cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Paluu Cambridgeen
Marraskuussa 1929 Wittgenstein piti esitelmän The Heretics -seuran kokouksessa. Hän valitsi aiheekseen etiikan ja piti elämänsä ainoan yleistajuisen luennon, jossa hän pyrki korjaamaan virheellisiä käsityksiä Tractatuksesta positivistisena ja metafysiikan vastaisena teoksena. Esitelmä on julkaistu vuonna 1965, ja se on suomennettu nimellä Esitelmä etiikasta.
Filosofinen välikausi
Wienin piirin jäsenet eivät juuri perustaneet tuona aikana Wittgensteinin filosofiassa näkyneistä eräistä kantilaisista piirteistä, mutta he omaksuivat Wittgensteinilta filosofiansa keskeiseksi teesiksi sen ajatuksen, että ilmaisun merkityksen määrittää sen verifioinnin eli todentamisen menetelmä (ks. verifikationistinen merkitysteoria). Myöhemmin Wittgenstein kielsi milloinkaan tarkoittaneensa, että tälle periaatteelle voisi perustaa merkitysteorian, mutta hänen muistiinpanoistaan käy ilmi, että hän oli antanut tuona aikana verifiointimenetelmälle keskeisen sijan filosofiassaan.
Frank Ramsey oli sairastunut Wittgensteinin ollessa Wienissä, ja hän kuoli tammikuussa 1930, kun Wittgenstein oli palannut Cambridgeen. Palattuaan Wittgenstein alkoi vetää kurssia nimekkeellä ”Filosofia”. Hänen luennointitapansa oli omalaatuinen: hän luennoi ilman muistiinpanoja ja vaikutti pikemminkin ajattelevan ääneen itsekseen pysähtyen välillä minuuttien ajaksi ajattelemaan hiljaa ja kiroten ajoittain tyhmyyttään. Keväällä Wittgensteinin apuraha oli lopussa, ja Moore pyysi Russellilta, että tämä tutustuisi Wittgensteinin uusimpiin ajatuksiin ja raportoisi Trinity Collegelle. Pääsiäisloman aikana Wittgenstein saneli Russellia varten käsikirjoituksen, joka on julkaistu nimellä Filosofisia huomautuksia. Tekstiä pidetään yleensä hänen välikautensa tuotteena: hän oli korvannut Tractatuksen merkitysteorian verifikaatioperiaatteella, jonka hän puolestaan tulisi pian hylkäämään. Russell ei jaksanut tutustua Wittgensteinin näkemyksiin kovin syvällisesti, mutta hänen kirjoittamansa suosituskirjeen ansiosta Wittgensteinille myönnettiin sadan punnan apuraha.
Kohti myöhäiskautta
Palatessaan syksyllä Wienistä Cambridgeen Wittgenstein oli vakuuttunut, että hän oli löytänyt oikean filosofisen metodin: filosofian ei pidä luoda ongelmiensa ratkaisemiseksi teorioita, kuten tieteet tekevät, vaan sen ongelmat ratkeavat järjestämällä jo tiedetyt asiat uudelleen. Toisaalta hän piti tämän ajatuksen seurauksia vaarallisena, koska aiemmin persoonallinen filosofia muuttuisi näin pelkäksi ongelmanratkaisuksi. Hän oli saanut vaikutteita Oswald Spenglerin Länsimaiden perikato -teoksesta ja piti tällaista kehityskulkua ominaisena aikansa yhteiskunnalle laajemminkin. Syksyllä 1930 kirjoittamissaan esipuheluonnoksissa käsikirjoitukseensa hän kuitenkin korosti, että hänen kirjoitustensa henki ja päämäärät poikkeavat läntisen sivilisaation pyrkimyksistä. Wittgenstein korosti, että ajattelun syntaksi, hänen omaa termiään käyttäen ”kielioppi”, ei ole saavutettavissa analyysin avulla, sillä mitään kieliopin perimmäisiä sääntöjä ei ole olemassa. Voimme vain katsoa, huomaammeko säännön, joka ilmenee esimerkiksi nuottien ja melodian suhteessa: ellemme huomaa, mikään selitys ei saa meitä ymmärtämään sääntöä, ja jos huomaamme, mitään selitystä ei enää tarvita. Tätä ajatusta voidaan pitää ratkaisevana erona hänen välikautensa ja myöhäisfilosofiansa välillä.
Vuoden 1930 lopussa Trinity College myönsi Wittgensteinille viisivuotisen apurahan, joka takasi hänen toimeentulonsa toistaiseksi. Seuraavana vuonna hän omisti paljon aikaa omaelämäkertansa suunnittelulle, ja tänä aikana hän viittasi usein muistikirjoissaan ja keskusteluissaan Otto Weiningeriin. Weininger oli itse homoseksuaali ja juutalainen, ja hänen teoksensa Sukupuoli ja luonne oli antisemitistinen ja misogynistinen. Vaikka Wittgenstein ei yhtynyt Weiningerin naisvihaan ja sanoi eräässä kirjeessään Moorelle, että Weiningerin suuruus piilee hänen valtavassa erehdyksessään, hän tuntui silti omaksuneen Weinigerin näkemyksiä juutalaisuudesta. Wittgenstein vaikutti ajattelevan, että monilla hänen inhottavista luonteenpiirteistään oli jotain tekemistä hänen juutalaisuutensa kanssa. Hän myös ajatteli, etteivät juutalaiset – hänet itsensä mukaan lukien – kykene omaperäiseen ajatteluun, mikä on ironista sikäli, että hän oli juuri kehittämässä filosofian historiassa ainutlaatuista ongelmanratkaisutapaa. Vaikka hän käytti muistiinpanoissaan tuona aikana antisemitistisiksi luettavia ilmaisuja, ne olivat ennen kaikkea introspektiivisiä tunnustuksia. Vuoden 1931 jälkeen hän kuitenkin lopetti tällaisten ilmausten käyttämisen.
Alkukesällä 1931 Wittgenstein matkusti Marguerite Respingerin kanssa Norjaan. Wittgensteinin tarkoitus oli valmistella heidän yhteistä tulevaisuuttaan. Hän kuitenkin vaati, etteivät he viettäisi aikaa yhdessä, vaan että molempien tulisi käyttää aikansa henkiseen valmistautumiseen heidän yhteistä elämäänsä varten. Respinger ei innostunut tästä, ja matkan jälkeen hän hylkäsi lopullisesti ajatuksen naimisiinmenosta Wittgensteinin kanssa, vaikka heidän ystävyytensä ei päättynytkään. Palattuaan Wieniin hän yritti toimittaa muistiinpanoistaan yhtenäistä teosta, jonka työnimi oli nyt ”Filosofinen kielioppi”. Hän valitsi muistiinpanoistaan parhaina pitämiään huomautuksia yhä uudelleen ja järjesteli niitä uusiin käsikirjoitusluonnoksiin. Seuraavana kesänä Wittgenstein yritti jälleen koota käsikirjoituksistaan julkaisukelpoisen teoksen. Hän saneli konekirjoittajalle suuren määrän huomautuksiaan, ja tästä syntyi käsikirjoitus, jota Wittgenstein-tutkimuksessa kutsutaan nimellä ”the Big Typescript”.
Seuraavalla lukukaudella Wittgenstein piti kaksi luentosarjaa nimekkeillä ”Filosofia” ja ”Matemaatikkojen filosofia”. Ensin mainituilla luennoilla hän esitteli keksimänsä kielen tutkimisen metodin, kielipelit, ja jälkimmäisillä luennoilla hän kritisoi etenkin niitä näkemyksiä, että matematiikka perustuisi logiikalle ja että matematiikassa etsitään objektiivisia tosiasioita. Luennoille osallistui kolmannen vuoden opiskelija Francis Skinner, joka oli lähes pakkomielteisen kiintynyt Wittgensteiniin, ja Wittgensteinkin oli kiinnostunut hänestä. Skinner alkoi auttaa Wittgensteinia kirjoittamisessa ja omistautui kolmen jatko-opiskeluvuotensa ajan hänen työnsä saattamiseen julkaisukuntoon.
Sininen ja ruskea kirja
Seuraavana lukuvuonna 1933–1934 Wittgenstein ja Skinner viettivät lähes kaiken aikansa yhdessä. Wittgenstein piti samat luentosarjat kuin edellisenä lukuvuonna, mutta koska luennot olivat niin suosittuja, hän ei halunnut luennoida, vaan päätti sanella viidelle oppilaalle muistiinpanoja. Nämä muistiinpanot nidottiin sinisiin kansiin, mistä syystä nidettä alettiin kutsua ”Siniseksi kirjaksi”. Se oli ensimmäinen julkaisu Wittgensteinin myöhäiskauden filosofiasta ja kielipeliin perustuvasta filosofisten ongelmien ratkaisun menetelmästä, ja nide levisi lopulta paljon laajemmalle kuin Wittgenstein oli tarkoittanut, jopa Oxfordin filosofian laitokselle.
Vuonna 1934 Wittgenstein alkoi suunnitella jättävänsä akateemisen elämänsä ja muuttavansa Skinnerin kanssa Neuvostoliittoon, jossa he elättäisivät itsensä työläisinä. Syksyllä he alkoivat opiskella venäjää. Vaikka Wittgensteinin poliittiset näkemykset kallistuivat vasemmalle, marxilaisuus tuskin oli syy, jonka takia hän halusi Neuvostoliittoon; pikemminkin hän oli viehättynyt yksinkertaisesta elämäntavasta, jonka hän uskoi Venäjällä vallitsevan.
Seuraavana lukuvuonna 1934–1935 Wittgenstein saneli Skinnerille ja Alice Ambroselle toisen niteen, ”Ruskean kirjan”. Sen ei ollut tarkoitus korvata luentoja, kuten ”Sinisen kirjan”, vaan siinä Wittgenstein halusi vain esittää työnsä tulokset. Hän ei kuitenkaan suunnitellut julkaisevansa kirjaa. Kesällä 1935 Wittgenstein alkoi valmistella matkaa Neuvostoliittoon. Hänen ystävänsä saivat vaikutelman, että hän aikoisi jättää filosofian. Syyskuussa hän lopulta matkusti Leningradiin yksin, koska Skinner oli sairastunut. Hän tapasi Leningradissa ja Moskovassa filosofian professoreja, ja hänelle kävi ilmi, että hänet päästettäisiin asumaan Neuvostoliittoon, jos hän työskentelisi opettajana, mutta työläiseksi häntä ei otettaisi. Hän pohti vielä parin vuoden ajan, ottaisiko hän vastaan opettajanviran Moskovasta, kunnes kesällä 1937 saksalaiset tai itävaltalaiset eivät enää poliittisen kehityksen vuoksi olleet tervetulleita Neuvostoliittoon.
Jälleen Norjaan
Elokuussa 1936 Wittgenstein lähti Norjaan viimeistelläkseen muistiinpanonsa painokuntoon, kuten hän oli tehnyt vuonna 1913. Skinner ei lähtenyt hänen kanssaan, sillä Wittgenstein oli taivutellut hänet ottamaan vastaan työpaikan mekaanikkona Cambridgessä. Aluksi Wittgenstein käytti Ruskeaa kirjaa pohjana työstäessään kirjaansa, mutta hylkäsi sen marraskuun alussa. Tämän jälkeen hän kirjoitti tyhjästä uuden aloituksen kirjalleen, joka muodostaa Filosofisten tutkimusten huomautukset 1–188. Tämä on ainoa osio Wittgensteinin myöhäistuotannosta, johon hän oli täysin tyytyväinen.
Samaan aikaan, kun Wittgenstein kirjoitti teostaan, hän kirjoitti myös tunnustuksia, joissa hän kuvasi sellaisia hetkiä elämässään, jolloin hän oli ollut epärehellinen tai muuten luonteeltaan heikko. Hänen mielestään oli tärkeää olla rehellinen itselleen ja niellä ylpeytensä paitsi jotta voisi olla hyvä ihminen, myös jotta voisi kirjoittaa hyvää filosofiaa. Joululoman aikana hän esitti tunnustuksensa sukulaisilleen ja ystävilleen, muun muassa Paul Engelmannille, Moorelle ja Skinnerille. Tunnustukset käsittelivät muun muassa sitä, että hän oli antanut ihmisten ymmärtää, että hän on neljäsosajuutalainen, kun tosiasiassa kolme hänen neljästä isovanhemmastaan olivat juutalaisia, sekä sitä, että hän oli valehdellut Otterthalin oikeudenkäynnin yhteydessä. Hän jopa meni Otterthaliin pyytämään henkilökohtaisesti anteeksi tekojaan opettamiltaan lapsilta ja heidän vanhemmiltaan.
Keväällä 1937 Wittgensteinin työ ei juuri edistynyt. Kesällä hän asui Wienissä perheensä luona sekä Cambridgessä Skinnerin kanssa, ja saneli tälle Filosofisten tutkimusten ensimmäiset 188 huomautusta. Palattuaan syksyllä Norjaan hän oli masentunut ja ikävöi Skinneriä. Skinner kävikin hänen luonaan, mutta tämän lähdön jälkeenkin hän oli huolestunut ja ahdistunut. Hän kuitenkin jatkoi kirjoittamista, ja sai valmiiksi huomautuksia, jotka hän tarkoitti teoksensa jälkimmäiseksi puoliskoksi, mutta jotka on julkaistu teoksen Huomautuksia matematiikan perusteista ensimmäisessä osassa. Hän lähti Norjasta joulukuussa.
Professoriksi Cambridgeen
Vietettyään joulun Wienissä Wittgenstein muutti helmikuussa 1938 Dubliniin, vanhan ystävänsä psykiatri Maurice Druryn vanhaan asuntoon. Hän tunsi olevansa kykenemätön kirjoittamaan, ja hän alkoi suunnitella kouluttautumista psykiatriksi, kuten oli tehnyt monesti aikaisemminkin elämänsä aikana, ja Drury järjestikin hänelle mahdollisuuden tavata mielenterveyspotilaita St. Patrickin sairaalassa. Wittgensteinin ajattelua häiritsi myös huoli siitä, että hänen kansalaisuutensa saattoi olla vaihtumassa käynnissä olleen Anschlussin, Itävallan Saksaan liittämisen vuoksi. Kun liittäminen tapahtui maaliskuussa Wittgenstein halusi lähteä Wieniin varmistaakseen, että hänen perheensä on turvassa, mutta Piero Sraffa neuvoi häntä hankkimaan ensin Britannian kansalaisuuden, jos hän halusi päästä pois Itävallasta.
Huhtikuussa 1938 Wittgenstein oli muuttanut Cambridgeen Skinnerin luo ja aloittanut luennoimisen yliopistossa. Koska Wittgenstein ei halunnut luennoida suurelle ryhmälle, hänen luennoistaan ei tiedotettu tavalliseen tapaan, vaan muutamat muut lehtorit kertoivat niistä opiskelijoille, joiden he arvelivat olevan niistä kiinnostuneita. Luennoille osallistuikin vain kymmenkunta opiskelijaa. Wittgenstein käsitteli luennoillaan muun muassa estetiikkaa ja uskonnollista uskoa, ja opiskelijoiden muistiinpanot luennoilta on myöhemmin julkaistu. Luennot ovat Wittgensteinin tuotannossa ainutlaatuisia, paitsi aiheensa vuoksi, myös siksi, että niistä on mahdollista saada selkeä kuva hänen käsityksestään filosofian tarkoituksesta. Hän vastusti tieteellisen metodin mukaisen ongelmanratkaisun soveltamista filosofiaan, samoin kuin uskonnollisen uskon ja estetiikan tarkastelemiseen, joissa tieteellisen metodin soveltaminen johtaisi yhtä lailla pinnallisuuksiin ja väärinkäsityksiin.
Kesällä Wittgenstein valmisteli kirjansa julkaisemista. Kun kirjaa tarjottiin syyskuussa Cambridge University Pressille julkaistavaksi, hän kuitenkin vetäytyi hankkeesta, koska hän ei ollut tyytyväinen kirjan toiseen, matematiikan filosofiaa käsittelevään osaan, eikä Rheesin tekemään englanninkieliseen käännökseen. Wittgenstein oli päättänyt hakea filosofian professuuria, joka oli jäänyt avoimeksi Mooren erottua, ja korjaili nopeasti käännöstä, jotta valitsijoihin kuulunut Keynes voisi lukea kirjan. Tällä tuskin oli kuitenkaan vaikutusta, sillä Wittgensteinia pidettiin yleisesti tuolloin eräänä aikansa nerokkaimmista filosofeista, ja professorin tuoli myönnettiin hänelle helmikuussa 1939. Filosofian professorin virka Cambridgen yliopistossa puolestaan helpotti Wittgensteinin kansalaisuuden hakuprosessia, ja hänelle myönnettiin Britannian kansalaisuus huhtikuussa.
Saatuaan Britannian passin Wittgenstein matkusti Berliiniin, Wieniin ja New Yorkiin sopiakseen natsiviranomaisten kanssa Margareten suunnittelemasta järjestelystä, jossa suvun ulkomailla olevat suuret rahavarat siirrettäisiin natsien haltuun vastineena siitä, että Hermann Christian Wittgensteinin jälkeläisiä kohdeltaisiin Mischlingeinä, vain osaksi juutalaisina. Helmikuussa 1940 Saksan viranomaiset päättivät, että edes Mischlingejä koskevia lakeja ei sovellettaisi Wittgensteineihin, eivätkä Nürnbergin lait aiheuttaisi siten heille mitään harmia.
Lukuvuonna 1939 Wittgenstein piti luentosarjan matematiikan filosofiasta. Luennoilla hän kritisoi tieteellisen metodin soveltamista matematiikkaan ja matematiikan taustalla ollutta metafysiikkaa. Luennoille osallistui matemaatikko Alan Turing, ja luennot muodostuivat usein näiden miesten väittelyksi, kun Wittgenstein väheksyi matemaattisen logiikan merkityksellisyyttä ja Turing puolusti sitä. Wittgensteinin luennoille osallistui myös Norman Malcolm, amerikkalainen tohtoriopiskelija, josta tuli Wittgensteinin läheinen ystävä.
Toinen maailmansota
Kahtena ensimmäisenä vuonna toisen maailmansodan sytyttyä Wittgenstein jatkoi luennoimista Cambridgessa, vaikka hän halusi kovasti tehdä jotain sotatoimiin liittyvää. Lopulta syksyllä 1941 hänen ystävänsä Gilbert Ryle järjesti hänelle paikan Guy’s Hospital -sairaalasta, jossa hänen veljensä, lääketieteen professori John Ryle työskenteli lääkärinä. Wittgenstein aloitti pian työt sairaalan vahtimestarina, ja hänen tehtävänsä oli toimittaa lääkkeitä potilaille. Työskennellessään Guy’s Hospitalissa Wittgenstein keskittyi filosofisessa työssään lähinnä matematiikan filosofiaan, koska hän halusi parantaa kirjansa jälkimmäistä puoliskoa.
Wittgenstein tutustui sairaalassa lääkäri Basil Reeveen, joka tutki yhdessä tohtori Grantin kanssa ilmahyökkäyksissä haavoittuneita ihmisiä. Wittgenstein kiinnostui tämän tutkimustyöstä ja liittyi lopulta Reeven ja Grantin Newcastleen siirtyneeseen tutkimusryhmään maaliskuussa 1943. Tutkimuksen tarkoitus oli kehittää entistä tarkempia diagnooseja ja hoitomuotoja, mihin tarvittiin tarkkoja tietoja vammojen vaikutuksista. Wittgensteinin toimenkuvana oli tässä paloitella jäädytettyjä kudoksenpaloja ja värjätä niitä. Hän myös kehitti paradoksaalisen pulssin mittaamiseen käytettävän laitteen, joka mittasi tarkasti pulssipainetta. Wittgenstein työskenteli ahkerasti eikä kirjoittanut Newcastlessa ollessaan lainkaan filosofiaa.
Tammikuussa 1944 Reeve ja Grant siirtyivät Italiaan, ja heidän tilalleen tutkimusryhmään tuli uusi lääkäri. Wittgenstein kuitenkin lähti takaisin Cambridgeen vain kolmen viikon kuluttua tästä.
Takaisin Cambridgeen
Wittgenstein halusi saada kirjansa valmiiksi ennen kuin palaisi Cambridgeen opettamaan, ja hän uskoi, että paras paikka tähän olisi Swansea, jossa hän pystyi keskustelemaan Rush Rheesin kanssa. Hänelle myönnettiin virkavapaata vuoden 1944 syksyyn saakka. Kahtena ensimmäisenä kuukautena Wittgensteinin kirjoitukset käsittelivät matematiikan filosofiaa, mutta hän kiinnostui pian enemmän psykologian filosofiasta, eikä tämän jälkeen enää elämänsä aikana palannut viimeistelemään matematiikan filosofiaa koskevia huomautuksiaan. Siitäkin huolimatta hän piti näitä huomautuksia osana Filosofisia tutkimuksia. Wittgenstein muutti kuitenkin kirjan rakennetta tänä aikana siten, että säännön seuraamista koskevien huomautusten jälkeen seurasi nyt matematiikan filosofian sijaan yksityisen kielen argumenttia ja kokemuksen yksityisyyttä käsittelevät huomautukset.
Lokakuussa Wittgenstein palasi Cambridgeen. Myös Russell oli palannut Yhdysvalloista Cambridgeen, mutta miesten välit eivät olleet lämpimät. Mooren ja Wittgensteinin välit sen sijaan olivat yhä läheiset, mutta koska Moore oli jo vanha ja huonokuntoinen, hänen vaimonsa kielsi Wittgensteinia keskustelemasta hänen kanssaan pitkään. Syyslukukaudella pitämillään luennoilla Wittgenstein käsitteli psykologian filosofiaan liittyviä ongelmia, joista hän oli Swanseassa kirjoittanut.
Joululoman jälkeen Wittgenstein yritti jälleen saattaa kirjansa julkaisukuntoon ja kirjoitti Filosofisten tutkimusten esipuheen lopullisen version. Hän jatkoi kuitenkin vielä loppuvuoden ajan psykologisia käsitteitä käsittelevän osan laajentamista. Kesällä hän saneli tätä varten käsikirjoituksen, mutta ei pitänyt sitäkään vielä valmiina versiona. Kesän aikana Wittgenstein huolestui toisen maailmansodan loppuvaiheen julmuuksien takia. Hän oli varma siitä, että sodan loppu merkitsi vain aselepoa ja että edessä olisi vielä edellisiä suurempi ja raaempi sota.
Syksyn 1945 ja alkuvuoden 1946 aikana Wittgenstein sai valmiiksi Filosofisten tutkimusten ensimmäisen osan. Hän ei silti aikonut julkaista kirjaa, vaan kävi sitä läpi ystäviensä kanssa, jotta edes joku ymmärtäisi kirjaa hänen kuolemansa jälkeen. Hän oli vakuuttunut siitä, että hänen kirjansa ymmärrettäisiin täysin väärin sen julkaisemisen jälkeen. Kesällä 1946 hän oli tullut vakuuttuneeksi siitä, että edessä olisi ydinsota, joka tuhoaisi ihmiskunnan. Tämän pelon, samoin kuin hänen halveksuntansa akateemista filosofiaa kohtaan, taustalla oli hänen inhonsa tieteen vaikutusvaltaa kohtaan: tiede oli toisaalta synnyttänyt atomipommin kaltaisen joukkotuhoaseen ja toisaalta kannusti filosofeja yleisyyteen pyrkivään ajatteluun. Omaa ajatteluaan hän piti täysin tällaisen tieteenpalvonnan vastaisena.
Wittgenstein piti lukuvuonna 1946 luentonsa psykologian filosofiasta ja veti myös seminaareja matematiikan filosofiasta. Keväällä hän päätti lopettaa opettamisen ja luopua professorin virasta. Viimeisellä luentosarjallaan hän keskusteli aiheista, joita hän myöhemmin tuli käsittelemään Filosofisten tutkimuksen toisessa osassa, ja esitteli muun muassa ankka-jänis-kaksoisaspektikuvan. Ennen lähtöään Wienistä Wittgenstein saattoi valmiiksi käsikirjoituksen, joka on julkaistu teoksen Huomautuksia psykologian filosofiasta ensimmäisenä osana.
Brooke Burns
thumb|Brooke Burns Brooke Elizabeth Burns (s. 15. maaliskuuta 1978 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan televisiosarjassa Baywatch. Burns on esiintynyt myös lukuisissa muissa televisiosarjoissa kuten Ally McBealissä.
Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Viimeiset vuodet
Wittgenstein muutti Englannista Irlantiin, Dubliniin. Hän kokosi Filosofisten tutkimusten toista osaa valmistelemansa käsikirjoituksen pohjalta, mutta ruuansulatusvaivat häiritsivät hänen työtään. Hän masentui ja muutti Maurice Druryn veljen mökkiin Connemaraan Irlannin länsirannikolle. Hän asui siellä yksin kesän 1948, minä aikana hänen fyysinen ja psyykkinen terveydentilansa paranivat. Hän lähti Connemarasta elokuussa, vieraili muun muassa Ben Richardsin luona Uxbridgessä ja syöpää sairastavan sisarensa Herminen luona Wienissä. Palattuaan Cambridgeen hän saneli käsikirjoituksen, joka myöhemmin julkaistiin teoksen Huomautuksia psykologian filosofiasta toisena osana. Lokakuussa hän aikoi palata Connemaraan, mutta muuttikin heikon terveydentilansa takia talveksi dublinilaisen hotelliin. Hän kirjoitti hotellissa vuoden 1948 aikana sarjan huomautuksia, jotka on julkaistu nimellä Last Writings on the Philosophy of Psychology.
Brooke Burns
Burns oli naimisissa näyttelijä Julian McMahonin kanssa vuosina 1999–2001 ja heillä on yksi lapsi (s. 2000). Burns kihlautui näyttelijä Bruce Williksen kanssa vuonna 2003, mutta kihlaus päättyi eroon pitkän etäisyyden vuoksi vuonna 2004. Nykyään Burns on seurustellut vuodesta 2007 lähtien Dominic Purcellin kanssa.
Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Viimeiset vuodet
Wittgenstein kävi huhtikuussa 1949 Wienissä Herminen luona. Palattuaan Dubliniin hän saattoi valmiiksi Filosofisten tutkimusten toisena osana julkaistun käsikirjoituksen. Hän aikoi lähteä Norman Malcolmin luo Yhdysvaltoihin, ja ennen lähtöään hän asui kuukauden Cambridgessä Richardsin ja häntä Cambridgen yliopiston filosofian professorin virassa seuranneen Georg Henrik von Wrightin luona. Tänä aikana hän saneli käsikirjoituksensa konekirjoittajalle, ja se jäi viimeiseksi käsikirjoitukseksi, jonka hän valmisteli.
Wittgenstein matkusti Yhdysvaltoihin heinäkuussa. Hän asui Malcolmin luona Ithacassa ja kävi keskusteluja Malcolmin sekä muiden Cornellin yliopiston filosofien, etenkin Oets Kolk Bouwsman kanssa. Hän keskusteli Malcolmin kanssa muun muassa George Edward Mooren esittämistä skeptisismin kumoamisyrityksistä. Wittgenstein sairastui paria viikkoa ennen lähtöään Yhdysvalloista, mutta pääsi matkustamaan Englantiin lokakuussa. Cambridgessa hän sairastui kuitenkin uudestaan, ja hänellä diagnosoitiin eturauhassyöpä.
Joulukuussa Wittgenstein matkusti perheensä luo Wieniin, mutta ei kertonut heille syövästään. Helmikuussa hänen sisarensa Hermine kuoli. Wittgensteinin oma terveydentila sen sijaan parani, ja hän pystyi kirjoittamaan muutamia huomautuksia Goethen Zur Farbenlehre -teoksesta ja Mooren ulkomaailman olemassaolon todistuksesta sekä tapaamaan Itävaltaan matkustanutta Elizabeth Anscombea, joka oli tullut virkistämään saksan kielen taitojaan, koska aikoi kääntää Wittgensteinin teoksia englanniksi.
Wittgenstein palasi maaliskuussa 1950 Englantiin, ja muutti von Wrightien luo Cambridgeen. Häntä pyydettiin pitämään John Locke -luennot Oxfordin yliopistossa, mutta hän kieltäytyi, vaikka palkkio olisi ollut hyvä. Huhtikuussa hän muutti Anscomben luo Oxfordiin. Hän jatkoi värioppia käsittelevien huomautusten kirjoittamista, jotka on julkaistu teoksena Huomautuksia väreistä, ja loppukesällä hän kirjoitti jatkoa myös Mooren terveen järjen lauseita koskeviin huomautuksiinsa.
thumb|200px|Wittgensteinin hautakivi Cambridgessa. Syksyllä Ben Richards läpäisi loppukokeensa, ja hän lähti Wittgensteinin kanssa Norjaan. Richards sairastui matkalla, joten heidän piti lähteä Wittgensteinin mökistä. Heidän palattuaan Skjoldenista Wittgenstein suunnitteli lähtevänsä pian takaisin, koska hän uskoi, että se olisi ainoa paikka, jossa hän voisi työskennellä. Hän kuitenkin sairastui vähän ennen joulua. Kun hänen suunnitelmistaan matkustaa Norjaan ei tullut mitään, hän tiedusteli mahdollisuutta asua luostarissa Midlandsissa. Tämäkin suunnitelma kuitenkin kariutui, kun Wittgensteinin terveys petti tammikuussa 1951. Helmikuussa hän muutti asumaan lääkärinsä Edward Bevanin luo Cambridgeen. Helmikuun lopussa Wittgensteinin hormoni- ja röntgenhoidot lopetettiin. Hoitojen lopettamisen jälkeen hän kirjoitti paljon, yli puolet Mooren terveen järjen filosofiaa käsittelevistä huomautuksista, jotka on julkaistu teoksena Varmuudesta. Viimeisen huomautuksen hän kirjoitti vain kahta päivää ennen kuolemaansa.
28. huhtikuuta Wittgenstein sairastui vakavasti. Tohtori Bevanin vaimo valvoi hänen vierellään, ja kun hän kertoi, että Wittgensteinin ystäviä olisi seuraavana päivänä tulossa tapaamaan häntä, Wittgenstein vastasi viimeisinä sanoinaan ennen kuin menetti tajuntansa: ”Sanokaa heille, että minulla on ollut suurenmoinen elämä”. Seuraavana päivänä Richards, Anscombe, Drury ja Yorick Smythies saapuivat tohtori Bevanin luo, ja hetken sen jälkeen, kun katolinen pappi oli siunannut Wittgensteinin, Bevan julisti hänet kuolleeksi. Wittgenstein haudattiin seuraavana aamuna St. Gilesin kirkon hautausmaalle Cambridgeen katolisin menoin.
Luhta
thumb|Tervaleppäluhtaa Saksassa. Suomessa vastaavanlaisia luhtia on etelärannikolla. Luhta eli vataja on tulvavaikutteinen suo, joka sijaitsee vesistön vaikutuspiirissä. Luhtia tavataan etenkin maankohoamisrannikolla, mutta myös järvien, jokien ja purojen tulvamailla. Luhtien puuntuottokyky on maan kosteuden vuoksi huono. Luhdat jaetaan puustoisiin luhtiin, pensaikkoluhtiin ja avoluhtiin.
Samassa paikassa voi esiintyä kaikkia kolmea päätyyppiä: aivan rannassa sara-, osmankäämi- tai järviruokovaltaista avoluhtaa, sitten pajujen ja suomyrtin luonnehtimaa pensaikkoluhtaa ja lopuksi hieskoivu- ja leppävaltaista puustoista luhtaa. Luhdat ovat siis metsä- ja vesiekosysteemin vaihettumisvyöhykkeitä, joilla on hyvin suuri merkitys luonnon monimuotoisuudelle. Maankohoamisrannikolla luhdan eri päätyypit edustavat usein maankohoamisen jälkeisen sukkession eri vaiheita.
Puustoisten luhtien pääpuulaji on tavallisesti tervaleppä, harmaaleppä tai hieskoivu. Luhdat ovat usein kulonkiertämiä eli alueita, jotka välttyvät metsäpaloilta, ja siksi arvokkaita metsäluonnon monimuotoisuudelle. Puustoisten luhtien pintakasvillisuudessa on usein samoja piirteitä kuin rehevien korpien lajistossa, ja toisinaan samalla kohteella voi olla useiden eri suotyyppien piirteitä. Tervaleppäluhdalle läheinen suotyyppi on tervaleppäkorpi, joka on luonnonsuojelulain tarkoittama arvokas elinympäristö.
Pensaikkoluhdat ovat tavallisesti pajukkoisia. Avoluhdilla puolestaan vallitsevia kasvilajeja ovat muun muassa osmankäämi, järviruoko ja kaislat. Kun puhutaan "järvenrantakaislikosta", kyseessä onkin yleensä järviruokovaltainen luhta.
Sekä pensaikko- että avoluhdat ovat linnuston kannalta erittäin tärkeitä alueilta. Puustoiset luhdat, joissa on paljon leppä- ja koivulahopuustoa, voivat olla pikkutikan tai valkoselkätikan elinympäristöjä. Rantaluhdat voivat lisäksi toimia vesistöjen suojavyöhykkeenä, joka voi pidättää hakkuuaukealta, ojitusalueelta tai pellolta valuvia humusaineita ja ravinteita. Luonnontilaiset tai luonnontilaisen kaltaiset luhdat lasketaan metsälain tarkoittamiin arvokkaisiin elinympäristöihin. Niiden suojeluun pätevät samat perusperiaatteet kuin reheviin korpiin ja lettoihin. Maaperän muokkaaminen ja ojittaminen on metsälain nojalla kiellettyä.
Perinteisessä maataloudessa luhdalla on tarkoitettu avoluhtaa, jolta on tehty heinää. Puustoisesta luhdasta on perinteisesti käytetty muita nimiä, kuten vataja tai rantalepikko. Heinäntekoon käytetyt luhdat ovat lähes kokonaan hävinneet maan eteläosista kuivatuksen, järvenlaskujen sekä jokien ruoppaamisen ja oikaisun takia.
Kissmet
thumb|Buzz Singh esiintymässä Maailma Kylässä -festivaaleilla Helsingissä 27.5.2006 thumb|Ron Singh esiintymässä Maailma Kylässä -festivaaleilla Helsingissä 27.5.2006 Kissmet on intialais-brittiläinen yhtye, joka soittaa monipuolista rock-sävytteistä musiikkia. Tyylilajiluokitteluiksi on mainittu muun muassa bhangra-, rock-, funk- ja reggae. Kissmetin perustivat Englannin Peterboroughista kotoisin olevat veljekset Buzz ja Ron Singh 1990-luvun alussa. Muut yhtyeessä soittavat jäsenet ovat veljesten englantilaisten muusikkoystävien lisäksi heidän vanhempi veljensä Max Singh.
Geomantia
Geomantia on ennustusmenetelmä, jolla tarkoitetaan ennustamista maahan heitetyistä esineistä ja niiden varjoista ja väreistä, esimerkiksi luista, tikuista, simpukankuorista tai kivistä. Myös maata, hiekkaa tai multaa voidaan heittää ja tulkita sen aikaansaamat kuviot. Usein geomantialla tarkoitetaan kuitenkin erilaisia ajateltuja maan energiavirtoja tai ley-linjoja ja näiden tutkimista.
Historiallisesti oletetaan, että geomantia on syntynyt Pohjois-Afrikan arabiankielisellä alueella.
Sanaa geomantia käytetään joskus fengshuin synonyymina. Tämä on perintöä 1800-luvulta, jolloin länsimaiset lähetyssaarnaajat joutuivat keksimään käännöksen sanalle fengshui.
Newfoundland
Newfoundland on suuri saari Kanadan koillisrannikolla. Newfoundlandin erottaa Labradorin niemimaasta Belle Islen salmi ja Cape Bretonin saaresta Cabotin salmi. Se on maailman 16. suurin saari ja sen pinta-ala on 108 860 km².
Newfoundland on Newfoundland ja Labradorin provinssin tiheimmin asuttu alue. Provinssin pääkaupunki St. John’s sijaitsee saaren kaakkoiskärjessä. Newfoundlandissä asuu noin 500 000 ihmistä.
Historia
Newfoundlandin löysi ja nimesi Englannin lipun alla purjehtinut Giovanni Caboto (John Cabot) vuonna 1497. Saarelta on löytynyt myös 500 vuotta varhaisempia viikinkien asutuksen jäännöksiä. Newfoundland on luultavasti islantilaisessa saagassa mainittu Vinland.
Historian kuuluisin merionnettomuus sattui RMS Titanicille 560 kilometrin päässä Newfoundlandin rannikolta vuonna 1912.
Newfoundlandista tuli osa Kanadaa vasta vuonna 1949, sitä ennen se kuului Brittiläiseen imperiumiin itsehallintoalueena, Newfoundlandin dominiona.
Strontiumjodidi
Strontiumjodidi (SrI2) on strontium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää tuikeilmaisimien valmistukseen ja lääketieteessä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa strontiumjodidi on väritöntä tai valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Valon vaikutuksesta väri muuttuu kellertäväksi. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Strontiumjodidi liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös etanoliin. Aineen liukoisuus veteen kasvaa lämpötilan kasvaessa. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan kidevedellisiä muotoja kuten heksahydraatti (SrI2·6H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa.
Strontiumjodidia valmistetaan strontiumkarbonaatin ja vetyjodidin reaktiolla.
Strontiumjodidia voidaan käyttää lääketieteessä ja europiumilla doupattuna sitä voidaan käyttää gammasäteilyä tunnistavien tuikeilmaisimien valmistukseen.
Ruotsin valtiopäivävaalit 2006
thumb|[[Fredrik Reinfeldt (m), Maud Olofsson (c), Göran Hägglund (kd) ja Lars Leijonborg (fp) muodostivat vuoden 2006 vaalien alla Allians för Sverige-yhteistyön.]] thumb|Pääministeri [[Göran Persson (s) pitämässä vaalipuhetta Göteborgissa 5. syyskuuta.]]
Ruotsin valtiopäivävaalit 2006 järjestettiin 17. syyskuuta 2006. Yhteensä valittiin 349 edustajaa. Vaalit voitti neljän porvaripuolueen liittouma Allians för Sverige. Yhteensä Maltillinen kokoomus, Ruotsin keskustapuolue, Ruotsin liberaali kansanpuolue ja Ruotsin kristillisdemokraatit saivat 178 valtiopäiväpaikkaa. Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue kärsi vaaleissa tappion ja sai yhteistyöpuolueidensa Ruotsin vasemmistopuolueen ja Ruotsin vihreä ympäristöpuolueen kanssa vain 171 paikkaa. Äänestysprosentti oli 81,99, eli 1,88 prosenttiyksikköä enemmän kuin vuoden 2002 valtiopäivävaaleissa.
Puolueet
Seuraavat puolueet olivat edustettuina valtiopäivillä ennen vaaleja. Suluissa puolueiden kannatukset vuoden 2002 vaaleissa.
Seuraavat puolueet olivat saaneet yli 1% kannatuksen vuoden 2002 vaaleissa ja saivat näin ollen avustusta valtiolta valtiopäivävaaleja varten:
Seuraavilla puolueilla on kyselyiden mukaan mahdollisuus saada yli 4% kannatus, mikä vaaditaan kansanedustajapaikkojen saamiseksi:
Satu Lipiäinen
Tausta
Lipiäinen on koulutukseltaan tekniikan tohtori.
Urheilu-ura
Hän pitää hallussaan naisten 12 tunnin juoksun maailmanennätystä tuloksella 153,600 kilometriä ja Suomen ennätystä viidessä ultrajuoksulajissa: 50 km, 100 km, 100 mailia, 6 tunnin juoksu ja 12 tunnin juoksu. Hänen ennätystuloksensa 12 tunnin juoksussa ylittää miesten Suomen ennätyksen samassa lajissa (Juuso Simpasen 148,640 km vuodelta 2021).
Ruotsin valtiopäivävaalit 2006
Mielipidetiedustelut
(Sifo, Demoskop, Skop)
Satu Lipiäinen
Urheilu-ura
Lipiäinen juoksi 12 tunnin juoksun Suomen ja Pohjoismaiden ennätyksen 136,203 kilometriä marraskuussa 2020. Noora Honkala rikkoi tuloksen maaliskuussa 2021, mutta Lipiäinen otti ennätykset takaisin nimiinsä marraskuussa 2021 juostuaan Joensuussa 140,920 kilometriä. Noora Honkala rikkoi ennätyksen helmikuussa 2022 ja paransi ennätystään Spártissa helmikuussa 2023. Lipiäinen otti ennätyksen takaisin itselleen maailmanennätystuloksella toukokuussa 2023.
Heinäkuussa 2022 Lipiäinen teki Suomi-juoksussa 100 kilometrin Suomen ennätyksen ajalla 7.40.20. 100 kilometrin juoksun MM-kilpailuissa elokuussa 2022 Lipiäinen sijoittui viidenneksi SE-ajalla 7.15.35.
Lisäksi Lipiäisellä on Suomen ennätykset alle 23-vuotiaiden sarjassa 6 tunnin, 12 tunnin ja 100 kilometrin juoksuissa.
Mass in F Minor
Mass in F Minor on The Electric Prunesin kolmas albumi vuodelta 1968. Kappaleet on säveltänyt ja sovittanut David Axelrod. Sovituksissa huomiota kiinnittää varsinkin käyrätorvien käyttö. Albumin tunnetuin kappale lienee "Kyrie Eleison", joka on mukana Easy Rider – matkalla -elokuvassa.
Myy Lohi
Myy Lohi (s. 22. joulukuuta 1990 Kuusamo) on suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Lohi aloitti näyttelijäntaiteen opinnot Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa vuonna 2014. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa muun muassa syventävästi musiikkiteatteria. Äänialaltaan hän on mezzosopraano. Lohi valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2019, ja taiteellisena lopputyönään hän näytteli itse dramatisoimassaan kamarinäytelmässä Tohtori Jekyllin ja herra Hyden onneton tapaus kurssitoverinsa Anna-Sofia Tuomisen kanssa. Lohi on kertonut olevansa erityisen kiinnostunut puheesta ja äänenkäytöstä, ja hän on myös dubannut paljon lastenohjelmia. Lohi on työskennellyt useita kertoja ohjaaja-kirjailija Juha Hurmeen kanssa, muun muassa Suomi 100 000 -iltamissa vuonna 2017 ja Elämän ihmeellisyys -iltamissa vuonna 2019. Lohi työskenteli Varkauden teatterissa vuosina 2020–2022.
Eeva Heilala
Eeva Heilala (o.s. Taavetti, 13. joulukuuta 1934 Paavola – 30. huhtikuuta 2023 Ruukki ) oli suomalainen kirjailija ja runoilija, joka teki varsinaisen päivätyönsä maatalon emäntänä Ruukissa.
Heilala sai esikoiskirjastaan Hyvä on maa J. H. Erkon palkinnon vuonna 1976. Syksyllä 2005 Heilalalle myönnettiin Oulun läänin taidepalkinto.
Theo Walcott
Seurajoukkueura
Walcott oli Southamptonin suurin tulevaisuudenlupaus. Hän herätti huomiota ympäri koko saarivaltakuntaa. Lopulta hänestä olivat kiinnostuneita vain Arsenal ja Chelsea hänestä vaaditun valtavan siirtosumman takia. Lopulta Walcott valitsi Arsenalin muun muassa idolinsa ja Arsenal-legenda Thierry Henryn takia ja siksi, että Arsenalin managerilla Arsène Wengerillä on tapa peluuttaa nuoria pelaajia. Siirtohinta oli 12 miljoonaa puntaa. Hänet valittiin 2006 BBC:n vuoden nuoreksi urheilupersoonaksi.
Walcott pelasi Arsenalissa 12 vuoden aikana kaikkiaan 270 valioliigaottelua ja teki 65 maalia. Parhaimmillaan hän teki 14 maalia kaudella 2012–2013. Hän voitti FA Cupin 2014, jolloin pelasi vain yhden alkukierroksen ottelun, 2015, jolloin teki kolmessa ottelussa viisi maalia, ja 2017, jolloin ainoan kerran pelasi finaalissa ja teki siinä maalinkin. FA Community Shieldin hän voitti 2015 ja 2017. Mestarien liigassa hän pelasi 59 ottelua ja teki 15 maalia sekä Eurooppa-liigassa viisi ottelua, ja teki kolme maalia.
Walcott siirtyi Evertoniin tammikuussa 2018. Hän pelasi seurassa 2,5 vuoden aikana 77 valioliigaottelua ja teki niissä kymmenen maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi lainalla Southamptonissa 21 valioliigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kesällä 2021 hän siirtyi vapaalla siirrolla Southamptonin omistukseen ja pelasi kaudella 2021–2022 Valioliigassa yhdeksän ottelua. Kaudella 2022–2023 hän teki 20 valioliigaottelussaan kaksi maalia.
Maajoukkueura
Walcott pelasi kaikki viisi ottelua Englannin saavuttaessa hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän oli Sven-Göran Erikssonin yllätysnimi Englannin joukkueeseen Saksan MM-kisoihin. Erikssonin omien sanojen mukaan maajoukkuekomennus antoi Walcottille kaivattua kokemusta. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Unkaria vastaan toukokuussa 2006. Walcott ei kuitenkaan pelannut saman vuoden MM-kisoissa yhtään ottelua. Ensimmäiset maaottelumaalinsa hän viimeisteli tehtyään hattutempun Kroatiaa vastaan MM-karsintaottelussa syyskuussa 2008.
Walcott pelasi Englannin kaikissa neljässä ottelussa EM-kilpailuissa 2012 ja teki maalin Ruotsia vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 47 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia.
Kouvolan jäähalli
pienoiskuva|Kouvolan jäähallin pääsisäänkäynti Kouvolan jäähalli (markkinointinimeltään Lumon Areena) on Kouvolassa, lähellä keskustaa Urheilupuistossa sijaitseva jäähalli. Se on muun muassa jääkiekon SM-liigassa pelaavan KooKoon kotihalli. Halli on valmistunut vuonna 1982 ja sitä uudistettiin viimeksi kesällä 2015, jolloin sen katsomokapasiteetiksi tuli 6 400. Kesän 2016 kioskiremonttien johdosta kapasiteetti putosi 6 200 katsojaan. Kesällä 2019 B-katsomon takana olevat seisomakatsomot purettiin ja niiden tilalle rakennettiin lisää WC-tiloja, jolloin katsojakapasiteetiksi muodostui nykyinen 5 950 katsojaa.
Jäähallissa on muun muassa juoksusuora, pituushyppypaikka, juoksurata katsomoiden yläpuolella sekä B-katsomon alla oleva harjoitusjää. Jäähallissa voidaan myös järjestää konsertteja ja musiikkitapahtumia, joista merkittävin on vapputapahtuma Vappugospel. Jäähallin kunnostus valmistui vuonna 2006, jolloin rakennettiin C-katsomon yläpuolella oleva ravintolataso. Kouvolan jäähallin nimi vaihtui Lumon Areenaksi, kun KooKoo ja Lumon solmivat yhteistyösopimuksen. Kouvolan jäähallissa on pelattu vuonna 2016 yksittäinen EHT ottelu, jossa vastakkain olivat Suomen ja Tšekin maajoukkueet. Ottelu päättyi Suomen 4-1 voittoon. Keväällä 2019 Kouvolan jäähallissa pelattiin Suomen A-maajoukkueen toiseksi viimeinen harjoitusottelu, vuoden 2019 MM-kisoja varten. Vieraileva joukkue oli Ruotsin A-maajoukkue ja ottelu päättyi Suomen 5-4 voittoon. Syyskuussa 2019 Kouvolan jäähallissa järjestettiin ylimääräinen Keskustan puoluekokous.
VEM Group
VEM Group saksalainen sähkömoottorivalmistaja, jonka eri tehtaat ja tytäryhtiöt ovat yhdessä VEM Group.
Kouvolan jäähalli
Lumon Areenalle on tulossa miljoonaremontti vuonna 2024, kolme uutta aitiota tulisi nykyisten aitioiden jatkeeksi, kaikki katsomopenkit uusitaan sekä hallissa kunnostetaan pukuhuone-, wc- ja märkätilat.
VEM Group
VEM Group on saksalainen pien- ja korkeajännitemoottoreiden ja -generaattoreiden valmistaja. VEM Group työllistää noin 1500 työntekijää ja sen liikevaihto oli vuonna 2020 noin 200 miljoonaa euroa.
VEM Sachsenwerk Dresdenissä on keskittynyt korkeajännitemoottoreiden ja generaattoreiden suunnitteluun ja valmistukseen. VEM motors Wernigerodessa ja Zwickaussa valmistavat pienjännitemoottoreita. Zwickau on keskittynyt pienemmän pään moottoreihin (noin IEC-runkokoko 56-112). Wernigeroden tehtaalla valmistetaan isompia pienjännitteisiä sähkömoottoreita (noin IEC132-400).
Kouvolan jäähalli
Suuria yleisömääriä
Jäähallin yleisöennätys nähtiin Liigapelissä KooKoo-Jukurit 1. helmikuuta 2020, kun katsojia oli 5903. Se oli vuosittain järjestettävä Mustaoranssi peli, johon KooKoon yhteistyökumppanit mahdollistivat ilmaiset liput katsojille. Jäähallin virallinen yleisöennätys on vuodelta 1985 I-divisioonan ottelusta KooKoo-SaiPa, jota seurasi 5 350 katsojaa. Kouvolan jäähalli pitää hallussaan Mestiksen yleisöennätystä, kun KooKoon ja Jukurien kauden 2013-2014 välistä 5. loppuottelua oli seuraamassa 5 194 katsojaa.
VEM Group
VEM-sähkömoottorien tunnusmerkki on valurautarunko, joka materiaalina kestää teollisuuden sovellusten tärinää ja erilaisia ympäristöolosuhteita ja soveltuu jatkuvaan käyttöön myös ankarissa olosuhteissa. Suunnittelu, osavalmistus ja tuotanto ovat erittäin pitkälti omissa käsissä. VEM-tuotemerkki pitää sisällään ajatuksen saksalaisesta insinööritaidosta ja korkeasta laadusta.
Moottoreita valmistetaan tehoalueelle 0,06 kW – 60 MW ja generaattoreita 90 MVA saakka.
VEM-Kirjainyhdistelmän merkitys
Vuonna 1948 DDR:n hallinto perusti yhdistyksen, jonka tarkoituksena oli organisoida 7000 työntekijän ja 24:n sähkötekniikkaa valmistavan yrityksen tuotantoa. Yhdistyksen nimeksi tuli ”VEM Vereinigung Volkseigener Betriebe des Elektromaschinenbaus (VVB EM)”. Tähän aikaan VEM ei ollut vielä liikemerkki, vaan vain osa kunkin yrityksen omassa nimessä.
Varmaa tietoa lyhenteen VEM alkuperästä ei ole. Varmaa on, että ”E” ja ”M” tarkoittavat sähkökoneita, ”Electrical Machines”. ”V” tulee todennäköisesti sanasta ”Vereinigung”, yhdistys. Toinen vaihtoehto V:lle on DDR:n aikana käytössä ollut yritysmuoto ”volkseigen”, kansanomistama.
VEM Suomessa
Kirkkonummen Masalassa toimiva saksalaisen VEM motors:n tytäryhtiö VEM motors Finland markkinoi, myy ja varastoi VEM-moottoreita, KEB-, Tramec- ja Reggiana Riduttori -vaihteita ja Yaskawa-taajuusmuuttajia. Yrityksen perustama itsenäisten yrittäjien Team VEM –jälleenmyynti- ja huoltoverkosto toimii Suomessa, Ruotsissa ja Baltiassa.
VEM motors Finland:n juuret ovat sodanjälkeisessä Suomessa vuodessa 1940, jolloin insinööri Olavi Hauvonen perusti Helsingin keskustaan Konemyynti-nimisen yrityksen. 20.2.1960 allekirjoitettiin sopimus VEM-moottoreiden maahantuonnista Suomeen. Sopimus oli silloisen DDR:n ensimmäinen vientisopimus läntisen Euroopan maahan. Yritys kasvoi ja jaettiin useaan osaan vuonna 1976, joista Esmac jatkoi sähkökoneiden myyntiä. Vuonna 1990 yritys muutti omaan toimitaloon Masala an. Vuonna 1993 VEM motors osti Esmacin ja vuonna 2004 nimi muutettiin VEM motors Finlandiksi.
VEM Sachsenwerk
VEM Sachsenwerkin juuret ovat vuodessa 1886, jolloin Oskar Ludwig Kummer perusti sähkölaitteita valmistavan tehtaan Dresdenin itäosaan. pienoiskuva|VEM Sachsenwerkin 5 MW korkeajännite-kestomagneettigeneraattori Vuosisadan lopussa Kummerin tehdas työllisti jo yli 2000 työntekijää. Tehtaalla valmistettiin maailman ensimmäiset sarjatuotantoiset sähkömoottorit ja Saksan ensimmäinen vesivoimageneraattori. Teollisen historian muita merkittäviä kohteita olivat Dresdenin raitiovaunujen sähköistys ja eeppiset voimalaitokset kuten aikansa jättiläinen, Goldistalin pumped-storage laitos Thüringenissä.
VEM Sachsenwerk ja Dresdenin tekninen korkeakoulu ovat tehneen tiivistä yhteistyötä vuodesta 1902. Yhteistyön tuloksena valmistui yrityksen tietojen mukaan maailman ensimmäinen 6,5 MW:n tuulivoimaturbiini.
Toisen maailmansodan jälkeen Dresden jäi DDR:n alueelle, jossa Sachsenwerkin tehtaat jatkoivat toimintaansa valmistamalla erilaisia kipeästi kaivattuja sähkölaitteita. Saksojen yhdistymisen jälkeen Dr. A. Mercklen perhe osti VEM Group:n tehtaat. Investointi Sachsenwerkin tuotannon modernisointiin auttoi alkuun läntisillä markkinoilla.
Teollisen kehityksen historiassa näkyvästi mukana ollut VEM Sachsenwerk on edelleen merkittävä korkeajänniteteknologian innovaattori. Asiakaskunnassa on vahvasti edustettuina mm. energiateollisuus, raideliikenne, kemian teollisuus ja metalliteollisuus.
Jarmo Mäkelä
Jarmo Juhani Mäkelä (s. 11. toukokuuta 1955 Oulu) on suomalainen urheilujohtaja. Hän toimi Suomen Urheiluliiton toimitusjohtajana syyskuusta 2012 toukokuuhun 2018. Mäkelä on toiminut useissa yleisurheilun arvokilpailuissa Suomen joukkueen johtotehtävissä.
Mäkelän ura urheilun valmennus- ja järjestötoiminnassa alkoi vuonna 1978 Vesannon kunnan liikuntasihteerin tehtävässä. Vuonna 1979 hän siirtyi Kuortaneen urheiluopiston liikunnan lehtoriksi. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1986, jonka jälkeen hän toimi vuodet 1986–1988 Suomen Urheiluliiton hyppyjen ja moniotteluiden päävalmentajana. Seuraavat kaksi vuotta eli 1988–1990 hän toimi Suomen Urheiluliiton lajipäällikkönä ja vuodet 1990–2000 päävalmentajana. Ennen toimitusjohtajuutta hän toimi vuodet 2000–2012 liiton huippu-urheilujohtajana. Hän on kuulunut myös SUL:n Valmentajayhdistys ry:n hallitukseen.
Omalla urheilu-urallaan Mäkelä voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden Porissa 1983 tuloksella 7 419 pistettä. Ennätyksensä 7 427 pistettä hän teki samana vuonna Huittisissa. Hän on lähtöisin Vesannolta ja edusti uransa viimeisinä vuosina Kuortaneen Kuntoa. Hänen tyttärensä Annu Mäkelä on entinen seiväshyppääjä.
Antti Miettinen (valtiopäivämies)
Antti Miettinen (1837–1921) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Talollinen ja lautamies Antti Miettinen Pielavedeltä oli talonpoikaissäädyssä Pielaveden tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872.
Huhtasaari
Huhtasaari merkitsee saarta, jossa on havumetsään tehty kaski eli huhta. Maantieteellisesti nimeä esiintyy paikannimenä lähinnä Hämeen, Pohjanmaan ja Lapin maakunnissa. Väestörekisterikeskuksen sukunimihaun perusteella nimi on nykyisenä nimenä 125 henkilöllä Suomessa (19.8.2019).
Huhtasaari voi tarkoittaa seuraavia:
McKinsey & Company
McKinsey & Company on yhdysvaltalainen konsulttiyhtiö. Sitä pidetään maailman arvostetuimpana ja vaikutusvaltaisimpana liikkeenjohdon konsulttiyrityksenä mutta se on myös ollut osallisena monissa mittavissa yritysmaailman epäonnistumisissa ja autoritaaristen hallitsijoiden taloudellisissa väärinkäytöksissä.
Historia
Yhtiö sai alkunsa vuonna 1926, kun Chicagon yliopiston professori James O. McKinsey avasi konsulttitoimiston Chicagoon. Marvin Bower tuli mukaan yhtiöön vuonna 1933 ja myöhemmin hänestä tuli sen ensimmäinen päämies, kun McKinsey lähti Marshall Field & Co.:n johtoon. McKinseyn ydinperiaatteet ja johdon konsultoinnin toimintatavat luotiin Bowerin aikana. Ensimmäisen toimistonsa ulkomailla McKinsey avasi Lontoossa vuonna 1959, minkä jälkeen se on laajentunut tasaisesti ympäri maailmaa. McKinseyllä oli vuonna 2016 yli 100 toimistoa yli 50 maassa, mikä teki siitä suurimman konsultointiin keskittyneen yhtiön maailmassa.