cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stegosaurus
Aivot
Vaikka Stegosaurus oli suurikokoinen, sen aivot olivat pienet. 1880-luvulla Marsh teki valoksen Stegosauruksen aivo-ontelosta, mikä osoitti aivojen olleen hyvin pienet, kokoon verrattuna pienimmät kuin millään muulla dinosauruksella. Aivot olivat pienet moneen muuhun dinosaurukseen verrattuna, mutta normaalin kokoiset hitaalle kasvinsyöjälle.
Honshū
Honshū (, "päämaa", ) on Japanin suurin saari ja yksi maan neljästä pääsaaresta: muut ovat Hokkaidō pohjoisessa Tsugarunsalmen takana, Shikoku etelässä Seton sisämeren toisella puolen ja Kyūshū lounaassa Kanmoninsalmen takana. Honshū on pinta-alaltaan maailman seitsemänneksi suurin saari Sumatran jälkeen ja väkiluvultaan toiseksi suurin Jaavan jälkeen. Honshūsta on aiemmin käytetty myös kirjoitusasua Honšu, mutta se on nykyään harvinainen.
Honshūn itäpuolella avautuu Tyynimeri, ja länsipuolella saari rajautuu Japaninmereen. Honshū muodostaa noin 1 300 kilometrin pituisen kaaren koillisesta lounaaseen. Sen pinta-ala on noin 227 898 neliökilometriä. Rantaviivaa saarella on 10 084 kilometrin verran. Honshūlla tapahtuu toistuvasti maanjäristyksiä, ja saari on vuoristoinen ja vulkaaninen. Korkein huippu, Fujivuori on aktiivinen tulivuori ja yltää 3 776 metrin korkeuteen. Saarella on myös monia jokia, mukaan lukien Shinanojoki, joka on Japanin pisin joki. Saaren ilmasto vaihtelee pohjoisen viileästä etelän subtrooppiseen.
Honshūn väkiluku vuonna 2006 oli 103 420 000 henkeä, yli 80 prosenttia Japanin väkiluvusta. Väestö on keskittynyt alaville maille – noin 25 prosenttia väestöstä asuu Kantōn tasangolla Suur-Tokion alueella. Sen tärkeimpien keskusten Tokion ja Jokohaman lisäksi muita suuria ja tärkeitä kaupunkeja ovat Kioto, Osaka, Kōbe, Hiroshima, Sendai ja Nagoya. Saari jaetaan yleisesti viiteen alueeseen, jotka ovat lounaasta koilliseen Chūgoku, Kansai, Chūbu, Kantō ja Tōhoku. Hallinnollisesti saari jakautuu 34 prefektuuriin.
Honshūn Tyynenmeren puoleinen rannikko on Japanin tärkein talouskeskus, jonka ydinalueita ovat Tokion–Jokohaman ja Osakan–Kōben metropolialueet. Myös maan historian kannalta tärkeimmät kulttuurikeskukset Kioto, Nara ja Kamakura sijaitsevat saarella, ja suuri osa Japanin varhaishistorian tapahtumista keskittyi sen eteläosiin.
Saari sisältää myös tärkeitä maanviljelysalueita. Niigata on tärkeä riisinviljelysalue, Kantōn ja Nobin tasangot tuottavat riisiä ja vihanneksia, Yamanashissa kasvatetaan hedelmiä ja Aomori on kuuluisa omenoistaan. Saaren sisäosat ovat hyvin vuoristoisia, minkä vuoksi väestö on keskittynyt rannikoille ja tasangoille. Vuoristo yltää Honshūn läpi pohjoisesta etelään asti. Fujivuoren lisäksi Japanin Alpit ovat Honshūlla. Vuoristosta johtuen ilmasto on hyvin erilainen eri puolilla saarta.
Aluejako
Honshūn alueet ja niiden prefektuurit ovat:
Länsi-Euroopan kesäaika
Länsi-Euroopan kesäaika, UTC+1 on aikavyöhyke, joka on käytössä kesäaikana niissä maissa, jotka käyttävät Länsi-Euroopan aikaa muina vuodenaikoina.
DOI (päihde)
2,5-Dimetoksi-4-jodoamfetamiini (DOI) on psykedeelinen päihde, substituoitu amfetamiini ja fenyylietyyliamiinin johdannainen. DOI on DOx yhdiste. DOI:n popularisoi Alexander Shulgin 1991 kirjassaan PiHKAL: A Chemical Love Story, jossa aineen synteesi ja vaikutukset on kuvailtu. DOI:n syntetisoi A. Shulgin 1963 ja sen psykedeeliset vaikutukset ihmisissä havaittiin ensimmäisen kerran 1964.
Biokemia
DOI on agonisti serotoniinireseptoreille 5-HT2A, 5-HT2B ja 5-HT2C. Psykedeeliset vaikutukset johtuvat agonismista 5-HT2A reseptoriin. DOI:tä käytetään tieteellisessä tutkimuksessa tutkittaessa 5-HT2 reseptoreiden alaluokkaa.
Solututkimuksissa DOI:n on havaittu olevan hyvin voimakas tuumorinekroositekijä alfan aiheuttaman tulehduksen estäjä pikomolaarisissa pitoisuuksissa. TNF-alfa liittyy nivelreumaan ja Alzheimerin tautiin. DOI:lla ja muilla 5-HT2A reseptorien agonisteilla voisi olla toistaiseksi hyödyntämätöntä käyttöä näiden sairauksien hoidossa.
DOI:n on myös osoitettu lisäävän neuroplastisuuden parantumiseen liittyviä biokemiallisia tapahtumia, mm. denriittien haaroittumien ja synapsi yhteyksien uudelleen järjestäytymistä.
Annostus ja vaikutusten kesto
PiHKAL-kirjan mukaan tyypillinen annos on 1.5–3 mg suun kautta. Vaikutukset kestävät 16–30 tuntia.
Muammar Gaddafi
Muammar Gaddafi (n. 1942 Sirt – 20. lokakuuta 2011 Sirt), koko nimeltään Muammar bin Mohammad bin Abdussalam bi Humayd bin Abu Manyar bin Humayd bin Nayil al Fuhsi Gaddafi, oli libyalainen vallankumouksellinen ja johtava arabisosialisti.
Gaddafi nousi Libyan johtajaksi sotilasvallankaappauksella vuonna 1969. Hän hallitsi maata vuodet 1969–2011. Gaddafi nousi vuonna 2009 myös Afrikan unionin puheenjohtajaksi.
Libyassa alkoivat helmikuussa 2011 mielenosoitukset, jotka johtivat sisällissotaan Gaddafia vastaan. Elokuussa 2011 Gaddafi syrjäytettiin. Väliaikaishallinto sai Gaddafin kiinni Sirtissä ja surmasi hänet.
Lapsuus
Muammar Gaddafi syntyi aavikon ympäröimässä Sirtin kaupungissa Italian Libyassa noin vuonna 1942, mutta hänen tarkasta syntymäajastaan ei ole dokumentteja. Gaddafit olivat teltassa asuvia ja liikkuvaa elämää viettäneitä paimentolaisarabeja ja kuuluivat berberiheimoon nimeltä Qaddadfa. Gaddafin isä Abu Meniar oli kameli- ja vuohipaimen. Gaddafi oli nelilapsisen perheen kuopus ja ainoa poika. Perhe oli uskonnoltaan fundamentalistisia sunneja. Gaddafi kasvatettiin paitsi uskonnolliseksi, myös tuntemaan ylpeyttä heimostaan ja kansakunnastaan, joka oli toistuvasti historiassaan joutunut vieraan vallan alle.
Opinnot ja armeija
Gaddafi oli koulussa hyvä oppilas, joten heimon miehet maksoivat hänen opintonsa Sirtin islamilaisessa koulussa. Nuori Gaddafi kuunteli paljon Egyptin radion arabinationalistisia ohjelmia ja tutustui Egyptin johtajan Nasserin islamistiseen ja panarabialaiseen ajatteluun sekä länsimaiden ja Israelin vastaisuuteen. Gaddafi alkoikin suunnitella Libyan monarkian kaatamista ja vallankaappausta.
Valmistuttuaan islamilaisesta koulusta Gaddafi jatkoi opintojaan Fezzanissa. Siellä hän tutustui useisiin nuoriin miehiin, joista tuli myöhemmin hänen aseveljiään vallankaappauksessa. Gaddafi perusti liittolaisineen pieniä soluja ja toimi orastavan vallankumousliikkeen johtajana. Hän järjesti Egyptiä tukevia ja Israelia vastustavia marsseja ja piti tulikivenkatkuisia puheita, joiden ”maanpetoksellisuuden” vuoksi hänet erotettiin oppilaitoksesta vuonna 1961. Hän jatkoi opintojaan Libyan yliopistossa ja luki historiaa, valtiotiedettä, marxilaisuutta ja kommunismia sekä opiskeli sotilastaitoja. Hän valmistui hyvin arvosanoin juristiksi. Hän ei kuitenkaan koskaan harjoittanut lakia työkseen vaan meni Bengasin sotilasakatemiaan. Siellä hän jatkoi ystäviensä värväämistä vallankaappausta varten. Sotilasakatemiasta valmistuttuaan Gaddafi oli Libyan armeijan luutnantti, ja hänet lähetettiin puoleksi vuodeksi Englantiin saamaan viestintäkoulutusta. Gaddafi opiskeli myös Jugoslaviassa maan ilmailuakatemiassa.
Gaddafi palasi Libyaan Englannista vuonna 1966. Hän onnistui lopulta keräämään armeijasta 7 000 miestä suorittamaan vallankaappauksen, eikä kuninkaan salainen poliisi saanut koskaan vihiä suunnitelmasta.
Valtaannousu
Gaddafi hyökkäsi miehineen kuninkaan palatsiin 1. syyskuuta 1969, kun kuningas oli Turkissa. Vallankumoukselliset valtasivat Tripolin, Benghazin ja joukon pikkukaupunkeja maan eri puolilla. He ottivat haltuunsa Benghazin radioaseman, ja Gaddafi tiedotti vallankaappauksesta libyalaisille. Gaddafi muutti Libyan monarkiasta arabitasavallaksi, jonka hän julisti vapaaksi ja suvereeniksi, ja jonka kuului yhtenä rintamana vastustaa arabikansakunnan ja islamin vihollista, millä hän tarkoitti Israelia.
Asema ja politiikka
Gaddafi nimitettiin Libyan sosialistisen arabitasavallan pääministeriksi ja asevoimien johtajaksi. Hän halusi koko kansakunnan päättämään maan asioista, joten hän laajensi maan hallintoa useaksi kerrokseksi ja kutsui sitä suoraksi demokratiaksi. Gaddafi perusti kaksitoistamiehisen vallankumouksellisen komentoneuvoston ja asettui sen puheenjohtajaksi. Gaddafin uusi hallinto oli sekoitus sosialismia, nationalismia ja islamia, ja hän itse kutsui sitä islamilaiseksi sosialismiksi. Koraanista tuli hallinnon perusta, mutta sosialistisen doktriinin yhdistäminen islamiin aiheutti vastustusta maan uskonnollisissa piireissä. Gaddafi julkaisi yleiskuvauksen yhteiskunnallisista näkemyksistään vuonna 1976 kolmiosaisessa Vihreässä kirjassaan.
Gaddafi vaihtoi vuonna 1977 Libyan viralliseksi nimeksi Libyan sosialistinen kansan arabi-jamahiriyah. Kansallislipuksi hän vaihtoi kokovihreän lipun. Gaddafi nimitti itsensä 970-jäsenisen yleisen kansankongressin pääsihteeriksi. Tämän jälkeen ”gaddafismi” levisi maan joka kolkkaan. Vuotta myöhemmin Gaddafi erosi kansankongressin johdosta. Sen jälkeen hänellä ei enää ollut virallista asemaa yksinvaltaisesti yhä hallitsemassaan maassa, armeijan komentajan roolia lukuun ottamatta. Häneen viitattiin nimityksillä ”Vallankumouksen johtaja” tai ”Veli johtaja”.
Saarnenjalosoukko
Saarnenjalosoukko (Agrilus planipennis) on jalokuoriaisten (Buprestidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen saarnenjalosoukko on pituudeltaan 8,5–14,0 mm pitkä ja leveydeltään 3,1–3,4 mm leveä. Ulkonäöltään aikuinen saarnenjalosoukko on suurisilmäinen, väriltään metallisen vihreä, ruumis on muodoltaan kapea, selkäpuoli litteä ja vatsapuoli kupera. Lajin toukka on kermanvaalea, litteä, leveä ja jaokkeinen.
Muammar Gaddafi
Uudistukset
Aluksi Gaddafi piti naiset poissa yliopistosta, sillä hän katsoi opiskelun johtavan naisille luontaisesti sopimattomiin töihin. Myöhemmin hän salli naistenkin käydä yliopistoa ja liittyä armeijaan. Hän myös perusti pelkästään naisista koostuvan henkilökohtaisen henkivartijakaartin. Gaddafin uudistusten ansiosta naisten lukutaito nousi Libyassa miesten tasolle.
Gaddafi vastusti vaurauden haalimista, joten hän pakotti 1980-luvulla varakkaat kansalaiset luopumaan ylimääräisistä rahoistaan valuuttauudistuksen avulla. Vaurastumisen kieltäminen aiheutti kuitenkin sen, että moni menetti syyn ahkeroida töissä, ja maan talous alkoi kärsiä.
Saarnenjalosoukko
pienoiskuva|vasen|180px|Saarnenjalosoukon toukka puussa.
Muammar Gaddafi
Öljytulojen käyttö maan hyväksi
Gaddafi salli ulkomaisten öljy-yhtiöiden porata öljyä Libyassa ja aluksi verotti niitä. Ajan myötä Gaddafi kansallisti maan öljykentät ja vuokrasi ne sitten takaisin ulkomaisille öljy-yhtiöille. Hän käytti öljytuloja Libyan elintason nostamiseen ja infrastruktuurin parantamiseen toisin kuin kuningas aikoinaan. Gaddafi rakennutti Libyaan nykyaikaisia asuintaloja viemäröinteineen sekä sairaaloita, kouluja ja teitä. Lisäksi hän rakennutti keinokastelujärjestelmiä aavikolle maanviljelyn tehostamiseksi.
Saarnenjalosoukko
Saarnenjalosoukko on alun perin itä-aasialainen laji, joka on levinnyt Pohjois-Amerikkaan ja Moskovan ympäristöön. Pohjois-Amerikassa laji on aiheuttanut mittavia metsätuhoja. Lajia ei toistaiseksi ole esiintynyt Suomessa. Lähin lajihavainto on vuodelta 2020 Pietarista, jonne se on levinnyt todennäköisesti liikenteen, puutavaran tai puuntaimien välityksellä. Saarnenjalosoukko on luokiteltu Suomessa vieraslajiksi ja tarkemmin kasvinterveyslainsäädännössä karanteenituhoojaksi, jotka on luokiteltu vaarallisiksi kasvintuhoojiksi ja löydettäessä niistä on tehtävä ilmoitus Ruokavirastoon. Suomenlinnaan, jossa kasvaa saarnia, on asetettu ansoja lajin torjumiseksi.
Muammar Gaddafi
Öljytulojen käyttö maan hyväksi
Gaddafi nosti Libyan koulujärjestelmän rahoituksen kymmenessä vuodessa viidestä miljoonasta dollarista 75 miljoonaan dollariin. Samalla entistä suurempi osa maan lapsista pääsi koulunpenkille. Libyalaisille taattiin myös ilmainen sairaalahoito ja reseptilääkkeet, ja moni aiemmin yleinen tauti hävitettiin maasta rokotusten avulla.
Saarnenjalosoukko
Saarnenjalosoukko elää saarnien rungoilla syöden isäntäpuunsa lehtiä. Lajin naaras munii munat yksitellen kaarnan koloihin, josta toukat kaivautuvat kaarnan alle nilakerrokseen ja kehittyvät rungon sisällä muodostaen mutkittelevia nauhaspagettimaisia toukkakäytäviä koteloituen lopulta rungon sisään puuaineeseen. Saarnenjalosoukon aiheuttama vioitus ilmenee puussa kaarnan halkeiluna, lehtien kellastumisena ja ruskettumisena, oksien kuolemisena ja lisäversoina rungon alaosassa. Saarnenjalosoukko tappaa saarnet hitaasti ja uhkaa saarnensurman ohella saarnien tulevaisuutta Suomessa.
Muammar Gaddafi
Öljytulojen käyttö maan hyväksi
Gaddafi käynnisti vuonna 1983 suurisuuntaisen ja kalliin projektin, jossa Etelä-Libyan aavikon alla olevista vesialtaista johdetaan vettä pohjoisen kaupunkeihin.
Saarnenjalosoukko
Isäntäkasvinaan saarnenjalosoukko voi käyttää saarnien (Fraxinus) lisäksi ainakin japaninjalopähkinää (Juglans ailantifolia), mantšurianjalopähkinää (Juglans mandshurica), japaninjalavaa (Ulmus davidiana) ja japaninsiipipähkinää (Pterocarya rhoifolia).
Muammar Gaddafi
Öljytulojen käyttö maan hyväksi
1980-luvulta alkaen libyalaisten elintaso alkoi kääntyä jälleen huonompaan suuntaan, kun Gaddafi ryhtyi käyttämään maan öljytuloja kansainvälisen terrorismin rahoittamiseen ja aiheutti maalleen taloudellisia pakotteita.
Saarnenjalosoukko
Saarnenjalosoukon luonnollisiin vihollisiin kuuluu joukko loisia kuten vainopistiäisiin (Braconidae) kuuluva Atanycolus cappaerti, rengashukkiin (rengaspistiäiset) (Cerceris) kuuluva Cerceris fumipennis, hyppykiilupistiäisiin (Encyrtidae) kuuluva Oobius agrili, lattapistiäisiin (Bethylidae) kuuluva Sclerodermus pupariae, vainopistiäisiin (Braconidae) kuuluvat Spathius agrili, Spathius depressithorax, Spathius galinae, Spathius generosus ja Spathius polonicus sekä hentokiilupistiäisiin (Eulophidae) kuuluva Tetrastichus planipennisi.
Muammar Gaddafi
Hirmuvalta
Gaddafi vainosi valtakautensa alussa uskonnollisia vähemmistöjä. Hän karkotti juutalaiset maasta ja ryösti heidän omaisuutensa. Kristittyjen kirkkoja suljettiin. Myöhemmin Gaddafi salli juutalaisten synagogien ja koulujen rakentamisen uudelleen pääkaupunki Tripoliin.
Gaddafi yritti aktivoida kansaa johtamaan itseään kansankongressien kautta, mutta niihin osallistuminen ei herättänyt kansassa odotettua kiinnostusta, eivätkä libyalaiset ymmärtäneet mitä niissä oli tarkoitus päättää. Välinpitämättömyys muuttui joissain piireissä, kuten yliopistoissa, vastarinnaksi, mutta Gaddafi tukahdutti protestit kovin ottein. Hän perusti puolisotilaallisen ”vallankumouksellisten komiteoiden liikkeen”, joka valvoi libyalaisia kaikkialla tukahduttaen vastarinnan ja vapaan mielipiteenilmaisun. Muutamassa vuodessa näistä komiteoista tuli maan korkein auktoriteetti. Gaddafi järjesti toisinajattelijoiden julkisia teloituksia, ja maan ainoa televisiokanava näytti lakkaamattoman propagandan lomassa uhkaavia kuvia kidutettujen vankien kuulusteluista. Gaddafi vainosi ja murhautti libyalaisia toisinajattelijoita myös ulkomailla.
Panarabialaisuus ja terrorismin tukeminen
pienoiskuva|Gaddafi ja Egyptin johtaja Nasser vuonna 1969. Gaddafi oli kiihkeä panarabisti ja muslimi, ja hän alkoi tukea kansainvälistä arabiterrorismia. Gaddafi antoi terroristien perustaa Libyaan koulutusleirejä ja suojeli Euroopassa terrori-iskuja tehneitä, kuten Lockerbien pommi-iskun tekijöitä. Libyassa tuotettiin myös myrkkykaasuja ja muita kemiallisia aseita. Gaddafi varusti omaa maataan miljardeilla dollareilla puolustautuakseen mahdollisilta hyökkäyksiltä. Hän johdatti Libyan konflikteihin naapurimaidensa Egyptin, Tunisian ja Tšadin kanssa, ja hän vastusti ankarasti Israelin ja Palestiinan rauhanprosessia.
Egyptin presidentti Nasserin kuoltua Gaddafi yritti nousta panarabialaisen liikkeen johtajaksi, ja hän julisti vuonna 1972 Libyan, Egyptin ja Syyrian liittovaltion. Gaddafista piti tulla liittovaltion varapresidentti ja armeijan johtaja, mutta Egyptin presidentti Sadat ja Gaddafi eivät päässeet yksimielisyyteen liiton ehdoista. Vuosikymmenen loppuun mennessä Egypti ei enää halunnut olla missään tekemisissä Gaddafin kanssa, sillä tämä oli alkanut tukea Egyptin kapinallisia. Gaddafin armeija oli myös tunkeutunut Sudaniin. Israelia Gaddafi uhkasi tukemalla Palestiinan vapautusjärjestöä.
Gaddafin toiminta vieraannutti hänet koko muusta maailmasta, myös entisistä liittolaisistaan, kuten Egyptistä. Yhdysvallat ja Yhdistyneet kansakunnat alkoivat 1980-luvulla asettaa Libyalle pakotteita hyökkäyksistä amerikkalaisia ja muiden maiden kansalaisia vastaan. Pakotteet vahingoittivat suuresti Libyan öljyntuotantoa ja johtivat taloudellisiin vaikeuksiin. Yhdysvaltain presidentti Reagan iski huhtikuussa 1986 sotilaallisesti Libyaa ja Gaddafia vastaan. Iskuissa kuoli muun muassa Gaddafin nuori tytär, ja kaksi hänen poikaansa haavoittui. Bunkkerissa piileskellyt Gaddafi ei vahingoittunut, eikä isku johtanut Gaddafin hallinnon horjumiseen. Iskun jälkeen Gaddafi kuitenkin vähensi tukeaan terrorismille ja alkoi puhua maltillisemmin.
Suhteiden parantaminen muuhun maailmaan
1990-luvun puolesta välistä lähtien Gaddafi muutti radikaalisti politiikkaansa ja paransi suhteitaan moniin valtoihin, aluksi Lähi-idän maihin. Hänestä tuli vähitellen kunnioitettukin afrikkalaisjohtaja, jota muun muassa Nelson Mandela on ylistänyt. Hän oli aina esillä Afrikan maiden järjestöissä ja lahjoitti suuria summia humanitaarisiin tarkoituksiin. Pitkälti Gaddafin visiosta ”vahvasta ja yhtenäisestä Afrikasta” ja Sirtin vuoden 1999 julistuksen pohjalta perustettiin Afrikan unioni, joka on myös hyötynyt huomattavasti rahallisesti Gaddafin tuesta.
Libya suostui korvauksiin Lockerbien iskusta elokuussa 2003. Gaddafi tuomitsi syyskuun 11. päivän terrori-iskut, ja purki Irakin sodan jälkeen joukkotuhoaseohjelmansa ja loi suhteita useimpiin maihin. Tony Blairista tuli ensimmäinen Libyassa vuosikymmeniin vieraillut länsijohtaja maaliskuussa 2004. Ranskan presidentti Nicolas Sarkozy solmi puolestaan Libyan kanssa yhteistyösopimuksen ydinvoimayhteistyöstä ja kolmen ydinvoimalan rakentamisesta Libyaan heinäkuussa 2007 ja Silvio Berlusconi ilmoitti elokuussa 2008 Italian maksavansa Libyalle kolme miljardia euroa korvauksia ja tukea siirtomaa-ajan tuhoista. Vastineeksi Italia sai sopimuksia Libyasta. Syksyllä 2008 Gaddafi vieraili Moskovassa. Libya sai Venäjältä anteeksi vanhat monen miljardin velkansa vastineeksi uusista kaupoista.
Asumistyyli
Gaddafi tunnettiin kansanomaisista ja erikoisista asumisjärjestelyistään. Hän asui ja otti vastaan vieraansa beduiiniteltassa. Valtiovieraat joutuivat kiipeämään hänen palatsinsa raunioiden yli, jotka oli jätetty mielenosoituksellisesti raivaamatta Yhdysvaltain pommitusten jäljiltä. Gaddafi asui teltassa myös ulkomailla vieraillessaan, jolloin hänen telttansa pystytettiin yleensä isännän presidentinpalatsin tms. läheisyyteen, esim. Pariisissa Hôtel Marignyn pihamaalle, Moskovassa Kremliin ja Roomassa Pamphilin puistoon. Hänellä oli myös pelkästään naisista koostuva henkivartiokaarti.
Syrjäyttäminen ja kuolema
Libyassa oli ollut pitkäaikaista tyytymättömyyttä Gaddafiin, maan tilaan ja uudistusten viivästymiseen. Kun arabimaiden diktaattoreita alkoi kaatua arabikeväässä 2011, myös Libyan kaupungeissa tuhannet lähtivät kaduille protestoimaan helmikuussa. Gaddafi vastasi aluksi ottavansa protestoijien vaatimukset vakavasti ja alkoi järjestää julkisia keskustelutilaisuuksia kansalaisten kanssa. Hän lupasi korjata ongelmat mutta samalla varoitti mielenosoittajia epävakauttamasta maata. Mielenosoitukset kuitenkin jatkuivat, ja protestoijat alkoivat vaatia Gaddafin eroa. Gaddafi otti käyttöön kovat otteet, ja turvallisuusjoukot määrättiin tukahduttamaan mielenosoitukset kaikin keinoin. Kymmeniä ihmisiä ammuttiin kaduille.
Maaliskuun alkuun mennessä Libyan itäosa oli jo kapinallisten hallussa. Gaddafi pysytteli pääkaupunki Tripolissa ja yritti järjestellä vielä uskolliset joukkonsa vastaiskuun. Vaikka armeijasta ja turvallisuusjoukoista loikattiinkin paljon kapinallisten puolelle, Gaddafin sisäpiiri ja hänen takanaan aiemminkin olleet heimot säilyivät yhä hänen tukenaan. Gaddafi kieltäytyi luopumasta vallasta tai pakenemasta ulkomaille ja vannoi kuolevansa Libyassa.
Yhdistyneet kansakunnat määräsi 17. maaliskuuta Libyaan lentokiellon ja hyväksyi sotilaalliset toimet siviilien suojelemiseksi sisällissodalta. Länsimaiden liittouma alkoi tehdä ilmaiskuja Gaddafin joukkoja vastaan, mikä käänsi vaa’an kapinallisten eduksi. Sodan jatkuessa idän kapinalliset hivuttautuivat kohti Tripolia, ja elokuussa 2011 taistelut levisivät pääkaupunkiin. Gaddafin joukot kokivat nopean tappion, ja Gaddafi pakeni kaupungista kotikaupunkiinsa Sirtiin. Hänen poikansa ja tyttärensä hajaantuivat kuka minnekin.
Kun myös Sirt alkoi kaatua kapinallisten käsiin, Gaddafi lähti 20. lokakuuta 2011 pakomatkalle 40 auton saattueessa kohti taloa lähellä Gaddafin syntymäkylää. Naton koneet iskivät saattueeseen ja haavoittivat Gaddafia jalkoihin. Gaddafi pakeni henkivartijoineen jalkaisin ja piiloutui viemäriputkiin valtatien alle. Sieltä kapinalliset löysivät hänet ja raahasivat hänet hiekalle. Gaddafia pahoinpideltiin, ja lopulta eräs nuori kapinallinen ampui häntä kerran kasvoihin ja vartaloon. Gaddafin ruumista raahattiin Sirtin katuja pitkin, ja se asetettiin näytteille kylmiöön Gaddafin pojan Moatassimin ruumiin viereen. Gaddafi haudattiin merkitsemättömään hautaan aavikolle.
Siirtyminen Gaddafin jälkeiseen aikaan ei ollut Libyalle helppoa. Maa suistui anarkiaan ja syntyi valtatyhjiö, jota useat faktiot yrittivät täyttää. Myöskään Libyan elintaso ei heti kääntynyt nousuun, ja protestit jatkuivat. Gaddafismin pohjalle ei pystytty rakentamaan uutta valtiota, sillä siinä ei koskaan ollut ollut kyse maan edusta vaan johtajan omista haluista. Valtion elimet olivat olleet pelkkiä kulisseja, eikä Libyassa ollut toimivaa poliittista järjestelmää tai osaajia, koska asiantuntijat oli tuotu maahan ulkomailta.
Vaimot
Gaddafin ensimmäinen vaimo oli Fathia Nouri Khaled. He menivät naimisiin pian vallankumouksen jälkeen mutta erosivat kun nainen synnytti lapsen jo muutama kuukausi häiden jälkeen. Sen jälkeen Gaddafi meni naimisiin häntä hoitaneen sairaanhoitajan Sifiiyan kanssa. He saivat kuusi lasta.
Lapset
Gaddafilla oli seitsemän poikaa ja yksi tytär. upright|pienoiskuva|Moatassem-Billal al-Gaddafi oli yksi Gaddafin pojista.
Seksiorjasyytökset
Gaddafin on syytetty käyttäneen valtaansa väärin hyväksikäyttämällä järjestelmällisesti mm. siepattuja koulutyttöjä, kertoo Le Monden toimittaja Annick Cojean vuonna 2011 suorittamiensa haastattelujen perusteella. Myös Christopher Olgiati kuvaa elokuvassaan Mad Dog: Gaddafi’s Secret World miten Gaddafi sieppasi ja raiskasi järjestelmällisesti satoja teini-ikäisiä tyttöjä ja poikia, joita hän valikoi itselleen esim. koulukäynneillä yleisöstä. Elokuvan mukaan hän myös säilöi joitakin poliittisia vastustajiaan pakastimessa muistoesineinä.
Fly on the Wall
Fly on the Wall on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 28. kesäkuuta 1985.
Albumia nauhoitettiin marraskuusta 1984 helmikuuhun 1985 saakka Montreuxissa, Sveitsissä. Sen ovat tuottaneet veljekset Angus Young ja Malcolm Young. Albumi on ensimmäinen levy, jossa rumpuja soittaa Simon Wright. AC/DC:n alkuperäinen rumpali Phil Rudd erosi yhtyeestä Flick of the Switch -albumin äänitysten jälkeen riitojen vuoksi.
Fly on the Wall -albumi oli listoilla 7. sijalla Britanniassa ja 32. sijalla Yhdysvalloissa. Albumilta julkaistiin singlet ”Shake Your Foundations”, ”Danger” ja ”Sink the Pink”. Albumi julkaistiin uudelleen remasteroituna vuonna 2003 osana AC/DC remasters sarjaa.
Pyhimys (artisti)
Kuoppala kertoi Bassoradion haastattelussa syksyllä 2011 lopettavansa soolouransa, mutta jatkavansa uraansa yhtyeissään Teflon Brothers ja Ruger Hauer. Kuoppala kuitenkin palasi soolotuotannon tuottamiseen vuonna 2015, ja esiintyi vuonna 2018 Vain elämää -ohjelman yhdeksännellä tuotantokaudella. Hän esiintyi vuonna 2021 Vain elämää -ohjelmassa.
Kuoppala on toiminut levy-yhtiö Johanna Kustannuksen tuotantopäällikkönä vuodesta 2013. Kuoppala toimi myös Ramin Välitys -nimisen ohjelmatoimiston toimitusjohtajana 2009–2016, ennen kuin Ramin Välitys yhdistyi All Day -ohjelmatoimistoon vuonna 2017. Kuoppala on toiminut myös rap-duo JVG:n managerina vuonna 2011.
Kuoppala vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Helsingin Kalliossa, Länsi-Pasilassa ja Malminkartanossa.
2004–2006
Pyhimys siirtyi omalta levy-yhtiöltään Yellowmicilta Monsp Recordsille alkuvuodesta 2006. Tätä ennen hän julkaisi lukuisia omakustannelevyjä, muun muassa Tapaus-trilogian (Poikkeustapaus, Ongelmatapaus ja Rajatapaus) vuonna 2004. Ensimmäinen virallinen jakeluun päätynyt julkaisu oli toukokuussa 2006 ilmestynyt, kuudesta kappaleesta koostuva Ai tähän väliin? -EP. Sen julkaisi Monsp Records.
2007–2008
Syyskuussa 2007 julkaistiin Pyhimyksen ensimmäisen virallinen kokopitkä albumi Salainen maailma. Levy oli arvostelumenestys, ja sai muun muassa musiikkilehti Rumbassa täydet viisi tähteä. Levyn jälkeen julkaistusta promo-singlestä ”Herätä mut maanantaina”, on HarhaFilms kuvannut myös musiikkivideon. Pyhimykseltä ilmestyi toinen virallinen albumi Tulva noin puoli vuotta ensimmäisen jälkeen maaliskuussa 2008. Artisti itse on kuvaillut tätä levyä lähes edellisen levynsä vastakohdaksi vahvasti synteettisine ja elektronisine taustoineen. Saman vuoden syksyllä julkaistiin albumi Arvoitus koko ihminen, jonka Pyhimys teki yhteistyössä Rähinä Records -artistin Timo Pieni Huijauksen kanssa. Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan 16. sijalle.
2009–2010
Pyhimys kuuluu Teflon Brothers -nimiseen yhtyeeseen Heikki Kuulan ja Volin (Jani Tuohimaan) kanssa. 29. heinäkuuta 2009 julkaistiin Teflon Brothersin esikoisalbumi T. Albumilta julkaistiin peräti viisi musiikkivideota ”Vexi oli velkaa”, ”Viimeinen puritaani”, ”Hikoilen ku raiskaaja”, ”Veljee ei voi valita” ja ”Hoodilammas”. T nousi myös Suomen virallisen listan 26. sijalle. Huhtikuussa 2010 Teflon Brothers julkaisi Iso hätä -nimisen mixtapen ilmaisladattavaksi internetissä. Teflon Brothers julkaisi toisen, © -nimisen, studioalbumin 4. elokuuta 2010. Albumilta julkaistiin musiikkivideo kappaleesta ”Skippaan duunit”. Albumi sijoittui Suomen virallisen listan 26. sijalle.
Pyhimys muodostaa Tommishockin ja Paperi T:n kanssa Ruger Hauer -nimisen rap-yhtyeen. Yhtyeen debyyttialbumi Se syvenee syksyllä julkaistiin 24. marraskuuta 2010 Monsp Recordsin kautta. Albumin kappaleesta ”Täällä” julkaistiin musiikkivideo keväällä 2011.
Pyhimys oli mukana 8. joulukuuta 2010 ilmestyneellä Monelt ne tulee II -mixtapella kappaleella ”Monelt ne tulee II”.
2011
300px|thumb|Pyhimys (vas.) esiintymässä [[Ruger Hauerin kanssa vuonna 2012.]] Keväällä 2011 julkaistiin 7" vinyylinä single ”Nyt / Tiskaan tiskaan”. Molemmista kappaleista on kuvattu myös musiikkivideot. Kappaleet olivat esimakua Pyhimyksen kauan odotetulta studioalbumilta Mediumilta, joka lopulta julkaistiin Monsp Recordsin kautta 18. toukokuuta 2011. Pyhimys aloitti albumin tekemisen kahdeksanhenkisen yhtyeen kanssa jo vuonna 2006. Medium nousi parhaimmillaan Suomen virallisen listan 19. sijalle ja ansaitsi Rumbassa täydet viisi tähteä. Myös albumin kappaleesta ”Sami tosi isot imas” on julkaistu musiikkivideo.
Pyhimyksen Paranoid-albumi julkaistiin Monsp Recordsin kautta 26. lokakuuta 2011. Albumi nousi julkaisuviikollaan 16. sijalle Suomen virallisella listalla. Omintakeisen albumista tekee se, että sen kaikki 13 kappaletta ovat "Paranoid"-nimisiä. Albumilta on julkaistu myös musiikkivideo, joka on kooste albumin eri kappaleista sekä musiikkivideo, jossa taustalla soi "#7 Paranoid" -kappale. Kumpikin musiikkivideo julkaistiin nimellä Paranoid. Pyhimys kertoi Bassoradion sivustolla albumin olevan hänen viimeinen sooloalbuminsa, mutta kertoi jatkavansa uraansa vielä Teflon Brothersissa ja Ruger Hauerissa. Ruger Hauerin Se syvenee syksyllä -albumin toinen musiikkivideo kappaleesta "Jokaiselle jotakin" julkaistiin marraskuussa 2011. Pyhimys on myös vihjaillut oman kirjan kirjoittamista.
2012–2016
Pyhimys julkaisi Heikki Kuulan kanssa Katuvisioita-nimisen albumin 1. helmikuuta 2012. Se nousi Suomen virallisen listan yhdeksännelle sijalle, ja sen julkaisi Yellowmic Records. Kaksikko käyttää albumilla nimiä Perhosveitsi-Heikki ja Lika-Aki. Albumin kappaleesta "Aakkoset" julkaistiin musiikkivideo marraskuussa 2011 ja kappaleesta "Nimi muutettu" huhtikuussa 2012. Jälkimmäisellä kappaleella vierailee Paperi T nimellä Paperi-THC. Pyhimyksen Medium-albumin kolmas musiikkivideo kappaleesta "Nyt" julkaistiin maaliskuun lopulla 2012. Videolla ja kappaleen kertosäkeellä vierailee muusikko Arto Tuunela. Pyhimyksen Paranoid-albumilta julkaistiin kolmas musiikkivideo toukokuun lopulla kappaleesta "#5 Paranoid". Albumin kahden edellisen musiikkivideon tapaan kolmaskin video julkaistiin yksinkertaisesti nimellä Paranoid.
Ruger Hauerin toinen pitkäsoitto Erectus julkaistiin 26. lokakuuta 2012 Monsp Recordsin julkaisemana. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan 16. sijalle. Albumin kappaleesta "Iso paha susi" julkaistiin musiikkivideo huhtikuussa 2013.
Pyhimys ja rap-artisti/tuottaja Huge L julkaisivat Steve iVander -nimellä Olen musta -nimisen albumin 10. toukokuuta 2013. Albumi vedettiin kuitenkin miltei heti julkaisunsa jälkeen pois kaupoista tekijänoikeuteen liittyvän epäselvyyden takia, mutta julkaistiin jälleen uutena versiona 21. toukokuuta 2013. Monsp Recordsin julkaisema albumi saavutti 33. sijan Suomen virallisella albumilistalla.
Pyhimys ja Medium-yhtye julkaisivat "Ukko" -nimisen musiikkivideon heinäkuussa 2013.
Pyhimys aloitti lokakuussa 2013 alussa Universal Musicin omistaman Johanna Kustannus -levy-yhtiön tuotantopäällikkönä. Ruger Hauer julkaisi kolmannen Ukraina-nimisen pitkäsoittonsa Monsp Recordsin kautta 25. lokakuuta 2013. Albumi nousi parhaimmillaan 15. sijalle Suomen virallisella albumilistalla, ja sen kappaleesta "Jenkem" julkaistiin musiikkivideo.
Pyhimys on ollut myös sanoittamassa mm. Kasmirin "Vadelmavene" ja Diandran "Paha poika" -kappaleita.
Pyhimyksen uusin sooloalbumi Pettymys julkaistiin 14. elokuuta 2015 Universal Musicin alaisuudessa toimivan Johanna Kustannuksen kautta. Albumin vastaavana tuottajana on toiminut Riku Mattila ja sillä vierailevat muun muassa Pauli Hanhiniemi, Yona, Eva & Manu ja Kasmir.
2017–
Pyhimys alkoi työstämään uutta musiikkia vuonna 2017. Syyskuussa 2017 julkaistiin tulevalta albumiltaan Kynnet, kynnet, ensimmäinen single, jossa on mukana kertosäkeessä tuore laulaja Vesta. Toinen single "Jättiläinen" julkaistiin 12. tammikuuta 2018. Kappaleella laulaa kertosäkeessä The Voice of Finland -ohjelmassa kilpaillut Aksel Kankaanranta. Albumi Tapa poika julkaistiin 23. helmikuuta 2018. Julkaisua seuranneena päivänä Pyhimys järjesti Helsingin Narinkkatorilla ilmaiskonsertin.
Pyhimys palkittiin Emma-gaalassa helmikuussa 2019 kuudella Emmalla näissä kategorioissa: Vuoden miessolisti, Vuoden biisi, Vuoden hip hop / R&B ja Vuoden albumi, Vuoden striimatuin biisi ja Vuoden artisti (yleisöäänestys).
Pyhimys voitti 22. maaliskuuta 2019 RadioMedian Radio Gaalassa kategorian Vuoden radiobiisi 2018. Monitulkintaisilla sanoituksillaan ansioitunut Pyhimys palkittiin Juha Vainio -sanoittajapalkinnolla kesällä 2019.
Pyhimyksen lyriikkakokoelma Pyhimys: Sanat ja tarinat julkaistiin syksyllä 2021.
Yksityiselämä
Kuoppala syntyi vuonna 1981 Helsingin Kalliossa, mistä muutti perheensä mukana Länsi-Pasilaan Kuoppalan ollessa puolitoistavuotias. Länsi-Pasilasta perhe muutti Malminkartanoon Kuoppalan ollessa 10-vuotias. Ensimmäisen ja toisen luokan Kuoppala kävi Länsi-Pasilan ala-asteella, mutta siirtyi toisen luokan jälkeen Helsingin Suomalaiseen Yhteiskouluun (SYK). Kuoppalan puolitoista vuotta nuorempi sisko aloitti koulun kuitenkin perheen tuolloisen asuinpaikan, Malminkartanon, lähettyvillä. Hänen siskonsa kanssa samaa luokkaa kävi nykyään myös rap-artistina tunnettu Heikki Kuula, jonka kanssa Kuoppala ystävystyi. Peruskoulun jälkeen Kuoppala ei jatkanut SYK:ssa, vaan suoritti lukio-opintonsa Apollossa, jossa opiskelivat myös Jani Tuohimaa sekä Heikki Kuula.
Kuoppala on maininnut ensimmäiseksi merkittäväksi musiikilliseksi tekijäkseen yhdysvaltalaisen rockyhtye Guns N' Rosesin. Yhtyeen debyyttialbumi Appetite for Destruction on hänen ensimmäinen vinyylinsä, jonka hän sai sen ilmestymisvuonna 1987 ollessaan 6-vuotias.
Kuoppala on suorittanut siviilipalveluksen. Hänen perheeseensä kuuluu Liisa-vaimo ja kaksi tytärtä. He asuvat omakotitalossa Helsingin Pihlajamäessä.
Belgian Grand Prix 1995
Belgian Grand Prix 1995 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. elokuuta 1995 Circuit de Spa-Francorchamps -radalla. Kilpailu oli kauden 11:s. Sen voitti Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden kuudes. Nopeimman kierroksen ajoi David Coulthard aikaan 1,53.412.
Kalervo Järvelin
Pentti Kalervo Järvelin (s. 1953) on informaatiotutkimuksen emeritusprofessori Tampereen yliopiston Informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunnassa. Hänen tutkimusalanaan on tiedonhaku Hän oli akatemiaprofessori kaudella 2004–2009.
Vuonna 2018 hän sai ensimmäisenä suomalaisena arvostetun Gerald Salton -palkinnon työstään mm. tiedon haun, tiedonhankintatutkimuksen, vuorovaikutteisen tiedonhaun ja tiedon haun evaluoinnin alueilla.
Järvelin on pohjakoulutukseltaan yhteiskuntatieteiden tohtori. Hän on ollut vuodesta 2015 lähtien Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Carmen Kass
thumb|Carmen Kass. Carmen Kass (s. 14. syyskuuta 1978 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen huippumalli. Hän syntyi Tallinnassa ja kasvoi Paidessa, Järvamaalla. Hänen mallinuransa alkoi, kun italialainen muotiagentti huomasi hänet tallinnalaisen Kaubamaja-tavaratalon kosmetiikkaosastolla. Kass lähtikin Milanoon mallintöiden perässä, edustaen pientä Baltic Models -muotitoimistoa. Milanossa ei kuitenkaan hänelle tullut merkittävää menestystä, joten hän lähti 18-vuotiaana Pariisiin, jossa tie menestykseen vihdoin aukesi.
Hän on Pariisiin muuton jälkeen poseerannut lukuisten lehtien kansikuvissa, muun muassa ranskalaisessa ja yhdysvaltalaisessa Voguessa ja Ellessä. Kass on myös esiintynyt catwalkeilla Chanelin, Dolce & Gabbanan, Ralph Laurenin ja useiden muiden, lähes kaikkien tärkeimpien ja suurimpien muotitalojen luomuksissa, ja lukemattomien mainoskampanjoiden kasvona.
Huhtikuussa 2004 Kass liittyi virolaiseen Res Publica -puolueeseen, ja pyrki sen listoilta Euroopan parlamenttiin sen jälkeen, kun hänen kotimaansa Viro oli liittynyt Euroopan unioniin toukokuussa 2004. Hän keräsi noin 2000 ääntä, mikä ei ollut riittävä määrä, jotta hän olisi päässyt parlamenttiin.
Hail Victory
Hail Victory on Skrewdriver-yhtyeen vuonna 1994 ilmestynyt viimeinen pitkäsoitto. Yhtyeen laulaja Ian Stuart Donaldson kuoli auto-onnettomuudessa ennen levyn ilmestymistä, ja masternauhat varastanut Combat 18 -järjestö julkaisi ISD-levymerkin alla oman kopion levystä ennen virallista Rock-O-Raman julkaisua.
Hugo Jalava
thumb|Jalavan kotitalon seinään Petroskoissa vuonna 1970 kiinnitetty muistolaatta. Hugo Jalava (3. helmikuuta 1874 Pietari – 28. huhtikuuta 1950 Petroskoi ) oli pietarinsuomalainen veturinkuljettaja, joka teki myös pitkän uran Neuvostoliiton kommunistisen puolueen hallinnollisissa tehtävissä. Jalava tunnetaan erityisesti Venäjän vallankumouksen tapahtumien yhteydestä, jolloin hän auttoi V. I. Leniniä aluksi pakenemaan Suomeen heinäkuussa 1917 ja myöhemmin palaamaan takaisin Pietariin juuri ennen lokakuun vallankumousta. Lenin teki molemmat matkat Jalavan kuljettamassa veturissa lämmittäjäksi naamioituneena.
Elämä
thumb|[[Aleksandr Lopuhovin maalaus Kohti Petrogradia (1953) neuvostoliittolaisessa postimerkissä vuodelta 1979. Jalava, Lenin ja Rahja veturin ohjaamossa.]] Jalava työskenteli Pietarissa tehdastyöläisenä vuodesta 1889 lähtien, mutta hänet erotettiin poliittisen toimintansa vuoksi 1898. Tämän jälkeen Jalava työskenteli Suomen asemalla, kunnes ryhtyi veturinkuljettajaksi 1901. Jalava oli mukana rautatieläisten ammattiliiton toiminnassa ja vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän oli rautatieläisten lakkokomitean puheenjohtaja. Epäonnistuneen vallankumouksen jälkeen Jalava salakuljetti Venäjälle laittomia painotuotteita, aseita sekä auttoi vallankumouksellisia matkustamaan salaa. Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen Jalava liittyi 1906.
Vuoden 1917 vallankumouksen aikana Jalava kuljetti heinäkuussa viranomaisten etsimän Leninin turvaan Suomeen kuuluisalla höyryveturi nro 293:llä, jonka Suomen valtio lahjoitti Neuvostoliitolle vuonna 1957 lokakuun vallankumouksen 40-vuotisjuhlien yhteydessä. Nykyään veturi on esillä Suomen asemalla Pietarissa. Hieman ennen lokakuun vallankumousta Lenin matkusti Jalavan kyydillä takaisin Pietariin. Paluumatkalla mukana olivat myös Eino Rahja, Aleksanteri Schottmann sekä Rahjan appi Pekka Parviainen, joka luona Lenin oli piileskellyt. Pietarissa Lenin asui Jalavan asunnossa, jossa hän järjesti myös salaisia vallankumouksellisten kokouksia. Vallankumouksen käynnistyessä 7. marraskuuta 1917 Lenin siirtyi Jalavan asunnosta Rahjan saattamana vallankumouksellisten bolševikkien keskuspaikkaan Smolnaan.
Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen Jalava liittyi 1925. Vuodesta 1930 lähtien hän työskenteli Karjalan tasavallan toimeenpanevassa keskuskomiteassa ja toisen maailmansodan aikana Sverdlovskin rautatiehallinnossa. Jalava palasi Petroskoihin sodan jälkeen ja ehti vielä ennen kuolemaansa työskentelemään Karjalan tasavallan ministerineuvostossa.
Perhe
Jalava oli naimisissa suomalaisen Lydia (Lyyli) Hermanssonin (1886–1975) kanssa vuodesta 1903 lähtien.
Kunnianosoituksia
Jalavalle myönnettiin työn sankarin arvonimi vuonna 1931 ja Leninin kunniamerkki 1948. Hän esiintyy myös Aleksandr Lopuhovin vuonna 1953 tekemässä historiamaalauksessa Kohti Petrogradia (В Петроград), jossa ovat Jalavan lisäksi ovat kuvattuna veturin ohjaamossa V. I. Lenin ja Eino Rahja. Maalaus on kuitenkin virheellinen, sillä Jalava lapioi siinä hiiliä, vaikka tosiasiassa höyryveturin polttoaineena olivat koivuhalot.
Valklampi (Espoo)
Valklampi on noin viiden ja puolen hehtaarin laajuinen järvi luoteisessa Espoossa lähellä Vihdin rajaa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksion kaupunginosassa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Valklammen kaakkoispuolella, lännessä lähin järvi on Mustalampi ja luoteessa Haukkalampi. Valklammen ja Nuuksion Pitkäjärven välissä sijaitsee Saukonnoron luonnonsuojelualue.
Nuuksion Valklammen lisäksi Uudellamaalla on kolme Valklampi-nimistä vakavettä. Pinta-alaltaan suurin Valklampi sijaitsee Lohjan Nummen kylän länsipuolella, toiseksi suurin Valklampi sijaitsee Lohjanjärven läheisyydessä. Pienin Valklampi sijaitsee Vihdissä kolmisen kilometriä Nuuksion Valklammesta länsiluoteeseen.
Suomen Ilotulitus
Suomen Ilotulitus Oy on suomalainen ilotulitealan yritys joka valmistaa ja maahantuo ilotulitteita kuluttaja- ja ammattilaiskäyttöön. Suomen Ilotulitus on pohjoismaiden suurin ilotulitealan yritys. Yrityksen toimitusjohtaja on Niila Rajala.
Ilotulitteiden oma valmistus loppui 2000-luvun alussa. Nykyisin yritys tuo ilotulitteet maahan pääosin Kiinasta. Liikevaihto vuonna 2018 oli noin 10 miljoonaa euroa.
Historia
Yrityksen edeltäjä, Ilotulitus Oy, toimi vuodesta 1948. Sen perusti insinöörimajuri Ali Mustonen, joka tuolloin osti sotatarvikkeita valmistavan Lataus Oy:n ja alkoi pian sotatarvikkeiden sijastaa valmistaa ilotulitteita nimellä Ilotulitus Oy. Yritys muutti 1960-luvun alussa tuotannon Helsingin Vartiokylästä Tuusulaan. Omistaja vaihtui välillä pari kertaa, ja vuonna 2004 yrityksen omisti monikansallinen Truebell Plc.
Ilotulitus Oy:n toiminnassa oli kotimaisuus keskeinen, ja vielä 2004 se tuoreen toimitusjohtaja Oiva Piiran mukaan suunnitteli laajentavansa tuotantoa. Tuolloin tuotteista noin 12 prosenttia valmistettiin Tuusulassa.
Ilotulitus Oy voitti Suomenlinnassa järjestetyn ilotulituksen SM-kisan useita kertoja.
Vuonna 2011 alan johtavaksi yritykseksi mainitusta Suomen Ilotulitus Oy:n toiminnasta tehtiin silloin tutkintapyyntö, koska kilpailijan mukaan sen toiminnassa oli lainvastaisuuksia. Entinen tehtaanjohtaja halusi selvitettävän, oliko silloinen toimitusjohtaja Kalervo Kaarre syyllistynyt räjähderikoksiin, vero- ja työeläkevakuutuspetoksiin sekä työsyrjintään.
Beatrix Pospíšilová Čelková
Beatrix Pospíšilová Čelková (s. Bozena Pospíšilová, myös Trixi; 16. heinäkuuta 1925 Bratislava, Tšekkoslovakia – 2. kesäkuuta 1997 Trenčín, Slovakia) oli slovakialainen antifasistinen vastarintataistelija ja teollisuusvakooja. Hänen luovuttamansa tiedot auttoivat liittoutuneita tuhoamaan natsi-Saksan suurimman öljynjalostamon Bratislavassa kesäkuussa 1944.
Elämä
Čelková syntyi vuonna 1925 Tšekkoslovakiaan kuuluneessa Bratislavassa slovakkiäidin ja määriläisisän perheeseen. Slovakian tasavallan itsenäistymisen jälkeen hänen vahempansa erosivat ja hän muutti isänsä kanssa natsi-Saksan miehittämään Prahaan.
Prahassa hän tutustui natsien vastaisen vastarintaliikkeeseen, jossa hänen tätinsä oli merkittävä toimija. Hän työskenteli Miloš Havelin omistamassa Lucernafilm-elokuvayhtiössä. Sen kautta hän tutustui useisiin saksalaisiin upseereihin, joilta saamansa tiedot hän välitti vastarintaliikkeelle. Čelková joutui pakenemaan takaisin Slovakiaan Gestapon pidätettyä hänet väliaikaisesti.
Teollisuusvakoojana Slovakiassa
Slovakiaan saavuttuaan Čelková liittyi maanalaiseen Justícia-vastarintaryhmään ja muutti Bratislavaan. Hän sai työpaikan Euroopan suurimman öljynjalostamon Apollo-tehtaan talousosastolta. Siellä työskennellessään hän välitti teknisiä tietoja liittoutuneille, jotka auttoivat tulevan ilmahyökkäyksen suunnittelussa. Lopulta 16. kesäkuuta 1944 Yhdysvaltojen ilmavoimien suorittama pommitus tuhosi suurimman osan tehtaasta ja surmasi 176 ihmistä. Tämän myötä Slovakia julisti virallisesti sodan Yhdysvaltoja vastaan.
Sodan päätyttyä Čelková välttyi kommunistihallinnon järjestämässä poliittisessa oikeudenkäynnissä vankeusrangaistukselta pitkälle edenneen raskautensa ansiosta.
Yksistyiselämä
Čelková tapasi tulevan aviomiehensä Vojtech Čelkon Tatranská Poliankan kylässä Keski-Slovakiassa, jossa tämä toimi Slovakian vastarintaliikkeessä. He menivät naimisiin sodan päättymisen jälkeen ja saivat yhdessä kolme poikaa. Čelková perheineen muutti myöhemmin Trenčíniin, jossa hän työskenteli syöpäsairaanhoitajana. Čelková kuoli 71-vuoden iässä vuonna 1997.
Arenaria muralis
Arenaria muralis on suomuarhojen (Arenaria) sukuun ja kohokkikasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Johann Heinrich Friedrich Link. Sillä ei ole alalajeja.
Tuomas Kantelinen
Tuomas Kantelinen (s. 22. syyskuuta 1969 Helsinki, Suomi) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa Eero Hämeenniemen johdolla vuosina 1988–1996. Kantelinen on säveltänyt muun muassa Paavo Nurmesta kertovan oopperan Paavo Suuri. Suuri juoksu. Suuri uni. Muita hänen konserttiteoksiaan ovat esimerkiksi kitarakonsertto, pianokonsertto (Espoon pianoviikon tilaustyö) ja suurelle puhallinorkesterille sävelletty Ghosts.
Kantelinen tunnetaan etenkin elokuvasäveltäjänä. Tämän uransa hän aloitti vuonna 1993–1995 säveltämällä musiikin muutamaan lyhytelokuvaan, pitkään elokuvaan Kaupunkisinfonia sekä Jari Halosen pitkään elokuvaan Lipton Cockton. Nykyään Tuomas Kantelinen on tunnetuimpia suomalaisia elokuvamusiikin säveltäjiä, ja hänelle on ominaista ison orkesterin käyttö ja harmoninen, uusromanttinen tyyli, vaikka hän on säveltänyt elokuviin myös minimalistista ja moderniakin musiikkia. Klaus Härön ohjaaman elokuvan Näkymätön Elina myötä Kantelinen aloitti työt ruotsalaisissa tuotannoissa ja teki sen jälkeen muun muassa Kjell Sundvallin ohjaaman Hotet (Uhka) -vakoilutrillerin musiikin. Vuonna 2004 Kantelinen sävelsi musiikin Renny Harlinin trilleriin Mindhunters, ja on sen jälkeen tehnyt töitä myös Pohjoismaiden ulkopuolelle. Vuonna 2013 Kantelinen sai pohjoismaisen Harpa-palkinnon Puhdistus-elokuvaan säveltämästään musiikista. 1980-2020-luvuilla Kantelinen on säveltänyt myös useimmat MTV Uutisten tunnukset.
Vuonna 1998 Kantelinen sai Jussi-palkinnon musiikista elokuvaan Lunastus. Hän sai Kritiikin Kannukset vuonna 1999. Vuonna 2000 Kantelinen sai Jussi-palkinnon Rukajärven tie -elokuvaan tekemästään musiikista.
Tuomas Kantelisen isoäidillä oli ratkaiseva vaikutus Kantelisen musiikin opintojen aloittamiseen. Laulaja Karoliina Kantelinen on hänen sisarensa.
Selkärankaiset
Selkärankaiset (Vertebrata) on yksi kolmesta selkäjänteisten eläinten alajaksosta, jolle tyypillisiä piirteitä ovat selkäjänteen ympärille kehittynyt selkäydintä suojaava selkäranka ja erittäin kehittyneet aivot. Selkärankaisia on löydetty tähän mennessä yli 69 000 lajia. Niihin kuuluvat leuattomat ja leualliset selkärankaiset, joihin puolestaan kuuluvat rustokalat (hait, rauskut ja koppapäiset) sekä luukalat (viuhkaeväiset ja varsieväiset). Kladistisesti varsieväisiin luetaan myös tetrapodit, joka sisältää sammakkoeläimet, matelijat, linnut ja nisäkkäät.
Selkärankaisten koko vaihtelee Paedophryne amauensis -sammakkolajista (7 millimetriä) sinivalaaseen (33 metriä ja yli 170 tonnia) ja sukupuuttoon kuolleeseen Argentinosaurukseen (noin 35–40 metriä ja 80–100 tonnia). Selkärankaiset muodostavat vain 3 prosenttia koko eläinkunnasta; muut ovat selkärangattomia, joilla ei ole sisäistä tukirankaa.
Monimuotoisuus
Vaikka selkärankaisia on selkärangattomiin verrattuna hyvin vähän, muodostavat selkärankaiset hyvin monimuotoisen ryhmän, jonka eri lajit ovat sopeutuneet eri elinympäristöihin. Yli puolet selkärankaisista on kaloja (yli 32 000 lajia), joista edelleen yli 27 000 on viuhkaeväisiä ja rustokaloja puolestaan yli 500. Varsieväisiin kuuluu nykyään vain kahdeksan lajia, kun taas leuattomiin selkärankaisiin kuuluu nykyään yli 100 lajia. Tetrapodeja on nykyään noin 32 000 lajia, joista sammakkoeläimiä on yli 7 300, matelijoita yli 10 000, lintuja yli 10 000 ja nisäkkäitä yli 5 500.
Ensimmäiset selkärankaiset
thumb|[[Haikouichthys, varhainen leuaton kala.|alt=|vasen]]Ensimmäiset selkärankaiset kehittyivät suikulaista muistuttaneesta kantamuodosta noin 520 miljoonaa vuotta sitten kambrikaudella. Varhaisimpia niistä lienevät Myllokunmingia ja Haikouichthys. Varhaiset selkärankaiset olivat vielä leuattomia, mutta ne olivat jo huomattavasti kehittyneempiä kuin samaan aikaan eläneet trilobiitit tai nilviäiset. Pienet konodontit olivat melko yleisiä paleotsooisella maailmankaudella, mutta katosivat triaskauden lopulla.
Kalasta sammakkoeläimeksi
thumb|[[Acanthostega, kehittynyt kalasammakko.|alt=|vasen]]Ensimmäiset leualliset selkärankaiset kehittyivät ordoviikkikaudella ja yleistyivät devonikaudella. Viuhkaeväiset ja varsieväiset tulivat yleisiksi ja syrjäyttivät valtaosan leuattomista kaloista. Myös panssarihait, jotka olivat panssaroituja kaloja, kehittyivät ja alkoivat hallita meriä. Tetrapodomorpha-kladi erkaantui keuhkokaloista noin 410 miljoonaa vuotta sitten, ja ne olivat niitä selkärankaisia, joiden evät alkoivat vähitellen kehittyä raajoiksi, ja ne siirtyivät vedestä maalle.