cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pitkähäntämurmeli
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt pitkähäntämurmelin elinvoimaiseksi lajiksi. Sitä tavataan laajalla alueella ja kannan uskotaan olevan runsas.
Martin Gernát
Seuraura
Gernát on HC Prešovin kasvatti. Hän siirtyi 16-vuotiaana HC Košicen kaudella 2009–2010. Gernát pelasi suurimman osan runkosarjastaan seuran B-nuorissa ja hän sijoittui Slovakian B-juniorisarjan puolustajien pistepörssissä viidenneksi tehoilla 4+24=28. Gernát voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden. Hän pelasi myös kaksi playoff-ottelua Košicen A-nuorissa, jossa kausi päättyi myös mestaruuteen. Myös kauden 2010–2011 päätteeksi Gernát voitti Slovakian A-juniorisarjan mestaruuden.
Pitkähäntämurmeli
Uhat ja suojelu
Lajilla ei ole erityisiä uhkia. Paikoitellen sen elinympäristöt voivat kärsiä kotieläinten laiduntamisesta ja maan ottamisesta viljelykäyttöön. Lajia metsästetään runsaasti sen turkisten takia. Paikoitelleen syödään myös sen lihaa ja sitä käytetään perinteiseen lääketieteeseen. Yleensä sitä ei pidetä tuhoeläimenä, mutta paikoitellen sitä saatetaan hävittää kilpailemasta kotieläinten kanssa.
Laji on suojeltu Intiassa, jossa se kuuluu myös CITES-sopimuksen liitteeseen II.
Martin Gernát
Seuraura
Salavat Julajev Ufa varasi Gernátin ensimmäisellä kierroksella 19. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän pelasi olkapäävamman vuoksi WHL:n runkosarjassa vain 23 ottelua. Gernát voitti taas liigan pudotuspelien puolustajien maalipörssin kuudella osumallaan. Gernát eteni Oil Kingsin kanssa jälleen WHL:n finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei tällä kertaa kuitenkin Portland Winterhawks otteluvoitoin 4–2.
Huhtikuussa 2013 Gernát teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Oklahoma City Baronsissa, jossa tulokaskausi toi 57 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 4+17=21. Gernát pelasi kauden aikana myös kolme ottelua ECHL-joukkue Bakersfield Condorsissa. Kauden 2014–2015 hän pelasi kokonaan Baronsissa. Kauden 2015–2016 Gernát aloitti Oilersin uudessa farmijoukkueessa, AHL:n Bakersfield Condorsissa (ent. Oklahoma City Barons). NHL:n siirtotakarajalla, helmikuun 2016 lopulla Oilers kauppasi hänet ja kesän 2016 neljännen kierroksen varausvuoron Anaheim Ducksiin vaihdossa Patrick Marooniin. Gernát pelasi loppukauden AHL-joukkue San Diego Gullsissa.
Kaudeksi 2016–2017 Gernát siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin Extraliga-joukkue HC Sparta Prahaan. Hän voitti kauden aikana Mestarien liigan hopeaa.
Maajoukkueura
Gernát edusti Slovakiaa MM-kilpailuissa vuonna 2017. Yhteensä hän on pelannut 21 A-maaottelua tehopistein 3+4=7. Gernát pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Vuoden 2013 turnaus häneltä jäi väliin olkapäävamman vuoksi.
Gernát pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011. Lisäksi Gernát pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010.
Martti Kononen
Martti Kononen on Eero Pasasen dekkareiden päähenkilö.
Kononen on keskusrikospoliisin rikostarkastaja. Hän on ylipainoinen ja näyttää presidentti Ahtisaarelta. Laihdutusta on kyllä yritetty tuloksitta. Kononen asuu ja liikkuu lähinnä Helsingin keskustassa, Töölön ja Kruununhaan alueilla. Hän siirtyy etätöihin kun keskusrikospoliisi muuttaa Vantaan Jokiniemeen. Oluen ystävänä Kononen kuluttaa ajastaan paljon Helsingin kapakoissa ja osa rikoksista selviääkin juuri kapakoissa tehdyn selvitystyön avulla. Konosen apurina on usein etsivä Sumanen. Virkaintoisesta komisario Hämäläisestä puolestaan aiheutuu harmia aina välillä.
Kirjojen kirjoittaja Eero Pasanen oli koulutukseltaan tekniikan tohtori ja työskenteli Helsingin kaupungin liikennesuunnitteluosastolla.
Antti Kaattari
Antti Kaattari (s. 1986) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi kaudella 2008–2009 Ylivieskan Kuulassa, Lentopallon 1-sarjassa. Sieltä hän siirtyi Kokkolan Tiikereihin ja 2013 Särkät Volley ry Kalajoki teki Kaattarin kanssa 1+1 vuoden sopimuksen. Kaattari on kuulunut nuoruudessaan oman ikäluokkansa maajoukkueeseen.
Ura
Kaattari aloitti uransa syntymäkaupungissaan Himangalla jo hyvin nuorena. Hän nousi nopeasti nuorten maajoukkueeseen ja näin yleisön tietoisuuteen. Kaattari pelasi uransa ensimmäisen SM-liigaottelun jo kaudella 2003 17-vuotiaana Salon Piivolleyn väreissä. Hän tuli Piivolleyn joukkueeseen kesken kauden vahvistamaan keskitorjuja osastoa. Kaudella Kaattari voitti suomen cupin hopeaa sekä SM-hopeaa Piivolleyssa.
Kauden jälkeen Kaattari alkoi pelata 1-sarjassa Kempeleen Lentopallossa, jonka kanssa hän nousi SM-liigaan pelaamaan. Kempeleessä kausi 2005–2006 meni kuitenkin pilalle, kun Kaattari loukkaantui pahasti. Hän joutui olemaan lähes puolivuotta poissa kentiltä. Kauden jälkeen Kaattari palasi kotikaupungiinsa Himangan Urheilijoihin pelaamaan 1-sarjaan. Himangan joukkueen taso nousi selvästi ja joukkue taistelikin tiensä neljän parhaimman joukkueen supersarjaan.
Kaudella 2007–2008 Kaattari jatkoi Himangan Urheilijoissa, mutta vaihtoi kesken kauden Ylivieskan Kuulaan. Loppukauden Kaattari pelasi Ylivieskassa. Vuosina 2009–2012 hän on pelannut Kokkolan Tiikerien 1-sarjajoukkueessa. 2013 Särkät Volley ry Kalajoki teki Kaattarin kanssa 1+1 vuoden sopimuksen.
Muuta
Kaudella 2004 Kaattari sijoittui toiseksi SM-liigan hyökkäysulottuvuuskilpailussa, jonka voiton vei latvialainen Salvis Cielavs. Kaattari ponnisti ulottuvuudekseen 350cm.
Saavutukset
Henkilökohtaiset:
Joukkueessa:
Somerset East
Somerset East on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 18 800 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Ilmasto
Somerset Eastissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin kuivaa ja leutoa. Vuoden keskilämpötila on noin 17 °C ja keskimääräinen sademäärä 510 millimetriä. Helmikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 12 °C. Sateisin kuukausi on maaliskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 70 millimetriä. Kesäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 18 millimetriä.
Gillian Cowley
Gillian ”Gill” Cowley (s. 8. heinäkuuta 1955 Kitwe, Rhodesian ja Njassamaan liittovaltio, Brittiläinen imperiumi) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Cowley pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa ja teki yhden maalin Itävaltaa vastaan. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Goffredo Petrassi
thumb|right|Goffredo Petrassi Goffredo Petrassi (16. heinäkuuta 1904 – 3. maaliskuuta 2003) oli italialainen säveltäjä. Hän syntyi Zagarolossa ja alkoi 15-vuotiaana työskennellä paikallisessa musiikkikaupassa. Vuonna 1928 Petrassi siirtyi Roomaan opiskelemaan urkujen soittoa ja sävellystä. Vuonna 1934 Alfredo Casella johti Petrassin säveltämän Partitan orkesterille Amsterdamissa.
Petrassin sävellyksiin kuuluu mm. kahdeksan "konserttoa orkesterille", jotka hän sävelsi 1930-1970-luvuilla.
Trevor Harris
Trevor Gordon Stuart Harris (s. 9. helmikuuta 1949 Cambridge, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläis-suomalainen arkkitehti, kaupunkisuunnittelija ja professori. Hän opiskeli arkkitehdiksi Britanniassa, mutta hän on asunut vuodesta 1980 Suomessa. Hän perusti vuonna 1985 Hennu Kjisikin kanssa Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisikin. Harris valittiin vuonna 1999 Teknillisen korkeakoulun kaupunkisuunnittelun professoriksi.
Elämä
Trevor Harris syntyi Cambridgessä vuonna 1949. Hän opiskeli arkkitehdiksi Hull School of Architecturessa, mistä hän valmistui vuonna 1974. Harris oli työskennellyt vuosina 1972–1973 Pekka Pitkäsen toimistossa Suomessa.
Harris työskenteli vuosina 1974–1980 Ralph Erskinen toimistossa Newcastlessa ja Tukholmassa. Hän oli mukana muun muassa Bykerin alueen uudelleensuunnitteluprojektissa.
Harris muutti vuonna 1980 Suomeen ja työskenteli 1980-luvun alussa muutamissa arkkitehtitoimistoissa. Hän perusti vuonna 1985 Hennu Kjisikin kanssa Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisikin. Toimisto on suunnittelut muun muassa Helsingin Kalasataman ja Viikinmäen sekä Vantaan Aviapoliksen ja Marja-Vantaan yleissuunnitelmat. Toimiston töitä on ollut esillä myös muun muassa Venetsian biennaalissa vuosina 2004 ja 2006.
Harris aloitti opetustehtävät jo 1970-luvulla Englannissa ja toimi 1990-luvulla vierailevana luennoitsijana useissa yliopistoissa. Teknillisen korkeakoulun kaupunkisuunnittelun professoriksi Harris valittiin vuonna 1999.
Tunnustukset
Harris ja Kjisik saivat vuonna 2016 Suomen arkkitehtiliiton jakaman Otto-Iivari Meurman -palkinnon. Palkintoperusteluissa heidän kerrottiin tehneen pitkäjänteistä työtä kaupunkisuunnittelun hyväksi. Vuonna 2018 Harrisille ja Kjisikille myönnettiin Arkkitehtuurin valtionpalkinto.
Milka (nimi)
Milka (hepreaa, ) on Raamatusta peräisin oleva naisen etunimi. Raamatussa Milka mainitaan Abrahamin veljen vaimona. Toisinaan nimi on käsitetty myös muunnelmaksi Emiliasta tai Ludmilasta.
Vähimpien oikeuksien periaate
Vähimpien oikeuksien periaate eli pienimmän oikeuden periaate on tietoturvallisuuteen liittyvä käsite, jonka mukaan tietojärjestelmän käyttöoikeudet tulee rajata suppeimpiin mahdollisiin oikeuksiin, joilla käyttäjä tai prosessi kykenee suoriutumaan sille määrätystä tehtävästä. Käyttöoikeudet tulee rajata myös ajallisesti lyhyimpään mahdolliseen ajanjaksoon, jonka aikana tehtävä voidaan suorittaa. Vähimpien oikeuksien periaatteen tarkoitus on rajata virheistä ja tarkoituksellisesta haitantehosta syntyvät vahingot mahdollisimman pieniksi. Tämän avulla muun muassa haittaohjelmien ja krakkerien järjestelmään aiheuttamia vahinkoja voidaan rajoittaa. Myös eri prosessien väliset vuorovaikutustilanteet, ja samalla näiden tilanteiden aiheuttamat ongelmat, vähenevät. Periaatteen esitteli ensimmäisenä Jerome Saltzer vuonna 1975.
Operation Flashpoint: Cold War Crisis
Operation Flashpoint: Cold War Crisis (tai lyhennettynä OFP) on Bohemia Interactive Studion kehittämä ja Codemastersin julkaisema ensimmäisen persoonan taktinen ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna. Operation Flashpoint on realismia tavoitteleva sotapeli, joka sijoittuu kylmään sotaan. Osapuolina ovat Yhdysvallat, Neuvostoliitto ja paikalliset joukot (vastarinta).
Lisä- ja jatko-osat
Pelille on kaksi lisälevyä, Red Hammer (neuvostoliittolaisten kampanja) ja Resistance (vastarinnan kampanja). Pelistä on julkaistu kaksi pakettipainosta: Gold Edition, joka sisältää pelin ja Red Hammer -lisäosan, ja Game of the Year Edition, joka sisältää pelin ja molemmat lisäosat.
Bohemia Interactive on kehittänyt pelille kaksi seuraajaa, Armed Assault (2006) ja ARMA 2 (2009). Nimenvaihdoksen syynä oli välirikko Operation Flashpoint -nimen oikeudet omistavan Codemastersin kanssa. Codemasters julkaisi itse kehittämänsä jatko-osan Operation Flashpoint: Dragon Rising vuonna 2009.
Pelistä on myös kehitetty sotilaskoulutusversio nimeltä VBS1, jonka tarkoituksena on auttaa taistelutilanteiden ryhmätaktiikan opettamisessa. Pelin ensimmäinen sotilaskäyttäjä oli Yhdysvaltain merijalkaväki, ja sittemmin useat muut joukot ovat ottaneet sen käyttöön. Parannettu versio VBS2 pohjautuu Armed Assaultiin.
Modit
Pelin julkaisusta asti Bohemia Interactive tuki avoimesti modaajia. Muokkausta varten saatavilla on tehtäväeditori, työkalut lisäosien pakkaukseen pelin ymmärtämään muotoon sekä ohjeet pelin käyttämästä skriptikielestä. Modeja ja lisäosia on julkaistu ahkerasti ja ne ovat pitäneet pelin kehittäjäyhteisön aktiivisena. Tunnetuin modaus Suomessa lienee suomalaisin voimin tehty Finnish Defence Forces Mod.
Titanfall
Titanfall on vuonna 2014 julkaistu Respawn Entertainmentin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Se julkaistiin Windows-, Xbox 360- ja Xbox One-alustoille, mutta ei Xboxin kanssa kilpailevalle Sonyn PlayStation 4 -konsolille.
Pelille on julkaistu jatko-osa Titanfall 2.
Kehitys
Pelin kehityksessä työskenteli noin 70 henkilöä.
Vastaanotto
Metacritic-kerääjäsivustolla pelillä on 86/100 pistettä.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.9/10.
Ahvenanmaan väestö
Ahvenanmaan asutuksen historia
Ensimmäisten ihmisten arvioidaan saapuneen Ahvenanmaalle noin 4200 eaa. Nämä olivat idästä saapuneita kampakeraamista kulttuuria edustaneita metsästäjä-keräilijöitä, jotka asuivat alueella kausiluotoisesti. Pysyvä asutus alkoi noin vuonna 2500 eaa. uuden lännestä suuntautuneen maahanmuuton myötä. Ahvenanmaalta, Jomalan Jettbölestä on löydetty Suomen ainoa säilynyt kivikautinen luuranko, joka on haudattu sikiöasentoon. Pronssikaudella läntisen pronssikulttuurin ydinalue rajoittui Ahvenanmaalle ja Suomen rannikolle Porvoon- ja Lapuanjokien välille
Ahvenanmaan paikannimistön perusteella on arvioitu, että alueella on asunut suomenkielistä väestöä keskiajalle saakka. Useiden Ahvenanmaan paikannimien uskotaan pohjautuvan suomenkielisistä nimimuodoista. Keskiajalta alkaen Ahvenanmaalle ja ulkosaaristoon on muuttanut kalastajia, jotka ovat säilyttäneet suomen kielen parin sukupolven ajan. . Viimeisimmät kalastajat muuttivat alueelle Turunmaalta 1800-luvulla. Heidän jälkeläisensä muodostivat suomenkielisen väestönosan 1900-luvun alkupuolella. Vuonna 1910 Ahvenanmaalla asui vajaa 900 suomenkielistä.
Ahvenanmaan suomenkieliset
Suomenkielisiä maakunnassa asui 1 354 eli 5,0 prosenttia (2006). Suomenkielinen väestönosa on hieman kasvamassa. Nykyisin suurin osa suomenkielisistä asuu Maarianhaminassa ja Brändössä, joista Brändössä suomenkielisiksi rekisteröityneitä on yli 10 %. (Maarianhaminassa 5,6% suomenkielisiä) Suomenkielinen toiminta on Ahvenanmaalla vähäistä. Suomenkielisten yhdistys Ahvenanmaalla on Ahveniset ry, joka pyrkii muun muassa tuomaan Ahvenanmaan kirjastoihin lisää suomenkielisiä kirjallisuutta ja lapsille suomenkielisiä satutunteja. Yhdistys on kasvava ja saa koko ajan uusia jäseniä, varsinkin nuorista saarelle mantereelta muuttavista perheistä.
Ahvenanmaa määritellään itsehallintolailla yksikielisesti ruotsinkieliseksi alueeksi. Suomea opetetaan oppiaineena ja sitä pyytäville järjestetään äidinkielen opetusta suomeksi. Suomen kansalaisilla on kuitenkin oikeus asioida valtion viranomaisissa ja oikeusistuimissa suomeksi. Kunnallisissa viranomaisissa vastaavaa oikeutta ei ole.
Luterilaisella kirkolla ei ole Ahvenanmaalla omaa suomenkielistä seurakuntaa, mutta Maarianhaminan evankelis-luterilaisessa seurakunnassa järjestetään suomenkielistä toimintaa, kuten suomenkielisiä jumalanpalveluksia.
Alice Masaryková
Alice Masaryková tai Alice Garrigue Masaryková (3. toukotuuta 1879 Wien, Itävalta-Unkari – 29. marraskuuta 1966 Chigago, Yhdysvallat) oli tšekkiläinen sosiologi ja poliitikko. Masaryková oli mukana perustamassa Tšekkoslovakian Punaista Ristiä vuonna 1919, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi aina vuoteen 1938. Hänen isänsä oli Tšekkoslovakian ensimmäinen presidentti Tomáš Masaryk.
Elämä
Alice Masaryková syntyi tšekkiläisen professori Tomáš Masarykin ja hänen amerikkalaisen vaimonsa Charlotte Garriguen viisilapsisen perheen esikoiseksi Wienissä 1879. Perhe muutti Prahaan Alicen ollessa noin 3-vuotias.
Kaarlen yliopistossa hän opiskeli ensin lääketiedettä, mutta vaihtoi noin vuoden jälkeen pääaineekseen sosiologian ja historian. Hän valmistui tohtoriksi vuonna 1903. Hän oli yliopiston vasta neljäs tohtorin tutkinnon läpäissyt nainen. Valmistumisensa jälkeen Masaryková toimi opettajana ympäri tšekin kielistä Itävaltaa.
Ensimmäinen maailmansota
Pian ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen Tomáš Masaryk pakeni Yhdysvaltoihin johtamaan Tšekkoslovakian vapautusliikettä. Myös Alicen sisko Olga muutti ulkomaille, kun veli Herbert kuoli vuonna 1915 lavantautiin. Alice itse vangittiin useaksi kuukaudeksi isänsä Itävallan vastaisen toiminnan takia. Tyttären vangitsemisella Itävallan poliisi uskoi pystyvänsä painostamaan Masarykiä.
Poliitikkona ja Punaisen Ristin puheenjohtajana
Tšekkoslovakian itsenäistyttyä vuonna 1918 Masaryková toimi kansanendustajana vuosina 1918-1919, mutta jätti päivänpolitiikan kun hänet valittiin perustamansa Tšekkoslovakian Punaisen Ristin puheenjohtajaksi. Masaryková paneutui tehtäväänsä tarmolla ja käytti lähes kaiken aikansa järjestön tavoitteiden edistämiseen. Masaryková oli tärkeässä roolissa pääsiäisrauhan edistämisessä, mistä myöhemmin kehittyi vuosittain 8. toukokuuta vietettävä Maailman Punaisen Ristin päivä.
Maanpako
Masaryková pakeni Tšekkoslovakiasta vuonna 1938 natsi-Saksan vallattua Prahan. Hän yritti kiinnittää yhdysvaltalaisten huomion maansa kohtaloon, mutta huonon vastaanoton masentamana hänen terveytensä romahti ja ja hän vietti koko toisen maailmansodan amerikkalaisessa parantolassa. Tšekkoslovakian vapautumisen jälkeen hän palasi hetkeksi kotimaahansa, mutta kommunistien vallankaappauksen ja veljensä Jan Masarykin kuoleman jälkeen hän jäi lopullisesti asumaan Yhdysvaltoihin. Masaryková kuoli Chigagossa vuonna 1966.
Thelma ja Louise
Thelma ja Louise (Thelma & Louise) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1991. Sen on ohjannut Ridley Scott, ja nimiosia esittävät Geena Davis (Thelma) ja Susan Sarandon (Louise). Harvey Keitel näyttelee elokuvassa sympaattista poliisia. Elokuva oli Brad Pittin läpimurto Hollywoodissa. Hän esittää petollista varasta, johon Thelma ihastuu. Elokuvan ensi-ilta oli 24. toukokuuta vuonna 1991, ja se oli suuri kassamenestys. Elokuvasta onkin tullut jo klassikko ja kulttielokuva etenkin feministien keskuudessa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Thelman ja Louisen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Juoni
Elokuvassa seurataan kahden ystävyksen, Thelman ja Louisen, automatkaa läpi Yhdysvaltojen. Naiset lähtevät ajomatkalle Louisen vihreällä Ford Thunderbird avoautolla. Illan tullen he pysähtyvät tienvarsibaariin tauolle. Thelma flirttailee juovuksissa juuri tapaamalleen miehelle, joka illan päätteeksi yrittää raiskata hänet. Louise ehtii kuitenkin aseensa kanssa väliin ja uhkaa ampua miehen. Mies jättää Thelman rauhaan, mutta ärsyyntynyt Louise ampuu tämän siitä huolimatta. Louise ja hysteerisesti itkevä Thelma pakenevat paikalta.
Louise päättää paeta Meksikoon ja saa suostuteltua Thelman mukaansa. Matkan varrella he ottavat kyytiin miehen nimeltä JD, jonka kanssa Thelma myös viettää intohimoisen yön. Aamulla naiset kuitenkin huomaavat miehen varastaneen heidän kaikki rahansa ja kadonneen paikalta. Louise vaipuu epätoivoon, jolloin Thelma ottaa ohjat käsiinsä ja rahan puutteessa ryöstää kaupan. Naiset jatkavat pakoaan. Lopulta poliisit onnistuvat paikantamaan heidät, ja heidät saarretaan loukkuun Grand Canyonin jyrkänteelle. Yhteisen päätöksen jälkeen naiset tekevät itsemurhan ajamalla autolla yli rotkon reunan.
Camõesin ritarikunta
pienoiskuva|Havainnekuva ritarikunnan ketjusta Camõesin ritarikunta on portugalilainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1985. Virallisesti se otettiin osaksi Portugalin kunniamerkkijärjestelmää vuonna 2021. Sitä myönnetään tunnustuksena portugalinkielisen kulttuurin hyväksi tehdystä työstä sekä Portugalinkielisten maiden yhteisön jäsenmaiden välisten kulttuurisuhteiden vahvistamisesta.
Heikki Taskinen
Heikki Taskinen voi viitata ainakin seuraaviin suomalaisiin:
Camõesin ritarikunta
Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:
Elisabethin metroasema
Elisabeth on Brysselin metron asema Koekelbergin kunnassa. Sitä käyttävät linjojen 2 ja 6 junat.
Stutterheim
Stutterheim on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 24 700 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Elisabethin metroasema
Asema sijaitsee Simonisin metroaseman alapuolella. Ne muodostavat yhteisen asemakompleksin, ja niistä käytettiin yhteistä nimeä Simonis niiden avaamisesta vuonna 1982 vuoteen 2009 asti. Silloin linjojen uudelleenjärjestelyn myötä syntyivät kehämäiset linjat 2 ja 6, jotka pysähtyivät Simonisin asemalla kahdesti. Ylempi asema sai nimen Simonis (Leopold II) ja alempi Simonis (Elisabeth). Vuonna 2013 asemat saivat nykyiset nimensä Simonis ja Elisabeth.
Stutterheim
Ilmasto
Stutterheimissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin kuivaa ja leutoa. Vuoden keskilämpötila on noin 17 °C ja keskimääräinen sademäärä 790 millimetriä. Helmikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 20 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 13 °C. Sateisin kuukausi on helmikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 110 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 17 millimetriä.
Eduardo Herrera Riera
Eduardo Herrera Riera (7. syyskuuta 1927 Carora – 27. lokakuuta 2012) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Barquisimeton hiippakuntaan 8. joulukuuta 1955 ja nimitettiin Cumanán hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sestan titulaaripiispaksi 7. tammikuuta 1965. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Dadaglio, jota avustivat Críspulo Benítez Fontúrvel ja Crisanto Darío Mata Cova.
30. marraskuuta 1966 Herrera Riera sai nimityksen Guanaren piispaksi. Hän toimi tässä tehtävässä, kunnes tuli 31. lokakuuta 1970 nimitetyksi Barquisimeton vihkipiispaksi ja Ubazan titulaaripiispaksi. 5. heinäkuuta 1994 hänet nimitettiin Caroran piispaksi, jona hän toimi eläkkeelle jäämiseensä (5. joulukuuta 2003) saakka.
Herrera Riera osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Propionitriili
Propionitriili on orgaaninen yhdiste (nitriili), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C3H5N ja rakennekaava CH3CH2CN. Propionitriilista käytetään myös nimityksiä propaaninitriili, etyylisyanidi ja syanoetaani.
Zara Doluhanova
Zara Doluhanova (5. maaliskuuta 1918 Moskova – 4. joulukuuta 2007 Moskova) oli armenialainen oopperalaulaja, äänialoiltaan mezzosopraano ja kontra-altto.
Propionitriili
Propionitriilin moolimassa on 55,08 g/mol, sulamispiste –92 °C, kiehumispiste 97 °C, suhteellinen tiheys 0,78 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 10 g/100 ml, leimahduspiste 6 °C c.c. ja CAS-numero 107-12-0.
Ivar Ståhle
Ivar August Ståhle (15. heinäkuuta 1889 Helsinki – 6. heinäkuuta 1979 Espoo ) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri ja urheiluvaikuttaja.
Zara Doluhanova
Doluhanovan äiti oli merkittävä laulaja ja isä insinööri, joka myös soitti huilua, klarinettia ja trumpettia. Doluhanova itse opiskeli aluksi pianonsoittoa, mutta vaihtoi instrumenttia viuluun ja päätti 16-vuotiaana lopulta keskittyä opiskelemaan laulua. Hänen opettajanaan oli Moskovan Gnesin-musiikkiakatemiassa Vera Beljajeva-Tarasevitš. Hän debytoi Jerevanin oopperassa Siebelin roolissa oopperassa Faust vuonna 1938. Hän aloitti työskentelyn samassa paikassa, jossa kapellimestari ymmärsi Hugenottien harjoitusten yhteydessä Doluhanovan lahjakkuuden kamarilaulajana. Doluhanova jättikin pian teatterin, sillä koki itsensä siellä muun muassa liian riippuvaiseksi kapellimestarista ja kollegoistaan. Siksi hän omistautui tulevaisuudessa etenkin konsertti- ja radioesiintymisiin. Vuonna 1944 hänestä tuli Moskovan radion solisti ja vuonna 1959 Moskovan filharmonisen orkesterin johtosolisti.
Propionitriili
Katso myös n-butyronitriili.
Ivar Ståhle
Elämä
Helsingissä kauppiasperheeseen syntynyt Ståhle opiskeli keskikoulun lisäksi Helsingin teollisuuskoulussa, josta valmistuttuaan hän työskenteli puolustusministeriön rakennusosastolla 1919–1920 ja suoritti sen jälkeen Kadettikoulussa aktiiviupseerikurssin. Vuodesta 1921 lähtien Ståhle työskenteli Uudenmaan suojeluskuntapiirin sotilasohjaajana, 1938–1945 Lohjan Kalkkitehtaan omistaman Sipoon kalkkitehtaan isännöitsijänä sekä vielä 1945–1953 Sipoon veneveistämön johtajana. Sotavuosina Ståhle oli uudelleen mukana Uudenmaan suojeluskuntapiirin toiminnassa. Hänet ylennettiin majuriksi 1940.
Propionitriili
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus aineelle voi aiheuttaa vaikutuksia raudan aineenvaihdunnassa johtaen tukehtumiseen.
Zara Doluhanova
Doluhanova oli yksi ensimmäisistä esiintyjistä, jotka saivat mahdollisuuden laulamiseen länsimaissa. Hän esiintyikin lopulta Itä-Euroopan ohella myös Englannissa, Ranskassa, Skandinaviassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Yhdysvalloissa (ensimmäistä kertaa New Yorkissa 1959; toinen kiertue 1970). Eri maiden säveltäjät ja runoilijat omistivat töitään Doluhanovalle.
Doluhanova sai Lenin-palkinnon. Vuodesta 1970 hän keskittyi opetustyöhön, jota teki ainakin Gnesin-musiikkiakatemiassa. Hän oli maalaamisen harrastaja. Hänen aviomiehensä oli säveltäjä Aleksandr Doluhanian.
Ivar Ståhle
Elämä
1920–1930-luvuilla Ståhle oli pitkään ruotsinkielisen Skyddskåristen-suojeluskuntalehden ja Idrottskalendern-julkaisun päätoimittaja sekä lyhytaikaisesti myös Finskt Idrottsbladin päätoimittaja. Myöhemmin 1930–1940-luvuilla hän toimi muun muassa suomenruotsalaisen urheiluammuntaliiton Svenska Finlands Sportskytteförbundin (SFS) ja ruotsinkielisen keskusurheiluliiton Finlands Svenska Centralidrottsförbundin (CFI) varapuheenjohtajana. SFS:n lisäksi Ståhl oli Esbo IF:n perustajajäsen ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja.
Urheiluammuntaa harrastanut Ståhle voitti hirviammunnan kertalaukausten SM-kultaa vuonna 1935 ja oli mukana myös Suomen hopeajoukkueessa vuoden 1937 MM-kilpailuissa. Vuonna 1960 hän oli yksi Sibbo Skyttegille -ampumaseuran perustajista.
Sisällissodan aikainen toiminta
Suomen sisällissodan aikana Ståhle osallistui tammi–helmikuun vaihteessa Itä-Uudenmaan taisteluihin muun muassa Sipoossa ja oli hieman myöhemmin mukana niin sanotulla Pellingin retkellä, jolloin Helsingin ja Itä-Uudenmaan suojeluskuntalaisia vetäytyi aluksi Porvoon saaristoon ja sieltä edelleen jäätyneen Suomenlahden yli Viroon.
Huhtikuun alussa joukko palasi jälleen Suomeen ja Ståhle nimitettiin sen miehistä kootun Länsi-Uudenmaan pataljoonan komppanianpäälliköksi. Kyseessä oli valkoisten rankaisuretkikunta, joka kiersi huhti–toukokuun aikana eri puolilla Uuttamaata ja Varsinais-Suomea. Pataljoona teloitti ainakin 200 punaista tai sellaiseksi epäiltyä miestä ja naista. Suomenruotsalaisista koostuneen pataljoonan uhreiksi joutui tiettävästi myös muutamia valkoisiin kuuluneita suomenkielisiä. Lukumääräisesti suurimmat olivat Vihdin, Västankvarnin sekä Perttulan teloitukset.
Nivajoki
Nivajoki on 36 kilometrin pituinen joki Murmanskin alueen lounaisosassa Luoteis-Venäjällä. Nivajoki saa alkunsa Imanterojärven eteläpäästä ja laskee Vienanmeren Kantalahteen. Joen suulla sijaitsee Kantalahden kaupunki ja lähellä sen niskaa Poljarnyje Zori. thumb|250px| Joen kuohuja, kun se oli vielä vapaa (1919). Nivajokeen rakennettiin 1930-luvun alussa suuri vesivoimalaitos ja 1940–1950-luvuilla kaksi laitosta lisää. Nivajoen voimalaitos mahdollisti Kantalahden ja Murmanskin välisen 278 kilometrin rataosan sähköistyksen ennen vuotta 1941. Nivajoen voimalaitoksen suuruutta kuvaa se, että Neuvostoliitto tilasi Tšekkoslovakiasta 10 teollisuusveturia käytettäväksi voimalaitostyömaalla.
Ivar Ståhle
Sisäministeri Ritavuoren murha
Vuonna 1927 Heikki Ritavuoren murhannut Ernst Tandefelt teki paljastuksen, jonka mukaan hän oli tavannut murhapäivänä ennen tekoaan Café Esplanadissa Ivar Ståhlen, Selim Collianderin ja Oscar Janssonin, joista jälkimmäinen oli antanut hänelle 1000 markkaa. Suojeluskuntain Yliesikunta ilmoitti Ståhlen olleen sairauslomalla, ja Ståhle käytti tätä alibinaan sille, ettei hän voinut olla tuolloin kahvilassa. Ståhlen ja kumppanien osuus Ritavuoren murhassa jäi kuitenkin selvittämättä, kun poliisi lopetti oikeuskanslerin päätöksellä tutkimukset maaliskuussa 1930.
Nivajoki
Kolmen laitoksen nykyinen yhteisteho on 240 megawattia ja vuosituotanto 1 390 gigawattituntia. Laitokset ovat venäläis-suomalaisessa omistuksessa (Gazprom ja Fortum) olevan TGK-1-yhtiön omistuksessa.
Ivar Ståhle
Muuta
Ivar Ståhle kuoli vuonna 1979, mutta joissakin lähteissä kuolinvuodeksi mainitaan virheellisesti 1982. Hänen mukaansa nimettiin Espoon Soukassa kulkeva Ivar Ståhlen kuja vuonna 1988.
Susan Huggett
Susan ”Sue” Huggett (s. 29. kesäkuuta 1954 Bulawayo, Rhodesian ja Njassamaan liittovaltio, Brittiläinen imperiumi) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Arvo Laro
Arvo Vihtori Laro (sukunimi vuoteen 1934 Lindholm; 23. joulukuuta 1909 Tampere – 29. elokuuta 1968 Mikkeli) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, lehtori ja kirjailija.
Laro oli toimittajana muun muassa tamperelaisessa Aamulehdessä. Jatkosodan aikana hän toimi rintamakirjeenvaihtajana ja lyhytaikaisesti 11. Tiedotuskomppanian päällikkönä. Hän oli sitten äidinkielen lehtorina vuodesta 1951 alkaen aluksi Lappeenrannassa ja sitten Mikkelissä.
Toivotuimmat
Toivotuimmat on Reijo Viidan kokoelma-albumi, jonka on koonnut tamperelainen Salix Ay. Levyyn
on koottu Viidan suosikkikappaleita vuosien varrelta.
Dipoli (rakennus)
thumb|250px|Dipoli Käpyoven puolelta Dipoli on Reima Pietilän ja Raili Paatelaisen (myöh. Pietilä) vuonna 1961 suunnittelema rakennus, joka rakennettiin alun perin Teknillisen korkeakoulun (TKK) ylioppilaskuntataloksi. Rakennuksen nykyinen omistaja on Aalto-yliopisto. Dipoli sijaitsee Espoossa Aalto-yliopiston Otaniemen kampuksella.
Katriina
Katriina on suomalainen naisen etunimi. Myös Katriinan kansainvälistä sisarnimeä Katrina käytetään Suomessa.
Dipoli (rakennus)
Historia
Teknillisen korkeakoulun muuttaessa 1960-luvun alussa Helsingistä Espooseen uudesta ylioppilastalosta järjestettiin suunnittelukilpailu. Hankalan kallioisen sijainnin ja tehtävänannossa vaaditun suuren muunneltavuuden vuoksi yksikään ehdotuksista ei täyttänyt kilpailulautakunnan kaikkia vaatimuksia eikä kilpailulle julistettu voittajaa. Pietilä ja Paatelainen jakoivat toisen palkinnon Osmo Lapon kanssa ja heitä pyydettiin kehittämään ehdotuksiaan. Lopulta rakennuksen suunnittelu annettiin Pietilälle ja Paatelaiselle. Rakennustyöt aloitettiin tammikuussa 1965 ja Dipoli otettiin käyttöön syksyllä 1966.
Katriina
Katriinan ja Katrinan alkuperä on kreikkalainen nimi Aikaterine, jonka alkuperää ei tunneta varmasti. Katriina juontuu Aikaterinesta Katariina-nimen kautta, josta Katriina on lyhenne.
Dipoli (rakennus)
Historia
Dipolissa järjestettiin Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (Etyk) valmistelevat kokoukset, jotka alkoivat marraskuussa 1972 ja jatkuivat kevääseen 1973.
Katriina
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 23 856 Katriina- ja 1 774 Katrina-nimen saanutta henkilöä, jotka kaikki ovat naisia.
Dipoli (rakennus)
Historia
Dipoli vuokrattiin Tekniselle korkeakoululle vuonna 1993, jolloin se muuttui ylioppilastalosta Teknillisen korkeakoulun Koulutuskeskus Dipoliksi (TKK Dipoli), joka oli TKK:n aikuiskoulutusyksikkö. TKK:n yhdistyessä osaksi Aalto-yliopistoa 2010 rakennus siirtyi Aalto-yliopiston käyttöön. Dipoli-taloa isännöi DIPOLI kokous- ja kongressipalvelut, ja TKK Dipolin juurille perustettu Aalto University Professional Development – Aalto PRO käytti myös tiloja. Dipolissa on yli 20 erilaista kokoustilaa ja lisäksi aula- ja ravintolatiloja, ja siellä järjestettiin runsaasti kongresseja, kokouksia ja juhlia kuten esimerkiksi vuosittainen roolipelitapahtuma Ropecon.
Arkkitehtuuri
Dipolin vapaamuotoista, luontoon sulautuvaa arkkitehtuuria sekä ihasteltiin että kritisoitiin sen valmistuessa. Norjalainen kriitikko Christian Norberg-Schulz katsoi sen edustavan paikalliset arvot huomioivaa arkkitehtuuria yleispätevän modernismin sijaan. Juhani Pallasmaa taas katsoi Arkkitehdissä 1967 julkaistussa arviossaan, ettei rakennuksen suunnittelussa ollut noudatettu vastuullisia periaatteita. Reima Pietilä itse totesi Dipolin olevan "hyvän maun vastainen" ja että se "puolustaa oikeutta olla erilainen ja silti arkkitehtuuria". Pietilän mielestä Dipolin tehtävänä olikin herättää keskustelua.
Köyliön kirkko
Köyliön kirkko sijaitsee Köyliönjärven Kirkkosaaressa. Se rakennettiin alun perin vuonna 1752 ristikirkoksi, jossa oli pieni torni. Kirkkoa ympäröi Köyliön vanha hautausmaa. .
Rakentaminen ja muutokset
Köyliön kirkon on suunnitellut ruotsalainen mestari Gustaf Adolf Wiman. Samojen suunnitelmien mukaan on tehty myös Ruotsissa Taalainmaalla Ludvikassa sijaitseva Ludvika Ulrikan kirkko. Molempien rakentamista tuki Ludvikassa vaikuttanut Cedercreutzin aatelissuku, jonka omistukseen Kirkkosaaren Köyliönkartano oli tullut 1740-luvun lopulla. thumb|250px|left|Alttaripääty. Vuosina 1888–1890 tehdyssä korjauksessa kirkkoa muutettiin perusteellisesti Sebastian Gripenbergin suunnitelmien mukaan. Julkisivusta tuli uusgoottilaista tyyliä edustava ja sakaristosta satulakattoinen. Tuolloin valmistui myös päätytorni. Tulipalo tuhosi kirkon sisätiloja 1978. Kirkon alttaritaulu on tuntemattoman taiteilijan mahdollisesti Italiassa maalaama ”Ristiinnaulattu”.
Kirkon lattian alle on haudattu kuningas Kustaa III:n 24-vuotiaana kuollut henkivartija Grüner. Hän kuoli Köyliön Kuninkaanlähteellä toisen henkivartijan kanssa käymässään kaksintaistelussa vuonna 1755 kuninkaan Suomen vierailun yhteydessä.
Köyliön kirkko, Kirkkosaari ja sieltä kirkonkylään johtava koivukuja kuuluvat Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1950, ja sen on suunnitellut arkkitehti Arvid Tollet.
Seurakunnan historiaa
Piispa Henrikin surmavirren mukaan talonpoika Lalli tappoi Piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä vuonna 1156 niin sanotun ensimmäisen ristiretken jälkeen. Sen muistoksi järvessä sijaitsevalle Kirkkokarille rakennettiin luultavasti jo 1300-luvulla kappeli, joka perimätiedon mukaan jäi käytöstä nykyisen kirkon valmistuttua. Varmuudella Köyliössä on sijainnut kirkko vuonna 1378, jolloin sinne haudattiin tuntemattomaksi jäänyt pappi.
Köyliö perustettiin Kokemäen kappeliseurakunnaksi vuonna 1445 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erotettiin 1587. Jo 1500-luvun alussa Kirkkosaareen oli tarkoitus rakentaa kivikirkko, mutta hankkeesta toteutui vain sakaristo. Tämän ns. Köyliön kivisakariston jäänteiden arvellaan sijaitsevan nykyisen kirkon pohjoispuolella Köyliönkartanon puistossa. Ensimmäinen varmasti tunnettu puukirkko saareen valmistui vuonna 1640. Se tuhoutui salamaniskusta syttyneessä tulipalossa 1751, minkä jälkeen rakennettiin Köyliön nykyinen kirkko.
Papinportaat
”Papinportaat” ovat massiviiset kiviset portaat, jotka johtavat Köyliönjärven rannasta rantatörmää pitkin ylös kirkkomaalle. Ne ovat olleet paikoillaan jo ainakin nykyistä kirkkoa rakennettaessa 1750-luvun alussa. Nimensä portaat ovat saaneet niitä aikoinaan käyttäneistä kirkkoherroista, jotka asuivat mantereen puolella ja kulkivat portaita pitkin matkallaan kirkkoon.
Francisco de Guruceaga Iturriza
De Guruceaga Iturriza sai 18. kesäkuuta 1969 nimityksen Margaritan ja 2. lokakuuta 1973 La Guairan hiippakunnan piispaksi. Hän erosi tehtävistään 18. lokakuuta 2001.
Petsamonjoki
Petsamonjoki on joki Petsamossa Murmanskin alueen länsiosassa Venäjällä, Suomen luovuttamalla alueella. 110 km pitkä Petsamonjoki saa alkunsa Petsamontunturien eteläpuolella sijaitsevista pikkujärvistä (muun muassa Piedsjärvi) ja laskee Petsamonvuonon perukkaan.
Tuttu Tarkiainen
Tuttu Viljo Tarkiainen (9. joulukuuta 1912 Helsinki – 29. lokakuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen valtiotieteilijä ja professori.
Tarkiaisen vanhemmat olivat kirjailija Maria Jotuni ja kirjallisuudentutkija Viljo Tarkiainen. Tarkiainen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1930, valmistui filosofian maisteriksi 1932 ja väitteli tohtoriksi 1938 tasavallan presidentin asemasta. Hän työskenteli vuosina 1934–1944 Suomen ulkoministeriössä ja toimi lähetystöattaseana Moskovassa 1936–1938, ministeriön jaostosihteerinä 1938–1943 sekä lähetystösihteerinä Roomassa 1943–1944. Sodan jälkeen hän oli muutaman vuoden ajan liike-elämän palveluksessa, Suomen Puunjalostusteollisuuden keskusliiton kauppapoliittisen osaston päällikkönä 1944–1945 ja Enso-Gutzeitin kauppapoliittisena neuvonantajana 1945–1948. Sen jälkeen hän oli FAO:n virkailijana Washingtonissa ja Roomassa 1949–1952. Suomeen palattuaan Tarkiainen siirtyi akateemiselle uralle. Hän oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun valtio-opin professorina 1952–1965 ja samalla koulun rehtorina 1954–1956 sekä yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina 1954 ja 1963–1965. Helsingin kauppakorkeakoulussa hän oli valtio-opin dosenttina 1954–1965 ja henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina vuodesta 1965 kuolemaansa asti.
Tarkiainen kuului Suomen valtuuskuntaan kauppaneuvotteluissa Pariisissa vuonna 1942 ja Kööpenhaminassa 1947. Hän oli jäsenenä vuoden 1956 YK:n yleiskokouksen Suomen-valtuuskunnassa ja oli Suomen YK-liiton puheenjohtajana 1956–1959.
Tarkiainen oli yhtenä kirjoittajana 12-osaisessa teoksessa Suomen kansanedustuslaitoksen historia.
Historiantutkija Kari Tarkiainen on Tuttu Tarkiaisen veljenpoika.
Elämän tarkoitus
thumb|220px|Henry Courtney Selous: [[Hamlet ja pääkallo]] Elämän tarkoitus on yleensä nimitys filosofiselle kysymykselle, miksi ihmiset elävät, mikä on heidän elämänsä tavoite tai miksi koko maailma on olemassa. Elämän tarkoituksen etsiminen on aina kiehtonut ihmisiä.
Kysymys ”mikä on elämän tarkoitus?” voi merkitä eri ihmisille eri asioita. Tämä voi johtua esimerkiksi sanan ”tarkoitus” monista eri merkityksistä, joita ovat muun muassa: ”Mikä on elämän alkuperä?”, ”mikä on elämän (ja kaikkeuden) luonne?”, ”mikä tekee elämän merkitykselliseksi?”, ”mikä on arvokasta elämässä?”, tai ”mikä on yksilön elämän tavoite tai päämäärä?”. Näihin kysymyksiin on annettu lukuisia erilaisia vastauksia. Biologian näkökulmasta elämän tarkoitus on tuottaa mahdollisimman paljon jälkeläisiä, eli lisääntyä ja pitää populaatio olemassa. Kristinuskon näkökulmasta elämän tarkoitus on elää yhteydessä Jumalaan ja käyttää omia erityistaitoja muiden hyväksi.
Tieteet
Kysymykset "mikä on arvokasta elämässä?" ja "mikä on yksilön elämän tarkoitus tai päämäärä?" kuuluvat etiikan ja yhteiskuntatieteiden alaan. Nämä pyrkivät selittämään ihmisten käyttäytymistä, arvoja ja yhteistoimintaa. Ihmisten vaikuttimien (jotka osoittavat, mitä ihminen pitää arvokkaana) tutkiminen kuuluu psykologian alaan.
Länsimainen filosofia
Monilla filosofeilla on ollut selkeät näkemykset siitä, mikä elämässä on arvokkainta.
Antiikin filosofia
Antiikin Kreikassa ihmisen elämään liittyvien asioiden pohtiminen, eli etiikan ja muun käytännöllisen filosofian tutkiminen, sai alkunsa Sokrateen aikana. Keskeinen käsite antiikin moraalifilosofiassa oli hyve, ja yleinen vastaus elämän tarkoitukseen tai lopulliseen päämäärään "onnellisuus", ja sen saavuttamiseksi "hyveellinen elämä".
Sokratesta seuranneiden filosofien mielipiteet vaihtelivat kuitenkin usein siinä, mikä oli suurinta hyvää elämässä. Esimerkiksi kyynikoiden ja stoalaisten mielestä olemassaolon perimmäinen tarkoitus oli juuri hyve itsessään, ei nautinto — kyreneläisten ja epikurolaisten mielestä taas nautinto oli suurin hyvä.
Aristoteles esitti elämän tarkoitukselle teorian, jonka mukaan ihminen on järjellinen eläin, joka lähestyy omaa ihanteellista ja lajilleen tyypillistä olemustaan hankkiessaan teoreettista tieteellistä tietoa maailmasta ja käytännöllistä moraalista tietoa oikeasta ja väärästä. Hänen lähtökohtanaan oli periaate, jonka mukaan jokaisen toimivan olennon korkein hyvä on hänen mahdollisuuksiensa täysi kehittyminen järjellisenä olentona. Ihmiselämän päämäärä (samoin kuin kaikkien muidenkin olioiden) on siis toteuttaa lajilleen ominaisia toimia. Kun ihminen toimii kuten hänen lajilleen on ominaista, hän toimii auttamatta oikein ja elää hyvää elämää. Aristoteleen mukaan tämä ihmisen ihanne on homo politicus eli yhteisöllinen ihminen. Aristoteleen mukaan ihmiselämän päätavoite on siis yhteisölliseen toimintaan osallistuminen. Aristoteles eli aikana, jolloin vapaat miehet usein viettivät aikansa toreilla keskustelemassa tai väittelemässä politiikasta tai muista sen aiheista. Aristoteleen mukaan tieto siitä, millainen elämä on ominaista jollekin oliolle, saadaan tutkimalla suuren olioryhmän toimintaa tietyssä tilanteessa ja vetämällä siitä johtopäätös yleisestä menettelytavoista. Aristoteles olettaa tämän päämäärän koskevan kaikkia ihmisiä.
Nihilismi
Friedrich Nietzsche määritteli nihilismin maailman ja erityisesti ihmisen olemassaolon tarkoituksen, merkityksen, lopullisen totuuden tai oleellisen arvon tyhjentämisenä. Nietzsche määritteli kristinuskon nihilistisenä uskontona, koska se poistaa merkityksen maalliselta elämältä ja keskittyy oletettuun kuoleman jälkeiseen elämään. Hän näki nihilismin myös luonnollisena lopputuloksena päätelmästään "Jumala on kuollut", ja esitti, että ihmiskunta voi toipua siitä palauttamalla merkityksen takaisin maan päälle.
Pragmatismi
Pragmatistiset filosofit ovat ajatelleet, että sen sijaan, että ihmiset etsisivät totuutta elämästä, heidän tulisi etsiä hyödyllistä ymmärrystä elämästä. William James esitti, että totuutta voidaan tehdä, mutta ei etsiä. Näin ollen elämän tarkoitus on sellainen käsitys elämän tarkoituksesta, joka ei ole ristiriidassa sen kanssa, mitä ihminen kokee tarkoitukselliseksi elämäksi. Elämän tarkoituksen voisi siis muotoilla sanoilla: "elämän tarkoitus ovat ne tarkoitukset, jotka saavat sinut arvostamaan sitä". Pragmatistille elämän tarkoitus voidaan löytää ainoastaan kokemuksen kautta.
Eksistentialismi
Filosofi Martin Heideggerin mukaan ihminen on olemassaolossaan "heitetty maailmaan". Jean-Paul Sartre kirjoitti: "Ihminen on olemassa ensin, tavoittaa itsensä, ilmaantuu maailmaan ja määrittelee itsensä vasta kaiken tämän jälkeen [...] Ei ole myöskään ihmisluontoa, koska ei ole Jumalaa, joka sen mielessään loisi". Heidän ja muiden eksistentialistien mukaan ihmisyyttä ei ole ennalta määrätty, vaan jokainen on vapaa valitsemaan olemisen tapansa itse ja on toisaalta siihen myös pakotettu. Tästä ristiriidasta seuraavaa elämän peruskokemusta kutsutaan ahdistukseksi (angst).
Koska ei ole olemassa mitään ennalta määriteltyä ihmisen luontoa tai mitään lopullista arvostelmaa maailmasta muuta kuin ihmisten kokema, ihmisiä voidaan tuomita tai määritellä ainoastaan heidän tekojensa ja valintojensa perusteella. Valinta on lopullinen mittari. Sartren mukaan: "Ihminen on vain sitä mitä hän itsestään tekee".
Humanismi
Humanistisen näkemyksen mukaan elämä ja todellisuus eivät ole mihinkään päämäärään suuntautuneita. Sikäli elämällä ei ole mitään erityistä tarkoitusta. Ihmisen tarkoituksen määrittävät ihmiset. Yksittäisen ihmisen onnellisuus on sidoksissa muiden ihmisten hyvinvointiin, osittain koska ihmiset ovat yhteisöllisiä eläimiä, jotka löytävät merkitystä yhteisöllisten suhteiden kautta, ja osittain koska kulttuurinen edistys hyödyttää kaikkia kyseisessä kulttuurissa eläviä.
Naturalismi
Filosofiassa naturalismi on käsitys, että todellista on vain fyysinen luonto ja että kaikki ilmiöt ovat tieteellisesti selitettävissä. Ontologisen naturalismin mukaan luonto on kaikenkäsittävä eikä sen ulkopuolella ole mitään. Naturalismi metodologisena tai tietoteoreettisena käsitteenä tarkoittaa näkemystä, jonka mukaan luonnossa havaittavat ilmiöt ovat parhaiten selitettävissä luontoon pohjautuvilla syillä.
Eläintieteilijä ja luonnontieteen popularisoija Richard Dawkins selittää elämän tarkoitusta kirjassaan Geenin itsekkyys evoluutioteorian avulla. Dawkins ajattelee, ettei evoluutiolla (ja sitä kautta esimerkiksi elämällä) ole mitään korkeampaa tarkoitusta. Hänen mukaansa korkeammat tarkoitukset liittyisivät ainoastaan kehittyneiden aivojen toimintaan esimerkiksi jotakin tavoiteltaessa. Tämän seurauksena aivoilla on taipumus virheellisesti liittää päämääriä myös sellaisiin asioihin, joissa niitä ei ole.
Uskonto
Uskonnolliselta näkökannalta elämän tarkoituksena on pidetty muun muassa jumalien palvelemista ja heidän tahtonsa noudattamista.
Buddhalaisuuden mukaan totuus elämästä on se, että se on kärsimystä, joka johtuu elämänjanosta. Kärsimys lakkaa, kun elämänjano sammuu. Tie elämänjanon sammumiseen on jalo kahdeksanosainen polku kohti lopullista tavoitetta, joka on nirvana eli valaistuminen ja näin samsarasta eli elämän kiertokulusta vapautuminen. Tämä voi tapahtua vain mietiskelyn ja henkisen kasvun kautta.
Hindulaisuuden mukaan ihmisellä on elämässään neljä päämäärää: kama, artha, dharma ja mokša. Sanotaan, että kaikki ihmiset etsivät kamaa (fyysistä ja henkistä nautintoa) ja arthaa (aineellista ja henkistä omaisuutta). Vanhemmiten ihmisen sanotaan tavoittelevan dharmaa (oikeudenmukaisuus, velvollisuus, henkinen oppi). Neljäs ja perimmäinen päämäärä on mokša, jossa vapaudutaan jälleensyntymän eli samsaran ketjusta ja yhdistytään brahmaniin eli maailmansieluun (vrt. nirvana). Ihmisen kannattaa tehdä elämässä hyviä tekoja kartuttaakseen hyvää karmaansa, jotta jälleensyntymän kierto katkeaisi.
Kristinuskon mukaan elämän tarkoitus on löytää pelastus Jeesuksessa ihmisen aineellisen elämän aikana. Kristinuskon perusajatus on Jumalan rakkaus, joka ei lopu fyysisen elämämme kuolemaan, vaan kestää iankaikkisesti. Yksinkertaisuudessaan kristinusko opettaa Johanneksen evankeliumin mukaan Jumala lähetti oman poikansa pelastamaan tämän epätoivoon hukkuvan maailman. "Sillä niin on Jumala maailmaa rakastanut, että hän antoi ainokaisen Poikansa, ettei yksikään, joka häneen uskoo, hukkuisi, vaan hänellä olisi iankaikkinen elämä" [Joh.3:16].
Käsite populaarikulttuurissa
Ajatusta "elämän tarkoituksesta" on parodioitu usein. Tunnetuimpia parodioita on Douglas Adamsin kirjassa Linnunradan käsikirja liftareille esitetty vastaus elämään, maailmankaikkeuteen ja kaikkeen muuhun sellaiseen. Kirjan antama vastaus on neljäkymmentäkaksi.
Brenda Phillips
Brenda Joan Phillips (s. 18. tammikuuta 1958) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Marie Steiner
pienoiskuva|253x253px|Marie Steiner-von Sivers 1903. Marie Steiner (o.s. von Sivers, 14. maaliskuuta 1867 Włocławek – 27. joulukuuta 1948 Beatenberg, Sveitsi) oli Rudolf Steinerin toinen puoliso ja tämän teosten julkaisija sekä toimittaja.
Tausta
Marie von Sivers syntyi Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa puolalaisessa Włocławekin kaupungissa ja varttui lähinnä Pietarissa. Perhetaustaltaan hän oli saksalais-balttilaista aatelissukua. Nuoruudessaan hän opiskeli muun muassa Pariisissa näyttelemistä ja lausumista.
Suhde Rudolf Steineriin
Marie von Sivers tutustui teosofiaan toimiessaan Eduard Schuren teosten saksantajana. Hän osallistui vuodesta 1900 alkaen Rudolf Steinerin luennoille. Seuraavana vuonna hän ehdotti tälle läntiseen okkultismiin pohjautuvan liikkeen perustamista.