cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Libanonin rauhanturvaoperaatio 2006
YK:n suunnitelma
Yhdistyneiden kansakuntien joukkoja komentaa ranskalainen kenraali helmikuuhun 2007, minkä jälkeen komento siirtyy italialaiselle kenraalille.
Joukkoja tarjonneita maita
Yhdysvallat suositti alussa, että Egypti ja Turkki lähettäisivät joukkoja Etelä-Libanoniin.
Särkiniemi
Särkiniemi (usein myös Särkiniemi-Särkilahti) on kaupunginosa Kuopiossa noin 3–4 kilometrin päässä keskustasta. Asukkaita alueella on noin 4 000. Kaupunginosa jakautuu pääosin 1970-luvulla rakennettuun Särkiniemeen ja 2000-luvulla aloitettuun Särkilahteen. Alueita yhdistää Särkilahden silta, jossa saavat liikkua kävelijät, pyöräilijät ja paikallisbussit. Alueen palvelut ovat keskittyneet Särkiniemeen. Särkiniemessä sijaitsee myös sähköalan yritys POK Group ja Särkiniemen koulu. Särkiniemessä on Sale, K-Market ja Neste-huoltoasema. Särkilahden alueella oli aiemmin Siwa.
Särkiniemi-Särkilahti -alueelle on sijoittunut vain noin 700 työpaikkaa, joten aluetta voi pitää vahvasti asumiseen painottuneena.
Alueen linja-autoliikennöinti on joukkoliikenteeseen suunnattujen panostusten (mm. Särkilahden silta ja joukkoliikennekatu) ansiosta erittäin voimakasta.
Frances the Mute
Frances the Mute on The Mars Voltan toinen ja samalla läpimurtoalbumi, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 2005. Albumilla on sekä englannin- että espanjankielisiä sanoituksia.
Albumin ensisingle ”The Widow” sisälsi b-puolenaan albumilta pois jätetyn nimikkokappaleen ”Frances the Mute”.
Alkuperäinen listaus
Kaikki kappaleet säveltäneet Omar Rodríguez-López ja Cedric Bixler-Zavala.
Virallisessa kappalelistauksessa Vade Mecum, Pour Another Icepick, Pisacis ja Con Safo ovat osa Miranda That Ghost Just Isn't Holy Anymore -kappaletta, mutta niistä vain Vade Mecum sopii kappaleen ilmoitettuun kestoaikaan. Pour Another Icepick, Pisacis ja Con Safo, yhdistettynä Tarantismin, Plant a Nail in the Naval Streamin, Faminepulsen, Multiple Spouse Woundsin ja Sarcophagi pituuksiin eli listauksessa mainittuihin Cassandra Geminin kappaleisiin, muodostavat kokonaisuudessaan Cassandra Geminin. Kyseessä on CD:n painovirhe. Koska levy-yhtiön mukaan viiden kappaleen äänite olisi ollut EP eikä LP, päädyttiin levyn viimeinen kappale jakamaan kahdeksaan osaan, jotta yhtye sai täysimittaiset korvaukset äänitteestään. Näin ollen CD-levyllä on 12 raitaa, joista kahdeksan viimeistä muodostaa yli puolituntisen kokonaisuuden Cassandra Gemini.
Kokoonpano
Viulut:
Richard Ian Cox
Richard Ian Cox (s. 3. lokakuuta 1973 St Asaph, Wales) on kanadalainen Young Artistilla palkittu näyttelijä, joka tunnetaan paremmin useista äänirooleistaan.
Rantakylän seurakunta
Rantakylän seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Joensuussa. Sen alue käsittää Rantakylän, Mutalan ja Utran; alue on kaistale Pielisjoen ja Kajaanintien välissä. Jäseniä on 10 950. Rantakylän seurakunta kuuluuJoensuun seurakuntayhtymään, ja siihen kuuluvat myös kuuluvat myös Joensuun, Pielisensuun, Vaara-Karjalan, Enon ja Pyhäselän seurakunnat.
Richard Ian Cox
Ura
Hän aloitti näyttelemisen jo 9-vuotiaana ja teki ensimmäisen sopimuksensa agentin kanssa 14-vuotiaana. Sittemmin hän sai ensimmäisen televisioroolin Musta ori televisiosarjassa, jossa Cox näytteli vuosina 1990–1993. Sarjan aikana hänet palkittiin Young Artistilla vuonna 1992 parhaana nuorena näyttelijänä televisiosarjassa. Sarjan päätyttyä Cox jatkoi esiintymistä televisiossa ja kokeili myös ääninäyttelemistä vuonna 1994 dubattuaan Rulon roolin OVAssa Green Legend Ran. Seuraavan kerran hän päätyi tekemään äänirooleja vuonna 1998, jonka jälkeen Cox on ollut yksi käytetyimmistä äänistä animen dubbaamisessa englanniksi. Erityisesti hän nousi tunnettavuuteen ääninäyttelijänä 2000-luvun alussa dubattuaan Inuyasha animen samannimistä päähahmoa, sekä tehtyään ensimmäisen alkuperäisen ääniroolinsa X-Men: Evolutionissa. Sitä ennen Cox tunnetaan muun muassa Ranma ½:ssa Ranma Saotomen miespuolen äänenä.
Ääniroolien ohella Cox on jatkanut näytelmäroolien tekemistä ja on esiintynyt niin sarjoissa kuin elokuvissakin, kuten Cold Squad, Tähtiportti, Kaikki viisi vaimoani, Kierot kytät, Stargate Atlantis, Sisarrakkautta ja Eureka. Hänellä oli myös pienirooli elokuvassa Ghost Rider – aaveajaja vuonna 2007.
Siviilissä
Cox on naimisissa Becky Coxin kanssa ja hän harrastaa pyöräilyn lisäksi judoa. Lisäksi Cox puhuu sujuvasti ranskaa.
Aufgaben für Zug und Kompanie
Aufgaben für Zug und Kompanie on Erwin Rommelin vuonna 1928 julkaisema kirja. Tämä pieni kirja sisältää 19 erityisesti komppanian ja ryhmänjohtajille tarkoitettua sotataktista harjoitusta. Harjoitusten tarkoituksena on auttaa johtajia kehittämään oman joukkonsa koulutusta. Teoksessa on 74 sivua.
Hermina Geyser
Hermina Lategan Geyser (s. 4. helmikuuta 1938 Pietermaritzburg) on eteläafrikkalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili korkeushypyssä.
Geyser osallistui olympialaisiin kerran, Melbournessa 1956. Hän oli tuolloin finaalin jaetulla kahdeksannella sijalla. Geyser hyppäsi ennätyksensä 169 cm vuonna 1958 ja oli kyseisen vuoden maailmantilaston kahdeksanneksi paras. Hän voitti viimeisen Etelä-Afrikan mestaruutensa vuonna 1960.
Sojuz 7
Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969), Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969) ja Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969) laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein, myös paluu tapahtui vuorokauden välein. Kaikki kolme avaruusalusta olivat miehitettyjä. Sojuz 7:ssä oli kolme kosmonauttia Anatoli Filiptšenko, Viktor Gorbatko ja Vladislav Volkov. Alukset eivät telakoituneet, vaikka tarkoitus luultavasti oli.
L. A. Puntila
Lauri Aadolf (L. A.) Puntila (24. elokuuta 1907 Hattula – 24. toukokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen politiikan ja historian tutkija, joka osallistui myös itse poliittiseen toimintaan.
Elämäkerta
Puntilan vanhemmat olivat maanviljelijä Eevert Puntila ja Iida Vilhelmiina Oskarintytär Puntila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1926 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1932 ja lisensiaatin tutkinnon 1944. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1950.
Talvisodan aikana Puntila oli Valtion tiedotuskeskuksen sihteerinä 1939–1940 ja toukokuusta 1940 lähtien sen päällikkönä. Vuonna 1940 hänestä tuli myös pääministeri Risto Rytin sihteeri ja hän jatkoi tässä tehtävässä vuoteen 1943 saakka. Jatkosodan aikana kapteenin arvon saanut Puntila toimi Valtion tiedotuslaitoksen VTL:n apulaispäällikkönä vastaten sodanaikaisesta propagandasta ja sensuurista. Puntilan mukaan nimettiin myös niin sanottu puntilismi, joka oli erään ruotsalaisen määritelmän mukaan ”keinotekoisesti luotua yksimielisyyttä ja koko sitä korostettua isänmaallista aatesuuntaa, jota jatkosodan käynti valloituksineen ja uusine laitoksineen vaati”.
Puntila oli Helsingin yliopiston poliittisen historian professorina 1952–1971. Hän oli mukana perustamassa Suomen Kulttuurirahastoa 1937 ja toimi rahaston yliasiamiehenä 1937–1954. Kun Kulttuurirahasto sai lahjoituksena enemmistöosuuden Huhtamäki-yhtymän osakkeista, Puntilasta tuli myös Huhtamäki-yhtymän hallituksen puheenjohtaja.
Ennen sotia Puntila samaistui lähinnä aitosuomalaisuuteen ja AKS:stä Mäntsälän kapinan takia eronneisiin maalaisliittolaisiin. Sodan jälkeen Puntilaa pyydettiin useaan otteeseen kokoomuksen puheenjohtajaehdokkaaksi, mutta puolue oli hänestä väärä. Puntila liittyi 1965 sosialidemokraattiseen puolueeseen. Puntilan poliittinen ura jäi yhteen kansanedustajakauteen vuosina 1966–1970.
Puntilan väitöskirja Ruotsalaisuus Suomessa (1944) käsittelee suomenruotsalaisten kansallistunnetta ja rotuoppeja.
L. A. Puntila sai elämäntyöstään Jenny ja Antti Wihurin rahaston 20 000 markan tunnustuspalkinnon vuonna 1978.
Trond Einar Elden
Trond Einar Elden (s. 21. helmikuuta 1970) on entinen norjalainen yhdistetyn urheilija ja hiihtäjä.
Eldenin uran paras saavutus oli 19-vuotiaana saavutetut yhdistetyn maailmanmestarudet 1989 MM-kisoissa Lahdessa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Jälkimmäisessä voittajajoukkueeseen kuului myös hänen veljensä Bård Jørgen Elden.
1992 talviolympialaisissa Albertvillessä hän voitti Norjan joukkueessa yhdistetyn joukkuekilpailun hopeaa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui olympialaisissa yhdeksänneksi Albertvillessä ja kahdeksanneksi Lillehammerissa 1994. 1993 MM-kisoissa Falunissa hän saavutti henkilökohtaisella matkalla pronssia ja joukkuekilpailussa hopeaa. Ramsaun MM-kisoissa 1999 hän oli mukana Norjan joukkueessa voittamassa joukkuehopeaa. Maailmancupissa hän voitti viisi kilpailua vuosina 1989–1991. Cupin kokonaispisteissä hän oli parhaimmillaan kolmas kaudella 1990–1991.
Yhdistetyssä hiihto oli aina ollut Eldenin vahvempi osa-alue, ja hän yhdistetyn uransa lopetettuaan kilpaili myös hiihtäjänä, pääasiassa sprinttimatkoilla. Maailmancupissa hänen parhaat sijoituksensa sprintissä ovat kaksi kakkossijaa vuodelta 2001. Hän lopetti aktiiviuransa vuonna 2005.
Seuratasolla Elden edusti Strindheim IL:ää.
Maailmancupin osakilpailuvoitot
1536 Pielinen
1536 Pielinen on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1939 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty suomalaisen järven mukaan.
Pielisen likimääräinen läpimitta on 8 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,2 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 3 kuukautta.
Fushimi
Fushimi voi tarkoittaa:
GTS Finnjet
GTS Finnjet (GTS = gas turbine ship; ) oli valmistuessaan vuonna 1977 maailman ensimmäinen kaasuturbiinimoottoreita käyttävä matkustaja-autolautta, ja myös maailman suurin ja nopein autolautta. Vasta 2000-luvun alkupuolella rakennetut katamaraani-autolautat veivät nopeusennätyksen Finnjetiltä.
Myöhemmin alukseen asennettiin myös dieselsähköinen koneisto, mikä salli laivalle kustannustehokkaamman ajon talvikuukausina, jolloin Itämeren jäät estivät suuren nopeuden käytön.
Finnjet oli pääosin suomalaista työtä. Wärtsilän telakan työvoimapulan vuoksi osa kylkilohkoista tosin tehtiin Tanskassa, mutta nekin suomalaisista teräslevyistä. Kaasuturbiinit hankittiin Yhdysvalloista ja niiden alennusvaihteet Saksasta. Potkurit olivat ruotsalaista valmistetta.
Laivan tilasi Enso-Gutzeit, ja sen liikennöintiä hoiti pitkään Finnlines. Vuonna 1986 uudeksi omistajaksi tuli Effoa, ja liikennöinti siirtyi Silja Linen hoidettavaksi vuosiksi 1987–2005. Syyskuussa 2005 Finnjet vuokrattiin hurrikaani Katrinan tuhoalueelle opiskelijoiden majoitustilaksi, eikä laivaa enää ollut tarkoitus tuoda Itämerelle. Laivan uran loppu oli hyvin monivaiheinen, ja romutusuutisten tultua julki toukokuussa 2008 nähtiin useita pelastusyrityksiä. Lopulta GTS Finnjet kuitenkin saapui Alangin laivanromutusrannikolle perjantaina 13. kesäkuuta 2008. Laivaa yritettiin vielä pelastaa 19. kesäkuuta tapahtuneen rantauttamisen jälkeenkin, mutta lopulta purkutyöt aloitettiin syyskuussa 2008.
Alus
thumb|left|250px|Finnjet Helsingin Eteläsatamassa. Finnjetin liikenneidea oli kulkea Helsingin ja Saksan Travemünden väliä niin, että lähtö satamasta oli aina samaan kellonaikaan, vuoropäivinä reitin eri päistä. Tarvittiin todella nopea alus, jotta 1 145 kilometrin matka taittuisi 22 tunnissa ja satamassaoloajaksi jäisi riittävät kaksi tuntia.
Itämeren ensimmäinen pitkän matkan matkustajalautta M/S Hansa Express oli aloittanut kulkunsa Finnlinesin liikennöimänä kesällä 1962. Yhtiö oli tuonut lisää laivoja liikenteeseen, mutta 1970-luvulla pelättiin liikenteen siirtyvän ulkomaiselle tonnistolle suomalaisalusten suurten kustannusten vuoksi. Tarvittiin jotain uutta. Ratkaisu oli nopea alus, jossa jokaiselle matkustajalle oli hyttipaikka, jottei ihmisten enää 1980-luvulla tarvinnut matkustaa kansipaikoilla.
Suuren nopeuden lisäksi Finnjet tarjosi matkustajille aikaisemmin vain lähinnä risteilyaluksilla olleita palveluita. Näihin sisältyivät useat kaupat, ravintolat ja baarit, kuten myös urheilutilat, kokoushuoneet ja lasten puuhanurkat. Poikkeuksellisen moottoriratkaisun lisäksi Finnjetin suunnittelijat päättivät jakaa laivan sisätilat kahteen erilaiseen alueeseen niin, että peräosassa olivat julkiset tilat ja hiljaisemmassa keulaosassa hytit, pitkien käytävien varrella. Finnjetin ulkomuoto ja alkuperäinen värisuunnitelma olivat Heikki Sorvalin käsialaa.
Koneisto
Kaasuturbiineja oli aiemmin käytetty vain laivaston aluksissa. Keväällä 1970 tuli myyntiin uusi laivakäyttöön kehitetty turbiini, ja pian valmistuivat ensimmäiset niitä käyttävät konttilaivat. Kahdella turbiinilla lautta voi kulkea yli 30 solmun (55 km/h) nopeudella. Finnjet oli maailman kuudes kauppalaiva, jossa näitä pienikokoisia ja kevyitä moottoreita käytettiin pääkoneistona.
Laivan moottorit olivat muunneltuja versioita Douglas DC-8 -lentokoneissakin käytetyistä moottoreista. Finnjetin kaksi Pratt & Whitney FT4C-1 DLF -kaasuturbiinia pyörivät 63,3 kierrosta sekunnissa ja pyörittivät kahta säätölapapotkuria 2,85 kierrosta sekunnissa. Potkurien halkaisija oli tasan viisi metriä.
Tiukassa aikataulussa pysymisen varmistamiseksi Finnjetissä oli kaksi toisistaan täysin riippumatonta koneistoa komentosillan ohjausvivusta potkuriin asti. Myös koneiden polttoainetankit olivat erilliset. Jos toinen koneisto vikaantui, laiva pystyi edelleen kulkemaan yhdellä potkurilla 24 solmun nopeudella. Laivassa varalla ollut kolmas kaasuturbiini voitiin tarvittaessa vaihtaa vioittuneen tilalle kuudessa tunnissa.
Finnjetin myymisestä puhuttiin koko laivan iän ajan. Se johtui laivan suuresta polttoaineenkulutuksesta ja kalliista, korkealaatuisesta polttoaineesta. Öljykriisin jälkeen laivan turbiineissa alettiin kevyen polttoöljyn sijaan käyttää seospolttoöljyä. Se sisälsi 23 prosenttia kevyttä polttoöljyä ja 77 prosenttia raskasta polttoöljyä, joka oli 40 prosenttia kevyttä halvempaa. Tämä ei kuitenkaan vielä riittänyt talouden tasapainottamiseksi.
Marraskuussa 1981 Finnjet lähti ensimmäisen kerran Itämeren ulkopuolelle ja oli suurin Kielin kanavaa kulkenut matkustaja-alus. Se vietiin kuudeksi viikoksi Amsterdamse Droogdok Maatschappij (ADM) -korjaustelakalle Amsterdamiin, Alankomaihin. Laivan peräosaan rakennettiin konehuoneet, joihin asennettiin kaksi dieselgeneraattoria. Kaksi Wärtsilä Vaasa 18V32 -dieselmoottoria, yhteisteholtaan 11,4 megawattia, pyöritti kahta Strömbergin sähkögeneraattoria. Tuotetulla sähköllä pyöritettiin kahta turbiinihuoneessa olevaa potkurimoottoria, jotka on yhdistetty alkuperäisiin alennusvaihteisiin kytkimillä ja kaksivaiheisilla alennusvaihteilla.
Finnjet kulki kesäaikana kaasuturbiinien voimalla 30 solmun nopeudella Helsingin ja Travemünden välin 22,5 tunnissa. Talvella se käytti uusia dieselmoottoreita ja kulki saman välin 18,5 solmun nopeudella 36 tunnissa. Rahaa kuitenkin säästyi, kun polttoaineenkulutus laski 50 prosenttia kaasuturbiinien osatehokäyttöön verrattuna, ja polttoainekin oli halvempaa. Itämeren jäät olisivat joka tapauksessa vaatineet nopeuden pienentämistä.
Valo (Mustan kuun lapsien albumi)
Kappaleesta ”Kohti valoa” kuvattiin musiikkivideo.
GTS Finnjet
Koneisto
Apukoneistona Finnjetillä oli viisi Wärtsilä V22 -dieselmoottoria, joista kukin kytkettynä 1 700 kilovolttiampeerin sähkögeneraattoriin. Lisäksi oli yksi hätädieselgeneraattori, jonka teho oli 500 kilovolttiampeeria. Laivan lämmittämiseen oli lisäksi kaksi matalapaineista (0,7–0,8 MPa) höyrykattilaa.
1976–1985
Merenkulkijoiden alkavan lakon vuoksi Finnjet laskettiin vesille etuajassa 28. maaliskuuta 1976. Koska hinaajatkin olivat menossa lakkoon, ei laivaa olisi saatu lakon aikana siirrettyä. Vesillelasku oli koruton ja juhlaton tapahtuma. Wärtsilän Helsingin telakan rakennusallas täytettiin vedellä ja alus hinattiin varustelulaituriin. Ruotsalainen alihankkija ehti viime tingassa korjata väärin asennetut säätölapaiset potkurit.thumb|300px|Finnjet alkuperäisissä [[Finnlinesin väreissään.|vasen]]Ensimmäinen neljän päivän koematka alkoi 9. joulukuuta 1976. Finnjetin päällikkönä oli Carl Sviberg ja koeajopäällikkönä jäänmurtaja Urhon päällikkö Tom Artela. Helsingistä alus lähti 1. maaliskuuta 1977 Kielin telakalle pohjan maalaukseen ja sieltä 14. päivä laiturikokeisiin Travemündeen. Finnjet oli melkoinen kuuluisuus, sillä aluksen saapumista seurasi 5 000 katsojaa.
Valo (Mustan kuun lapsien albumi)
Vastaanotto
Yhtyeen faniksi tunnustautunut Kaaoszinen Taru Ruusu saaneen, mitä oli yhtyeeltä tilannut. Karvan alle täydet pisteet antanut arvioija sanoi albumin tuoneen jokaisella kuuntelukerralla uusia aspekteja, joista esimerkkinä kappale ”Nostalgia” antaa kuuluvuutta eri instrumenteille.
GTS Finnjet
1976–1985
Paluumatkan koeajossa Itämerellä Finnjet ylitti telakan takaaman 30,5 solmun nopeuden. Alus saavutti täydellä 55 megawatin teholla 31,15 solmua ja yhdellä koneella (27,5 MW) kulkien 24 solmua. Täydestä vauhdista Finnjet pysähtyi 1 145 metrin matkalla. Jäissä kulkiessaan tämä 1A Super -jääluokan alus sai käyttää vain 29,4 megawatin tehoa, mutta silläkin teholla kulku jäissä oli tasaisen varmaa ja nopeus 16 solmua.
”Itämeren nopeimman hotellin” kastoi 28. huhtikuuta 1977 sen tilaajan Enso-Gutzeitin johtokunnan puheenjohtajan Olavi J. Mattilan Annikki-puoliso. Konemestarilakon vuoksi 1 500 kutsuvieraan kastajaispurjehdus peruuntui. Upouuden kaasuturbiinilautan piti aloittaa liikennöinti vappuna, mutta silloinkin kutsuvieraille tarjottiin avajaismatkan sijasta lounas Katajanokan laiturissa konemestarilakon vuoksi. Alus pääsi ensimmäiselle matkalleen Travemündeen vasta 13. toukokuuta 1977. Markkinointia vauhdittanut Suomen suurin mainoskampanja menetti lakon vuoksi melkoisesti tehoaan.
Saapuessaan toisella matkallaan 16. toukokuuta 1977 Travemündeen Finnjet törmäsi laituriin. Laivaa vastassa ollut yleisö pakeni kiireesti kauemmaksi, kun toisen potkurin nousu ei pysynytkään nollilla, vaan laiva ampaisi rantaan. Keulaportti ja keula vaurioituivat, mutta alus saatiin kuitenkin purettua ja lastattua peräportin kautta. Elokuussa 1981 myrsky koetteli laivaa vaurioittaen keulaportin visiiriä.
1986–2007
Ennen kesäsesongin alkua vuonna 2005 laivan miehistö toi aluksen Aker Finnyardsin Rauman telakalla tarkistamaan edellisenä kesänä tehtyjä muutoksia ja korjauksia sekä pohjan pesuun. Alusta siirrettäessä Saksan Rostockissa vietetyn talven jälkeen Raumalle telakoitavaksi miehistö kokeili koneiden kuntoa. Gotlannin pohjoispuolella suunnaksi otettiin tasan 90,0 astetta eli suoraan itään ja lisättiin tasaisesti konetehoja yli 90 prosenttiin asti. Alus saavutti tuolloin 32 solmun nopeuden, eli koneet olivat kunnossa.
Raumalla alus oli noin viikon ajan, minkä jälkeen se jouduttiin siirtämään etuajassa Raumalta pois Tallinnaan odottamaan liikenteen alkua. Syy ennenaikaiseen poistumiseen telakalta oli Tallinkin uuden aluksen (M/S Galaxy) kölinlasku, ja loput työt suoritettiin Tallinnassa niin sanotussa risteilylaiturissa.
thumb|260px|GTS Finnjet Mississippijoella 1. huhtikuuta 2006. Latvian valtio vuokrasi aluksen 2.–8. toukokuuta 2005 Yhdysvaltain valtuuskunnan hotelliksi presidentti George W. Bushin vieraillessa maassa. Laivaan majoitettiin kuitenkin muun muassa Radisson SAS -hotellin asukkaita eikä yhdysvaltalaisia, kuten oli ilmoitettu alun perin.
Kesäsesongin 2005 Finnjet liikennöi reitillä Pietari–Tallinna–Rostock.
Syyskuussa alus vuokrattiin hotellilaivaksi Yhdysvaltoihin. Atlantin ylityksen aikana se vielä oli Suomen lipun alla – Finnjet onkin nopein suomalainen alus, joka on ylittänyt Atlantin valtameren Portugalin Azorien saarilta Bahaman saarille. Aikaa siihen kului vain viisi vuorokautta, ja vauhti oli vain puolilla tehoilla saavutettu, 24 solmun keskinopeudella. Meksikonlahden kautta ja Mississippijokea pitkin Finnjet saapui 5. lokakuuta 2005 Baton Rougeen. Siellä se toimi Louisianan valtionyliopiston (LSU) hammaslääketieteen opiskelijoiden asuntona aina toukokuun loppuun 2006. Opiskelijat joutuivat siirtymään tälle kakkoskampukselle, kun hurrikaani Katrina tuhosi New Orleansin kampuksen.
Alus makasi toimettomana Bahaman Freeportissa. Siitä poistettiin muun muassa Silja Linen logot aluksen siirryttyä uusille omistajilleen. Laivalla oli lähinnä Itä-Euroopasta ja Aasiasta muutaman kymmenen hengen miehistö, joka huolsi ja ylläpiti alusta mahdollisten uusien omistajien/rahtaajien ilmaantumista odotellen.
2007–2010
Marraskuussa 2007 Silja Linen entisen omistajan Sea Containersin konkurssipesä sai lehtitietojen ja Finnjetwebin tietojen mukaan vihdoin myytyä laivan, joka ehti seistä toimettomana Bahamalla kesäkuusta 2006 asti. Uusi amerikkalainen omistajataho aikoi muuttaa laivan autokannet kasinotiloiksi. Hyttitiloihin oli tarkoitus rakentaa muun muassa luksussviittejä. Laivaan olisi mahtunut muutosten jälkeen jopa 3 000 asiakasta.
Uusi omistaja kastoi laivan tammikuussa 2008 Da Vinciksi. Cruise Ship Holdings Four Ltd -yhtiö rekisteröi Da Vincin Bahaman lipun alle ja kotisatamaksi tuli Nassau. Tämän jälkeen omistaja vei aluksen Italian Genovaan telakoitavaksi.
Toukokuussa Usshipbrokers.com-sivusto uutisoi, että laiva on myyty romutettavaksi. Alus purjehdittiin Jeddaan, jossa se luovutettiin uusille omistajilleen ja sai nimen Kingdom. Aluksen kerrottiin jo lähteneen sieltä 25. toukokuuta kohti Mumbaita romutettavaksi. Vuorineuvos Martin Saarikangas ja turkulainen liikemiesryhmä Johnny Sidin johdolla selvittivät mahdollisuuksia siirtää Kingdom Espooseen tai Turkuun. Laiva saatiin muutamaksi päiväksi pysäytettyä Saudi-Arabian rannikolle, mutta yritys kuitenkin kaatui liian nopeaan aikatauluun ja sijoittajien epävarmuuteen.
2. kesäkuuta 2008 entinen Finnjet jatkoi matkaansa kohti Alangin hietikkoa, joka on Intian suurimpia laivanromuttamoja. Kuitenkin 4. kesäkuuta 2008 Finnjetin tarinaan tuli uusi käänne, kun porilaisyrittäjä Mauri Murotie tuli julkisuuteen Satakunnan Kansan uutisoinnin myötä ja kertoi aikeistaan ostaa laivan linjaliikenteeseen Itämerelle. Murotie kuitenkin hyvin pian ilmoitti, että ostohanke oli kaatunut, sillä joukko intialaisia liikemiehiä oli ostanut sen risteilykäyttöön porilaisen tarjoamaa korkeammalla hinnalla. Finnjetin ”pelastumisesta” ehdittiin tämän jälkeen uutisoida laajasti suomalaisissa tiedotusvälineissä. Uutinen osoittautui kuitenkin ankaksi, sillä tiedoista poiketen Finnjet oli kaiken aikaa jatkanut matkaansa kohti Intiaa. Se saapui perille Alangin romutushietikolle perjantaina 13. kesäkuuta 2008 ja rantautettiin odottamaan purkamista 19. kesäkuuta 2008. Aluksen saapuminen huomioitiin myös intialaisessa mediassa muun muassa otsikoilla ”Nopein laiva saapui Alangiin romutettavaksi” ja ”Maailman nopein lautta puretaan Alangissa”.
Aluksen purkutöitä ei aloitettu heti rantauttamisen jälkeen, koska Rishi Ship Breakers kävi yhä neuvotteluja aluksen myymisestä turkulaisen Johnny Sidin vetämälle ProFinnjet-ryhmälle. Elokuussa 2008 aluksen kuntoa ja rantautuksessa mahdollisesti syntyneitä vaurioita tarkistamaan ProFinnjet lähetti kolmimiehisen Finnjetin aiemmasta henkilöstöstä koostuvan tutkimusryhmän. Alus osoittautui kuitenkin pahoin vaurioituneeksi sen vietettyä kuukausia Alangin kosteassa ilmastossa ilman ilmastointia ja lämmitystä. Esimerkiksi sisustus oli pääosin homeessa ja monia instrumentteja ja laitteita oli ehditty poistaa tai tuhota. Kun ProFinnjet-hankkeen resurssit eivät riittäneet laivan pelastamiseen, intialainen omistaja aloitti aluksen purkutyöt 12. syyskuuta 2008. Suurikokoisen laivan purkutöiden arvioitiin kestävän noin puoli vuotta. Romuttajat uskoivat löytävänsä ostajan kaikelle laivasta irtoavalle. Toukokuussa 2009 laivan romutus oli yhä kesken.
2010
Vielä vuoden 2010 alussa Finnjetiä ei ollut purettu kokonaan. Keula oli polttoleikattu irti, mutta muu runko ja suurin osa moottoritilaa oli vielä jäljellä.
Avunannot
28. syyskuuta 1994 Finnjet oli mukana Estonian uppoamisen eloonjääneiden etsinnöissä, mutta se joutui keskeyttämään etsintöihin osallistumisen, kun autot sen autokannella alkoivat liikkua.
Finnjet kirjallisuudessa ja musiikissa
Finnjetistä on kirjoitettu kaksi kirjaa. Juha Pokin vuonna 2017 julkaistu merihistoriallinen tietokirja Finnjet - Itämeren superkulkija sekä Marja Toivion vuonna 2020 julkaistu romaani Finnjet, My Love.
Savukaapuyökkönen
Savukaapuyökkönen (Cucullia lactucae) on kaapuyökkösiin lukeutuva, melko kookas, harmaa yöperhoslaji. Se on Suomessa eteläinen ja melko harvinainen tuttavuus, jonka löytää tyypillisimmin toukkana.
Koko ja ulkonäkö
Savukaapuyökkösen kanssa erityisen samannäköisiä ovat tuhkakaapuyökkönen (Cucullia lucifuga) ja kellerväkaapuyökkönen (Cucullia umbratica) eikä kolmikon perhosia ole helppoa erottaa toisisaan. Savukaapuyökkösen etusiivet ovat pitkät, pituuteensa nähden leveämmät kuin tuhkakaapuyökkösellä, ulkoreunasta selvästi pyöristyneet ja pohjaväriltään puhtaan vaalean harmaat. Siivissä ei ole kovin selkeää kuviointia, vain muutama tumma pitkttäisviiru eivätkä yökköstäplät juuri erotu. Takasiivet ovat tumman harmaat, tyvestä hieman vaaleammat ja koiraalla vaaleammat kuin naarailla. Takaruumiin tyvi on selkäpuolelta kokonaan vaaleanharmaa. Siipiväli 44–48 mm.
Toukka on räikeän kelta-valkoinen laajoilla mustilla täplillä.
Levinneisyys ja lentoaika
thumb|250px|left|Savukaapuyökkösen tapaa todennäköisimmin toukkana. Savukaapuyökkösen levinneisyys kattaa Euroopan läntisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta, ja ulottuu idässä Siperian itäosiin. Suomessa se on levinneisyydeltään vahvasti lounaispainotteinen, mutta on viime vuosina levinnyt rannikkoa pitkin itään ja jonkin verran myös sisämaahan. Esiintymisalueen pohjoisraja on suunnilleen Pori-Tampere-Imatra-linjalla. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta elokuulle.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat etenkin jänönsalaatti (Mycelis muralis) sekä keltanot (Hieracium) ja valvatit (Sonchus), joskus muutkin mykerökukkaiset.
Phil Neville
Philip John Neville (s. 21. tammikuuta 1977 Bury, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka valmentaa Englannin naisten jalkapallomaajoukkuetta. Hän pelasi ammattilaisena Englannin Valioliigassa vuosina 1994–2013. Hän edusti Manchester Unitedia ja Evertonia. Hän pelasi urallaan puolustavana keskikenttäpelaajana sekä oikeana ja vasempana puolustajana.
Phil Neville aloitti liigauransa vuonna 1994 Manchester Unitedissa, jossa hänen isoveljensä Gary Neville pelasi jo aiemmin. Hän kuului Unitedin vakiokokoonpanoon, kun joukkue voitti kuusi liigamestaruutta (1996, 1997, 1999, 2000, 2001 ja 2003), kolme FA Cupia (1996, 1999, 2004) ja Mestarien liigan ManUn huippuvuonna 1999. Yhteensä 258 valioliigaottelua Unitedin paidassa pelannut Phil Neville siirtyi Evertoniin 4. elokuuta 2005 viiden vuoden sopimuksella, jonka arvo oli 3,5 miljoonaa puntaa. Debyyttinsä Evertonissa hän teki Mestarien liigan karsintaottelussa espanjalaista Villarrealia vastaan. Villarreal-ottelussa hän kohtasi entisen seurakaverinsa Unitedista, Diego Forlánin. Hän pelasi Evertonissa kaikkiaan 241 valioliigaottelua.
Debyyttinsä Englannin maajoukkueessa Neville teki 23. toukokuuta 1996 Kiinaa vastaan, ollen silloin 19-vuotias. Hän kuului Englannin joukkueeseen EM-kilpailuissa 1996 {ei päässyt pelaamaan), 2000 ja 2004 . A-maaotteluita hänelle kertyi yhteensä 59.
Neville on vuoden 2018 alkupuolelta lähtien toiminut Englannin naisten maajoukkueen päävalmentajana.
Krieg ohne Hass
thumb|250px|Vuonna 1988 ilmestyneen Erwin Rommelin koottujen muistiinpanojen kokoelmateoksen englanninkielisen käännöksen kansikuva.
Englanninkielinen versio on Basil Liddell Hartin toimittama.
Lähteet
thumb|left|300px|Erwin Rommel (kesk.) ja Fritz Bayerlein (oik.) italialais- ja saksalaisupseerien seurassa Pohjois-Afrikassa 22. kesäkuuta 1942.
TIROS-1
thumb|right|300px|Ensimmäinen avaruudesta otettu televisiokuva Maasta.
TIROS 1 (tai TIROS-I) oli maailman ensimmäinen sääsatelliitti. Se oli ensimmäinen TIROS-satelliittien sarjasta. Se suunniteltiin testaamaan tekniikoita, joilla saataisiin kiertoradalta otettua televisiokuvaa maapallon säätiloista. Satelliitti laukaistiin 1. huhtikuuta 1960 Floridan Cape Canaveralista. Vaikka satelliitti oli toimintakykyinen vain 78 päivää, se oli paljon onnistuneempi kuin Vanguard 2 esiteltäessä satelliittien hyödyllisyyttä ilmakehän olosuhteiden tarkkailuun avaruudesta.
120 kilogramman painoiseen avaruusalukseen oli asennettu kaksi televisiokameraa. Mukanaan oli kaksi magneettinauhatallenninta, joihin voitiin tallentaa valokuvia satelliittiin ollessa tietoliikenneyhteyksien ulkopuolella. Satelliitin käyttämä virta saatiin akuista, joita latasi 9200 aurinkopaneelia.
Olavi Jalava
Olavi Veikko Jalava (2. tammikuuta 1913 Helsinki – 4. kesäkuuta 1970 Kankaanpää) oli suomalainen vaatetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Ninja Gaiden II
Ninja Gaiden II on Team Ninjan kehittämä toimintaseikkailupeli Xbox 360:lle. Peli on jatko-osa vuonna 2004 Xboxille julkaistulle Ninja Gaidenille.
Koei Tecmo julkaisi pelistä päivitetyn version Ninja Gaiden Sigma 2 PlayStation 3:lle vuonna 2009.
Pelissä ohjataan kuvitteellista ninjaa Ryu Hayabusaa.
Vastaanotto
IGN antoi pelille arvosanan 8.7/10 arvostelussaan.
Vjatšeslav Tšornovil
Vjatšeslav Tšornovil (24. joulukuuta 1937 Jerky, Tšerkasyn alue, Ukrainan SNT – 25. maaliskuuta 1999 Horodyštšen lähellä, Kiovan alue, Ukraina) oli merkittävä ukrainalainen toisinajattelija ja Neuvostoliiton aikainen poliittinen vanki, toimittaja, kirjallisuuskriitikko, poliitikko. Hän johti nationalistis-demokraattista itsenäisyysliikettä Ukrainassa 1980-luvun jälkipuoliskolla ja 1990-luvulla. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli toisinajattelija Olena Antoniv ja tämän kuoleman jälkeen hänen toinen puolisonsa oli Atena Paško. Hänen poikiaan ovat Lvivin lääketieteellisen yliopiston dosentti Andri Tšornovil ja poliitikko Taras Tšornovil.
Elämä ja ura
Tšornovilin opettajavanhemmat joutuivat Stalinin aikana poliittisen vainon kohteiksi. Hän valmistui 1960 Kiovan yliopistosta journalismista, mutta oli joutunut 1957 keskeyttämään opinnot vuodeksi jouduttuaan arvostelun kohteeksi kun häntä syytettiin "vääränlaisesta ajattelusta". Hän jatkoi opiskelua 1958. Hän työskenteli 1960–1963 televisiossa nuortenohjelmien parissa ennen kuin hän palasi Kiovaan jatkaakseen Ukrainan kirjallisuuden opintoja. Hän ei kuitenkaan päässyt opiskelemaan poliittisten mielipiteidensä vuoksi ja työskenteli ensin rakennusalalla ja sitten Moloda hvardia -sanomalehdessä osastopäällikkönä. Hänet erotettiin tehtävästä mutta hän sai paikan toisesta lehdestä josta sieltäkin hänet erotettiin, ja hän joutui "ojennustyöhön" kolmeksi kuukaudeksi. Hän kirjoitti artikkeleita, jotka kiersivät 1966 salaisina samizdat-kirjoituksina. Hän keräsi aineistoa 20 ukrainalaisesta toisinajattelijasta, ja kirjoitus salakuljetettiin Pariisiin, jossa se julkaistiin ukrainaksi. Se julkaistiin englanninkielisenä käännöksenä Torontossa 1968. Kirjoitustensa vuoksi hänet pidätettiin elokuussa 1967 ja tuomittiin samana vuonna kolmeksi vuodeksi työleirille Vinnytsjan alueelle ja sen jälkeen vankilaan. Hän ryhtyi 40 vuorokauden nälkälakkoon kesällä 1968 vastalauseena sille, että leirivirkailijat takavarikoivat hänen kirjoituksensa. Kärsittyään tuomiosta 18 kuukautta hän sai helmikuussa 1969 armahduksen. Hän sai vuonna 1975 kirjoituksistaan lontoolaisen The Times -lehden Nicholas Tomalinin journalismipalkinnon.
Vapauduttuaan Tšornovil työskenteli sekalaisissa töissä. Hän alkoi tammikuussa 1970 levittää kirjoituskoneella kirjoittamaansa samizdat-lehteä Ukrajinskyi visnyk (Ukrainan airut), joka sisälsi sekä poliittisia että kaunokirjallisia kirjoituksia. Hänet pidätettiin uudestaan tammikuussa 1972, kun lehdestä oli ilmestynyt viisi numeroa. Hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankilaan ja kolmeksi vuodeksi karkotukseen "neuvostovastaisesta propagandasta ja agitoinnista". Hän kärsi tuomion Mordvassa. Hän järjesti mielenosoituksia ja nälkälakkoja ja kärsi yli puolet tuomiosta eristyksessä tai vankilasellissä. Keväällä 1978 hänet siirrettiin karkotuspaikkaan Itä-Siperiaan Jakutiaan, jossa hän asui Niurban kaupungissa ja työskenteli kasvihuoneessa ja rakennusfirmassa. Hän liittyi toukokuussa 1979 Ukrainan Helsinki-ryhmään tarkkailijaksi. Hänet pidätettiin jälleen huhtikuussa 1980 tekaistujen raiskaussyytösten perusteella. Hän sai viiden vuoden tuomion, jonka hän suoritti Jakutiassa Mirnyin kaupungissa. Hän pääsi vapaaksi ennenaikaisesti mutta ei saanut lupaa palata Ukrainaan, joten hän asettui Pokrovskiin ja meni töihin tiilitehtaaseen.
Vietettyään 17 vuotta poliittisena vankina Tšornovil pääsi toukokuussa 1985 vähän ennen Mihail Gorbatšovin perestroikaa palaamaan Ukrainaan. Työskennellessään 1987 vaatimattomissa töissä Lvivissä hän alkoi julkaista Ukrajinskyi visnykiä uudelleen ja oli kaksi vuotta sen päätoimittajana. Hän käynnisti 1988 Ukrainan Helsinki-liiton (UHA), joka oli demokraattinen Ukrainan itsenäisyyttä kannattava poliittinen puolue ja vastusti Neuvostoliiton kommunistipuoluetta. Hän kuului UHA:n johtajistoon ja kirjoitti sen ohjelma-asiakirjoja ja lehdistötiedotteita. Hän osallistui aktiivisesti erilaisten järjestöjen toimintaan niiden johdossa. Hänet valittiin 1990 Lvivin alueneuvostoon, jonka puheenjohtaja hän oli 1990–1992. Tšornovilin johdolla Lvivin alueen hallinto muutettiin epäpoliittiseksi, kansallissymbolit laillistettiin ja syntyi laaja demokraattisten tiedotusvälineiden verkosto. Monia muitakin keskeisiä uudistuksia tehtiin. Galitsiassa järjestettiin maaliskuussa 1991 äänestys Ukrainan itsenäistymisestä. Ukrainan korkeimmassa neuvostossa Verh’ovna Radassa Tšornovil kuului itsenäisyysryhmän johtoon.
Tšornovil oli syksyllä 1991 ehdokkaana presidentinvaalissa ja sai toiseksi eniten ääniä. Vuonna 1991 hänet valittiin Ukrainan kasakoiden hetmaniksi ja seuraavana vuonna Ivan Dratšin ja Myh’ailo Horynin kanssa RUHin (Ukrainan kansanliike) johtoon. Samana vuonna hän erosi Lvivin alueneuvostosta ja hänestä tuli RUHin ainoa johtaja. Leonid Kravtšukin presidenttikaudella RUHia johti Tšornovil, ja se oli jatkuvasti oppositiossa. Vuonna 1994 Tšornovilistä tuli jälleen Verh’ovna Radan jäsen ja RUHin ryhmän johtaja radassa.
Tšornovil valittiin jälleen 1998 Ukrainan korkeimpaan neuvostoon, ja hänestä tuli ryhmän johtaja. Tyytymättömyys häntä kohtaan alkoi kuitenkin kasvaa, sillä hänen toimintaansa pidettiin ennakoimattomana ja yksinvaltaisena. Hän menetti johtoasemansa helmikuussa 1999, ja hänen paikalleen tuli Juri Kostenko. Puolue jakautui kahtia, ja Tšornovil muodosti uuden ryhmän Ukrainan kansan Ruh, jolle oikeusministeriö vahvisti oikeuden käyttää nimeä Ruh. Parlamenttiuransa ohella Tšornovil perusti Tšas-sanomalehden ja oli sen päätoimittaja tammikuusta 1995 toukokuuhun 1998 ja sen saman nimisen seuraajan päätoimittaja lokakuusta 1998 maaliskuussa 1999 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Kuolema
Tšornovilin hautajaiskulkueeseen osallistui kymmeniä tuhansia ihmisiä. Hänet haudattiin Baikoven hautausmaalle. Hän sai postuumisti elokuussa 2000 presidentin asetuksella Ukrainan sankarin siviilikunniamerkin Ukrainan itsenäistymisen hyväksi tekemästään työstä. Kiovaan on 2002 perustettu hänelle omistettu museo, samoin vuonna 2006 Vilhovetsin kylään Tšerkasyn alueelle. Hänen nimeään kantava journalismipalkinto perustettiin vuonna 2003 Vjatšeslav Tšornovilin valtionpalkinto. Myöhemmin hänen mukaansa on nimetty katuja ja oppilaitoksia.
Allerødin kunta
Allerød on Pääkaupunkialueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 25 633 asukasta, ja sen pinta-ala oli 67,4 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on nimeltään Lillerød.
Allerød sijaitsee Pohjois-Själlannissa ja kunnassa ovat Lillerødin, Lynge-Uggeløsen, Blovstrødin ja Kollerødin taajamat.
Kunta muodostettiin vuonna 1970 Lillerødin, Blovstrødin ja Lynge-Uggeløsen silloisista kunnista.
Allerød on antanut nimen Allerød-kaudelle. Suurin pronssikautinen torvilöytö on löydetty kunnan alueelta.
Kunnan läpi menee Kööpenhaminan-Hillerødin rautatie ja Allerødin asema sijaitsee Lillerødin taajamassa.
thumb|250px|left|Lynge Kirke.
Dziga Vertov
Dziga Vertov (, syntyjään David Abelevitš Kaufman ; 2. tammikuuta 1896 (J: 21. joulukuuta 1895) Białystok, Venäjän keisarikunta – 12. helmikuuta 1954 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen elokuva- ja uutiskatsausohjaaja. Hänen veljensä Boris Kaufman ja Mihail Kaufman työskentelivät myös elokuva-alalla. Vertov myöhemmin venäläisti etunimensä ja patronyyminsä Denis Arkadevitšiksi.
Ura
David Abelevitš Kaufman syntyi juutalaistaustaiseen perheeseen Białystokissa, Puolassa. Kaufman venäläisti juutalaisen nimensä Davidin ja patronyymin Abelevitšin muotoon Denis Arkadievitš vuoden 1918 tienoilla.
Kaufman opiskeli Białystokissa musiikkia, kunnes hänen perheensä muutti Moskovaan vuonna 1915 pakoon saksalaisten hyökkäystä. Moskovassa Vertov opiskeli psykoneurologisessa instituutissa, kunnes vuonna 1918 Moskovan elokuvakomiteaan kuuluva Kaufmanin opiskelutoveri Mihail Koltsov kutsui hänet tekemään viikoittaista kinonedeljaa eli neuvostouutiskatsausta. Tällä välin Kaufman muutti nimensä Dziga Vertovksi
Samaan työryhmään kuuluivat Lev Kulesov ja Eduard Tissé, josta tuli myöhemmin Sergei Eisensteinin kuvaaja. He perustivat todellisuuteen vannovien elokuvantekijöiden, kinokkien, ryhmän, joka arvosteli kärkkäästi näytelmäelokuvia, joihin lukeutuivat myös Eisensteinin elokuvat.
Vuosina 1922–1925 Vertov julkaisi yhteensä 23 Kino-Pravdaa (Pravda-lehden elokuvallinen vastine) ja 55 numeroa Elokuvakalenteria 1923–1925.
Vuonna 1925 Vertov valmisti uutiskatsauksen Lenin kuoleman yksivuotispäivälle nimeltä Leniniläinen kinopravda no 21. Seuraavana vuonna Moskovan kaupunginvaltuusto tilasi Vertovilta elokuvan, jossa kuvattaisiin valtuuston aikaansaannoksia positiivisessa valossa. Vaalimainoselokuva Eteenpäin neuvosto! valmistui vuonna 1926. Maailman kuudennes -elokuvan jälkeen Vertov ajautui erimielisyyksiin Sovkino-studion johtajan kanssa ja sai potkut tammikuussa 1927.
Dziga Vertov siirtyi Ukrainan Vufku-elokuvastudiolle, missä hänen ensimmäinen työnsä oli Yhdestoista vuosi (1928). Seuraavana vuonna valmistui Mies ja elokuvakamera, jonka käsikirjoitusta Vertov oli aloitellut ollessaan Sovkinolla töissä.
Vertovin elokuva, Kolme laulua Leninistä, valmistui vuonna 1934. Elokuva julkaistiin uudelleen muokattuna vuonna 1938: uutta materiaalia lisättiin ja poliittisesti epäilyttävät henkilöt poistettiin.
Filipe Machado
pienoiskuva|Filipe Machado Filipe José Machado (13. maaliskuuta 1984 Gravataí, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hänen seuransa oli Chapecoense. Machado menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
A. Hakkarainen
Aaro Hakkarainen, kirjailijanimi A. Hakkarainen (12. syyskuuta 1848 – (haudattu 22. lokakuuta) 1931 Kuopio) oli suomalainen Kuopiossa asunut kansanrunoilija ja arkkiveisujen tekijä.
Comair
thumb|250px|Comairin CRJ-100ER Comair on Delta Air Linesin omistama yhdysvaltalainen lentoliikenteen syöttöliikenneyhtiö. Sen pääkonttori sijaitsee Boonen piirikunnassa, Kentuckyn osavaltiossa. Yhtiötä johtaa Don Bornhorst.
A. Hakkarainen
Ensimmäisiä runoja Hakkarainen kokoili alle 20-vuotiaana kuten runot "Lauluja nälkävuodesta 1967", "Konstikauppiaista", ja "Äkäisistä äideistä". Kaikkiaan vuoteen 1920 saakka Hakkarainen oli kokoillut yli 40 runoa. Hakkaraisen runoista voidaan mainita myös "Runo Nurmes-kauppalasta ja L. 1 v. 1911" sekä omalla kustannuksellaan Savonlinnassa vuonna 1903 julkaisemansa "Runo huonosta ajasta".
Comair
Comairin keskuskentät ovat Cincinnati-Northern Kentuckyn kansainvälinen lentoasema ja John F. Kennedyn kansainvälinen lentoasema. Niiltä se lentää yli sataan kohteeseen.
Historia
Yhtiö perustettiin maaliskuussa 1977. Sen perustivat David Mueller ja hänen isänsä Raymond. Operointi tapahtui Piper Navajoilla. Vuonna 1984 yhtiö alkoi yhteistyön Deltan kanssa, jolloin siitä tuli Delta Connection -operaattori. Vuonna 1986 Delta osti 20% yhtiön osakkeista ja vuonna 1999 loput osakkeet 2 miljardilla dollarilla.
A. Hakkarainen
Hakkarainen oli alkujaan ammatiltaan poliisi ja hänen poikansa oli maanmittausinsinööri ja näytelmäkirjailija Aaro Hakkarainen. Hakkaraisen ensimmäinen puoliso oli Greta Lovisa (o.s. Rissanen; kuollut 1885). Toinen puoliso oli Hilda (o.s. Kähkönen). Viimeisinä vuosinaan Hakkarainen asui Kuopion Karhossa.
Comair
Historia
Vuonna 2001 kaikki yhtiön lentäjät olivat kolme kuukautta lakossa.
Jouluna 2004 yhtiö peruutti kaikki 1160 lentoaan kesken lomakautta tietojärjestelmäongelmien vuoksi. Vuonna 2005 Comairin emoyhtiö haki velkasaneerausta (Chapter 11), joka veti Comairinkin konkurssitilaan. Samana vuonna yhtiö alkoi vähentää kapasiteettiaan säästääkseen kulujaan.
Laivasto
Syyskuussa 2005:
Aknīste
Aknīste on pieni kaupunki Kaakkois-Latviassa Liettuan rajalla, Selonian historiallisessa maakunnassa. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1991. Vuonna 2020 siellä oli 1 055 asukasta.
Historia
Aknīste mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1298. Arkeologisten kaivauksien perusteella alueella on asunut latvialaisten esivanhempia jo 2. vuosituhannella eKr. Saksalaisten ristiretkeläisten saavuttua Baltiaan Aknīste säilytti itsenäisyytensä suhteellisen kauan, kunnes vuonna 1251 liettualainen ruhtinas Mindaugas omaksui kristinuskon ja lahjoitti alueen Liivinmaan ritarikunnalle. Mindaugas kuitenkin luopui kristinuskosta jo vuonna 1260 ja peruutti lahjan. Vasta vuonna 1388 alue joutui täysin saksalaisritareiden vallan alle.
1600-luvulla alue joutui osaksi Puola-Liettuaa. Liivinmaan sodan aikana (1558-1583) muodostettiin Kuurinmaan herttuakunta, johon myös Selonia kuului. Vuoden 1660 tienoilla herttua Jakob Kettler aloitti kanavaprojektin, jonka oli tarkoitus yhdistää Väinäjoki Susejan kautta Lielupe-jokeen. Hanke ei koskaan tullut valmiiksi. Kaupungista tuli osa Venäjän keisarikuntaa vuonna 1795 Puolan kolmannen jaon jälkeen. Alue jakautui väliaikaisesti, kun Aknīsten kartano siirtyi osaksi Kaunasin kuvernementtia Susējan kartanon pysyessä Latviassa.
Toisessa maailmansodassa natsi-Saksa miehitti Latvian ja suuri osa Aknīsten väestöstä tapettiin, sillä kaupungin asukkaista noin 43 prosenttia oli juutalaisia. Sodan jälkeen kaupunki joutui Neuvostoliitolle. Sodanjälkeisiä vuosia leimasi taloudellinen ja hallinnollinen kaaos, kun pieniä kolhooseja muodostettiin väkisin ja hallinnolliset rajat muuttuivat jatkuvasti. Vakaus saavutettiin vasta vuoden 1967 hallintouudistuksen myötä. Aknīstelle myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1991.
Bermudan kolmio
thumb|290px|Bermudan kolmio.
Bermudan kolmio on Floridan eteläkärjen, Puerto Ricon ja Bermudan rajaama kolmion muotoinen alue, jolla väitetään tapahtuneen huomattavan paljon laivojen ja lentokoneiden katoamisia. Tunnetuin Bermudan kolmiossa tapahtunut katoaminen on viidestä Avenger-pommikoneesta koostuneen lentue 19:n häviäminen 5. joulukuuta 1945.
Bermudan kolmiossa on vaarallisia vesiä: alueen läpi kulkee voimakas Golfvirta, ja siellä esiintyy trooppisia hirmumyrskyjä. Alueella on sekä matalaa että syvää merta, ja alueen eteläosissa tapahtuu maanjäristyksiä.
Bermudan kolmion alueella ei kuitenkaan ole tapahtunut keskimääräistä enempää onnettomuuksia.
Alue
Bermudan kolmion käsittämää aluetta ei ole määritelty aivan tarkasti. Se on kuitenkin kolmion muotoinen alue, jonka kärjet ovat useimmin sijoitettu Floridan Miamiin, Bermudalle ja Puerto Ricon San Juaniin.
Historia
Vanhimmat raportit Bermudan kolmion alueella tapahtuneista salaperäisistä katoamisista on 1800-luvun puolivälistä. Sieltä on löydetty hylättyjä aluksia, joiden hylkäämiselle ei ole mitään järkevää selitystä, ja toisaalta sieltä on saatu hätäkutsuja, mutta alusta ei ole kuitenkaan ikinä löydetty. Vuonna 1945 Bermudan kolmion alueella puolestaan katosi viisi yhdysvaltalaista pommittajaa.
Bermudan kolmion alueen selittämättömät katoamiset toi ensimmäisenä esille toimittaja Edward Van Winkle Jones, joka kirjoitti aiheesta 1950-luvulla Associated Pressille.
Bermudan kolmion terminä loi vuonna 1964 kirjailija Vincent Gaddir Argosy-kioskilehdessä. Charles Berlitz teki kolmion tunnetuksi vuonna 1974 julkaistussa kirjassa Bermudan kolmio. Kirja esitteli monia alueella tapahtuneeksi väitettyjä katoamisia ja ehdotti ilmiölle erilaisia selityksiä maapallon ulkopuolisista voimista Atlantiksen sijaintiin kolmion alapuolella. Kirjasta tuli kansainvälinen menestys.
Larry Kusche julkaisi 1975 kirjan The Bermuda Triangle Mystery – Solved, jonka mukaan kyse oli vain tiedotusvälineiden liioittelusta ja huonosta tutkimuksesta. Hän pyrki myös osoittamaan virheitä ja puutteita Berlitzin kuvauksissa eri katoamistapauksista. Kusche käsitteli myös lentue 19:n tapausta. Vaikka Berlitzin kirjan mukaan sää oli katoamisen aikaan hyvä, se oli ollut iltaa kohti huononemassa, ja illalla oli puhkeamassa myrsky. Pakkolasku pimeässä korkeisiin aaltoihin olisi ollut muiden Avenger-lentäjien mielestä tuhoisa koneille.
Luonnolliset selitykset
Tunnetuimpia luonnollisia selityksiä Bermudan kolmion katoamisille ovat muun muassa lentäjien ja purjehtijoiden inhimilliset virheet vilkkaasti liikennöidyllä ja ilmastollisesti epävakaalla merellä; rajut säänvaihtelut kuten myrskyt ja hurrikaanit; voimakas Golf-virta; syvä meri, josta vajonnutta laivaa ei voi löytää; magneettiset kentät, jotka sekoittavat kompassinuolet; metaanikaasut, jotka imevät alukset syvyyksiin; sekä merirosvot.
Yleinen selitys Bermudan kolmion katoamisille on ihmisen tahallinen toiminta tai huolimattomuus. Näitä ovat laivoille taitamaton suunnistus, merirosvous, laivojen tahallinen hävittäminen vakuutuspetoksen vuoksi ja laivojen huono lastaus tai rakenne. Lentokoneita voi pudota moottori- ja muiden rakenteellisten vikojen takia. Alueen arvaamattomat sääolot ovat myös oma ongelmansa. Ilmassa esiintyy joskus hyvin voimakkaita ilmakuoppia, selkeän sään turbulenssia, joka saattaa pudottaa lentokoneen ja aiheuttaa merillä suuria, ennakoimattomia ja kuin tyhjästä ilmestyviä aaltoja, tai seiche-aaltoja, jotka voivat upottaa varsinkin huonosti lastatun aluksen.
Epätieteelliset selitykset
Monia Bermudan kolmion katoamisten selityksistä pidetään näennäistieteenä. Katoamisten yliluonnollisiksi tai epätieteellisiksi syiksi on esitetty esimerkiksi vajonneen Atlantis-mantereen energiakristalleja; ufoja tai muita avaruuden muukalaisia meren alla, hallituksen salaisia kokeita, 11 000 vuotta vanhaa komeettaa, joka sekoittaa kompassit, tai sähköisen sumun aiheuttamaa aikavääristymää.
Luonnontieteilijä Ivan T. Sanderson on väittänyt, että maailmassa olisi 12 Bermudan kolmion ja Paholaisen meren tyyppistä katalaa pyörrettä säännöllisin välimatkoin siten, että niistä syntyy ikosaedri. Kaksi pyörteistä olisi navoilla ja kymmenen 30:nnellä pohjoisella ja eteläisellä leveysasteella. Sandersonin mukaan ne ovat ilmavirtojen ja merivirtojen kohtauspisteitä. Pyörteitä on hänen kaavionsa mukaan muun muassa Marokossa, Algeriassa, Iranissa, Pakistanissa tai Intiassa ja Havaijin pohjoispuolella.