ja lähemmäksi suuta, ja tämän jälkeen taaksepäin avaten suuta. Kärsän avulla pystyi kiskomaan isoja ruohotuppoja, poimimaan kukkia ja niiden nuppuja sekä repimään lehtiä ja oksia puista ja pensaista, ja syöksyhampaita käytettiin kasvien kaivamiseen ja kaarnan repimiseen puista.
Kolumbianmammutin mahansisältölöydöt ovat harvinaista, koska kolumbianmammutin raatoja ei yhtään ole löydetty, mutta kasvinosia löydettiin ”Huntingtonin mammutin” lantion ja kylkiluiden välistä kaivausten yhteydessä Utahissa. Mikroskooppitutkimukset osoittivat näiden pureskeltujen jäänteiden sisältävän sarakasveja, pihtojen oksia ja neulasia, heinäkasveja, tammea ja vaahteraa. Suuri määrä mammutin lantaa on löydetty Utahista kahdesta luolasta. Bechanin luolan (bechan on navajon kieltä ja tarkoittaa ”isoja jätöksiä”) kuivat olosuhteet ja tasainen lämpötila ovat pitäneet säilyneenä 16 000–13 500 vuotta vanhan norsueläimen lannan, joka on hyvin todennäköisesti kolumbianmammutista peräisin.
Kasvien kuten värimulperin, kentuckyn papupuun ja kolmiokan suurten hedelmien on esitetty kehittyneen samaan aikaan nykyisin sukupuuttoon kuolleen Amerikan megafaunan (esimerkiksi mammuttien ja muiden norsujen) kanssa, sillä nykyisin eläviä endeemisiä, näitä hedelmiä syömään ja niiden siemeniä levittämään pystyviä kasvinsyöjiä ei ole. Alueelle tuodut karjaeläimet ja hevoset ovat ottaneet sittemmin itselleen tämän ekologisen roolin.
Elinikä
Kolumbianmammutin eliniän ajatellaan olleen noin 80 vuotta. Nisäkkäiden elinikä on yhteydessä kokoon; kolumbianmammutit ovat suurempia kuin nykyään elävät elefantit, joiden elinikä on noin 60 vuotta. Mammutin ikä voidaan karkeasti päätellä laskemalla sen syöksyhampaiden kasvurenkaat poikkileikatusta syöksyhampaasta. Renkaiden laskemista ei voi kuitenkaan soveltaa mammutin varhaisten vuosien kohdalla; kasvu ensimmäisinä vuosina näkyy syöksyhampaiden kärjissä, jotka yleensä kuluvat pois.
Mammuttien kasvu jatkui aikuisiällä, kuten muilla norsuilla. Urokset kasvoivat 40-vuotiaaksi asti, ja naaraat 25-vuotiaaksi asti. Mammuteilla on saattanut olla 21–22 kuukauden kantoaika niin kuin nykynorsuilla. Kolumbianmammuteilla oli poskihampaiden osalta kuusi hammaskertaa elinaikana.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kolumbianmammutit asuttivat Pohjois-Amerikan eteläistä puoliskoa yltäen aina Yhdysvaltain pohjoisosista Meksikon kautta niinkin etelään kuin Costa Ricaan. Eräästä Costa Ricalaisesta näytteestä, poskihampaasta, ilmoitettiin vuonna 1963 mutta se on sittemmin hävinnyt. Näillä alueilla ympäristöllä on saattanut olla vaihtelevampia elinalueita kuin noilla, joita villamammutit asuttivat pohjoisessa. Joitakin alueita peittivät heinät, ruohovartiset kasvit, puut ja pensaat; alueiden rakenne vaihteli seudulta toiselle ja siihen kuului elinympäristöjä kuten ruohostomaita, savanneja ja metsäaroja. Myös metsäalueita oli; vaikka mammutit eivät olisi pitäneet metsiä parempina, metsäaukeat pystyivät tarjoamaan niille heiniä ja ruohovartisia kasveja.
Kolumbianmammutti jakoi elinympäristönsä muiden nyt jo sukupuuttoon kuolleiden pleistoseenin nisäkkäiden (kuten Glyptodonin, Smilodonin, maalaiskiaisten, Camelopsin ja mastodonttien), hevosten ja biisonien kanssa. Se ei elänyt arktisessa Kanadassa, jota asuttivat villamammutit. Villa- ja kolumbianmammutin fossiileja on löydetty samasta paikasta joiltakin Pohjois Amerikan alueilta, joissa niiden elinalueet osuivat yhteen, mukaan lukien Hot Spings Sitesta. Ei tiedetä, olivatko kummatkin lajit sympatrisia ja elivätkö ne siellä samanaikaisesti vai saapuivatko villamammutit eteläisille alueille kun kolumbianmammuttipopulaatiot olivat poissa. Kolumbianmammutit olivat olemassa samaan aikaan muiden sukupuuttoon kuolleiden Stegomastodon mirificus ja Cuvieronius tropicus-norsueläinten kanssa paikoissa, jotka sijaitsivat Teksasissa ja New Mexicossa varhaisella Irvingtonin kaudella.
Kolumbianmammutit ja ihmiset
Ihmiset saapuivat Amerikan mantereelle Beringinsalmen kautta, ja todisteet osoittavat ihmisten olleen tekemisissä kolumbianmammuttien kanssa. Kolumbianmammutista tehtyjä työkaluja on löydetty useista Pohjois-Amerikassa sijaitsevita paikoista. Meksikon Tocuilan alueella 13 000 vuotta sitten kolumbianmammutin luita hankittiin kivityökalujen tekoon.
Varhaisimmillaan todisteet osoittavat mammuttien metsästyksen Amerikan mantereella ulottuvan 18 000–20 000 vuoden päähän. Clovis-kulttuuria edustavat paleointiaanit, jotka ilmaantuivat noin 7 000 vuotta myöhemmin, ovat saattaneet olla ensimmäisiä ihmisiä, jotka metsästivät mammutteja suurin määrin. Näiden ihmisten ajatellaan metsästäneen kolumbianmammutteja Clovis-kärjillä varustetuilla keihäillä, joita heitettiin tai joilla lyötiin.
Muut paikat osoittavat epäsuorempia todisteita mammutien metsästyksestä, kuten pinotut luut, joissa on jälkiä lahtauksesta. Jotkin näistä paikoista eivät ole Clovisin kärkien kanssa läheisesti yhteydessä. Lehner Mammoth-Kill Site ja Dent Site, joista useita lahtauksen jälkiä kantavia nuoria ja aikuisia mammutteja on löydetty Clovis–kärkien yhteydestä, tulkittiin yhteen aikaan Clovis-kulttuurin metsästäjien tappamiksi, kokonaisiksi laumoiksi. Isotooppitutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet että, mammuttien kasautumat edustavat eri kuolleita yksilöitä eri vuodenaikoina, eivätkä siksi kerralla tapettuja laumoja.
Coloradon laakion kalliomaalaukset kuvaavat joko kolumbianmammutteja tai mastodontteja. Floridan Vero Beachista löytyneeseen 13 000 vuotta vanhaan luunpalaseen, joka on varhaisin esimerkki taiteesta Amerikassa, on kaiverrettu joko mammutti tai mastodontti. Utahin San Juan -joen 11 000–13 000 vuotta vanhojen kalliomaalausten ajatellaan sisältävän piirroksen kahdesta kolumbianmammutista; mammuttien kupolimaiset päät erottavat ne mastodonteista. Piirroksissa näkyy myös kärsillä kaksi ”sormea”. Kyseinen piirre on tuttu eurooppalaisista mammutteja kuvaavista piirroksista. Syöksyhampaat ovat lyhyitä, mikä voi merkitä sitä, että niiden on tarkoitus kuvata naaraita.
Sukupuutto
Sekä kolumbianmammutit että villamammutit hävisivät myöhäisen pleistoseenikauden ja varhaisen holoseenikauden aikana yhdessä enimmän pleistoseeniaikakauden megafaunan kanssa. Viimeisimmät kolumbianmammutin jäänteet on ajoitettu olevan peräisin noin 11 500 vuoden takaa. Tämä sukupuutto oli osa pleistoseenin lopun joukkotuhoa, joka alkoi 40 000 vuotta sitten ja saavutti huippunsa 14 000–11 500 vuotta sitten. Tutkijat eivät tiedä tapahtuivatko nämä sukupuutot nopeasti vai pidemmän ajan kuluessa. Tänä ajanjaksona Pohjois-Amerikasta hävisi 40 nisäkäslajia, joista melkein kaikki painoivat yli 40 kg; mammuttien sukupuuttoa ei voida selittää eristyksissä muista tekijöistä ja tapahtumista.
Tutkijat ovat jakautuneita sen suhteen ajoivatko ilmastonmuutos, metsästys vai kummankin yhdistelmä kolumbianmammutit sukupuuttoon. Ilmastonmuutoshypoteesin mukaan lämpimämpi sää johti kolumbianmammuteille sopivan elinympäristön häviämiseen. Liikatappohypoteesi taas katsoo mammuttien sukupuuton syyksi ihmisten suorittaman metsästyksen. Tämän ajatuksen esitti ensi kertaa Paul S. Martin vuonna 1967; viimeaikaisempien tutkimusten johtopäätökset tästä aiheesta ovat vaihdelleet. Eräs vuonna 2002 julkaistu tutkimus tuli lopputulokseen, että arkeologiset löydöt ja todisteet eivät tukeneet liikatappohypoteesia, ottaen huomioon, että vain 14 Clovis-paikkaa (joista 12:sta oli mammutin jäänteitä ja kahdessa mastodontin jäänteitä) kaikista tutkituista 76 paikasta antoi vahvoja todisteita metsästyksestä. Päinvastoin erään vuoden 2007 tutkimuksen mukaan Clovis-todisteet ja merkit osoittivat korkeinta esihistoriallista, norsueläinten hyödyntämistiheyttä ravinnoksi maailmassa ja tukivat liikatappohypoteesia. Mikä tahansa sukupuuton varsinainen syy onkaan, suuret nisäkkäät ovat yleensä ottaen haavoittuvaisempia kuin pienemmät niiden pienemmän populaatiokoon ja matalamman lisääntymisnopeuden takia.
Antti Erkinjuntti
Antti Erkinjuntti (s. 30. toukokuuta 1986 Rovaniemi) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa Mestiksessä pelaavaa Rovaniemen Kiekkoa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura
Erkinjuntti pelasi kaudella 2003–2004 Kärppien B-junioreiden SM-liigajoukkueessa. Kauden jälkeen Erkinjuntti teki paluun kasvattajaseuraansa Rovaniemen Kiekkoon ja saavutti kahden seuraavan kauden aikana yhteensä 70 ottelussa tehopisteet 28+59=87. Myöhemmin hänet nähtiin Kajaanin Hokin riveissä entisen valmentajansa Kai Suikkasen ohella. Suikkanen oli valmentanut Erkinjunttia jo Kärppien junioreissa ja Rovaniemen Kiekossa.
Jääkiekon Mestis-sarjassa Erkinjuntti onnistui kirjaamaan tulokkaalle hyvät tehopisteet 20+19=39. Näin siitä huolimatta, että hän pelasi pääasiassa kolmos- ja nelosketjuissa ja näissäkin puolustavassa roolissa. Palkinnoksi hänet äänestettiin vuoden tulokkaaksi ja valittiin ykköstähdistöön. Kauden päätteeksi Erkinjuntti allekirjoitti Turun Palloseuran kanssa yksivuotisen sopimuksen nousten näin SM-sarjatasolle perinteikkään TPS:n riveihin.
Kaudella 2007–2008 Erkinjuntti jatkoi hyviä esityksiään saavuttaen 40 ensimmäisessä ottelussa tehomerkinnät 8+11=19. Myös hänen roolinsa joukkueessa kasvoi, ja pelipaikkaa vaihdettiin joukkueessa alkukauden kolmoskentän laitahyökkääjästä kakkosketjun ylivoimahyökkääjäksi. Erkinjuntti pelasi kauden aikana TPS:ssä yhteensä 58 ottelua, joista keräsi kokonaispistemääräksi 9+16=25 pistettä. Jo juniorivuosilta tuttu Kai Suikkanen oli TPS:ssäkin Erkinjuntin valmentajana. Kaudella 2009–2010 Erkinjuntti voitti SM-kultaa. Erkinjuntti siirtyi huhtikuussa 2011 Tapparaan pelaamaan kaudeksi 2011–2012. Samalla kerralla Tapparaan siirtyivät myös Turun Palloseurassa pelanneet Sami Venäläinen ja kauden 2008–2009 maalikuninkuuden voittanut Jussi Makkonen. Erkinjuntti pelasi Tapparassa kauden 2014–2015 loppuun ja siirtyi hopeakauden jälkeen kaksivuotisella sopimuksella Lahden Pelicansiin.
Kaudeksi 2017–2018 Erkinjuntti siirtyi Sveitsin liigan SCL Tigersiin. Sopimus oli vuoden mittainen ja siihen sisältyi myös optio seuraavasta kaudesta. Kaudeksi 2018–2019 hän palasi kuitenkin kolmen vuoden tauon jälkeen takaisin Tapparaan, missä hän pelasi yhden kauden.
Kesäkuussa 2019 Erkinjuntti solmi vuoden sopimuksen Vaasan Sportin kanssa. Antti Erkinjutti oli joukkueen kolmanneksi paras joukkuueen sisäisessä pistepörsissä. SM-Liigan runkosarjaa ei pelattu loppuun korona edidemian vuoksi ja pudostupelit myös peruttiin, minkä vuoksi mitaleja ei jaettu. Koronan vaikutus näkyi myös 2020-2021 kaudella, minkä vuoksi Euroopassa osa ilman sopimusta jäänyttä pelaajaa jättivät kauden kokonaan väliin. Antti Erkinjutti löysi uuden joukkueen vasta vuodenvaihteessa 2020-2021. Hän liittyi Slovakian pääsarjan HK Dukla Michalovce -joukkueeseen, jossa pelasi kauden loppuun ja edelleen seuraavalla kaudella.
Perttelin vaakuna
thumb|150px|Perttelin vaakuna (1957–2008) Perttelin kunnanvaakunan aihe on raamatullinen ja liittyy läheisesti kunnan nimeen. Pertteli on Bartolomeuksen eli Pyhän Pärttylin nimikkokunta, ja hän oli myös Perttelin keskiaikainen Pyhän Bartolomeuksen kirkon suojeluspyhimys. Pyhä Bartolomeus esiintyy vaakunassa ja kuvataiteessa yleensäkin veitsen kanssa, koska perimätiedon mukaan hänet nyljettiin elävältä ennen ristiinnaulitsemistaan.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 12. syyskuuta 1957. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä hopeinen P. Pärttyli, oikeassa kädessään punavartinen kultaveitsi, vasemmassa kultakirja, jonka kannessa punainen risti; sädekehä kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Perttelin liityttyä Salon kaupunkiin.
Tara (buddhalaisuus)
pienoiskuva|Valkoinen ja Vihreä Tara kuvattuna vierekkäin thangka-maalauksessa Tara (sanskritiksi तारा, tiibetiksi སྒྲོལ་མ, dölma) on buddhalaisuuteen liittyvä hahmo, joka pidetään yleisesti Avalokiteshvaran naispuolisena aisaparina.
Alkuperä ja asema buddhalaisuudessa
Vajrayana-koulukunnassa Tara on buddha eli täysin valaistunut olento. Tiibetinbuddhalaisuudessa Taraa pidetään suoranaisena jumalana ja on jumaliston tunnetuin heti Avalokiteshvaran jälkeen. . Mahayana-buddhalaisuudessa Tara on sen sijaan bodhisattva kuten Avalokiteshvara. Theravada-buddhalaisten keskuudessa Taran asemaa ei juurikaan tunnusteta.
Taran alkuperästä on useita eri versioita: toisinaan hänen sanotaan syntyneen lootuksesta, joka kellui Avalokiteshvaran kyyneleessä, tai sitten suoraan kyyneleestä. Tiibetissä yleinen uskomus on, että Tara on uudelleensyntynyt hurskas ja hyveellinen nainen. .
Taran eri muodot
Taralla on useita eri muotoja, joita kuvataan eri väreillä, mutta ehdottomasti suosituimpia ovat Valkoinen Tara ja Vihreä Tara. Yhteensä Taralla katsotaan olevan 21 eri muotoa. Vihreä ja Valkoinen Tara ovat suosittuja kuva-aiheita buddhalaisessa taiteessa, kuten thangka-maalauksissa. Muita Taran muotoja ovat:
Vihreä Tara
Vihreä Tara on perimätiedon mukaan nepalilainen prinsessa. Joidenkin mukaan Vihreä Tara on alkuperäinen Tara, ja kuvataan usein istumassa lootusasennossa oikean jalan roikkuessa sekä pitelevän sinistä sulkeutunutta lootuksenkukkaa. .
Vihreän Taran tunnetuin mantra on: om tare tuttare ture svaha.
Valkoinen Tara
Valkoisen Taran katsotaan olevan uudelleensyntynyt kiinalainen prinsessa, joka edustaa puhtautta ja kuvataan joko seisomassa Avalokiteshvaran kanssa tai yksinään lootusasennossa. Valkoisen Taran katsotaan myös olevan kaikkien buddhien äiti.
Valkoisen Taran tunnetuin mantra on: om tare tuttare ture mama ayuh punya jnana pustime kuru svaha.
Ria Bartok
Marie-Louise Pleiss, joka tunnettiin taiteilijanimeltä Ria Bartok (28. tammikuuta 1943 Einbeck, Saksa – 2. maaliskuuta 1970 Pariisi, Ranska), oli ranskalainen yé-yé-musiikin laulaja.
Bartok oli oopperalaulajan tytär. Hän tuli kuuluisaksi 20-vuotiaana kappaleella ”Parce que j’ai revu François”. Muita hänen tunnettuja kappaleitaan olivat muun muassa ”Et quelque chose ma dit” ja ”Écoute mon cœur”.
Bartokin viimeinen Ranskan konsertti oli 13. toukokuuta 1967. Hän kuoli tulipalossa vuonna 1970 vain 27 vuoden ikäisenä.
Kieltoverbi
Kieltoverbi on verbi, jonka avulla muodostetaan verbien kieltomuodot. Kieltoverbillä on usein vajaa taivutus ja yleensä esimerkiksi infinitiivi puuttuu.
Kieltoverbi eri kielissä
Kieltoverbi on tyypillinen uralilaisten kielten piirre.
Indoeurooppalaisissa kielissä kieltomuoto muodostetaan taipumattomalla partikkelilla (proto-indoeurooppalainen *ne, latinan nōn), joka liitetään taipuvaan pääverbiin. Englannissa sen yhteydessä käytetään usein (vaillinnaista) apuverbiä (do, be, have, shall, will, may, need). Uralilaisten kielten kieltoverbi on itse apuverbin kaltainen, vaikka esiintyykin myös yksinään.
Suomi
Suomen kielessä kieltoverbi taipuu persoonissa ja tapaluokissa (indikatiivi ja imperatiivi), mutta aikamuoto- eli tempustaivutus on nykysuomesta kadonnut. Verbillä tiedetään lähes varmasti olleen rikas nominaali- ja tempustaivutus, josta nykysuomessa on jäljellä enää partisiippinen "epä-" ja murteissa ensimmäisen infinitiivin instruktiivi eten- esimerkiksi "etenkehtainen". Menneen ajan taivutusvartalo oli es- (esim. es(i)t, es(i)n jne.) ja siitä on jälkiä ainoastaan viron etelämurteissa sekä liivin kielessä, jossa se on säilynyt sellaisenaan. Aines rekonstruoidaan tyypillisesti jo kantauralin mennyttä aikaa ilmaisseeksi -sj-preteritimuodoksi: kantauralin preteritillä oli kaksi tunnusta, -j ja -sj, joista -sj-preteritin käyttö oli ilmeisesti jo tuolloin jotenkin rajoitettua, mahdollisesti juuri kieltoverbin kontekstiin, mutta varmuutta asiasta ei ole. -j-preteritistä puolestaan kehittyi mm. suomen kielen imperfekti.
Indikatiivi, konditionaali ja potentiaali
Imperatiivi
Viro
Viron kielessä kieltoverbi taipuu persoonissa ja tapaluokissa. Indikatiivissa, konditionaalissa ja kvotatiivissa ei taivutusta kuitenkaan enää ole. Persoonataivutuksen oletetaan kadonneen 1300- ja 1400-luvuilla indoeurooppalaisten kielten, erityisesti saksan ja alasaksan, vaikutuksesta. Tosin persoonataivutusta tavataan vieläkin joissakin murteissa.
Indikatiivi, konditionaali ja kvotatiivi
Imperatiivi
Inarinsaame
Inarinsaamessa kieltoverbi taipuu persoonissa ja tapaluokissa.
Indikatiivi, konditionaali ja potentiaali
Pohjoissaame
Pohjoissaamessa kieltoverbi taipuu persoonissa ja tapaluokissa.
Indikatiivi, konditionaali ja potentiaali
Imperatiivi
SciShow Space
SciShow Space on avaruuteen keskittyvä tiede-aiheisia videoita julkaiseva YouTube-kanava. Kanavan on perustanut yhdysvaltalainen Hank Green, ja kanavan juontajana toimivat Hank Green, Caitlin Hofmeister ja Reid Reimers. Maaliskuussa 2017 kanavalla oli yli 790 000 tilaajaa ja 75 miljoonaa katselukertaa. Kanavan ensimmäinen video julkaistiin 1.4.2014. Kanava on aiemmin perustetun SciShow-kanavan sisarkanava.
Sisältö
Kanavan englanninkielisissä tiedevideoissa käsitellään muun muassa avaruusaiheisia uutisia ja maailmankaikkeuden syntyä. Uusia videoita julkaistaan tiistaisin ja perjantaisin.
Rahoitus
Kanava kuuluu SciShow-kanavajoukkoon, joka saa rahoituksensa Patreon-joukkorahoitusalustan avulla. Patreonissa SciShow:lla oli 19.3.2017 5 679 tukijaa, jotka lahjoittivat kanavalle kuukausittain yhteensä 21 656 $.
Muut kanavat
Kanavalla on kolme sisarkanavaa: alkperäinen SciShow, lapsille suunnattu SciShow Kids ja psykologiaan keskittyvä SciShow Psych.
Shōgun (romaani)
Shōgun on James Clavellin Aasialaissaagan ensimmäinen romaani. Se sijoittuu feodaaliajan Japaniin vuoden 1600 tietämille ja kertoo fiktiivisen tarinan Tokugawa Ieyasun valtaannoususta shōgunaattiin englantilaisen merimiehen ollessa päähenkilönä. Kirjaa myytiin maailmalla yli 8 miljoonaa kappaletta vuosina 1975-1983. Siitä on tehty myös minisarja Shōgun, siitä lyhennetty teatterielokuva ja Broadway-musikaali.
Kirjailijan kommentti
Clavellin omasta mielestä Shōgun on parasta mainosta Japanille, mitä kukaan koskaan on länsimaissa tehnyt. Shōgun on kirjana, elokuvana, TV-sarjana ja musikaalina aina aivan erilainen, ei ollenkaan sama tarina.
Historialliset viittaukset
Muiden Clavellin romaanien tapaan Shōgunin sisältö perustuu osittain historiaan. Romaanin päähenkilöt perustuvat seuraaviin historiallisiin henkilöihin:
Sarah English
Sarah English (s. 27. marraskuuta 1955) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Jambılin alue
Jambılin alue on alue Kazakstanin eteläosassa. Se rajautuu lännessä Etelä-Kazakstanin alueeseen, pohjoisessa Karagandan alueeseen, idässä Almatyn alueeseen ja etelässä Kirgisiaan. Alueen pääkaupunki on Taraz.
Sarah English
English pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Jambılin alue
Jambılin alueella on arviolta 1 110 965 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 144 300 neliökilometriä. Vuonna 2005 alueen väestö jakaantui etnisesti seuraavasti: kazakkeja 64,8 %, venäläisiä 18,1 %, uzbekkeja 2,3 %, saksalaisia 1,2 % ja tataareja 1,3 %.
Yhdistyneiden kansakuntien kauppa- ja kehityskonferenssi
Yhdistyneiden kansakuntien kauppa- ja kehityskonferenssi (UNCTAD, ) on vuonna 1964 perustettu pysyvä hallitustenvälinen toimielin, joka on keskeisin YK:n yleiskokouksen kauppaa, investointeja ja kehitystä käsittelevä osa.
Järjestön tavoitteena on maksimoida kauppa-, investointi- ja kehitysmahdollisuudet kehitysmaille ja auttaa niitä integroitumaan maailman talouteen tasa-arvoiselta pohjalta. Järjestö luotiin kehitysmaiden kansainvälisiä markkinoita, monikansallisia yhtiöitä sekä rikkaiden ja köyhien maiden eriarvoisuutta koskevien huolien pohjalta. Uusi kansainvälinen talousjärjestys oli UNCTADiin liitetty laajamittainen talouspoliittinen ohjelma 1970-luvulla. Vuonna 1971 päästiin sopimukseen niin sanotusta yleisestä preferenssijärjestelmästä, jolla teollistuneet maat antoivat kehitysmaiden viemille valmistuotteille ja puolivalmisteille yksipuolisen kauppaedun. Järjestö on myös neuvotellut tietyt periaatteet rahtien hinnoittelussa. Kehitysmaiden kannalta tärkeä saavutus oli perushyödykkeiden hintavakausjärjestelmä. Se on toteutettu puskurivarastojen avulla. UNCTAD on myös neuvotellut rahoittajien kanssa kaikkein köyhimpien maiden velkataakan keventämisestä.
Järjestön konferenssi pidetään joka neljäs vuosi. Niiden välisenä aikana päätösvaltaa käyttää 55-jäseninen Kauppa- ja kehitysneuvosto.
UNCTADissa oli 191 jäsentä vuonna 2008. Sen päämaja sijaitsee Genevessä. Työntekijöitä on 400 ja vuosittainen budjetti oli vuoden 2008 paikkeilla noin 50 miljoonaa dollaria.
Elizabeth Anne Allen
Muuta
Buffyn lisäksi Allen on esiintynyt useissa televisiosarjoissa ja muutamissa elokuvissa. Esimerkiksi vuosina 2000–2001 hän esiintyi yhteensä yhdentoista jakson verran televisiosarjassa Bull. Hän on ollut mukana myös elokuvissa Timemaster (1995) ja The Tower of Babble (2002).
Linda Watson
Linda Margaret Watson (s. 15. syyskuuta 1955) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Watson pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa ja teki yhden maalin Puolaa vastaan. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Martina Aitolehti
Martina Aitolehti (o.s. Kortelampi 16. heinäkuuta 1982 Helsinki ) on suomalainen hyvinvointivalmentaja, somevaikuttaja ja televisioesiintyjä. Koulutukseltaan hän on kuntosalivalmentaja ja personal trainer (PT), hän on suorittanut 2014 Spartan Gearin Bodyweight valmentaja -koulutuksen ja syventävän voimavalmentaja-koulutuksen.
Uran alku ja julkisuuteen nouseminen
Aitolehti aloitti mallintyöt 15-vuotiaana. Hän voitti vuonna 2001 Kalenterityttö-kisan ja osallistui vuoden 2003 Miss Suomi -kisoihin. Hän edusti Suomea vuonna 2001 Miss Earth -kilpailussa Filippiineillä ja 2004 Miss Hawaiian Tropic International -kisassa Las Vegasissa. Hän on tehnyt juontoesiintymisiä vuodesta 2002 ja lauluesiintymisiä vuodesta 2004 lähtien. Ennen mallintöiden aloittamista Aitolehti harrasti yleisurheilua ja pelasi koripalloa Torpan Pojat -joukkueessa. Hän harrasti ratsastusta ja toimi ravivalmentajan apulaisena Lahdessa.
Gustaf Albert Stoore
Gustaf Albert Stoore (31. tammikuuta 1864 Kokkola – 29. joulukuuta 1915 Jyväskylä) oli suomalainen lyseon voimistelun lehtori ja harrastajavalokuvaaja.
Martina Aitolehti
Uran alku ja julkisuuteen nouseminen
Loppuvuodesta 2004 Aitolehti sai julkisuutta lyhyestä suhteestaan jalkapalloilija Alexei Eremenko nuoremman kanssa. Vaikka suhde sittemmin päättyi, Aitolehti jäi julkisuuteen ja on esiintynyt useissa televisio-ohjelmissa ja haastatteluissa.
Gustaf Albert Stoore
Stooren vanhemmat olivat kauppias Gustaf Ferdinand Stoore (1827–1875) ja Brita Sofia Ulbrandt (1825–1889). Stooren perhe muutti Kokkolasta Kuopioon vuonna 1867 ja sieltä Jyväskylään vuonna 1875. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1884 ja valmistui Helsingin yliopistosta voimistelun opettajaksi 1889.
Martina Aitolehti
Televisioesiintyjä
Alkujulkisuuden tunnetuimmat työnsä Aitolehti teki televisiossa. Ensin hän juonsi Nelosen Talk-deittiohjelmaa. Muutamissa Salatut elämät -sarjan jaksoissa hän näytteli julkisuushakuista PR-tyttö Maria. Vuonna 2015 Aitolehti palasi Salattuihin elämiin näyttelemään toisenlaista roolia, palkkamurhaaja Seireeniä. Hän vieraili sarjassa myös vuonna 2016 samassa roolissa ja palasi jälleen syksyllä 2018.
Gustaf Albert Stoore
Stoore oli Jyväskylän lyseossa voimistelun opettajana ja sittemmin kollegana ja nuorempana lehtorina 1887–1915.
Martina Aitolehti
Televisioesiintyjä
Syksyllä 2007 Aitolehti osallistui Suomen Big Brotherin 3. tuotantokauteen ja oli täten ensimmäinen Big Brotheriin osallistunut julkisuuden henkilö Suomessa. Ohjelman tuottajat olivat pyytäneet häntä aiemmin keväällä normaaliin hakuprosessiin. Aitolehti poistui Big Brother -talosta noin viikon jälkeen isoisänsä kuoleman vuoksi.
Gustaf Albert Stoore
Stoore harrasti valokuvausta ja hän otti valokuvia Jyväskylässä ja Sysmän Suopellossa sijainneen vuonna 1899 rakennetun Tuulensuu-kesähuvilansa ympäristössä. Suurimman osan kuvista hän otti laatikkokameroilla mutta osan myös stereoskooppikameralla. Keski-Suomen museon kokoelmissa on yli tuhat Stooren kuvaamia lasinegatiivia 1890-luvulta aina vuoteen Stooren kuolinvuoteen 1915 saakka. Hänen leskensä Anna Maria Stoore lahjoitti negatiivit Keski-Suomen museoon vuonna 1941.
Martina Aitolehti
Televisioesiintyjä
Vuonna 2008 Martina Aitolehti osallistui Suomen Pelkokerroin -ohjelmaan, jonka kuvaukset olivat Argentiinassa. Hän voitti kilpailun ja sai palkinnoksi 10 000 euroa. Muut osanottajat tässä 4. lokakuuta 2008 esitetyssä jaksossa olivat Heikki Paasonen, Noora Hautakangas, Sini Helmi, Jimi Pääkallo ja Perttu Sirviö.
Gustaf Albert Stoore
Stoore harrasti valokuvauksen ohella purjehdusta, metsästystä ja kalastusta. Hän kuului myös jyväskyläläisen mieskuoro Sirkkojen perustajajäseniin. Hän asui Jyväskylän Seminaarinrinteellä vuonna 1906 rakennetussa jugendtyylisessä talossa, jonka oli suunnitellut arkkitehti Wivi Lönn. Stoore oli naimisissa vuodesta 1895 Anna Maria Swanin (1872–1942) kanssa. Heillä oli 1905 otettu kasvattitytär Irja.