cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hangover (PSYn kappale)
Hangover on korealaisartisti PSYn kappale tulevalta LP:ltä. Sen julkaisivat YG Entertainment, School Boy Records sekä Republic Records artistin uran kahdentenakymmenentenä ja tulevan Psy 6 (Six Rules), Part 2-LP:n ensimmäisenä singlenä 9. kesäkuuta 2014. Kappaleella esiintyy myös yhdysvaltalaisräppäri Snoop Dogg. Artisti itse on kuvaillut singlen olevan tyyliltään edeltäjiään erilaisempi sillä tavalla, että se sisältää viittauksia hip hopiin. Kappale esitettiin ensimmäisen kerran livenä ABC:n Jimmy Kimmel Live: Game Night -ohjelmassa 8. kesäkuuta. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa päivää ennen singlejulkaisua. Pääesiintyjien lisäksi videolla vierailee esimerkiksi G-Dragon. Muutamassa tunnissa video keräsi jo 1,7 miljoonaa katsojaa.
Kappaleet
Digitaalinen lataus
Timur Safin
Safin on voittanut kaudella 2015–2016 miesten Euroopan mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa floretilla. Maailmancupissa hän on voittanut yhden henkilökohtaisen ja yhden joukkueosakilpailun. Safin on 1,82 metriä pitkä ja painaa 82 kilogrammaa.
Paul Raud
Paul Raud (22. lokakuuta 1865 – 22. marraskuuta 1930, Tallinna) oli virolainen taidemaalari, joka kaksoisveljensä Kristjan Raudin (1865–1943) kanssa kuuluu Viron kansallisen taiteen uranuurtajiin. Hän oli myös ensimmäinen virolainen taidemaalari, joka alkoi elääkseen maalata muotokuvia.
Raud opiskeli Düsseldorfin taideakatemiassa vuosina 1888–1894. Palattuaan Viroon hän keskittyi ensisijaisesti realististen muotokuvien maalaamiseen. Hän teki myös impressionistisia maisemamaalauksia. Hän maalasi vuonna 1902 Tallinnan Pyhän Hengen kirkkoon alttaritaulun Kristus ristillä.
Raud sai vuonna 1911 piirustuksenopettajan paperit Pietarin taideakatemiasta ja toimi vuodesta 1914 piirustuksenopettajana Tallinnassa. 1920-luvulla hän oli opettajana valtion taidekoulussa.
Iso-Kailanen
Iso-Kailanen on Päijät-Hämeessä Heinolassa Syrjäkosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 13,3 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,9 metriä mpy.
Dagobert
Dagobert-nimisiä hallitsijoita ovat olleet:
Samuli Vanttaja
Jouni Samuli Vanttaja (s. 22. huhtikuuta 1991 Oulu ) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hänen veljensä Jari Vanttaja oli myös koripalloilija.
Seurajoukkueet
Vanttajan kasvattajaseura oli Oulun NMKY, josta hän siirtyi Espoon Honkaan kaudeksi 2007–2008. Vanttaja pelasi joukkueessa vain vähän vuosina 2007–2010, mutta pelasi nuorisomaajoukkueissa lukuisia otteluita. Kaudella 2010–2011 hänen peliminuuttinsa kasvoivat ja hän teki 4,1 pistettä ja otti 2,5 levypalloa ottelua kohden. Kauden päätyttyä hänen piti siirtyä koripallon Serie A:ssa pelanneeseen Cimberio Vareseen, jossa pelasi jo entuudestaan Teemu Rannikko. Siirto kuitenkin kaatui seuran talousvaikeuksien vuoksi ja Vanttaja siirtyi Kouvoihin. Kouvoissa hän sai paljon vastuuta ja kuului lähes kaikissa otteluissa joukkueensa aloitusviisikkoon. Pelattuaan kaksi kautta Kouvoissa Vanttaja siirtyi kaudeksi 2013–2014 EuroChallengea ja Korisliigaa pelaavaan KTP-Basketiin. Kauden jälkeen hän teki KTP:n kanssa vuoden jatkosopimuksen.
Kesäkuussa 2015 Vanttaja siirtyi Kauhajoen Karhuun. Toukokuussa 2016 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Karhun päävalmentaja Sami Toiviaisen mukaan Vanttajan roolia joukkueessa oli tarkoitus kasvattaa, koska joukkueeseen ei aiottu hankkia korinaluspelaajia ulkomailta. Toukokuussa 2017 Vanttaja solmi kautta 2017-2018 koskevan jatkosopimuksen Karhun kanssa. Sopimus sisälsi option myös seuraavasta kaudesta.
Vuonna 2018 Vanttaja siirtyi Joensuun Katajaan.
Kauden 2020–2021 päätyttyä Vanttaja ilmoitti päättävänsä kilpauransa.
Maajoukkue
Vanttaja ei pelannut miesten A-maaotteluita. Haastajamaajoukkueessa hän pelasi kahdeksassa ottelussa ja kuului Suomen kokoonpanoon vuoden 2011 universiadeissa. Nuorisomaajoukkueissa Vanttaja pelasi 16-, 18- ja 20-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä 85 ottelua.
Digitaalinen valokuva
thumb|right|200px|Digijärjestelmäkamerassa peilin takana on matriisikenno thumb|right|200px|Kuvassa matriisikennon taustalla on vertailun vuoksi 35 mm:n värinegatiivifilmi 200px|thumb|right|Digitaalisen valokuvan valotus: 1)Fotonit kameran linssin läpi; 2)Mikrolinssi kohdistaa valon kennolle; 3)Suodatin määrää valon aallonpituuden; 4)Valoa läpäisevä elektrodi; 5)Kvartsi eriste; 6)N- piikanava; 7)Mahdollinen kolo; 8)P-tyyppistä piitä. thumb|right|200px|Digitaalisen valokuvan matriisirakenne
Digitaalinen valokuva on digitaalikameran matriisikennolle valotettu fotonien varausta ilmaiseva digitaalinen tiedosto, jota voidaan tarkastella esimerkiksi tietokoneen näytöllä. Siitä täytyy tehdä valokuvavedos ennen kuin tiedosto saadaan käsin kosketeltavaan muotoon. Valokuvista voidaan tehdä digitaalisia vedoksia myös kuvanlukijalla.
Valokuvavedos valmistetaan joko valottamalla "immateriaalinen" digitaalinen tiedosto valonherkälle vedostusmateriaalille. Vedostusmateriaali on usein paperipohjaista, mutta se voi olla muovia tai siitä voidaan tehdä digitaalinen vedos esimerkiksi portable document format pdf-muotoon. Digitaalista vedostusta kutsutaan yleisesti tulostamiseksi. Digitaalinen vedos voidaan tehdä myös painomenetelmällä. Digitaalinen vedos voi olla paitsi valoherkälle materiaalille vedostettu, myös esimerkiksi painomusteella eri materiaaleille siirretty painokuva, digitaalinen tuloste tai valokopio. Digitaalinen valokuva voidaan tuottaa myös "aineettomana" "immateriaalisena" vedoksena valkokankaalle tai näyttöpäätteelle.
Digitaalinen valokuva mediafuusiossa
Valokuvalle on tullut uusia digitaalisia sovellutuksia. Internetistä on tullut valokuvan suurin jakelukanava. Valokuvaa pystytään hyödyntämään entistä tehokkaammin niin perhekuvissa kuin tarkkailukameroissa kasvojentunnistuksen ansiosta. Digitaalinen kamera tekee kuvausvaiheessa korjauksia kuvaan muun muassa tarkentaen kasvoihin ja poistaen epäterävyyttä. Valokuvan muokkaus oli ennen vaikeaa ja vain kehittyneiden harrastelijoiden tai ammattilaisten puuhaa. Nyt helpot kuvankäsittelyohjelmat ovat tehneet siitä monelle perhekuvaajalle osan valokuvausta. Valokuvalla voidaan jopa huijata tulevia sukupolvia.
Peter Malota
Pjetër Malota Lulgjuraj (s. 28. elokuuta 1958 Lofka, Malësia, Albania) on albanialainen sijaisnäyttelijä, taistelukoreografi ja näyttelijä. Hänellä on 6. danin musta vyö taekwondossa.
Ura
Malota muutti Albaniasta Yhdysvaltoihin, Detroitiin, jossa hän ryhtyi harjoittelemaan kamppailulajeja. Hän harjoitteli erityisesti taekwondoa ja myöhemmin ryhtyi opettamisen ohella ylläpitämään omaa kamppailukoulua Michiganissa nimeltä Birmingham Martial Arts.
Malota pyrki aluksi näyttelijäksi 1980-luvulla, mutta sai vain pieniä rooleja elokuvissa Crime Killer ja Katujengi. Myöhemmin vuonna 1990 Malotan elokuvaura muuttui, kun hän ryhtyi työskentelemään yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa. Heidän ensimmäinen yhteinen projekti oli Kaksoisisku, jossa Malota esitti erään roiston henkivartijaa, työskenteli sijaisnäyttelijänä ja taistelukoreografina. Sittemmin Malota työskenteli koko 1990-luvun Van Dammen elokuvissa, joissa hänellä oli samat roolit kuten ensimmäisessä. Malotalla oli hieman näkyvämpi rooli elokuvassa The Quest – haastaja, jossa hän esitti espanjalaista ottelijaa.
1990-luvun jälkeen Malota oli vielä kahdessa Van Dammen elokuvassa mukana The Order ja Replicant – tappajan kopio. Sittemmin Malota työskenteli seuraavan kerran vuoden 2006 elokuvassa Honor, jossa hän suunnitteli stuntit ja taistelukoreografit. Malota teki myös muutaman vuoden tauon jälkeen pienen näytelmäroolin elokuvassa The Butterfly Effect 3: Revelations.
Vesipallon Euroliiga
Vesipallon Euroliiga on vesipallon Euroopan laajuinen huippuseurajoukkueiden sarja. Ensimmäinen kausi pelattiin vuosina 1963–1964 nimellä Euroopan Cup. Vuonna 1996 nimeksi tuli Mestarien liiga. Nykyinen nimi ja kilpailusysteemi otettiin käyttöön vuonna 2003.
Neste 1000 Lakes Rally 1996
pienoiskuva|[[Carlos Sainz Vaherin erikoiskokeella rallin ensimmäisenä päivänä.]] Neste 1000 Lakes Rally 1996 järjestettiin 23.-26.8.1996. Se oli MM-rallikauden 1996 kuudes osakilpailu ja 46. Suomen ralli kautta aikain. Se oli myös viimeinen kerta kun Suomen MM-rallia kutsuttiin nimellä "1000 Lakes Rally" tai "Jyväskylän suurajot".
Osallistujat
Kilpailuun ilmoittautui 120 autokuntaa. Mukana olivat tehdastalleista Mitsubishi (Tommi Mäkinen ja Uwe Nittel), Ford (Carlos Sainz ja Bruno Thiry) ja Subaru (Colin McRae ja Kenneth Eriksson). Lisäksi Team Toyota Castrol Finlandin ilmoittamina mukana olivat Juha Kankkunen, Thomas Rådström ja Marcus Grönholm.
Reitti
Reitin pituus oli 1452,41 km, josta erikoiskokeita 478,93 km.
Suomen MM-rallissa oli vuonna 1996 ensimmäistä kertaa käytössä määrätyt huoltoalueet, ns. service parkit. Huoltaminen oli sallittua vain service parkeissa, joiden välissä ajettiin 1–2 erikoiskoetta.
Uusien sääntöjen vuoksi reittiä oli myös tiivistetty, eikä lauantaipäivän lenkki ulottunut enää Valkeakoskelle asti, eikä Pieksämäen lenkkiä ajettu ollenkaan. Kilpailu oli jälleen nelipäiväinen, mutta toistaiseksi ainoa kerta, kun kilpailu on päättynyt maanantaina. Perjantain ohjelmassa oli vain yleisöerikoiskoe Harju. Sunnuntaina ajettiin aluksi edellisvuosien tapaan erikoiskokeita Päijänteen itäpuolella ja sen jälkeen muutama erikoiskoe Jyväskylästä koilliseen. Maanantain lenkki puolestaan suuntautui Petäjäveden suuntaan aiempien vuosien aloituspäivien tapaan.
Thirty Thousand Feet Over China
Thirty Thousand Feet Over China on brittiläisen post-punkin ja uuden aallon yhtyeen The Passionsin toinen studioalbumi, jonka Polydor Records -levy-yhtiö julkaisi 18. syyskuuta 1981. Albumi sijoittui Britannian albumilistan 92. sijalle. Se sisältää yhtyeen hittisinglen ”I’m in Love with a German Film Star”.
Neste 1000 Lakes Rally 1996
Kilpailun kulku
Kilpailun ensimmäinen erikoiskoe Harju peruutettiin kokonaan erikoiskokeella sattuneen onnettomuuden vuoksi. Onnettomuudessa tanskalaisen yksityiskuljettajan auto ajautui yleisön joukkoon, minkä seurauksena yksi belgialainen katsoja sai surmansa ja useita loukkaantui.
Kilpailu käynnistyi uudestaan lauantaina. Juha Kankkunen otti johtopaikan tehden pohjat seitsemälle ensimmäiselle erikoiskokeelle. Seuraavana päivänä hän kärsi ensimmäisenä ajamisesta, ja Tommi Mäkinen ohitti hänet erikoiskoe 18:lla pitäen johtonsa maaliin asti.
Colin McRae keskeytti ulosajoon kuudennella erikoiskokeella kun taas Carlos Sainzin auto hajosi kilpailun viimeiselle erikoiskokeelle.
N-ryhmän voitti Pasi Hagström Toyota Celicalla, ohittaen Olli Harkin viimeisenä päivänä tämän kärsittyä rengasrikon.
Cebu (täsmennyssivu)
Sanat Cebu ja Cebuano tarkoittavat seuraavia asioita:
Saarijärvi (Heinola, Koskenmylly)
Saarijärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Koskenmyllyn kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 39 hehtaaria, se on 2,1 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 6,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98 metriä mpy.
Kasasagi (1900)
Kasasagi oli keisarillisen Japanin laivaston 1900 valmistunut Hayabusa-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuoden 1896 hankintoja Ranskasta Le Havresta Chantiers et Ateliers Augustin Normandilta. Alus laskettiin vesille 1900 ja valmistui 30. marraskuuta.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1919.
Kiestingin piiri
Kiestingin piiri oli hallintopiiri Karjalan autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa (vuosina 1940-1956 Karjalais-suomalainen sosialistinen neuvostotasavalta) Neuvostoliitossa. Kiestingin piirin hallintokeskus oli Kiestingin kylä. Vuonna 1926 piiriin kuului kahdeksan kyläneuvostoa, joissa oli yhteensä 59 kylää tai muuta asutusta. Vuonna 1926 piirissä oli 4 964 asukasta, joista oli karjalaisia 4 790, suomalaisia 84 ja venäläisiä 90.
Kyläneuvostot vuonna 1926 (keskuskylän nimi suluissa jos on eri kuin kyläneuvoston nimi):
Kiestingin piiri perustettiin vuonna 1927 yhdistämällä Oulangan, Kiestingin ja Vaarakylän kunnat. Vuonna 1940 siihen liitettiin Suomen luovuttama Sallan–Kuusamon alue. Tälle Kiestingin piiriin liitetylle alueelle muodostettiin 27. heinäkuuta 1940 Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön päätöksellä kolme uutta kyläneuvostoa, jotka olivat Alakurtti, Kairala ja Kuolajärvi. Jatkosodan aikana 1941-1944 lähes koko piirin alue oli Suomen miehittämä. Vuonna 1955 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston päätöksellä Alakurtin kyläneuvosto liitettiin Murmanskin alueen Kantalahden piiriin. Alakurtin kyläneuvosto käsitti tuolloin lähes koko luovutetun Sallan alueen. Kiestingin piiri yhdistettiin 1960-luvun alkupuolella Kemin piiriin yhdessä Kalevalan ja Louhen piirien kanssa. Näin syntynyt uusi Kemin piiri jaettiin kuitenkin jo vuonna 1967 takaisin yhdistämistä edeltäneisiin piireihin, sillä erotuksella että Kiestingin piiriä ei enää perustettu uudelleen, vaan sen alue tuli kuulumaan Louhen piiriin.
Kosteikkoturpiaalit
Kosteikkoturpiaalit (Agelasticus) on turpiaalien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Kosteikkoturpiaalien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 3 lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
812 Naval Air Squadron
812 Naval Air Squadron (812 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus
Laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Välimerellä torpedopommittajalaivueeksi yhdistämällä HMS Gloriousin 461 ja 462 lentueet. Laivueen kalustona oli kaksitoista Blackburn Riponia, jotka vaihdettiin tammikuussa 1934 Blackburn Baffineihin. HMS Gloriousin palattua Englantiin huoltoon laivue siirrettiin kesäkuussa 1934 ensin HMS Furiousille ja sitten helmikuussa 1935 HMS Eaglelle. Tämän jälkeen laivue palveli maissa Maltalla Hal Farin kentällä, kunnes HMS Glorious palasi syyskuussa palvelukseen.
Laivueen kalusto vaihdettiin joulukuussa 1936 Fairey Swordfisheihin. Laivue palveli Välimerellä lukuun ottamatta lyhyttä Englannissa vietettyä aikaa toukokuussa 1937.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan syttyessä laivue palveli HMS Gloriousilla, joka lähetettiin Intian valtamerelle metsästämään saksalaisia saarronmurtajia ja kaappareita. Laivue palasi kuitenkin Välimerelle ja se toimitettiin Dekheilan ja Hal Farin maatukikohtiin tukemaan Egyptissä olevia maavoimia. HMS Glorious kutsuttiin kotimaahan Norjan tapahtumien vuoksi, mutta 812 laivue siirrettiin osaksi rannikkolennostoa miinoittamaan Hollannin rannikon kohteita.
Laivue liitettiin maaliskuussa 1941 HMS Argukselle suojaamaan saattuetta, joka toimitti lentokoneita Maltalle. Yhdeksän laivueen koneista siirrettiin heinäkuussa HMS Furiousille suorittamaan hyökkäys Petsamoon ennen kuin se lähetettiin takaisin Välimerelle suojaamaan saattueita.
Laivue siirrettiin HMS Ark Royalille. Laivueen onneksi sen koneista oli riittävä määrä ilmassa tukialuksen joutuessa saksalaisen sukellusveneen uhriksi ja upotessa. Laivue täydennettiin Gibraltarilla. Kaikki täydennyksenä saadut koneet oli varustettu ASV tutkalla, joka mahdollisti ensimmäisen yöllisen sukellusveneen (U-451) upotuksen 21. joulukuuta. Laivue vahingoitti lisäksi viittä sukellusvenettä toimiessaan maatukikohdista.
Laivueen koneista suuri osa siirrettiin HMS Argukselle saattueiden suojaamiseen. Laivue palasi Englantiin USS Waspin kannella huhtikuussa 1942. Laivueen vahvuus laskettiin kuuteen koneeseen ja se operoi osana rannikkolennostoa. Laivue toimi lähinnä öisin Englannin kanaalin alueella. Laivue liitettiin 811 laivueeseen 18. joulukuuta 1942.
Laivue perustettiin uudelleen 1. kesäkuuta 1944 RNAS Strettonissa torpedopommittajalaivueeksi. Laivueen kalustona oli 12 (myöhemmin 18) Fairey Barracudaa ja se liitettiin tammikuussa 1945 uudelle tukialukselle HMS Vengeancelle. Tukialuksen mukana laivue liitettiin Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon heinäkuussa Välimerellä tapahtuneen koulutusjakson jälkeen. Laivue ei kerennyt osallistumaan Tyynellä valtamerellä taistelutoimiin ennen sodan päättymistä. Laivue lakkautettiin elokuussa 1946 RNAS Lee-on-Solentissa.
Joutsenlampi (Heinola)
Joutsenlampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Koskenmyllyn kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 6,3 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 104 metriä mpy.
Tikkanen
Tikkanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ensimmäinen Saksan–Tanskan sota
Ensimmäinen Saksan–Tanskan sota käytiin vuosina 1848–1851. Sota päättyi Tanskalle edulliseen Lontoon rauhansopimukseen, jolla Schleswigin ja Holsteinin herttuakunnat siirtyivät Tanskan hallintaan. Preussi valtasi alueet toisessa Saksan-Tanskan sodassa vuonna 1864.
Sota alkoi Schleswigin ja Holsteinin herttuakuntien saksalaisväestön kansallisaatteen sytyttyä ja herttuakuntien irrottauduttua Tanskan hallinnasta. Preussi tuki kapinoivia herttuakuntia, mutta Tanska pyrki palauttamaan alueet sotatoimin hallintaansa.
Alkuun saksalaiset menestyivät sodassa, mutta tanskalaiset onnistuivat lopulta kääntämään sodan voitokseen. Schleswigin luona 23. huhtikuuta 1848 käyty pääsiäistaistelu alkoi Friedrich von Wrangelin johtamien preussilaisten hyökkäyksellä. He olivat miesmäärältään ylivoimaisia, mutta kärsivät tanskalaisten tavoin suuria menetyksiä. Tanskalaiset vetäytyivät pimeän tullen taistelukentältä. Sota jatkui pari vuotta, kunnes 25. heinäkuuta 1850 käydyn Istedin taistelun jälkeen se oli käytännössä ohi, sillä saksalaisten oli joulukuussa 1850 hajotettava armeijansa Venäjän painostuksen vuoksi.
Siperian jäätyneet mammutit
pienoiskuva|Eräs [[Siperiasta löydetty säilynyt mammutti.]] Siperian jäätyneet mammutit ovat Siperian pohjoisosien ikiroudasta löytyneitä mammutteja, jotka ovat harvinaisen hyvin säilyneitä. Tavallisimmin mammutista säilyy vain syöksyhampaita ja hajanaisia luita, ja joskus jopa kokonainen luurankokin. Yleensä löydetyissä hyvin säilyneissä ruhoissa on vain nahka säilynyt hyvin. Tunnetuin näistä on Berezovkajoen mammutti, jolla säilyi hyvin nahka, sen syömää ruohoa ja mahalaukku. Liha oli löydettäessä jo pitkälle mädäntynyt. Vuonna 2013 löytyi Uuden Siperian saarilta mammutti, jonka liha oli punaista ja josta vuosi verta.
Katastrofiteorioihin uskovat näennäistieteilijät ovat esitelleet hurjia ajatuksia suuressa kylmyydessä äkillisesti vesimassoihin hautautumalla kuolleista mammuttilaumoista. Vakavammin otettavien tutkijoiden mukaan näiden mammuttien uskotaan kuolleen maanvyöryjen ikiroudan lähelle hautaamina. Silloin nämä mammutit olisivat säilyneet kuivina ja kylminä pitkään, kunnes ikiroudan luontaiset nostoliikkeet olisivat nostaneet ne lähelle maanpintaa.
Siperian Berezovkan jäätynyt mammutti
pienoiskuva|Berezovkan mammutin ennallistus museossa.
Löytyminen ja hypoteeseja
Luonnontieteilijä ja näennäistieteilijä Ivan T. Sandersonin Saturday Evening Postissa 16. tammikuuta 1960 julkaiseman artikkelin Riddle of the frozen giants (”Jäätyneiden jättiläisten arvoitus”) mukaan löydettyjen mammutinraatojen on täytynyt jäätyä uskomattoman kylmässä ja nopeasti, koska ne ovat hänen mukaansa niin hyvin säilyneet. Sandersonin mukaan mammutit jäätyivät äkisti –100 °C asteeseen. Hän väitti, että valtavat laumat mammutteja jäätyi äkkiä, niin että yksittäiset solutkin säilyivät.
Sandersonin mukaan jäätymisen aiheutti tulivuorenpurkauksen nostama aurinkoa pimentävä pöly ja muut seikat. Muun muassa Joseph Dillow on olettanut mammuttien pakastuneen äkkiä ennen vedenpaisumusta ja Walter Brown vedenpaisumuksen aikana. Immanuel Velikovsky on olettanut mammuttien pakastuneen, kun Maan läheltä ohittanut planeetta kallisti maan akselia. Erään näkemyksen mukaan avaruudesta syöksyneet vesimassat olisivat tuoneet mukanaan suuren kylmyyden.
Tutkijat eivät näitä väitteitä vahvista, vaan heidän mielestään muutamat löydetyt tukehtuneet ja pakastuneet mammutit ovat vain yksittäistapauksia. Monet ”pakastesäilyneet” mammutit sisältävät tutkimuksen mukaan todennäköisimmin mammutin kuolinaikoina tulleita loisia, niissä on haaskansyönnin merkkejä ja ovat kuolleet eri vuodenaikoina mahalaukkujen sisällöistä päätellen.
Mitä tiedetään
Mammutin löysi vuonna 1900 eräs paikallinen alkuasukas metsästysretkellä, kun koira haistoi mädäntyvän mammutin hajun. Hän uskalsi ottaa mammutista mukaan vain syöksyhampaan, koska kunnioitti perinteistä uskontoaan. Koillis-Siperian tšuktšit pitävät mammutteja pahoina henkinä nähdessään niiden luita maassa.
Vuonna 1902 Otto Herzin julkaiseman alkuperäisen selvityksen mukaan tutkijoiden tullessa vain mammutin ulkokuori oli säilynyt hyvin ja sisus ehtinyt mädäntyä. Venäjän tiedeakatemian tutkijoiden Herzin ja Pfizenmayerin tutkimusretkikunnan tullessa vuonna 1901 paikalle mammutista levisi hirveä löyhkä. Mahalaukussa oli säilynyt ruohoa, jonka kasvilajisto oli siitepölytutkimusten mukaan alkukesän tundralajistoa ja myös arolajistoa, jollaista ei nykyään kasva alueella. On usein väitetty, että Berezovkan mammutin mahalaukusta löydetty kasvilajisto olisi vain lämpimälle ilmanalalle tyypillinen, mutta tämä ei pidä paikkaansa. Esimerkiksi sammallaji tunturihuopasammal (Aulacomnium turgidum) kasvaa nykyään Siperiassa 61 leveyspiiristä pohjoiseen. Berezovkan mammutista löytyi leppää (Alnus). Kosteaan tai kosteahkoon niittyyn viittaavaa alueella nykyään kasvamatonta lajistoa mitä löytyi Berezovkan mammutista ovat esimerkiksi ohran sukuinen kylmänlauhkessa viihtyvä sinipunaohra (Hordeum violaceum), harjasvehnä (Agropyrum cristatum) joita ja joiden sukuisia kasveja kasvaa nykyään yli 600–1 500 km lounaaseen, ja jopa Välimeren seudulla ja Iranissa asti Toisaalta lajeja Agropyrum cristatum ja puntarpäälaji (Alopecurus alpinus) kasvaa Alaskassa, ja vertailun vuoksi esimerkiksi ohra kasvaa Suomessa napapiirin pohjoispuolella ja vaatii lyhyen vain 3 kk kasvuajan.
Noin 35–40-vuotias urosmammutti kuoli radiohiiliajoitusten mukaan 29 000–34 000 vuotta sitten.
Arvioita kuolintavoista
upright|pienoiskuva|Eläimet olivat syöneet osan Berezovkan mammutin kärsästä, mistä ennallistus. Yleensä vanhoista mammuteista löytyy vain niiden hampaita, ja kokonainen luurankokin on harvinaisuus. Näin ollen Berezovkan mammutin säilyminen niinkin hyvin on vaatinut melko harvinaisia olosuhteita ja yhteensattumia.
Mammutin säilyminen perustui jäätymiseen ja kuivumiseen, ja siihen etteivät haaskansyöjät ehtineet sitä syödä sen kuoltua.
Venäläisen Tihonovin mielestä hyvin säilyneet mammutit kuolivat ikiroudan sulamiseen. Ikiroudan sulaminen aiheuttaa ilmaston hieman lämmettyä routa-alueilla monesti erilaisia romahtamisia: sulamiskuoppia (venäjäksi ”alas”) tai maanvyöryjä, jotka ovat saattaneet haudata ruohoa syömässä olevia mammutteja. Ikirouta suli eniten jääkauden lämpimissä vaiheissa, ja siksi Siperiasta on löydetty mammutteja enemmän jääkauden lämpimiltä kuin kylmiltä vaiheilta.
Erään näkemyksen mukaan pölymyrsky olisi tukahduttanut ja haudannut mammutin pöly- ja hiekkakinokseen, joka sitten jäätyi. Keski-Aasian aavikoilla tiedetään pölymyrskyjen pystyvän tukehduttamaan eläimiä kuoliaiksi. Yhdysvalloissa vallitsi 1930-luvulla pölymyrskykausi, jolloin eläimiä saattoi tukehtua ilmassa sakeana lentävään pölyyn ja niiden vatsoista löytyi muun muassa mutaa, joka oli pölyn ja ruumiin nesteiden seosta Vuonna 1977 löytyneen mammutinpoikasen Diman vatsasta löytyi silttiä ja savea, mikä saattaa viitata tai olla viittaamatta siihen, että eläin olisi tukehtunut pölymyrskyyn. Monia muttei kaikkia säilyneitä mamuttien jäänteitä on löydetty silttipitoisista kerrostumista. Jääkauden ajan lössissä oli runsaasti silttiä. Niinpä tutkijat ovat ajatelleet kuoleiden mammuttien hautautuneen pölymyrskyissä. Katastrofiteoreetikot sanovat jopa yhden valtavan pölymyrskyn haudanneen kaikki säilyneet eläimet, mutta tieteen valtavirtaa edustavien mielestä pölymyrskyt tulivat eri aikoihin. Pölymyrskyn jälkeen maa saattoi olojen ollessa sopivasti routaantua tapauksesta riippuen 2–21 päivässä. Kuiva dyyni olisi jäätynyt parissa päivässä, märkä kolmessa viikossa.
Kurténin mukaan pakastuneet mammutit ja muut eläimet säilyvät, kun vaikkapa saaliseläimen tappama eläin jäätyy äkkiä kylmällä arktisella alueella vaikkapa rinteen varjossa. Saalistaja- ja haaskansyöjäeläimet eivät ehdi syödä eläimestä paljoakaan, ennen kuin se jäätyy pinnaltaan kivikovaksi. Seuraavan vuoden keväällä maa vyöryi laaksoon pakastuneen eläimen päälle. Maanvyöry sai alkunsa siitä, kun aurinko lämmitti ylärinteitä. Arktisilla alueilla tuollainen maanvuoto, solifluktio, on tavallista. Maanvyöryn mukana tullut aines ei silti ollut kovinkaan lämmintä, ja laakson ikirouta jäädytti sen äkkiä. Näin mammutti jäi jääarkkuun, kunnes routiminen nosti sen taas pintaan. Kesän aikana kylmän alueen ikirouta sulaa vain noin 1,5 metrin syvyydeltä. Sen alapuolella vesi kerääntyy jäätyessään jäälinsseiksi. Tiedetäänhän, että Suomen Lapin palsasoilla jääkimpaleet säilyvät turpeen eristämänä kesälläkin.
Herzin mukaan Berezovkan mammutti oli saattanut kuolla kivivyöryssä ja hautautua maahan.
Jotkut olettavat joidenkin säilyneiden eläinten pudonneet suohon tai jokeen. Joidenkin mielestä säilyneet mammutit uupuivat juoksuhiekkaan, jota saattoi olla arotundralla äkillisen yllättävän lämpimän kauden sateen jälkeen. Useimmat säilyneet "pakastetut" eläimet ovat painavia, ja niiden on vaikea päästä esimerkiksi suosta pois. Seuraavana vuonna mammutti jäätyi, ja jos kävi hyvin, se ei enää sulanut. Paleontologi Dan Fisherin mukaan säilynyt mammutti upposi kuollessaan märkään saveen ja lietteeseen, joka torjui hapen ja mikrobit pois. Maitohappobakteerit säilyivät, ja tuottivat säilöntäaineena toiminutta maitohappoa. Maa jäätyi, mammutin ruumis kuivui ja kutistui puoleen entisestä. Kun mammutti sitten paljastui maasta, maitohapon haju piti haaskoja havittelevat eläimet kaukana.
Joidenkin mielestä mammutit ja muut eläimet säilyivät, koska jäivät jääkautisten hiekka- ja pölymyrskyjen alle. Ensin hieno maalaji peitti mammutin, ja sitten routaantui. Tämän katsotaan selittävän sen miksi mammuttien jäänteitä on jääkauden löydetty kuivilta ajoilta.
Beringian arovisentti Blue Babe
Myös muita eläimiä kuin mammutteja on löytynyt hyvin säilyneinä. Björn Kurtén esittää kirjassaan Viattomat tappajat, että eräs Beringian arovisentti, ”Blue Babe” olisi kuollut maan pinnalla kylmällä alueella varjoisessa laaksossa, jossa sen liha olisi pakastunut ennen kuin leijonat ehtivät syödä tappamansa arovisentin. Kevään tullessa arovisentin päälle olisi vyörynyt ylhäältä osin auringon sulattamaa routamaata. Koska routa ei päästänyt vettä läpi, sula vesi ei päässyt lämmittämään maan sisässä ollutta arovisenttiä. Lihaa mädättävät bakteerit lakkasivat toimimasta aktiivisesti, kun mammutin liha jäätyi. Nykyaikana tiedetään että biisoni vaipuu kuollessaan maahan mahalleen eikä kaadu kyljelleen. Arovisentin nahka oli hyvin säilynyt, mutta turkki oli suureksi osaksi mennyt pilalle. Eläimen niskassa säilyi lihaa, joka oli niin ohuessa kohtaa ruumista, ettei ehtinyt mädäntyä. Tätä lihaa syötiin paleontologi R. Dale Guthrien luona 6. huhtikuuta 1984. Liha haisi naudanlihalta, mutta hajussa oli mukana hienoine vivahdus sieneen. Tällä arovisentillä olisi ajoitusten mukaan ikää 36 000 vuotta. Se kuoli Keski-Alaskan alavilla mailla Fairbanksin seutuvilla.
Muita melko hyvin säilyneitä mammutteja
pienoiskuva|Dima, harvinaisen hyvin säilynyt mammutin poikanen. Muitakin melko hyvin säilyneitä jäätyneitä mammutteja ja muita eläimiä kuin Berezovkan mammutti on löydetty Venäjältä ja Alaskasta.
Alaskasta Fairbanks Creekistä on löydetty mammutti, joka eli siellä joko jääkauden kylmimpänä aikana tai hiemen ennen sitä. Kyseessä on 21 300 vuoden ikäiseksi arvioitu ”Effie”.
Jäätyneitä mammutteja on löytynyt pohjoisesta ikiroudasta Keski-Siperiasta tundran ja subarktisen taigan alueelta Taimyrin ja Jamalin niemimailta ja Kolymajoen altaasta Itä-Siperiasta, sekä Laptevin ja Itä-Siperian meren rannoilta. Radiohiiliajoitusten mukaan Siperian jäätyneiden mammuttien ikä on 11 450–44 000 vuotta. Eniten Siperian mammutteja on säilynyt melko kosteilta jääkauden jaksoilta, yli 30 000 ja ajalta noin 13 000–10 000 vuotta sitten. Näillä jaksoilla saattoi olla kesällä nykyistä lämpimämpää, sillä vaikka oli jääkausi, maapallon akseli oli enemmän kallellaan. Samaan tapaan Alaskan saiga-antilooppien jäänteitä on löydetty ennen jääkauden kylmintä vaihetta alalta noin 40 000–25 000 vuotta sitten ja jääkauden kylmyyshuipun jälkeen n. 15 000–12 000 vuotta sitten.
Kylmemmältä ajalta on säilynyt enemmän pelkkiä luita. Yleensä löydetyissä eläimissä pinnalla olevat nahka ja turkki, silmät jne. ovat hyvin säilyneitä, mutta sisäelimet hajonneet. 1700-luvulta lähtien nykypäivään asti on ollut liikkeellä monia kertomuksia jäätyneen mammutin lihan syömisestä. Ainakin kymmenen hyvin säilynyttä mammuttia on päätynyt tutkijoiden käsiin. Suurin osa maasta paljastuneista pakastuneista mammuteista mätänee.
Venäjältä on löydetty muun muassa yli 43 000 vuotta vanha Shandrinin mammutti ja Jarkovin mammutti. Shandrinin mammutissa on säilynyt koko mammutin mahalaukun sisältö, 291 kilogrammaa jo mustunutta kasviainetta. Siitä 90 % oli heinää sekä jonkin verran lehtikuusen, pajun, koivun ja lepän silmuja. Juribeijoen varrelta Gydan niemimaalta löydetyltä noin 10 000 radiohiilivuoden ikäiseltä mammutilta löytyi vieläkin vihreää ruohoa. Mahassa oli erilaisten ruohokasvien siemeniä, lehtiä muun muassa kuolanvirmajuurta (Valeriana capitata). Mahasta löytynyt siitepöly oli pääosin heinien ja sarojen sekä myös muun muassa leinikkejä (Ranunculus) ja lapinvuokkoa (Dryas octopetala). Oli myös erilaisten puiden siitepölyä. Gydanin mammutti eli aivan pleistoseenin lopussa. Tämä mammutti eli kasvianalyysien mukaan tundralla, jossa vuoden keskilämpötila oli alle –11 °C ja heinäkuun keskilämpötila alle 8 °C. Mammutti oli ajautunut nykyiselle paikalleen luultavasti jäätikön sulamisveden kuljettamana.
Tunnettu on 1977 Berelekh-joen sivuhaaran Kirgilyakhin joenvarren ikiroudasta löydetty eri ajoitusten mukaan 26 000 tai 40 000 vuotta sitten jäätynyt mammutinpoikanen ”Dima”. Tämä pieni mammutti oli kuollut lampeen tai railoon putoamalla, suohon juuttumalla tai jäämällä vyöryvään mutaan. Mammutti löytyi rinteestä siltti-sorakerrostumasta jääkartioiden ympäröimänä. Monista Dimaan liittyvistä asioista on kiistelty tutkijoiden parissa. Joidenkin mukaan Dima olisi elänyt kylmällä, kuivalla vuoristoniittyä muistuttavalla hieman puita kasvaneella arolla, toisten mukaan soisessa ympäristössä. Erään näkemyksen mukaan Diman kuolinaikoina noin 41 000–40 000 radiohiilivuotta sitten olisi jokilaaksossa kasvanut harvaa lehtikuusimetsää, mutta ylämailla kosteaa-kuivaa tundraa, ja sarasoita sekä niittyjä tulvatasangolla.
Myös kuolinvuodenajasta ja tarkasta kuoliniästä on kiistelty. Dale Guthrien mukaan mammutti kuoli luultavasti myöhään kesällä tai syksyllä ehkä vain neljän kuukauden ikäisenä, eikä 7–8 kuukauden ikäisenä niin kuin usein väitetään, mikä viittaiis mammuttien kasvaneen nopeasti ensimmäisenä elinkesänään.
Jamalin niemimaalta löytyi vuonna 2007 nuori keväällä syntynyt mammutinpoikanen ”Ljuba”, joka painoi vain 50 kilogrammaa ja oli 85 senttimetriä korkea. Se oli luultavasti kuollut noin 40 000 vuotta sitten. Mammutti oli kuollessaan vain 30–35 päivää vanha.
Siperian Jamalin niemimaan keskeltä Mys-Kamennyystä löytyi 2011. erittäin hyvin säilynyt ”Pjotriksi” kutsuttu mammuttinpoikanen, jonka iäksi arvioidaan 10 000 vuotta.
Keväällä 2012 löytyi Pohjois-Jakutiasta mammutti ”Juka”, jolta ihmiset olivat jossain vaiheessa leikanneet mahan auki. Tutkijoiden mukaan luultavasti myös leijona oli raadellut Juka-mamuttia ennen sen kuolemaa. Radiohiiliajoitusten mukaan mammutti kuoli Veiksel-jääkauden keskivaiheen lopussa noin 34 000 radiohiilivuotta sitten.
Mammutti, joka vuosi verta
Vuonna 2013 löytyi Uuden-Siperian saarien Maly Lyakhovskin saarelta hyvin säilynyt mammutti. Veri alkoi vuotaa mammutista ulos, kun tutkijat rikkoivat mammutin vatsan alla ollutta jäätä. Mammutin liha oli tuoreen näköistä. Mammutin veri pysyi nestemäisenä vielä alle 7 asteen pakkasessa. Niinpä venäläiset tutkijat uskoivat luonnollisten jäänestoaineiden pitävän veren nestemäisenä. Tämä 50–60-vuotias naarasmammutti on parhaiten tutkijoille säilynyt mammutti. Mammutti on peräisin luultavasti jääkauden loppuvaiheelta 10 000–15 000 vuoden takaa. Tutkijat olettavat löydön pohjalta voivansa löytää mammutin, jonka liha olisi vielä syömäkelpoista.
Valtavia mammutinluukasoja
Monista paikoista arktisilta alueilta on löydetty valtavia määriä mammuttien luita, ja monia kokonaisia luurankoja. Jälleen kerran katastrofiteorian kannattajat väittävät suurten eläinlaumojen kuolleen äkkiä. Suuria ”mammuttien hautausmaita” on löydetty muun muassa Berelehistä. Joillakin alueilla joki on kuljettanut mammuttien luita suvantokohtiin. Joissakin kohdissa on taas ollut ”mammuttiansoja” joihin mammutit jäivät ansoihin. Radiohiiliajoitusten mukaan näistä ”hautausmaista” löytyneet mammutit ovat kuolleet eri aikoina. Toki yhdessä tapauksessa on löydetty yhtaikaa kuolleen monen mamutin jäänteet. Katastrofiteoriaa ei pystytä todentamaan, vaikka ei uskota paleontologien ajoitusmenetelmiin. Tällöin ei nimittäin kyetä todistamaan sitä, että merkittävä osa kaikista yhdellä kertaa eläneistä mammuteista olisi kuollut samaan aikaan. Mammuttejahan kuoli joka tapauksessa eri aikoihin ennen väitettyä katastrofia luonnollisista syistä. Lisäksi ei pystytä todistamaan, että pelkkinä luina säilyneet mammutit olisivat kuolleet äkkiä niin kuin Berezovkajoen mammutti.
Muita jäänteitä
Melko paljon tietoja mammutin ruokavaliosta on saatu myös tutkimalla mammuttien ulosteita. Siperiasta, Pohjois-Jakutiasta sisämaasta Terekhtyakh-joen rannalta on löydetty 42 000 vuotta vanha mammutin uloste. Tämän kasvijäänteissä on runsaasti heiniä, savikoita, tatarkasveja, ruusukasveja, ja saroja. Savikka oli enimmäkseen lajia pikkukilokkia (Chenopodium prostratum). Lisäksi paljon hanhikkia Potentilla cf stipularis. Kohokki (Silene), ukonnauriita (Erysimum). Heinissä oli hieman rönsykattaroita (Bromopsis), suolasorsimoita (Puccinellia), ohria (Hordeum) ja lauhoja (Deschampsia). Vähän Artemisia tilesii, Tripleurospermum hookeri, rantaluikkaa (Eleocharis palustris) ja Polygonum humifosum kasveja. Ei puita, ei varpuja. Myös vähän sammalta, muttei rahkasammalia (Sphagnum). Tämä uloste lienee syntynyt kesällä.
Läntiseltä Tšuktšien niemimaalta Malyi Anyui-joen varrelta melko läheltä nykyistä Itä-Siperian pohjoisrannikkoa on löydetty mammutin yli 45 000 vuotta sitten tekemä uloste. Tämän kasvijäänteissä on eniten heinää, saraa (eniten Carex melanocarpa), ruusukasvia ja vähän savikkaa. Hieman sammalta ja alle prosentin puumaisia kasveja. Sarojen joukossa tunturisaraketta (Kobresia myosuroides), muttei sitä ole kun muutama prosentti. Heinissä oli paljon natoja, hanhikkeja (Potentilla), hierakoita (Rumex), muun muassa lapinsuolaheinää (Rumex lapponicus), Rumex sibiricus, kutjenjalkaa (Potentilla palustris) ja nokkosta Urtica dioica. Pajua (Salix), leppää (Alnus), Betula alba, vaivaiskoivua (Betula nana) vain vähäinen määrä. Vain vähän sammalta. Vähän rahkasammalia (Sphagnum). Luultavasti tämä uloste syntyi hyönteislajistosta päätellen keväällä.
Kasvijäänteistä päätelty kasvillisuus oli tundraniittyä: märkää, kosteaa ja kosteankuivaa. Aroa nämä elinympäristöt eivät olleet.
Molempien mammuttien ulosteiden siitepölyissä on huomattava määrä marunan (Artemisia) siitepölyä, vaikka Malyi Anyi-joen mammutti ei syönyt marunaa lainkaan, ja Terekhtyakhin mammutti vain vähän. Maruna kasvoi joko joenvarsiniityillä tai kivisillä rinteillä.
Eniten säilynyt urosmammutteja
Säilyneistä mammuteista 69 % on uroksia. Tämä viittaa siihen, että enemmän riskejä ottaneet nuoret urokset putosivat helpommin jäikylmiin soihin, jäisiin halkeamiin jne.
Barnabaan kirje
Barnabaan kirje on varhaiskristillinen kirje, joka luetaan apostolisten isien kirjoituksiin. Sen kirjoittajaa ei tunneta.
Historia
Kreikankielisen tekstin lisäksi Barnabaan kirje on säilynyt latinankielisenä käännöksenä. Varhaisessa kirkossa muun muassa Klemens Aleksandrialainen ja Origenes pitivät kirjettä apostolisena, kun taas Eusebios ja Hieronymus torjuivat tämän. Codex Sinaiticuksessa kirje on Uuden testamentin kirjojen yhteydessä heti Johanneksen ilmestyksen jälkeen. Se sisältyy myös Codex Hierosolymitanukseen.
Sisältö
Kirje koostuu 21 luvusta. Se on vapaamuotoinen teologinen kirjoitelma, joka voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäinen osa (luvut 1–17) käsittelee kristinuskon opillisia kysymyksiä, ja erityisesti sitä, kuinka vanhan liiton aikainen ilmoitus on tulkittava uuden uskon valossa. Se pyrkii osoittamaan, että ainoastaan kristityt ovat tulkinneet Mooseksen lain oikein. Toinen osa (luvut 18–21) käsittelee oikeaa kristillistä vaellusta käyttäen vertauskuvana kahta tietä, valon tietä ja pimeyden tietä. Tämä osa muistuttaa vastaavanlaisia kohtia Didakhessa ja Hermaan Paimenessa.
Kirjeen sisältö luvuittain on:
FUAS-liittouma
thumb|250px|right|LAMK kampusalue thumb|250px|Laurean Tikkurilan paikallisyksikkö
FUAS-liittouma oli Hämeen ammattikorkeakoulun, Lahden ammattikorkeakoulun ja Laurea-ammattikorkeakoulun muodostama strateginen liittouma vuosina 2012–2017. Liittouma toimi Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Päijät-Hämeen ja Kanta-Hämeen alueilla. FUAS-liittouma pyrki toimimaan korkeakoulupoliittisena ja yhteiskunnallisena vaikuttajana ja vahvistamaan sen jäsenammattikorkeakoulujen alueellisia toimintaedellytyksiä sekä valtakunnallista ja kansainvälistä kilpailuasemaa. Liittouman tavoitteena oli mahdollistaa jäsenkorkeakoulujen opiskelijoille laajat ympärivuotiset opiskelumahdollisuudet sekä jäsenkorkeakoulujen toiminta-alueiden pk-yrityksille ja yhteisöille kattavat ja monipuoliseen asiantuntijuuteen pohjautuvat TKI-palvelutuotteet. Jäsenkorkeakoulujen opiskelijoiden ulottuvilla oli kolmen ammattikorkeakoulun opintotarjonta.
Pohjasukeltajat
Pohjasukeltajat (Noteridae) on kovakuoriaisiin (Coleoptera), petokuoriaisten (Adephaga) alalahkoon kuuluva heimo tai mahdollisesti sukeltajien heimoon kuuluva suku (Noterus).
FUAS-liittouma
Liittouman toiminta pohjasi yhteiseen strategiaan ja vuonna 2012 allekirjoitettuun liittoumasopimukseen. Liittouman pohjana toimi vuonna 2008 solmittu kumppanuussopimus, jossa edellä mainittujen lisäksi mukana oli myös Metropolia Ammattikorkeakoulu. Metropolia Ammattikorkeakoulu ei ollut liittoumassa mukana.
FUAS-liittouma purkautui 1.1.2018.
Pohjasukeltajat
Aikuiset ovat vatsapuoleltaan litteitä, selkäpuoleltaan vahvasti kuperia ja niiden takajalat ovat vain heikosti litteät. Lisäksi niiden tuntosarvet ovat verrattain leveämmät kuin muilla sukeltajilla. Niiden lieriömäiset toukat elävät pohjamutiin kaivautuneina. Monet tutkijat pitävät pohjasukeltajia omana erillisenä heimonaan (Noteridae), mutta toisinaan ryhmää pidetään sukeltajiin (Dytiscidae) kuuluvana sukuna (Noterus). Suomesta tunnetaan kaksi pohjasukeltajien ryhmään kuuluvaa lajia.
Sukeltajat (kovakuoriaisheimo)
Sukeltajat (Dytiscidae) on kovakuoriaisiin (Coleoptera), petokuoriaisten (Adephaga) alalahkoon kuuluva heimo.
Sukeltajille tunnusomaisia piirteitä ovat virtaviivainen ruumiinmuoto sekä litteät ja enemmän tai vähemmän airomaiset takajalat. Takajalkojen käyttöä uimajalkoina parantaa usein myös niiden tiheä karvareunus. Suurin osa sukeltajiin kuuluvista kovakuoriaisista on melko taitavia uimareita, jotka uivat vedessä vapaasti ja nousevat välillä pintaan uusimaan hengitysilmansa. Väritykseltään useimmat sukeltajat ovat tummia ja usein pronssinkiiltoisia, mutta myös keltaista väriä niillä esiintyy melko tavallisesti. Sekä heimon aikuiset että toukat ovat petoja ja käyttävät ravinnokseen muita hyönteisiä, matoja ja vastaavanlaisia pikkueläimiä. Suuret lajit käyttävät ravinnokseen jopa pieniä kaloja. Toukat ovat ruumiiltaan lähinnä hoikahkoja. Niillä on pitkät, terävät ja ontot leuat, joiden kautta toukat ruiskuttavat saaliiseensa ruuansulatusnesteitä. Vähän ajan kuluttua ne imevät liuenneen ravinnon.
Heimo käsittää Suomessa 134 tunnettua lajia, jotka vaihtelevat kooltaan runsaan millimetrin mittaisesta yli neljän senttimetrin pituiseen. Suurimmat lajit kuuluvat suursukeltajien sukuun (Dytiscus), jonka yleisin laji on keltalaitasukeltaja (Dytiscus marginalis). Keskikokoisia lajeja ovat muun muassa laakasukeltajat (Acilius), liejusukeltajat (Ilybius) ja taitosukeltajat (Agabus). Suurin osa Suomen lajeista elää verraten pienissä lätäköissä, mutta niitä esiintyy myös virtaavissa vesissä samoin kuin suurissa järvissä. Aikuiset kuoriaiset ovat myös hyviä lentäjiä, mikä auttaa niitä löytämään niille sopivan lätäkön.
Pohjasukeltajat
Poikkeavia sukeltajia ovat pohjasukeltajien (Noterus) suvun lajit, joita Suomessa tunnetaan kaksi. Aikuiset ovat vatsapuoleltaan litteitä, selkäpuoleltaan vahvasti kuperia ja niiden takajalat ovat vain heikosti litteät. Lisäksi niiden tuntosarvet ovat verrattain leveämmät kuin muilla sukeltajilla. Niiden lieriömäiset toukat elävät pohjamutiin kaivautuneina. Monet tutkijat pitävät pohjasukeltajia omana erillisenä heimonaan (Noteridae).
Viherviirikaija
Viherviirikaija (Prioniturus luconensis) on Filippiineillä elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Viherviirikaija on noin 29 cm pitkä. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on vihreä, tummempi selkäpuolelta ja siipien yläpeitinhöyhenistä. Pidentyneet pyrstösulat ovat mustat ja sinikiiltoiset. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaras on kauttaltaan tummemman vihreä. Nokka on vaalean siniharmaa, iiris tummanruskea ja jalat siniharmaat. Nuori lintu muistuttaa aikuista mutta siltä puuttuvat pyrstösulkien "lusikat".
Esiintyminen
Viherviirikaija elää Filippiinien pohjoisella saarella Luzonilla ja mahdollisesti Marinduquella, jossa se aikaisemmin oli yleinen mutta josta se saattaa olla hävinnyt. Sen populaatio on kooltaan 2 500–10 000 yksilöä. Lajin kanta on voimakkaasti taantunut, pääasiassa lemmikiksi pyynnin ja metsien hakkuiden seurauksena.
Elinympäristö
Laji elää alavien maiden metsissä, usein maissipeltojen tuntumassa 300–1 000 m:n korkeudella merenpinnasta.
Lisääntyminen
Lajin pesintä tunnetaan erittäin puutteellisesti. Pesintää tapahtuu ainakin huhti-toukokuussa.
Ravinto
Viherviirikaija syö hedelmiä (eritoten banaania), siemeniä, viljaa, riisiä sekä maissin kukkia ja siemeniä.
Am Ende der Sonne
Am Ende der Sonne on Farin Urlaubin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 29. maaliskuuta 2005. Albumin kappaleista "Dusche", "Porzellan" ja "Sonne" julkaistiin singleinä.
Hangaslampi (Heinola, itäinen)
Hangaslampi Hangaslampi (i) on Päijät-Hämeessä Heinolassa Syrjäkosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101,6 metriä mpy.
Hangaslampi (Heinola, läntinen)
Hangaslampi Hangaslampi (l) on Päijät-Hämeessä Heinolassa Syrjäkosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101,6 metriä mpy.
Juhla
pienois|[[P. S. Krøyer, Hip hip hurraa! Taiteilijajuhlat Skagenissa, 1888.]] pienois|Häät Ahvenanmaalla. Juhla on jonkin kunniaksi tai muistoksi vietettävä aika eli merkkipäivä tai muusta syystä arkisesta poikkeava tilaisuus eli juhlatilaisuus. Suomen kielessä juhla tarkoittaa toisaalta virallisia ja perinteisiä kalenterivuoden juhlia, mutta toisaalta myös satunnaisempaa hauskanpitoa. Etymologisesti sana juhla on germaanista juurta.
Yleisiä juhlia
pienois|[[Pieter Brueghel vanhempi, Talonpoikaishäät, 1568.]]
Perhejuhlia
pienois|pysty|Lasten syntymäpäiväjuhlien kattaus.
Eri maissa vietettyjä juhlapäiviä
pienois|pysty|[[Kiinalainen uusivuosi|Kiinalaisen uudenvuoden juhlintaa.]]
Filemon (nimi)
Filemon tai Philemon on kreikkalaista alkuperää oleva miehen etunimi, joka merkitsee "rakastavaa", "ystävällistä." Nimi oli Suomen almanakassa (vaihdellen muodot Filemon ja Philemon) vuosina 1705–1907. Nykyään suomen almanakassa on sen muunnokseksi käsitetty nimi Vilppu, mutta tämä on samalla Filippuksen muoto. Nimen Filemon suosio kasvoi Suomessa hieman vuosituhannen vaihteen tienoilla.
Restorationismi
Restorationismi (engl. restorationism) on kristinuskon opintulkinta, jonka mukaan alkukristillisyys on vääristynyt historian aikana ja alkuperäinen opetus pitäisi palauttaa, ja tämä tapahtuisi nimenomaan restorationistisen liikkeen kautta. Tätä opetusta edustavat muun muassa Jehovan todistajat, Seitsemännen päivän Adventistit ja Myöhempien aikojen pyhien liike.
Louis Visconti
thumb|Théophile-Auguste Vauchelet, Louis Visconti Louis Tullius Joachim Visconti (11. helmikuuta 1791 Rooma – 29. joulukuuta 1853 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti ja muotoilija.