cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mario Draghi
Pankkiirina
Draghi nimitettiin Italian valtiovarainministeriön pääjohtajaksi vuonna 1991. Hän toimi ministeriön johdossa vuoteen 2001 asti. Tuona aikana Draghi ehti toimia Italian yksityistämiskomitean puheenjohtajana vuosina 1993–2001 ja hän oli Italian yhtiö- ja finanssilainsäädäntöä tarkistamaan ja Italian rahoitusmarkkinoita koskevaa lakia laatimaan perustetun komitean puheenjohtaja 1997–1998. Yksityistämiskomiteassa Draghi oli merkittävistä vaikuttamassa Italian valtionvelan ja budjettivajeen pienentämiseen sekä ohjauskorkojen ja valuutan vaihtokurssien tasapainottamiseen. Italia saavutti kehityksen ansiosta vuonna 1999 Euroopan talous- ja rahaliiton asettemat kriteerit.
Draghi siirtyi valtiovarainministeriöstä Goldman Sachs Internationalin palvelukseen. Hän toimi vuosina 2002–2005 pankin johtokunnan varapuheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä.
Draghi on toiminut pankkimaailman eliittijärjestön Group of Thirty (Kolmenkymmenen ryhmä) jäsenenä vuodesta 2006. Kyseessä on vuonna 1978 perustettu tutkimus- ja lobbariorganisaatio, jonka jäseninä ovat maailman suurimpien pankkien ja suurimpien keskuspankkien johtajat.
Vuonna 2012 Forbes nimesi Draghin maailman kahdeksanneksi vaikutusvaltaisimmaksi ihmiseksi.
Italian pääministerinä
Draghi nousi helmikuussa 2021 Italian pääministeriksi. Edellinen pääministeri Giuseppe Conte menetti koalitiohallituksensa enemmistöaseman, kun Matteo Renzi veti pienen Italia Viva -puolueen tuen EU:n elpymistuen varojen käyttämisestä. Italia on saamassa 200 miljardia dollaria koronapandemiasta toipumiseen. Draghi valittiin korvaamaan Conten, ja hän aloitti 13. helmikuuta pääministerinä.
Draghi ilmoitti erostaan 14. heinäkuuta 2022. Eron syynä olivat erimielisyydet Viiden tähden liikkeen kanssa.
Tame Impalan diskografia
Tame Impala on australialainen psykedeelinen rock -yhtye, joka on julkaissut kolme studioalbumia, kaksi livealbumia, kolme EP-levyä ja 13 singleä.
Liman metropolialue
Liman metropolialue (Provincia de Lima tai Region Lima Metropolitana) on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se erotettiin vuoden 2002 aluehallinnonuudistuksessa ympäröivästä Liman alueesta. Sen ja valtameren väliin jää pieni Callaon alue.
Arvoanalyysi
Arvoanalyysi on menetelmä tuotteen kustannusten alentamiseksi ilman että sen tuottama arvo vähenisi. Arvoanalyysissä selvitetään tuotteen tai palvelun ominaisuuksia ja kustannuksia ja tarkastellaan niiden suhdetta tavoitteena löytää tähän mahdollisimman hyvä tasapaino. Tarkastelun tuloksena voidaan joko kehittää ominaisuuksia tai vähentää kustannuksia tai molempia. Menetelmää voidaan soveltaa osana tuotekehitysprojektia tai rakennusprojektia eri suunnitteluvaihtoehtojen arvioinnissa tai olemassa olevan tuoteen kustannusten hallinnassa.
Arvoanalyysi kehitettiin toisen maailman sodan aikana Yhdysvalloissa. Alkujaan General Electric käytti tekniikasta nimitystä Value analysis, joka suomennettiin nimellä arvoanalyysi, kun tekniikka tuotiin Suomessa koneensuunnitteluun opetukseen 1970-luvulla. Nykyään englanninkielessä tekniikasta käytetään nimitystä Value engineering.
Arvoanalyysin ideana on toimintokustannusanalyysi (hyötykustannusanalyysi), jossa luetteloidaan kaikki tuotteeseen sisältyvät ominaisuudet tai toiminnot. Näille annetaan painokertoimet. Sen lisäksi selvitetään kunkin osan osto-, valmistus-, kokoonpano- ja laatukustannukset. Lisäksi arvioidaan, kuinka paljon kukin osa vaikuttaa kuhunkin ominaisteen. Nämä ristiintaulukoidaan ja siitä saadaan laskettua, kuinka paljon kukin toiminto tuottaa kustannuksia. Työmäärän kohtuullistamiseksi sovelletaan yleensä Pareton periaatetta, jonka mukaan 20% osista aiheuttaa 80% kustannuksista, ja tarkastellaan vain noin 20% osista. Tulosten perusteella arvioidaan, onko jokin ominaisuus liian kallis tuottamaansa hyötyynsä nähden ja mitä asialle voidaan tehdä.
Jos tehdään kahden suunnitteluvavaihtoehdon arviointia, voidaan arvoanalyysi tehdä ilman kustannuksia, kun annetaan vaihtoehdoille arvosana siitä, kuinka hyvin se toteuttaa kunkin ominaisuuden. Arvoanalyysillä voidaan tarkoittaa myös pelkästään sitä, että alihankkijan kanssa tuote puretaan osiin ja tarkastellaan, kuinka tuotetta voidaan kehittää vastaamaan paremmin tilaajana tarpeita.
Provence-Alpit-Riviera
Nykyinen Provence-Alpit-Riviera käsittää suunnilleen historiallisen Provencen maakunnan sekä Ranskaan vuonna 1860 liitetyn Nizzan kreivi­kunnan alueen (Comté de Nice). Hallinto­alueen ranskankielinen nimi on muodostettu yhdistämällä Provencen nimeen Alppien ranskan­kielinen nimi Alpes sekä Ranskan Rivierasta käytetty nimitys Côte d’Azur (atsuurirannikko, sinirannikko).
Esihistoria
220px|thumb|vasen|Kelttiläinen [[dolmeni Draguignanissa.]] Varhaisimmat merkit ihmisestä Provencen alueelta on löydetty Grotte de l’Observatoiresta nykyisen Monacon alueelta, josta löydetyt luusta tehdyt työkalut ovat ajoitettu ajankohtaan 1 000 000 eaa. Tulen käytöstä on löydetty merkkejä Nizzasta 400 000 vuoden takaa. 60 000 vuotta sitten Rivieran alueella asui neandertalinihmisiä, ja Homo sapiens ilmaantui alueelle noin 30 000 vuotta sitten. Tuohon ajankohtaan on ajoitettu myös esimerkiksi Cosquer'n luolan luolamaalaukset. Ensimmäiset borie-nimellä tunnetut kiviasumukset rakennettiin 3 500 eaa. Alueella asui liguureja ja heidän jälkeensä alueelle tulleita kelttejä.
Antiikki
thumb|Rooman valtakauden aikainen areena Arlesissa. 600-luvulla eaa. alueelle saapui kreikkalaisia kauppiaita. Tarinan mukaan kreikkalaisia johtanut Protis-niminen mies nai paikallisen päällikön Gyptis-nimisen tyttären ja sai päälliköltä lahjaksi maa-alueen, jolle muodostui myöhemmin Marseille. Kreikkalaisten tulo kehitti paikallista yhteiskuntaa vakaammaksi. 218 eaa. Hannibal kulki alueen halki hyökätessään Alppien kautta Rooman valtakuntaan. 118 eaa. roomalaiset auttoivat paikallisia kreikkalaisia sodassa kelttejä ja liguureja vastaan. Roomalaisten valta alueella kasvoi, ja vuonna 121 eaa. perustettiin Aquae Sextiae eli nykyinen Aix-en-Provence. Vuonna 118 eaa. perustettiin Provincian provinssi, joka oli ensimmäinen roomalaisten provinssi Gallian alueella. Roomalaisten suhteet paikallisiin olivat pääasiassa hyvät, ja alue rikastui merkittävissä määrin. Rooman valtakauden aikana Nîmesistä ja Arlesista kehittyi Italian ulkopuolisen Rooman merkittävimpiä kaupunkeja. Tarinan mukaan kristinusko tuli alueelle jo 40-luvulla jaa., kun Magdalan Maria saapui Palestiinasta veneellä paikkaan, joka tunnetaan nykyisin nimellä Saintes-Maries-de-la-Mer. Rooman valtakausi alueella päättyi visigoottien vallattua Languedocin ja Länsi-Rooman luhistuttua vuonna 476.
Keskiaika
Rooman valtakauden aikainen rikkaus alkoi hävitä Rooman luhistumisen myötä. Provence päätyi frankeille vuonna 536. Kaarle Martel kukisti frankkeja vastustaneet kapinat verisesti vuosina 737–739. Saraseenit aloittivat hyökkäykset alueelle 800-luvulla, ja samalla vuosisadalla muodostettiin itsenäinen Arlesin kuningaskunta. Kuningaskunta jaettiin vuonna 949 neljään kreivikuntaan. Vuodesta 1032 Provence oli osa Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa, mutta käytännössä sitä hallitsevat kreivit olivat itsenäisiä. Saraseenit voitettiin La Garde-Freinet'ssä vuonna 974, ja Aixistä tuli Provencen pääkaupunki vuonna 1186. Anjoun suku nousi valtaan Provencessa Kaarle I:n avioiduttua paikallisen vallanperijätär Béatricen kanssa vuonna 1246. Vuonna 1309 paavinistuin siirtyi sotien vaivaamasta Italiasta Provencen Avignoniin. Vuodesta 1309 vuoteen 1377 Avignonissa hallitsi seitsemän paavia, ja kun Italiassa valittiin uusi paavi, paikalliset kardinaalit valitsivat oman vastapaavinsa vuonna 1378. Alkanut skisma kesti aina viimeisen vastapaavin kauden loppuun vuoteen 1403.
Osaksi Ranskaa
thumb|vasen|upright|Ranskan kartta vuonna 1461. Vuonna 1434 valtaan nousseen René I:n valtakautta pidetään Provencen kulta-aikana. Taide ja kulttuuri kukoistivat, ja Avignoniin avattiin flaamilaisvaikuitteinen koulu. René I:n kuoleman jälkeen Provence joutui kuitenkin Ranskan vallan alaisuuteen, mikä vahvistettiin alueiden unionina vuonna 1486. Vuonna 1496 perustettiin Toulon laivaston sotasatamaksi. Kaarle V hyökkäsi alueelle useaan otteeseen vuosina 1524–1536, ja myöhemmin sitä hävittivät uskonsodat. Esimerkiksi Luberonin kylissä järjestettiin protestanttien massamurhia vuonna 1545. Uskonsodat päättyivät vasta vuonna 1598, ja niiden seurauksena monet kirkot ja niiden esineistö tuhoutuivat.
1600- ja 1700-luvuilla paikallinen identiteetti alkoi korvautua ranskalaisella. Kaupungit kasvoivat ja talous kehittyi. Ranska valloitti Nizzan kaupungin Savoijilta 1691, mutta palautti sen vuonna 1696. Vuonna 1720 Marseillessa puhkesi kulkutauti, joka sen eristämisyrityksistä huolimatta levisi pian Aixiin, Arlesiin ja Touloniin. Kulkutauti surmasi arviolta puolet Marseillen väestöstä. Ranskan suuri vallankumous alkoi vuonna 1789, ja vuonna 1791 Ranska valloitti Avignonin ja Comtat Venaissinin. Napoleon Bonaparte nousi tunnetuksi hänen voitettuaan brittijoukot Toulonin taistelussa vuonna 1793.
1800-luvulla Provencen alue alkoi tulla tunnetuksi ulkomaisten matkailijoiden ja taiteilijoiden keskuudessa. Keskeinen turistikohde oli Nizza, jonne rakennettiin nopeasti huviloita ja muita turisteille tarkoitettuja tiloja. Frédéric Mistral aloitti Félibridge-kulttuurikoulujen toiminnan vuonna 1854 provencelaisen kulttuurin säilyttämiseksi. Nizzassa äänestettiin Ranskaan liittymisen puolesta vuonna 1860, ja Monaco myi Roquebrunen ja Mentonin Ranskalle vuonna 1861. Marseillesta tuli keskeinen kauppapaikka Suezin kanavan avaamisen myötä vuonna 1869. Vuonna 1909 Bouches-du-Rhônessa tapahtunut maanjäristys teki merkittävää tuhoa.
Nykyaika
Ensimmäinen maailmansota aiheutti talouden laskusuhdanteen, mutta alue elpyi turistien palaamisen myötä sodan jälkeen. Nizzan lisäksi Cannes oli noussut turismin keskukseksi. Toisessa maailmansodassa Natsi-Saksa valloitti Ranskan pohjoisosan, ja eteläosat jäivät miehittämättömiksi Vichyn Ranskan alaisuuteen. Italialaiset miehittivät kuitenkin alueita Provencen itäosissa. Saksalaiset miehittivät Ranskan eteläosatkin vuonna 1942, ja ranskalaiset upottivat jäljellä olleen laivastonsa Toulonin satamaan. Provencessa järjestettiin vastarintaliike, ja se vapautettiin vuonna 1944, kun yhdysvaltalaiset ja vapaan Ranskan joukot nousivat maihin lähellä Saint-Tropez'ta.
Turismi palasi jälleen alueelle sodan päätyttyä. 1960-luvulla alkoi Pohjois-Afrikkalaisten massiivinen muuttoaalto alueelle, mikä on sittemmin johtanut jännitteisiin. Algerian sodan seurauksena alueelle muutti myös sieltä paenneita ranskalaisia siirtolaisia. Liikennettä on kehitetty Marseillessa avatulla metroverkolla ja TGV-yhteydellä Pariisiin. Vuonna 1990 Nizzan pormestari Jacques Médecin pakeni Uruguayhin korruptiosyytteiden takia.
Politiikka
Provence-Alpit-Rivieran alueneuvoston puheenjohtajana toimii sosialistisen puolueen edustaja Michel Vauzelle. Hänet valittiin virkaansa ensimmäisen kerran vuonna 1998, ja nykyinen alueneuvoston puheenjohtajuus on hänen kolmantensa. Vauzellen johtama vasemmisto voitti selvän enemmistön vuoden 2010 aluevaaleissa ja sai 72 edustajaa oikeiston 30 ja Front Nationalin 21 edustajaa vastaan.
Maantiede
260px|thumb|oikea|Provence-Alpit-Rivieran kartta. Provence-Alpit-Rivieran pinta-ala on yhteensä 31 400 km². Alue rajoittuu pohjoisessa Alppeihin, etelässä Välimereen, lännessä Rhônejokeen ja idässä Italian rajaan. Alppien vuoristoista Provence-Alpit-Rivieran alueella ovat Monts du Vaucluse, Monts du Lubéron, Alpes de Provence, Montagne Sainte-Victoire, Massif des Maures ja Monts du Mercantour. Nimityksellä Provence viitataan usein alueen rannikkoon ja sisämaahan Rhône- ja Varjokien välillä. Ranskan Riviera ulottuu Alpes-Maritimesin departementin rajojen sisällä Varjoen laaksosta Italian rajalle. Alueen länsiosassa ovat Comtat'n, Craun ja Camarguen tasangot, jotka ovat Rhônejoen valuma-aluetta.
Erilaiset luonnonkatastrofit ovat alueella suhteellisen tavallisia ja esimerkiksi vuosien 1982 ja 2005 välillä 80 prosenttiin alueen kunnista oli jossakin vaiheessa julistettu hätätila. Merkittävimpiä luonnonkatastrofeja ovat olleet Rhônejoen tulvat vuosina 1856, 1993, 1994 ja 2003, Lambescin maanjäristys vuonna 1909, Ubayen tulva vuonna 1956, Ouvèzin tulva 1992 sekä Guilin tulva ja siihen liittyneet maanvyörymät vuonna 2000.
Luonto
Provence-Alpit-Rivieran pinta-alasta 23 prosenttia on eri tavoin suojeltua aluetta. Alueella on viisi alueellista luonnonpuistoa – Luberon, Queyras, Verdon, Camargue ja Alpilles – ja kolme kansallispuistoa: Écrins, Mercantour ja Port-Cros. Camarguen alue Rhônejoen suistossa on Euroopan tärkeimpiä kosteikkoja. Alueella tavataan useita lintulajeja, joihin lukeutuvat esimerkiksi ruskohaikara ja flamingo. Alueella elää myös vapaasti laiduntavia camarguenhevosia ja camarguenkarjaa. Alueelle ulottuvilla Alpeilla tavataan esimerkiksi mufloneita, vuorikauriita ja gemssejä. Provence-Alpit-Riviera on myös yksi harvoista kreikankilpikonnan esiintymisalueista Ranskassa.
Liikenne
200px|thumb|vasen|Junia rautatiesillalla [[La Redonnessa.]] Provence-Alpit-Rivierassa on kaksi suurta lentokenttää, Marseille-Provence ja Nice-Côte d’Azur. Pienempiä lentokenttiä on Avignonissa, Nîmesissä ja Toulonissa. Kahden suurimman lentokentän kautta kulkee vuosittain noin 10 miljoonaa henkilöä. Alueella on viisi kaupallista satamaa, ja ne sijaitsevat Arlesissa, Le Pontet'ssa, Toulonissa, Nizzassa ja Marseille-Fosissa. Laivaliikennettä on myös alueen joilla. Paikallista rautatieliikennettä hoitaa Ranskan valtion rautatiet, eli Société Nationale des Chemins de Fer (SNCF). Provence-Alpit-Rivierassa kulkee myös TGV-juna. Alueen moottoritieverkko on maksullinen. Moottoriteiden lisäksi alueella on pienempiä Route nationale- ja Départmentale-teitä.
Talous
Provence-Alpit-Rivieran työpaikoista suurin osa, kahdeksan kymmenestä, on palvelualalla. Muualla Ranskassa työpaikkojen jakauma on samankaltainen vain Île-de-Francen alueella. Tähän on vaikuttanut etenkin turismi. Teollisuudellakin on merkittävä asema, vaikkakin se on suhteessa vähemmän merkityksellinen kuin monilla muilla alueilla. Teollisuus on keskittynyt etenkin alueen itäosiin. Maatalous on tärkeässä asemassa Carpentras'n ja Châteaurenardin alueilla, joissa kasvatetaan esimerkiksi viiniä ja kasviksia. Provence-Alpit-Rivieran työttömyysluvut ovat Ranskan keskiarvoa suuremmat, mutta ero keskiarvoon on pienentynyt. Provence-Alpit-Rivieran bruttokansantuote oli vuonna 2009 yhteensä 138 002 miljoonaa euroa, mikä oli Ranskan alueista kolmanneksi suurin määrä Île-de-Francen ja Rhône-Alpesin jälkeen. Henkilöä kohden bruttokansantuote oli 27 855 euroa, mikä oli samoin kolmanneksi eniten Ranskassa.
Arkkitehtuuri
Provence-Alpit-Rivieran alueen arkkitehtuuriin on vaikuttanut historian aikana useampi erilainen arkkitehtuurinen tyylisuunta. Rooman valtakauden aikaisesta arkkitehtuurista näkyvimpiä ovat useat säilyneet amfiteatterit, triumfikaaret ja kylpylät. Monet niistä on rakennettu paikallisesta kalkkikivestä. 1000-luvulta 1100-luvulle alueella rakennettiin romaanisen tyylin mukaisia rakennuksia. Tyypillisiä piirteitä romaaniselle tyylille ovat symmetrisyys ja yksinkertaisuus. Tyyliä käytettiin etenkin kirkkorakennuksissa. Romaanisen aikakauden jälkeen alettiin rakentaa linnoituksia ja kaupunkien muureja sotimisen seurauksena. 1600-luvulta 1700-luvulla rakennettiin klassiseen tyyliin, mikä ilmenee esimerkiksi ovien ja ikkunoiden kaiverruksina. Klassisen kauden jälkeen arkkitehtuurissa alkoi vaikuttaa alueen kehitys turismikohteena. Tuolloin rakennettiin muun muassa huviloita, hotelleja ja taiderakennuksia.
Elokuva
Ensimmäisten elokuvien joukossa tehty Lumièren veljesten Juna saapuu asemalle kuvattiin La Ciotat’ssa Provence-Alpit-Rivierassa. Alueella toimi myös varhainen ranskalaisen elokuvan vaikuttaja Marcel Pagnol, jolla oli studioita Marseillessa. Cannesin elokuvajuhlat pidettiin ensimmäisen kerran vuonna 1946. Tapahtuma on elokuvamaailman arvostetuimpia. Elokuvia esitetään tapahtuman aikana myös päätapahtumapaikka Palais des Festivalsin ulkopuolella useissa eri cannesilaisissa elokuvateattereissa.
Taide
Keskiajalla Provencen taiteeseen vaikuttivat etenkin Avignonin ja Nizzan koulut, josta tuli tärkeä taiteen keskus. Nizzan koulussa vaikutti etenkin Bréan suku, jonka töitä on edelleen monissa alueen kirkoissa. 1600-luvulla elänyttä kuvanveistäjä Pierre Puget'ta kutsuttiin Provencen Michelangeloksi. Pugetin töitä on esillä etenkin hänen kotikaupungissaan Marseillessa. Tunnetuimmat paikalliset taiteilijat elivät kuitenkin 1800- ja 1900-luvuilla. Heidän lisäkseen alueelle tuli muualtakin taiteilijoita, kun alue oli saanut mainetta etenkin valaistuksensa takia. 1800- ja 1900-lukujen aikana kuuluisimpia alueella työskennelleitä taiteilijoita olivat muun muassa Pablo Picasso, Henri Matisse, Pierre Auguste Renoir ja Paul Signac.
Kirjallisuus
220px|thumb|oikea|[[Frédéric Mistral.]] Varhaisen pohjan kirjallisuudelle muodostivat trubaduuriballadit, sekä Noel-nimellä tunnetut uskonnolliset runot. Tunnetuimpia varhaisia kirjailijoita oli esimerkiksi Nostradamus, joka julkaisi ennustuksia. 1700-luvulla vaikuttivat Tobias Smollett ja markiisi de Sade. Provencelaisen kirjallisuuden nousukautena pidetään 1800-lukua. Tuolloin esimerkiksi Frédéric Mistral alkoi julkaista kirjallisuutta myös provensaaliksi. Mistral sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1904. Muita tunnettuja 1800-luvun ja 1900-luvun alun kirjailijoita olivat Alphonse Dauet ja René Char. Myöhemmin tunnetuksi tulleita kirjailijoita ovat muun muassa Sébastien Japsirot, Marcel Pagnol ja Jean-Marie Gustavie Le Clêzio.
Kieli
220px|thumb|vasen|Provensaalilla kirjoitettu tienviitta. Provence-Alpit-Rivierassa puhutaan ranskan kielen lisäksi paikallista kieltä, eli provensaalia, joka luokitellaan oksitaanin murteeksi. Kielessä on vähemmän germaanisten kielten vaikutusta kuin standardiranskassa ja se on lähellä espanjaa ja katalaania. Aktiivisia käyttäjiä kielellä on arviolta alle 100 000. Noin 45 000 henkilöä käyttää kieltä lastensa kanssa. Muita suuria, mutta vierasperäisiä kieliä Provence-Alpit-Rivierassa ovat englanti, italia ja arabia.
Urheilu
Provence-Alpit-Rivieran jalkapallojoukkueista AC Arles, OGC Nice ja Olympique de Marseille pelaavat Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä. Lisäksi RC Toulonnais pelaa Ranskan Top 14 Rugby union -sarjassa. Pyöräilykisa Tour de France kulkee alueen läpi kesäkuussa. Provence-Alpit-Rivierassa harjoitetaan myös härkätaistelua. Paikallinen nimi lajille on cource à la cocarde ja tapahtuma alkaa härkien ajamisella areenalle kaupungin katuja pitkin. Itse härkätaistelussa matadori yrittää napata härän sarveen kiinnitetyn punaisen rusetin. Härkätaistelu päättyy ottelusta riippuen härän tappamiseen tai verettömästi.
Iijärvi (Inari)
Iijärvi on Näätämöjoen lähdejärvi Inarin pohjoisosassa. Järvi on noin 21 km pitkä ja 2 km leveä ja kuuluu lähes kokonaan Kaldoaivin erämaa-alueeseen.
Iijärvessä on alkuperäinen järvitaimenkanta sekä istutettuna rautua ja harmaanieriää. Haukikanta on harva, mutta koostuu suurista yksilöistä. Myös lohia nousee Iijärveen saakka. Siian kääpiömuodot reeska ja rääpys muodostavat tiheitä kantoja.
Iijärvestä lähtee vaikea Näätämöjoen melontareitti (92 km) Norjan puolelle Barentsinmereen. Reitti on erämainen ja koskia on runsaasti.
Kohtalo
Kohtalo (, mon. fata) tarkoittaa ennalta määrättyä tapahtumien kulkua. Usko jonkinlaiseen kohtaloon kuuluu osaan uskonnoista. Kohtalouskoa kutsutaan fatalismiksi.
Jotkut ajattelevat, että kohtalo tarkoittaa sitä, että ihminen toimii mekanistisesti syyn ja seurauksen lakien mukaan kuin kone, ja siksi seuraa ennalta määräytynyttä maailmanviivaa. Toisille kohtalon aikaansaa henkiolento, joka pyrkii tuottamaan ihmiselle tai asialle haluamansa kaltaisen tapahtumahistorian, vaikka tämä haluaisi muuta.
Ihmisen kohtalo saattaa joidenkin mielestä määräytyä esimerkiksi syntymähetkellä, toisten mukaan se on määräytynyt jo maailman syntyessä. Voidaan ajatella että on olemassa yksilön kohtalo, mutta myös suurempia, kuten kansakuntien tai maailman kohtaloita, joihin yksilön kohtalo nivoutuu.
Kohtalo saattaa olla täysin orjuuttava, johonkin suuntaan vetävä, tai jotain siltä väliltä. Joidenkin mukaan kohtalo toimii aina samalla tavalla, esimerkiksi huono-onniseksi syntynyt kokee aina huonoa onnea. Toisten mukaan kohtalo taas vaihtelee.
Ennustaminen perustuu siihen uskomukseen, että asioilla on jonkinlainen ennalta määräytynyt tulevaisuus, eli siis kohtalo.
Jeffrey Bell
Jeffrey Jackson Bell on yhdysvaltalainen televisiotuottaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän aloitti uransa vuonna 1999 käsikirjoittamalla televisiosarjassa Salaiset kansiot (1993–2002), josta hän siirtyi televisiosarjaan Angel (1999–2004), jonka showrunner hän oli sen kahdella viimeisellä tuotantokaudella. Hän on myös yksi showrunner televisiosarjassa S.H.I.E.L.D. Agentit (2013–2020).
Córdoba (Espanjan maakunta)
Córdoba on maakunta eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueen pohjoisosassa. Sen rajanaapureita ovat Málagan, Sevillan, Badajozin, Ciudad Realin, Jaénin ja Granadan maakunnat.
Córdoban pinta-ala on 13 771 neliökilometriä. Maakunnan väkiluku on 788 219 (vuonna 2017) ja väestötiheys 57,2 asukasta neliökilometrillä. 40 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa Córdobassa. Maakunnassa on yhteensä 75 kuntaa.
Biff Byford
Peter ”Biff” Byford (s. 15. tammikuuta 1951 Barnsley, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen laulaja sekä yksi Yorkshiressa 1970-luvulla perustetun metalli/rock-yhtye Saxonin perustajajäsenistä.
Copyfraud
thumb|right|100-luvulta peräisin olevan kannun alapuolella kuvaamisen kieltävä tarra tekijänoikeuksiin vedoten British Museumissa, vaikka kannun tekijänoikeudet ovat vanhentuneet. Tekijänoikeuspetos on termi, jota käytetään tapauksista, jossa joku väittää omistavansa johonkin teokseen tekijänoikeuden, vaikka ei omistaisikaan tekijänoikeutta, koska joku muu omistaa tekijänoikeuden tai teoksen tekijänoikeus on vanhentunut.
Tekijänoikeuspetoksen eri muotoja:
Tekijänoikeuspetos onnistuu yleensä, koska vain joidenkin valtioiden tekijänoikeuslaki kieltää tekijänoikeudesta valehtelemisen.
David Cal
David Cal Figueroa (s. 10. lokakuuta 1982 Cangas do Morrazo) on espanjalainen meloja ja olympiavoittaja. Hän edustaa seuratasolla Club de Mar Ría de Aldán -seuraa. Cal on voittanut urallaan viisi mitalia olympialaisista ja viisi mitalia MM-kisoista.
Hangman (elokuva)
Juoni
Karl Urban on poliisi, jonka vaimo murhattiin vuosi sitten kylmäverisesti, ja murhaajaa ei vieläkään ole saatu kiinni. Hän saa ratkaistavakseen nuoren naisen murhan, jossa uhri on pahoinpidelty ja sen jälkeen hirtetty. Mukaan liittyy toimittaja Christi Davies (Brittany Snow) ja eläkkeelle jäänyt poliisi Ray Archer (Al Pachino). Ensimmäinen epäilty on uhrin tyttöystävä, jonka syyttömyys kuitenkin selviää. Rikospaikka on hyvin verinen, ja käy ilmi, että veren seasta löytyy vierasta DNA:ta, joka ei kuulu uhrille. Laboratoriossa selviää, että DNA on entisen rikollisen David Greenin. Kolmikko matkaa kirkkoon, jossa Davidin uskotaan asuvan nykyään. Kun he ovat alttarilla, katosta putoaa yhtäkkiä toinen hirtetty ruumis, jolla on sikamaski päällään. Ray kaatuu ja satuttaa selkänsä, ja sen vuoksi epäilty pääsee pakenemaan. Poliisin saapuessa paikalle saapuu myös David Green. Hän kertoo, että viikko sitten joku hyökkäsi hänen kimppuunsa ja varasti hänestä verta.
Sanny Lindström
Sven Sanny Lindström (s. 24. joulukuuta 1979 Huddinge, Ruotsi) on uransa vuonna 2012 lopettanut ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi Elitserien-joukkue Färjestads BK:ssa. Hän toimi joukkueen varakapteenina. Lindström oki puolustava puolustaja, jonka vahvuuksiin kuului fyysisyys ja alivoimapelaaminen.
Seuraura
Lindström oli Huddinge IK:n kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana kaudella 1997–1998 Ruotsin I-divisioonassa. Colorado Avalanche varasi Lindströmin neljännellä kierroksella 112. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1999. Hän siirtyi varauksensa jälkeen heti seuraavaksi kaudeksi Pohjois-Amerikkaan, mutta Lindström ei kuitenkaan pelannut NHL:ssä asti. Hän edusti siellä kolmena kautena ECHL-joukkue Baton Rouge Kingsfishiä, AHL-joukkue Hershey Bearsia sekä UHL-joukkue Quad City Mallardsia. Enimmäkseen Lindström pelasi AHL:ssä, jossa yhteensä 68 ottelussa syntyivät tehot 1+2=3 sekä 118 jäähyminuuttia.
Kaudeksi 2002–2003 Lindström palasi kotimaahansa ja siirtyi Timrå IK:n riveihin. Kausi oli hänelle ensimmäinen Elitserienissä ja se toi Lindströmille 39 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 sekä 81 jäähyminuuttia ja yhdeksässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Kahdella seuraavalla kaudella hän toimi joukkueen varakapteenina. Kaudella 2004–2005 Lindström sijoittui 109 minuutillaan Elitserienin jäähypörssissä kymmenenneksi. Kesäkuussa 2005 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Timrån kanssa ja nousi kaudella 2005–2006 joukkueen kapteeniksi. Lindström hoiti virkaa kolme kautta. Hän teki kaudella 2007–2008 Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 3+10=13.
Helmikuussa 2008 Lindström teki vuoden mittaisen sopimuksen Sveitsin National League A:ssa pelaavan Rapperswil-Jona Lakersin kanssa kaudeksi 2008–2009. Hän teki siellä 41 runkosarjaottelussa tehot 5+12=17, joilla Lindström oli joukkueen tehokkain puolustaja. Hän keräsi 149 jäähyminuuttia ja sijoittui liigan jäähypörssissä toiseksi Fribourg-Gottéronin Shawn Heinsin jälkeen.
Huhtikuussa 2009 Lindström teki nelivuotisen sopimuksen Färjestads BK:n kanssa. Hän toimi kaudella 2009–2010 joukkueen kapteenina, mutta kaudella 2010–2011 Lindström jatkoi varakapteenina, kun Färjestadin aiempi kapteeni Rickard Wallin palasi joukkueeseen. Lindström voitti Ruotsin-mestaruuden keväällä 2011.
Lindströmin ura päättyi aivotärähdykseen CHL-ottelussa Jokereita vastaan vuonna 2012. Hän oli saanut useita aivotärähdyksiä jääkiekko-otteluissa jo aiemminkin.
Maajoukkueura
Lindström pelasi MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2010, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1999.
Kookospähkinä
pienoiskuva|Kookospähkinä 200px|thumb|Kookospähkinä (endokarppi), jonka kuitukerros (hedelmän kuori ja hedelmäliha) on kuorittu pois Kookospähkinä on kookospalmun hedelmä. Kasvitieteellisesti se on rakenteeltaan luumarja. Hedelmän karkeasta, punaruskeasta kuidusta valmistetaan naruja ja mattoja, ja hedelmän suurta siementä käytetään monin eri tavoin ravintona.
Kookospähkinän sisältö
300px|thumb|Kookospähkinän sisältö: 1 eksokarppi, 2 mesokarppi, 3 endokarppi, 4 siemenvalkuainen, 5 alkio Kookospähkinässä on uloimpana ohuen eksokarpin eli kuoren sisällä kuituinen mesokarppi, joka on pähkinän kuituraaka-aineen lähde. Kuitukerroksen sisällä on kova endokarppi eli luumarjan ”kivi”. Endokarpin sisällä on suuri ohutkuorinen siemen, jossa on syötävä siemenvalkuainen.
Ravintokäyttö
Siemenvalkuaisen lisäksi kookospalmun siemen sisältää kirkasta nestettä, jota myydään kookosvetenä. Kasvitieteilijät kutsuvat nestettä kookosmaidoksi. Sitä käytetään usein sellaisenaan janojuomana.
Elintarvikkeena tunnettu kookosmaito sen sijaan on siemenvalkuaisesta jauhamalla, puristamalla ja uuttamalla saatua valkoista nestettä. Tuotteen viskositeetti voi vaihdella hyvin maitomaisesta lähes jähmeään; jälkimmäistä myydään myös ”kookoskermana”. Kookosmaitoa ja -kermaa käytetään paljon etenkin thaimaalaisessa ruuassa hyvin samaan tapaan kuin kermaa ja maitoa länsimaisessa keittiössä.
Brett Dalton
Brett Patrick Dalton (s. 7. tammikuuta 1982) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten agentti Grant Wardin sekä Hiven rooleista vuonna 2013 alkaneessa televisiosarjassa S.H.I.E.L.D. Agentit.
Kookospähkinä
Ravintokäyttö
Siemenvalkuaista voidaan myös raastaa, jolloin siitä saadaan kookoshiutaleita. Niitä käytetään pääasiassa jälkiruokiin ja makeisiin. Kookospähkinän kuivattu siemenvalkuainen on kopraa.
Brett Dalton
Dalton on kotoisin Kalifornian San Josésta. Näyttelemisestä hän kiinnostui high schoolin lopulla. Hän opiskeli ensin Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja sitten Yalen teatterikoulussa. Valmistuttuaan Dalton etsi ensin parin vuoden ajan töitä New Yorkin teattereista, mutta ei saanut rooleja ja koetti sitten onneaan elokuvien ja television parissa. Hänen ensimmäisiin roolitöihinsä lukeutuvat vierailuroolit televisiosarjoissa Blue Bloods ja Kasarmin naiset sekä sivuosa televisioelokuvassa Killing Lincoln.
Kookospähkinä
Ravintokäyttö
Valkoinen pähkinäinen kookoksen siemenvalkuainen sisältää noin 35 prosenttia kookosöljyä, joksi se voidaan myös jalostaa eri menetelmillä. Vaikka kookosöljy on kasviperäinen öljy, se poikkeaa olennaisesti useimmista muista kasviöljyistä sikäli, että se sisältää noin 90 % tyydyttyneitä rasvahappoja, joista suuri osa on keskipitkiä rasvahappoja.
Brett Dalton
Marraskuussa 2012 Dalton valittiin näyttelemään yhtä päärooleista Marvelin ja ABC:n televisiosarjassa S.H.I.E.L.D. Agentit. Hänen roolihahmonsa on S.H.I.E.L.D.-järjestön kenttäagentti Grant Ward, joka liittyy Phil Coulsonin kokoamaan tiimiin. Sarjan edetessä Wardista paljastuu pimeämpiä puolia. Dalton sai roolistaan parhaan televisiossa läpimurron tehneen miesnäyttelijän Teen Choice -palkinnon vuonna 2014.
Kookospähkinä
Ravintokäyttö
Kookospähkinä on tuore, kun ravistettaessa neste hölskyy hedelmän sisällä. Kun hedelmä vanhenee, neste imeytyy siemenvalkuaiseen.
Brett Dalton
Dalton esiintyy ääninäyttelijänä vuonna 2015 julkaistussa videopelissä Until Dawn. Hän sai roolin alun perin jo pian valmistumisensa jälkeen, mutta peliä päätettiin sen jälkeen muuttaa erilaiseksi ja julkaisu viivästyi. Roolituksia tehtiin uudestaan, mutta Dalton sai pitää roolinsa.
Kookospähkinä
Ravintosisältö
100 grammaa kookospähkinää sisältää:
Kookoskuidut
Kookoskuitua eli kookospähkinäkuitua saadaan kookospalmun hedelmän kuorikerroksesta. Se on ainoa kaupallisesti merkittävä hedelmäkuitulaji. Kuoren sisäpinnasta kuidut irrotetaan liottamalla, minkä jälkeen ne puhdistetaan hakkaamalla ja häkilöimällä eli suoristamalla ja jaottelemalla niitä piikkiharjalla. Tuhannesta pähkinästä voidaan erottaa noin 140 kilogrammaa hyvää kuitua ja 40 kg harjoihin kelpaavaa kuitua. Kierteisten kuitujen pituus voi olla jopa 250 mm, mutta peruskuidut ovat vain 0,5–1,0 mm pitkiä. Kookoskuituja käytetään mattojen valmistuksessa ja aiemmin myös köysien teossa.
Pitkäkoipisirri
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 18–23 cm, siipien kärkiväli 37–42 cm ja paino 50–70 g. Vaalean värityksensä, pitkän kaulansa ja kaarevan nokkansa takia pitkäkoipisirri muistuttaa kuovisirriä, mutta sen koivet ovat paljon pidemmät ja vaaleammat. Lentävästä linnusta huomaa, ettei pitkäkoipisirrillä ole vaaleaa raitaa siivissä. Sukupuolet ovat saman väriset.
Levinneisyys
Tämä pitkän matkan muuttolintu talvehti Etelä- ja Keski-Amerikassa ja pesii Pohjois-Amerikan pohjoisosissa Alaskan ja Kanadan pohjoisimmilla tundraan rajoittuvilla rannikoilla. Maailman populaatio on kooltaan noin 200 000 yksilöä. Laji on mahdollisesti taantumassa, mikä saattaa johtua lumihanhien lisääntymisestä niiden pesimäalueilla, sillä laiduntavat hanhilaumat häiritsevät sirrien pesintää. Se harhautuu joskus Eurooppaan muuttomatkoillaan. Suomessa pitkäkoipisirri on tavattu toistaiseksi kahdesti; kesäkuussa 1983 Kotkan Hovinsaaressa, ja heinäkuussa 2013 Porissa.
Elinympäristö
Pesimäaikana tundran vetisillä niityillä ja soilla. Muuttoaikoina levähtää lieterannoilla, suuremmassa määrin sisämaan vesistöjen kuin meren rannalla.
Ravinto
Syö pääasiassa rantavedessä ja lietteessä eläviä pieniä selkärangattomia, vähäisessä määrin vesikasvien osia.
Baryton
thumb|120px|Baryton, valmistettu Saksassa 2001. Baryton (bariton, viol barritone, paradon, paridon, pariton, viola di bardone, viola di bordone) on historiallinen jousisoitin, bassogamba, johon on lisätty kannen ja otelaudan välissä kulkeva toinen kielistö. Toisen kielistön takia gamban kaula on levennetty, koska kielistön on mahduttava kulkemaan gambankielien suuntaisesti koko soittimen pituudelta, aivan kannen alareunasta ylös tappikoteloon asti. Nämä kielet ovat myös näppäiltävissä vasemman käden peukalolla. Kielillä on myös toinen tehtävä: soitettaessa jousella gambankieliä reagoi lisätty kielistö myötävärähtelyllä. Soittotekniikka vaatii vasemman käden sormilta kahta toimintaa: gamban kielten painamista otelautaa vasten ja lisätyn kielistön kielten näppäilemistä peukalolla otelaudan alapuolelta. Lisättyä kielistöä nimitetään resonanssikieliksi.
Risto Lehmusoksa
Risto Veli Lehmusoksa (s. 8. toukokuuta 1936 Äänekoski) on suomalainen kääntäjä, kustannusjohtaja ja ruokakulttuurista kirjoittava tietokirjailija.
Baryton
Baryton saa erityistä merkitystä Joseph Haydnin (1732—1809) soittimelle säveltämästä suuresta teosmäärästä. Haydn toimi vuosina 1761—1791 Esterházyn hovissa kapellimestarina, jonka moniin tehtäviin kuului myös säveltäminen hovin eri tilaisuuksiin. Haydn sävelsi 170 kappaletta barytonille eri soitinten kera ja organisoi myös hovin orkesterin säveltäviä jäseniä apuun. Tuloksena syntyi laaja, yhteensä noin 400 sävellyksen ohjelmisto, josta on säilynyt 250 teosta. Suurin osa näistä teoksista on trioja barytonille, alttoviululle ja sellolle - ilmeisesti sekä ruhtinaan että Haydnin eniten arvostamalle kokoonpanolle. Nämä teokset syntyivät vuosina 1762—1775, jota aikaa kutsutaan barytonin kultaiseksi kaudeksi.
Varsinaisena barytonin edeltäjänä voidaan pitää lyyragambaa (engl. lyra viol). Se on pienikokoinen bassogamba, joka oli suosittu Englannissa lähes tarkalleen koko 1600-luvun ajan. Lyyragambaan kuului sen alkuvaiheessa resonanssikielistö. Soittimelle antaa erityistä merkittävyyttä sille sävelletty laaja ja musiikillisesti arvokas ohjelmisto, jolle on tunnusomaista lukuisat erilaiset tarvittavat viritykset. Barytonit voidaan jakaa niissä käytettävien viritysten perusteella kolmeen ryhmään: barokkibaryton, kolmikielistöinen baryton ja klassinen baryton.
Risto Lehmusoksa
Lehmusoksa toimi Gummerus Kustannus Oy:ssa kotimaisen kaunokirjallisuuden osastopäällikkönä ja kirjallisena johtajana sekä vuosina 1985–1994 kustantamon toimitusjohtajana.
Lehmusoksa on suomentanut 1960-luvulta alkaen kirjoja saksan, englannin ja ruotsin kielestä sekä kääntänyt myös artikkeleita venäjästä. Hän on kirjoittanut useita tietokirjoja ruokakulttuurista, osan yhdessä vaimonsa Ritva Lehmusoksan kanssa.
Baryton
Barokkibaryton oli käytössä vuosina 1610—1720 synnyinmaassaan Englannissa, Brandenburgin hovissa Berliinissä ja Königsbergissä, Kuurinmaalla, Kasselissa, Sleesiassa ja Wienissä. Barokkibarytonin jousella soitettavat kielet viritettiin lyyragamban tapaan lukuisiin eri virityksiin. Resonanssikielet viritettiin yleensä suuren oktaavin alueelle diatoniseen tai kokonaan tai osittain kromaattiseen asteikkoon. Kolmikielistöinen baryton pohjautuu barokkibarytonin, johon on lisätty kolmas kielistö. Kolmas kielistö sijaitsee kannen tasolla, jousella soitettavien kielten vieressä ja edestä katsottuna otelaudan vasemmalla eli jousikäden puolella. Kolmannen kielistön kieliä näppäillään oikean käden eli jousikäden sormilla, joten samaan aikaan jousella soittaminen ei ole mahdollista.
Lämpöpatteri
Tyypillisesti patteri on kiinteästi asennettu. Sähkötoimisista pattereista on myös siirrettäviä pistokkeellisia versioita (sähkölämmitin).
Baryton
Klassinen baryton oli varsin rajoitetussa käytössä Euroopan saksankielisellä alueella, sen eräs määrite "kuninkaiden soitin" kuvaa sattuvasti ainakin yhtä osaa käyttäjistään. Tämä versio oli käytössä mahdollisesti jo 1730-luvulta aina 1820-luvulle saakka. Klassisessa barytonissa jousella soitettavien kielten viritys seuraa kehitystä viola da gambassa, jonka viritys vakiintui myös barytonissa.
Lämpöpatteri
Lämpöpattereiden tyypit
Lämpöpatterit jaetaan toimintaperiaatteensa mukaan joko radiaattoreihin tai konvektoreihin. Radiaattoreissa lämmön siirto perustuu lämpösäteilyyn, konvektoreissa kiertävän ilman lämmittämiseen. Lämmönjakotavan vuoksi konvektoreiden pinnat ovat radiaattoreiden pintoja viileämpiä. Rakennetyypit voidaan myös yhdistää, jolloin esimerkiksi radiaattorin takapintaan kiinnitetään ilmankiertoa ja lämmönjakoa tehostavat metallilevyt.
Baryton
Barytonin soitto tänään
Toisen maailmansodan jälkeen toimineet barytoninsoittajat olivat yleensä konsertoivia sellon tai viola da gamban -soittajia, jotka hakeutuivat soittimen pariin Haydnin barytonohjelmiston innostamina ja keskittyivät lähinnä Esterhazylle sävellettyyn ohjelmistoon. Barokkibarytonin soittajina tunnetaan vain Alfred Lessing ja Jeremy Brooker. Jälkimmäinen on myös ainoa kolmikielistöisen barytonin soittaja. Brooker on ainoa barytonia pääsoittimenaan pitävä esiintyvä taiteilija. Suomessa toimii vuonna 2002 perustettu yhtye Suomalainen Barytontrio, joka on erikoistunut Haydnin barytontrioihin. Sen barytonisti Markus Kuikka soittaa myös barokkibarytonia.
Lämpöpatteri
Vesikiertoinen lämpöpatteri ja kiertovesijärjestelmä
thumb|Vanhanaikainen vesikiertoinen patterilämmitin. Useimmiten lämpöpatterit liitetään kiertovesilämmitysjärjestelmään, eli ne lämmitetään kuumalla patterin sisällä kiertävällä vedellä. Vesi kiertää erillisessä putkistossa joko kiertovesipumpun avulla tai ns. vapaakierrolla huonetilasta ja lämpöpatterista toiseen, ja viimein takaisin varaajaan. Varaajan vesi lämmitetään joko öljy-, puu-, pelletti- tai kaasukäyttöisellä lämpökattilalla, sähkövastuksella, kaukolämpöverkostoon liitetyllä lämmönsiirtimellä maalämpöpumppujärjestelmällä tai aurinkokeräimillä.
Vesikiertoisen järjestelmän huolto
Mikäli kiertovesiputkistoon joutuu ilmaa, se kertyy putkiston korkeimpaan kohtaan, tai mahdollisesti lämpöpatteriin, joka on tällöin ilmattava, sillä muuten lämpöpatterista lämpiää vain alaosa. Putkistossa oleva ilma voi aiheuttaa myös lorisevaa ääntä. Tämä korjataan ilmaventtiilillä.
Sähkötoiminen lämpöpatteri
Sähköpatteri on sähkövastuksilla lämpenevä yleensä teräspellistä tehty lämmityslaite eli energia patteriin tuodaan sähkövirtana. Sähkötoimisia lämpöpattereita tuotetaan myös siirreltävinä pistokkeellisina malleina.
Suora sähkötoiminen lämpöpatteri
Sähkötoiminen lämpöpatteri, arkikielessä "sähköpatteri", on yleensä suoraa lämpöä antava konvektori: lämmittimen kuumat pinnat aiheuttavat ilmavirtauksen, jossa ohimenevä ilma lämpeää ja leviää virtauksen avulla huonetilaan. Lämmittimellä itsellään ei ole merkittävää lämmönvarauskapasiteettia vaan se lämmittää tilaa ainoastaan sähköenergiaa kuluttaessaan. Suora sähkölämmitys on asennuskustannuksiltaan edullista, mutta käyttökustannuksiltaan varaavaa kalliimpaa.
Varaava sähkötoiminen lämpöpatteri
Sähkötoimisen lämpöpatterin lämmönvarauskapasiteettia voidaan suurentaa kasvattamalla patterin massaa. Varaavan sähköpatterin pintalämpötila ja siten sen lähistön ilman lämpötila on yleensä huipultaan matalampi ja tasaisempi kuin kevytrakenteisen. Näin koska yleensä lämmön tuottavaa sähkövastusta käytetään päälle-pois -sykleissä, ei säätämällä sen jatkuvaa tehoa. Varaava patteri varastoi itseensä saman lämpömäärän pienemmällä pintalämpötilalla ja myös tasaisempana. Varauskyky toimii siis puskurivarastona. Patterin massaa voidaan kasvattaa täyttämällä se öljyllä (öljytäytteinen sähkölämmitin) tai sijoittamalla sen sisään sopivanmuotoisia betonikiviä. Myös lämpöpatterin kuori voi olla varaava, esimerkiksi kivirakenteinen – Suomessa tuotetaan vuolukivirakenteisia sähkölämmityspattereita.
Sähkölämmitteinen lämpöpatteri voi olla myös varaavan ja suoraa lämpöä antavan yhdistelmä, jolloin se toimii sekä radiaattorina että konvektorina. Tällöin patterissa on ilman kiertoa ja lämmönluovutusta tehostava rivoitus.
Lämmityspattereiden ohjaus
Pattereiden luovuttamaa lämpötehoa säädellään ilman lämpötilaan reagoivalla termostaatilla.
Patteritermostaatti
Patteritermostaatti on vesikeskuslämmityksen patterin oleellinen osa. Patteritermostaatti säätelee veden virtaamaa ja katkaisee veden kierron patterissa lämpötilan noustua haluttuun arvoon ja lämpötilan laskiessa se taas aukeaa.
Vesikiertoisissa pattereissa termostaatti säätää veden virtaamaa patteriventtiilin avulla. Jokaisessa patterissa on oma termostaattinsa. Vesikiertoinen järjestelmä saattaa olla myös kiinteäsäätöinen, ilman mahdollisuutta lämpötehon säätöön.
Sähkötoimisten lämpöpattereiden toimintaa ohjataan yleensä termostaatilla, joka katkaisee virran kun lämpötila on riittävän korkea. Termostaatteja voi olla jokaisessa patterissa omansa, tai useampaa patteria ohjataan yhdellä termostaatilla.
Huonetermostaatti
Termostaatti voi olla myös ns. huonetermostaatti, jolla hallitaan kaikkia huoneessa olevia pattereita ja mahdollisesti myös jäähdytyslaitteita (jäähdytyspalkki). Huonetermostaatin etuna on sen helppokäyttöisyys, termostaatti säätelee lämpöä automaattisesti, haittana kalliimpi investointikustannus.
Shaun Heshka
Shaun Heshka (s. 30. heinäkuuta 1985 Melville, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Rauman Lukossa.
Ura
Heshka pelasi juniorina SJHL:n Melville Millionairesissa ja WHL:n Everett Silvertipsissä. Viimeisenä kautenaan Silvertipsissä hän voitti WHL:n puolustajien syöttöpörssin 49 syötöllään. Kaudeksi 2006–2007 Heshka siirtyi kolmen vuoden tulokassopimuksella NHL-seura Vancouver Canucksiin, mutta joutui pelaamaan sen farmijoukkueessa AHL:n Manitoba Mooseen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi lisäksi kolme ottelua ECHL:n Victoria Salmon Kingsissä, mutta seuraavat kaksi kautta kuluivat kokonaisuudessaan Moosessa. Kesäkuussa 2009 Heshka siirtyi Canucksista Phoenix Coyotesin organisaatioon. Kaudella 2009–2010 hän pelasi ensimmäiset kahdeksan NHL-otteluaan Coyotesissa, mutta vietti valtaosan kaudestaan AHL:n San Antonio Rampagessa.
Kaudeksi 2010–2011 Heshka siirtyi Itävallan pääsarjan EC Red Bull Salzburgiin, jossa voitti kauden päätteeksi Itävallan-mestaruuden. Ennen seuraavaa kautta hän oli try-outilla Los Angeles Kingsissä, muttei saanut sopimusta. Lokakuussa 2011 Heshka siirtyi AHL:n Binghamton Senatorsiin, jossa pelasi vain marraskuulle asti, jolloin vaihtoi loppukaudeksi toiseen AHL-seuraan, Peoria Rivermeniin. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi SM-liigajoukkue Porin Ässiin, jossa Heshka voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden. Joukkueessa esitetyt hyvät otteet noteerattiin myös Venäjällä ja poikivat sopimuksen Kazaniin.
Kaudeksi 2021–2022 Heshka siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Tammikuussa 2022 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2022–2023 Heshka nimettiin Sportin varakapteeniksi.
Kolme päivää ennen siirtotakarajaa helmikuussa 2023 Heshka siirtyi loppukauden 2022–2023 kattavalla sopimuksella Rauman Lukkoon. Siirron taustalla oli Sportin aloittamat tyhjennysmyynnit seuran taloustilanteen helpottamiseksi. Hänelle joukkuetta suositteli myös Heshkan joukkuetoverina Sportissa pelannut Janne Keränen, joka oli pelannut aiemmin seitsemän kautta Lukossa.
Yksityiselämä
Heshka on ollut pitkään naimisissa kanadalaisen Laura Hudsonin kanssa.
Margitta Pufe
Margitta Pufe (o.s. Ludewig, ent. Droese, s. 10. syyskuuta 1952 Gera, Thüringen) on itäsaksalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hän saavutti arvokisamitaleja kuulantyönnössä ja kiekonheitossa.
Margitta Droese sijoittui Montréalin 1976 olympialaisissa kuulantyönnössä kuudenneksi tuloksella 19,79 m. Milanon EM-hallikisoissa 1978 hän saavutti kuulantyönnössä hopeaa tuloksella 19,77 m. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän saavutti hopeaa kiekonheitossa tuloksella 64,04 m ja pronssia kuulantyönnössä tuloksella 20,58 m. Moskovan 1980 olympialaisissa hän saavutti Pufe-nimisenä kuulantyönnössä pronssia tuloksella 21,20 m ja sijoittui kiekonheitossa viidenneksi tuloksella 66,12 m.
Tobolsk
Tobolsk on kaupunki Tjumenin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Irtyšin rannalla lähellä Tobol-joen suuta 247 kilometriä Tjumenista koilliseen. Kaupunki on Tobolskin piirin keskus. Tjumenin ja Surgutin välisen rautatien samanniminen asema sijaitsee 14 kilometrin päässä kaupungista. Asukkaita on 99 800 henkeä (vuonna 2008). thumb|left|230px|Tobolskin kuvernementti vuoden 1800 kartalla. thumb|230px|left|Näkymä Tobolskiin Kristuksen kirkastuksen kirkon kellotornista. [[Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorskin värivalokuva vuodelta 1912.]]
Kasakat perustivat Tobolskin vuonna 1587 lähelle paikkaa, jossa vuonna 1582 käytiin ratkaiseva taistelu Siperian valloittajan Jermakin ja Siperian kaanikunnan joukkojen välillä. Kaupungin aseman Tobolsk sai vuonna 1590. Vuonna 1600 se siirrettiin nykyiselle paikalleen Tšukmanin niemelle. Vuosien 1643, 1677 ja 1680 tulipalot tuhosivat kaupungin kokonaan.
1500-luvun lopusta aina 1700-luvulle asti Tobolsk oli Siperian hallinnollinen, sotilaallinen ja kirkollinen keskus sekä tärkeä Euroopan, Kiinan ja Keski-Aasian välisen kaupan välittäjä. Vuonna 1708 siitä tuli Uralilta Tyynelle valtamerelle levittäytyneen Siperian läänin pääkaupunki. Vuosina 1773–1774 kaupunki toimi hallituksen tukikohtana Jemeljan Pugatšovin talonpoikaiskapinan tukahduttamisessa. Vuosina 1796–1918 se oli Tobolskin kuvernementin keskus. 1800-luvulla Tobolskin taloudellinen merkitys väheni kauppareittien siirtymisen ja Siperian rautatien rakentamisen seurauksena. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat kalastus ja kalanjalostus sekä nahkateollisuus.
1600-luvulta 1900-luvun alkuun saakka Tobolsk oli myös Siperian tärkein kulttuuri- ja koulukaupunki. Vuonna 1703 sinne avattiin Siperian ensimmäinen koulu, vuonna 1705 perustettiin teatteri, vuonna 1789 kaupungissa ilmestyi Siperian ensimmäinen aikakauslehti. Kulttuurielämässä huomattava rooli oli kaupunkiin karkotetuilla sivistyneistön edustajilla (mm. panslavismin isä Jurij Križanić, vanhauskoisuuden perustaja Avvakum, kirjailija Aleksandr Radištšev ja monet tunnetut dekabristit). Elokuusta 1917 huhtikuuhun 1918 kaupungissa pidettiin vangittuna keisari Nikolai II:ta perheineen.
Nykyään kaupungissa on suuri petrokemian tehdas, elintarviketeollisuutta ym. Korkeakouluopetusta antavat Tobolskin pedagoginen korkeakoulu sekä Tjumenin öljy- ja kaasuyliopiston osasto. Kaupungissa toimii teatteri sekä historiallis-arkkitehtoninen museo. Tobolsk on myös yksi Venäjän ortodoksisen kirkon keskuksista.
Kaupungin ytimen muodostaa 1600-luvun lopussa – 1800-luvun alussa rakennettu kivinen kreml. Sen sisällä on Siperian vanhin kivirakennus, vuosina 1681–1686 rakennettu Sofian katedraali kellotorneineen, barokkityylinen Pokrovan katedraali (1743–1746), klassistinen arkkipiispan talo sekä joukko 1700–1800-luvuilla pystytettyjä hallintorakennuksia. Vanhan kaupungin nähtävyyksiä ovat mm. Vapahtajan (1709–1713) sekä Pietarin ja Paavalin (1768–1788) kirkot. Kauppakeskustassa sijaitsevat Jumalanäidin ennusmerkin luostarin säilyneet rakennukset, pappisseminaarin rakennus sekä lukuisia 1700-luvulla rakennettuja kirkkoja. Kaupungissa on säilynyt paljon 1700–1900-luvun alun julkisia rakennuksia, kauppiastaloja ja puisia asuinrakennuksia.
Irtyšin oikealla rannalla Sibirka-joen suussa 20 kilometrin päässä Tobolskista on sijainnut Siperian kaanikunnan pääkaupunki Kašlyk eli Sibir.
Jakokosken museokanava
thumb|Jakokosken museokanavan sulku Jakokosken museokanava on yksi Pielisjoen kanavista Kontiolahdessa. Se sijaitsee muutaman kilometrin päässä Jakokosken kylästä ja parin kilometrin päässä Mönnin sillasta. Paikka on suosittu retkikohde. Alueella on myös leirintäalue.
Kanava rakennettiin 1877–1878. Kanavassa oli alkuaan puusulut. Vuonna 1907 sulut uusittiin kivi- ja betonirakenteisiksi. Vuosina 1956–1973 koko Pielisjoen porrastus toteutettiin ja vanhat kivi- ja betonisulut museoitiin.