cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruskoluhtahaukka
pienoiskuva|oikea|Ruskoluhtahaukka Goiasissa Brasiliassa. Ruskoluhtahaukka (Buteogallus meridionalis) on luhtahaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Amerikassa Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Uruguayssa ja Venezuelassa sekä Keski-Amerikassa Panamassa.
Suur-Päijänteen alue
Suur-Päijänteen alue (vesistöaluetunnus 14.2) on Kymijoen vesistössä (14) sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka muodostuu Päijänteestä, sen lähialueen vesistöistä ja joistakin suurimmista siihen laskevien jokien valuma-alueista. Alueesta on rajattu pois Jämsän reitin valuma-alue (14.5) ja Sysmän reitin valuma-alue (14.8), jotka laskevat eri puolille järveä. Suur-Päijänteen alueen vedet laskevat seuraavaksi Kalkkistenkosken kautta Kymijoen alueelle (14.1).
Vesistöalueen sijainti
Suur-Päijänteen alueen pinta-ala on 5 473,69 neliökilometriä ja sen järvisyys on 26,75 prosenttia. Vesistöalueen alarajana on Kalkkistenkoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 26 459,34 neliökilometriä ja järvisyys 18,87 prosenttia. Alueen eteläosat kuuluvat Päijät-Hämeeseen, johon työntyy lännestä Pirkanmaalle kuuluva Kuhmoinen, ja pohjoisosat kuuluvat Keski-Suomeen. Suur-Päijänteen alue on arviolta 170 kilometriä pitkä ja noin 80 kilometriä leveä. Alue sijaitsee Kymijoen vesistöalueen lounaiskulmassa ja sillä onkin lännessä pitkä yhteinen vedenjakaja Kokemäenjoen vesistön (35) ja lounaassa lyhyt vedenjakaja Porvoonjoen vesistön (18) kanssa. Muualla se rajautuu Kymijoen vesistöalueen muiden jakovaiheiden kanssa. Etelässä ja kaakossa se kohtaa Kymijoen alueen (14.1), idässä Sysmän reitin valuma-alueen (14.8), koillisessa ja pohjoisessa Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3), luoteessa lyhyesti Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) lännessä ja pitkästi Jämsän reitin valuma-alueen (14.5).
Pääuoma
Kymijoen vesistön pääuoma noudattaa alajuoksulta lukien seuraavaa vesistöreittiä: Kymijoki on vesistöalueen laskujoki, joka kuuluu Kymijoen alueeseen (14.1). Siihen laskee Päijänne, joka sijaitsee Suur-Päijänteen alueella (14.2), ja Päijänteeseen laskee Vaajakoskella Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) vedet. Yläjuoksulla pääuoman eri vesistöt kuuluvat Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4), jossa pääuoma alkaa Salamajärven lounaispuolella sijaitsevasta Hepolammesta. Suur-Päijänteen alueella pääuoma alkaa Vaajavirrasta ja päättyy Kalkkistenkoskelle. Pääuoman muodostaa koko alueella yksinomaan Päijänne, jossa pääuoman osuuden pituudeksi tulee alle 120 kilometriä.
Vesistöalueen jako
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen ja ne sijaitsevat alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Suomen päävesistö
Kymijoen vesistö on Suomen päävesistöalue (vesistöaluetunnus 14), jonka valuma-alueen pinta-ala on 37 158,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,34 %. Suur-Päijänteen alue muodostaa noin 15 % päävesistöalueesta.
Pääuoman sivu-uomia
thumb|[[Kalkkisten kanava yhdistää Asikkalanselän Ruotsalaiseen.]] Kaksi tulouomaa on ensimmäisen jakovaiheen valuma-alueen laskujokea: Jämsänjoki on Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) laskujoki ja Tainionvirta Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) laskujoki. Toisen jakovaiheen valuma-alueiden lasku-uomia ovat Vääksynjoki (Vesijärven valuma-alue, 14.24), Kirkkojoki (Lummennen ja Vesijaon valuma-alue, 14.25), Arvajankoski (Arvajanjoen valuma-alue, 14.26), Saajoki (Saajoen valuma-alue, 14.27), Muuramenjoki (Muuratjärven valuma-alue, 14.28) ja Tourujoki (Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alue, 14.29). Päijänteen alueella (14.22) on vielä kahdeksan kolmannen jakovaiheen valuma-aluetta, jotka laskevat Päijänteeseen: Äiniönjoki (Äiniönjoen valuma-alue, 14.222), Heinjoki (Heinjoen valuma-alue, 14.223), Lintulanoja (Lintulanjoen valuma-alue, 14.229), Ala-Karkjärven laskuoja (Alainen-Karkjärven valuma-alue, 14.224), Pienukkaoja (Pianakkaojan valuma-alue, 14.228), Pihlajajoki (Iso-Pihlajajärven valuma-alue, 14.225), Kurujoki (Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alue, 14.226) ja Tammijoki (Tammijärven–Hauhajärven valuma-alue, 14.227). Muut tulouomat ovat pieniä jokia tai ojia.
Alla on taulukoidussa muodossa lueteltu suurimpia Päijänteeseen laskevia jokia ja ojia. Ne on järjestetty niin, että taulukko alkaa lasku-uomilla, jotka sijaitsevat järven eteläpäässä, ja loppuu järven pohjoisosien lasku-uomilla. Silloin seurataan samalla Kymijoen vesistöalueen pääuoman vesireittiä, joka laskee etelässä Suomenlahteen. Sarakkeessa ”Etäisyys mereen” luvut esittävät pääuoman kohtaa kilometreinä Kotkan rannikosta. ”Joen pituus” tarkoittaa sivu-uoman pääuoman pituutta, mutta jos lukeman edessä on tähti (*), niin kyseessä on joen nimikko-osuuden pituutta. Taulukon lähteet on esitetty taulukon alla, ja niitä on tarkennettu rivin oikeassa sarakkeessa tietokohtaisesti.
Ruskoluhtahaukka
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset .laidunmaat, hakatut metsät, mangrovekasvillisuus vuorovesirajan yläpuolella, kausittain kosteat preeriat, kuivat savannit, sisämaan kosteikot, kuten monentyyppiset suot. Populaation arvioidaan olevan kasvamassa metsänhakkuiden vuoksi.
Kylmä piste
thumb|250px|Kylmä piste nähtynä [[mikroaallot|mikroaaltojen taajuudella]] Kylmä piste eli (CMB) Cold spot on taivaan mikroaaltojen taajuudella nähtävissä oleva alue, joka on epätavallisen kylmä verrattuna kosmisen taustasäteilyn odotettuihin vaikutuksiin alueella. Se on 70 mikrokelviniä kylmempi kuin keskimääräinen taustasäteilyn lämpötila 2,7 K. Usein suurimmat lämpötilanvaihtelut ovat 17 mikrokelvinin luokkaa.
Eräs pisteen olemassaololle annettu selitys on suuri tyhjiö Maan ja kosmisen taustasäteilyn välillä. Tämä selittäisi pisteen kylmyyden verrattuna ympäröivään alueeseen johtuen siitä, että pimeä energia venyttää tyhjiötä fotonien kulkiessa sen läpi. Kuitenkin myös epätavallisempia selityksiä on esitetty, kuten se, että kylmä piste viittaisikin vaihtoehtoisten maailmankaikkeuksien olemassaoloon.
Vanuatun lippu
thumb|right|250px|Vanuatun lippu Vanuatun lippu on Vanuatun tasavallan virallinen lippu. Sen värit ovat samat kuin Vanuaaku-puolueen lipussa. Lippu otettiin virallisesti käyttöön 13. helmikuuta 1980, noin viisi kuukautta ennen Ranskan ja Ison-Britannian yhteishallintoalueen Uusien-Hebridien itsenäistymistä.
Lipun Y-kirjain kertoo Vanuatun saarten muodostavan y:n muotoisen kuvion. Mustassa kolmiossa, joka kuvaa melanesialaisia ihmisiä, on maan kansallistunnus, villisian torahammas ja ristikkäiset namele-saniaisen lehdet. Torahammas kuvaa maan rikkauksia ja saniaisen lehdet saarelaisten perinteistä elämäntapaa. Keltainen väri symboloi kristinuskon tuomaa rauhaa ja valoa sekä myös auringonpaistetta. Punainen kuvaa verta, perinteiden voimaa ja kaikkien kansojen yhteyttä. Vihreä symboloi maan saaria.
Latusuunnistus
Latusuunnistus on talvella hiihtämällä tapahtuvaa suunnistusta, jossa kilpailijan karttaan on merkitty vain lähtö ja maali. Kilpailija hiihtää maastoon tehtyä uraa pitkin ja havaitessaan rastin merkitsee sen arvioimaansa paikkaan kartalle. Tulokset määräytyvät hiihtoajan ja virheiden perusteella. Millimetrin virheestä tulee minuutti lisäaikaa, maksimivirhe on 1 cm / rasti. Normaalisti kartan mittakaava on 1:10 000.
Reality Killed the Video Star
Reality Killed the Video Star on brittiläisen Robbie Williamsin kahdeksas studioalbumi. Albumi julkaistiin 9. marraskuuta 2009. Studioalbumi on Robbien ensimmäinen yli kolmeen vuoteen.
Albumi on äänitetty Lontoossa, Englannissa ja sen julkaiseva levy-yhtiö on EMI. Albumin nimi luo selkeän jatkumon tuottaja Trevor Hornin The Buggles -yhtyeen hittiin Video Killed the Radio Star.
Suomessa albumi meni ensimmäisellä listaviikollaan sijalle 9 ja parhaimmillaan albumi oli Suomen albumilistan sijalla 3. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle 160.
Eduskuntavaalit 1930
'''Suomen 14. eduskuntavaalit''' järjestettiin 1.–2. lokakuuta. Presidentti Lauri Kristian Relander oli antanut määräyksen eduskunnan hajottamisesta ja uusien vaalien järjestämisestä vain runsas vuosi edellisten vaalien jälkeen. Aiheena uusien vaalien pitämiseen oli se, että eduskunta oli jättänyt kommunistilait lepäämään yli vaalien.
Äänestysvilkkaus nousi edellisvaaleista yli kymmenen prosenttiyksikköä ja vaaliuurnilla kävi ensimmäisen kerran yli miljoona äänioikeutettua. Yleinen poliittinen virtaus oli kuluneen vuoden aikana vienyt vahvasti oikealle, eivätkä vallinnut pula-aika ja poliittisten olojen epävakaus hyödyttäneet vasemmistoa. Sama ilmiö koettiin myös Saksassa; erona oli kuitenkin, että toisin kuin Suomessa, sosialistit olivat olleet hallitsevassa asemassa Saksan Weimarin tasavallassa.
Vasemmisto koki kannatuksensa aallonpohjan, eikä niiltä kommunistien vaalilistoilta, joita oli onnistuttu esittämään, valittu yhtäkään edustajaa. Useat kommunistiset äänestäjät olivat ilmeisesti jääneet kotiin, mutta monet heistä lienevät antaneet äänensä sosialidemokraateille, joiden paikkaluku lisääntyi seitsemällä. Sen sijaan kokoomus, jonka piirissä lapualaisuus oli saanut eniten vastakaikua, saavutti siihenastisen ennätyksensä, 42 paikkaa. Tätä enemmän kansanedustajia puolue sai vasta yli puoli vuosisataa myöhemmin, vuoden 1987 vaaleissa. Myös maalaisliitto oli kannatuksensa huipulla saadessaan 59 paikkaa. Kahden kolmasosan määräenemmistönsä ansiosta porvaripuolueiden oli helppo saada kommunistilait ajetuiksi läpi uudessa eduskunnassa.
Näissä vaaleissa valittu eduskunta muutti Heimolan talosta uuteen Eduskuntataloon Helsingin Arkadianmäelle vuonna 1931.
Kansanedustajat
Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Karl-August Fagerholm, Kaisa Hiilelä, Onni Hiltunen, Urho Kulovaara, Taavetti Nuutinen ja Yrjö Räisänen, maalaisliiton Jussi Annala, Matti Lahtela, J. E. Lampinen ja Matti Miikki, kokoomuksen Arvi Oksala, Jalmari Pilkama, Hilja Riipinen ja Niilo Solja, sekä edistyspuolueen Emil Jatkola.
Kuusenpunikkitatti
Kuusenpunikkitatti (Leccinum piceinum) on punikkitattilaji. Sitä tavataan taigalla kuusen seuralaisena. Se muistuttaa paljon koivunpunikkitattia ja männynpunikkitattia sikäli, että se on kookkaanpuoleinen, punalakkinen ja sen jalassa on mustaksi kääntyvä suomupeite. Toisaalta sen väritys on paljon esimerkkilajeja ruskeampi ja myös paistettaessa siitä tulee tumman punertavaa, kun vertailulajeilla väri menee varsin mustaksi.
Kuusenpunikkitatti on mainio ruokasieni.
Eduskuntavaalit 1930
Kansanedustajat
Hyvin suurta huomiota vaaleissa herätti entisen presidentin K. J. Ståhlbergin (ed.) paluu eduskuntaan. Muita palanneita olivat muun muassa SDP:n Armas Paasonen, Väinö Tanner ja Matti Turkia, maalaisliiton Erkki Pullinen, kokoomuksen Emanuel Kolkki 20 vuoden tauon jälkeen, ja seuraavana vuonna presidentiksi noussut Pehr Evind Svinhufvud, sekä edistyspuolueen Juho Kaskinen ja Bruno Sarlin.
Eduskunnan jättivät muun muassa kokoomuksen Onni Talas, sekä edistyspuolueen J. H. Vennola. Eduskunnasta putosivat muun muassa SDP:n Artturi Koskenkaiku ja Hilma Valjakka, maalaisliiton Tilda Löthman-Koponen ja Tyko Reinikka, edistyspuolueen Eemil Linna, sekä RKP:n Immanuel Bäck ja Rafael Colliander.
Tulokset
!rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Puolue !rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Edustajat !style="background:#e3e3e3" colspan=4|Äänet !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Osuus !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Lukumäärä
Teona Dolnikova
thumb|right|250px|Dolnikova vuonna 2014 Teona Dolnikova on venäläinen näyttelijä ja laulaja. Hänen tunnetuin roolinsa on mustalaistyttö Rada televisiosarjassa Anastasia (Bednaya Nastya). Elokuvassa Kto v dome kho zyair hän näytteli Anian roolin. Dolnikova on myös laulanut ja näytellyt venäläisessä teatterissa:  hän on mm.  esittänyt mustalaistyttö Esmeraldaa Riccardo Coccianten säveltämän ja Luc Plamondonin sanoittaman ranskalaisen musikaalin Notre Dame de Paris venäläisessä versiossa
Hürlimann
thumb|250px|Hürlimann D-310
Hürlimannin traktorimallistoa alettiin yhdessä Lamborghinin kanssa yhdistää SAMEn traktorimalleihin 1980-luvun alussa.
Rantalentopallo kesäolympialaisissa 2020 – miesten turnaus
Miesten rantalentopalloturnaus Tokion olympialaisissa 2020 käydään Shiokaze Parkilla, Tokiossa 24. heinäkuuta – 7. elokuuta. Turnaukseen osallistuu 24 joukkuetta. Hallitsevana mestarina turnaukseen lähtee Brasilia.
Karsinnat
Olympiaturnaukseen pääsee 24 joukkuetta. Yhteen joukkueeseen kuuluu kaksi urheilijaa. Yhdestä maasta olympialaisiin saa osallistua korkeintaan kaksi paria. Isäntämaa Japani saa turnaukseen saa vähintään yhden joukkueen, mutta saa karsintojen kautta yrittää saada myös toisen joukkueen. Vuoden 2019 MM–kilpailujen voittaja pääsee suoraan olympiaturnaukseen. Kaksi joukkuetta valitaan erillisessä karsintaturnauksessa syyskuussa 2019. Karsintaturnaukseen ei saa osallistua sellainen urheilija, joka on jo saanut paikan MM–kilpailujen kautta. 15 joukkuetta valitaan FIVB:n olympiarankingin perusteella. Ranking tarkastellaan 13. kesäkuuta 2021. Viisi viimeistä joukkuetta valitaan viiden erillisen karsintaturnauksen kautta. Karsintaturnaukset pelataan 21. – 27. kesäkuuta 2021. Viidellä maantieteellisellä alueella on oma turnaus: maantieteelliset alueet ovat Aasia, Afrikka, Eurooppa, Etelä-Amerikka sekä Pohjois- ja Keski-Amerikka.
Hwang Bo-ram
Hwang Bo-ram (s. 6. lokakuuta 1987) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Etelä-Korean naisten maajoukkueessa vuoden 2015 MM-kilpailuissa kaksi alkulohko-ottelua mutta ei päässyt neljännesvälieräotteluun varoitustilin täyttymisen vuoksi. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi myös kaksi alkulohko-ottelua. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut 45 maaottelua.
A1 Alankomaiden Grand Prix 2006
A1 Alankomaiden Grand Prix 2006 oli A1 Grand Prix -kauden 2006–2007 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 1. lokakuuta Circuit Park Zandvoortin moottoriradalla Alankomaissa.
Hwang Bo-ram
Hwangin poikaystävä kosi häntä vuoden 2015 MM-kilpailuissa Costa Ricaa vastaan pelatun ottelun jälkeen. Hwang synnytti tyttären helmikuussa 2018.
George Chilufya
George Chilufya (s. 28. maaliskuuta 1978 Sambia) on sambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Seuratasolla hän on edustanut mm. Rovaniemen Palloseuraa. Chilufya on pelannut RoPS:ssa seitsemänä kautena; Veikkausliigassa kausina 1999-2001 ja 2005 sekä Ykkösessä 2002-2003 ja 2007. Chilufya pelasi ensi kerran Veikkausliigassa 25. huhtikuuta 1999 ja teki ensimmäisen liigamaalinsa 4. heinäkuuta samana vuonna. Hän on pelannut myös maansa pääsarjassa Zescon joukkueessa, josta hän myös siirtyi takaisin Rovaniemelle kaudeksi 2007. Chilufya on pelannut 95 veikkausliigaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia ja 62 ykkösen ottelua. Hän on pelannut myös Sambian A-maajoukkueessa.
Pelaajauran jälkeen hän on toiminut seuravalmentajana.
Viikuna
Viikuna tarkoittaa seuraavia asioita:
Susan B. Anthony
Susan Brownell Anthony (15. helmikuuta 1820 Adams, Massachusetts – 13. maaliskuuta 1906 Rochester, New York) oli yhdysvaltalainen suffragetti ja kansalaisoikeusaktivisti, joka ajoi erityisesti naisten oikeuksia. Hän kiersi yli 45 vuoden ajan pitkin Yhdysvaltoja ja Eurooppaa pitämässä puheita naisten oikeuksien puolesta.
Anthony, joka oli pienestä pitäen oppinut pitämään molempia sukupuolia tasa-arvoisina, ajautui aktivismin pariin huomattuaan opettajana työskennellessään sukupuolten väliset suuret palkkaerot, mikä innoitti Anthonya taistelemaan sukupuolten tasa-arvon puolesta. Kun hänet erotettiin opettajan toimestaan vuonna 1849, Anthony siirtyi toimimaan kokopäiväisesti kansalaisoikeusaktivismin pariin.
1850-luvulla Anthony liittyi useisiin orjuuden vastaisiin ja raittiuteen kannustaviin järjestöihin. Vuosikymmenen alkupuolella hän tapasi Elizabeth Cady Stantonin, josta tuli hänen tärkeä yhteistyökumppaninsa ja läheinen ystävänsä. He matkustivat yhdessä pitämässä puheita tasavertaisuudesta ja toimivat useissa naisten äänioikeutta ajaneissa yhdistyksissä. Alun perin Anthony toimi myös mustien oikeuksia ajaneen liikkeen parissa ja oli mukana perustamassa mustien ja naisten asemaa ajavaa yhdistystä. Yhdistyksen annettua tukensa perustuslain 15. lisäykselle Anthony koki, ettei yhdistys enää ajanut naisten asioita, ja tästä eteenpäin hän omistautui kokonaan naistenliikkeelle.
Vuonna 1872 Anthony pidätettiin hänen äänestettyään Yhdysvaltain presidentinvaaleissa, ja seuraavana vuonna hänet tuomittiin 100 dollarin sakkoihin laittomasta äänestyksestä. Anthony ei koskaan maksanut sakkoa. Vuodesta 1900 eteenpäin Anthony ei korkean ikänsä vuoksi enää toiminut aktiivisesti naisjärjestöjen parissa, mutta otti satunnaisesti osaa joihinkin konferensseihin ja piti yhä puheita. Anthony kuoli vuonna 1906 keuhkokuumeeseen 86-vuotiaana kotonaan Rochesterissa. Hänet haudattiin Mount Hopen hautausmaalle Rochesteriin.
Lapsuus
Susan Anthony syntyi vapaamieliseen kveekariperheeseen. Hän oli toinen Daniel ja Lucy Anthonyn seitsemästä lapsesta. Perheessä oli Susanin lisäksi neljä muuta tyttöä ja kaksi poikaa. Vaikka Anthonyn vanhemmat olivat suhteellisen vapaamielisiä, he olivat lasten kasvatuksen suhteen tiukkoja. Perheen lapset eivät saaneet leikkiä leluilla tai pelata pelejä. Sen sijaan heidän tuli tavoitella jo varhaisesta iästä lähtien kveekariuskon ”sisäistä valoa”, eräänlaista valaistumista. Anthony osasi lukea ja kirjoittaa kolmen vuoden ikäisenä.
thumb|Susan Brownell Anthony 28-vuotiaana vuonna 1848. Vuonna 1826 perhe muutti New Yorkin osavaltion Battenvilleen, jossa kuusivuotias Anthony aloitti koulunkäynnin. Opiskelunsa lisäksi hän työskenteli isänsä kanssa tämän puuvillatehtaalla. Kotona Anthonyn isä ja äiti kohtelivat tyttäriään ja poikiaan samanveroisesti ja vahvistivat näin Anthonyn uskoa sukupuolten tasa-arvoon. Anthonyn isä esimerkiksi uskoi, että molempien sukupuolten oli tärkeää saada mahdollisimman hyvä koulutus. Koulussa Anthony joutui hankaluuksiin, sillä piirikunnan koulun opettaja kieltäytyi opettamasta hänelle jakokulmaa, koska se ei opettajan mielestä sopinut tytöille. Tyttärensä opetuksen puutteellisuudesta kuullessaan Anthonyn isä Daniel ilmoitti tämän yksityiskouluun, jossa hän itsekin opetti. Koulun johtajana työskenteli opettaja nimeltä Mary Perkins, joka tarjosi Anthonylle uudenlaisen naiseuden esikuvan ja kannusti hänen uskoaan naisten ja miesten tasaveroisuuteen.
Ura opettajana
Vuonna 1837 Anthony lähetettiin vain naispuolisia oppilaita varten tarkoitettuun sisäoppilaitokseen Pennsylvanian osavaltioon. Samana vuonna hän joutui perheen talousongelmien takia keskeyttämään opintonsa. Vuoden 1837 laman takia Anthonyt olivat menettäneet miltei koko omaisuutensa, ja velkoja oli paljon. Kaksi vuotta myöhemmin Anthony joutui ottamaan vastaan toimen opettajana ja osallistumaan osaltaan perheensä velkojen maksuun.
Ensin Anthony työskenteli Eunice Kenyonin ystävien seminaarissa, mutta siirtyi 1846 Canajoharien akatemiaan. Canajohariessa hän nousi naisten osaston rehtoriksi. Opettajan ammatissa toimiminen paljasti Anthonylle miesten ja naisten välisen palkkatason eron. Miespuolinen opettaja ansaitsi noin viisi kertaa naispuolista enemmän, mikä innoitti Anthonya taistelemaan sukupuolten palkkaerojen tasaamiseksi, ja hän alkoi vaatia parannuksia akatemian palkkoihin. Esittämiensä vastalauseiden johdosta Anthony erotettiin akatemiasta vuonna 1849, ja hän päätti tämän jälkeen opettajan uransa.
Aktivismi
thumb|left|Naisten taistelua alkoholia vastaan kuvaava pilkkapiirros.
Varhainen aktivismi
Anthony liittyi 1850-luvulla useisiin orjuuden vastaisiin ja raittiutta kannustaviin järjestöihin. Lopetettuaan työnsä opettajana vuonna 1849 Anthony oli mennyt sihteeriksi järjestöön nimeltä ”Raittiuden tyttäret”. Hän alkoi puhua alkoholin liikakäyttöä vastaan ja toi järjestöä suuren yleisön tietoisuuteen. Kaksi vuotta myöhemmin Anthony tapasi toisen aktivistin ja naisten oikeuksien puoltajan Elizabeth Cady Stantonin. Yhdessä he toimivat raittiusliikkeen parissa, mutta Stanton kaipasi laajempaa ja radikaalimpaa toimintaan naisten oikeuksien hyväksi. Anthony ei ollut samaa mieltä, mutta tästä huolimatta he matkustivat yhdessä ympäri Yhdysvaltoja pitämässä puheita sukupuolten tasavertaisuuden puolesta. Koska Stanton oli naimisissa ja lisäksi seitsemän lapsen äiti, hän ei voinut matkustella yhtä paljon kuin perheetön Anthony, joka matkustikin usein yksin. Stanton puolestaan kirjoitti kotoa käsin esimerkiksi naisten asemaa käsitteleviä puheita ja artikkeleita.
New Yorkin Seneca Fallsissa oli pidetty 1848 Elizabeth Stantonin johdolla naisten oikeuksia kannattava kokous. Se oli ensimmäinen laatuaan, ja sitä usein kutsutaankin feminismin syntypaikaksi. Vuonna 1852 Anthony osallistui itse toiseen kokoukseen, joka tällä kertaa pidettiin New Yorkin Syracusessa. Syracusen konferenssin aikaan Anthony nousi kansan tietoisuuteen naisten liikkeen voimakkaana puoltajana ja edustajana.
Omistautuminen naistenliikkeelle
thumb|200px|Susan Anthony Neljä vuotta Syracusen kokouksen jälkeen Anthony liittyi erääseen orjuutta vastustaneeseen järjestöön. Hän näki afrikkalaisamerikkalaisten orjuuden ja naisten aseman välillä yhtäläisyyksiä ja yritti saada nämä kaksi järjestöä yhteistyöhön. Puhuessaan yhdeksännessä naisten valtakunnallisessa kokouksessa Anthony kyseenalaisti valkoisen miehen ylivertaisen aseman yhteiskunnassa vetoamalla Yhdysvaltain perustuslakiin. Tuloksena oli ”Tasavertaisten oikeuksien yhdistys”, joka ajoi sekä mustien että naisten asemaa. Vuonna 1869 yhdistys antoi tukensa perustuslain 15. lisäykselle, joka takasi äänioikeuden ihonväristä riippumatta. Lisäys olisi kuitenkin tuonut äänioikeuden esimerkiksi vain mustille miehille, mutta ei yhdellekään naiselle. Anthony ei enää halunnut tukea yhdistystä, joka ei ajanut naisten oikeuksia, ja omistautui tästä eteenpäin kokonaan naisten liikkeelle. Yhdysvaltain perustuslain 15. lisäys astui voimaan alkuvuodesta 1870.
The Revolution
Vuodesta 1868 lähtien Anthony ja Elizabeth Stanton olivat yhdessä julkaisseet viikkolehteä nimeltä The Revolution ('Vallankumous'). Se ilmestyi New Yorkissa, ja sitä tuki varakas liikemies George Francis Train. Revolutionin motto oli ”Todellinen tasavalta – miehet oikeuksineen, ei yhtään enempää; naiset oikeuksineen, ei yhtään vähempää”. Lehti oli Anthonyn keino ajaa naisten asiaa. Sen päätarkoitus oli tukea naisten ja mustien äänioikeutta, mutta se käsitteli muun muassa myös palkkatulojen tasaamista, vapaampia avioero-oikeuksia ja kirkon asemaa naisten oikeuksien suhteen. Silloin tällöin Anthony kirjoitti vastustamastaan abortistakin, josta hän syytti miehiä, lakeja ja kaksinaismoralismia. Hänen mielestään nainen teki abortin, koska tällä ei ollut muuta mahdollisuutta. Anthonyn mukaan aborttiin turvautuneelle naiselle oli tehty vääryyttä.
Toiminta äänioikeuden puolesta
thumb|200px|Elizabeth Cady Stanton (vasemmalla) oli Anthonyn (oikealla) hyvä ystävä ja yhteistyökumppani.
NAWSA
Useita vuosia kestäneiden neuvottelujen jälkeen vuonna 1890 NWSA yhdistyi amerikkalaisen naisen äänioikeus-yhdistyksen American Woman Suffrage Associationin eli AWSA:n kanssa. Yhdessä nämä kaksi yhdistystä muodostuivat kansalliseksi amerikkalaisen naisen äänioikeuden yhdistykseksi National American Woman Suffrage Associationiksi eli NAWSA:ksi. Kahden erilaisen yhdistyksen yhdistäminen aiheutti erimielisyyksiä molemmissa liikkeissä. Vaikka ne molemmat ajoivat samaa asiaa, naisten parempaa asemaa, erosivat niiden jäsenet toisistaan: AWSA oli konservatiivisempi, NWSA liberaalimpi. Lisäksi AWSA oli suuntautunut lähinnä ajamaan naisten äänioikeutta, kun taas NWSA ajoi muitakin naisten oikeuksia. Yhdistykset erosivat toisistaan siinäkin, että AWSA:n jäseniin kuului sekä miehiä että naisia. Myös NWSA:an saivat miehet liittyä, mutta sen jäsenet olivat kuitenkin enimmäkseen naisia.
thumb|left|Anthony ja Rachel Foster Avery Anthonylla oli suuri rooli NAWSA:n syntymisen kannalta. Hän kannatti AWSA:n tavoin maltillisia keinoja, sillä hänen mielestään niillä saavutettiin enemmän kuin radikaaleilla keinoilla. Taatakseen AWSA:n ja NWSA:n yhdistymisen hän loi erityisen komitean äänestämään yhdistymisestä, vaikka sen luominen ja kaikkien jäsenien äänestysoikeuden ohittaminen rikkoikin NWSA:n sääntöjä. Komitea oli täynnä yhdistymistä kannattavia jäseniä, jotka luonnollisesti äänestivät sen puolesta. Kaikkia yhdistämistä vastustaneita jäseniä pyydettiin eroamaan. Anthonyn pitkäaikainen ystävä ja kumppani Elizabeth Cady Stanton kritisoi avoimesti tätä. Hänen mukaansa Anthony ja AWSA:n johtaja Lucy Stone keskittyivät liikaa naisten äänioikeuteen ja unohtivat naisten muut oikeudet. Anthony vastasi kritiikkiin huomauttamalla, että NAWSA:n lukuisilla jäsenillä oli jokaisella omat mielipiteensä siitä, millaiset oikeudet naisten tuli saada. Äänioikeudesta kaikki jäsenet sen sijaan olivat samaa mieltä. Anthonyn mukaan yhdistys pysyi kasassa vain, jos kiistelyä aiheuttavat mielipiteet jätettäisiin rauhaan.
Yhdistymisen jälkeen NAWSA otti maltillisen kannan. Stantonkin rauhoittui, ja hänet valittiin Anthonyn tuella yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Radikaaleja toimenpiteitä kannattavia löytyi vielä liikkeen sisältä, ja he ottivat asiakseen vähätellä uutta puheenjohtajaansa. Toimittuaan virassa kaksi vuotta Stanton jäi eläkkeelle vuonna 1892, ja Anthony valittiin hänen paikalleen NAWSA:n johtoon. Kahdeksan vuoden ajan hän hoiti puheenjohtajan tehtäviä ja erosi vuonna 1900, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Oikeudenkäynti Susan Anthonya vastaan
thumb|280px|Piirros Stantonista (vas.) ja Anthonysta (oik.)
Aluksi äänestystilaisuuden valvojat kieltäytyivät, mutta Anthony ei antanut periksi. Hän siteerasi miehille Yhdysvaltain perustuslakia ja yritti taivutella heitä suostumaan naisten pyyntöön. Lopulta hän uhkasi haastaa miehet oikeuteen, jos nämä eivät suostuisi rekisteröimään naisia äänestäjiksi. Valvojien ei auttanut muuta kuin suostua vaatimukseen, ja yhteensä viisitoista naista rekisteröitiin äänestäjiksi. Vaalipäivänä 5. lokakuuta Anthony saapui äänestämään seitsemän, kahdeksan muun naisen kanssa. He kaikki äänestivät onnistuneesti. Anthony antoi äänensä republikaaniehdokas Ulysses S. Grantille, sillä puolue oli luvannut kuuntelevansa naisten vaatimuksia.
Rochesterin naisten äänestäminen nousi suureksi puheenaiheeksi. Muutamaa päivää myöhemmin rochesterilainen liikemies Sylvester Lewis nosti kanteen heitä vastaan. Pidätysmääräys Anthonysta annettiin 14. marraskuuta. Syytteenä oli laiton äänestäminen. Rochesterin apulaismarshall saapui Anthonyn kotiin 18. marraskuuta ja pyysi kohteliaasti tätä lähtemään poliisilaitokselle. Kertomansa mukaan Anthony vaati tulla ”pidätetyksi kuten mies” ja ojensi ranteensa, jotta apulaismarshall saisi kahlittua hänet.
thumb|left|190px|Anthonyn puolustusasianajajana toimi Henry R. Selden. Jutun esitutkimukset alkoivat 29. marraskuuta. Syytettyinä olivat Anthonyn lisäksi äänestäjiksi rekisteröityneet 14 muuta naista ja heidän äänensä vastaanottaneet valvojat. Molempia osapuolia kuulusteltiin, minkä jälkeen seurasi lähes kuukauden mittainen tauko. Joulukuussa esitutkimusten johtaja totesi, että Anthony kumppaneineen olivat luultavasti rikkoneet lakia, jolloin juttu eteni oikeuteen. Oikeudenkäynti määrättiin alkavaksi tammikuussa, ja syytetyt vapautettiin takuita vastaan. Anthony oli ainoa, joka kieltäytyi maksamasta, sillä hän näki pidätyksensä tienä korkeimpaan oikeuteen. Hän pysyi vangittuna aina tammikuuhun saakka, mutta lopulta hänen asianajajansa Henry R. Selden päätti itse maksaa takuut vastoin Anthonyn omaa tahtoa. 29. tammikuuta valamiehistö totesi Anthonyn syylliseksi laittomaan äänestykseen, ja toinen oikeudenkäynti määrättiin toukokuulle.
Viimeiset vuodet
thumb|Pilapiirroksessa Anthony kuvataan ajamassa takaa Yhdysvaltain presidentti [[Grover Clevelandia.]] Vuodesta 1900 eteenpäin Anthony ei korkean ikänsä vuoksi voinut enää aktiivisesti osallistua naisjärjestöjen toimintaan. Hän otti kuitenkin osaa satunnaisesti joihinkin konferensseihin ja piti yhä puheita. Vuosina 1881–1885 Anthony oli kirjoittanut Stantonin, Matilda Joslyn Gagen ja Ida Husted Harperin kanssa lopulta kuusiosaiseksi muodostuneen kirjasarjan nimeltä History of Woman Suffrage ('Naisten äänioikeuden historia'). Teoksia julkaistiin vuodesta 1881 vuoteen 1922. Anthony oli mukana niiden kustantamisessa aina kuolemaansa saakka ja osallistui sarjan neljän ensimmäisen kirjan kirjoitukseen. Loput kaksi kirjoitti Ida Harper Anthonyn kuoleman jälkeen.
Myöhempinä vuosinaan Anthony vielä matkusteli ja vieraili muun muassa Englannissa vuonna 1902. Hän asui vierailunsa ajan Manchesterissa englantilaisen suffragetin Christabel Pankhurstin luona. Anthonyn sanotaan innoittaneen Pankhurtia taistelemaan yhä tarmokkaammin naisten oikeuksien puolesta. Vuoden 1906 helmikuussa Anthony esitelmöi Baltimoren naiskonferenssissa. Lisäksi hänen oli määrä osallistua samalla matkalla syntymäpäivänsä kunniaksi pidettäviin juhliin New Yorkissa. Matkallaan New Yorkiin Anthony kuitenkin sairastui ja joutui palaamaan takaisin kotiinsa Rochesteriin. Kotonaan hän sairastui keuhkokuumeeseen. Anthony tervehtyi, mutta keuhkokuume uusiutui kohtalokkain seurauksin. Hän sinnitteli kolme päivää ja kuoli lopulta 13. maaliskuuta vuonna 1906. Kuollessaan Anthony oli 86-vuotias. Hänet haudattiin Mount Hopen hautausmaalle Rochesteriin.
Perintö
thumb|Anthonya kuvaava yhden dollarin kolikko vuodelta 1999
Vaikutus
Susan B. Anthonysta on vuosien aikana tullut naisten äänioikeusliikkeen esikuva, ja hän on sukupolvensa kuuluisimpia suffragetteja, ellei jopa kuuluisin. Yhdysvaltain perustuslain 19. lisäystä, joka lopulta antoi naisille äänioikeuden, kutsuttiin hänen kunniakseen nimellä Susan B. Anthony Amendment. Anthonyn elämäntyön naisten oikeuksien hyväksi katsotaan usein edesauttaneen äänioikeuden lopullista saantia Yhdysvalloissa.
Susan B. Anthony -kolikko
Susan B. Anthony oli ensimmäinen ei-allegorinen nainen, joka sai kuvansa yhdysvaltalaiseen kolikkoon. Vuoden 1978 lokakuussa Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter allekirjoitti Susan B. Anthony Dollar Coin Act of 1978 -lain, joka sääti Anthonyn kuvaa kantavien kolikkojen lyöttämisestä. Presidentin antaman lausunnon mukaan Anthony-kolikot tulisivat symboloimaan yhdysvaltalaisten naisten saavuttamaa oikeutta äänestää sekä muistuttaisivat jatkuvasta taistelusta kohti tasa-arvoa. Kolikon oli tarkoitus myös osoittaa kunnioitusta Anthonyn työlle äänioikeusliikkeen parissa. Kolikoita lyötiin Philadelphiassa, Denverissa ja San Franciscossa yhteensä neljä kertaa vuosien 1979–1981 välisenä aikana sekä viimeksi vuonna 1999. Ensimmäisen kerran Frank Gasparron suunnittelemat yhden dollarin arvoiset kolikot laskettiin liikkeelle Anthonyn kotikaupungissa New Yorkin Rochesterissa heinäkuussa vuonna 1979. Anthony-kolikon toiselle puolelle on kuvattu Apollo 11 -avaruuslennon Eagle-kuumoduulia symboloiva kotka laskeutumassa Kuun pinnalle.
Anthonyn kotitalot
Vuoden 2006 elokuussa Carol Crossed osti Anthonyn Adamsin kaupungissa sijaitsevan synnyintalon. Talo rakennettiin vuonna 1818, ja Anthony syntyi talossa kaksi vuotta myöhemmin ja asui siellä kuusivuotiaaksi asti kunnes muutti perheineen New Yorkin Battenvilleen. Crossed kuuluu aborttia vastustavaan Feminists Choosing Life of New York -feministijärjestöön. Hänen mukaansa Anthonyn synnyinpaikka tulee kunnioittamaan tämän tekemää työtä naisten oikeuksien puolesta sekä esittelemään tämän aborttivastaisuutta. Taloa hoitava Feminists Choosing Life of New York ei vielä kuitenkaan ole päättänyt talon lopullisesta käyttötarkoituksesta. Taloon on ehdotettu esimerkiksi tekstiilimuseota, sillä Anthony oli innokkaasti mukana tukemassa työläisnaisten oikeuksia ja useat työläisnaisista työskentelivät juuri tekstiilialalla. Lisäksi Anthonyn oma isä omisti aikoinaan puuvillatehtaan. Talo sijaitsee osoitteessa 67 East Road. pienoiskuva|upright|Adelaide Johnson (vas.) ja "Suffragetti"-monumentti
Capitol Hillin veistos
Vuonna 1921 Anthony sai veistoksen Yhdysvaltain Capitol Hillille. Kuvanveistäjä Adelaide Johnsonin suunnittelemassa veistoksessa ovat Anthonyn lisäksi kuvattuna hänen hyvä ystävänsä Elizabeth Cady Stanton ja feministi Lucretia Mott. Veistoksen lahjoitti Capitolille National Women’s Party naisille äänioikeuden antaneen perustuslain 19. lisäyksen kunniaksi. Sen oli lisäksi tarkoitus juhlistaa Anthonyn, Stantonin ja Mottin saavutuksia. Veistos lisättiin Capitolin kokoelmiin Anthonyn syntymäpäivänä 15. helmikuuta vuonna 1921. Jos Anthony olisi ollut yhä elossa, hän olisi tuona päivänä täyttänyt 101 vuotta. Aluksi veistos sijoitettiin Capitolin rotundaan, mutta jo kahden päivän kuluttua se siirrettiin niin kutsuttuun Capitolin kryptaan. Vuoden 1997 kesäkuussa 76 vuotta kryptaan siirtonsa jälkeen veistos palautettiin rotundaan Kansallisen naisten historian museon kampanjan seurauksena. Veistos on italialaista marmoria ja painaa yhteensä seitsemän tonnia.
Akademgorodok
thumb|290px|Akademgorodok ilmasta. Kuvan alaosassa näkyy [[Ob|Objoen Novosibirskin tekoaltaan rantahiekkaa.]] Akademgorodok on venäläisen tiedekaupungin (naukograd) erityisaseman saanut alue Novosibirskin 138 000 asukkaan (2014) Sovjetskin piirissä,  Novosibirskin alueella Etelä-Siperiassa. Tämä Novosibirskin usean korkeakoulun ja tutkimuskeskuksen yhteinen tiedekampus sijaitsee noin 20 kilometriä Novosibirskin keskustasta eteläkaakkoon, lähellä Obiin padotun Novosibirskin tekojärven koillisrantaa, keskellä koivu- ja mäntymetsää.
Novosibirskin Akademgorodokin perusti 1950-luvulla Neuvostoliiton tiedeakatemian Siperian osaston johtaja, akateemikko Mihail Lavrentjev. Akademgorodokissa on Novosibirskin valtionyliopisto, 35 tutkimuskeskusta, maatalousakatemia, lääketieteellinen akatemia, asuinrakennukset ja kaupungin tavallinen infrastruktuuri. Vapaa-ajankeskuksessa, Tiedemiesten talossa (Dom Utšjonyh) on 100 000 niteen kirjasto ja konserttisali.
Neuvostoliiton aikoina 1961–1991 Novosibirskin Akademgorodok oli etuoikeutettu yhteisö, jonka asukkaille taattiin tiettyjä ruokatavaroita, joita ei muualla ollut helposti saatavilla. Tohtoriksi väitelleet pääsivät käsiksi edelleen vielä laajempaan valikoimaan. Tiedeakatemian jäsenet saivat asua huviloissa, kun muut asuivat yhdeksän- ja viisikerroksisissa kerrostaloissa.
Cristofano Allori
right|thumb|300px|Judit surmaa Holoferneen ([[1613). Oljyvärimaalaus, 139 x 116 cm. Galleria Palatina (Palazzo Pitti), Firenze.]] Cristofano Allori (17. lokakuuta 1577 – 1. huhtikuuta 1621) oli italialainen taidemaalari, joka edusti myöhempää firenzeläistä manierismia ja keskittyi muotokuvamaalaukseen.
Allori syntyi Firenzessä ja sai ensimmäiset maalarinoppinsa isältään Alessandro Allorilta. Hän opiskeli Gregorio Paganin (1558–1605) alaisuudessa, joka pyrki yhdistämään venetsialaisen maalaustaiteen rikkaan värimaailman firenzeläiseen yksityiskohtien tarkkuuteen.
Allorin maalauksille on tunnusomaista luonnonmukaisuus ja yksityiskohtien tekninen täydellisyys. Hänen maalaustaiteen tekniikan hallintaa osoittaa sekin, että hänen Correggion teoksista tekemiään kopioita pidettiin Correggion tekeminä kopioina. Hänen parhaimpana teoksenaan pidetään Palazzo Pittissä sijaitsevaa maalausta "Judit surmaa Holoferneen". Juditin mallina oli Allorin rakastajatar, kaunis Mazzafirra, joka esiintyi myös hänen Magdalan Maria maalauksessaan; Holoferneen pään uskotaan esittävän Alloria itseään.
Luettelo maailman suurimmista yrityksistä vuonna 1961
Tämä on luettelo maailman suurimmista yrityksistä vuonna 1961.
Turing Phone
Turing Phone on Turing Robotic Industriesin Sailfish -älypuhelin, joka tarjoaa päästä–päähän-salauksen ultra-turvalliseen viestintään sekä tavallista älypuhelinta kestävämmän tuotantoprosessin. Laite käyttää hajautettua tunnistamista kaiken viestinnän salaamiseen, ja siihen on asennettu valmiina julkinen avain sekä yksilöllinen salainen avain. Kun laite on yhteydessä toiseen Turing Phoneen, laitteet voivat suoraan tarkistaa toistensa identiteetin välttäen tarpeen tunnistuksen reitittämiseen Key Distribution Centeriin. TRI on kuvannut tuotetta ”suojatuksi viestintäverkoksi, joka on täysin eristetty kyberuhilta ja yksityisyyden murtamiselta. Tämän luottamuksen kehän sisällä käyttäjät voivat vaihtaa arkaluonteisia tietoja, kuten henkilötunnuksia tai pankkitunnuksia tietäen, että tieto tavoittaa vain laitteen, jolle se on tarkoitettu”, yhtiö sanoo.
Laitteen oli aluksi tarkoitus perustua Android 5.0 -käyttöjärjestelmään, mutta se vaihdettiin Jollalta lisensoituun Sailfish OS:ään jossa on Turing UI -käyttöliittymä.
Tietoturvallisuuden lisäksi laitteen runko on valmistettu Liquidmorphium-nimisestä materiaalista, jota valmistaja kutsuu ”taipumattomaksi” metalliksi, joka on ”titaania ja terästä vahvempaa sekä paremmin iskuja ja näytön rikkoutumista kestävää”.
Puhelin julkaistaan kolmena muistiversiona, joista halvin maksaa 610 Yhdysvaltain dollaria. Cnet.comin artikkeli kutsui hinnoittelua korkeaksi, mutta totesi, että ”puhelin on suunnattu hyvin toimeentuleville ja turvallisuudestaan huolestuneille, eikä keskivertokuluttajille”. Turing Robotic Industries on ilmoittanut toimittaneensa ensimmäisen erän Turing Phoneja 12.7.2016, ja että toinen ja kolmas erä toimitetaan vastaavasti 22.7. ja 29.7. Turing phone on saanut suuren huomion Suomessa, koska he suunnittelevat puhelimen valmistettavan Salossa Nokian entisessä tehtaassa.
Steal This Album!
Steal This Album! on System of a Downin kolmas albumi, joka on julkaistu vuonna 2002. Albumi nousi sijalle 15 Billboardin Top 200 -listalla.
Albumi julkaistiin pian Toxicityn jälkeen internetissä mp3-muodossa nimellä Toxicity II. Monet fanit valittivat äänen viimeistelemättömyydestä, joten albumi viimeisteltiin, siihen lisättiin kappaleita ja monien kappaleiden nimet muutettiin. Lisäksi kappaleiden sanoituksia ja melodioita muutettiin, joten Steal This Album! on hyvin erilainen kuin Toxicity II.
Albumin pakkaus on erikoinen, se tulee normaalissa CD:n kansissa, joissa ei ole lehtistä, vaan vain CD. Kannet näyttävät kuin ne olisivat kirjoitettu tussilla, tehden siitä piraatin näköisen.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Serj Tankian ja Daron Malakian ellei toisin mainittu.
Dawn of Nothing
Dawn of Nothing on vanhan koulukunnan black metal -albumi, jonka Impious Havoc julkaisi CD-levynä ja kasettina vuonna 2006. Vinyylinä Dawn of Nothing julkaistiin vuonna 2007. CD-levyllä ja vinyylillä levymerkkinä on Aphelion Productions. CD:n painos on rajattu 1 000 kappaleeseen. Kasetilla levymerkki on Wulfrune Worxxx ja sen painos on rajattu 300 kappaleeseen. Vinyylin painos on rajattu 500 kappaleeseen. Albumin on tuottanut Impious Havoc.
Albumin viimeinen kappale on CD:llä Quintessence on cover Darkthronen Panzerfaust-albumilta löytyvästä kappaleesta. Kasetilla ja vinyylin viimeinen kappale on Drink the Poison.
Dawn of Nothing
(* = Darkthrone cover vain cd:llä) (** = Vain kasetilla ja vinyylillä)
Marijuana Anonymous
Marijuana Anonymous (MA) on AA-liikkeen lanseeraamaan Kahdentoista askeleen ohjelmaan toimintansa perustava ryhmä, joka on tarkoitettu kannabiksen käytön lopettamiseen pyrkiville henkilöille. Liike on perustettu vuonna 1989, jolloin sen perustajat olivat lähtöisin kolmesta eri Kaliforniassa toimineesta liikkeestä: Marijuana Smokers Anonymous (Orangen piirikunta), Marijuana Addicts Anonymous (San Franciscon lahden ympäristö) ja Marijuana Anonymous (Los Angelesin piirikunta).
MA:han liitettiin myöhemmin myös Seattlessa ja New Yorkissa toimineita ryhmiä.
Kultainen leijona
Kultainen leijona on joka vuosi jaettava Venetsian elokuvajuhlien merkittävin palkinto. Palkinto perustettiin 1954, ja nykyään se on yksi elokuva-alan arvostetuimmista palkinnoista. Se jaetaan kilpailun parhaalle elokuvalle.
Vuosina 1949–1953 vastaava palkinto tunnettiin nimellä Leone di San Marco (Pyhän Markuksen leijona) ja vuosina 1947–1948 nimellä Gran Premio Internazionale di Venezia (Venetsian suuri kansainvälinen palkinto).
Weaver-kisko
thumb|Weaver-kisko Weaver-kisko on eräs Picatinny-kiskon muunnelma, jota käytetään lisävarusteiden (kuten kiikaritähtäin tai valaisin) kiinnittämiseen kivääreihin, rynnäkkökivääreihin, konepistooleihin ja pistooleihin.
Weaver-kiskon päällä olevat kiinnitystä parantavat kohoumat ovat 3,8 millimetrin välein, kun Picatinny-kiskossa välitys on viisi millimetriä. Siten Picatinny- ja Weaver-kiskoille sopivat lisälaitteet eivät ole täysin keskenään yhteensopivia. Weaver-kiskolle sopiva laite voidaan kiinnittää tukevasti Picatinny-kiskoon vain, jos kiinnitettävän laitteen alapinta on tasainen ja kiinnitys voidaan tehdä esimerkiksi ruuveilla.
Mindanaonkalastaja
Mindanaonkalastaja (Actenoides hombroni) on kuningaskalastajiin kuuluva lintulaji. Se elää endeemisenä Filippiineillä ja luokitellaan uhanalaisuudeltaan vaarantuneeksi.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan mindanaonkalastaja kasvaa noin 27 cm pitkäksi. Mindanaonkalastajakoiraan päälaki on syvän violetinsininen ja koiraalla on samanvärinen nokasta lähtevä juova. Silmäkulmasta lähtevä niskaa kohti levenevä juova on väriltään punaruskea. Koiraan kurkku on valkoinen ja rinta ja vatsa oranssinruskeat. Mindanaonkalastajakoiraan selkä, siivet ja pyrstö ovat sinivihreät pienin ruskehtavin pilkuin ja yläperä on vaaleansininen. Kookas nokka on väritykseltään punainen. Mindanaonkalastajanaaraan päälaki on vaaleanvihreä. Myös vatsa, selkä ja siivet ovat vihreät.
Levinneisyys
Mindanaonkalastajaa tavataan ainoastaan Filippiineihin kuuluvalta Mindanaon saarelta. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät tyypillisesti noin 1 000–2 500 metrin korkeudessa merenpinnasta. Lajin elintavoista tiedetään vain vähän, mutta laji elää todennäköisesti yksittäin. Mindanaonkalastajan ravintoa ovat suurikokoiset hyönteiset, kuten heinäsirkat ja kaskaat, etanat ja kotilot, sammakot ja pienet liskot.
Mindanaonkalastajakannan kooksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä. Linnun kantaa uhkaa soveltuvan elinympäristön voimakas väheneminen laajamittaisten hakkuiden vuoksi.
Hesa
Hesa voi tarkoittaa seuraavia:
Toy-Box
pienoiskuva|Toy-Box vuonna 2019. Toy-Box oli erityisesti 1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa vaikuttanut tanskalainen yhtye. Yhtyeen laulajina olivat Anila Mirza (s. 8. lokakuuta 1974) ja Amir El-Falaki (s. 12. elokuuta 1973). Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "The Sailor Song", "Best Friend" ja "Tarzan & Jane".
Lisl Goldarbeiter
Lisl Goldarbeiter (oik. Liesl-Elisabeth; 23. maaliskuuta 1909, Wien – 14. joulukuuta 1997) oli itävaltalainen valokuvamalli ja missi.
Marabello
Marabello on Alkossa myytävä, Pernod Ricard Finlandin valmistama vermutilla ja brandyllä maustettu väkevä viini. Siinä oli alkoholia 21 prosenttia, kunnes kesällä 2020 resepti muutettiin 15-prosenttiseksi. Alkon hinnasto kuvailee sitä sanoin ”oranssinpunainen, makea, kevyen katkeroinen, hennon vermuttinen”.
Lisl Goldarbeiter
Goldarbeiter voitti ensimmäisenä ei-amerikkalaisena Miss Universum -tittelin vuonna 1929. Samana vuonna hän oli voittanut Miss Itävalta -kilpailun ja tullut toiseksi Miss Eurooppa -kilpailussa.
Toy-Box
Albumit
Fantastic (1999)
Marabello
Marabelloa suositellaan booleihin ja cocktaileihin sekä sellaisenaan aperitiivina tarjoiltuna kylmänä, noin 10–12 °C-asteisena.
Lisl Goldarbeiter
Vuonna 2006 Peter Forgacs ohjasi Goldarbeiterista kertovan dokumenttifilmin Miss Universe 1929 Lisl Goldarbeiter – a Queen in Wien.
Toy-Box
Albumit
FanTastic (the Christmas edition) (1999)
Toy Ride (2001)
Henry de Montherlant
pienoiskuva|Henry de Montherlant Henry Marie Jeseph Frédéric Expedite Millon de Montherlant  (20. huhtikuuta 1895 Pariisi – 21. syyskuuta 1972 Pariisi) oli ranskalainen romaanikirjailija, esseisti, näytelmäkirjailija ja Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta
De Montherlant oli syntyisin vähäisestä aatelisperheestä, ja jo varhain hän suunnitteli ryhtyvänsä kirjailijaksi. Aluksi hän kirjoitti intiimiä päiväkirjaa, jonka hän kuitenkin hävitti elämänsä loppupuolella. Kun hänen isänsä kuoli melko varhain, pojan kasvatus jäi äidin huoleksi. Äidin luettavaksi antama Henryk Sienkiewiczin historiallinen romaani Quo Vadis antoi pojalle innostuksen kirjallisuuteen sekä ystävyyden, härkätaistelujen, Rooman ja itsemurhan teemat, joita hän kehitteli sen jälkeen koko tuotannossaan.
Opiskelu Saint-Crois’n sisäoppilaitoksessa Neuilly-sur-Seinessä antoi de Montherlantille teemat ainakin kahteen hänen teokseensa: La Ville dont le prince est un enfant (1951) sekä Les Garçons (1969). Hänen romaanituotantonsa on osittain autobiografista hänen käyttämänsä alter egon Alban de Bricoulen kautta. André Gide luonnehti hän ”kirjallisuuden herraksi”
De Montherlant oli Välimeren alueen kulttuurien suuri ihailija: Antiikin Rooma, Espanja ja arabikulttuurit olivat hänen kohteitaan. Hän teki lukuisia matkoja Välimeren alueelle. Hän myös asui muutaman vuoden Ranskan siirtomaassa Algeriassa. Hän oli nuoruudessaan ahminut Nietzschen ja Maurice Barrèsin teoksia ja löysi niistä antiikin aikakauden rohkeuden ja hyvyyden idealismia. Hän oli patriootti ja antikolonialisti kun hän kirjoitti teoksen Le Songe, joka kertoi taistelijoiden rohkeudesta ja ystävyydestä. Tämä teos sai aikaan useita artikkeleita ja teoksia, jotka vastustivat natsi-Saksaa (1936) ja sitten teoksen L'Équinoxe de Septembre (1938), jonka Ranskaa miehittäneet saksalaiset kielsivät. Tämän jälkeen syntyi teos La Rose de Sable, jossa hän kuvaa kolonialistisen Ranskan tekemisiä. Tämä teos ilmestyi sensuroimattomassa muodossaan vasta 30 vuotta myöhemmin vuonna 1968.
Kun ensimmäinen maailmansota oli päättynyt, de Montherlant siirtyi urheiluun, juoksun ja jalkapallon pariin. Tällöin hän kohtasi nuorisoa, joka oli ollut juoksuhaudoissa. Hän ihaili kaveruutta, atleettista vartalo sekä ystävyyttä.
Kirjailija joutui törmäyskurssille oman ympäristönsä ja ajan yhteiskunnan kanssa yrittäen ylittää itsensä partisaanina taistellen, tämän, toisen maailmansodan päättymisen jälkeen hän omistautuikin näytelmien kirjoittamiselle. Ihmisen suuruus ja kurjuus, jotka olivat ominaisia niin naisille kuin miehillekin saivat ilmaisunsa, joko petettyinä tai kadotettuina.
Kirjailija tuli ikääntyessään lähes sokeaksi, kun hän oli kokenut vakavan onnettomuuden. Hän teki itsemurhan asunnossaan 23. quai Voltairella 21. syyskuuta 1972. Näin hän noudatti itse kehittämäänsä teemaa, joka oli kulkenut lävitse koko hänen tuotantonsa: ”välttääkseen ikävystymisen ja tullakseen äkisti sokeaksi”.
Salaisuuksien kultti
Montherlantin elämäkerran kirjoittaja Pierre Sipriot todistelee kirjoituksissaan, että koko elämänsä ajan kirjailija kätkeytyi naamion taakse ja kehitti tämän taidon melkein taiteeksi. Hänen aatelinen nimiliitteensä ja myös syntymäaika olivat väärennettyjä, sillä hän halusi olla vuoden nuorempi. Hän olisi halunnut syntyä 21. huhtikuuta, joka oli Rooman perustamispäivä. Myös muussa yksityiselämässään de Montherlant eli kaksoiselämää, kuten on paljastanut hänen ystävänsä Roger Peyrefitte, jonka lailla hän jakoi intohimon nuoriin poikiin. Kirjailijan kuoleman jälkeen nämä elementit antavat uutta valaistusta hänen tuotantoonsa, suurentavat sitä joissain tapauksissa ja suhteellistavat joissain toisissa.
De Montherlant valittiin vuonna 1960 Ranskan akatemian jäseneksi tuolille numero 20.