cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joulupukki
Ruotsi: Jultomten
Ruotsissa on lähellä Moran kaupunkia kylä nimeltä Gesunda, jonka nimikkovuoren juurella on Tonttumaa, jossa Joulupukkia vastaava, yli 400 vuotta vanha Tomten (”Tonttu”), Jultomten (”Joulutonttu”), asuu ja työskentelee.
Suomenruotsissa joulupukki on nimeltään Julgubben (”Joulu-ukko”).
Norja: Julenissen
Oslon lähellä Oslovuonon rannalla on Drøbak-niminen pikkukaupunki, missä Norjan joulupukki eli Julenissen asuu tonttujensa kanssa.
Koska Julenissenin koti sijaitsee etelässä, ei hänellä ole poroja vaan vuonohevosia. Niiden nimet ovat Joulutähti ja Jouluilo. Pitkillä matkoilla hän lainaa tonttuserkkujensa poroja. Nissen esi-isät olivat noin puolen metrin korkuisia; he ratsastivat vuonoponeilla ja porsailla. Nykyinen Nisse-tonttu on isokokoinen mies, jolla on punaiset posket, iso pyöreä vatsa ja lempeät silmät. Julenissen ei yleensä vieraile fyysisesti taloissa, vaan lahjat löytyvät kuusen alta jouluaattona.
Grönlanti
Grönlannin Joulupukin toimisto sijaitsee saaren pääkaupungissa Nuukissa, vuonon rannalla. Talon edessä on viisimetrinen postilaatikko, johon maailman lapset lähettävät pukille kirjeitä ja kortteja, jotka pukki avaa vasta ennen joulua ja jokaiseen hän vastaa. Toimiston edessä on myös maailman korkein tuttitorni, johon tuhannet lapset lähettävät tuttinsa – siitä on helpompi luopua, kun tietää, että se menee Pukille eikä roskiin.
Venäjä: Pakkasukko
Pakkasukko on venäläinen versio Joulupukista. Hän tosin ilmestyy vasta uudenvuodenaattona eli 31. joulukuuta.
Pakkasukon parta on valkoinen, pitkä ja tuuhea. Hän on pukeutunut venäläisittäin pitkään turkkiin, joka on vyötetty kankaisella vyöllä. Turkki voi olla melkein minkä värinen tahansa. Päässään Pakkasukolla on pyöreä lakki, jonka reunat ovat turkista. Pakkasukko kulkee tyypillisellä venäläisellä kolmivaljakolla eli troikalla, ja mukanaan hänellä on lapsenlapsensa Lumityttö. Uudenvuodenyönä Pakkasukko ja Lumityttö tuovat lapsille lahjoja sekä toteuttavat ihmisten salaisia toiveita.
Tšekki: Svatý Mikuláš
Tšekissä joululahjat on perinteisesti tuonut Jeesus-lapsi, Ježíšek. Jeesus yritettiin 1950-luvulla korvata Neuvostoliitosta tuodulla Pakkasukolla, kun Antonín Zápotocký julisti 1952 joulupuheessaan kapitalistisen Jeesuksen muistuttavan köyhiä siitä että heidän paikkansa on tallissa. Pakkasukosta ei kuitenkaan muodostunut perinnettä. Vasta 1990-luvulla amerikkalaistyyppinen joulupukki on vallannut alaa. Tšekissä onkin alettu kampanjoida myös amerikkalaista joulupukkia vastaan.
Islanti: Jólasveinar
Islantilaisessa kansanperinteessä esiintyvät Jólasveinar-hahmot (suom. joulupojat), joista on nykyaikana tullut Joulupukin islantilainen versio. Heidän lukumääränsä on vaihdellut vuosien saatossa mutta nykyään heitä katsotaan olevan kolmetoista. Joulupoikia kuvailtiin aiemmin ilkikurisiksi tai jopa rikollisiksi kujeilijoiksi, mutta nykyisin heitä kuvaillaan hyväntahtoisemmiksi.
Kirjeet joulupukille
Kirjeiden kirjoittaminen joulupukille on jo pitkään kuulunut lasten jouluperinteisiin monissa maissa. Nämä kirjeet sisältävät usein lahjatoivelistan. Monissa maissa postilaitos palkkaa työntekijöitä tai antaa vapaaehtoisten hoitaa kirjeisiin vastaamisen. Esimerkiksi Kanadan postilla on oma postinumeronsa joulupukin kirjeille: H0H 0H0, ja Grönlannin joulupukki saa noin 200 000 kirjettä vuodessa. Myös Suomen joulupukki saa vuosittain yli puoli miljoonaa kirjettä yli 190 maasta, erityisesti Kiinasta, Italiasta, Puolasta, Britanniasta, Suomesta, Japanista ja Venäjältä.
Kritiikki
Euroopassa monet kristilliset ryhmät ovat arvostelleet joulupukkia siitä, että se vie huomion pois joulun todellisesta sanomasta. Saksassa ja Itävallassa alkoi vuonna 2006 ”Kieltäkää pukki” -kampanja, jonka johdosta joulupukkia ei päästetty kaikille joulumarkkinoille. Wienin joulumarkkinoilla pukkijulisteet ja -kuvat piti poistaa. Kampanjan järjestäjien mielestä joulupukki on kaupallinen ja Coca-Colan markkinamiesten luoma hahmo. Wienin kaupungintalon tiedottaja sanoi, että ne, jotka haluavat nähdä joulupukin, voivat mennä Yhdysvaltoihin.
Pieni-Diomedes
Pieni-Diomedes, myös Pieni Diomedeensaari tai  Krusensterninsaari on Yhdysvaltojen Alaskan osavaltioon kuuluva saari. Se on toinen Diomedesaarista, jotka sijaitsevat keskellä Beringinsalmea Alaskan ja Siperian välissä. Pieni-Diomedes sijaitsee noin neljän kilometrin päässä itään Venäjälle kuuluvasta Ison-Diomedeksen saaresta. Saarten välissä kulkee kansainvälinen päivämääräraja. Pieni-Diomedeksen asukasluku on noin 170, joista suurin osa asuu saaren ainoassa kaupungissa, Diomedessä. Saaren pinta-ala on noin 7,3 neliökilometriä.
Luettelo Basketball Hall of Fameen kuuluvista joukkueista ja henkilöistä
Basketball Hall of Fame palkitsee koripallossa ansioituneet ihmiset kunniavalinnoilla.
Juha Valvio
Juha Valvio on suomalainen radiotoimittaja ja -juontaja. Hän juontaa Iltapäiväkerho-ohjelmaa Yle Puheella. Valvio juonsi tammikuusta 2012 alkaen Radio Cityn kanavan iltapäiväohjelmaa, jossa hän lopetti tammikuussa 2019. Juha Valvio on aikaisemmin juontanut myös The Voicen aamushow’ta, Heräämöä. Hän on ollut juontajana myös muun muassa Radio Aallolla ja YleX:llä.
Valvio on työskennellyt urheilutoimittajana talviolympialaisissa 2018 ja kesäolympialaisissa 2020. Ensiksi mainitussa hän oli TV5:n jääkiekkolähetysten kaukalonlaitatoimittajana. Tokion kesäolympialaisissa Valvio selostaa Ylellä golfia.
Ihmisistä ja esineistä
Ihmisistä ja esineistä on Vando Suvannon neljäs CD, joka ilmestyi keväällä 2014. Musiikki on soitettu pääosin akustisin instrumentein.
Bruno K. Öijer
Bruno Keats Öijer (alk. Bruno Kenneth Öijer, nimenmuutos 1999), s. 26. marraskuuta 1951 Linköping, Itä-Götanmaan lääni, Ruotsi) on ruotsalainen runoilija ja kirjailija. Hänen puolisonsa on taiteilija Maya Eizin Öijer.
Bruno K. Öijer kuvaa itse runojaan sanoin:
Öijer pitää harvakseltaan yhden miehen näytöksiä, joissa hän esittää runojaan kehittämänään runoperformanssina.
Öijer on esikoiskokoelmansa ilmestyttyä 1973 ollut usein esiintymislavalla esittämässä yleisölle runojaan, ja hän kiersi joitakin vuosia 1970-luvun puolivälissä Per-Eric Söderin, Erik Fylkesonin, Leif Elggrenin ja muiden kanssa runoryhmänä nimellä Vesuvius. Hänen näyttämöilmaisunsa muistuttaa rockmusiikkia, ja 1986 hän ja Brynn Settels julkaisivat yhdessä albumin Skugga kommer. Öijer on myös useita kertoja ollut yhteistyössä Fläskkvartettenin kanssa, joka soitti hänen kanssaan televisiossa muun muassa ohjelmassa ”Skisser till ett av dödens tal”. 6. kesäkuuta 2003 Öijer esiintyi yhtyeen Kent konsertissa Tukholman stadionilla. Syksyllä 2008 Öijer oli kiertueella, joka koostui pääasiassa vastikään julkaistulta kokoelmasta Svart som silver. Ruotsin televisio on kuvannut joitakin esiintymisiä, esimerkiksi Södra teaternissa Tukholmassa marraskuun lopulla 2008.
Romaani
Chivas Regal (1978)
Manuel Cerón
Manuel Cerón (1825 – 9. toukokuuta 1880) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin 28. helmikuuta 1879 Cartagenan piispaksi; hänet konsekroi 17. elokuuta Vicente Arbeláez Gómez. Hän kuoli seuraavana vuonna virassa.
Vilho Tattari
Vilho Toivo Tattari oli suomalainen jääkärivänrikki.
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aleksanteri Tattari ja Maria Haikonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Aleksandra Niikon kanssa, joka kuoli vuonna 1935 ja hän avioitui toisen kerran vuonna 1937 Tyyne Ruuskan kanssa.
Opinnot
Tattari kävi kansakoulun ja Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuonna 1924 sekä yksityisen autonkuljettajakursssin vuonna 1925 ja armeijan autokurssin vuonna 1934.
Sisällissodan jälkeinen aika
Tattari siirrettiin sisällissodan jälkeen 17. heinäkuuta 1918 Suomen valkoisen kaartin 1. konekiväärikomppaniaan, josta hän erosi 16. helmikuuta 1919 ja siirtyi myöhemmin Salmin rajavartioston palvelukseen 1. komppanian vääpeliksi. Salmissa hän palveli vuoteen 1923 saakka, jolloin hän siirtyi koulutusaliupseeriksi Karjalan kaartin rykmentin 2. konekiväärikomppaniaan, missä hän palveli 22. tammikuuta 1925 asti. Takaisin Salmiin hän siirtyi 4. tammikuuta 1926 ja hänet sijoitettiin päälliköksi Salmin rajavartiostoon. Päällikkönä hän ei tosin ollut kuin 30. huhtikuuta 1926 saakka, jolloin hän siirtyi koulutusaliupseeriksi Savon jääkärirykmentin 6. komppaniaan, missä hän palveli 1. marraskuuta 1927 saakka. Marraskuun alussa vuonna 1927 hänet siirrettiin koulutusaliupseeriksi Kuormastopataljoonan (myöhemmin Huoltopataljoona 2.) kuormastokomppaniaan, kunnes 31. joulukuuta 1927 hän siirtyi autonkuljettajaksi autokomppaniaan. Vuoden 1932 alussa hänet siirrettiin korjaamon johtajaksi Vuoksen jääkäripataljoonaan (myöhemmin Jääkäripataljoona 4). Vuoksen jääkäripataljoonassa hän siirtyi seuraavaksi 1. toukokuuta 1934 alkaen moottoriajoneuvoaliupseeriksi. Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1938 sairauden takia. Myöhemmin hän työskenteli vielä Ammuslataamon autonkuljettajana. Hänet haudattiin Kangasalle.
Indonesiankäkikyyhky
Indonesiankäkikyyhky (Macropygia emiliana) on Indonesian pohjoisosassa Borneon, Sumatran ja Jaavan saaristoissa elävä kyyhkylintu. Lajin holotyypin kuvaili Charles Lucien Bonaparte Jaavan keskiosista 1854. Siitä tunnetaan seitsemän alalajia.
Scanfil
Scanfil Oyj on suomalainen elektroniikkateollisuuden sopimusvalmistaja ja järjestelmätoimittaja. Nykymuotoinen yhtiö syntyi 1. tammikuuta 2012, kun samalla nimellä toiminut Scanfil Oyj jakautui sopimusvalmistusta harjoittavaksi Scanfil Oyj:ksi ja sijoitustoimintaa harjoittavaksi Sievi Capital Oyj:ksi.
Takasen perhe omisti vuonna 2016 enemmistön Scanfilin osakkeista.
Historia
Scanfilin perusti Jorma J. Takanen vuonna 1976 Sievissä. Yhtiön kotipaikka ja Suomen tehdasyksikkö ovat edelleen Sievissä. Tuotantoa Scanfilillä on Suomen lisäksi Kiinan Suzhoussa ja Hangzhoussa, Saksan Hampurissa, Unkarin Budapestissa ja Viron Pärnussa. Yrityksen nimi on peräisin eräistä sen ensimmäisistä tuotteista, suodattimista. Scanfil aloitti toimintansa mekaniikan valmistamisella elektroniikkateollisuudelle, mutta myös varsinaisen elektroniikan valmistaminen aloitettiin jo vuonna 1980.
1990-luku oli Scanfilille voimakkaan kasvun aikaa. Liikevaihto kasvoi vuoden 1991 viidestä miljoonasta eurosta vuoden 2001 220 miljoonaan euroon. Scanfil laajeni useilla yritysostoilla ja muun muassa tehtaan rakentamisella Ouluun 1991.
Voimakkaan kasvun jälkeen yhtiö alkoi kansainvälistyä nopeasti 2000-luvun alusta lähtien. Scanfil listautui Helsingin pörssin päälistalle vuonna 2000. Ensimmäinen ulkomainen tytäryhtiö aloitti toimintansa Unkarissa vuonna 2001, ja seuraavana vuonna fuusioituminen Wecan Electronics Oyj:n kanssa 1. lokakuuta 2002 toi mukanaan tehtaat Kiinassa ja Virossa.
Scanfil Oyj jakaantui vuonna 2012 kahdeksi yritykseksi, joista uusi Scanfil Oyj jatkoi elektroniikan sopimusvalmistajana ja sijoitusomaisuus siirtyi Sievi Capitaliin.
Scanfil teki 25. huhtikuuta 2015 julkisen ostotarjouksen ruotsalaisen kilpailijansa PartnerTech AB:n ostamisesta ja sai kaikki PartnerTechin osakkeet haltuunsa alkuvuodesta 2016.
Vellu Saarela
Saarela aloitti trikkauksen 12-vuotiaana, kun hänen kaverinsa näytti netistä videoita, jossa miehet tekivät voltteja hurjalla tahdilla. Hän innostui niin, että halusi oppia itse. Harjoittelemalla pitkäjänteisesti Tampereen liikuntatiloissa Saarela voitti Saksassa järjestetyttrikkauksen epäviralliset Euroopan mestaruudet vuosina 2009 ja 2011. Hän oli toinen ihminen maailmassa, joka teki tuplavoltin kokokierteellä taaksepäin yhdellä jalalla ja on vieläkin maailman ainoa henkilö, joka on tehnyt tuplagainerin eli tuplavoltin taaksepäin yhdeltä jalalta (2011). Saarela oli maailman 4. ihminen joka onnistui trikkauksen legendaarisimmaksi nousseessa liikkeessä, triplacorkissa, 14. marraskuuta 2010.
Lapinkylä (Lapinjärvi)
thumb|200px|right|Lapinkylän sijainti Lapinjärvellä Lapinkylä on kylä Lapinjärven kunnassa. Lapinkylä sijaitsee Liljendalin, Pernajan ja Lapinjärven rajojen risteyskohdassa, Harsbölen pohjoispuolella, Heikinkylän ja Pekinkylän eteläpuolella. Lapinkylässä on 57 asukasta, ja se on Lapinjärven toiseksi pienin kylä asukasluvultaan ennen Harsböleä.
Lapinkylän nimi tulee Labbe-nimisen miehen nimestä.
Ku Klux Klan
thumb|250px|Ku Klux Klanin tunnus, "Mystic Insignia of a Klansman" eli "veripisararisti". Tällä hetkellä käytössä ainakin klaanilla nimeltä The White Camelia Knights of the Ku Klux Klan. Keskellä veripisara, joka symboloi [[Jeesus|Jeesuksen Kristuksen ristillään vuodattamaa verta, sisällissodassa kaatuneiden Konfederaation sotilaiden verta, rikoksen uhriksi joutuneen viattoman naisuhrin verta ja valkoisen rodun verta. Risti on samanlainen kuin ristiretkeläisillä ja symboloi kristinuskoa.]]
Ku Klux Klan (KKK) on Yhdysvalloissa toimiva poliittinen liike, joka koostuu joukosta itseään klaaneiksi kutsuvia salaseuroja ja järjestöjä. Näiden "klaanien" aatemaailma vaihtelee, mutta keskeisimmät aatteet ovat olleet valkoinen ylivalta, juutalaisvastaisuus, valkoinen rotutietoisuus, antikatolisuus (varsinkin 1920-luvulla), liittovaltion vastustaminen, homovastaisuus, antikommunismi ja maahanmuuton vastustaminen sekä siihen liittyvä syntyperäisen amerikkalaisuuden korostaminen. Klaanien toimintatapoihin on kuulunut ajoittain terrori, väkivalta ja joukkovoiman osoitukset, jotka ovat kohdistuneet erityisesti Yhdysvaltojen mustaan väestönosaan ja muihin KKK:n vastustamiin väestöryhmiin, kuten juutalaisiin.
Ku Klux Klan perustettiin vuonna 1865 Yhdysvaltain sisällissodan ja orjuuden lakkauttamisen jälkimainingeissa. Liikkeen toiminta tukahdutettiin 1870-luvun alkupuolella. KKK perustettiin uudestaan vuonna 1915. Liikkeen kultakausi oli 1920-luvulla, jolloin joka seitsemäs amerikkalainen oli sen jäsen. Alkuperäistä Ku Klux Klania jäljitteleviä ryhmiä on yhä olemassa, mutta niiden jäsenmäärä ja vaikutusvalta ovat nykyisin selvästi vähäisemmät kuin liikkeen suuruudenajalla.
Perustaminen
thumb|left|Ku Klux Klanin perustamiselle omistettu muistolaatta, joka on kiinnitetty Klaanin perustamisrakennuksena toimineen vanhan lakitoimiston seinään.
Yhdysvaltojen sisällissodan jälkeen alkuperäisen Ku Klux Klanin perustivat 24. joulukuuta 1865 kuusi koulutettua, keskiluokkaista Konfederaation armeijan veteraaniupseeria, jotka olivat kotoisin Pulaskista Tennesseestä. He olivat turhautuneita eivätkä olleet sopeutuneet sodan loppumiseen ja oman kotimaansa sekä sen armeijan tappioon. Tavoitteena oli jatkaa sotaa Unionia eli "jenkkejä" ja näiden liittolaisia vastaan terrorin ja sissisodan keinoin. Perustajat olivat John C. Lester, John B. Kennedy, James R. Crowe, Frank O. McCord, Richard R. Reed ja J. Calvin Jones.
thumb|450px|[[Etelävaltiot|Amerikan Konfederaation valtiot. Ku Klux Klanin syntyalue oli Tennessee ja sen pääkaupunki Nashville.]]
Nimi Ku Klux Klan keksittiin kreikan pyörää tarkoittavasta sanasta κύκλος (kyklos). Tarinan mukaan Reed ehdotti nimeksi Kyklos ja Kennedy lisäsi tähän perään sanan clan, joka skottienglannissa tarkoittaa sukujuuria. Toisen tarinan mukaan Kennedy keksi molemmat sanat, mutta Crowe käänsi sanan kyklos muotoon kuklux. Alun perin järjestö keskittyi taistelemaan pohjoisvaltioista tulleita valkoisia onnenonkijoita ja uudisasukkaita (carpetbaggers) sekä Republikaaniseen puolueeseen liittyneitä ja Unionin puolelle loikanneita etelävaltioiden valkoisia (scalawags) luopioita vastaan. Jälkimmäisiä KKK ja muut konfederaatiota kannattavat pitivät maanpettureina ja takinkääntäjinä.
Ku Klux Klan levisi pian lähes jokaiseen etelävaltioon. Järjestö julisti terrorikampanjan Republikaanisen puolueen valkoisia ja mustia johtohenkilöitä vastaan. Kampanjan aikana surmattiin Arkansasin kongressimies James M. Hinds, kolme Etelä-Carolinan lainsäätäjää ja useita miehiä, jotka olivat mukana perustuslaillisissa puoluekokouksissa.
Vuosina 1867–68 Klaani aloitti mustien saarnaajakokousten hajottamiset ja mustien koteihin yöllä tunkeutumisen tuliaseiden varastamiseksi. Näissä tapahtumissa ilmeisesti matkittiin sellaisia Tennesseen tapahtumissa kunnostautuneita ryhmiä kuin "Yellow Jackets" ja "Redcaps".
Vuoden 1867 Nashvillen kokouksessa yritettiin luoda järjestöstä hierarkkinen organisaatio, jossa paikalliset ryhmät olisivat vastanneet piirikunnan johtajalle, joka olisi vastannut aluepiireille. Aluepiiri olisi taas vastannut osavaltiolle, joka olisi vastannut kansalliselle päämajalle. Tämän suunnitelman nimeltä "The Prescript" kehitti Konfederaation prikaatikenraali George Gordon. Suunnitelma sisälsi Klaanin tavoitteet ja kysymykset, jotka esitettäisiin järjestön jäseniksi haluaville. Kysymykset olivat sellaisia, jotka keskittyivät jälleenrakennuksen ja republikaanisen puolueen vastustamisen ympärille. Jäsenhakijalta kysyttiin oliko hän republikaani, Unionin armeijan veteraani tai Loyal Leaguen jäsen. Loyal League eli Union League oli Unionia tukevien järjestö. Samoin hakijalta kysyttiin, vastustiko tämä "neekereiden sosiaalista ja poliittista tasa-arvoisuutta" ja kannattiko tämä "valkoisen miehen hallitusta". Hakijalta kysyttiin myös, pitikö tämä "kiinni Etelän perustuslaillisista oikeuksista" sekä kannattiko hän "Etelän valkoisen miehen vapautta ja etelän väestön kaikkien oikeuksien palauttamista" sekä "ihmisten oikeutta suojella itseään mielivaltaiselta ja luvattomalta vallalta".
Huolimatta tällaisen perustuskirjan ja ohjesäännön luomisesta ainutkaan paikallinen osasto ei hyväksynyt sitä. Ryhmät jatkoivat toimintaansa itsenäisinä ilman alueellisia, osavaltiollisia tai kansallisia päämajoja.
Liikkeen nimen muuttumisesta muotoon Ku Klux Klan vastasi entinen orjakauppias ja konfederaation kenraali Nathan Bedford Forrest vuonna 1867. Forrest päätteli, että lyhenteenä KKK vaikutti paremmalta kuin KC (Kuklux Clan). Suullisen tiedon mukaan Gordon meni Forrestin luo ja kertoi tälle uudesta järjestöstä, johon tämä vastasi: "Se on hyvä juttu. Se on pirun hyvä juttu. Voimme käyttää sitä pitämään nekrut paikallaan". Muutamaa viikkoa myöhemmin Forrest julistettiin KKK:n kansalliseksi johtajaksi eli suurvisiiriksi (The Grand Wizard, Suurvelho), mutta myöhemmissä haastatteluissaan Forrest väitti, ettei hänellä ollut otetta KKK:n ryhmiin eikä valtaa järjestössä.
Toiminta
Ku Klux Klan näki tehtäväkseen rajoittaa vapautettujen orjien yhteiskunnallista ja poliittista asemaa. Erityisesti Klaani yritti rajoittaa mustien koulutusta, taloudellisen aseman kohentumista, äänioikeutta ja aseenkanto-oikeuksia. Vaikka Klaanin pääasiallinen kohde oli mustassa väestössä, joutuivat myös etelävaltioiden republikaanit ankaran ja vihamielisen uhkailun kohteeksi. Väkivalta saavutti tuloksensa. Esimerkiksi huhtikuussa 1868 Georgian kuvernöörivaaleissa Columbian piirikunta antoi 1 222 ääntä republikaanien Rufus Bullockille, mutta marraskuun presidentinvaaleissa republikaanien ehdokas Ulysses Grant sai vain yhden äänen piirikunnasta.
Klaanin uhkailu kohdistui erityisesti opettajia ja kongressin perustaman Pakolaisten, vapaiden orjien ja hylättyjen alueiden toimiston (Bureau of Refugees, Freedmen and Abandoned Lands, tunnetummin Freedmen's Bureau) toimijoita vastaan. Tämä toimisto auttoi erityisesti vapautuneita orjia. Loyal Leaguen eli Union Leaguen mustat jäsenet olivat myös usein Klaanin rynnäköiden, iskujen ja ratsioiden kohteena. Erään alabamalaisen sanomalehden päätoimittaja kirjoittikin, ettei "Loyal League ole mikään muu kuin nekrujen Ku Klux Klan". Erään Klaanin toteuttaman iskun tapahtumat kirjattiin ylös kongressin kiertokyselyssä näin:
Myös toisenlaista voimaa käytettiin. Klaanin jäsenet surmasivat yli 150 mustaa pelkästään yhdessä Floridassa sijaitsevassa piirikunnassa. Satoja muita surmattiin muissa piirikunnissa.
Prikaatikenraali George Gordon teki julkisen selvityksen Klaanin toteuttamista mustiin kohdistuneista väkivallanteoista:
Vain kaksi vuotta järjestön perustamisen jälkeen vuonna 1868 Klaanin toiminnan aktiivisuus alkoi laskea. Kuten Gordonin selvitys todistaa, järjestön toiminnassa poliittisuus oli vähentynyt entisestään. Toiminnan ajatuksena oli lähinnä se kuinka välttää syytökset väkivallasta. Moni vaikutusvaltainen etelän demokraatti alkoi nähdä järjestön rasitteena, joka antoi liittovaltion hallitukselle tekosyyn säilyttää valtansa etelävaltioissa. Georgialainen B. H. Hill meni jopa niin pitkälle, että väitti "eräät näistä levottomuuksien aiheuttajista ovat itse asiassa surmattujen ystäviä". Tämä lausunto väitti siis Klaanin olevan itse asiassa liittovaltion ja republikaanien asialla.
thumb|200px|left|[[Alabaman Tuscaloosan Independent Monitor-lehdessä vuonna 1868 julkaistu kuva, joka uhkaa Klanin lynkkaavan "carpetbaggerit"]]
Sanomalehtihaastattelussa 28. elokuuta 1868 prikaatikenraali kertoi ylpeänä, että Klaanilla oli etelävaltioissa noin 550 000 miestä ja Tennesseessä yli 40 000. Hän kertoi myös, että voisi viiden päivän varoitusajalla kutsua aseisiin jopa 40 000 miestä. Samoin hän sanoi, ettei itse asiassa ollut järjestön jäsen, vaan sen yhteistyökumppani ja tukija. Gordon väitti myös, ettei Klaanin vihollisia niinkään olleet mustat kuin pohjoisen puolelle kääntyneet etelävaltiolaiset eli scalawagit (scalawags) ja pohjoisesta tulleet maahanmuuttajat eli carpetbaggerit (carpetbaggers). Tämä oli puolitotuus, koska nämä valkoiset ryhmät juuri estivät sen, että Klaani voinut lähteä suoraan toimiin ja ponnisteluihin entisiä orjia vastaan. Tämän takia Klaani yritti tavoittaa juuri näihin ryhmiin kuuluvia valkoisia, erityisesti opettajia, jotka Freedmen's Bureau oli tuonut etelään. Näistä opettajista moni oli ollut ennen sotaa abolitionisti tai aktiiveja "maanalaisessa rautatiessä", joka oli etelästä karanneet orjat pohjoiseen auttanut eri etappipisteistä ja- reiteistä koostunut organisaatio. Monet valkoiset etelävaltiolaiset uskoivat, että mustat äänestivät republikaanista puoluetta vain, koska Loyal Leaquet olivat huijanneet näitä.
thumb|Perheen murhayrityksestä pidätettyjä Ku Klux Klanin jäseniä Tishomingon piirikunnassa [[Mississippissä syyskuussa 1871. Kuva ilmestyi Harper's Weekly -lehdessä 27. tammikuuta 1872.]]
Järjestön hajoaminen
Ensimmäinen Klaani ei ollut koskaan keskusjohtoisesti organisoitu. Salaisena "näkymättömänä" ryhmänä sillä ei ollut jäsenlistaa, velkoja, sanomalehtiä, puheenjohtajaa, paikallisosastoja, paikallisia päälliköitä eikä valtiollisia tai kansallisia toimihenkilöitä. Järjestön kannatus tuli sen maineesta, jota lisäsivät näyttävät valepuvut sekä villi ja uhkaava toiminta. Järjestön perustaminen ja toiminta oli spontaania. Historioitsija Elaine Frantz Parsons on kuvaillut järjestöä näin:
Kenraali Nathaniel Bedford Forrestin kansallisella organisaatiolla oli vähän hallintavaltaa paikallisiin ryhmiin, jotka olivat erittäin itsenäisiä. Eräs klaanin toimihenkilö valittikin, että hänen oma "niin sanottu johtajuus oli puhtaasti muodollista. Minulla ei ole vähäisintäkään arvovaltaa holtittomiin nuoriin maalaispoikiin, jotka ovat toimeliaimmillaan yöratsastuksessa, ruoskimisessa ja niin edelleen... Kaikki, mikä oli vastoin alkuperäistä aikomusta ja Klanin perustusasiakirjaa..." Forrest määräsi Klaanin hajotettavaksi 1869 ilmoittaen, että järjestö oli "poikennut sen alkuperäisistä kunniallisista ja isänmaallisista tarkoitusperistä tullen laittomaksi toimijaksi sen sijaan, että palvelisi yhteiskuntarauhaa". Koska kansallisen organisaatio kärsi vaikutusvaltansa puutteesta, tämä julistus oli lähinnä oire klaanin heikentymisestä, eikä niinkään heikentymisen aiheuttaja. Historioitsija Stanley Horn kirjoittaa, että "yleisesti ottaen klaanin loppu johtui lähinnä paikallisesti alkavasta, hitaasta ja lopullisesta hajaannuksesta kuin virallisesta ja ratkaisevasta hylkäämisestä." Georgialainen toimittaja kirjoitti tammikuussa 1870, että "Todellinen väite ei ole se, että Ku Klux olisi järjestäytynyt ryhmä ammattirikollisia, vaan se, että rikoksia suorittavat miehet kutsuvat itseään nimellä Ku Klux."
Ajoittain järjestäytyneet ryhmät onnistuivat onnistuneesti vastustamaan Klaania. Valkoiset Unionin armeijan veteraanit organisoivat Blountin piirikunnassa Alabamassa anti-Ku Kluxin, joka uhkasi kostotoimilla, jollei Klaani lopettaisi unionistien ruoskimisia ja mustien koulujen sekä kirkkojen polttamista. Toinen esimerkki Klaanin vastustamisesta oli se, kun aseistautuneet mustat partioivat Bennetsvillen kaduilla Etelä-Carolinassa estääkseen Klaanin hyökkäykset.
thumb|200px|left|Kongressiedustaja ja kenraali [[Benjamin Franklin Butler.]]
Oli myös olemassa kansallinen liike Ku Klux Klanin kaatamiseksi, vaikka monet kansallisen tason demokraatit kyseenalaistivat koko Klaanin olemassaolon ja pitivät sitä vain hermostuneiden etelävaltioiden republikaanikuvernöörien kuvitelmana. Tammikuussa 1871 Pennsylvanian republikaaninen senaattori John Scott perusti komitean, joka otti todistajanlausunnot 52:lta Klaanin hyökkäysten silminnäkijältä. Moni etelävaltio oli jo sivuuttanut Ku Klux Klanin vastaisen lainsäädännön ja helmikuussa etelävaltioissa parjattu kongressiedustaja sekä Unionin armeijan entinen kenraali Benjamin Franklin Butler Massachusettsista ehdotti liittovaltiollista klaanin vastaista lakia. Lakiesitys kääntyi suosioon sen jälkeen, kun Etelä-Carolinan kuvernööri pyysi liittovaltion joukoilta apua samaan aikaan, kun saapui raportteja yhteenotoista ja verilöylystä Meridianissa, Mississippissä, jonka oikeustalolta musta valtion edustaja oli joutunut pakenemaan metsään.
Syyttäjänä toimi oikeusministeri Amos Tappan Ackerman. Hallitus toteutti klaanilakia noin vuosina 1871–74, jolloin klaani hävitettiin lopullisesti. Joillakin alueilla toiminta, johon kuului uhkailu ja mustien äänestäjien surmat, jatkui paikallisesti erilaisina pienempinä järjestöinä, kuten Valkoisena liigana (White League), Punapaitoina (Redshirts) sekä erilaisina sapeli- ja kivääriseuroina. Vaikka varsinainen Ku Klux Klaani ei ollut enää olemassa, oli se saavuttanut monet tavoitteistaan, kuten etelävaltioiden mustien äänioikeuden poistamisen.
Klaani-ilmiöiden kitkeminen kuitenkin vei useita vuosia. Pääsiäissunnuntaina 1873 tapahtui Colfaxin verilöyly, joka on verisin yksittäinen esimerkki rodullisesta väkivallasta jälleenrakennuksen aikana. Verilöyly alkoi, kun mustat asukkaat tekivät vastarintaa Klaania ja sen liittolaista Valkoista liigaa vastaan. Louisianan musta opettaja ja osavaltion kansanedustaja John G. Lewis kuvaili tilannetta: "He yrittivät [aseellista itsepuolustusta] Colfaxissa. Tuloksena oli se, että auringon laskiessa illalla pääsiäissunnuntaina vuonna 1873 maassa makasi 280 neekerin ruumiit".
Vuonna 1882, useita vuosia ensimmäisen Klaanin jälkeen, Yhdysvaltain korkein oikeus tuomitsi jutun Yhdysvallat v. Harris käsittelyssään, ettei Ku Klux Klan ole perustuslain vastainen todeten, koska kongressin valta ei oikeuta perustuslain 14. kohdan perusteella puuttumaan yksityisiin salaliittoihin. Kuitenkin voimalaki ja klaanilaki ovat nousseet myöhemmissä oikeustaisteluissa esille muun muassa vuonna 1964, jolloin Ku Klux Klan murhasi kansalaisoikeusaktivistit James Chaneyn, Andrew Goodmanin ja Michael Schwernerin. Chaney oli musta ja Goodman sekä Schwerner olivat juutalaisia. Samoin lait ovat tulleet esille, kun Ku Klux Klan murhasi kansalaisoikeusaktivisti Viola Liuzzon. Lait nousivat esille myös vielä vuonna 1991 aborttiklinikoita koskevassa oikeusjutussa Bray v. Alexandria Women's Health Clinic, jossa todettiin 1994, ettei klaanilakia voida soveltaa aborttiklinikoiden saartojen lopettamiseen.
Toinen Ku Klux Klan
Neljä ja puoli vuosikymmentä alkuperäisen Klaanin hajottamisen jälkeen rotujen väliset suhteet pysyivät edelleen erittäin huonoina. Yleensä Amerikan rotujen välisten suhteiden synkin aika ajoitetaan juuri Klanin loppumisen jälkeiselle ajalle 1800-luvun lopulle ja 1900-luvun alkuun. Tuona aikana väkivaltaisuudet ja murhat olivat itse asiassa paljon yleisempiä kuin klaanin aikoina. Esimerkiksi Tuskogee Instituten mukaan 1890-luvulla lynkkausten määrä saavutti huippunsa.
Perustaminen
Yleensä Toisen Ku Klux Klanin perustamisen mahdollistajana esitetään uudenaikaisten joukkotiedotusvälineiden kehittymistä. Kolme läheisesti liittyvää tapausta loi pohjan Klaanin uudelleentulemiselle:
thumb|200px|[[Kansakunnan synty -elokuvan mainosjuliste]]
D. W. Griffithin Kansakunnan synty ylisti alkuperäistä Klaania, joka oli tuohon aikaan enää pelkkä katoava muisto. Hänen elokuvansa perustuivat Thomas Dixonin kirjaan ja näytelmään nimeltä Klaanilaiset (The Clansmen) sekä kirjaan Leopardin täplät (The Leopards Spots). Dixon sanoi tarkoituksekseen "mullistaa pohjoinen asenneilmapiiri sellaisella historian esityksellä, joka muuttaisi jokaisen yleisössä istuvan miehen hyväksi demokraatiksi!" Elokuvasta tehtiin Klaanin kansallisen ylistyskertomus.
Los Angelesissa ennakkonäytöksen aikaan klaanilaisiksi pukeutuneet näyttelijät palkattiin ratsastamaan mainostustarkoituksessa. Myöhemmin ensinäytöksen aikaan oikeat toisen Klaanin jäsenet ratsastivat ylös ja alas Atlantan katuja. Etelävaltioissa sattui myös sellaisia tapauksia, että innostunut elokuvayleisö alkoi ammuskella valkokankaalle.
Elokuvan suosiota ja vaikutusta vahvisti myös se laajasti toistettu tieto, että historioitsijan taustan omaava Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson oli sanonut elokuvan olevan faktoiltaan totuudenmukainen. Wilson halusi sanoa näin tehdäkseen palveluksen vanhalle ystävälleen. Uuden klaanin tunnuspiirteet, kuten valkoinen kaapu ja ristien polttaminen, oli matkittu tästä elokuvasta. Kansakunnan synty -elokuvan kuvakieli perustui Dixonin romantisoituun käsitykseen vanhasta Skotlannista sellaisena kuin se on kuvattu Sir Walther Scottin romaaneissa ja runoissa pikemminkin kuin ensimmäiseen klaaniin.
thumb|left|250px|Tunnettu [[Kansakunnan synty -elokuvan väliteksti, jossa siteerataan Yhdysvaltain presidenttiä ja historioitsijaa Woodrow Wilsonia.]]
Kansakunnan synty sisältää useita laajoja lainauksia Woodrow Wilsonin teoksesta History of the American People. Yksi tunnetummista kohdista on tämä: "Valkoiset miehet sai liikkeelle pelkkä itsesuojeluvaisto... kunnes esiin nousi suuri Ku Klux Klan, Etelän todellinen valtakunta, suojelemaan etelävaltioita.". Nähtyään elokuvan erityisessä Valkoisen talon yksityisnäytöksessä 18. helmikuuta 1915 Wilson totesi, että elokuva "on kuin salamalla kirjoitettua historiaa ja minun ainut murheeni on se, että se kaikki on niin valtavan totta". Wilsonin perhe oli sympatisoinut Konfederaatiota sisällissodan aikana ja perheenjäsenet olivat hoitaneet sen haavoittuneita sotilaita kirkossa. Kun Wilson oli nuori mies, hänen puolueensa vastusti ankarasti jälleenrakennusta ja presidenttinä hän aloitti uudelleen rotuerottelun ensimmäistä kertaa sitten jälleenrakennuksen aloittamisen.
Kun tiedetään elokuvan olleen vahvasti demokraattimielinen ja Wilsonin näkemykset roduista sekä klaanista, ei ole perusteetonta tulkita Wilsonin elokuvan jälkeistä lausuntoa Klania tukevaksi. Lausunnosta selviää Wilsonin pitäneen murheellisena koko radikaalirepublikaanien toteuttamaa jälleenrakennusta, joka vapautti orjat ja murskasi Etelävaltioiden Konfederaation itsenäisyyden. Myöhempi kirjeenvaihto elokuvaohjaaja Griffithin kanssa vahvistaa Wilsonin innostuneen elokuvasta. Wilsonin huomautukset raportoitiin laajasti ja niistä tuli heti kiisteltyjä. Wilson yritti pysyä erossa lausuntojansa aiheuttamasta väittelystä, mutta viimein 30. huhtikuuta hän antoi julki kaksimerkityksisen poliittisen lausunnon, joka vaikutti aikaisempien lausuntojen kiistämiseltä, muttei todellisuudessa ollut sitä. Wilsonin tuki elokuvalle kuitenkin kasvatti sen suosiota laajasti ja helpotti Griffithiä puolustautumaan NAACP:n arvostelua vastaan. National Association for the Advancement of Colored People (Kansallinen järjestö värillisen väestön kehityksen puolesta, NAACP) on mustan ja värillisen väestönosan etuja sekä kansalaisoikeuksia ajava järjestö, jonka vaikutusvaltaisimmat johtajat olivat juutalaisia. Joka tapauksessa elokuvalla oli suuri vaikutus toisen Klaanin syntymiseen myöhemmin samana vuonna.
thumb|200px|Toisen Ku Klux Klanin perustajajärjestön The Knights of Mary Phaganin 17. elokuuta 1915 lynkkaama juutalainen tehtaanomistaja Leo Frank, jota syytettiin lapsen murhasta ja raiskauksesta.
Toinen merkittävä tapahtuma toisen Klaanin syntymiselle oli juutalaisen tehtaanomistajan Leo Frankin lynkkaus 17. elokuuta 1915. Phagan työskenteli Frankin tehtaassa. Frank tuomittiin oikeudenkäynnissä Georgiassa murhasta. Tuomaristo oli pyytänyt, etteivät Frank ja hänen asianajajansa näyttäytyisi tuomion julistamisen aikana, koska vihainen ja väkivaltainen ihmisjoukko ympäröi oikeustaloa. Frankin vetoomukset ja valitukset hylättiin. Yhdysvaltain korkeimman oikeuden jäsen Oliver Wendell Holmes oli kuitenkin eri mieltä todeten, ettei valamiehistö ollut pelottelun takia toiminut asian käsittelyssä puolueettomasti. Kuvernööri lähetti Frankin elinikäiseen vankeuteen, mutta Mary Phaganin ritarit -järjestö (Knights of the Mary Phagan) kaappasi Frankin vankilan pihalta ja lynkkasi tämän. Itse asiassa oikeudenkäynneissä tuli esiin paljon todisteita sen puolesta, että tehtaan musta portinvartija oli syyllinen lapsen murhaan ja raiskaukseen. Syyttäjä kuitenkin väitti portinvartijan vain auttaneen Frankia piilottamaan ruumiin.
Monelle Frankin syyllisyyteen uskovalle etelävaltiolaiselle Frankin oikeudenkäynnin ja elokuvan Kansakunnan synty välillä oli voimakas yhteenliittyvyys. He näkivät yhtenäisyyden Mary Phaganin ja elokuvan henkilöhahmon Floran välillä. Elokuvassa nuori neitsyt Flora hyppää mieluummin kalliolta alas kuin jää häntä jahtaavan mustan Gusin raiskaamaksi. Elokuvassa kerrotaan, että Gus on "luopio, carpetbaggerien levittämän petomaisen opin tuote".
150px|thumb|left|Toisen Ku Klux Klanin perustaja, saarnaaja [[William J. Simmons.]]
Frankin oikeudenkäyntiä käytti taidokkaasti hyödykseen georgialainen poliitikko ja julkaisija Thomas E. Watson, joka oli The Jeffersonian -lehden päätoimittaja. Myöhemmin hän oli uudelleenjärjestäytyneen Klanin johtaja, joka myöhemmin valittiin Yhdysvaltain senaattiin. Uusi Klan vihittiin tehtäväänsä metodistisaarnaaja William J. Simmonsin johdolla Stone Mountainin huipulla. Tapahtumaa seurasivat vanhat ensimmäisen Klanin ikääntyneet jäsenet Knights of Mary Phaganin jäsenten kanssa.
Simmons sai innoituksen toisen Klanin perustamiseen vuoden 1867 Klanin "Prescriptistä", joka oli George Gordonin yritys luoda alkuperäisestä Klanista kansallinen organisaatio. Vuoden 1867 "Prescript" antaa Klanin ohjesäännöiksi:
Jäsenyys
thumb|300px|WKKK:n (Women of the Ku Klux Klan, Naisten Ku Klux Klan) jäsenet marssivat pitkin [[Washington (DC)|Washingtonin Pennsylvania Avenueta vuonna 1928. WKKK oli yksi kansallisen KKK:n alajärjestöistä, johon kuului ainakin miljoona jäsentä ellei neljäkin miljoonaa.]]
Myöhemmin historioitsijat ovat saaneet haltuunsa muutamien paikallisten ryhmien jäsenlistoja, joita he ovat vertailleet kaupunkien ja paikallisten alueiden luetteloihin luodakseen tilastoja järjestön jäsenmäärästä. Suurten kaupunkien juutalaisomisteiset sanomalehdet suhtautuivat järjestöön vihamielisesti ja pitivät yleensä klaanilaisia vain mitättöminä maanviljelijöinä. Seuraava tutkimus Indianasta osoittaa, että stereotypia oli väärä:
Klan onnistui värväyksessään hyvin, mutta liittymisten määrä kääntyi pian nopeasti. Silti edelleen miljoonia liittyi ja 1920-luvulla jäsenmäärä saavutti huippunsa, kun 15 prosenttia järjestön jäseniksi kelpaavista Yhdysvaltojen valkoisista miehistä kuului järjestöön. Klaaneja perustettiin myös Kanadaan, jossa merkittävin klaani oli Saskatchewanissa. Täällä klaani taisteli katolisia maahanmuuttajia vastaan.
Klanin johto tavoitteli alkuperäiselle Klanille poikkeuksellisesti rahallista hyötyä. Siksi järjestö liittyi aikanaan salaseurojen nousukauteen. Paikalliset organisaattorit värväsivät useita satoja uusia jäseniä, jotka maksoivat jäsenmaksuja sekä ostivat KKK-asuja. Organisaattori piti puolet rahoista ja lähetti loput osavaltiollisille ja kansallisille virkailijoille. Kun värväys oli toteutettu alueella, järjesti organisaattori alueella suuret Klan-tapahtumat, joissa poltettiin ristejä ja pidettiin mahdollisesti paikallinen Raamatun esittely paikalliselle protestanttipastorille. Tämän jälkeen organisaattori lähti rahojen kanssa kaupungista. Paikalliset Klan-yhdistykset toimivat, kuten veljeskunnat ja salaseurat, silloin tällöin ansaiten rahaa puhujilla. Osavaltiollisilla tai alueellisilla virkailijoilla ei ollut juurikaan tai ollenkaan vaikutusvaltaa paikallisiin ryhmiin ja harvoin yrittivät pakottaa paikallisia niitä poliittisiksi aktivistiryhmiksi.
Toiminta ja tavat
thumb|300px|Palava risti ja muutamia toisen Ku Klux Klanin jäseniä.
Toisen Ku Klux Klanin aatteellinen perusta oli Leo Frankin lynkkaukseen johtaneessa ilmapiirissä. Siksi uusi Klan oli antisemitistinen, antikommunistinen, antikatolinen ja maahanmuuton vastainen. Antikommunismi oli uusi aate, joka johtui maailman kaksinapaistumisesta. Ensimmäisen Klanin aikaan Yhdysvalloissa ei vielä ollut mitään tietoa kommunismista saatikka Neuvostoliitosta. Klan siis omaksui antikommunismin saman ajan Euroopan alkavalta oikeistoradikaalilta liikehdinnältä. Antikatolisuus oli siten alkuperäisen Klanin peruja, että Klan oli aina korostanut etelävaltioiden protestanttisuutta. Ensimmäinen Klan lähinnä vastusti maahanmuuttoa eli uudisasutusta pohjoisvaltioista etelävaltioihin, muttei ottanut kantaa Yhdysvaltoihin suuntautuvaan maahanmuuttoon. Kuitenkin toisen Klanin aatteet tunnetaan paremmin ja samaistetaan yleensä kuuluviksi koko Ku Klux Klaniin.
Uusien aatteidensa takia Klan sai kannatusta lähinnä Keskilännessä eikä niinkään etelävaltioissa. Sen sijaan, että ensimmäinen Klan syytti etelävaltioiden köyhyyden johtuvan Yhdysvalloista eli pohjoisvaltioista, uusi Klan syytti joidenkin Euroopan radikaaliryhmien tapaan Yhdysvaltojen ongelmista vaikutusvaltaisia juutalaisia, joiden sanottiin käyttävän mustia välineenä valkoisia ja valkoisten kulttuuria vastaan. Ensimmäinen Klan oli ollut lähinnä sisällissodan jälkeinen viimeinen keino taistella Unionia vastaan etelävaltion oman demokratian ja itsenäisyyden puolesta.
Toinen merkittävä ero ensimmäiseen Klaniin oli se, että alkuperäinen nojasi ehdottomasti Demokraattiseen puolueeseen ja etelävaltioihin, kun taas toinen Klan nojasi edelleen demokraatteihin, mutta yhä enemmän republikaaneihin. Ensimmäisellä klaanilla sisällissodan hävinneen osapuolen edustajana ei ollut suurta vaikutusta politiikkaan tai poliitikkoihin, mutta toisella Klanilla oli erittäin merkittävä. Monet Yhdysvaltojen ja sen osavaltioiden myöhemmistä korkea-arvoisista poliitikoista on kuulunut toiseen Klaaniin.
1920- ja 1930-luvuilla Klanista erosi radikaali alajärjestö Musta legioona (Black Legion), jonka noin 20 000–30 000 jäsentä operoi mustiin univormuihin pukeutuneena pitkin Keskilänttä. Se oli Klanin väkivaltaisin ja häikäilemättömin haara, joka kunnostautui erityisesti kommunistien ja sosialistien murhissa.
Klanin ryhmät ottivat osaa lynkkauksiin. Klan lynkkasi ensimmäisestä maailmansodasta palaavia mustia sotilaita niin nopeaan tahtiin, että monella lynkatulla oli vielä asepuku päällä. Klan muistutti, että mustien tuli kunnioittaa valkoisia "joiden maassa heillä oli lupa asua".
Poliittinen vaikutus
Toisen Ku Klux Klanin vaikutus oli erittäin suuri ja sen toiminta levittäytyi etelävaltioista Keskilänteen ja pohjoisvaltioihin sekä Kanadaan. Huippukaudellaan, jolloin sen jäsenmäärä ylitti neljä miljoonaa, joidenkin suurten alueiden valkoisista miehistä 20 prosenttia kuului Klaniin ja joillain alueilla jopa 40 prosenttia. Suurimmat jäsenmäärät olivat Keskilännessä.
Ku Klux Klan kontrolloi KKK-mielisten viranomaisten kautta Tennesseen, Indianan, Oklahoman ja Oregonin osavaltioiden hallituksia ja myös joitakin etelävaltioiden parlamentteja. Klanin vaikutusvalta oli erityisen suuri Indianassa, jossa republikaaninen klaanilainen Edward Jackson valittiin kuvernööriksi vuonna 1924. Täten samalla koko osavaltiohallinto tuli klaanilaisten haltuun. Toinen tunnettu esimerkki samalta vuodelta on se, kun Klan päätti tehdä Anaheimista klaanilaisen mallikaupungin. Klan otti haltuunsa salaisesti neljällä jäsenellään kaupunginvaltuuston, mutta nämä neljä klaanilaista äänestettiin valtuustosta ulos erityisillä ylimääräisillä vaaleilla.
Kun Klan sai näitä vaatimiaan poliittisia saavutuksia, sen iskuryhmät ajattelivat nauttivansa hallituksen suojelusta ja käynnistivät Alabamassa 1927 laajan terroriaallon, joka kohdistui sekä valkoisiin että mustiin. Alabaman Birminghamissa KKK poltti bordelleja. Alabaman Troyssa Klan julkisesti ilmoitti vanhemmille kaikista teineistä, jotka se oli löytänyt lemmiskelemästä autoista. Eräs paikallinen klaani kaappasi myös "erään eronneen valkoisen naisen, riisui hänet vyötäröön asti, sitoi puuhun ja ruoski villisti". Konservatiivinen eliitti teki vastahyökkäyksen. Montgomery Advertiser-lehden päätoimittaja Grover C. Hall vanhempi alkoi kirjoittaa useita pääkirjoituksia ja artikkeleita, joissa hyökättiin Klania tämän "rodullisen ja uskonnollisen suvaitsemattomuuden" takia. Hall sai Pulitzer-palkinnon Klanin vastaisen toimintansa ansiosta. Myös useat muut sanomalehdet aloittivat voimakkaan hyökkäyksen Klania vastaan syyttäen sitä väkivaltaiseksi ja "epäamerikkalaiseksi". Sheriffit murskasivat ja kuihduttivat Klanin väkivallan. Vastahyökkäys onnistui; katolinen Al Smith sai osavaltion kannatuksen vuoden 1928 presidentinvaaleissa. Vuonna 1930 Klanin virallinen jäsenmäärä Alabamassa laski alle kuuden tuhannen.
Klanin poliittisen vallan huipulla useat erittäin korkeat poliittiset vaikuttajat Yhdysvalloissa ja Kanadassa liittyivät Klaniin tai olivat läheisessä yhteistyössä sen jäsenistön kanssa. Klanin jäsenistöön tai sen piireihin on väitetty kuuluneen muun muassa kaksi korkeimman oikeuden tuomaria ja kaksi Yhdysvaltain presidenttiä, joista toinen oli Harry S. Truman ja toinen Warren G. Harding. Truman kuului vuonna 1924 Klanin rivijäsenistöön, eikä ollut kovin aktiivinen. Hardingia on väitetty Klanin jäseneksi, mutta hänen jäsenyytensä on erittäin epätodennäköistä. Korkeintaan hän saattoi olla rivijäsen. Sen sijaan korkeimman oikeuden tuomari Hugo Black oli erittäin aktiivinen ja Klanin johtoa. Korkeimman oikeuden päätuomari Edward Douglass Whiten on sanottu väittäneen olleensa ensimmäisen Klanin jäsen, muttei toisen. Hän ainakin oli Konfederaation sotilas. Demokraattinen senaattori Robert Byrd taas taisteli Klanin arvojen ja aatteiden puolesta. Hän oli tunnetusti 1920–1930-luvuilla Klanin jäsen. Klanin on väitetty järjestäneen 16 miestä (yhdeksän republikaania ja seitsemän demokraattia) Yhdysvaltain senaattiin, 11 kuvernööriä (kuusi republikaania ja viisi demokraattia) osavaltion johtoon ja tietämättömän määrän kongressiedustajia kongressiin.
Hajoaminen
Toinen Klan romahti pääasiassa sitä vastaan suuntautuneen toiminnan takia. Klan ei ollutkaan enää poliitikkojen suosiossa ja suojeluksessa. Toinen hajoamiseen vaikuttanut tekijä oli 25. marraskuuta 1925 skandaaliksi syntynyt suurvisiiri David Stephensonin oikeudenkäynti, jossa hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen Madge Oberholtzerin raiskauksesta ja toisen asteen murhasta. Oberholtzer oli purtu erään miespuolisen silminnäkijän mukaan niin pahasti, että hän näytti kuin "kannibaalin järsimältä".
Stephenson oli ollut alun perin myyntiedustaja Amerikan sosialistisen puolueen (Socialist Party of America) aktiivijäsen, mutta vuonna 1920 hän oli liittynyt Demokraattiseen puolueeseen ja Ku Klux Klaniin. Marraskuussa 1923 hänestä tuli Suurvisiiri (Grand Wizard) eli Indianan osavaltion ja 23 muun pohjoisvaltion Klanin johtaja. Samana vuonna hän liittyi Republikaaniseen puolueeseen ja perusti kansallisen Klanin kanssa kilpailevan Ku Klux Klanin. Stephenson raiskasi ja pahoinpiteli Oberholtzerin ja ajoi tämän lopulta itsemurhaan. Kokonaiset aluejärjestöt erosivat Klanista. Vuonna 1922 Stephenson oli johtanut 300 000 klaanilaista Indianassa (siis noin joka kolmas valkoinen mies oli Klanin jäsen). Kansallisesta Klanista eronneessa Stephensonin johtamamalla Klanilla oli Indianan osavaltiossa ennen Oberholtzerin raiskausta ja murhaa 178 000 jäsentä, mutta 20. helmikuuta 1928 enää 4 000 jäsentä. Historioitsija Leonard Mooren mukaan johtajien epäonnistuminen johti järjestön romahtamiseen:
Näiden skandaalien myötä järjestön julkinen kannatus väheni pitkin 1930-lukua ja järjestö vetäytyi päivänpolitiikasta. Suurvisiiri (Grand Wizard) Hiram Wesley Evans myi järjestön indianalaiselle eläinlääkäri James Collescottille ja atlantalaiselle synnytyslääkäri Samuel Greenille, mutta he eivät pystyneet pysäyttämään jäsenmäärän vähenemistä. Klanin mainetta vahingoittivat myös Colescottin suhteet natsimielisiin järjestöihin, sen osallistuminen Detroitin rotumellakkaan vuonna 1943 ja yritykset sekoittaa Yhdysvaltojen sotaponnistelut toisessa maailmansodassa. Yhdysvaltain verojen perintätoimisto Internal Revenue Service peri 685 000 Yhdysvaltain dollaria maksamattomia veroja ja Colescott oli pakotettu purkamaan ja lakkauttamaan järjestöä vuonna 1944.
Myöhemmät Klanit
Kansallisena organisaationa toimineen toisen Ku Klux Klanin jälkeen on muodostunut enää vain yksittäisiä itsenäisiä Ku Klux Klan-nimeä käyttäviä "klaaneja". Taulukosta näkee jäsenmäärän kehityksen eri aikakausina:
right|thumb|300px|16th Street Baptist Church, jonka kellarissa räjähti Klanin asettamat 19 dynamiittipötköä surmaten neljä lasta syyskuussa 1963.
1950-luvun alussa suuri joukko erilaisia itsenäisiä klaaneja alkoi vastustaa Yhdysvaltojen mustien kansalaisoikeusliikettä. Tämä vastarinta sisälsi useita väkivallantekoja ja erinäisiä uhkailuja. Tunnetuimmat ja tärkeimmät tapahtumat tältä aikakaudelta olivat:
Klaanit surmasivat myös useita muita näihin aikoihin, mutta moni näistä tapauksista jäi ilmoittamatta. Esimerkiksi vuonna 1951 opettaja ja NAACP:n osavaltiojohtaja Harry T. Moore kuoli vaimonsa Harrietten kanssa, kun heidän makuuhuoneensa lattian alle asetettu pommi räjähti. Vaikka FBI:n tutkimuksissa nousi esille useita eri epäiltyjä, ketään vastaan ei nostettu syytteitä. Myöhemmin eräs klaanilainen ja Yhdysvaltain merijalkaväen sotilas kertoi NAACP:n toimijoilla, että hän ja eräät muut klaanilaiset olivat viranomaisten kanssa suunnitelleet Mooren murhaa ja sen toteuttamista. Atlantan Southern Regional Councilin tekemän murhan jälkeisen raportin mukaan neljänkymmenen mustan etelävaltiolaisen perheen koteja oli pommitettu 1951–1952 välisenä aikana. Moore oli juuri sellaisia henkilöitä, jotka olivat jatkuvasti vaarassa, mutta suurin osa surmansa saaneista oli viattomia tai sellaisia, jotka eivät välittäneet klaaneja myötäilevästä ilmapiiristä.
Sodanjälkeiset klaanit olivat erityisen väkivaltaisia. Itse asiassa Klanin todellinen maine väkivaltaisena järjestönä perustuu juuri näihin aikoihin. Kuitenkin Klan kärsi myös tappioita voimannäytöistään huolimatta. Esimerkiksi yöllä 18. tammikuuta 1958 käytiin Hayes Pondissa, Maxtonissa, Pohjois-Carolinassa intiaanien ja Klanin välinen taistelu, jossa intiaanit piirittivät Klanin kokouksen eräällä aukealla kaupungin lähettyvillä ja avasivat tulen kohti kokoontujia. Klaanilaisista neljä haavoittui, muttei kovin vakavasti. Ennen kokoontumista klaanilaiset olivat polttaneet ristejä intiaanien kotien edustoilla.