cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sophie Turner
Nuoruus
Turner syntyi Northamptonissa, mutta perhe muutti Warwickiin hänen ollessaan kaksivuotias. Warwickissa hän liittyi paikalliseen nuorisoteatteriin, Playbox Theatreen, johon hän kuuluu edelleen. Hän kävi koulua Warwick Prep Schoolissa 11-vuotiaaksi asti, kunnes siirtyi tytöille tarkoitettuun King’s High Schooliin. Vuonna 2012 hän suoritti toisen asteen GCSE-kokeet yhdeksässä aineessa saaden viidestä aineesta korkeimman arvosanan ja neljästä toiseksi korkeimman. Hän opiskelee päättökokeisiin kolmea ainetta: psykologiaa, historiaa sekä englannin kieltä ja kirjallisuutta.
Näyttelijänura
thumb|left|200px|Sophie Turner (oik.) ja [[Maisie Williams fanitapaamisessa Game of Thronesin pilottijakson kuvausten aikaan marraskuussa 2009.]] Turner sai ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 2009, kun hänet valittiin yhdysvaltalaisen HBO:n tuottamaan televisiosarjaan Game of Thrones. Hän esittää Eddard Starkin vanhinta tytärtä Sansaa. Turnerin koulun draamaopettaja rohkaisi häntä koe-esiintymään rooliin. Hän värjäsi vaaleat hiuksensa punaruskeiksi roolia varten. Sarjaa alettiin esittää keväällä 2011. Turner on saanut roolistaan Young Artist -palkintoehdokkuuden.
Vuonna 2012 Turner valittiin Isabel Coixetin ohjaaman jännityselokuvan Another Me pääosaan. Elokuva sai ensi-iltansa marraskuussa 2013 Rooman elokuvajuhlilla. Vuonna 2013 Turner esiintyi myös Adeline Marchin roolissa BBC:n televisioelokuvassa Kolmastoista kertomus. Turner näyttelee Heatheria vuoden 2015 toimintakomediassa Barely Lethal.
Maaliskuussa ja huhtikuussa 2018 hän oli kuvaamassa indie-elokuvaa, Heavyä, Torontossa. Turner uusi roolinsa Jean Greynä vuonna 2019 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa, X-Men: Dark Phoenix.
Yksityiselämä
Turner meni naimisiin muusikko Joe Jonasin kanssa toukokuussa 2019 seurusteltuaan vuodesta 2016 lähtien. Heidät vihittiin ensimmäisen kerran Las Vegasissa toukokuussa 2019 ja Etelä-Ranskassa kuukautta myöhemmin. Pariskunnan esikoistyttö syntyi heinäkuussa 2020.
Sävelradio
Sävelradio oli alun perin Ylen musiikkiohjelma vuodesta 1963 lähtien. Yleisradion kotimaisen radio-organisaation ohjelmistoon kuului muitakin musiikkia sisältäviä ohjelmia, sekä klassista että iskelmämusiikkia. Myöhemmin on kuultu muun muassa Jokamiehen sävelradio, johon kuka tahansa sai valita koko soitettavan aineiston.
Sävelradio syntyi 1960-luvulla toimineiden merirosvoradioiden eli aluevesirajojen ulkopuolella laivoilta käsin toimineiden laittomien radioasemien, lähinnä Lounais-Suomessa kuuluneen Radio Nordin, paineesta. Merirosvoradiot kiellettiin, ja Radio Nord lopetti toimintansa kesäkuun 30. päivänä 1962.
Sävelradio mainitaan Rauli "Badding" Somerjoen rock 'n' roll -kappaleessa Luut kasaan, Beethoven!.
Leea Virtanen
Lea (Leea) Marketta Virtanen (o.s. Tarvainen; 10. huhtikuuta 1935 Lappee – 18. heinäkuuta 2002 Joensuu) oli suomalainen folkloristiikan tutkija. Virtanen toimi suomalaisen ja vertailevan kansanrunoudentutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1979–1994 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Leea Virtaselle myönnettiin Kalevala-seuran tunnustuspalkinto vuonna 1994.
Virtanen suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1959 ja filosofian lisensiaatin tutkinnon 1962 Helsingin yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1967 väitöskirjalla Suomalais-virolainen arvoitussarja.
Roberto Vásquez
Roberto Vásquez (s. 26. toukokuuta 1983, Panama City, Panama) on kärpässarjan nyrkkeilijä, joka saavutti WBA-liiton maailmanmestaruuden 29. huhtikuuta 2005. Vásquez puolusti titteliä 25. toukokuuta 2006 saakka.
Ura
29. huhtikuuta 2005 Vásquez voitti WBA:n kärpässarjan maailmanmestaruuden Beibis Mendozalta. Vásquez puolusti mestaruuttaan neljästi voittaen Noel Arambuletin tuomariäänin täysien erien jälkeen, voittamalla Horlan Hamiltonin tuomariäänin, ja voittamalla Takefumi Sakatan tuomariäänin. Vasquez menetti tittelinsä uusintaottelussa Sakataa vastaan, eikä toistaiseksi ole päässyt uudelleen titteliotteluun. Vuoden 2009 maaliskuussa Vásquez hävisi Mexicolaiselle Hugo Fidel Cazaresille kaikin tuomariäänin 11 eräisen kamppailun päätteeksi. Kamppailussa oli panoksena väliaikainen WBA Fedelatin Super mestaruusvyö. 3.10.2009 Vásquez otteli Drian Franciscoa vastaan häviten teknisellä tyrmäyksellä 10 erässä.
Kirsi Crowley
Kirsi Maarit Crowley on suomalainen ulkomaantoimittaja, joka on raportoinut Yleisradiolle ja muille medioille erityisesti Afrikan ja Aasian maista.
2000-luvulla Crowley opiskeli tiedotusoppia Tampereen yliopistossa ja työskenteli vuosikymmenen lopulla toimittajana lahtelaisessa Etelä-Suomen Sanomissa. Vuonna 2011 hän suoritti Helsingin Sanomain Säätiön tuella erikoisjournalismin master-tutkinnon Etelä-Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
2010-luvulla Kirsi Crowley on asunut Filippiineillä ja raportoinut myös muun muassa Myanmarista, Japanista ja Ukrainasta. Crowley on tehnyt myös tiedotusmateriaalia muun muassa Euroopan unionin tarpeisiin.
LPP (yritys)
LPP Spółka Akcyjna on puolalainen yritys, joka toimii vaatteiden suunnittelun, tuotannon ja jakelun alalla. Se on viiden tunnetun muotibrändin omistaja: Reserved, House, Cropp, Mohito ja Sinsay, joiden valikoima on nyt myynnissä myymälöissä ja verkossa lähes 40 markkina-alueella maailmanlaajuisesti.
LPP:n myyntiverkosto koostuu yli 1 700 myymälästä, joiden kokonaispinta-ala on yli 1,4 miljoonaa m2 Yritys työllistää tällä hetkellä yli 24 000 työntekijää toimistoissaan, jakeluverkostossaan ja myymälöissään Puolassa, useissa Euroopan maissa, Aasiassa ja Afrikassa. Vuonna 2021 yritys saavutti ennätystuloksen, sillä sen liikevaihto oli yli 14 miljardia Puolan zlotya ja voitto 954 miljoonaa Puolan zlotya. LPP SA on listattu Varsovan pörssissä ja kuuluu WIG20 -osakeindeksiin ja myös MSCI Poland -indeksiin.
1991–2000
Vuonna 1991 Marek Piechocki ja Jerzy Lubianiec aloittivat toiminnan vaateteollisuudessa Gdańskissa. Alun perin PH Mistral sc:n alaisena toiminut yhtiö muuttui neljän vuoden kuluttua LPP-yhtiöksi (lyhenne perustajien nimille - Lubianiec, Piechocki ja Partners). Vuonna 1997 he avasivat virallisesti toimiston Shanghaissa. 90-luvun lopulla LPP:n omistajat päättivät perustaa ensimmäisen omistamansa Reserved-tuotemerkin ja rakentaa oman myyntiverkoston. Ensimmäiset tuotemerkin näyttelytilat, jotka ovat LPP-ryhmän lippulaivoja, avattiin vuonna 1998 vuosi.
2001–2013
Vuonna 2001 LPP debytoi Varsovan pörssissä. Seuraavan kahden vuoden aikana Reserved-tuotemerkki laajentui Keski- ja Itä-Euroopan markkinoille. Vuonna 2002 avattiin myymälät Venäjällä, Virossa, Tšekin tasavallassa, Latviassa ja Unkarissa sekä vuonna 2003 Liettuassa, Ukrainassa ja Slovakiassa. Brändin onnistumisten ansiosta yritys laajensi tuotevalikoimaansa ja avasi Cropp-myymälän Puolassa vuonna 2004. Seuraavina vuosina brändi esiteltiin Viron, Slovakian ja Latvian (2005) sekä Liettuan, Venäjän ja Tšekin tasavallan (2006) markkinoille. Vuosina 2007–2008 toiminta kehittyi Romanian ja Bulgarian markkinoilla. Vuonna 2008 LPP avasi jakelukeskuksen Pruszcz Gdańskissa. Samana vuonna he ottivat vastaan Krakovan Artmanin, joka on House- ja Mohito-tuotemerkkien omistaja. Kauppa teki LPP:stä Puolan suurimman vaatetusalan yrityksen ja neljän tuotemerkin omistajan. Vuosina 2013 yhtiön tuotevalikoima laajeni Sinsay-brändillä.
2014–2019
Vuonna 2014 yritys tuli WIG20-osakeindeksiin, ja Reserved ilmestyi Saksan markkinoille. Samana vuonna kaikki LPP-tuotteet debytoivat Kroatiassa. Seuraavana vuotena oli laajentuminen Lähi-idän markkinoille. Vuoden 2017 lopussa LPP-myyntiverkosto käsitti yli 1 700 näyttelytilaa, joiden kokonaispinta-ala oli miljoona neliömetriä. . Vuonna 2017 avattiin myös LPP-tuotetoimisto Varsovaan, ja Reserved-, Cropp- ja House-brändit debytoivat Valkovenäjällää ja Serbiassa. Vuonna 2017 LPP avasi Reserved-myymälän Oxford Streetilla Lontoossa. Vuosi 2018 toi mukanaan uusia LPP-myymälöitä uusilla markkinoilla, tällä kertaa Israelissa, Kazakstanissa ja Sloveniassa. Vuonna 2019 yritys avasi ensimmäisen näyttelytilansa Bosnia-Hertsegovinassa ja Suomessa.
Vuodesta 2020 eteenpäin
Vuonna 2020 yritys toteutti nopeutetun digitaalisen muutoksen vastauksena Covid-19-pandemian aiheuttamiin työpöytäkaupankäynnin rajoituksiin ja muuttui siten monikanavaiseksi organisaatioksi. Jako verkkokaupan ja vähittäismyynnin välillä on poistettu, ja molempia kanavia kohdellaan asiakaskeskeisenä kokonaisuutena. Vuotta myöhemmin markkinoiden vakiintuessa LPP palasi ulkomaan laajentumispolitiikkaansa ja avasi kaikkien tuotemerkkiensä ensimmäiset myymälät Pohjois-Makedoniaan vahvistaakseen asemaansa Kaakkois-Euroopassa. Kaksi vuotta myöhemmin, Venäjän hyökättyä Ukrainaan, LPP teki ratkaisevan päätöksen lopettaa kokonaan toiminta Venäjällä ja myydä tytäryhtiö kiinalaiselle konsortiolle. Toiseksi suurimman markkina-alueensa menettämisen seurauksena yhtiö on ottanut käyttöön uuden kasvustrategian, johon kuuluu laajentuminen edelleen Keski-, Etelä- ja Länsi-Euroopassa sekä myyntimäärien kasvattaminen sähköisen kaupankäynnin kanavassa. Lähitulevaisuudessa LPP suunnittelee kaikkien albanialaisten tuotemerkkien lanseeraamista ja Sinsay-asemamyymälöiden avaamista Kreikkaan ja Italiaan.
Myymälät ja jakelukeskukset
LPP:n maailmanlaajuinen hankintaverkosto perustuu kahteen jakelukeskukseen, jotka palvelevat yli 1 700 myymälää maailmanlaajuisesti, sekä täyttökeskuksiin, jotka tukevat yrityksen verkkomyyntiä. Kaikki logistiikkaprosessit suunnitellaan ja hallinnoidaan pääkonttorissa, ja yritys toteuttaa toiminnot oman infrastruktuurinsa pohjalta ja ulkoisten kumppaneiden kanssa.
Yrityksen ensimmäinen jakelukeskus Pruszcz Gdańskissa avattiin vuonna 2008, ja jatkuvan modernisoinnin ja useiden laajennusten ansiosta se on nyt yksi Keski- ja Itä-Euroopan suurimmista ja nykyaikaisimmista jakelukeskuksista. Vuonna 2017 LPP aloitti toimitukset hiljattain avatusta FC:stä Strykówissa lähellä Łódźia. Verkkokaupan nopean kasvun seurauksena yritys avasi vuonna 2019 toisen varaston verkkotilausten käsittelyä varten Romaniassa, ja vuotta myöhemmin se allekirjoitti sopimuksen varastotilan vuokraamisesta Slovakiassa. Logistiikkatilojen laajentamisen lisäkysyntä johti siihen, että vuonna 2021 tehtiin sopimukset uusista täyttökeskuksista Pruszcz Gdańskissa ja Podkarpaciessa. Samaan aikaan aloitettiin myös toisen jakelukeskuksen rakentaminen Brześć Kujawskiin, joka otettiin käyttöön vuonna 2022. Kaikkien LPP-laitosten varastotilojen kokonaispinta-ala on siis nykyisin 390 000 m2.
Tuotanto
LPP:llä ei ole omia tehtaita. Ryhmän brändien vaatteita tuotetaan pääasiassa Aasiassa, mutta myös Puolassa ja muissa Euroopan maissa sekä Italiassa, Portugalissa, Romaniassa, Bulgariassa ja Turkissa. Vuodesta 1997 yrityksellä on sivuliike Shanghaissa ja vuodesta 2015 lähtien myös Bangladeshin pääkaupungissa Dhakassa. Sivuliikkeiden työntekijät ovat vastuussa muun muassa toimittajien hankkimisesta, tuesta koordinoinnissa ja yksittäisten tuotantovaiheiden valvonnasta sekä laadunvalvonnasta.
Läsnäolo Varsovan pörssissä
LPP SA on ollut pörssiyhtiö vuodesta 2001 Varsovan pörssissä. Yhden osakkeen hinta oli debyyttihetkellä 48 PLN. Vuonna 2014 LPP sisällytettiin WIG20-indeksiin, jossa on 20 suurinta Varsovan pörssissä noteerattua yritystä. Samana vuonna LPP sisällytettiin MSCI-indeksiin.
Osakeomistus
Vuonna 2018 yrityksen perustajat päättivät perustaa säätiön ja antaa sille osakkeitaan, jotta pitkän aikavälin jatkuvuus varmistettaisiin ja LPP:n pääoman pirstoutuminen vältettäisiin tulevaisuudessa. Vuonna 2020 yhtiön enemmistöosakkaana oleva Semper Simul -säätiö otti haltuunsa LPP:n määräysvallan, mikä takasi perheyrityksen kestävän ja vakaan hoidon ja sen strategian toteuttamisen.
Tuotanto Aasiassa, toimitusketjun hallinta ja ACCORD-sopimus
Vuodesta 2013 LPP on työskennellyt järjestelmällisesti standardien täytäntöönpanemiseksi turvallisuuden ja työolojen parantamiseksi vaatteiden teollisuudessa Aasiassa. Vuodesta 2014 kaikilla LPP:n kanssa yhteistyössä olevilla toimittajilla on käytännesäännöt. Asiakirja sisältää Kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksen keskeiset määräykset ja Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen määräykset ja määrittelee toimittajille asetetut vaatimukset, mukaan lukien palkka- ja palkkiopolitiikka, lasten työllistämiskielto, vapaaehtoistyö, yhdistymisvapaus, terveys- ja turvallisuussäännöt. Lisätäkseen Bangladeshissa LPP-tuotantoa harjoittavien tehtaiden valvontaa omien tarkastajiensa valvonnan lisäksi yritys päätti tilata kansainvälisen tilintarkastajan, SGS:n, tarkistamaan ovatko Bangladeshin toimittajat tosiasiallisesti noudattaneet käytännesääntöjä.
LPP allekirjoitti vuoden 2018 alussa toisen, kolmivuotisen sopimuksen jatkamisen, ns. "Siirtymäsääntö” (Transition ACCORD) . Sen päätavoite on valmistella Bengalin hallitusta suorittamaan riippumattomia tarkastuksia ja auditointeja tehtaissa ja varmistamaan toimenpiteiden jatkuva toteuttaminen työolojen parantamiseksi pysyvästi. Syyskuun 1. päivästä 2021 lähtien alkaa uusi aloite, nimeltään tekstiili- ja vaatetusteollisuuden kansainvälinen työterveys- ja työturvallisuussopimus (International Accord for Health and Safety in the Textile and Garment Industry, lyhyesti: International Accord). Sen tavoitteena on jatkaa ja laajentaa sopimuksen allekirjoittaneiden maiden yhteisiä ponnisteluja yhdessä ammattiliittojen kanssa vaatetehtaiden turvallisuuden varmistamiseksi.
LPP veronmaksajana
Valtiovarainministeriön raportin mukaan LPP sijoittui vuonna 2018 kolmanneksi alan suurimmista yhteisöveron maksajista Puolassa. Vuodesta 2016 lähtien yritys on maksanut valtion talousarvioon veroja ja muita kunnianosoituksia yhteensä 5,9 miljardia zlotya, -ja pelkästään vuonna 2021 sen maksuosuus Puolan budjetista oli lähes 1,6 miljardia złotya.
Yhteiskuntavastuu ja hyväntekeväisyys
LPP on perustamisestaan lähtien työskennellyt auttaakseen apua tarvitsevia ihmisiä ja paikallisyhteisöjä. Joulukuussa 2017 LPP perusti myös LPP-säätiön. Sen toiminnan tavoitteena on tukea sosiaalisen syrjäytymisen vaarassa olevia ihmisiä, auttaa vaikeissa elämäntilanteissa olevia ihmisiä ja suojella terveyttä.
Ympäristönsuojelu
LPP harjoittaa luonnonvarojen kunnioittamista yritystoiminnan yksittäisissä vaiheissa - raaka-aineiden valinnasta, josta vaatteita valmistetaan, myynnin kautta yrityksen toimistojen ja logistiikkatilojen toimintaan.
Valitut ympäristönsuojeluun liittyvät LPP-toiminnot
Yhtiö on selostanut kestävään kehitykseen liittyviä toimiaan säännöllisesti vuodesta 2017 lähtien raporteissa, jotka ovat saatavilla osoitteessa https://www.lpp.com/zrownowazony-rozwoj/raport-roczny. Se on ottanut hiilijalanjäljen asteittaisen pienentämisen yhdeksi kestävään kehitykseen tähtäävän toimintansa päätavoitteeksi. Tätä varten yritys laski itsenäisesti CO2-päästönsä vuonna 2021 ottaen huomioon kaikki kolme kasvihuonekaasupöytäkirjassa määriteltyä soveltamisalaa ja luokkaa.
Ottaen huomioon muiden kuin taloudellisten tekijöiden kasvavan merkityksen yritystoiminnan tuloksellisuudessa LPP mukautti vuonna 2021 organisaatiorakennettaan perustamalla ostoista ja ESG:stä vastaavan johtajan viran. Hänen vastuualueeseensa kuuluu LPP Groupin vastuullisen liiketoiminnan standardien täytäntöönpanon suunnittelu ja koordinointi sekä kaikkien kolmen ESG-pilarin – ympäristön, yhteiskunnan ja hallinto- ja ohjausjärjestelmän – suuntaviivojen kehittäminen ja täytäntöönpano.
Planckin tilavuus
Planckin tilavuus on tilavuuden yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä. Planckin tilavuus on Planckin pituuden kuutio.
Perusyksilöillä ilmaistuna ja likiarvo SI-järjestelmässä: missä
Radio Suomipop
pienoiskuva|Radio Suomipopin studio Radio Suomipop on vuonna 2001 aloittanut valtakunnallinen kaupallinen radiokanava, joka keskittyy vain kotimaisen popmusiikin soittamiseen. Kanavan ydinkohderyhmä on 25–44-vuotiaat, ja sen omistaa Sanoma Media Finland. Sanoma-konsernin Nelonen Medialle kuuluvat myös Aito Iskelmä, Groove FM, Helmiradio, HitMix, Loop, Me Naiset Radio ja Radio Rock.
Radio Suomipopin musiikkipäällikkö on Jussi Mäntysaari, joka seurasi Mikko Koivusipilä.
Radio Suomipop on Suomen kuunnelluin kaupallinen radiokanava Bauer Median Radio Novan jälkeen. Kanavan aamushow, Aamulypsy, on kuunnelluin aamuohjelma. Keskimäärin ohjelma tavoittaa joka arkiaamu 450 000 kuuntelijaa.
Historiaa
Oy P4 Finlandin omistanut ruotsalainen Modern Times Group päätti loppuvuonna 2000 keskittää radio-omistuksensa Suomessa Radio Novaan. Yhtiön kanavat myytiin lokakuussa 2000 Metromedia International Groupille, joka muutti toimilupayhtiön nimen Metromedia Finlandiksi. Uusi omistaja muutti Star FM -kanavan Radio SuomiPOPiksi vuonna 2001.
Huhtikuussa 2004 Classic Radio siirtyi kokonaan Metromedialle. Vuonna 2004 Metromedia Finland siirtyi irlantilaisen Communicorp Groupin omistukseen ja nimi muuttui muotoon Metroradio Finland.
Sanoma Entertainment osti enemmistöosuuden Metroradio Finland Oy:stä kesäkuussa 2012, jolloin Sanomien Nelonen Medialle siirtyi Metro FM:n ja Groove FM:n ohella myös Radio Suomipop. Nelonen Medialla on hallussaan myös Radio Aalto- ja Radio Rock -kanavat.
Muuta toimintaa
Radio Suomipop on järjestänyt vuodesta 2008 lähtien Jyväskylässä yhdessä Himos-lomat Oy:n kanssa Suomipop Festivaali. Oulussa Suomipop Festivaalit on järjestetty vuodesta 2018 lähtien.
Radio Suomipopin kuuntelijat valitsivat vuonna 2016 sata parasta suomalaista kappaletta.
Alla kymmenen kärki:
Kritiikkiä
Marraskuussa 2016 Julkisen sanan neuvosto antoi kanavalle langettavan päätöksen ja vakavan huomautuksen ihmisarvon loukkaamisesta. Radion aamujuontajat olivat soittaneet Välimeren venepakolaisista kertovan uutissähkeen taustalla Mikki Hiiri merihädässä -laulua ja vitsailleet asiasta. Julkisen sanan neuvoston mukaan toiminta loukkasi Eurooppaan pyrkijöiden ihmisarvoa. Radio Suomipopin aamuohjelmat ovat saaneet jo tätä aiemmin ihmisarvon loukkaamisesta kaksi langettavaa ja kolme vapauttavaa päätöstä. Suomipopin ohjelmapäällikkö pohti, onko radiokanavan sitoutuminen JSN:ään järkevää, koska ”aamujuontajat ovat viihdepersoonia, eivät journalisteja”.
Taajuudet
Radio Suomipopin taajuudet 23. maaliskuuta 2023 alkaen.
Mauri Soikkanen
Mauri Juhani Soikkanen (s. 30. maaliskuuta 1932 Kuusankoski) on suomalainen filosofian maisteri, päätoimittaja ja eräkirjailija.
Henkilöhistoria
Mauri Soikkasen vanhemmat olivat autonkuljettaja Albin Soikkanen ja Naima Wilhelmiina Sihvola. Hänen puolisonsa vuodesta 1955 on lehtori Terttu Sinikka Torvinen. Soikkanen tuli ylioppilaaksi 1951 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1955, filosofian maisterin arvon hän sai 1961. Soikkanen oli Yleisradion ohjelmapäällikkönä 1971–1992. Hän oli myös Metsästys ja Kalastus -lehden päätoimittaja 1968–1992. Pesäpallon nuorten Suomen mestari Soikkanen oli vuonna 1950.
Jacques-Émile Blanche
Jacques-Émile Blanche (31. tammikuuta 1861 Pariisi – 30. syyskuuta 1942 Offranville-en-Caux) oli ranskalainen taidemaalari, kirjailija ja taidekeräilijä. Taidemaalarina hän oli enimmäkseen itseoppinut.
Varhaisvaiheet
Blanchen isä oli lääkäri ja hänen isoisänsä oli erikoistunut mielisairaiden hoitoon. Isoisä oli saanut kuuluisuutta ja arvostusta sillä, että oli yrittänyt hoitaa mielisairaita lempeydellä eikä rangaistuksilla. Varhaisimmat vuotensa Blanche vietti isänsä johtamaksi siirtyneen mielisairaalan ympäristössä.
Isän johtamana sairaalasta oli tullut kallis yksityissairaala, jossa oli valikoitunut potilaskunta, joiden joukossa oli taidemaalareita, muusikoita ja kirjailijoita. Perheessä oli myös omia tragedioita: neljästä lapsesta kolme kuoli nuorina ja äiti käytti aikansa Jacques-Émilen terveydestä huolehtimiseen ja suoranaiseen vartiointiin. Henkireikänä olivat vierailut Dieppessä oman ikäisen serkun luona.
Lapsuudessaan ja nuoruudessaan Blanche tapasi useita merkittäviä kulttuurihenkilöitä joko siksi, että he olivat hoidettavina isän sairaalassa tai heidän omaisensa ja ystävänsä olivat siellä potilaina. Hän tapasi Camille Corot’n, Edgar Degas´n, Pierre Puvis de Chavannesin ja George Sandin monien muiden ohella. Tieteilijöistä hän tapasi Louis Pasteurin, ja Franz Liszt kävi sunnuntaina soittamassa perheen kodissa. Tämä antoi Blanchelle valtavan kulttuuripääoman.
Saksan-Ranskan sota puhkesi vuonna 1870 ja Blanche lähetettiin turvaan Lontooseen. Lontoo oli nuorelle miehelle suuri elämys ja kaupungista tuli hänelle aikuisena toinen koti. Sodan jälkeen isälle selvisi, että poika ei jatka hänen jäljissään ja myi sairaalan.
Kesällä vuonna 1879 Blanchen äiti halusi rakentaa uuden kesäasunnon Dieppeen ja tilasi sinne maalauksia Pierre-Auguste Renoirilta. Äidin suureksi pettymykseksi poika ystävystyi taiteilijan kanssa ja vietti tämän kanssa tunteja keskustellen maalaustaiteesta. Ylioppilaaksi tulonsa jälkeen vuonna 1881 Blanche ilmoitti, että ryhtyy taiteilijaksi Renoirin oppilaana. Äidin mielestä impressionismi oli liian rahvaanomaista ja hänen opettajakseen hankittiin Henri Gervex.
Taiteilijana
1880-luku merkitsi Blanchelle taiteellisen uran alkua, että pettymyksiä. Hän maalasi muotokuvan äidistään jota tarjosi Pariisin salonkiin, mutta työtä ei hyväksytty. Hän kävi usein Lontoossa, missä ystävystyi taiteilijoiden, kuten Paul César Helleun, James McNeill Whistlerin, Auguste Rodinin ja Walter Sickertin kanssa. Hänen ystäviinsä kuului myös Oscar Wilde.
Blanche aloitti uransa kirjoittajana 1880-luvulla. George Seurat tutustutti hänet La Revue Indépendanten perustajiin ja Blanche ryhtyi tekemään lehteen artikkeleita ja kuvituksia. Lehteen hän kirjoitti esseitä, taidehistoriallisia artikkeleita, kritiikkejä ja novelleja. Vaikka Blanche teki paljon kirjoitustöitä hän piti itseään enemmän taidemaalarina. Vuonna 1881 hän sai menestystä taiteilijana kun hänen työnsä Femme à bord d'un Yacht  hyväksyttiin Pariisin salonkiin.
Vuonna 1887 Blanche hyväksyttiin New English Art Clubin jäseneksi. Tuolloin hän oli ystävystynyt Robert Montesquioun kanssa ja he matkustivat yhdessä Itävaltaan ja Romaniaan. Näinä aikoina Blanche oli mukana taiteilijaryhmässä nimeltä Trente-trois ja piti säännöllisesti näyttelyitä muun ryhmän jäsenten kanssa. Hänellä oli näyttelyitä myös Belgiassa, missä kuului itsenäiseen taiteilijaryhmään nimeltä XX. Näinä vuosina hänen elämässään oli paljon matkailua; hän matkusteli Sveitsissä, välillä hän kävi ystävineen Bayreuthissa kuuntelemassa Richard Straussin oopperoita. Lontoolaisia taiteilijaystäviään hän tapasi lähes joka vuosi.
Suvantovaihe
1890-luku oli Blanchen elämän suvantovaihe. Vuosikymmenen alkupuolella syntyi merkittävä ystävyyssuhde Marcel Proustin kanssa. Hänen isänsä kuoli vuonna 1893 ja tämän jälkeen hän joutui pitämään huolta jo hauraaksi käyneestä äidistään. Tuolloin hän alkoi seurustella lapsuudenystävänsä, Rose Lemoinen kanssa. He solmivat avioliiton vuonna 1895. Avioliiton jälkeen he viettivät vuoden mittaisen kuherruskuukauden Italiassa. Avioliiton luonne on herättänyt keskusteluja, sillä vaikutti siltä, että Blanche vietti paljon aikaa miesystäviensä kanssa tehden heidän kanssaan paljon yhteisiä matkoja. Blanche palkittiin ansioistaan kunnialegioonan mitalilla vuonna 1897.
Uusi luovuuskausi
1900-luvun alku oli Blanchelle uusi luovuuskausi. Hän alkoi opettaa kahdessa taidekoulussa ja otti yksityisoppilaita kotiinsa. Hän piti ateljeeta Lontoossa vuodet 1906- 1910 ja osti vaimonsa kanssa huvilan Normandiesta. Hän kävi katsomassa Pariisissa modernia venäläistä balettia ja ryhtyi ryhmän sponsoriksi. Hänellä oli maine eräänlaisena Ranskan taide-elämän keskushahmona, joka maalasi ja opetti ja teki paljon ulkomaanmatkoja aikana jolloin ei vielä ollut massaturismia. Hänellä oli suuri näyttely Venetsia biennaalissa vuonna 1912. Hän kävi Saksassa hoidattamassa silmäsairauttaa vuonna 1914 ja pääsi kotiin vain vähän ennen kuin ensimmäinen maailmansota alkoi.
Rauhan palattua Blanche osallistui taide-elämään entisellä tarmollaan. Hän osallistui vuonna 1920 Pariisin dada-tapahtumaan ja ystävystyi surrealisti André Bretonin kanssa. Iltariennoissa hänen seurassaan oli useimmiten runoilija François Mauriac, jonka muotokuvan hän maalasi monena eri versioina. Häneltä ilmestyi romaani vuonna 1920 ja hänen retrospektiivinen näyttelynsä pidettiin vuonna 1924. Hänellä oli näyttelyssä 150 työtä, maalauksia, akvarellaja sekä grafiikkaa. Näyttely antoi hänelle energiaa mennä jälleen Lontooseen, missä hän maalasi uusia teoksia. Ensimmäisen taidelahjoituksensa Rouenin museolle hän teki vuonna 1921.
Vanhuus
Vuonna 1931 Blanche ylennettiin kunnialegioonan komentajaksi ja hän piti taidenäyttelyn. Omaelämäkerrallinen romaani Aymeris ilmestyi sen lopullisena versiona.Merkittävä kunnianosoitus tuli vuonna 1935 kun hänet valittiin Académie des Beaux-Artsin jäseneksi ja myös kansalliseen museoneuvostoon. Englanninkielisten muistelmien tekemisen hän aloitti vuonna 1936.
Blanche halusi ostaa vaimonsa kanssa pienemmän asunnon Offranvillesta vanhuudenasunnokseen. He löysivät uuden talon, mutta kesken remontin Blanchen vaimo kuoli kesäkuussa 1939. Toinen maailmansota oli alkamassa ja Blanchen talo takavarikoitiin brittijoukkojen sotilassairaalaksi. Blanchen piti muuttaa Les Clos Bernardiin, missä hän jatkoi muistelmateoksensa kirjoittamista. Toukokuussa 1940 vanha taiteilija joutui muuttamaan jälleen, nyt pakoon pommituksia. Blanche kuoli 81-vuotiaana ja hänet on haudattu sukuhautaan.
Jaakko Laajava
pienoiskuva|Jaakko Laajava Jaakko Tapani Laajava (s. 23. kesäkuuta 1947 Joensuu) on toiminut Suomen ulkoasiainministeriön ulko- ja turvallisuuspoliittisena alivaltiosihteerinä 1. huhtikuuta 2010 alkaen. Tätä ennen hän toimi vuodesta 2005 suurlähettiläänä Britanniassa. Laajavalla on takanaan pitkä ura ulkoasiainhallinnon palveluksessa.
Ura ulkoasiainhallinnossa
Vuosina 2001–2004 Laajava toimi ulkoasiainministeriön poliittisena alivaltiosihteerinä. Laajava on ollut suurlähettiläänä Yhdysvalloissa 1996–2001. Sinne hän siirtyi oltuaan ulkoasiainministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä ja päällikkönä 1990–1996. Hän oli ministerineuvos ja suurlähettilään sijainen Suomen Yhdysvaltain suurlähetystössä 1986–1990.
Ulkoasiainhallinnon palvelukseen hän tuli ensimmäisen kerran vuonna 1971. 1970-luvulla Laajava toimi avustajana, lähetystösihteerinä ja ulkoasiainsihteerinä mm. Sveitsissä, Puolassa, Jugoslaviassa ja Espanjassa.
Vuonna 2011 Laajava valittiin Lähi-idän ydinaseettomasta vyöhykkeestä neuvottelevan konferenssin fasilitoijaksi.
Pepe Ahlqvist H.A.R.P. (albumi)
Pepe Ahlqvist H.A.R.P. on Pepe Ahlqvist H.A.R.P. -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1989. Siitä on julkaistu uudelleenmasteroidut uusintapainokset vuosina 2002 ja 2008.
Jaakko Laajava
Muu toiminta
Laajava kuului 1970-luvun alussa Suomen Ylioppilaskuntien Liiton edustajana DDR:n tunnustamiskomiteaan. Tällöin hän oli liberaalisen kansanpuolueen jäsen.
Pepe Ahlqvist H.A.R.P. (albumi)
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12, ja pysyi listalla yhteensä 22 viikkoa.
Jaakko Laajava
Muu toiminta
Laajavalta on kandidaatin tutkinto (B.A.) Tukholman yliopistosta vuodelta 1972 ja maisterin tutkinto (M.A.) Helsingin yliopistosta samalta vuodelta.
Nikkari
Nikkari tarkoittaa seuraavia:
Ibb
Ibb (joskus myös Abb, ) on kaupunki Jemenissä, noin 120 km Mokkasta koilliseen; samannimisen hallintoalueen pääkaupunki. Vuonna 2004 siellä oli 212 992 asukasta.
Maantiede
Ibb sijaitsee Jemenin lounaisosassa 2 050 metrin korkeudella Shamahivuoren juurella. Lähialueen korkeus merenpinnasta vaihtelee 1 200 ja 1 800 metrin välillä. Kaupunki itsessään on tunnettu perinteiseen jemeniläiseen tapaan rakennetuista vanhoista kerrostaloistaan ja lukuisista moskeijoistaan. Moskeijoita on yhteensä noin 60 ja kaupunkiin on rakennettu lähistön vuorilta sinne vettä kuljettava akvedukti. Akvedukti toimii edelleen nykyaikaisemman järjestelmän olemassaolosta huolimatta.
Historia
thumb|vasen|Rakennus Ibbissä. Arabien myyteissä tarina Ibbin perustamisesta liitetään Raamatun tapahtumiin, mutta merkittävään asemaan alue nousi vasta 1000-luvulla sulayhidikuningatar Sayyidah Arwa siirrettyä pääkaupunkinsa läheiseen Jiblahiin. Aikanaan alue kuului dhu jibla-heimon alueisiin ja oli autonomisen emiirikunnan pääkaupunki aina Jemenin kuningaskunnan hallintouudistuksiin saakka 1940-luvulla. Vuonna 1911 kaupungin läpi oli tarkoitus vetää Taizin kaupunki Hodeidaan yhdistävä rautatie, mutta hanke ei lopulta toteutunut. Tieliikenteen kehittyminen teki ideasta sittemmin tarpeettoman. Vuonna 1982 kaupunkia hävitti maanjäristys. Jemeniläinen kapinallisliike huthit valtasivat kaupungin lokakuussa 2014.
Talous
Ibb sijaitsee tuottoisan maatalousalueen keskellä ja sen souk on paikallisen kaupankäynnin keskus. Lähialueen maanviljelijät ja paimentolaiset saapuvat kaupunkiin myymään tuotteitaan. Paikallisiin maataloustuotteisiin kuuluvat esimerkiksi vehnä, ohra, hirssi, kahvi, kasvikset, hedelmät ja khat. Paimentolaiset kasvattavat lampaita. Kaupungissa harjoitetaan lisäksi joitakin käsityöläisammatteja ja sillä on merkitystä myös pohjois-etelä suuntaisen Mokkan Taizin kaupunkiin yhdistävän maantien varrella.
Väestö
thumb|Paikallisia asukkaita. Vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan Ibbissä oli yhteensä 212 992 asukasta. Väestön valtaosa on uskonnoltaan sunnimuslimeja.
V-Rally
V-Rally on Eden Studiosin kehittämä ja Infogrames Multimedian julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu PlayStationille vuonna 1997.
Joonas Ikäläinen
Joonas Tapani Ikäläinen (s. 5. tammikuuta 1982 Kemi) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti viimeksi Kakkosessa pelannutta PS Kemi Kingsiä, jossa oli pelannut vuodesta 2010 asti.
V-Rally
Peli on julkaistu myös nimellä V-Rally: Championship Edition Game Boylle.
Joonas Ikäläinen
Ikäläinen on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Veikkausliigaa Tornion Pallo-47:ssä, Vaasan Palloseurassa ja Rovaniemen Palloseurassa yhteensä kuusi kautta. Pääsarjaotteluita Ikäläinen on pelannut 112 ja tehnyt kahdeksan maalia.
Joonas Ikäläisen setä on Suomen maajoukkueen entinen päävalmentaja Jukka Ikäläinen.
V-Rally
Videopeli oli bestseller Yhdistyneessä kuningaskunnassa kolmen kuukauden ajan.
Electronic Arts julkaisi pelin nimellä Need For Speed: V-Rally jotta se sopii Need for Speed -sarjaan.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Linux Journal
Linux Journal oli vuosina 1994–2019 ilmestynyt lehti, joka keskittyi Linux-ytimeen ja Linux-käyttöjärjestelmään. Lehti oli ensimmäinen Linuxiin keskittynyt lehti.
Lehden viimeinen painettu numero julkaistiin vuonna 2011, jonka jälkeen lehteä julkaistiin ainoastaan digitaalisessa muodossa.
Joulukuussa 2017 lehti ilmoitti julkaisun päättymisestä talousvaikeuksien vuoksi, mutta jo tammikuussa 2018 lehti ilmoitti julkaisun jatkumisesta. Elokuussa 2019 lehti lopetti toimintansa. Syyskuussa 2020 ilmoitettiin Linux Journalin siirtyneen Slashdotia operoivan Slashdot Median omistukseen.
Nikkarinen
Nikkarinen on suomalainen sukunimi:
Alfie Allen
Alfie Evan Allen (s. 12. syyskuuta 1986 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Vuodesta 2011 lähtien hän on näytellyt Theon Greyjoyta televisiosarjassa Game of Thrones.
Valkokankaalla Allen on esiintynyt vuoden 2014 elokuvassa John Wick. Hänet on myös valittu vuonna 2018 ilmestyväksi suunnitellun Shane Blackin The Predator -elokuvan näyttelijäkaartiin.
Allen on näyttelijä Keith Allenin poika ja poplaulaja Lily Allenin veli.
Malo (yhtye)
Malo oli yhdysvaltalainen rock-yhtye. Sen musiikissa oli vaikutteita muun muassa Santanasta. Malon keulahahmo Jorge Santana on Carlos Santanan veli.
Matti Hara
Matti Juhani Hara (s. 26. toukokuuta 1936) on suomalainen eläkkeellä oleva radiotoimittaja ja valtiotieteen maisteri. Hän vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Helsingin Oulunkylässä ja asuu nykyisin Helsingin Kivikossa
Hara vammautui pysyvästi 29.1.1958, kun hän oli varusmiehenä lentoupseerikurssilla (LntUk 29) Ilmasotakoulussa Kauhavalla. Toipilaana oli Ilennonvarmennusaliupseerina (1958–1961) ja kaslistina (1961–1963) Ilmavpimien esikunnassa, josta siirtyi Yleisradion palvelukseen. Hän oli Nuorten radion toimituspäällikkönä (1.6.1963–31.12.1974) ja erikoistoimittajana Radio Suomen ajankohtaisohjelmissa (1.1.1975–1.6.1999)). Hara on tullut tunnetuksi puolustusvoimien paraatien, itsenäisyyspäivien lipunnostojen ja valtiollisten hautajaisten selostajana. Hara on Liputusyhdistys Siniristi ry:n Vuoden 2001 liputtaja.
Otto Fritz Meyerhof
Otto Fritz Meyerhof (12. huhtikuuta 1884 – 6. lokakuuta 1951) oli saksalaissyntyinen lääkäri ja biokemisti.
Meyerhof syntyi Hannoverissa varakkaaseen juutalaisperheeseen. Suurimman osan lapsuudestaan hän vietti Berliinissä, jossa hän aloitti lääketieteen opiskelun. Hän jatkoi opintoja Strasbourgissa ja Heidelbergissä valmistuen 1909. Tutkimusaiheena oli "mielisairauden fysikaalisen teorian kehittäminen". Heidelbergissä hän tapasi tulevan vaimonsa Hedwig Schallenbergin. He saivat tyttären ja kaksi poikaa.
1912 Meyerhof siirtyi Kielin yliopistoon, jossa hänestä tuli professori 1918. Vuonna 1922 hän sai lääketieteen Nobel-palkinnon Archibald Vivian Hillin kanssa työstä lihaksen aineenvaihdunnan parissa. Paetessaan natseja hän muutti ensin Pariisiin 1938 ja 1940 Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli Philadelphiassa sijaitsevan Pennsylvanian yliopiston vieraileva professori.
Meyerhof kuoli sydänkohtaukseen Philadelphiassa 67-vuotiaana.
Vuoden 2009 jalkapallon sopupeliskandaali
Vuoden 2009 jalkapallon sopupeliskandaali on marraskuussa 2009 julki tullut skandaali, jossa useiden eri maiden jalkapallosarjojen tuloksia oli järjestetty. Eniten sovittuja pelejä pelattiin Saksassa, jossa 32 alemman sarjatason peliä oli sovittu ennalta.
Poliisi tutki noin 200 ottelua eri puolilla Eurooppaa. Kaikkein eniten epäiltyjä otteluita oli pelattu Saksassa (32). Tutkintaan sisältyi myös Belgia, Sveitsi, Kroatia, Slovenia, Turkki, Unkari, Bosnia ja Hertsegovina. Osallisiksi epäiltiin 200 ihmistä. Pidätettynä oli 15 saksalaista ja kaksi sveitsiläistä.
Oikeuskäsittelyt
Bochumin piirikunnan oikeusistuin tuomitsi huhtikuussa 2011 yhden vedonlyöjän ja kaksi vedonvälittäjää yli kolmen vuoden vankeustuomioihin.He olivat myöntäneet syyllisyytensä 32 manipulointitapaukseen. Toukokuussa vedonvälittäjät Ante Sapina ja Marijo Cvrtak tuomittiin Bochumissa viiden ja puolen vuoden vankeuteen.
Maaliskuussa 2013 välittäjä Milan Sapina tuomittiin 10 kuukauden vankeuteen
Korihait
Korihait (viralliselta nimeltään UU-Korihait, alkuperäiseltä nimeltään Uudenkaupungin Urheilijat, lyhennettynä UU) on uusikaupunkilainen koripalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa Korisliigassa. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on myös juniori-, nais- ja ikämiestoimintaa. Joukkueen kotikenttä on Uusikaupunki Areena.
Seura on voittanut yhden Suomen mestaruuden, minkä lisäksi se on osallistunut lukuisia kertoja kansainvälisiin koripallosarjoihin. Suurimman osan menestyksistään seura on saavuttanut nimellä Uudenkaupungin Urheilijat. Uudenkaupungin Urheilijat meni konkurssiin vuonna 1994, minkä jälkeen seura jatkoi toimintaansa nimellä Korihait. Noustuaan pääsarjaan 1980-luvulla joukkue on pudonnut alemmalle sarjatasolle ainoastaan kolmeksi kaudeksi.
Perustaminen
Vuonna 1974 joukko koripallosta innostuneita nuoria miehiä tuli Heikki Walan puheille, joka oli tutustunut koripalloon kotipaikkakunnallaan Pieksämäellä. Ongelmana oli se, että Uudessakaupungissa ei ollut koripalloseuraa ja uuden seuran perustamista pidettiin liian työläänä. Apu löytyi kuitenkin omasta kaupungista, sillä Walalla oli yhteyksiä Uudenkaupungin Urheilijoiden johtokuntaan. Koripallo otettiinkin osaksi seuran lajivalikoimaa, ja samalla seuran junioritoiminta pyörähti käyntiin. Vielä samana vuonna Kalannin urheilutalolla pelattiin Suomen koripallomaajoukkueen ottelu.
Ensimmäisenä talvena juniorit eivät osallistuneet alueen sarjoihin, vaan pelasivat kuuden joukkueen kaupunkisarjan. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi liiton alemmissa maakuntasarjoissa. Vuoden päästä Wala oli jo lähtemässä pois kaupungista, mutta hänet saatiin lopulta jäämään, koska Uudenkaupungin Autotehtaan ja telakan johtajat ajattelivat, että koripalloseura lisäisi kaupungin näkyvyyttä. 200px|thumb|UU:n mainos 1980-luvulta
Vuonna 1976 UU sai Turun yliopiston varsinaissuomalaisen osakunnan pallolta seurafuusion myötä sarjapaikan maakuntasarjaan. Uudenkaupungin Urheilijoihin saatiin houkuteltua juuri hajonneesta Playboysista maajoukkuemiehet Paavo Koskivaara ja Heikki Tiainen. Miesten avustuksella nousu Suomisarjaan kävi helposti. Kun seura oli noussut Suomi-sarjaan, hankittiin joukkueeseen ensimmäinen ulkomaalainen vahvistus, Herbert Wright. Kovasta pompusta tunnetun amerikkalaispelaajan johdolla UU nousi jo koripallon I-divisioonaan. Ensimmäinen ykkösdivisioonakausi sujui seuralta mainiosti, ja se pääsi aina SM-karsintoihin saakka. Ensimmäisessä osaottelussa joukkueen kantaviin voimiin kuulunut Wright kuitenkin loukkaantui, jolloin vastustajana ollut KTP pääsi helposti jatkoon Larry Poundsin johdolla.
Seuraavalla kaudella UU sai lisää vahvistuksia, kun maajoukkuemiehet Jouko Heikkinen ja Eero Kerppo liittyivät joukkueeseen. Seura pääsi taas SM-karsintoihin, joissa vastassa oli jälleen kotkalaisjoukkue, tällä kertaa Peli-Karhut. UU:n tie korkeimmalle sarjatasolle ei vieläkään auennut, sillä Peli-Karhut voitti ratkaisevan ottelun pisteellä. Kolmantena ykkösdivisioonakautena seuran toiminnanjohtaja Heikki Wala onnistui saamaan joukkueeseen Tapio Stenin. Kauden aikana Uudenkaupungin Urheilijat hävisi vain kaksi ottelua ja voitti 41 kertaa. Toinenkin häviö tuli Suomen cupin välierässä Torpan Poikia vastaan. SM-karsinnoissa vastaan asettui Äänekosken Huima, jolle UU oli hävinnyt kauden aikana kerran. Tällä kertaa UU kuitenkin voitti otteluparin voitoin 2–0 ja nousi ensimmäistä kertaa historiassaan SM-sarjaan.
1980-luku: Nousu pääsarjaan ja cup-menestystä
Ensimmäinen Mestaruussarjapeli pelattiin 17. lokakuuta 1981 KTP:tä vastaan Kotkassa. Ottelu päättyi kuitenkin harmittavaan kolmen pisteen tappioon. Ensimmäinen voitto pääsarjassa saavutettiin kuitenkin heti seuraavana päivänä, jolloin Tampereen Pyrintö kaatui kotiottelussa.
Pian nousunsa jälkeen UU vakiinnutti asemansa Suomen koripalloelämässä. Ensimmäistä kertaa joukkue selviytyi pudotuspeleihin kuitenkin vasta vuonna 1985. Puolivälierissä UU voitti Tampereen Pyrinnön selvästi otteluvoitoin 2–0. Välierissä voittokulku kuitenkin katkesi, kun KTP voitti seuran otteluvoitoin 3–1. Pronssia UU voitti lopulta Torpan Poikia vastaan käydyssä ottelusarjassa.
UU pääsi myös pelaamaan Mestarien-cupia. Kaudella 1985–1986 joukkue sai vastaansa Saksan suurseuran DTV Charlottenburgin. Vielä tällöin Charlottenburg oli parempi, mutta vuotta myöhemmin UU voitti seurojen mittelön. Vuonna 1986 joukkue voitti ensimmäistä kertaa historiassaan koripallon Suomen Cupin. Tämän ansiosta joukkue pääsi Euroopan toiseksi korkeimpaan seurajoukkueiden sarjaan Euroopan Cup voittajien Cupin kaudeksi 1987–1988. Pohitullissa vierailikin CSP Limoges, joka voitti UU:n selvästi Ranskan koripallomaajoukkueen takamiehen Richard Dacouryn johdolla. Vuonna 1988 UU palasi taas Suomessa voittokantaan voittaen Suomen Cupin. Vuonna 1989 UU teki pitkän turnausmatkan Yhdysvaltoihin. Matkan aikana joukkue pelasi kehityksen kannalta tärkeitä pelejä ammattilaisjoukkueita vastaan. Kaudella 1989–1990 UU oli lähellä päästä Euroopan Cupissa kahdentoista parhaan joukkoon. Kotiottelunsa israelilaista Maccabia vastaan joukkue hävisi viime sekunnin kolmen pisteen heitolla, jonka ansiosta Maccabi pääsi jatkoon.
1990-luvun menestysvuodet
Kaudella 1993–1994 UU pelasi Euroopan Cup voittajien Cupissa viimeistä kertaa. Kolmannella karsintakierroksella UU:n vastustajaksi tuli ranskalainen Cholet Basket, jonka pelaajiin kuului muun muassa Antoine Rigaudeau. Joukkue hävisi ensimmäisen pelin selvästi luvuin 70–99, jolloin mahdollisuudet jatkopaikasta vaikuttivat heikoilta. Toinen peli vieraskentällä oli tiukempi, mutta UU hävisi sen silti yhdellätoista pisteellä. 1990–luvun alun lama oli ollut seuralle kova isku, ja UU:n taloudellinen tilanne oli vaikea. Vuonna 1993 aloitettiin toimet, joilla pyrittiin pitämään huippukoripallo Uudessakaupungissa. Vielä saman vuoden joulukuussa perustettiin koripalloon erikoistunut seura UU-Korihait ry. Vuoden 1994 alussa UU:n toiminta suunniteltiin siirrettäväksi kokonaisuudessaan uuden seuran piiriin juniorijoukkueet mukaan lukien. Myöhemmin samana vuonna UU anoi sarjapaikan siirtämistä uudelle koripalloseuralle. Lupa myönnettiin ja UU hakeutui konkursiin.
Heti vuonna 1995 Korihait lähti hakemaan uutta SM-mitalia. Seura etenikin aina loppuotteluun saakka. Välierissä se kaatoi muun muassa sarjan ennakkosuosikkeihin kuuluneen ToPon otteluvoitoin 3–0, jolloin Kouvojen ajateltiin olevan helppo vastus Korihaille. Korihait aloittikin loppuottelusarjan vierasvoitolla, jolloin se sai itselleen kotiedun. Seuraavat ottelu Kouvot vei kuitenkin nimiinsä, jolloin Korihait joutui tyytymään SM-hopeaan.
Viimeisen kerran Korihait pelasi Korać cupissa kaudella 1997–1998, jolloin se sai vastaan ruotsalaisen Astra Basketin. Korihait hävisi ensimmäisen kotipelin luvuin 80–83 ja toisen pelin 93–79, jolloin joukkue putosi taas kerran pois kisasta.
Kaudella 1999–2000 Korihait joutui liigakarsintaan, joiden kautta se putosi I-divisioonaan. Seuran onni oli Piilosetin ja Torpan Poikien talousongelmat, joiden takia seurat pudotettiin pääsarjasta ja Korihait nousi takaisin pääsarjaan.
2000-luvun vaikeat vuodet
Jatko pääsarjassa ei kuitenkaan ollut helppoa. Kaudella 2004–2005 Korihait joutui liigakarsintaan oltuaan runkosarjan toiseksi viimeinen. Karsintaan mennessä Korihailla oli onnea, sillä liigakarsinnoissa ei saanut olla yhdysvaltalaisia pelaajia, mutta EU-pelaajat olivat sallittuja. Korihailla olikin kaksi eurooppalaista pelaajaa kun taas Salon Vilppaalla oli kaksi yhdysvaltalaispelaajaa. Kuudesta karsintapelistä Korihait voitti viisi, jolloin se varmisti paikkansa pääsarjassa.
Kaudeksi 2006–2007 Korihait palkkasi seuraan bosnialaisen Zlatan Présicin. Valmentajan englanninkieli oli kuitenkin niin huono, ettei kommunikaatio toiminut seuran jäsenten välillä. Tämä johti päävalmentajan vapauttamiseen. Uudeksi valmentajaksi palkattiin pian Ilpo Rantanen, joka erosi kuitenkin tammikuussa 2007. Korihaiden onneksi Jyri Lehtonen lopetteli ammattilaisuraansa selkäongelmien takia ja pian Lehtonen teki Korihaiden kanssa loppukauden kattavan sopimuksen. Korisliigassa Korihait joutui alkukauden tahmeuden takia taas liigakarsintaan. Sen Korihait suoritti kunnialla voittamalla kuudesta ottelusta viisi, jolloin seura varmisti paikkansa pääsarjassa.
2010-luku
Päävalmentajana toimineen Lehtosen sopimusta oli jäljellä vielä kauden verran seuran kanssa, mutta osapuolet päättivät purkaa sopimuksen. Sen sijaan päävalmentajaksi siirrettiin seurajohtajana toimiva Tom Westerholm. Korihait selviytyi ensimmäistä kertaa välieriin kuuteentoista vuoteen, mutta hävisi pronssiottelun KTP:lle. Kauden jälkeen joukkueen kapteeni, Jussi Kumpulainen, lopetti pääsarjauransa.
Kausi 2011–2012 meni Korihaiden osalta alakanttiin lähinnä ulkomaalaisvahvistuksien vaihtoihin ja loukkaantumisiin. Loppusijoitus oli 10. Kaudella 2012–2013 Korihaihin palkattiin Jarmo Laitinen valmentajaksi Tom Westerholmin siirryttyä Suomen Koripalloliiton palvelukseen. Korihait hankki ulkomaalaisvahvistuksiksi entiset NBA-pelurit Chris Taftin ja Daniel Hortonin, jotka joutuivat lähtemään joukkueesta kesken kauden loukkaantumisten vuoksi. Kauden päätteeksi loukkaantumisista kärsinyt joukkue sijoittui sarjan yhdeksänneksi. Keväällä 2013 Korihaihin päätettiin palkata päätoiminen toiminnanjohtaja. Tehtävään valittiin monissa tehtävissä uusikaupunkilaisen koripallon saralla toiminut Ville Vuorinen. Kaudeksi 2013–2014 Korihait hankki uudeksi valmentajakseen Ari Mikkolan. Hänet vapautettiin kuitenkin tehtävistään joulukuussa 2013, jonka jälkeen valmennusvastuu siirtyi Petri Helmiselle ja Ville Vuoriselle. Kauden päätteeksi seura putosi pääsarjasta.
Kesällä 2014 Korihait palkkasi uudeksi päävalmentajakseen Jarno Nikulan. Keväällä 2016 Korihait nousi takaisin Korisliigaan kahden vuoden tauon jälkeen. Syksyllä 2017 Korihait rikkoi 600. voiton rajapyykin SM-sarjassa. Korihait oli kautta aikojen seitsemäs joukkue, joka on voittanut SM-sarjassa 600 ottelua. Kauden 2017-18 aikana päävalmentaja Nikula erosi tehtävistään. Nikulan tilalle seura palkkasi aikaisemmin Bisonsissa Suomen mestaruuden voittaneen Damion Dantzlerin. Dantzler onnistui pitämään Korihait Korisliigassa voittosuhteella 7/33. Toukokuussa 2018 Korihait ilmoitti tehneensä jatkosopimuksen Dantzlerin kanssa.
Tammikuussa 2019 Korihait ilmoitti purkaneensa Dantzlerin sopimuksen, kun sen solmimisesta yli kulunut vain vähän yli vuosi. Samalla Korihait ilmoitti tehneensä valmentajasopimuksen portugalilaisen Pedro Monteiron kanssa. Korihait voitti kauden 2018–2019 aikana yhdeksän ottelua ja jäi sarjassa toiseksi viimeiseksi.
2020-luku: Korihait 2024 -projekti
Kausi 2020–2021 päättyi Nikulan komennossa runkosarjan viimeiselle sijalle, mutta koronapandemian takia Korisliigasta ei kauden päätteeksi putoa yksikään seura urheilullisin perustein.
Kausi 2020–2021 päättyi Nikulan komennossa runkosarjan viimeiselle sijalle, mutta koronapandemian takia Korisliigasta ei kauden päätteeksi pudonnut yksikään seura urheilullisin perustein. Seuraavaksi kaudeksi seura sai miellyttävän paluumuuttajan, kun Bojan Sarcevic palasi kymmenen vuoden tauon jälkeen takaisin haipaitaan. Odotukset kauteen lähdettäessä olivat edelliskausia korkeammalla, mutta todellisuus iski vasten kasvoja talven pimeydessä. Korihait voitti 20 ensimmäisestä ottelusta vain kaksi, ja joukkue vahvasti matkalla kohti putoamista sarjasta.
Nikulan toinen jakso Korihaiden päävalmentajana päättyi helmikuussa, kun Nikula päätti jäädä sivuun päävalmentajan tehtävistä. Päävalmentajaksi nostettiin apuvalmentaja Teemu Turunen. Vaihdoksen jälkeen Korihait alkoi hivuttautumaan peli kerralta lähemmäksi sarjassa toiseksi viimeisenä ollutta Bisonsia. Kauden viimeisessä ottelussa ratkesi Korisliigasta putoaja, sillä ottelussa kohtasivat juuri Bisons ja Korihait. Haiparvi oli otteluun lähdettäessä yhden voiton jäljessä, mutta keskinäisten pelien turvin Korihait nousisi tasapisteissä Bisonsin edelle. Yli 200 ukilaisfanin kannustuksen siivittämänä Korihait säilytti paikkansa Korisliigassa. Kauteen mahtui myös suru-uutinen, kun koripallovaikuttaja Heikki Wala menehtyi marraskuussa 2021.
Areena
thumb|Uusikaupunki Areena. Korihait pelaa ottelunsa Uusikaupunki Areenalla. Halli on rakennettu täysmittaiseksi 1980-luvulla, ja sen katsojakapasiteetti on 1507 henkeä. Areenan yleisöennätys on 2 500, joka on vuodelta 1990. Viimeksi hallia remontoitiin kesällä 2009, minkä jälkeen katsojia mahtui halliin hieman enemmän.
Pepe Ahlqvist & The Sunset Boulevard (albumi)
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17, ja se pysyi listalla yhteensä 12 viikkoa.
Korihait
Areena
Vuoteen 1981 saakka seuran edustusjoukkue pelasi pelinsä Kalannissa sijaitsevassa Kalannin Urheilutalossa, jonka katsojakapasiteetti on huomattavasti pienempi.