cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grantham
Grantham on noin asukkaan kaupunki Lincolnshiren kreivikunnassa Itä-Midlandsin hallinnollisella alueella, Englannin itärannikolla. Se kuuluu South Kestevenin hallintopiiriin ja sijaitsee Withamjoen varrella, kreivikunnan pääkaupungista Lincolnista noin 39 km lounaaseen. Grantham muodostaa Great Gonerbyn, Barrowbyn ja muiden lähistön kylien kanssa asukkaan yhtenäisen taajama-alueen. Sillä ei ole omaa kunnanvaltuustoa (unparished area), vaan sen hallinnosta vastaa South Kestevenin valtuusto.
Granthamin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa noin 84 metriä korkea St. Wulfrumin kirkko. Tunnettuja kaupungissa syntyneitä henkilöitä ovat muun muassa entinen pääministeri Margaret Thatcher, ja televisio- ja radiopersoona Nicholas Parsons.
Veikko Pöysti
Veikko Henrik Pöysti (26. kesäkuuta 1909 Hamina – 23. joulukuuta 1942 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen työmies ja militantti kommunisti, joka kuului jatkosodan aikaiseen vastarintaliikkeeseen ja sai surmansa tulitaistelussa häntä pidättämään tulleiden Valtiollisen poliisin kanssa Tikkurilan Hiekkaharjussa.
Nuoruusaika
Veikko Pöystin isä nahkuri ja ammattiyhdistysaktiivi Matti Pöysti taisteli Suomen sisällissodassa punakaartin puolella ja pakeni sodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle. Matin pojat Einar, Veikko ja Taisto Pöysti olivat isänsä tavoin aktiivisia vasemmistolaisia, kommunistisen nuorisoliiton jäseniä. Veikko Pöystin ystävän arvion mukaan tämä aloitti aktiivisen "illegaalin" toiminnan vuoden 1927 tietämillä. Pöystit asuivat tuolloin Laatokan Karjalassa, Lumivaarassa.
SKP:n sotilaslinjan aktiivi ja etappimies
Veikko Pöystin toiminta arvioitiin viranomaisten taholta luonteeltaan maanpetokselliseksi jo 1920-luvun lopulla. Marraskuussa 1929 hän ilmaantui Metsäpirtissä Tapparin vartion lähellä olevaan taloon luullen olevansa Neuvostoliitossa. Talossa ollut rajavartija onnistui vahvistamaan vaikutelmaa ja houkutteli Pöystin lähtemään mukaansa. Paljastuessaan tämä oli ollut selvittämässä mahdollista uutta rajanylitysreittiä.
Pöysti tuomittiin seuraavana vuonna valtiopetoksen valmistelusta neljän ja puolen vuoden vankeuteen. Hän oli mm. osallistunut salaisten etappireittien ylläpitoon ja käyttämiseen laittomiin yhteyksiin Neuvostoliittoon SKP:n sotilaskomitean (”sotilaslinjan”) jäsenenä. Hänen lisäkseen tuomiolla oli muun muassa entisiä punajääkäreitä eli jääkäripataljoona 27:ssä toimineiden oppositioryhmien jäseniä. Myös hänen isänsä ja Einar-veljensä olivat tuomittujen joukossa.
Pöysti kärsi tuomiotaan Tammisaaren pakkotyölaitoksessa ja vapautui ehdonalaiseen huhtikuun 1934 lopulla. Vapauduttuaan Pöysti jatkoi etappitoimintaa ja muuta maanalaisen SKP:n työtä. Hänet pidätettiin Hyrsylän mutkassa, Rislakin mukaan pakomatkalla Neuvostoliittoon. Vankeustuomiota tuli syksyllä 1935 yhteensä kuusi vuotta ja kolme kuukautta. Hän vapautui 25. toukokuuta 1941, vähän ennen jatkosodan syttymistä. Sodan sytyttyä Pöystiä uhkasi pidätys ja päätyminen turvasäilöön. Hän katosi "maan alle".
Maanalaista toimintaa pääkaupunkiseudulla
Jatkosodan aikana vastarintaa tekevillä kommunisteilla oli pääkaupunkiseudulla maanalaista toimintaa Helsingissä ja lähikunnissa. Toimintaan sisältyi suoranaista vastarintaa, kuten liikenne- ja viestintäyhteyksien häirintää, julkaisujen laatimista ja jakelua sekä erilaisia tukitoimintoja, kuten majoituksen, muonituksen, vaatetuksen, asiapaperien ja rahoituksen sekä aseiden, ammusten ja räjähteiden järjestämistä. Kaikki tämä vaati yhteydenpitoa, kuljetuksia, viestintää ja kokoontumisia. Näistä tukitoiminnoista vastasivat usein naiset, joiden miehet olivat metsäkaartissa sekä nuoret pojat ja tytöt. Myös salanimillä ”Lasse”, ”Pitkä poika” ja ”Vaalea poika” tunnetun Pöystin avustajia olivat ainakin maanpetoksesta myöhemmin kuolemaan tuomittu ja teloitettu ompelija Martta Koskinen sekä myöhemmät SKDL:n kansanedustajat Olga Terho ja Anna-Liisa Hyvönen. Pöysti käytti kaupungilla liikkuessaan vääriä henkilöllisyyspapereita ja armeijan tai suojeluskunnan univormuja. Joskus hän esiintyi metsätyömiehenä.
Valtiollinen poliisi ja puolustusvoimat pyrkivät paljastamaan ja estämään toimintaa mm. tarkastamalla henkilöpapereita, tekemällä kotietsintöjä sekä pidättämällä ja vangitsemalla avainhenkilöitä.
Veikko Pöysti tunnettiin julkisuudessa viimeistään lokakuun alussa 1941 tapahtuneesta ampumavälikohtauksesta hänen yhden turva-asuntonsa rappukäytävässä. Pöysti haavoitti ratsattu asuntoa valvomaan asettunutta Valtiollista poliisia lievästi pistoolinlaukauksella Vilhovuorenkatu 7–9 sijaitsevassa Marjatan talossa, Sörnäisissä
Kun tykistön ammusvarasto Pitäjänmäen Pajakukkulalla yritettiin räjäyttää 27. elokuuta 1941, mukana olivat Pöystin lisäksi Martti Koivistoinen ja Taavi Pöyry. Koivistoinen teloitettiin ja Pöyry tuomittiin seitsemäksi vuodeksi kuritushuoneeseen, tosin ei pelkästään tästä teosta.
Tunnetuimpia tuhotöitä, joihin Veikko Pöysti on liitetty, oli Vaskiojan rautatiesillan räjäytys Hunsalan pysäkin lähellä Hyvinkään–Karkkilan välisellä kapearaiteisella rautatiellä 1. syyskuuta 1942. Pienempiin, mutta yleisöä puhuttaneisiin tekoihin kuului hyvinkääläisen kartanon lehmän varastaminen. Lehmä teurastettiin piileskelevien metsäkaartilaisten ruuaksi.
Kuolema
thumb|[[Fasismin vastustajien muistomerkki (1963) Helsingin Malmin hautausmaalla. Paikalle on haudattu 17 jatkosodan aikana teloitettua kommunistista vastarintamiestä ja -naista, joukossa myös Veikko Pöysti.]] Jo lokakuussa 1941 oli vastarinnantekijöiden yli pyyhkäissyt pidätysten aalto. Syytteitä nostettiin myöhemmin yli 20:ta pidätettyä vastaan esimerkiksi maanpetoksesta ja avunannosta maanpetokseen. Ankarin rangaistus kohtasi Urho Kaipaista, joka tuomittiin rikoksenuusijana kuolemaan sekä menettämään kansalaisluottamuksensa ainiaaksi. Pöystin tukiverkosto alkoi ilmiantojen ja pidätysten myötä heiketä. Hän luopui vuoden 1942 puolella viimeisestä asunnostaan Helsingissä, mutta onnistui suhteitaan käyttäen vielä saamaan käyttöönsä rakenteilla olevan talon Tikkurilan Hiekkaharju sta, silloisen Helsingin maalaiskunnan alueelta.
Jukka Rislakin arvion mukaan eräs Pöystin kiinni jääneistä yhdysmiehistä, joka tunsi talon sijainnin, paljasti sen kuulusteluissa viranomaisille. Iltapäivällä 23. joulukuuta 1942 pidättäjät saapuivat Pöystin piilopaikkaan Mäntytie 17:ssä (nykyinen Lemmikkitie) Hiekkaharjulle.
Mäntytie 17:ssä ja sen ympäristössä käytiin mahdollisesti tunteja kestänyt laukaustenvaihto. Siinä sai surmansa konstaapeli Viljo Innanen. Lisäksi haavoittui kolme Valtiollisen poliisin ja Liikkuvan poliisin miestä. Veikko Pöystiin osui tiettävästi useita luoteja. Hänen täsmällistä kuolinsyytään ei varmuudella tiedetä. Päämajan kirkollisasiain osaston kokoamista kaatuneiden luetteloista ja tilastokeskuksen kuolinsyytodistuksista tehdyn yhteenvedon mukaan Pöystin kuolinsyyksi on jälkimmäiseen merkitty "ammuttu pidätettäessä". Pöysti on haudattu Malmin hautausmaalle niin sanottuun Fasismin vastustajien yhteishautaan.
Alexander Stubb
Cai-Göran Alexander Stubb (s. 1. huhtikuuta 1968 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja professori. Hän oli Suomen pääministeri vuosina 2014–2015 ja Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja vuosina 2014–2016. Stubb toimi kansanedustajana vuosina 2011–2017. Hän on toiminut myös valtiovarainministerinä (2015–2016), ulkomaankauppa- ja eurooppaministerinä (2011–2014), ulkoministerinä (2008–2011) ja europarlamentaarikkona (2004–2008).
Kesällä 2017 Stubb nimitettiin Jan Vapaavuoren seuraajaksi Euroopan investointipankin varapääjohtajaksi. Toimikausi kesti tammikuuhun 2020. Sen jälkeen hänet valittiin professoriksi ja yksikön johtajaksi Italian Firenzessä toimivaan EU-yliopistoon (European University Institute).
Nuoruus
Stubb syntyi Helsingissä 1. huhtikuuta 1968. Hän asui lapsuutensa Helsingin Lehtisaaressa. Stubb pelasi lapsena jääkiekkoa IFK:ssa aina B-juniori-ikään asti. Hän alkoi harrastamaan golfia 12-vuotiaana Talin golfkentällä ja pääsi lukio-ikäisenä Suomen nuorten maajoukkueeseen.
Stubbia pidettiin nuoruudessaan suosittuna ja hauskana nuorena miehenä. Stubbia on syytetty myös koulukiusaamisesta, ja hän on pyytänyt haastattelussa nuoruutensa virheitä anteeksi.
Stubb vietti yhden lukuvuoden vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa Mainland High Schoolissa Floridan Daytona Beachissa, missä hän suoritti high school diploman vuonna 1986. Stubb valmistui ylioppilaaksi vuonna 1988 helsinkiläisestä Gymnasiet Lärkanista. Kertomansa mukaan Stubbia kiinnostivat nuorena liiketalouden opinnot.
Stubb suoritti varusmiespalveluksensa Kaartin jääkärirykmentissä. Hän on kertonut, että ainut asia, joka häntä on jäänyt elämässä harmittamaan, on Reserviupseerikouluun hakeutumatta jättäminen. Stubbilla oli jo paikka aliupseerikurssille, mutta opinnot Furman Universityssä olivat alkamassa, joten hän joutui lähtemään Yhdysvaltoihin kahdeksan kuukauden palveluksen jälkeen.
Koulutus
Vuonna 1993 Stubb suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Furman Universityssa Etelä-Carolinassa. Hän opiskeli Furmanissa muun muassa valtio-oppia, kansainvälistä politiikkaa ja taloustiedettä. Stubb palkittiin valmistuvan vuosikurssinsa parhaana opiskelijana.
Stubb suoritti vuonna 1994 Pariisissa Sorbonnen yliopistossa Diplôme de Langue et Civilisation Française -kielidiplomin. Opinnot keskittyivät ranskan kieleen, kulttuuriin ja sivilisaatioon.
Stubb suoritti vuonna 1995 valtio-opin Master of Arts -tutkinnon Bruggen College of Europessa. Bruggessa Stubbin opinnot keskittyivät EU-asioihin.
Ura ennen politiikkaa
pienois|upright|vasen|Stubb Suomen EU-edustustossa Brysselissä 2004.Stubb työskenteli 1995–1997 tutkijana Suomen ulkoasiainministeriössä ja 1997–1999 Suomen Akatemiassa. Hän oli 1999–2001 erikoistutkijana Suomen EU-edustustossa Brysselissä. Vuosina 2000–2007 Stubb oli vieraileva professori College of Europessa.
Stubb oli 2001–2003 Euroopan komission italialaisen puheenjohtaja Romano Prodin poliittinen neuvonantaja ja 2003–2004 erityisasiantuntija Suomen EU-edustustossa ja vastasi institutionaalisista kysymyksistä ja suomalaisten rekrytoimisesta EU-instituutioihin. Hän oli mukana neuvottelemassa Amsterdamin ja Nizzan sopimuksista ja toimi suurlähettiläs Antti Satulin avustajana.
Stubb on julkaissut useita kirjoja ja akateemisia artikkeleita. Hän on myös toiminut kolumnistina useissa lehdissä, muun muassa Financial Timesissa. Vuonna 2007 hän oli europarlamentaarikkona The Economist -lehden vieraileva bloggaaja.
Europarlamentaarikkona 2004–2008
Euroopan parlamentissa Stubbin luottamustoimia olivat perussopimusvaliokunnan ja talousarvion valvontavaliokunnan jäsenyys sekä sisämarkkinavaliokunnan ja ulkoasiainvaliokunnan varajäsenyys. Stubb ajoi vahvasti Euroopan unionin Lissabonin sopimuksen hyväksymistä ja arvioi kesällä 2007 uuden perustuslaillisen sopimuksen olleen voitto Euroopalle.
Ulkoministerinä 2008–2011
pienois|270x270px|Ulkoministerit Stubb ja [[Carl Bildt Pohjoismaiden neuvoston huippukokouksessa 2010.]] 250px|pienois|Ulkoministeri Stubb lehdistötilaisuudessa yhdessä Yhdysvaltain ulkoministerin [[Hillary Clintonin kanssa huhtikuussa 2011.]] Stubb nimitettiin keväällä 2008 kokoomusjohdon päätöksellä Suomen ulkoasiainministeriksi Ilkka Kanervan erottua tekstiviestikohun vuoksi.
Syksyllä 2008 Stubb asetti ulkoministeriöön Suomen maabrändivaltuuskunnan, jonka johtoon tuli Jorma Ollila. Keskustan elinkeinoministeri Mauri Pekkarinen ja ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Paavo Väyrynen kritisoivat Stubbin puuttuvan heidän toimialoihinsa. Ulkoministerikaudellaan Stubb pyrki uudistamaan ulkoasiainhallintoa esimerkiksi keventämällä hallintoa, karsimalla edustustoverkostoa sekä hyödyntämällä Facebookin ja Twitterin kaltaista viestintätekniikkaa. Stubbin ehdotuksen mukaan erilaiset päällekkäiset rakenteet, kuten UM-edustustot, Finpro, Tekes ja Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit tuli pyrkiä kokoamaan saman katon alle niiden vaikuttavuuden maksimoimiseksi. Stubb valitsi hieman ennen Kiviniemen hallituksen eroa diplomaattiavustajansa Päivi Pohjanheimon ulkoministeriön Eurooppa-osaston Keski-, Länsi- ja Etelä-Euroopan yksikön päälliköksi, mikä herätti keskustelua poliittisten virkanimityksien oikeutuksesta, sillä tehtävää haki myös kokeneempia henkilöitä. Stubbia arvosteltiin myös aikaisemmasta EU-sihteeristön apulaispäällikkö Jori Arvosen nimityksestä. Stubb puolustautui kertomalla, että hän oli yrittänyt tehdä ulkoministeriössä sukupolvenvaihdoksen. Stubb kommentoi, ettei hän käyttänyt nimityksissä kriteerinä pelkästään virkaikää, vaan ”katsoi koko palettia”. Teoksessaan Entä tähtein tällä puolen (2011) ulkoasiainneuvos Juhani Suomi kirjoittaa, että kokeneet virkamiehet suhtautuivat Stubbiin vähätellen ja jopa häpeillen.
Ulkoministerikaudellaan Stubb oli ETYJin puheenjohtaja. Georgian sodan tapahtumia Stubb analysoi maailmanpoliittisena käänteenä. Stubb pyysi Suomen suurlähettiläiltä analyysit Venäjästä ja maailman tapahtumista. Nimetön yhteenveto analyyseistä julkaistiin Helsingin Sanomissa. Analyyseistä paljastui, että suurlähettiläät pitivät tapahtumia kansainvälisen politiikan herätyskellona ja olivat yksimielisiä siitä, että yhteistyö vahvistuneen Venäjän kanssa perustuu yhteisiin etuihin, ei yhteisiin arvoihin kuten demokratiaan. Entinen ulkoministeri Pertti Paasio (SDP) arvosteli Stubbin toimintaa ”Helsingin Sanomien toimittajana”, ja professori Juhani Suomi arvosteli avoimuutta Suomen edun vastaisena. Myös Paavo Väyrynen haukkui Stubbin linjan.
Ministerinä ollessaan Stubb oli mukana rauhaa edistävässä toiminnassa. Heinäkuussa 2010 hän kutsui Al-Jazeeran pääjohtajan ja presidentti Martti Ahtisaaren Suomi-areenaan keskustelemaan median roolista konfliktien ratkaisemisessa. Stubb vieraili Lähi-idässä lokakuussa 2010 ja keskusteli Lähi-idän konfliktista myös Yhdysvaltain ulkoministeri Hillary Clintonin kanssa. Stubb ja Ruotsin ulkoministeri Carl Bildt esittivät syksyllä 2010 EU:lle rauhaninstituutin perustamista. Stubb oli vuonna 2011 järjestämässä Ahtisaari-päiviä. Tapahtuman oli tarkoitus muodostua jokavuotiseksi globaaliksi rauhanneuvottelutapahtumaksi, jossa keskusteltaisiin ajankohtaisista kriiseistä ja koulutettaisiin suomalaisia kriisinhallinnan asiantuntijoita.
Stubbin kaudella ulkoministeriö julkaisi syksyllä 2009 ihmisoikeuspoliittisen selonteon. Tammikuussa 2011 Stubb ja EU:n ulkoministeri Catherine Ashton työskentelivät auttaakseen satoja pahoinpideltyjä ja vangittuja oppositioaktivisteja Valko-Venäjällä. Myöhemmin Stubb tapasi Valko-Venäjän oppositiojohtaja Vladimir Nekljajevin tyttären Eva Nekljajevan Helsingissä.
Eurooppa- ja ulkomaankauppaministerinä 2011–2014
Stubbilla on ollut vaalirahoitusilmoituksen mukaan esimerkiksi vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa yli 100 000 euron vaalikampanja. Vuoden 2011 vaaleissa hän sai kampanjaansa eniten vaalirahoitusta kaikista ehdokkaista. Omaa rahaa hän ei kuitenkaan käyttänyt, vaan rahat tulivat erilaisina tukina. Vaalirahoitusta hänelle ovat antaneet muun muassa pankkiiri Björn Wahlroos sekä sijoittajat John Lindfors ja Mikko Laakkonen.
Tammikuussa 2014 Stubb nimettiin kokoomuksen ehdokkaaksi EU-vaaleihin 2014. Hän sai lähes 150 000 ääntä ja oli vaalien ääniharava.
Stubb asettui huhtikuussa 2014 tavoittelemaan kokoomuksen puheenjohtajan paikkaa Jyrki Kataisen väistyessä tehtävästä kesäkuun 2014 puoluekokouksessa. Stubbia asettui tukemaan kymmenen kokoomuksen eduskuntaryhmän kansanedustajaa, muiden muassa Leena Harkimo, Harri Jaskari, Raija Vahasalo ja Sinuhe Wallinheimo. Stubb voitti Lahden puoluekokouksessa ratkaisevalla toisella äänestyskierroksella Paula Risikon, ja hänet valittiin Kokoomuksen puheenjohtajaksi.
Pääministerinä 2014–2015
Stubbin hallitus aloitti 24. kesäkuuta 2014. Uusina ministereinä aloittivat ulkomaankauppa- ja eurooppaministeri Lenita Toivakka, sosiaali- ja terveysministerinä Laura Räty ja maa- ja metsätalousministeri Petteri Orpo. Paula Risikko siirtyi liikenne- ja kuntaministeriksi. Vihreiden erottua hallituksesta syyskuussa 2014 Stubb nimitti ympäristöministeriksi ensimmäisen kauden kansanedustaja Sanni Grahn-Laasosen.
Stubbin pääministerikaudella Suomen hallitus teki periaatepäätöksen ydinvoimalan rakentamisen sallimisesta Pyhäjoelle Venäjän valtion omistaman Rosatomin kanssa. Ratkaisua arvosteltiin, koska samaan aikaan Euroopan unioni oli asettanut Venäjälle talouspakotteita sen Ukrainaan kohdistamien sotatoimien vuoksi. Stubb piti kritiikkiä russofobisena. Vuonna 2022 Stubb myönsi, että venäläisen Rosatomin mukaan ottaminen ydinvoimalahankkeeseen oli virhe.
Valtiovarainministerinä 2015–2016
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Stubb sai Juha Sipilän ja Timo Soinin jälkeen kolmanneksi eniten ääniä. Vaaleissa suurimmaksi puolueeksi nousi Suomen Keskusta, minkä perusteella puolueen puheenjohtaja Juha Sipilä sai hallitustunnustelijan tehtävän. Hallitusneuvottelut alkoivat 8. toukokuuta 2015 keskustan, perussuomalaisten ja kokoomuksen kesken. Puolueet julkaisivat hallitusohjelmansa 27. toukokuuta 2015 ja ilmoittivat Stubbin nousevan uuden hallituksen valtiovarainministeriksi. Kesäkuussa Stubb osallistui Bilderberg-ryhmän kokoukseen.
alt=Stubb EU:n valtiovarainministereiden kokouksessa huhtikuussa 2016.|pienois|Valtiovarainministeri Stubb EU:n valtiovarainministereiden kokouksessa [[Amsterdam|Amsterdamissa huhtikuussa 2016.]] Marraskuussa 2015 Stubb sanoi eduskunnan kyselytunnilla 90 prosentin hallintarekisteriä koskevista asiantuntijalausunnoista olevan myönteisiä, vaikka todellinen luku oli kymmenen prosenttia. Oikeuskanslerin mukaan Stubb ei tehnyt virhettä tahallaan ja virhe nopeatahtisessa keskustelussa pelkästä esitysluonnoksesta oli ymmärrettävää. Hallituspuolueet päättivät lopulta jättää hallintarekisterin pois arvopaperikeskusasetuksesta aikataulusyiden vuoksi.
Marraskuussa 2015 tapahtui Tampereen Koskikeskuksessa välikohtaus, jossa Kommunistisen nuorisoliiton entinen puheenjohtaja Simo Suominen heitti Stubbin kasvoille kolajuomaa. Ennen heittoa Stubbia oli nimitetty valehtelijaksi ja leikkaajaksi. Pirkanmaan käräjäoikeus tuomitsi Suomisen 35 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta ja lievästä vahingonteosta.
Maaliskuussa 2016 kokoomuksen kenttäjohto julkaisi kirjeen, jossa pyydettiin puheenjohtaja Stubbille työrauhaa. Ennen kirjeen julkaisemista oli huhuttu Stubbin mahdollisesti jättävän puheenjohtajuuden ennen kesän puoluekokousta. Kirjeen nähtiin ilmentävän kokoomuksen jakautuneisuutta ja tyytymättömyyttä puoluejohtoon. Stubb kertoi myöhemmin osallistuneensa kirjeen valmisteluun ja olleensa yhteydessä kirjeen allekirjoittajiin. Viikkoa myöhemmin kansanedustaja Elina Lepomäki (nyk. Valtonen) kertoi haastavansa Stubbin puheenjohtajakisassa. Myöhemmin myös sisäministerinä toiminut Petteri Orpo ilmoitti asettuvansa ehdolle. 11. kesäkuuta 2016 järjestetyssä Kokoomuksen puoluekokouksessa Stubb tuli toiseksi ja joutui luopumaan puheenjohtajuudesta. Hän ei halunnut jatkaa ministerinä Sipilän hallituksessa, vaikka hänelle tarjottiin ulkomaankauppa- ja kehitysministerin paikkaa. Hän kuitenkin jatkoi Kokoomuksen rivikansanedustajana.
Ministerikausien jälkeen
Stubb aloitti marraskuussa 2017 Martti Ahtisaaren seuraajana konfliktinratkaisujärjestö Crisis Management Initiativen hallituksen puheenjohtajana. Stubbin omaelämäkertateos Alex ilmestyi 2017.
pienois|Stubb ja [[Manfred Weber Euroopan kansanpuolueen huippukokouksessa Helsingissä marraskuussa 2018.]] Stubb pyrki Euroopan kansanpuolueen kärkiehdokkaaksi valittaessa Euroopan komission puheenjohtajaa. EPP teki päätöksen kärkiehdokkaastaan Helsingin puoluekokouksessa 8. marraskuuta 2018. Stubb sai äänistä alle neljäsosan eikä tullut valituksi. Marraskuussa 2020 kysyttiin Stubbin halukkuudesta Helsingin pormestariksi, mutta sitä ei ollut, vaan hän tarjosi puolueensa kärkiehdokkaaksi Kirsi Pihaa.
Stubbia pidettiin mahdollisena ehdokkaana vuoden 2024 presidentinvaaleissa. Kesäkuussa 2023 Stubb kertoi olevansa valmis harkitsemaan ehdolleasettumista vakavasti, jos häntä ehdolle pyydettäisiin. Elokuussa 2023 kokoomuksen puheenjohtaja Petteri Orpo pyysi puoluehallituksen valtuutuksella Stubbia puolueen presidenttiehdokkaaksi ja Stubb suostui pyyntöön.
EU-politiikka
Stubb on sanonut olevansa ”EU-nörtti”. Hän on ajanut Euroopan unionin laajentumista ja integraation syventämistä. Vuonna 2009 Stubb kannatti Turkin EU-jäsenyyttä. . EU:n ulkoministerikokouksessa syyskuussa 2010 hän ilmaisi, että Turkki on vaikutusvaltaisempi toimija kuin mikään yksittäinen EU-maa tai koko Euroopan unioni yhteensä. Stubbin mukaan Turkki on tärkeä toimija Lähi-idässä, Irakissa, Iranissa ja muualla Aasiassa. Lisäksi sillä on vaikutusvaltaa alueilla kuten Länsi-Balkan ja Afrikan sarvi. Stubb kannatti Turkin EU-jäsenyysneuvottelujen jatkamista ja yhteistyön tiivistämistä Turkin kanssa näiden seikkojen perusteella. Syksyllä 2010 Stubb osallistui neuvotteluihin Serbian EU-jäsenhakemuksesta ja muut EU-johtajat päätyivät kannattamaan Stubbin ehdotusta. Ulkoministerinä Stubb osoitti tukensa myös Montenegron EU-jäsenyysprosessille. Stubbin mielestä pääministerin tärkein tehtävä on johtaa Suomen EU-politiikkaa.
Ulko- ja turvallisuuspolitiikka
Stubb oli avoimesti Suomen Nato-jäsenyyden kannattaja. Ollessaan europarlamentaarikko hän kritisoi voimakkaasti Suomessa käytävää Natoon liittyvää ulko- ja turvallisuuspoliittista keskustelua. Marraskuussa 2010 Stubb kieltäytyi kommentoimasta vuotaneita WikiLeaks-dokumentteja, joissa hänen poliittinen avustajansa Jori Arvonen kertoi Yhdysvaltain lähetystön poliittisen osaston päällikölle Natoon myönteisesti suhtautuvan kokoomuksen johtavan Suomessa galluppeja ja puolueen johdon näkevän johtavansa seuraavaa hallitusta ja vievän Suomen Naton jäseneksi.
Julkisuudessa Stubb on puolustanut maahanmuuttoa ja monikulttuurisuutta muun muassa Kokoomusnuorten kantoja vastaan. Vuoden 2014 linjapuheessaan hän korosti Suomen verkottuneisuutta muuhun maailmaan ja totesi, ettei sisä- ja ulkopolitiikkaa voi erottaa toisistaan.
Vuonna 2009 Gazan sodan yhteydessä Israelin armeija tuhosi Kirkon ulkomaanavun rahoittaman sairaalaklinikan. Haastattelussa Stubb vertasi klinikan tuhoamista matkapuhelimen varastamiseen ja totesi, että Kirkon ulkomaanapu haluaa vain markkinoida itseään ja nostaa brändiään vaatimalla tuhoamisen tutkintaa.
Venäjä
Vuonna 2008 Stubb kiirehti ulkoministerinä viisumivapautta Venäjän kanssa. Stubbin mielestä Suomen tulisi harkita uudelleen varovaista ja jarruttavaa suhtautumistaan Venäjän viisumivapauteen. Stubbin mielestä viisumivapaus ja vapaakauppa edistäisi myös Venäjän demokratian kehitystä. Stubbin mielestä Venäjä-suhdetta olisi ollut tarpeen modernisoida ja moitti uussuomettunutta ilmapiiriä, joka ei huomioi Venäjän radikaalia muutosta vuodesta 1991 vuoteen 2008. Stubb oli tuolloin huolissaan Venäjän oikeusvaltiokehityksestä, mutta piti maata Suomelle tärkeänä kauppakumppanina. Stubb jatkoi viisumivapauden esilläpitoa myös eurooppa- ja ulkomaankauppaministerinä 2013. Tuolloin hän kuvasi aiheen olevan hänelle ikuisuusaihe.
Pääministerinä toimiessaan Stubb kertoi Eduskunnan lähetekeskustelussa pitävänsä Fennovoiman ydinvoimahanketta täysin energiapoliittisena ratkaisuna. Stubb kertoi pitävänsä kansalaiskeskustelua Rosatomin roolista jopa russofobiana. Stubbin mukaan keskustelussa on yritetty luoda Venäjä-pelkoa energiapoliittiseen ratkaisuun. Lokakuussa 2009 Stubb ei myöskään pitänyt Nordstream-kaasuputkea ulko- ja turvallisuuspoliittisena kysymyksenä. Stubb piti hyvänä Venäjän ja Euroopan keskinäisen riippuvuuden kasvattamista.
Lokakuussa 2022 Stubb myönsi tehneensä aikoinaan neljä virhearviota Venäjän suhteen: venäläisten viisumivapauden ajaminen, Nordstream-hankkeen ulko- ja turvallisuuspoliittisten vaikutusten esille nostamatta jättämisen, Rosatomin mukaan ottamisen ydinvoimahankkeeseen ja Nato-jäsenyyden edistämättä jättämisen virassa ollessaan.
Kiina
Vuonna 2014 Stubb näki pääministerinä erityistä yhteistyöpotentiaalia Kiinan kanssa erityisesti cleantechissä ja energiatehokkuudessa. Stubbin mukaan Suomella ja Kiinalla oli tuolloin hyvät ja dynaamiset suhteet. Tammikuussa 2017 Stubb analysoi Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin ja Kiinan presidentti Xi Jinpingin uudenvuodenpuheita Dagens Industrissa. Stubbin arvion mukaan edessä on vallansiirtymä, jossa Kiinasta tulee vapaakaupan, markkinatalouden ja globalisaation johtaja. Stubbin mukaan Xi Jinpingistä tuli Davosin Maailman talousfoorumissa ”sankari kaikille, jotka puhuvat globalisaation puolesta”. Vuonna 2012 Stubb sanoi, että politiikan jakolinja on nykyisin globalisteissa ja lokalisteissa. Vuonna 2010 ulkoministerinä toiminut Stubb ei halunnut kommentoida New York Timesin Wikileaks-aineiston perusteella tekemään uutisointia, jonka mukaan Kiina olisi painostanut Suomea olemaan ottamatta vastaan Guantanamon vankileiriltä vapautuneita uiguureja.
Arvopolitiikka
Stubb on kertonut olevansa liberaali. Vuonna 2005 hän tyrmäsi olevansa konservatiivi. Stubb totesi, ettei oikeistopuolueessa toimiminen tarkoita automaattisesti koti, uskonto ja isänmaa -arvomaailmaa. Vuonna 2014 Stubb kertoi vanhemmille, konservatiivisen linjan kokoomuslaisille pidetyssä tilaisuudessa olevansa konservatiivi liberaalin vaatteissa. Tuolloin Stubb sanoi uskovansa vahvasti kotiin, uskontoon ja isänmaahan. Stubb on sanonut olevansa feministi siinä mielessä, että kannattaa sukupuolten välistä tasa-arvoa. Stubb on korostanut yksilönvapautta, ja hänen mielestään nyky-yhteiskunnan tulisi keskittyä "holhoamisen ja tasapäistämisen" sijasta tasa-arvoon. Hänen mielestään hyvinvointia ei tuota valtio, vaan yksilöt ja yritykset
Stubbin mielestä Suomen evankelis-luterilainen kirkko ottaa ulkomaanavun, diakonian ja hengellisen työn kautta yhteiskunnallista roolia. Stubbin mukaan kirkollla on historiassa ollut arvoa hengellisenä kotina, kasvattajana ja kulttuurin lähteenä.
Muut kysymykset
Kielikysymyksissä Stubb on kannattanut kieltenopetuksen aloittamisiän aikaistamista ja ehdottanut englannin ja ruotsin kielten opiskelun aloittamista jo peruskoulun ensimmäisellä luokalla. Hän on arvostellut pakkoruotsi-termiä ja toivonut aiheesta kiihkoilun sijaan avointa ja järkiperäistä keskustelua.
Contra (täsmennyssivu)
Contra voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Alexander Stubb
Kritiikkiä
Keväällä 2016 Jan Vapaavuori moitti kirjaansa Puoliholtiton Suomi liittyen, kuinka narsistista persoonallisuushäiriötä sairastavien annetaan edetä politiikan huipulle. Vapaavuori viittasi Stubbiin, jolle Vapaavuoren mielestä politiikan sisällöillä on vain välinearvo omaan julkisuuskuvaansa.
Eduskunnan entinen talouspäällikkö, kokoomuslainen itsekin, Pertti J. Rosila kritisoi Stubbia kesäkuussa 2019 julkaistussa Herrahissin vauhdissa -kirjassaan. Hänen mukaansa Stubb on suomalaisen politiikan vuosikymmenen suurin floppi, jolla oli "täysin epärealistiset luulot itsestään". Rosilan mukaan Stubbin osaamattomuus yhdistyi narsismiin. Osaamattomuus näkyi Rosilan mukaan siten, että pääministeriksi tultuaan vuonna 2014 Stubb oli täysin tietämätön Suomen sisäpolitiikasta. Rosila kritisoi myös Stubbin ministerivalintoja sekä johtamistapaa. Stubb nimesi eduskuntaryhmän keskuudessa arvostetun ministeri Jari Koskisen tilalle Petteri Orpon. Rosilan mukaan hän käyttäytyi epäkohteliaasti ja halveksuen niitä puolueen poliitikkoja kohtaan, joista hän ei arvellut hyötyvänsä. Rosilan mukaan Stubb kertoi Elina Lepomäelle vuonna 2016, kun hän haastoi Stubbin puheenjohtajavaalissa, ettei tällä ole tulevaisuutta puolueessa. Sittemmin eduskuntavaaleissa 2019 Lepomäki nousi kokoomuksen äänikuningattareksi.
Perhe-elämä
Stubb tapasi vuonna 1994 Bruggen College of Europessa opiskellessaan englantilaisen asianajajan Suzanne Innesin ja alkoi seurustella tämän kanssa. Stubb ja Suzanne Innes-Stubb menivät naimisiin vuonna 1998. Innes-Stubb on nykyisin Suomen ja Britannian kaksoiskansalainen. Parilla on vuosina 2001 ja 2004 syntyneet lapset.
Stubb asui europarlamenttikautenaan Belgiassa Brysselin ulkopuolella sijaitsevassa Rixensartissa, kunnes muutti perheineen Espoon Tapiolaan loppuvuodesta 2008. Sittemmin Stubb muutti Espoon Westendiin.
Isku Stubbien kotiin 2015
Stubbin Westendin kotiin tehtiin yöllä elokuussa 2015 ilmakivääri-isku ja rikottiin talon ovia ja ikkunoita. Espoon käräjäoikeus tuomitsi syyskuussa 2016 22-vuotiaan helsinkiläismiehen kuuden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä kotirauhan rikkomisesta, neljästä vahingonteosta ja varkaudesta, joista Stubbin kotiin tehtyyn iskuun liittyivät törkeä kotirauhan rikkominen ja yksi vahingonteko.
Suku
Stubbin isä on jääkiekkovaikuttaja Göran Stubb ja äiti perheen yrityksessä sekä kotiäitinä työskennellyt Christel Stubb (1943-2008). Hänen perhetaustansa on kaksikielinen: isä on ruotsinkielinen ja äiti suomenkielinen.
Stubbilla on pikkuveli, Nicolas Stubb.
Äitinsä puolelta Stubb kuuluu Kokemäeltä lähtöisin olevaan Setälän sukuun, jonka tunnetuin jäsen on 1800–1900-lukujen vaihteen molemmin puolin vaikuttanut kansanedustaja, ministeri ja kielentutkija E. N. Setälä. Stubbin isoisä Kai Setälä varttui Lieksassa kolmen veljensä kanssa.
Kielitaito
Stubbin äidinkielet ovat suomi ja ruotsi. Lisäksi hän puhuu englantia, ranskaa, saksaa ja italiaa.
Urheilu ja harrastukset
alt=Alexander Stubb [[Frankfurt am Main|Frankfurtissa triathlonkilpailussa.|pienois|Stubb Frankfurtissa triathlonkilpailussa heinäkuussa 2009.]] Stubb on aktiivinen kuntourheilija ja osallistuu säännöllisesti maratoneihin ja triathloneihin. Hänen maratonennätyksensä on 3.08.26.
Stubb pelasi nuorena jääkiekkoa HIFK:ssa B-junioreihin asti. Golfissa hänellä on PM- ja EM-edustuksia maajoukkueessa vuosina 1986–1990.
Liikunnan lisäksi Stubb harrastaa lukemista.
Tunnustukset
Stubb valittiin Vuoden positiivisimmaksi suomalaiseksi vuonna 2009.
Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Stubbin kesäkuussa 2012 kauppatieteiden kunniatohtoriksi. Furman University, Stubbin entinen opinahjo, promovoi Stubbin kunniatohtoriksi vuonna 2017.
Yon-Rogg
Yon-Rogg on Marvelin sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen superroisto. Hän palveli sotilaskomentajana krii-armeijassa ja häntä on usein vaivannut kateus toista krii-upseeria, Mar-Vellia, kohtaan. Hän on ollut myös useiden muiden Kapteeni Ihmeenä toimineiden sankareiden vihollinen ja oli epäsuorasti vastuussa Carol Danversin muuttumisesta Neiti Ihmeeksi.
Hahmon historia
Eversti Yon-Rogg on krii-avaruusalus Helionin komentaja, jonka Ylin Tajunta lähetti pitämään silmällä Maa-planeettaa nähdäkseen olisivatko ihmiset uhka. Yon-Rogg jätti toverinsa Mar-Vellin Maahan, koska oli rakastunut krii-lääkäri Unaan ja pelkäsi Mar-Vellin vievän tämän häneltä. Yon-Rogg lähetti myöhemmin yhden kriiden Vartijan tuhoamaan Mar-Vellin. Mar-Vell sai kukistaa hyökkääjän ja saa selville Yon-Roggin lähettäneen tämän. Yon-Rogg yrittää julistaa Mar-Vellin maanpetturiksi, mutta Ronan Syyttäjä kieltäytyy tuhoamasta Mar-Vellia, koska tämän toimet eivät olleet vaarantaneet kriiden tehtävää.
Kun Mar-Vell joutui Superskrullin vangiksi, Yon-Rogg toivoi, että Superskrulli tappaisi Mar-Vellin. Mutta Mar-Vell vapautti itsensä ja Yon-Rogg esti häntä palaamasta Maahan pysäyttääkseen Superskrullin itse. Yon-Rogg pudotti myöhemmin mereen ihmisten ampuman raketin, joka oli täynnä hengenvaarallisia bakteereja ja määräsi Mar-Velliä estämään ihmisiä pysäyttämästä bakteerien leviämisestä. Namor kuitenkin puolusti ihmisiä ja esti Mar-Vellin aikeet. Tehtävän epäonnistumisen johdosta Yon-Rogg järjesti Mar-Vellille oikeudenkäynnin ja syytteet ”epä-kriimäisestä” käytöksestä. Ronan Syyttäjä tuomitsi Mar-Vellin tappaamaan miehen nimeltä ”herra Logan”, koska oli saanut selville Mar-Vellin henkilöllisyyden. Mutta laite, jonka Mar-Vell oli asentanut vaivuttikin Loganin koomaan. Mar-Vellin harjoitellessa taistelutaitojaan hologrammien avulla, Yon-Rogg sabotoi harjoittelujärjestelmää, jotta Mar-Vell kuolisi. Mar-Vellin taisteltua Solam-nimistä keinotekoista olentoa vastaan, Yon-Rogg järjesti hänelle uuden oikeudenkäynnin.
Yon-Rogg suunnitteli myöhemmin tappavansa Carol Danversin. Mar-Vell pelasti Danversin, mutta sitten Yon-Rogg yritti tehdä Unan mustasukkaiseksi uskottelemalla Mar-Vellin olevan rakastunut Danversiin. Yon-Rogg haavoittui myöhemmin taistelussa kriiden vihollisia, aakoneita vastaan, jolloin Mar-Vell tappoi aakonien aluksen komentajan ja otti Yon-Roggin aluksen väliaikaisesti komentoonsa. Kuultuaan Mar-Vellin ja Carol Danversin ystävyydestä, Ronan Syyttäjä käskee Yon-Roggia ja krii-sotilaita teloittamaan Mar-Vellin. Unan haavoihin, jotka tämä oli saanut jouduttuaan keskelle kriiden ja aakonien taistelua, Zo (todellisuudessa kriiden entinen pääministeri Zarek) vapauttaa Mar-Vellin ja lähettämään hänet Yon-Roggin perään, antaen samalla Mar-Vellille uusia voimia. Mar-Vell käyttää uutta kykään luoda harhakuvia Yon-Roggin sotilaiden huijaamiseksi. Kriiden lastatessa lisätarvikkeita alukseensa Mar-Vell joutuu lyhyeen taisteluun Yon-Roggia vastaan ennen kuin pelastaa Carol Danversin Hullun Haihettelijan luomalta androidilta. Ylimmän Tajunnan paljastettua Zon todellisen henkilöllisyyden sekä Ronan Syyttäjän juonen kaapata krii-imperiumin valta itselleen, Mar-Vell saa uuden asun, jonka voimin hän ajaa Zarekin tiehensä ja lähtee sen jälkeen pysäyttämään Yon-Roggin.
Mar-Vell tutustuu Rick Jonesiin, joka kokeilee Mar-Vellin negarannekkeita taistellakseen Yon-Roggia vastaan. Myöhemmin Yon-Rogg vangitsee Carol Danversin ja luo psykomagnetroniksi kutsutulla laitteella krii-mandroidiin auttamaan taistelussa Mar-Vellia vastaan. Danvers haavoittuu ja psykomagnetronin vahingoittuminen saa hänet altistumaan sen energialle. Mar-Vell tuhoaa krii-mandroidin ja olettaa Yon-Roggin kuolleen psykomagnetronin aiheuttamassa räjähdyksessä.
Elokuva
Yon-Rogg esiintyi vuonna 2019 elokuvassa Captain Marvel, näyttelijänään Jude Law. Yon-Rogg on kriiden erikoisryhmä Tähtijoukkojen komentaja, joka johti sotaa skrulleja vastaan. Hän saapui vuonna 1989 Maahan etsimään skrullien puolelle asettunutta krii-tutkija Mar-Velliä, joka piileskeli ihmisten keskuudessa nimellä Wendy Lawson. Carol Danvers tuhosi Mar-Vellin kehittämän valonnopeusmoottorin energiaytimen estääkseen Yon-Roggia saamasta sitä, saaden räjähdyksestä supervoimat mutta menettäen samalla muistinsa. Yon-Rogg vei hänet Halaan ja manipuloi Danversin muistoja niin, että tämä luuli olevansa krii nimeltä Vers, sekä koulutti tästä asetta skrulleja vastaan. Danversin eksyttyä Maahan ja saatua tietää totuus menneisyydestään sekä kriiden ja skrullien välisestä sodasta, Yon-Rogg ja Tähtijoukot hyökkäävät hänen kimppuunsa. Mutta Danvers tuhoaa hänen voimiaan pidätelleen laitteen ja saatuaan täydet voimansa sekä kukistettuaan muut Tähtijoukkojen jäsenet sekä Ronan Syyttäjän laivaston ampumat ohjukset, hän tyrmää Yon-Roggin ja lähettää hänet takaisin Halaan varoittaakseen Korkeinta Älyä aikeistaan tehdä krii-imperiumin sodista loppu.
Stirlingmoottori
thumb|Stirlingmoottori kytkettynä käyttämään vaihtovirta[[generaattoria.]]
Stirlingmoottori on lämpövoimakone, jonka käyttöaineena on kaasu. Stirlingmoottori tuottaa mekaanista energiaa lämpötilaerojen avulla. Stirlingmoottorissa olevaa kaasua vuoroin jäähdytetään ja lämmitetään, mikä saa sen paineen vaihtelemaan. Tämä paineen vaihtelu muutetaan männän avulla voimaksi ja liikkeeksi. Moottorityypin keksi skotlantilainen pappi Robert Stirling vuonna 1816. Ja seuraavana vuonna 1817 käynnistyi ensimmäinen stirlingmoottori. Stirlingmoottori jäi kuitenkin höyrymoottorin varjoon ja vasta vuonna 1938 aloitti hollantilainen Philips jatkokehityksen. Kehittämistä jatkoi vuonna 1968 perustettu ruotsalainen Kb United Stirling Ab & Co, jonka suunnitelmana oli tuottaa stirlingmoottoreita sarjatuotantoon. 1970-luvulla rakennettiin muutamia stirlingmoottoreita mm. linja-autoon ja veneisiin. Stirlingmoottorin avulla hukkalämmöstä voidaan tuottaa sähköenergiaa.
Toimintaperiaate
Stirlingmoottori saa voimansa lämpötilaerosta, toisin sanoen lämpöenergiasta. Yksinkertaistetusti moottorissa on lämmin ja kylmä ”pää”, joiden välillä moottorin sisällä olevaa kaasu (esimerkiksi ilma tai helium) liikkuu vuoron perään jäähtyen ja lämmeten. Lämmittäminen tehdään ulkopuolisen palamisen avulla. Kaasun lämpölaajenemisen ja moottorin tiiviyden johdosta syntyy paineen jaksoittainen vaihtelu. Painevaihtelu muutetaan mekaaniseksi työksi männän ja sylinterin avulla, mistä syntyvä liike samalla liikuttaa koneistoa, joka saa aikaan kaasun liikkumisen kylmän ja lämpimän pään välillä.
Tehokkaimmissa stirlingmoottoreissa koneen sisällä oleva kaasu on paineistettu. Tällöin yhden moottorin kierroksen aikana käsitellään enemmän kaasua, mikä nostaa koneen tehoa. Happea sisältävän ilman paineistamisessa on kuitenkin omat ongelmansa. Korkeissa lämpötiloissa ja paineissa ilman happi alkaa reagoida herkästi muun muassa männänrenkaiden läpi päässeen voiteluöljyn kanssa, mistä seuraa jopa räjähdysriski.
Regeneraattori
Stirlingmoottorin hyötysuhdetta voidaan merkittävästi parantaa käyttämällä regeneraattoria. Kun kaasu virtaa moottorissa kohti kylmää päätä regeneraattori imee lämpöä käyttöaineesta. Kaasun virratessa jälleen kuumaan päähän regeneraattori luovuttaa varastoimansa lämmön käyttöaineeseen.
Rakenne
Stirlingkoneet jaetaan yleisesti kolmeen eri tyyppiin, alfa-, beta- ja gamma-tyypin stirlingmoottoreihin. Alfa-tyypissä on useita eri lämpötiloissa olevia sylintereitä, joiden männät yhdistetään kaasun liikuttelemista varten. Beta- ja gammakoneessa on erillinen syrjäyttäjämäntä siirtämässä kaasua vuoron perään kylmään ja kuumaan päähän saman sylinterin sisällä.
Alfa-stirling
thumb|Alfa-tyypin stirlingmoottori Alfa-stirlingissä on kaksi erillistä mäntää erillisissä sylintereissä, joista toinen on kuuma ja toinen kylmä. Kuuma sylinteri sijaitsee lämmönsiirtimen sisällä kuumassa ympäristössä, ja kylmä vastaavasti viileämmässä. Alfa-tyyppi on tehokas suhteessa kokoonsa, mutta siihen liittyy teknisiä ongelmia johtuen tavallisesti korkeasta ”kuuman” männän lämpötilasta ja sen tiivisteiden kestävyydestä.
Hyötysuhde
Moottorin hyötysuhdetta voidaan merkittävästi korottaa elementillä, joka sitoo osan kuuman kaasun lämmöstä itseensä sen siirtyessä kylmään päähän, ja luovuttaa sen takaisin kylmälle kaasulle sen siirtyessä jälleen kuumaan päähän toimien näin eräänlaisena esilämmittimenä ja -jäähdyttimenä.
Edut ja haitat
thumb|Beeta-tyypin stirlingmoottori
Tuppuralan koulu
Tuppuralan koulu on Mikkelin Tuppuralan kaupunginosassa toimiva alakoulu (luokka-asteet 1–6). Se sijaitsee pari kilometriä Mikkelin keskustasta itään. Koulun rehtori on Antti Veijonen
Koulussa annetaan yleisopetuksen ohella erityisopetusta pienryhmissä. Koulun yhteydessä toimii myös esikoulu. Tuppuralan koulua käy noin 180 oppilasta(2018-2019).
Koulussa syttyi tulipalo 19. kesäkuuta 2019 illansuussa. Palossa tuhoutui liikuntasali, luokkahuoneet säilyivät. Paloa epäillään tahallaan sytytetyksi, ja sitä tutkitaan törkeänä tuhotyönä. Silminnäkijöiden ilmoitusten perusteella teosta epäillään alaikäisiä lapsia.
Iğdırin maakunta
right|280px
Iğdırin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Se sijaitsee itäisessä Turkissa ja sillä on rajaa Iranin, Armenian ja Azerbaidžanin kanssa. Piirikunnan pääkaupunki on Iğdır. Pinta-alaa maakunnalla on 3 587 km². Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 192 435.
Piirikunnat
thumb|220px|left|Iğdırin piirikunnat Iğdırin maakunta on jaettu 4 piirikuntaan. Pääkaupunki lihavoidulla tekstillä.
Santavuoren taistelu
Santavuoren taistelu oli nuijasodan viimeinen ja suurin taistelu, joka käytiin 24. helmikuuta 1597 Etelä-Pohjanmaalla Kurikan ja Ilmajoen välillä sijaitsevalla Santavuorella. Suomen käskynhaltija Klaus Fleming voitti taistelussa pääasiassa Pohjois-Pohjanmaalta tulleet kapinalliset talonpojat eli nuijamiehet. Kapinallisten tappio Santavuoressa päätti lopullisesti nuijasodan.
Tausta
thumb|upright=1.2|
Pohjois-Pohjanmaa oli ollut sivussa nuijasodan aiemmista tapahtumista, mutta tammikuun 1597 lopussa sieltä nousi uusi kapina-aalto, jonka syitä olivat eteläpohjalaisten esimerkki ja avunpyynnöt, Kaarle-herttuan Ruotsista lähettämän voudin Israel Laurinpojan harjoittama yllytys sekä Etelä-Suomen kapinan ankarien tukahduttamiskeinojen herättämät tuohtumus ja pelko. Israel Laurinpoika alkoi mobilisoida maakunnan miehiä. Hänen käskystään Hannu Krankan, Perttu Palon ja Sven Olavinpojan johtama joukko vangitsi Kokkolan Tarharannassa järjestetyssä väijytyksessä Flemingille uskollisen kilpailevan voudin Abraham Melkiorinpojan ja surmasi tämän sotilassaattueen. Lietsoakseen kapinaa Krankka oli väittänyt talonpojille Abraham Melkiorinpojan aikoneen laajentaa vihattua linnaleiriä Pohjois-Pohjanmaalle.
Kapina laajeni Pohjois-Pohjanmaalta Keski- ja Etelä-Pohjanmaalle, kun Israel Laurinpoika marssitti kokoamansa sotajoukon Kyrön kirkolle. Mukaan tuli Jaakko Ilkan johtamalta ensimmäiseltä sotaretkeltä henkiinjääneitä eteläpohjalaisia, kuten Martti Tuomaala. Ruotsinkielisten rannikkopitäjien asukkaat olivat pääosin haluttomia liittymään mukaan, poikkeuksena vöyriläiset ja eräät ruotsinkieliset keskipohjalaiset. Helmikuun puoleenväliin mennessä Kyrön leirissä oli ilmeisesti yli 3 000 miestä, mikä oli sodan suurin ja kokenein nuijamiesjoukko. Israel Laurinpoika tuotti myös muutamia tykkejä Oulun linnasta. Hän valehteli saaneensa Kaarle-herttualta valtuudet komentaa kapinallisarmeijaa ja että Ruotsista olisi tulossa suuria apujoukkoja. Kapinallisten ajatuksena oli ilmeisesti vain puolustaa Pohjanmaan vapautta linnaleiristä estämällä marski Klaus Flemingin armeijalta pääsy maakuntaan eikä siis marssia Etelä-Suomeen.
Taistelun kulku
Nuijamiehet arvioivat Flemingin joukkojen olevan Ilmajoella, niiden todellista sijaintia pohjoisempana, ja päättivät turvautua yllätyshyökkäykseen. He joutuivat siksi marssimaan 23.–24. helmikuuta välisenä yönä viisi peninkulmaa Kyrön kirkolta Kurikkaan. Talonpojat saapuivat Flemingin leirin luo aamun jo koitettua ja joutuivat käymään taisteluun valmiiksi uupuneina, joten vihollisen yllättäminen ei onnistunut. Hälytyksen ajoissa saaneet Flemingin joukot odottelivat Kyrönjoen jäätä pitkin jonossa marssivia nuijamiehiä, jotka joutuivat pian perääntymään ja asettuivat puolustukseen noin kilometrin päähän joen alajuoksulle. Fleming jakoi joukkonsa siten, että yksi ratsuväkilipusto eteni joen jäätä pitkin ja kaksi muuta kummallakin rannalla. Huovit kohtasivat nuijamiehet Kurikan Paavolan jokirantapellolla.
Ennen lopullista hyökkäystä Fleming antoi kuuluttaa nuijamiehille antautumiskehotuksen, minkä seurauksena ruotsinkieliset talonpojat pettivät toverinsa siirtymällä marskin joukkojen puolelle. Kun Fleming toisti kehotuksensa muulle joukolle, nuijamiehet avasivat tykkitulen. Kahden tykin yhteislaukaus surmasi viisi huovia, minkä jälkeen Fleming antoi hyökkäyskäskyn. Taistelu oli pitkä ja verinen, mutta Fleming pakotti talonpojat jatkuvasti perääntymään uhkaamalla saartaa nämä ratsuväellään. Paavolan pellolta nuijamiehet perääntyivät Piirtolankankaalle. Huomatessaan saartorenkaan sulkeutuvan ympärillään osa talonpojista pakeni järjestäytymättömästi Ilmajoen ja Kurikan rajalla olevalle Santavuorelle. Piiritetyiksi joutuneiden tilanne oli toivoton, joten Fleming keskeytti taistelun ja tarjosi heille armoa, jos he antautuisivat. Viisisataa vielä elossa ollutta nuijamiestä antautui, mikä päätti taistelun, tosin Santavuorelle pakoon päässeiden jahti jatkui vielä jonkin aikaa.
Kuolleiden määristä ei ole luotettavia tietoja, mutta nuijamiehiä lienee kaatunut ainakin yli tuhat. Flemingin tappiot lienevät olleet pienet. Nuijamiesten ja Flemingin huovien valtavat hautakummut ovat edelleen havaittavissa Paavolan pellolla Kurikassa. Paavolan talon pihassa on edelleen kenraalikivi jonka juurelle Flemingin kenraali on perimätiedon mukaan haudattu.
Muistomerkki
Santavuoren taistelupaikalle pystytettiin vuonna 1925 niin sanottu Nuijamiesten muistomerkki, jonka on toteuttanut kuvanveistäjä ja arkkitehti Matti Visanti. Muistomerkkiä varten Kurikan Käräjävuorelta kuljetettiin miesvoimin reessä vetämällä valtava kivenlohkare, jonka Visanti veisti paikan päällä.
Monitorialus
thumb|USS Monitor thumb|USS Monitorin rakennepiirros vuodelta 1862. thumb|USS Monitorin tykkitorni. thumb|[[USS Cheyenne (Monitor No. 10)]] Monitorialus on panssarilaivan varhaistyyppi, jonka elinkaari ulottui Yhdysvaltain sisällissodasta toiseen maailmansotaan. Alusluokka on nimetty USS Monitorin mukaan.
Perustyypit
Monitorialukset, lyhyesti monitorit, jakaantuvat karkeasti kahteen tyyppiin: tykkialukset ja tornialukset.
Tykkialuksissa tykit on asennettu yhtenäisen panssarikuoren suojaan ja niitä käytettiin erillisistä tykkiporteista käsin. Tämän tyypin tunnetuin lienee lajissaan ensimmäinen, Konfederaation panssarilaiva CSS Virginia (alkujaan USS Merrimack). Tässä aluksessa ei aivan luotettu tykkeihin, vaan tärkeimpänä aseena pidettiin keulaan asennettua erityisvahvistettua puskuria, jolla saattoi upottaa muita aluksia. Tiettävästi puskuria käytettiin vain kerran, kun Virginia upotti korvetti USS Cumberlandin. Puskuri kuitenkin juuttui upotettavaan alukseen niin tiukasti, että panssarilaivan yrittäessä irtautua uhristaan puskuri irtosi siitä ja jäi korvetin sisuksiin. Cumberlandin saama vuoto oli niin paha, että se upposi noin puolessa tunnissa. Konfederaation muut tykkialukset käyttivät puskureitaan vaihtelevassa määrin koko sodan ajan, yleensä huonolla menestyksellä vähäisen konetehon takia.
Tykkialustyyppiä rakennettiin lopulta vähän, koska uudempi malli, tornialus, osoittautui huomattavan paljon käytännöllisemmäksi. Tässä aluksessa tykit asennettiin käännettävään tykkitorniin, jonka ansiosta alus saattoi ampua kaikkiin suuntiin, tykkialuksessa ampumakulma taas oli rajallinen, ja alusten koon kasvaessa torneja voitiin asentaa useampia.
Monitorit osoittautuivat kuitenkin hitaiksi ja heikoiksi merikelpoisuudeltaan, ja useita niistä tuhoutui myrskyissä. Tuhoutuneita on muun muassa USS Monitor, josta alustyyppi on saanut nimensä. Suomen vesillä tuhoutui venäläinen monitori Rusalka.
Alkoholistiparantola Turva
Alkoholistiparantola Turva oli Suomessa vuosina 1888–1938 toiminut yksityisten ylläpitämä alkoholistien hoitolaitos.
Ennen Turvan perustamista alkoholisteja oli hoidettu Suomessa satunnaisesti mielisairaaloissa ja yksityisissä hermoparantoloissa. Helsingissä Meilahden tilan mailla toimi 1887–1891 raittiusseura Hemfridin ylläpitämä Fridhem eli Rauhala-niminen juoppoparantola, mutta sen toiminta supistui pian ja päättyi varojen niukkuuteen.