cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sandra Lehtinen
Perhetausta
Parikkalan Koitsanlahdessa syntyneen Lehtisen vanhemmat olivat käräjäkirjuri Viktor Reinholdsson (1831–1886) ja Eufemia Nokelainen (s. 1847). Perheeseen syntyi myös kaksi nuorena kuollutta sisarusta. Isoisä Yrjö Reinholdsson (s. 1795) oli Koitsanlahden hovin verovouti, mutta isän ja pojan välit olivat katkenneet Viktorin alkoholinkäytön seurauksena, eikä Sandra tämän kuoltua päässyt nauttimaan perheen yhteiskunnallisen aseman tuomista eduista.
Työväenliikkeeseen
Kansakoulun jälkeen Lehtinen aloitti 16-vuotiaana palvelijana kruununvouti Johan Bernhard Bromanin perheessä, jonka mukana hän muutti Helsinkiin vuonna 1894. Bromanin kuoltua Lehtinen työskenteli professori Fredrik Salzmanin luona, jolta saamansa huonon kohtelun myötä hän kiinnostui yhteiskunnallisista epäkohdista. Kesällä 1899 Lehtinen osallistui Helsingin vanhalla työväentalolla järjestettyyn palvelijain yleiseen kokoukseen, jossa hän liittyi aiemmin keväällä perustettuun Helsingin työväenyhdistyksen palvelijatarosastoon. Kaupungin toinen palvelijattarien ammattiosasto oli Miina Sillanpään johtama Helsingin palvelijataryhdistys, mutta Lehtinen päätti valita radikaalimman. Vuonna 1902 Lehtisestä tuli ammattiosastonsa puheenjohtaja. Hieman myöhemmin hän luopui palvelijan ammatistaan ja ryhtyi ompelijaksi.
Lehtinen tutustui työväenliikkeen perusteisiin Helsingin työväentalon raittiuskahvila Juttutuvassa käytyjä keskusteluja seuraamalla. Puolueen järejestämiä agitaatiokursseja käytyään hänestä tuli sosialidemokraattisen naisliikkeen tunnetuimpia puhujia Ida Aalle-Teljon ja Fiina Pietikäisen ohella. Lehtinen oli mukana myös aktivistiliikkeessä. Vuoden 1904 Kutsuntalakkojen yhteydessä hän kiersi muun muassa Mimmi Kanervon kanssa eri puolilla Helsinkiä kagaalin rahoittamana agitaattorina. Suurlakon aikana Lehtinen puhui myös Kuopiossa, jonne erikoisjunalla matkannut lähetystö vei mukanaan Tampereella annetun Punaisen julistuksen. Hänen kansankokouksessa pitämänsä puhe herätti pahennusta kaupungin säätyläisissä. Toimittaja Sigurd Roosin mukaan hänen huudahduksensa ”Veri on porvareista imettävä viimeiseen pisaraan saakka!” oli vähällä aiheuttaa mellakan. Tampereella marraskuussa 1905 pidetyssä ylimääräisessä puoluekokouksessa Lehtinen valittiin SDP:n puoluehallitukseen.
Lehtinen avioitui 1907 ja samana vuonna hänet valittiin kansanedustaksi Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Lehtinen ei juurikaan pitänyt eduskuntatyöskentelystä ja hänen äänestyskäyttäytymisensä poikkesi usein piirin muista sosialidemokraateista. Vuoden 1910 vaaleissa Lehtinen pudotettiin ehdokaslistalta, kun tamperelaiset puoluetoverit pitivät häntä liian radikaalina siltasaarelaisen linjan edustajana. Vuosina 1909–1913 Lehtinen toimi Sosialidemokraattisen Naisliiton puheenjohtajana, mutta jättäytyi vuosikymmenen jälkipuoliskolla taustalle puoluetoiminnasta ja keskittyi perheeseensä puolison hoitaessa päätoimittajan ja kansanedustajan tehtäviään. Lehtinen toimi kuitenkin vielä naisliiton sihteerinä 1916–1918 ja marraskuun 1917 yleislakon aikana hänet valittiin liiton edustajana suurlakkokomiteaan.
Pako Neuvosto-Venäjälle
Pariskunnan toinen lapsi syntyi sisällissodan aikana helmikuussa 1918, minkä vuoksi Sandra pysytteli aviomiehestään poiketen sivussa punaisten toiminnasta. Helsingin taistelun alla 10. huhtikuuta Lehtiset evakuoitiin punaisten johdon mukana Viipuriin, jossa Sandra asui lapsineen kansanedustaja Evert Huttusen puolison Martan luona. Valkoisten hyökättyä kaupunkiin huhtikuun lopussa, perhe pakeni junalla punaisten hallussa olleeseen Kotkaan, josta he 1. toukokuuta jatkoivat laivalla Pietariin. Parin viikon kuluttua matka jatkui Moskovaan, jossa Lehtiset osallistuivat elokuussa SKP:n perustavaan kokoukseen.
Syyskuun alussa perhe siirtyi punapakolaisille perustetulle Buin pakolaisleirille Moskovan itäpuolelle. Juho Kustaa Lehtisestä tuli leirin miliisiosaston päällikkö ja Sandrasta lastenkodin johtaja. Perheen nuorin lapsi kuoli heinäkuussa 1919 punatautiin, jonka jälkeen pariskunta erosi Juho Kustaan löydettyä uuden kumppanin. Buin leirin lakkauttamisen jälkeen Lehtinen muutti Leningradiin, jossa hän työskenteli vuosina 1920–1921 SKP:n naisosaston toimitsijana. Kesäkuussa 1921 Lehtinen palasi puolueen lähettämänä Suomeen tyttärensä kanssa.
Paluu Suomeen ja viimeiset vuodet
Suomeen palattuaan Lehtinen liittyi kielletyn SKP:n peitejärjestönä toimivaan SSTP:een työskennellen puhujana ja järjestäjänä puolueen lakkauttamiseen elokuuhun 1923 saakka. Lehtinen jatkoi SKP:n maanalaisissa tehtävissä ja oli myös Helsingin työväenyhdistyksen naisosaston puheenjohtaja 1923–1925. Vuonna 1925 Lehtinen valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon kommunistien vaalijärjestön STPV:n listoilta, jonka jälkeen hän toimi laillisten nais-ja raittiusjärjestöjen sekä kommunistien hallitseman Suomen Ravinto- ja Nautintoainetyöväen Liiton luennoitsijana. Lehtinen yritti myös paluuta eduskuntaan, mutta hanke kariutui kommunistien sisäisiin kiistoihin.
Joulukuussa 1929 Lehtinen vangittiin poliittisen toimintansa vuoksi samanaikaisesti Oskari Lammisen ja Katri Järvisen kanssa. Lehtinen asetettiin kymmenen muun kommunistin tavoin syytteeseen valtiopetoksen valmistelusta ja huhtikuussa 1930 Turun hovioikeus tuomitsi hänet 2 vuoden kuritushuonerangaistukseen.
Tuomionsa kärsittyään Lehtinen muutti vuonna 1932 Neuvostoliittoon, jossa hän asettui Petroskoihin. Lehtinen pysytteli syrjässä poliittisesta toiminnasta, minkä johdosta ilmeisesti säästyi Stalinin puhdistuksilta. Hänen tyttärensä Inkeri Lehtinen sen sijaan nousi korkeaan asemaan puolueorganisaatiossa. 1930-luvun aikana Lehtinen kirjoitti Yrjö Sirolan ehdotuksesta muistelemansa, joita ei ole toistaiseksi julkaistu. Suomen poliittisen tilanteen muututtua hän palasi kotimaahansa 1945 ja asui viimeiset vuotensa Helsingin Siltasaaressa. Lehtisestä tuli arvostettu työväenliikkeen veteraani ja SKP:n kunniapuheenjohtaja, joka oli mukana muun muassa SNDL:n toiminnassa. Lehtinen kuoli Helsingissä 81-vuotiaana syyskuussa 1954.
Pia Sillanpää
Pia Sillanpää (o.s. Biskop, s. 11. helmikuuta 1978 Kokkola) on suomalainen perussuomalainen poliitikko. Sillanpää on Keski-Pohjanmaan hyvinvointialuevaltuutettu ja hyvinvointialueen kansalliskielilautakunnan jäsen. Siviiliammatiltaan hän on kätilö ja synnytysvalmennuksia pitävä pienyrittäjä. Hänellä on kolme lasta. Sillanpää valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.
Sandra Lehtinen
Yksityiselämä
Sandra Lehtisen puoliso oli toimittaja ja kansanedustaja Juho Kustaa Lehtinen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1907. Pariskunta meni naimisiin ajan oloon harvinaisella siviilivihkimisellä, joissa käytettiin hyväksi laissa ollutta porsaanreikää esiaviollisesta sukupuoliyhteydestä. Pariskunnalla oli kaksi lasta Inkeri (1909–1997) ja Paavo (1918–1919). Inkeri Lehtinen oli SKP:n pitkäaikaisia johtohahmoja, joka toimi muun muassa Terijoen hallituksen ministerinä.
Lars Barfoed
Lars Barfoed (s. 4. heinäkuuta 1957 Frederiksberg) on tanskalainen poliitikko, joka toimi Konservatiivisen kansanpuolueen puheenjohtajana vuosina 2011–2014. Hän oli puolueen edustajana kansankäräjillä vuosina 2001–2015. Barfoed toimi perhe- ja kuluttaja-asioista vastaavana ministerinä 2005–2006, liikenneministerinä 2008–2010 ja oikeusministerinä 2010–2011.
Barfoed valittiin Konservatiivisen kansanpuolueen johtoon tammikuussa 2011 edeltäjänsä Lene Espersenin jouduttua eroamaan tehtävästä. Espersen, joka toimi ulkoministerinä, oli vuoden 2010 Arktisen neuvoston kokouksen alla mennyt perhelomalle ja jättänyt väliin tapaamisen Yhdysvaltain ulkoministerin Hillary Clintonin kanssa. Barfoedin johdolla konservatiivit kärsivät vaalitappion vuoden 2011 vaaleissa. Barfoed kertoi yllättäen eroavansa puolueen johdosta elokuussa 2014. Hän perusteli päätöstä sillä, että puolue tarvitsi sukupolvenvaihdoksen.
Barfoed on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Kööpenhaminan yliopistosta vuonna 1981.
Antinoites
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Keihäsantilooppi”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Meh-mahetch. Kreikankielisenä nimenä esiintyy joskus myös Antinoopolites ja Hibites. Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U16.
Maantiede
Antinoiteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen 16. nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Nomoksen alue ulottui Hermopolis Megalesta Antinoopoliihin noin 8 kilometrin matkan Niilin vartta. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsi Hermopoliteen nomos (U15) ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Kynopoliteen nomos (U17).
Nomoksen pääkaupungiksi (mētropolis) mainitaan Hipponon eli Alabastronpolis, egyptiläisittäin Hebenu (Hebennu, nyk. Kom al-Ahmar?) (eräässä lähteessä Ibion/Hiben). Myöhemmäksi pääkaupungiksi mainitaan puolestaan Menat-Khufu (nyk. Al-Minya). Nomoksen nimen perusteella pääkaupunki olisi voinut olla jossakin välissä Antinoopolis eli Antinoe. Nomoksen muita kaupunkeja olivat Akoris eli Tadehnet (nyk. Tehna) ja Herwer.
Historia
Nomoksen pääjumalia olivat Horus Hebenussa, Ammon ja Sobek Akoriissa sekä Khnum Herwerissä. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy Hebenun Horus.
Orbex
Prime
pienoiskuva|Primen toisen vaiheen rakettimoottori. Kaksivaiheinen Prime käyttää ajoaineena molemmissa vaiheissa LOX/bioLPG yhdistelmää eli nestehappea ja propaania. Ensimmäisen vaiheen on tarkoitus olla uudelleenkäytettävä. pienoiskuva|Primen toisen vaiheen prototyyppi.
Mikko Kuustosen diskografia
Tämä artikkeli sisältää Mikko Kuustosen diskografian.
Wrightin osavaltionyliopisto
Wrightin valtionyliopisto on julkinen yliopisto Ohiossa Yhdysvalloissa, jonka kampusalue sijaitsee Fairbornissa, vaikka sen postiosoite onkin Daytonissa.
Historia
Wrightin yliopisto perustettiin 1964 Miamin ja Ohion osavaltionyliopistojen haarakampukseksi. Nykyinen nimi valittiin Wrightin veljesten kunniaksi, jotka olivat olleet Daytonin asukkaita. Vuonna 1967 se täytti osavaltion yliopistolta vaatimat kriteerit.
Rolle
Rolle voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Yläinen Vehkajärvi
Yläinen Vehkajärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Heinosniemen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,7 metriä mpy.
Links (täsmennyssivu)
Links voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Turkin Grand Prix 2007
Turkin Grand Prix 2007 (virallisesti 2007 Formula 1 Petrol Ofisi Turkish Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2007 12. osakilpailu, joka ajettiin 26. elokuuta Istanbul Parkin moottoriradalla Turkissa. Kilpailun voitti Ferrari-kuljettaja Felipe Massa, jolle voitto oli kauden kolmas.
Links (pelisarja)
Links on golf-simulaatiopelien sarja, jota kehitti alun perin Access Software ja myöhemmin Microsoft.
Pelin ensimmäinen osa ilmeistyi nimellä Leaderboard Golf vuonna 1984 Commodore 64 -tietokoneelle.
Sarjan pelejä on julkaistu Amigalle, MS-DOS:lle, OS/2:lle ja Windowsille. Links Pro on julkaistu Macintoshille.
Frank Jæger
Frank Jæger (1926 Frederiksberg, Tanska – 1977 Helsingør, Tanska) oli tanskalainen kirjailija.
Jæger siirtyi runotuotannossaan alun maalaiselämän valoisuudesta 1950-luvulla selvemmin ristiriitojen kuvaamiseen. Samaa siirtymistä ilmentää proosatuotanto. Novellikokoelmassa Provinser on aiheena taiteilijuus.
Suomenkielisiä näytteitä Jægerin tuotannosta on antologiassa 27 pohjoismaista kertojaa, toimittanut Lars Hamberg, Helsinki: Tammi 1964.
Iso Niinijärvi
Iso Niinijärvi Niinijärvi (i) on Keski-Suomessa Jyväskylässä Heinosniemen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,8 metriä mpy.
Museovirasto
Museovirasto (lyh. MV; ) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alainen asiantuntijavirasto, joka tutkii, säilyttää ja hoitaa suomalaista esineellistä kulttuuriperintöä ja kulttuuriympäristöä, rakennusperintöä, muinaisjäännöksiä ja kulttuurillisesti merkittävää esineistöä yhteistyössä muiden viranomaisten kanssa. Lisäksi se tarjoaa alaa koskevia palveluita.
Organisaatio ja toiminta
Museovirasto on prosessiorganisaatio, jonka toiminta on jaettu neljään eri ydinprosessiin:
Museovirasto toimii budjettivaroilla. Osa määrärahoista suunnataan erilaisiin avustuksiin kuten kulttuurihistoriallsiesti arvokkaiden rakennusten kunnossapitoon. Viraston toimenkuvaan kuuluu myös tilastotietojen kokoaminen Suomen museoista sekä lupien myöntäminen muinaisjäännösten tutkimukseen ja osassa kulttuuriesineiden maastavientiä.
Vuoden 2016 lopulla Museovirastossa työskenteli 236 henkilöä.
Virastona
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura teki aloitteen Suomen muinaisjäännösten suojelusta jo vuonna 1867. Valtiopäivien 1882 hyväksymän ehdotuksen pohjalta annettiin seuraavana vuonna asetus muinaismuistojen suojelusta ja rauhoittamisesta. Muinaismuistoasetuksen toimeenpanoa valvomaan perustettiin 19. kesäkuuta 1884 annetulla julkistuksella Arkeologinen toimisto (Arkeologisk Kommission), joka oli ensimmäinen muinaismuistojen säilymistä valvonut valtiollinen toimielin Suomessa. Siihen kuului puheenjohtajana valtionarkeologi sekä kuusi muuta jäsentä, jotka edustivat Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraa, Helsingin yliopistoa, Suomen Tiedeseuraa, Suomen Historiallista Seuraa sekä Suomen muinaismuistoyhdistystä. Organisaation nimeksi vaihtui vuonna 1908 Arkeologinen toimikunta ja vuonna 1911 Muinaistieteellinen toimikunta. Toimikunta aloitti 1890-luvulla Suomen keskiaikaisten linnojen restauroinnin; 1920-luvulla olivat vuorossa Suomenlinna ja Turun tuomiokirkko.
Toimikunnan alaisuuteen perustettiin 1893 Valtion historiallinen museo esinekokoelmia hallinnoimaan. Sen pohjalta kehittyi myöhemmin Suomen kansallismuseo, joka avattiin vuonna 1916. Myös Seurasaaren ulkomuseo siirtyi toimikunnan alaisuuteen vuonna 1913, neljä vuotta perustamisensa jälkeen. Muinaistieteellinen toimikunta muutettiin vuonna 1920 kollegiaaliseksi virastoksi. Viraston tehtäväkenttää laajensivat huomattavasti vuonna 1963 annettu uusi muinaismuistolaki sekä vuonna 1964 säädetty rakennussuojelulaki, joka velvoitti laajamittaiseen rakennussuojeluun. Myöhemmin uutena alana on tullut mukaan myös meriarkeologia. Vuonna 1972 toimikunnasta muodostettiin nykyinen Museovirasto.
Museovirasto toimi vuodesta 1972 Helsingin Nervanderinkadulla Väinö Vähäkallion suunnittelemassa entisessä Suomalaisen yhteiskoulun rakennuksessa, mutta muutti vuosien 2011–2013 aikana Alvar Aallon suunnittelemaan Kulttuuritaloon ja sen vieressä sijaitsevaan entiseen kotitalousopettajaopiston rakennukseen Sturenkadulle.
Pääjohtajat
Titteli vuoteen 1971 valtionarkeologi, 1972–1992 ylijohtaja, vuodesta 1993 pääjohtaja
Neerja Bhanot
Neerja Bhanot (, ; 7. syyskuuta 1963 Chandigarh, Intia – 5. syyskuuta 1986 Karachi, Pakistan ) oli intialainen lentoemäntä, joka työskenteli Pan Amilla purserina. Hän kuoli terroristien luoteihin yrittäessään pelastaa matkustajia Pan Amin lennolla 73, joka kaapattiin 5. syyskuuta 1986. Hänelle myönnettiin postuumisti Ashoka Chakra -kunniamerkki, joka on Intian korkea-arvoisin rauhan aikana myönnettävä kunnianosoitus. Hän oli ensimmäinen Ashoka Chakran saanut nainen ja kaikkien aikojen nuorin palkinnon saaja.
Museovirasto
Pääjohtajat
Valtionarkeologit (1885–1971)
Neerja Bhanot
Ram Madhvani ohjasi Bhanotin elämästä kertovan elokuvan Neerja, joka sai ensi-iltansa vuonna 2016. Elokuvassa Bhanotia esittää Sonam Kapoor.
Museovirasto
Pääjohtajat
Ylijohtaja (1972–1992)
Neerja Bhanot
Lapsuus ja nuoruus
Neerja Bhanot syntyi 7. syyskuuta 1963 Chandigarhissa Intian pohjoisosissa. Hänen vanhempansa olivat Harish ja Rama Bhanot. Neerjan lisäksi perheeseen kuului kaksi poikaa, Akhil ja Aneesh. Hän aloitti koulunsa Chandigarhissa, mutta kun perhe muutti Mumbaihin, jossa Harish työskenteli Hindustan Timesin toimittajana, hän siirtyi Bombay Scottish School -yksityiskouluun ja valmistui St. Xavier’s Collegesta. Mumbaissa hän aloitti myös mallin uransa, kun päivittäistavarakauppa Paville otti häneen yhteyttä hänen kuvansa ilmestyttyä Bombay-lehden artikkelissa. Seuraavien neljän vuoden aikana hän teki mallin töitä useille eri brändeille.
Museovirasto
Pääjohtajat
Pääjohtajat (1993–)
Neerja Bhanot
Lapsuus ja nuoruus
Maaliskuussa 1985 Bhanotin isä järjesti hänelle avioliiton Sharjahissa asuvan miehen kanssa. Avioliitto ei kuitenkaan ollut onnellinen: aviomies vaati häneltä myötäjäisiä, näännytti häntä eikä antanut hänelle rahaa. Aviomies vaati myös, että Bhanot kunnioittaa häntä ja katkaisee siteet omaan perheeseensä. Bhanot palasi muutaman kuukauden kuluttua Intiaan ja päätti ottaa avioeron.
Ura lentoemäntänä
Pian avioeron jälkeen Bhanot päätti hakea Pan Amille lentoemännäksi. Pan Am oli Air Indian jälkeen toinen lentoyhtiö, joka palkkasi intialaisia lentoemäntiä Aasian-lennoilleen. Vaatimukset ulkonäön ja pituuden suhteen olivat tiukat. 175-senttinen Bhanot oli yksi niistä 80 naisesta, jotka valittiin 10 000 hakijan joukosta. Mallina saadun kokemuksen ansiosta työasuun kuuluva meikkaaminen ja hiusten laitto oli hänelle helppoa. Bhanotin lentoemäntäkoulutus alkoi Miamissa, josta hänet lähetettiin myöhemmin Lontooseen koulutettavaksi purserin tehtäviin.
Kuolema
thumb|Lennolla 73 kaapattu Boeing 747. Bhanot kutsuttiin 5. syyskuuta 1986 tuuraamaan sairastunutta kollegaa, jonka oli ollut tarkoitus toimia johtavana purserina Pan Amin lennolla 73 Mumbaista Karachin ja Frankfurtin kautta New Yorkiin. Lento laskeutui Karachiin kello 5.25 aamulla paikallista aikaa. Kun matkustajat olivat nousemassa koneeseen, koneen luokse ajoi lentokenttäajoneuvoksi naamioitu pakettiauto. Autosta nousi neljä aseistettua miestä, jotka kaappasivat koneen. Bhanot, joka oli toivottamassa matkustajia tervetulleeksi ovella, lähetti sisäpuhelimella kaappauskoodin lentäjille, jotka pakenivat ohjaamon hätäpoistumisluukusta. Purseri Bhanotista tuli tällöin miehistön komentaja, vaikka hänen lentouransa olikin kestänyt vasta puoli vuotta.
Palestiinalaisterroristit kuuluivat Abu Nidal -järjestöön. He vaativat, että lentäjät palaavat koneelle ja lentävät sen Kyprokselle, jossa kaapparit halusivat neuvotella palestiinalaisvankien vapauttamisesta. Neuvottelussa Pakistanin viranomaisten kanssa kaapparien johtaja Zayd Hassan Safarini uhkasi tappaa kaikki matkustajat. Neljän tunnin kuluttua kaappauksesta yksi matkustaja ammuttiin ja työnnettiin ulos koneen ovesta. Terroristit käskivät matkustamohenkilökuntaa keräämään kaikkien muiden matkustajien passit. Bhanot tajusi, että he yrittivät näin löytää matkustajien joukosta Yhdysvaltain kansalaiset, jotka olivat heidän pääkohteitaan. Yhdysvaltalaisia suojellakseen Bhanot piilotti osan heidän passeistaan ja pudotti osan koneen roskakuiluun. Koko kaappauksen ajan hän pysyi rauhallisena tarjoillen matkustajille leipiä ja juotavaa ja yrittäen rohkaista heitä.
Kello 21.55, kaappauksen kestettyä 17 tuntia, koneen varavirtalähteen polttoaine loppui ja matkustamon valot sammuivat. Kaapparit avasivat tulen peläten kommandojoukkojen yrittävän koneen valtaamista. Bhanot avasi hätäuloskäynnin ja auttoi matkustajia poistumaan. Kun terroristit huomasivat Bhanotin auttavan matkustajia, ryhmän johtaja ampui häntä päähän lähietäisyydeltä. Hän kuoli ennen kuin apu ehti paikalle. Hänen lisäkseen terroristit ampuivat 19 lennon kaikkiaan 360 matkustajasta.
Kunnianosoitukset
thumb|Ashoka Chakra. Vuonna 1987 Intian hallitus myönsi Bhanotille postuumisti Ashoka Chakra -kunniamerkin, joka on Intian korkea-arvoisin rauhan aikana myönnettävä kunnianosoitus. Hän oli ensimmäinen Ashoka Chakran saanut nainen ja kaikkien aikojen nuorin palkinnon saaja. Ashoka Chakran lisäksi Bhanot sai Pakistanin Tamgha-e-Insaniyat -palkinnon hyväntahtoisuudesta, Flight Safety Foundationin sankaripalkinnon, Yhdysvaltain ”Justice for Crimes” -palkinnon, Yhdysvaltain oikeusministeriön palkinnon erityisestä urheudesta, Intian siviili-ilmailuministeriön palkinnon sekä Bharat Gaurav -palkinnon.
Bhanotin kuoleman jälkeen hänen perheensä perusti vakuutusrahoilla ja Pan Amin tuella Neerja Bhanot Pan Am Trust -rahaston. Rahasto antaa vuosittain kaksi palkintoa. Yksi niistä myönnetään matkustamohenkilökunnan jäsenelle, joka toimii kiitettävästi poikkeustilanteessa. Neerja Bhanot -palkinnon saa puolestaan intialainen nainen, joka on toiminut rohkeasti kohdatessaan sosiaalista epäoikeudenmukaisuutta ja auttanut muita naisia vastaavissa tilanteissa. Palkintoon kuuluu 150 000 rupiaa, mitali ja saatesanat.
Niasiini
Joskus niasiiniksi luetaan myös NADH, NADPH ja muita B3-vitamiinitoimintoisia pyridiinien nukleotidejä. Tässä artikkelissa niasiini tarkoittaa pääsääntöisesti kaikkia aineita, jotka ovat B3-vitamiinitoimintoisia ainakin ihmisillä.
Niasiinia tarvitaan esimerkiksi hormonien tuotantoon, keskushermoston toimintaan sekä verenkierron ja energiantuotannon ylläpitoon. Niasiinipuutos aiheuttaa ihmisillä pellagra-puutostaudin, joka voi johtaa jopa kuolemaan.
Niasiinin biologiset reaktiot
Niasiini muuntuu eliöissä NADH:ksi ja NADPH:ksi, jotka ovat kiinni tietyissä entsyymeissä niiden suorittamien reaktioiden osalta pakollisina "apumolekyyleinä" eli koentsyymeinä. Kuitenkin poly(ADP-riboosi)polymeraasi- ja ADP-ribosyylisyklaasi -entsyymien kohdalla NADH ei ole koentsyymi vaan näissä entsyymeissä reagoiva aine eli substraatti. NADH- ja NADPH-riippuvaiset entsyymit suorittavat yli 200:aa eri reaktiotyyppiä. Koentsyymeinä pelkistyneet NADH ja NADPH tai näiden hapettuneet muodot NAD+ ja NADP+ muuntuvat toisikseen entsyymien hapetus-pelkistysreaktioissa. Reaktioissa pelkistyneeltä koentsyymiltä siirtyy hydridi (H–) entsyymissä reagoivalle aineelle ja samalla reagoivaan aineeseen liittyy liuoksesta protoni (H+). Edeltävä reaktiosarja voi tapahtua myös päinvastoin. NAD+ on NADH:ta yleisempi muoto eläinsoluissa. NAD+ on koentsyyminä tietyissä molekyylejä hajottavissa eli katabolisissa reaktioissa, joissa se muuntuu NADH:ksi. Reaktiot ovat osa reaktioreittejä, joissa muun muassa hiilihydraatteja, aminohappoja ja rasvahappoja hajotetaan pienemmiksi aineiksi, jolloin muodostuu energiaa eli ATP:tä. NADPH on NADP+:tä yleisempi muoto eläinsoluissa. NADPH on koentsyyminä tietyissä anabolisissa reaktioissa, joissa pienemmistä molekyyleistä tuotetaan suurempia. Reaktiot ovat osa esimerkiksi kolesterolin, rasvahappojen ja deoksiribonukleotidien tuottoa.
Suositukset ja saanti
Niasiinin tarve riippuu muun muassa ihmisen iästä, sukupuolesta sekä fyysisen rasituksen määrästä. 20–39-vuotiaat raskasta työtä tekevät miehet tarvitsevat 23 milligrammaa niasiinia vuorokaudessa, kun taas kevyttä työtä tekeville 60-vuotiaille naisille riittää 9,6 milligrammaa.
Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunnan mukaan 6–65-vuotiaan tulisi saada niasiinia 13,4 milligrammaa niasiiniekvivalenttia (NE) vuorokaudessa, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria vuorokaudessa. Suosituksessa ei ole huomoitu sitä, että kasviperäinen niasiin imeytyy eläinperäistä heikommin, sillä niasiiniekvivalentilla tarkoitetaan ruoan sisältämän nikotiiniamidin ja nikotiinihapon yhteismäärää.
Niasiinin vaihtoehtona voidaan nauttia sen esiasteena toimivaa tryptofaania, jota tarvitaan keskimäärin 60 milligrammaa yhden niasiinimilligramman syntetisoimiseen. Tryptofaani muunnetaan niasiiniekvivalentiksi jakamalla se luvulla 60. Keskimääräinen niasiinin tarve tyydyttää ravinnetarpeen puolella väestöstä, mutta sitä hieman alhaisempi saanti ei silti välttämättä johda oireilevaan puutostilaan. Vuonna 2017 havaittiin, että 18–74-vuotiaat suomalaismiehet saivat niasiinia keskimäärin 39 milligrammaa vuorokaudessa ja 4,2 mg per ruuasta ravintoenergiana saatu megajoule (mg/MJ). Naisilla nämä arvot olivat 29 mg/vrk ja 4,1 mg/MJ. Kaikki tutkittavat saivat saantisuositusten mukaisen määrän niasiinia. Vuonna 2013 julkaistussa ravitsemustieteen pro gradu opinnäytetyössä havaittiin kuitenkin, että kaikki tutkittavat 30–35-vuotiaat Helsingin seudulla asuvat saivat suositusta vähemmän niasiinia.
Niasiiniekvivalentti
Niasiinisuositukset ja ruokien niasiinipitoisuudet ilmoitetaan usein niasiiniekvivalentteina (NE), sillä ihmisillä ravintoproteiineista saadusta tryptofaanista noin 1/60-osa muuntuu kehossa NADH:ksi ja NADPH:ksi. NE on siksi summa ruuan niasiinin massasta ja 1/60-osa ruuan tryptofaanin massasta. Massat ovat usein milligrammoina (mg). Ihmisille NE on siis Suhde ei käytännössä ole vakio – jos tryptofaanisaanti on suuri ja niasiinisaanti pieni, on vitamiinin saanti usein pienempi. Jos niasiinin saanti on suuri ja tryptofaanin saanti pieni, on vitamiinin saanti usein suurempi. Myös muut ravinteet kuten aminohapot ja rasvahapot vaikuttavat imeytyvyyteen. Sairaudet voivat myös vaikuttaa. Lisäksi ihmisten tryptofaanimetabolian teho vaihtelee henkilöstä toiseen geneettisten erojen vuoksi.
Muilla eläimillä niasiini:tryptofaani-suhde voi olla eri kuin 1:60. Esimerkiksi kananpojilla suhde on noin 1:45, rotilla 1:50 ja ankoilla 1:175.
Liikasaanti
Suuret annokset niasiinia saattavat nostaa verensokeria sekä aiheuttaa maksatulehduksen, rytmihäiriöitä, kihtiä ja ihon punoitusta. Kasvikunnasta saatava nikotiinihappo on eläinperäistä nikotiiniamidia myrkyllisempää ja saattaa alentaa veren kolesterolin vaarallisen alhaiseksi, os yliannostelu jatkuu pitkään. Eläinkunnasta saatavaa nikotiiniamidia voi nauttia tutkimusten mukaan noin 3 000 mg/vrk ilman merkittäviä haittavaikutuksia, mutta yli 9 000 mg/vrk annokset saattavat aiheuttaa jo maksan toimintahäiriöitä.
Dyslipidemian hoito nikotiinihapolla
Suuret nikotiinihappoannokset alentavat veren kohonneita LDL-kolesterolipitoisuuksia, minkä vuoksi nikotiinihappoa käytetään joissain maissa dyslipidemian korjaamiseen. Kyseisen hoidon tarkoituksena on ehkäistä valtimoahtaumatautia eli ateroskleroosia. Nikotiinihappo pienentää veren VLDL- ja LDL-kolesterolipitoisuuksia ja suurentaa veren HDL-kolesterolipitoisuuksia. Suuret kerta-annokset nopeasti vapautuvaa nikotiinihappoa aiheuttavat yläruumiin hetkellistä punastumista ja muita sivuvaikutuksia. Pitkässä käytössä saattaa ilmetä maksan laajentumista (hepatomegaliaa) ja muita maksaongelmia. Suuret kerta-annokset voivat myös aiheuttaa akuuttia maksan vajaatoimintaa.
Puutos
Niasiinin tai tryptofaanin liian vähäinen saanti ruuasta aiheuttaa pellagra-nimistä puutostautia, joka johtaa jatkuessaan kuolemaan. Ensioireina on symmetristä hilseilevää ja karheaa ihottumaa sekä ihon tummentumista (hyperpigmentaatio). Ihottuma esiintyy auringonvalolle alttiilla alueilla kuten kämmenselissä, ja se voi olla kivuliasta ja muistuttaa auringon polttamaa. Lisäksi voi esiintyä ripulia. Pellagran keskushermostoperäisiä oireita ovat uupumus, psyykkinen tai emotionaalinen levottomuus, ahdistuneisuus, ärtyisyys ja masennus. Myöhemmin seuraa psykoottisia oireita, apatiaa, keskittymiskyvyttömyyttä ja muistihäiriöitä. Muita mahdollisia oireita ovat vapina, kävelyhäiriöt, ekstrapyramidaalinen jäykkyys, virtsa- ja ulosteinkontinenssi ja epileptiset kohtaukset. lopulta potilas kuolee.
Interventiotutkimuksissa on havaittu, että pellagraa alkaa ilmetä, jos niasiinin saanti laskee keskimäärin 8,8 grammaan päivässä. Pellagraa esiintyy etenkin kehitysmaissa, jossa se johtuu usein siitä, että vähälihainen ja -maitoinen ruokavalio perustuu maissiin tai valkoiseen riisiin. Satatuhatta yhdysvaltalaista kuoli pellagraan 1900-luvun alussa, koska heidän ruokavaliossaan oli liian vähän lihaa ja maitoa.
Ruokapitoisuudet ja biologinen hyödynnettävyys
Kalkkuna, tonnikala ja naudanpaisti ovat erinomaisia niasiinin lähteitä. Myös maapahkinä ja kokojyvävilja olisivat hyviä niasiininlähteitä, mutta elimistö kykenee hyödyntämään vain pienen osan kasviperäisestä niasiinista.
Valtaosa lihan niasiinista on entsyymeihin koentsyymeiksi sitoutuneena NADH:na ja NADPH:na, jotka imeytyvät verrattain helposti ihmiskehon käyttöön. Osa koentsyymeistä hajoaa kypsennyksen yhteydessä lisäksi helposti imeytyväksi nikotiiniamidiksi. Liha sisältää myös kasviravintoa runsaammin niasiinin esiastetta tryptofaania.
Viljoissa ja maississa esiintyy lähinnä nikotiinihappoa, joka imeytyy huonosti ihmiskehoon, koska se on esteröitynyt polysakkarideihin ja glykopeptideihin. Esimerkiksi kypsän maissin niasiinin hyötyosuus on enintään noin 35 prosenttia, vaikka maissia olisi kuumennettu ruuanlaitossa. Niasiinia lisätään tämän vuoksi viljatuotteisiin lain vaatimana Yhdysvalloissa ja joissain muissa maissa. Joissain Väli-Amerikan kulttuureissa perinteisesti käytetty maissin emäskäsittely poltetulla kalkilla (eng. nixtamalization) vapauttaa nikotiinihappoa esterisidoksia hydrolysoimalla, mikä lisää merkittävästi sen hyödynnettävyyttä. Joissain kasveissa niasiinia on paljon trigonelliininä eli 1-metyylinikotiinihappona. Tämä on kasvihormoni, joka ei toimi vitamiinina eläimillä, mutta muuntuu vitamiinitoimintoiseksi nikotiinihapoksi kuumennettaessa ainetta kylliksi.
Leivinhiiva, jota myydään lisäravinteena nimellä ravintohiivahiutale tai oluthiivahiutale, on erinomainen B3-vitamiinin lähde. Vain yksi ruokalusikallinen päivässä leivinhiivaa riittää tyydyttämään aikuisen tarpeen.
Nikotiiniamidiribosidi
pienoiskuva|190px|Nikotiiniamidiribosidi (NR) Nikotiiniamidiribosidi (NR, CAS-numero 1341-23-7) on nikotiiniamidi, jonka pyridiinitypessä on kiinni riboosi. Se on rakenteeltaan sama kuin nikotiiniamidimononukleotidi (NMN), mutta fosforyloimaton. NR on niasiinivitamiini, sillä se muuntuu nikotiiniamidiribosidikinaasi 1:llä (NRK1, EC-numero 2.7.1.22) nikotiiniamidimononukleotidiksi. Tämä muuntuu NMN-adenyylitransferaasi 1:llä (NMAT1, EC 2.7.7.1) NAD+:ksi. NR:ää on luontaisesti esimerkiksi maidossa. NR ei aiheuta punastumista esimerkiksi 2 000 mg/vrk annoksin, eivätkä tämän kokoluokan annokset tiettävästi ole vaarallisia.
Inositoliheksanikotinaatti
vasen|pienoiskuva|Inositoliheksanikotinaatti Inositoliheksanikotinaatti (CAS 6556-11-2) eli inositolinikotinaatti on inositoli, jonka hydroksyyliryhmiin on esteröity nikotiinihappoa. Aine on niasiinivitamiini, sillä sen esterisidokset voivat hydrolysoitua ruuansulatuselimistössä vapauttaen nikotiinihappoa, joka imeytyy sitten normaalisti. Hydrolyysin teho vaihtelee suuresti ja vapautuvan nikotiinihapon hyötyosuus on keskimäärin noin 70 %. Hydrolyysi on hidasta: veren nikotiinihappopitoisuudet ovat veressä suurimmat 6–10 tunnin kuluttua aineen syönnistä. Vapaata nikotiinihappoa syötäessä veripitoisuus on suurin 0,5–1 tunnin kuluttua aineen syönnistä. Inositolinikotinaatti ei suurin annoksin hitaan vapautumisensa takia aiheuta muun muassa punastumista toisin kuin vapaa nikotiinihappo vastaavan kokolouokan annoksin.
Valmistus
Nikotiinihappoa ja -amidia valmistetaan kemiallisella synteesillä. Lähtöaineina käytetään esimerkiksi 3-metyylipyridiiniä ja 5-etyyli-2-metyylipyridiiniä. Kuitenkin alla kuvattuihin reitteihin, joissa muodostuu välituotteena 3-syanopyridiiniä, saatetaan joissain tehtaissa yhdistää mikrobien entsyymien katalysoimia reaktioita. 3-syanopyridiini voidaan esimerkiksi hydrolysoida nitrilaasilla (EC-numero 3.5.5.1) nikotiinihapoksi tai hydratoida nitriilihydrataasilla (EC 4.2.1.84) nikotiiniamidiksi.
3-metyylipyridiiniä tehdään reagoimalla kaasumaista asetaldehydiä, formaldehydiä ja ammoniakkia katalyyttisesti keskenään. Päätuote on pyridiini, mutta reaktioseoksesta 30–50 % on 3-metyylipyridiiniä. Toinen vaihtoehto on adiponitriilin valmistuksessa sivutuotteena muodostuvan 2-metyyliglutaronitriilin käyttö. Tämän syanoryhmät voidaan pelkistää – saadaan 2-metyyli-1,5-diaminopentaania. Tämä avoketjuisen aineen aminoryhmät kondensoidaan, jolloin saadaan rengasrakenteinen 3-metyylipiperidiini. Piperidiinirengas dehydrataan pyridiiniksi ja saadaan 3-metyylipyridiiniä. Edeltävin tavoin saatua 3-metyylipyridiiniä voidaan reagoida ammoniakin ja vedyn kanssa noin 350 °C:ssa ja korkeassa paineessa 3-syanopyridiiniksi. Reaktiossa käytetään antimonin, vanadiinin tai titaaniin oksidien heterogeenisiä katalyyttejä, jolloin 3-syanopyridiinin saanto voi olla jopa 96 %. Tuote hydrolysoidaan 130–150 °C:ssa nikotiiniamidiksi katalyyttisellä määrällä NaOH:ia tai muuta emästä.
Reagoimalla esimerkiksi paraldehydiä ja ammoniakkia keskenään saadaan 5-etyyli-2-metyylipyridiiniä. Tämä hapetetaan vesiliuoksessa yksittäisessä reaktioastiassa nikotiinihapoksi käyttäen ylimäärää typpihappoa. Reaktio tapahtuu 230–270 °C:ssa 6–8 MPa paineessa. Välituotteena muodostuu epävakaata pyridiini-2,5-dikarboksyylihappoa, joka dekarboksyloituu nikotiinihapon nitraattisuolaksi. Suola neutraloidaan nikotiinihapoksi – tässä muodostuva typpioksidi hapetetaan ilmalla typpidioksidiksi. Tämä absorboidaan veteen ja saadaan typpihappoa, joka käytetään jälleen prosessissa.
Hapetus-pelkistysreaktiot
Niasiini muuntuu ihmisissä ja muissa eliöissä NADH:ksi ja NADPH:ksi. Nämä sitoutuvat tiettyihin oksidoreduktaasi-entsyymeihin koentsyymien roolissa. Entsyymit katalysoivat hapetus-pelkistysreaktioita, joiden yleisreaktio on NAD+ tai NADP+ ottaa hydridin (H–) entsyymillä reagoivalta aineelta A hapettaen sen. A:lta poistuu hydridinä 2 elektronia (2 e–). A:lta irtoaa reaktiossa myös protoni (H+), joka vapautuu entsyymiä ympäröivään liuokseen yhtyen esimerkiksi veteen (H2O) oksoniumioniksi (H3O+). Reaktio voi olla päinvastainen, jolloin NADH tai NADPH luovuttaa hydridin A:lle pelkistäen sen – hydridin mukana A saa 2 elektronia.
Hydridin liitos on stereospesifinen reaktio sillä se voi kiinnittyä 2:lta eri puolelta NAD(P)+:hen. Tällä luokitellaan niasiinientsyymeitä niiden reaktiomekanismin mukaan A-tyypin eli pro-R-spesifisiin ja B-tyypin eli pro-S-spesifisiin (kuva), joita on likimain yhtä paljon. pienoiskuva|NADH:n yleisreaktio. Hydridi liittyy pyridiinin [[Hiili|hiileen numero 4 (C4) kuten kuvassa. Jos liitos pyridiiniin on kuvan näkökulmasta pyridiinirenkaan "alta", entsyymi on A-tyypin. Jos "yltä", se on B-tyypin. ]] Eläimillä NAD+ on lähinnä osa ravintoaineiden hapettavia hajotusreaktioita, joissa se muuntuu NADH:ksi. Näitä reaktioita ovat muun muassa
Edeltävissä reaktioissa muodostuvat NADH:t siirtävät ravinteilta saamiaan elektroneja (hydrideitä) pääosin mitokondrioiden elektroninsiirtoketjuun hapettuen itse samalla takaisin NAD+:ksi. Ketju on osa solujen muiden entsyymien käyttämän kemiallisen energian eli ATP:n tuottoa oksidatiivisessa fosforylaatiossa. vasen|pienoiskuva|Kaavakuva ravinteista saadun [[asetyyli-CoA:n hajotuksesta sitruunahappokierrossa ja kierron kytkeytymisestä ATP:n tuottoon NAD(H)-välitteisesti.]] Eläimillä NADPH:ta muodostuu NADP+:stä pentoosifosfaattireitillä. NADPH osallistuu sitten pääosin pelkistäviin biosynteesireaktioihin (erotuksena NADH:n hajotusreaktiohin). NADPH on osa kolesterolin, rasvahappojen, deoksiribonukleotidien ja monien muiden molekyylien tuottoa sekä glutationidisulfidin pelkistystä jälleen glutationiksi.
Tietyt entsyymit kuten glutamaattidehydrogenaasi voivat käyttää koentsyyminä NADH:ta ja NADPH:ta. Useimpien entsyymien kohdalla kuitenkin NADPH:n fosfaattiryhmä tekee siitä sopivan vain tiettyihin entsyymeihin, joihin NADH taas ei sovi. Tämä sallii soluja rajaamaan hapetus- ja pelkistysreaktioreittien säätelyn ja ylläpidon toisistaan. Valtaosa solujen NADPH:sta on tässä muodossa NADP+:n sijaan. Taas NAD+ on pääosin tässä muodossa NADH:n sijaan.
Muut roolit
Poly(ADP-riboosi)polymeraaseihin kuuluvissa entsyymeissä NAD+ ei toimi koentsyyminä vaan substraattina. Polymeraasit liittävät tiettyihin proteiineihin translaation jälkeisesti NAD+:n ADP-ribooseja ketjuiksi. Tätä kutsutaan ADP-ribosylaatioksi. Kussakin liitoksessa nikotiiniamidi lohkeaa vapaaksi. Polymeraasit osallistuvat epäsuorasti muun muassa DNA:n korjaukseen, solujen erikoistumiseen, solujakautumiseen ja apoptoosiin. pienoiskuva|cADPR NAD+ on syklisen ADP-riboosin (cADPR) esiaste, jota ADP-ribosyylisyklaasit tuottavat. cADPR on toisiolähetti, joka vapauttaa soluvarastoista kalsiumkationeja (Ca2+) solulimaan sitoutumalla solulimakalvoston ja sarkoplasmakalvoston ryanodiinireseptoreihin.
Imeytyminen
Osa niasiinista irtoaa ravintoproteiineista vapaaksi NADH:ksi tai NADH:ksi ruuanlaiton aikana ja osa entsymaattisesti ruuansulatuselimistössä. Kasvien niasiiniglykosideista ja -peptideistä niasiinin vapautumista tapahtuu lähinnä ruuanlaiton aikana, muttei elimistössä. Vapaa NADH ja NADPH pilkkoutuvat NAD(P)+-nukleosidaasilla (EC-numero 3.2.2.6) nikotiiniamidiksi ja ADP-riboosiksi. NADH:n pyrofosfaattisidos voi myös katketa pyrofosfataaseilla, jolloin muodostuu nikotiiniamidimononukleotidi (NMN) ja AMP. NMN defosforyloituu nikotiiniamidiribosidiksi. Nikotiiniamidiribosidia muodostuu myös jos NAD+ hajoaa fosfodiesteraaseilla, jolloin myös ADP:tä muodostuu. Nikotiiniamidiribosidista voi hydrolyysillä tai fosforylaatiolla vapautua nikotiiniamidi, jolloin muodostuu sivutuotteena vastaavasti riboosi tai riboosi-1-fosfaatti.
Ohutsuolisoluihin päätynyt nikotiiniamidi voi muuntua NAD+:ksi tai päätyä porttilaskimon kautta verenkiertoon. Nikotiinihaposta osa vapautuu vereen sellaisenaan, mutta valtaosa muuntuu suolisoluissa entsymaattisesti NAD+:ksi, jota voidaan tarpeen mukaan hajottaa verenkiertoon vapautuvaksi nikotiiniamidiksi.
Kuljetus
Porttilaskimossa ohutsuolesta imeytynyt nikotiinihappo- ja amidi päätyvät joko maksaan käsiteltäväksi tai sitten punasoluihin. Punasoluissa ne muuntuvat nikotiiniamidin nukleotideiksi. Verenkierron vapaasta niasiinista pääosa on nikotiiniamidia ja pienempi osa nikotiinihappoa.
Varastoituminen
Niasiini on ihmisillä kudoksissa pääosin hapettuneena NAD+:nä ja pelkistyneenä NADPH:na, jotka ovat entsyymeissä kiinni koentsyymeinä. Näitä entsyymeitä on jossain määrin enemmän maksassa kuin monissa muissa kehon osissa. NAD+:tä on kehossa paljon enemmän kuin NADPH:ta. Niasiinivarannot riittävät ihmisillä noin 2–6 viikkoa niasiinin (tai tryptofaanin) saannin loppumisesta.
Hajotus ja erittyminen
NAD(P)+-nukleosidaasi (EC-numero 3.2.2.6) hajottaa NAD+:tä ja NADP+:tä nikotiiniamidiksi. Tämä voi muuntua taas NAD+:ksi tai metyloitua nikotiiniamidi-N-metyylitransferaasilla (EC 2.1.1.1) 1-metyylinikotiiniamidiksi. Metylaatio tapahtuu pääosin maksassa. Tämä erittyy virtsaan sellaisenaan tai hapettuu erinäisiksi metaboliiteiksi, joista ihmisillä pääasiallinen on 1-metyyli-6-pyridoni-3-karboksiamidi (CAS 701-44-0).
Muita nisäkkäiden vähäisempiä virtsametaboliitteja ovat muun muassa nikotiiniamidi-1-oksidi, 1-metyyli-4-pyridoni-3-karboksiamidi, 1-metyyli-6-pyridoni-3-karboksiamidi, 6-hydroksinikotiiniamidi ja 6-hydroksinikotiinihappo. Saannin ollessa suurta, yli 65 % syödystä niasiinista erittyy sellaisenaan (nikotiinihappona tai -amidina).
Tryptofaanin muunnos niasiiniksi
pienoiskuva|Tryptofaanin muunnos niasiiniksi tryptofaani-2,3-dioksigenaasin kautta tai vaihtoehtoisesti [[serotoniiniksi ja melatoniiniksi.]] Nisäkkäillä tryptofaani muuntuu N-L-formyylikynureniiniksi maksassa tryptofaani-2,3-dioksigenaasilla (EC-numero 1.13.11.11) tai muissa kudoksissa kuin maksassa indoliamiini-2,3-dioksigenaasilla (EC 1.13.11.52). Aryyliformamidaasi (EC 3.5.1.9) hajottaa N-formyylikynureenin kynureniiniksi. Kynureeni muuntuu sitten kolmivaiheisesti 2-amino-3-karboksimukoni-6-semialdehydiksi (ACMS, CAS-numero 16597-58-3). Kolmea vaihetta katalysoivat järjestyksessä kynureniini-3-mono-oksigenaasi (EC 1.14.13.9), kynureninaasi (EC 3.7.1.3) ja 3-hydroksiantranilaatti-3,4-dioksigenaasi (EC 1.13.11.6). Avonainen ACMS kondensoituu spontaanisti rengasrakenteiseksi kinoliinihapoksi. Kinoliinihappo muuntuu nikotinaattinukleotididifosforylaasilla (EC 2.4.2.19) nikotiiniamidimononukleotidiksi (NMN). Reaktio tapahtuu nisäkkäillä pääosin munuaisissa ja maksassa, sillä fosforylaasia on eniten näissä kudoksissa. NMN muuntuu NAD+ syntaasilla (EC 6.3.1.5) NAD+:ksi.
Tämän reitin entsyymit vaativat toimintaansa B6-vitamiinia, riboflaviinia (B2) rautaa ja hemiä kofaktorien roolissa. Näiden puutos hidastaa siksi synteesireitin toimintaa.
Antagonistit
vasen|pienoiskuva|180x180px|6-aminonikotiiniamidi Niasiinilla on antagonisteja, jotka estävät NADH:n ja/tai NADPH:n toimintaa tietyissä entsyymeissä. Näistä monet ovat pyridiinejä. Antagonisteja useimmille eliöille ovat muun muassa 3-asetyylipyridiini (CAS 350-03-8), isoniatsidi, pyridiini-3-sulfonihappo (CAS 636-73-7) ja 6-aminonikotiiniamidi (CAS 329-89-5).
Historia ja nimet
Niasiinipuutoksesta johtuvaa pellagraa ei tiettävästi tunnettu Euroopassa ennen maissin tuontia Amerikasta ja sen kasvatuksen aloittamista myös Euroopassa.
1735 Gaspar Casál Juliánin (elänyt 1680–1759) kirjaamat havainnot Espanjan Asturiassa ovat varhaisimpia lääketieteellisiä kuvauksia pellagrasta. Casál kuvaili sairailla olevan muun muassa ihottumaa auringonvalolle altistuneilla ihoalueilla. Hänen mukaansa paikalliset kutsuivat tilaa espanjaksi nimellä mal de la rosa eli ruusutauti. Casál myös havaitsi pellagran liittyvän köyhyyteen ja ruokavalioon, jossa ei juuri ollut eläinperäisiä ruokia. Casálin pellagraa koskevat kirjoitukset julkaistiin vasta 1762 hänen kuolemansa jälkeen. Casálin kuvausten jälkeen pellagra alkoi yleistymään Euroopassa, eritoten Espanjassa ja Italiassa. Pellagrassa ilmenevää kaulaa ympäröivää ihottumaa on jälkikäteen kutsuttu myös englanniksi nimellä Casal collar eli Casalin kaulus.
1939 C. A. Elvehjelm osoitti niasiinin toimivan NADH:n ja NADPH:n esiasteena. pienoiskuva|180px|Elvehjelmin 1937 niasiinin eristämiseen käyttämä tislauskolonni. 1942 C. A. Elvehjem, W. H. Sebrell ja Tom Douglas Spies nimesivät nikotiinihapon ja -amidin vastaavasti niasiiniksi ja niasiiniamidiksi. Niasiinin englanninkielinen sana niacin on yhdistelmä sanoista nicotinic acid ja vitamin. Uudet nimet keksittiin, jottei suurempi yleisö väärinymmärtäisi, että aineilla olisi jokin yhteys tupakan tai hyönteismyrkyissäkin käytettyyn nikotiiniin tai syövyttäviin happoihin.
1940-luvulla ilmeni etteivät niasiiniköyhät ruokavaliot aina johtaneet pellagraan. Esimerkiksi maidoissa nikotiinihappoa tai -amidia on vähän. Silti maidon lisääminen ruokavalioon esti pellagraa. Ristiriita selvisi 1945, kun rottien havaittiin voivan muodostaa tryptofaanista niasiinia. Useissa jatkotutkimuksissa tryptofaania pistettiin koe-eläinten verenkiertoon ja käytettiin myös isotooppileimattua tryptofaania. Nämä kokeet osoittivat niasiinisynteesin tapahtuvan suoraan useiden eläinten soluissa niiden suolimikrobien sijaan. Myöhemmin selvisi myös solujen biokemiallinen reitti, jossa tryptofaani muuntuu NADH:ksi.
Termin B3-vitamiini käyttö synonyyminä niasiinille alkoi yleistyä vasta 1970-luvun alussa osin William Griffith Wilsonin 1968 julkaiseman "The Vitamin B-3 Therapy"-kirjan takia.
Sari Anttonen
Sari Anttonen (s. 15. marraskuuta 1991) on suomalainen suunnistuksen MM- ja EM-mitalisti.
Anttonen saavutti vuonna 2010 nuorten MM-pronssin pitkällä matkalla. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2014, jolloin hän sijoittui pitkällä matkalla 16:nneksi. Vuonna 2016 hän saavutti viestissä MM-pronssia ja sijoittui sprintissä 40:nneksi. Vuoden 2017 MM-kilpailuissa hän oli sekajoukkueiden viestissä kymmenes, keskimatkalla 11. ja pitkällä matkalla 13.
Anttonen sijoittui vuoden 2014 EM-kilpailuissa pitkällä matkalla 27:nneksi ja sprintissä 43:nneksi. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa Tšekissä hän voitti kultaa viestissä. Hän suunnisti viestin avausosuuden ja saapui vaihtoon viidentenä alle minuutin päässä kärjestä. Samojen kisojen sprintissä hän sijoittui seitsemänneksi.
Anttonen voitti Suomen mestaruuden sprintissä vuonna 2014 ja pitkällä matkalla vuonna 2016. Hänen kasvattajaseuransa on Laukaan Urheilijat mutta nykyisin hän edustaa Keuruun Kisailijoita. Hänen valmentajanaan on vuodesta 2013 toiminut Antti Örn.
Anttonen on asunut Seinäjoella vuodesta 2014. Hän valmistui maanmittausinsinööriksi vuonna 2015.
Muonionjoki
Muonionjoki on Tornionjoen sivujoki, ja se muodostaa osan Ruotsin ja Suomen rajasta. Se sijaitsee Länsi-Lapissa ja sen pituus on 230 kilometriä. Putouskorkeutta on tällä matkalla 205 metriä.
Muonionjoki saa alkunsa Könkämäenon ja Lätäsenon yhtymäkohdassa Enontekiön ja Kiirunan rajalla Markkinan kylän lähellä. Se virtaa enimmäkseen etelään, kunnes yhtyy Tornionjokeen Lappean kylän pohjoispuolella Kolarin ja Pajalan rajalla. Muonionjokeen laskevat muiden muassa Suomen puolelta Jieta-, Tarvanto-, Palo- ja Äkäsjoki sekä Ruotsin puolelta Merasjoki ja Parkajoki.
Kolarin ja Muonion kirkonkylät ja samalla keskustaajamat sijaitsevat Muonionjoen rannalla.
Luettelo Macintosh-peleistä
Tämä on luettelo Macintoshille julkaistuista peleistä.
Kattoerkkeri
Kattoerkkeri on rakennuksen katolla oleva erkkeri. Se muodostuu siten, että sen kohdalla katto viettää alaspäin loivemmin kuin ympärillä tai viettää muuhun kattoon nähden sivuille päin. Sen tarkoituksena voi olla paitsi tilan, myös valon määrän lisääminen.
Antoni van Leeuwenhoek
Antoni Philips van Leeuwenhoek (24. lokakuuta 1632 Delft – 26. elokuuta 1723 Delft) oli hollantilainen kauppias ja tieteilijä. Hänet tunnetaan saavutuksistaan solubiologian perustamiseksi. Itse valmistamallaan mikroskoopilla hän havaitsi lihassyyt, bakteereita ja veren virtauksen kapillaarisuonissa. Leeuwenhoek löysi suolistossa elävän Giardia-alkueläimen tutkittuaan mikroskoopin avulla ripuliaan.
Leeuwenhoek hioi elämänsä aikana noin 500 linssiä ja valmisti myös erilaisia mikroskooppeja lähes 400 kappaletta, joista vain yhdeksän on säilynyt. Säilyneet mikroskoopit pystyvät suurentamaan kohteen lähes 250-kertaiseksi. Leeuwenhoek käytti mikroskoopeissaan hopeaa ja kuparia, ja käytetyt linssit olivat käsin hiottuja. On kuitenkin epäilty, että Leeuwenhoek valmisti myös mikroskooppeja, jotka kykenivät suurentamaan kohteen 500-kertaiseksi. Vaikka Leeuwenhoekia pidetään vain harrastelijana ja amatöörinä, hänen tekemänsä tutkimukset ovat olleet erityisen laadukkaita.
Nuoruusvuodet
Leeuwenhoek syntyi 24. lokakuuta 1632 Delftissä, Alankomaissa. Hänen syntymänimensä oli Thonis Philipszoon, mutta hän allekirjoitti kirjoittamansa kirjeet nimellä Antoni van Leeuwenhoek. Hän otti mahdollisesti sukunimen Leeuwenhoek, koska asui rakennuksessa, joka sijaitsi lähellä Leijonan portti -nimistä paikkaa, jonka hänen isänsä myös omisti. Leeuwenhoekin isä Philips Thoniszoon oli ammatiltaan korien valmistaja ja hänen äitinsä Margriet Jacobsdochter van den Berch oli olutta valmistavasta suvusta. Hänen nuoruusvuosistaan ei tiedetä paljoakaan, selvää kuitenkin on se, ettei Leeuwenhoek saanut tieteellistä koulutusta. Leeuwenhoekin isä kuoli poikansa ollessa vain nelivuotias. Poika laitettiin kouluun Warmondin kylään, joka sijaitsi lähellä Leideniä. Myöhemmin hän asui pienessä Benthuizenin kylässä setänsä luona, joka opetti Leeuwenhoekille matematiikan ja fysiikan perusteet. Setänsä kuoleman jälkeen vuonna 1648 Leeuwenhoek muutti Amsterdamiin, missä hän pääsi pellavakauppiaan oppiin. Amsterdamissa Leeuwenhoek joutui käyttämään paljon suurennuslasia, jolla tarkkailtiin kankaiden laadukkuutta.