cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NHL:n varaustilaisuus 1963
NHL:n varaustilaisuus 1963 oli NHL:n historian ensimmäinen varaustilaisuus, joka tunnettiin silloin nimellä NHL Amateur Draft. Se pidettiin Queen Elizabeth Hotelissa Montrealissa 5. kesäkuuta. Varaustilaisuudessa varattiin 16-vuotiaita pelaajia, vaikka heidät sai palkata sääntöjen mukaan ammattilaisiksi vasta 18-vuotiaina.
Varatuista pelaajista lopulta vain viisi pelasi NHL:ssä, joista yksi (Peter Mahovlich) voitti Stanley Cupin.
1. kierros
1. Garry Monahan - Montreal Canadiens
2. Peter Mahovlich - Detroit Red Wings
3. Orest Romashyna - Boston Bruins
4. Al Osborne - New York Rangers
5. Art Hampson - Chicago Black Hawks
6. Walt McKechnie - Toronto Maple Leafs
2. kierros
7. Rodney Presswood - Montreal Canadiens
8. Bill Cosburn - Detroit Red Wings
11. Wayne Davison - Chicago Black Hawks
Oda Nobunaga
thumb|300px|right|Oda Nobunaga Nobunaga Oda (織田 信長 , 23. kesäkuuta 1534 – 21. kesäkuuta 1582) oli tärkeä japanilainen daimio Sengoku-kaudella ja yksi Japanin kolmesta yhdistäjästä (muut olivat Toyotomi Hideyoshi ja Tokugawa Ieyasu). Hän oli vähäisen sotaherran, Oda Nobuhiden poika Owarin provinssissa. Nobunaga valloitti suurimman osan Japanista ennen kuolemaansa 1582.
NHL:n varaustilaisuus 1963
3. kierros
13. Roy Pugh - Montreal Canadiens
Oda Nobunaga
Elämä
Nuorena Nobunaga tunnettiin erikoisesta ja estottomasta käytöksestään – hänet tunnettiin liikanimellä ”Owarin suuri hölmö”. Nobunaga meni naimisiin Minon provinssin kilpailevan daimion Saito Dosanin tyttären Nōhimen kanssa, mikä teki liiton aiemmin toisilleen vihamielisten klaanien välille. Vuonna 1551 Nobunagan isä kuoli, ja hänen hautajaisissaan Nobunagan sanotaan käyttäytyneen hävyttömästi. Monet klaanin palvelijoista kääntyivät Nobunagan veljen Nobuyukin puolelle ja Nobunagan palvelija Hirate Masahide teki tapauksesta häpeissään seppukun. Vaikka Nobunaga tunnustettiin Nobuhiden seuraajaksi, klaani oli jakautunut ja teoriassa Owarin provinssin kanrein Shiba Yoshimunen alaisuudessa. Owarin shugo Oda Nobutomo murhasi Yoshimunen, kun hän huomasi tämän tukevan Nobunagaa. Nobunaga suostutteli Nobuhiden nuoremman veljen Oda Nobumitsun tukemaan häntä, ja Nobutomo tapettiin Kiyosun linnassa, josta tuli myöhemmin Nobunagan residenssi.
NHL:n varaustilaisuus 1963
3. kierros
14. Roger Bamburak - Boston Bruins
Oda Nobunaga
Elämä
Nobunaga johti epäonnistunutta sotaretkeä Minon provinssiin. Muutamaa kuukautta myöhemmin Nobuyuki yritti kapinoida Nobunagaa vastaan, mutta hänet voitettiin Inōn taistelussa. Vuoteen 1559 mennessä Nobunaga oli eliminoinut kaiken vastarinnan klaaninsa sisällä ja Owarin provinssissa. Vuonna 1560 Imagawa Yoshimoto keräsi 20 000–40 000 miehen armeijan ja aloitti marssin kohti Kiotoa "auttaakseen" heikkoa Ashikaga-šogunaattia. Oda-klaani pystyi keräämään tuskin 5 000 miehen armeijan, ja joukot piti vielä jakaa useisiin rajalinnoituksiin. Ukkosmyrskyn avustamana Nobunaga kuitenkin hyökkäsi Yoshimoton tukikohtaan ja tappoi hänet, mikä johti koko maata järkyttäneeseen voittoon. Tämä tunnetaan Okehazaman taisteluna. Vuonna 1561 Oda Nobunaga ja Matsudaira Motoyasu (myöhemmin Tokugawa Ieyasu) muodostivat liiton klaaniensa vanhoista vihamielisyyksistä huolimatta.
NHL:n varaustilaisuus 1963
3. kierros
15. Mike Cummings - New York Rangers
Oda Nobunaga
Elämä
Nobunaga siirsi tukikohtansa Minoon Komakin linnaan, ja vallattuaan Inabayaman linnan vuonna 1567 siirsi tukikohtansa sinne. Hän uudelleennimesi linnansa ja kaupunkinsa Gifuksi legendaarisen kiinalaisen Qí-vuoren mukaan (Zhou-dynastia sai alkunsa vuorella – tällä Nobunaga osoitti halunsa koko Japanin valloittamiseksi). Seuraavaksi Ashikaga Yoshiakin pyynnöstä vuonna 1568 Nobunaga hyökkäsi Kiotoon, ajoi Miyoshi-klaanin kaupungista ja Yoshiakista tuli Ashikaga-shōgunaatin viimeinen, 15. shōgun.
NHL:n varaustilaisuus 1963
3. kierros
16. Bill Carson - Chicago Black Hawks
Oda Nobunaga
Elämä
Useiden voittojen jälkeen Oda oli jo pitkällä valloituskampanjassaan, kun yksi hänen kenraaleistaan, Akechi Mitsuhide, pakotti Odan tekemään itsemurhan Honnojissa Kiotossa. Akechi julisti itsensä Odan valloitusten haltijaksi, mutta Odan kenraali Toyotomi Hideyoshi voitti hänet pian.
Politiikka
Oda muutti japanilaisen sodankäyntitavan ja teki armeijastaan yhden maailman moderneimmista. Hän kehitti useiden aseiden ja linnoitusten käyttöä, otti Japanissa käyttöön lunttulukkokivääreihin perustuvan armeijan, ja loi kykyihin eikä yhteiskunnalliseen asemaan perustuvan uuden sotilasluokan. Hän oli myös talousmies ja kehitti linnoituskaupunkeja paikallisen talouden keskuksiksi. Kansainvälinen kauppa aloitettiin Kiinan ja Korean lisäksi Eurooppaan, Siamiin, Filippiineille ja Indonesiaan. Odan harjoittama Rakuichi rakuza -politiikka esti monopolien ja suljettujen kiltojen tai yhdistysten synnyn, sillä Oda piti niitä kaupankäynnin esteinä.
Oda oli myös kiinnostunut eurooppalaisesta kulttuurista, ja häntä pidetään yhtenä ensimmäisistä japanilaisista, joka käytti eurooppalaistyylisiä vaatteita. Hänestä tuli myös Japanissa olevien jesuiittojen suojelija, vaikka hän ei ikinä kääntynytkään kristinuskoon. Hän tuki myös taiteita, joiden avulla hän korosti arvovaltaansa. Oda rakensi suuria puutarhoja ja linnoja – Azuchin linnan sanotaan olevan Japanin kaikkien aikojen suurin ja hienoin. Odan alamainen ja teemestari Sen no Rikyu perusti japanilaisen teeseremonian, jonka Oda popularisoi tavaksi keskustella politiikasta ja taloudesta. Myös moderni kabuki-teatteri sai alkunsa ja kehittyi myöhemmin lopulliseen muotoonsa aikaisella Edo-kaudella.
NHL:n varaustilaisuus 1963
3. kierros
17. Jim McKenny - Toronto Maple Leafs
4. kierros
18. Glen Shirton - Montreal Canadiens
19. Jim Blair - Boston Bruins
20. Campbell Alleson - New York Rangers
Mass Lowe
Mass Lowe (s. 4. syyskuuta 1969 Banjul) on gambialainen muusikko.
Lowe syntyi Gambian pääkaupungissa Banjulissa ja kävi ranskankielisen koulun. Hän soitti kouluaikanaan yksikielistä tukusi ngalam -soitinta. Palattuaan Dakarista Gambiaan vuonna 1987 Lowe liittyi Saint Augustine's High School Bandiin, jonka kanssa hän esiintyi säännöllisesti Banjulin Oasis Night Clubissa. Myöhemmin hän perusti yhtyeet Kadugi ja Xam Xam Band.
Mass vietti vuodet 1991–1993 Dakarissa. Ghanalaisen tuottaja Fusaina Diagban tapaaminen toi hänelle vuonna 1998 esiintymisen Ghanan suurimmilla musiikkifestivaaleilla.
Mass on julkaissut kaksi studioalbumia. Hän julkaisee tulevaisuudessa uuden albumin, jonka nimeksi on ilmoitettu Africa Rising. Ilmestymisen ajankohtaa ei ole toistaiseksi julkistettu.
Samsun
Samsun on Samsunin maakunnan pääkaupunki Turkissa, Mustanmeren rannikolla. Siellä on noin 553 000 asukasta, joten se on Turkin kahdenneksitoista suurin kaupunki. Se oli Turkin suurin Mustanmeren rannikkokaupunki siihen asti kun Istanbul vuonna 2004 laajeni kattamaan koko aiemman Istanbulin maakunnan.
Samsunin ympäristö on viljavaa maata, ja siellä tuotetaan suuri osa Turkin tupakasta.
Samsunin yliopisto on perustettu 1975. Nykyisin siellä on 30 000 opiskelijaa.
Antiikki
Antiikin aikana paikalla sijaitsi Amisoksen kaupunki, johon nykykaupungin nimi perustuu. Se oli Vähän-Aasian Mustanmeren puoleisen rannikon merkittävin kreikkalaissiirtokunta Sinopen jälkeen. Hellenistisellä kaudella Amisos tuli osaksi Pontoksen kuningaskuntaa. Rooman vallan alle se tuli ensimmäisen kerran vuonna 71 eaa. Antiikin aikainen kaupunkikeskus sijaitsi niemessä noin kolme kilometriä nykykaupungin keskustasta luoteeseen.
Lapua
Lapua tunnetaan kenties parhaiten Lapuan liikkeestä, Lapuan Patruunatehtaan räjähdyksestä (1976) ja körttiläisyydestä. Lapua on Suomen pienin kaupunki, jossa on piispanistuin ja tuomiokirkko. Lapualaisia ministereitä ovat olleet Kustaa Tiitu, Jalo Lahdensuo, Niilo Kosola, Orvokki Kangas ja Suomen ensimmäinen naispääministeri Anneli Jäätteenmäki. Myös olympiatason urheilijat kuten Harri Koskela, Tapio Korjus ja Mikko Huhtala ovat tehneet kaupunkia tunnetuksi. Lapuan Virkiän naisten superpesisjoukkue on voittanut pesäpallon Suomen mestaruuden 11 kertaa, saanut SM-hopeaa kuudesti ja pronssia seitsemästi.
Nykyään kaupunki tunnetaan myös rikkaasta kulttuurielämästään. Kulttuuri sai oman talonsa, kun entinen Lapuan Patruunatehtaan rakennus remontoitiin kaupungin kulttuurikeskukseksi. Paikka tunnetaan nykyään nimellä Kulttuurikeskus Vanha Paukku, ja siellä sijaitsevat muun muassa Lapuan Musiikkiopisto, kaupunginkirjasto, Lapuan Kansalaisopisto, Teatteri Lapua, Lapuan Taidemuseo, Lapuanliikkeen museo, Lapuan Patruunatehtaan museo, Patruunagalleria, Pyhälahden Valokuvaamomuseo, Pohjanmaan Valokuvakeskus ja elokuvateatteri Bio Marilyn.
Tunnettuja Lapualla syntyneitä kulttuurihenkilöitä ovat mm. taiteilija Teemu Mäki, Miljoonasade-yhtyeen perustaja: muusikko Heikki Salo, murrekirjailija Harri Harju, edesmennyt näyttelijä Esko Nikkari ja tanssija Jukka Haapalainen.
Lapualla ilmestyy paikallislehti Lapuan Sanomat.
Nimen alkuperä
Lapualla oli 1300-luvulla jonkin verran lappalaisia, jotka pitivät seutua eräalueenaan. Lapuan-nimen lienevät rannikon ruotsalaiset antaneet juuri alueella asustaneiden lappalaisten takia.
Esihistoria ja asutuksen muodostuminen
Vielä kivikauden kampakeraamisen kulttuurin kaudella Itämeren vedenpinta oli 56–58 metriä nykyistä vedenpintaa korkeammalla. Tällöin Lapua sijaitsi aivan merenrannan tuntumassa, missä edellytykset ihmisasutukselle olivat otollisimmat. Lapualla onkin tehty runsaasti kivikautisia löytöjä, muun muassa 14 asuinpaikkaa kampakeraamisen kulttuurin kaudelta. Myöhemminkin esihistoriallisella ajalla Lapuan sijainti oli edullinen. Seutu sijaitsi koiravaljakkoreitin varrella, joka johti Laatokan Karjalasta Etelä-Pohjanmaalle ja edelleen Oulujoen suulle.
Varhain 1300-luvulla alkoi pysyvä asutus levitä myös Lapuanjokilaaksoon. Asukkaita tuli muun muassa Ylä-Satakunnan Suur-Sastamalan asutuskeskuksesta, josta oli pohjoiseen hyvät maa- ja vesiyhteydet. Pohjanmaan asutuksen painopiste muodostui alkuvaiheissa Kyrönjoen alajuoksulle. Meren läheisyyteen asutusta houkutteli nimenomaan luonnonantimiltaan rikas Merenkurkun alue. Alueella oli tuolloin jonkin verran lappalaisia, jotka pitivät seutua eräalueenaan.
Isokylästä kirkkopitäjäksi (1400–1500-luku)
Kyrönjoen varressa Kyrönmaassa alettiin asutuksen laajetessa 1400-luvulla hankkia uusia erä- ja niittyalueita idästä, Lapuanjoen varrelta. Edullisin asuinpaikka löytyi kohdasta, jossa Nurmonjoki yhtyy Lapuanjokeen. Samalla paikalla on Lapuan nykyinen keskustakin. Paikkaa alettiin pian nimittää Isokyläksi. Muista kylistä 1400-luvulla tunnettiin vain Haapakoski, joka sijaitsee hieman ylempänä Lapuanjoen varrella. Jokien yhtymäkohdassa oleva Isokylä oli liikenteellisesti keskeinen paikka. Siinä oli myös helppoa hyödyntää seudun rikkaita kalavesiä. Jokivarsilta alkoivat edelleen laajat eräalueet, joissa oli runsaasti riistaa. Vuoden 1413 vaiheilla Lapualla oli noin 10 taloa. Metsästys ja kalastus säilyivät tärkeinä elinkeinoina aina 1600-luvulle saakka.
1500-luvun puolivälissä, jolloin Lapualla oli noin 70 taloa, asutus alkoi hitaasti levittäytyä Isostakylästä yhä etäisimmille alueille. Uusista kylistä Tiistenjoki ja Kauhajärvi alkoivat saada myös pysyvää asutusta. 1555 Kustaa Vaasa antoi Mikael Andreas -nimiselle henkilölle valtakirjan papinvirkaan Lapuan kappeliseurakunnassa. Tämännimistä pappia ei liene kuitenkaan koskaan Lapualle saapunut. Tapahtuma oli kuitenkin merkittävä, sillä tämän jälkeen Lapua alkoi yhä enemmän irtaantua emäalueestaan Kyrön suurpitäjästä. Perimätieto kertoo, että näihin aikoihin Lapualle oli jo rakennettu oma kirkko. Itsenäinen kirkkopitäjä Lapuasta tuli 1581. Vakinaisesti seudulla asuva pappi oli saatu jo viisi vuotta aikaisemmin. 1590-luvun alussa Lapuasta tuli itsenäinen hallintopitäjä ja paikallisesti tärkeät omat käräjät pidettiin joulukuussa 1590. Kun Kauhava vuonna 1608 liitettiin Lapuaan, Suur-Lapuaan kuuluivat Kauhavan, Härmän, Kuortaneen, Nurmon ja Töysän kappelit.
Karjanhoitoa, tervanpolttoa ja maanviljelyä (1500–1700-luku)
Maanviljelyyn oli otettu 1500- ja 1600-luvulla vasta kapeita kaistaleita Lapuanjoen varrelta. Peltoviljelyä haittasivat kuitenkin usein toistuvat tulvat. Liiallisen kosteuden vaivaamat alueet pidettiinkin tavallisesti laitumina, jolloin myös karjanhoito oli kannattavaa. Toistuvien tulvien ja hallan verottaessa talonpoikien toimeentuloa tarjosi tervanpoltto tärkeitä lisätuloja. Tervan myynnin myötä siirryttiin jo rahatalouden piiriin. Metsä oli arvokasta ja sen käyttöoikeuksien selvittämiseksi jouduttiin pitämään lukuisia rajakäyntejä. Samalla pitäjä sai rajansa ja myös kylien rajat alkoivat hahmottua.
Lapuanjoki oli tervan vientiväylä. Terva kuljetettiin Uuteenkaarlepyyhyn, jonne myös oli tapana maksaa verot. Merireitin ansiosta syntyi kiinteä yhteys Ruotsin pääkaupunkiin Tukholmaan. Oli tavallista, että lapualaiset kääntyivät ongelmissa suoraan kuninkaan puoleen, ohi paikallisten viranomaisten. Uudenkaarlepyyn kaupungin perustamisen jälkeen 1560-luvulla tuli ajankohtaiseksi tien rakentaminen Uudestakaarlepyyssä sisämaahan Ruovedelle, jonne Uudenkaarlepyn kauppa näyttää ulottuneen. Lapualaiset määrättiin rakentamaan taival Lapualta Ruovedelle. Tehtävä tuntui turhalta. Pitäjäläisille vesistötiet olivat tärkeämpiä. Vuonna 1695 tie Ruovedelle oli pääosin valmis. 1600-luvulla Lapualta oli maantieyhteys myös Ilmajoelle.
Sotien ja joukkoliikkeiden aika (1800-1900-luku)
Vuonna 1808 Lapua joutui Suomen sodan (1808–1809) yhdeksi taistelunäyttämöksi. Carl Johan Adlercreutz ja Georg Carl von Döbeln saivat Lapualla arvokkaan voiton venäläisistä, joka tunnetaan nykyisin Lapuan taisteluna (14. heinäkuuta 1808). Suomen kenttäarmeija ei kyennyt kuitenkaan käyttämään voittoa hyväkseen.
Lapuanjokivarsi oli tunnettu puukkojunkkareistaan. Rajuun elämänmenoon tuli taitekohta 1800-luvun alkupuolella, kun Lapuan kappalaiseksi apulaiseksi nimettiin Niilo Kustaa Malmberg. Tämä palavahenkinen saarnamies siisti väestön tapoja huomattavasti. Hän oli myös keskeisesti vaikuttamassa siihen, että herännäisyydestä tuli myöhemmin merkittävä hengellinen liike. Malmberg edisti myös ansiokkaasti paikallisia kouluoloja. 1838 hän tarjoutui pitämään kiertokoulua. Tehtävä oli jo sinällään raskas ja epäkiitollinen. Malmbergin työtä Lapualla jatkoivat muun muassa Justiina Rautakorpi, Arvi Logren ja Malmbergin poika Wilhelm Malmivaara. Lapuan ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa 1869. Maakunnan ja koko pohjoisen Suomen ensimmäisen maaseutuoppikoulun avajaisjuhla pidettiin Lapualla 1904. Laajaa huomiota saanut kansanopistokokeilu alkoi 1890 ja kansallisen sivistyspyrkimyksen osoituksena 1892 perustettiin Lapuan Nuorisoseura. Sisälähetysseura Herättäjä perustettiin Lapualla vuonna 1912. Suomen ensimmäinen kristillinen kansanopisto aloitti toimintansa Lapuan Karhunmäessä 1913.
Vuosina 1881–1930 pääasiassa Pohjois-Amerikkaan muutti peräti 5 306 lapualaista. Muuttoliike hidasti kunnan väkiluvun kasvua merkitsevästi, sillä 1880 Lapualla oli enää vain 9 115 asukasta. Matkaan uskallettiin lähteä näin runsain joukoin muun muassa siksi, että seudun asukkailla oli kohtalaisen paljon tietoa ulkomaista. Kauppamatkojen ohella oli käyty sotaretkillä muun muassa Baltiassa ja Saksassa. pienoiskuva|169x169px|[[Lapuan tuomiokirkko]]
Jo nuijasodan (1596–1597) ajoilta periytyvä lapualaisten poliittinen aktiivisuus nousi jälleen esille 1900-luvun alussa. Vuodesta 1915 alkaen Lapua toimi tärkeänä jääkärietappina, jonka kautta jääkärit kulkivat Ruotsiin ja edelleen Saksaan. Kommunismin vastainen Lapuan Liike (1929–1932) sai puolestaan nimensä Lapualla 23. marraskuuta – 24. marraskuuta 1929 tapahtuneesta kommunistinuorten punaisten paitojen repimisestä ja tästä alkunsa saaneesta lapualaisjohtoisesta oikeistoradikaalista toiminnasta. Lapualla perustettiin 1930 Suomen Lukko -niminen järjestö, joka ei kuitenkaan päässyt yksimielisyyteen toimintaperusteista. Sen suoraa toimintaa kannattaneet jäsenet perustivat lapualaisen maanviljelijän Vihtori Kosolan johdolla vielä saman vuoden aikana Lapuan Liike-nimisen järjestön. 7. heinäkuuta 1930 lapuanliike järjesti suurimman mielenosoituksen, mitä Suomessa oli nähty: yli 12 000 miehen ns. talonpoikaismarssin Helsinkiin. Liike sai aluksi laajaa kannatusta, mutta vähitellen sen kovat otteet, muun muassa muilutukset, vieroittivat siitä monia. Lapuan liike lakkautettiin Mäntsälän kapinan 27. helmikuuta – 3. maaliskuuta 1932 jälkeen.
Kehitys kaupungiksi (1900–)
Jo 1800-luvun lopulla Lapuan kirkonkylä muistutti kookkaine talonpoikaistaloineen pientä kaupunkia. Lisäksi se sijaitsi hyvin keskeisellä paikalla, rautatieliikenne oli alkanut jo vuonna 1885. Lapuan asukasluku kasvoi 1900-luvun alkupuoliskolla varsin tasaisesti, 1900-luvun alussa Lapuaa alettiin puuhata myös taajaväkiseksi yhdyskunnaksi, mikä toteutuikin vuonna 1915. Vuonna 1960 Lapualla oli jo 16 282 asukasta. Vuonna 1964 Lapuasta tuli yksi Suomen ensimmäisistä paitsi pikkukaupunkimaisen keskustaajaman, myös laajan haja-asutusalueen käsittäneistä kauppaloista. Maatalousnäyttelyt on järjestetty Lapualla vuosina 1938, 1948 ja 1968.
Lapuan seurakunta saavutti merkittävimmän taitekohtansa, kun Lapuan hiippakunta aloitti toiminta 1. heinäkuuta 1956. Hiippakunnan saamiseen Lapualle vaikuttivat juuri paikkakunnan kristilliset perinteet. Toisaalta lapualaiset itse olivat aktiivisesti ajamassa hanketta. Tässä yhteydessä ja myös muulloin Lapuan voimakkaana kehittäjänä vaikutti Kustaa Tiitu, joka oli muun muassa kansanedustaja vuosina 1945–1958 ja 1965–1970.
1960-luvun loppupuolella Lapuan asukasluku alkoi laskea maaltapaon vuoksi. Vuonna 1977 kauppalajärjestelmä lakkautettiin ja Lapua nimettiin kaupungiksi kaikkien muiden tuolloisten kauppaloiden (pl. Kotkaan liitetty Karhula) ohella.
Lapualla sattui vuonna 1976 yksi rauhan ajan pahimmista onnettomuuksista, Lapuan patruunatehtaan räjähdys. Onnettomuudessa menetti henkensä 40 tehtaan työntekijää ja useat loukkaantuivat vaikeasti. Vuodesta 1977 helluntaievankelista Niilo Yli-Vainio järjesti Lapuan urheiluhallissa laajaa huomiota saaneita herätyskokouksia, jotka johtivat helluntaiherätyksen suosion kasvuun.
Kaupungin asukasluku alkoi tämän jälkeen vähitellen kasvaa ja vuonna 1985 Lapualla oli asukkaita 14 728. Vuoteen 2011 kaupungin asukasluku oli kasvanut 14 504 asukkaaseen.
Itsenäisyyspäivänä vuonna 1986 erikoispikajuna Lapponia suistui raiteilta Lapuan asemalla. Lapualla järjestettiin vuosien 1979 ja 2007 Jukolan viestit. Lapualla toimii myös Suomen toiseksi vanhin nuorisovaltuusto, joka on perustettu vuonna 1995. Lapuan Lukion edeltäjä Lapuan Yhteislyseo oli Etelä-Pohjanmaan vanhin oppikoulu. Vuonna 2001 Lapua nousi valtakunnallisiin otsikoihin Lapuan Harrastajanäyttelijöiden toteuttaman Lapualaisoopperan ansiosta. Herättäjäjuhlat järjestettiin Lapualla vuonna 2014.
Luonto
Lapua sijaitsee vyöhykkeellä, missä Länsi-Suomen liuskekivivyöhyke vaihettuu rannikon yhtenäiseksi graniittivyöhykkeeksi. Kallioperä on yleensä gneissiä (migmaattista biotiittiplagioklasigenissiä tai plagioklasigneissiä), graniittia tai kvartsiittia. Yleisimmät maalajit ovat turve ja moreeni. Savea on hieman vähemmän. Karkeampia mineraalimaalajeja kuten hietaa ja hiekkaa on vähän. Yleensä ne esiintyvät laajoina, melko ohuina kerroksina tai sitten niiden päälle on kerrostunut savia.
Maasto on melko tasaista, mutta kohoaa Lapualla vähitellen luoteesta kaakkoon. Kun Hellanmaassa viljelylakeuden alavimmat osat ovat 26 m:n korkeudella, Pettuvuoren seudun suotasangot ovat paikoin huomattavat. Lapuan korkein kohouma Simpsiön vuori kohoaa 132 m merenpintaa ja runsaat 100 m ympäristöään korkeammalle. Vuoren korkeus johtuu sen kulutusta hyvin kestävästä kivilajista, kvartsiitista.
Vesistöt
Lapuan vesistöistä merkittävin on Lapuanjoki. se saa alkunsa Suomenselän alueelta ja laskee Pohjanlahteen Uudenkaarlepyyn kohdalla. Pituutta joelle kertyy noin 165 km ja sen vesistöalue on 2 995m². Koska vesistöalueella on vähän järviä ja nekin ovat pieniä, joki reagoi melko herkästi sateiden määrään. Koska Lapuanjoen äyräät ovat matalia ja rantamaat tasaisia, tulvat koettelivat aikaisemmin hyvin laajoja alueita. Tulva-aikaan maisema saattoi muistuttaa saaristoa, jossa vuorottelivat metsäiset kumpareet ja vetiset suoalueet. Erityisesti Lapuan keskustasta alajuoksulle päin joessa on tehty runsaasti tulvansuojelutöitä. Lapualla jokeen on rakennettu Mäkelänkosken ja Hourunkosken vesivoimalaitokset. Nurmonjoki saa alkunsa Seinäjoen Nurmon alueelta ja se yhtyy Lapuanjokeen Lapuan keskustan kohdalla. Muita joki ovat Kauhavanjoki, Tiistenjoki, Lakaluoma, Tiisipuro ja Löyhinginluoma.
Järvistä suurin Hirvijärven tekojärvi, josta vain osa on Lapuan kaupungin alueella. Tekojärven pinta-ala keskivedenkorkeudella on 1 530 hehtaaria ja se on rakennettu osana Lapuanjoen tulvansuojeluun tähtääviä vesistöjärjestelyjä. Tekoaltaan yhteyteen on rakennettu myös voimalaitos. Luonnonjärvistä suurin on Kauhajärvi kaupungin koilliskulmassa. Muita järviä ovat Tiisijärvi. Järvet ovat varsin matalia.
Maisema
Lapuan maisemaa hallitsevat jokilaaksojen laajat peltotasangot. Itään ja kaakkoon päin kohti Suomenselkää metsän osuus maisemassa kasvaa. Lapuan suot ovat suurimmaksi osaksi primäärisesti soistuneita eli jään ja veden alta paljastunut maa alkoi heti soistua. Suot ovat yleensä rahkasoita. Soita on otettu kydöttämällä runsaasti viljelykseen. Polttamalla pinnalta raaka rahkaturvekerros päästiin runsasravinteisempiin kerroksiin. Samalla osa pintakerroksen aineksesta saatiin viljelykasvien käyttöön. Kytöviljely oli Lapualla yleistä erityisesti 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa.
Kaupunginosat ja kylät
Alahella, Alanurmo, Haapakoski, Hellanmaa, Hirvijoki, Honkimäki, Hyyppä, Härsilä, Karhunmäki, Kauhajärvi, Kirkonkylä, Kiviristi, Koskikylä, Lakaluoma, Liuhtari, Länsikylä, Mustamaa, Myllykylä, Männikkö, Ojutkangas, Paavola, Pouttu, Raamattu, Rautakorpi, Ritakallio, Ritamäki, Ruha, Saarenkangas, Siirilä, Tamppari, Teora, Tiistenjoki, Toijanniemi, Välilä, Ylikylä.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Lapualla oli 14 494 asukasta, joista 11 014 asui taajamissa, 3 399 haja-asutusalueilla ja 81:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lapuan taajama-aste on 76,4 %. Lapuan taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Kankaan taajama ulottuu puoliksi Lapuan ja puoliksi Kauhavan kaupungin alueelle.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
Kristinusko
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Lapualla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Lapualla toimii Lapuan helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Lapuan alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Talous
Lapualaisia työnantajia:
Tapahtumat
Lapualla on järjestetty useita suuria kristillisiä kesätapahtumia. Herättäjäjuhlat on järjestetty Lapualla kahdeksan kertaa: 1901 Sinnemäessä, 1911 Liuhtarissa, 1917 Karhumäessä sekä vuosina 1930, 1943, 1958, 1984 sekä 2014. Evankelisuuden evankeliumijuhla järjestettiin Lapualla vuonna 1987.
Muita tapahtumia:
Ruoka
Lapuan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppivellin tapainen Lapuan liemi.
Urheilu
pienoiskuva|Lapuan Patruuna-Areena. Lapualaiset urheilijat ovat edustaneet Suomea useissa urheilulajeissa merkittävissä kisoissa aina Olympiakisoja myöten. Lapulla toimii useita urheiluseuroja kuten muun muassa Lapuan Virkiä, Lapuan Ponnistus sekä Korikobrat. Urheiluharrastuspaikkoja Lapualla ovat muun muassa yleisurheilu- ja jalkapallokenttä Lapuan keskuskenttä sekä sen lähellä sijaitsevat pesäpallostadion, uimahalli, urheilutalo ja jäähalli.
Koulutus
Lapualla toimii 11 alakoulua, 1 yläkoulu, 1 lukio, 1 ammattikoulu sekä kansalaisopisto, musiikkiopisto, STEP-koulutus ja taidekoulu.
Politiikka
Annetut äänet viimeisimmissä kunnallisvaaleissa.
Jänisintiaanienkoira
Ulkonäkö
thumb|280px|John Woodhouse Audubonin teos vuodelta 1848. Jänisintiaanienkoira oli pienikokoinen ja erosi muutenkin selkeästi tavallisemmista, kookkaammista rekikoirista. Se ei ollut paljoa kettua suurempi. Pystyjen korviensa, suipon kuononsa ja tuuhean häntänsä vuoksi sitä jopa erehdyttiin toisinaan luulemaan ketuksi. Sillä oli kevyt rakenne ja erittäin leveät käpälät. Väritys oli valkoinen, jossa oli tuhkanmustia ja ruskeita alueita; korvien ulkopuolet olivat ruskeat.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotua kuvailtiin säyseäksi, lempeäksi, helläksi, herkäksi ja leikkisäksi. Sen ääni muistutti enemmän kojoottia kuin kesykoiraa; useimmiten se ulvoi eikä juurikaan haukkunut. Se reagoi huonosti rangaistuksiin.
Jänisintiaanienkoira kehitettiin todennäköisesti tarkoituksella eläimeksi, joka kykeni juoksemaan nopeasti pehmeän lumen yli uppoamatta siihen. Kuormanvedon lisäksi sitä käytettiin pienriistan metsästykseen ja aikoina jolloin ruuasta oli pula sitä myös syötiin. Ruuaksi tapettujen yksilöiden karvapeitteestä valmistettiin turkiksia.
Alkuperä
thumb|280px|Piirros vuodelta 1829. thumb|280px|Piirros julkaisussa The Gardens and Menagerie of the Zoological Society vuodelta 1830. thumb|280px|Piirros julkaisussa The Menageries: Quadrupeds Described and Drawn from Living Subject vuodelta 1829. Pohjoisamerikkalaiset heimot käyttivät rotua lähinnä kuormanvetoon. Nimensä se sai ensimmäisiltä eurooppalaisilta tutkimusmatkailijoilta, jotka nimesivät sen jänisintiaanien – yhden niistä heimoista jotka sitä kasvattivat – mukaan. Varhaisissa maalauksissa näitä koiria on kuvattu vetämässä leiristä toiseen matkustavien heimojen tavaroita: osassa niistä koirat vetivät kelkkaa, osassa ne vetivät purilaita ja osassa ne toimivat useamman yksilön ryhmänä.
1800-luvulla tutkimusmatkailija John Richardson omisti tämänrotuisen pennun, joka juoksi lumessa hänen rekensä vierellä 1450 km pituisen matkan. Pentu kuitenkin päätyi nälkäisen intiaanin syömäksi, ja puolustuksekseen tämä väitti luulleensa sitä ketuksi.
Abdel Nader
Abdel Nader (, s. 25. syyskuuta 1993 Aleksandria) on egyptiläinen koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä pelaava Nader on pelannut urallaan Yhdysvalloissa yliopistosarjassa, NBA:n kehityssarjassa ja NBA:ssa.
Pelaajaura
Aleksandriassa syntyneen Naderin perhe muutti Yhdysvaltoihin tämän ollessa kolmevuotias. Hän pelasi vuosina 2011–2016 yliopistokoripalloa ensin Northern Illinois’n ja myöhemmin Iowan osavaltionyliopiston joukkueessa. Boston Celtics varasi Naderin NBA:han 58. vuorolla vuoden 2016 varaustilaisuudessa. Kauden 2016–2017 Nader pelasi NBA:n kehityssarjan joukkue Maine Red Clawsissa: kausi oli egyptiläiselle menestyksekäs, sillä hänet nimettiin sarjan vuoden tulokkaaksi, sarjan tulokkaiden tähdistöviisikkoon, sarjan kakkostähdistöviisikkoon ja tähdistöotteluun. Seuraavalla kaudella Nader pelasi Red Clawsin ohella NBA:ta Celticissä. Vuosina 2018–2020 hän edusti Oklahoma City Thunderia, ja vuonna 2020 hän siirtyi Phoenix Sunsiin, joka eteni kesällä 2021 NBA:n loppuotteluihin.
Zena Grey
Zena Lotus Grey (s. 15. marraskuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan esimerkiksi elokuvista Rokulipäivä (2000), Max Keeble – kosto elää (2001) ja In Good Company (2004).
Grey on Alex Greyn ja Allyson Greyn tytär.
Kromidioksidi
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa kromidioksidi on ruskehtavan mustaa veteen liukenematonta kiteistä ainetta. Kromidioksidi liukenee kuitenkin väkevään rikkihappoon ja väkeviin emäsliuoksiin. Kuumennettaessa noin 350 °C;n lämpötilaan se hajoaa muodostaen dikromitrioksidia ja happea. Magneettisilta ominaisuuksiltaan yhdiste on ferromagneettinen ja sen Curie-lämpötila on 120 °C. Kromidioksidi on sähkönjohde ja sen resistiivisyys on 2,5·10-4–4·10-2 Ω·cm. Kiderakenteeltaan kromidioksidin rakenne on rutiilin kaltainen.
Valmistus ja käyttö
Ensimmäisen kerran kromidioksidia valmisti Friedrich Wöhler vuonna 1859 kromyylikloridista. Muita tapoja ovat eräiden kromi(III)yhdisteiden kuten kromi(III)kromaatin, hapetus hapen, vetyperoksidin tai kromaattien avulla tai kromitrioksidin hajotus korkeassa lämpötilassa. Nykyään yhdistettä valmistetaan teollisesti pääasiassa prosessilla, jossa dikromitrioksidin ja kromitrioksidin seosta kuumennettaan veden läsnä ollessa 250–500 °C:n lämpötilaan.
Magneettisten ominaisuuksiensa vuoksi kromidioksidia käytetään magneettisten tallennusvälineiden kuten videokasettien nauhoissa. Kromidioksidia käyttämällä saadaan usein resoluutioltaan korkeampia nauhoja kuin rauta(III)oksidista valmistamalla.
Schuyler Fisk
thumb|Schuyler Fisk Schuyler Elizabeth Fisk (s. 8. heinäkuuta 1982) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Los Angelesissa Sissy Spacekin ja Jack Fiskin tyttärenä. Perhe muutti pian Virginiaan.
Fisk aloitti uransa teatterissa, mutta teki elokuvadebyyttinsäkin jo vuonna 1995 (Lastenlikkojen klubi). Myöhemmin hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Rokulipäivä (2000) ja Orange County (2002).
Fisk on aloittanut myös uran muusikkona.
Amerikansusikoira
Amerikansusikoira (American Wolfdog) on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö
Rotu on kookas, voimakasrakenteinen, hyvin voimakas ja atleettinen.
Alkuperä
Suden ja saksanpaimenkoiran väliset risteytykset ovat herättäneet paljon keskustelua Yhdysvalloissa, ja kymmenen osavaltiota on kieltänyt ne kokonaan. Vuonna 1986 perustettiin United States American Wolfdog Association, ja nykyisin koirasusia arvellaan olevan Pohjois-Amerikassa noin 80 000–600 000. Amerikkalaisesta susikoirasta on olemassa muutama erilainen variaatio, riippuen siitä onko koiran osa perimästä saksanpaimenkoiralta, siperianhuskyltä vai alaskanmalamuutilta. Ainoa Yhdysvalloissa omaksi rodukseen asti kehittynyt on "tundrapaimenkoira" eli amerikansusikoira, joka pohjautuu saksanpaimenkoiran ja suden risteytykseen.
Vaanila
thumb|250px|Heikki Heikinpoika omisti Vaanilan kylässä sijaitsevan Vaanilan rusthollin ja laajensi sitä. Kuvassa tilan päärakennus noin vuonna 1900. Vaanila on kylä Lohjalla. Se sijaitsee aivan Lehmijärven vieressä.
Anthien
Anthien on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Clamecyn kaupungista kaakkoon.
Kunnan nähtävyys on linna Château de Villemolin. Linna sijaitsee korkealla, josta on näköala ympäröiville Morvanin metsäisille kukkuloille. Linna on hevosenkengän muotoinen, ja sitä reunustavat kolme tornia. Linna on rakennettu 1300-luvulla roomalaisen "villa molini" -nimisen huvilan paikalle. Nykyasunsa se sai kuitenkin 1600- ja 1800-luvuilla. Linnan uusklassinen kappeli on rakennettu vuonna 1830, ja siellä on nähtävillä 1400-luvulla tehty puulle maalattu pietà. Linna on ollut vuodesta 1538 lähtien De Certaines -suvun omistuksessa. Linnaan on maksullinen sisäänpääsy. Linnassa kuvattiin vuonna 2003 ilmestynyt elokuva Le Mystère de la chambre jaune.
Call Me by Your Name
Call Me by Your Name on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Luca Guadagnino. Se perustuu André Acimanin romaaniin Kutsu minua nimelläsi (2007), jonka pohjalta James Ivory käsikirjoitti elokuvan. Se sijoittuu Pohjois-Italiaan vuoteen 1983 ja kertoo 17-vuotiaan Elion (Timothée Chalamet) ja hänen isänsä yhdysvaltalaisen tutkimusavustajan Oliverin (Armie Hammer) suhteesta. Elokuvassa näyttelevät myös muun muassa Michael Stuhlbarg, Amira Casar, Esther Garrel ja Victoire Du Bois.
Call Me by Your Name sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 22. tammikuuta 2017. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 26. tammikuuta 2018. Elokuva on ollut arvostelumenestys, ja erityisesti sen pääosaparin näyttelyä sekä elokuvan ohjausta, käsikirjoitusta ja musiikkia on kehuttu. Elokuva palkittiin parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnolla oltuaan ehdolla myös parhaasta elokuvasta ja miespääosasta (Chalamet). Elokuva sai kolme Golden Globe -ehdokkuutta parhaasta draamaelokuvasta, miespääosasta draamaelokuvassa (Chalamet) ja miessivuosasta (Hammer).
Juoni
17-vuotias Elio on viettämässä kesälomaa vanhempiensa kanssa karussa Pohjois-Italiassa vuonna 1983. Hänen amerikkalaisen arkeologi-isänsä kutsuma 24-vuotias jatko-opiskelija Oliver saapuu tälle kesätöihin. Luonteeltaan introvertti, musikaalisesti lahjakas ja bibliofiili Elio löytää aluksi vain vähän yhteistä huolettoman ja elämäniloisen Oliverin kanssa. Elio luovuttaa vastahakoisesti makuuhuoneensa Oliverille tämän vierailun ajaksi. Elio viettää kesäänsä kirjoja lukien, pianoa soittaen sekä tyttöystävänsä Marzian kanssa aikaa viettäen, kun taas Oliver kiinnostuu toisesta paikallisesta tytöstä, Chiarasta.
Hiljalleen Elio ja Oliver alkavat viettää aikaa yhä enemmän kahdestaan: he käyvät uimassa, pitkillä kävelyillä ja Elion isän arkeologisilla tutkimusmatkoilla. Elion ja Marzian suhde etenee seksiin, jolloin Elio testaa Oliverin reaktiota asiaan mutta huomaakin olevansa itse kiinnostunut tästä. Elio tunnustaa tunteensa Oliverille, joka puolestaan kehottaa tätä hillitsemään itsensä. Vielä saman päivän aikana kaksikko päätyy suutelemaan, mutta Oliver on haluton etenemään pidemmälle. Heidän välinsä viilenevät.
Oliver vastaa Elion jättämään viestiin kirjoittamalla lapun Elion työpöydälle, jossa hän ehdottaa tapaamista keskiyöllä. Elio viettää päivän Marzian kanssa, mutta ikävöi Oliveria. Keskiyöllä hän saapuu tapaamiseen, jolloin hän ja Oliver harrastavat seksiä. Seuraavien päivien aikana heidän suhteensa kehittyy voimakkaasti fyysisellä ja emotionaalisella tasolla ja he harrastavat seksiä säännöllisesti, mutta yhä salaten kaiken. Elio alkaa vältellä Marziaa.
Oliver soittaa hanukan aikana Eliolle ja tämän perheelle kertoen kihlautuneensa. Oliver kertoo Eliolle muistavansa kaiken tapahtuneen todella hyvin. Puhelun jälkeen murtunut Elio istuu takan edustalla, kun hänen perheensä ja talon muu henkilökunta valmistelevat juhlaillallista.
Arvosteluja
Elokuva sai myönteisen vastaanoton.
Jean Smart
thumb|right|Jean Smart Jean E. Smart (s. 13. syyskuuta 1951) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan esimerkiksi televisiosarjoista Designing Women, 24, Samantha ja Legion.
Smart on esiintynyt myös useissa elokuvissa, joiden joukossa ovat Rokkaava Bradyn perhe (1995) ja Rokulipäivä (2000). Hän on niin ikään tunnettu teatteriesiintyjä. Hän on voittanut kolme Emmy-palkintoa.
Chitry-les-Mines
Chitry-les-Mines on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Yonnejoen varrella, noin 28 kilometriä Clamecyn kaupungista kaakkoon.
pienoiskuva|vasen|Château de Chitry-les-Mines Kunnan nähtävyys on linna Château de Chitry-les-Mines. Linna on rakennettu 1300-luvulla, ja sen omistajat ovat vaihtuneet monesti vuosisatojen aikana. Linna koostuu päärakennuksesta, jota reunustavat kaksi pyöreää tornia. Lisäksi linnassa on kaksi pienempää 1600-luvulta peräisin olevaa siipirakennusta. Linnan sisätiloissa on huonekaluja 1500-, 1600- ja 1700-luvuilta, sekä vanhojen koulukuntien maalauksia ja gobeliineja. Linnaan on maksullinen sisäänpääsy.
Tunnettuja kuntalaisia
Jules Renard (1886-1910), ranskalainen kirjailija
Frederick Delius
thumb|Delius vaimoineen vuonna 1929. Fritz Theodor Albert ”Frederick” Delius [ˈdiːliəs] CH (29. tammikuuta 1862 Bradford, Yorkshire, Yhdistynyt kuningaskunta – 10. kesäkuuta 1934 Grez-sur-Loing, Ranska) oli englantilainen säveltäjä.
Elämänvaiheet
Delius syntyi Pohjois-Englannin Bradfordissa. Hänen vanhempansa olivat Bielefeldistä muuttaneita saksalaisia. Frederick (perheen kesken Fritz) oli vanhempiensa Julius ja Elise Pauline Deliusin neljästätoista lapsesta neljäs. Frederick oli jo lapsena kiinnostunut musiikista, mutta hänen isänsä ei kannattanut poikansa muusikonuraa.
Delius lähti alun perin töihin appelsiiniviljelmälle Floridaan. Yhdysvalloissa ollessaan hän tapasi Thomas Wardin, josta tuli hänen kontrapunktin ja sävellyksen opettajansa. Yhdysvalloissa jonkin aikaa oleskeltuaan Delius päätyi Leipzigiin opiskelemaan musiikkia konservatoriossa. Hän tutustui Edvard Griegiin, joka rohkaisi Deliusta tämän muusikonuralla.
Delius tutustui 1890-luvun lopussa taidemaalari Jelka Roseniin. Pari avioitui vuonna 1903 ja muutti Ranskaan Grez-sur-Loingin kylään lähelle Fontainebleauta. Delius vietti Ranskassa lähes koko loppuelämänsä. Hän oli nuorena saanut syfiliksen, joka vaikutti hänen terveyteensä vielä vanhemmalla iälläkin: säveltäjä tuli lopulta sokeaksi ja alkoi myös halvaantua ja joutui pyörätuoliin. Hän sävelsi vielä joitakin teoksia sanelemalla niitä avustajalleen säveltäjä Eric Fenbylle.
Frederick Delius kuoli kotonaan Ranskassa, ja hänet haudattiin Surreyyn Englantiin; vaimo kuoli vuotta myöhemmin, ja hänetkin haudattiin Surreyyn.
Delius sävelsi muun muassa oopperoita, konserttoja ja useita orkesterimusiikkiteoksia. Tuotantoon kuuluu myös runsaasti vokaalimusiikkia.
Leivonmäki
thumb|right|250px|Leivonmäen kansallispuisto.
Leivonmäki on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Keski-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Se lakkautettiin 1. tammikuuta 2008 liittämällä se Joutsaan vuodenvaihteen ainoana kuntaliitoksena. Ennen lakkauttamista 31. joulukuuta 2007 kunnassa asui noin 1 100 henkeä. Leivonmäen naapurikunnat olivat Joutsa, Kangasniemi, Korpilahti, Luhanka ja Toivakka.
Leivonmäki kuului vuosina 1997–2009 Länsi-Suomen lääniin, vuosina 1960–1997 Keski-Suomen lääniin ja sitä ennen Mikkelin lääniin.
Maantiede
Leivonmäki sijaitsee vedenjakaja-alueella, josta vedet virtaavat pohjoiseen Leppäveteen, itään Puulaan, etelään Suonteeseen ja länteen Päijänteen Rutalahteen. Leivonmäen kirkonkylä sijaitsee 196 metrin korkeudelle merenpinnasta ulottuvan Kuhasenmäen etelärinteellä. Entisen kunnan korkein kohta Tallimäki Etu-Ikolan kylässä on liki 220 metriä merenpinnan yläpuolella. Laajojen Kivisuon ja Haapasuon välissä on harjujono, joka jatkuu Rutalahden pohjukkaan ja kääntyy siitä koilliseen kohti Toivakan kirkonkylää. Maaston alimmat osat ja järvien rannat ovat laajalti soistuneita, joten Leivonmäen harva asutus on sijoittunut mäkien rinteille ja huipuille. Havumäki oli pitkään syrjäinen metsäkylä, jonne saatiin sähkö vasta vuonna 1953.
Leivonmäen suurimman järven Rutajärven pintaa on laskettu kahdesti, ensin vuosina 1850–1853 ja toisen kerran vuosina 1890–1894, yhteensä noin 3,5 metriä. Järvenlaskujen myötä rannoilta saatiin jonkin verran uutta viljelysmaata.
Leivonmäen maa-alueet koskettivat myös Päijännettä (Rutalahdessa) ja Puulaa (Lapinkylän alueella).
Leivonmäen kautta kulkee valtatie 4 joka on myös tie E75, aikaisemmin kantatie 59, jota pitkin on noin 50 kilometriä Jyväskylään, 85 kilometriä Heinolaan ja 120 kilometriä Lahteen. Tie kulki Leivonmäellä alun perin kirkonkylän ja Rutalahden kautta, mutta 1960-luvulla tehdyn tienoikaisun myötä Rutalahti jäi sivuun uudesta tiestä.
Selänpohjan ja Kivisuon alueella sijaitsee vuonna 2003 perustettu Leivonmäen kansallispuisto. Puiston tyypillistä maisemaa ovat suot, rannat ja harjumetsät. Puisto nimettiin poikkeuksellisesti kunnan nimen mukaisesti.
Asutus ja elinkeinot
Leivonmäen kunta perustettiin vuonna 1870. Tällöin alueella oli 1 384 asukasta. Väkiluku oli suurimmillaan sotien jälkeen, vuoden 1950 asukasluvuksi mainitaan 2 657. Toisen maailmansodan jälkeen Leivonmäelle asutettiin laatokankarjalaisen Harlun pitäjän siirtoväkeä. Leivonmäen kyliä: Etu-Ikola, Havumäki, Kivisuo, Kurkijärvi, Lapinkylä, Martinkylä, Rutalahti (liitetty Korpilahdesta vuonna 1935), Savenaho, Taka-ikola, Tikanmäki ja Vartiamäki.
Sotien jälkeisinä vuosina Kivisuolla toimi polttoturvetehdas vuoteen 1954 saakka. Tehtaan omistanut Leivonsuo Oy rakennutti henkilökunnalleen asuntoalueen luonnonkauniille paikalle Selänpohjaan Rutajärven rannalle. Vuodesta 1955 polttoturvetehtaan entisissä rakennuksissa toimi Ammattienedistämislaitoksen kurssikeskus 1990-luvulle saakka. Huomattava osa Leivonmäen alueen metsistä oli valtion ja metsäyhtiöiden omistuksessa.
Leivonmäki oli vahvasti alkutuotantovaltainen kunta; noin kolme neljännestä ammatissa toimivista kuntalaisista sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta. Teollisuutta edustivat vain muutamat myllyt ja sahat. Vuoden 1970 väestönlaskennassa Leivonmäen kirkonkylä ja Rutalahti luokiteltiin taajamiksi.
Leivonmäen kunnan asukasluku väheni 1960-luvulta lähtien huolestuttavasti maaltamuuton vuoksi. Alun perin kahdeksasta kansakoulusta oli 1970-luvun alkuun mennessä lakkautettu jo neljä, ja toiminnassa olivat enää kirkonkylän, Rutalahden, Havumäen ja Savenahon koulut. Kunnan liittyessä Joutsaan toimivat vielä Koskikaran koulu Rutalahdessa ja Kurkiauran koulu kirkonkylässä. Vuonna 2013 myös Koskikaran koulu lakkautettiin. Kurkiauran koulun yhteydessä (Leivonmäentie 6) toimii myös Leivonmäen kirjasto.
Leivonmäen kunta ajautui 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin. Leivonmäki neuvotteli kuntaliitoksesta Toivakan kanssa vuoden 2006 lopulla, mutta Toivakan kunnanvaltuusto hylkäsi idean joulukuussa 2006. Leivonmäki aloitti välittömästi tämän jälkeen liitosneuvottelut Joutsan kanssa. Kunnanvaltuustot päättivät yhdistymisestä 26. maaliskuuta 2007. Valtioneuvosto vahvisti päätöksen 14. kesäkuuta 2007, ja Leivonmäki liitettiin Joutsaan 1. tammikuuta 2008.
Seurakunta ja kirkot
Leivonmäen seutu oli historiallisena aikana Itä-Hämeen asukkaiden eränkäyntialuetta. Perimätieto kertoo hämäläisten ja savolaisten välisistä yhteenotoista varsinkin Havumäen seudulla, ja näissä kahakoissa kuolleita kerrotaan haudatun ainakin Säynätjärven Hautasaareen, josta onkin löydetty vainajien luita ja jäänteitä tuohista, joihin ruumiit oli kääritty. Myös lappalaisten kerrotaan aikoinaan liikkuneen näillä seuduilla.
Leivonmäki muodostettiin Hartolan kappeliseurakunnaksi vuonna 1775 ja se itsenäistyi vuonna 1882. Jo vuonna 1772 Hartolan pohjoisimmassa kolkassa asuneet leivonmäkeläiset olivat saaneet luvan rakentaa saarnahuoneen, joka valmistui Kuhansenmäen rinteelle kolme vuotta myöhemmin. Rakennus oli yhdeksän metriä pitkä ja viisi metriä leveä ja sisäkorkeutta siinä oli tuskin miehen mitta. Tämän kirkon jäädessä pieneksi rakennettiin uusi kirkko keskemmälle kylää ja sen ympärille muodostettiin uusi hautausmaa. Vanhan kirkon viereinen hautausmaa sai nimen Vanha hautausmaa, ja leivonmäkiset sankarivainajat on haudattu sinne. Vanhan kirkon hirret myytiin huutokaupalla ja niitä sanotaan käytetyn kirkonkylällä Kanervan matkustajakodin rakentamiseen.
Ruokakulttuuri
Leivonmäen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla suolakalalaatikko eli liuskuloota ja kauraryyniuunipuuro.
Indonesian kansalliskirjasto
Indonesian kansalliskirjasto (, lyh. PNRI‎‎‎) on vuonna 1980 perustettu Indonesian kansalliskirjasto, jonka päätoimipiste sijaitsee Jakartassa.
thumb|left|Jakartassa toimineen Koninklijk Bataviaasch Genootschap van Kunsten en Wetenschappen Batavia -tiedeseuran museon kirjastokokoelmaa noin vuonna 1896 (sittemmin siirtyivät Indonesian kansallismuseon ja edelleen kansalliskirjaston kokoelmiin). thumb|left|Kansalliskirjaston aiempi päärakennus (avattu yleisölle 1988. Kansalliskirjaston vanhimmat aineistot on saatu vuonna 1868 yleisölle avatun Indonesian kansallismuseon kokoelmista. Indonesian kansalliskirjastolla on vapaakappaleoikeus maassaan. Kansalliskirjasto ei ole minkään ministeriön alainen vaan raportoi vuonna 1989 annetun säädöksen mukaan Indonesian presidentille.
Kansalliskirjaston uudesta rakennuksesta järjesten arkkitehtikilpailun voitti joulukuussa 2010 Diwangkoro Studio of Architecture tornimaisella suunnitelmallaan. Uusi maailman korkeimmaksi kansalliskirjastoksi kutsuttu 126,3 metriä korkea 24-kerroksinen päärakennus Jakartan keskustassa vihittiin käyttöön 14. syyskuuta 2017. Kansalliskirjaston aiempi päärakennus oli avattu yleisölle vuonna 1988. Osa kansalliskirjaston toiminnoista jatkaa tässä rakennuksessa uuden päärakennuksen valmistuttakin (osoite Jalan Salemba Raya No. 28 A, Daerah Khusus Ibu Kota, Jakarta 10430).
Kikka Laitinen Co. (albumi)
Kikka Laitinen Co. on suomalaisen laulajan Kikka Laitisen studioalbumi. Se julkaistiin 1994. Se äänitettiin JJ-studiolla Tampereella ja miksattiin Finnvoxilla Helsingissä. Kannen on suunnitellut Markus Virpiö.
Sibeliustalo
Sibeliustalo on konsertti- ja kongressikeskus Lahdessa Ankkurin kaupunginosassa Vesijärven rannalla. Sibeliustalo on nimetty säveltäjä Jean Sibeliuksen mukaan.
Yleistä
right|250px|thumb|Pääsisäänkäynti right|250px|thumb|Pääsali Vuoden 2000 keväällä valmistunut rakennuskokonaisuus koostuu neljästä osasta: suuresta salista, saneeratusta ja punatiilisestä entisestä puusepäntehtaasta, kongressisiivestä ja suuresta Metsähalli-lämpiöstä. Pääsalin ulkopinta on lasia, joten pääsalin vaaleita puisia seinärakenteita voi katsella myös ulkoa.
Tiilinen osa on vuosina 1907–1908 rakennettu Lahden vanhin säilynyt teollinen rakennus. Alun perin rakennus toimi sulfaattiselluloosatehtaana kapteeni August Fellmanin omistaman Lahden Höyrysaha Osakeyhtiön yhteydessä. Useaan otteeseen laajennetussa rakennuksessa ovat toimineet myös lasitehdas, puujauho-, puusepän- ja puutalotehdas. Sibeliustalon sisäänkäynnin tiilinen osuus on jäännös alkuperäisestä rakennuksesta.
Australialainen lehti The Sydney Morning Herald valitsi vuonna 2009 Sibelius-talon yhdeksi kymmenestä maailman parhaasta konserttitalosta. Sibeliustalo sisältyi myös The Guardianin kymmenen parhaan konserttitalon listaan vuonna 2015, ja The Wall Street Journalin nimeämien Euroopan viiden parhaimman konserttisalin joukkoon.
Johto
Sibeliustalon johtajina ovat toimineet: Vuoden 2015 marraskuussa uutisoitiin Sibeliustalon ja Lahden messujen toiminnan yhdistämisestä. Tavoitteena on myynnin ja markkinoinnin yhdistäminen, yhtiöiden vahvistaminen ja synergia. Uudeksi yhdistyneiden tapahtumatalojen toimitusjohtajaksi valittiin tammikuussa 2016 Emilia Mäki.
Tilaisuuksia
Sibeliustalossa järjestettiin EU-maiden epävirallinen huippukokous Suomen EU-puheenjohtajuuskaudella lokakuussa 2006.
Lahden kansainvälinen urkuviikko järjestetään Ristinkirkon lisäksi osaksi Sibeliustalolla. Sibeliustalolle on hankittu tätä varten ranskalaisromanttista tyyliä edustavat urut, jotka otettiin käyttöön vuonna 2007. Sibeliustalo on Sinfonia Lahden kotisali.
X-prophets
X-Prophets on suomalainen rockyhtye. Yhtyeen debyyttialbumi Freak Show julkaistiin 15. maaliskuuta 2006. X-Prophets nousi julkisuuteen, kun sen kappale ”Gotta Get Away” valittiin tosi-tv-ohjelma Big Brotherin 1. tuotantokauden tunnuskappaleeksi syksyllä 2005. Yhtye esiintyi "huppupäisenä" ko. ohjelman avajaisissa ja finaalissa. Ensimmäinen virallinen singlejulkaisu "So Long Goodbye" nousi suomen virallisen sinkkulistan ykköseksi ja oli mm. Radio Cityn toivotuin ja Radio Suomipopin soitetuin kappale.
Sibeliustalo
Tilaisuuksia
Eduskuntavaalien 2011 ääntenlaskentailtana Sibeliustalossa järjestettiin kantahämäläistyyppiset vaalivalvojaiset, jossa mukana olivat kaikki eduskuntapuolueet.