cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kanadan politiikka
Quebecin kysymys
Aivan 1900-luvun lopussa Quebecin erohalut ovat kuitenkin vähentyneet, mihin ovat vaikuttaneet osittain liittovaltion toimet. Quebec on tunnustettu omaksi kansakunnakseen, ja provinssi on saanut runsaasti liittovaltion tukiaisia. Separitistipuolue Bloc Québécois’n suosio romahti vuoden 2011 vaaleissa. Lisäksi suurin osa nuorista ja maahanmuuttajista eivät kannata eroa, joten todennäköisesti eron kannatus hiipuu entisestään.
Oikeuslaitos
Kanadan oikeuslaitos on monimutkainen, sillä se on moniportainen sekä provinssien että liittovaltion tasolla. Suurin osa oikeustapauksista käsitellään alueellisissa ja provinssin sisäisissä tuomioistuimissa. Toisella tasolla ovat alueelliset ylemmät tuomioistuimet, jotka käsittelevät vakavammat rikokset ja alemmalta tasolta tulleet valitukset. Samalla tasolla on myös liittovaltion tuomioistuin. Kolmannella tasolla ovat alueelliset ja liittovaltion hovioikeus. Ylimmällä tasolla on korkein oikeus. Suurimman osan tuomareista nimitää kenraalikuvernööri, ja liittovaltio maksaa tuomareiden palkat.
Ulkopolitiikka
thumb|Kanadan pääministeri Stephen Harper tapaamassa Yhdysvaltain presidentti [[Barack Obamaa.]] Kanadan ulkopolitiikkaa hallitsee monenkeskeisyys, ja se osallistuu laaja-alaisesti moniin kansainvälisiin järjestöihin. Kanada kuuluu kaikkin merkittäviin kansainvälisiin järjestöihin, kuten Yhdistyneisiin kansakuntiin, Natoon, Maailman kauppajärjestöön, OECD:hen, G8-ryhmään, Maailmanpankkiin ja Kansainväliseen valuuttarahastoon. Lisäksi Kanadalla on kaksikielisyytensä ansiosta vahvat suhteet myös frankofonisten maiden yhteistyöjärjestöön.
Puolustuspolitiikka
Kanadan puolustuspolitiikan tärkeimmät tekijät ovat järjestyksessä Kanadan turvallisuus, Pohjois-Amerikan turvallisuus ja kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden edistäminen. Keskeisenä tekijänä Kanadan puolustuspolitiikassa on Nato, johon se on kuulunut järjestön perustamisesta lähtien. Kanadan ja Yhdysvaltain välillä on ollut puolustuspoliittista yhteistyötä jo pitkään. Maat solmivat 1940 Ogdensburgin sopimuksen. Sitä ennen Kanada oli puolustuspoliittisesti ollut läheisessä suhteessa Britanniaan, mutta natsi-Saksan uhka Euroopassa laittoi maan kääntymään Yhdysvaltain puoleen. Naton lisäksi Yhdysvallat ja Kanada tekee yhteistyötä muun muassa Pohjois-Amerikan ilmapuolustuksesta vastaavassa NORAD-organisaatiossa.
Kanadassa ei ole asevelvollisuutta, vaan sen puolustusvoimat ovat ammattiarmeija. Puolustusvoimat on jaettu maavoimiin, ilmavoimiin ja merivoimiin. Puolustusvoimien vahvuus ei ole ikinä ollut keskeisenä osana Kanadan puolustuspolitiikkaa. Puolustusvoimien henkilökuntaan kuuluukin pienempi osuus maan työvoimasta kuin muilla Nato-mailla, ja lisäksi se käyttää vähemmän rahaa henkeä kohden kuin useimmat sen liittolaisista. Kanadaa pidetään silti rauhanturvaamisen suurmaana, ja se on osallistunut perinteisesti aktiivisesti YK:n rauhanturvaoperaatioihin.
Al-Ahli SC (Tripoli)
Joukkueen kotistadion on June 11 Stadium, joka sijaitsee Tripolissa.
Masazō Nonaka
Masazō Nonaka (野中 正造 Nonaka Masazō, 25. heinäkuuta 1905 – 20. tammikuuta 2019 ) oli japanilainen mies, josta tuli maailman vanhin elävä mies espanjalaisen Francisco Núñez Oliveran kuoltua 29. tammikuuta 2018 ja Japanin vanhin elävä mies Masamitsu Yoshidan kuoltua 29. lokakuuta 2016.
Nonaka meni naimisiin Hatsuno Nonakan kanssa ja he saivat viisi lasta. Hän piti pitkän ikänsä salaisuuksina makeisten syömistä ja kuumissa lähteissä kylpemistä.
Jacques Santer
Jacques Santer (s. 18. toukokuuta 1937 ) on luxemburgilainen poliitikko. Hän oli Euroopan unionin komission puheenjohtaja tammikuusta 1995 maaliskuuhun 1999 saakka. Hän joutui eroamaan, kun koko Santerin komissio sai Euroopan parlamentilta epäluottamuslauseen sen toimintaan liittyneiden väärinkäytösepäilyjen takia. Kaudella 1999–2004 Santer oli Euroopan parlamentin jäsen.
Sound Pack (Viikate)
Sound Pack on Viikate -yhtyeen vuonna 2010 ilmestynyt kokoelma-albumi. Se sisältää kokonaisuudessaan Viikatteen albumit Marraskuun lauluja I ja Marraskuun lauluja II. DVD-osio sisältää vuonna 2003 ilmestyneen Leimu -DVD:n, jolle on koottu kolme yhtyeen musiikkivideota. Albumi on osa Supersounds Musicin julkaisemaa samannimistä kokoelmalevysarjaa.
Kappaleet
Lähde:
Kazakstan talviolympialaisissa 2010
thumb|Kazakstanin joukkue avajaisissa.
Kazakstan osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 39 urheilijan voimin. Maa saavutti yhden hopeisen mitalin ja oli mitalitaulukossa viimeisellä sijalla Viron kanssa. Kazakstanin lippua avajaisissa kantoi Dias Keneshev.
Henkivakuutusyhtiö Suomi
Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Suomi eli Suomi-yhtiö oli suomalainen henkivakuutusyhtiö, joka toimi vuosina 1890–2017. Vuodesta 2005 alkaen yhtiö oli run off -tilassa eikä myöntänyt lainkaan uusia vakuutuksia. Vuosina 2014–2016 Suomi-yhtiö toteutti kolme merkittävää vakuutuskannan luovutusta siirtäen kaikki vakuutuksensa ja asiakkaansa muille toimijoille. Yhtiö lopetti tämän jälkeen toimintansa vuonna 2017 ja purkautui vuonna 2018 vapaaehtoisen selvitysmenettelyn kautta.
Suomalaisuusliikkeen eri suuntien kilpailu
Suomi-yhtiö perustettiin fennomania-aatteen hengessä vuonna 1890. Yhtiön perustava yhtiökokous pidettiin 25.1.1890. Yhtiö perustettiin alkupääoman keräämiseksi osakeyhtiön muodossa, mutta jo vuonna 1900 se muutettiin vakuutuksenottajien omistamaksi keskinäiseksi yhtiöksi. Fennomaanisen liikkeen piirissä syntyneen hajaannuksen seurauksena yhtiön jäätyä nuorsuomalaisten haltuun vanhasuomalaiset perustivat vuonna 1910 sen kilpailijaksi Keskinäisen Henkivakuutusyhtiön Salaman. Myös Salama perustettiin ensin osakeyhtiömuotoisena, mutta sekin muuttui keskinäiseksi yhtiöksi vuonna 1920.
Yhtiöiden kilpailu oli ennen sotia erittäin ankaraa, ja asiaan liittyi myös poliittisia erimielisyyksiä. Ne menettivät kuitenkin sotien jälkeen merkityksensä. Lopulta yhtiöt aloittivat vuonna 1969 läheisen yhteistoiminnan, jonka aikana valmisteltiin niiden täydellistä yhtymistä. Yhtiöt fuusioituivat vuoden 1971 alussa ja yhtiön nimeksi tuli Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Suomi-Salama (Suomi-Salama).
Suomi-Salaman aika
Vahinkovakuuttaja Pohjola ja Suomi-Salama sopivat yhteistyöstä loppuvuonna 1974. Tavoitteena oli muodostaa ”vakuutustavaratalo” ja hallinnollisesti synnytettiin yhtiökokonaisuus, josta käytettiin nimeä Pohjola-yhtiöt. Suomi-Salaman henkilökunta muutti yhtiön Lönnrotinkadulla sijainneesta, vuonna 1911 valmistuneesta jugendlinnasta Pohjolan pääkonttoriin Munkkivuoren Lapinmäentielle. Vanhaan pääkonttoriin Lönnrotinkadulle palattiin kuitenkin melko pian.
Irtautuminen Pohjola-ryhmästä
Vuonna 1997 Suomi-yhtiö päätti Salaman osakekannan myynnistä Pohjolalle, ja Salama muuttui kaupan seurauksena 1.7.1997 Henkivakuutusosakeyhtiö Pohjolaksi (Henki-Pohjola). Suomi-yhtiön lopetti uusien vakuutusten myynnin ja siirtyi run off -tilaan. Henkivakuutusliiketoimintaa jatkoi Henki-Pohjola.
Myrskyisten vaiheiden jälkeen Suomi-yhtiö päätti kuitenkin jo vuonna 1999 jatkaa toimintaansa itsenäisenä yhtiönä ja aloitti vakuutusmyynnin uudelleen 1.9.2000. Suomi-yhtiö myös osti vuonna 2001 Henki-Pohjolan osakekannan takaisin itselleen ja nimenmuutoksen seurauksena tytäryhtiön nimeksi tuli Henki-Suomi. Lisäksi Suomi-yhtiö käynnisti henkivakuutusliiketoiminnan ulkomailla ostamalla Pohjolalta tytäryhtiöikseen henkivakuutusyhtiöt Virossa ja Latviassa; Suomi-yhtiö perusti myös itse yhtiön Liettuaan. Näitä yhtiöitä kutsuttiin nimellä Sesam-yhtiöt. Amerikkalaiselta omistajalta ostettiin vuonna 2001 enemmistö puolalaisesta henkivakuutusyhtiöstä, joka sai nimekseen Finlife.
Henki-Suomen koko vakuutuskanta siirrettiin kuitenkin emoyhtiöön vuoden 2003 lopussa ja Henki-Suomi purettiin. Tämän jälkeen jo alkuvuonna 2004 julkistettiin, että Suomi-yhtiö lopettaa uusien vakuutusten myynnin vuoden 2005 alusta ja Pohjola ostaa osan Suomi-yhtiön vakuutuskannasta eli ne vakuutukset, jotka oli otettu kesäkuun 1997 jälkeen. Nämä vakuutukset siirrettiin 1.1.2005 kannanluovutuksella Pohjolan perustamaan uuteen Henkivakuutusosakeyhtiö Pohjolaan. Suomi-yhtiöön jäi run off -tilan alkaessa noin 300 000 vanhaa asiakasta vakuutuksineen sekä ulkomaantoiminnot. Ristiinomistusta purettiin ja Pohjola myi Suomi-yhtiön takuuosuudet Keskinäiselle Eläkevakuutusyhtiölle Ilmariselle (Ilmarinen) ja Ilmarisen takuuosuudet Suomi-yhtiölle.
Suomi-yhtiön jäljellä oleva henkilökunta, kymmenkunta henkilöä muutti yhtiön omistamaan Atlas-taloon Aleksanterinkadulle. Muu henkilöstö siirtyi Henki-Pohjolan palvelukseen vuoden 2005 alusta. Suomi-yhtiö teki pitkäaikaiset ulkoistamissopimukset Pohjolan kanssa vakuutus- ja sijoituskantansa hoitamisesta. Lönnrotinkadun pääkonttori myytiin kansainväliselle kiinteistösijoittajalle. Vuonna 2005 Suomi-yhtiö myös myi kaikki omistamansa Pohjola-osakkeet silloiselle OKO:lle.
Yhtiön alasajo
Vuoden 2008 finanssikriisin myötä korot ja sijoitustuotot laskivat. Suomi-yhtiö ryhtyi pohtimaan alasajonsa nopeuttamista ja vakuutusten siirtoa toimivaan yhtiöön. Ulkomaan tytäryhtiöt myytiin itävaltalaiselle Vienna Insurance Groupille, mutta kotimaisista vakuutuksista luopuminen yhdellä kertaa osoittautui tässä vaiheessa mahdottomaksi.
2010-luvulla Suomi-yhtiö päätti yrittää luopua vakuutuksistaan vakuutuskanta kerrallaan. Ryhmäeläkevakuutukset siirrettiin Mandatum Henkivakuutusosakeyhtiöön (Mandatum Life) vuoden 2014 lopussa. Yksilölliset henkivakuutukset siirrettiin OP Ryhmään vuotta myöhemmin eli vuoden 2015 lopussa ja viimeinen vakuutuskanta eli yksilölliset eläkevakuutukset siirrettiin myös OP Ryhmään vuoden 2016 lopussa. Vakuutuskantojen mukana siirtyi myös vakuutuksille kuulunut Suomi-yhtiön ylimääräinen varallisuus.
Suomi-yhtiön edustajisto päätti vuonna 2016 viimeisen kannanluovutuksen hyväksyessään, että yhtiö kannanluovutuksen toteuduttua lopettaa toimintansa ja hakee toimilupansa peruuttamista. Finanssivalvonta perui Suomi-yhtiön toimiluvan yhtiön omasta hakemuksesta helmikuussa 2017. Saman vuoden yhtiökokous päätti Suomi-yhtiön asettamisesta selvitystilaan yhtiön purkamiseksi.
Suomi-yhtiön viimeinen yhtiökokous pidettiin 13.3.2018 ja yhtiö on nyt purkautunut. Suomi-yhtiö teki juridista historiaa: se oli Suomessa ensimmäinen merkittävän kokonainen henkivakuutusyhtiö, joka hallitusti purettiin osakeyhtiölain mukaisen vapaaehtoisen selvitysmenettelyn avulla.
Newton-asteikko
Newton-asteikko (yksikön tunnus °N) on brittiläisen fyysikon Isaac Newtonin vuonna 1701 lehdessä Philosophical Transactions esittelemä lämpötila-asteikko. Se on empiirinen asteikko, jonka kaksi referenssipistettä ovat veden jäätymispiste ja ihmisen ruumiinlämpö. Näille pisteille Newton antoi lämpötilat 0 °N ja 12 °N. Koska lämpötilat mitataan veden jäätymispisteen suhteen, kutsutaan sitä suhteelliseksi asteikoksi. Mittausteknisesti sen asteikko on välimatka-asteikko, jossa termodynaamisia laskelmia voi tehdä ainoastaan lämpötilaerojen avulla. Asteikosta ei tullut yleisesti suosittua, mutta se oli eräs varhaisimmista käytetyistä lämpötila-asteikoista.
Asteikon erityispiirteitä
Newton loi yllä mainitun asteikon vuosina 1692–1693 käyttäen lasiputkea, jossa alasäiliössä oli laajentuma. Hän kaatoi lasiputkeen tietty määrä pellavaöljyä ja sulki sitten lasiputken yläpään tiiviisti. Mittarin tyypistä voidaan käyttää nimitystä ”Firenzen lämpömittari” vastaavien italialaisten mittareiden mukaan. Newton oletti pellavaöljyn tilavuuden verrannolliseksi lämpötilaan. Veden jäätymispisteen tilavuudeksi hän asetti luvun 10 000 (t = 0 °N) ja sai ruumiin lämpötilassa tilavuudeksi luvun 10 256 (t = 12 °N). Kun vesi kiehui, oli tilavuus 10 725 (t = 33–34 °N) ja kun sulanut tina jähmettyi oli tilavuus 11 516 (t = 72 °N).
Newtonin lämpömittarin mitta-alue on poikkeuksellisen laaja. Hän käytti sen luomiseksi apuna muitakin referenssipisteitä, jotka hän skaalasi ensimmäisten 12 °N:n mukaan lineaarisesti. Hän käytti näiden pisteiden luomiseksi lyijyä (Pb), tinaa (Sn), vismuttia (Bi) ja antimonia (Sb). Osa pisteistä hän loi sekoittamalla käyttämistään metalleista erilaisia lejeerinkejä. Näiden avulla hän laajensi asteikkoa lähtien liikkeelle veden kiehumispisteestä (33 °N) ja jatkaen vielä 18 muulla sulamispisteellä lämpötilaan, joka nykytietämyksen mukaan on ollut 631 °C. Vaikka lämpömittari näytti korkeissa lämpötiloissa toistasataa astetta väärin, on standardin luominen vaikuttava ja selvästi omaperäinen idea moniin seuraajiinsa verrattuna.
Newtonin jäähtymislaki
Tämän lämpömittarin avulla Newton keksi Newtonin jäähtymislain. Tarkat mittaukset paljastivat ilmiön logaritmisen luonteen.
Muunnokset kelvineiksi ja Celsiuksiksi
Kelvin-asteikko eroaa Celsius-asteikosta 273,15 °C:n verran. Newtonit ovat siksi ja kelvinit
Ele Alenius
Ele Allan Alenius (5. kesäkuuta 1925 Tampere – 19. marraskuuta 2022 Helsinki ) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kansanedustaja vuosina 1966–1977 ja johti puoluetta 1967–1979. Alenius toimi toisena valtiovarainministerinä Paasion ja Koiviston hallituksissa vuosina 1966–1970. Hän oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen 1977–1992.
Alenius oli koulutukseltaan valtiotieteen tohtori ja ammatiltaan taidekauppias.
Elämä
Ele Aleniuksen vanhemmat olivat muurari August Felix Alenius (1899–1957) ja Hämeenkyröstä kotoisin ollut Sylvia Matilda Koskinen (1902–1987). Hän oli perheensä ainoa lapsi. Sisällissodassa Aleniuksen perhe oli punaisten puolella. Hänen isoisänsä August Alenius (1872–1923) kuului Vilppulan rintamalla Lylyn punakaartin esikuntaan ja tuomittiin sodan jälkeen kahdeksan vuoden vankeuteen. August Aleniuksen terveys heikkeni vankeudessa ja hän kuoli pian armahduksensa jälkeen. Myös hänen poikansa, Ele Aleniuksen isä August oli vangittuna, mutta selvisi ilman tuomiota. Alenius vietti varhaislapsuutensa Tampereen Amurissa. Vuonna 1930 perhe muutti Helsinkiin, kun muurarina työskennellyt August Alenius oli suorittanut yksityisesti oppikoulukurssin ja aloitti opiskelut Helsingin yliopistossa. Valmistuttuaan filosofian maisteriksi hän joutui 1930-luvulla vasemmistolaisuutensa vuoksi työnantajien mustalle listalle, mikä vaikeutti työpaikan saantia.
Helsingissä Aleniukset asuivat aluksi Kalliossa ja myöhemmin Töölössä. Lapsuutensa kesät Alenius vietti äidinpuoleisten isovanhempiensa luona Hämeenkyrön Kyröskoskella. Kansakoulun jälkeen Alenius siirtyi Helsingin reaalilyseoon, jossa hänen luokkatovereitaan olivat muun muassa Lasse Heikkilä ja Helge Dahlman. Talvisodan ajan Aleniuksen perhe oli Helsingin pommituksia paossa isän veljen luona Porin Toejoella, joka kuitenkin joutui myös pommitusten kohteeksi. Jatkosodassa Alenius palveli rannikkotykistössä Jussarön saarella, mutta ei osallistunut varsinaisiin taisteluihin. Ennen sodan päättymistä hän suoritti Reserviupseerikoulun 59. kurssin Niinisalossa. Alenius ylennettiin luutnantiksi vuonna 1967.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi vuonna 1945 Alenius aloitti kansantaloustieteen opiskelut Helsingin yliopistossa. Hän valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi 1948 ja lisensiaatiksi 1956 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1958. Opiskeluaikoinaan Alenius liittyi Akateemisen sosialistiseuran sekä SKDL:n jäseneksi. Yliopistoura katkesi Aleniuksen poliittiseen aktiivisuuteen, eikä häntä hyväksytty myöskään työväenliikkeen hallitsemaan pankkiin tai osuusliikkeeseen. Hän kertoi saaneensa tiedon, että taustalla olisi ollut vaikuttamassa Veikko Puskalan johtama SDP:n tiedusteluorganisaatio. Alenius oli myös isänsä perustaman perheyhtiön taideliike Artegrafican toimitusjohtaja vuosina 1958–1977.
Vuosina 1962–1963 Alenius oli New Yorkissa Suomen YK-valtuuskunnan jäsenenä.
Puolueura
Opiskeluaikanaan Alenius liittyi Akateemiseen Sosialistiseuraan (ASS). Vuonna 1965 Alenius valittiin SKDL:n pääsihteeriksi. Samana vuonna hän nousi myös SKDL:ään yhteisöjäsenenä kuuluneen Sosialistisen opiskelijaliiton (SOL) ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Eduskuntavaaleissa 1966 Alenius valittiin kansanedustajaksi Helsingin kaupungin vaalipiiristä. Hänet nimitettiin muodostetussa Paasion hallituksessa toiseksi valtiovarainministeriksi. Hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 1964–1967.
Vuoden 1982 presidentinvaaleissa SKDL:n enemmistö asettui Aleniuksen ja Kalevi Kivistön kehotuksesta vaalien ratkaisevalla kierroksella SDP:n Mauno Koiviston taakse.
Poliittinen kanta
Alenius kuvasi olleensa sosialisti, jolle tärkeää oli vasemmiston yhteistyö. Suomen kommunistisella puolueella (SKP) oli SKDL:ssa hallitseva asema, mutta Alenius pyrki vähentämään SKP:n roolia ja johti 1970-luvulla SKDL:n sosialistien järjestöä.
Aleniuksen teos Sosialistiseen Suomeen (1969) edusti sosialismia, joka teki pesäeron tiukkaan marxilaiseen oikeaoppisuuteen. Alenius vaati rauhanomaista ja parlamentaarista siirtymistä sosialistiseen yhteiskuntaan. Hän korosti raskaan teollisuuden merkitystä tulevaisuuden talouselämässä ja vaati tämän asteittaista kansallistamista sekä valtionyhtiöjohtoista teollistamispolitiikkaa. Alenius uskoi pienten ja keskisuurten yritysten voivan jatkaa toimintaansa yksityisomisteisina myös sosialistisessa järjestelmässä. Hän korosti, että sosialismiin tulee siirtyä vain Suomen kansan niin todella tahtoessa. Alenius esitti jopa, että sosialistisesta yhteiskuntajärjestelmästä voitaisiin kansan niin tahtoessa luopua. Haastattelussa vuonna 2004 hän kertoi taistelleensa koko Suomen itsenäisyyden puolesta korostaen varsinkin asian henkistä puolta. Helsingin Sanomien haastattelussa elokuussa 2020 95-vuotias Alenius totesi, kuinka olisi ollut parempi, jos Neuvostoliittoa ei olisi koskaan syntynyt ja ollutkaan.
Exile (japanilainen yhtye)
Exile on japanilainen seitsemän hengen muodostama j-pop-yhtye. Sen levy-yhtiö on Rhythm zone.
Evemaster
Evemaster on suomalainen dark metal -yhtye, jonka perustivat Tomi Mykkänen ja Jarno Taskula vuonna 1996. Jarno Taskula laulaa Evemasterin lisäksi myös death- ja thrash metallia sekoittavassa bändissä nimeltä Exremains.
Ele Alenius
Poliittinen kanta
Alenius joutui monesti neuvostoliittolaisten ja SKP:n opposition (taistolaisten) arvostelun kohteeksi. Häntä pidettiin yhtenä ”pahimmista” neuvostovastaisista ja reformistisista henkilöistä kansandemokraattisen liikkeen johtopaikoilla. Vuonna 1990 Alenius ei liittynyt vasemmistoliittoon, koska puolueeseen otettiin myös entiset oppositiolaiset.
Uudemmissa kirjoissaan Alenius on kehitellyt ”planetarismiksi” kutsumaansa ajattelua. Vuonna 2011 Tulevaisuudentutkimuksen seura myönsi Aleniukselle tulevaisuuspalkinnon.
Exile (japanilainen yhtye)
Myös Exilen vuoden 2007 lopussa ilmestynyt albumi Exile Love on myynyt huomattavan hyvin, yli miljoona kappaletta.
The Flaming Lips
250px|thumb|right|The Flaming Lips The Flaming Lips on yhdysvaltalainen yhtye, joka kuuluu tunnustetuimpiin kokeellisen vaihtoehtorockin esiintyjiin. Suurimman läpimurtonsa yhtye teki vasta kuutisentoista vuotta perustamisensa jälkeen julkaistuaan The Soft Bulletinin (1999). The Flaming Lips tunnetaan omasta kuvastostaan, jossa Jeesus, joulu, robotit, Disney sekä metafyysisesti taistelevat ja vertavuotavat ihmiset kohtaavat toisensa –ulkoavaruudessa.
John Bruton
John Gerard Bruton (s. 18. toukokuuta 1947) on irlantilainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi maansa yhdeksäntenä pääministerinä (Taoiseach) vuosina 1994–1997. Sen jälkeen Bruton toimi Euroopan unionin suurlähettiläänä Yhdysvalloissa vuosina 2004–2009 ja Euroopan kansanpuolueen varapuheenjohtajana 1999–2005.
The Flaming Lips
The Flaming Lips on vieraillut kaksi kertaa Suomessa, vuonna 2007 Ruisrockissa ja 2009 Pitkässä Kuumassa Kesässä.
John Bruton
Irlannin parlamentin alahuoneessa (Dáil Éireann) Bruton vaikutti vuosina 1969–2004. Ennen kauttaan maansa pääministerinä Bruton toimi maansa valtiovarainministerinä, kauppaministerinä ja teollisuusministerinä.
The Flaming Lips
Historia
Yhä toimiva yhtye perustettiin Oklahomassa vuonna 1983.
John Bruton
2010-luvulla hän on ottanut voimakkaasti kantaa aborttia vastaan.
The Flaming Lips
Albumit
EP:t
Maher Zain
Maher Zain (s. 16. heinäkuuta 1981 Tripoli, Libanon) on Libanonissa syntynyt ruotsalainen R&B-laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hän yhdistää uskonnolliset sanoitukset pop- ja R&B-musiikkiin ja on yksi modernin islamilaisen musiikin suosituimmista artisteista.
Dargaud
upright|pienoiskuva|Georges Dargaud vuonna 1988.
Les Éditions Dargaud on suuri ranskalainen, ranskankielistä sarjakuvaa julkaiseva kustantamo. Sen perusti vuonna 1943 Georges Dargaud. Kustantamo julkaisee suurta osaa kuuluisista ranskalaisista sarjakuvista, kuten Lucky Lukea ja Valeriania.
Moskovan elokuvajuhlat
Moskovan kansainväliset elokuvajuhlat (, lyh. MIFF, ) on Venäjän pääkaupungissa Moskovassa vuosittain kesä-heinäkuussa pidettävä elokuvafestivaali. Se järjestettiin ensi kerran vuonna 1935, jolloin tuomaristoa johti Sergei Eisenstein. Tapahtuma jäi yksittäiseksi, kunnes vuodesta 1959 festivaalia alettiin järjestää säännöllisesti joka toinen vuosi, vuorovuosin Tšekkoslovakiassa pidettyjen Karlovy Varyn elokuvajuhlien kanssa. Neuvostoliiton hajottua ja Tšekkoslovakian jakauduttua molemmat festivaalit muuttuivat jokavuotisiksi.
Moskovan elokuvajuhlilla on ollut suuri merkitys monien elokuvantekijöiden kansainväliselle uralle; heitä ovat muiden muassa Aki Kaurismäki, Krzysztof Kieślowski, Humberto Solás, István Szabó ja Kaneto Shindō.
1980-luvun alkupuolella Moskovan elokuvajuhlia kuvattiin esitysmäärältään maailman suurimmiksi: kilpailusarjan lisäksi eri esityspaikoissa näytettiin aamusta iltaan lastenelokuvia, lyhytelokuvia ja uutuuselokuvia eri maista.
Suomalaisia Moskovan festivaaleilla
Vuonna 2005 tuomariston erikoispalkinnon sai Aku Louhimiehen ohjaama Paha maa. Moskovan festivaalin kansainväliseen kilpailusarjaan on valittu suomalaiselokuvista myös ainakin Matti Kassilan Punainen viiva (1959), Edvin Laineen Akseli ja Elina (1970), Mika Kaurismäen Klaani – tarina Sammakoitten suvusta (1985) , Christian Lindbladin Ripa ruostuu (1993) , Paul-Anders Simman Sagojogan ministeri (1997) , Olli Saarelan Rukajärven tie (1999) , Saara Saarelan Hengittämättä ja nauramatta (2002) , Jörn Donnerin Armi elää! (2015) ja Visa Koiso-Kanttilan Kaiken se kestää (2017).
Vuonna 2019 Tommi Korpela palkittiin Moskovassa parhaasta miespääosasta elokuvassa Tyhjiö.
Vuosina 2007–2009 Moskovan elokuvajuhlien johtajana toimi suomalainen Kirsi Tykkyläinen.
Palkinnot
Pääpalkinnon lisäksi Moskovan elokuvajuhlilla jaetaan tuomariston erikoispalkintoja sekä elokuvanäyttelijöille myönnettäviä, Konstantin Stanislavskin mukaan nimettyjä Stanislavski-palkintoja.
Pääpalkinto
Moskovan elokuvajuhlien pääpalkinto on nykyisin Kultainen Pyhän Yrjön palkinto, joka mukailee Moskovan vaakunaa. Alun perin pääpalkinto tunnettiin nimellä Grand Prix, sitten Kultainen palkinto.
Suomenniemi (niemi)
Suomenniemeksi toisinaan kutsutaan Suomenlahden ja Pohjanlahden väliin jäävää niemimaata, joka on Suomen alueella. Sen alueella sijaitsee valtaosa Suomen väestöstä, muun muassa Suomen suurimmat kaupungit.
Simo Paavilainen
thumb|250px|Käpy ja Simo Paavilaisen suunnittelema [[Vaasan yliopiston pääsisäänkäynti.]] Simo Kari Paavilainen (s. 14. kesäkuuta 1944 Vaasa) on suomalainen arkkitehti, professori ja toimi arkkitehtuurin laitoksen johtajana Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 2004–2009.
Paavilainen opiskeli arkkitehtuuria Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui arkkitehdiksi 1975. Hänet nimitettiin arkkitehtuurin professoriksi 1998 ja dekaaniksi 2004. Hänellä on ollut arkkitehtitoimisto vuodesta 1977 yhdessä vaimonsa Käpy Paavilaisen kanssa, Arkkitehtuuritoimisto Käpy ja Simo Paavilainen Oy.
P. W. Botha
Pieter Willem Botha (yleisesti käytetty muoto P. W. Botha, 12. tammikuuta 1916 Paul Roux – 31. lokakuuta 2006 Wilderness) oli eteläafrikkalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1978–1984 sekä valtiollisena presidenttinä vuosina 1984–1989. Ennen pääministeriyttään Botha toimi maansa puolustusministerinä vuodesta 1966. Etelä-Afrikan parlamentissa Botha vaikutti vuodesta 1948 valtiolliseen presidenttiyteensä asti. Bothan lempinimi oli Die Groet Krokodil eli suuri krokotiili. Botha oli viimeinen apartheidiä tukenut Etelä-Afrikan valtiollinen presidentti.
Varhainen elämä
Botha syntyi afrikaaneriperheeseen Paul Rouxissa, Oranjen vapaavaltion provinssissa. Hänen isänsä Pieter Willem Botha Sr. oli taistellut kommandona toisessa buurisodassa ja hänen äitinsä Hendrina Christina Botha oli ollut vanki brittien keskitysleirissä sodan aikana. Botha opiskeli Oranjen vapaavaltion yliopistossa Bloemfonteinissa oikeustiedettä, mutta jätti yliopiston ennen valmistumista ja keskittyi poliittisen uran luomiseen. Bothan kotiseutu oli hyvin konservatiivista ja afrikaanerinationalistista. Vuonna 1936 Botha liittyikin Kansallispuolueeseen. Daniel François Malan nimitti nuoren Bothan puolueorganisaattoriksi Kapmaahan, ja myöhemmin hän toimi puolueen kansallisena tiedottajana vuoden 1948 parlamenttivaaleissa. Samoissa vaaleissa Botha valittiin parlamentin jäseneksi Georgen vaalipiiristä Kapmaasta. Botha toimi tässä tehtävässä yhteensä 36 vuoden ajan.
Botha ministerinä
Hendrik Verwoerd nimitti Bothan apulaissisäministeriksi vuoden 1958 hallitukseensa, ja kolmen vuoden päästä Botha yleni täydeksi ministeriksi. Vuonna 1966 Bothasta tuli maan puolustusministeri, jona hän toimi 14:n vuoden ajan. Bothan ministeriaikana Etelä-Afrikka päätti osallistumisesta Angolan sisällissotaan. Bothan puolustusministerikautena maan puolustusbudjetti kasvoi 20-kertaiseksi, ja kansainvälisen kauppasaarron vuoksi maa tuli aseiden osalta käytännössä omavaraiseksi.
Kun pääministeri John Vorster erosi vuonna 1978, Botha nousi osittain yllättävästi maan pääministeriksi ja sitä edesauttoi informaatioministeriössä tapahtunut laajaa julkisuutta saanut skandaali, joka tuhosi informaatioministeri Connie Mulderin maineen.
Botha pääministerinä
Pääministeri P. W. Bothan johdolla Etelä-Afrikan hallitus ryhtyi vuonna 1977 toteuttamaan ”totaalista strategiaa” ANC:n ja muiden järjestöjen sitä vastaan käymää ”totaalista sotaa” vastaan. Strategian kulmakiviä olivat maan sotilasbudjetin kasvattaminen vihamielisiä uusia naapurimaita vastaan ja uuden turvallisuuskoneiston luominen. Uudelleenjärjestettyjen turvallisuuspoliisin ja sotilastiedustelun osastot toteuttivat seuraavan neljän vuoden aikana arviolta 30–40 poliittista salamurhaa muun muassa kirjepommeilla, ja useita tuhansia kuoli maan puolustusvoimien Etelä-Afrikan puolustusvoimain suorittamissa sotilasiskuissa naapurimaiden alueella.
Sarcelles
Sarcelles on kunta Pariisin esikaupungissa, 16,3 kilometrin päässä keskustasta. Se on Sarcellesin arrondissementin keskuspaikka. Siellä oli vuonna 2007 asukkaita 59 594.
P. W. Botha
Botha pääministerinä
P. W. Botha pyrki kukistamaan sisäisen vastarinnan myös tarjoamalla mustille rajoitettuja oikeuksia. Vuonna 1979 hallitus laillisti mustien ammattiyhdistykset ja antoi niille oikeuden käydä palkkaneuvotteluja työnantajien kanssa. Mustille annettiin myös rajoitettu oikeus osallistua kaupunginhallitusten toimintaan ja mustien oikeutta omistaa kiinteistöjä ja yrityksiä laajennettiin. Suurin osa mustista suhtautui uudistuksiin kuitenkin varauksellisesti, ja esimerkiksi pääosa ammattijärjestöistä kieltäytyi rekisteröitymästä peläten niiden johtajien tulevia pidätyksiä tai pannamääräyksiä. Vuonna 1979 Botha meni vielä pidemmälle perustaen komission, joka esitti maan perustuslain uudistamista siten, että värillisille ja intialaisille (mutta ei mustille) olisi luotu parlamenttiin omat kamarinsa. Perustuslaki uudistettiin vuonna 1983 kansanäänestyksen jälkeen, jossa 2/3 valkoisista eteläafrikkalaisista kannatti sitä. Vaikka parlamentin valtasuhteet oli uudessakin perustuslaissa valittu niin, että valkoisilla säilyi täydellinen päätösvalta, repi perustuslakiuudistus kuitenkin Kansallispuoluetta kahtia ”valistuneisiin” (verligtes), jotka kannattivat muutosta, ja ”kapeakatseisiin” (verkramptes), jotka katsoivat ettei rotujen tullut olla minkäänlaisessa kanssakäymisessä.
Sarcelles
Kansainvälisen valuuttarahaston entinen pääjohtaja Dominique Strauss-Kahn on ollut kaupungin pormestari 1995–1997.
P. W. Botha
Presidenttiys
Elokuussa 1985 pitämässään niin kutsutussa Rubicon-puheessa Botha julkisti joukon uudistuksia, vaikka puheen sisältö jäi ennakoitua vähäisemmäksi. Siinä ei esimerkiksi luvattu Nelson Mandelan vapauttamista, kuten oli uumoiltu. Botha tyytyi toteamaan vain jo yleisesti tiedossa olleen tosiasian: suurapartheidin bantustan-järjestelmä oli epäonnistunut ja toimimaton. Uudistusten varovaisuudesta huolimatta Botha joutui kasvavan kritiikin kohteeksi poliittisen spektrin oikealta laidalta. Etelä-Afrikan konservatiivinen puolue nousi vuoden 1987 parlamentin pääoppositiopuolueeksi ja puolueen puheenjohtaja Andries Treurnicht esitti epäluottamuslausetta hallitukselle vuonna 1988, koska apartheidin hävittäminen ”on avannut ovet mustalle vallalle”. Myös buurinationalististen äärioikeistolaisten järjestöjen, kuten Afrikaner Weerstandsbewegingin jäsenmäärät kasvoivat.
Ensimmäinen epävirallinen ja salainen neuvottelu Nelson Mandelan ja Kansallispuolueen muodostaman hallituksen välillä käytiin lokakuussa 1985 Volksin sairaalassa Kapkaupungissa, jossa Mandela oli hoidettavana suurentuneen eturauhasen vuoksi. Mandela oli pyytänyt tapaamista kirjeitse maan oikeusministeriltä Kobie Coetseelta jo vuonna 1984, ja vaikka ministeri ei tuolloin vastannut, hän saapui tapaamaan Mandelaa sairaalaan. Coetsee raportoi tapaamisesta Bothalle, joka kehotti häntä jatkamaan yhteydenpitoa Mandelan kanssa. Seuraavan vuoden aikana Coetsee ja Mandela tapasivat useasti ministerin kartanossa, Palismoorin vankilan sivurakennuksessa ja maan vankiloiden johtajan kenraali Johan Willemsen asunnossa.
Botha sai aivoverenvuodon tammikuussa 1989. Hänen toivuttuaan maaliskuuhun mennessä Mandela lähetti hänelle muistion. Siinä esitettiin ANC:n näkemys keskeisistä poliittisista kysymyksistä, kuten puolueen suhteesta kommunismiin ja enemmistövaltaan. Muistiossa myös esitettiin, että ANC:n ja hallituksen tulisi tavata ja pyrkiä luomaan ilmapiiri, jossa neuvottelut voitaisiin aloittaa. Botha suostui nyt salaiseen tapaamiseen, jonka Coetsee ja Barnard järjestivät 5. heinäkuuta 1989. Mandela kuljetettiin presidentin virka-asuntoon Tuynhuysiin salaa turvallisuuspoliisin ohi. Tapaamisessa ei sovittu mitään konkreettista, mutta sen symbolinen merkitys oli suuri.
Syrjäyttäminen
Kansallispuolueen kenttäväki oli ollut yhä tyytymättömämpi Bothan toimintaan varsinkin aivoverenvuodon jälkeen, ja lopulta 15. elokuuta Botha joutui eroamaan valtiollisen presidentin tehtävästä painostuksen edessä. Uudeksi valtiolliseksi presidentiksi nousi Frederik de Klerk, joka oli valittu helmikuussa puolueen puheenjohtajaksi. Vuonna 2000 Botha erosi myös Kansallispuolueesta.
Poliittisen uran jälkeen
Botha kieltäytyi päättäväisesti pyytämästä anteeksi rooliaan apartheid-järjestelmän ylläpitämisessä. Vuosina 1996 ja 1997 Bothan osuutta ANC:tä vastaan toteutetuissa pommi-iskuissa tutkittiin, tutkimukset eivät johtaneet syytteisiin.
Kuolema
Botha menehtyi sydänkohtaukseen kodissaan Western Capessa 31. lokakuuta 2006 90 vuoden iässä.
Presidentti Thabo Mbeki määräsi liput puolitankoon. Bothalle ehdotettiin valtiollisia hautajaisia, mutta hänen perheensä kielsi tämän. Hautajaiset järjestettiin yksityisesti 8. marraskuuta Georgen kunnassa. Mbeki osallistui niihin.
Aiheesta muualla
ś
Alexander King Sample
pienoiskuva
Alexander King Sample (s. 7. marraskuuta 1960) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Marquetten hiippakuntaan Mark Francis Schmitt 1. kesäkuuta 1990. Hänet nimitettiin sen piispaksi 13. joulukuuta 2005, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 25. tammikuuta 2006 Adam Joseph Maida, jota avustivat James Henry Garland ja Mark Francis Schmitt.
James Henry Garland
James Henry Garland (s. 13. joulukuuta 1931) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cincinnatin arkkihiippakuntaan 15. elokuuta 1959 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Garrianan titulaaripiispaksi 2. kesäkuuta 1984. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. heinäkuuta Daniel Edward Pilarczyk, jota avustivat Nicholas Thomas Elko ja Edward Anthony McCarthy.
Garland sai 6. lokakuuta 1992 nimityksen Marquetten piispaksi, joksi hänet asetettiin 11. marraskuuta. Hän erosi tehtävistään 13. joulukuuta 2005.
Viherjuuri
Viherjuuri voi tarkoittaa:
Jussi-palkinnot 2002
Jussi-palkinnot 2002 jaettiin 20. tammikuuta 2002 Ravintola Vanha Maestrossa pidetyssä palkintojakotilaisuudessa vuoden 2001 elokuville. Gaalan juonsi Minna Turunen.
M107 (sirpalekranaatti)
thumb|right|M107-sirpalekranaatteja.
M107 on yhdysvaltalainen kenttätykistön 155 mm sirpalekranaatti. Kranaattia voidaan ampua NATO-standardin mukaisilla 155 mm kenttätykeillä.
Kehitys
M107 on kehitetty aiemmasta 155 mm sirpalekranaatista mallia M102. M102 puolestaan suunniteltiin ranskalaisen 155 mm m/1917-haupitsin sirpalekranaatin pohjalta. Merkittävin ero M102:n ja M107:n välillä on se, että M107:n johtorengas on leveämpi.
Kranaatti modifioitiin vuonna 1944 herätesytyttimille sopivaksi poraamalla räjähdyspanoksen yläosasta pieni määrä räjähdysainetta pois. Porauksen tuoma lisätila ei ole enää nykyisten herätesytyttimien aiempaa pienemmän koon takia tarpeellinen. Tämän takia poraukseen on asetettu 136 gramman TNT-lisäpanos.
Ominaisuudet
Kranaatin ontto teräksinen runko on ladattu joko TNT:llä tai heksotolilla. Maalausmerkinnät on tehty keltaisella värillä. Sytytintilassa on kuljetusta varten teräksinen nostorengas, joka kierretään irti ja korvataan sytyttimellä ennen kranaatin ampumista. Kranaatin kokonaispaino on 43,2 kg, josta räjähdysainetäytteen osuus on 15 %. Kranaatti ladataan erillään ruutipanoksesta. Räjähtäessään kranaatti tuottaa noin 1950 sirpaletta.
Salme Kandolin
Salme Kandolin on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton pääsihteeri vuosina 1988–1990 ja Vasemmistoliiton varapuheenjohtaja 1990–1992.
Kandolin syntyi Pohjois-Karjalassa ja opiskeli Tampereella. Valmistuttuaan hän työskenteli opettajana Tampereen yliopistossa ja myöhemmin Oikeusministeriössä. Kandolin meni mukaan kansandemokraattisen liikkeen toimintaan 1960-luvun lopulla. 1970-luvun alussa hän liittyi SKDL:n jäseneksi. Kandolin lukeutui SKDL:n sosialisteihin. Keväällä 1988 Kandolin valittiin SKDL:n pääsihteeriksi Turun liittokokouksessa. Ennen valintaansa hän työskenteli seitsemän vuotta eduskunnan liikennevaliokunnan sihteerinä.
Kandolin valittiin Vasemmistoliiton varapuheenjohtajaksi puolueen perustavassa kokouksessa 1990. Samana vuonna hän laati puolueen ohjelmallisen Kestävän kehityksen energiapolitiikka -asiakirjan. Kandolin kannatti Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Hän oli puoluesihteeri Matti Viialaisen läheinen tukija. Tammikuun 1994 presidentinvaalissa Kandolin tuki SDP:n Martti Ahtisaarta, vaikka Vasemmistoliitolla oli omakin ehdokas. Maaliskuussa hänet valittiin Vasemmistoliiton ja SDP:n yhteistyötä edistäneen Silta-yhdistyksen hallitukseen. Kandolin erosi Vasemmistoliitosta syyskuussa 1994.
2000-luvulla Kandolin on toiminut ympäristövaliokunnan sihteerinä.
Kandolin on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri.
Alkmaar-luokka
Alkmaar-luokka on Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston viidentoista miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka.
Hubert Dupont
Hubert Dupont (s. 13. marraskuuta 1980 Lyon) on ranskalainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään mäkimies. Hän aloitti ammattilaisuransa R. A. G. T. Semences -joukkueessa 2005 ja edusti Ag2r-tallia koko lopun ammattilaisuransa 2006–2019.
Saavutuksia
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives
Havaijilaiset
Havaijilaiset ovat Havaijisaarten polynesialaisia alkuperäisasukkaita.
Havaijin alkuperäisasukkaista käytetään usein nimitystä "alkuperäisväestö" tai vain Kanaka. Näin erotetaan toisistaan etniset havaijilaiset ja Havaijin osavaltion asukkaat. Muita havaijilaisten itsestään käyttämiä termejä ovat mm. Kanaka ‘Ōiwi, Kanaka Hawai‘i tai Hawai‘i maoli. Englanninkielisessä termissä "Havaijin alkuperäisasukas" tehdään ero sen perusteella, täyttääkö henkilö ns. 50 % verikiintiön: mikäli hän on vähintään 50-prosenttisesti havaijilaistaustainen, "native" kirjoitetaan pienellä alkukirjaimella. Mikäli henkilöllä on edes jotenkin taustaltaan havaijilainen, "Native" kirjoitetaan isolla alkukirjaimella.
Historia ja lukumäärät
Heidän esi-isänsä tulivat saarille Tahitista ja Marquesassaarilta kahdessa erässä: ensin noin 400 jaa. ja sitten viimeistään 900-luvulla. Yhdysvaltojen väestöviraston mukaan Yhdysvalloissa oli 401 162 henkilöä, joilla oli havaijilaiset juuret, ja 140 652 henkilöä, joilla oli vain havaijilainen alkuperä. Suurin osa havaijilaisista asuu Havaijilla ja Kaliforniassa. 2/3 asuu Havaijilla ja loput muualla Yhdysvalloissa. Havaijilaiset puhuvat useimmiten englantia, mutta jotkut osaavat edelleen havaijia. Ennen eurooppalaisten saapumista havaijilaisten määräksi arvioitiin noin 300 000. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan havaijilaisia oli 619 855. Havaijilaiset ovat suurin Tyynenmeren alkuperäisasukkaiden ryhmä Yhdysvalloissa.
Vuonna 1921 säädetyn lain nojalla ainoastaan sellaiset henkilöt, jotka täyttävät verikiintiön, eli ovat etniseltä taustaltaan vähintään 50-prosenttisesti havaijilaisia, voivat hakea havaijilaisille tarkoitettuun vuokraohjelmaan, jossa nämä saavat vuokrata osavaltion omistamaa maata, joka on varattu nimenomaan verikiintiön täyttäneille havaijilaisille. Vuokrattava havaijilaisten kotimaa on edullisempaa vapaisiin markkinoihin verrattuna, koska vuokra on 1 $ vuodessa 99 vuoden ajan (voidaan tarvittaessa jatkaa 100 vuodella) ja 7 vuoden vapaus kiinteistöverosta. Vuonna 2022 Kaiali‘i Kahele teki Yhdysvaltain kongressissa aloitteen, jonka tarkoitus olisi laskea verikiintiö 1/32-osaan, koska eri etnisten ryhmien välisten liittojen myötä vanhaa kiintiötä on vaikea soveltaa.
Länsimaista tulleiden kolonialistien vaikutuksesta havaijilainen kulttuuri ja havaijin kieli ajautuivat ahtaalle ja lähes katosivat kokonaan. Kielen opettaminen kouluissa oli kiellettyä aina vuoteen 1978 saakka. Julkisissa kouluissa havaijin kielen opetus alkoi kielikylpyjen kautta vuonna 1987. Havaijilaisen kulttuurin renessanssi alkoi 1970-luvulla. Vuonna 2007 Havaijin yliopisto (Hilon kampus) alkoi tarjota tohtorin koulutusohjelmaa havaijin kielestä, mikä oli ensimmäinen kerta, kun jossain amerikkalaisessa yliopistossa saattoi väitellä tohtoriksi jostakin maan alkuperäiskielestä.
Bosnia ja Hertsegovinan jääkiekkomaajoukkue
Bosnia-Hertsegovinan jääkiekkomaajoukkue edustaa Bosnia-Hertsegovinaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja turnauksissa. Se on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 2001 alkaen. IIHF:n ylläpitämässä jääkiekon maailmanrankingissa se oli listattuna ensi kerran vuonna 2015. Maassa oli vuonna 2021 kaksi jäähallia ja 56 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.
Havaijilaiset
Nykyään
Alkuperäisväestö käyttää toisinaan omaa kelta-viher-punaista lippua, jossa on kuvattuna kaksi melaa sekä kāhili. Kolme eriväristä raitaa kuvaavat Havaijin kolmea kastia: aatelisto, maanomistajat ja tavalliset kansalaiset. Lippu on suosittu mm. siksi, että siinä ei ole kolonialismiin liittyvää symboliikkaa.
Bosnia ja Hertsegovinan jääkiekkomaajoukkue
Bosnia on osallistunut alimman tason eli 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuihin kahdesti, vuosina 2015 ja 2016. Vuoden 2017 turnaukseen joukkue oli ilmoitettu, mutta se ei lopulta kuitenkaan osallistunut siihen. Näin ollen se tuomittiin hävinneeksi kaikki ottelunsa luvuin 0–5.
Vuonna 2018 maa osallistui neljän maan kesken pelattuun 3. divisioonan karsintaturnaukseen, jossa se sijoittui toiseksi Turkmenistanin jälkeen.
Havaijilaiset
Nykyään
Yhdysvaltain liittovaltio ei laske havaijilaisia kuuluvaksi Amerikan alkuperäiskansoihin, minkä vuoksi esim. Bureau of Indian Affairs ei edusta havaijilaisia, vaan tätä varten Havaijilla toimii erillinen virasto nimeltä Office of Hawaiian Affairs.
Havaijin kieltä puhutaan edelleen pääkielenä, mutta ainoastaan Ni‘ihaun saarella, jonka murre eroaa huomattavasti muiden saarten havaijista.
Sekä Havaijin osavaltio että Yhdysvaltain liittovaltio ovat pyytäneet anteeksi havaijilaisiin ja näiden kulttuuriin kohdistuvaa sortoa. Vuonna 1993 presidentti Bill Clinton allekirjoitti päätöslauselman, jossa Yhdysvallat myönsi ja pahoitteli osuuttaan vuoden 1893 vallankaappaukseen. Vuonna 2022 osavaltion lainsäädäntöelin puolestaan hyväksyi päätöslauselman, jossa se pyysi anteeksi havaijin kielen opettamiskieltoa.
Walter Tomsen
Walter Tomsen (4. maaliskuuta 1912 Kiova – 30. joulukuuta 2000 Southbury, Connecticut) oli yhdysvaltalainen ampuja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja sai hopeaa 50 metrin pienoiskiväärin makuukilpailussa pistemäärällä 599.
Luettelo maailman korkeimmista vuorista
Tämä on luettelo maailman korkeimmista vuorista. Listalla on yli sata vuorta, jotka kaikki sijaitsevat Aasiassa. Luetteloon on hyväksytty vain vuoret, jotka objektiivisesti mitaten voidaan luokitella itsenäisiksi vuoriksi, eikä sivuhuipuiksi.
Huomioita
Aina ei ole selvää, mikä on itsenäinen vuori ja mikä sivuhuippu. Suosittu ja intuitiivinen menetelmä vuorten ja sivuhuippujen erottamiseksi on mitata korkeusero huipulta korkeimpaan solaan, joka erottaa sen vielä korkeammasta huipusta eli topografinen prominenssi. Korkeampaa huippua kutsutaan tällöin prominentiksi. Yleinen määritelmä vuorelle on huippu, jonka prominenssi on vähintään 300 metriä. Vaihtoehtoisesti käytetään prominenssin ja absoluuttisen korkeuden suhdetta (rajana yleensä 7–8 %), koska 300 metrin raja on vähäinen korkeimmille huipuille ja toisaalta liian suuri esim. Suomen tuntureille. Alla olevassa taulukossa on käytetty prominenssirajana 500 metriä, mikä vastaa kyseisissä korkeuksissa noin seitsemää prosenttia. Haittana prominenssipohjaisessa listassa on se, että jotkin hyvin tunnetut vuoret, kuten Eiger ja Nuptse saattavat pudota pois, koska niitä yhdistää korkeampaan huippuun suhteellisen korkea sola. Muutamia sellaisia huippuja, joiden prominenssi on lähes riittävä, on sisällytetty listaan ilman järjestysnumeroa.
On erittäin epätodennäköistä, että kaikki luetellut korkeudet olisivat edes metrin tarkkuudella oikein. Merenpinnan taso on usein hankala määritellä, kun vuori sijaitsee kaukana merestä. Eri lähteet poikkeavat toisistaan useilla metreillä ja annetut korkeudet saattavat poiketa muualla Wikipediassa esiintyvästä tiedosta. Äärimmäisenä esimerkkinä Ulugh Muztagh mainitaan usein 7 723–7 754 metriä korkeaksi, mutta on ilmeisesti vain 6 973–6 987 metriä. Monilla Karakorumin vuorilla korkeustiedot eri kartoissa saattavat poiketa yli 100 metrillä. Jopa korkein kaikista, Mount Everest, vaihtelee tuoreissakin mittauksissa välillä 8 844–8 850 metriä.
Vaikka jotkin maailmankolkat erityisesti vuoristoisilla alueilla ovat yhä puutteellisesti kartoitettuja, on epätodennäköistä, että yksikään tähän listaan mahtuva vuori olisi jäänyt huomaamatta, koska luoksepääsemättömätkin seudut on kartoitettu satelliittimittauksin. Silti korkeudet ja/tai prominenssit voivat tarkentua, joten listan järjestys voi muuttua ja jopa ”uusia” vuoria voi ilmestyä listalle. Varmuuden vuoksi lista on laajennettu kaikkiin yli 7 200 metriä korkeisiin huippuihin.
Korkein vuori ei välttämättä ole suhteellisesti korkein, kun huomioidaan korkeusero vuoren ja sitä ympäröivän tasangon välillä. Ei ole olemassa tarkkaa määritelmää ympäröivälle tasangolle, mutta Denali, Kilimanjaro ja Nanga Parbat ovat mahdollisia ehdokkaita suhteellisesti korkeimmaksi. Monien saarella sijaitsevien vuorten tasanko on merenpinnan alapuolella, ja jos tämä hyväksytään mitaksi, suhteellisesti korkein vuori on kiistatta Mauna Kea, joka kohoaa 10 200 metriä Tyynenmeren pohjan yläpuolelle.
Maantieteellinen jakauma
Useimmat luettelon vuoret sijaitsevat Himalajan ja Karakorumin vuoristoissa. Kaikki maailman yli 7 000 metriä korkeat vuoret sijaitsevat Keski-Aasiassa, suorakulmiossa, jota rajaavat Noshaq (7 492 m) Afganistanin ja Pakistanin rajalla lännessä, Peak Jengish Chokusu (Tomur Feng) (7 439 m) Kirgisian ja Sinkiangin rajalla pohjoisessa, Gongga Shan (Minya Konka) (7 556 m) Sichuanissa idässä ja Kabru (7 412 m) Sikkimin ja Nepalin rajalla etelässä.
Luokittelu
Seuraavassa on luokiteltu ylläolevat tiedot. Kaksi vasemmanpuoleista numeroa rivillä ovat vuoren korkeuden kaksi ensimmäistä numeroa ja jokainen numero oikealle edustaa vuoren korkeuden kolmatta numeroa. Oikeanpuoleiset numerot on linkitetty vuoren artikkeliin. Esimerkiksi voidaan havaita, että vain yhden vuoren (Mount Everestin) korkeus on 884x metriä. Samaten voidaan nähdä, että on olemassa vain viisi yli 8 200 metriä korkeaa vuorta.
Liza van der Most
250px|thumb|Liza van der Most (vas.) Liza van der Most (s. 8. lokakuuta 1993) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa kesäkuun 2020 loppuun mennessä 15 maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Brasiliaa vastaan 20. elokuuta 2014. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 2017. Hän saavutti MM-hopeaa 2019 mutta ei päässyt lopputurnauksessa pelaamaan lainkaan.
Seuratasolla van der Most edustaa Ajaxia.
Luettelo maailman korkeimmista vuorista
Luokittelu
88 | 4
87 |
86 | 1
85 | 8 1
84 | 8
82 |
81 | 8 6 6 2
80 | 9 8 5 3 2
79 | 5 4 3 3
78 | 9 8 7 6 2 2 1 0
77 | 9 9 8 8 5 5 4 1 0 0
76 | 9 7 6 6 4 1 1
75 | 7 7 5 5 4 4 4 3 3 1 1
73 | 8 8 8 8 8 6 6 5 5 5 4 2 1 1 1 0
72 | 9 9 9 8 8 8 8 7 7 6 6 5 4 4 4 3 2 2 1 1 0 0 0 0 0 0 0
Thomas Flynn
Thomas Flynn (8. heinäkuuta 1931 Ballaghaderreen – 3. kesäkuuta 2015) oli irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Achonryn hiippakuntaan 17. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin sen piispaksi 30. joulukuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. helmikuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Alibrandi, jota avustivat Joseph Cunnane ja James Fergus.
Flynn jäi eläkkeelle 20. marraskuuta 2007.
Ludvig Holberg
thumb|right|Ludvig Holbergin patsas [[Bergenissä.]] Ludvig Holberg (13. joulukuuta (J: 3. joulukuuta) 1684 Bergen – 28. tammikuuta 1754 Kööpenhamina) oli tanskalais-norjalainen näytelmäkirjailija ja historioitsija. Häntä pidetään Tanskan ja Norjan yhteisenä kansalliskirjailijana. Holberg sai vaikutteita muun muassa barokista ja valistuksen aatteista.