cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Öljyn siirtäminen ja kerääminen
Sunnuntaiaamuna öljy oli levinnyt jo 259 neliökilometrin alueelle, ja päivällä Alaskan kuvernööri Steve Cowper julisti osavaltioon hätätilan, minkä vuoksi kansalliskaartikin tuli apuun. Pelastussuunnitelmien mukaan öljyä olisi pitänyt olla kerättynä tässä vaiheessa noin 100 000 barrelia, mutta todellisuudessa sitä oli vasta alle 3 000 barrelia. Ilma oli ollut tyyni, mutta sunnuntai-iltana sää alkoi muuttua. Yöllä alkoi tuulla huomattavan voimakkaasti, jopa 32 metriä sekunnissa. Suunnitelmat öljyn polttamisesta jouduttiin perumaan, ja dispergointiaineita levittävät koneet joutuivat pysymään maassa. Myrsky sekoitti veden ja öljyn eräänlaiseksi hyytelöksi, jota ei pystynyt enää polttamaan, ja ajoi sen rannoille. Samalla tuhoalue laajeni niin paljon, että se oli mahdoton puhdistaa.
Mereen vuotaneen öljyn määrästä on vaihtelevia arvioita. Exxon ilmoitti siirtäneensä Exxon Valdezista kolmeen muuhun alukseen yhteensä noin 160 miljoonaa litraa öljyä, ja koska aluksessa oli alkujaan noin 201 miljoonaa litraa öljyä, öljyä olisi vuotanut mereen noin 41 miljoonaa litraa. Exxonin mukaan Exxon Valdezista olisi siirretty puhdasta öljyä, mutta toisten raporttien mukaan se oli todellisuudessa öljyn ja veden seosta. Alaskan osavaltion teettämien tutkimusten perusteella öljyä vuosi mereen 90–135 miljoonaa litraa.
Öljyvuotojen laajuutta on yleisesti vaikea arvioida. Monissa yhteyksissä Exxon Valdezista vuotaneen öljyn määräksi on arvioitu Exxonin ilmoittama noin 41 miljoonaa litraa. Mother Nature Networkin mukaan vuonna 2010 onnettomuus oli laajudeltaan vasta 36. suurin. Esimerkiksi Amoco Cadizista oli päässyt vuonna 1978 yli 260 miljoonaa litraa öljyä Englannin kanaaliin. Amoco Cadizista vuotanutta öljyä oli Exxon Valdezista vuotaneen öljyn tavoin vaikea kerätä merestä. Amoco Cadizin vuodon korjaamista vaikeutti kova myrsky, ja se aiheutti Ranskan Bretagnen rannikolla suuren ympäristökatastrofin, jossa kuoli enemmän eläimiä kuin missään aiemmassa öljyonnettomuudessa. Amoco Cadizinkin onnettomuus on pieni verrattuna vuonna 2010 tapahtuneeseen Meksikonlahden öljyonnettomuuteen, jossa vuoti mereen noin 780 miljoonaa litraa öljyä.
Eläinten pelastaminen
thumb|[[Raptor Education Groupin hoidossa olevia valkopäämerikotkia, jotka pelastettiin onnettomuudesta.]] Onnettomuuden jälkeen lehdissä ja televisiossa näkyi kuvia Alaskan rannikon eläimistä, jotka olivat ruskean ja tahmean kiisselin peitossa. Kuolleiden ja kuolevien eläinten kuvat saivat tuhannet ihmiset liikkeelle. Eläinten pelastamiseksi kerättiin rahaa kouluissa, tieteilijät tarjosivat asiantuntemustaan ja eri alojen vapaaehtoisia saapui onnettomuusalueelle. Erityisesti merisaukosta tuli onnettomuuden uhrien tunnuskuva. Parhaimmillaan Alaskan kuvernöörin toimisto sai noin 2 000 puhelua vuorokaudessa ihmisiltä, jotka halusivat auttaa.
Merisaukot ja linnut kärsivät öljystä periaatteessa samalla tavalla. Merisaukon turkki pitää sen lämpimänä, mutta öljyssä uitettua eläintä uhkaa hypotermia, sillä turkki ei eristä lämpöä enää normaalisti. Lintujenkaan öljyinen höyhenpeite ei enää lämmitä, ja siitä tulee niin painava, että linnut menettävät lentokykynsä. Lisäksi monet linnut kuolivat myrkytykseen, kun ne yrittivät puhdistaa höyheniään. Saukkoja ja lintuja kuljetettiin pelastuskeskuksiin, joissa vapaaehtoiset puhdistivat niitä. Saukot pestiin ensin lämpimässä vedessä, ja samalla niille syötettiin ravinteita ja puuhiiltä myrkytyksen estämiseksi. Lopuksi saukot huuhdeltiin ja kuivattiin pyyhkeillä ja hiustenkuivaimilla. Linnut puolestaan pestiin lämpimässä saippuavedessä, ja vapaaehtoiset hankasivat jokaisen sulan hammasharjalla. Silmänympärykset puhdistettiin vesisuihkulla, jota käytetään tavallisesti hampaiden välien puhdistukseen. Lopuksi linnut huuhdeltiin, ja usein koko toimenpide jouduttiin tekemään useamman kerran. Puhdistustoimista huolimatta noin puolet pelastuskeskuksiin tuoduista saukoista ja iso osa linnuista kuoli.
Rantojen puhdistus
thumb|left|Öljyn puhdistamista eräällä rannalla. thumb|Puhdistajat käyttämässä korkeapaineista, kuumaa vettä rannan puhdistamiseen. Neljä päivää onnettomuuden jälkeen Alaskan ympäristönsuojeluvirasto ilmoitti Exxonille, että rannoille tarvitaan puhdistajia. Exxon yritti samalla yhä siirtää öljyä pois Exxon Valdezista, kerätä sitä merestä ja pelastaa eläimiä, joten se tarvitsi rantojen puhdistamiseen lisää työvoimaa. Yhtiö sai helposti lisää työntekijöitä, ja 11 000 ihmistä palkattiin ja koulutettiin pelastamaan rantoja. Lisäksi Exxon vuokrasi 1 400 venettä ja 85 lentokonetta kuljettamaan työntekijöitä, tutkijoita, toimittajia, vapaaehtoisia ja virkamiehiä vaikeakulkuisille rannoille. Pelkästään kuljetukset maksoivat Exxonille 10 miljoonaa dollaria päivässä. Tilanne kuitenkin paheni päivä päivältä: viidennellä viikolla öljylautta oli levinnyt jo 15 500 neliökilometrin alueelle ja kesäkuussa 25 900 neliökilometrin alueelle.
Monique van der Vorst
Vorst halvaantui 13-vuotiaana jaloista onnettomuudessa.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Rantojen puhdistus
Vaikka öljyn kerääminen merestä oli jo ollut haastavaa, rantojen puhdistaminen oli vielä vaikeampaa. Lisäksi puhdistettavia ranta-alueita oli paljon, sillä Prince William Sound on Alaskanlahden pieni lahdelma, jonka rantaviiva mutkittelee ja jossa on useita saaria. Lahden rantaviiva on kaikkiaan noin 4 830 kilometriä pitkä. Onnettomuuden jälkeen tutkittiin 1 437 kilometriä rantaviivaa ja havaittiin, että 140 kilometriä rantaa oli öljyyntynyt pahoin, 93 kilometriä melko pahoin, 323 kilometriä vähän ja 222 kilometriä erittäin vähän. Arviolta viidennes lahden rannasta ja lisäksi 14 prosenttia Kenain niemimaan ja Kodiakinsaaren rannoista öljyyntyi.
Monique van der Vorst
Van der Vorst aloitti maantiepyöräilyn ja on liittynyt Rabobankin talliin jonka kanssa hän on solminut ammattilaissopimuksen.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Rantojen puhdistus
Aluksi puhdistamisessa käytettiin erikoisvalmisteisia paperipyyhkeitä. Puhdistajat kävivät rantaa läpi kivi kiveltä, pyyhkivät kivet ja panivat sitten ne takaisin. Työ oli hidasta, ja aallot saattoivat tuoda lisää öljyä jo puhdistetulle rannalle. Seuraavaksi Exxon alkoi puhdistaa rantoja korkeapaineisella, kylmällä vedellä. Rannat tulivat puhtaiksi tällä tavalla, mutta se teki öljystä tahmeampaa ja paksumpaa. Lopulta alettiin käyttää kuumaa vettä, jonka ansiosta rannoista saatiin paremman näköisiä. Parhaimmillaan Exxonin 3 500 puhdistajaa käytti 757 miljoonaa litraa korkeapaineista vettä päivässä.
Monique van der Vorst
Van der Vorst on valittu vuonna 2009 Hollannin vammaisurheilijaksi. Hän oli aloittanut valmistautumisen Lontoossa vuonna 2012 järjestettäviin paralympialaisiin mutta tähtää nyt vuonna 2016 Rio de Janeirossa järjestettäviin olympiakisoihin.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Rantojen puhdistus
Vaikka kuumalla vedellä saatiin selviä tuloksia puhdistamisessa, tutkijat huomasivat sen aiheuttavan muita ongelmia. Biologien mukaan menetelmä tappoi noin 90 prosenttia vuorovesivyöhykkeen eliöistä, ja lisäksi pelättiin, että korkeapaineinen vesi ajaisi öljyn syvemmälle soraan ja kivien alle, mikä hidastaisi sen luonnollista hajoamista. Exxon rajoittikin korkeapaineisen veden käytön vain pahimmin saastuneille rannoille, ja muilla rannoilla palattiin käsityöhön. Viikkojen työn jälkeen ainuttakaan rantaa ei ollut saatu puhdistettua, joten Exxon alkoi ”käsitellä” rantoja ”puhdistamisen” sijaan.
Osavaltion tukemat paikalliset asukkaat aloittivat omatoimisesti uuden puhdistustyön keväällä 1990, ja Exxon lupasi lähettää noin tuhat ihmistä apuvoimaksi. Puhdistustyöt julistettiin lopulta päättyneiksi kesäkuussa 1992, kolme vuotta ja kolme kuukautta onnettomuuden jälkeen, vaikka maastossa oli vielä öljyä.
Tutkimukset
Rannikkovartiosto ilmoitti onnettomuudesta 24. maaliskuuta National Transportation Safety Boardille (NTSB), joka tutkii liikenneonnettomuuksia. Organisaatio lähetti Valdeziin kolme merionnettomuustutkijaa ja ihmisten toimintaa arvioivan asiantuntijan, ja myöhemmin paikalle lähetettiin vielä NTSB:n meriliikenneonnettomuusosaston johtaja ja toinen asiantuntija. Ensimmäiseksi tutkijat tarkastivat aluksen kunnon ja sen navigointilaitteiston 26. maaliskuuta, ja kahden seuraavan päivän aikana he haastattelivat kahdeksaa henkilöstön jäsentä. Vaikka kapteeni Hazelwood ja toinen perämies Cousins tapasivatkin tutkijat, he noudattivat asianajajiensa ohjeita eivätkä kommentoineet asiaa mitenkään. NTSB sai kuitenkin käyttöönsä tiedot Hazelwoodin ja Cousinsin kuulusteluista, jotka rannikkovartiosto oli tehnyt aiemmin.
Aluksen henkilöstön lisäksi tutkijat haastattelivat rannikkovartioston henkilöstöä saadakseen selville, miten rannikkovartioston alusliikennepalvelu toimi Valdezissa ja Prince William Soundissa. Jotta alusliikennepalvelun tutkan luotettavuus voitaisiin varmistaa, NTSB pyysi rannikkovartiostoa säilyttämään kaikkien lähtevien alusten kaikki tiedot seuraavien 30 päivän ajan. Lisäksi haastateltiin upseeria, jonka johdolla oli vuosina 1984–1985 hankittu uudet tutkalaitteistot. Anchoragessa järjestettiin 16. toukokuuta alkaen viisipäiväinen julkinen kuuleminen, jonka aikana tutkijat saivat lausunnot 27 todistajalta.
Onnettomuuden syyt
NTSB löysi tutkimuksissaan viisi keskeistä asiaa, jotka olivat vaikuttaneet onnettomuuden syntymiseen. Toinen perämies ei onnistunut ohjaamaan alusta turvallisesti, eikä kapteeni pystynyt auttamaan häntä humalatilansa takia. Exxon ei ollut huolehtinut siitä, että aluksella olisi ollut riittävästi miehistöä ja että miehistö olisi saanut tarpeeksi lepoa. Rannikkovartiosto ei ollut pitänyt yllä tarpeeksi tehokasta alusliikennepalvelua, eikä alukselle ollut tarjottu tarpeeksi tehokkaita luotsipalveluita.
NTSB teki kaikkiaan 47 erilaista huomiota onnettomuuden syistä ja siihen liittyvistä olosuhteista. Tutkijoiden mielestä kapteenin tekemä päätös purjehtia pois liikenneajokaistalta jäiden välttämiseksi oli todennäköisesti järkevä, vaikka alus joutuikin sen takia matalampaan veteen. Prince William Soundissa alusta ohjaamassa olisi kuitenkin pitänyt olla kaksi päällystön jäsentä; toisen ohjatessa toisen olisi pitänyt tarkkailla sijaintia. Humalainen kapteeni Hazelwood oli kuitenkin jättänyt toisen perämiehen yksin komentosillalle, vastoin Exxonin ja rannikkovartioston määräyksiä. NTSB:n keräämien todisteiden perusteella tutkijat päättelivät, että Hazelwood olisi nauttinut alkoholia vielä aluksellakin. Lisäksi toisen perämiehen toiminnassa oli puutteita, mikä johtui todennäköisesti väsymyksestä.
NTSB:n havaintojen perusteella Alyeskalla olisi pitänyt olla toinen proomu valmiina öljyn puhdistamiseen. Puhdistussuunnitelmissa ei ollut tarvittavaa ohjeistusta kemikaalien käytöstä ja öljyn polttamisesta, mikä hidasti niiden käyttöönottoa. Exxon Valdez täytti tosin kaikki yhdysvaltalaiset ja kansainväliset standardit, mutta jos siinä olisi ollut kaksoisrunko, siitä olisi todennäköisesti vuotanut mereen öljyä vain vähän tai ei jopa ollenkaan.
Sound Horizon
Sound Horizon (サウンドホライズン), fanien käyttämältä nimeltään Sanhora (サンホラ) on japanilainen ryhmä muusikkoja, joiden johtajana ja yhtyeen perustajana toimii säveltäjä Revo. Ryhmä käyttää itsestään nimitystä "fantasiayhtye" (幻想楽団). Yhtyeen tyylilajina on J-rock/J-pop.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Ympäristövaikutukset
thumb|Öljyonnettomuudessa kuollut [[merisaukko.]] thumb|Onnettomuudessa kuolleita lintuja. Exxon Valdezin öljyonnettomuus oli ympäristövaikutuksiltaan yksi historian pahimmista, vaikka vuotaneen öljyn määrän suhteen se ei ollutkaan ennätyksellinen. Tämä johtuu osaksi siitä, että Prince William Sound on usean eläinlajin merkittävä asuinalue. Onnettomuuden jälkeen eläimiä kuoli tuhansittain, ja jotkut tutkijat ovat arvioineet, että yli puolet lahden eläimistä menehtyi. Tutkijat löysivät alueelta 1 016 kuollutta merisaukkoa, 36 460 merilintua (joista suuri osa oli kiisloja) ja 151 kotkaa. Todellinen luku on kuitenkin huomattavasti suurempi, sillä suurinta osaa kuolleista eläimistä ei ikinä löydetty. Tieteilijät ovat arvioineet, että onnettomuuden vuoksi kuoli 350 000–390 000 merilintua, 2 650 merisaukkoa ja 300 kirjohyljettä. Amoco Cadizin onnettomuudessa 11 vuotta aiemmin oli esimerkiksi kuollut 300 000 lintua.
Sound Horizon
Musiikillinen tyyli
Sound Horizonin kappaleet sisältävät tarinoita, sillä albumin jokainen kappale sisältää oman tarinansa ja albumi yhdessä muodostaa suuren tarinan. Musiikissa on vahvoja anime-vaikutteita ja Revo on säveltänyt muun muassa Gunslinger Girl -animen image album. Musiikin sanoitukset ovat yleensä mystisiä ja metaforisia, jopa enemmän kuin muilla J-rock-muusikoilla. Kappaleiden aiheina ovat muun muassa sota, rikollisuus, parisuhteet, legendat, unet ja muinaiset kiroukset.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Ympäristövaikutukset
Lahden tilaa on tutkittu useaan kertaan onnettomuuden jälkeen. Exxon Valdez Oil Spill Trustee Council on ilmoittanut, että vielä 20 vuoden kuluttua ekosysteemi on palautunut vain osittain ja että tutkituista 27 lajista 17:n kanta on toipunut ennalleen. Tutkimusta vaikeuttivat yksilömäärien luonnolliset vaihtelut. Toipuneeksi luokitellun kyttyrälohen kannan arveltiin olevan 11,6 miljoonaa yksilöä, kun kolme vuotta onnettomuuden jälkeen niitä oli vain 1,3 miljoonaa. Normaalin yksilömäärän arvioiminen on kuitenkin vaikeaa, sillä kyttyrälohien määrä lahdessa on vaihdellut luontaisestkin 2,1 miljoonan ja 23,5 miljoonan välillä.
Sound Horizon
Historia
Yhtye sai alkunsa, kun Revo julkaisi musiikkituotoksiaan kotisivuillaan 1990-luvun loppupuolella. Sound Horizon osallistui Comic Marketiin vuonna 2001 ja julkaisi ensimmäisen tarina-albuminsa Chronicle:n, joka sisälsi vain instrumentaalikappaleita, satunnaisilla kerronnalla ja taustakuorolla sekä äänitehosteilla. Varsinainen laulaminen alkoi vasta heidän toisella levyllään Thanatos.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Ympäristövaikutukset
Vaikka kyttyrälohen on arvioitukin palanneen takaisin salmeen, tyynenmerensilli ei ole vieläkään toipunut onnettomuudesta. Syytä tyynenmerensillin hitaaseen toipumiseen ei tiedetä, mutta sen arvellaan vaikuttaneen myös pieniä kaloja syövien merilintujen kantoihin. Jotkin lintulajit, kuten kiislat, ovat jo palanneet alueelle, mutta virta-allin ja alaskanmeriharakan kannat eivät edelleenkään ole entisellään.
Sound Horizon
Historia
Vuonna 2004 yhtye julkaisi albumin Elysion ~Rakuen e no Zensōkyoku~. Se oli yhtyeen ensimmäinen levy-yhtiön kautta julkaisema albumi, ja koostui pääosin siihen mennessä omakustannelevyillä julkaistuista kappaleista.
Jäsenet
Ainoastaan säveltäjä Revo on pysyvänä jäsenenä jokaisella levyllä. Muut jäsenet/tukihenkilöt vaihtelevat levyittäin.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Ympäristövaikutukset
Lahdessa on tavattu sekä siellä pysyvästi eläviä että säännöllisesti aluetta käyttäviä miekkavalaita. Pysyvään kantaan kuului noin 160 valasta kahdeksassa parvessa, ja niistä erityisesti AB-parvi kärsi huomattavia menetyksiä. AB-parveen kuului onnettomuuden aikaan 36 yksilöä, joista 14 katosi vuosina 1989–1990: seitsemän kuoli ja seitsemän siirtyi toiseen parveen. Säännöllisesti aluetta käyttävä AT1-parvi menetti 22 jäsenestään yhdeksän. Kuolemia ei suoraan pystytä yhdistämään öljyyn, mutta miekkavalaita kuoli kuitenkin poikkeuksellisen paljon onnettomuuden jälkeisenä talvena. AB-parvi on alkanut toipua, ja siihen syntyi seitsemän poikasta vuosien 1990–1995 aikana. AT1-parvi ei sen sijaan toivu onnettomuudesta todennäköisesti koskaan. Siihen kuuluu enää seitsemän yksilöä, eikä parveen ole syntynyt onnettomuuden jälkeen ainuttakaan poikasta. Parvi on poikkeuksellinen, sillä se poikkeaa muista Pohjois-Tyynenmeren miekkavalaista sekä geneettisesti että akustisesti. Parven lähimmät sukulaiset elävät noin 1 600 kilometrin päässä Beringinmerellä.
NOAA:n kemisti Jeffrey Short tutki vuonna 2009 sattumanvaraisesti valittua 91 rantaa. Short arvioi, että rannoilla oli edelleen noin 55 000 litraa öljyä, enimmäkseen päällimmäisen kivikerroksen alla. Vaikka öljy hajosi nopeasti ensimmäisten kolmen ja puolen vuoden aikana, hajoaminen on sen jälkeen selvästi hidastunut.
Taloudelliset vaikutukset
Ammattikalastuksen lisäksi onnettomuus vaikutti turismiin ja virkistysmatkailuun. Alue oli merkittävä urheilukalastajien kohde, mutta öljyonnettomuus vähensi selvästi Alaskaan tehtyjen kalastusmatkojen määrää ja pituutta. Kalansaaliit pienenivät, ja kalastukseen sopivia alueita oli vähemmän kuin ennen. Kaiken kaikkiaan Alaskan koko matkailuala kärsi onnettomuudesta. Öljy pilasi rannat, ja kun puhdistustyöt olivat taloudellisesti kannattavampia kuin matkailu, monet työntekijät vaihtoivat alaa. Matkailuala on kuitenkin alkanut kasvaa 2000-luvun alussa.
Lainsäädäntö
thumb|left|Onnettomuuden jälkeen hyväksytyssä [[Oil Pollution Act -laissa määriteltiin uudet valmiusmääräykset; tässä San Diegossa harjoitellaan öljyonnettomuuden varalta.]] Onnettomuuden jälkeen Yhdysvalloissa tiukennettiin säiliöaluksia koskevia määräyksiä. Ympäristönsuojelijat olivat jo aikaisemmin vaatineet tiukempia toimia ympäristön suojelemiseksi öljyvuodoilta, ja Exxon Valdezin onnettomuuden aikoihin Yhdysvaltain kongressissa kiisteltiin kaksoisrunkoisten alusten hyödyistä. Onnettomuuden jälkeen vuonna 1990 kongressi hyväksyi Oil Pollution Act -lain, jonka mukaan kaikki yksirunkoiset alukset olisi muutettava kaksirunkoisiksi tai poistettava käytöstä vuoteen 2015 mennessä. Laki määräsi myös öljypuomit pantaviksi säiliöaluksen ympärille silloin, kun alusta täytetään tai tyhjennetään vaikeissa olosuhteissa, jotta öljyn leviäminen ympäristöön voitaisiin estää. Supertankkerit pitäisi jatkossa tarkastaa tunnin välein mahdollisten vuotojen varalta. Lisäksi laki kovensi määräyksiä huumeiden tai alkoholin käytöstä: satamasta lähtevien alusten kapteeneille ja joskus jopa miehistön jäsenille pitäisi tehdä alkoholitesti.
Laissa määriteltiin öljyn puhdistustöitä johtavat tahot. Lain mukaan komentokeskuksen muodostaisi paikallisista asukkaista koottu komitea, jota johtaisi paikalla oleva liittovaltion virkamies. Jos vuoto tapahtuisi liikennöidyllä väylällä, rannikkovartioston pitäisi vahvistaa komitea ja ohjata puhdistusoperaatiota. Yhdysvaltain maaperällä tapahtuvan vuodon puhdistustöiden johdossa olisi puolestaan ympäristönsuojeluvirasto. Öljy-yhtiöt ovat lain mukaan fyysisesti ja taloudellisesti vastuussa vuodon puhdistamisesta ja jokaisella yhtiöllä pitää olla öljyvuotojen varalta erikoiskoulutettu miehistö valmiudessa ympäri vuorokauden.
Josh Morrissey
Joshua T. Morrissey (s. 28. maaliskuuta 1995 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Winnipeg Jetsissä. Hänellä on syksyllä 2019 solmittu, kaudesta 2020–2021 alkava kahdeksan vuoden sopimus NHL-joukkue Winnipeg Jetsin kanssa, joka varasi Morrisseyn ensimmäisellä kierroksella 13. pelaajana kesällä 2013. Hän on hyökkäävä puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu luistelu, kiekolliset taidot, pelinavaaminen ja vaistot. Morrissey ei ole pelipaikkaansa nähden kovin isokokoinen, eikä hän ole parhaimmillaan omassa päässä vastustajan isokokoisia hyökkääjiä vastaan, vaikkakin Morrisseylla on kovasti yritystä haastaa heitä.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Lainsäädäntö
Kansainvälinen merenkulkujärjestö seurasi jonkin ajan päästä yhdysvaltalaista määräystä ja kielsi yksirunkoiset alukset. Järjestö ei kuitenkaan havahtunut vielä Exxon Valdezin onnettomuuden vuoksi vaan vasta sitten, kun säiliöalus Erikan uppoaminen oli aiheuttanut katastrofin Ranskan rannikolla vuonna 1999 ja Prestigen uppoaminen Espanjan rannikolla vuonna 2002.
Josh Morrissey
Seuraura
Morrissey aloitti jääkiekkoilun Springbankissa. Hän on sittemmin pelannut Albertan paikallisia juniorisarjoja Calgary Royalsin joukkueessa. Kaudella 2009–2010 Morrissey valittiin AMBHL:n parhaaksi puolustajaksi ja eteläisen konferenssin tähdistökentälliseen. Prince Albert Raiders varasi hänet kuudentena pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2010. Morrissey pelasi kauden 2010–2011 vielä pääasiassa Royalsissa AMHL-junioriliigaa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 17+22=39. Morrissey valittiin tähdistökentälliseen. Hän edusti kauden aikana myös Albertaa Kanadan talvikisoissa voittaen pronssia. WHL:ssä Morrissey pelasi kauden aikana viisi ottelua.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Terveysvaikutukset ja yhteiskuntaongelmat
thumb|[[Cordovalaisen Reluctant Fisherman -nimisessä majatalossa ollut kyltti, johon oli kirjoitettu, että liput ovat puolitangossa ympäristön tuhoutumisen takia.]] Osa öljyonnettomuuden jälkiä puhdistaneista työntekijöistä on kärsinyt terveysongelmista. Asiasta ei ole julkaistu tutkimuksia, mutta Exxonin sisäisistä raporteista käy ilmi, että kesän 1989 aikana puhdistustöissä olleet työntekijät kävivät 5 600 kertaa vastaanotolla ylähengitysteiden ongelmien takia. Ongelmien syytä ei selvitetty missään vaiheessa.
Josh Morrissey
Seuraura
Varsinaisella WHL:n tulokaskaudellaan 2011–2012 Morrissey teki 68 runkosarjaottelussa tehot 10+28=38, joilla hän oli Raidersin tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies. Morrissey oli joukkueen tehokkain puolustaja myös kaudella 2012–2013 tehoilla 15+32=47. Hänet palkittiin kauden päätteeksi WHL:n (Daryl K. (Doc) Seaman Trophy) ja koko CHL:n skolastisimpana pelaajana. Morrissey pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Terveysvaikutukset ja yhteiskuntaongelmat
Exxon oli ilmoittanut puhdistustyöntekijöille, että työstä ei olisi vaaraa, jos aineita ei joutuisi iholle ja kaikkia varotoimenpiteitä noudatettaisiin. Useat puhdistustyöntekijät ovat kuitenkin kärsineet vuosia oudoista oireista, ja he epäilevät sairastelun aiheutuneen öljystä, öljysumusta ja kemiallisista puhdistusaineista. Biologi ja aktivisti Riki Ott, joka on kirjoittanut myös kirjoja onnettomuudesta, on kertonut, että eräs Yalen yliopiston jatko-opiskelija on tehnyt vuonna 2003 tutkimuksen terveysongelmista. Tämän julkaisemattoman tutkimuksen mukaan hengitystiesairauksilla oli yhteys öljyyn ja sen puhdistamiseen käytettyihin kemikaaleihin. Ottin mukaan noin 3 000 puhdistustyöntekijää kärsii todennäköisesti onnettomuuteen liittyivistä sairauksista.
Etelä-Alabaman yliopiston sosiologian professori Steve Picou on tehnyt laajoja tutkimuksia onnettomuuden vaikutuksesta alueen väestöön. Hän on havainnut, että onnettomuus on vaikuttanut sekä yhteiskunnallisesti että psykologisesti moniin kalastajayhteisöihin ja alkuperäisasukkaiden kyliin. Picoun tutkimuksissa havaittiin viisi ja kuusi vuotta onnettomuuden jälkeen, että ihmiset olivat masentuneita ja syrjäytyneitä ja että heillä oli voimakkaita traumaperäisen stressihäiriön ja masennuksen oireita.
Josh Morrissey
Seuraura
Winnipeg Jets varasi Morrisseyn ensimmäisellä kierroksella 13. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Saman vuoden lokakuussa hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Morrissey nousi kaudella 2013–2014 Raidersin kapteeniksi ja oli tehoilla 28+45=73 joukkueen toiseksi paras pistemies Leon Draisaitlin jälkeen. Hän voitti koko WHL:n puolustajien maalipörssin ja sijoittui puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain Seattle Thunderbirdsin Shea Theodore. Morrissey valittiin kauden päätteeksi liigan itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. WHL-kautensa päätyttyä huhtikuussa 2014 hän siirtyi AHL-joukkue St. John's IceCapsin vahvuuteen. Morrissey teki siellä loppukaudella kahdeksassa runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen ja 20 playoff-ottelussa tehot 2+7=9. IceCaps eteni Calder Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin Texas Stars otteluvoitoin 4–1.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Terveysvaikutukset ja yhteiskuntaongelmat
Monet alueen asukkaista stressaantuivat onnettomuuden jälkeen nähtyään sen aiheuttaman tuhon ympäristölle ja menetettyään elinkeinonsa. Monet kokivat kesällä 1989 niin pahoja vihan ja turhautumisen tunteita, että esimerkiksi Cordovassa avattiin erityinen ”paineen purkamiseen” tarkoitettu tila, johon asukkaat saivat tulla rauhoittamaan tunteitaan. Monet alueen asukkaat menettivät työpaikkansa, monet joutuivat muuttamaan työpaikan perässä muualle ja monet alkoivat käyttää alkoholia tai muita päihteitä. Picou on kutsunut Cordovan tapausta kollektiiviseksi traumaksi, ja monet sosiaaliset verkostot ja perheet ovat sen seurauksena hajonneet. Yhteiskunnallisella tasolla avioerot, perheväkivaltatapaukset ja konkurssit ovat lisääntyneet. Esimerkiksi Cordovassa perustettiin vuonna 1992 järjestö kotiväkivallasta kärsiville naisille; aiemmin tällaiselle ei ollut tarvetta. Picoun mukaan onnettomuuden aiheuttamat yhteiskunnalliset muutokset ja mielenterveydelliset ongelmat näkyivät edelleen 2010-luvun alussa.
Josh Morrissey
Seuraura
Kauden 2014–2015 Morrissey aloitti taas Raidersissa. Hän oli 27 pelaamansa ottelun jälkeen joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+14=21, kunnes Morrissey ja Gage Quinney kaupattiin joulukuussa 2014 Kelowna Rocketsiin vaihdossa Austin Gloveriin, Jesse Leesiin sekä vuosien 2016 ja 2017 varausvuoroihin.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Vaikutukset Exxoniin
Öljy-yhtiö Exxon käytti öljyn puhdistamiseen ja oikeuskuluihin useita miljardeja euroja, mutta suurin isku yhtiölle oli onnettomuuden aiheuttama maineen menetys. Vaikka vaikutusta onkin hyvin vaikea arvioida, onnettomuudesta on tullut Yhdysvalloissa yritysten ylimielisyyden tunnuskuva. Exxon oli onnettomuuden sattuessa maailman suurin öljy-yhtiö, mutta onnettomuuden jälkeen yritys on jäänyt kolmanneksi. Pian onnettomuuden jälkeen pr-asiantuntijat arvioivat, että Exxon oli toimillaan heikentänyt yrityksen julkista kuvaa ja rikkonut monia yritysten kriisinhallinnan käytäntöjä.
Josh Morrissey
Maajoukkueura
Morrissey pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2015, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Hänet valittiin myös vuoden 2015 turnauksen tähdistökentälliseen. Morrissey pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin ja jälkimmäinen maailmanmestaruuteen. Vuoden 2015 turnauksessa hän toimi Kanadan varakapteenina ja voitti puolustajien piste- ja maalipörssin tehoilla 3+4=7. Morrissey voitti myös turnauksen tehotilaston lukemalla +10. Hänet palkittiin Kanadan top-3-pelaajana.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Vaikutukset Exxoniin
Exxonin suurin virhe oli se, että toimitusjohtaja Lawrence G. Rawl lähetti onnettomuuspaikalle vain alempia johtajia eikä mennyt itse johtamaan näkyvästi operaatiota. Rawl suhtautui tiedotusvälineisiin hyvin epäluuloisesti eikä suostunut haastatteluihin heti onnettomuuden jälkeen. Vasta kun presidentti George H. W. Bush oli nimittänyt onnettomuutta suureksi tragediaksi, Exxon Shippingin johtaja Frank Iarossi piti Valdezissa lehdistötilaisuuden, joka sujui kuitenkin surkeasti. Iarossi yritti tuoda esiin joitain myönteisiä uutisia, mutta paikalliset kalastajat ja toimittajat kumosivat jokaisen väitteen. Exxon U.S.A.:n johtaja William Stevens kommentoi asiaa kaksi päivää Iarossin jälkeen, mutta Rawl antoi ensimmäiset kommenttinsa vasta 30. maaliskuuta, kuusi päivää onnettomuuden jälkeen. Alaskaan hän matkusti vasta 14. huhtikuuta. Monet paikalliset olivat pettyneitä Exxonin toimintaan: Valdezin pormestari John Devens koki, että Exxon oli ”pettänyt paikalliset”, ja Alaskan varakuvernööri Stephen McAlpine oli ”äärimmäisen pettynyt” yrityksen vastaukseen.
Josh Morrissey
Maajoukkueura
Morrissey pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2012 voittaen kultaa. Hän voitti pelipaikastaan huolimatta turnauksen syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi joukkuetoverinsa Nathan MacKinnonin jälkeen tehoilla 1+8=9. Morrissey edusti myös Canada Pacificin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Vaikutukset Exxoniin
Sen lisäksi että Exxon reagoi hitaasti onnettomuuteen, se epäonnistui muutenkin julkisen kuvansa hallinnassa. Exxon hoiti tiedotuksen pienestä ja syrjäisestä Valdezista käsin, missä viestintämahdollisuudet olivat rajalliset. Yhtiö ei lisäksi ottanut missään vaiheessa vastuuta onnettomuudesta, vaan se syytti liitto- ja osavaltion virkamiehiä siitä, että vuodon hillitseminen oli viivästynyt. Exxon käytti kymmenen päivää onnettomuuden jälkeen 1,8 miljoonaa dollaria kokosivun ilmoitukseen, joka ilmestyi 166 lehdessä ja jossa yhtiö ilmoitti olevansa pahoillaan onnettomuudesta mutta ei ottanut siitä vastuuta. Monet pitivät ilmoitusta epärehellisenä ja riittämättömänä. Lisäksi yksi Exxonin johtajista kertoi, että yritys tulisi nostamaan bensiinin hintaa maksaakseen puhdistuskulut, mikä vihastutti kuluttajia, koska se vaikutti yritykseltä paeta vastuuta.
Oikeudenkäynnit
Exxon Valdezin kapteeni Joseph Hazelwood tuomittiin onnettomuudesta jo maaliskuussa 1990. Hänet määrättiin tuolloin 50 000 dollarin korvauksen Alaskan osavaltiolle. Lisäksi hänelle määrättiin tuhat tuntia yhdyskuntapalvelua. Hazelwood sai tuomionsa huolimattomuudesta, mutta hänet vapautettiin muun muassa vakavasta, vankeuteen johtavista rikossyytteistä. Häntä ei myöskään tuomittu ruorijuoppoudesta, koska hänen veren alkoholipitoisuus oli mitattu vasta 10,5 tuntia onnettomuuden jälkeen. Hazelwood sai yhdyskuntapalveluksensa suoritettua vuoteen 2001 mennessä. Hän keräsi roskia teiden varsilta ja työskenteli kodittomien ruokapisteessä.
Alaskan osavaltion, Yhdysvaltain liittohallituksen ja Exxonin välinen sopimus hyväksyttiin 9. lokakuuta 1991 piirituomioistuimessa. Sopimuksen avulla ratkaistiin muun muassa useita Exxonia vastaan nostettua rikossyytteitä. Exxon sai ympäristörikoksesta historian suurimmat, 150 miljoonan dollarin sakot. Oikeus määräsi Exxonin maksamaan kuitenkin vain 25 miljoonaa dollaria, sillä summasta hyvitettiin 125 miljoonaa dollaria tunnustukseksi Exxonin toimista öljyn puhdistamisessa. Maksettavista 25 miljoonasta dollarista 12 miljoonaa meni North American Wetlands Conservation Fund -rahastolle ja 13 miljoonaa Crime Victims Fund -rahastolle. Hyvityksenä kaloille, muille villieläimille ja ympäristölle aiheutuneista vahingoista Exxon suostui maksamaan 100 miljoonaa dollaria, mikä jaettiin tasan liittovaltion ja Alaskan osavaltion kesken. Lisäksi siviilioikeuden jutussa Exxon määrättiin maksamaan 900 miljoonaa dollaria kymmenen vuoden aikana.
Noin 14 000 henkilöä lahtea ympäröivistä kylistä esitti vuonna 1994 ryhmäkanteen tapahtuneesta. Oikeudenkäynti kesti viisi kuukautta, ja pääasianajaja oli Brian O’Neill. Oikeudenkäynnissä käsiteltiin sekä kapteeni Hazelwoodin että Exxonin vastuutonta käyttäytymistä. Lakimiehet keskittyivät erityisesti Hazelwoodin alkoholin käyttöön ja Exxonin säästöpolitiikkaan, jonka takia Exxon Valdezin turmayönä henkilökunta työskenteli väsyneenä. Valamiehistö julisti tuomionsa 16. syyskuuta ja totesi, että Hazelwood oli toiminut holtittomasti ja oli osittain syypää turmaan. Hän sai 5 000 dollarin sakot. Exxon määrättiin maksamaan viisi miljardia dollaria kalastajille, alkuperäisasukkaille, yritysjohtajille ja kunnille, jotka olivat mukana ryhmäkanteessa. Summa oli suurin valamiehistön koskaan asettama korvaussumma.
Exxonin johdossa oltiin pöyristyneitä viiden miljardin dollarin korvaussummasta, sillä yrityksen vuoden nettotulos oli samaa luokkaa. Exxonista huomautettiin, että yritys oli jo tuomittu maksamaan noin miljardin dollarin korvaukset vuonna 1991 ja että sen lisäksi yritys oli jo käyttänyt miljoonia dollareita onnettomuuden jälkien puhdistamiseen. Oikeudenkäynti jatkuikin seuraavaksi vetoomustuomioistuimessa, joka totesi vuonna 2001, että viiden miljardin dollarin korvaus oli kohtuuton. Tuomari H. Russell Holland laski summan neljään miljardiin dollariin, mutta vetoomustuomioistuin piti vielä sitäkin kohtuuttomana. Lopulta vuonna 2006 vetoomustuomioistuin määräsi korvaussummaksi 2,5 miljardia dollaria.
Vetoomustuomioistuimesta juttu eteni korkeimpaan oikeuteen, jossa korvaussummaa pidettiin edelleen liian suurena. Korkein oikeus määräsi, että Exxonin pitäisi maksaa 507,5 miljoonaa dollaria korvauksia. Exxon maksoi lopulta koko summan Exxon Qualified Settlement Fund -rahastolle joulukuussa 2009. Tuomari Holland oli perustanut rahaston vuonna 1995 jakamaan korvaukset kantajille.
Backwoods (vuoden 2008 elokuva)
Backwoods on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, jonka pääosia näyttelevät Ryan Merriman ja Haylie Duff. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat kanadalaiseen Jasperin kansallispuistoon.
Touho Ankka
Muuta
Touho on selvästi aikansa lapsi: hänen ulkomuodossaan ja elämänasenteessaan on selviä viittauksia 1950- ja 1960-lukujen beatnik- ja hippikulttuureihin. Touhon ennakkoluuloton optimismi ja ylitsevuotava itsevarmuus saavat arkisimmankin tapahtuman usein riistäytymään käsistä mitä mielikuvituksellisimmalla tavalla. Monipuolisen vaikkakin hataran sivistyksensä Touho on saanut lähinnä kirjekurssien kautta, ja vaikuttavienkin diplomien ja oppiarvojen myöntäjäksi paljastuu yleensä Leväperän opisto tai jokin muu vähemmän arvovaltainen opinahjo.
Backwoods (vuoden 2008 elokuva)
Juoni
Pariskunta Tom ja Gwen ovat retkeilemässä kansallispuistossa, jossa heidän kimppuunsa hyökätään. Tom tapetaan, mutta Gwen vangitaan, sillä hänen halutaan tuottavan jälkeläisiä. Muutamaa kuukautta myöhemmin losangelilaisen videopeliyrityksen johtaja Johnny Dash järjestää seitsemän työntekijänsä kanssa virkistysretken kyseiselle alueelle. Retkeen kuuluu värikuulasota, jossa työntekijät voivat oppia johtamista.
Touho Ankka
Muuta
Into, tarmokkuus ja liki pohjaton hyväntahtoisuus paikkaavat kuitenkin aukot taidoissa ja värikkäänä ja ennakkoluulottomana elämäntaiteilijana Touho on täydellinen aisapari toisinaan jopa liialliseen varovaisuuteen taipuvaiselle Akulle. Vaikka Touho tarkoittaa aina hyvää, hän ajautuu todella helposti erilaisten muotivirtausten pauloihin ja saa yleensä myös Akun vaikeuksiin. Touho ja Aku nähdään monissa Aku Ankan Taskukirjoissa agentteina joko Roope Ankan perustamassa ATP:ssä (Ankan Tiedustelu Palvelussa), muukalaisia vastaan taistelevassa PAM:issa (Päihitämme Avaruuden Muukalaiset) tai Roope Ankan sanomalehden toimituksessa.. Brasiliassa Touho nähdään myös Lepakkoankkana Taikaviitan apurina.
Backwoods (vuoden 2008 elokuva)
Juoni
He yöpyvät kansallispuistossa entisellä armeijan alueella. Adamilla on tunne, että heitä tarkkaillaan ja hän yrittää varoittaa muita, mutta turhaan. Seuraavan päivän värikuulasota muuttuu radikaalisti, kun he törmäävät alueen mielipuolisiin asukkaisiin.
Touho Ankka
Muuta
Touho on pukeutunut yleensä punaiseen paitaan ja myssyyn, mutta hän esiintyy sarjakuvissa varsin harvoin. Don Rosan luoman Aku Ankan sukupuun mukaan hän on Sisuvius Ankan veli ja Aino ja Unto Ankan poika.
Uuden DuckTales -sarjan toisella tuotantokaudella Touho Ankka teki ensimmäisen animaatiodebyytinsä. Sarjassa hänen äänenään toimii Tom Kenny.
Aiheesta muualla
Liste der Bewohner Entenhausens Duck family (Disney)
Lapin kultaryntäykset
Lapin kultaryntäykset olivat Suomen Lapissa 1800- ja 1900-luvulla tapahtuneita suuria kultaryntäyksiä. Ensimmäinen muutaman vuoden kestänyt ryntäys nähtiin 1870-luvulla Ivalojoella, vuonna 1934 löydettiin kultaa Sodankylän Tankavaarasta, ja seuraava suuri kultaryntäys alkoi heti toisen maailmansodan jälkeen Inarin Lemmenjoella. Kevään ja kesän 1870 aikana Ivalojoelle vaelsi etelästä 500 kullankaivajaa, joista osa myös rikastui. Lemmenjoella sodan jälkeen oli parhaimmillaan noin sata kaivajaa.
Kullan löytymisen lisäksi Lapin kultaryntäykset ovat edistäneet Suomen Lapin tunnettuutta, kartoitusta, infrastruktuuria ja matkailutoimintaa. Kultaryntäyksistä on lisäksi tullut aihe suomalaiseen kirjallisuuteen ja elokuvaan.
Lapin ensimmäiset kultalöydöt
Varhaisimmat tiedot Lapin kullasta on esittänyt Olaus Magnus Carta marinassa 1539, jossa on merkintä Pohjolassa sijaitsevasta kultakaivoksesta. Saksalainen kaivosasiantuntija Georgius Agricola paikansi sen teoksessaan De Veteribus et Novis Metallis (1546) Finnmarkeniin.
Seuraavat tunnetut kultalöydöt tehtiin Keminmaalla vuonna 1836, jolloin nimismies Johan Gustaf Bucht löysi Laurilan talon maalta Kemijoen suulta malmikiven, jossa todettiin oleva kultaa. Pala näytettä on Geologisen tutkimuskeskuksen kokoelmissa. Tämä oli alkuna valtion järjestelmälliselle kullanetsinnälle Pohjois-Suomessa, mutta se lopetettiin tuloksettomana 1850. Lapin kallioperästä oli jo aikaisemmin löydetty vähäisiä kultapitoisia juonteita.
1860-luvun puolivälissä norjalainen geologi Tellef Dahll tutki Tenojoen vesistöä ja havaitsi useassa paikassa merkkejä kullasta. Lupaavimmat löydöt olivat joen Suomen puoleisella rannalla, ja hän ilmoittikin löydöistään Suomen suuriruhtinaskunnan viranomaisille.
Vinyylibromidi
Vinyylibromidi eli bromieteeni (C2H3Br) on bromattuihin alkeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään polymeerien ja muiden orgaanisten yhdisteiden synteesiin.
Lapin kultaryntäykset
Lapin ensimmäiset kultalöydöt
Lapin kullanetsintä kytkettiin aikakauden kansallisromantiikkaan ja suomalaisuusaatteeseen, esimerkiksi professori Julius Krohn vertasi Suomen Kuvalehteen kirjoittamissaan arteikkeleissa Lapin kullankaivajia Kalevalan sankareihin.
Vinyylibromidi
Ominaisuudet
Bromieteeni on huoneenlämpötilassa väritöntä kaasua. Se voidaan nesteyttää suhteellisen helposti värittömäksi nesteeksi. Ominaishajultaan yhdiste on pistävää. Vinyylibromidi on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin. Vinyylibromidi ärsyttää voimakkaasti ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja on karsinogeeninen yhdiste. Yhdiste on luokiteltu syöpävaaraa aiheuttavaksi kemikaaliksi.
Lapin kultaryntäykset
Laki kullanetsinnästä
Teno- ja Ivalojoen kultalöytöjen jälkeen Lapin jokivarret rauhoitettiin väliaikaisella asetuksella, kunnes varsinainen kullanetsintää ja -kaivuta koskeva laki saatiin aikaan. Sen valmisteluun liittyi poliittista taistelua, painostusta ja erilaisia riitoja, mutta uusi asetus astui lopulta voimaan keisari Aleksanteri II:n vahvistamana huhtikuussa 1870. Se kumosi hallitsijan vanhan etuoikeuden jalometalleihin ja antoi luvan kullanetsintään juutalaisia lukuun ottamatta jokaiselle hyvämaineiselle Venäjän keisarikunnan ja Suomen suuriruhtinaskunnan miehelle. Laki kuitenkin määräsi etsimiselle ja kaivulle niin korkeat lupamaksut ja verot, ettei tavallisella kansalaisella ollut käytännössä juurikaan mahdollisuuksia valtauksen hankkimiseen. Venäläiset suurliikemiehet puolestaan yrittivät saada yksinoikeuden Lapin kultaan lupaamalla vastineeksi puolen miljoonan hopearuplan talletuksen Suomen Pankkiin.
Vinyylibromidi
Valmistus ja käyttö
Vinyylibromidia voidaan valmistaa kuivan vetybromidin ja etyynin välisellä reaktiolla tai kuumentamalla 1,2-dibromietaania natriumhydroksidin vesiliuoksen kanssa.
Vinyylibromidia käytetään polymeerien, erityisesti modakryylikuitujen, palonestoaineina käytettävien yhdisteiden ja polymeerien valmistamiseen. Siitä voidaan valmistaa polyvinyylibromidia ja sitä käytetään myös komonomeerina vinyyliasetaatin, maleiinihapon tai maleiinianhydridin kanssa. Vinyylibromidin ja vinyylikloridin kopolymeeriä käytetään kankaiden päällystämiseen. Lisäksi vinyylibromidia voidaan käyttää myös eräiden lääkkeiden valmistuksessa.
Lapin kultaryntäykset
Ivalojoen Kultala
Ivalojoen kulta-alue syntyi Ivalojoen ja Sotajoen yhtymäkohdan ympäristöön, jonne valtio rakennutti kevättalvella 1870 niin sanotun Kultalan kruunun stationin. Se oli kaivuuta valvoneiden viranomaisten tukikohta, jossa jaettiin etsintälupia ja valtauskirjoja sekä lunastettiin kullankaivajien tekemät löydöt. Lisäksi lähistölle avattiin kapakka. Kullanetsintä alueella oli kuitenkin aloitettu jo edellisenä kesänä, jolloin senaatti oli myöntänyt Jakob Ervastille, Nils Lepistölle ja Edvard Björkmanille erikoisluvan ennen varsinaisen asetuksen voimaantuloa. Syyskesällä 1869 miehet löysivät Saariporttikosken rannalta yli kaksi kiloa kultaa. Valtion työntekijöitä Kultalassa oli alkuvuosina vajaat 40. Valvojaksi nimitettiin Lapin kruununvouti Conrad Planting, joka teki myös oman, myöhemmin pitkiin riitoihin johtaneen valtauksen. Teknisistä asioista puolestaan vastasi vuorimestari Anders Ferdinand Thoreld, jonka apuna toimi aluksi vuoden 1868 retkikuntaa johtanut Conrad Lihr. Kullankaivajien, virkamiesten ja irtoväen määrä Kultalassa oli parhaimmillaan jopa 600 henkeä, mikä oli tuon ajan Lapissa poikkeuksellisen suuri yhteisö.
Ryntäys
Kevään ja kesän 1870 aikana Ivalojoelle vaelsi Rovaniemen kautta noin 500 miestä, jotka kulkivat satojen kilometrien pituisen matkan joko hiihtäen, kävellen tai veneellä. Heistä vain 19 varakkainta sai ensimmäisenä kesänä oman valtauksen eli niin sanotun ”tehdaspiirin”. Loput jäivät työskentelemään heidän valtauksilleen pienellä päiväpalkalla ja tekivät 11 tunnin työpäiviä kuutena päivänä viikossa. Suurimmilla valtauksilla saattoi työskennellä jopa 30–40 miestä. He asuivat alkeellisissa hirsirakennuksissa, teltoissa tai laavuissa.
Yksi menestyneimmistä kaivajista oli kuopiolainen Frans Björklund, jonka valtaukselta löydettiin kesän 1871 aikana yli kymmenen kiloa kultaa. Hänen palkkalistoillaan oli 28 miestä ja yksi nainen. Muita Ivalojoella rikastuneita olivat ainakin rovaniemeläistä Ruikan sukua edustanut Tuomas Matinpoika Ruikka, jonka johtama retkikunta kaivoi myös yli kymmenen kiloa kultaa, ja niin ikään Rovaniemeltä kotoisin ollut Matti Korva, jonka saalis viiden vuoden aikana oli yli 15 kiloa kultaa. Ivalojoen kultaryntäykseen osallistui myös useita suomalaisia ja venäläisiä liikemiehiä, heidän joukossaan olivat muun muassa helsinkiläiset Robert Ullner ja Fredrik Ekberg.
Kullankaivuta värittivät suurimman ryntäyksen ajan lukuisat valtauksiin liittyvät riidat, joihin Oulun läänin maaherra Georg von Alfthan joutui puuttumaan ja joita puitiin myös oikeudessa. Osapuolina oli Jakob Ervastin, Nils Lepistön ja Conrad Plantingin lisäksi torniolainen kauppias Karl Adolf Govenius. Kultaryntäys vaati myös lukuisia kuolonuhreja, joista suurin osa hukkui Ivalojokeen. Pahin onnettomuus nähtiin toukokuussa 1872, kun kuusi miestä hukkui heitä kuljettaneen veneen kaatuessa Surmakönkään koskessa.
Kultakuumeen hiipuminen
Suuren alkuinnostuksen jälkeen kiinnostus Ivalojoen kultaan hiipui nopeasti jo muutaman vuoden aikana. Kullanetsintämaksut jouduttiin puolittamaan kolmen vuoden kuluttua uuden lain voimaanastumisesta ja 1874 annettiin venäläisten painostuksesta erikoismääräykset Tenojoen kullankaivusta. Vuotta myöhemmin uusittiin koko asetus Lapin kullanetsinnästä, jolloin maksuja edelleen alennettiin ja samalla valtausten kokoa pienennettiin. Kultalan ympäristö hiljeni jo 1870-luvun loppuun mennessä ja 1880-luvun alussa sen päärakennus muutettiin Helsingin yliopiston revontulitutkimuksen käyttöön. Professori Selim Lemströmin johtama retkikunta tutki Kultalassa revontulia vuosina 1882–1884. Lopullisesti se suljettiin vuonna 1900. Nykyään Kultalan päärakennus ympäristöineen on matkailukohteena ja paikalla on lisäksi muun muassa Metsähallituksen ylläpitämä autiotupa. Ivalojoen kulta-alue on myös yksi Museoviraston inventoimista valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lapin kullankaivun erityislaki kumottiin lopulta marraskuussa 1883, jolloin se korvattiin uudella koko suuriruhtinaskunnan kattavalla kaivos- ja valtauslailla. Jäljelle jääneet kaivajat siirtyivät kultamäärien pienentyessä aluksi Ivalojoelta Palsinojalle ja Sotajoelle sekä sieltä edelleen 10–15 kilometriä itään Laanilan kylän alueelle. Vuosisadan vaihteeseen tultaessa kullankaivuta harjoittivat enää lähinnä paikalliset asukkaat, ja heidänkin vuotuinen saaliinsa jäi yleensä alle viiden kilon. Samaan aikaan perustettiin kolme kultayhtiötä, jotka aloittivat Laanilassa malminlouhinnan. Toiminta oli kuitenkin kannattamatonta, ja lopulta yhtiöt lopettivat toimintansa.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Ivalojoella nähtiin vielä yksi suurisuuntainen yritys, kun Oy Ivalojoki Ab aloitti koneellisen kullanhuuhdonnan. Sen asiantuntijoina ja osakkaina olivat muun muassa Helsingin yliopiston geologian ja mineralogian professori Pentti Eskola ja myöhemmin Geologisen tutkimuslaitoksen ylijohtajana toiminut geologi Aarne Laitakari. Yhtiön toiminta päättyi kuitenkin konkurssiin jo vuoden kuluttua. 1920-luvun puolivälissä tamperelaisten liikemiesten perustama Lapin Kulta Oy yritti käynnistää samanlaista projektia, mutta sen varat loppuivat jo ennen kaivun aloittamista.
Ensimmäiset löydöt
Tankavaarassa kultaa löytyi Ivalojoesta poiketen myös moreenista eikä vain sorasta tai hiekasta. Lisäksi alueelta löytyi runsaasti mustaa rautamineraalia hematiittia, jonka pitoisuus oli noin gramma kultaa tonnissa. Suurin Tankavaarasta kaivettu hippu löydettiin vuonna 1950. Se oli kooltaan 183 grammaa.
Toiminta sotavuosina
Kauppa- ja teollisuuministeriön vuonna 1937 tekemän päätöksen jälkeen Werner Thiede käytti kaikki lailliset keinot valtausten saamiseksi itselleen ja jatkoi kullanetsintää Tankavaarassa Itkoselle ja Mattsonille myönnetyistä valtauksista huolimatta. Toiminta johti riitoihin ja jopa tappeluihin, jotka huipentuivat kesällä 1939 Thieden pidätykseen ja maastakarkotukseen. Valtauksensa hän oli ehtinyt siirtää helsinkiläiselle arkkitehdille Ragnar Kruskopfille, mutta ne siirrettiin kuitenkin Itkosen ja Mattsonin hallintaan.
Sotavuosina riidat Tankavaarassa jatkuivat, kun paikalle saapui lukuisia uusia kaivajia, kuten Thieden vanhoilla valtauksissa kaivun aloittanut Reino Lehtinen, helsinkiläinen Kullervo Korhonen ja Lapissa jo vuodesta 1927 lähtien vaikuttanut Max Peronius. Werner Thiede puolestaan oli sota-aikana natsi-Saksan armeijan palveluksessa Pohjois-Norjassa, josta hän kesällä 1944 siirtyi Tankavaaraan saksalaisten rakentaessa paikalle Schutzwall-puolustuslinjaa. Saksalaisjoukkojen myöhemmin vetäytyessä Thiede piti huolen, että kaikki Itkosen omistamat rakennukset, valtaukset ja työmaat räjäytettiin. Hänen paikalle itse rakentamansa kämppä sen sijaan on edelleen pystyssä.
Sodan jälkeen
Sotavuosien jälkeen kaivutoiminta Tankavaarassa jatkui vilkkaana. Saksalaisten alueelle jättämän sotamateriaalin vuoksi tapahtui myös onnettomuuksia, esimerkiksi Max Peronius kuoli Hopiajoella elokuussa 1946, kun panssarimiina räjähti. Vuosina 1948–1949 Geologinen tutkimuslaitos teki Vuotsossa ja Tankavaarassa kenttätutkimuksia, ja professori Esa Hyypän aloitteesta laaja alue Tankavaaran ympäristöstä otettiin valtioneuvoston päätöksellä valtion haltuun vuonna 1950. Tämän jälkeen Tankavaarassa tehtiin pelkästään tutkimustoimintaa lähes koko 1950-luvun ajan. Seuraavan vuosikymmenen lopulla vanhat Lemmenjoen kullankaivajaveteraanit Yrjö Korhonen ja Niilo Raumala käynnistivät matkailutoimintaa hiljentyneessä Tankavaarassa. Kesällä 1970 avattiin matkailijoille tarkoitettu kullanhuuhtomo, josta sai alkunsa Tankavaaran matkailu- ja museokeskus. Nykyään alueella on ravintola- ja majoituspalveluiden lisäksi muun muassa Kultamuseo.