cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jossain on railo
Arviot
Aikalaisarvioissa Martti Savo (Modest Savtschenko, Työkansan Sanomat) ilmaisi yleisen näkemyksen: ”Mikään tappio tämä elokuva ei ole, mutta Tervapään ja Vaalan nimet huomioonottaen siltä sopisi odottaa enemmän.” Elokuvan ongelmat löydettiin käsikirjoituksesta: ”Tervapää on käsitellyt aihetta jo niin monta kertaa ettei saa siitä mitään irti” (Juha Nevalainen, Ilta-Sanomat). ”Ihmiset ja heidän tekojensa psykologiset perusteet jäävät auttamattomasti heikoiksi ja paljastuvat pikemminkin teatraalisiksi otteiksi kuin täysin uskottavaksi tapahtumasarjaksi”, koki Aamulehden kriitikko Olavi Veistäjä. Eugen Terttula (Suomen Sosialidemokraatti) piti miespääosarooleja heikkoina sekä käsikirjoituksen että näyttelijäsuoritusten suhteen. Sen sijaan Ansa Ikonen sai kiitosta työstään ja Eino Heino kuvauksesta.
Erään televisioajan kriitikon mukaan elokuva on aitoa Vaalaa, mutta ei kuulu hänen parhaimpiin teoksiinsa.
Malli (ammatti)
thumb|250px|Brasilialainen [[Gisele Bündchen catwalkilla.]] Malli on ammattihenkilö, joka esittelee vaatteita ja asusteita tai kampauksia ja ehostuksia oman vartalonsa avulla muotinäytöksissä (näytösmalli) tai muoti- ja mainoskuvauksissa (valokuvamalli, mainosmalli). 1970-luvun alkuun saakka käytettiin keskieurooppalaisperäistä, alun perin sovitus- tai mallinukkea tarkoittavaa nimitystä mannekiini.
Vaatimukset
Vaatteita esittelevän mallin ulkonäkövaatimukset vaihtelevat muodin ja aikakauden mukaan. Keskeisenä käsitteenä on siluetti, joka tarkoittaa kulloinkin muodikkaan olemuksen perushahmoa: esimerkiksi 1920-luvun tasapaksu ”pylväsmäinen” naishahmo, 1950-luvun kapeavyötäröinen ”tiimalasivartalo” tai 1980-luvun hartioista leveä ja alhaalta kapea kolmiosiluetti. Siluetti voidaan saada aikaan vaatemuotoilulla, kuten 1980-luvun kolmiotyyli olkatoppauksilla, tai se voi vaatia kantajaltaan tiettyä ruumiinrakennetta etenkin silloin, kun vaatemuoti on hyvin paljastavaa. Siluetin vaihtelu on ollut selvempää naisten vaatetuksessa, mutta myös miesmalleilta on vaadittu erilaista ulkonäköä eri aikakausien muotia esittelemään. Siluettia ja muuta kulloisenkin ajan tyyliä korostetaan myös tietynlaisilla hiusmuodin ja ehostustyylin keinoilla sekä ilmeillä, katseen suunnilla, valaistuksella ja rekvisiitalla, minkä lisäksi muotivalokuvissa on aina käytetty myös retusointia, nykykielellä kuvankäsittelyä.
Kunkin ajan malli-ihanne kuvastaa myös ajan henkistä ilmapiiriä ja vaatemuodin tavoin irtiottoa entisestä. 1950-luvun tiimalasivartalon tilalle tuli 1960-luvun nuorisokulttuurin myötä Twiggyn kaltainen varsamaisen hento ja suurisilmäinen malli-ihanne. Calvin Kleinin vuonna 1993 aloittama heroin chic -tyyli anorektisen laihoine ja kalpeine malleineen (tunnetuimpana Kate Moss) syntyi vastakohdaksi 1980-luvun rotevalle ja ruskettuneelle glamour-mallityylille.
Mallin tärkeimpiä ominaisuuksia ovat sopivan huomiota herättävä ulkonäkö ja esiintymiskyky työn näyttelemistä muistuttavan luonteen vuoksi. Mallilta edellytetään myös kykyä muuntautua, koska hänen pitää soveltua ja sopeutua kuvauksiin erilaisissa tilanteissa, asuissa ja paikoissa.
Mallien tärkeimmät ulkonaiset vaatimukset liittyvät muotimaailman käytännöistä johtuviin seikkoihin: naispuolisen näytösmallin tulisi olla vähintään 180 cm pitkä ollakseen näyttävä, kuvausmallienkin melkein yhtä pitkiä koska vaatteiden ”prototyypit” tehdään tiettyyn kokoon jotta ne näyttävät hyviltä ja laskeutuvat kauniisti. Catwalk-mallin täytyy osata kävellä ja kääntyä tietyllä tavalla jalkineista ja asusta riippumatta. Valokuvamallin kasvojen on oltava toisaalta sopusuhtaiset, toisaalta myös persoonalliset. Silmien on oltava isot, huulten sensuellit. Hiusmallilla täytyy olla terve, tuuhea ja pitkä kuontalo työstettäväksi, koruja, kelloja ja puhelimia esittelevällä käsimallilla hyvin hoidetut kädet ja kynnet. Urheiluvaatteita ja -välineitä esittelevän mallin täytyy olla sporttinen ja lajin mukaan enemmän tai vähemmän lihaksikas. Hoikkuus on etu, mutta tietyillä vaatevalmistajilla ja -liikkeillä on tarvetta on myös plus-koon malleille. Omat vaatimuksensa on myös seniori-, teini- ja lapsimalleille, joita mallitoimistot myös kouluttavat ja opastavat tehtäviin. Muissa kuin vaatemainoksissa esiintyviltä malleilta vaaditaan persoonallista ulkonäköä ilman tiukkoja vaatimuksia, jotta mallitoimistoilla olisi tarjottavana laaja valikoima erinäköisiä ja -ikäisiä esiintyjiä.
Myös perinteisten naistenmuotimallien kirjo on kaikkialla maailmassa monipuolistunut, enää ei haeta malleiksi vain vaaleaihoisia laihoja tyttöjä. Kehopositiivisuus, eri etnisten ryhmien hyväksyntä ja muut tasa-arvopyrkimykset ovat tuoneet alalle enemmän diversiteettiä, ja monien mallitoimistojen listalla on trans- ja muunsukupuolisia malleja. Mallien ikä on nyt entistä vanhempi, esimerkiksi Vogue-lehti ei enää käytä alle 18-vuotiaita.
Mallitoimisto
thumb|[[fitness-muoti|Fitness-malleja käytetään urheilutuotemainoksissa, joissa tarvitaan lihaksikkaampia malleja.|300x300px]] Tavallisesti malli työskentelee mallitoimiston välityksellä. Mallitoimisto manageroi ja järjestää malleilleen casting-tilaisuuksia, joissa työntekijöitä myös haastatellaan. Suomalaisia mallitoimistoja ovat muun muassa Brand, Paparazzi, Portfolio, Clamos Studio, Fashion Model Agency, Fashion Team, Modelboom, Azzurro, Pariss Models, Fondi ja Modelpoint.
Supermallit
1960-luvulla malleista alkoi tulla popkulttuurin ikoneita ja julkisuuden henkilöitä, joita alettiin kutsua termillä supermalli. Ilmiö alkoi 1960-luvun puolivälin ”svengaavasta Lontoosta”, jossa uudentyyppiset mallit kuten Jean Shrimpton ja Twiggy tuotiin julkisuuteen nimillään, toisin kuin siihenastiset ranskalaistyyppisen muotikulttuurin anonyymit ja etäiset mannekiinit. Julkisuuden myötä supermallien kysyntä ja sen myötä palkkiotaso alkoivat nousta. vasen|pienoiskuva|[[Claudia Schiffer|210x210px]]1980–1990-lukujen vaihteessa alkoi niin kutsuttu supermallibuumi. Tuolloin suosituimpien mallien ansiot nousivat ennennäkemättömän korkeiksi ja heistä tuli julkisuuden henkilöitä. Kaikista menestyksekkäimmiksi nousivat Cindy Crawford, Naomi Campbell, Kate Moss, Claudia Schiffer, Christy Turlington ja Linda Evangelista. Nämä huippumallit ansaitsivat miljoonia, esiintyivät satojen muotilehtien kansikuvissa ja olivat useissa maissa tunnettuja muoti-ikoneita. <br style="clear:both" />
Aaron Gray
Sentterinä pelanneen Grayn varasi vuoden 2007 varaustilaisuudessa 49. vuorolla Chicago Bulls, jota tämä edusti kolmen kauden ajan. Tämän jälkeen Gray edusti kolmea muuta NBA-seuraa.
Gray päätti lopettaa pelaajauransa kesäkuussa 2015. Hän oli saanut sydämeensä veritulpan kesällä 2014 eikä pelannut tämän jälkeen. Gray siirtyi Detroit Pistonsin apuvalmentajaksi ja valmentaa myös D-liigajoukkue Grand Rapids Drivessa.
Kasvatusantropologia
Kasvatusantropologinen tutkimus tarkastelee kasvatuksen ilmiöitä kulttuurisesta perspektiivistä. Toimintaa tarkastellaan osana laajempaa elämismaailmaa ja ympäröivää kontekstia.
Antropologiselle tutkimukselle keskeistä on vertaileva lähestymistapa ja kiinnostus erilaisuuteen. Kasvatusantropologisen tutkimuksen asema on Suomessa vakiintumaton. Yksittäisiä tutkimuksia tehdään, mutta tutkimusperinteen asemaa kasvatusantropologialla ei vielä ole.
Siivet (kappale)
Siivet on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen single vuodelta 1988. Sen sävelsi ja sovitti Esa Nieminen, sanoituksen teki Juha Vainio. Singlen b-puolena on "Kysy mua", joka on Jorma Toiviaisen sanoittama käännös Toto Cutugnon alkuperäiskappaleesta "Come mai...?". "Siivet" on myös studioalbumin Sen siksi tein (1989) päätösraita. "Kysy mua" julkaistiin jo 1987 studioalbumilla Hei Buonanotte.
"Siivet" alkaa 26-sekuntisella introlla ja etenee pop-sävellykselle tavanomaisesti säkeistöstä sillan kautta kertosäkeistöön. Toisen säkeistön jälkeen kertosäkeistöä toistetaan kappaleen loppuun saakka. Sanoituksessa laulun kertoja näkee kurkiauran lentävän länteen, mikä aktivoi hänen haavemaailmansa.
Koivuniemi esitti sävellyksiä "Siivet" ja "Kysy mua" laajalla konserttikiertueella ja "Siivet" osallistui Syksyn sävel -kilpailuun 1988.
Ransu
Ransu Karvakuono on Yle TV2:n lastenohjelmassa Pikku Kakkosessa esiintynyt koirahahmoinen käsinukke. Rodultaan Ransun sanotaan olevan keskikokoinen videonoutaja. Hahmon äänenä oli alusta asti Pertti Nättilä.
Hahmon loi Eevaliisa Holma-Kinnunen vuonna 1977 Sysmän Onkiniemen kylän Musta & Valkea Ratsu -nukketeatterin tarpeisiin. Hän nimesi hahmon aluksi Franciscus Assisilaisen mukaan Fransiscukseksi. Ensiesiintyminen Yleisradion Pikku Kakkosessa oli 4. lokakuuta 1978. Lasten oli hankala ääntää hahmon nimeä, joten nimi muutettiin Ransuksi.
Ransu on kuulunut Pikku Kakkosen vakiohahmoihin vuodesta 1978. Tuolloin ohjelman juontajalle etsittiin paria, ja tekijät päättivät ihmisjuontajan sijasta hankkia nuken. Ohjelmassa on tällä hetkellä käytössä toinen Ransu-nukke ensimmäisen kuluttua käytön vaikutuksesta loppuun.
Paitsi Pikku Kakkosen juontajana, Ransu on esiintynyt myös osana Karvakuonot-kolmikkoa. Myös kaksi muuta karvakuonoa, Riku ja Eno-Elmeri ovat Eevaliisa Holma-Kinnusen luomuksia. Ransu on yksi Pikku Kakkosen tunnetuimpia hahmoja, ja hänestä on vuosikymmenien varrella muodostunut ohjelman symboli. Ransu on esiintynyt satunnaisesti myös Pikku Kakkosen ulkopuolella: hän on muun muassa vieraillut Uutisvuodon kilpailijana sekä haastatellut tasavallan presidenttejä Mauno Koivistoa ja Tarja Halosta. Ransu on uransa aikana haastatellut myös monia muita julkisuuden hahmoja, muun muassa eduskunnan puhemiehiä Kalevi Sorsaa ja Ilkka Suomista. Valtioneuvos Johannes Virolaisen hän tapasi Vironperässä. Lukuisia taiteilijoita, kirjailijoita ja muita julkisuuden henkilöitä on lähes kolmenkymmenen vuoden aikana kuulunut Ransun tuttavapiiriin.
Ransun sukulaisiksi mainitaan Tosca-äiti, Berhand-setä, Mauri Mosso, Risto Lupus, Aaro ja nuorin veli Pahnanpohjimmainen.
Ransulle on omistettu leikkipuisto Pirkkalassa nukettajansa Pertti Nättilän asuinkunnan mukaan. Vuonna 1998 avatussa Ransupuistossa on akateemikko Kain Tapperin muotoilema pronssiin valettu Ransun näköispatsas. Patsaan toinen versio sijaitsee TV2:n toimipisteen aulassa Tampereen Ristimäessä.
Yleisradio uutisoi syyskuussa 2010, että Ransu alkaa isännöidä lasten kulttuuri- ja toimintakeskusta Ransulaa Pirkkalassa. Ransulaa suunnitellaan Pyhäjärven rannassa sijaitsevaan Juhlatalo Rantaniittyyn, ja keskuksen arvioitiin avattavan vuonna 2012.
Eräs merkittävimmistä tapauksista Ransun elämässä sattui ohjelmantekomatkalla Berliinissä 1989, kun Berliinin muuri murtui yllättäen kesken matkaa. Tapaus saatiin taltioiduksi osittain videolle ja valokuviin. Ransu kommentoi murtumista myöhemmin Pikku Kakkosessa.
Ransu esiintyy myös pelastustoimintaan liittyvistä videoista ja muusta materiaalista koostuvassa Ransun pelastuskoulussa.
Ransu sai Suomen itsenäisyyden 100. juhlavuotena 2017 kutsun Itsenäisyyspäivän vastaanottoon, eli Linnan juhliin. Se on ensimmäinen koskaan sinne kutsun saanut fiktiivinen hahmo.
Kalajärvi (Padasjoki)
Kalajärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kauratun kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Padasjoen alueeseen (14.251) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,3 metriä mpy.
Péllan arkeologinen museo
Péllan arkeologinen museo on arkeologinen museo Péllan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee antiikin aikaisen Pellan kaupungin alueelta tehtyjä löytöjä.
Museo on rakennettu vuosina 2006–2009. Museorakennus sijaitsee Pellan arkeologisen alueen yhteydessä nykyisen Péllan kaupungin länsilaidalla. Museon arkkitehtuuri jäljittelee antiikin Pellan rakennusten pohjakaavaa, jossa on keskellä peristyylipiha.
Kokoelmat
Museo esittelee antiikin aikaisen Makedonian valtakunnan pääkaupungin Pellan arkeologisissa kaivauksissa tehtyjä löytöjä sekä kaupungin historiaa, kehitystä ja elämää. Museon kokoelmiin kuuluu esineitä pääosin pronssikaudelta hellenistiselle kaudelle. Monet merkittävimmät löydöt ajoittuvat Makedonian huippukaudelle 300-luvulle eaa. Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, terrakottapatsaita, keramiikkaa, hautakiviä, rakennusten osia, lattiamosaiikkeja, seinämaalauksia, metalliesineitä, rahoja ja piirtokirjoituksia.
Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa veistetty Aleksanteri Suuren pää sekä Aleksanteria Pan-jumalana esittävä veistos; niin kutsuttujen Dionysoksen ja Helenan talojen lattiamosaiikit, joista eräs esittää Aleksanteria surmaamassa leijonan ja toinen Dionysosta ratsastamassa gepardilla; sekä doorilaisella kreikalla kirjoitettu Pellan kiroustaulu (katadesmos).
Ektomorf
Ektomorf on unkarilainen metallimusiikkiyhtye. Sen musiikissa sekoittuu voimakkasti thrash metal, alternative metal, hardcore punk ja romanien kansanmusiikki. thumb|Outcast albumin kansikuva
Historia
Ektomorfin perustivat veljekset Zoltán Farkas (laulu, kitara) and Csaba Farkas (basso) vuonna 1994. Yhtye sai pian levytyssopimuksen Nuclear Blastin kanssa ja saavutti suosiota valtakunnallisesti. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi rumpali József Szakács, ja he ryhtyivät levyttämään Kalyi Jag -albumia, jota myytiin ympäri maailmaa. Kriitikoiden mukaan musiikillisesti yhtye kuulostaa paljon Sepulturalta ja Soulflyltä, riffit ovat hyvin pitkälti samanlaiset, ja jopa laulaja Zoltán Farkas huutaa samalla tyylillä kuin Max Cavalera.
Joulukuusta 2005 helmikuuhun 2006 yhtye kiersi Eurooppaa yhdessä Children of Bodomin ja One Man Army and the Undead Quartetin kanssa.
Janne Monni
Janne Monni on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Monni pelasi Superpesistä kaudet 1993-2005. Hän edusti urallaan Superpesiksessä Kiteen Palloa ja Joensuun Mailaa. Kiteen Pallossa pelatessaan Monni saavutti kaksi SM-kultaa kausina 1999 ja 2000, kaksi SM-hopeaa kausina 1997 ja 2001 sekä yhden SM-pronssin kaudella 1998. Monni pelasi urallaan viisi Itä-Länsi-ottelua vuosina 1997 ja 1999-2002. Hän pelasi sisäpelissä vaihtajana. Monni pelasi urallaan 323 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi yhdeksän kunnaria ja 64 tavallista juoksua, toi 347 juoksua ja keräsi 1577 kärkilyöntiä. Monni pelasi urallaan 42 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi neljä kunnaria ja 11 tavallista juoksua, toi 55 juoksua ja keräsi 258 kärkilyöntiä. Monni pelasi urallaan seitsemän Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi kolme tavallista juoksua, toi yhdeksän juoksua ja keräsi 31 kärkilyöntiä.
Rude Awakening (Megadethin albumi)
Rude Awakening on Megadethin viimeinen albumi ennen sen ensimmäistä hajoamista vuonna 2002. Albumi oli tarkoitus levyttää Argentiinan konsertissa, mutta syyskuun 11. päivän iskujen takia bändi päätti nauhoittaa sen Yhdysvalloissa. Dave Mustaine omisti kappaleen A Tout Le Monde syyskuun 11. päivän uhreille, ja mainitsee tämän ennen kappaleen alkua.
Pikkuplaneettojen nimien ristiriidat
Pikkuplaneettojen nimien ristiriidat syntyvät siitä, että vaikka jokaisella pikkuplaneetalla on erilainen nimi, silti on muutamia pikkuplaneettoja, joiden nimet muistuttavat toisiaan hyvin paljon. Toinen pikkuplaneetta on saanut nimensä roomalaisen ja toinen kreikkalaisen mytologian hahmon mukaan. Roomalaisen ja kreikkalaisen mytologian jumalat ja muut hahmot ovat usein samoja, mutta nimet poikkeavat toisistaan. Lisäksi joidenkin pikkuplaneettojen nimet ovat samoja tai hyvin samantapaisia kuin joillain kuilla tai komeetoilla. Näistä tekijöistä syntyy nimien ristiriitoja.
Rude Awakening (Megadethin albumi)
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dave Mustaine, ellei toisin mainittu.
Pikkuplaneettojen nimien ristiriidat
Pikkuplaneetan ja komeetan sama nimi
Koska monet pikkuplaneetat ovat saaneet nimensä jonkun tähtitieteilijän mukaan ja komeetat nimetään usein löytäjiensä mukaan, monilla komeetoilla ja pikkuplaneetoilla on sama nimi. LINEAR ja LONEOS ovat maan lähelle tuleviin asteroideihin kuuluvien pikkuplaneettojen etsimiseen tarkoitettuja ohjelmia. Alla joitain esimerkkejä samannimisistä pikkuplaneetoista ja komeetoista:
Rude Awakening (Megadethin albumi)
DVD
Albumin DVD-painos julkaistiin niin ikään vuonna 2002. Se on ylittänyt kultalevyrajan Yhdysvalloissa.
Pikkuplaneettojen nimien ristiriidat
Taivaankappaleita joilla on samantyyppinen nimi, mutta erilainen nimen alkuperä
Joidenkin pikkuplaneettojen nimet muistuttavat toisten pikkuplaneettojen, kuiden tai planeettojen nimiä, mutta nimien alkuperä on erilainen. Alla joitain esimerkkejä:
Rude Awakening (Megadethin albumi)
DVD
DVD debytoi Suomen virallisen DVD-listan kahdeksannella sijalla.
Hipponon (Ankyropolites)
Hipponon  eli Het-benu(?) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Keski-Egyptissä eli Heptanomiissa ja kuului Herakleopoliteen nomokseen.
Pirita
thumb|220px|[[1577 palaneesta birgittalaisluostarista ei jäänyt jäljelle juuri muuta kuin päätyseinä]] Pirita on yksi Tallinnan kahdeksasta kaupunginosasta. Se on saanut nimensä alueella sijainneen birgittalaisen Piritan luostarin mukaan.
Hipponon (Ankyropolites)
Hipponon sijaitsi Niilin itärannalla, ja sijoitetaan nykyiseen Qararaan. Siitä pohjoiseen sijaitsi Ankyropolis ja etelään Hut-nesu.
Pirita
Piritan rakennuskanta koostuu lähinnä omakotitaloista eikä alueella ole juurikaan teollisuutta.
Hipponon (Ankyropolites)
Hippononin mainitaan kuuluneen jossakin vaiheessa historiaansa Ankyropoliteen nomokseen ja jopa kyseisen nomoksen pääkaupungiksi. Tässä voi kuitenkin olla sekaannusta, koska samassa yhteydessä Hipponon yhdistetään nykyiseen El-Hibehiin, jota nykyisin pidetään kuitenkin Ankyropoliteen nomoksen pääkaupungiksi paremmin sopivan Ankyropoliin paikkana. Lisää sekaannusta aiheuttaa se, että egyptiläinen nimi Het-benu on joskus yhdistetty nykyiseen El-Hibehiin (eli Ankyropoliin paikkaan) ja joskus taas sijoitettu nykyiseen Sharunahiin tai sen lähelle (eli Hut-nesun paikalle). Nykyisissä kartoissa, kuten Barrington Atlas of the Greek and Roman World -kartastossa, kaikki kolme, Ankyropolis, Hipponon ja Hut-nesu, ovat kaikki eri paikoissa mutta peräkkäin Niilin itärannalla.
Pirita
Pirita jakautuu 9 asuinalueeseen, jotka ovat Iru, Kloostrimetsa, Kose, Laiaküla, Lepiku, Maarjamäe, Merivälja, Mähe ja Pirita.
Hipponon (Ankyropolites)
Kaupunkia ei tule sekoittaa myöskään eteläisempään Alabastronpoliihin (Hebenu), jonka kreikankieliseksi nimeksi mainitaan myös Hipponon.
Pirita
Palvelut ja virikkeet
Alkujaan 1900-luvun alussa Pirita oli lähinnä ulkoilu- ja uintipaikka, ja Piritassa on pitkä hiekkaranta. Melontastadion rakennettiin Piritan joen suulle. Vuonna 1980 Piritassa järjestettiin Moskovan olympialaisten purjehdustapahtumat.
Väestö
Asukasluvun kehitys vuosina 2003–2015:
Politiikka
Keski-Tallinna, Lasnamäe ja Pirita muodostavat Viron riigikogun vaalien vaalipiirin numero 2, toisen vaalipiirin, josta valitaan yhteensä yksitoista kansanedustajaa Viron 101-jäseniseen parlamenttiin.
Vauhtihirmut valloillaan
Vauhtihirmut valloillaan (Genevieve) on Henry Corneliusin ohjaama brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1953. Technicolor-väreissä kuvattu elokuva kertoo kahden pariskunnan osallistumisesta museoautoillaan Lontoo–Brighton-retkeilyajoon. Pääosia näyttelevät Dinah Sheridan, John Gregson, Kay Kendall ja Kenneth More.
Vastaanotto
Vauhtihirmut valloillaan oli Oscar-ehdokkaana käsikirjoituksestaan (William Rose) ja musiikistaan. Se voitti vuoden parhaan brittielokuvan Baftan sekä Golden Globen ja National Board of Review -palkinnon parhaana ulkomaisena elokuvana.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Vauhtihirmut valloillaan vuonna 1999 mukaan kaikkien aikojen sadan parhaan brittielokuvan listalle. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Caacupé
Caacupé on Cordilleran departementin pääkaupunki Paraguayssa. Vuonna 2002 siellä oli 19 131 asukasta.
Thomasin McKenzie
Thomasin Harcourt McKenzie (s. 26. heinäkuuta 2000 Wellington) on uusiseelantilainen näyttelijä.
Kustavin seurakunta
Kustavin seurakunta on Kustavin kunnassa Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.
Kustavin seurakunta perustettiin vuonna 1783 Taivassalon seurakuntaan kuuluneena kappeliseurakuntana, jonka muodostivat siihenastiset Varsalan ja Pyhän Jaakobin rukoushuonekunnat. Sen nimenä oli tuolloin Kivimaa. Itsenäiseksi seurakunnaksi se tuli vuonna 1874, ja vuonna 1897 se sai nykyisen nimensä.
Giosuè Carducci
Giosuè Carducci (27. heinäkuuta 1835 – 16. helmikuuta 1907) oli italialainen runoilija ja kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1906. Häntä pidetään modernin Italian epävirallisena kansallisrunoilijana. Hän toimi myös opettajana ja kääntäjänä ja käänsi Vergiliuksen teoksia ja osia Iliaasta italiaksi. Carducci toimi aktiivisesti myös kulttuuripolitiikassa ja oli muun muassa koulutusta ja kulttuuririentoja järjestävän Società Dante Alighierin perustajajäsen. Hänen poliittiset mielipiteensä olivat ailahtelevaisia, ja hän on kirjoittanut yhtä tulisieluisia tekstejä tasavallan puolesta kuin sitä vastaan. Hänet äänestettiin Senaatiin vuonna 1890. Carduccin maine kirjailijana perustuu hänen runoihinsa, mutta myös proosatuotanto on laajaa.
Suomennettu runotuotanto
Lähde:
Ian Smith
Ian Douglas Smith (8. huhtikuuta 1919 Selukwe, Rhodesia – 20. marraskuuta 2007 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) oli brittiläisen siirtomaavallan edustaja Rhodesiassa ja Rhodesian pääministerinä vuosina 1965–1979, kun Rhodesiaa (nykyinen Zimbabwe) hallitsi vielä sen eurooppalaisperäinen vähemmistö.
Elämä
Smith syntyi Selukwessa (nyk. Shurugwi) Rhodesiassa skottilaisille vanhemmille. Hänen isänsä oli muuttanut maahan vuonna 1898 Skotlannista.
Smith opiskeli Cecil Rhodesin mukaan nimetyssä Rhodes Universityssa Grahamstownissa Etelä-Afrikassa. Hän palveli Britannian ilmavoimissa taistelulentäjänä toisen maailmansodan aikana ja menetti toisen silmänsä, kun hänen Hurricanensa ammuttiin alas länsiaavikolla Pohjois-Afrikassa. Toisella kerralla hänen Spitfirensa ammuttiin alas Italiassa, ja hän taisteli viisi kuukautta italialaisten partisaanien kanssa saksalaisia vastaan.
Sodan jälkeen Smith opiskeli liikealaa ja avioitui opettaja Janet Wattin kanssa vuonna 1948.
Rhodesian itsenäistyminen 1965
Smithin sotasankarin maine toi hänelle tukijoita, kun hän lähti 1948 politiikkaan silloisessa Etelä-Rhodesiassa, jossa neljännesmiljoonainen valkoinen vähemmistö hallitsi viiden miljoonan asukkaan maata, ja Keski-Afrikan federaation parlamentissa. Hän oli vuonna 1962 perustamassa oikeistolaista Rhodesian Frontia, joka voitti vuoden 1962 vaalit. Smith toimi valtiovarainministerinä ja varapääministerinä vuodesta 1962.
Kaiken muutti Britannian pääministerin Harold Macmillanin Kapkaupungissa vuonna 1960 pitämä ”Wind of Change” -puhe, joka ennakoi Britannian luopumista siirtomaaimperiumistaan. Kun siirtomaan itsenäistyminen alkoi häämöttää, edellinen pääministeri Winston Field syrjäytettiin ja kovan linjan Smithista tehtiin pääministeri 1964. Marraskuussa 1965 hän julisti siirtomaan yksipuolisesti itsenäiseksi nimellä Rhodesia erottaen sen Britanniasta ja Kansainyhteisöstä. Teko tuomittiin kansainvälisesti, ja YK asetti ensimmäiset talouspakotteensa Rhodesiaa vastaan. Britannia julisti Smithin erotetuksi, mistä hän ei piitannut. Maa ajautui 15-vuotiseen Rhodesian sisällissotaan (1964–1979).
Sisällissota
Rhodesia pärjäsi taloudellisesti jonkin aikaa Etelä-Afrikan ja saartoa uhmanneiden yritysten avulla. 1970-luvun alussa musta valtaväestö nousi avoimeen chimurenga-kapinaan ja alkoi hyökkäillä valkoisten maatiloille. Niiden hintana oli 40 000 uhria. Kapina sai voimaa, kun naapurimaa Mosambik itsenäistyi Portugalista 1975. Mustan väestön maltillisempi suunta kävi neuvotteluja Smithin kanssa, ja esimerkiksi rotuerottelu lopetettiin periaatetasolla 1977. Smith ei suostunut mustien enemmistövaltaan, ja hänen suosionsa rakoili. Jopa hänen oma poikansa Ian lähti luvatta Rhodesian armeijasta ja loikkasi Eurooppaan, josta käsin hän tuki enemmistövaltaa. Etelä-Afrikka kehotti Smithiä sopuratkaisuun ja väistymään arkkipiispa Abel Muzorewan johtaman yhtenäisyyshallituksen hyväksi. Smith ei antanut periksi. Neljä viidesosaa Rhodesian valkoisten kuolemista tapahtui sodan viimeisinä kolmena vuotena 1977–1979. Viimeisinä vuosina maasta tuli sotilasleiri, jossa toisinajattelijoita vangittiin, karkotettiin ja murhattiin ja lehdistö sensuroitiin.
Smith taipui viimein Lancaster Housen sopimukseen, joka edelsi vapaita vaaleja ja virallista itsenäisyyttä. Vaalit pidettiin 1980, jolloin valtaan nousi Smithin vuosikymmen aiemmin terroristina vangitsema Robert Mugabe ja Zanu-PF-puolue. Smith yritti muodostaa liittouman Mugabea vastaan mutta epäonnistui. Hän sai kuitenkin valkoiset hyväksymään vaalien tuloksen, vaikka jotkut suunnittelivat vallankaappausta. Mustien saatua enemmistövallan maan nimeksi tuli Zimbabwe.
Loppuelämä
Smith jatkoi aktiivista oppositiopolitiikkaa. Hän oli parlamentissa vuoteen 1986. Vielä 80-vuotiaana hän vastusti Mugabea avoimesti kirjoituksillaan ja omaelämäkertakirjoillaan The Great Betrayal ja Bitter Harvest. Vuonna 2000 hän kutsui haastattelussa seuraajaansa mielisairaaksi, ja Mugabe uhkasi häntä kansanmurhasyytteellä ja vangitsemisella, jos hän palaisi maahan. Smith palasi Harareen, jossa hänet kuitenkin jätettiin rauhaan. Huono terveys pakotti hänet muuttamaan ottotyttärensä luo Kapkaupunkiin, jossa hän kuoli.
Emilia Harjunen
Emilia Harjunen (s. 30. kesäkuuta 1992 Pori) on suomalainen pesäpalloilija. Harjunen edusti urallaan Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Porin Pesäkarhuja ja Rauman Lukkoa. Harjunen saavutti yhden SM-hopean kaudella 2013 ja kolme SM-pronssia kaudella 2011, kaudella 2014 ja kaudella 2016. Hän pelasi ulkokentällä kakkoskopparina. Harjunen pelasi 119 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi neljä kunnaria ja 18 tavallista juoksua, toi 40 juoksua ja keräsi 245 kärkilyöntipistettä. Harjunen pelasi 54 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kuusi tavallista juoksua, toi 11 juoksua ja keräsi 66 kärkilyöntipistettä.
Live at the House of Blues
Live at the House of Blues on toinen live-taltiointi Tupac Shakurilta. Albumi nauhoitettiin 4. heinäkuuta 1996 ja julkaistiin 9 vuotta myöhemmin vuonna 2005. Konserttitaltiointi sisältään hittisinglet kuten "Hit 'Em Up", "So Many Tears" ja "2 of Amerikaz Most Wanted". Albumi myi yli miljoona kappaletta saavuttaen platinarajan. Live at the House of Blues ei ole yksinomaan Tupacin konsertti, sillä lavalla kuullaan myös Snoop Doggia, Tha Dogg Poundia ja Tha Outlawzeja. DVD taltiointi sisältää konsertin lisäksi extrana viisi täysimittaista musiikkivideota: "California Love", "To Live & Die in LA", "Hit 'Em Up", "How Do U Want It" ja "I Ain't Mad at Cha".
Extrat (Vain DVD)
Musiikkivideot
Mansikka-ahon koulu
Mansikka-ahon koulu oli peruskoulu Kouvolan Pikku-Palomäellä. Se tarjosi vuosina 1972–2014 opetusta vuosiluokkien 1–9 oppilaille. Samassa koulurakennuksessa toimi sekä ala- että yläaste. Mansikka-Ahon kansakoulu toimi vuosina 1972–1975, ja sen jälkeen se nimettiin Huovihongan peruskoulun ala-asteeksi. Yläasteen nimi oli Mansikka-ahon peruskoulun yläaste. Koulun rehtorina toimivat mm. Urpo Haimi, Pekka Leinonen, Kalevi Räikkönen ja Pekka Lipiäinen sekä vararehtorina mm. Annamari Pakarinen.
Vuonna 1972 valmistuneeseen koulurakennukseen kuului opetustilojen lisäksi erillisissä rakennuksissa toimivat Kouvolan keskuskeittiön ruokala sekä Mansikka-ahon urheiluhalli, jossa luokat pitivät liikuntatunnit ja kevät- ja joulujuhlat. Koulurakennuksen arkkitehtuuri oli kuuluisa muun muassa siitä, että rakennuksen ikkunat sijaitsivat katolla, viistojen kolmiomaisten kattoelementtien tasaisella puolella. Erikoisen kattomuotonsa vuoksi rakennus kärsi lähes koko ajan vesikaton vuodoista.
Koulun kummeina toimivat Kouvolan koripallojoukkue Kouvot ja kouvolalainen rallikuski Toni Gardemeister, joka on myös käynyt Mansikka-ahon koulua. Mansikka-ahossa opetettiin myös A-ryhmiä eli autistisia lapsia.
Koulurakennuksen toiminta loppui vuonna 2014, kun uusi Mansikkamäen koulu avattiin Mansikka-ahon koulun viereen. Vanha rakennus purettiin kesällä 2014.
Luis García Berlanga
pienoiskuva|Luis García Berlanga Luis García Berlanga (12. kesäkuuta 1921 – 13. marraskuuta 2010 ) oli espanjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Berlanga syntyi Valenciassa ja debytoi ohjaajana vuonna 1951. Hän oli maansa elokuvataiteen keskeisiä nimiä, ja ohjauksien joukkoon lukeutuvat muiden muassa Tervetuloa Mr. Marshall (1953), Plácido (1961) ja Pyöveli (1963).
Flavonolit
thumb|125px|Flavonolirungon molekyylirakenne (3-hydroksi-2-fenyyli[[kromoni)]] Flavonolit ovat luokka flavonoideja, joissa on runkona 3-hydroksiflavoni (3-hydroksi-2-fenyylikromen-4-oni (IUPAC)). Flavonolien monimuotoisuus syntyy fenolien erilaisten -OH ryhmien sijainnista, sekä niiden erilaisista mahdollisista yhdistelmistä.
Hyviä flavonolilähteitä ruokavaliossa ovat sipuli, lehtikaali, parsakaali, salaatti, tomaatti, omena, viinirypäle, marjat, tee, punaviini. Pääsääntönä on, että mitä vihreämpi lehti, sitä enemmän se sisältää flavonoleja
Flavonoleihin kuuluu esimerkiksi:
Kaltag
Kaltag on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Yukonjoen länsirannalla 120 kilometriä länteen Galenasta, 10 metriä korkealla jyrkänteellä Nulato Hillsin juurella. Kaupunki on länteen Innoko National Wildlife Refuge -luonnonsuojelualueesta.
Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 230. Näistä etnisesti 84,35% kuului Amerikan alkuperäiskansoihin.
J. S. Sirén
Johan Sigfrid Sirén (27. toukokuuta 1889 Ylihärmä – 5. maaliskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän työskenteli ensin arkkitehtitoimistossa Borg, Sirén & Åberg ja vuodesta 1925 alkaen itsenäisesti. Sirénin tunnetuin työ on vuonna 1931 valmistunut Helsingin Eduskuntatalo, josta hän teki kokonaistaideteoksen: hän suunnitteli myös keskeiset osat sisustusta ja kalustusta. Hän toimi myös yli 25 vuotta Teknillisen korkeakoulun nykyaikaisen arkkitehtuurin professorina. Sirénin päätyöt edustavat 1920-luvun klassismia.
Kaltag
Historia
Kaltag oli alue, jota ympäröivien kylien athabascoihin kuuluva koyokon-heimo käytti hautausmaanaan. Se sijaitsi vanhan kuljetusreitin varrella. Reitti johti lähteen vuorten halki Unalakleetiin. Athabaskeilla oli vuosittain alueella tilapäisiä leirejä, joita he käyttivät kunnes villiriista vaelsi muualle.
Venäläiset antoi kylälle nimen Kaltag samannimisen koyokon-intiaanin mukaan.
J. S. Sirén
Arkkitehti Heikki Siren oli J. S. Sirénin poika.
Kaltag
Historia
Vuonna 1839 isorokkoepidemia tappoi suuren osan alueen asukkaista.
Alaskan ostamisen jälkeen Yukonjoen pohjoisrantaa pitkin vedettiin Yhdysvaltain armeijan lennätinlinja. Kauppa-asema avattiin noin 1880, juuri ennen vuosien 1884-1885 kultaryntäystä. Höyrylaivat operoivat pitkin Yukonjokea kuljettaen tarvikkeita kullankaivajille, huippuvuosi oli 1900, jolloin joella kulki 46 laivaa. Vuonna 1900 tuhkarokko ja ruokapula vähensivät väkilukua kolmanneksella. Kaltagin kylä perustettiin epidemian jälkeen kun kolmen läheisen kylän asukkaat muuttivat alueelle.
J. S. Sirén
Elämä ja ura
Sirén oli ylihärmäläisen maanviljelijän Johan Sirénin ja Susanna Haapojan ainoa poika. Hänen isänsä menetti maatilansa veljensä konkurssissa ja siirtyi mylläriksi Isoonkyröön. Isän kuoltua vuonna 1895 Sirén muutti äitinsä kanssa Vaasaan. Sirén kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta lyseosta vuonna 1907. Arkkitehdiksi hän valmistui vuonna 1913 ja työskenteli useissa tunnetuissa arkkitehtitoimistoissa. Kun Sirénin työnantajat, veljekset Valter ja Ivar Thomé, surmattiin sisällissodassa, hän perusti yhdessä Kaarlo Borgin ja Urho Åbergin kanssa arkkitehtitoimisto Borg, Sirén & Åbergin, joka toimi vuosina 1918–1925. Näinä vuosina hän teki useita opintomatkoja Eurooppaan. Sirén perusti vuonna 1931 oman toimiston.
Kaltag
Historia
1880-luvulla alueella oli pieni kultaryntäys. Vuonna 1906 kullanetsijät muuttivat Fairbanksiin ja Nomeen. Galenan lyijykaivokset alkoivat toimia vuonna 1919. Kaltag oli kaivoksista alajuoksuun ja sen merkitys kaivajien kuljetusreittinä kasvoi. 1940-luvulla kaivostoiminta alkoi ehtyä, samoin Kaltagin merkitys.
J. S. Sirén
Elämä ja ura
Sirén meni vuonna 1917 naimisiin Ensi Taimi Sigrid (Sirkka) Syrjäsen kanssa. Heidän ainoa lapsensa oli Heikki Siren (1918–2013), josta myös tuli merkittävä arkkitehti yhdessä vaimonsa Kaija Sirenin kanssa. Heikki ja Kaija Sirenin poika Jukka Siren on hänkin arkkitehti.
Sirénin piirustuksista suurin osa tuhoutui hänen Kaisaniemenkatu 5:n toimistonsa mukana helmikuun 1944 suurpommituksissa. Hänen kerrosta alempana sijainnut kotinsa kuitenkin säästyi. Sirén on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Kaltag
Historia
Nykyään Kaltagin tärkein tapahtuma on viikon kestävä Stick Dance Festival (keppitanssifestivaali). Kaltagin talous perustuu paljolti metsästykseen ja kalastukseen.
J. S. Sirén
Tyyli
Sirénin päätyöt edustavat 1920-luvun klassismia. 1930-luvun kuluessa hänen tyylinsä muuttui pelkistetyn klassismin kautta uusasialliseksi liiketalotyyliksi ja lopulta lievästi modernistiseen suuntaan. Sirén asennoitui penseästi funktionalismiin, mutta hänen myöhäisimmät työnsä 1940-luvulta alkaen eivät enää eroa siitä kovin suuresti. Hänen tuotannolleen ominaisia ovat kiinteä muoto ja selkeät linjat.
Sirén tuli 1920- ja 1930-luvulla tunnetuksi ”traditionaalisen” arkkitehtuurityylin keskeisimpänä puolustajana. Hän oli sekä taidemaultaan että poliittisilta mielipiteiltään maltillinen konservatiivi. Sirén kasvatti kuitenkin arkkitehtuurin professorina kokonaisen sukupolven Suomen keskeisiä modernistisia arkkitehteja.
Eduskuntatalo
thumb|[[Eduskuntatalo Helsingissä.]] Voitto Eduskuntatalon suunnittelukilpailussa vuonna 1924 tuli Borg, Sirén & Åbergin yhteisellä kilpailuehdotuksella Oratoribus (”Puhujille”), mutta saatuaan sopimuksen vahvistettua Sirén irtisanoutui arkkitehtitoimistosta ja suunnitteli kansallisen monumentin yksin. Hän kävi Tukholmassa, Kööpenhaminassa ja Berliinissä tutustumassa ulkomaisiin parlamenttitaloihin. Rakennus edustaa myöhäistä 1920-luvun klassismia, mutta sen sisustuksessa käytettiin myös art deco -tyyliä. Eduskuntatalosta tuli Sirénin kokonaistaideteos, johon hän suunnitteli myös huonekaluja ja suuren osan sisustusta aina lampunvarjostimiin ja istuntosalin äänestysuurniin asti, vaikka palkkasikin myös suuren joukon maan eturivin taiteilijoita ja muotoilijoita avukseen. Hän valitsi itse myös kaikki materiaalit, muun muassa punaisen Kalvolan graniitin ulkoseiniin ja eksoottisen eteläamerikkalaisen jakarandan istuntosalin pöytiin. Koska Sirén halusi myös valvoa talon rakentamista, hän ei vuosina 1925–1931 voinut tehdä mitään muita töitä vaan uppoutui pelkästään Eduskuntataloon.
Sirén olisi halunnut Eduskuntatalon edustalle monumentaaliaukion suurine rakennuksineen täydentämään rakennusta. Hän suunnitteli aukiota vielä 1950-luvullakin, mutta suunnitelmat eivät toteutuneet.
Eduskuntatalon ulkoseinään julkisivupylväikön suojaan kiinnitettiin vuonna 1989 Siréniä esittävä muotokuvamedaljonki, jonka kuvanveistäjä Aimo Tukiainen oli tehnyt vuonna 1959.
Muut työt
thumb|Sirénin suunnitelma Helsingin Temppeliaukion kirkoksi muistolaatassa. Eduskuntatalon ohella Sirénin huomattavimpia töitä olivat 1930-luvulla suunnitellut Helsingin yliopiston päärakennuksen laajennusosa, joka mukailee Carl Ludvig Engelin suunnitteleman vanhan osan empiretyyliä, sekä Lassila & Tikanoja Oy:n liikerakennukset Helsinkiin ja Vaasaan. Sirén suunnitteli myös Helsingin yliopiston päärakennuksen restauroinnin, joka jouduttiin toteuttamaan kahdesti rakennuksen vaurioiduttua vuoden 1944 suurpommituksissa.
Sirénin uran huipennukseksi olisi saattanut vielä muodostua Temppeliaukion kirkon suunnittelu Helsinkiin. Useiden 1930-luvulla järjestettyjen kilpailujen jälkeen hänen ehdotuksensa valittiin vuonna 1936 toteutettavaksi ja louhintatyöt aloitettiin marraskuussa 1939, mutta talvisota katkaisi ne jo kolmen päivän kuluttua, eikä kirkkoa lopulta rakennettu Sirénin suunnitelmien mukaan. Siitä olisi tullut katedraalimainen ja korkeine pylväsmäisine torneineen uusi maamerkki Helsinkiin, siis täysin päinvastainen kuin Timo ja Tuomo Suomalaisen samalle paikalle 1960-luvulla suunnittelemasta kirkosta lopulta tuli.
Tuotanto
Seuraavassa on täydellinen luettelo Sirénin toteutetuista suunnittelutöistä. Sulkeissa suunnitteluvuodet.
Arkkitehtitoimisto K. Borg, J. S. Sirén & U. Åberg
thumb|Sirénin suunnittelema [[Intiön vesitorni Oulussa vuodelta 1925. Torni ei ole enää käytössä.]]
Kemmer stock cur
Kemmer stock cur on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö
Kemmer stock cur on keskikokoinen, voimakasrakenteinen, lihaksikas. Pää on leveä, kallo litteä ja kuono voimakas. Korvat ovat lyhyet ja korkealle asettuneet. Niska on lihaksikas ja vahva. Häntä on joko luonnostaan töpö, lyhyt tai pitkä. Karvapeite voi olla sileä tai karkea. Väritys on yleensä keltainen, mutta myös brindlet, siniset ja mustat yksilöt hyväksytään. Säkäkorkeus vaihtelee 46–66 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on valpas, älykäs ja nopea oppimaan. Metsästäessä se on nopealiikkeinen.
Alkuperä
Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (treeing dogs). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Pesukarhun ja villisian metsästyksen lisäksi kemmer stock cur on riittävän rohkea saartamaan karhun ja pitelemään sitä paikoillaan metsästäjän saapumiseen asti. Se on myös hyvä maatilan karjan paimentaja, karjan vartija, farmarin lasten suojelija, murmelin metsästäjä ja käärmeiden jäljittäjä.
Tymäntö (Padasjoki, läntinen)
Tymäntö Tymäntö(l) on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kauratun kylän lähellä sijaitseva lampi.
Kiveen kirjoitettu
Kiveen kirjoitettu ( tai Blutiger Engel) on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Claude Chabrolin ohjaama ranskalais-saksalainen jännitys- ja rikosdraamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert ja Sandrine Bonnaire.
Tymäntö (Padasjoki, läntinen)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Kiveen kirjoitettu
Kiveen kirjoitettu perustuu Ruth Rendellin romaaniin Kova kuin kivi (A Judgement in Stone, 1977), jonka pohjalta Claude Chabrol ja Caroline Eliacheff sovittivat elokuvan käsikirjoituksen. Kova kuin kivi -romaanin ensimmäinen filmatisointi, kanadalais-brittiläinen kauhuelokuva Mustat muistot (A Judgment in Stone, 1986), oli Ousama Rawin ohjaama. Kiveen kirjoitetun tuottajana oli Marin Karmitz.
Tymäntö (Padasjoki, läntinen)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Padasjoen alueeseen (14.251) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,4 metriä mpy.
Kiveen kirjoitettu
Kiveen kirjoitettu kilpaili vuoden 1995 Venetsian elokuvajuhlilla, missä Claude Chabrol oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen leijonan saajaksi. Isabelle Huppert ja Sandrine Bonnaire palkittiin roolisuorituksistaan Venetsian elokuvajuhlien jaetulla parhaan naisnäyttelijän Coppa Volpi -palkinnolla. Elokuva voitti yhden César-palkinnon seitsemästä ehdokkuudestaan; Huppert palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Césarilla. Elokuva oli ehdokkaana muun muassa parhaan elokuvan Césarin saajaksi.
Juoni
Lukutaidoton, hiljainen ja ujo Sophie Bonhomme (Sandrine Bonnaire) saa työpaikan varakkaan Lelièvren perheen kodinhoitajana. Hän ystävystyy katkeran Jeanne Marchal -nimisen (Isabelle Huppert) postivirkailijan kanssa, joka alkaa usuttaa häntä perhettä vastaan.
Tuotanto
Kiveen kirjoitettu -elokuvan kuvaukset alkoivat 12. tammikuuta 1995 ja päättyivät 4. maaliskuuta 1995. Elokuva kuvattiin Saint-Malon ja Saint-Coulombin kunnissa Ille-et-Vilainessa Ranskassa 5 820 000 euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset MK2 Productions ja France 3 Cinéma sekä saksalaiset Olga Film GmbH, Prokino Filmproduktion ja ZDF.
Julkaisu ja vastaanotto
Kiveen kirjoitettu on saanut elokuvakriitikoilta erittäin myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 93% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,7/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 28 arviointiin. 3 069 käyttäjästä 88% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,9/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 7 164 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,6/10. Roger Ebert antoi elokuvalle neljä tähteä neljästä ja lisäsi sen erinomaisten elokuvien luetteloonsa 17. huhtikuuta 2012. The Guardian sijoitti elokuvan sijalle 16. listauksessaan kaikkien aikojen 25 parasta rikoselokuvaa.
Kiveen kirjoitettu julkaistiin DVD:lle Ranskassa 20. helmikuuta 2001 ja Saksassa 28. huhtikuuta 2005.
Blåblus
Blåblus oli ruotsalainen rockyhtye, joka oli aktiivisena vuosina 1973–1975. Blåblus julkaisi kaksi coverkappaleista koostuvaa albumia, joista toinen sisälsi yhtyeen version kappaleesta ”Hooked on a Feeling”, joka toi yhtyeelle kansainvälistä suosiota. Blåblus koostui Anders Berglundista (piano), Björn Skifsistä (laulu), Bosse Liljedahlista (bassokitara), Hinke Ekestubbesta (saksofoni), Jan Guldbäckistä (rummut), Michael Areklewistä (kitara) ja Tommy Berglundista (trumpetti). Yhtye hajosi sen jälkeen, kun Skifs päätti aloittaa soolouran.
Inge de Bruijn
De Bruijn kokeili useita urheilulajeja ennen kuin keskittyi uintiin. Hänen ensimmäiset MM-kisansa olivat 1991, jolloin hän voitti pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Saman vuoden EM-kisoissa hän ui kultaa samassa viestissä ja lisäksi hopeaa 50 metrin vapaauinnissa sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. 100 metrin perhosuinnista tuli pronssia.
Vuoden 1992 olympialaisissa De Bruijn oli kahdeksas 50 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Seuraavan vuoden EM-kisoissa 50 metrin vapaauinnista tuli hopeaa, mutta sitten arvokisamenestys hiipui useaksi vuodeksi. Vuoden 1996 olympialaisiin de Bruijn ei edes osallistunut. De Bruijn muutti Oregoniin Yhdysvaltoihin harjoittelemaan Paul Bergenin johdolla.
De Bruijn palasi huipulle vuonna 1998 jolloin hän lyhyen radan EM-kisoissa voitti kultaa 50 metrin vapaa- ja perhosuinnissa, hopeaa 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa ja 4 × 50 metrin sekauintiviestissä.
Vuonna 1999 de Bruijn otti ensimmäisen maailmanmestaruutensa uimalla lyhyen radan MM-kisoissa Hongkongissa kultaa 50 metrin vapaauinnissa. Hän ui myös hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 50 metrin perhosuinnissa. Saman vuoden pitkän radan EM-kisoissa tuloksena oli kaksi kultaa (50 metrin vapaauinti ja 100 metrin perhosuinti) sekä hopea (100 metrin vapaauinti).
Seuraavana vuonna de Bruijn kilpaili loistavalla menestyksellä Sydneyn olympialaisissa. Hän voitti 50 ja 100 metrin vapaauinnin sekä 100 metrin perhosuinnin tehden kaikilla matkoilla uudet maailmanennätykset. Lisäksi olympiahopeaa tuli 4 × 100 metrin vapaauinnista.
Vuonna 2001 de Bruijn ui maailmanmestaruudet pitkällä radalla 50 ja 100 metrin vapaauinnissa sekä 50 metrin perhosuinnissa. Lyhyen radan EM-kisoista tuloksena oli kaksi kultaa (50 ja 100 metrin vapaauinti), yksi hopea (4 × 50 metrin vapaauintiviesti) ja yksi pronssi (4 × 50 metrin sekauintiviesti). Swimming World magazine valitsi de Bruijnin maailman parhaaksi naisuimariksi vuosina 2000 ja 2001.
Vuonna 2003 pitkän radan MM-kisoissa de Bruijn voitti kaksi kultaa (50 metrin vapaa- ja perhosuinti).
Ateenan olympialaisissa 2004 de Bruijn voitti olympiakultaa 50 metrin vapaauinnissa, hopeaa 100 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Noustuaan uudelleen huipulle 1990-luvun lopulla de Bruijn joutui lehdistössä doping-epäilyjen kohteeksi. De Bruijn ei ole kuitenkaan todettu käyttäneen urallaan kiellettyjä aineita.
13. maaliskuuta 2007 de Bruijn ilmoitti lopettavansa uintiuransa.
Hypsele
Hypsele (, myös ; ) eli Shashotep oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Hypseliteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.
Hypsele sijaitsi Niilin länsirannalla hieman kaakkoon Lykopoliista ja nykyisestä Asyutista. Siitä seuraavina yläjuoksulle päin sijaitsivat muun muassa Apotheke, Apollonopolis Heptakomias Mikra ja Antaiopolis, ja alajuoksulle päin Lykopoliin lisäksi muun muassa Hierakon (Hierakion) ja Kussai. Nykyisin paikalla on Shutbin kylä.
Vuoden eurooppalainen
Vuoden eurooppalainen on Eurooppalainen Suomi -yhdistyksen jakama tunnustus. Tunnustuksen saaja julkaistaan vuosittain Eurooppa-päivänä 9.5. Tunnustus annetaan henkilölle, joka synnyttää keskustelua ja lisää tietoisuutta Euroopan unioniin ja Eurooppaan liittyvistä poliittisista, yhteiskunnallisista ja inhimillisistä kysymyksistä.
Graafinen laskin
thumb|150px|[[TI-86]] Graafinen laskin on funktiolaskin, jossa on iso näyttö ja jolla pystytään esimerkiksi piirtämään funktioiden kuvaajia. Muita toimintoja ovat esimerkiksi yhtälöiden ja yhtälöryhmien ratkaiseminen sekä matriisilasku. Ohjelmat voi laatia joko laskimella tai tietokoneella, jolta ohjelma siirretään laskimeen.
Graafiset laskimet ovat tyypillisesti myös ohjelmoitavia laskimia.
Villarrica (Paraguay)
Villarrica on Guairán departementin pääkaupunki eteläisessä Paraguayssa. Vuonna 2002 siellä oli 38 961 asukasta.
Kaupunki on perustettu vuonna 1576 Paranajoen varteen ja siirretty nykyiselle paikalleen vuonna 1682. Nykyisin sieltä on valtatieyhteys Asuncióniin ja Encarnacióniin.
Otto Noro
Otto Emil Noro (ent. Nieminen, oik. Mikkonen, 15. syyskuuta 1884 Pielavesi – 6. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Varsinaiselta ammatiltaan Noro oli räätäli. Noro aloitti uransa iltanäyttelijänä Tampereella Tampereen Työväen Teatterissa. Hän toimi iltanäyttelijänä myös Helsingin Kansanteatterissa.
Noro aloitti elokuvauransa vuoden 1934 elokuvasta Meidän poikamme ilmassa – me maassa. Hän näytteli yhteensä 79 elokuvassa, joista viimeinen oli Kahden ladun poikki vuodelta 1958. Hän teki kaikki elokuvansa nimellä Otto Noro.
Vie minut pois (kappale)
Vie minut pois on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen single vuodelta 1980. Sen sävelsi Matti Siitonen, sanoitti Chrisse Johansson ja sovitti Markku Johansson. Singlen b-puolena on Veikko Samulin säveltämä ja Juha Vainion sanoittama "Laulut kun kuolevat". Singlen molemmat puolet julkaistiin Koivuniemen viidennellä studioalbumilla Vie minut pois (1980).
"Vie minut pois" jäi saman albumin avausraidan "Tummat silmät, ruskea tukka" varjoon, ja sitä ei ole valittu kovinkaan monelle Koivuniemen kokoelma-albumille. "Tummat silmät, ruskea tukka" sitä vastoin kohosi vuonna 1980 Suomen suurimpien menestyskappaleiden joukkoon.
"Vie minut pois" etenee perusiskelmän tavoin introsta säkeistöön ja kertosäkeistöön, jonka jälkeen on pitkähkö välisoitto. Toisen säkeistön jälkeen lauletaan kertosäkeistöä ja kappale päättyy loppusoittoon. Sanat kertovat laulun päähenkilön toiveesta päästä jonnekin pois, hän haluaa elämäänsä "pelkkää rakkautta".