cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rikaste
Rautamalmirikaste
Määräajoin prosessi pysäytetään, sähkömagneetit suljetaan jolloin rautarikaste voidaan huuhtoa irti niistä; seos menee kuivaamoon ja sitten se onkin jo valmista lastattavaksi kuljetukseen; joskus harvoin rikaste jalostetaan paikan päällä; aine on sintrattava eli muutettava kappalemuotoon, ennen kuin se voidaan syöttää masuuniin. Tällaisia kappaleita sanotaan rautamalmipelleteiksi; muun muassa venäläiset suosivat tätä käytäntöä eli esimerkiksi Vartiuksesta Raaheen rautateitse tuotava rikaste on juuri pellettimuodossa.
Koverhariin tuotiin rikaste sen sijaan jauhemuodossa ja se sintrattiin tehtaan omassa sintrauslaitoksessa.
Muita rikasteita
Pulpiksi jauhaminen veden seassa on oikeastaan tärkein yhteinen menetelmä eri rikastuksissa: kupari, sinkki ja eräät muut metallit rikastettiin kauan niin sanotulla vaahdotuksella ja kulta ja hopea taas elohopean ja syanidin avulla.
Temper Temper (Bullet for My Valentinen albumi)
Temper Temper on Bullet for My Valentinen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 8. helmikuuta 2013. Albumin tuotti edellisen tapaan Don Gilmore ja se oli viimeinen pitkäaikaisen basistin Jason Jamesin kanssa.
Gavin Harrison
Gavin Richard Harrison (s. 1963 Harrow, Pohjois-Lontoo) on brittiläisen, progressiivista rockia soittavan Porcupine Tree -yhtyeen rumpali. Vuodesta 2008 lähtien hän on myös brittiläisen King Crimson -yhtyeen toinen rumpali. Harrison on julkaissut rumpujen soittoon liittyvää kirjallisuutta sekä tuottanut kaksi opetus-DVD:tä.
Harrisonin sooloalbumi ilmestyi vuonna 1998.
Saatana saapuu Moskovaan
Saatana saapuu Moskovaan (, "Mestari ja Margarita") on neuvostokirjailija Mihail Bulgakovin kuuluisin romaani. Teoksen suomensi ensi kertaa Ulla-Liisa Heino, ja se ilmestyi WSOY:n kustantamana 1969.
Historia
Bulgakov aloitti teoksensa kirjoittamisen vuonna 1928. Hän hioi kirjaansa kuolemaansa asti eli vuoteen 1940 saakka. Ensimmäinen versio tuhoutui maaliskuussa vuonna 1930 – kirjailijan mukaan se paloi uunissa. Bulgakov aloitti kirjoitustyön uudelleen vuotta myöhemmin. Toinen versio valmistui vuonna 1936 ja kolmas vuorostaan 1937. Kirjailijan oli pakko lopettaa kirjoitustyö neljä viikkoa ennen kuolemaansa, minkä jälkeen Bulgakovin vaimo viimeisteli teoksen.
Ensimmäisen kerran Saatana saapuu Moskovaan julkaistiin 1966–1967 Moskva-kirjallisuuslehdessä sensuroituna versiona, jossa tekstiä oli monin paikoin muutettu ja yli kymmenesosa poistettu kokonaan. Neuvostoliiton maanalainen julkaisutoiminta samizdat painoi myös muutellut ja poistetut kohdat. Vuonna 1967 frankfurtilainen kustantaja julkaisi teoksen näiden laittomien liitteiden avulla. Venäjällä ensimmäinen täydellinen versio kirjasta julkaistiin vasta vuonna 1973, ja viimeisimmän asunsa se sai vuonna 1989, kun kirjallisuusasiantuntija Lidija Janovskaja muotoili sen kaikkien saatavilla olleiden käsikirjoitusversioiden pohjalta.
Romaani
Romaanissa rinnastuu ja kietoutuu yhteen kolme erilaista tapahtumakulkua: Saatanan vierailu 1930-luvun Moskovassa, Mestarin ja Margaritan kiihkeä rakkaustarina sekä Jeesuksen ajan Jerusalem, jossa maaherra Pontius Pilatus pohtii filosofi Ješua Ha-Notsrin (Jeesuksen) kuolemantuomiota. Saatanan hahmo kirjassa on salaperäinen taikuri Woland, jonka seurue koostuu demoneista ja noidista: Heitä ovat Korovjev alias Fagot, suuren mustan kissan hahmon ottanut Begemot ("virtahepo" tai Raamatun Behemot), Azazello, Abadonna ja Hella. Loputtoman monipuolista teosta voidaan tarkastella myös muista näkökulmista: esimerkiksi neuvostoyhteiskuntaa ja koko modernia elämäntapaa ivaavana satiirina tai kehitysromaanina runoilija Ivan Bezdomnyin näkökulmasta.
Kirjan alussa moskovalaisen kirjailijaliiton Massolitin puheenjohtaja Berlioz ylittää raitiotiekiskoja ja liukastuu auringonkukkaöljyyn, jolloin raitiovaunu sinkoaa hänen irti leikkautuneen päänsä poukkoilemaan katukiveykselle. Pian Moskovan teatterimaailma saa uudeksi esiintyjäkseen mustan magian asiantuntijan, professori Wolandin. Hän jakelee näytännöissään ihmisille avokätisesti rahaa ja ranskalaisen muodin luomuksia, jotka myöhemmin kuitenkin haihtuvat savuna ilmaan. Niinpä useat naiset joutuvat juoksentelemaan kaduilla ilkosen alasti. Tämä on vasta alkusoittoa niille kummallisuuksille, joita kaupungissa nyt alkaa sattua tämän tästä: Varietee-teatterin henkilökunta katoaa yksi toisensa jälkeen ja mielisairaaloiden potilashuoneet täyttyvät. Mielisairaalassa majailee myös Berliozin tapaturmaisen kuoleman vuoksi raiteiltaan suistunut runoilija Ivan Bezdomnyi (bezdomnyi = ”koditon”) ja Mestari, jonka elämäntehtävä on kirjoittaa romaani Pontius Pilatuksesta ja joka on joutunut eroon rakastetustaan Margaritasta.
Teoksen toinen osa käsittelee Margaritaa, joka ei ole unohtanut Mestariaan vaan yrittää kiihkeästi selvittää tämän olinpaikkaa. Woland tekee hänelle tarjouksen, jonka Margarita hyväksyy. Saatana haluaa tämän toimivan emäntänä järjestämissään suurissa tanssiaisissa, joihin saapuu ammoin kuolleiden ihmisten kavalkadi. Margaritan hurja lento yli Moskovan ja toimiminen juhlien emäntänä palkitaan, kun Mestari vapautetaan mielisairaalasta. Lopuksi Mestari ja Margarita jättävät Moskovan Saatanan ja tämän seuralaisten saattamina.
Lucio Fulci
Lucio Fulci (17. kesäkuuta 1927 – 13. maaliskuuta 1996) oli italialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on tunnettu väkivaltaisten kulttielokuvien tekijänä.
Fulci opiskeli elokuvan tekoa 1950-luvulla Experimental Film Studiosilla. Varsinaisen elokuvauransa hän aloitti toimimalla juoksupoikana, käsikirjoittana, leikkaajana, lavastajana, meikkaajana, näyttelijänä, apulaisohjaajana ja lopulta ohjaajana kymmenissä projekteissa. Näihin elokuviin kuului komediota, musikaaleja, westernejä ja jännityselokuvia, mutta Fulcin todellinen intohimo olivat kauhu- ja gialloelokuvat. Näistä Una sull'altra (1969), Una lucertola con la pelle di donna (1971) ja Kauhujen kylä (Non si sevizia un paperino, 1972) herättivät jo jonkinlaista huomiota.
1980-luvun puolivälissä Fulcin maine olikin jo sillä tolalla, että hän ei enää saanut kunnollisia työtarjouksia vaan joutui tekemään elokuvia ankarien aikataulujen, huonojen käsikirjoitusten ja pienten budjettien rasittamana. Vähitellen Fulcin terveyskin alkoi luhistua ja katkerana hän katkaisi lähes kaikki suhteensa elokuva-alaan. Poikkeuksena tästä Fulci alkoi työstää vuonna 1996 yhdessä Dario Argenton kanssa elokuvaa Wax Mask - Vahanaamio (M.D.C. - Maschera di cera, 1997), mutta juuri ennen kuvausten alkamista Fulci löytyi kuolleena kotoaan.
Son montuno
Son montuno on son-musiikin uudempi muoto. Se syntyi, kun kuubalainen muusikko nimeltään Arsenio Rodriguez lisäsi 1930-luvulla son-musiikkiin vaikutteita guaguanco-musiikista ja lisäsi soniin uusia soittimia, kuten pianon ja congat. Hänen musiikissaan myös trumpeteilla ja tresillä oli entistä tärkeämpi asema.
Son
pienoiskuva|Sexteto Habanero, kuubalainen yhtye, kuva vuodelta 1920 Son on kuubalainen musiikkilaji ja tanssi. Sonin katsotaan kehittyneen changüí-musiikista, joka oli sekoitus espanjalaista canciónia ja afrikkalaista rytmimusiikkia.
Son syntyi hieman ennen vuotta 1910. Radiossa sonia alettiin soittaa vuonna 1922. Vuonna 1928 julkaistu Rita Montanerin kappale ”El Manisero” sai suuren suosion myös Euroopassa ja Yhdysvalloissa. 1930-luvulla sonista kehittyi uudempi genre, son montuno.
Suomessa sonia on esittänyt vuosina 1982–2003 toiminut Septeto Son sekä vuodesta 1999 toiminut Kuukumina. Septeto Son -yhtyeen johtaja, tressin soittaja Tero Toivanen asui aikanaan yhdeksän vuotta Santiago de Cubassa ja toimi siellä valtion muusikkona
Tyypillinen son-kokoonpano on akustinen: bongot, tres, kontrabasso, marakassit, klavepalikat, trumpetti ja kitara. Yksi laulaa solistina ja kolme muodostaa kuoron. Bongonsoittaja soittaa myös lehmänkelloa.
Aurinkokivi
thumb|290px|[[Islanninsälpää.]] Aurinkokivi on muinainen navigointiväline, jonka avulla on mahdollista määrittää auringon sijainti pilvisellä tai sumuisella säällä ja jonkin aikaa auringonlaskun jälkeen. Muun muassa kordieriitti, kalsiitti ja turmaliini muuttavat kirkkauttaan ja väriään valon tulokulman mukaan. Näistä muutoksista selviää, missä aurinko kulloinkin on. Islantilaiset saagat tuntevat aurinkokiven, joten viikingit lienevät käyttäneet niitä.
Ranskalaisen Rennesin yliopiston tutkijan Guy Roparsin mukaan ”Iceland spar” eli islanninsälpä-niminen mineraali olisi mahdollistanut viikinkiretket. Tutkimusten mukaan mineraalista valmistettu kristalli reagoi pilvien läpi tulleisiin, polarisoituneisiin valonsäteisiin, joita silmä ei näe. Islanninsälvän väri muuttuu auringon tulokulman mukaan riippumatta pilvistä tai sumusta. Parhaimmillaan viiden asteen navigointitarkkuus on kelvollinen tulos. National Geographicin mukaan pala islanninsälpää on löytynyt Alderneyn läheltä laivan hylystä, jonka Elisabet I oli lähettänyt vuonna 1592 urkkimaan, oliko Espanjalla tekeillä toinen armada. Alus upotettiin Englannin kanaaliin Alderneyn saaren lähistölle. Itse hylky ja kivi löytyivät jo vuonna 1977, mutta Englannin kanaalin outo löytö vahvistui viikinkien legendaariseksi aurinkokiveksi vasta vuonna 2013. Kiven pinta on maitomainen, ei läpinäkyvä, mutta tutkimukset osoittivat pinnan värjääntyneen meriveden ja hiekan vaikutuksesta. Vuonna 1592 oli kompassejakin, mutta ne olivat vielä epäluotettavia, koska maan magneettisia ilmiöitä ei vielä ymmärretty. Kokeissa jäljitelmällä päästiin suunnistamisessa jopa 1 asteen tarkkuuteen. Auringon paikka pystyttiin osoittamaan vielä jopa 40 minuuttia auringonlaskun jälkeen.
Almirante Riveros
Almirante Riveros -nimisiä Chilen laivaston aluksia ovat tai ovat olleet:
Laulu tulipunaisesta kukasta (vuoden 1938 elokuva)
Laulu tulipunaisesta kukasta on Teuvo Tulion ohjaama maalaisromanttinen suomalainen elokuva vuodelta 1938. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Johannes Linnankosken romaaniin Laulu tulipunaisesta kukasta. Elokuva on Tulion ensimmäinen kokonaan säilyneeksi tiedetty elokuva.
Elokuvassa ovat voimakkaasti läsnä maan, ilman ja veden elementit, ja punaisessa kukassa myös tuli. Koskenlaskukohtaukset ja kansallisromanttiset laulut siivittävät draamaa eteenpäin.
Tulio kertoo olleensa kiinnostunut lähinnä kirjan intensiivisistä rakkauskohtauksista mutta myös koskenlaskujaksoista, joita hän käytti sitten myös kolmessa myöhemmässä elokuvassa.
Juoni
Olavi Koskela lentelee kukasta kukkaan. Nuori ja salskea mies vaeltaa tukkilaisena maaseudulla, naiset ja maisemat vaihtuvat. Rikkaan Moision talon tytär Kyllikki ei kuitenkaan lankea polvilleen Olavin eteen. Uhkarohkea Olavi joutuu laskemaan hengenvaarallisen kosken voittaakseen Kyllikin suosion. Kuin ihmeen kaupalla nuorukainen suoriutuu laskusta, ja Kyllikin vastahakoisuus alkaa sulaa. Rakkaus roihahtaa, kun Olavi ja Kyllikki joutuvat uimaan vuolaan virran yli. Moision isäntä raivostuu kuullessaan nuoren parin naima-aikeista. Olavi ei tosin ole aivan tavallinen tukkilainen, vaan mahtavan Koskelan talon poika, joka on lähtenyt kotoaan riitaannuttuaan vanhempiensa kanssa. Hän vihastutti heidät aikoessaan naimisiin Annikki-piian kanssa.
Olavi ei ala taivutella Moision isäntää suopeammaksi paljastamalla todellisen, ”hienon” syntyperänsä, vaan lähtee jatkamaan vaellustaan. Hän kohtaa naisia, joiden kanssa on aiemmin maannut. Lopulta paljon kokenut mies palaa kotitilalle, jossa äiti makaa kuolinvuoteellaan ja antaa pojalleen menneet anteeksi. Isä on kuollut jo aiemmin. Olavi palaa Moision Kyllikin luo ja ottaa Kyllikin vaimokseen isännän vastustuksesta piittaamatta. Häihin mennessä Olavin todellinen henkilöllisyys rikkaan talon perijänä on selvinnyt, ja Moision isäntäkin on muikean tyytyväinen tyttärensä naimakauppaan.
Olavin ja Kyllikin avioliitto ajautuu kuitenkin kriisiin jo hääpäivänä. Olavi haluaa Kyllikin neitsyenä ja suuttuu, kun paljastuu että Kyllikillä on ollut miesystävä. Kyllikki taas muistuttaa Olavia tämän naisseikkailuista. Hurjalla vimmalla alkanut liitto seestyy vähitellen pariskunnan esikoisen synnyttyä. Synnit ovat saaneet sovituksensa.
Arviot
Eräs Tv-maailman kriitikko pitää kokonaisuutta hienona ja visuaalisesti vahvana, vaikkakin arvioi lähikuvat kiimaisiksi latteuksiksi ja tahattomaksi komiikaksi. Onnimanni Liukkonen toteaa, että kuumat tunteet saavat hetkittäin tahattoman koomista sävyä, mutta kokonaisuus on kuitenkin upea.
Muita versioita
Tulion ohjaus Laulu tulipunaisesta kukasta on julkaistu DVD:nä. Mauritz Stiller ohjasi aiheesta elokuvan vuonna 1919, Per-Axel Branner vuonna 1934, Gustaf Molander vuonna 1956 ja Mikko Niskanen vuonna 1971.
Hitch – Lemmentohtori
Hitch – Lemmentohtori on Andy Tennantin ohjaama ja Kevin Bischin käsikirjoittama romanttinen komediaelokuva vuodelta 2005. Will Smith näyttelee elokuvan pääosassa lemmentohtoria, joka auttaa miehiä tapaamaan naisia.
Neroli Fairhall
Neroli Susan Fairhall (26. elokuuta 1944 Christchurch – 11. kesäkuuta 2006) oli uusiseelantilainen jousiampuja. Fairhall joutui moottoripyöräonnettomuuteen ja halvaantui vyötäröstä alaspäin. Onnettomuuden jälkeen hän aloitti jousiammunnan ja osallistui Los Angelesin olympialaisiin vuonna 1984 sijoittuen 35:nneksi. Fairhallista tuli ensimmäinen osittain halvaantunut urheilija, joka otti osaa olympialaisiin.
Vuoden 1982 Kansainyhteisön kisoista Fairhall voitti kultaa jousiammunnassa.
Nisshin
Nisshin tai Nissin voi tarkoittaa:
Brad Wilk
thumb|Brad Wilk esiintymässä vuonna 2008. Bradley "Brad" J. Wilk (s. 5. syyskuuta 1968) on yhdysvaltalainen rumpali, joka on soittanut yhtyeissä Rage Against the Machine ja Audioslave.
Wilk syntyi Portlandissa Oregonissa ja asui Chicagossa. Varttuessaan hän oli suuri musiikin ystävä, jonka suosikkiartisteja olivat Led Zeppelin ja Sex Pistols. Wilk alkoi soittaa rumpuja 13-vuotiaana ja ensimmäiset rumpunsa hän sai 14-vuotiaana. Hän laittoi paikalliseen lehteen ilmoituksen, jossa hän etsi jäseniä yhtyeeseensä. Tom Morello huomasi ilmoituksen ja perusti yhtyeen Wilkin kanssa. Mukaan tulivat myös Tim Commerford ja Zack De La Rocha, ja Rage Against the Machine perustettiin. Yhtye julkaisi neljä albumia ennen De La Rochan eroa vuonna 2000. Jäljelle jääneet jäsenet perustivat Chris Cornellin kanssa Audioslaven.
Wilk on sairastanut tyypin 1 diabetesta vuodesta 1997 lähtien. Wilk on maailmankatsomukseltaan buddhisti.
Wilk on näytellyt pääosassa lyhytelokuvassa Sleeping Dogs Lie (2005), jossa oli mukana myös Tool-yhtyeen Maynard James Keenan.
Sophus Bugge
pienoiskuva|Sophus Bugge Elseus Sophus Bugge (5. tammikuuta 1833 Laurvig – 8. heinäkuuta 1907 Tynset) oli norjalainen kielen- ja kansanrunoudentutkija. Hän työskenteli professorina Kuninkaallisessa Frederikin yliopistossa (nyk. Oslon yliopisto). Bugge kuului merkittävimpiin skandinaavisen filologian, muinaiskirjallisuuden ja mytologian tutkijoihin. Hän edisti myös muiden kielten, kuten etruskin ja lyykian tutkimusta. Hän myös vaikutti syvällisesti suomalaiseen kansanrunouden tutkimukseen etenkin Kaarle Krohnin välityksellä. Bugge julkaisi perustavanlaatuisia tekstikriittisiä teoksia. Hän oli merkittävä riimukirjoituksien selvittäjä.
Teoksellaan Norræn fonrkvædi (1867) hän edisti Edda-runouden tutkimusta.
Musica nova Helsinki
Musica nova Helsinki on Helsingissä joka toinen vuosi järjestettävä uuden musiikin tapahtuma, joka perustettiin vuonna 1981 nimellä Helsinki Biennale. Musica nova on Suomen suurin uuden musiikin festivaali ja yksi Euroopan merkittävimmistä nykymusiikin tapahtumista.
Vuonna 2023 festivaali järjestetään 1.–12.3. ja sen pääjärjestäjinä toimivat Helsingin juhlaviikot, Helsingin kaupunginorkesteri, Tapiola Sinfonietta, Suomen kansallisooppera ja -baletti, Yleisradio (Radion sinfoniaorkesteri) ja Suomen Säveltäjät. Vuonna 2021 Koronaviruspandemiasta johtuen festivaalin konsertit järjestettiin pääasiassa verkossa. Festivaalin konserttitallenteet keräsivät arviolta 31 000 katsojaa ja 200 000 radion kuuntelijaa.
Musica nova Helsinki -festivaalin taustaorganisaationa toimii Helsingin kaupungin perustama Helsingin tapahtumasäätiö. Tapahtuma on Finland Festivalsin jäsenfestivaali.
A1 Etelä-Afrikan Grand Prix 2007
A1 Etelä-Afrikan Grand Prix 2007 oli A1 Grand Prix -kauden 2006–2007 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 25. helmikuuta Durban Street Circuitin katuradalla Etelä-Afrikassa.
Peitetoiminta
Peitetoiminnalla tarkoitetaan virkavallan pakkokeinoa esitutkinnan aikana.
Citroën 2CV
Yleistä
Citroën 2CV:n suunnittelu aloitettiin jo 1930-luvulla, ja 1939 valmistuivat ensimmäiset prototyypit. Alkuperäinen tavoite oli tehdä auto, jolla kaksi maanviljelijää voisi viedä sadan kilon kuorman torille 60 km:n tuntinopeudella ja tarvittaessa ylittää kynnöspellot yhdenkään kuljetettavan kananmunan rikkoutumatta. Tavoitteeksi asetettiin myös pieni, enintään tasoa 3 l/100 km oleva polttoaineenkulutus. Myöhemmin vaatimuksiin lisättiin, että autoa ”pitäisi voida ajaa silinterihattu päässä”, ja näin ollen kattoa korotettiin. Prototyypeissä oli muun muassa paljon alumiiniosia. Saksalaisten miehittäessä Ranskan prototyypit piilotettiin ja kehitystä jatkettiin vasta toisen maailmansodan jälkeen, jolloin korin muotoili uudestaan Flaminio Bertoni.
Citroën esitteli 2CV:n vuoden 1948 Pariisin autonäyttelyssä. Lehdistö tyrmäsi auton rumana ja naurettavana, mutta autoileva kansa kiinnostui. Jo parissa kuukaudessa jonotusaika kasvoi kolmeen vuoteen, vaikka tuotantoa lisättiin vuoden 1949 neljän auton päivätahdista vuoden 1950 viidensadan auton päivätahtiin. Citroën 2CV:tä myytiin lähinnä vain Euroopassa.
Peitetoiminta
Peitetoiminnan pitää pysyä salassa, jotta se on tehokasta ja turvallista. Sen vuoksi laki antaa soluttautujalle mahdollisuuden antaa peiteltyä tai harhaanjohtavaa tietoa, esimerkiksi hänelle voidaan luoda valehenkilöllisyys.
Citroën 2CV
Yleistä
Mallinimi 2CV (, ”kaksi hevosvoimaa”) ei viittaa moottorin tehoon, vaan moottoritilavuuden mukaan määräytyneisiin verohevosvoimiin. Moottorin teho oli jo ensimmäisissä malleissa noin 9 hevosvoimaa.
Peitetoiminta
Peitetoiminnasta voi päättää vain keskusrikospoliisin päällikkö ja suojelupoliisille kuuluvissa asioissa sen päällikkö. Poliisin on kuitenkin saatettava Helsingin käräjäoikeuden ratkaistavaksi, onko henkilöä syytä epäillä sellaisesta rikoksesta, jonka tutkinnassa peitetoimintaa saa käyttää. Käräjäoikeus tutkii samalla myös, onko peitetoimintaa pidettävä tarpeellisena rikollisen toiminnan suunnitelmallisuuden, järjestäytyneisyyden tai ammattimaisuuden vuoksi.
Citroën 2CV
Tekniikka
Citroën 2CV:n pohjana on runkorakenne, jonka päälle moottori ja kori on pultattu. Runko muistuttaa malliltaan tikapuita, joiden matkustamon alla oleva keskiosa on koteloitu. Kori on nykymittapuulla ohutta peltiä, joidenkin lähteiden mukaan suurimmaksi osaksi vain 0,5 mm paksua. Vain lokasuojat, konepelti ja kattokaaret ovat kaarevia, muut pinnat ovat suoria pienillä vahvikepokkauksilla; tällä on saavutettu säästöä valmistuskustannuksissa.
Vain etuikkunat aukeavat: ikkunan alempi puolikas on saranoitu ja kääntyy ulos- ja ylöspäin. Pienen tuulilasin alla on avattava tuuletusluukku. Katto on takaluukun yläreunaan asti kangasta, ja sen voi rullata aina takaikkunan yläreunaan asti. Lämmityslaitteella ei ole erillistä puhallinta, ilmajäähdytteisen moottorin jäähdytysilma voidaan ohjata tuulilasille tai haluttaessa jalkatilaan. Lämmitysteho oli heikko, joten myöhemmin Suomen maahantuoja Korpivaara lisäsi aina uusien autojen lämmityskanavaan pakokaasujen lämpöä taltenottavan lisälämmittimen nimeltä Pätsi.
Ensimmäisissä malleissa ei ollut ampeerimittarin lisäksi muita instrumentteja kuin nopeusmittari sijoitettuna tuulilasin alle vasempaan nurkkaan. Suuntavilkut toimivat vieterimekanismilla, joka virittyi vipua käännettäessä, ja toiminta-aika oli kymmenkunta sekuntia. Nopeusmittarin vaijeriin oli kytketty myös tuulilasinpyyhkimet, jotka pientä ratasta vetämällä sai kytkettyä päälle. Niiden nopeus siis muuttui automaattisesti auton nopeuden mukana. Auton seisoessa, esimerkiksi liikennevaloissa, pyyhkimet eivät siis liikkuneet, mutta samaa ratasta pyörittäen sai pyyhittyä käsin muutaman pyyhkäisyn. Tankissa olevan polttoaineen määrän sai mitattua sopivaa keppiä käyttäen täyttöaukosta.
Ohjaus on tehostamaton, sen sijaan ratti on tavanomaista suurempi, jotta ohjaaminen ei olisi liian raskasta, kun etuvetoisen auton painosta suurin osa (omapaino noin 600 kg) on etuakselilla. Varapyörä on tavaratilan pohjalla omassa kolossaan, paitsi Sahara-mallissa. Lyhyt moottori on etuakselin päällä ja osin sen etupuolella pitkittäin, takanaan kytkin ja vaihteisto. Sateenvarjokahvatyyppinen vaihdekeppi tulee rintapellin läpi, joten etujalkatila on täysin avoin ja tasalattiainen.
Vain muutamissa viimeisimmissä malleissa on edessä levyjarrut, muutoin kaikissa pyörissä on rumpujarrut. Edessä auton painoon nähden suuret jarrurummut (halkaisija 200 tai 220 mm) ovat jousittamattoman massan pienentämiseksi vetoakselien korinpuoleisessa päässä. Jarrut ovat tunnokkaat, mutta eivät kestä useampaa täysjarrutusta. Jarrutehostinta ei ole.
Pyöräntuenta on toteutettu erillisjousitettuna pitkittäistukivarsi-tuentana. Edessä tukevat pitkittäistukivarret on nivelöity pyörien takapuolelta (leading arm) ja takana pyörien etupuolelta (trailing arm). Kierrejouset ovat vaakatasossa rungon kyljissä erityisten jousipönttöjen sisällä, näin saman puolen etu- ja takajouset kytkeytyvät toisiinsa. Iskunvaimentimina oli alun perin kunkin pyöränakselin vieressä oleva inertiavaimennin ja vääntövarren akselissa kitkaan perustuva vaimennin. Myöhempiin malleihin lisättiin myös nestetoimiset vaimentimet jousien rinnalle. Pehmeän jousituksen joustoliike ulospäin on poikkeuksellisen pitkä, joten renkaat eivät irtoa tiestä suuressakaan kallistuksessa.
Moottorit
Moottori on kaikissa malleissa eteen etuakselin päälle pitkittäin sijoitettu kaksisylinterinen, nelitahtinen ilmajäähdytteinen bokserimoottori. Ilmajäähdytys lisäsi moottorin luotettavuutta, sillä autossa ei ollut eikä tarvittu lainkaan jäähdytysnestettä, erillistä jäähdytintä, termostaattia tai vesipumppua. Myöskään virranjakajaa ei ole, vain katkoja. Siten molempien sylintereiden sytytystulpat iskevät samaan aikaan - toinen siis poistotahdin lopussa ”turhaan”. Suoraan hammasrattailla pyöritettävä nokka-akseli on kampiakselin alla, ja venttiileille voima välittyy työntötangoilla. Myös polttoainepumpun voimansyöttö on työntötangolla. Tuulettimen propelli on suoraan kampiakselin päässä, ja sen takana on pieni öljynjäähdytin.
Ensimmäisissä malleissa iskutilavuus oli vain 375 cm³ ja huipputeho kevyeenkin autoon pieni noin 6,5 kW (9 bhp DIN). Jo vuonna 1955 moottori kasvoi 425 cm³:iin. Vuodesta 1968 eteenpäin moottorivaihtoehtoja oli kaksi: 602 cm³ 20,5 kW (28 bhp) ja aiemman korvaava 435 cm³. Moottoreista suuremman teho kasvoi vuonna 1970 24 kW:iin (33 bhp). Moottoria muutettiin vielä vuonna 1979, kun teho laski 21,5 kW:iin, joka saatiin nyt pienemmillä kierroksilla. Samalla hyötysuhde ja huippunopeus kasvoivat ja kulutus laski.
Peter Forsberg
Peter Mattias Forsberg  (s. 20. heinäkuuta 1973 Örnsköldsvik, Ruotsi) on uransa päättänyt ruotsalainen jääkiekkoilija. Forsberg kärsi urallaan pahoista loukkaantumisista, mutta loi pitkän ja menestyksekkään uran NHL:ssä, jossa hän pelasi 708 runkosarjaottelua tehopistein 249+636=885.
Forsbergin 19 vuotta kestäneestä ammattilaisurasta hän pelasi 13 NHL:ssä, jossa hän voitti kaksi Stanley Cup-mestaruutta Colorado Avalanchen riveissä vuosina 1996 ja 2001. Mies voitti lisäksi lukuisia henkilökohtaisia pelaajapalkintoja, ja hänet palkittiin vuonna 2003 Hart Memorial Trophylla liigan arvokkaimpana pelaajana. Ruotsin maajoukkueessa Forsberg voitti niin maailmanmestaruuden kuin olympiakullan kaksi kertaa. Näin ollen hän on Kolmen kullan klubin jäsen, ja myös ainoa ruotsalaispelaaja joka on voittanut Stanley Cupin, MM- ja olympiakullan kaksi kertaa.
Jääkiekkoura
Forsberg pelasi junioriuransa synnyinkaupunkinsa Örnsköldsvikin seurassa MoDossa, jonka ykkösjoukkueessa hän debytoi kaudella 1990–91. Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään numerolla kuusi vuoden 1991 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Saman varaustilaisuuden ensimmäinen varausvuoro oli Québec Nordiquesilla, joka varasi Eric Lindrosin. Koska Lindros kieltäytyi pelaamasta Nordiquesissa, seura kauppasi hänet myöhemmin Philadelphia Flyersiin vaihdossa Forsbergiin, Ron Hextalliin, Steve Duchesneen, Kerry Huffmaniin, Chris Simoniin, Mike Ricciin, kahteen varausvuoroon ja rahalliseen korvaukseen. Monen mielestä tämä siirto loi pohjan Colorado Avalanchen (Nordiques siirtyi Denveriin vuonna 1995) nousulle NHL:n menestyvimpien seurojen joukkoon ja seuran kahdelle Stanley Cupin voitolle. Forsbergin hankkimista Nordiquesiin pidetään yhtenä NHL-historian parhaista siirroista.
Forsberg jatkoi NHL-varauksen jälkeen vielä muutaman vuoden Ruotsissa ollen yksi MoDon avainpelaajista; hän oli seuran paras pistemies kausina 1992–93 ja 1993–94. Vuonna 1994 hän oli johdattamassa Ruotsia olympiavoittoon Lillehammerin olympialaisten jääkiekkoturnauksessa ja teki loppuottelussa voittomaalin rangaistuslaukauskilpailussa. Kuva Forsbergin maalista ikuistettiin myöhemmin postimerkkiin, mikä teki Forsbergista ensimmäisen jääkiekkoilijan, joka on päässyt ruotsalaiseen postimerkkiin.
Forsbergin ensimmäinen NHL-kausi oli työsulun lyhentämä kausi 1994–95, jolla "Foppa" teki 50 pistettä 47:ssä runkosarjaottelussa ja voitti liigan parhaalle tulokkaalle jaettavan Calder Memorial Trophyn. Toisella kaudellaan hän teki Colorado Avalanchessa 116 tehopistettä runkosarjassa ja 21 pudotuspeleissä ollen näin osaltaan auttamassa seuraa sen ensimmäiseen Stanley Cupin voittoon kesällä 1996; Avalanche löi loppuotteluissa Florida Panthersin suoraan voitoin 4–0.
Seuraavana kautena, 2002–03, Forsberg pelasi terveempänä kuin moneen vuoteen ja oli runkosarjassa NHL:n paras pisteidentekijä tehtyään 106 tehopistettä (29 maalia ja 77 syöttöpistettä) 75:ssä ottelussa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi Hart Memorial Trophylla (liigan arvokkain pelaaja), Art Ross Trophylla (runkosarjan paras pistemies) ja Bud Light Plus-Minus Awardilla (runkosarjan paras +/- saldo). Forsberg on ensimmäinen NHL:n runkosarjan pistepörssin voittanut pohjoismaalainen. Huolimatta menestyksestä runkosarjassa, Avalanchen pudotuspelitaival katkesi jo ensimmäisellä kierroksella altavastaaja Minnesota Wildia vastaan.
Kauden 2004–05 peruuttaneen työsulun ajan Forsberg pelasi kasvattajaseurassaan MoDossa. Työsulun päätyttyä hänen uskottiin palaavan Colorado Avalanchen riveihin, mutta elokuun alussa 2005 hän teki 10,7 miljoonan dollarin arvoisen kaksivuotisen sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa ja hylkäsi Coloradon tarjouksen 13,5 miljoonan dollarin arvoisesta nelivuotisesta sopimuksesta. Syyskuusta 2006 hän on toiminut Flyersin kapteenina Keith Primeaun lopetettua uransa. Kausi 2006–2007 on ollut Philadelphialle kova pettymys joukkueen ajauduttua viimeiseksi. Pitkään siirtohuhujen kohteena ollut Forsberg kaupattiin lopulta 15. helmikuuta 2007 Nashvilleen, josta Philadelphia sai vastineeksi puolustajalupaus Ryan Parentin, hyökkääjä Scottie Upshallin ja kaksi varausoikeutta ensi kesän varaustilaisuuteen (1. ja 3. kierroksen) Forsberg pelasi Nashvillessä yhden kauden kunnes palasi Colorado Avalancheen. Forsberg pelasi Coloradossa vielä kauden 2007-08, kunnes siirtyi kasvattajaseuraansa MODO:hon Elitserieniin. Forsberg pelasi kaudella 2008–09 MODO:ssa vain kolme ottelua, mutta 2009–10 Forsberg pelasi MODO:n paidassa 23 ottelua, joissa hän takoi 30 pistettä. Loistavat otteet takasivat hänelle paikan Ruotsin joukkueeseen Vancouverin olympialaisiin, joissa Tre Kronor putosi kuitenkin jo puolivälierissä Slovakialle.
Kaudella 2010–11 Forsberg yritti vielä paluuta NHL:ään Coloradossa, mutta totesi vauhdin olevan liian kovaa hänelle. Epäonnistuneen paluuyrityksen jälkeen Forsberg ilmoitti lopettavansa uransa.
Pelaajana
Peter Forsbergiä on yleisesti pidetty yhtenä aikansa parhaista jääkiekkoilijoista. Erityisesti hänen pelinlukutaitoaan on arvostettu. Useiden palkintojen voittamisen lisäksi hän on pelannut NHL:n tähdistöottelussa viisi kertaa ja hänet on nimetty liigan ensimmäisen tähdistökenttään kolme kertaa. Forsbergin heikkoutena on pidetty loukkaantumisherkkyyttä. Kausi 1995–96 oli Forsbergin ainoa täysi runkosarjakausi.
Vuoden 2006 alussa Forsberg kuului Ruotsin olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen Torinon olympialaisissa, vaikka kärsi ennen turnausta ja sen aikana lievästä nivusvammasta. Kahden olympiakullan ja Stanley Cupin voiton lisäksi Forsberg on voittanut myös jääkiekon maailmanmestaruuden kahdesti, vuosina 1992 ja 1998.
Jääkiekon ulkopuolinen työ
Peter Forsbergillä on omistuksia isänsä Kent Forsbergin kanssa useisiin yrityksiin. Forsbergin omistama PForce -yritys omistaa muun muassa Crocs-kenkien Skandinavian levitysoikeudet. Lokakuussa 2007 Forsberg kertoi aikomuksestaan perustaa lentoyhtiö, joka lentää reittivälillä Tukholma–Örnsköldsvik. .
GloFish
thumb|Tavanomainen seeprakala GloFish on geenimuunneltujen akvaariokalojen kauppanimi. Ensimmäiset GloFish-kalat, värilliset, fluoresoivat seeprakalat olivat ensimmäisiä geenimuunneltuja lemmikkejä. Niitä on geeniteknisesti muokattu siten, että ne tuottavat fluoresoivaa väriä. Kalat kehitettiin alkujaan tutkimuskäyttöön ja myöhemmin niitä on alettu myydä akvaariokaloiksi. GloFish-kaloja on saatavilla neljästä kalalajista, kuutta eri väriä.
GloFish-kalat ovat suosittuja eritoten Yhdysvalloissa. EU:n alueella geenimuunneltujen eläinten myyminen ja hallussapito on kielletty.
Hohtavien kalojen kehitys
Seeprakalojen muuntelu aloitettiin Singaporen yliopistossa 1999. Kehittämisen aloitti yliopiston tutkija Zhiyuan Gong työtovereineen. Seeprakalojen genomiin istutettiin meduusasta otettu vihreää fluoresoivaa proteiinia tuottava GFP-geeni. Onnistuneen geeniteknisen muokkauksen jälkeen kehitettiin punainen fluoresoiva seeprakala korallilajilta saadulla geenillä sekä keltainen seeprakala meduusalajin toisen geenin avulla.
Fluoresoivasta väristä ei ole haittaa seeprakaloille. Kaupassa myytävät GloFish-kalat ovat tutkijoiden alkujaan kehittämien geenimuokattujen seeprakalojen luonnollisella tavalla syntyneitä jälkeläisiä. GloFish-kalat eivät poikkea tavanomaisista seeprakaloista muuten kuin värinsä vuoksi.
Liiketoiminta
Singaporen yliopisto teki 2003 sopimuksen kalojen maailmanlaajuisesta lisenssimarkkinoinnista GloFish–kauppanimellä. Keväällä 2003 Taiwanissa alettiin myydä ensimmäisenä geenimuunneltuja lemmikkejä ja myöhemmin saman vuoden joulukuussa Yhdysvalloissa.
Yhdysvaltalainen Yorktown Technologies osti vuonna 2001 lisenssin Singaporen yliopistolta ja toi GloFish-kalat Yhdysvaltojen markkinoille. Kalojen suositushinta oli viisi dollaria, mikä oli selvästi enemmän kuin mitä normaaleista seeprakaloista maksettiin. Värikkäiden kalojen arveltiin kiinnostavan uusia asiakkaita, ei niinkään kokeneita akvaarioharrastajia. Osa kuluttajista oli pettyneitä, koska kalat eivät hohda pimeässä vaan vain silloin, kun niihin osuu ultraviolettivaloa. Vuonna 2017 niitä myytiin seitsemässätuhannessa vähittäismyyntipisteessä, ja markkinaosuudeksi arvioitiin 15 prosenttia. Toukokuussa 2017 Yorktown Technologies myi GloFish-brandin ja immateriaalioikeudet Spectrum Brands Holdings -yritykselle 50 miljoonalla dollarilla.
Veikko Suominen
Veikko Suominen (5. toukokuuta 1948 Rauma – 28. joulukuuta 1978 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija. Suominen pelasi Tampereen Ilveksessä kausilla 1971–1978. Hän teki urallaan Ilveksessä yhteensä 256 tehopistettä (165+91) ja toimi Ilveksen kapteenina kolmella kaudella. Kaudella 1971–1972 Suominen saavutti Ilveksessä jääkiekon Suomen Mestaruuden. Lisäksi hän sai pronssia eli saavutti 3. sijan kausilla 1973–1974 ja 1974–1975.
Ammatiltaan Veikko Suominen oli linja-autonkuljettaja, jonka työnantajana toimi Koiviston Auto. Koiviston Auton erotti Suomisen vuoden 1975 kesällä. Erottamisen syynä oli väitetty matkustajien epäasiallinen kohtelu. Suominen kävi oikeustaistelun entistä työnantajaansa vastaan työtuomioistuimessa ja voitti sen. Työtuomioistuimen antaman päätöksen mukaan oli Suomisen irtisanominen ollut perusteeton. Suominen pääsi välittömästi töihin toiselle toimeksiantajalle erottamisensa jälkeen ja myöhemmin sai 3 500 markan verran korvausta. Päätös astui voimaan 19. tammikuuta 1978.
Otto Werner
Otto Werner (1. helmikuuta 1879 – 1936) oli saksalainen lääkäri, jonka mukaan Wernerin oireyhtymä on nimetty. Hän havaitsi syndrooman vuonna 1903 neljässä lähes 30-vuotiaassa sisaruksessa. Werner kuvasi taudin väitöskirjassaan vuonna 1904.
Werner syntyi Flensburgissa ja opiskeli Kielin yliopistossa. Hän toimi myös armeijassa lääkärinä.
Werner Otto
Koskenlaskijan morsian
Koskenlaskijan morsian tarkoittaa seuraavia asioita:
Hula kahiko
Hula kahiko on havaijilaisen hula-tanssin perinteinen muoto. Kahiko tarkoittaa havaijin kielessä vanhaa. Ei tiedetä, milloin hula kahiko kehittyi. Hula kahikoa tanssittiin sekä uskonnollissa yhteyksissä, että tarinoiden eteenpäin kuljettamiseksi. Siinä tanssijaa säesti lyömäsoitin nimeltään pahu. 1800-luvun lopulla hula kahikosta kehittyi hula auana, tanssin modernimpi tyylisuunta.
Setälän senaatti
Setälän senaatti pyrki luomaan ainakin tilapäisen ratkaisun siitä, millä toimielimellä on Suomessa korkein valta. Venäjän Lokakuun vallankumous aikaansai lopullisen päätöspaineen: Suomen eduskunta päätti 15. marraskuuta 1917 ottaa korkeimman vallan käsiinsä.
Setälän senaatti jätti eronpyyntönsä heti hallitusvaltakysymyksen ratkettua. Ero sille myönnettiin, kun Svinhufvudin senaatti eli itsenäisyyssenaatti nimitettiin 27. marraskuuta 1917.
Jostein Flo
Jostein Flo (s. 3. lokakuuta 1964 Eid, Norja) on norjalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Flo edusti uransa aikana Stryniä, Sogndalia, Moldea, Lierseä, Sheffield Unitedia ja Strømsgodsetia. Norjan maajoukkueessa hän pelasi 53 maaottelua ja teki niissä 11 maalia vuosina 1987–2000. Hän oli mukana MM-kisoissa 1994 ja 1998.
Myös Flon veli Tore André ja serkku Håvard ovat tulleet tunnetuiksi jalkapallokentiltä. Kaikki kolme olivat mukana Norjan joukkueessa MM-kisoissa 1998.
Shawn Pyfrom
thumb|Shawn Pyfrom vuonna 2007. Shawn Caminiti Pyfrom (s. 16. elokuuta 1986 Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Vuodesta 2004 lähtien hän on näytellyt sarjassa Täydelliset naiset, jossa hän oli ensimmäisellä kaudella vierailuroolissa, mutta sai myöhemmin vakituisen roolin. Pyfrom on osittain italialaista alkuperää ja hänellä on vanhempi veli Christopher ja nuorempi sisko Amber.
Jens Christian Hauge
pienoiskuva|Jens Christian Hauge vuonna 1947. Jens Christian Hauge (15. toukokuuta 1915 – 30. lokakuuta 2006 ) oli Norjan vastarintaliikkeen sotilaallisen organisaation johtaja toisen maailmansodan aikana sekä Norjan puolustusministeri vuosina 1945–1952 ja oikeusministeri vuonna 1955. Poliittisen uransa jälkeen hän toimi liike-elämässä muun muassa SAS-lentoyhtiön ja Statoil-öljy-yhtiön johdossa. Hän kuului Norjan työväenpuolueeseen ja oli sosiaaliselta taustaltaan torpparisukua.
1950-luvun lopulla Hauge osallistui järjestelyihin, joilla Norja myi 20 tonnia raskasta vettä Israelille. Noin puolet raskaasta vedestä ostettiin takaisin Norjaan vuonna 1991.
Puolustusministerinä toimiessaan Hauge antoi tukea suomalaisten sosiaalidemokraattien vaalityöhön.
Kacapi
thumb|Kacapi
Kacapi on Indonesian sundalaisten musiikkiperinteeseen kuuluva 18-kielinen, sitran kaltainen soitin. Sitä voidaan soittaa sekä yksinään että osana orkesteria. Kacapi-musiikkia kuuntelevat sekä tavallinen kansa että yläluokka. Soittimesta on erilaisia muotoja, myös sähköisiä versioita.
Kacapia käytetään säestämään kertovaa pantun-esitystä, joka on yleensä osa paastorituaalia. Jo ennen 1400-lukua syntyneessä genressä tyypillisesti sokea mieslaulaja esittää mytologisia tarinoita ja muuta aineistoa. Tembang Sunda on vuorostaan 1800-luvun lopulla yläluokan viihdemuotona kehittynyttä laulurunoutta, jossa kacapi, pienempi sitra rincik ja bambuhuilu suling säestävät yhtä tai useampaa laulajaa. Kaupungeissa tembang Sundasta syntyi myöhemmin 1970-luvulla instrumentaalinen kacapi-suling-musiikki.
Indus-kirjoitus
Historia
Varhaisimmat tunnetut Indus-kirjoitukset ovat varhaiselta Harappa-kaudelta noin 3500–2700 eaa. Kirjoitus saavutti täysin kehittyneen muodon urbaanikaudella noin 2600–1900 eaa. Sen jälkeen kulttuuri alkoi hiipua ja sen käyttämä kirjoitus unohtui.
Indus-kirjoituksella kirjoitetut tekstit löydettiin uudelleen vuonna 1921. Yksi johtavista kirjoitusten tutkijoista on Helsingin yliopiston indologian professori Asko Parpola.
Kirjoitukset
thumb|350px|Neliönmuotoisia sinettejä ja niillä painettuja kohokuvioita, joissa tyypilliseen tapaan kirjoitusta ylhäällä ja eläinkuvioita keskellä. Indus-kirjoitusta on löydetty tuhansista esineistä noin 60 kaivauskohteesta. Kirjoitusta on löydetty eniten sineteistä, jotka ovat noin 2,5 senttimetriä leveitä neliöitä ja tehty yleensä vuolukivestä. Kirjoitus on sinettien yläosassa eläinkuvion yläpuolella. Kirjoitusta tavataan myös ruukuissa ja monenlaisissa muissa esineissä.
Kirjoitusten keskimääräinen merkkimäärä on vain viisi merkkiä. Pisin löydetty kirjoitus on 34 merkkiä pitkä. Jos pitempiä kirjoituksia tehtiin paperille, ne ovat hävinneet.
Indus-kirjoitusta kirjoitettiin yleensä oikealta vasemmalle. Joskus rivin lopussa kirjoitussuunta vaihtui seuraavalla rivillä.
Olemus
Indus-kirjoitus saattoi olla sanakirjoituksen ja tavukirjoituksen sekamuoto. Siinä on ilmeisesti sekä sanamerkkejä että foneettisia symboleja. Tämä käsitys perustuu siihen käsitykseen, että kirjoituksista löydetyt runsaat 400 erinäköistä merkkiä ovat todellakin eri merkkejä eivätkä toistensa variaatioita, jotka vaihtelisivat esimerkiksi kirjurien tyylistä riippuen. Useimmat merkit olivat harvinaisia, ja niistä vain 31 esiintyy yli 100 kertaa.
Aarne Hytönen
Aarne Jonatan Hytönen (joissakin lähteissä virheellisesti Aarre Jonatan Hytönen ) (20. lokakuuta 1901 Turku – 29. huhtikuuta 1972) oli suomalainen arkkitehti. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Helsingissä sijaitsevat Töölön kisahalli ja Olympiaterminaali, jotka hän suunnitteli yhdessä Risto-Veikko Luukkosen kanssa.
Eilean Bàn
thumb|Eilean Bàn Eilean Bàn on pieni Hebrideihin kuuluva saari Skotlannin länsirannikolla. Saaren kautta kulkee silta Skotlannin mannermaalta suuremmalle An t-Eilean Sgitheanachin saarelle. Saaren nimi on gaelin kieltä ja tarkoittaa valkoista saarta.
Aarne Hytönen
Hytönen kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1919 ja valmistui diplomiarkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1928. Opintomatkoja hän teki Skandinaviaan, Saksaan, Ranskaan, Alankomaihin ja Italiaan. Hän työskenteli Helsingin kaupungin rakennustoimiston avustavana arkkitehtina 1927–1937. Vuosina 1937–1959 hänellä oli arkkitehtitoimisto R.-V. Luukkosen kanssa. Vuonna 1942 Hytönen työskenteli Waldhof-yhtiön arkkitehtina Käkisalmessa, 1943–1944 professori Alvar Aallon toimistopäällikkönä, 1946–1947 rakennushallituksen yliarkkitehtina ja 1947–1948 hänellä oli Göteborgissa toimisto yhdessä arkkitehti Gustaf Birch-Lindgrenin kanssa.
Indus-kirjoitus
Olemus
Joidenkin tutkijoiden mukaan symbolit eivät ehkä ole kirjoitusta lainkaan, vaan ainoastaan vaakunoiden tapaisia jumalien tai sukujen representaatioita.
Kieli ja tulkinta
thumb|Pisin tunnettu Indus-kirjoitus, 34 merkkiä pitkä. Kirjoitusten kieli saattoi olla isolaattikieli, jolla ei ole sukulaisia. On myös arveltu, että se saattoi kuulua dravidakieliin. Tähän viittaisi kalaa esittävä merkki, jota on käytetty kirjoituksessa myös tarkoittamaan ”tähteä”. Tämä kyseinen homonymia esiintyy juuri dravidakielissä.
Indus-kirjoitusta ei osata tulkita. Sen tulkitsemista vaikeuttaa moni seikka. Kaikki löydetyt kirjoitukset ovat hyvin lyhyitä, mikä vaikeuttaa toistuvien kaavojen löytämistä. Ei ole myöskään löydetty kaksikielistä tekstiä, jonka avulla kirjoitus voitaisiin helposti kääntää. Kirjoituksissa käytetystä kielestä ei myöskään tiedetä mitään varmaa. Mitään ulkopuolisiakaan tietolähteitä, kuten tunnistettavissa olevia paikkojen tai kuninkaiden nimiä, ei tunneta. Joitain numeroarvoja on tunnistettu. ”Yhtä” merkittiin pystyviivalla, ja kymmeniä merkittiin puoliympyröillä.
Merkkijonojen perusteella on päätelty, että Indus-kielessä on ollut taivutuspäätteitä ja että määritteet ja lukusanat edelsivät pääsanaa.
Tarkoitus
Sinettien kirjoitukset saattoivat liittyä tunnistamiseen ja hallintoon. Jotkin kirjoitukset liittyivät myytteihin tai tarinoihin.
Erään teorian mukaan Indus-sinetit olisivat olleet vaihtokaupassa käytettyjä sinettejä, joissa lukee muun muassa instituutio/henkilö, määrä, hyödyke ja sinetin tarkoitus. Toisen käsityksen mukaan tarkoitus olisi ollut verotus. Tässä tapauksessa sinetissä oli esimerkiksi satoa tarkoittava merkki, määrää kuvaava merkki (merkit), lisämerkki ja se kelle vero meksetaan.
Jeremy Limb
Jeremy Limb on brittiläinen pianisti. Hän meni vuonna 1989 Oxfordin yliopiston Queen's Collegeen. Vuonna 1992 hän esitti Sergei Prokofjevin ensimmäisen pianokonserton Oxford Philharmonian kanssa Sheldonian Theatressa. Oxfordin jälkeen Limb vietti kolme vuotta Royal College of Musicissa, jossa hän voitti vuonna 1993 Millicent Silver Brahms Prizen ja vuonna 1995 Frank Merrick British Music Prizen. Limb myös esitti Beethovenin ensimmäisen pianokonserton George Hurstin johtaman Royal College of Musicin sinfoniaorkesterin kanssa Royal College Concert Hallissa.
Limb on pitänyt resitaaleja muun muassa St James'sissa, Piccadillyllä ja St Martin-in-the-Fieldsissä. Vuonna 1997 hän voitti ensipalkinnon 18. kansallisessa Robert William ja Florence Amy Brant -pianokilpailussa. Hän on työskennellyt vapaana solistina, säestäjänä ja korrepetiittorina (muun muassa English National Operassa). Lisäksi hän on muun muassa kirjoittanut ja esittänyt komediaa. Hän oli ehdolla LWT New Comedy Writing Awardin saajaksi vuonna 1998 näytelmästään Play Wisty for Me – The Life of Peter Cook, joka on esitetty muun muassa Melbournen komediafestivaalilla (2002).
Somalian sota 2006–2009
2006
20. joulukuuta taistelut alkoivat väliaikaishallituksen pääkaupungin Baidoan lähellä. Ryhmien johtajat pitivät avoimena mahdollisuuden osallistua rauhanneuvotteluihin EU:n välityksellä. 22. joulukuuta Etiopian hallitus ilmoitti lähettäneensä Baidoaan 20 T-55-panssarivaunua ja neljä taisteluhelikopteria. 26. joulukuuta islamistit vetäytyivät kaikilla rintamilla. 27. joulukuuta hallituksen joukot valtasivat Jowharin, 90 kilometriä Mogadishusta pohjoiseen. Samana päivänä Islamilaisten oikeusistuinten liiton johtajat erosivat Somalian hallituksen ja Etiopian joukkojen lähestyessä pääkaupunkia ja luovuttivat Mogadishun hallinnan sen asukkaille välttääkseen verilöylyn ja kaupungin tuhon.
2007
Viimeinen liiton hallussa ollut kaupunki Kismayo, joka sijaitsee 300 km etelään Mogadishusta, vallattiin 1. tammikuuta. Taisteluja käytiin Jilibissä, 100 km kaupungista pohjoiseen, ja sen jälkeen joukot vetäytyivät etelään kohti Kenian rajaa. Ras Kambonin taistelu, joka alkoi 5. tammikuuta, johti islamistien vetäytymiseen alueelta. Yhdysvallat tuki hyökkäystä AC-130-maataistelukoneilla ensisijaisena tavoitteenaan eliminoida alueella toimivat Al-Qaedan jäsenet. Osan sen johtajista uskotaan paenneen Jemeniin. Taistelut Mogadishusta kiihtyivät maaliskuun lopussa, ja yli tuhannen ihmisen arvioitiin kuolleen. Islamistit aloittivat itsemurhaiskut etiopialaisia ja somalialaisia joukkoja vastaan. Kesäkuussa Mogadishussa puhjenneiden levottomuuksien jälkeen viranomaiset julistivat pääkaupunkiin ulkonaliikkumiskiellon. YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi Afrikan Unionin rauhanturvajoukot Somaliaan puoleksi vuodeksi. Taistelut puhkesivat Mogadishussa. Punaisen ristin mukaan taistelut olivat pahimmat 15 vuoteen. Yli 320 000 somalia pakeni. Satoja kuoli. Merirosvot uhkasivat ruokalähetyksiä.
Yhdysvaltojen laivasto ampui kohteita, joissa Al–Qaedan epäiltiin toimivan Puntlandissa. Pääministeri Ghedi pelastui itsemurhapommittajalta asunnossaan. Etiopian pääministeri Meles Zenawi kävi Mogadishussa ja lupasi vetää joukkonsa, kun rauhasta saadaan pysyvä. Ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watch väitti Etiopian, Somalian hallituksen ja kapinallisjoukkojen syyllistyneen sotarikoksiin. Syyskuussa vastarintajoukot kokoontuivat Asmarassa Eritreassa ja suunnittelivat diplomaattista ratkaisua. Etiopian joukot ampuivat ulkomaisia joukkoja vastustavia mielenosoittajia Mogadishussa. Raskaimmat taistelut sitten huhtikuun. Etiopialaiset toivat lisäjoukkoja kaupunkiin. Marraskuussa hallitus sulki yksityiset radioasemat Radio Shabelle, Radio Simba ja Radio Banadir. YK:n edustaja kuvasi Somalian kriisiä pahimmaksi Afrikassa ja esitti kansainvälisen oikeuden käyttöä. Nur Addesta tuli uusi pääministeri. Somalialaisten pakolaisten määrä nousi miljoonaan, kun pääkaupungista pakeni 200 000. Etiopian joukot poistuivat joulukuun lopulla Gurielista, jossa olivat majoittuneet Suomen kehitysyhteistyövaroin rakennettuun terveyskeskukseen palatakseen sinne uudestaan puoli vuotta myöhemmin. Elokuussa kaksi somalialaista toimittajaa sai surmansa Mogadishussa. Toinen toimittajista oli kritisoinut radio-ohjelmissaan Somalian hallitusta ja islamisteja.
2008
Tammikuussa Burundi lähetti 440 miestä Afrikan unionin joukkoihin Mogadishuun. Yhdysvallat laukaisi ohjuksen Dhobleen kohteenaan al-Qaeda. Islamistien kapina laajeni.
Sirrit
Sirrit (Calidris) ovat suku kurppien heimossa. Sirrit ovat kahlaajalintuja, jotka muuttavat usein suurina parvina etelään talveksi.
Sirrit etsivät herkällä nokallaan hyönteisiä ja nilviäisiä rantamudasta. Sirreihin kuuluu 24 lajia ja niillä kaikilla on kahlaajalinnuksi lyhyehkö nokka. Ne ovat nopeita ja taitavia lentäjiä.
Sirrit ovat yleensä hyvin maaston värisiä, jotta niitä ei erottaisi esimerkiksi hautomisaikaan pesältään. Sirrit pesivät maahan ja munia on yleensä neljä.
Virtsanjohdin
thumb|Virtsajohtimen poikkileikkaus. Lähde: Grayn Anatomia (1918). Virtsanjohtimet ovat kaksi putkimaista rakennetta, jotka vievät virtsan munuaisten munuisaltaista virtsarakkoon. Virtsanjohtimien seinämiä verhoaa uroteeli kuten muitakin virtsanerityselimistöön kuuluvien elimien seinämiä. Ihmisellä virtsanjohdin on noin 25–35 senttimetrin pituinen.
Sairaudet
Virtsanjohdinten tulehdusta kutsutaan ureteriitiksi. Virtanjohtimissa voi olla myös kiviä ja kasvaimia, jotka voivat aiheuttaa verivirtsaisuutta. Virtsanjohdinsyöpä on harvinainen syöpäsairaus; vuonna 2003 Suomessa ilmeni neljätoista uutta tapausta. Yleensä virtsanjohdinsyöpä on uroteelista lähtenyt transitiosellulaarinen karsinooma.
Valmet-eräkeitin
thumb|250px|Valmet-eräkeitin 1950-luvulta. Valmet-eräkeitin oli bensiinikäyttöinen kompakti retkikeitin. Valmet Oy valmisti niitä 1950-luvulla vähäisen määrän yhtiön Tourulan tehtaalla Jyväskylässä. Eräkeitin perustuu jatkosodassa kaukopartioiden käyttämiin keittimiin, nämä keittimet oli valmistanut Svea.
Itse keitin on kapseloitu metallikuoren sisälle (noin 18 x 12 x 7 cm), jonka avaamalla keitin saatetaan käyttökuntoon. Kannessa on metallipidikkeessä polttimen säätöavain ja suuttimen puhdistin. Polttoainesäiliön tilavuus on 0,18 litraa. Toiminta-ajaksi yhdellä tankilla ilmoitettaan 1 tunti 10 minuuttia. Keittimellä saa litran vettä kiehumaan kahdeksassa minuutissa. Keitintä myytiin pahvilaatikossa, jossa oli mukana paperinen käyttöohje.