cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adidas Jabulani
Vastaanotto
Jabulani sai kritiikkiä usealta pelaajalta: Brasilian maalivahti Júlio César sanoi sen tuntuvan halvalta supermarket-pallolta. Italian Giampaolo Pazzini sanoi palloa "katastrofiksi", ja kisojen parhaaksi maalivahdiksi valittu Espanjan Iker Casillas luonnehti sitä surkeaksi.
Shinbutsu kakuri
thumb|250px|[[Ise-jingū|Ise oli yksi ensimmäisistä pyhäköistä, joka erotti kaminsa buddhalaisuudesta. Kuvassa bugaku-esitys pyhäköllä.]] Shinbutsu kakuri (, ”kamien eriyttäminen buddhalaisuudesta”) tarkoittaa Japanin buddhalaisessa terminologiassa keskiajan ja varhaismodernin ajan tapaa pitää jotkin kamit erillään buddhalaisuudesta. Samalla kun monet kamit liitettiin kiinteäksi osaksi buddhalaisuutta, tietyt tai joissain tapauksissa jopa samat kamit eri kontekstissa pidettiin järjestelmällisesti erossa buddhalaisista oppirakennelmista. Ilmiöllä oli merkittäviä seurauksia japanilaiselle kulttuurille. Sitä ei tule sekoittaa shinbutsu bunriin (”kamien ja buddhien erottaminen toisistaan”) tai haibutsu kishakuun (”lakkauttakaa buddhat ja tuhotkaa Śākyamuni”), jotka ovat Japanin historiassa yleensä poliittisista syistä toistuneita ilmiöitä. Shinbutsu kakuri hyväksyy buddhalaisuuden olemassaolon, mutta kaksi muuta liikettä vastustavat sitä.
Historia
Kun Japanille vieras buddhalaisuus saapui maahan, se täytyi jollain tavalla sovittaa paikallisiin kami-uskomuksiin. Tämä toteutui toisaalta synkretisminä (shinbutsu shūgō, ”kamien ja buddhien synkretismi”) ja toisaalta sen vastakohtana (shinbutsu kakuri).
Kamien ja buddhien liittäminen yhteen
Kun buddhalaisuus oli saapunut Japaniin, japanilaiset kehittivät paikallisten kamien ja uuden ulkomaisen uskonnon välille synkretismin, jota kutsutaan nimellä shinbutsu shūgō. Buddhalaisuus tuli maahan Kiinan kautta Asuka-kauden lopulla 500-luvulla. Sen sijaan, että japanilaiset olisivat hylänneet vanhat uskomuksensa, he yrittivät sopeuttaa ne uuteen ja olettivat molempien olevan tosia. Niinpä buddhalaiset temppelit liitettiin paikallisiin pyhäköihin ja toisin päin. Molemmat omistettiin sekä kameille että Buddhalle. Buddhalaisen vaikutuksen syvyys voidaan esimerkiksi nähdä nykyisissä pyhäköissä, joiden muoto suurine rukoushalleineen ja pyhine kuvineen on itsessään buddhalaista alkuperää. Vaikutusvaltaisen honji suijaku -teorian mukaan, joka oli yleinen Meiji-kaudelle saakka, buddhalaiset jumaluudet jopa päättivät ilmaantua japanilaisille paikallisten kamien muodossa pelastaakseen heidät.
Shinbutsu shūgōn vastustus
Vaikka kansan keskuudessa kamit ja buddhat sekoittuivat ja yhdistyivät ”yhteiseksi uskonnoksi”, ne erotettiin muualla samaan aikaan toisistaan eri tavoin. Uskonnot eivät koskaan sulautuneet täydellisesti toisiinsa ja vaikka niiden käytännöt ja uskomukset kohtasivat toisinsa ajoittain, ne säilyttivät omat identiteettinsä vaikeassa, suurimmaksi osaksi epäjärjestelmällisessä ja jännittyneessä kontekstissa. Suhde ei ollut niinkään kahden järjestelmän kuin tiettyjen kamien ja tiettyjen buddhien välinen. Niitä pidettiin edelleen rinnakkaisina, mutta erillisinä olentoina. Shinbutsu shūgōn lisäksi kolikolla oli myös kääntöpuolensa, shinbutsu kakuri. Esimerkiksi Iwashimizu Hachiman-gūn pyhäköllä jotkut rituaalit olivat kameille tarkoitettuja rituaaleja ja toiset rituaalit olivat buddhalaisia, minkä vuoksi eri henkilöt suorittivat eri rituaalit. Japanilaisten keskuudessa eli itsepäisenä taipumus erottaa natiivit kamit ulkomailta saapuneesta buddhalaisuudesta.
Buddhalaisuuden vastaisen ajattelun historia voidaan johtaa aina Nihonshokiin saakka ja sen kertomukseen buddhalaisuuden saapumisesta Japaniin 500-luvulla. Myöhemmältä ajalta löytyy useita esimerkkejä kitkasta joidenkin kamien ja niiden alueille rakennettujen buddhalaisten temppelien välillä.
Johan Elias Strömborg
Johan Elias Strömborg (11. lokakuuta 1833 Petäjävesi – 28. joulukuuta 1900 Porvoo) oli suomalainen lyseon rehtori, professori ja J. L. Runebergin elämäkerran kirjoittaja.
Shinbutsu kakuri
Shinbutsu shūgōn vastustus
Esimerkiksi Isen pyhäköllä Ise-daijungūji-pyhäkkötemppeli siirrettiin kaksi kertaa, koska Isen kami oli vihastunut liian lähelle pyhäkköä rakennettuun temppeliin ja aiheutti jatkuvia sateita. Vuoden 804 teos Kōtaijingū gishikichō määräsi, että Isen mailla ei saanut lausua tiettyjä buddhalaisuuteen liitettyjä sanoja (buddha, sūtra, gojūnotō, munkki, temppeli tai kasvisruoka) ja ne piti korvata toisilla. Kirja jopa määritteli niiden sijaan käytettävät sanat : nakago (”keskilapsi”) buddhan sijaan, kawarabuki (”tiilikattoinen rakennus”) temppelin sijaan ja somegami (”tahrattu paperi”) sūtran sijaan. Tämä ei kuitenkaan tarkoittanut buddhalaisuuden kategorista torjumista vieraana uskontona; esimerkiksi Isessä kirjoitetussa päiväkirjateoksessa Daijingū sankeiki (1286) munkki Tsūkai totesi, ettei Isen kami Amaterasu ”todellisuudessa inhoa buddhalaisuutta” ja että hän ”hakee sisällään suojaa buddhalaisuudesta”, vaikka ulkoisesti se olikin kielletty.
Johan Elias Strömborg
Elämä
Strömborgin vanhemmat olivat kappalainen ja myöhemmin kirkkoherra Karl Gustaf Strömborg ja Juliana Gustava Schogster. Hänen veljensä Gustaf Julius Strömborg (1830–1899) oli yksi ensimmäisiä suomalaisia silmälääkäreitä. Johan Elias Strömborg oli naimisissa 1858–1882 Selma Julia Elisabeth Dunckerin (k. 1882) kanssa.
Strömborg pääsi ylioppilaaksi 1852 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1857. Strömborg toimi Porvoon lukion luonnontieteen lehtorina 1857–1872 ja lukion rehtorina 1862–1872. Hän oli Porvoon ruotsalaisen lyseon lehtorina 1872–1900 ja rehtorina 1886–1896. Strömborg oli lisäksi 1863 Porvooseen perustetun yksityisen Privata svenska fruntimmersskolan i Borgå-tyttökoulun rehtorina 1878–1900. Strömborg oli myös Porvoon kaupungin kansakouluntarkastajana 1871–1893 ja hän perusti Porvooseen ruotsalaisen kansanopiston. Porvoon kaupunginvaltuuston puheenjohtajana Strömborg oli 1883–1890. Hän sai professorin arvonimen 1896.
Shinbutsu kakuri
Shinbutsu kakurin alkuperä
Shinbutsu kakuri -ilmiön alkuperä ei näytä olevan siinä, että buddhalaisuus olisi liitetty kuolemaan ja siten epäpuhtauteen. Suora kosketus kuolemaan liittyviin asioihin, kuten vereen, oli kielletty myös temppeleissä, ja buddhalaisuutta ei kielletty valtaosassa pyhäköitä. Ilmiö sai pikemminkin alkunsa sellaisista pyhäköistä ja rituaaleista, joilla oli vahvat siteet keisariin, kuten Isestä, ja se oli aina tiukasti sidoksissa häneen ja hänen valtaannoususeremoniaansa. Myöhemmin se levisi muihin virallisiin seremonioihin. On väitetty, että ilmiö oli reaktio buddhalaisten munkkien sekaantumiselle politiikkaan: se saavutti huippunsa vuoden 768 Dōkyō-välikohtauksessa, jossa keisarinna Shōtoku halusi luovuttaa valtaistuimen munkki Dōkyōlle. Vaikuttaakin siltä, että keisarilliset rituaalit erotettiin buddhalaisuudesta osin siksi, että periytyvää keisarinvaltaa haluttiin suojella.
Johan Elias Strömborg
Elämä
Strömborg muutti perheineen loppuvuodesta 1868 asumaan J. L. Runebergin ja Fredrika Runebergin naapuriin. Runebergien koti oli tullut liian suureksi lasten muutettua pois ja niinpä se remontoitiin kahdeksi eri asunnoksi joista toisen Strömborg sai. Strömborgista tuli 1880 perustetun Runebergin kotimuseon intendentti 1882 ja myöhemmin hänen tyttärensä Ida jatkoi tässä tehtävässä yli 50 vuoden ajan.
Shinbutsu kakuri
Shinbutsu kakurin alkuperä
Shinbutsu kakurilla oli joka tapauksessa merkittäviä seurauksia. Kami-uskomusten täydellinen sulautuminen buddhalaisuuteen estyi. Buddhalaisuuden kieltäminen Isen ja Kamon pyhäköillä salli niiden myös kehittää vapaasti omia teorioitaan kamien luonteesta.
Johan Elias Strömborg
Elämä
Strömborg kirjoitti 4-osaisen Runeberg-elämäkerran sekä Runebergin kotimuseota varten opaskirjan.
Strömborg sai Längmanin palkinnon 1899.
Rolling in the Deep
"Rolling in the Deep" on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Adelen kappale ja 29. marraskuuta 2010 julkaistu single hänen toiselta studioalbumiltaan 21. Kappaleen ovat kirjoittaneet ja tuottaneet Adele ja Paul Epworth. "Rolling in the Deep" voitti kolme Grammy-palkintoa 12. helmikuuta 2012, kategorioissa vuoden levytys, vuoden kappale ja vuoden musiikkivideo. Maailmanlaajuisesti kappale oli 8,2 miljoonalla kopiolla vuoden 2012 myydyin digitaalinen single.
Listasijoituksia
"Rolling in the Deep" sijoittui Isossa-Britanniassa ja Irlannissa parhaimmillaan toiseksi. Listaykköseksi kappale on päässyt muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Saksassa, Italiassa, Alankomaissa, Sveitsissä ja Suomessa. Lisäksi kappale on sijoittunut kolmanneksi Australiassa, Ranskassa, Itävallassa, Tanskassa ja Uudessa-Seelannissa. Kymmenen parhaan joukkoon se pääsi muun muassa Espanjassa, Norjassa ja Slovakiassa.
Kesäpurjo
Kesäpurjo (Allium ampeloprasum) on laukkojen eli sipuleiden sukuun kuuluva kasvi.
Kesäpurjo kasvaa 30–80 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat litteitä kuten purjolla, kukinnot violetteja ja pallomaisia.
Kesäpurjo on yleinen Iberian niemimaalla ja kaikkialla Välimeren ympäristössä, missä se kukkii toukokuusta heinäkuuhun.
Jacob Barnett
Jacob L. Barnett (s. 26. toukokuuta 1998 Indianapolis, USA) on jatko-opiskelija ja opiskelee teoreettisen fysiikan instituutissa (Perimeter Institute for Theoretical Physics) Waterloossa Kanadassa. Häntä pidetään ihmelapsena, ja hänen mitattu älykkyysosamääränsä on 170. Hän pääsi 10-vuotiaana opiskelemaan Indiana University -yliopistoon. 13-vuotiaana hän julkaisi ensimmäisen tutkimuksensa ja on nuorin astrofysiikan tutkimuksen tehnyt.
Barnett on muun muassa keksinyt oman versionsa suhteellisuusteoriasta, ja on opiskellut differentiaali- ja integraalilaskentaa, algebraa, geometriaa ja trigonometriaa.
Elämäkerta
Hänen äitinsä Kristine Barnettin kirjoittamassa elämäkerrassa kerrotaan, että Jacob Barnettille oli kaksivuotiaana diagnosoitu autismi. Barnett ei käynyt tavallista koulua, vaan hänen vanhempansa opettivat häntä. Asiantuntijat ja lääkärit ennustivat, että Barnettin tulevaisuus olisi hyvin synkkä, ja kysyttiin, oppisiko hän koskaan huolehtimaan itsestään, suorittamaan jokapäiväisiä tehtäviä tai edes lukemaan.
10-vuotiaana Barnett hyväksyttiin yliopistoon opiskelemaan. Vuonna 2015 julkaistussa tutkimuksessaan Jacob Barnett ja Lee Smolin osoittavat, että hamiltonialaisessa näkemyksessä kvanttigravitaatioon on ongelma. Barnett oli tuolloin 13-vuotias ja on näin ollen nuorin astrofysiikan tutkimuksen julkaissut. Barnett on sittemmin tehnyt muitakin tutkimuksia kvanttimekaniikkaan liittyen.
Hän on kehittänyt myös omia teorioita. Eräs hänen teorioistaan on, että universumi ei ole litteä, kuten on oletettu, vaan kaarevan muotoinen.
Opinnot
Barnett aloitti vuonna 2013 teoreettisen fysiikan opinnot Perimeter Institute for Theoretical Physics'issä, Kanadan Waterloossa. Tämän oppilaitoksen tarkoituksena on tuottaa korkeasti koulutettuja ja erittäin motivoituneita jatko-opiskelijoita teoreettinen fysiikan edelläkävijöiksi. Hän suoritti siellä maisterin tutkinnon yhdessä vuodessa ja valmistui vuonna 2014. Hän oli tuolloin 15-vuotias ja nuorin, joka koskaan oli suorittanut kyseisen tutkinnon. Sen jälkeen hän on jatkanut opintojaan samassa instituutissa.
Alvilde Prydz
Alvilde Prydz (5. elokuuta 1846 Fredrikshald, Østfold – 5. syyskuuta 1922 Kristiania ) oli norjalainen kirjailija. Prydz on ensisijaisesti probleemikirjailija, ja hänen teoksissaan on aina poleeminen sävy. Muoto on usein epäselvä, mutta hänen parhaat saavutuksensa kuvastavat aina norjalaista luonnetta. Hänen teoksistaan mainittakoon Lykke (1890) ja sen jatko Paa Fuglvik, (1891), Mennesker (1892), Dröm (1893), Gunvor Thorsdatter till Hærø (1890; suom. 1903), paras hänen teoksistaan, Sylvia (1898), näytelmä Aino (1900), Det lovede land (1902), Barnene paa Hærø gaard (1900; suom.), I Ulvedalene (1909) ja Mens det var sommer (1911).
Suuren menestyksen sai romaani Gunvor Thorsdatter til Herö (1896; Herön kartanon Gunvor). Sillä saavuttamansa aseman Prydz säilytti romaaneilla Det lovede land (1902, Luvattu maa), Barnene paa Herö gaard (1906; Herön kartanon lapset), I Ulvedalen (1909) ja erityisesti Torbjörn Vik (1913), joka on kuvaus heittiön kärsimystarinasta ja samalla kirjailijan lämminhenkisin ja taiteellisesti varmin teos. Hän käsittelee myötäeläen kirjallisia ongelmia, usein poleemisesti ja huumorinsävyisesti. Hänen kirjoissaan on aina ajatuksia ja elämänfilosofiaa, joka perustuu terävään todellisuudentajuun ja elämänkokemuksiin. Prydzin teoksia on käännetty ainakin ruotsiksi, saksaksi, englanniksi, venäjäksi ja suomeksi.
Bridgetownin synagoga
Bridgetownin synagoga on Barbadoksen ainoa synagoga. Siihen kuuluu mikvah-allas, joka on läntisen pallonpuoliskon ainoa. Alkuperäinen synagoga tuhoutui hurrikaanissa vuonna 1831. Uudelleen rakennetussa synagogassa on piirteitä goottilaisesta renessanssista, juutalaisesta ja barbadoslaisesta arkkitehtuurista.
John Hou Sæter
John Hou Sæter (s. 13. tammikuuta 1998) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2015 Norjan pääsarjassa pelaavaa Rosenborgia.
Priaulx Rainier
Priaulx Rainier (3. helmikuuta 1903 Howick, Natal – 10. lokakuuta 1986 Ranska) oli eteläafrikkalaissyntyinen säveltäjä.
John Hou Sæter
Sæter teki ensiesiintymisensä Norjan pääsarjassa 28. syyskuuta 2014, kun Rosenborg voitti Aalesundin kotonaan 3–0. Ottelu oli Sæterin ainoa sarjaottelu kaudella 2014.
Teatteri Quo Vadis
Jo perustamisestaan lähtien Quo Vadis on toiminut kiertävänä teatterina, ilman vakituista esitystilaa. Teatterilla on useita eurooppalaisia teattereita yhteistyökumppaneina ja tekee paljon esityksiä myös ulkomailla. Näytöksiä on tehty mm. Ranskassa, Espanjassa, Saksassa, Venäjällä, Ruotsissa ja Puolassa.
Toimintamallissa Quo Vadis luo ajallisesti pitkiä kaaria, joissa esittäminen ja jatkokehittely vuorottelevat. Tuotantotapa mahdollistaa tutkivan teatterin, jossa esitys itsessään tutkii ja kasvattaa ymmärrystä esityksellisin keinoin. Kiertävän luonteensa takia Quo Vadis on esiintynyt useilla näyttämöillä, ulkotiloissa, festivaaleilla, teatterijurtassa, veneessä ja yksityisasunnoissa.
Priaulx Rainier
Rainier syntyi vanhemmille, jotka olivat taustaltaan Englannin hugenotteja. Hän aloitti lapsena viulunsoiton opiskelun. Vuonna 1920 hän pääsi Etelä-Afrikan yliopiston stipendillä jatkamaan viulunsoiton opintojaan Royal Academy of Musiciin. Rainier päätti asettua vakituisesti Lontooseen. Hän elätti itsensä aluksi viulunsoitolla, mutta pystyi keskittymään sävellystyöhön vuodesta 1935. 1930-luvulta ovat hänen teoksensa Three Greek Epigrams ja jousikvartetto. Rainier opiskeli lyhyesti Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa ennen toisen maailmansodan puhkeamista. Vuosina 1943–1961 hän toimi Royal Academy of Musicissa sävellysprofessorina.
Rainierin jousikvartetto esitettiin ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1944. Se esitettiin tämän jälkeen monia kertoja Englannissa ja ulkomailla. Vuonna 1951 Amadeus-kvartetti levytti sen Decca-levymerkille. Doris Humphrey käytti teosta baletissa Night Spell. Rainierin tuotantoon kuuluu myös useita muita kamarimusiikkiteoksia, kuten jousitrio, soolosellosarja ja kamarisävellyksistä suurimuotoisin, The Bee Oracles. Hän sävelsi lisäksi esimerkiksi viulukonserton Due Canti e Finale Jehudi Menuhinin tilauksesta sekä teoksen Concertante for Two Winds and Orchestra Janet Craxtonia ja Thea Kingia varten. Kesäkuussa 1982 Rainier sai Kapkaupungin yliopiston musiikin kunniatohtorin arvon.
Frans Wilhelm Rothsten
Frans Wilhelm Rothsten (14. syyskuuta 1833 Pori – 19. heinäkuuta 1900 Turku) oli suomalainen filosofian maisteri joka toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran sihteerinä.
Rothstenin vanhemmat olivat Porin puuseppien vanhin Abraham Rothsten ja Maria Sofia Hjulberg. Hän kävi Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1851. Rothsten valmistui filosofian kandidaatiksi 1855 ja maisteriksi 1857.
Rothsten toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran sihteerinä 1870–1900. Hän kuoli kesällä 1900 ollessaan matkalla Turussa.
Nornat
pienoiskuva|Ludwig Burger: Nornat Yggdrasilin juurella. Nornat ovat skandinaavisessa mytologiassa kohtalon jumalattaria. He muistuttavat antiikin taruston kohtalottaria.
Nornia on kolme: sisarukset Urd ("kohtalo"), Verdandi ("kehittyminen") ja Skuld ("syyllisyys"). He säätävät niin jumalten kuin ihmisten kohtaloita ja maailman muuttumattomia lakeja. Nornat asuvat Asgårdissa, maailmanpuu Yggdrasilin juurella ja Urdin kaivon äärellä, missä he kehräävät kunkin syntyneen ihmisen kohtalon langan. Erään tarun mukaan Urd kehrää säikeet, Verdandi kiertää ne yhteen ja Skuld katkaisee langan.
Mikään ei kuitenkaan ole ikuista, ja jopa Yggdrasilin on määrä kuihtua. Nornat yrittävät estää tämän, tai ainakin hidastaa prosessia kaatamalla kohtalon kaivosta mutaa ja vettä maailmanpuun juurille. Taianomainen neste pysäyttää mädäntymisen toistaiseksi.
Nornia koskevat myytit kuvastavat fatalistista suhtautumista elämään.
Webley-revolveri
Webley-revolveri on vuosina 1887–1963 useina eri malleina Brittiläisen kansainyhteisön asevoimissa käytetty kaksitoiminen revolveri. Webley ehti käyttöaikanaan olemaan palvelusaseena niin buurisodissa kuin molemmissa maailmansodissakin. Viimeiset Webley-revolverit poistettiin sotilaskäytöstä Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimissa vasta vuonna 1963.
Britannian armeija otti Webley Mk I -revolverin käyttöön vuonna 1887. Vuonna 1913 käyttöön otettiin Mk V -malli, jota alettiin jo vuonna 1915 korvata Mk VI -mallilla. Webley oli muun muassa laivastossa ja ilmajoukoissa palvelevien sekä konekiväärimiesten ja panssarivaunujen miehistöjen palvelusase, mutta sitä käyttivät myös monet upseerit. Se ei ollut aseena erityisen tarkka, mutta se oli helppokäyttöinen ja luotettava.
Turun tuomiokirkko
Turun tuomiokirkko (ruots. Åbo domkyrka) on Suomen Turussa I kaupunginosassa Aurajoen rannalla sijaitseva, monessa vaiheessa rakennettu kivikirkko, joka on suurimmaksi osaksi keskiajalta. Turun tuomiokirkkoa kutsutaan Suomen kansallispyhäköksi, vaikka nimitys ei olekaan virallinen. Turun tuomiokirkko kuuluu maan merkittävimpiin historiallisiin rakennuksiin ja on Suomen ainoa keskiaikainen basilika. Pitkän rakennusajan vuoksi tuomiokirkko edustaa useaa eri tyylisuuntaa, muun muassa romaanista, goottilaista ja uusgoottilaista tyyliä.
Webley-revolveri
Ensimmäisen maailmansodan taisteluissa Webley-revolverin apuna käytettiin mahdollisesti myös irrotettavaa tukkia, joka muutti revolverin karbiiniksi. Taisteluhautojen vyöryttämisessä myös revolveriin kiinnitettävä pistin oli hyödyksi. Pienellä kuuden patruunan rullalla varustetun revolverin ampumanopeutta oli mahdollista tehostaa Prideaux-pikalaturilla.
Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran
Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran (18. huhtikuuta 1838 – 28. toukokuuta 1912, Pariisi, myös François Lecoq de Boisbaudran) oli ranskalainen kemisti, joka tunnetaan työstään alkuaineiden gallium, dysprosium ja samarium löytäjänä.
Webley-revolveri
Webley-revolverit todettiin vuonna 1932 vanhentuneiksi ja niitä alettiin korvata Enfield No. 2 -revolvereilla, mutta niitä käytettiin silti laajalti myös toisessa maailmansodassa.
Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran
Hänen työnsä pääaihe oli spektroskopia ja sen soveltaminen harvinaisiin maametalleihin. Hän analysoi 35 alkuaineen spektrin bunsenlamppua tai sähkökipinää käyttäen ja tätä kautta löysi lantanoidit samarium (1880), dysprosium (1886) sekä havaitsi jälkiä europiumista (1890) – tosin europiumin löytäjäksi kuitenkin katsotaan Eugène-Anatole Demarçay vuonna 1901. De Boisbaudran myös eristi gadoliniumia 1885, mutta tämä alkuaine oli jo löydetty aikaisemminkin.
Turun tuomiokirkko
Museovirasto on määritellyt Turun tuomiokirkon ja sitä ympäröivän Turun historiallisen ydinalueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Perussuomalaiset Naiset
Perussuomalaiset Naiset on perussuomalaisten naisjärjestö. Yhdistyksen puheenjohtaja on Ritva ”Kike” Elomaa. Järjestö perustettiin 2. maaliskuuta 1996 Tampereella. Yhdistyksen toiminnan lähtökohtina ovat kristillissosiaaliset arvot.
Turun tuomiokirkko
Historia
pienoiskuva|vasen|upright|Turun tuomiokirkko [[Carl Ludvig Engelin vuonna 1814 maalaamassa akvarellissa.]] Turun tuomiokirkon alkuvaiheista on hyvin vähän tietoa. Todennäköisesti kirkko rakennettiin aivan 1200-luvun lopulla puusta. Sen vihkimisen ajankohdasta on epävarmuutta. Kirkko on saatettu vihkiä käyttöön vuosien 1292 ja 1296 välillä tai 17. kesäkuuta 1300 tai 1300-luvun alussa, mahdollisesti 1309. Tutkimuksessa on ollut aikaisemmin vallalla ajatus, että kirkko olisi rakennettu tiilestä jo 1200-luvun lopussa. Teoria on kuitenkin kyseenalaistettu. Knut Draken mukaan kirkon ydinosa on todennäköisesti rakennettu harmaakivestä 1300-luvun loppupuolella. Markus Hiekkanen pitää Draken perusteluita kivikirkon nuoremmasta iästä vankkoina ja on esittänyt varhaisimmille kiviosille vielä myöhäisempää ajoitusta 1400-luvun alkuun. Kirkko omistettiin Neitsyt Marialle ja Suomen ensimmäiselle piispalle Pyhälle Henrikille.
Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran
De Boisbaudranin merkittävin löytö oli gallium. Vuonna 1875 hän oli eristänyt useita milligrammoja galliumkloridia käyttäen tähän 52 kg raakamalmia. Myöhemmin hän valmisti 75 grammaa puhdasta galliumia 4 tonnista malmia. Hän laski galliumin atomimassan olevan 69,86, mikä on hyvin lähellä nykyistä arvoa 69,723. Hän sai gallium-tutkimuksista Davyn mitalin (1879) ja muita huomionosoituksia.
Perussuomalaiset Naiset
PS-naiset on Naisjärjestöjen Keskusliiton ja Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis -yhdistyksen jäsen.
Vuonna 2010 järjestöön kuului hieman alle tuhat jäsentä.
Turun tuomiokirkko
Historia
Vuonna 1318 novgorodilaisten kerrotaan polttaneen kirkon. Aikaisemmin vallinneen käsityksen mukaan hävitystä seurannut rakennuksen uusinta laajeni uuden kuoriosan rakentamiseen, joten kirkon runko sai pääasiassa nykyisen laajuutensa. Aikaisemman käsityksen mukaan lisärakennuksen valmistuttua 1300-luvun puolivälissä korotettiin torni sopusuhtaiseksi laajennetun rungon kanssa ja jo sataluvun lopulla käytiin käsiksi uusiin laajennustöihin kappelien rakentamisella. Tätä jatkui pitkin 1400-lukua, kunnes kirkon vanha runko miltei kauttaaltaan ympäröitiin kappeleilla. Muun muassa itäpäädyn Kaikkien Pyhien kappeli on rakennettu 1470-luvulla.
Rakentamisessa olivat myös kirkon ikkunat suurimmalta osalta peittyneet. Sen takia korotettiin keskilaivaa ja holveja, niin että siihen saatiin ikkunat sivulaivojen vesikattojen yläpuolelle. Tämä työ suoritettiin kahdessa jaksossa, kunnes koko keskilaiva 1460-luvulla voitiin vetää yhtäjaksoisen holvin alle. Samanlaatuinen tasoitus suoritettiin eteläisessä kappelisarjassakin, joka jaettiin kahteen kerrokseen ja pantiin yhtenäiseen vesikattoon.
Noin vuoden 1470 vaiheilla rakennettiin kirkon rungon jatkoksi sen itäpäähän mahtava kulmikas kappeli, joka nykyisin on kirkon pääkuorina. Samalla rakennettiin kirkon ympäri toista metriä paksu ja runsaat 3,5 m korkea muuri, joka ympäröi laajaa rauhoitettua kirkkopihaa. Sen yhteyteen rakennettiin lukuisia rakennuksia, joista monet tulivat 1600-luvulla perustetun Turun akatemian käytettäviksi.
Mahtavimmillaan Turun tuomiokirkko oli katolisen ajan lopulla, jolloin vaikutusvaltaiset kirkkoruhtinaat kartuttivat sen loistoa ja kalleuksia runsain lahjoituksin. Sisustuksesta mainittakoon monilukuiset alttarit ja kuorit, jotka tulivat piispojen ja muiden ylhäisten hautakappeleiksi. Näistä ovat huomattavimpia Tottin, Stålhandsken, Munckin eli Kijkin, Tavastin ja Gezeliusten kappelit sekä ns. Kankaisten kappeli, joka on rakennettu vasta 1650-luvulla.
Turun tuomiokirkkoa on uudellakin ajalla monesti uusittu. Tornia on korotettu kolmesti, vuosien 1681, 1738 ja 1827 tulipalojen jälkeen. Erityisesti Turun palo vuonna 1827 vaurioitti kirkkoa pahasti. Tuolloin tuomiokirkon kattoa oltiin uusimassa kupariseksi, minkä vuoksi katto oli avattu. Palo tuhosi tuomiokirkon sisustan ja sen vuonna 1758 valmistuneen tornin huipun. Nykyinen huippu on rakennettu palon jälkeen. Sen on suunnitellut Carl Ludvig Engel. Samoin kirkon kappeleita sekä pääkuoria on palon jälkeen uudistettu sisäpuolelta muun muassa maalauksin. Nykyisin kirkkoa korjataan sen rakennushistoriallisia arvoja kunnioittaen.
Rakenne, sisustus ja esineistö
pienoiskuva|upright|Turun tuomiokirkon pääurut. pienoiskuva|upright|Turun tuomiokirkon pohjapiirros. pienoiskuva|upright|Näkymä alttarille Tuomiokirkko on rakennettu matalalle Unikankareen kukkulalle. Kirkon pituus on 89 metriä, leveys noin 38 metriä ja korkeus 44,5 metriä. Tornin korkeus on 85,53 metriä.
Kirkon eteläisellä lehterillä on Tuomiokirkkomuseo, joka kertoo kirkon historiasta ja rakennusvaiheista. Museossa on esillä pyhimyspatsaita ja kirkon esineistöä katoliselta ajalta sekä tekstiilejä ja hopeaesineitä uskonpuhdistuksen jälkeiseltä ajalta.
Tuomiokirkossa oli keskiaikana kaikkiaan 42 pyhimysalttaria. Omat alttarit oli ainakin seuraavilla pyhimyksillä: Neitsyt Maria, Pyhä Henrik, Pyhä Eerik, Pyhä Kristoforos, Pyhä Maria Magdaleena, Pyhä Katariina Aleksandrialainen, Pyhä Katariina Sienalainen, Pyhä Birgitta, Pyhä Ursula, Pyhä Margareta, Pyhä Barbara, Pyhä Helena, Pyhä Anna, Pyhä Gertrud ja Pyhä Veronika.
Tuomiokirkon urut
Pääurut on rakennettu kuorolehterin ylle tehdylle erilliselle urkulehterille. Selkäpillistöllä on erillinen siirrettävä soittopöytä kuorolehterillä. Alttariuruilla on myös erillinen soittopöytä kuorissa. Alttariurkujen äänikerroista Spitzflöte on Andersson uruista (1842) ja muut vuoden 1917 uruista. Trompeteria on soitettavissa kaikilla sormioilla ja Echo III ja IV sormiolla. Uruissa on yhteensä 6 057 pilliä (suurin Pr 32′ Fs = 8,3 m). Ne on valmistanut Urkurakentamo Virtanen (opus 83 81).
Pääurkujen dispositio Kuoriurut
Tuomiokirkon kuoriurut ovat Veikko Virtasen urkurakentamon valmistamat vuonna 1973, (opus 63 20+2/II m).
Kuoriurkujen dispositio Näiden lisäksi Tuomiokirkossa on kolmet muut pienemmät urutː Pormestarinkuorissa, Tarkk’ampujain kappelissa ja Lasten kirkossa.
Tuomiokirkon kellot
Turun tuomiokirkon tornissa on kahdeksan kirkonkelloa.
Vanhin kelloista on vuodelta 1723 ja se on alkuaan ollut Turun P. Mikaelin sairaalan soittokello. Muut kellot ovat Turun palon jälkeiseltä ajalta, 1830-luvulta: kaksi kelloa vuodelta 1836, yksi vuodelta 1837 ja turkulaisen kauppiaan K. F. Birksteditn vuonna 1841 lahjoittama kello, joka tunnetaan nimellä Birkenstedt. Nuorin kello on vuodelta 1971.
Näiden kellojen lisäksi tuomiokirkossa on kaksi aikakelloa, neljänneskello ja tuntikello, jotka lyövät tasatunnein sekä 15 minuutin välein. "Turun tuomiokirkon kello lyö 12" merkitsee joka arkipäivä kuultavia Turun tuomiokirkon kellojen lyöntejä keskipäivällä Yle Radio 1 ja Radio Vega -kanavalla. Yleisradio aloitti lyöntien radioinnin kesäkuussa 1944. Tuomiokirkon tornissa on Suomen vanhin julkiselle paikalle sijoitettu kello. Siinä on ainoastaan tuntiosoitin.
Kappelit ja kuorit
Noin vuosina 1470–1484 rakennetussa pääkuorissa eli Kaikkien Pyhien kappelissa on Fredrik Westinin maalaama alttaritaulu (1829–3183). Kuori on koristettu Robert Wilhelm Ekmanin tekemillä freskomaalauksilla (1850–1854). Suurimmista maalauksista toisessa piispa Henrik kastaa suomalaisia Kupittaan lähteellä, ja toisessa Mikael Agricola antaa suomalaisen raamatunkäännöksen Kustaa Vaasalle. Näiden lisäksi on kuorissa pienempiä maalauksia, jotka kuvaavat tapahtumia Jeesuksen elämästä, kuten viimeistä ehtoollista, ristiinnaulitsemista ja ylösnousemusta.
Tuomiokirkon haudat
Turun tuomiokirkko oli satojen vuosien ajan Suomen merkittävin hautapaikka. Kirkon lattian alle vuosisatojen kuluessa haudattujen henkilöiden määrä laskettaneen tuhansissa. Kirkossa on 90 muurattua hautakammiota eli muurihautaa sekä laskematon määrä multahautoja. Turun tuomiokirkkoon hautaaminen lopetettiin 1784.
Pyhäinjäännökset
Kirkossa olevia pyhäinjäännöksiä on tutkittu ja sieltä on löytynyt muun muassa 2000 vuotta vanhoja luun palasia. Suurin osa jäännöksistä on kuitenkin keskiajalta 1300−1400-luvuilta. Pyhän Henrikin pääkallona pidetty kallo on ajoitettu 1100-luvulle. Ajoituksia on maaliskuun 2012 tilanteen mukaan tehty noin kolmannekselle esineistöstä. Luiden lisäksi myös tekstiilien ja muiden materiaalien alkuperä selvitetään. Kirkossa olevan katolisen ajan pyhäinjäännöskokoelmassa on noin 90 esinettä.
Kirkon ulkopuoli
Kirkon ulkoseinässä pääoven oikealla puolella on Pyhän Kristoforoksen alttari. Kirkon eteläpuolella on Henrik Gabriel Porthanin hautamuistomerkki vuodelta 1804 ja Turun akatemian muistolaatta vuodelta 1962. Kirkon eteläseinustalla on Oskari Jauhiaisen suunnittelema Mikael Agricolan patsas (1952) ja Yrjö Liipolan suunnittelema Vuoden 1918 sankarimonumentti (1924).
Metrorail (Miami)
undefined Metrorail tai pelkkä Metro on Miamin alueella Floridassa toimiva metrojärjestelmä. Metrorailia liikennöi Miami-Dade Transit (MDT), joka on Miami-Daden piirikunnan alainen virasto. Sen kokonaispituus on nykyisin noin 39,3 kilometriä, jonka varrella on yhteensä 23 metroasemaa. Linjoja Metrorailissa on kaksi, Vihreä ja Punainen. Metroa käytti vuonna 2012 keskimäärin noin 71 800 matkustajaa päivässä. Se on yhä Floridan osavaltion ainoa metrojärjestelmä.
Metrorailin ensimmäinen osuus avattiin 20. toukokuuta 1984. Miami-Dade Transitin tavoitteena on uudistusten avulla tuplata metron kokonaispituus aiemmasta 36 kilometristä yli 60 kilometriin vuoteen 2016 mennessä.
Joël Matip
thumb|Joël Matip vuonna 2011
Joël Job Matip (s. 8. elokuuta 1991 Bochum) on saksalais-kamerunilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelaa Liverpoolissa Englannin Valioliigassa.
Matip edusti saksalaista Schalkea junioritasolla kausilla 2000−2009 ja edustusjoukkueessa kausilla 2009−2016. Hän pelasi kaikkiaan 194 bundesliigaottelua, joissa teki 17 ja syötti 12 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 26 ottelua (ja kaksi karsintakierroksen ottelua), joissa teki kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän teki 18 ottelussa kaksi maalia. Hän pelasi neljässä ottelussa Schalken voittaessa Saksan cupin kaudella 2010−2011. Hän voitti 2011 myös DFL-Supercupin.
Matip siirtyi Liverpooliin vapaalla siirrolla heinäkuussa 2016. Kolmella ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi kaikkiaan 76 valioliigaottelua, joissa teki kolme maalia. Hän pelasi karsinnat mukaan lukien kahdeksan ottelua Mestarien liigan kaudella 2017−2018, mutta oli loukkaantumisen vuoksi sivussa loppuotteluun edenneen Liverpoolin viidestä viimeisestä ottelusta. Seuraavalla kaudella hän pelasi Mestarien liigassa kahdeksan ottelua. Voitokkaassa loppuottelussa hän syötti Divock Origin 2−0-maalin. Hän pelasi yhdeksän valioliigaottelua Liverpoolin mestaruuteen päättyneellä kaudella 2019–2020. Hän voitti myös UEFA Super Cupin. Mestarien liigassa hän pelasi yhden ottelun. Kaudella 2020–2021 hän kärsi loukkaantumisista. Valioliigassa hän pelasi kymmenen ottelua, joissa teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Valioliigassa 31 ottelua ja teki kolme maalia. Hänet valittiin Valioliigan kuukauden pelaajaksi helmikuussa 2022. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua, mutta oli vaihtopenkillä tappiollisessa loppuottelussa. Hän pelasi Liverpoolin voittamissa Liigacupin ja FA Cupin loppuotteluissa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 14 ottelua Valioliigassa ja neljä Mestarien liigassa sekä teki kummassakin kilpailussa yhden maalin. Hän oli voittamassa FA Community Shieldiä.
Matip on pelannut Kamerunin maajoukkueessa yhteensä 27 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Maajoukkuedebyyttinsä Matip pelasi Italiaa vastaan 3. maaliskuuta 2010. Hän oli mukana Kamerunin maajoukkueessa vuoden 2010 ja 2014 MM-kilpailuissa. Etelä-Afrikan MM-kisoissa Matip pelasi yhden ottelun ja Brasilian MM-kilpailuissa kaksi ottelua tehden yhden maalin. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa syyskuussa 2015.
Tilastot
''Päivitetty 4. kesäkuuta 2022''
Danzig III: How the Gods Kill
Danzig III: How the Gods Kill on Danzigin kolmas studioalbumi ja se julkaistiin vuonna 1992. Levyn kaikki kappaleet ovat yhtyeen johtohahmon/laulajan Glenn Danzigin käsialaa. Albumin tuottivat Rick Rubin ja Glenn Danzig ja se julkaistiin Def American -levy-yhtiön nimissä. Kappaleista "Bodies", "How the Gods Kill", "Dirty Black Summer" ja "Sistinas" julkaistiin musiikkivideot.
Mike Judge
Michael Craig ”Mike” Judge (s. 17. lokakuuta 1962 Guayaquil, Ecuador) on ecuadorilais-yhdysvaltalainen animaattori, käsikirjoittaja, animaatio-ohjaaja, Emmy-palkittu tuottaja ja ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten luomistaan animaatiosarjoista Beavis ja Butt-head sekä Kukkulan kuningas. Hän on myös ohjannut ja käsikirjoittanut elokuvat Beavis and Butt-Head Do America (1996), Konttorirotat (1999), Idioluutio (2006) ja Extract (2009).
Danzig III: How the Gods Kill
Blues-legenda Willie Dixon oli lupautunut vierailemaan kappaleella "Heart of the Devil", mutta hän kuoli ennen äänitysten aloittamista. Sekä albumin, että Dirty Black Summer -singlen kansitaiteesta vastasi sveitsiläinen kulttitaiteilija H. R. Giger.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Glenn Danzig.
Mike Judge
Elämäkerta
Judge syntyi Ecuadorissa, mutta kasvoi Albuquerquessa, New Mexicossa, jossa hän kävi St. Pius X High Schoolia. Judgen isä Jim Judge oli antropologi ja äiti Margaret Blue opettaja ja kirjastonhoitaja. Judge valmistui Kalifornian yliopistosta San Diegossa vuonna 1985.
FS Flamant (P676)
Flamant (runkonumero P676) on Ranskan laivaston Flamant-luokan ulkovartiolaiva.
Palvelus
Alus on sijoitettu Cherbourgiin.
Huittisten meijerikahakka
Huittisten meijerikahakaksi kutsutaan Huittisten Osuusmeijerillä heinäkuussa 1917 tapahtunutta välikohtausta, jossa vastakkain olivat lakkoilevat maataloustyöläiset ja paikallisten maanviljelijöiden perustaman vartijayhdistyksen jäsenet. Se oli Suomen ensimmäinen väkivaltainen poliittinen yhteenotto sitten vuoden 1906 Hakaniemen mellakan.
Selkkaus oli osa samana kevänä alkaneita maatalouslakkoja, ja sitä pidetään jopa vuoden 1918 sisällissotaan johtaneiden tapahtumien lähtölaukauksena. Meijerikahakkaa on sanottu myös pienoiskuvaksi sisällissotaan johtaneesta prosessista, jossa porvaristo pyrki palauttamaan vanhaa järjestystä ja työläiset puolestaan puolustivat saavuttamiaan etuja. Välikohtauksen seurauksena alettiin eri puolille maata perustaa suojeluskuntia. Myös työväen järjestyskaartien perustaminen alkoi, mutta varsinaisesti se käynnistyi vasta myöhemmin syksyllä.
Taustaa
Vuoden 1917 maatalouslakot olivat käynnistyneet toukokuussa 1917 Satakunnasta, jossa ensimmäinen työnseisaus nähtiin Huittisten naapuripitäjässä Keikyässä 4. toukokuuta. Lakkojen syynä olivat maataloustyöläisten vaatimukset työolojensa parantamisesta, ja niihin sisältyi muun muassa kahdeksan tunnin työaika. Lisäksi lakon taustalla vaikuttivat viranomaisten käynnissä olevan sodan vuoksi tekemät kotieläinten ja elintarvikkeiden pakko-otot, jotka aiheuttivat ruokapulaa. Huittisissa lakon alkua onnistuttiin neuvotteluissa siirtämään kylvökauden ylitse, niin että se alkoi vasta kesäkuun jälkipuoliskolla. Jo aikaisemmin kesäkuun aikana oli paikkakunnalle kuitenkin perustettu maataloussekatyöväen ammattiosasto ja tämän vastapainoksi noin 200-jäseninen maanviljelijöiden yhdistys, joka tunnettiin nimellä Huittisten kunnan maataloustuottajien paikallisjärjestö.
Meijerilakon ensimmäinen päivä
Kesä-heinäkuun vaihteessa alkanut Huittisten maatalouslakko laajeni parin viikon kuluttua koskemaan myös osuusmeijeriä, joka oli määrä sulkea 12. heinäkuuta. Turvatakseen meijerin toiminnan maataloustuottajien yhdistys perusti niin sanotun vartijayhdistyksen, johon palkattiin kuusi entistä poliisia. Tätä pidetään myös Huittisten suojeluskuntatoiminnan alkuna. Sen johtohahmoina olivat Saksassa koulutuksensa saaneet eläinlääkärit Gotthelm Klenberg ja John Engdahl, joilla ilmeisesti oli myös kontakteja jääkäriliikkeeseen.
Tapahtumat osuusmeijerillä
Tapahtumien kulusta meijerillä ei ole tarkkaa tietoa, mutta osapuolten välinen nujakointi loppui ilmeisesti vartiokaartin pistooleilla ampumien laukausten jälkeen. Lakkoilijat onnistuivat kuitenkin ottamaan vangiksi nimismies Öllerin ja myöhemmin päivän aikana vielä kahdeksan ampujiksi epäilemäänsä henkilöä, jotka kuljetettiin Lauttakylän poliisiaseman selleihin. Pidätettyjen joukossa olivat muun muassa tulevan presidentin Risto Rytin veljet Uuno ja Väinö Ryti. Heistä nimismies Öller vapautettiin kuvernöörin vaatimuksesta jo seuraavana päivänä, muut joutuivat olemaan vangittuna kaksi ja puoli vuorokautta.
Turun ja Porin läänin kuvernööri Mikko Collan lähetti välittömästi tapausta selvittämään kruununvouti B. Stenbergin ja Tyrvään nimismiehen J. A. Kalskeen. He järjestivät kuulustelut seurantalo Karhulassa, jonka ulkopuolelle kerääntyi tuhatpäinen vihainen väkijoukko. Tilanne laukesi lopulta kuvernööri Collanin ja huittislaisen sosiaalidemokraatteja edustaneen kansanedustaja Oskari Leivon sovitteluun. Uusi työehtosopimus allekirjoitettiin 14. heinäkuuta. Siinä työntekijät saivat läpi ympärivuotisen kahdeksan tunnin työpäivän. Maanviljelijät puolestaan kokivat joutuneensa allekirjoittamaan sopimuksen pakkotilanteessa.
Jälkiselvittelyt ja seuraukset
Välikohtauksen molemmat osapuolet käyttivät kahakkaa innokkaasti omassa propagandassaan. Työnantajapuolella oli kuitenkin ongelmana kirjatyöläisten lakko, joka oli lopettanut porvarilehtien ilmestymisen jo heinäkuun alussa viiden viikon ajaksi. Esimerkiksi Turun Sanomat pääsi kertomaan meijerikahakasta vasta kuukausi tapahtumien jälkeen. Työväenlehdet sen sijaan ilmestyivät, ja ne kirjoittivatkin tapauksesta värikkäin ilmaisuin. Helsingissä ilmestynyt sosiaalidemokraattien pää-äänenkannattaja Työmies kuvasi tapahtumia "verilöylyksi", ja tamperelainen Kansan Lehti kertoi "omistavan luokan aloittaneen työväen teurastuksen". Lehdet paheksuivat erityisesti sitä, että paikallinen nimismies oli virkavallan edustajana asettunut tuottajien puolelle työläisiä vastaan. Tapaus herätti runsaasti tunteita työväenliikkeessä eri puolilla maata, ja Helsingin Työväenyhdistyksessä vaadittiin jopa aseistetun kaartin lähettämistä Huittisiin, mutta ehdotus äänestettiin lopulta kumoon. Tampereella työläiset järjestivät tapauksen johdosta vastalausekokouksen ja julkaisivat Kansan Lehdessä kirjoituksen, jossa vaadittiin, että työväestön on joka paikkakunnalla otettava järjestysvalta itselleen. Porvarilehdet puolestaan käyttivät kahakkaa varoittavana esimerkkinä sosialististen agitaattorien aiheuttamasta väkivallasta ja epäjärjestyksestä.
Meijerikahakan jälkeen suojeluskuntia alettiin perustaa eri puolilla maata, ja ne alkoivat samalla myös aseistautua. Huittisissa meijerin vartiokaarti järjestäytyi nopeasti suojeluskunnaksi, ja Satakunnan maakunnallinen suojeluskuntaorganisaatio muodostettiin Porissa 6. elokuuta. Myös työväen järjestyskaartien perustaminen alkoi, mutta varsinaisesti se käynnistyi vasta Työmies-lehdessä 20. lokakuuta julkaistun kehotuksen jälkeen. Huittisissa työväen järjestyskaarti koottiin 11. marraskuuta.
Meijerin seinään kiinnitettiin vuonna 1999 kahakasta kertova muistolaatta.
Marian taivaaseenottaminen
thumb|200px|[[Tizian, Marian taivaaseenottaminen, 1516–1518.]]
Marian taivaaseenottaminen on katolisen kirkon dogmi, jonka mukaan Neitsyt Maria otettiin elämänsä päätteeksi sieluineen ruumiineen taivaaseen. Dogmin muotoili paavi Pius XII, jonka hän antoi 1. marraskuuta 1950 ex cathedra. Marian taivaaseenottamisen juhlapäivää vietetään 15. elokuuta samaan aikaan ortodoksien Marian kuolonuneen nukkumisen päivänä.
อัสสัมชัญ
Kaijan Kannu
Kaijan Kannu on Suomen Palloliiton vuosittain jakama tunnustuspalkinto suomalaisen tyttö- ja naisjalkapallon edistämisestäksi tehdystä työstä sekä naisten ja tyttöjen tasavertaisesta huomioimisesta seuratoiminnassa. Palkintoa on jaettu vuodesta 2006 lähtien ja se on nimetty Kaija Salopuron mukaan. Salopuro on myös palkinnon ensimmäinen saaja.
Anthony Powell (kirjailija)
Anthony Dymoke Powell [ˈpoʊəl] CH CBE (21. joulukuuta 1905 Lontoo – 28. maaliskuuta 2000 Chantry, Somerset) oli englantilainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten 12-osaisesta romaanisarjastaan Tanssi ajan pyörteissä (A Dance to the Music of Time). Siitä on suomennettu neljä ensimmäistä osaa: Kasvatuksen nimissä (A Question of Upbringing; 1952, Otava 1982), Ostajan markkinat (A Buyer’s Market; 1955, Otava 1986), Hyväksyjien maailma (The Acceptance World; 1955, Otava 1988) ja Lady Mollyn vieraat (At Lady Molly’s; 1957, Otava 1991).
Powellia pidetään yhtenä ”mennyttä maailmaa” kuvanneen brittikirjailijasukupolven jäsenenä yhdessä Graham Greenen, George Orwellin ja Evelyn Waugh’n kanssa. Tanssi ajan pyörteissä -teossarja ulottuu ensimmäisen maailmansodan lopulta 1970-luvulle asti ja kertoo etupäässä brittiläisestä yläluokasta ja boheemista sivistyneistöstä. Tarinan kertojana toimii kirjailijaa itseään muistuttava hahmo Nicholas Jenkins. Yhdessä Nigel Whitemoren kanssa Powell sovitti teossarjan vuonna 1997 ensiesitetyksi television minisarjaksi.
Anthony Powell syntyi Lontoossa joulukuussa 1905 upseeriperheeseen. Työkomennukset veivät isää ympäri maailman, ja Etonissa ja Oxfordin yliopistossa opiskellut Anthony-poika vieraili lomilla usein isänsä luona, myös Helsingissä ja Viipurissa. Duckworth-kustantamon palveluksessa Powell tutustui muun muassa George Orwelliin, John Galsworthyyn, Evelyn Waugh’hon ja W. Somerset Maughamiin.
Powellin esikoisteos Afternoon Men ilmestyi 1931. Kokeiltuaan heikolla menestyksellä elokuvakäsikirjoittajan työtä 1930-luvun puolenvälin Hollywoodissa Powell päätti keskittyä proosaan. 1930-luvulla ilmestyi neljä muutakin romaania, mutta parhaiten Powell tunnetaan toisen maailmansodan jälkeisistä teoksistaan.
1970- ja 1980-luvulla Powell kirjoitti neliosaisen muistelmateoksen To Keep the Ball Rolling. Hänen viimeiseksi romaanikseen jäi The Fisher King (1986), jonka jälkeen hän julkaisi vielä päiväkirjatekstejään.
Piennarkeltto
Piennarkeltto (Crepis biennis) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, kelttojen (Crepis) sukuun kuuluva, kaksivuotinen ruohovartinen kasvilaji. Piennarkeltto muistuttaa ranskankelttoa (Crepis nicaeensis), mutta lajit ovat erotettavissa mykeröiden koon, luottien värin sekä kehtosuomujen karvoituksen perusteella.
Piennarkeltto voi kasvaa noin metrin korkuiseksi, ja sen varsi on kasvutavaltaan pysty. Lehdet ovat pariliuskaisia ja karheakarvaisia. Ylimmät lehdet ovat osittain sepiviä, kun taas alimmat lehdet ovat ruodillisia. Kaikista alimmat lehdet sijaitsevat yleensä ruusukkeena varren tyvellä. Piennarkelton kukat sijaitsevat mykeröinä, jotka ovat noin 3 cm leveitä. Mykeröt sijaitsevat huiskilomaisesti. Mykeröiden kehtosuomut ovat mustanvihreitä ja ulommat kehtosuomut ovat sisempiä lyhyempiä sekä usein ulospäin siirottavia. Sisemmät kehtosuomut ovat sisäpinnoiltaan karvaisia. Mykeröissä olevat kukat ovat kokonaan keltaisia. Piennarkeltto kukkii heinäkuusta elokuulle. Siemenet ovat valkean lenninhaivenen omaavia.
Piennarkeltto kasvaa tienpientareilla ja pellonreunoilla. Suomessa piennarkelttoa on tavattu sieltä täältä eri puolilta maata, eniten eteläisestä Suomesta.
Pääesikunta (Suomen puolustusvoimat)
thumb|Pääesikunnan virastotaloja Kaartin kasarmin korttelissa [[Fabianinkatu|Fabianinkadun puolella.]] Pääesikunta (lyhenne PE ) on Suomen puolustusvoimien puolustusvoimain komentajan johtoesikunta. Se on strategis-operatiivisen tason esikunta, jonka ydintehtävänä on toimia johtoesikuntana koko Puolustusvoimia koskevissa asioissa ja erityisesti puolustushaarojen yhdistetyn käytön suunnittelussa ja johtamisessa.
Pääesikunta on keskushallintoviranomainen. Sen toimitilat sijaitsevat Helsingissä Kaartin kasarmin korttelissa Kasarmitorin vieressä.
Organisaatiouudistus
Nykyinen johtamis- ja hallintojärjestelmä otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2008. Uudistuksen jälkeen puolustusvoimain komentajan suoranaisessa johdossa on kolme itsenäistä puolustushaaraesikuntaa: Maavoimien esikunta Mikkelissä, Merivoimien esikunta Turussa ja Ilmavoimien esikunta Tikkakoskella. Lisäksi alaisuuteen kuuluu Maanpuolustuskorkeakoulu.
Pääesikunnan organisaatio
Pääesikuntaa johtaa pääesikunnan päällikkö, jonka alaisuuteen kuuluvat Puolustusvoimien strategiapäällikkö, Puolustusvoimien sotatalouspäällikkö, Puolustusvoimien operaatiopäällikkö ja Puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö. Pääesikunnan päällikkönä toimii kenraaliluutnantti Vesa Virtanen. Esikunnan henkilöstökokoonpanoon kuuluu noin 400 henkilöä.
Pääesikunta jakautuu 15 osastoon, jotka ovat:
Puolustusvoimien henkilöstöpäällikön (kenraalimajuri Rami Saari) johdossa olevat
Puolustusvoimien operaatiopäällikön (kenraalimajuri Kari Nisula) johdossa olevat
Puolustusvoimien strategiapäällikön (kenraaliluutnantti Janne Jaakkola) johdossa olevat
Puolustusvoimien sotatalouspäällikön kenraaliluutnantti Mikko Heiskanen) johdossa olevat
Pääesikunnan rakennetta uudistettiin myös 1. tammikuuta 2007 alkaen. Keskeinen osa uudistusta olivat Pääesikunnassa olleen alaesikuntarakenteen poistaminen, osastojen määrän puolittaminen, Maavoimaesikunnan lakkauttaminen osana Pääesikuntaa sekä Maavoimien esikunnan perustaminen Mikkeliin 1. tammikuuta 2008 alkaen. Pääesikunnasta vuoden 2007 alussa poistetut alaesikunnat ovat Henkilöstöesikunta (HlöstöE), Operaatioesikunta (OperE), Huoltoesikunta (HE) sekä Maavoimaesikunta (MaavE, muista alaesikunnista poiketen vuoden 2008 alussa).
Goiásin yliopisto
Goiásin yliopistot (port. Universidade Federal de Goiás; UFG) on Brasilian Goiásin osavaltiossa toimiva yliopisto. Pääkampus on Goiâniain kaupungissa jonka lisäksi yliopistolla on kampus neljällä muulla paikkakunnalla. Se on perustettu 14. joulukuuta 1960.
Pääesikunta (Suomen puolustusvoimat)
Pääesikunnan alaiset laitokset
Pääesikunnan alaisia laitoksia 1. tammikuuta 2015 alkaen ovat: