cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puhekupla
Puhekuplan reunat voivat ilmaista visuaalisesti myös puhujan tunnetilaa tai äänensävyä. Esimerkiksi katkoviivalla kuvatun puhekuplan reuna ilmaisee kuiskaamista. Tunnetilaa ja äänensävyä voidaan kuvata puhekuplaan sijoitetuin symbolein, esimerkiksi nuotit kuvaavat viheltämistä tai laulamista. Tavallisesta poikkeava puhekuplien tekstityyppi voi kuvata tunnetilaa tai vierasta kieltä; tätä käytetään runsaasti esimerkiksi Asterix-sarjakuvissa.
Historia
Jo 1200-luvulla esiintyi ihmisillä kuvissa puhumista ilmaisevia nimiöitä. Keskiajan käsikirjoituksissa puhekuplia eli fylaktereita esiintyy runsaasti. Puhekupla on konkreettinen, kuin pitkä liina tai viiri, joka alkaa puhujan suun tienoilta ja sisältää hänen sanomansa. Atsteekkien taiteessa esiintyy henkilöhahmoihin liittyvä puhumista tarkoittava merkki, joka tarkoittaa, että merkin osoittama henkilö on äänessä. Se ei kuitenkaan kerro, mitä hänellä on mielessään.
Tunnistettavat ”puhekuplat” syntyivät varsinaisesti 1600-luvulla. Sarjakuvateollisuuden kehittyessä 1900-luvulla puhekuplat eri kulttuureissa yhtenäistyivät.
Suomen Saunatonttu
Suomen Saunatonttu (Saunaelf from Finland) eli Santtu-tonttu tai Santtutonttu (Zander the Elf) on suomalaisen kuvittaja-kirjailija Pia-Maria Pohton luoma satuhahmo. Tämän saunatontun ensiesiintyminen tapahtui vuonna 2017 julkaistussa kirjassa Santtu-tontun matka Suomen sydämessä - Lastenkirja Keski-Suomesta. Santtu on tomera tomminkainen, joka lähtee lapsuudenkodistaan, keskisuomalaisesta Tonttumetsästä, etsimään itselleen uutta kotia. Matkalla se tapaa lapsia ja aikuisia ja osuu erilaisiin kohteisiin (Saunamaakunta, Juonolan tila, Etelä-Konneveden kansallispuisto, Lomakeskus Revontuli, Kylpylähotelli Peurunka, sirkuspelle Pelle-Akusti, Jyväskylä, Houseboat, Hotelli Verso, Riihilinna Ski Lodge, HimosLomat) kunnes päätyy Jämsän Saunakylään. Saunakylän Virpiön saunassa Löylyn henki opettaa Santulle savusaunan lämmityksen salat ja niinpä tästä kehkeytyy koko Suomen oma saunatonttu. Santtutontusta kertova kirja oli osa Suomen satavuotisjuhlavuoden ohjelmaa ja palkittiin Valtioneuvoston kanslian Suomi 100 -kunniakirjalla. Kirja toteutettiin yhteistyössä osallistujatahojen kanssa. Kirjan kuvitus koostuu pastellimaalauksista sekä tussipiirroksista. Seuraavassa kirjassa Santtutonttu paljastaa ikivanhan saunataian salaisuuden. Koko perheen kirjan suunniteltu julkaisuajankohta on kesä 2020.
Santtutonttu esiintyy myös lapsille suunnatussa ohjelmapalvelussa Santtutontun satuseikkailu yhdessä Sädekeijun ja Pelle-Akustin kanssa.
Santtutontun matkailupelin demoversio rakentuu kesästä 2019 alkaen.
Suomen Saunatonttu on Sauna From Finland ry:n jäsen.
Hämeenlinnan uimahalli
Hämeenlinnan uimahalli on Hämeenlinnan Hämeensaaressa sijaitseva uimahalli. Vanajaveden rantaan sijoittuva uimahalli on rakennettu vuonna 1976 ja sitä on laajennettu ja remontoitu vuosina 2001 ja 2017. Uusimman remontin valmistuttua uimahallin altaisiin lukeutuvat 25 metrin kilpauintiallas, hyppyallas, vesijumppa-/kuntoallas, porealtaat, lastenallas, kahluuallas, ulkoallas ja säädettäväpohjainen monitoimiallas. Sekä miesten että naisten pesutiloissa on kaksi perinteistä saunaa, yksi höyrysauna ja yksi infrapunasauna. Lisäksi uimahallissa on kuntosali, vesiliukumäki, ryhmien käyttöön varattavissa oleva liikuntasali sekä aulatilassa kahvio. Uusimmassa remontissa myös hallin julkisivumateriaali vaihtui tiilestä mustaan alumiinilevyyn, lasiin ja kuitusementtilevyyn. Uimahallin vieressä olevalla rannalla sijaitsee suosittu Hämeensaaren uimaranta.
Otto Andersson
Otto Emanuel Andersson (27. huhtikuuta 1879 Vårdö – 27. joulukuuta 1969 Turku) oli suomalainen etnomusikologi ja kansatieteilijä, Åbo Akademin professori (1926–1946).
Hämeenlinnan uimahalli
Lähteet
60.99161°N, 24.46606°W
Otto Andersson
Elämänvaiheet
Otto Andersson syntyi Ahvenanmaalla Vårdössä. Hänen vanhempansa olivat talollisia, ja isä Anders Otto Andersson oli herastuomari. Otto Andersson opiskeli Ahvenanmaan kansankorkeakoulussa Jomalassa vuosina 1895–1896 ja suoritti kanttori-urkurin tutkinnon Turussa vuonna 1900. Tämän jälkeen hän muutti Helsinkiin opiskelemaan Helsingin musiikkiopistoon. Andersson ei ollut suorittanut ylioppilastutkintoa, mutta hän sai erivapauden perusteella opiskella Helsingin yliopistossa musiikkitiedettä ja kansanrunoudentutkimusta.
Andersson teki useita keruumatkoja Svenska litteratursällskapetin apurahalla ja tallensi kansansävelmiä ruotsinkielisillä seuduilla Suomessa ja Virossa vuosina 1902–1907. Hän oli perustamassa kotiseutuyhdistys Bragea mm. Martin Wegeliuksen kanssa ja toimi sen puheenjohtajana ja kuoronjohtajana 1906–1926. Yhdistys vaalii kansanperinnettä, ja Andersson perusti yhdistyksen fonografiarkiston ja äänitti lauluja ja soitinsävelmiä. Hänellä oli keskeinen osa suomenruotsalaisessa kulttuuritoiminnassa kuoronjohtajana, sovittajana ja toimihenkilönä. Hän julkaisi runsaasti kirjoituksia suomenruotsalaisesta kansanperinteestä ja Suomen musiikinhistoriasta (erityisesti 1800-luvusta) ja sävelsi motetteja ja romansseja.
Andersson oli myös kiistanalainen hahmo. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän kannatti Ahvenanmaan liittämistä Ruotsiin, ja hän suhtautui myönteisesti natsi-Saksaan.
Tieteellinen ura
Andersson valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1915 ja tohtoriksi vuonna 1923 väitöskirjallaan Stråkharpan: En studie i nordisk instrumenthistoria; aineena oli jouhikko.
Vuonna 1926 Andersson nimitettiin Åbo Akademin musiikkitieteen ja kansanrunoudentutkimuksen professoriksi. Hän toimi myös yliopiston rehtorina vuodet 1929–1936. Hän keräsi musiikinhistoriallisia kokoelmia, joiden ympärille perustettiin vuonna 1949 Turun Sibelius-museo. Hän toimitti useita osia kokoomateokseen Finlands svenska folkdiktning. Hän aloitti 1950-luvulla myös Jean Sibeliuksen elämäkerran, mutta hanke ei valmistunut.
André Previn
André George Previn (oik. Andreas Ludwig Prewin 6. huhtikuuta 1929 Berliini – 28. helmikuuta 2019 Manhattan, New York ) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen pianisti, kapellimestari ja säveltäjä. Hän syntyi Berliinissä juutalaisille vanhemmille. Perhe pakeni vuonna 1939 Yhdysvaltoihin, ja Previnistä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1943.
Previnin sävellyksiin kuuluu muun muassa elokuvamusiikkia ja oopperoita. Hänen ensimmäinen oopperansa oli vuonna 1998 San Franciscossa ensiesitetty A Streetcar Named Desire. Hän on saanut Oscar-palkinnon elokuvista Gigi (1958), Porgy ja Bess (1959), Irma La Douce (1963) ja My Fair Lady (1964).
Previn oli naimisissa neljästi. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli laulaja Betsy Bennett, toinen laulaja ja säveltäjä Dory Langan. Vuosina 1970–1979 Previn oli naimisissa elokuvatähti Mia Farrow'n kanssa; he saivat kaksospojat ja adoptoivat lisäksi kolme lasta. Vuonna 1982 Previn avioitui Heather Sneddonin kanssa.
Manólis Andrónikos
pienoiskuva|Manólis Andrónikoksen kuva keskellä. Esittely [[Vergínan arkeologinen museo|Vergínan arkeologisessa museossa.]] Manólis Andrónikos (23. lokakuuta 1919 – 30. maaliskuuta 1992) oli kreikkalainen arkeologi ja Thessalonikin Aristoteles-yliopiston professori. Andrónikos on kuuluisa löydöksistään Verginasta. Vuonna 1977 hän kertoi löytäneensä Makedonian kuninkaan Filippos II:n avaamattoman haudan Verginan arkeologiselta alueelta. Andronikoksen löydökset olivat myöhemmin osa kiertävää näyttelyä ”Aleksanteria etsimässä”, jota esitettiin neljässä Yhdysvaltojen kaupungissa 1980–1982. Vaikka Andrónikoksen löydöt ovatkin joka tapauksessa arkeologisesti merkittäviä, historioitsijat eivät kuitenkaan ole päässeet yhteisymmärrykseen siitä, onko hauta todella Filippos II:n.
Tony Hawk’s Pro Skater HD
Tony Hawk’s Pro Skater HD on Robomodon kehittämä ja Activisionin vuonna 2012 julkaisema urheilupeli. Peli on jatkoa Tony Hawk’s -pelisarjalle.
Pelissä yhdistyvät pelisarjan kahden ensimmäisen osan parhaat tasot uudelleen tehtyinä. Myös uutta sisältöä on mukana.
Hahmot
Pelattavia hahmoja ovat:
Revert Pack
Peliin julkaistiin 11. marraskuuta 2012 lisäosa Tony Hawk’s Pro Skater HD Revert Pack. Lisäosassa tulevat mukana henkilöt Steve Caballero ja Geoff Rowley sekä bonushahmoina James Hetfield ja Robert Trujillo. Mukana tulee myös kolme pelattavaa kenttää Tony Hawk’s Pro Skater 3:sta.
Into Saxelin
Into Ilmari Saxelin (11. heinäkuuta 1883 Hämeenlinna – 25. toukokuuta 1927 Pariisi) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänen isänsä Carl Otto Saxelin oli oluttehtailija ja äitinsä Saida Maria taiteellisesti lahjakkaasta Blåfieldien suvusta.
Saxelin opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1903–1905 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1908–1912.
Into Saxelin tunnetaan parhaiten nuoria miehiä ja naisia kuvaavista veistoksistaan. Opiskeluaikanaan Saxelin sai vaikutteita Auguste Rodinin töistä, mutta hänen omat teoksensa ovat tyyliltään lähempänä klassismia.
Mika Alatalo
Mika Antero Alatalo (s. 11. kesäkuuta 1971 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 681 runkosarjaottelua tehopistein 196+203=399 ja keräten 681 jäähyminuuttia, 86 pudotuspeliottelua tehopistein 21+20=41 ja keräten 76 jäähyminuuttia sekä kahdeksan liigakarsintaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja keräten neljä jäähyminuuttia. Alatalo pelasi urallaan myös 152 NHL:n runkosarja- ja viisi pudotuspeliottelua Phoenix Coyotesissa tehopistein 17+29=46. Jäähyminuutteja kertyi 60. Hän pelasi kotimaansa ja Pohjois-Amerikan lisäksi myös Ruotsissa, Sveitsissä, Tanskassa ja Italiassa. Alatalon vahvuuksiin kuului voima, työteliäisyys, tasaisuus, suoritusvarmuus ja johtajuus. Hän toimi Turun Palloseuran kapteenina vuosina 2001–2003 ja 2004–2007.
SM-liigauran alku KooKoossa ja Lukossa
Alatalo oli Oulun Kärppien kasvatti. Hän siirtyi KooKoohon kaudeksi 1988–1989, jolloin vain 17-vuotias Alatalo pelasi SM-liigassa 34 runkosarjaottelua tehoin 8+6=14. Kauden 1989–1990 päätteeksi KooKoo putosi I-divisioonaan, mutta Alatalo jatkoi kuitenkin liigauraansa kaudella 1990–1991 Rauman Lukossa. Winnipeg Jets varasi hänet 203. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1990.
TPS, Elitserien ja NHL
Kaudeksi 1994–1995 Alatalo siirtyi Turun Palloseuraan. Hän sijoittui 23 osumallaan SM-liigan maalipörssissä kolmanneksi Lukon Pasi Saarelan ja joukkuetoverinsa Raimo Summasen kanssa. Alatalo oli Summasen kanssa myös TPS:n toiseksi paras maalintekijä Saku Koivun jälkeen. Hän voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Alatalo oli TPS:n toiseksi paras maalintekijä myös 19 osumallaan Kimmo Rintasen kanssa kaudella 1995–1996, joka päättyi SM-hopeaan. Vuodet 1996–1998 hän pelasi Elitserien-joukkue Luleå HF:ssä. Alatalo oli kaudella 1996–1997 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Stefan Nilssonin jälkeen tehoilla 19+18=37. Hän voitti Elitserien-hopeaa keväällä 1997. Alatalo oli Luleån paras maalintekijä myös kaudella 1997–1998 14 osumallaan. Hän oli 24 tehopisteellään joukkueen kolmanneksi paras pistemies.
Alatalo palasi kaudeksi 1998–1999 TPS:ään, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli Marko Kiprusoffin kanssa tehoilla 14+23=37. Alatalo oli kevään 1999 pudotuspeleissä kuudella osumallaan joukkueen paras maalintekijä Tony Virran kanssa. Hän teki neljännessä finaaliottelussa TPS:n Suomen-mestaruuden ratkaisseen 1–0-osuman vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Alatalon visiitti Turussa jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi, kun hän siirtyi kaudeksi 1999–2000 NHL-joukkue Phoenix Coyotesiin, joka oli Alatalon varanneen Winnipeg Jetsin uusi nimi joukkueen muutettua vuonna 1996 Arizonan Glendaleen. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan suurimmaksi osaksi samassa ketjussa maanmiehensä Juha Ylösen sekä Shane Doanin kanssa ja teki kauden kaikissa 82 runkosarjaottelussa tehot 10+17=27. Alatalo teki NHL-debyyttinsä näin ollen runkosarjan avauskierroksella 2. lokakuuta 1999 vieraissa St. Louis Bluesia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.33 minuuttia ja Alatalo keräsi teholukeman +1. NHL-uransa avausmaalin hän teki kahdeksannessa ottelussaan 22. lokakuuta 1999 vieraissa Los Angeles Kingsia vastaan. Toisella kaudellaan 2000–2001 Alatalo jäi pienempään rooliin ja teki 70 runkosarjaottelussa 19 pistettä.
Viimeiset vuodet ulkomailla
Sopimuksensa päätyttyä Alatalo siirtyi kaudeksi 2007–2008 Sveitsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle National League B:n HC Thurgaun riveihin. Hän oli tehoilla 17+28=45 joukkueen toiseksi paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä Marco Truttmannin jälkeen. Lokakuussa 2008 Alatalo siirtyi pitkäaikaisen joukkuetoverinsa Kai Nurmisen kanssa Tanskan AL-Bank Ligaenissa pelanneeseen Herlev Hornetsiin, mutta he jättivät joukkueen yhtäaikaa joulukuussa. Tammikuussa 2009 Alatalo siirtyi loppukaudeksi 2008–2009 Italian Serie A:n HC Pustertal-Val Pusteriaan, jossa hän lopetti pelaajauransa.
Maajoukkueura
Alatalo edusti Suomea Lillehammerin olympiakisoissa 1994 voittaen pronssia. Hän voitti myös MM-hopeaa vuosina 1994 ja 1998 sekä pelasi myös vuoden 1993 turnauksessa.
Valmentajaura
Alatalo valmensi kaudella 2009–2010 TPS:n C-nuoria ja kauden 2010–2011 hän aloitti joukkueen B-nuorten apuvalmentajana, kunnes lokakuun 2010 lopulla Alatalo pestattiin loppukaudeksi TPS:n SM-liigajoukkueen kakkosvalmentajaksi Riku-Petteri Lehtoselle.
Uran jälkeen
Nykyään Alatalo asuu Jyväskylässä ja on töissä urheilukaupassa myyjänä.
The Unborn (albumi)
The Unborn on vuonna 2005 julkaistu Mors Principium Est -yhtyeen toinen albumi.
Esselte
Esselte on alun perin ruotsalainen konttoritarvikkeita valmistava ja markkinoiva yritys, jonka pääpaikka on nykyisin Luxemburgissa. Se perustettiin vuonna 1913 yhdistämällä 13 pientä kirjapainoa yhtiöksi nimeltä Sveriges Litografiska Tryckerier (SLT). Lyhenteeseen perustuvasta kutsumanimestä tuli niin suosittu, että vuonna 1970 yrityksen nimeksi otettiin Esselte.
Ensimmäisinä vuosikymmeninään SLT kehittyi Ruotsiin suurimpiin kuuluvaksi painotuotteiden painajaksi. Vuosina 1944–1974 yritykseen kuului oma paperitehdas Örebrossa (sittemmin Örebron kartonkitehdas, joka suljettiin 2010). Yrityksellä oli vahva jalansija myös pakkaustuotannossa aaltopahvipakkauksia valmistavan tytäryhtiön Esselte Well kautta. Kuluttajapakkauksia teki Esselte Pac, mutta nämä molemmat myytiin pois 1980-luvulla. 1970- ja 1980-luvulla Esselte hankki omistukseensa myös muun muassa kohokirjoittimia valmistavan Dymon, siirtokirjaimia valmistavan Letrasetin, riippukansiojärjestelmiä valmistavan Oxford Pendaflexin sekä nitojia, rei’ittimiä ja asiakirjasäilyttimiä valmistavan Leitzin. Esselte-konserniin kuuluivat 1970- ja 1980-luvulla myös kustannusyhtiö Norstedts Förlag, tietosanakirjoja kustantanut Fokus, karttoja tehnyt Esselte Map, oppikirjakustantaja Esselte Studium ja kirjapaino Almqvist & Wiksell. Esselte oli mukana myös vuokra- ja myyntivideoiden julkaisutoiminnassa ja tunnettiin videovuokraamojen alkuaikojen vuokrattavasta videosoittimesta nimeltä Moviebox. Esselte Pay TV oli maksullista kaapelitelevisiotoimintaa, Esselte Scribona -merkillä valmistettiin sähkökirjoituskoneita ja varhaisia tekstinkäsittelylaitteita. Näistä kaikista toimialoista luovuttiin 1990-luvulle tultaessa. Sen jälkeen Esselte on keskittynyt konttoritarvikkeisiin kuten kansioihin, lomakelaatikoihin, nitojiin (Leitz ja Rapid), rei’ittimiin, kylmälaminointilaitteisiin (Xyron) ja tietokonetarvikkeisiin.
Postilokero
Kotimaa
Posti vuokraa postilokeroita Suomessa yrityksille ja yhteisöille. Aiemmin myös yksityishenkilöt pystyivät vuokraamaan lokeroita. Suomessa postilokero-osoitteiden postinumero päättyy aina numerolla 1, kun taas katuosoitteiden postinumerot päättyvät numeroon 0. Kotimaassa yrityksen tai yhteisön käyntiosoitteeseen osoitettu posti ohjataan automaattisesti postilokeroon mikäli yrityksellä on käytössään postilokero samalla postinumero-alueella. Postilokero lyhennetään PL, ruotsiksi PB (postbox) ja englanniksi P.O. Box. Alla Kielitoimiston, UPU:n ja Postin ohjeistusten pohjalta koottu esimerkki postilokero-osoitteen ilmoittamisesta kirjeessä, kun kirje lähetetään kotimaan sisällä.
Esselte
Esselte oli pörssiyhtiö vuoteen 2002 saakka, jolloin sen osti yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö J. W. Childs. Vuodesta 2017 Esselten on omistanut yhdysvaltalainen konttoritarvikejätti ja pörssiyhtiö Acco Brands, jonka liikevaihto vuonna 2016 oli noin 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja henkilöstömäärä noin 5 000. Accon muita tuotemerkkejä Esselten ohella ovat muun muassa Artline-kynät, Mead- ja At-A-Glance-kalenterit ja -muistikirjat, Derwent-taiteilijatarvikkeet, Five Star- ja Hilroy-koulutarvikkeet, GBC-laminointikoneet, Kensington-tietokonetarvikkeet, Rexel-asiakirjantuhoojat ja -sidontalaitteet sekä Leitz-arkistointitarvikkeet.
Postilokero
Yritysosoite
Kaikki postilokero-osoitteet eivät aina ole fyysisiä lokeroita, vaan Posti tarjoaa kotimaassa myös jatkopostitusmahdollisuutta yrityksille.
Ulkomaat
pienoiskuva|Postilokerotila Saksassa Jokaisella maalla on oma kansallinen postiyrityksensä, joka tarjoaa postipalveluita. Ulkomailla eri postiyrityksillä on omat käytäntönsä sekä toimintatapansa postilokeroiden vuokraamiseen, tästä syystä kansainvälisesti ei ole olemassa standardisoitua järjestelmää postilokeroille. Lähettäessäsi kirjettä ulkomaille postilokeroon tulee huomioida aina kunkin maan kansalliset ohjeet kirjeiden lähettämiseen. Tarkat tiedot lähettämiseen löytyvät Maailman postiliiton sivuilta. Lähtökohtana kuitenkin voidaan pitää sitä, että käyttäessäsi englanninkielistä käännöstä postilokerosta kirje löytää perille. Ulkomailta suomalaiseen postilokeroon kirjeitä lähetettäessä tulee olla seuraavat merkinnät Maailman postiliiton sekä Postin ohjeistuksen mukaisesti.
Osoitevuokraus
Monet yritykset Suomessa tarjoavat myös postiosoitteen vuokrausmahdollisuutta. Tätä ei kuitenkaan tule sekoittaa postilokeropalveluun. Osoitteen vuokraamisessa yritys tarjoaa käytössä olevaa katuosoitettaan tai omaa postilokeroaan kirjeiden vastaanottamiseen. Osoite on yleensä normaali katuosoite, johon on lisätty rapuksi esimerkiksi L ja asunnon numero (käytetään lokeron numerona). Yrityksellä voi olla esimerkiksi toimitiloissaan lokerikko, josta asiakkaat pääsevät noutamaan osoitteeseen saapuneen postin. Osa yrityksistä tarjoaa myös edelleenlähetyspalvelua. Osoitteenvuokrauspalvelua tarjoaa esimerkiksi Cityvarasto sekä Endora.
Konstantin Fehrenbach
Konstantin Fehrenbach (11. tammikuuta 1852 Wellendingen, Baden – 26. maaliskuuta 1926 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan valtakunnankanslerina 1920–1921.
Fehrenbach toimi vuodesta 1882 asianajajana Freiburgissa. Hänet valittiin vuonna 1882 katolisen Keskustapuolueen edustajana Badenin maapäivien alahuoneeseen, mutta ajauduttuaan erimielisyyksiin puoluejohdon kanssa hän luopui paikastaan jo 1887. Hän oli uudelleen edustajana 1901–1913 ja siitä vuodet 1907–1909 myös maapäivien puhemiehenä. Vuonna 1903 Fehrenbach valittiin ensi kertaa Saksan valtiopäiville, jossa hänet opittiin tuntemaan lahjakkaana puhujana. Keskustapuolueen muiden johtajien tultua ensimmäisen maailmansodan aikana kutsutuiksi Saksan hallitukseen Fehrenbachista tuli puolueen suuren valtiopäiväryhmän johtaja. Hän edusti puolueen vasempaa siipeä. Elokuussa 1917 hänestä tuli valtiopäivien päävaliokunnan puheenjohtaja ja tammikuussa 1918 keisarikunnan aikaisten valtiopäivien viimeinen puhemies. Valtiopäivät lakkasivat toimimasta marraskuun 1918 vallankumouksen myötä, mutta Fehrenbach valittiin helmikuussa 1919 myös Weimarin kansalliskokouksen puhemieheksi.
Fehrenbach nimitettiin kesäkuussa 1920 Weimarin tasavallan ensimmäiseksi porvarilliseksi valtakunnankansleriksi. Vaikka hänen hallituksensa muodostui kokonaan porvaripuolueista, se nojasi valtiopäivillä sosiaalidemokraattien tukeen. Fehrenbach vakuutti siksi jatkavansa edellisten hallitusten aloittamaa kansallistamispolitiikkaa. Hän myös johti Saksan valtuuskuntaa Span konferenssissa heinäkuussa 1920. Fehrenbachin hallitus joutui eroamaan toukokuussa 1921, koska se epäonnistui pyrkimyksessään saada Yhdysvallat tukemaan Saksan toivetta sotakorvaussumman alentamisesta. Fehrenbach valittiin vuonna 1923 Keskustapuolueen puheenjohtajaksi, mutta hän kuoli jo kolme vuotta myöhemmin.
Luettelo Kummelin sketseistä
Tämä on luettelo Kummelin sketseistä ja hahmoista.
Vain yhdessä jaksossa esiintyneet sketsit
Aamun outoja ilmiöitä
Sketseissä esimerksi aamuvaatteissa oleva Silvennoinen käynnistää partakoneen ajaakseen partansa, mutta kone ei suostukaan sammumaan, vaan jatkaa surinaa, vaikka virtajohto vedetään seinästä. Toisessa sketsissä Timo Kahilainen laittaa levysoittimeen vinyylilevyn soimaan, mutta musiikki ei lakkaa, vaikka Kahilainen vääntää nappeja ja ottaa levyn pois kokonaan. Lopuksi hän kiskoo laitteiden töpselit irti, mutta musiikki jatkuu silti. Sketsejä julkaistiin pilottijaksoissa kaikkiaan viisi kappaletta: Sammumaton partakone, päättymätön virtsaus, sammumaton levysoitin, loppumaton partavaahto ja sammumaton auto.
Aas Weckström kysyy
Aas Weckström on Heikki Silvennoisen esittämä haastattelija, joka haastattelee ohikulkijoita puhuen samalla hirvittävän nopeaan tahtiin. Sattumalta haastateltavaksi osuu joka kerta sama henkilö, Kahilaisen esittämä Juhani Manninen. Aas kyselee Juhanilta kysymyksiä tämän arkielämästä. Kuitenkin Aasin painostavan luonteen ja kiperien kysymyksien takia ajaudutaan tilanteeseen, jossa Aas syyttelee Juhania eri titteleillä. Toisinaan Aas kutsuu Juhania tunteettomaksi homoksi ja narkkariksi, toisinaan taas agentiksi ja itsensäpaljastajaksi. Juhani purskahtaa aina haastattelun päätteeksi itkuun, ikään kuin hänen salaisuutensa olisi paljastunut. Aas toteaa aina lopuksi katsojilleen "Eipä olisi Mannisesta uskonut ensinäkemällä!" tuijottaen samalla silmät suurina kameraan. Aas Wekström -sketsejä on tehty viisi kappaletta ja ne ajoittuvat vuosille 1993–1994. Sketsit löytyvät Artisti Maksaa DVD-boksilta.
Uusintajaksoissa Juhani Mannisen nimi on peitetty samannimisten henkilöiden vaatimuksista äänimerkillä. Kummelin joulujaksossa haastateltavana olevan Kahilaisen esittämän henkilön nimi on Istvan Pölöstnik. DVD-julkaisuissa Juhani Mannisen nimi on sensuroimaton.
Aziz The Combat Fighter
Sketsissä Timo Kahilainen, Heikki Silvennoinen, Heikki Vihinen ja Heikki Hela esittävät kaheleita terroristeja, jotka suunnittelevat terrori-iskua. Iskujen toteuttaminen annetaan yleensä Kahilaisen näyttelemän nimikkohahmo Azizin tehtäväksi. Helan esittämä hahmo joutuu usein Silvennoisen näyttelemän ylipäällikkö Halim Ali Khazman läpsimäksi. Eräässä sketsissä Aziz yritti räjäyttää Amerikan lähetystön, mutta tehtävä epäonnistuu. Leirillä he huomaavat, että Aziz oli vain unohtanut kytkeä yhden johdon. Erehdyksessään ylipäällikkö kytkee sen, ja he räjähtävät itse. Viimeisessä sketsissä Aziz yrittää MiG-21 -hävittäjällä suorittaa itsemurhaiskun Amerikkaan, mutta Aziz ei saa konetta käyntiin ja pommi räjähtää.
Sketsi on sensuroitu vuoden 2016 uusintakierroksesta ja Yle Areenasta näyttelijöiden pyynnöstä, koska heidän mukaansa se ei sovellu enää 2010-luvulle. Sketsit löytyvät kuitenkin "Jumankauta juu nääs päivää"-DVD:ltä.
"Erittäin hyvin sanottu"
Sketsit löytyvät "Artisti maksaa" -DVD-boksilta. Jouluaiheinen sketsi löytyy "Onko nyt hjuva fiilis?"-boksin joulujaksosta.
Gerhard Rihmakallo, riffien kuningas
Gerhard Rihmakallo on Timo Kahilaisen esittämä rock-kitaristi. Gerhardilla on pitkät huonokuntoiset hiukset, silmälasit ja huonot hampaat. Sketsi alkaa aina niin, että Gerhard soittaa yhtyeensä kanssa ja kaikki menee hyvin, kunnes yhtyeen rumpali (Heikki Silvennoinen) läimäyttää takanaan olevaa isoa kongia niin, että Gerhardilla menee kuulo tilapäisesti. Tämän jälkeen Gerhard ihmeissään katsoo hymyileviä yhtyeen jäseniä ja taustalla kuuluu tinnituksen ääni, joka kovenee ja kovenee, jolloin sketsi loppuu.
Härkönen & Vilenius
Härkönen (Heikki Silvennoinen) ja Vilenius (Timo Kahilainen) ovat stadin slangia puhuvia työntekijöitä tilitoimistossa. Heidän pomonaan on Koski (Olli Keskinen). Sketsi alkaa kun jommallekummalle tai kummallekin tulee liikaa asioita yhdellä kerralla ja he saavat hermoromahduksen. Koski huutaa "Pojat!!" ja tilanne normalisoituu. Yhdessä jaksossa Koski pillastuu, jolloin Härkönen ja Vilenius huutavat "Koski!"
Sketsit löytyvät "Kyllä lähtee" -DVD-boksilta. Toiselle tuotantokaudelle tehtiin yksi sketsi, mutta sitä ei laitettu jaksoon, ja se on katsottavissa "Artisti maksaa" -boksin törkylaarista. Myös "Kyllä lähtee" -boksin törkylaarista löytyy jaksossa esittämätön sketsi.
Isä & Poika
Murrosikäisellä Jyrki Rantalalla (Silvennoinen) on ongelmia ja siksi hän joko istuu television ja tietokoneen ääressä, tai vain makaa lattialla ja sängyssään antaen musiikin soida soittimistaan erittäin kovaa. Pojan isä (Timo Kahilainen) tulee pyytämään Jyrkiä johonkin avuksi omituisella kielellä, kuten esimerkiksi "Isä on siivonnu koko kämpän. Melkein koko kämpän. Etsä viitsis imuroida vielä eteisen?". Ensimmäisissä sketseissä Jyrki vastaa "ei pysty" ja isä yrittää kysyä taivutella poikaansa kysymällä uudestaan "Viitsitsä? tai "Etsä viitsis?", kunnes hänen sanoessa "Jyrki pliis", Jyrki alkaa huutaa kovaa. Myöhemmissä sketseissä Jyrki alkaa huutaa pelkästään silloinkin, kun isä pyytää häntä tarpeeksi monta kertaa. Toiseksi viimeisessä sketsissä Jyrki ei kuitenkaan soita musiikkia ollenkaan, eikä ala ollenkaan huutamaan. Sarjan viimeisessä sketsissä paljastuu, että miehen suostuttelu ei vaikuta myöskään hänen vaimoonsa Markeen (Silvennoinen), joka pilkkaa tämän puhetyyliä.
Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" -DVD-boksilta.
Jakke ja Sepi
Sketsissä esiintyvät kaksi sähkömiestä, Jakke ja Sepi (Silvennoinen ja Kahilainen), jotka näyttävät miten korjataan sähkölaitteita itse, kuten miten mustavalkotelevisiosta saa värillisen ja miten voi itse korjata viallisen leivänpaahtimen. Työ kuitenkin epäonnistuvat aina, kun toiselle sattuu jotain. Se, kumpi on Jakke ja kumpi Sepi, vaihtelee.
Sketsit löytyvät "Kyllä lähtee" -DVD-boksilta. "Artisti maksaa" -boksilla on yksi sketsi. Uudenvuoden special-jaksossa he valmistavat ilotulitteen jouluruokien jämistä.
Jankon Betoni
Betonifirman lihava ja epäpätevä johtaja Kalervo "Kalle" Jankko (Heikki Silvennoinen) vastaanottaa joko vihaisen puhelinsoiton tai asiakkaan, joka valittaa hänelle jostakin asiasta minkä hän on taas mennyt pilaamaan tai on unohtanut tehdä. Jankko vastaa myötäilevästi jokaiseen asiaan sanomalla useaan kertaan "Joo". Lopuksi valittava henkilö huutaa Kallelle "Haista paska!" ja Kalle vastaa narisevalla äänellään "Asia kunnossa". Sketsi päättyy aina kohtaukseen, jossa Jankko hajottaa toimiston tavaroita tai repii papereita pitkin huonetta hyvin aggressiivisesti henkilön poistuttua tai puhelun loputtua.
Sketsit löytyvät "Onko nyt hjuva fiilis" -DVD-boksilta.
Jämävitsien kaatopaikalla
Sketsissä Timo Kahilaisen näyttelemä hahmo Jykä istuu Heikki Helan näyttelemän hahmon kanssa baarissa. Jykällä on yleensä työmurheita ja Helan hahmo yrittää parhaansa mukaan helpottaa ystäväänsä murheita, yleensä kertomalla vitsin. Vitsin päätteeksi Jykä nauraa ja sylkäisee kaljat Helan hahmon naamaan. Eräässä sketsissä Jykä kertoo vitsin ja saa itse kaljat kasvoilleen.
Sketisit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää"-DVD:ltä.
Koistinen kikkailee/Juhaa sattuu
Sketsi sijoittuu verstaalle, jossa Kahilaisen esittämä Juha Koistinen "kikkailee" eli hyppelehtii, temppuilee ja heittelee tavaroita jatkuvasti. Kaksi muuta verstaan työntekijää (Silvennoinen ja Hela) seuraavat vierestä Koistisen kikkailuja. Yleensä toinen heistä tokaisee sketsin alussa "Toi Koistinen on kikkaillu nyt viikon putkeen. Se on varma, että kohta napsahtaa." Sketsi päättyy aina niin, että Koistinen satuttaa itsensä jollain tavalla, jolloin Silvennoinen tokaisee: "Nyt muuten sattu Juhaa leukaan" mikä on "kohta napsahtaa" tokaisun lisäksi Kummelin tunnetuimpia hokempia.
Sketsit ovat Artisti Maksaa -DVD-boksilla.
Kouhia ja työmiehet
Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" ja "Onko nyt hjuva fiilis"-DVD:ltä.
Josephine Tey
Josephine Tey oli skotlantilaisen rikoskirjailija Elizabeth Mackintoshin (25. heinäkuuta 1896 Inverness – 13. helmikuuta 1952 Lontoo) käyttämä pseudonyymi.
Luettelo Kummelin sketseistä
Kumi-Keijo
Sketsissä kaksi miestä (Vihinen ja Hela) odottavat apulaisjohtaja Sundqwistia (Silvennoinen). Sundqwist tulee kertomaan miehille, että konsernin johtaja Kumi-Keijo kertoi "heilahtavansa paikalle" johonkin tiettyyn aikaan, johon Vihinen kertoo hänen kellonsa näyttävän juuri nyt kyseistä kellonaikaa. Yhtäkkiä Kumi-Keijo tulee narulla, potkulaudalla, hyppimällä tai vaan ilmestymällä jostain hokemalla "hys hys hys hys" tai "hus hus hus". Sitten Kumi-Keijo pyytää Sundqwistia tulemaan hänen viereensä ja "ottamaan hupun sormen päältä" pois. Kumi-Keijo sanoo joko "paina tuosta" tai "vedä tuosta", jolloin Sundqwist tekee niin ja Kumi-Keijo pieraisee kovaan ääneen ja läpsäyttää nahkahousujaan hokien "hys hys hys". Sundqwist lähtee yökkien kahden miehen luokse jolloin miehet kysyvät "Mitä Kumi-Keijo sanoi?" Sundqwist vastaa yökkien "Hyvä Palaveri! Lounastauko" ja jatkaa yökkimistä. Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" -DVD boksilta.
Josephine Tey
Teyn dekkarien päähenkilö on Scotland Yardille työskentelevä rikostutkija Alan Grant. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa lukeutuu Ajan tytär, joka julkaistiin vuonna 1951. Se oli viimeinen hänen elinaikanaan julkaistu romaani, mutta vielä yksi dekkari julkaistiin postuumisti. Josephine Teyn tuotantoon kuuluu myös useita näytelmiä ja muita kuin rikosromaaneja.
Luettelo Kummelin sketseistä
Kumikorjaamo & Korjaamo Veljekset Kinnula
Sketsissä Heikki Silvennoinen ja Timo Kahilainen esittävät Reino ja Rauno Kinnulaa, veljeksiä, jotka omistavat ja ylläpitävät autokorjaamoa Alahärmässä Etelä-Pohjanmaalla. Veljekset ovat fyysisesti huonossa kunnossa, kävellen hitaasti ja kankeasti. He eivät tule toimeen keskenään ja sanovat usein toisilleen "Mee sinä helvettihin siitä" tai "Ei tartte auttaa", mutta kerran Rauno sanoi niin myös Heikki Vihisen esittämälle verotarkastaja Haanojalle. Reino paljastuu homoseksuaaliksi, kun tämä suutelee Välimäen, Heikki Helan esittämän hahmon, kanssa ja menevät myöhemmin kihloihin. Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää"-DVD:ltä.
Josephine Tey
Alfred Hitchcockin elokuva Nuori ja viaton vuodelta 1937 perustuu hyvin löyhästi Teyn romaanin A Shilling for Candles kahteen ensimmäiseen lukuun.
Luettelo Kummelin sketseistä
Kyläkauppa
Sketsissä Heikki Silvennoinen käy kyläkaupassa potkukelkalla. Kun Silvennoinen astuu sisään, kauppiaat Heikki Hela ja Timo Kahilainen huomaavat Silvennoisen. Silvennoinen käy ostamassa tuotteita. Kun Silvennoinen menee kassalle, hän huutaa "Vihko auki!". Kauppiaat luettelevat Silvennoisen ostokset, esimerkiksi hiiva. Silvennoinen maksaa ostoksensa aina piikkiin. Kun Kahilainen toteaa jotain Silvennoiselle, Silvennoinen huutaa "Hiljaa saatana!". Hela sanoo "Ei noilla vielä kuuhun mennä" tai "Noillahan mennään kuuhun asti." Silvennoinen huutaa takaisin "Haista sinä mursu paska!".
Sketsit löytyvät "Onko nyt hjuva fiilis" -DVD-boksilta.
Kyylä
Kyylä on Heikki Silvennoisen näyttelemä talonmies, joka aina valittaa Timo Kahilaisen näyttelemän "pojan" käytöksestä sekä taloyhtiön omaisuuden siisteydestä. Aina kun Kyylä yrittää neuvoa "poikaa" olemaan tekemättä jotain, "poika" pyytää paikalle kehonrakentajaystävänsä Olmin ja käskee tätä uhkailemaan Kyylää lihaksillaan sanoilla "Pala ulos!" ja "Näytä dorkalle pala!" Jonkin ajan kuluttua "poika" sanoo "Olmi, pala piiloon!" ja kysyy Kyylältä oliko tällä jotain asiaa, jolloin Kyylä peruu valituksensa ja jättää "pojan" ja Olmin rauhaan. Viimeisessä sketsissä Kyylä esittää valituksensa taloyhtiön tontin sijasta kuntosalilla, jossa "poika" ja Olmi ovat harjoittelemassa.
St. John’s
St. John’s on Antigua ja Barbudan pääkaupunki Länsi-Intian saaristossa Karibianmerellä. Siellä asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 22 219 asukasta. St. John’s on maan kaupallinen keskus ja Antiguan saaren pääsatama.
Luettelo Kummelin sketseistä
Kyylä
Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" -DVD-boksilta.
St. John’s
Hallinnollisena keskuksena St. John’s on ollut vuodesta 1632 ja Antigua ja Barbudan itsenäistyessä vuonna 1981 siitä tuli maan pääkaupunki.
Kaupunkia palvelee V. C. Birdin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee kahdeksan kilometriä kaupungista koilliseen.
Luettelo Kummelin sketseistä
Lasse (kesähoidossa)
Lasse-sketsi etenee aina saman kaavan mukaan. Silvennoisen esittämä Jyri-poika kertoo katsojalle pojasta, joka uhkaa tehdä jotain ilkeää (poika on sanonut esimerkiksi, että "kohta alkaa ihan kauhea vakoilu" tai "kohta alkaa punatulkkujen verilöyly"). Tämän jälkeen Jyri rientää Lasse-nimisen sotilashenkilön (Kahilainen) luo itku kurkussa ja kertoo ongelmastaan. Lasse on yleensä tekemässä jotain hyvin tärkeää, kun Jyri tulee hänet keskeyttämään. Tästä huolimatta Lasse lähtee Jyrin kanssa katsastamaan tilannetta. Kun he saapuvat paikalle jossa Jyri näki ilkeän pojan, Lasse toteaa turhautuneena ettei täällä ketään ole. Tästä Jyri suuttuu ja rupeaa inttämään Lasselle samalla kiroten, kutsuen yleensä ilkeää poikaa homoksi. Lasse ei pidä Jyrin kielenkäytöstä ja yleensä kysyy kovalla äänellä "Mitä sä sanoit?!" ja komentaa tätä olemaan hiljaa. Pienen komentelun jälkeen Jyri hiljenee ja toteaa harmistuneena vain "aijjaa". Jyrillä on sketseissä kädessään vihreä, muovinen leluase, joka on tehty M16-rynnäkkökiväärin näköiseksi.
Sketsit ovat Artisti maksaa -DVD-boksilla.
Luomisen tuskaa
Luomisen tuskaa -sketsissä taiteilija Martti Hakonen (Keskinen) selittää viimeaikaisen projektinsa vaiheita juoden samalla pilsneriä ja apulaisten Heikin ja Timon (Silvennoinen ja Kahilainen) toteuttaessa projektia taustalla. Taiteilijan selitys on hyvin sekavaa ja se sekavoituu koko ajan vain enemmän ja muuttuu koko ajan vain korkealentoisemmaksi, kunnes lopulta hän saa hepulin ja alkaa purkaa kiukkuaan työhönsä paneutumattomiin apulaisiin. Hän muun muassa pakottaa apulaisensa syömään animaatiota varten tehdyn muovailuvahaukon samalla ruiskuttaen pilsneriä apulaisten päälle. Toisessa sketsissä kuvataan holokausti-aiheista elokuvaa mutta taustalla ajavat autot eivät anna käsitystä 1940-luvusta. Tämän lisäksi näyttelijä valittaa ettei pysty näyttelemään yhtä aikaa natsiupseeria ja juutalaista, joukkokohtauksista puhumattakaan. Tämän ongelman ohjaaja ratkaisee vaatimalla näyttelijöitä "multipluoitumaan".
Sketseistä kolme on "Kyllä lähtee" -DVD-boksilla ja loput "Artisti maksaa" -boksilla.
Lätkäkatsaus
Lätkäkatsauksessa Timo Kahilaisen esittämä urheiluselostaja Markku "Make" Lindell haastattelee Ilveksen jääkiekkoilijoita "täpötäydessä hallissa" tai "täpötäydessä Hakametsän jäähallissa. Lähes jokaisessa sketsissä taustalla näkyy oikeita Ilveksen pelaajia, mutta näistä ainoastaan haastatteluun pääsee Raimo Helminen. Muuten Lindell haastattelee Ilveksen maalivahteja Esa Toskasta tai Pasi Märkäläistä (Heikki Silvennoinen, maalivahtien nimet ovat väännetty Ilves-vahdeilta Vesa Toskala ja Pasi Kuivalainen). Make haastattelee myös päävalmentaja Hessu Mälliä (Heikki Hela, hahmon nimi on kotoisin silloiselta Ilves-valmentajalta Heikki "Mälli" Mälkiältä). Aluksi hän kysyy jotain peliin liittyvää, mutta seuraavaksi jotain aivan absurdia, kuten esimerkiksi talon perustan rakentamista tai koiran hankkimista. Helmistä haastatellessaan Lindell usein vain toteaa jotain turhanpäiväistä, esimerkiksi "Katsopas C-katsomoon, siellä on cheerleader-tyttöjen ihmispyramidi lähes valmis". Lindell päättää joka haastattelun sanoihin "Ja takaisin yläkertaan."
Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" -DVD-boksilta.
Martti Mielikäinen
Martti Mielikäinen on kesämökkinaapuri Kiviapajalta. Hän kertoo osiossaan Olli Keskiselle vitsin tai kaskun itäsavolaisella murteella, jonka jälkeen Mielikäinen ratkeaa nauruun siten, että hänellä on vaikeuksia pysyä paikoillaan. Mielikäisen vakiolausahdus tässä yhteydessä on 'Voe helevettiläinen!'. Hahmoa esittävä Heikki Silvennoinen itse on Kiviapajalta lähtöisin.
Sketsit löytyvät DVD:iltä "Kyllä lähtee" ja "Artisti maksaa". Lisäksi Mielikäinen vierailee Fabion vieraana yhdessä jaksossa DVD:llä "Jumankauta juu nääs päivää".
Matti Näsä
Matti Näsä on Heikki Silvennoisen esittämä sketsihahmo. Näsä on tamperelainen poikamies, joka ihmettelee useita arkipäivän asioita. Hän on esittänyt kritiikkiä muun muassa liikennevaloista, nuorisokulttuurista, teknologiasta, takseista, kymmenpennisistä ja ihmisten käyttäytymisestä. Hahmon ympärille on luotu muitakin hahmoja, kuten Matti Näsän veli Teppo Näsä (Heikki Hela). Muutamissa sketseissä esiintyy myös kokkina tunnettu Näsän tuttu Ytte (Timo Kahilainen). Matti Näsä on yksi alkuperäisistä Kummeli-hahmoista.
Mauno Ahonen
Mauno Ahonen (Heikki Silvennoinen) on viinaanmenevä uutistoimittaja, joka tiedottaa pikaraportin muodossa tuoreimmat uutiset. Hahmo tunnetaan erityisesti hitaasta puheestaan, huonokuntoisista hampaistaan, suurista kuulokkeistaan ja suurista silmälaseistaan. Monissa tapauksissa Ahonen jatkaa keskustelua jonkun ruudussa näkymättömän henkilön kanssa jonkin aikaa ennen kuin huomaa olevansa lähetyksessä. Pikaraportti-sketsin lisäksi Mauno Ahonen myös esittelee arvattavan nähtävyyden sketsissä Missä mennään. Hahmo esiintyi myös "kummelihenkisessä" Mankeli-televisiosarjassa vuosina 2000–2001, jossa hän kertoi katsojille kuuluisia viimeisiä sanoja.
Sketsit löytyvät "Kyllä lähtee" ja "Artisti maksaa" -DVD-bokseilta. "Jumankauta juu nääs päivää" -boksissa Maunolla esiintyy kertaalleen yhdessä sketsissä. Elokuvassa "Kummeli Stories" Ahonen esiintyy useamman kerran.
Silvennoinen on sanonut haastattelussa Ahosen olevan "ihan vahinkohahmo".
"Me emme tupakoi täällä"
Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" -DVD-boksilta.
”Me on hävitty tää peli”
Silvennoisen esittämä jääkiekkovalmentaja Aimo Nivaska sanoo pelaajilleen jotain negatiivista pelistä, ja tokaisee loppuun: "Me on hävitty tää peli".
Esim: "Nuilla on muuten pojat sen verran kova puolustus, että te ette pääse ees punaviivan yli. Me on hävitty tää peli".
Sketsit löytyvät "Onko nyt hjuva fiilis" -DVD-boksilta.
Musacorner
Musacornerin vieraita:
Sketsit löytyvät "Kyllä lähtee" ja "Artisti maksaa" -DVD-boksilta.
Musavisa
Musavisaa esitettiin vuosina 1992–1994, jolloin Kummeli oli suosionsa huipulla. Musavisan idea oli yksinkertainen: vastauskopissa istui aina jonkin maan joukkue. Sitten soitettiin musiikkinäyte, joka oli peräisin studiossa olevan joukkueen "vihollismaalta" (esimerkiksi israelilaiset, joille soitettiin saksalaisten kappale "Deutschland, Deutschland", tai suomalaiset, joille soitettiin ruotsalaisten esittämä "Fem gånger på dagen") ja joukkueen piti arvata, mistä maasta kyseinen musiikkinäyte oli peräisin. Joukkueet vastasivat aina "Kanada", joka oli väärä vastaus (paitsi motoristit, jotka rupesivat selittämään harrikkansa pakista, ja teurastajat, jotka vastasivat "kanala"). Väärän "Kanada"-vastauksen jälkeen joissain jaksoissa juontaja Eero Kakko räjäytti joukkueen "savukoneella". Palkintojoukkueille luvattiin palkinnoksi usein jotain joukkueen intresseihin liittyvää.
Musavisan postiosoitteen piti aluksi olla vain pila, mutta sitten kun television katsojat luulivat osoitetta oikeaksi, he alkoivat lähettää oikeita kirjeitä Musavisaan. Tämän jälkeen osoite vaihdettiin oikeaksi ja kirjeistä arvottiin joku, joka voitti esimerkiksi Kummeli -T-paitoja, musiikkikasetteja tai CD-levyjä.
Seuraavat musavisan kappaleista päätyivät Kummelin Artisti Maksaa -levylle:
Muita musavisan arvoituksia:
Sketsit löytyvät "Kyllä lähtee" ja "Artisti maksaa" -DVD-bokseilta.
Myrkyttäjä
Sketsissä nimetön, vähän oudon näköinen toimittaja (Kahilainen) haastattelee Silvennoisen esittämää puutarhuria. Silvennoinen kertoo, kun hänen mailleen tuli eläimiä. Silvennoiselle on sitten sattunut jotain, jolloin eläimet ovat nauraneet hänelle päin naamaa. Tämän jälkeen mies kertoo myrkyttäneensä eläimet. Hän on myös myrkyttänyt oman vaimonsa ja tämän istuttamat porkkanat, joista hänen vaimonsa oli keittänyt soppaa ja hän oli näin syönyt omaa myrkkyään. Viimeisessä sketsissä hän lopulta kuolee kyseiseen myrkytykseen.
Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" -DVD-boksilta.
Naurettavat valinnat
Kahilaisen näyttelemä asiakas käy jossain paikassa, missä Helan ja Silvennoisen näyttelemät myyjät tulevat tiedustelemaan häneltä että miten voivat palvella. Aina kun asiakas vastaa kysymyksiin tai kertoo haluavansa jotain tiettyä, myyjiä alkaa naurattaa. Ja jokainen nauru on entistä äänekkäämpi. Kaupanteon lopussa asiakas räplää tai vääntelee aina jotakin, mihin Silvennoisen vastaa "hei, älä räplää" ja "räpläät kotonas sitten". Lisäksi myyjät pyöristävät hinnat aina isommiksi, ja sketsin lopussa heitä naurattaa niin paljon, etteivät he enää pysy pystyssä, vaan huutavat asiakkaalle "Mene jo!"
Panomies
Sketsiä Panomies ei sarjan ohjaaja Matti Grönbergin päätöksellä näytetty televisiosarjassa, mutta se on julkaistu Jumankauta, juu nääs päivää-DVD:llä.
Sketsissä Helan ja Silvennoisen esittämät mieshenkilöt katselevat Kahilaisen esittämän hahmon liikkeitä seisten kerrostalon pihalla. Silvennoinen kertoo Helalle Kahilaisen esittämän hahmon olevan "se panomies". Hela myös kyselee että, "minnehän se nyt menee" johon Silvennoinen vastaa aina "panee". Silvennoinen vastaa myös Helan jatkokysymyksiin, ja he päivittelevät asiaa yhdessä. Hela myös pyrkii kommunikoimaan panomiehen kanssa varsin onnistuneesti, mutta ei sketsin lopussa uskalla lähteä tämän kyytiin, mitä Silvennoisen esittämä hahmo pitää virheenä.
Sketsi on esitetty toistaiseksi vain kerran televisiossa, syksyllä 2012. Sketsi esitettiin yksinään, viiden minuutin lähetyksenä. Televisioesityksessä on mukana osa sketsiä, jota ei ole julkaistu DVD:llä. Sitä vastoin DVD:llä on osa sketsiä, jota ei nätetty televisioesityksessä. Television sketsissä, Hela ja Silvennoinen katselevat parvekkeella pyyhe päällä seisoskelevaa panomiestä, ja DVD:ltä löytyvässä pätkässä panomies pyytää Helaa lähtemään mukaansa. Hela kieltäytyy, jolloin Silvennoinen sanoo: "Tyhmä jätkä. Oisit päässy paneen".
Perintöä odotellessa
Sketsi on lähes pantomiimiesitys, sillä puhetta ei ole vaan usein pelkkä musiikkisäestys. Sketsiin kuuluu kolme henkilöä, kaksi talon asukasta (Heikki Hela ja Timo Kahilainen) ja hyvin vanha ja huonokuntoisen näköinen Pappa (Heikki Silvennoinen). Nämä kolme asuvat vanhassa talossa yrittäen suoriutua päivittäisistä askareistaan. Pappa suorittaa usein kaikki työt, Heikin ja Timon laiskotellessa. Pappa on jo iäkäs ja lähes jokaisessa sketsissä hän juo Koskenkorvaa. Heikki ja Timo toivovat parhaansa mukaan että hän kuolisi, jotta he saisivat häneltä perinnön. Jokaisessa sketsissä Pappa on jo kuolla viinaan ja liian raskaaseen työntekoon, mutta jotenkin ihmeen kaupalla hän aina selviää. Viimeisessä osiossa pappa "sammuu" pihalle lumihankeen ja hän joutuu sairaalaan. Timo ja Heikki uneksivat mielessään muun muassa uudesta veneestä ja autosta, jonka he saisivat ostettua perintörahoillaan. Kotona ollessaan Timo ja Heikki saavat puhelinsoiton sairaalasta jossa heille kerrotaan, että pappa kuolee lähes varmasti ja nämä ovat innoissaan. Kuitenkin pihalle ilmestyy pian hääauto, jossa Pappa ja sairaalan työntekijä ovat. Pappa raivostuu ja komentaa Heikin ja Timon muualle. Sarja päättyy kun Pappa ja nainen siirtyvät makuuhuoneeseen ja laittavat verhot kiinni.
Vuoden 2004 jaksoissa tarina jatkui, kun Heikki ja Timo ovat odottaneet perintöä jo 20 vuotta. Pappa on hyvässä kunnossa ja naimisissa sairaalan työntekijän kanssa ja asuvat nelistään, mutta Heikki ja Timo ovat jo huonossa kunnossa ja vanhoina. Heidän arkielämänsä on kyllä yhtä helvettiä, kun Timo mm. pyyhki naamansa pyyhkeellä, jota Pappa oli rassannut takamuksessaan ja Heikki söi Papan räkää, jonka tämä oli niistänyt pähkinöiden sekaan. Sketsi päättyy kuten vuoden 1993 jaksot. Vuoden 2004 jaksoissa on Timo selostajana.
Sketsit löytyvät "Artisti maksaa" ja "Onko nyt hjuva fiilis" -DVD-bokseilta.
Pertti Pasanen
Pertti Pasanen (Heikki Silvennoinen) on sketsissä säämeteorologi, jolla on yllään aina punainen havaijipaita, jonka rintataskussa kondomipakkaus, vaalea koko leuan kattava parta, silmälasit ja hänen päänsä on aivan kalju. Ensimmäisessä sketsissä Esko Mörkö palkkaa Pasasen demovideon nähdessään. Hahmo on esiintynyt myös Mankeli-sketsisarjassa. Hän sanoo joka säätiedotuksessa aina jonkin "vitsin" eri paikkakunnilta, kuten esimerkiksi: Muoniossa on ruuat loppu ja siellä on hirveä nälkä kaikilla ja että Kiteellä on kirkasta, mää jäisin sinne mielelläni pitkäksikin aikaa.
Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" -DVD-boksilta.
Pikku Henry
Pikku Henry (Timo Kahilainen) on tuntenut jokaisessa sketsissa jonkun henkilön, jolta hän ensin kysyy "Muistat sä mua?", jolloin henkilö tunnistaa Henryn. Näitä henkilöitä ovat muun muassa Heikki Helan näyttelemä talonmies, Mari Turusen näyttelemä parkkipikkona työskentelevä Henryn entinen luokkatoveri, Heikki Vihisen näyttelemä Henryn entinen komppaniapäällikkö armeijassa, sekä Heikki Silvennoisen näyttelemä eteisvahtimestari. Mutta sitten Henry alkaa kettuilemaan henkilölle ja juuri, kun Henry on poistumassa, ihminen huutaa Henrylle, pyytäen tätä takaisin. Kun Henry kettuilee vielä kerran, häntä pahoinpideltiin ja lopuksi taustassa soi Marion Rungin kappale "Tipi-tii". Henry vielä ennen lähtöään huutelee "Sä nöyryytät ittees täällä näitten ihmisten silmissä. Sä oot häpässyt ittes. Häpee!" Viimeisessä sketsissä Henry pyytää kaikki neljä henkilöä luokseen syntymäpäivänsä kunniaksi, mutta alkaa jälleen kettuilemaan heille, jolloin nämä pelkän pahoinpitelemisen sijaan heittävätkin hänet alas parvekkeelta.
Sketsit löytyvät "Jumankauta juu nääs päivää" -boksilta.
Portsarit
Timo Kahilainen ja Heikki Silvennoinen esittivät yrmeitä portsareita, jotka eivät halunneet päästää edes vierailevia esiintyjiä sisälle ravintolaan. Vakiofraasit: "Juu ei!" ja "Pelataan sen mukaan, koska muuten ei oo enää kellää mukavaa". Sketsejä ei ole mukana DVD:llä vierailevien esiintyjien johdosta. Kahilaisen esittämä portsari teki lyhyen esiintymisen Kummeli Stories -elokuvassa.