cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paula Radcliffe
Uran alkuvaiheet
Radcliffe on syntynyt Davenhamissa lähellä Northwichia, Cheshiressa. Hän asui lapsena Barntonissa ja kävi Little Leigh -peruskoulua. Myöhemmin hänen perheensä muutti Kingsleyyn ja kun hän oli 12-vuotias, he muuttivat Bedfordiin. Hän opiskeli kieliä Loughboroughin yliopistossa. Radcliffen aikaisimmat menestykset tulivat maastojuoksukilpailuissa. Hän voitti Wang Junxian junioreiden maailmanmestaruuskisoissa vuonna 1992. Hän hävisi loukkaannuttuaan vuonna 1994, mutta teki paluun radoille ja saavutti menestystä hyvillä tuloksilla 5 000 metrillä. Hän sijoittui viidenneksi molemmissa lajeissa vuoden 1995 MM-kisoissa sekä vuoden 1996 olympialaisissa. Näytti kuitenkin siltä, ettei Radcliffe koskaan saavuttaisi suurta voittoa 5 000 tai 10 000 metrillä hänen jäätyään mitaleitta jälleen Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000. Radcliffe ei hallitse loppukiriä ja voittaakseen kilpailun hänen täytyy pitää vauhtia kilpailun aikana. Vuoden 2000 olympialaisissa hän jäi neljänneksi 10 000 metrillä johdettuaan viimeiselle kierrokselle asti.
Menestykseen kiinni
Paula Radcliffe ei osallistunut Lontoon maratonille vuonna 2004. Hän oli suurin ennakkosuosikki maratonin kultamitalin voittajaksi saman vuoden olympiakisoissa. Hän oli kuitenkin kärsinyt jalkavaivoista kaksi viikkoa ennen kilpailua ja oli joutunut käyttämään tulehduslääkkeitä. Niiden vaikutuksesta hänelle tuli vatsakipuja ja hän joutui keskeyttämään kilpailun 36 km:n jälkeen. Radcliffe lähti 10 000 metrin kilpailuun viittä päivää myöhemmin, mutta kärsi maratonin rasituksista ja joutui keskeyttämään kahdeksan kierroksen jälkeen.
Radcliffe teki loistavan paluun seuraavassa maratonkilpailussaan. Hän voitti vuoden 2004 New Yorkin maratonin ajalla 2.23.10 kukistamalla Kenian Susan Chepkemein. Vuoden 2005 Lontoon maratonin vuonna hän voitti ajalla 2.17.42. Radcliffe voitti ensimmäisen maratonmestaruutensa Helsingin yleisurheilun MM-kisoissa 14. elokuuta 2005 ajalla 2.20.57 johdettuaan kilpailua lähdöstä maaliin. Hänet ja kolme muuta brittijuoksijaa palkittiin pronssimitalilla joukkuekilpailussa.
Paula Radcliffe pitää hallussaan 10 kilometrin maantiejuoksun maailmanennätystä. Hän on voittanut kahdesti kultaa maastojuoksun maailmanmestaruuskisoissa (vuosina 2001 ja 2002) ja joulukuussa 2003 hän voitti Euroopan maastojuoksumestaruuden toisen kerran. Radcliffe on ainoa nainen joka on voittanut Euroopan maastojuoksumestaruuden kahdesti kilpailujen 10-vuotisen historian aikana. Hän on voittanut myös Euroopan mestaruuden 10 000 metrillä vuonna 2002. Hän saavutti hyvän ajan 5 000 metrillä 14.31,42 jääden vain kolme sekuntia maailmanennätyksestä kansainyhteisön kisoissa vuonna 2002. Radcliffe on vastaanottanut MBE-kunniamerkin kesäkuussa 2002, ja vuotta myöhemmin hänet valittiin BBC:n Vuoden urheilijaksi.
Antidoping
Radcliffe on tehnyt säännöllisesti dopingin vastaista työtä urheilussa. Edmontonin maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2001 Radcliffe ja joukkuetoveri Hayley Tullett nostivat protestin venäläistä urheilijaa Olga Jegorovaa vastaan. Jegorovaa ei tuomittu doping-rikkomuksesta.
Saavutukset
thumb|Radcliffe [[Lontoon maratonilla 2005.]] 1991 1992 1993 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2007 2008
Maider Unda
Maider Unda González de Audicana (s. 2. heinäkuuta 1977 Vitoria-Gasteiz) on Espanjaa edustava naispainija.
Sarjassa 72 kg painiva Unda saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012, MM-pronssia Herningissä 2009, EM-hopeaa Tbilisissä 2013 sekä EM-pronssia Bakussa 2010 ja Belgradissa 2012. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sijoittui kolmanneksi. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hän oli sarjansa viides.
Wallander – Pimeys
Pimeys on Wallander-elokuvasarjan neljäs elokuva. Elokuvan alussa bussipysäkiltä löytyy henkilöauto, jossa on hylätty pikkupoika. Pojan äiti on mielisairaalassa ja isä kadonnut jäljettömiin. Tapahtumat johtavat poliisit huumekauppiaiden ja seksuaalisen hyväksikäytön jäljille.
James Reimer
Varhaiset vuodet
Reimer pelasi jääkiekkoa alusta asti maalivahtina. Hänen isoveljensä Mark teki Reimerille harjoituslaukauksia veljesten ollessa lapsia. Paikallisen juniorijoukkueen valmentaja oli vakuuttunut Reimerin taidoista, mutta hänen vanhempansa antoivat Reimerin pelata juniorijääkiekkoa vasta 12-vuotiaana.
Vuodet 2002–2005 Reimer pelasi Manitoban paikallisia juniorisarjoja Interlake Lightningin joukkueessa. Hänet valittiin vuonna 2003 joukkueen parhaaksi tulokkaaksi ja skolastisimmaksi pelaajaksi. Vuonna 2005 Reimer valittiin Lightningin arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Junioriura
WHL-joukkue Red Deer Rebels varasi Reimerin jo vuonna 2003, mutta hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2005–2006. Reimer ei ollut WHL-vuosinaan erityisen lupaava ja onnistui torjumaan ensimmäisellä kaudellaan vain seitsemän voittoa pelaamistaan 34 ottelusta. Loppukaudesta hän loukkasi kätensä, mikä piti Reimerin sivussa kauden loppuun. Kaikesta huolimatta Toronto Maple Leafs varasi hänet neljännellä kierroksella 99. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2006.
NHL-varauksensa jälkeen Reimer pelasi vielä kaksi kautta Rebelsissä. Viimeisellä kaudellaan 2007–2008 hän pelasi vain 30 ottelua nilkkavamman takia, mutta Reimer teki maaliskuussa 2008 kolmivuotisen tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Hänen kausipalkkansa oli kuitenkin vain NHL-pelaajan minimipalkka 550 000 dollaria.
Ammattilaisura
230px|thumb|left|James Reimer [[AHL-joukkue Toronto Marliesin maalilla harjoitusottelussa syksyllä 2009.]] Reimer siirtyi kaudeksi 2008–2009 Toronto Maple Leafsin organisaatioon. Hän aloitti AHL-joukkue Toronto Marliesissa, mutta pudotettiin kauden kynnyksellä sarjatasoa alemmas ECHL-joukkue Reading Royalsiin. Reimer torjui kauden aikana kolme ottelua AHL:ssä, mutta kausi kului silti pääosin ECHL:ssä. ECHL:n siirtorajan kynnyksellä hän siirtyi South Carolina Stingraysiin. Reimer torjui joukkueelle ECHL:n mestaruuden, Kelly Cupin ja hänet valittiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Kauden 2009–2010 Reimer pelasi kokonaan Marliesissa. Hän torjui 26 runkosarjaottelussa 14 voittoa. Reimer sai kauden aikana tuntumaa myös NHL:stä, kun Maple Leafsin ykkösmaalivahti Vesa Toskala oli loukkaantunut. Hänet kutsuttiin joukkueeseen 13. lokakuuta 2009 ja palautettiin takaisin farmiin 25. lokakuuta. Reimer toimi koko tuon ajan luukkuvahtina Joey MacDonaldille eikä pelannut yhdessäkään ottelussa. Huhtikuussa 2010 Reimer loukkasi saman nilkkansa kuin viimeisellä WHL-kaudellaan ja oli loppukauden sivussa.
Reimer aloitti farmissa myös viimeisen sopimuskautensa 2010–2011. Hän teki NHL-debyyttinsä 20. joulukuuta 2010 ottelussa Atlanta Thrashersia vastaan. Reimer vaihdettiin Jonas Gustavssonin tilalle maaliin ja pelasi kolmannessa erässä 14 minuuttia torjuen kaikki neljä hänelle tullutta laukausta. Ensimmäisen kokonaisen NHL-ottelunsa Reimer pelasi 1. tammikuuta 2011 Ottawa Senatorsia vastaan. Hän torjui 32 kertaa, ja Maple Leafs voitti ottelun 5-1. Reimer torjui tulokaskautensa aikana yhteensä 37 runkosarjaottelussa. Hän nousi Maple Leafsin ykkösmaalivahdiksi ohittaen sekä Gustavssonin että loukkaantumisista kärsineen Jean-Sébastien Giguèren. Reimer valittiin maaliskuun 2011 parhaaksi tulokkaaksi.
Kesäkuussa 2011 Reimer teki kolmivuotisen ja 5,4 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Maple Leafsin kanssa. Heinäkuussa 2014 Reimer solmi Toronto Maple Leafsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, jonka yhteisarvo on 4,6 miljoonaa dollaria. Reimer joutui jatkossa kilpailemaan pelipaikasta maalivahti Jonathan Bernierin kanssa. 24. helmikuuta 2016 Reimer kaupattiin San Jose Sharksiin vaihdossa Alex Stalockiin. Hän teki Florida Panthersien kanssa viiden vuoden sopimuksen vuonna 2016.
Maajoukkue
Reimer pelasi vuoden 2011 MM-kilpailuissa ja kantoi pääosin Kanadan torjuntavastuun pelaamalla neljässä ottelussa. Hänet valittiin Kanadan joukkueeseen myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin vuonna 2006, mutta turnaus jäi Reimeriltä väliin käsivamman takia.
Perhe
Reimerillä on vaimo April.
Benjamin Lee
Benjamin Lee (s. 26. maaliskuuta 2003) on suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän edusti Viipurin Urheilijoita vuoteen 2012, jonka jälkeen Helsingin Kisa-Veikkoja.
Kalevan kisoissa Lee on saavuttanut 800 metrin juoksussa pronssia vuonna 2020 silloisella ennätyksellään 1.50,81 sekä 2023.
Leen ennätys 400 metrillä on 26. elokuuta 2020 Helsingissä juostu 48,28 ja 800 metrillä 30. heinäkuuta 2023 Lahdessa juostu 1.48,92.
Ketunpesä
Ketunpesä voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Toto
Toto voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Fon Thanasoontron
Fon Thanasoontron (, 26. kesäkuuta 1974 -, Thaimaa)  on thaimaalainen laulaja. Hän on laulaja elokuvissa "Koy Koy Ploi Mue", "Phee Chai Chuea Krao", "Krai Mee Puen Tuean"
Saksala (Kotka)
Saksala on Kotkan kaupunginosa ja kylä, joka sijaitsee kaupungin itäosassa Nummenjoen varrella. Saksala on maaseutumaista aluetta, josta on kaavoitettu asemakaavassa vain pieniä alueita. Rakennuskanta on pääosin omakotitaloja, mutta kaavoitetuilla alueilla on myös joitakin rivitaloja. Saksala kuuluu Marinkylän kanssa samaan tilastoalueeseen, jonka asukasluku on 656 (31.12.2012).
Saksala on kuulunut Vehkalahden kyliin ennen kuin se liitettiin osaksi Kymin pitäjää. Kymiin kylä kuului vuoteen 1976 saakka. Saksalan kautta kulkee Vanha Viipurintie eli Kuninkaantie.
Historia
Saksalan kylä on syntynyt kolmen alkukylän, Suur-Neviton eli Saksalan, Mättölän ja Pisilän yhteensulautumisesta. Mainituissa osakylissä oli vuonna 1551 yhteensä 4 kokoveroa ja 15 taloa.
Unbipentium
Unbipentium on väliaikainen nimi alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä teoreettisesti ennustetulle alkuaineelle, jota ei ole vielä löydetty. Unbipentiumin väliaikainen kemiallinen merkki on Ubp ja sen järjestysluku on 125.
Unbipentiumia ei vielä ole yritetty syntetisoida, mutta jos sen atomeja saataisiin aikaan niin niiden isotoopin 332Ubp odotetaan olevan pysyvin.
Unbipentium kuuluisi jaksollisen järjestelmän 8. jaksoon ja superaktinoidien sarjaan, sekä olisi g-lohkon alkuaine. Sen elektronikonfiguraatioksi on ennustettu Madelungin säännön perusteella [ Og ] 8s2 5g5, mutta ottaen huomioon kvanttiväridynamiikan ja suhteellisuusteorian vaatimat korjaukset on todennäköisemmäksi elektronikonfiguraatioksi laskettu [ Og ] 8s2 8p1 6f4. Toisia tuloksia on saatu hieman erilaisilla menetelmillä, kuten [ Og ] 8s2 8p1 6f3 5g1 soveltaen Dirac-Fock-Slater-menetelmää, joka tekisi tästä alkuaineesta ensimmäisen (kyseisellä menetelmällä laskien) jolla on elektroni 5g-alikuorella.
Akane Saitō
Akane Saitō (s. 12. tammikuuta 1993 Saitama) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Saitō debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 2011.
Saara Ranin
Saara Wilhelmiina Ranin, o.s. Muinonen (3. maaliskuuta 1898 Hamina – 3. maaliskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän teki huomattavan uran ohjaajana ja näyttelijänä eri teattereissa Kotkassa, Tampereella, Porissa ja Helsingissä. Lisäksi hän tuli tunnetuksi useista elokuvarooleistaan. Hän oli naimisissa Helge Raninin kanssa. Näyttelijä ja teatterineuvos Matti Ranin oli hänen poikansa.
Raninille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1954. Hänen filmografiaansa kuuluvat muun muassa elokuvat Natalia (1979), Komisario Palmun erehdys (1960), Ryysyrannan Jooseppi (1955) ja Säkkijärven polkka (1955).
Lapsuus ja nuoruus
Saara Ranin syntyi Matti Muinosen (1857–1913) ja Wilhelmiina Cajanderin (1870–1952) perheen esikoiseksi. Matti Muinonen oli Mikkelin seudulta Porvoon, Viipurin ja Pietarin kautta ympyräkaupunkiin muuttanut kirjansitojamestari. Hän oli leski ja Wilhelmiina oli hänen toinen vaimonsa. Muinosella oli Haminassa oma liike. Saarasta seuraava tytär kuoli nelivuotiaana, seuraavat lapset Martti, Paavo, Martta, Erkki, Aaro ja Maija elivät aikuisikään. Matti Muinonen kuoli 23. tammikuuta 1913.
Kotkan Näyttämöllä
Sodan jälkeen Muinosen perhe muutti Kotkaan. Sinne perustettiin Kotkan Näyttämö, jonka toimikuntaan Saara Muinonen kuului. Hän pääsi hämmästyksekseen myös näyttelemään Liisaa näytelmässä Pohjalaisia. Tuolloin hän ei vielä suunnitellut teatteria elämänurakseen. Uskovainen äiti piti tyttärensä teatteritouhuja syntinä. Tosin Wilhelmiina Cajander oli nuoruudessaan itsekin ollut kiinnostunut teatterista. Merkittävän sysäyksen Saara Muinosen näyttelijän uralle antoi Kotkan Näyttämön johtaja Tilda Vuori, joka koulutti Muinosta ja antoi hänelle vähitellen isompia rooleja. Eräs tällainen oli nimiosa Minna Canthin Anna Liisassa. Muinonen sai Kotkassa oppia myös huomattavilta näyttelijävierailta, kuten Axel Ahlbergilta, Mimmi Lähteenojalta ja Hilda Pihlajamäeltä. 1920-luvun puolivälissä Kotkan Näyttämöä johtanut Bertha Lindberg antoi Muinoselle taiteellisesti huomattavia rooleja ja näin kehitti nuoren näyttelijättären ammattitaitoa. Lindbergin kaudella Muinonen tulkitsi muun muassa nimiosan näytelmässä Elinan surma.
Tampereen kausi
Vuonna 1925 Kotkaan siirtyi Viipurista näyttelijä Helge Ranin. Hän rakastui oitis Saara Muinoseen, joka oli hänen vastanäyttelijänään näytelmässä Loikkaus avioliittoon. Muinonen avioitui Helge Raninin kanssa heti, kun mies oli saanut avioeron edellisestä vaimostaan. Nuoripari muutti Tampereelle, jossa rouva Saara Ranin synnytti esikoisensa Matin 21. marraskuuta 1926. Hän näytteli Tampereen Työväen Teatterissa "lisävoimana" ilman varsinaista kiinnitystä. Keväällä 1928 Saara Ranin siirtyi TTT:sta Tampereen Teatteriin, kuten puolisonsakin. TT:ssa hän näytteli muun muassa Åsen osan Peer Gyntissä sekä Irja Salon osan Agapetuksen komediassa Syntipukki. Saara Raninin roolit TT:ssa olivat pääasiassa kevyitä. Myös tanssitaito oli tarpeen.
Teatterien palkat olivat varsin pienet, joten myös Raninin pariskunta teki kesäkiertueita lisätulojen saamiseksi. Taloudellisuudestaan huolimatta Saara Ranin joutui usein ottamaan vekseliluoton roolipuvun hankkimiseksi. Täytekynä-nimistä salonkikomediaa varten hänen piti teettää kolme pukua rikkaan roolihahmonsa kannettaviksi.
Porin Teatterissa
Vuonna 1934 Helge Ranin valittiin Porin Teatterin johtajaksi. Saara Ranin aloitti saman teatterin näyttelijänä. Hänen töihinsä kuului operettien ja komedioiden lisäksi myös vakavia näytelmiä, kuten Maughamin draamat. Erityinen taiteellinen voitto hänelle oli Sadie Thompsonin osa näytelmässä Sade. 16. joulukuuta 1936 Porin Teatterissa sai ensi-iltansa Hella Wuolijoen Niskavuoren naiset, jossa Ranin tulkitsi Ilona Ahlgrenin roolin. Niin ikään Wuolijoen näytelmissä Juurakon Hulda sekä Justiina vuonna 1937 Raninilla oli pääosat. Vuonna 1939 Saara Ranin miehineen lähti opintomatkalle Pariisiin tutustumaan Ranskan teatterielämään.
Ankarat vuodet
Vuonna 1938 Saara Ranin huomasi olevansa uudelleen raskaana. Työtahti teatterissa oli kuitenkin liian kiivas - hän synnytti kaksospoikansa ennenaikaisesti. Molemmat menehtyivät tuon ajan alkeellisissa olosuhteissa. Matti Ranin jäi pariskunnan ainokaiseksi. Talvisodan jälkeen 1940 Saara Ranin siirtyi Kotkan Maakuntateatteriin. Hänen puolisonsa oli Kotkan Näyttämöstä ja Kotkan Työväen Teatterista muodostetun uuden teatterin ensimmäinen johtaja. Saara Ranin paitsi näytteli, myös ohjasi Kotkan Maakuntateatterissa. Hänen roolitöihinsä kuuluivat muun muassa tuttu Åse Peer Gyntissä ja Margueriten osa Kamelianaisessa. Vuonna 1944 Raninin pariskunta siirtyi Viipuriin. Ympärillä riehui kuitenkin siinä määrin verinen tosielämän näytelmä - Suomen ja Neuvostoliiton välinen sota - etteivät olosuhteet olleet suopeat teatteritaiteelle. Miehensä ja muiden teatterilaisten mukana Saara Ranin teki kiertueen Viipurin lähialueella, mutta kesällä 1944 suomalaisten oli jätettävä Viipurinsa ja lähdettävä länteen. Aviopuoliso Helge joutui jättämään tuolinsa, sekretäärinsä ja salin lamppunsa perheen Viipurin asuntoon, mutta henkinen pääoma sentään saatiin pelastettua.
Helsingin estradeille
Yhdistyminen mahdollisti Raninille esiintymisen Ylioppilastalolla. Siellä hän debytoi August Strindbergin näytelmässä Aavesonaatti, joka sai runsaasti huomiota. Ranin näytteli Morsianta "silmät harhaillen, suu kiinni ja hihittäen". Yksityiselämän puolella Raninista tuli isoäiti 25. huhtikuuta 1951. Kaikkiaan hänelle kertyi neljä lapsenlasta. Leskeksi hän jäi 15. huhtikuuta 1952 Helge Raninin kuoltua pitkälliseen verenpainetautiin. Neljä päivää myöhemmin tuli ensi-iltaan Axel Frischen ja Fleming Lyngen näytelmä Sisäkkö-Kalle, jossa Saara Ranin tulkitsi Cordeliaa. Myös Raninin äiti kuoli vuonna 1952. Hautajaisten jälkeen Ranin joutui kiirehtimään Helsinkiin iltanäytökseen. Hän ei sallinut henkilökohtaisen asioiden estävän työntekoaan. Palkkatyönsä lisäksi hän ohjasi Viipurilaisen osakunnan näytelmäkerhoa. Hän ohjasi kerholle muun muassa Jokamiehen osakunnan 300-vuotisjuhlien yhteydessä ja sai työstään "kunniamerkkejä ja tunnustuksia sylikaupalla". Radioteatterissa Saara Ranin tulkitsi hänelle tutun Åsen roolin Peer Gyntissä. Peerinä oli Matti Ranin. Kriitikot ylistivät Åsen kuolinkohtausta "suorastaan esityksen huipuksi". Kolmituntisen esityksen "väliajan" täytti pakollinen uutislähetys.
Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissakin Saara Ranin näytteli usein äitejä ja isoäitejä. Hän tulkitsi niin vanhojapiikoja kuin naineita naisiakin eri sosiaaliryhmistä. 30-vuotistaiteilijajuhlassaan vuonna 1951 hän näytteli äitiä Lilian Hellmanin näytelmässä Perhesalaisuus. Puolisen vuosikymmentä myöhemmin oli jälleen taiteilijajuhla, jossa Ranin näytteli niin ikään äitiä näytelmässä Vapaasunnuntai. 24. syyskuuta 1955 sai ensi-iltansa Mazo de la Rochen Jalnan perhe Ture Juntun ohjaamana. Saara Ranin tulkitsi perheen yli satavuotiasta isoäitiä Adelinea herkullisella intensiteetillä. 1950-luvun rooleistaan teatterissa Ranin sai ensisijaisesti myönteistä palautetta. Ainoa huti oli Läpikäytävän Hennan rooli Jalmari Finnen Pitkäjärveläisissä vuonna 1958.
Saara Raninin ohjaustyö Luxemburgin kreivi vuonna 1955 sai kriitikko Sole Uexküllin suoranaiseen hurmioon. Hän kirjoitti: "Tässä nyt vasta onkin ihmeellinen teatterisyksy, tässä sitä kulkee alla päin kallellakypärin ensi-illasta toiseen ja sitten menee Vallilaan katsomaan operettia ja virkistyy oikein vapauttavasti. -Huudan heti paikalla eläköötä Saara Raninille ja Into Lätille, jotka yhdessä ja muidenkin mukanaolijoiden myötävaikutuksella ovat tehneet tästä ehkä parhaan operettimenestyksen, mitä Helsingissä on pitkään aikaan nähty." 1950-luvun puolivälissä Ranin teki ison apurahan turvin viiden kuukauden mittaisen ulkomaanmatkan Saksaan, Ranskaan, Espanjaan ja Englantiin. 1960-luvulla Ranin näytteli muun muassa Tiinaa Maria Jotunin Miehen kylkiluussa. Eräs hänen rakkaimmista rooleistaan oli Larin Paraske Kyllikki Mäntylän näytelmässä Huominen päivä vuonna 1962. "Itkuvirret tekivät roolistani ylivoimaisen tuntuisen, sillä itkuvirsien esittäjäksi täytyy syntyä, ei sitä taitoa voi yhtäkkiä opetella", hän totesi roolistaan. Saara Raninin viimeinen rooli oli Brita Sofia Allén Serpin näytelmässä Katariina, kaunis leski vuonna 1964. Viimeinen ohjaustyö oli Klára Fehérin Emme ole enkeleitä, joka sai ensi-iltansa 12. syyskuuta 1964.
Eläkkeellä
Eläkevuosinaan Saara Ranin ohjasi koulujen näytelmäkerhoja sekä esiintyi radiokuunnelmissa ja televisionäytelmissä. Lisäksi hänellä oli yksityisoppilaita. 60-vuotistaiteilijajuhlaansa hän vietti Intimiteatterissa vuonna 1978 hullujenhuoneen johtajan Eulaliinan osassa näytelmässä Liika viisas. Pari vuotta aiemmin hän oli tulkinnut Higginsin äidin roolin Intimiteatterin näytelmässä Pygmalion. Higginsiä näytteli Matti Ranin.
Valkokankaalla
Saara Raninin aktiivinen elokuvaura ajoittuu vuosiin 1946–1961. Vuonna 1927 hänellä oli Haapalan ottotyttären rooli mykkäelokuvassa Ei auta itku markkinoilla. Samaisessa filmissä Helge Raninilla oli pääosa ja Matti Ranin puolestaan esitti seitsenkuukautista poikalasta. Elokuva on tuhoutunut. Vuonna 1979 Saara Ranin näytteli vanhaemäntä Näljänkää Matti Kassilan Nataliassa. Raninin elokuvaroolit olivat sivuosia, usein hyvin vaatimattomia tarkemmin nimeämättömiä osia, kuten koiraa ulkoiluttava nainen elokuvassa Paksunahka (1958). Muistetuimpia osia lienee luisevan laskelmoivan Amalia Rygseckin rooli klassikossa Komisario Palmun erehdys (1960). Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä (1946) Ranin näytteli herrassönskää. Hänellä oli sivuosia myös muun muassa elokuvissa Hilmanpäivät (1954), Ryysyrannan Jooseppi (1955) ja Syntipukki (1957).
Kuolema
Saara Ranin kuoli kotonaan Helsingissä 94-vuotispäivänään vuonna 1992 lyhyen sairauden jälkeen.
Ansar al-Sharia (Tunisia)
Ansar al-Sharia (suom. Islamilaisen lain kannattajat Tunisiassa) on Tunisiassa toimiva islamistinen terroristijärjestö.
Historia
Ansar al-Sharia perustettiin presidentti Zine el-Abidine Ben Alin vallasta syösseen Tunisian vallankumouksen jälkeen vuonna 2011. Liikkeen johtaja Seif Allah Ibn Hussein, joka tunnetaan paremmin nimellä Abu Ayadh al-Tunisi, oli vangittuna ennen vallankumousta ja pääsi sen myötä vapaaksi. Hän pakeni kuitenkin maan alle, kun Tunisian viranomaiset antoivat hänestä pidätysmääräyksen yhteyksistä syyskuussa 2012 Yhdysvaltojen suurlähetystöä vastaan tehtyyn iskuun, jossa sai surmansa neljä henkilöä. Seuraavan vuoden toukokuussa poliisi otti yhteen järjestöä kannattaneiden mielenosoittajien kanssa sen jälkeen, kun järjestön vuosittainen kokous kiellettiin. Elokuussa 2013 Tunisian viranomaiset julistivat Ansal al-Sharian terroristijärjestöksi ja sillä väitettiin olevan yhteys oppositiojohtajien Chokri Belaidin ja Mohamed Brahmin murhiin.
Järjestö
Ansar al-Sharia itse on kiistänyt syytökset terrorismista. Se on saanut kannatusta tekemällä hyväntekeväisyystyötä etenkin köyhillä ja työttömyyden vaivaamilla alueilla Tunisiassa. Järjestö itse on kiistänyt yhteydet ulkomaisiin järjestöihin, mutta sen johtajalla Abu Ayadh al-Tunisilla uskotaan olevan yhteyksiä al-Qaidan johtoon. Järjestön eräänä ongelmana on uskottu olevan puolen valinta keskenään kilpailevien al-Qaidan ja Isiksen välillä. Tunisian viranomaisten mukaan järjestö tekee yhteistyötä Libyan Ansar al-Sharian kanssa.
Tervon yhtenäiskoulu
Tervon yhtenäiskoulu on Tervon kirkonkylässä toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 0-9).
Torkkeli Knuutinpojan patsas
Torkkeli Knuutinpojan patsas on Viipurissa Torkkeli Knuutinpojan torilla eli Vanhalla raatihuoneen torilla sijaitseva veistos, joka esittää Viipurin linnan perustajaa Torkkeli Knuutinpoikaa. Kuvanveistäjä Ville Vallgrenin teos paljastettiin ensimmäisen kerran 4. lokakuuta 1908. Toisen maailmansodan jälkeen pahoin vaurioitunut patsas siirrettiin jalustoineen pois paikaltaan, mutta paljastettiin jälleen restauroituna 2. heinäkuuta 1993 Viipurin perustamisen 700-vuotisjuhlien yhteydessä.
Historia
Ruotsalaisen valtaneuvoksen ja sotamarsalkan Torkkeli Knuutinpojan patsas pystytettiin Viipurin ruotsinkielisten aloitteesta. Veistosta alettiin puuhaamaan jo 1870-luvulla ja hankkeen varsinaisena alullepanijana oli arkkitehti Johan Jacob Ahrenberg, joka tuolloin laati Viipurin linnan restaurointisuunnitelmia. Kuvanveistäjä Ville Vallgrenilta vuonna 1884 tilattu patsas valmistui kolme vuotta myöhemmin, mutta sen pystyttäminen kuitenkin kiellettiin poliittisista syistä, koska veistos oli kunnianosoitus ruotsalaiselle sotasankarille. Teos oli tärkeä Vallgrenille, se oli 32-vuotiaan taiteilijan toistaiseksi merkittävin työ, johon hän oli panostanut suuresti. Vallgren oli muun muassa tuhonnut patsaan ensimmäisen kipsisen version, koska ei ollut tyytyväinen siihen. Veistoksen esikuvana oli vuonna 1854 Tukholmaan Birger Jaarlin torille pystytetty Birger Jaarlin patsas, jota Vallgrenin työ korkeine jalustoineen suuresti muistuttaa. Veistos saatiin lopulta paikalleen 21 vuotta valmistumisensa jälkeen, vaikka silloinkin Viipurin suomenmieliset piirit paheksuivat hanketta. Patsaan jalustan suunnitteli Viipurin läänin rakennuskonttorissa työskennellyt arkkitehti Karl Hård af Segerstad.
Arvostelusta huolimatta veistoksesta tuli Suomen itsenäistymisen jälkeen nopeasti kaupungin symboli, jonka edustalla järjestettiin esimerkiksi jatkosodan aikana 31. elokuuta 1941 Viipurin takaisinvaltauksen paraatikatselmus. Patsas vaurioitui myöhemmin sodan aikana pahasti ja neuvostoliittolaiset siirsivät sen paikaltaan vuonna 1948. Veistosta säilytettiin Salakkalahdessa vuoteen 1975 asti, jolloin eräs Viipurin museon työntekijä löysi patsaan ja siirrätti sen varastoitavaksi Viipurin linnaan. Veistoksen restaurointi aloitettiin vuonna 1991 ja uudelleen paikalleen se sijoitettiin heinäkuussa 1993.
Martta Rautala
Martta Ida Elina Rautala (s. 4. marraskuuta 1996 Vaasa) on suomalainen juoksija, joka kilpailee pääosin 400 metrin aitajuoksussa. Hän edustaa helsinkiläistä Viipurin Urheilijoita. Vuoteen 2015 hän edusti euralaista Kiukaisten Kisailijoita. Rautalan valmentaja on Jari Sillanpää.
Kalevan kisoissa Rautala on saavuttanut 400 metrin aitajuoksussa hopeaa vuonna 2020 ennätyksellään 58,87.
Pavel Srníček
Pavel Srníček (10. maaliskuuta 1968 Ostrava, Tšekkoslovakia – 29. joulukuuta 2015 Ostrava, Tšekki) oli tšekkiläinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli maalivahti.
Srníček pelasi ammattilaisurallaan tšekkiläisessä Banik Ostravassa, englantilaisissa Newcastle Unitedissa, Sheffield Wednesdayssä, West Ham Unitedissa ja Portsmouthissa, italialaisissa Bresciassa ja Cosenzassa sekä portugalilaisessa Beira-Marissa. Hän pelasi pääsarjatasolla kaikissa näissä maissa.
Tšekin maajoukkueessa Srníček pelasi 49 A-maaottelua vuosina 1994–2001. Hän oli mukana saavuttamassa EM-hopeaa 1996 sekä Maanosaliittojen cup -pronssia 1997 ja kuului joukkueeseen myös EM-kilpailuissa 2000.
20. joulukuuta 2015 Srníček sai sydäninfarktin ollessaan lenkillä lähellä kotiaan Ostravassa, ja hänet vaivutettiin koomaan. Yhdeksän päivää myöhemmin Srníčekillä todettiin olevan peruuttamaton aivovaurio, ja hän menehtyi hengityskoneen pysäyttämisen seurauksena.
Christophe de Margerie
thumb|Christophe de Margerie vuonna 2009. Christophe de Margerie (6. elokuuta 1951 – 20. lokakuuta 2014 ) oli ranskalaisen Total-öljy-yhtiön toimitusjohtaja. Hän kuoli lentoturmassa Moskovassa yksityiskoneen kolaroitua lumenpoistokoneen kanssa nousukiidon aikana Vnukovon lentoasemalla. Turmakoneen oli tarkoitus lentää Moskovasta Pariisiin. Kone sai lähtöluvan liian aikaisin, kun lumenpoistokone oli vielä kentällä. Lumenpoistokoneen kuljettaja oli humalassa. Myös lentokoneen kolmihenkinen miehistö kuoli.
Unensieppaaja (elokuva)
Unensieppaaja (engl. Dreamcatcher) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiskauhuelokuva, joka perustuu Stephen Kingin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät Morgan Freeman, Thomas Jane, Jason Lee, Damian Lewis, Timothy Olyphant, Tom Sizemore ja Donnie Wahlberg. Elokuvan on ohjannut Lawrence Kasdan.
Lehtonurmikka
Lehtonurmikka (Poa nemoralis) on yleinen, tuulipölytteinen heinäkasvi.
Ulkonäkö ja koko
Lehtonurmikka kasvaa 30–80 senttimetriä korkeina löyhinä mättäinä. Sen lehti on kourumainen, lehden kärki veneenmuotoinen, ja ylin lehti osoittaa tyypillisesti suoraan sivulle. Korressa olevat solmukohdat ovat muuta kortta tummemmat. Röyhy on 5–10 cm korkea, ruskeanvioletti tai vihreä, ja sen haarat ovat ohuet ja karheat. Lehtonurmikka muistuttaa jossain määrin pahtanurmikkaa (Poa glauca) ja rantanurmikkaa (Poa palustris).
Cœur Défense
Cœur Défense on toimistokäytössä oleva pilvenpiirtäjä Pariisin lähellä sijaitsevassa Courbevoien kunnassa, La Défensen liikekaupunginosassa. Se on valmistunut vuonna 2001, ja sen suunnittelusta on vastannut arkkitehti Jean-Paul Viguier. Rakennus yltää 161 metrin korkeuteen, ja sen kerroslukumäärä on 40. Sen tieltä purettiin 12-kerroksinen Tour Esso -tornitalo.
Lehtonurmikka
Elinympäristö
Lehtonurmikka kasvaa kuivahkoissa, mutta ravinteikkaissa paikoissa, kuten lehtometsissä ja peltojen reunoilla. Lehtonurmikka kestää varjoa paremmin kuin monet muut heinät, joten sitä viljellään nurmikkokasvina varjoisissa paikoissa.
Huhta (täsmennyssivu)
Huhta voi viitata seuraaviin asioihin:
Laulava porsas
Laulava porsas (Charlotte’s Web) on vuonna 1973 valmistunut Hanna-Barberan tuottama kokoillan piirroselokuva, joka perustuu E. B. Whiten kirjoittamaan lastenkirjaan Lotta ystäväni. Elokuvan laulut ovat Shermanin veljesten säveltämiä ja sanoittamia. Elokuvalle tehtiin vuonna 2003 jatko-osa Laulava porsas: Suuri seikkailu.
Šiškan seisake
Šiškan seisake (, aiempi kirjoitusasu Sjiska, ) on rautatien seisake Jällivaaran kunnassa Norrbottenin läänissä Ruotsissa. Seisake otettiin käyttöön vuonna 1946, ja se on yksi Ruotsin pienimpiä liikennepaikkoja. Se sijaitsee Malmbanan-radan varrella Jällivaaran ja Kiirunan asemien välisellä rataosuudella, noin 28 kilometriä Kiirunan eteläpuolella.
Liikennepaikalla on lyhyt puinen laituri ja laiturivalaistus, sekä seisakeopastin junien pysäyttämistä varten. Seisakkeen lähistöllä sijaitsee myös pieni puurakenteinen seisaketupa.
S. F. Newcombe
Stewart Francis Newcombe (1878–1956) oli brittiläinen maavoimien upseeri. Hän palveli toisessa buurisodassa, ja ensimmäisen maailmansodan aikana Ranskassa ja Gallipolissa.
1913–1914 hän työskenteli Siinain niemimaan strategisessa kartoituksessa ja tapasi T. E. Lawrencen, jonka kanssa tämä teki yhteistyötä ensimmäisen maailmansodan aikana käydyssä arabikapinassa. Newcombe, Lawrence ja Sir Leonard Woolley kartoittivat Siinaita Gazan ja Aqaban väliseltä alueelta. Matka esitettiin tieteellisenä tutkimusretkenä, mutta sen sotilaallinen merkitys oli huomattava. Newcombe jäi sodan aikana ottomaanien vangiksi, mutta onnistui pakenemaan näiltä ja piileskelemään Istanbulissa. Sodan jälkeen hän antoi nimensä Paulet-Newcombe-sopimukselle.
Matti Huhta
Matti Huhta voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Catshill
Catshill on noin asukkaan kylä Worcestershiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa. Perimätiedon mukaan kylä on saanut nimensä (’kissamäki’) seudulla eläneistä villikissoista.
Catshill tuli tunnetuksi kotiteollisuutena harjoitetusta naulojen valmistuksesta. Vuonna 1750 Bromsgroven naulateollisuus työllisti tuhat naulaseppää ja Catshill toimi tuotannon keskuksena. Kylässä oli paljon pieniä taloja, joissa sepät perheineen takoivat nauloja tehden pitkää päivää pienellä palkalla. Naulantuotanto oli huipussaan vuonna 1861, jolloin Bromsgroven alueella työskenteli seppää. Tämän jälkeen tuotanto alkoi vähitellen hiipua, kunnes toisen maailmansodan päättymisen aikoihin kylässä oli enää muutama seppä.
FieldTurf
FieldTurf on brändi, joka tuottaa synteettisiä ruohopelikenttiä. Sen asennuksesta ja valmistuksesta vastaa FieldTurf Tarkett, joka on ranskalaisen Tarkett Inc. -yrityksen tytäryhtiö. FieldTurf Tarketin päämaja sijaitsee Montrealissa, Kanadassa, ja pelikenttien valmistus tapahtuu Calhounissa, Yhdysvalloissa. Niitä käytetään pääosin amerikkalaisessa jalkapallossa ja perinteisessä jalkapallossa. Tuote yleistyi 90-luvun lopulla ja muutti merkittävästi ruohokenttien teollisuutta asettaen perinteisen ruohon synteettisen ruohon kanssa vastakkainasetteluun.
Amerikkalainen jalkapallo
Ensimmäinen FieldTurf kenttä otettiin käyttöön Dick Blevins Stadiumilla Amarilossa vuonna 1998. Sen jälkeen kentät yleistyivät sen helpon ylläpidon ja halvemman hinnan vuoksi yliopistosarjoihin ja muualle ammattilaissarjoihin. NFL-liigaan ensimmäinen FieldTurf kenttä asennettiin Seattle Seahawksin kotikentälle CenturyLink Fieldiin vuonna 2002.
Jalkapallo
Jalkapallossa Middlesborough FC näytti suuntaa ensimmäisenä FieldTurf kentän käytössä, sillä joukkue valitsi sen heidän harjoituskentäkseen tammikuussa 1997. Siihen aikaan mikään kentistä ei vielä täyttänyt FIFA:n säännöksiä joten niissä ei saanut pelata vielä virallisia FIFA:n tai UEFA:n järjestämiä otteluita. Viralliset ottelut vaativat vähintään yhden tähden statuksen. Bostonin yliopiston kenttä sai ensimmäisenä FIFA:n yhden tähden statuksen vuonna 2001. Myöhemmin Dundalk FC sai ensimmäisenä kahden tähden statuksen omalle areenalle Oriel Parkille joka mahdollisti UEFA:n ja FIFA:n alaiset finaaliottelut. Nykyään rakennettuja yhden tähden statuksen kenttiä on 29- ja kahden tähden statuksen kenttiä 31 kappaletta. Vuoden 2007 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadassa puolet otteluista pelattiin FieldTurf alustalla.
Séamus Hegarty
Séamus Hegarty (26. tammikuuta 1940 Kilcar – 20. syyskuuta 2019 ) oli irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Raphoen hiippakuntaan John Charles McQuaid 19. kesäkuuta 1966, ja hänet nimitettiin Raphoen piispaksi 12. helmikuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Tomás Ó Fiaich, jota avustivat Gaetano Alibrandi ja Edward Kevin Daly.
Hegarty sai 1. lokakuuta 1994 nimityksen Derryn piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 23. marraskuuta 2011. Eroaan hän perusteli terveydellisillä syillä.
Äiti (vuoden 1926 elokuva)
Äiti (Мать, Mat) on Vsevolod Pudovkinin ohjaama neuvostoliittolainen mykkäelokuva, joka valmistui vuonna 1926. Se kertoo työläisperheen äidistä, joka nousee vastustamaan tsaarivaltaa Venäjän vallankumouksen aikoina vuonna 1905. Elokuva perustuu Maksim Gorkin samannimiseen romaaniin.
Elokuva lukeutuu venäläisen elokuvan suurimpiin klassikkoihin ja tavanomaisesta neuvostoliittolaisesta vallankumouselokuvasta poiketen Äiti kiinnittää huomiota tasavertaisesti henkilöhahmoihin ja näyttävään tekniikkaan.
D. Blokin säveltämä musiikki lisättiin elokuvaan vuonna 1935.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Äiti oli mukana heistä yhdentoista listalla.
Juoni
Tavallinen työläisperhe on ajautunut sisäisiin ristiriitoihin johtuen vallankumouksellisista tapahtumista. Perheen äiti yrittää pitää perhettä koossa vallankumouksellisen pojan ja taantuneen isän mielipide-eroista huolimatta, mutta äidin hyvää tarkoittaneet aikomukset päättyvät huonosti. Tietämättään hän pettää poikansa, joka joutuu vankilaan. Äiti työntää surunsa syrjään ja liittyy työläisten rintamaan.
Kirjava silta
Kirjava silta on suomalainen Antti J. Jokisen ohjaama televisiosarja, joka kuvattiin kesällä 1999 Tammisaaressa ja esitettiin televisiossa vuonna 2000.
Yuki Sakai
Yuki Sakai (s. 10. tammikuuta 1989 Chiba) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Sakai debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 2011.
Axel Hägerström
right|210px|Axel Hägerström Axel Anders Theodor Hägerström (6. syyskuuta 1868 – 7. heinäkuuta 1939) oli ruotsalainen filosofi ja oikeusoppinut. Hägerström oli kirkkoherra Karl Fredrik Theodor Hägerströmin ja Augusta Maria Skarin poika. Isoisä Carl Peter Hägerström oli pappi ja pastori Östra Tollstadissa. Äidinisä Johan Skarin oli kruununvouti ja äidinäiti Charlotte Björn oli syntyjään Suomesta. Hägerström tuli tunnetuksi arvonihilistinä Skandinaavisen realistisen koulukunnan perustajana sekä oikeuspositivistina. Hägerströmin katsotaan perustaneen Uppsalan koulukunnan ja kehittäneen pohjoismaista hyvinvointivaltioajattelua.
Filosofia
Hägerström esitti, että arvot, viitaten kunkin ihmisen kannattamiin toimintavalmiuksiin, tulisi täsmällisesti ja avoimesti tuoda esiin subjektiivisina valintoina. Arvoja ei tulisi käsittää objektiivisina tai luonnollisesti annettuina toimintaohjeina, ikään kuin Jumalan sanoina. Kyseinen ajattelutapa oli erittäin radikaali, koska se haastoi aikansa yhteiskuntajärjestyksen.
Vaikutus
Axel Hägerströmin vaikutusta ruotsalaisessa kulttuurissa ja erityisesti oikeuskulttuurissa, mutta myös pohjoismaisen hyvinvointivaltiollisen ajattelun vakiintumisessa, ei voida tulkita suoraviivaisesti. Kyse on Hägerström-efektistä, joka on ollut monitahoinen ja kestänyt pitkään. Hägerströmin mainetta ovat kasvattaneet sekä hänen vastustajansa että hänen kannattajansa. Axel Hägerströmin erityisenä ansiona voidaan pitää sitä, että hän ajattelunsa ja tutkimustensa kautta loi uudenlaisen järkeilytyylin, jolla on ollut vallankumouksellinen vaikutus pohjoismaisessa yhteiskunnallisessa ajattelussa ja toiminnassa. Hägerströmin järkeilytyylin omaksuminen läpäisi monia tieteenaloja lainopista taloustieteeseen, filosofiasta sosiologiaan, politiikan tieteestä teologiaan, eikä se rajoittunut vain akateemiseen maailmaan. Uppsalan koulukunnan filosofialla oli paljon yhteyksiä myöhempään loogiseen empirismiin, muun muassa kielteisessä suhtautumisessa metafysiikkaa kohtaan, vaikka suuntauksilla oli myös merkittäviä eroja. Radikaalia Uppsalan koulukuntaa pidetäänkin Pohjoismaissa ja erityisesti Ruotsissa maltillisemman loogisen empirismin edeltäjänä, johon Uppsalan koulukunta vähitellen sulautui.
Claude Pierre Charles Schockert
Claude Pierre Charles Schockert (s. 26. tammikuuta 1940) on ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Belfort-Montbéliardin hiippakunnan piispaksi 1. maaliskuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugène Georges Joseph Lecrosnier, jota avustivat Yves François Patenôtre ja Jean-Louis Henri Maurice Papin.
Anna Bondestam
Anna Karolina Bondestam (o.s. Elfving; 1. huhtikuuta 1907 Pietarsaari – 6. maaliskuuta 1995 Pietarsaari) oli suomenruotsalainen kirjailija, kääntäjä ja historioitsija.
Henkilöhistoria
Pietarsaaressa syntyneen Bondestamin vanhemmat olivat kansanedustaja Otto Elfving ja tupakkatehtaan työnjohtaja Lina Elfving (o.s. Hiltunen). Bondestamin puoliso oli päätoimittaja Henning Bondestam, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1936.
Bondestam valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1932. Myöhemmällä urallaan hän sai mainetta historiantutkijana, ja 1977 hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvo. Bondestam palasi samana vuonna pääkaupunkiseudulta Pietarsaareen, jossa hän kuoli 1995. Hän testamenttasi jäämistönsä Pietarsaaren kaupungille, ja hänen kirjakokoelmansa pääsi Pietarsaaren kaupunginkirjastoon.
Kirjallinen tuotanto
Bondestam julkaisi ensimmäisen teoksensa 1936. Romaanien ohella hän julkaisi muun muassa novellikokoelmia, runoja ja näytelmiä sekä ruotsinsi suomalaista kirjallisuutta. Hänen viimeiseksi kaunokirjalliseksi teoksekseen jäi runokokoelma Jordnära (1972).
Akaanlinna
Akaanlinna (Aksborg) on perimätiedossa mainittu linna tai kartano Akaassa. F. M. Perdenin vuonna 1843 kuuleman perimätiedon mukaan se olisi sijainnut Hietastenmäellä Toijalan kylässä. Linna olisi ollut pikemminkin muhkea ja rautaportilla varustettu kruununvoudin kartano kuin varsinainen linna. Vuonna 1843 linnasta olisi väittämän mukaan ollut vielä kiviperustuksia jäljellä. Etsinnöistä huolimatta väitetyn linnan sijaintia ei enää 1890-luvulla tunnettu.
Yhden tähden mies
Vastaanotto
Savon Sanomien Petri Kaikosuon mielestä kokoelma jäi valjuksi. Mäki pyrkii esiintymään maalta muuttaneen mykän sukupolvensa tuntojen tulkkina: rehtinä kansanmiehenä, junttina joka oppi puhumaan.
Keskipohjanmaan Maija-Liisa Mattilan mukaan Mäki ei tarjoa mitään uutta, hän toistaa, huitoo lekalla ja antaa paremminkin kuvan asiantuntemattomuudesta kuin rohkeudesta ja oman tien kulkemisesta.
FCM Travel Solutions
FCM Travel Solutions on liikematkatoimisto, joka on toiminut Suomessa vuodesta 2016 lähtien, jolloin australialainen Flight Centre Travel Group osti Travellinkin liikematkatoiminnot.
Flight Centre Travel Group (FCTG) on yksi maailman suurimmista matkatoimistoketjuista, joka toimii yli 95 maassa ympäri maailman. Flight Centre Travel Groupilla on 37 eri kohderyhmille suunnattua brändiä ja FCM Travel Solutions on sen lippulaiva liikematkatoimisto. Vuonna 2019 yhtiön henkilöstömäärä Suomessa oli 9, maailmanlaajuisesti yli 18 500. Globaali liikevaihto on 12,5 miljardia euroa.
Flight Centre Travel Group on listattu Australian pörssissä, jossa se on sadan suurimman pörssiyhtiön joukossa. World Travel Awards on valinnut FCM Travel Solutionsin maailman parhaaksi liikematkatoimistoksi (World’s Leading Travel Management Company) jo kuutena vuonna peräkkäin. FCM Travel Solutions on rekisteröity Suomessa nimellä on Flight Centre Travel Group (Europe) AB, filial I Finland. Yrityksen perustaja ja toimitusjohtaja on Graham ”Skroo” Turner ja Pohjoismaiden toiminnoista vastaa Bodil Månsson, FCM Managing Director Nordics.
Historia
Travellink perustettiin vuonna 2000, kun osakkaat SAS, Amadeus ja Tele2 ostivat tuotemerkin Travellink. Vuodesta 2005 lähtien Travellink on ollut osa Opodo-ryhmää. Vuonna 2016 Flight Centre Travel Group osti Travellink Corporaten.
Flight Centre Travel Group
Uuden omistajan, Flight Centre Travel Groupin, perustivat Graham Turner ja Geoff Harris vuonna 1981. Ensimmäinen Flight Centre -matkatoimisto avattiin Sydneyssä 1982, jolloin mukaan liittyi Bill James. Näin sai alkunsa yksi maailman suurimmista matkatoimistoista. Kaverukset toimivat yhä aktiivisesti menestyvässä yhtiössä.
FS Mégère (1853)
Mégère oli Ranskan laivaston vuonna 1853 vesille laskettu metallikaarinen ja puuverhoiltu Lucifer-luokan aviso.
Valmistus
Alus tilattiin 19. helmikuuta 1851 Rochefortin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 7. huhtikuuta 1852. Alus laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1853 ja se otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1854. Alus valmistui vielä huhtikuussa.
Palvelus
Alus muutettiin maaliskuussa 1871 Toulonissa 420 tonnin purjein kulkevaksi kuljetusalukseksi. Alus poistettiin alusluettelosta 28. syyskuuta 1875, minkä jälkeen se oli koulutusproomuna Marseillessa. Alus romutettiin vuonna 1901.
Aada Aho
Aada Aino Emilia Aho (s. 3. tammikuuta 2003 Turku) on suomalainen pika- ja aitajuoksija. Hän edustaa Raision Kuulaa. Ahon valmentaja on Juha-Pekka Triipponen.
Senarica
Senarica on kylä Abruzzon alueella Keski-Italiassa. Yli kolmensadan asukkaan Senarica oli itsenäinen valtio noin neljän vuosisadan ajan 1700-luvun loppuun asti. Se oli pienin valtio joka pysyi itsenäisenä niin pitkän aikaa.
Historia
Senarica ja naapurikylä Poggio Umbricchio saivat itsenäisyyden vuonna 1343 Napolin kuningatar Johannan toimesta, koska kylät olivat puolustautuneet urheasti milanolaisia vihollisia vastaan. Hallintomuodossa Senarcia otti mallia Venetsiasta, ja valtiosta tuli tasavalta, jota johti doge.
Senarcian vaakuna oli hopeinen leijona syömässä samanväristä käärmettä mustalla taustalla. Tätä vaakunaa käytettiin valtion lipussa. Kylän katedraalissa on leijonan jäljennös, jonka yläpuolella on kruunu.
Suomen Shakkiliitto
Suomen Shakkiliitto (SSL) on Suomen shakinpelaajien lajiliitto, jonka varsinaisia jäseniä ovat shakkiseurat. Myös Suomen Kirjeshakkiliitto, Suomen Tehtäväniekat ja Työväen Shakkiliitto ovat Suomen Shakkiliiton jäseniä. SSL edustaa Suomea FIDEssä.
Nykyinen Suomen Shakkiliitto perustettiin 20.3.1948 nimellä Suomen Keskusshakkiliitto. Siitä tuli Suomen shakinpelaajien lajiliitto vuonna 1994. Vuoden 2011 kevääseen asti liiton nimi oli Suomen Keskusshakkiliitto. Alkuperäinen Suomen Shakkiliitto perustettiin 10.6.1922 ensimmäisen Suomen mestaruuskilpailun yhteydessä. SSL oli perustamassa Maailman Shakkiliittoa 1924 Pariisissa. Vanhan SSL:n toiminta päättyi 26.11.1994.
Kerttu Kotakorpi
Kerttu Kotakorpi (s. 3. syyskuuta 1987 Vaasa) on suomalainen meteorologi. Hän opiskeli meteorologiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston fysiikan laitokselta vuonna 2013. Hänen pro gradu -työnsä aiheena oli Sään vaikutus pelastuslaitoksia kuormittavissa tilanteissa.
Kotakorpi toimi Nelosen meteorologina 27. kesäkuuta 2008 – 2. helmikuuta 2012 ja siirtyi Yleisradioon vastaavaan tehtävään 16. helmikuuta 2012.
Kotakorpi harrastaa juoksemista, uintia, lintujen havainnointia ja kuntosalilla käymistä.
Age of Renaissance
Age of Renaissance on Don Greenwoodin ja Jared Scarboroghin suunnittelema ja Avalon Hillin vuonna 1996 julkaisema 3–6 pelaajan lautapeli. Tyypillisesti peli kestää noin 3–6 tuntia pelaajista riippuen.
Age of Renaissancessa kukin pelaaja kontrolloi yhtä Euroopan talouskeskuksista - Venetsiaa, Genovaa, Barcelonaa, Pariisia, Lontoota tai Hampuria. Pelin aikana pelaajat pyrkivät laajentamaan valtakuntaansa ja kontrolloimaan erilaisia tuotteita tuottavia alueita rahan tulon varmistamiseksi. Rahaa pelissä tarvitaan sekä laajentamisen mahdollistavien yksiköiden ostamiseen, että uusien pelin kulkuun vaikuttavien keksintöjen hankkimiseen.
Pelissä on kolme korttipinoa, jotka kuvaavat pelin kolmea kautta. Peli jatkuu kunnes joku pelaaja on keksinyt kaikki keksinnöt tai kolmas kausi, eli kolmas korttipakka on kulunut loppuun. Pelin aikana pelaajat nostavat erilaisia kortteja ja olennainen osa pelin strategiaa onkin korttien pelaaminen oikealla hetkellä. Suuri osa korteista on tuotekortteja, joista kukin kyseistä tuotetta omistava pelaaja saa rahaa tuotteiden määrän mukaisesti, mutta korttipakassa on myös muunlaisia peliin vaikuttavia kortteja.
Pelimekaniikka toimii pääpiirteissään siten, että jokaisen vuoron alussa pelaajat huutavat toisiltaan salassa jonkin määrän rahaa ja saavat sen verran yksiköitä käyttöönsä laudalle. Mielenkiintoiseksi huutokaupan tekee se, että vähiten huutava pääsee toimimaan ensimmäiseksi ja saa parhaat edellytykset myös taisteluun, kun taas eniten huutava joutuu tyytymään joko hänelle jääviin alueisiin tai taisteluun huonommilla edellytyksillä. Tärkeä osa pelin strategiaa onkin arvata mitä muut suunnittelevat ja miettiä itselleen sopiva huuto.
Italian Grand Prix 1980
Italian Grand Prix 1980 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 14. syyskuuta 1980 poikkeuksellisesti Monzan sijasta Imolan radalla Italiassa. Kilpailun voitti Brabhamilla ajanut Nelson Piquet. Vuosina 1981–2006 Imolassa ajettiin San Marinon Grand Prix.
De Moivren kaava
De Moivren kaava antaa yksinkertaisen tavan laskea kompleksiluvun potenssi. Jos kompleksiluku z esitetään napakoordinaattimuodossa , voidaan sen n:s potenssi laskea de Moivren kaavasta: .
De Moivren kaava toimii myös toiseen suuntaan ja mahdollistaa juurten ottamisen kompleksiluvuista.
ETA (järjestö)
Ideologialtaan ETA oli nationalistinen ja marxilais-leninistinen. Espanja pitää Batasuna-puoluetta ETA:n poliittisena siipenä ja on kieltänyt sen toiminnan. Batasuna on saanut noin 10–20 prosentin kannatuksen Espanjan Baskimaan vaaleissa.
ETA:n iskuissa on kuollut yli 900 ihmistä. ETAn tyypillisimpiin toimintatapoihin kuuluvat autopommit ja salamurhat. Rahoitusta se on hankkinut muun muassa vaatimalla Baskimaan yrityksiltä niin sanottua vallankumousveroa. Lisäksi se on tehnyt pankkiryöstöjä ja ihmiskaappauksia lunnasvaatimuksineen. Syyskuussa 2010 ETA ilmoitti, että se ei jatka enää aseellisia iskuja, ja lokakuussa 2011 järjestö ilmoitti lopettavansa aseellisen toiminnan kokonaan.
Huhtikuussa 2018 ETA julisti järjestön lopetetuksi.
Historia
ETA:n perustivat vuonna 1959 kenraali Francon diktatuuria vastustaneen, maltilliseen vasemmistoon kuuluneen Baskien kansallispuolueen (EAJ/PNV) jäsenet, jotka pitivät puoluetta tehottomana. ETA oli alun perin sosialistinen ja nationalistinen, ja jo ensimmäisessä suurkokouksessaan Ranskan Bayonnessa vuonna 1962 ETA vaati sosialismia ja Baskimaan itsenäisyyttä, mutta vasta vuonna 1965 se ryhtyi marxilais-leniniläiseksi.
Aluksi ETA keskittyi tuhoamaan infrastruktuuria, mutta jo 1960-luvulla se aloitti salamurhat ja muun aseellisen toiminnan. Tunnetuin veriteko on Espanjan pääministerin Luis Carrero Blancon salamurha marraskuussa 1973. Blanco oli kenraali Francon nimittämä, ja hänen kuolemansa oli kova isku vaikutusvaltaansa menettäneelle sotilashallinnolle.
Francon kuoleman jälkeen ETA torjui sille tarjotut armahdukset ja sen sijaan tappoi 235 ihmistä 1978–1980.