cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dajōkan
Alkujaan Taihō-sääntöjen perusteella vuonna 701 syntynyttä keisarillista hallintorakennelmaa johti suuri valtioneuvosto eli Daijō-kan. Tämä neuvosto ja sen alaiset ministeriöt käsittelivät kaikkia maan hallinnon maallisia asioita, kun taas Jingikan eli jumalanpalvelusministeriö valvoi asioita, jotka liittyivät shintōn rituaaleihin, papistoon ja pyhäköihin. Monitasoinen toimielin menetti valtaansa 900-luvulta alkaen, kun Fujiwara-klaani otti Daijō-kan-neuvoston haltuunsa. 1100-luvulla Daijō-kan oli menettänyt kokonaan valtansa itsenäisenä elimenä, vaikkakin se oli olemassa 1800-luvulle saakka.
Mezeninhevonen
Mezeninhevonen (Mezenskaja) on pienikokoinen venäläinen hevosrotu, jota kasvatetaan Arkangelin ja Komin alueilla, Mezen- ja Pinega-jokien rantojen tasamailla.
Ominaisuudet
Mezeninhevonen on melko matala: aikuisen oriin säkäkorkeus on keskimäärin 138 cm. Hevonen on myös vahvatekoinen: oriit painavat keskimäärin 375 kg, tammat 360 kg. Sen väritys on vaihteleva : rautias, kimo, ruunikko tai musta. Runko on pitkä, rinta laaja ja kaviot kovat.
Käyttö
Mezen on ennen kaikkea vetohevonen; se periytyy pohjoisesta metsähevosesta ja samaa sukua kuin esimerkiksi eestinhevonen ja žemaitukas. Sitä on pidetty yli 200 vuoden ajan parhaiten oloihin sopivana rotuna Venäjän pohjoisissa osissa, jossa on yhä paikoin paras ja ainoa keino päästä paikasta toiseen. Maataloustyön lisäksi mezeninhevoset ovat vetäneet erityisesti kalakuormia Akangelista Moskovan ja Pietarin seuduille.
Mezeninhevosta käytetään maatöihin ja syksyn loskassa ja vetohevosena se on erityisen arvokas syvässä lumessa hyvän etenemiskykynsä ansioista. Viime aikoina rotua on käytetty myös urheilutarkoituksiin sekä luontomatkailuun. Myös mezeninhevosen omistajuus on muuttunut: kun hevosia oli neuvostoaikoina vain kolhooseilla, vuonna 2003 62 prosenttia Mezenin piirin hevosista kuului yksityishenkilöille.
Esiintyminen
Mezeninhevonen on rotuna harvinainen, eikä sitä tavata nimikkoalueensa ulkopuolella. Tästä huolimatta se ei kuulu pohjoisten kotieläinten geenipankin (Nordisk Genbank Husdyr, NGH) luetteloon. Vuonna 2003 FAO:n kotieläinten monimuotoisuuden seurantaluettelo määritteli mezeninhevosen rotuna vaarantuneeksi ja sen kannan vahvuudeltaan alenevaksi. Vuonna 2005 mezeninhevosten määräksi ilmoitettiin 1 000 yksilöä, mutta näistä vain 64 oli lisääntymisikäisiä tammoja. Arkangelin tiede- ja tutkimuslaitos onkin ryhtynyt toimiin rodun suojelemiseksi vuonna 1993 ja se on perustanut tarkoitusta varten siittolan. Laitos järjestää nykyisin vuosittain kilpailuja sekä erityisesti pohjolan oloja koskevan jalostusseminaarin.
Hyökkäys (maalaus)
Hyökkäys on suomalaisen taidemaalarin Edvard Iston maalaus ja yksi tunnetuimmista suomalaisista maalauksista. Teoksessa kuvataan Venäjän kaksipäinen kotka ahdistamassa Suomi-neitoa yrittäen riistää tältä lakikirjan. Maalaus valmistui 1899 eli samana vuonna, jolloin keisari Nikolai II antoi helmikuun manifestina tunnetun julistuksensa. Taulun nimeä ehdotti Iston ystävän Benjamin Ajon vaimo Emmi Ajo. Hyökkäys levisi painokuvina kaikkialle Suomeen. Isto teetti kuvia sekä Suomessa että Saksassa tuhansia kappaleita.
Maalauksen mallina toimi Emma Kyöstäjä, joka oli Iston tavoin kotoisin Alatorniolta. Syksyllä 1899 taulu oli salaa näytteillä Helsingin Kaivopuiston rantahuvilassa. Tilgmannin kirjapaino teki siitä ainakin muutaman sata jäljennöstä. Santarmien saatua vihiä taulusta Isto pakeni maalauksen ja painojäljennösten kanssa Ruotsin kautta Saksaan, jossa taulusta painatettiin berliiniläisessä Meissenbach & Rippart -kirjapainossa 48 × 37,5 cm (kuvakoko n. 30 × 21,5 cm) kokoisia heliogravyyrivedoksia eli syväpainettuja valokuvajäljennöksiä arviolta yli 10 000 kappaletta. Lisäksi kuvasta tehtiin ainakin kuusi painosta postikortteja, yksi jopa venäjänkielisin tekstein. Alex Federley teki maalauksesta postikorttimuunnelman, jossa kaksipäinen kotka on antanut periksi ja Suomi-neito on saanut jäädä lakikirjoineen rauhaan.
Taulu kulkeutui Edvard Iston mukana vuonna 1900 Alatornion pappilaan, kunnes se piti taas viedä turvaan Ruotsin puolelle. Pari vuotta myöhemmin Isto yritti päästä taulusta eroon myymällä arpoja, mutta taulun voittanut helsinkiläisrouva ei uskaltanut ottaa sitä vastaan. Niinpä Isto osti häneltä taulun takaisin ja myi sen luulajalaiselle liikemiehelle, jolta se siirtyi kunnallisneuvos Niilo Helanderille Heinolaan. Hänen leskensä lahjoitti taulun Museovirastolle.
Terveysperusteinen vero
Antti Rinteen hallitus otti ohjelmaansa terveysveron aloittaessaan vuonna 2019. Vero kohdistuisi esimerkiksi sokeriin.
Vuonna 2020 SOSTE ry vaati, että kasviksista tehdään verottomia mutta sokeria, suolaa ja kovia rasvoja sisältävien elintarvikkeiden verotusta kiristettäisiin paljon. Määräytyminen olisi erilaista eri tuoteryhmissä. Sosiaali- ja terveysministeri Aino-Kaisa Pekonen piti asiaa tärkeänä. SOSTE:n pääekonomisti sanoi, että tutkimusten perusteella tarvittaisiin 20-30 prosentin hinnannousu, jotta vaikutus syntyisi nopeasti.
Obesity Reviews -lehdessä julkaistun tutkimuksen mukaan sokeripitoisten juomien verot ovat vähentäneet niiden myyntiä ja kulutusta. Suomessa kymmenen prosentin hinnannousu vähensi niiden kulutusta paljon ja sokerittomien juomien myynti lisääntyi.
Tukea
Hus:n lihavuuskeskuksen ylilääkäri Kirsi Pietiläinen vaati haitallisimpien asioiden verottamista ja terveellisten ruokien suosimista vuonna 2019. Myös professori, sisätautilääkäri Aila Rissanen kannatti haittaveroa epäterveellisille ruoille, esimerkiksi suolaa, sokeria tai rasvaa paljon sisältäville. Meksikossa verotus laski herkkujen myyntiä. THL:n professori, kansallisen lihavuusohjelman aiempi puheenjohtaja Tiina Laatikainen oli samoilla linjoilla.
Julkistalouden professori Jukka Pirttilä suhtautui veroon varovaisen myönteisesti. Hänen osatekemässään katsauksessa valtioneuvostolle (2019) todettiin, että verojen pitäisi olla isoja, jotta kulutusmuutoksia syntyisi. Vuoden 2014 sokeriperusteinen virvoitusjuomavero vähensi sokerillisten juomien kulutusta mutta vuoden 2011 makeisvero ei merkittävästi vaikuttanut. Verojen muuttaminen purisi esimerkiksi matalasti koulutettuihin paremmin kuin valistus.
Ruokavirasto kannatti vuonna 2018 THL:n ja Valtion ravitsemusneuvottelukunnan mallia terveysperusteisesta sokeriverosta, joka koskisi kaikkea lisättyä sokeria.
SOSTE:n mukaan terveysvero vähentäisi terveydenhoitokuluja ja kohtentaisi ihmisten hyvinvointia ja elämänlaatua. Unkarin terveysvero kelpasi EU-komissiolle, joskaan se ei ollut yhtä laaja kuin SOSTE:n esitys.
Ravitsemustieteen professori Mikael Fogelholm katsoi, että tarvitaan useita keinoja, joista terveysvero on yksi. Suomalaiset käyttävät neljänneksen ruokamenoistaan epäterveellisiin elintarvikkeisiin. Fogelholm korosti, että elintarvikkeet voi luokitella terveellisiin ja epäterveellisiin. Se, että osa terveysveroista eivät näytä vaikuttaneen käyttäytymiseen voi johtua siitä, että vero oli liian pieni tai kapeasti asetettu, täydentävät toimet puuttuivat tai kyse oli tutkimuksen aikavälistä tai mittarista.
Arvostelua
Valtiovarainministeriö näki terveysverossa ongelmia. Esimerkiksi monissa elintarvikkeissa ei ole aineosamerkintöjä ja irtomyyntituotteiden verotus tuottaisi suuren hallinnollisen taakan. VM:n Sandell korosti, että EU-oikeus kieltää syrjimisen, joten kriteerit tuskin saisivat olla erilaisia eri tuoteryhmissä. SOSTE:n pääsihteerin mukaan EU:n kuluttajainformaatioasetuksesta on tullut pakottava ja siksi ravintoainepitoisuudet ovat helpommin saatavilla ja valmisteverotuksen tietojärjestelmät ovat uudistuneet.
Möbiuksen oireyhtymä
Möbiuksen oireyhtymä on aivohermovaurio, joka vaikuttaa useimmiten kasvohermojen toimintaan. Möbiusta voisikin kuvailla synnynnäiseksi kasvohermohalvaukseksi, sillä erotuksella että osalla potilaista jotkin hermot ovat jääneet vajavaisesti kehittyneiksi tai eivät ole kehittyneet lainkaan. Oireyhtymä saattaa aiheuttaa kasvohermojen toiminnallisten poikkeuksien lisäksi muitakin fyysisiä poikkeavuuksia, kuten erilaisia epämuodostumia muun muassa kieleen ja sormiin, ylävartalon lihasten heikkoutta, heikompia motorisia taitoja, joskus jopa autismia ja lievää kehitysvammaisuutta. Syitä oireyhtymän syntyyn ei ole vielä täysin selvitetty, mutta yhtenä syynä pidetään sikiön hapenpuutetta. Joissakin perheissä on havaittu geneettisiä yhteyksiä oireyhtymän ilmenemiseen, mutta tarkempaa näyttöä sen periytyvyydestä ei ole.
Oireyhtymä on nimetty Paul Julius Möbiuksen mukaan.
Myrskyn poika (vuoden 1976 elokuva)
Vuoden parhaan elokuvan AACTA-palkinnon kotimaassaan saanut Myrskyn poika oli myös kansainvälinen menestys. Se sai kolme vuotta maailmanensi-iltansa jälkeen Suomessa katsojia elokuvakerhoissa, joissa se oli näytäntökaudella 1979–1980 viidenneksi eniten esityksiä saanut elokuva. Myrskyn poika oli ensimmäinen Ylen Koulutelevision ohjelmistossa nähty pitkä näytelmäelokuva joulukuussa 1980.
Arvioita
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla joulukuussa 1980 Myrskyn pojan olevan ”laadukas, antava ja sisällöllisesti rikas koko perheen elokuva”. Yhteiskuntaan ja koulutukseen liittyvien teemojen lisäksi elokuva puhuu hänestä runollisen vakuuttavasti myös ympäristönsuojelusta.
Jatko-osa ja uusintaversio
Myrskyn pojan nimiroolin esittäjä Greg Rowe oli pääosassa myös vuonna 1978 ensi-iltansa saaneessa, osin samojen tekijöiden tekemässä elokuvassa Blue Fin, jota on Suomessa esitetty nimillä Meren raivo, Kalastajapojan seikkailu ja Taistelu merta vastaan. Myrskyn pojasta tuli huhtikuussa 2019 ensi-iltaan uudelleenfilmatisointi, jonka aikuispääosia esittävät Geoffrey Rush ja Jai Courtney.
Aki Hintsa
Aki Asseri Hintsa (11. syyskuuta 1958 Soini – 15. marraskuuta 2016 ) oli suomalainen traumatologiaan erikoistunut urheilulääkäri ja ortopedi, joka tunnetaan parhaiten 11 kauden urastaan Formula 1 -sarjan varikkolääkärinä. Esimerkiksi vuosina 2008–2013 Hintsa työskenteli McLarenin lääkärinä, kunnes lopetti F1-lääkäriuransa vuoden 2013 Brasilian Grand Prixiin.
Hintsa toimi formula-lääkäriuransa lisäksi Suomen Olympiakomitean lääkärinä ja lähetyslääkärinä 1990-luvun lopulla Etiopiassa. 1980-luvulla hän toimi Seinäjoen Maila-Jussien joukkuelääkärinä aina mestaruusvuosien aikana. Hän asui vuoden 2013 lopulla Genevessä, jossa hänellä oli oma erikoisklinikka.
Hintsa kuoli syöpään sairastettuaan sitä pitkään, ja hänet haudattiin Ähtäriin. Hautajaisiin osallistui muun muassa Hintsan läheinen ystävä, Formula 1 -sarjan maailmanmestari Lewis Hamilton.
Hintsan tyttäriä ovat Lotta ja Annastiina Hintsa.
John de Lancie (oboisti)
John Sherwood de Lancie (26. heinäkuuta 1921 Berkeley, Kalifornia – 17. toukokuuta 2002 Walnut Creek, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen oboisti. Hän aloitti Pittsburghin sinfoniaorkesterissa vuonna 1940. Yhdysvaltojen liityttyä toiseen maailmansotaan de Lancie palveli Eisenhowerin päämajassa ja myöhemmin OSS:ssä. Ollessaan Itävallassa vuonna 1945 hän tutustui säveltäjä Richard Straussiin, jolta hän erään vierailunsa yhteydessä kysyi oliko tämä koskaan ajatellut säveltävänsä oboekonserttoa. Strauss vastasi kieltävästi, mutta muutamaa kuukautta myöhemmin hän kutsui de Lancien oboekonserttonsa ensiesitykseen. Myöhemmissä haastatteluissa Strauss mainitsi konsertton syntyneen de Lancien kysymyksen seurauksena.
Vuonna 1946 de Lancie aloitti Philadelphian orkesterin oboistina ja 1954 hänestä tuli orkesterin ykkösoboisti. Hän levytti sooloartistina muun muassa Mozartin ja Ibertin musiikkia ja oli mukana yli 600 Philadelphian orkesterin levytyksessä. De Lancie jätti orkesterin 1977 ja siirtyi johtamaan Curtis Institute of Musicia, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1985 saakka. Elämänsä loppuvaiheessa de Lancie kärsi leukemiasta. Hän kuoli vuonna 2002. John de Lancien poika on näyttelijä John de Lancie.
Viiri
Viiri on yleisnimitys sellaiselle lipunkaltaiselle kankaasta valmistetulle tunnukselle, jota käytetään noudattaen eri käytäntöjä ja sääntöjä kuin lippujen käytössä. Viirit myös poikkeavat lipuista ulkomuodoltaan: yleensä liput ovat suorakaiteen muotoisia ja korkeintaan kaksi kertaa niin pitkiä kuin niiden leveys, kun taas viirit ovat useimmiten pitkiä ja kapeita, ja tangosta poispäin kapenevia.
Käyttötarkoitus
Viireillä ilmaistaan eri asioita. Nykyisin huomattavimpana perinteenä on isännänviirin käyttö osoittamassa, että talonväki on paikalla.
Aiemmin viirejä käytettiin yleisesti erilaisten joukko-osastojen tunnuksina peitsiin ja kilpiin kiinnitettyinä. Laivastoissa ympäri maailman käytetään edelleen viirejä osoittamassa aluksen komentajan sotilasarvoa tai aluksella olevan korkeimman upseerin arvoasemaa. Tämä perinne on siirtynyt myös huviveneilyyn, jossa on tapana ilmoittaa viirejä käyttäen eri seuroihin tai tutkintoryhmiin kuuluminen.
Nykyisin Suomessa käytetään viirejä useissa eri tarkoituksissa.
Viirejä
Pennon
Lavea puoliväljä etuvokaali
Lavea puoliväljä etuvokaali on vokaaliäänne, joka sijoittuu ääntämykseltään suomen kielen äänteiden e lavea puolisuppea etuvokaali ja ä lavea väljä etuvokaali väliin. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on. Äännettä merkitään useissa kielissä kirjaimella E|E (e) (johon voi liittyä jokin tarke). Suomen kielessä se ei esiinny itsenäisenä foneemina.
Ääntäminen
Vokaalia määrittävät seuraavat foneettiset piirteet:
Valiant-luokka (sukellusvene)
Valiant-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden ydinsukellusveneen muodostama alusluokka.
Pichichi-palkinto
Pichichi-palkinto on Espanjan jalkapalloilussa kauden parhaalle maalintekijälle annettava palkinto, jonka myöntää urheilulehti Marca. Marca aloitti palkinnon jakamisen vuonna 1953 yhdessä Arriba-sanomalehden kanssa, ja se on nimetty 1910- ja 1920-luvuilla Athletic Bilbaossa pelanneen Pichichin (oik. Rafael Moreno Arazandi) mukaan. Oheisessa taulukossa on listattu myös vuotta 1953 edeltäneiden kausien parhaat maalintekijät.
Valiant-luokka (sukellusvene)
Suunnittelu
Alusten aseistuksena oli kuusi keulaan asennettua 21 tuuman torpedoputkea, joilla voitiin laukaista Mk8- ja Tigerfish -torpedoita.
Pichichi-palkinto
Eniten maalikuninkuuksia on voittanut Lionel Messi, kahdeksan kertaa.
Valiant-luokka (sukellusvene)
Suunnittelu
Alusten päävoimanlähteenä oli painevesireaktori PWR1.
Länsi-Berliini
thumb|Länsi-Berliinin hallintoalueet thumb|Berliinin jako. Länsi-Berliini oli läntinen osa Berliiniä, Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Ranskan miehitysvyöhykkeistä muodostunut alue toisen maailmansodan lopulta 1945 Saksojen jälleenyhdistymiseen 1990 asti. Vuonna 1948 kaupunki jakautui virallisesti kahtia, kun Neuvostoliitto ei tunnustanut sosiaalidemokraatti Ernst Reuterin valintaa pormestariksi. Itä-Berliini oli DDR:n pääkaupunki, mutta liittotasavallan pääkaupungiksi ei tullut Länsi-Berliini vaan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa sijaitseva Bonn. Saksojen yhdistyessä Berliinistä tuli jälleen koko maan pääkaupunki.
Länsi-Berliini oli erotettuna Itä-Berliinistä ja Saksan demokraattisesta tasavallasta (DDR) Berliinin muurilla, jonka DDR rakensi vuonna 1961. Muuri jakoi itä- ja länsiosat toisistaan vuoteen 1989 asti, jolloin DDR poisti kansalaistensa matkustusrajoitukset.
Länsi-Berliinin asema laillisesti ja käytännössä
Saksan liittotasavalta piti koko Berliiniä omana osavaltionaan, jollainen kaupungin länsiosa käytännössä olikin.
Myös voittajavaltojen kesken Berliinin oikeudellinen status oli kiistanalainen. Länsiliittoutuneiden tulkinnan mukaan koko Berliinissä ylintä valtaa käyttivät neljä miehitysvaltaa eikä kumpikaan Saksa. Sekä Itä-Saksa että Neuvostoliitto puolestaan katsoivat, että Itä-Berliini kuului DDR:n alueeseen ja että miehitystila jatkui ainoastaan Länsi-Berliinissä.
Käytännössä länsiliittoutuneet eivät kuitenkaan enää Saksan liittotasavallan itsenäistyttyä juuri puuttuneet Länsi-Berliinin hallintoon, vaikka yhä ylläpitivätkin siellä sotaväenosastoja. Länsi-Berliinillä oli oma parlamenttinsa (edustajainhuoneensa) ja pormestarinsa, jotka päättivät myös lainsäädännöstä, mutta periaatteessa toimivat vain liittoutuneiden suostumuksella.
Vuonna 1971 länsiliittoutuneet ja Neuvostoliitto tekivät Länsi-Berliinin asemaa koskevan neljän vallan sopimuksen, jolla kaupungin laillista asemaa pyrittiin edes jossakin määrin selkiyttämään. Sen mukaan Länsi-Berliiniä ei pidetty osana Saksan liittotasavaltaa, mutta tunnustettiin sen ja liittotasavallan välinen ”läheinen yhteys”. Sopimuksella pyrittiin myös varmistamaan kulkuyhteydet Länsi-Berliinin ja Saksan liittotasavallan välillä.
Kansainvälisistä sopimuksista seurasi kuitenkin, että Saksan liittotasavallan perustuslaki (Grundgesetz) ei ollut voimassa Länsi-Berliinissä.
Myöskään mitkään liittopäivien säätämät lait eivät tulleet voimaan Länsi-Berliinissä, ennen kuin Länsi-Berliinin edustajainhuone oli ne erikseen hyväksynyt. Länsi-Berliinistä valittiin edustajia liittopäiville, mutta näillä edustajilla ei ollut siellä äänioikeutta. Vuoden 1971 sopimuksessa sanottiin nimenomaan, että liittopäivät eivät saaneet kokoontua Länsi-Berliinissä, vaikka sitä ennen ne olivat usein niin tehneet.
Saksan liittotasavallan ja Länsi-Berliinin välillä oli vapaa liikkumisoikeus sikäli kuin maantieteelliset olosuhteet eivät sitä estäneet. Kulku näiden välillä oli sallittua tiettyjä reittejä pitkin. Jokainen ulkomaalainen, joka oli saanut Saksan liittotasavallan viisumin, oli oikeutettu matkustamaan myös Länsi-Berliiniin, mikä viisumissa erikseen mainittiinkin. Saksan demokraattisen tasavallan ylläpitämät rajamuodollisuudet kuitenkin hidastivat maaliikennettä, minkä vuoksi varsin suuri osa Länsi-Berliinin ja Saksan liittotasavallan välisestä liikenteestä tapahtui lentoteitse. Kansainvälisissä sopimuksissa kuitenkin kiellettiin saksalaisia lentoyhtiöitä kuten länsisaksalaista Lufthansaa sekä itäsaksalaista Interflugia lentämästä Länsi-Berliiniin, joten lentoliikenne oli kokonaisuudessaan yhdysvaltalaisten, brittiläisten ja ranskalaisten lentoyhtiöiden hallussa.
Länsiberliiniläiset olivat Saksan liittotasavallan kansalaisia, mutta heidät oli vapautettu asevelvollisuudesta. Osittain tästä syystä kaupunkiin muuttikin suuri joukko nuoria erilaisten vastakulttuurien kannattajia. Länsiberliiniläisten henkilöllisyystodistuksissa ei ollut Saksan liittotasavallan vaakunaa. Vuoden 1971 neljän vallan sopimuksen mukaan länsiberliiniläiset saivat myös esimerkiksi urheilukilpailuissa muodostaa yhteisen joukkueen Saksan liittotasavallan kanssa.
Länsi-Berliinillä oli oma postilaitos, joka kuitenkin käytännössä toimi läheisessä yhteydessä liittotasavallan postilaitoksen kanssa. Myös kansainvälisessä puhelinliikenteessä Länsi-Berliinillä oli sama suuntanumero (49) kuin liittotasavallalla, mihin liittyi paikkakuntakohtainen suuntanumero (0)30.
Kansainvälisissä sopimuksissa, jotka Saksan liittotasavalta allekirjoitti vuoden 1971 jälkeen, oli säännöllisesti neljän vallan sopimukseen viittaava erityinen Länsi-Berliinin lauseke, joka koski sitä, millä ehdolla sopimus voitiin saattaa voimaan myös Länsi-Berliiniä koskevaksi.
Hallintoalueet
Ennen jakoa, vuoden 1920 alueliitoksesta lähtien Berliiniin oli kuulunut 20 hallintoaluetta (Bezirke). Jaon yhteydessä niistä kahdeksan tuli kuulumaan Neuvostoliiton, kuusi Yhdysvaltain, neljä Britannian ja kaksi Ranskan miehitysvyöhykkeeseen. Muut paitsi Neuvostoliiton miehitysvyöhyke muodostivat myöhemmin Länsi-Berliinin, johon kuuluivat seuraavat hallintoalueet:
Adam Scott (näyttelijä)
Adam Paul Scott (s. 3. huhtikuuta 1973) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, tuottaja ja podcastaaja. Hän on tunnettu roolistaan Ben Wyattina NBC-komediasarjassa Puisto-osasto. Hän esittää Ed Mackenzietä HBO-sarjassa Big Little Lies.
Varhainen elämä
Scott syntyi Santa Cruzissa, Kaliforniassa. Hänen vanhempansa Anne (os Mckusick) ja Dougald Scott ovat molemmat eläköityneitä opettajia. Hän valmistui kouluista Harbor High School ja American Academy of Dramatic Arts.
Elokuva
Scott on esiintynyt useissa elokuvissa, kuten Hellraiser: Veriviiva (1996), Star Trek: Ensimmäinen Yhteys (1996), Salattu rikos (2002), The Aviator (2004),  Anoppi on pahin(2005), Paksuna (2007), Piraija (2010), ja Karkausvuosi (2010).
Televisio
Vuosiksi 2010–2015 Scott kiinnitettiin NBC-televisioyhtiön kiitettyyn komediasarjaan Puisto-osasto. Vuonna 2017 Scott esitti Ed Mackenzietä HBO:n moninkertaisesti palkitussa sarjassa Big Little Lies''.
Podcasteja
Scott on toinen juontaja ja käsikirjoittaja podcast-sarjoissa U Talkin' U2 To Me. ja R U Talkin´ R.E.M. RE: ME?
Yksityiselämä
Adam Scott meni naimisiin Naomi Sablan kanssa vuonna 2005. Heillä on kaksi lasta.
Luettelo Bolivian kaupungeista
thumb|[[La Paz]] thumb|[[Oruro]] Tämä on luettelo Boliviassa sijaitsevista kaupungeista.
Egg Harbor Township
Egg Harbor Township on kunta (township) New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 47 842 vuonna 2020, ja se oli Atlanticin piirikunnan suurin kunta.
Poljuško-pole
Poljuško-pole on neuvostovenäläinen laulu, jonka on säveltänyt Lev Knipper ja sanoittanut Viktor Gusev vuonna 1933. Suomeksi laulu tunnetaan nimellä Kasakkapartio. Englanninkielistä versiota on tehnyt länsimaissa tunnetuksi muun muassa Ivan Rebroff. Suomalaisista artisteista muun muassa Frederik ja Viktor Klimenko ovat levyttäneet kappaleen.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 87 kg
Naisten painonnoston 87 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 2. elokuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
John Devitt
John Thomas Devitt (4. helmikuuta 1937 Granville, Uusi Etelä-Wales – 17. elokuuta 2023 Sydney ) oli australialainen uimari, joka suosi erityisesti lyhyitä vapaauintimatkoja. Hän voitti uransa aikana neljä olympiamitalia.
Elämä ja uintiura
Devitt eli lapsena vain noin 250 metrin päässä Granville Olympic Poolista, joten hän oppi varsin pian uimaan. Hän opiskeli aluksi Trongate Schoolissa ja myöhemmin vielä Marist Brothers Collegessa, Parramattassa. Molemmat koulut olivat katolisia kouluja, ja Devitt ui molempien koulujen uintijoukkueissa. Hänen valmentajanaan toimi Tom Penny Clyde Swim Clubista. Seuran harjoitukset keskittyivät pääasiassa Granvillen halliin. Pian seura kuitenkin lakkautettiin, ja Devitt siirtyi valmentajansa kanssa Manly Swim Clubiin.
Devittin ensimmäiset suuret kilpailut olivat vuoden 1952 Australian-mestaruuskilpailut, joissa hän jäi seuratoverinsa Barry Darken varjoon. Darke rikkoi kilpailuissa viisi oman ikäluokkansa ennätystä. Seuraavat kilpailut Darken ja Devittin välillä olisivat olleet vuonna 1953, mutta ennen näitä kilpailuja Darke vetäytyi uinnista opiskellakseen ja jätti näin Devittin dominoimaan ikäluokkaa. Devitt kuitenkin hävisi useaan otteeseen Jon Henricksille lyhyillä matkoilla sekä Gary Chapmanille ja Murray Roselle pitemmillä matkoilla. Devittin päätös keskittyä lyhyempiin matkoihin aiheutti konflikteja Devittin ja hänen valmentajansa Pennyn välille. Tämän takia Devitt siirtyi harjoittelemaan itsenäisesti. Devitt pohti pitkään lopettamista, kunnes liittyi Sam Herfordin valmennettavaksi Murray Rosen rinnalle.
Vuoden 1956 Australian-mestaruuskilpailuissa Devitt selviytyi kolmantena maaliin 110 jaardin uinnissa Henricksin ja Chapmanin jälkeen sekä viidentenä 220 jaardin uinnissa. Kymmenen viikkoa kestäneen leirin jälkeen Devitt nimitettiin Australian olympiajoukkueeseen, joka osallistuisi vuoden 1956 olympialaisiin. Hänen ensimmäinen lajinsa olympialaisissa oli 100 metrin vapaauinti. Vielä 80 metrin kohdalla Devitt johti kilpailua, mutta lopulta Henricks vei voiton ja Devitt sijoittui hopealle. Chapman sinetöi Australialle kolmoisvoiton. Kultaa Devitt voitti 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä maailmanennätysajalla 8.23,6 yhdessä Kevin O'Halloranin, Murray Rosen ja Jon Henricksin kanssa.
Tästä lähti liikkeelle Devittin loistokas vaihe. Tammikuussa 1957 Devitt rikkoi sekä 100 metrin vapaauinnin että 110 jaardin uinnin maailmanennätykset. Hän voitti ensimmäisen henkilökohtaisen Australian mestaruuden 110 jaardin uinnissa. Devittistä tuli Australian hallitseva vapaauimari ja hän päätti jatkaa uraansa vuoden 1960 olympialaisiin saakka. Vielä ennen olympialaisia Devitt ehti voittaa lukuisia kilpailuja ja mestaruuksia. Eräissä Australian mestaruuskilpailuissa Devitt kohtasi voittajansa, kun John Konrads voitti hänet. Konrads voitti kyseisissä mestaruuskilpailuissa kaikki vapaauintimatkat 110 jaardin uinnista aina 1650 jaardin uintiin.
Vuoden 1960 olympialaisten 100 metrin vapaauintifinaalin loppuratkaisusta tuli kiistanalainen. Devitt johti 100 metrin vapaauintifinaalia vielä ennen viimeistä kymmentä metriä, mutta rinnalle nousi Yhdysvaltain Lance Larson. Loppukiri oli jännittävä, ja miehet löivät kätensä seinään suunnilleen yhtä aikaa. Kolmesta voittajan päättävästä tuomarista kaksi oli sitä mieltä, että Devitt olisi voittanut. Niistä kolmesta tuomarista, jotka päättivät toisen sijan kohtalon, kaksi oli kuitenkin sitä mieltä, että Devitt olisi ollut toinen. Kaikkien kolmen ajanottajan mukaan Devitt olisi jäänyt toiseksi. Sähköajanoton tulos Larsonille oli 55,1 ja Devittille 55,2. Päätuomari uskoi ensimmäisen sijan päättäviä tuomareita, ja Devitt sai kultaisen mitalin. Vuosien ajan yhdysvaltalaiset protestoivat tätä päätöstä, mutta Devitt sai pitää kultansa. Lisäksi hän sai pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Joukkueeseen kuuluivat Rose, Konrads ja Dickson sekä Devitt
Palattuaan Australiaan Devitt vetäytyi uinnista ja siirtyi työskentelemään Speedolle. Hän nousi myyntimiehestä Euroopan-alueen johtajaksi ja myöhemmin vielä kansainvälisen osaston johtoon. Vuonna 1979 Devitt ja Terry Gathercole perustivat oman uintivarusteiden myyntiyhtiön. Vuonna 1980 Devittistä tuli myös vielä muun muassa olympialaisten administraattori ja joukkuemanageri.
H. V. Kaltenborn
Hans von Kaltenborn (9. heinäkuuta 1878 Milwaukee, Wisconsin – 14. kesäkuuta 1965 New York, New York) oli yhdysvaltalainen radiokommentaattori. Hän opiskeli Harvardin yliopistossa politiikan tutkimusta ja valmistui vuonna 1909. Hän aloitti newyorkilaisella radioasemalla vuonna 1922. Tunnetuksi Kaltenborn tuli vuonna 1938 Münchenin sopimusta ja sudeettialueiden miehitystä käsittelevien lähetystensä ansioista. Vuodesta 1940 alkaen Kaltenborn toimi NBC:llä. Hän oli presidentti Franklin D. Rooseveltin ja Yhdysvaltain ulkopoliitikan tukija, mutta hän kritisoi muun muassa ammattiliittoja, joiden toiminnan hän koki haittaavan sotatuotantoa. Lakkojen arvostelu jatkui myös sodan jälkeen. Kritiikin seurauksena ammattiliitot boikotoivat Kaltenbornin radio-ohjelmaa, tosin epäonnistuneesti. Kaltenbornin ura kääntyi laskuun television myötä, sillä televisioon haluttiin neutraalimpia esiintyjiä, eikä hänen radiossa hyvin toiminut esiintymistyylinsä ollut enää vakuuttava. Kaltenborn lopetti säännölliset radioesiintymiset vuonna 1955.
Kaj Franckin aukio
pienoiskuva Kaj Franckin aukio on Arabianrannassa sijaitseva aukio. Se on nimetty muotoilijan Kaj Franckin mukaan. Raitiolinjat 6 ja 8 liikennöivät aukiolle.
Jamaikan lippu
thumb|200px|Jamaikan lippu, suhde 1:2 thumb|200px|Jamaikan sotavoimien lippu Jamaikan lippu on Jamaikan tunnus, joka otettiin käyttöön maan itsenäistymispäivänä 6. elokuuta 1962.
Aiemmin lipun väreille annettiin selitys, jonka mukaan musta kuvaisi kansan koettelemuksia, keltainen aurinkoa ja vihreä maan vehreää luontoa. Lipun väreihin liitettiin usein lause: "Koettelemuksia on, mutta aurinko paistaa ja luonto viheriöi."
Ngaio Marsh
thumb|Ngaio Marsh Ngaio Marsh (23. huhtikuuta 1895 Christchurch, Uusi-Seelanti – 18. tammikuuta 1982 Christchurch, Uusi-Seelanti) oli uusiseelantilainen kirjailija ja teatteriohjaaja. Marsh kirjoitti vuosien 1934–1982 aikana kaikkiaan 32 rikosromaania, joissa rikoksia selvittelee Roderick Alleyn, jalosukuinen kirjailija ja Scotland Yardin ylitarkastaja. Tunnetuimmat suomeksi käännetyt Alleyn-romaanit ovat Odottamaton onkimies (suom. 1957) ja Serenadi ruumiille (suom. 1960).
Raymond Barre
Raymond Barre O.Q. (12. huhtikuuta 1924 Saint-Denis de la Réunion, Réunion – 25. elokuuta 2007 Val-de-Grâce, Pariisi) oli ranskalainen taloustieteilijä ja keskustaoikeistolainen poliitikko. Hän oli maansa pääministerinä 1976–1981.
Elämäkerta
Barre syntyi Réunionin saarella Intian valtamerellä ja opiskeli kotisaarellaan lakia, kunnes joutui armeijaan vuonna 1944. Hänet sijoitettiin tykistöyksikköön, joka ei kuitenkaan ennättänyt Madagaskaria pidemmälle ennen sodan päättymistä.
Myöhemmin Barre muutti Pariisiin, jossa opiskeli Sciences Possa. Hän väitteli tohtoriksi Pariisin yliopistolta 1950. Ennen politiikkaan lähtemistään hän opetti taloustieteen professorina. Hän kirjoitti 1950-luvulla poliittisesta taloustieteestä oppikirjan, joka on vieläkin yleisesti käytössä.
Barre aloitti poliittisen uransa 1959 teollisuusministeriössä entisen professorinsa alaisuudessa. Barre ei ikinä liittynyt puolueeseen, mutta hänet liitettiin UDF:aan. Barre oli Euroopan talousyhteisön komissaarina talous- ja rahoitusasioissa 1967–1973 ja kommission yhtenä varapuheenjohtaja, jossa hän kehitti tulevan Euroopan unionin talouspolitiikkaa.
Ranskaan hän sai nimityksen ulkomaankauppaministeriksi 1976, kun maailmansotaa kestänyt kolmikymmenenvuotinen nousukausi oli hiipumassa. Seitsemän kuukautta myöhemmin presidentti Valéry Giscard d'Estaing nimesi ”Ranskan parhaana taloustieteilijänä” pitämänsä melko tuntemattoman Barren pääministeriksi ja hän piti samaan aikaan talousministerin paikkaa. Barren palatessa hän syrjäytti edellisen pääministeri Jacques Chiracin, mikä aloitti Ranskan oikeistoa 2000-luvulle asti jakaneen keskinäisen kilpailun. Barre luopui talousministerin salkusta 1978, mutta jatkoi pääministerinä Giscard d'Estaingin vaalitappioon asti.
1970-luvun talouskriisissä Barre otti käyttöön tiukkoja toimia inflaatiota vastaan ja julkisten menojen leikkaamiseksi, mikä johti tuhansiin irtisanomisiin. Vastineeksi tälle Chirac ja joukko hänen kannattajiaan erosi ja perusti oman oikeistopuolueensa RPR:n, kun Barre pysyi lähellä UDF:aa ja oli sen presidenttiehdokas 1988, vastassaan Chirac. Mahdollisesti oikeiston hajoamisen vuoksi sosialisti François Mitterrand valittiin uudelleen presidentiksi.
Barre vaikutti parlamentissa, jossa hän äänesti usein vasemmisto-opposition mukana Chiracia ja RPR:ää vastaan tuskastuttaen konservatiiviliittolaisensa. Hän oli myös kuuluisa torkahteluistaan parlamentissa. Hänet valittiin Lyonin pormestariksi 1995 ja hän jätti politiikan 2002.
Myöhempinä vuosina Barrea syytettiin antisemitismista. Hänen sanottiin vähätelleen vuoden 1980 synagogan pommi-iskua Pariisissa. Hän puolusti myös entistä virkamiestä Maurice Paponia, joka tuomittiin yhteistyöstä natsien kanssa sodan aikana.
Barre kuoli Pariisissa 83-vuotiaana.
Xzibit
Xzibit, oikealta nimeltään Alvin Nathaniel Joiner, (s. 18. syyskuuta 1974 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen rap-muusikko. Hän myös juonsi ohjelmaa Viritetyt vehkeet (Pimp My Ride) MTV:llä. Xzibitin äiti kuoli hänen ollessa yhdeksänvuotias. Xzibit muutti kymmenvuotiaana New Mexicoon isänsä kanssa ja alkoi kirjoitella runoja ja riimejä. 13-vuotiaana hänelle alkoi tulla ongelmia paikallisten poliisien kanssa. 17-vuotiaana Xzibit muutti Los Angelesiin ja alkoi kirjoittaa sekä esittää rapmusiikkia. Hänellä on Tremaine-niminen poika. Vuonna 2004 hän levytti Alice Cooperin kanssa yhteiskappaleen Ateenan kesäolympialaisia 2004 varten. Xzibit on ollut myös mukana Eminemin elokuvassa 8 Mile, Kornin Twisted Transistor -videolla ja myös sivuhenkilönä elokuvissa Gridiron Gang ja xXx 2: The Next Level. Xzibit on kuulunut nuorempana Crips-katujengiin. 15. toukokuuta 2008 Xzibitille syntyi ennen aikojaan poika, jolle hän antoi nimen Xavier. Ennenaikaisen syntymisen seurauksena lapsi kuitenkin kuoli 26. toukokuuta. Xzibitin tunnetuin lausahdus on X to the Z Xzibit, joka kuullaan monissa Xzibitin kappaleissa.
Xzibit esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa 27. huhtikuuta 2009 The Circus -yökerhossa Helsingissä.
Palokilinkämmekkä
Palokilinkämmekkä eli palokämmekkä (Neotinea ustulata, syn. Orchis ustulata) on Euroopassa kasvava kilinkämmeköiden Neotinea sukuun luettava kämmekkäkasvilaji.
Ulkonäkö ja koko
Palokilinkämmekkä kasvaa 10–20 senttimetriä korkeaksi, sen varsi on paksuhko ja ei-ontto. Lehdet kasvavat tyviruusukkeena. Ne ovat 3–7 cm pitkiä ja väriltään harmaanvihreitä. Palokilinkämmekän kukintona on lyhyt ja tiheä tähkä. Kukat ovat avautumattomina mustanpunaiset ja muuttuvat auenneina vaaleanpunaisen valkoisiksi. Kukan huuli on punapilkullisen valkoinen. Huuli on kolmiliuskainen ja sen keskiliuska kaksiosainen.
Richard Boone
Richard Boone (18. kesäkuuta 1917 Los Angeles, Kalifornia – 10. tammikuuta 1981 St. Augustine, Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Boone palveli toisessa maailmansodassa, jonka jälkeen hän opiskeli näyttelemistä newyorkilaisessa The Actors Studiossa. Boone teki Broadway-debyyttinsä 31-vuotiaana, ja vuonna 1951 hän solmi elokuvasopimuksen 20th Century Foxin kanssa. Boonen Foxille tekemiin elokuviin kuuluu muun muassa vuonna 1953 valmistunut Näin hänen kuolevan, jossa hän näytteli Pontius Pilatuksen roolin. Vuosina 1957–1963 Boone näytteli suositussa television lännensarjassa Have Gun, Will Travel. Sitä seurasi lyhytikäiseksi jäänyt antologiasarja The Richard Boone Show, jonka jälkeen Boone palasi takaisin elokuvarooleihin. Boone kuoli kurkkusyöpään 63-vuotiaana.
Leo Riutun filmografia
Tämä on Leo Riutun filmografia.
Porto Santon lentoasema
Porto Santon lentoasema (IATA: PXO, ICAO: LPPS) sijaitsee Madeiran autonomiseen alueeseen kuuluvalla Porto Santon saarella Portugalissa. Itse saari sijaitsee lähes tuhannen kilometrin päässä Portugalin rannikosta ja noin 50 kilometrin päässä Madeiran saaresta.
Annecy
Annecy on kaupunki Ranskassa, Rhône-Alpesin hallintoalueella (région), Haute-Savoien departementissa, jota se myös hallinnoi departementin hallituskaupunkina. Kaupunki sijoittuu samannimisen järven (Lac d'Annecy) rannalle, Alppien pohjoisreunalle, Chambéryn ja Geneven väliin. Kaupungissa on 51 023 asukasta (2006) ja sen väestötiheys on 3 738 asukasta neliökilometrillä.
Historia
left|230px|thumb|Palais de l'Isle – palatsi saarella
Lac d'Annecyn pohjoisranta oli asutettu viimeistään 3100 eaa. Alue jäi Rooman vallan alle 62 eaa., ja näihin aikoihin kaupungin paikalla sijaitsi pieni käsityöläiskylä Boutae, joka on roomalainen nimitys Annecylle. Rooman vallan heiketessä kansainvaellukset aiheuttivat niin paljon turvattomuutta, että kylä kuihtui täysin. Legendan mukaan asutus siirtyi läheisen Annecy-le-Vieux’n kukkulalle, mutta tätä ei ole koskaan saatu todistettua arkeologisin tutkimuksin.
Tärkeä sijainti Geneven ja Chambéryn välissä on jättänyt paljon merkintöjä kaupungista 900- ja 1000- luvuilta näiden kahden kaupungin asiakirjoihin. Annecysta tuli kreivikunnan pääkaupunki 1200-luvulla Genèven kreivien tullessa ajetuksi alueen silloisesta keskuksesta ajauduttuaan vakaviin konflikteihin piispojen kanssa. 1100-luvulta lähtien Thiou-joen rannoille alkoi kerääntyä tiivis käsityöläisten ja kauppiaitten yhteisö.
Clément VII:n, Genèven suvun viimeisen edustajan kuoltua ja suvun sammuttua alue liitettiin Savoijin kuningashuoneeseen. Vuonna 1444 Annecysta tuli Savoijin herttuan erioikeudella pääkaupunki seudulle, johon kuuluivat kunnat Genevois, Faucigny ja Beaufortain.
thumb|250px|Vanha postikortti, joka kuvaa vanhaa kaupunkia ja Annecyn linnaa.
Kalvinismin levittyä Genevestä 1500-luvulla tuli Annecysta François de Salesin johtaman vastauskonpuhdistuksen keskus vuonna 1535. 1600-luvun lopulta lähtien Annecyyn alkoi voimakkaasti keskittyä teollisuutta, joka sai voimansa Thiou-joesta tuotetusta vesivoimasta. Ranska valloitti Savoijin alueen vallankumouksensa aikana 1800-luvun alussa, ja alue liitettiin Mont-Blancin departementtiin, jonka silloinen keskus oli Chambéry. Pian, vuonna 1815, alue palautettiin kuitenkin takaisin Savoijien kuningashuoneelle.
Vuonna 1860 Savoiji liitettiin Ranskaan, ja Annecysta tuli uuden Haute-Savoien departementin hallintokeskus. 1900-luvun teollinen keskittyminen kaupunkiin ei haitannut alppien ja järven vetovoimaan pohjautuvan turismin kehittymistä.
1. tammikuuta 2017 Annecyn kaupunkiin yhdistyi viisi kuntaa: Annecy-le-Vieux, Cran-Gevrier, Meythet, Pringy ja Seynod.
Arkkitehtuuri
thumb|200px|Vanhan kaupungin kattoja Annecyn linnalta kuvattuna.
Nykyaika
thumb|240px|Le Pont des Amours
Hallinto
Annecyn taajamaa koostuu 13 kunnasta: Annecy, Annecy-le-Vieux, Argonay, Chavanod, Cran-Gevrier, Épagny, Metz-Tessy, Meythet, Montagny-les-Lanches, Poisy, Pringy, Quintal ja Seynod.
Kaupunki on jaettu kolmeen hallintopiiriin:
Annecyn asukasmäärän kehitys
Koulutus
Annecyssa on kaksi korkea-asteen oppilaitosta:
Liikenne
Annecy on moottoritie A41:n (E712) varressa, joka yhdistää Geneven ja Lyonin. Myös Italiaan on hyvät kulkuyhteydet Mont Blancin alittavan tunnelin kautta. Rautatieasemalta lähtee tavallisia- ja TGV-junia. TGV-junat saavuttavat kuitenkin huippunopeutensa vasta Lyonissa tai Mâconissa. Kaupungissa on myös lentokenttä, jolta lähtee useita päivittäisiä vuoroja Pariisin Orlyn lentoasemalle. Bussit ovat Annecyn ainoa julkisen liikenteen muoto.
Delaunay’n rataelementit
Delaunay'n rataelementit ovat taivaanmekaniikassa käytetty joukko vakioita, joilla voidaan ilmaista taivaankappaleen avaruudessa kulkema rata. Elementit kehitti ranskalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä Charles-Eugène Delaunay tutkiessaan Kuun liikettä 1800-luvun puolivälissä. Delaunay'n elementit muistuttavat jonkin verran taivaankappaleen radan yleisemmin käytettyjä elliptisiä elementtejä, mutta niillä kaikilla ei ole yhtä selkeää geometristä tulkintaa.
Yhteys elliptisiin elementteihin
Kun merkitään keskustähden massaa m_a ja tutkittavan planeetan massaa m_b (G on gravitaatiovakio) ja kirjoitetaan
Delaunay'n elementtien L, G, H, l, g ja h sekä elliptisten elementtien a, e, i, \varpi, \Omega ja M välillä ovat voimassa seuraavat relaatiot:
Tosiwo Nakayama
Tosiwo Nakayama (23. marraskuuta 1931 Chuuk, Mikronesia – 29. maaliskuuta 2007, Honolulu, Havaiji) oli mikronesialainen poliitikko. Hänellä oli japanilaisia sukujuuria. Nakayamasta tuli vuonna 1979 Mikronesian liittovaltion ensimmäinen presidentti. Hän toimi virassaan vuoteen 1987 saakka.
Glaronísia
Glaronísia on Kreikan pienten saarten ryhmä, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Miloksen saaren pohjoispuolella. Glaronísian pääsaaren pinta-ala on noin 0,025 neliökilometriä. Sen itä- ja länsipuolella on pienempiä kalliosaaria. Saaret ovat asumattomia (vuonna 2011). Hallinnollisesti Glaronísian saaret kuuluvat Míloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Seek & Destroy
Seek & Destroy on Metallican vuonna 1983 julkaistun debyyttialbumin Kill ’Em All yhdeksäs kappale. Kappaleesta on tullut yksi fanien suosikeista, ja sitä on soitettu käytännössä melkein jokaisessa Metallican konsertissa. Yhtyeen viimeisimmällä Sick of the Studio ’07 -kiertueella siitä tuli säännöllinen lopetuskappale.
Kappale kertoo yksinkertaisesti halusta tappaa tai kostaa jollekin joka sen ansaitsee. Livenä soitettuna James Hetfield usein korvaa sanoituksen alusta ”in the city tonight” sanan ”the city” sillä kyseisellä kaupungilla missä he esiintyvät. Jason Newstedin ollessa bändissä hän usein lauloi livekeikoilla kappaleen Hetfieldin sijasta.
Clem Beauchamp
Clem Beauchamp (26. elokuuta 1898 Bloomfield, Iowa – 14. marraskuuta 1992 Santa Rosa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja tuotantopäällikkö. Näyttelijänä hän esiintyi pikkurooleissa nimellä Jerry Drew. Beauchamp sai parhaan avustavan ohjaajan Oscar-palkinnon vuoden 1935 elokuvasta Bengalin sankarit ja oli ehdolla seuraavana vuonna samassa kategoriassa elokuvasta Viimeinen mohikaani. Beauchampin puoliso oli Hal Roachin komedioissa näytellyt Anita Garvin.
Luettelo Toholammin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Toholammin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Toholammin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tamme-Laurin tammi
thumb|right|250px|Tamme-Laurin tammi. Tamme-Laurin tammi on Antslan kunnassa, Võrumaan maakunnassa sijaitseva Viron paksuin ja vanhin puu. Tammen korkeus on 17 metriä ja ympärysmitta 831 senttimetriä. Tutkijoiden mukaan puu on istutettu vuonna 1326.
Tammeen on iskenyt useita salamoita, jotka ovat vahingoittaneet puuta. Puun keskiosa onkin oksaton. 1970-luvun korjauksessa tammen sisältä löydettiin Metsäveljien piilopaikka. Seitsemän ihmistä pystyi seisomaan puun sisällä ennen kuin se täytettiin kahdeksalla tonnilla teräsbetonia. Puu kasvaa edelleen, vaikka se onkin menettänyt latvansa salamaniskujen takia.
Tamme-Laurin tammen nimi tulee Tamme-Lauri-nimisestä maatilasta, joka puolestaan sai nimensä hengestä, joka päätti elää tammessa, joka tuo sekä huonoa että hyvää onnea. Se oli tulen henki nimeltään Laurits.
Tamme-Laurin tammi on kuvattu Viron kymmenen kruunun setelissä. Maa-alueen, jolla puu sijaitsee, osti Viron ympäristöministeriö vuonna 2006 ja se on ollut suojelun alaisena vuodesta 1939 lähtien.
Poxviridae
Poxviridae eli rokkovirukset on kaksijuosteisten DNA-virusten heimo. Rokkovirukset loisivat selkärangattomissa, linnuissa, matelijoissa ja nisäkkäissä. Rokkovirukset leviävät eläinten välillä rikkoutuneet ihon kautta ja joidenkin virusten tapauksessa ylähengitysteiden kautta. Poxviridae-nimitys tulee englannin kielen sanasta pox, joka tarkoittaa rokkoa. Rokkovirusinfektiot aiheuttavat rakkomaisia rokkoja iholle.
Luokittelu
Virusten luokittelusta vastaa kansainvälinen taksonomiakomitea (International Committee on Taxonomy of Viruses). Poxviridae on kaksijuonteisten DNA-virusten heimo. Heimo Poxviridae jaetaan kahteen alaheimoon: Chordopoxvirinae ja Entomopoxvirinae. Chordopoxvirinae jaetaan kymmeneen sukuun: Orthopoxvirus, Capripoxvirus, Cervidpoxvirus, Suipoxvirus, Leporipoxvirus, Molluscipoxvirus, Yatapoxvirus, Aviapoxvirus, Crocodylidpoxvirus ja Parapoxvirus. Suuri osa rokkoviruksista on toistaiseksi ”luokittelemattomia” ja odottavat tarkempaa taksonomista luokittelua. Entomopoxvirinae-virukset infektoivat selkärangattomia, kun taas Chordopoxvirinae-virukset infektoivat selkärankaisia, mukaan luettuna ihmisiä.
Rakenne
Virionin genomi koostuu yhdestä kaksijuosteisesta DNA-molekyylistä. Genomit pystyvät koodaamaan noin 200 proteiinia. Toisin kuin muut virukset, rokkovirukset pystyvät koodaamaan kaikki transkriptioon ja replikaatioon tarvittavat entsyymit itse. Tarttuvia viruspartikkeleita on kahta tyyppiä: solunsisäinen virus (IMV) ja solunulkoinen vaipallinen virus (EEV).
Replikaatio
Rokkoviruksen DNA-replikaatio on mahdollista havaita altistuneissa soluissa kaksi tuntia altistumisen jälkeen. Toisin kuin monilla muilla DNA-viruksilla, rokkovirusten replikaatio tapahtuu pääosin sytoplasmassa. Rokkovirukset koodaavat sekä RNA- että DNA-polymeraaseja. Virukset koodaavat myös useita proteiineja, jotka estävät immuunivasteita. Rokkovirus pääsee solun sisään, kun viruksen kalvo sulautuu isäntäsolun plasman tai endosomikalvoston kanssa ja viruksen ydin vapauttaa virusgenomin soluplasmaan. Aikaisessa vaiheessa, noin 30 minuuttia tartunnan jälkeen, RNA-polymeraasi replikoi geenejä isäntäsolun sytoplasmaan. Välivaiheessa välivaiheen geenit laukaisevat genomisen DNA:n replikaation noin 100 minuuttia tartunnan jälkeen. Viimeisen vaiheen geenit ilmentyvät 140 minuuttia – 48 tuntia tartunnan jälkeen. Nämä viimeisen vaiheen geenit tuottavat rakenteellisia proteiineja.
Rokkovirusten aiheuttamat taudit
Osa rokkoviruksista on rajoittunut infektoimaan tiettyjä lajeja, kuten kamelirokko ja isorokkovirus. Osa rokkoviruksista taas voi tarttua moniin eri lajeihin (esimerkiksi lehmärokko ja apinarokko). Vielä ei täysin ymmärretä, miksi osa rokkoviruksista voi infektoida monia eri lajeja ja osa vain tiettyjä lajeja. Rokkovirukset eivät vaikuta turvautuvan tiettyihin isäntäsolun solureseptoreihin päästäkseen sisään soluun. Rokkovirukset pyrkivät ennemminkin käyttämään hyväkseen molekyylejä, joita löytyy isäntäeliön erityyppisistä soluista ja monen eri lajin soluista.
Tunnetuin rokkovirusten aiheuttama tauti lienee isorokko. Isorokko oli maailmanlaajuinen tauti, joka on nyt saatu hävitettyä rokotusten avulla. Rokkoviruksista merkittävin Suomessa on lehmänrokkovirus, joka on yleinen luonnossa. Tyypillisesti lehmänrokkovirus tarttuu ihmiseen kissasta, joka on saanut tartunnan pyydystämällä jyrsijöitä. Jyrsijät ovat merkittävin virusta kantava ryhmä. Vaarallisimpana pidetään Keski-Afrikassa yleisesti esiintyvää apinarokkovirusta.
Carsey-Werner
Carsey-Werner Productions on yhdysvaltalaisten Marcy Carseyn ja Tom Wernerin 1980-luvun alussa perustama televisiotuotantoyhtiö. Yhtiön tuottamia televisiosarjoja ovat muun muassa komediat Kolmas kivi auringosta, Bill Cosby Show, Cybill, Perhe paketissa ja 70's Show. Carsey-Wernerin tuottamia ohjelmia esitetään yli 175 eri maassa ja ne ovat saaneet yli 20 Emmy-palkintoa ja kymmenen Golden Globea.
Libertà (Al Bano & Romina Powerin kappale)
Libertà on italialaisen popduo Al Bano & Romina Powerin single vuodelta 1987. Sen sävelsivät ja sanoittivat Hans-Joachim Horn-Bernges, Romina Power, Howard Victor Carpendale, Vito Pallavicini ja Willy Molco. Singlen b-puolena on Albano Carrisin ja Molcon teos "Incredibile appuntamento". Singlen molemmat puolet julkaistiin Al Bano & Romina Powerin studioalbumilla Libertà! vuonna 1987. "Libertà" on julkaistu myös 12-tuumaisena maxisinglenä.
"Libertà" on hidastempoinen hymni vapauden puolesta. Sanoituksessa vapautta puhutellaan yksikön toisessa persoonassa ("Libertà, quanti hai fatto piangere", "Io vivrò per avere te"; "vapaus, kuinka monen olet saanutkaan itkemään", "minä elän, jotta saan sinut").