cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rohini (satelliitti)
Rohini oli Intian avaruusjärjestön satelliiteista ensimmäinen, joka laukaistiin intialaisella kantoraketilla. Rahini-nimisiä satelliitteja, jotka olivat kaukokartoitussatelliittien teknologiakokeita, kehitettiin kaikkiaan neljä. Neljästä laukaisuyrityksestä Satellite Launch Vehicle- eli SLV-kantoraketilla kolme onnistui.
Charles Lamont
Charles Lamont (5. toukokuuta 1895 – 12. syyskuuta 1993) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluvat muiden muassa Sisukkaat salapoliisit suksilla (1943) ja useat Abbott ja Costello -elokuvat.
Aakkoset
Aakkoset eli aakkosto on tietyn kielen äännekirjoitukseen vakiintunut järjestetty kokoelma kirjaimia. Äänne- eli aakkoskirjoituksessa kukin kirjain edustaa joko yksin tai yhdessä muiden kanssa jotakin puhutun kielen äännettä tai äänneryhmää. Äännekirjoitus on yksi maailman kirjoitusjärjestelmien kolmesta perustyypistä tavukirjoituksen ja sanakirjoituksen ohella.
Aakkosto, kirjaimisto ja merkistö
Kirjaimistoa voidaan pitää aakkoston yläkäsitteenä. Kirjaimistossa on tyypillisesti enemmän kirjaimia kuin jonkin yksittäisen kielen kirjoittamiseen tarvitaan. Kirjaimisto ei myöskään määritä aakkosjärjestystä. Esimerkiksi länsieurooppalaisten kielten aakkoset pohjautuvat latinalaiseen kirjaimistoon, kun taas monien itäeurooppalaisten kielten aakkosten perustana on kyrillinen kirjaimisto. Usein aakkosto ja kirjaimisto kuitenkin käsitetään synonyymeiksi, joten esimerkiksi latinalaisista aakkosista puhuttaessa ei yleensä tarkoiteta vain latinan kielen aakkosia vaan laajennettua latinalaisperäistä kirjaimistoa, johon sisältyvät myös muun muassa suomalais-ruotsalaisten aakkosten tarkkeelliset kirjaimet Å, Ä ja Ö.
Tietoteknisestä näkökulmasta voidaan puhua merkistöstä, johon sisältyvät kirjainten lisäksi muutkin kirjoitusmerkit, kuten välimerkit ja numerot. Suppeat merkistöt on saatettu muodostaa vain yhden aakkoston pohjalta (kuten ASCII ensisijaisesti amerikanenglantia varten), mutta laajempiin merkistöihin voivat sisältyä usean aakkoston tarvitsemat kirjaimet. Unicode-merkistö pyrkii kattamaan kaikki maailman kirjoitusjärjestelmät.
Joihinkin aakkostoihin ja kirjaimistoihin sisältyy rinnakkaisia aakkoslajeja, kuten latinalaisen kirjaimiston suur- ja pienaakkoset, jotka parikohtaisesti edustavat samaa äännettä mutta erilaisissa tilanteissa.
Historia
Lähes kaikki nykyisin käytössä olevat aakkostot ovat kehittyneet muinaisseemiläisestä aakkostosta. Niiden syntyyn vaikuttivat osaltaan egyptiläiset hieroglyfit. Hieroglyfikirjoituksessa käytettiin sekä kokonaista sanaa että jotakin äännettä tarkoittavia merkkejä, mutta seemiläisissä aakkosissa oli alusta lähtien vain äänteiden merkkejä. Alkujaan siinä oli merkit vain konsonanteille, kuten nykyisinkin on laita heprealaisissa ja arabialaisissa aakkosissa. Etiopiassa puhuttavan amharan kielen kirjoitus on kehittynyt lisämerkein tavukirjoitukseksi.
Kreikkalaiset aakkoset otettiin käyttöön foinikialaisen esikuvan mukaan todennäköisimmin 700-luvulla eaa. Tällöin kehitettiin omat kirjaimet myös vokaaleille käyttäen mallina sellaisia seemiläisiä kirjaimia, joiden edustamia äänteitä ei kreikan kielessä esiintynyt. Seemiläisten kielten tavoin kreikkaakin kirjoitettiin aluksi oikealta vasemmalle, mutta pian sitä siirryttiin kirjoittamaan vasemmalta oikealle, ja tätä heijastaen esimerkiksi epsilonin (Ε) sakaratkin kääntyivät osoittamaan vasemmalta oikealle.
Kreikkalaisten aakkosten pohjalta on muodostettu sekä latinalainen kirjaimisto, joka nykyisin on käytössä suuressa osassa maailmaa, että eräissä slaavilaisissa kielissä käytetty kyrillinen kirjaimisto. Saman mallin mukaan kehittyivät myös germaanisissa kielissä aikoinaan käytetyt riimukirjaimet.
Useimmissa aakkostoissa kirjainten järjestys vastaa kutakuinkin alkuperäisen seemiläisen aakkoston mukaista aakkosjärjestystä. Eroja on pääasiassa aakkosten loppupäässä, johon eri aakkostoissa tarvittavat uudet kirjaimet pääasiassa on lisätty. Esimerkiksi heprealaisissa aakkosissa T:tä vastaava tav on kuitenkin yhä aakkosten viimeinen kirjain. Täysin muista poikkeavassa järjestyksessä ovat kirjaimet kuitenkin riimuaakkosissa.
Kirjainten nimet
Latinalaisissa aakkosissa kirjainten erityiset nimet jäivät kuitenkin alusta lähtien pois käytöstä. Tyypillisesti vokaaliin viitataan yksinkertaisesti ääntämällä se pitkänä, kun taas konsonantin eteen tai perään on tapana liittää jokin ääntämistä helpottava vokaali (b = bee, s = äs). Vokaalilla alkava konsonantin nimi muuttuu suomessa helposti kaksitavuiseksi, niin että kahden vokaalin välissä konsonantti ääntyy pitkänä (ässä). Eräillä suomessa harvoin käytetyillä kirjaimilla on pitemmät, usein kuvailevat nimet: Š|hattuäs, W|kaksoisvee, Å|ruotsalainen oo, Ü|saksalainen yy, Ø|tanskalainen öö, Þ|thorn jne.
Eri kirjaimistoihin perustuvia aakkosia
450px|thumb|Aakkoskirjoitusta käyttävien [[kirjaimistojen levinneisyys maailmassa
]]
Sweet Lorraine
Yleistä
”Sweet Lorraine” edustaa suoraviivaista rockia, jossa Moog-syntetisaattori sekä kitara ovat pääosassa. Kappaleen sanoituksissa kerrotaan naisesta, Lorrainesta, joka haluaa olla humalassa ja huumeiden vaikutuksen alaisena sekä juhlia ja tanssia.
Kappaleesta tuli julkaisunsa jälkeen suosittu konserttinumero, ja se on nykyisinkin usein soitettu kappale yhtyeen konserttiohjelmistossa.
Vastaanotto
Kappale julkaistiin singlenä ainakin Yhdysvalloissa, Kanadassa, Italiassa ja Uudessa-Seelannissa, jossa se menestyi hyvin. Yhdysvalloissa kappale nousi listan sijalle 91.
Singlen sisältö
A-puoli B-puoli
Jevgeni Onegin (ooppera)
Jevgeni Onegin on Pjotr Tšaikovskin säveltämä kolminäytöksinen ooppera, joka perustuu Aleksandr Puškinin samannimiseen runoteokseen. Sitä pidetään säveltäjän merkittävimpänä oopperateoksena. Teoksen kantaesitys oli Moskovassa 1879.
Suomessa ooppera esitettiin ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 1906, suomeksi vuonna 1909.
Synopsis
Tapahtumapaikka ja -aika Venäjä 1800-luvulla. Larina ja hänen tyttärensä Tatjana ja Olga elävät maaseutukartanossa. Tatjana lukee kirjoja ja haaveilee rakkaudesta, ja kun Olgan sulhanen Lenski tuo vierailulle maailmanmies Jevgeni Oneginin, Tatjana rakastuu.
Tatjana kirjoittaa Oneginille kirjeen, mutta Onegin torjuu hänet. Tatjanan nimipäiväkutsuilla syntyy riita, jonka seurauksena Lenski haastaa Oneginin kaksintaisteluun. Lenskin kohtalona on kuolla.
Vuosien kuluttua Onegin tapaa tanssiaisissa Tatjanan, joka nyt on ruhtinas Greminin vaimo. Onegin rakastuu ja lähettää Tatjanalle kirjeen, mutta nyt on Tatjanan vuoro torjua Onegin.
Love
Love on englanninkielinen sana, joka tarkoittaa rakkautta. Sana voi viitata myös seuraaviin:
Kansainyhteisön kisat
Kansainyhteisön kisat ovat neljän vuoden välein järjestettävät urheilun suurkilpailut Kansainyhteisön maiden parhaille urheilijoille. Ensimmäisen kerran kisat järjestettiin Brittiläisen imperiumin kisojen nimellä vuonna 1930.
Kansainyhteisön kisojen ohjelmassa on monien olympialajien lisäksi joitakin erityisesti Kansainyhteisön maissa suosittuja lajeja, kuten rugby ja verkkopallo. Kansainyhteisön kisat ovat sen jäsenmaiden urheilijoille usein huomattavan merkittävä tapahtuma, eikä niiden arvostusta muissa maissa aina ymmärretä. Osallistujamäärältään kisat ovat maailman toiseksi suurin urheilutapahtuma kesäolympialaisten jälkeen.
Kansainyhteisön kisoissa Yhdistyneen kuningaskunnan maat Englanti, Skotlanti, Wales ja Pohjois-Irlanti kilpailevat omilla joukkueillaan. Lisäksi kruununmailla kuten Jerseyllä ja Mansaarella on omat joukkueensa. Vain kuusi maata on osallistunut kaikkiin kisoihin: Australia, Englanti, Kanada, Skotlanti, Uusi-Seelanti ja Wales.
Patenttineuvos
Patenttineuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 5. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1976. Vuosien 1918–2013 aikana patenttineuvoksen arvonimi on myönnetty viidelle henkilölle.
Alueloukkaus
Alueloukkaus on rikos, jossa yksi tai useampi toisen valtion sotilashenkilö, valtiollinen alus tai ilma-alus luvatta ylittää toisen maan valtionrajan, saapuu tai kulkee muuta kuin sovittua reittiä tai viipyy muun kuin sovitun vierailuajan kohdevaltiossa tai muuten rikkoo kohdevaltion kansallista alueen valvontaa ja koskemattomuutta koskevaa lainsäädäntöä.
Suomessa alueloukkaus on rikoslain 17 luvun 7c §:ssä kuvattu rikosmuoto, jossa vieraan valtion sotilashenkilö tai henkilöt, valtiollinen ilma-alus tai vesitse liikkuva alus rikkoo Suomen alueellista koskemattomuutta turvaavan aluevalvontalain säädöksiä.
Vähäisestä, viipymättä keskeytetystä alueloukkauksesta ei välttämättä seuraa rikosoikeudellisia toimenpiteitä. Myöskään vieraan maan valtiollisen ilma-aluksen lyhyet rajaloukkaukset eivät aina aiheuta suurempia diplomaattisia seuraamuksia. Suomessa Rajavartiolaitos vastaa tietoonsa saamien laittomien rajanylitysten tutkinnasta. Tällöin kyseessä voi olla alueloukkaus tai valtionrajarikos.
Fabio Maj
Maj voitti myös kaksi pronssimitalia maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 1995 maailmanmestaruuskilpailuissa Thunder Bayssä ja vuonna 1997 Trondheimissä hän sijoittui kolmanneksi 4x10 km viestissä.
Homburg
Homburg on yleinen saksankielinen nimi.
Werner Söderström
Werner Leopold Söderström (2. lokakuuta 1860 Porvoo – 23. kesäkuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen kirjankustantaja ja yksi merkittävimpiä suomenkielisen kustannustoiminnan uranuurtajia. Hänen perustamiaan ovat sekä Suomen suurin kustannusyhtiö Werner Söderström Osakeyhtiö (WSOY) että suomenruotsalaista kirjallisuutta kustantava Söderström & Co.
Werner Söderström oli porvoolaisen kirjakauppias Leopold Söderströmin poika. Hän osti vuonna 1888 isältään tämän perustaman kirjapainon ja laajensi sen huomattavaksi kustannusyhtiöksi. Söderström oli 1800-luvun lopulla huomattavin suomenkielisen kirjallisuuden kustantaja, joka julkaisi muun muassa Juhani Ahon, Minna Canthin, Teuvo Pakkalan ja J. H. Erkon kaunokirjallisia teoksia sekä tietokirjallisuutta. Hänen roolinsa oli 1800-luvun lopun suomenkielisen kirjallisuuden ja yleisen kulttuurin nousun kannalta hyvin merkittävä.
Lapsuus ja perhe
Werner Söderströmin vanhemmat olivat kirjakauppias Gustaf Leopold Söderström ja hänen puolisonsa Hilda Eugenia Winter. Werner Söderström kävi koulunsa Porvoon ruotsalaisessa lyseossa, mutta sai jo kouluaikanaan vahvan suomalaisuusherätyksen. Eritoten tähän vaikutti hänen historianopettajansa August Reinhold Hirn sekä eräät hänen koulutoverinsa. Söderström avioitui kahdesti. Ensimmäisen kerran hän avioitui vuonna 1883 Viola Emilia Winterin kanssa, joka oli eversti Alexander Emil Winterin ja Mathilda Plathanin tytär. Heillä oli poika, Hjalmar Söderström (1888–1954), josta tuli lääkäri ja tietokirjailija. Avioliitto kuitenkin purettiin vuonna 1905. Toisen kerran hän avioitui vuonna 1911 kieltenopettaja Fanny Bergrothin kanssa, joka oli rovasti Frans Bergrothin ja Hilda Elisbeth Fabritiuksen tytär.
Varhaisvaiheet
Werner Söderström alkoi jo hyvin varhain nuoruudessaan julkaista ja kustantamaan kirjallisuutta. Vuonna 1879, kun Werner oli vain 18-vuotias, hän aloitti toimintansa kustantajana. Aluksi toiminta tapahtui koulu- ja yliopisto-opiskelujen yhteydessä ja kyseessä olivat melko vaatimattomat kirjat. Nopeasti teosten määrä kuitenkin ylsi pariinkymmeneen ja joukossa oli muun muassa Pietari Päivärinnan teoksen Elämäni havaintoja -sarjan ensimmäiset vihkot.
Vuonna 1883 Söderström ryhtyi todelliseen suurtekoon, sillä hän otti kustannettavakseen professori J. R. Danielson-Kalmarin ja Aatto Suppasen suomentaman Georg Weberin suurteoksen Yleistä ihmiskunnan historiaa. Tämä, jopa uhkarohkea yritys, menestyi mainiosti ja menestys oli suurelta osin Söderströmin tarmokkaan toiminnan ansiota. Teoksen myymiseksi hän organisoi muun muassa laajan maaseutuasiamiesten verkoston. Teosta painettiin tuollaisissa oloissa valtaisa 4 000 kappaleen määrä. Yritys saatettiin loppuun vuonna 1888 ja sen taloudellinen menestys laski perustan Söderströmin vastaiselle toiminnalle kustantajana. Samalla suurteoksen kustantaminen teki hänen nimensä laajalti tunnetuksi kaikkialla Suomessa. Samalla hän sai rohkeimman ja yritteliäimmän kustantajan maineen, joka tuli tunnetuksi suomalaisten kirjailijoiden keskuudessa. Näin kirjailijat tarjosivat entistä helpommin kirjojaan juuri hänelle.
Kustannustoiminnan laajentuminen
Menestyneen kustannustoiminnan seuraukset tulivat nopeasti esiin. Söderströmistä tuli 1880-luvun ”Nuoren Suomen” kustantaja. Hänen kustannettavakseen teoksiaan antoivat:
Söderströmin kustannustoiminta 1800-luvun lopulla oli Suomen kirjallisuuden ja yleisen kulttuurin nousun kannalta merkittävä ja sitä voidaan tuskin yliarvioida. Kaunokirjallisuuden ohella Söderström toi esille myös huomattavassa määrin tietokirjallisuutta.
Olavi Rokka
Olavi Antero "Olli" Rokka (9. elokuuta 1925 Viipuri – 21. joulukuuta 2011 Hyvinkää) oli suomalainen varatuomari, nykyaikaisen viisiottelun olympiamitalisti ja miekkailija. Hän voitti pronssia nykyaikaisen viisiottelun joukkuekilpailussa Helsingin kesäolympialaisissa 1952.
Elämä ja urheilu-ura
Viipurissa 9. elokuuta 1925 syntynyt Rokka sijoittui nykyaikaisessa viisiottelussa Helsingin kesäolympialaisissa 1952 yksilökilpailun 13:nneksi. Joukkuekilpailussa Rokka, Olavi Mannonen ja Lauri Vilkko voittivat olympiapronssia. Mitali oli Suomelle lajin ensimmäinen olympiatasolla. Vuonna 1954 Rokka sijoittui MM-kilpailuissa yksilökilpailun 14:nneksi. Joukkuekilpailussa Suomi oli neljäs. Suomen-mestaruuskilpailuissa Rokka saavutti kolme pronssimitalia vuosina 1952, 1953 ja 1957.
Kristoffer Baijerilainen
Kristofer valittiin Tanskan kuninkaaksi vuonna 1440 sen jälkeen, kun tanskalaiset olivat erottaneet aiemman unionikuninkaan, Ruotsin kruunun menettäneen Eerik Pommerilaisen. Ruotsia hallitsi valtionhoitajana Kaarle Knuutinpoika Bonde, jonka suostuttelemiseksi hyväksymään kuninkuutensa joutui Kristoffer antamaan Kaarlelle Turun linnan ja suuria läänityksiä Suomesta. Kristoffer valittiin Ruotsin kuninkaaksi ja kruunattiin Upsalan tuomiokirkossa 1441.
Crip Walk
Crip Walk eli C-Walk on Crips-jengiläisten oma kävelytyyli. Kävely näyttää tanssimiselta, mutta jäsenet painottavat ettei se ole tanssia vaan kävelyä, kuten räppäri Ice-T sanoo: ”Gangstas don't dance, they boogie”.
Kristoffer Baijerilainen
Vuonna 1442 Kristofer vahvisti unionikuninkaan valtaa tasoittaneen Kristofferin maanlain, jonka mukaan kuninkaan tuli hallita valtaneuvostoa kuunnellen ja asettaa linnanherroiksi vain Ruotsissa syntyneitä. Kristoffer kuoli vuonna 1448 yllättäen ilman perillisiä, mikä johti jälleen epäselvyyteen Kalmarin unionin jatkosta ja kiistoihin sen hallinnasta.
Olavi Rokka
Elämä ja urheilu-ura
Miekkailussa Rokka edusti Suomea vuoden 1957 MM-kilpailuissa. Hän saavutti kalvalla SM-hopeaa vuosina 1952 ja 1955.
Crip Walk
Crip walkia näkee artistien musiikkivideoissa ja kiertuetallenteilla. Myös internetissä on C-Walk-videoita. Muun muassa Crips-jengiin kuulunut artisti Xzibit on tehnyt kappaleen ”Get Your Walk On”, jonka musiikkivideolla nähdään C-Walk-kävelyä. Toinen kappale on Kuruptin (joka myös kuuluu Cripseihin) C-Walk, jossa on pelkkää Crip Walkia. Oikeaoppisesti kävelty Crip Walk näyttää kuin kävelijä leijuisi lattialla puolelta toiselle.
Olavi Rokka
Elämä ja urheilu-ura
Ennen eläkkeelle jäämistään Rokka toimi vuosina 1970–1990 Tuusulan kihlakunnan (nykyään Hyvinkään maistraatti) henkikirjoittajana. Hän asui Hyvinkäällä ja oli naimisissa Maire Wirén-Rokan kanssa. Rokka oli aktiivinen veteraani-, rotary- ja muussa yhdistystoiminnassa. Hän menehtyi 86-vuotiaana Hyvinkäällä 21. joulukuuta 2011.
Kirkonmäen hautausmaa (Kempele)
Kirkonmäen hautausmaa eli Kempeleen vanha hautausmaa on toinen Kempeleessä sijaitsevista hautausmaista. Se sijaitsee keskustaajaman läheisyydessä Kempeleen vanhan kirkon ja Pyhän kolminaisuuden kirkon välissä. Hautausmaan alue on yksi valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Kaikkiaan hautausmaalla on yhteensä 1 500 hautapaikkaa.
Hautausmaan vanhimmat haudat ovat 1700-luvun loppupuolelta. Vanhempia hautoja on vanhan kirkon alla olevissa hautaholveissa. Nykyään Kempeleessä tehtävät hautaukset tehdään keskustaajaman itäpuolella sijaitsevalle Kokkokankaan hautausmaalle.
Hautausmaan läheisyydessä sijaitsee myös sankarihauta-alue, jonka on suunnitellut Ilmari Wirkkala vuonna 1947. Vuosien 1939–1945 sankarihautamerkki paljastettiin 31. elokuuta 1952, jonka on suunnitellut Martti Tarvainen. Sen pääaiheena on Vehmaan graniitista tehty iso risti, johon on kaiverrettu vuodet sekä teksti. Yksittäisten sankarivainajien muistomerkit on myös tehty graniitista. Luonnonkivilohkareista kootun matalan muurin sisäpuolella on lisäksi kolmelle vuoden 1918 vapaussoturille pystytetty vanhempi muistokivi.
Viime vuosina hautausmaa-alueen puuston kuntoa on kartoitettu, ja sen perusteella on tehty ensimmäisen vaiheen puukaadot. Vanhan kirkon ja kellotapulin näkyvyyttä eri ilmansuuntiin tullaan tulevaisuudessa parantamaan kirkon alueeseen liittyvän aluesuunnittelutoteutuksen yhteydessä.
Tapio Sten
Stenin kasvattajaseura oli Turun Toverit. Hän edusti pääsarjassa Turun NMKY:tä, jonka joukkueessa hän voitti Suomen mestaruuksia, sekä Uudenkaupungin Urheilijoita, jonka hän nosti myös ensimmäisellä seurassa viettämällä kaudellaan pääsarjaan. Hän on myös edelleen viimeisin suomalaissyntyinen pelaaja, joka on voittanut SM-sarjan korikuninkuudeen. Tämä tapahtui kaudella 1979–1980, jolloin Sten teki 34,9 pistettä ottelua kohden.
Sten edusti myös Suomen koripallomaajoukkuetta vuoden 1977 EM-kilpailuissa viiden pisteen keskiarvolla. Kaiken kaikkiaan Sten edusti Suomea 134 ottelussa, joissa hän teki 1 032 pistettä.
Heikki Flöjt
Heikki Juhani Flöjt (30. marraskuuta 1943 Kajaani – 30. syyskuuta 2000 Alastaro) oli suomalainen ampumahiihtäjä.
Flöjt saavutti viestihopeaa ampumahiihdon MM-kilpailuissa 1974. Vuoden 1967 MM-kilpailuissa hän sijoittui 20 kilometrillä kymmenenneksi. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän sijoittui viestissä viidenneksi. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1968 ja 1973 sekä Kainuun Ärjyn joukkueessa viestin Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1972 ja 1975.
Heikki Flöjt edusti kotimaassa Kainuun Ärjyä, Kajaanin Suunnistajia, Kainuun Hiihtoseuraa ja Kuhmon Peuroja. Hän menehtyi pyöräsuunnistuksen SM-kilpailuissa 2000. Hänen pikkuveljensä Henrik Flöjt oli ampumahiihdon maailmanmestari ja olympiamitalisti ja vaimo Aila Flöjt hiihtosuunnistuksen viestin maailmanmestari.
Kryptologia
Kryptologia (kreikan sanoista κρυπτός kryptós, "piilossa, salainen"; ja -λογία -logia, "oppi", tai γράφειν graphein, "kirjoitus") tai salakirjoitustekniikka viittaa turvallisen viestinnän menetelmien tutkimiseen ja harjoittamiseen kolmansien osapuolten (vastustajien) läsnäolossa. Se viittaa yleisemmin vastustajien vaikutusvallan ylittävien protokollien kehittämiseen ja analysointiin. Näissä protokollissa sovelletaan useaa tietoturvan näkökohtaa, kuten datan luottamuksellisuutta, datan eheyttä, todennusta ja kiistämättömyyttä. Modernilla kryptografialla on päällekkäisyyksiä matematiikan, tietojenkäsittelytieteen ja sähkötekniikan tieteenhaarojen kanssa. Kryptografiaa sovelletaan muun muassa pankkiautomaateissa, salasanoissa ja sähköisessä kaupankäynnissä.
Moderni kryptografia pohjautuu hyvin paljon matemaattiseen teoriaan ja tietojenkäsittelytieteen käytäntöön. Kryptografiset algoritmit on suunniteltu laskennallisen kovuuden olettamuksien ympärille. Tämä tekee sellaisista algoritmeista vaikeita murtaa käytännössä. On teoreettisesti mahdollista murtaa sellainen järjestelmä, mutta se olisi epäkäytännöllistä tunnetuilla käytännön keinoilla. Näitä järjestelmiä kutsutaan siksi laskennallisesti turvallisiksi. Teorian kehittyminen (kuten edistysaskelet kokonaislukujen tekijöihinjako -algoritmeissa) ja nopeutuva tietotekniikka vaativat, että näitä ratkaisuja kehitettäisiin jatkuvasti. On olemassa järjestelmiä, jotka on todistettu murtamattomiksi edes rajoittamattomalla määrällä laskentatehoa. Yksi esimerkki on one-time pad. Nämä järjestelmät ovat kuitenkin vaikeampia toteuttaa kuin parhaat teoreettisesti murrettavat mutta laskennallisesti turvalliset mekanismit.
Kryptologian keskeisimpänä maksiimina voidaan pitää ns. Kerchoffin periaatetta. Periaatteen mukaan järjestelmän tulee perustua avainten salassa pitämiseen. Vihollisen on oletettava tuntevan varsinaisen salakirjoitusjärjestelmän. Kerchoffin periaatteen seuraus on se, että kuka tahansa voi avoimesti kokeilla järjestelmän turvallisuutta. Järjestelmän turvallisuus joutuu näin todelliseen koetukseen (ruuvipenkkiin). Luotettavimmat julkisissa tietoverkoissa käytettävät salakirjoitusmenetelmät noudattavat Kerchoffin periaatetta. Kuitenkin vielä nykyisin erityisesti mobiilin tietoliikenteen ja sotilassovellutusten puolella pyritään kehittämään järjestelmiä, jotka Kerchoffin periaatteen vastaisesti perustuvat itse salakirjoitusjärjestelmän salassapitämiseen.
Kryptologia sisältää kryptografian ja kryptoanalyysin. Kryptografia pyrkii salaamaan tiedon semanttisen merkityksen ja estämään tiedon käytön tai muokkaamisen ilman oikeutta. Kryptoanalyysi on matemaattisten menetelmien tutkimista, jolla pyritään voittamaan kryptografisen menetelmät tai tietoturvaratkaisut.
Esihistoria
Aluksi kirjoitettujen viestien harvinaisuus suojasi viestejä. Kun useampi kuin yksi osasi kirjoittaa, sanoman salakirjoittaminen muuttui tarpeelliseksi.
Eräs vanhimmista tiedonsalaustavoista oli käytössä Egyptissä. Viesti kirjoitettiin viestinviejän kaljuksi ajettuun päähän. Tukan kasvettua viesti oli valmis lähetettäväksi. Tällä tavalla ymmärrettynä ensimmäiset salakirjoitukset olivat viestin peittämistä, eli steganografiaa.
Atbash-koodi ja Caesarin salakirjoitus
Yksi vanhimmista varsinaisista salakirjoituksista on Atbash-koodi. Siinä kirjaimistossa aakkosjärjestyksessä viimeinen kirjain vaihdetaan ensimmäiseen, toiseksi viimeinen toiseen, ja niin edelleen. Nimi atbash tulee heprean kirjaimista alef-tav-bet-shin. Suomalaisilla aakkosilla se toimisi siten, että A:sta tulisi Ö ja B:stä Ä. Atbash-koodausta käytettiin yleisesti tietyissä piireissä satoja vuosia ennen ajanlaskun alkua, ja onpa Raamatussakin Jeremian kirjassa Atbash-koodattuja nimiä.
Suetonius kuvaa teoksessaan De vita Caesarum Julius Caesarin käyttäneen kenraaliensa kanssa viestiessään salakirjoitusta, jossa kirjain korvataan aakkosjärjestyksessä 3 kirjainta eteenpäin löytyvällä kirjaimella, ja aakkoston lopussa kierretään takaisin alkuun. Tällöin, A:sta tulee D, B:stä tulee E ja niin edespäin. Nykyisin Caesar-salauksella tarkoitetaankin tämän yleistystä, jossa aakkostossa siirrytään sovittu määrä kirjainta eteenpäin. Caesar-salauksen erästä muotoa, Rot13, jossa siirrytään 13 kirjainta eteenpäin, käytetään edelleen esimerkiksi Internet-keskusteluissa, koska koodaus toimii samalla purkuna englannin kielen aakkostolla, jossa on 26 merkkiä.
Atbash-koodin ja Caesar-salakirjoituksen murtaminen
Atbash-koodilla on vain yksi mahdollinen avain, joten se on hyvin heikko salakirjoitus.
Caesar-koodi ja sen muunnokset on murrettavissa kokeilemalla kaikki N siirrosta aakkostossa (N = aakkoston kirjainten määrä), siis esimerkiksi englannin kielessä (= 26 aakkosta) maksimissaan 26 kokeilulla.
Kehittyneempi versio eli sekoitettu Caesar, jossa selväkielistä A:ta vastaa mielivaltainen salakirjoitettu kirjain, B:tä mielivaltainen jäljellä olevista kirjaimista jne., sisältää periaatteessa N! (N:n kertoma) määrän mahdollisia avaimia. Englantilaisella aakkosistolla (26 aakkosta) erilaisia sekoitettuja Caesar-avaimia on 26! eli 4,0329 · 1026 mahdollisuutta. Tällaista määrää on liki mahdotonta käydä yksitellen läpi.
Kuitenkin mikäli tiedetään, millä kielellä salattu viesti on kirjoitettu, on sekoitettu Caesar helppo murtaa yhden vähänkin pidemmän sanoman perusteella frekvenssianalyysillä. Eri kielille voidaan muodostaa tilastollinen jakauma eri kirjainten käytöstä. Esimerkiksi englannin kielessä yleisin kirjain on E. Jos siis englanninkielisessä sekoitettua Caesaria käyttävässä koodatussa sanomassa on eniten W-kirjaimia, hyvä arvaus on, että W vastaa E-kirjainta. Vastaavasti suomen kielessä A on yleisin kirjain.
Kehittyneemmistä versioista
Seuraava kehittyneempi versio on muuttaa salakirjoitusaakkosistoa esimerkiksi viiden kirjaimen jälkeen, jolloin tilastollinen ratkaisumenetelmä vaikeutuu oleellisesti. Tätä versiota käytti esimerkiksi suomalainen salakirjoitusviivain eli ns. "matolaatikko"- menetelmä. Tämän menetelmän kehittyneempään muunnelmaan perustui myös saksalaisten toisen maailmansodan aikana käyttämä ENIGMA-salauslaite. Edellä mainituista esimerkeistä selviää, että salakirjoituksen murtaminen on ainakin matematiikkaa, kielitiedettä ja tilastotiedettä, ja myös yleistä päättelyä.
Murtamaton koodi ja sen ongelmat
Toisin kuin yleensä luullaan on olemassa myös oikein käytettynä kryptografisesti murtamaton salausmenetelmä: kerta-avain (, OTP) -- kertakäyttöinen todellisista satunnaisluvuista koostuva avain, joka on yhtä pitkä kuin salattava viesti. Jokainen viestin merkki yhdistetään avaimen vastaavan merkin kanssa. Murtamattomuus perustuu siihen, että jokainen mahdollinen ratkaisu on yhtä todennäköinen, eikä oikeaa selvätekstiä voi erottaa muista vaihtoehdoista.
Historia on osoittanut, että kertakäyttöisiksi tarkoitettuja avainlistoja viitsitään käyttää harvoin vain yhden kerran. Jos "kertakäyttöistä" avainta käytetään useamman kerran, salateksti voidaan murtaa. Toinen mahdollinen heikkous jota vastaan voidaan hyökätä on jos satunnaisluvut ovat vain pseudosatunnaislukuja.
Kääriku järv
Kääriku järv (myös Lendri järv tai Käärike järv) on Virossa Valgamaalla Otepään kunnassa sijaitseva luonnollinen järvi.
Kryptologia
Murtamaton koodi ja sen ongelmat
Kertakäyttöisten avainlistojen käyttö on valitettavan epäkäytännöllistä suurien tietomäärien ja monien vastaanottajien kohdalla. Haasteina ovat avainlistojen turvallinen toimittaminen vastaanottajalle sekä niiden alkuperäisen valmistuksen vaatima työ. Avainlista, jonka joku on päässyt kopioimaan matkalla käyttäjälle, on täysin arvoton.
Kääriku järv
Maantietoa
Järven pinta-ala on 20 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se sijaitsee Otepäästä kahdeksan kilometriä etelään. Järveen laskee vain pieniä ojia. Sen valuma-alueen laajuus on 4,8 neliökilometriä. Järven laskuoja on kartasta vaikea nimetä, sillä se vaikuttaa kulkevan osittain maan alla. Yksi luonteva reitti laskee viereiseen Tornijärveen. Järvi sisältyy Pienen Emajoen valuma-alueeseen. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys 5,9 metriä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 127,5 metriä mpy. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00052 kuutiokilometriä eli 0,52 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi suota ja metsää. Järven länsipuolella sijaitsee viljeltäviä peltoja sekä maatiloja. Etelärannalla on urheilukenttä sekä uimaranta laitureineen.
Kryptologia
Murtamaton koodi ja sen ongelmat
Mikäli avain on lyhyempi kuin viesti tai satunnaisluvut eivät ole aidosti satunnaisia, salaus ei voi olla täydellinen. Silti hyvin tehty salaus voi olla käytännössä äärimmäisen vaikea murtaa.
Kääriku järv
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu.
Kryptologia
Murtamaton koodi ja sen ongelmat
Arkikielessä murtamattomalla salauksella voidaan tarkoittaa myös salausmenetelmää, jolla salatun viestin purkuun ei tunneta muuta menetelmää kuin kokeilla kaikkia salausmenetelmän sallimia avaimia. Kyseistä purkamismenetelmää kutsutaan raa'alla voimalla purkamiseksi. Esimerkiksi AES-salausta pidetään nykyään murtamattomana.
Kääriku järv
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Bryggman
Bryggman on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Johannes Pløger
Johannes Theodor Louis Plöger (tunnettu myös nimellä Johannes Pløger, 3. huhtikuuta 1922 Fredriksberg – 4. helmikuuta 1991 Fredriksberg) oli tanskalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Pløger pelasi Tanskan miesten maajoukkueessa vuosina 1940–1948 21 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Hän voitti Tanskan kokoonpanossa olympiapronssia Lontoossa 1948. Seurajoukkuetasolla Pløger edusti toisen maailmansodan aikoihin Boldklubben Fremiä, minkä jälkeen hän pelasi Italiassa.
Valuva taivas (elokuva)
Valuva taivas (Liquid Sky) on Slava Tsukermanin Yhdysvalloissa tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama kokeellinen tieteiselokuva vuodelta 1982.
Slava Tsukerman (s. 1940) on Moskovassa syntynyt elokuvantekijä, koulutukseltaan rakennusinsinööri, joka loikkasi vuonna 1973 Neuvostoliitosta länteen tehtyään synnyinmaassaan läpi 1960-luvun useita kokeellisia lyhytelokuvia. Yhdysvalloissa tehty Valuva taivas ei ole tavanomainen juonielokuva, vaan sisältää tieteistarinan ohella amerikkalaisiin elämänilmiöihin kohdistuvaa kritiikkiä.
Juoni
New Yorkiin laskeutuvat, heroiinille persot humanoidit varastavat kaupungin asukkailta orgasmin aikana aivoihin kertyvän nesteen, jolloin ihmiset kuolevat.
Vastaanotto
Elokuva keräsi erikois- ja yleisönpalkintoja Brysselin, Cartagenan, Montrealin ja Sydneyn elokuvafestivaaleilla. Siitä tuli Yhdysvalloissa kulttielokuva, mutta tekijä Tsukerman katosi julkisuudesta. .
Valuva taivas julkaistiin suomeksi tekstitettynä VHS-videona 1984, ja teatterilevitykseen sen toi Cinema Mondo Oy 1992. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kehui elokuvaa huikean omaperäiseksi pienen budjetin scifitarinaksi, jossa psykedeelinen ja camp vuorottelevat hämmästyttävästi. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Helsingin Sanomien Pertti Avola kirjoitti elokuvan VHS-videojulkaisun yhteydessä: ”Valuva taivas on elokuvana yhtä ilmeetön ja unelias kuin henkilönsäkin. Tapahtumilla ei ole paljon väliä. Kaikki keskittyy miljööseen, eleisiin ja tunnelmaan.” Hän piti elokuvan suomeksi tekstitettyä videojulkaisua pienenä kulttuuritekona.
Miroslav Ondříček
Miroslav Ondříček (4. marraskuuta 1934 Praha, Tšekkoslovakia – 28. maaliskuuta 2015 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen elokuvaaja. Ondříček oli Oscar-ehdokkaana kahdesti parhaasta kuvauksesta, elokuvista Ragtime – toivon ja vihan aika (1981) ja Amadeus (1984), josta hän voitti myös parhaan elokuvauksen Bafta-palkinnon.
Miroslav Ondříček oli tšekkiläisen elokuvaohjaajan Miloš Formanin luottokuvaaja ja elinikäinen työtoveri. Alun perin Ondříčekin piti opettaa Formanille kuvausta, mutta siitä ei tullut mitään. Intohimoinen kuvaaja kun ei olisi millään halunnut luovuttaa kameraa vaan kuvasi harjoitteet itse.
Vitali Žuravskyi
thumb|right|Vitali Žuravskyi
Vitali Stanislavovytš Žuravskyi (, ; s. 8. toukokuuta 1955) on ukrainalainen poliitikko ja Ukrainan korkeimman neuvoston jäsen. Hän edusti syrjäytetyn presidentti Viktor Janukovytšin venäläismielistä Alueiden puoluetta ja oli vastuussa hallituksen vastaisia mielenosoituksia rajoittaneesta lakiesityksestä tammikuussa 2014. 16. syyskuuta 2014 Žuravskyi joutui parlamenttitalon ulkopuolella hyökkäyksen kohteeksi, kun raivostunut väkijoukko heitti hänet roskakoriin. Teon uskotaan olleen reaktio armahduksen myöntämiseen venäläismielisille kapinallisille.
Sandy Dennis
Sandra Dale "Sandy" Dennis (27. huhtikuuta 1937 – 2. maaliskuuta 1992) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Dennis syntyi ja kasvoi Nebraskassa, kunnes muutti 19-vuotiaana New Yorkiin. Hän teki ensiesiintymisensä televisiossa vuonna 1956 ja elokuvassa 1961. Hän voitti kahden perättäisen Tony-palkintonsa lisäksi vuonna 1967 parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa Kuka pelkää Virginia Woolfia?
Monrepos
Monrepos (, viralliselta nimeltään Valtion historiallinen arkkitehtuuri- ja luonnonsuojelumuseo Park Monrepo) on Viipurin Linnasaaressa sijaitseva 161 hehtaarin laajuinen puisto- ja luonnonsuojelualue. Se käsittää lisäksi historiallisen Monrepos’n kartanon sekä lukuisia rakennelmia ja muistomerkkejä. Monrepos on ollut Viipurin linnan ohella kaupungin tunnetuimpia nähtävyyksiä jo lähes 200 vuoden ajan. Viipurin kuuluessa vielä Suomeen se oli yksi koko maan merkittävimmistä ja ainutlaatuisimmista puistoista, joka tunnettiin myös ulkomailla.
Nykyisenkaltainen puisto syntyi 1800-luvun alkupuolella Monrepos’n kartanon ollessa venäläisen Nicolayn aatelissuvun omistuksessa. Yleisölle se avattiin vuosisadan puolivälissä, ja nykyisessä muodossaan puisto on toiminut vuodesta 1988 lähtien. Monrepos on avoinna maksullisena ympäri vuoden. Puiston alueella on kahvila ja kioski, ja myös opastus- ja tulkkauspalveluja on saatavina maksua vastaan. Noin 2,5 kilometriä Viipurin keskustan luoteispuolella sijaitseva Monrepos on yksi Venäjän kulttuuriministeriön luetteloimista kansallisista kulttuuriperintökohteista.
Historia
thumb|Monrepos’n syksyistä maisemaa.
Puiston varhaiset vaiheet
Puisto sai alkunsa 1760-luvulla, jolloin Monrepos’n kartanon omistajaksi tuli Viipurin linnan ylikomendantti Pjotr Aleksejevitš Stupišin. Hän muutti kartanon vanhan karjapihan englantilaistyyliseksi maisemapuutarhaksi ja antoi sille puolisonsa mukaan nimeksi Charlottendahl. Stupišinin kuoltua vuonna 1782 kartano siirtyi Württembergin prinssi Friedrich Wilhelmille, joka tuolloin toimi Vanhan Suomen kenraalikuvernöörinä. Hän asui kartanossa vain vuoteen 1786 saakka, mutta ehti silti laajentaa ihailemaansa puistoa ja muun muassa rakentaa huvimajan rantakallion huipulle. Friedrich Wilhelm antoi puistolle myös sen nykyisen nimen, joka tulee ranskankielisestä ilmauksesta ”mon repos” (lepopaikkani).
Nicolayn suku Monrepos’n kehittäjänä
Vuonna 1788 kartanon omistajaksi tuli Friedrich Wilhelmin sisaren, keisarinna Maria Fjodorovnan, sihteerinä toiminut saksalaissyntyinen aatelinen Ludwig Heinrich von Nicolay. Hänen aikanaan puistoa uudistettiin aluksi paikallisen puutarhurin Johann Ernst Biesterfeldin johdolla ja vuodesta 1798 lähtien Pietarissa vaikuttaneen italialaisen arkkitehdin Giuseppe Antonio Martinellin suunnitelmien mukaan. Seuraavan kahden vuosikymmenen aikana Monrepos laajeni nykyisiin mittoihinsa, ja alueelle rakennettiin lukuisia uusia polkuja, rantatörmää vahvistettiin kiveyksellä ja puistoon valmistui useita rakennelmia, kuten kaarisiltoja, huvimajoja ja koristeltuja penkkejä sekä erilaisia muistomerkkejä. Suunnittelussa otettiin vaikutteita muun muassa Kiinasta, joka oli aikakauden eurooppalaisen rakentamisen muotisuuntaus. Uudistusten myötä Monrepos’ta tuli yksi Euroopan tunnetuimmista yksityispuistoista, josta kirjailijanakin tunnettu Nicolay laati vuonna 1804 oman saksankielisen runoteoksen Das Landgut Monrepos in Finnland. Siinä hän esitti omat esteettiset periaatteensa puiston rakentamisesta. thumb|[[Victoria Åberg: Monrepos (1865). Romantisoidun maalauksen taustalla näkyy Ludwigsburgin hautakappeli Ludwigsteinin saaressa.]] thumb|Monrepos [[Zachris Topelius|Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.]]
Paul Nicolayn kuoleman jälkeen kartanon omistajana oli kolmen vuoden ajan hänen poikansa, diplomaatti Nikolai Armand von Nicolay, jonka jälkeen se siirtyi edelleen tämän pojalle Paul von Nicolaylle. Kummankaan aikana puisto ei kokenut merkittäviä muutoksia, ainoa oli Paul Nicolayn hankkiman veistoksen tilalle 1873 pystytetty Johannes Takasen teos Väinämöisen laulu. Paul von Nicolay kuoli vuonna 1919 sukunsa viimeisenä miehenä, jolloin kartanon omistajaksi tuli hänen sisarensa Marie, ja tämän kuoltua 1942 nuorin sisar Sofia Louise von der Pahlen. Vuosisadan alkupuolella Monrepos’ta oli muodostunut kuuluisa nähtävyys: esimerkiksi vuonna 1926 paikalla kävi kesäkauden aikana 10 000 vierailijaa ja 1930-luvun lopulla jo 15 000. Pääsymaksu oli tuolloin kaksi markkaa.
Neuvostoliiton ja Venäjän aika
Jatkosodan myötä vuonna 1944 Viipuri siirtyi Neuvostoliiton haltuun ja Monrepos’n kartanosta tuli aluksi virkistyspaikka armeijan henkilökunnalle. Vuonna 1952 kartanon päärakennukseen muutti päiväkoti, ja samalla puistosta tehtiin Neuvostoliiton valtionpäämiehenä toimineen Mihail Kalininin mukaan nimetty lapsille suunnattu huvipuisto. Alueelle rakennettiin muun muassa esiintymislava sekä erilaisia leikki- ja huvipaikkoja. 1950-luvun aikana lukuisat puiston kohteet kärsivät suuria vaurioita, ja seuraavalla vuosikymmenellä niitä jouduttiin purkamaan. Tuolloin alue myös julistettiin suojelukohteksi. Ensimmäisiä kunnostuksia tehtiin 1970-luvulla, jolloin muun muassa kartanon päärakennus remontoitiin. Töitä jatkettiin 1980-luvun aikana, samassa yhteydessä myös Monrepos’n käyttö huvipuistona lopetettiin, ja vuonna 1988 alueesta perustettiin valtiollinen luonnonsuojelupuisto Park Monrepo. Hankkeen organisoijana toimi Viipurin alueen muistomerkkien ja historiallisten rakennusten suojelusta vastannut akateemikko Dmitri Lihatshev. Hän teki myös yhteistyötä suomalaisten asiantuntijoiden kanssa, ja nämä puolestaan perustivat Pro Monrepos -yhdistyksen vuonna 1990.
Restaurointi 2010-luvulla
Puistoa alettiin restauroida vuoden 2017 kesällä. Venäjän valtion panoksen lisäksi Maailmanpankki on lainoittanut kunnostusta. Vastustajien mukaan restauroinnissa kaadetaan liikaa vanhoja puita, ja yli 100 000 ihmistä allekirjoitti nettiaddressin, jolla vaadittiin töiden keskeyttämistä. Kaadettavia puita oli suunnitelmien mukaan 2 500 eli noin 30 prosenttia restaurointialueen puista. Arkkitehtitoimiston mukaan suurin osa kaadettavista puista oli nuoria tai sairaita.
Puiston rakennuksia ja rakennelmia
thumb|Kartanon kirjastorakennus.
Kartanon päärakennus ja kirjasto
Monrepos’n kartanon nykyinen päärakennus on peräisin 1780-luvulta, jolloin sen rakennutti prinssi Fredrik Wilhelm. Sitä laajennettiin jo vuosina 1798–1801 italialaisen Giuseppe Antonio Martinelli suunnitelmien mukaan. Vuonna 1804 korjattiin 1760-luvulta peräisin olevaa palvelusväen asuntoa, johon saneerattiin kymmenen asuinhuoneistoa sekä vielä suuremmat tilat Ludwig von Nicolayn laajaa kirjastoa varten. Se käsitti yli 9 000 teosta, joista 8 000 lahjoitettiin Helsingin yliopiston kirjastolle vuonna 1916.
Talvisodan jälkeen päärakennus toimi neuvostoliittolaisten sotasaalisvarastona, ja jatkosodan aikana sen tiloissa puolestaan toimi suomalaisten sotasairaala. Viipurin siirryttyä Neuvostoliiton haltuun kartanoon perustettiin päiväkoti ja kirjaston tilat muutettiin vanhainkodiksi. Rakennuksia remontoitiin tiettävästi 1960- tai 1970-luvuilla.
Pääportti
thumb|left|Monrepos’n kartanoalueen pääportti Monrepos’n kartanoalueen pääportti on ilmeisesti arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelema. Nicolayn suvun vaakunalla varustettu portti rakennettiin, kun puistossa vuonna 1829 vieraillut kirjallisuuskriitikko Orest Somov kirjoitti olleensa pettynyt sisäänkäynnin vaatimattomaan ja narisevaan rautaporttiin. Uusi porttirakennelma oli paikoillaan ainakin vielä vuonna 1954, jonka jälkeen se purettiin, mutta rakennettiin uudelleen vanhan mallin mukaisesti jo Neuvostoliiton aikana vuonna 1985.
Väinämöisen patsas
Ensimmäinen Väinämöistä esittävä veistos Monrepos’n puistoon pystytettiin jo vuonna 1831. Sen teki tanskalainen kuvanveistäjä Gotthelf Borup. Kyseessä oli toinen suomalaisen kansanrunouden myyttistä tietäjähahmoa esittävä taideteos. Ilkivallasta kärsinyt Borupin veistos korvattiin 1873 Johannes Takasen patsaalla Väinämöisen laulu, joka puolestaan hävisi talvisodan aikana. Vuonna 2007 samalla paikalla paljastettiin pietarilaisen kuvanveistäjän Konstantin Bobkovin veistoksesta tekemä kopio.
Ludwigsburg
thumb|[[Ludwigsteinin hautasaari talvella.]]
Ludwigsburg on Ludwigsteinin saarella sijaitseva hautakappeli, joka muistuttaa goottilaistyylistä linnaa. Sen rakennutti 1820-luvulla vanhempiensa hautapaikaksi kartanon silloinen omistaja Paul Nicolay. Myöhemmin saarelle alettiin hautaamaan myös muita suvun jäseniä.
De Broglie -veljesten obeliski
Vuonna 1827 Paul Nicolai pystytti Monrepos’n rantakalliolle obeliskin puolisonsa ruhtinatar Alexandra Simplician sodassa kaatuneiden veljien Augustin ja Carlin muistoksi. Sen suunnitteli englantilainen arkkitehti Charles Heathcote Tatham.
Neptunuksen temppeli
thumb|left|Neptunuksen temppeli. Neptunuksen temppeli rakennettiin ilmeisesti vuonna 1806, ja sen suunnitteli italialainen Giuseppe Antonio Martinelli. Roomalaisten merenjumalalle Neptunukselle omistettu rakennus oli alun perin tehty Pietaksen kunniaksi. Puurakenteisen temppelin sisällä oli Neptunusta kuvaava patsas delfiinien koristamalla jalustalla. Se purettiin todennäköisesti 1950-luvulla, jolloin myös veistos hävisi.
Temppeli rakennettiin uudelleen Pro Monrepos -yhdistyksen aloitteesta vuonna 1999, jolloin hankkeen toteuttivat Tampereen ammattikorkeakoulun opiskelijat. Kesäkuussa 2011 se kuitenkin tuhoutui tulipalossa, joka oli ilmeisesti tahallaan sytytetty.
Kaarisillat
thumb|left|Monrepos ja sen sillat ovat myös suosittu muotokuvausmiljöö. Monrepos’n puiston kiinalaistyyliset kaarisillat suunnitteli Giuseppe Antonio Martinelli vuonna 1798. Puiset sillat olivat alun perin monivärisesti maalatut, ja niissä oli myös mahdollisesti kultausta. Kaarisillat kulkivat puistoon aikoinaan kaivettujen tekolampien ylitse. Ne purettiin huonokuntoisina 1950-luvulla. Vuosina 1998 ja 2001 Pro Monrepos -yhdistys sekä Tampereen ammattikorkeakoulu rakensivat kaksi uutta kaarisiltaa vanhan mallin mukaisesti. Alkuperäisten värityksestä poiketen ne on kuitenkin maalattu valkoisiksi.
Kolonni
Kolonni eli pylväs on vuonna 1804 kahden keisarin, Paavali I:n ja Aleksanteri I:n kunniaksi pystytetty muistomerkki. Se sijaitsee puiston itälaidalla korkean kummun päällä. Jalustalle asetettu pylväs on tehty vihreänharmaasta ruotsalaisesta marmorista. Siihen on kiinnitetty laatta, johon on kaiverrettu Vergiliusta mukaileva latinankielinen teksti ”Caesar nobis haec otia fecit” (Keisari lahjoitti meille tämän rauhan).
Muita rakennelmia
Hävinneitä rakennuksia Monrepos’sa ovat muun muassa Paulstein, Mariethurm sekä niin sanottu Kiinalainen sateenvarjo. Paulstein oli Ludwig von Nicolayn pojalleen Paulille 1790-luvun puolivälissä rakennuttama pieni huvimaja. Vielä 1930-luvun lopussa siinä toimi kahvila, mutta rakennus hävisi luultavasti 1950-luvulla. Nykyään jäljellä ovat enää perustukset. Mariethurm eli Mariantorni oli prinssi Friedrich Wilhelmin aikana vuosina 1785–1786 valmistunut kaksikerroksinen näkötorni. Sen koristemaalauksen olivat hänen sisarensa, Venäjän keisarinnan Maria Fjodorovnan maalaamia. Marienthurm oli yksi puiston lukuisista kiinalaisvaikutteisista rakennelmista ja muistutti ulkonäöltään buddhalaisen temppelin pagodia.
Kiinalainen sateenvarjo puolestaan oli useita metrejä korkean siirtolohkareen päälle rakennettu puinen näköalatasanne, josta avautui näkymä Viipurin linnaan. Se rakennettiin aivan 1700-luvun lopulla ja purettiin ilmeisesti 1870-luvulla. Nimensä rakennelma sai siihen kuuluneesta sateenvarjoa muistuttavasta katoksesta. Paul Nicolayn Englannista löytämästä mallista tuli niin suosittu, että 1870-luvulla sellainen kopioitiin ainakin Imatrankoskelle. Kiinalaisen sateenvarjon tilalle rakennettiin ilmeisesti 1880-luvulla puinen näkötorni, joka on sittemmin hävinnyt. Se on lukuisten muiden puiston rakennelmien tapaan purettu 1950-luvun aikana huonokuntoisuutensa vuoksi. Myös puiston Neuvostoliiton aikana tehdyt rakennelmat on sittemmin purettu.
Uudelleen on rakennettu 1830-luvulta peräisin ollut Teekatos. Se oli 1950-luvun aikana purettu pieni huvimaja, jonka Pro Monrepos -yhdistys ja Tampereen ammattikorkeakoulu rakensivat uudelleen vuonna 2003. Monrepos’sa on nykyään myös Gunnar Finnen veistos Itsenäisyyden leijona, joka alun perin pystytettiin Tervaniemen puistoon vuonna 1927. Pahoin vaurioitunut veistos on siirretty paikalle ilmeisesti joskus jatkosodan jälkeisinä vuosina.
Herman Cain
Herman Cain (13. joulukuuta 1945 Memphis, Tennessee – 30. heinäkuuta 2020 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen yritysjohtaja, republikaanipoliitikko, poliittinen kommentaattori, radioisäntä ja Fed-pankkiiri. Georgian osavaltiosta kotoisin oleva Cain tavoitteli republikaanien ehdokkuutta vuoden 2012 presidentinvaaleihin, mutta lopetti pyrkimyksensä sen jälkeen, kun häntä syytettiin seksuaalisesta ahdistelusta.
Cain siirtyi Burger Kingin johtotehtävistä Godfather's Pizza -ketjun toimitusjohtajaksi. Hän myös toimi Federal Reserve Bank of Kansas Cityn johtokunnan puheenjohtajana.
Cainilla oli kandidaatin tutkinto matematiikasta ja maisterin tutkinto tietojenkäsittelytieteestä. Ennen liikemiesuraansa hän oli Yhdysvaltain laivastossa matemaatikkona ballistiikan alalla.
Cain kannatti vapaata yrittäjyyttä, markkinataloutta ja varsin matalia veroja ja vähäistä valtion regulaatiota talouselämään. Vuonna 2010 hän oli aktiivinen Teekutsuliikkeessä. Vaalikampanjassaan Cain ajoi radikaalia verotuksen yksinkertaistamista 9-9-9-sloganilla. Tuloveroksi tulisi 9 % tasavero, yritysveroksi samoin 9 % ja maanlaajuinen 9 % liikevaihtovero.
Lokakuun 2011 mielipidekyselyissä Cain nousi suosituimmaksi ehdokkaaksi republikaanien presidenttiehdokkaaksi. Pian neljä naista syytti Cainia seksuaalisesta ahdistelusta, jonka väitettiin tapahtuneen 1990-luvulla. Kiistämiensä ahdistelusyytösten paineessa Cain keskeytti 3. joulukuuta kampanjansa eikä pyrkinyt ehdokkaaksi.
Cain sairastui heinäkuun 2020 alussa COVID-19-tautiin ja kuoli sairaalassa Atlantassa saman kuun 30. päivänä 74-vuotiaana.
Uskonto
Cain kuului mustien baptistien Antioch Baptist Churchiin, joka tunnetaan amerikkalaisittain poliittisesti liberaalina ja opillisesti konservatiivisena. Antioch Baptist Church kuuluu Kansalliseen baptistikonventioon, joka on nimenomaan mustan väestön baptistikirkko.
Buyit
thumb|250px|Buyinainen Guizhousta. Buyit (myös Puyit, Bouyeit tai Buyeit; oma lausunta: Buxqyaix, IPA: [], tai Puzhongit, Buraot, Pumanit; kiinaksi: 布依族; Pinyin: Bùyīzú) on eteläisessä Kiinassa asuva virallisesti tunnustettu etninen ryhmä. Buyeja oli Kiinassa vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan yhteensä 2 971 460.
Suurin osa buyeista asuu Yunnanin-Guizhoun ylängöllä etenkin Guizhoun eteläosassa ja sen naapurialue Guangxin puolella. Buyien on kielitieteellisten seikkojen takia päätelty olevan hyvin läheistä sukua zhangeille. Buyin kieli ja zhuangin kieli ovat hyvin samankaltaisia ja etenkin zhuangin pohjoismurteet ovat lähes täysin ymmärrettäviä buyin puhujille. Buyeja pidetäänkin joskus pelkästään zhuangien alaryhmänä. Molemmat kansat ovat myös pitkälle kiinalaistuneet heidän käyttäessään han-kiinalaisia vaatteita, viljelytekniikoita, sekä yhä enemmin kiinaa.
Kyröjoki tuluvii
Kyröjoki tuluvii on Rehupiiklesin vuonna 1996 julkaistu albumi.