cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laulu tulipunaisesta kukasta (romaani)
Henkilöt
Maiju-sisar: Olavin edesmennyt sisko. Olavi kuvittelee Maijun puhuvan hänelle ja moittivan tyttöjen sydämillä leikkimisestä. Sisar on Olaville kuin omatunto, joka yrittää saada tätä tekemään hyvää.
Miljöö ja kerronta
Laulun ympäristökuvaus perustuu vankasti Linnankosken omiin kokemuksiin. Tukkilaisten omalaatuinen maailma oli keskeinen osa Linnankosken nuoruutta. Hän rakensi harhailevalle Olaville omista kokemuksistaan toimivan ja aidon suomalaisen miljöön. Tapahtumien keskeisenä sijaintipaikkana on romaanissa pikkupiirteitä ja monia paikannimiä myöten kartoitettu kirjailijan nuoruuden aikainen kotikylä Askolan Vakkola. Kirjassa mainittu Kohiseva kuvaa Vakkolan koskea.
Laulu tulipunaisesta kukasta on kirjoitettu kaikkitietävän kertojan kautta. Olavin seikkailuja ja tuntemuksia kuvataan kertojan kautta. Kerronta tapahtuu välillä erilaisten esineiden ja asioiden keskustelujen kautta, esimerkiksi ikkunalaudalla kasvavat kukat keskustelevat ja pohdiskelevat Olavin tekemisiä.
Romaanissaan Linnankoski hyödynsi runsaasti omia kokemuksiaan. Hän oli elänyt intohimoa ja ristiriitoja täynnä olevan nuoruuden, mutta oli kirjaa kirjoittaessaan ollut jo muutaman vuoden naimisissa. Paneutuessaan kirjoittamaan halusi hän olla kerronnassaan mahdollisimman totuudenmukainen. Esikuvat ja kirjaan päätyneet henkilöt ja tapahtumat olivat lähellä toisiaan, mutta suoranaisesta jäljentämisestä ei ollut kyse, vaan Linnankoski muokkasi ja valikoi niitä omaan käyttöönsä.
Teemat ja tulkinta
Linnankosken kirjailijantyön perusteemat ovat esikoisteoksesta lähtien olleet mukana hänen tuotannossaan: ihmisessä itsessään vallitseva hyvän ja pahan taistelu ja tästä seuraavat syyllisyyden, rangaistuksen ja sovituksen moraaliset ongelmat. Raamattu oli Linnankoskelle se perusteos, joka eettisellä tasolla muovasi hänen maailmankatsomustaan. Hän näki maallisen elämän ainutkertaiseksi tapahtumaksi, josta ihminen itse ja yksin on vastuussa. Linnankoskella oli kolme aatetta, joita hän omassa elämässään ja myös kirjallisessa tuotannossaan vaali ja toteutti: kansan valistaminen, suomalaiskansallisen identiteetin vahvistaminen sekä jokaisessa ihmisessä piilevä ihmisyys. Teoksessa Laulu tulipunaisesta kukasta esiintyviä teemoja ovat kasvu ihmisenä, rakkaus, syyllisyys ja menneen sovitus.
Aikalaisvastaanotto ja asema
Laulu tulipunaisesta kukasta on yksi kotimaisen kaunokirjallisuuden myydyimmistä teoksista ja Kalevalan ohella kansainvälisesti tunnetuin suomalaisen kirjallisuuden tuote. Se teki Johannes Linnankoskesta hetkessä kirjallisen kuuluisuuden koko kansan keskuudessa ja hänen maineensa levisi myös maan rajojen ulkopuolelle. Esimerkiksi Ranskassa käännöksestä on tähän mennessä otettu 53 painosta.
Laulu tulipunaisesta kukasta sai hyvät arvostelut ja sitä myöten suuren suosion kansan keskuudessa. Johannes Linnankoskesta tuli pian kotimaisen kirjallisuuden kuuluisuus ja teos näkyi seuraavan neljän vuosikymmenen ajan Suomen kaunokirjallisuuden myynnin kärkisijoilla. Teoksen romanttiset kuvaukset herättivät myös kohua. Teos sai Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon.
Teos muualla
Johannes Linnankosken teoksia on käännetty käännettiin useille kielille, muun muassa ruotsin, saksan ja viron kielille.
Laulu tulipunaisesta kukasta -romaanista on tehty useita elokuvasovituksia. Ruotsissa kolmesti ja Suomessa kahdesti. Suomalaiset ohjaajat ovat Teuvo Tulio vuonna 1938 ja Mikko Niskanen vuonna 1971. Elokuvaversio oli ruotsalaiselle Mauritz Stillerille matkalippu menestykseen, eikä Laulu tulipunaisesta kukasta ole menettänyt viehätystään ja tehoaan vuosikymmenten saatossakaan: se lukeutuu ruotsalaisen mykkäelokuvan suuruuksien joukkoon.
Sonja – The White Swan
Sonja – The White Swan on norjalainen draamaelokuva vuodelta 2018, jonka on tuottanut Maipo Film. Elokuvan on ohjannut Anne Sewitsky. Elokuva perustuu osittain tositapahtumiin. Se kertoo nykyaikaisen kaunoluistelun kehittäjästä Sonja Heniestä (1912–1969), joka oli myös elokuvanäyttelijä. Elokuvan luistelukohtauksissa häntä esitti Kiira Korpi.
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 2010
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 2010 pidettiin 6. toukokuuta. Tavallisesti kaksipuoluejärjestelmää käyttävässä Britanniassa yksi puolue on saanut enemmistön parlamenttiin. Vuoden 2010 vaaleissa näin ei kuitenkaan käynyt, ja puolueet aloittivat hallitusneuvottelut. Edellisen kerran pääpuolue ei saanut enemmistöä vuoden 1974 vaaleissa, jolloin pidettiinkin pikaisesti uudet vaalit.
Nadežda von Meck
Nadežda meni vuonna 1847 naimisiin Karl von Meckin kanssa. Pari sai 18 lasta. Karl kuoli vuonna 1871, ja leskeksi jäätyään Meck aloitti uransa taiteidentukijana. Meck teki vuosina 1877–1890 huomattavaa yhteistyötä Tšaikovskin kanssa. Meck ei kuitenkaan koskaan tutustunut säveltäjään henkilökohtaisesti.
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 2010
Vaalit voitti konservatiivipuolue. Työväenpuolue menetti lähes sata edustajaansa. Liberaalidemokraattien puoluejohtaja Nick Clegg menestyi vaaleja edeltävissä väittelyissä hyvin, mutta lopulta, ääniosuuden pienestä kasvusta huolimatta, puolueen edustajamäärä laski viidellä.
Nadežda von Meck
Meck tuki Tšaikovskin säveltäjänuraa lahjoittamalla tälle taloudellista apua 6 000 ruplaa vuodessa. Meck lopetti tuen tarjoamisen vuonna 1890 mahdollisesti säveltäjän homoseksuaalisuuden paljastuttua.
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 2010
Tulokset
250px|thumb|Edustajapaikkojen jakauma puolueittain (649 paikkaa, yksi ilmoitetaan myöhemmin ehdokkaan kuoleman johdosta).
Matti Pennanen
Matti Pennanen -nimisiä henkilöitä ovat:
Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit
Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit on Unescon maailmanperintöluettelon kohde Japanissa. Se sijaitsee Kiin niemimaalla ja on muodostunut kolmesta pyhästä alueesta ja pyhiinvaellusreiteistä, jotka yhdistävät pyhät paikat toisiinsa ja Naran ja Kioton muinaisiin pääkaupunkeihin. Kokonaisuudessaan maailmanperintökohde on laajuudeltaan 495,3 hehtaaria, joista reitit kattavat 293,2 hehtaarin alueen. Pyhiinvaellusreitit eivät ole jatkuvia, sillä kohteesta haluttiin jättää pois alueet, joissa on selvästi moderneja vaikutteita. Kohde liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 2004.
Kaarlo Vaala
Kaarlo Oskar Eino Vaala (vuoteen 1924 Vihervirta; 15. tammikuuta 1899 Turku – 13. tammikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja kenraaliluutnantti, joka toimi muun muassa rajavartiostojen päällikkönä.
Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit
Kiin niemimaan vuoristot kohoavat 1 000–2 000 metrin korkeuteen, ja vuoret ovat jyrkkiä ja jylhiä. Vuoristo on kostea, ja se on metsäinen. Vuorten välissä on runsaasti jokia, virtoja ja vesiputouksia. Alueen luonnonkauneutta on todennäköisesti arvostettu jo esihistoriallisella kaudella. Kii-vuoriston kolmesta pyhästä paikasta tuli merkittäviä palvontapaikkoja 1000- tai 1100-luvulla. Tämän jälkeen alueesta tuli suosittu rituaalipaikka ja myöhemmin retkeilyalue. 2000-luvun alussa alueella vieraili vuosittain noin 15 miljoonaa ihmistä.
ICOMOSin mukaan Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit täyttävät neljä maailmanperintökohteen kriteeriä :
Kaarlo Vaala
Sisällissodassa 1918 Vaala oli vapaaehtoisena suojeluskunnassa plutoonanpäällikkönä. Vaala valmistui upseeriksi Tykistökoulusta 1918 ja kävi Sotakorkeakoulun 1924–1926 (yeleisesikuntaupseeri 1927). Vuosina 1920–1926 hän toimi nuorempana upseerina sekä patterin päällikkönä Jääkäritykistörykmentissä. 1926–1933 hän työskenteli yleisesikunnassa toimistoupseerina ja -päällikkönä. Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirissä Vaala toimi piiripäällikkönä 1933–1940 sekä sodan aikaan myös Suojeluskuntain päällystökoulun johtajana 1940–1944.
Ylennykset: Vänrikki 1918, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1933, eversti 1940, kenraalimajuri 1952, kenraaliluutnantti 1956.
Nadežda von Meck
Tšaikovski omisti mm. neljännen sinfoniansa Meckille. Meck kuoli 1894, vuotta myöhemmin kuin Tšaikovski.
Timo Kelaranta
Timo Sakari Kelaranta (s. 22. toukokuuta 1951 Helsinki) on espoolainen valokuvaaja, joka valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta 1975. Hän toimi Taideteollisen korkeakoulun lehtorina 1983–1992, apulaisprofessorina 1992–1994 ja professorina 1999–2001. Vuodet 1994–1999 hän oli taiteilijaprofessori. Kelaranta on saanut valokuvataiteen valtionpalkinnon 1985 ja 1991 sekä valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan 2002.
Kelaranta on pitänyt yksityisnäyttelyn Chiassossa, Chicagossa, Lundissa, Madridissa, Nizzassa, Odensessa ja Pariisissa sekä osallistunut yhteisnäyttelyihin Amsterdamissa, Karlsruhessa, New Yorkissa ja Tukholmassa. Lisäksi hän on pitänyt retrospektiiviset näyttelyt Ljubljanassa 1992 ja Suomen valokuvataiteen museossa Helsingissä 2012. Kelarannan teoksia on Suomen valokuvataiteen museon,Kiasman, Espoon kaupungin ja Tukholman Moderna museetin kokoelmissa.
Kelaranta on jäsenenä vuonna 1973 perustetussa SAFTRA-valokuvaosuuskunnassa, jonka muut jäsenet ovat Ben Kaila, Matti Koivumäki, Veli-Heikki Uusitupa ja Risto Vuorimies. Valokuvauksen lisäksi ryhmä on muun muassa suunnitellut suuren määrän suomalaisia äänilevykansia.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli valokuvaaja Eeva Nikkonen (k.), toinen Auli Leskinen.
Kelarannalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 2012 ja taiteilijaeläke vuonna 2014.
Käsämä
pienoiskuva|Kesäinen tienvarsinäkymä lähellä [[Vaivion risteystä]] Käsämä on kylä Liperissä. Käsämästä on matkaa Joensuuhun noin 25 kilometriä, Liperin kirkonkylälle 13 kilometriä ja Viinijärvelle 10 kilometriä. Asukkaita kylässä on noin 650.
Mini John Cooper Works Buggy
Mini John Cooper Works Buggy on BMW:n omistaman Minin valmistama erämaaralliauto, jolla on voitettu kerran erämaarallin maailmanmestaruus ja kahdesti Dakar-ralli. Saksalainen X-raid-talli on käyttänyt autoa vuodesta 2018 lähtien.
Käsämä
Käsämän koulu oli 3-opettajainen alakoulu, jossa oli 65–70 oppilasta. Koulu lakkautettiin vuonna 2014.
Mini John Cooper Works Buggy
2018
X-raidin kuljettajat Mikko Hirvonen ja Dakar-rallitulokas Bryce Menzies osallistuivat uudella autolla Dakar-ralliin 2018. Hirvonen sijoittui 19:nneksi ja Menzies keskeytti. Parhaimmillaan Menzies oli kilpailussa neljäntenä.
2019
Seuraavan vuoden Dakar-ralliin Peugeotilla ajaneet Stéphane Peterhansel, Carlos Sainz ja Cyril Despres siirtyivät X-raidin Minille. Despres sijoittui kolmikosta parhaiten, viidenneksi. Sainz sijoittui 13:nneksi voitettuaan yhden erikoiskokeen, kun taas Peterhansel keskeytti voitettuaan sitä ennen kaksi erikoiskoetta. Peterhansel onnistui Dakar-rallin jälkeen voittamaan helmi-lokakuun välisenä aikana ajetun erämaarallin maailmanmestaruuden.
Käsämä
Joensuusta Kuopion suuntaan lähtevä valtatie 9 ja Varkauden suuntaan lähtevä valtatie 23 sekä Pieksämäki–Joensuu-rata kulkevat Käsämän kautta. Lisäksi Liperin suunnasta tuleva seututie 482 kulkee Käsämän kautta ja jatkuu yhdystienä 5031 Polvijärven Sotkumaan. Vuoteen 1988 asti Sotkumaan johtavalla tiellä oli Käsämän lossi; sen paikalle valmistui silta, joka ylittää Viinijärven. Lähellä Käsämän kyläkeskusta sijaitsi myös Liperin rautatieasema.
Mini John Cooper Works Buggy
2020
Dakar-ralli 2020 ajettiin ensimmäistä kertaa Saudi-Arabiassa, jossa kuljettajina jatkoivat vain Sainz ja Peterhansel. Sainz sai auton ensimmäisen Dakar-rallin voiton ajettuaan kilpailun aikana neljä erikoiskoevoittoa. Saman tallin Peterhansel sijoittui kolmanneksi voitettuaan neljä erikoiskoetta.
Kaliumdikromaatti
Kaliumdikromaatti (K2Cr2O7) on kalium- ja dikromaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Luonnossa kaliumdikromaattia esiintyy harvinaisena lopetsiittimineraalina.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa kaliumdikromaatti esiintyy kirkkaan oranssinpunaisina tri- tai monokliinisinä kiteinä, jotka ovat viileään veteen kohtuullisesti liukenevia ja kuumaan veteen liukenevat erittäin hyvin. Kaliumdikromaatin 10-prosenttinen vesiliuos on hapan, pH on 3,57. Yhdiste on voimakkaasti hapettava ja reagoi kiivaasti helposti syttyvien ja hapettuvien aineiden kanssa.
Valmistus
Kaliumdikromaattia voidaan valmistaa kuumentamalla kaliumkloridin ja natriumdikromaatin vesiliuoksia. Lisäksi syntyy natriumkloridia. Laskettaessa liuoksen lämpötilaa viilenevään veteen niukkaliukoisin kaliumdikromaatti kiteytyy ensimmäisenä ja voidaan kerätä talteen.
Suuria määriä kaliumdikromaattia valmistetaan kuumentamalla kromiittimalmia kaliumkarbonaatin kanssa kalsiumhydroksidin läsnä ollessa. Tuotteina syntyy Rauta(III)oksidi ja kaliumkromaattia. Kaliumkromaatti erotetaan seoksessa liuottamalla se veteen. Kaliumkromaattiliuos muutetaan kaliumdikromaatiksi antamalla kaliumkromaatin reagoida rikkihapon kanssa. Syntyvät tuotteen kaliumdikromaatti ja kaliumsulfaatti voidaan erottaa kiteyttämällä ne.
Käyttö
Kaliumdikromaattia käytetään pyrotekniikassa, väriaineena kankaiden värjäyksessä, maalauksessa ja painoväreissä sekä korroosion estoaineena ja depolarisaattorina kuivapareissa. Aikaisemmin kaliumdikromaattia käytettiin myös ulkoisesti adstringenttinä ja antiseptisenä aineena.
Kaluimdikromaatti on vahva hapetin ja sitä käytetään orgaanisessa kemiassa alkoholien hapettamiseen. Primääriset alkoholit hapettuvat kuumennettaessa kaliumdikromaatin kanssa aldehydeiksi ja edelleen karboksyylihapoiksi. Sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Alkoholin hapettuessa kromi pelkistyy hapetusluvulta +VI hapetusluvulle +III. Samalla dikromaatti-ionin punaoranssi väri muuttuu Cr3+-ionin aiheuttamaksi vihreäksi.
Aix
Aix tarkoittaa seuraavia asioita:
Krisztián Budai
Krisztián Budai (s. 22. heinäkuuta 1979 Budapest, Unkari) on unkarilainen jääkiekkomaalivahti. Budai edustaa tällä hetkellä kasvattajaseuraansa Ferencvárosi TC:tä, ja hän on edustanut yhteensä neljää eri seuraa.
Budai on torjunut useita otteluita Unkarin maajoukkueessa, ja sai kolmoismaalivahdin paikan vuoden 2009 MM-kisoihin. Saksaa vastaan käydyssä putoamissarjan ottelussa Budai oli kuitenkin vaihtopenkillä ensisijaisena varamaalivahtina, sillä ykkösmaalivahti Levente Szuper oli kieltäytynyt pelaamasta ottelussa. Hänen tilallaan Zoltán Hetényi torjui ottelussa 41 laukausta. Saksa voitti kyseisen ottelun 1–2. Krisztián Budai ei ollut maajoukkueen riveissä edellisen vuoden 1. divisioonan MM-kisoissa.
Pelimoottori
Pelimoottori (, usein vain engine) on videopelin ohjelmistokehys, jonka päälle pelinkehittäjät voivat rakentaa pelejä pelikonsoleille, mobiililaitteille ja henkilökohtaisille tietokoneille. Tavallisesti pelimoottori sisältää muun muassa renderöintimoottorin 2D- ja 3D-grafiikalle, fysiikkamoottorin tai törmäyksen tunnistuksen, äänet, komentosarjakielen, animoinnin, tekoälyn ja lokalisointituen.
Hemiasetaalit
thumb|150px|Hemiasetaalin rakenne thumb|150px|Hemiketaalin rakenne
Pelimoottori
Komentokonsoli
Eräät pelimoottorit sisältävät komentokonsolin (pelimoottorin sisäisen komentorivin), jolla voi tehdä konfigurointitehtäviä.
Hemiasetaalit
Hemiasetaali on yhdiste, joka sisältää samaan hiiliatomiin kiinnittyneenä sekä hydroksyyli- että eetteriryhmän. Hemiasetaalia voidaan pitää aldehydin ja alkoholin additiotuotteena. Samalla tavalla ketoneista muodostuu hemiketaaleja, joita IUPAC:in nimistössä pidetään hemiasetaalien alaluokkana. Syklisiä hemiasetaaleja nimitetään laktoleiksi.
Valmistus ja ominaisuudet
Hemiasetaaleja voidaan valmistaa alkoholien ja aldehydien välisellä reaktiolla, joka on tyypiltään nukleofiilinen substituutioreaktio karbonyyliryhmään. Tässä reaktiossa käytetään tyypillisesti joko happo- tai emäskatalyyttiä. Happokatalyytti protonoi karbonyyliryhmän happiatomin, jolloin hiiliatomista tulee vieläkin elektrofiilisempi. Nukleofiilinen alkoholimolekyyli hyökkää karbonyyliryhmään, jolloin muodostuu tetraedrimäinen välituote, josta muodostuu hemiasetaali deprotonoitumisen seurauksena. Emäskatalyytti tekee alkoholista alkoksidi-ionin, joka on nukleofiilisempi kuin alkoholimolekyyli. Alkoksidi-ioni hyökkää karbonyylihiileen ja muodostuneen välituotteen protonointi johtaa hemiasetaaliin. Sekä happo- että emäskatalyytit katalysoivat myös hemiasetaalin hydrolyysiä.
Pelimoottori
Middleware
Pelimoottoreita ja niihin liittyvää teknologiaa kutsutaan usein middleware-termillä. Middleware-ohjelmistoa on muutakin käytössä kuten fysiikkamoottoriin (Havok), renderöintioptimointiin (ks. Umbra SDK) ja audiokäsittelyyn (ks. FMOD, Wwise). Muita usein käytettyjä erikoistuneita middleware-ohjelmia ovat kasvillisuuden ohjelmointiin ja animointiin tarkoitettu SpeedTree. CRI on useita ominaisuuksia sisältävä laajalti käytetty middleware.
Hemiasetaalit
Valmistus ja ominaisuudet
thumb|500px|center|Hemiasetaalin muodostuminen alkoholista ja aldehydistä happokatalyysillä
Myös ketonit reagoivat happo- tai emäskatalysoituna hemiasetaaleja, joita kutsutaan hemiketaaleiksi. Nämä reaktiot ovat kuitenkin usein hitaampia kuin vastaavat aldehydien reaktiot.
Pelimoottori
Lisensointi
Pelimoottorien lisensointi on yleistä. Lisensointi antaa uusille pelinkehittäjille mahdollisuuden luoda uusia pelejä nopeammin, kun ohjelmarunkoa ei tarvitse rakentaa alusta asti.
Hemiasetaalit
Valmistus ja ominaisuudet
thumb|500px|center|Hemiketaalin muodostuminen ketonista ja alkoholista happokatalysoituna
Hemiasetaali muodostuu välituotteena alkoholien ja aldehydien tai ketonien välisissä happokatalysoidussa reaktiossa, joissa muodostuu asetaaleja tai ketaaleja. Muodostuminen edellyttää usein ylimäärää alkoholia. Hemiasetaalit ovat useimmiten melko epästabiileja, eikä niitä saada eristetyksi liuoksista. Elektroneja puoleensa vetävät substituentit, kuten halogeenit kuitenkin lisäävät stabiiliutta. Sykliset hemiasetaalit eli laktolit sen sijaan ovat hyvinkin stabiileja ja luonnossa sokerimolekyylit esiintyvät liuoksissa hemiasetaalimuodoissaan furanooseina ja pyranooseina.
Pelimoottori
Lisensointi
Useat yritykset ovat keskittyneet vain ja ainoastaan kehittämään lisensoitavia pelimoottoreita.
Komponentit
Tyypillisiä osa-alueita modernin pelimoottorin toteutuksessa ovat:
Pelimoottoreita
Pelimoottoreita on kehitetty useita ja kehitetään edelleen. Luettelot pelimoottoreista ovat jatkuvasti muuttuvaa tietoa.
Asemavaltuutus
Asemavaltuutus on sellainen valtuutus, joka perustuu henkilön työsuhteeseen tai muuhun sopimussuhteeseen toisen kanssa. Tällöin henkilöllä on asema, johon lain tai yleisen tavan mukaan liittyy kelpoisuus toimia toisen henkilön tai oikeushenkilön puolesta. Asemavaltuutuksen saaneen henkilön valtuutus ei siis perustu kirjalliseen tai suulliseen ilmoitukseen valtuutuksen olemassaolosta, vaan valtuutetun ulkoiseen asemaan. Valtuutetun oman työnantajansa tai muun toimeksiantajan puolesta tekemä oikeustoimi sitoo tätä, ellei voida osoittaa valtuutetun ylittäneen kelpoisuuttaan. Asemavaltuutus on esimerkiksi kaupan työntekijällä siinä laajuudessa kuin hänen työnkuvansa edellyttää. Asemavaltuutus on prokuran ja valtakirjan ohella yleinen ja tärkeä valtuutuksen laji. Muita lajeja ovat esimerkiksi julkinen valtuutus ja kirjallinen valtuutus.
Jalomedestäjät
Jalomedestäjät (Chalcomitra) on medestäjien (Nectariniidae) heimoon kuuluva varpuslintusuku. Jalomedestäjien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan seitsemän lajia. Joissain lähteissä suvun lajit luetaan kuuluvaksi medestäjien (Nectarinia) sukuun.
Emil Warburg
Emil Gabriel Warburg (9. maaliskuuta 1846 Altona – 28. heinäkuuta 1931 Bayreuth) oli saksalainen fyysikko, joka oli uransa aikana fysiikan professori Strasbourgin, Freiburgin ja Berliinin yliopistoissa. Hän toimi Deutsche Physikalische Gesellschaftin puheenjohtajana vuosina 1899–1905.
Warburg tutki kineettistä kaasuteoriaa, sähkönjohtavuutta, kaasupurkauksia, lämpösäteilyä, ferromagnetismia ja valokemiaa. Kahdelle hänen oppilaistaan on myönnetty Nobel-palkinto: James Franck (Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1925) ja Hans von Euler-Chelpin (Nobelin kemianpalkinto vuonna 1929). Hänen oppilaitaan olivat myös Eduard Grüneisen, Robert Pohl ja Erich Regener.
Emil Warburg oli Nobel-palkitun lääketieteilijän Otto Heinrich Warburgin isä.
Sukkula-ahvenet
Sukkula-ahvenet (Crenicichla) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluvat seuraavat lajit:
Kotiseutumuseo
thumb|220px|[[Utajärvi|Utajärven kotiseutumuseo.]] thumb|220px|[[Pukkilan kotiseutumuseo.]] Kotiseutumuseot ovat paikallista historiaa ja perinnettä tallentavia ja esitteleviä paikallismuseoita. Museoiden esineistö liittyy usein maatalouteen ja kuvaa erityisesti aikaa ennen maatalouden koneistumista.
Suomen Kotiseutuliitto on keskeinen toimija paikallis- eli kotiseutumuseoiden alalla.
Suomessa on lähes 1 000 kotiseutumuseota ja niitä on lähes jokaisessa Suomen kunnassa ja kylässä. Museot on monesti sijoitettu vanhoihin monikerroksisiin viljamakasiineihin tai vanhoihin talonpoikaispihapiireihin. Museoita ylläpitää joko kunta tai paikallinen kotiseutuyhdistys. Kotiseutumuseot ovat pääasiassa ei-ammatillisesti hoidettuja ja niitä ylläpidetään vapaaehtoisvoimin.
Viime sotien jälkeen perustettiin lukuisia kotiseutuyhdistyksiä. Yksi niiden päätavoite oli saada aikaan "meistä ja menneisyydestämme" kertova oma museo.
Aiheesta muualla
Tietoa eri alueiden kotiseutumuseoista:
Fish and chips
Ruokalaji koostuu uppopaistetusta leivitetystä kalafileestä, useimmiten turskasta, punakampelasta tai koljasta, sekä ranskalaisista perunoista. Perunoiden uskotaan olevan alkujaan ennemminkin kalan korvike kuin lisuke. Suomessa fish and chips -annoksia on tarjolla joissakin ravintoloissa ja grillikioskeissa. Annoksia on saatavilla myös valmispakasteena.
Fish and chips englanninkielisessä maailmassa
pienoiskuva|Ensimmäisen fish and chips -myyntipaikan muistolaatta Oldhamissa vuonna 2007. Yhdistyneessä kuningaskunnassa annoksia myydään useimmiten grillikioskia vastaavissa myyntikojuissa tai pubissa oluen kanssa. Ensimmäinen myyjä aloitti toimintansa vuonna 1860 Oldhamissa. Toisen maailmansodan aikana brittihallitus piti huolen siitä, ettei fish 'n' chips joutunut kortille. Tarkoituksena oli ylläpitää kotirintaman taistelutahtoa. . Vuodesta 1988 Yhdistyneessä kuningaskunnassa on jaettu National Fish And Chips Award -palkintoa ansioituneelle alan toimijalle.
Dublinissa ruokalajiin viitataan usein nimellä "one and one". Tämän taustalla on 1880-luvulla kaupungin ensimmäisen fish and chipsin myyneen italialaisen Giuseppe Cervin vaimo Palma, joka kysyi asiakkailta "yksi tällainen ja yksi tuollainen?"
Yhdistyneessä kuningaskunnassa joillain fish and chipsiä tarjoilevilla ravintoloilla on huvittavia nimiä, kuten esimerkiksi "A Salt and Battery", "The Codfather", "The Frying Scotsman", "Oh My Cod", "Frying Nemo" tai "Rock and Sole".
Käytännöllinen syllogismi
Käytännöllinen eli praktinen syllogismi on käytännöllinen päätelmä, joka on esitetty syllogismin muodossa. Sen mukaisesti tarkoituksellinen toiminta tapahtuu niin, että tekijä tavoittelee jotakin, mitä hän haluaa, ja uskoo, ettei saa sitä, ellei tee jotakin. Tällöin toiminta seuraa johtopäätöksenä annetuista premisseistä. Käytännöllinen syllogismi tarjoaa mallin, jolla ihmisen toimintaa voidaan selittää hänen pyrkimyksistään käsin.
Käytännöllisen syllogismin ajatus on peräisin Aristoteleelta, joka käsitteli sitä erityisesti teoksessaan Nikomakhoksen etiikka (kirja VII, luku 3). Aristoteleen mukaan käytännöllisessä päätöksenteossa ja toiminnassa yhdistyvät aistihavainto (aisthesis); järki tai ymmärrys (nous); ja käytännöllinen viisaus (fronesis). Aristoteleen käytännöllisen syllogistiikan kuvaus ei kuitenkaan ole yhtä täsmällinen kuin teoreettisen syllogistiikan kuvaus teoksessa Ensimmäinen analytiikka, ja siitä on erilaisia tulkintoja.
Käytännöllisen syllogismin yleinen muoto
Positiivinen syllogismi:
Negatiivinen syllogismi:
Esimerkkejä
Positiivinen syllogismi:
Negatiivinen syllogismi:
Käytännöllinen syllogismi ja akrasia
Käytännöllinen syllogismi liittyy Sokrateen opetukseen, jonka mukaan ihminen, joka tietää mikä on oikein, myös toimii oikein. Aristoteles otti etäisyyttä tähän ajatteluun, ja pyrki selvittämään, miksi ihmiset kuitenkin usein syyllistyvät heikkoluonteisuuteen (akrasia). Jotkut ovat myöhemmin tulkinneet akrasian johtuvan siitä, että heikkoluonteinen ihminen hairahtuu käytännöllisen syllogismin premisseissä esimerkiksi tietämättömyyttään. Aristoteleen mukaan akrasia oli kuitenkin nimenomaan luonteen heikkoutta, ei tietämättömyyttä.
Erään perinteisen tulkinnan mukaan yksittäistapauksessa halu tehdä jotain voi olla niin voimakas, että se peittää alleen toissijaisen eli uskomuspremissin, vaikka ensisijainen eli arvopremissi käskeekin olemaan tekemättä kyseistä asiaa. Tällöin esimerkiksi henkilö, joka on päättänyt lopettaa tupakoinnin, voi kuitenkin yksittäistapauksissa (myös toistuvasti) langeta savukkeeseen. Aristoteleen mukaan ei kuitenkaan ollut mahdollista, että henkilö valitsisi tietoisesti toisin kuin mitä järki suosittaa.
Henri Poincaré
Jules Henri Poincaré (29. huhtikuuta 1854 Nancy – 17. heinäkuuta 1912 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, teoreettinen fyysikko ja tieteenfilosofi.
Societas pro Fauna et Flora Fennica
Societas pro Fauna et Flora Fennica, lyhyemmin Fauna ja Flora -seura tai ”Fauna-seura”, on syksyllä 1821 Turussa perustettu Suomen eläimistön ja kasviston tutkimusseura. Se on Suomen vanhin tieteellinen seura.
Henri Poincaré
Elämä
Poincaré opiskeli École Polytechniquessa aikoen aluksi kaivosinsinööriksi, mutta päätyi ammattimatemaatikoksi. Väitöskirja ilmestyi 1878. Se käsitteli differentiaaliyhtälöiden yleistä teoriaa. Poincarésta tuli Caenin yliopiston matematiikan professori vuonna 1879 ja Pariisin yliopiston matemaattisen fysiikan professori 1886. Ranskan tiedeakatemian esimieheksi Poincaré nimitettiin 1906.
Societas pro Fauna et Flora Fennica
Suomen suuriruhtinaskunnan aika
Vuoden 1821 syksyllä yliopiston luonnonhistorian ja taloustieteen professori Carl Reinhold Sahlbergin luona Turussa kokoontui yhdeksän nuorempaa yliopiston opettajaa ja opiskelijaa keskustelemaan keinoista, miten parhaiten pystyttäisiin kokoamaan Suomen eläimistön ja kasviston aineistoa tutkimuskäyttöön. Tässä yhteydessä päätettiin perustaa seura, jonka puheenjohtajaksi valittiin professori Sahlberg.
Henri Poincaré
Elämä
Poincaré on haudattu Pariisiin Montparnassen hautausmaalle.
Societas pro Fauna et Flora Fennica
Suomen suuriruhtinaskunnan aika
Innokkaan keräystoiminnan seurauksena pystyttiin pian luovuttamaan silloiselle yliopistolle, Turun akatemialle suurehko luonnonaineistokokoelma, jota varten saatiin myös huoneisto. Turun palo 4. syyskuuta 1827 kuitenkin tuhosi koko yliopiston ja samalla seuran vuosien aikana kootun aineiston lähes kokonaan. Tämä tapahtuma uhkasi tyrehdyttää nuoren luonnonystävien yhdistyksen toiminnan. Puheenjohtaja professori Sahlberg pystyi kuitenkin keväällä 1829 Helsingissä innostamaan seuran toiminnan uuteen alkuun. Laadittiin säännöt, joiden mukaan seuran toiminta jatkuisi seuraavasti: ”Seuran tarkoituksena on perustaa suomalainen luonnonhistoriallinen museo ja hankkia aineksia mahdollisimman täydellistä Suomen eläimistöä ja kasvistoa varten 1:ksi keräämällä ja säilyttämällä Suomen alueen luonnonesineitä, 2:ksi kokoamalla tietoa näistä ja 3:ksi muodostamalla kokoelmien aineelliseksi tueksi pysyväinen rahasto.”
Puijonlaaksontie
Puijonlaaksontie on 2+2-kaistainen katu Kuopiossa. Tie alkaa Savilahdentien ja Niiralankadun risteyksestä ja päättyy Puijonkadun, Puijontien ja Kellolahdentien risteykseen. Tie kulkee koko matkan valtatie 5:n rinnalla, ja sen varrella sijaitsee mm. Kuopion yliopistollinen sairaala.
Henri Poincaré
Tutkimukset
Poincarén tutkimustyö oli laaja-alaista. Hän oli myös topologian uranuurtaja ja lukuteorian edistäjä. Taivaanmekaniikkaan liittyen hän tutki niin sanottua kolmen kappaleen ongelmaa, jopa yleisessä muodossa n:n kappaleen ongelmana, mutta tämän kysymyksen yleinen ratkaisu lienee todistettu mahdottomaksi. Selvennys: kahden kappaleen tapauksessa kummankaan liike-energia ei koskaan tule niin suureksi, että se saavuttaisi pakonopeuden (systeemistä, massakeskipisteestä), kolmen kappaleen tapauksessa näin tapahtuu harvoin ja useamman kappaleen tapauksessa joskus nopeastikin, sillä liikeyhtälöiden ratkaisuun tulee välttämättä kahdessa jälkimmäisessä tapauksessa ääretön.
Poincaré myös kehitti Poincarén otaksuman, jonka todistaminen oli matemaatikoille erityisen vaikeaa koko vuosisadan. Vasta vuonna 2002 Grigori Perelman todisti sen oikeaksi.
Societas pro Fauna et Flora Fennica
Suomen suuriruhtinaskunnan aika
Professori Sahlberg pystyi persoonallisuudellaan tasoittamaan erimielisyydet ja hankkimaan seuralle arvovaltaa. Hänen teoksensa Suomen hyönteisistä antoi nuoremmille uutta innostusta tutkimustyöhön. Vähitellen kokoelmiin saatiin uutta aineistoa varsinkin vuodesta 1838 alkaen, kun seuran avustuksella keräilyä alettiin suorittaa eri puolilla Suomea. Seuran puheenjohtajaksi tuli vuonna 1842 eläin- ja kasvitieteen professori Johan Magnus af Tengström, koska seuran sääntöjen mukaan Sahlberg siirtyi pois tästä tehtävästä. Tengström ei kuitenkaan pystynyt puheenjohtajana samaan kuin Sahlberg ja seuran toiminta hiipui. Kuitenkin seurassa oli mukana William Nylander, jonka ansiota on, ettei seura kokonaan kuollut, vaan hän pystyi saamaan seuran työhön enemmän tieteellisyyttä ja panemaan alulle julkaisutoiminnan, josta tehtiin päätös vuonna 1846. Parin vuoden kuluttua Suomen Tiedeseuran julkaisujen yhteydessä ilmestyi ensimmäinen vihkonen sarjaa ”Notiser ur Sällskapet pro Fauna et Flora Fennica förhandlingar” (Tietoja Suomen eläimistön ja kasviston tutkimusseuran toimialoilta). Tutkimuksia tehtiin myös yli itärajan Vienaan ja Äänisen Karjalaan, sillä Nylander korosti näiden kuulumista valtiolliseen Suomeen.
Professori af Tengström luopui vuonna 1849 puheenjohtajuudesta korkean ikänsä takia. Hän oli silloin 56-vuotias. Seuran sääntöjä oli muutettu edellisenä vuonna niin, että uusi puheenjohtaja valitaan aina vuosittain vuosikokouksessa 13. toukokuuta Flooran päivänä. Alexander von Nordmann, valtiomies ja ulkomailla kuuluisaksi tullut tiedemies, eläin- ja kasvitieteen professoriksi tuolloin äskettäin valittu tuli seuraavaksi puheenjohtajaksi. Hän oli tottunut Etelä-Venäjällä virkavaltaiseen järjestykseen ja sai muutamissa riitakysymyksissä runsaasti vastustusta osakseen ja erosi siitä syystä jo samana vuonna. Tämä oli aiheuttaa seurassa täydellisen hajaannuksen ja välien katkeamisen yliopistoon. Vuonna 1850 puheenjohtajaksi tullut fysiikan professori Adolf Moberg sai puolueettomalla ja taidokkaalla toiminnallaan mielet rauhoittumaan. Moberg oli tunnettu luonnon vuosijaksottaisten ilmiöiden tutkija ja vähitellen saatiin yliopiston kanssa sopimus, jonka mukaan seura luovutti sille kokoelmansa, jotta voitaisiin perustaa erityinen suomalainen luonnonhistorian museo.
Jäkälätutkijana ulkomailla tunnetuksi tullut William Nylander kutsuttiin kasvitieteen professoriksi yliopistoon, missä hän aloitti vuonna 1859 ja hänestä tuli seuran puheenjohtaja Mobergin erottua. Nylander pystyi yhdistämään yliopiston ja seuran pyrkimykset kasvitieteen alalla. Seuran toiminnassa alkoi kasvitieteen puolella tasainen nousukausi, joka jatkui senkin jälkeen, kun Nylander jätti virkansa vuonna 1863 yliopistossa ja siirtyi ulkomaille. Toisin oli eläintieteen puolella, sillä kokoelma oli hajallaan eri henkilöiden hoidossa ja erimielisyydet eivät edistäneet niiden liittämistä yhtenäiseksi kokoelmaksi ja museoksi. Nylanderin aikana kokoukset muuttuivat arvokkaammiksi, mutta seuran toiminta painottui kasvitieteen puolelle. Aikaisemmin kokouksissa oli luettu korkeintaan otteita keräilijöiden matkakertomuksista, Nylander vaikutti siihen, että myös seuran tutkimusalaan kuuluvia esitelmiä alettiin toistuvasti pitää. Retkeilytoiminta lisääntyi ja muun muassa nelihenkinen tutkimusretkikunta kävi kesällä 1861 Lapissa.
Moberg palasi puheenjohtajaksi Nylanderin erottua vuonna 1864. Hän halusi estää seuran uudelleen hajaantumisen. Vuonna 1866 puheenjohtajaksi valittiin ulkomaillakin sammaltutkijana tunnettu kasvitieteen professori Sextus Otto Lindberg, joka, vaikka olikin ruotsalainen, toi innostusta suomalaisiin luonnontieteen tutkimuksiin ja onnistui huumorintajuisena torjumaan seuran sisäisiä ristiriitoja. Nuori Johan Axel Palmén aloitti eläintieteellisten kokoelmien järjestelyt ja tutkimusretkiä alettiin tehdä joka vuosi. Samoihin aikoihin hyönteistutkijan J. A. Sahlbergin aloitettua keräilymatkansa hyönteiskokoelmat kasvoivat nopeasti. Hänen vaikutuksestaan seuran julkaisusarja Notiser, jota oli siihen mennessä ilmestynyt 11 vihkoa, jaettiin vuodesta 1876 lähtien kahdeksi sarjaksi. Toinen ”Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica” (Suomen eläimistön ja kasviston tutkimusseuran julkaisu) sisälsi siitä lähtien laajat, tieteelliset julkaisut ja toinen ”Meddelanden från Societas pro Fauna et Flora Fennica” (Suomen eläimistön ja kasviston tutkimusseuran tiedonantoja) seuran pöytäkirjoja ja pieniä tiedonantoja. Tehtiin myös suurempia valtion avustamia tutkimusmatkoja kuten vuonna 1867 läntiseen Suomen Lappiin ja vuonna 1887 Kuolan niemimaalle.
Tunnettu kasvien tutkija, mielisairaalan ylilääkäri Thiodolf Saelan toimi seuran puheenjohtajana vuosina 1889–1892 professori Lindbergin kuoleman jälkeen. Häntä seurasi puheenjohtajana Johan Axel Palmén, eläintieteen professori, joka toimi seuran puheenjohtajana kuolemaansa saakka kevättalveen 1919. Hän osasi taitavasti johtaa seuraa myös valtiollisesti vaikeina aikoina. Seuraava puheenjohtaja, 1919–1920, oli alemman vesieläimistön tutkija eläintieteen professori Kaarlo Mainio Levander. Vuodesta 1920 seuraa johti kasvitieteen dosentti tohtori Alvar Palmgren. Hänen aikanaan kokoukset olivat vilkkaita, niitä pidettiin usein ja tieteellisyyttä lisättiin. Vesistöjen kasvi- ja eläinryhmiä tutkittiin paljon ja varsinkin vesissä eläviä alempia muotoja. Kokoelmat kasvoivat ja tutkimus kohdistui erityisesti maantieteellisiin seikkoihin vaikuttaneisiin tekijöihin, kasvupaikkoihin, sukulaisuussuhteisiin ja elämäntapoihin. Myös luonnonsuojeluasiat tulivat ajankohtaisiksi. Tätä asiaa edisti nimenomaan kasvillisuuden tutkija kasvitieteen professori Johan Petter Norrlin, jonka toiminta kohdistui erityisesti sukupuuttoon kuolevien lintujen ja kasvien rauhoittamiseen.
Kieliasioissa tapahtui seurassa tasapuolisuuden edistystä jo 1870-luvulla, jolloin seuran kokouksissa ja julkaisuissa hyväksyttiin myös suomenkieliset esitykset. Vasta vuonna 1903 päätettiin, että tutkimukset voitiin julkaista sillä kielellä, millä ne oli tehty. Vuonna 1909 sovittiin Vanamo-seuran kanssa siitä, että vuosikertomukset painettiin suomeksi käännettyinä Luonnon Ystävässä ja vuodesta 1917 nämä suomennokset olivat myös Tiedonannoissa.
Emmanuelle / Sydän syrjällään
Emmanuelle / Sydän syrjällään (AUTOM 25) on Pate Mustajärven RAY:n raha-automaatteja varten julkaistu single vuodelta 1995.
Emmanuelle on samannimisestä eroottisesta elokuvasta tunnettu kappale, jonka Tarleena Sammalkorven alun perin Jukka Koivistolle kirjoittaman käännöksen myös Mustajärvi levytti. Omien sanojensa mukaan Mustajärvi "istui studiossa baarijakkaralla konjakkilasi kädessä ja 'puhui' laulun".
Gene Pitneyn Something's Gotten Hold of My Heart -klassikon käänsi Juice Leskinen Sydän syrjällään -nimiseksi. Mustajärvi levytti kappaleen duettona Sakari Kuosmasen kanssa. Alun perin duetto-kumppaneiksi olivat ehdolla myös Martti Syrjä sekä Puntti Valtonen. Syrjä ei halunnut mukaan esitykseen sen homoeroottisen virityksen vuoksi. Valtosen kanssa kappale ehdittiin jo laulaa studiossa valmiiksi, mutta esitys hylättiin, koska Valtosen ja Mustajärven äänet kuulostivat liian samankaltaisilta.
Muusikot
+
Lettoväkäsammal
Lettoväkäsammal (Campylium stellatum) on lettoväkäsammalten sukuun ja ritvasammalten heimoon kuuluva elinvoimainen sammal.
Ulkonäkö
Lettoväkäsammal on keskikokoinen (5-10 cm) epäsäännöllisesti haarautuva sammal. Se on väriltään kellertävä ja kiiltävä. Sen lehdet ovat leveätyviset ja niissä on pitkä, kapea ja siirottava kärki. Lehdissä ei ole yleensä keskisuonta, mutta hyvin harvoin se on lyhyt ja kaksihaarainen. Lehdet ovat yleensä niin tiheässä, että varsi ei näy. Itiöpesäkkeet ovat harvinaisia.
Levinneisyys
Lettoväkäsammal esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa se kasvaa koko maassa, pohjoisessa kuitenkin yleisempänä kuin etelässä.
Elinympäristö
Lettoväkäsammal kasvaa runsasravinteisilla paikoilla, letoilla ja joskus kalkkipitoisilla kallioilla.
Beatrice Nylander
Beatrice Martha Nylander (26. heinäkuuta 1906 Myrskylä – 19. joulukuuta 1950 Myrskylä) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Privas
Privas on kaupunki Kaakkois-Ranskassa. Se on Ardèchen departementin prefektuuri Rhône-Alpesin alueella (région). Se on toiseksi pienin Ranskan departementin hallintokeskus. Sitä pienempi on vain Foix. Se on viidenneksi suurin kaupunki Ardèchessa. Sitä suurempia ovat Annonay, Aubenas, Guilherand-Granges ja Tournon-sur-Rhône.
VMS Monster
Monster tai VMS Monster on vanha MUD-tyylinen peli, joka kehitettiin VAX/VMS-tietokonejärjestelmälle 1980-luvun lopulla. Se oli lajityypissään ensimmäisiä pelejä, joissa pelaavat pystyivät muokkaamaan ja laajentamaan peliympäristöä ajon aikana. MUD-piireissä yleinen englanninkielinen nimitys tällaiselle ominaisuudelle on nykyään online creation, OLC.
Monsterissa pelaajat voivat taistella, keskustella, vaihtaa esineitä ja tutkia pelimaailmaa. OLC:n avulla he pystyvät lisäksi luomaan uusia esineitä ja huoneita ja laatimaan pieniä tehtäviä muiden pelaajien ratkaistavaksi. Huomionarvoista alkuperäisessä Monsterissa on se, että siinä ei ole ollenkaan ei-pelaajahahmoja.
Historiaa
Monsterin kehitti Richard Skrenta (tunnettu varhaisesta Apple-viruksesta Elk Cloner) Northwestern-yliopistossa Yhdysvaltain Illinois'ssa vuonna 1988. Hän kirjoitti pelin alun perin pascalilla VMS-käyttöjärjestelmän versiolle 4.6.
Skrentan mukaan "Monsterin toinen julkaisu oli hyvin suosittu" (yliopistolla), ja pelaajat rakensivat sitä varten lopulta yli 100 huonetta. Marraskuussa 1988 Skrenta laittoi Monsterin yleiseen levitykseen USENET-ryhmässä <tt>comp.sources.games</tt>. Vaikka peli ei luultavasti koskaan saavuttanut erityistä suosiota Northwestern-yliopiston ulkopuolella, se toimi yhtenä merkittävänä vaikuttimena James Aspnesille, kun hän kehitti TinyMUDin 1989. TinyMUDista syntyi yksi 1990-luvun kolmesta hallitsevasta MUD-lajityyppien haarasta (DikuMUDin ja LPMudin lisäksi).
Monster sai jotain huomiota myös Suomessa. Pelistä kehitettiin muunnelma nimeltään Monster Helsinki, jonka Kari E. Hurtta julkaisi VMSnet-uutisryhmissä 1990-luvun alussa. Julkaisun saatteena olleen viestin mukaan kyseiseen versioon oli lisätty ainakin ei-pelaajahahmot, MDL-kieli (Monster Defination Language) niiden ohjelmointiin ja joitakin uusia komentoja, minkä lisäksi pelin I/O-rutiineja oli parannettu.
Toteutuksesta
Tapahtumat pelimaailman eri huoneissa kirjataan yhteiseen tapahtumatiedostoon. Kun joku pelaajahahmo tekee jotain jossain (esimerkiksi poimii esineen, taistelee tai poistuu pelistä), kirjataan se tiedostoon kyseiselle huoneelle varattuun tietueeseen. Pelaajien Monster-prosessit tutkivat tiedostoa säännöllisesti, ja yksittäinen prosessi käsittelee tällaisen uuden, jonkun toisen pelaajan aiheuttaman tapahtuman, mikäli prosessin kontrolloima pelihahmo on huoneessa, jossa se tapahtui.
Mursu
Mursu (Odobenus rosmarus) on suurikokoinen, vesielämään sopeutunut arktinen nisäkäslaji. Se on mursujen heimon (Odobenidae) ainoa jäljellä oleva laji, ja se jaetaan kahteen alalajiin: tyynenmerenmursuun ja atlantinmursuun.
Mursu voi kasvaa yli kolmen metrin pituiseksi ja puolentoista tonnin painoiseksi. Mursun tunnusomainen piirre on sen pitkät syöksyhampaat. Mursut elävät ryhmissä mannerjalustojen matalissa vesissä. Niitä elää arktiksella noin 200 000 yksilöä, ja laji luokitellaan vaarantuneeksi. Mursujen ainoa luontainen vihollinen on jääkarhu.
Anatomia ja fysiologia
Aikuinen urosmursu on keskimäärin 3,6 metriä pitkä ja painaa 880–1560 kilogrammaa. Naaras on 3 metriä pitkä ja painaa 580–1039 kilogrammaa. Vastasyntynyt poikanen on 1,0–1,4 metriä pitkä ja painaa 33–85 kilogrammaa.
thumb|150px|left|Mursulla on lyhytkarvaiset viikset. Aikuisella mursulla on lyhyt ja karkea turkki, joka harvenee mursun ikääntyessä. Nahka on paksu, karkea ja epätasainen, ja vanhoilla uroksilla on runsaasti kyhmyjä kaulassa ja rinnassa. Hartiat ovat massiiviset, ja ruumis pienenee häntää kohti. Pää ja kuono ovat lyhyet mutta leveät. Kuonon päässä on jäykät ja lyhyet viikset. Sieraimet sijaitsevat kuonon yläpuolella. Korvalehtiä ei ole. Silmät ovat pienet, ulkonevat ja kaukana toisistaan.
Mursun ylemmät kulmahampaat kasvavat syöksyhampaiksi. Ne alkavat näkyä huulten alta kahden vuoden iässä. Uroksella on suuremmat syöksyhampaat kuin naaraalla. Tyynenmerenmursuilta on mitattu jopa metrin mittaisia syöksyhampaita. Monen aikuisen mursun syöksyhampaat ovat vaurioituneet tai kokonaan katkenneet. Joillakin yksilöillä voi olla ylimääräinen syöksyhammas. Mursut käyttävät syöksyhampaitaan tappeluissa, osoittaakseen aggressiivisuutta ja vetääkseen itsensä vedestä jäälle. Ruokaa mursut eivät syöksyhampaillaan kaiva esiin.
Mursun eturaajat ovat lyhyet ja suorakulmaisen muotoiset. Sormissa on kynnet. Takaraajat ovat räpylämäiset, ja varpaat ovat pitkät. Mursu pystyy kääntämään takaraajansa eteenpäin ruumiin alle. Nahka yhdistää hännän ruumiseen.
Kompuutteri
Kompuutteri voi tarkoittaa seuraavia:
Mursu
Anatomia ja fysiologia
Useimmat mursut ovat kellertävän tai punertavan ruskeita, mutta väri riippuu mursun iästä ja aktiivisuudesta. Poikaset ovat aikuisia tummempia. Kylmässä vedessä pitkään oleskellut mursu muuttuu vaaleanharmaaksi, kun sen pintaverenkierto vähenee. Maalla lämpimässä pintaverenkierto voimistuu, ja mursu saa punertavan sävyn.
Mursu voi sukeltaa noin 100 metrin syvyyteen ja pysyä veden alla jopa puoli tuntia. Mursu pystyy täyttämään kurkkupussinsa ilmalla, mikä helpottaa kellumista. Maalla mursu ryömii käyttäen kaikkia neljää raajaansa.
Mursu pysyy lämpimänä sen koko kehoa peittävän traanin eli nahan alla olevan paksun rasvakerroksen avulla. Traani myös säilöö mursun energiaa ja auttaa sitä kellumaan vedessä.
Levinneisyys
Mursuja tavataan Pohjoisella jäämerellä sekä Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosissa. Levinneisyysalue ei ole yhtenäinen, vaan laji on jakautunut useiksi populaatioiksi. Tyynenmerenmursuja (Odobenus rosmarus divergens) elää Beringinsalmea ympäröivillä merialueilla. Lisäksi lännempänä Laptevinmerellä elää laptevinmursuja (O. r. laptevi). Ne ovat tyynenmerenmursujen populaatio, joka geenitutkimusten mukaan ei ole oma alalajinsa. Atlantinmursuja (O. r. rosmarus) elää useina populaatioina Kanadan itäosista Karanmerelle Siperian pohjoispuolella.
Tyynenmerenmursuja on noin 200 000 ja lisäksi laptevinmursuja noin 5 000. Atlantinmursuja on noin 18 000 – 20 000.
Maailmanlaajuisesti mursu on arvioitu vaarantuneeksi lajiksi. Mursuja metsästettiin voimakkaasti 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella erityisesti mursunluun vuoksi, ja kannat romahtivat. 1950-luvun jälkeen kannat alkoivat nousta. Muinoin mursun levinneisyys on ollut paljon laajempi kuin nykyisin; esimerkiksi Ruotsissa on maaperästä löydetty jääkauden aikaisia mursun jäännöksiä.
Yksittäisiä harhailijoita on tavattu muun muassa Biskajanlahdella, Isossa-Britanniassa, Norjassa, Yhdysvalloissa, Alaskassa ja Honshūssa. Lämpimiin vesiin harhautuneen mursun on vaikea selviytyä pitkään hengissä; esimerkiksi kapeat Tanskan salmet ylittävä mursu ei välttämättä enää löydä pois Itämereltä, jossa ei ole sille luontaista ravintoa. Mursu voi kuitenkin eksyä tavoitellessaan kalasaalista, ja esimerkiksi kesällä 2022 Itämerellä tehtiin useita havaintoja harhailleesta Stena-mursusta, joka oli vaeltanut pitkän matkan Norjanmereltä Tanskan salmien kautta Itämerelle ja lopulta Suomenlahdelle.
Lisääntyminen
thumb|left|Mursuemo (vas.) ja poikanen. Emon syöksyhampaat ovat katkenneet. Poikasen pienet syöksyhampaat ovat alkaneet jo pilkistää huulien alta. Mursu elää keskimäärin 40-vuotiaaksi. Uros tulee sukukypsäksi 7–10-vuotiaana ja naaras 7–8-vuotiaana. Mursun parinvalinnasta ja parittelusta ei tiedetä paljoa, sillä se tapahtuu syrjäisessä ankarassa arktisessa ilmastossa. Urosmursujen oletetaan olevan moniavioisia. Urokset tappelevat parittelukaudella paljon keskenään, ja nuoret urokset harvoin pääsevät parittelemaan. Raskaus kestää 15 kuukautta. Poikaset syntyvät huhtikuun puolivälin ja kesäkuun puolivälin aikaan merijäälle. Poikanen vieroitetaan vasta kahden vuoden iässä, joskus myöhemmin.
Elintavat ja ravinto
thumb|Mursulauma maalla. Mursut elävät mannerjalustojen matalissa vesissä, ja ne käyvät harvoin syvemmissä vesissä. Mursut lepäilevät, synnyttävät ja kasvattavat poikasiaan merijäällä sekä hiekka- ja kivirannoilla, usein tiiviinä ryhminä ja jopa päällekkäin. Mursut muuttavat vuodenaikojen mukaan seuraten jään reunaa.
Mursut syövät simpukoita, matoja, etanoita, katkarapuja ja hitaita kaloja. Jotkin yksilöt saalistavat hylkeitä ja joskus ehkä jopa pieniä valaita.
Uhkat
Mursun ainoa luontainen vihollinen on jääkarhu, mutta sekään ei mielellään kohtaa itseään huomattavasti suurempaa tervettä täysikasvuista mursua. Arktiset kansat ovat perinteisesti saaneet mursuista ravintoa, nahkaa ja luuta. Kaupallisesti mursuja metsästettiin ankarasti aina 1900-luvun puoliväliin asti.
Mursujen uhkina pidetään nykyisin teollisuutta, saasteita, ihmisen tuottamia häiriötä sekä ilmaston lämpenemisestä johtuvaa jään vetäytymistä.
Mursu ja ihminen
Alaskan ja Tšukotkan rannikon ja saarten alkuperäiskansat ovat hyödyntäneet mursun lihaa, nahkaa, luita ja syöksyhampaita jo tuhansien vuosien ajan. Mursun luu on lujempaa kuin hylkeen luu ja monikäyttöisempää kuin valaan luu. Etenkin syöksyhampaita on käytetty moneen tarkoitukseen, kuten koristeena, kahvoina ja harppuunankärkinä. Mursun hyödyntämiseen on liittynyt erilaisia pienimuotoisia rituaaleja, joissa mursua on kiitelty metsästysonnen takaamiseksi. Rituaalieläimenä ja taiteen aiheena mursu ei kuitenkaan ole ollut yhtä tärkeä kuin valas ja hylje.
Savilahdentie
thumb|250px|Savilahdentie ilmakuvassa. Savilahdentie kulkee kuvan oikeasta alakulmasta viistosti kohti kuvan keskiosaa. Tien varrella sijaitsevat etualalla muun muassa Microteknia ja [[Prisma (kauppaketju)|Prisma, Savilahden rannassa Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampus. Kuvan yläosassa tie muuttuu Puijonlaaksontieksi.]] Savilahdentie on 2+2-kaistainen katu Kuopion Savilahdessa. Katu alkaa etelästä valtatie 5:n liittymästä ja loppuu Puijonlaaksontien ja Niiralankadun risteykseen. Tie kulkee koko matkan valtatie 5:n rinnalla ja jatkuu pohjoisessa Puijonlaaksontienä. Savilahdentien varrella sijaitsee mm. Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampus. Linja-autolinjoista mm. 4, 16, 21, 23, 29 ja 48 käyttää Savilahdentietä.