cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klik!
Juoni
Laitteella on kuitenkin hätkähdyttävämpiäkin ominaisuuksia. Sillä pystyy jotenkin vaimentamaan perheen koiran, Sundancen, haukunnan – ja mikä vielä hämmästyttävämpää, kelaamaan pikakelauksella ärsyttävän riidan vaimon kanssa. Michael tulee pian riippuvaiseksi uudesta vallastaan, jonka avulla hän pystyy toteuttamaan toiveensa.
Ennen pitkää kaukosäädin kuitenkin ohjelmoi häntä, eikä päinvastoin. Ja vaikka miten yrittää, Michael ei pysty estämään kaukosäädintä päättämästä, mitkä asiat elämässään hän kokee ja mistä jää paitsi. Vasta silloin hän alkaa arvostaa ja hyväksyä elämäänsä – hyvän, pahan ja ruman. Silloin hän tajuaa ettei kannata nopeuttaa elämäänsä vaan antaa mennä omaa tahtia
Ruotsalainen orjakauppa
Ruotsalainen orjakauppa oli Ruotsin kuningaskunnan käymää kauppaa orjilla lähinnä kolmessa historiallisessa vaiheessa: viikinkiaikana ja myöhäiskeskiajalla, suurvaltakaudella sekä kustavilaisena aikana ja hieman sen jälkeen. Orjuus kiellettiin Ruotsissa, johon silloin kuului myös Suomi Österland-nimisenä alueena, Maunu Eerikinpojan aikana vuonna 1335. Ruotsalaiset laivat osallistuivat transatlanttiseen orjakauppaan 1600-luvulla. Käytännössä orjakauppa laillistettiin Ruotsin alueen ulkopuolella vuonna 1650, kun Ruotsin afrikkalainen kauppakomppania Guineakompaniet hankki tukikohdakseen Cabo Corson siirtokunnan nykyisen Ghanan alueelta. Vuonna 1784 Ruotsi osti Saint-Barthélemyn saaren osallistuakseen muun muassa kolmiokauppaan Atlantin valtamerellä.
1800-luvulla Ruotsi vähitellen luopui orjakaupasta merentakaisilla alueilla, ja viimeiset orjat ostettiin vapaiksi 9. lokakuuta 1847. Kaiken kaikkiaan Ruotsin osuus transatlanttisessa orjakaupassa oli pieni verrattuna päätoimijoihin kuten Portugaliin ja Isoon-Britanniaan. Muutama kymmenen orjakuljetusta on pystytty todentamaan tapahtuneiksi Ruotsiin rekisteröidyillä aluksilla. Orjien tarkkaa lukumäärää ei tunneta, mutta yhteen laivaan mahtui kymmeniä, jopa satoja orjia, joten kyseessä on kuitenkin melko suuri joukko ihmisiä.
Nepal olympialaisissa
Nepal osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Tokiossa 1964. Seuraavista kisoista se jäi pois, mutta on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa Münchenistä 1972 lähtien. Talviolympialaisiin maa on osallistunut Salt Lake Citystä 2002 alkaen.
Nepal ei ole saavuttanut yhtään varsinaista olympiamitalia. Chamonix'n talviolympialaisten 1924 yhteydessä jaettiin kultamitali edellisen olympiadin merkittävimmästä vuorikiipeilysuorituksesta. Sen sai 21 henkilöä, joista yksi oli nepalilainen Tejbir Bura. Bidhan Lama sai Soulissa 1988 pronssia näytöslajina olleen taekwondon miesten alle 50 kg:n sarjassa. Virallisissa lajeissa ovat pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, yltäneet taekwondoinit Sangina Baidya, joka oli seitsemäs naisten kärpässarjassa Ateenassa 2004, Deepak Bista, jaetulla seitsemännellä sijalla miesten välisarjassa Pekingissä 2008 ja Nisha Rawal, joka oli jaetulla seitsemännellä sijalla naisten raskaassa sarjassa Rio de Janeirossa 2016.
Chris Brunt
Christopher Brunt (s. 14. joulukuuta 1984 Belfast, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Englannin Valioliigan West Bromwich Albionissa ja on myös joukkueen kapteeni. Bruntin pelipaikka on tavallisesti vasen laitalinkki.
Ura
Ammattilaisuransa Brunt aloitti Middlesbroughissa, jonka ykkösjoukkueeseen hän ei kuitenkaan onnistunut pääsemään. Kunnolla Bruntin ura pääsi vauhtiin vasta hänen siirryttyä Sheffield Wednesdayn riveihin keväällä 2004. Kolme vuotta myöhemmin hän siirtyi West Bromwichin joukkueeseen, jonka kapteeniksi Brunt nostettiin tammikuussa 2011.
Pohjois-Irlannin joukkueessa Brunt on pelannut 65 A-maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Santa Ritan vankila
pienoiskuva|Vankila toukokuussa 2020. Santa Ritan vankila on Alamedan piirikunnan vankila Dublinissa, Kaliforniassa. Sitä hallinnoi Alamedan piirikunnan seriffinvirasto. Vankilan pinta-ala on 0,46 km². Se on Kalifornian kolmanneksi ja Yhdysvaltain viidenneksi suurin vankila. Sinne on sijoitettuna nykyisin noin 4 000 vankia.
Randy Travis
250px|thumb|right|Randy Travis Randy Bruce Traywick (s. 4. toukokuuta 1959) eli Randy Travis on yhdysvaltalainen country-muusikko.
Travis syntyi Marshvillessä, Pohjois-Carolinassa, ja sai lapsena kitaransoiton opetusta. Hän aloitti 8-vuotiaana esiintymisen veljensä Rickyn kanssa. Travisilla oli erittäin huonot välit isäänsä Haroldiin. Hän jätti high schoolin kesken ja ajautui rikollisuuteen. Hän joutui pidätetyksi muun muassa autovarkaudesta ja murrosta.
Travis voitti nuoruudessaan musiikkikilpailun Charlottessa, Pohjois-Carolinassa. Elizabeth ”Lib” Hatcher antoi hänelle vakituisen esiintymispaikan yökerhosta, ja pian hän sai levytyssopimuksen Paula Recordsilta. Travis julkaisi singlen ”She's My Woman”.
Travis ja Hatcher muuttivat vuonna 1982 Tennesseen Nashvilleen. Hatcher nousi The Nashville Palace -yökerhon manageriksi ja antoi Travisille toimen sen kokkina ja laulajana.
Ammattiura
Travis julkaisi vuonna 1982 omakustanteena albumin Randy Ray Live. Hän sai levytyssopimuksen Warner Brothersilta ja julkaisi vuonna 1985 sen suojissa singlen ”On the Other Hand”. Se nousi countrylistojen 67. sijalle ja single ”1982” jo top 10 -listalle. Vuonna 1986 ”On the Other Hand” julkaistiin uudelleen. Tällä kertaa se nousi listaykköseksi.
Travisin debyyttialbumia Storms of Life myytiin yli neljä miljoonaa kappaletta. Vuonna 1987 Travis julkaisi albumin Always and Forever, joka vietti listaykkösenä 43 viikkoa. Hän voitti samana vuonna ensimmäisen Grammy-palkintonsa.
Travis meni naimisiin Hatcherin kanssa 1991. Suosion hiivuttua Travis yritti näyttelijänuraa. Hän palasi äänittämään julkaisemalla vuonna 1994 albumin This Is Me. Hän jätti Warner Brothersin 1997 ja siirtyi DreamWorks Nashvillen suojiin. Travis jatkaa muusikonuraansa yhä. Hän esittää paljon kristillistä countrygospelia, jota löytyy esimerkiksi Inspirational journey levyltä.
Pete Postlethwaite
Peter William ”Pete” Postlethwaite, OBE (16. helmikuuta 1946 – 2. tammikuuta 2011 ) oli englantilainen näyttelijä. Postlethwaite näytteli kymmenissä elokuvissa, joista viimeiset olivat Inception ja The Town sekä Killing Bono.
Ura
Postlethwaite syntyi Warringtonissa, Cheshiressä. Hän oli nelilapsisen perheen nuorin. Postlethwaite opiskeli opettajaksi, kunnes 24-vuotiaana päätti seurata intohimoaan näyttelijänä. Hän opiskeli Bristol Old Vic -teatterikoulussa, minkä jälkeen hänen uransa alkoi liverpoolilaisessa Everyman Theatre -teatterissa.
Postlethwaiten läpimurtona pidetään elokuvaa Rakkaat muistot, joka ilmestyi vuonna 1988. Tämän jälkeen Postlethwaite sai rooleja useista suurista elokuvista kuten Alien 3 ja Viimeinen mohikaani. Hän näytteli elokuvassa Isän nimeen Giuseppe Conlonin roolia, josta hän oli ehdokkaana parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi 1993. Postlethwaite näytteli tämän jälkeen lukuisissa elokuvissa, kuten Epäillyt, Amistad ja William Shakespearen Romeo ja Julia, sekä televisiosarjoissa, kuten The Sins ja Criminal Justice. Hänet palkittiin pitkästä urastaan Brittiläisen imperiumin upseerin arvonimellä 2003. Sairaudestaan huolimatta Postlethwaite jatkoi näyttelemistä aina viime hetkiin asti. Hän oli vielä mukana 2010 ilmestyneissä elokuvissa Titaanien taistelu, Inception ja The Town sekä keväällä 2011 ilmestyneessä Killing Bonossa.
Yksityiselämä
Postlethwaite oli myös poliittinen aktivisti. Hän muun muassa vastusti näkyvästi Irakin sotaa, toimi Make Poverty History -kampanjassa ja oli pääosassa vuonna 2009 ilmestyneessä dokumenttielokuvassa The Age of Stupid.
Sven Hannawald
Sven Hannawald (s. 9. marraskuuta 1974 Erlabrunn, Saksin osavaltio) on menestynyt saksalainen mäkihyppääjä, joka hyppyuransa jälkeen on kilpaillut rata-autoilijana.
Hannawald on ensimmäinen, joka on kyennyt voittamaan samalla kaudella kaikki Keski-Euroopan mäkiviikon neljä osakilpailua. Tämä tapahtui kaudella 2001–2002. Hän on lisäksi voittanut lukuisia arvokilpailuja, muun muassa kahdesti lentomäen maailmanmestaruuden.
Myöhemmin urallaan Hannawald kärsi loppuunpalamisesta ja jätti kauden 2004–2005 kokonaan väliin. Vuonna 2005 hän ilmoitti lopettavansa mäkihyppyuransa lopullisesti. Asianhoitajansa mukaan Hannawald oli toipunut sairastumisestaan, mutta ei terveydentilaltaan ollut huippu-urheilijan tasolla. Lopetuspäätöstä avitti se seikka, että Hannawald tunsi voittaneensa mäkihypyssä jo kaiken voitettavissa olevan.
Vuodesta 2010 alkaen Hannawald on ajanut saksalaisessa GT Masters -rata-autoilusarjassa.
Lisäksi Hannawald on osallistunut pariin otteeseen Le-Mansin 24-tunnin autokilpailuun yhdessä ajoparinsa entisen F1-kuljettajan ja maanmiehensä Heinz-Harald Frentzenin kanssa.
Negrosinaratti
Negrosinaratti (Pyrrhura melanura) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Andien rinteitä Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Luoteis-Brasiliassa. Lajista tunnetaan viisi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Johann Baptist von Spix Tabatingasta Rio Solimõesista Brasiliasta 1824.
Hurrikaani Camille
Hurrikaani Camille oli 5. luokan hurrikaani, joka iski Mississippin osavaltioon Yhdysvalloissa 17.–18. elokuuta 1969. Se aiheutti 256 ihmisen kuoleman Yhdysvalloissa sekä 7,5 miljardin dollarin aineelliset vahingot (vuoden 2005 dollareissa.)
Meteorologia
Camillen keskuksen ilmanpaine oli viidenneksi alin koskaan Atlantilla mitattu, 905 hPa. Iskiessään maihin sen ilmanpaine oli 909 hPa, ja tuulten on arvioitu puhaltaneen 85 m/s (305 km/h), puuskissa jopa 94 m/s (340 km/h). Camillen aiheuttamat aallot kohosivat 7,3 metriin, joka oli suurin hurrikaanin aiheuttama aalto Yhdysvalloissa vuoden 2005 hurrikaani Katrinan iskemiseen saakka.
Camille kääntyi itään sen iskettyä maihin Mississippin osavaltiossa aiheuttaen 790 mm rankkasateita Virginiassa saakka trooppisena matalapaineena. Camille vahvistui jälleen trooppiseksi myrskyksi siirryttyään Atlantille Virginian itärannikolta.
Vaikutukset
Camille tappoi yhteensä 143 ihmistä Alabamassa, Mississippissä ja Louisianassa. Lisäksi 113 ihmistä kuoli Virginiassa tulvien vuoksi, joten kaikkiaan Camille surmasi 256 ihmistä Yhdysvalloissa. Kaikkiaan hurrikaani vahingoitti 8 931 ihmistä, tuhosi 5 662 kotia ja vahingoitti 13 915 kotia. Kaikkiaan Camille aiheutti 1,42 miljardin dollarin tuhot vuoden 1969 dollareissa (7,5 miljardia vuoden 2005 dollareissa), mikä oli järkyttävää noihin aikoihin. 26 miljardin dollarin tuhot aiheuttanut hurrikaani Andrew ohitti sen aiheuttamat tuhot, ja myös hurrikaani Katrina, joka iski samoille alueille, ohitti Camillen. Monet Camillen kokeneet ovat kuvanneet Katrinaa "paljon pahemmaksi", johtuen sen huomattavasti suuremmasta koosta (Camille oli hyvin pieni hurrikaani.)
Nimeäminen
Vuonna 1969 hurrikaanien nimeämistavat eivät olleet yhtä tarkasti määritellyt kuin nykyään, vuosittain pomittiin naisten nimiä aakkosjärjestyksessä. John Hopella, Yhdysvaltojen kansallisen hurrikaanikeskuksen meteorologilla oli Camille-niminen tytär, joka oli juuri valmistunut lukiosta.Työkaverin ehdotuksesta nimi  Camille  lisättiin vuoden myrskyjen nimien listalle tietämättä, että Camilleksi nimetystä myrskystä tulisi pahamaineinen.
Nimi vedettiin myöhemmin listoilta sen aiheuttamien tuhojen vuoksi.
F-Spot
F-Spot on digitaalisten valokuvien hallintaan tarkoitettu vapaa sovellus GNOME-työpöytäympäristölle. Sovelluksen nimi on leikittelyä englannin aukkosuhdetta tarkoittavalla sanalla f-stop.
Ominaisuudet
F-Spotin päämääränä on olla helppokäyttöinen, mutta se tukee myös edistyneitä toimintoja kuten avainsanojen liittämistä kuviin sekä Exif- ja XMP-metatiedon näyttämistä ja vientiä.
F-Spot tukee kaikkia keskeisimpiä kuvatiedostomuotoja kuten JPEGiä, PNG:tä, TIFFiä, DNG:tä sekä useita valmistajakohtaisia Raw-muotoja (CR2, PEF, ORF, SRF, CRW, MRW ja RAF). Aiemmin Raw-muotoisia kuvia ei pystynyt muokkaamaan F-Spotilla, mutta uudemmissa versioissa on mukana UFRaw:ta käyttävä laajennus, jonka avulla Raw-kuvat voi muuntaa JPEG:iksi ja tuoda sitten takaisin F-Spotiin alkuperäiskuvan muunnelmana.
Kuvia voi tuoda F-spotiin suoraan GPhoton ajurikokoelman tukemista kameroista.
F-Spotin kuvanmuokkaimesta löytyy kuvien rajaamisen ja suoristamisen kaltaisten perustoimintojen ohella edistyneempiä toimintoja kuten punasilmäisyyden vähentäminen. Värejä voi säätää kirkkauden, kontrastin, sävyn, kylläisyyden ja lämmön osalta.
Kuvista voi F-Spotilla koostaa Photo CD -yhteensopivan valokuvalevyn.
F-Spotiin ladattuja kuvia voi laajennuksien avulla lähettää sovelluksesta eri verkkopalveluihin, muiden muassa Flickriin, Picasaan ja Facebookiin.
Taustatietoa
F-Spot-projektin käynnisti Ettore Perazzoli, ja sen ylläpitäjänä toimii nykyisin Larry Ewing. F-Spot on ohjelmoitu C#-kielellä ja sen perustana on Mono.
Raine Siltala
thumb|Raine Siltala rummuissa Niilan keikalla Raine Aarre Siltala (s. 26. syyskuuta 1984 Valtimo) on suomalainen urheilujournalisti, komediakäsikirjoittaja ja mainostoimistoyrittäjä vuoteen 2017 asti, kunnes palasi pitkäaikaisten markkinointipäällikköpestiensä jälkeen yrittäjäksi vuonna 2023. Siltala on luonut oman tv-formaatin Wannabe Superstar, jota on esitetty Ylen kanavilla. Tennispelaaja Jarkko Niemisen salibandyliigakaudesta kertova draamarealitykomediasarja on yksi katsotuimpia suomalaisia netissä esitettyjä urheiluaiheisia sarjoja.
Hän soitti rumpuja Niila-nimisen artistin bändissä vuosina 2003–2011. Siltala on pelannut pääsarjatasoilla salibandyä (liiga & 1.div) ja voitti Tapanilan Erän joukkueessa salibandyn Suomen cupin vuonna 2012.
Siltala aloitti joulukuussa 2017 markkinointipäällikkönä Savo Volleyssa, uudessa lentopallon mestaruusliigajoukkueessa. Savo Volleyn markkinointi voitti heti ensimmäisenä toimintavuotenaan vuoden lentopalloilmiön palkinnon ja sijoittui neljänneksi mestaruusliigassa.
Vuonna 2020 Siltala jatkoi Savo Volleyn markkinoinnin johdossa, mutta siirtyi päätyökseen asiakkuuspäälliköksi Tampereelle mainostoimisto Ahooy Creativeen. Elokuussa 2021 Siltala aloitti päätoimensa ohella lentopallon Mestaruusliigajoukkueen LP Kangasalan markkinoinnissa.
Tammikuussa 2023 Siltala palasi takaisin mainostoimistoalalle omalla raineaarre -brändillään.
Lauri Ojala
Lauri Fritjof Ojala (22. syyskuuta 1918 Kaustinen – 6. heinäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen trumpetisti.
Hän opiskeli Helsingin konservatoriossa (nyk. Sibelius-Akatemia) ja suoritti loppututkinnon 1938.
Vuonna 1947 Ojala sai jaetun ensimmäisen palkinnon Genevessä pidetyssä kansainvälisessä trumpettikilpailussa. Hän jakoi voiton belgialaisen André Marchalin kanssa, vaikka joutui soittamaan kilpailuun sävelletyn C-trumpettikappaleen vanhalla B-trumpetilla ja joutui näin koko ajan soittaessaan transponoimaan.
Vuonna 1950 Ojala voitti ensimmäisen palkinnon WCBS-televisioaseman järjestämässä kilpailussa New Yorkissa. Hänestä tuli siihen aikaan yksi harvoista televisiossa esiintyneistä suomalaisista. Ojala pääsi 82 kilpailijan joukosta viiden kilpailijan loppukilpailuun ja voitti kilpailun soittamalla Kimalaisen lennon ja Venetsian karnevaalin.
Vuonna 1950 Ojala opiskeli Bostonissa ja 1952 Roomassa. Hän toimi Helsingin kaupunginorkesterissa trumpetin äänenjohtajana 1945–1977. 1960-luvulla Ojalalle tarjottiin ilman koesoittoa kolmen vuoden sopimusta Wienin sinfoniaorkesterin äänenjohtajana. Hän kuitenkin kieltäytyi tarjouksesta.
Ojala toimi Sibelius-Akatemiassa trumpetinsoiton lehtorina 42 vuotta vuodesta 1955 vuoteen 1997. 1980-luvulla Suomen musiikkipiireissä puhuttiin, että 95 % Suomen trumpetisteista oli jossakin vaiheessa ollut Ojalan oppilaana. Ojala myös toimi Helsingin NMKY:n orkesterin, Lohjan kaupunginorkesterin, Finnairin Pilottipuhaltajien ja Vuosaaren mieslaulajien johtajana. Lisäksi hän on esiintynyt kapellimestarina, trumpetistina, viulistina ja laulajana Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla.
Ojala vaikutti laajasti taiteen alalla sekä synnyinseudullaan Keski-Pohjanmaalla, että kotimaisemissaan pääkaupunkiseudulla. Hän muun muassa perusti Eero Erkkilän kanssa Keski-Pohjanmaan musiikkiopiston ja kuului pitkään Uudenmaan Taidetoimikuntaan.
Vuonna 1995 Ojalan trumpettiesityksiä koottiin CD-levylle Yleisradion 1950-luvun nauhoista.
Ojala kuoli synnyinmaisemissaan Kaustisella kesällä 2002. Usein trumpettivirtuoosina ja maestrona tunnetulle Ojalalle pidettiin muistokonsertti niin Kaustisella kuin Helsingin Tuomiokirkossa. Hänen aikalaisensa muistelivat häntä erinomaisena esiintyjänä, seuramiehenä ja valovoimaisena persoonana.
Hänen isänsä oli kaustislainen viulupelimanni Friiti Ojala.
Legio III Italica
Legio III Italica oli roomalainen legioona. Sen tunnus oli haikara.
Perustaminen ja alkuvuodet
thumb|170px|Marcus Aurelius. Legio III Italican perusti keisari Marcus Aurelius yhdessä Legio II Italican kanssa vuonna 165 tai 166 markomannisotaa varten. Nimensä perusteella sen sotilaat värvättiin Italiasta, mikä on todennäköisesti totta, sillä erään piirtokirjoituksen mukaan ainakin yksi legioonalaisista oli kotoisin Italian Comosta. Legioonalla oli luultavasti jo alusta alkaen lisänimi Concors, mikä kuvasi Marcus Aureliuksen ja hänen kanssahallitsijansa Lucius Verus harmonista yhteiseloa.
Legioona oli yhdessä II Italican ja I Adiutrixin kanssa osa taisteluosastoa, jonka tehtävä oli Publius Helvius Pertinaxin johdolla turvata germaanien hyökkäyksissä kärsineitä Raetian ja Noricumin provinsseja. Legioonan senhetkinen sijainti ei ole tiedossa, mutta ainakin III Italican ja II Italican sotilaista koottu pienempi yksikkö oli Salonaessa Dalmatiassa. Vuoden 171 jälkeen legioona oli asettunut muinaisen kelttiläisen kaupungin Radasponan liepeille Raetiaan. Legioonan sotilaat rakensivat sinne Regina Castran linnoituksen. Paikalta löydetyssä piirtokirjoituksessa lukee vuosi 179. Sotilaat olivat aktiivisia myös muissa Raetian kaupungeissa, muun muassa provinssin pääkaupungissa Augusta Vindelicumissa.
Severusten dynastia
Legio III Italica tuki Pannonia Superiorin maaherraa Septimius Severusta, joka julistautui keisariksi vuonna 193. Legioona osallistui useisiin Severuksen sotiin muun muassa Pescennius Nigeriä, Clodius Albinusta ja myöhemmin Parthiaa vastaan.
Vuonna 213 legioona otti osaa Caracallan sotaan alemanneja vastaan. Myös eräs legioonan osasto osallistui Caracallan Parthian sotaretkeen. Perinthoksesta Traakiasta löydetyssä Caracallan aikaisessa hautakivessä mainitaan Paulus-niminen sotilas, joka kuului Legio III Italicaan.
200-luku
thumb|200px|Gallienuksen lyöttämä Legio III Italican kunniaksi [[Antoninianus-kolikko. Vasemmalla keisarin kuva ja teksti "GALLIENVS AVG" (Gallienus Augustus). Oikealla legioonan tunnus haikara ja teksti "LEG III ITAL VI P VI F" (Legio III Italica VI Pia VI Fidelis, ).]] Eräässä piirtokirjoituksessa mainitaan legioona nimellä III Italica Gordiana ja kerrotaan tämän osallistuneen Gordianus III:n sotaretkeen sassanideja vastaan vuosina 243–244.
Vuonna 253 legioona tuki Valerianusta ja sai luultavasti tästä hyvästä lisänimen Pia fidelis. Myöhemmin III Italica tuki Valerianuksen poikaa ja seuraajaa Gallienusta hänen sodassaan Gallian keisarikunnan Postumusta vastaan. Gallienus antoi tällöin legioonalle lisänimet Pia VI Fidelis VI ja Pia VII Fidelis VII ).
Legio III Italica kärsi 260-luvulla tappion germaaneja vastaan Raetiassa. Myöhemmin vuosina 272–273 jotkut sen yksiköistä osallistuivat muun muassa keisari Aurelianuksen Palmyran sotaretkeen.
Myöhemmät vuodet
thumb|100px|Tertiani Italican kilven kuvio [[Notitia Dignitatumin mukaan.]] Legio III Italica oli yhä olemassa 300-luvun lopulla, mutta se oli jaettu kuuteen pienempään osastoon. Niistä viisi vartioi Tonavan rajaa alemannien ja goottien hyökkäyksiä vastaan ainakin 400-luvun lopulle saakka. Legioonan kuudes osasto oli siirretty Illyriaan, missä se mainitaan Legio III Herculian sisarlegioonana.
Shinin’ On
Shinin' On on yhdysvaltalaisen Grand Funk Railroad -yhtyeen maaliskuussa 1974 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Sille sisältyy Yhdysvalloissa listaykköseksi noussut cover ”The Loco-Motion”.
Poisto
Poisto tarkoittaa laskentatoimessa pitkävaikutteisen tuotannontekijän hankintamenon kirjaamista kuluiksi vaikutusaikanaan. Poisto on arvonvähennys, jolla otetaan huomioon omaisuuden kuluminen ja tekninen vanheneminen. Kirjanpidossa poistoja tehdään tilikausittain. Suomessa poistojen tekeminen on lakisääteistä.
Poistoja tehdään sellaisesta omaisuudesta, joka kerryttää tai säilyttää tuloa usean tilikauden aikana. Tällaista omaisuutta ovat esimerkiksi rakennukset ja laitteet. Koska hankinnasta on taloudellista hyötyä pidemmän aikaa, sen hintaa ei heti kirjata kokonaan vuosikuluksi toisin kuin lyhytvaikutteisten menojen kohdalla.
Poistamaton hankintameno
Poistot tehdään poistamattomasta hankintamenosta. Poistamattomalla hankintamenolla tarkoitetaan sitä osaa omaisuuden hankkimiseen käytetystä rahasta, joka on aiempien poistojen jälkeen vielä jäljellä. Poistamaton hankintameno pienenee ajan myötä.
Poistomenetelmiä
Degressiivinen poisto tarkoittaa poistomenetelmiä, joissa poisto alenee asteittain. Degressiivisissä menetelmissä poistot tehdään etupainotteisesti.
Tasapoisto tarkoittaa poistomenetelmää, jossa omaisuus poistetaan tietyn ajan kuluessa kiintein rahasummin. Kun poistamaton hankintameno laskee nollaan, omaisuus on kokonaan poistettu ja tasapoistot loppuvat.
Progressiivinen poisto tarkoittaa poistomenetelmää, jossa poistot kasvavat asteittain.
Poistot Suomessa
Poistoaika ja poistoerät määritellään tuotannontekijän taloudellisen pitoajan mukaan. Tavallisia poistettavia tuotannontekijöitä ovat koneet/laitteet, rakennukset sekä rakennelmat. Lisäksi hiekkakuopista ja vastaavista voidaan tehdä substanssipoistoja raaka-aineen kulumisen mukaan. Tuotannontekijöille voidaan määritellä suunnitelman mukaiset poistot eli niin sanotut sumupoistot, jotka voidaan tehdä tasapoistoin tai poistoina menojäännöksestä. Elinkeinoverolaissa määritellään lisäksi niin sanotut EVL-maksimit, joita käyttämällä voidaan poistaa tilikauden aikana enemmän kuin suunnitelman mukaiset poistot. Tästä syntyy tuloslaskelmaan poistoeron muutos ja taselaskelmaan kertynyt poistoero eli kumulatiivinen poistoero.
In Flames
In Flames on ruotsalainen yhtye, joka on soittanut useaa metallin tyylilajia, muun muassa melodista death metallia, josta he ovat tunnetuimpia. Yhtye perustettiin 1990-luvun alussa Göteborgissa. In Flames on yhdessä Dark Tranquillityn ja At the Gatesin kanssa niin sanotun Göteborg-soundin kehittäjiä. Yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti yli kaksi miljoonaa levyä.
In Flamesin uudempi musiikillinen tyyli eroaa huomattavasti monista muista melodisista death metal -yhtyeistä. Kitaroissa kuuluu paljon teknomaisia efektejä ja soolo-osuuksissa käytetään harvemmin monimutkaista "tilutusta", mutta yhtyeen rytmiikka näkyykin kaikkien soittimien puolesta värikkäämpänä. Kielisoittimien vire on usein hyvin matala.
Alkuajat, Lunar Strain
Vuonna 1993 Jesper Strömblad päätti erota Ceremonial Oath -yhtyeestä, jossa hän soitti yhdessä Anders Fridénin ja Anders Iwersin (Tiamat) kanssa.
Strömblad halusi tehdä uudenlaista musiikkia ja lyöttäytyi yhteen Johan Larssonin ja Glenn Ljungströmin kanssa muodostaakseen In Flamesin. Ryhmä teki demon ja sen lähettäminen Wrong Again Recordsille tuotti levytyssopimuksen. Välittömästi sopimuksen solmimisen jälkeen yhtye aloitti kirjoittamaan albumia Lunar Strain, josta tuli suuri underground-menestys. Tuohon aikaan In Flamesissa oli jonkin verran väliaikaisia soittajia, joita lainattiin myös muista yhtyeistä. Yhtyeen alkuvaiheen kokoonpanoissa ovat olleet mukana muun muassa Mikael Stanne (Dark Tranquillity), Henke Forss (Dawn) ja Daniel Erlandsson (Eucharist, Arch Enemy).
Seuraavaksi In Flames julkaisi minialbumin Subterranean, jonka avulla yhtye pääsi sopimukseen saksalaisen levy-yhtiö Nuclear Blastin kanssa. Vokalisti Anders Fridénin ja rumpali Björn Gelotten liityttyä yhtyeeseen oli In Flamesilla ensi kertaa täysi kokoonpano.
The Jester Race, Whoracle ja Colony
The Jester Race -albumin avulla In Flames saavutti maailmanlaajuista menestystä erityisesti Euroopassa ja Japanissa. Yhtye lähti festivaalikiertueelle Samaelin, Grip Incin ja Kreatorin kanssa, mikä tiesi näkyvyyttä. Hajanaiset konsertit siellä täällä muutaman seuraavan vuoden aikana saivat Larssonin ja Ljungströmin eroamaan yhtyeestä juuri Whoraclen ilmestymisen jälkeen. Peter Iwers ja Niclas Engelin rekrytoitiin yhtyeeseen levytysten loppupuolella ja heidän soveltuvuuttaan testattiin Dimmu Borgirin kanssa tehdyn pienen kiertueen muodossa.
Yhtyeen palattua Ruotsiin onnistuneelta Japanin ensikiertueelta Engelin erosi yhtyeestä. Syynä oli pääosin keskittyminen Gardenianiin, hänen toiseen yhtyeeseensä. Samalla kokoonpanoa muutettiin siten, että Gelotte siirtyi kitaraan (tämä kun oli kitaristi alun perin) ja Daniel Svensson (Sacrilege) rekrytoitiin rumpuihin. Tällä kokoonpanolla äänitettiin Colony, yhtyeen suurin menestys siihen mennessä. Albumin jälkeen tehty Colonization-kiertue vei yhtyettä ympäri maailmaa Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Japaniin.
Clayman
Vuonna 2000 ilmestyi Clayman, joka myi jo muutamassa kuukaudessa enemmän kuin edeltäjänsä Colony. Tehtyään kiertueita muun muassa Dream Theaterin, Slipknotin, Testamentin sekä Methods of Mayhemin kanssa, maailmankiertue oli odotettua. Yhtye suuntasi Japaniin ja Eurooppaan, jotka oli ajoitettu kahden Pohjois-Amerikan kiertueen väliin. Japanissa Jesper vastaanotti palkinnon BURRN!-lehdeltä vuoden parhaana säveltäjänä.
In Flamesin listamenestys oli mainittavaa: muun muassa Japanissa neljäntenä sekä yhtyeenä että Clayman levynä, Kanadan mahtavimman metallilehden Brave Words & Bloody Knucklesin listoilla kolmantena, Metal Maniacsissa ensimmäisenä. Kappaleesta "Only for the Weak" tehtiin musiikkivideo ja yhtye lähti pienelle kiertueelle Eurooppaan, joka koostui 13 esiintymistä. Kiertuetta seurasi kesäfestivaaleja (muun muassa Rock Machina, Wacken Open Air) sekä livealbumi The Tokyo Showdown, joka on toistaiseksi yhtyeen ainoa kokoelmalevy.
Reroute to Remain
Uuden albumin levytyksen tullessa ajankohtaiseksi halusi yhtye kokeilla uutta studiota ja tuottajaa, joiksi valikoituivat Dug Out -studio ja Daniel Bergstrand. Reroute to Remain tuli ulos ja tulokset olivat uskomattomat: kiertueita tuli huomattavasti lisää ja pääesiintymisiä oli paljon. Esiintymiset Slipknotin, Mudvaynen, Soulflyn ja Slayerin kanssa antoivat heille mahdollisuuden soittaa musiikkia erilaisille yleisöille. Yhtyeellä oli kaksi pääesiintymistä Pohjois-Amerikassa, yksi Euroopassa, lukuisia festivaaleja, sekä mukana myös Linkin Parkin tuuraaminen Ruotsin suurimmassa festivaalissa, Hultsfredissa. In Flamesin paidoissa luki tällöin [Link]in Flames. Päivä Hultsfredin keikan jälkeen yhtyettä pyydettiin mukaan Metallican konserttiin Espanjan Madridissa, missä he saivat soittaa 30 000 ihmiselle.
Soundtrack to Your Escape
Soundtrack to Your Escape -levyn työstö alkoi, kun yhtye vuokrasi talon Tanskasta tehdäkseen valmisteluja. Viime levyä tehdessä tämä huomattiin sujuvaksi, mutta tällä kertaa haluttiin kauemmaksi Ruotsista, jotta häiriöt vähenisivät minimiin. Tuloksena syntyi 11 kappaletta ja kaksi muuta syntyi, kun yhtye muutti isompaan taloon Tanskassa saadakseen enemmän rauhaa ja lepoa. Vain rummut äänitettiin Dug Out -studiolla. Uuden levyn tultua ulos monet pitivät sitä floppina, ja osa faneista kääntyi heitä vastaan. Levyä pidettiin aikaisempaa "kevyempänä" tavarana, ja sen kappaleita sanottiin jopa nu metaliksi. Mutta Andersin sanojen mukaan, "Monet kääntyivät meitä vastaan, mutta se on luonnollista ja jo hetken kuunneltuaan levyä (STYE), he pitivät sitä jo hyvänä."
Soundtrack to Your Escapen jälkeen In Flames julkaisi vuonna 2005 kahdesta DVD:stä ja kahdesta CD:stä koostuvan Used & Abused... In Live We Trust -paketin, joka sisältää livemateriaalia, musiikkivideoita ja haastatteluita.
Come Clarity ja A Sense of Purpose
In Flamesin kahdeksas levy Come Clarity ilmestyi helmikuussa 2006. Levyn ensimmäinen raita Take This Life on myös Guitar Hero 3:n bonuskappale. Levy kohosi suoraan Suomen ja Ruotsin musiikkilistojen kärkikymmenikköön, ja myös Pohjois-Amerikassa levymyynti sujui hyvin. Levyn sisältö on hieman rankempaa mitä kaksi aikaisempaa levyä, mutta musiikki ei kuitenkaan ole samanlaista mitä esimerkiksi Whoraclen aikoina. Tämän levyn myötä yhtye on saanut hieman vanhempiakin faneja jälleen mukaan kuvioihin.
Yhtyeen yhdeksäs studioalbumi A Sense of Purpose julkaistiin 4. huhtikuuta 2008. Uusi single The Mirror's Truth julkaistiin 7. maaliskuuta 2008 vain Euroopassa. 12. helmikuuta 2010 In Flames ilmoitti kitaristi Jesper Strömbladin eronneen yhtyeestä.
Vuonna 2010 In Flames äänitti yhteistyössä australialaisen elektronisen musiikin yhtyeen Pendulumin kanssa kappaleen ”Self vs Self”, joka julkaistiin Pendulumin Immersion-albumilla. In Flamesin uusi levy, Sounds of a Playground Fading, ilmestyi vuonna 2011. Sillä soittaa kitaraa Niclas Engelin, joka oli ollut yhtyeessä jo vuosina 1997–1998.
Foregone
Kesäkuussa 2022 yhtye julkaisi musiikkivideon kappaleeseen "State Of Slow Decay", joka sai ensisoiton Sweden Rock Festival -tapahtumassa. Syyskuussa 2022 yhtye ilmoitti seuraavan albumin Foregone tulevan helmikuussa 2023.
Taustatietoa
In Flames, Dark Tranquillity ja At the Gates ovat melodisen death metalin pioneereja. Yhtyeiden perustajajäsenet olivat kaikki kotoisin Göteborgista, kavereita keskenään ja kiinnostuneita samanlaisesta musiikista. Lopulta he jakautuivat näihin kolmeen yhtyeeseen, joiden musiikillinen suunta oli sama.
Jesper Strömblad perusti In Flamesin kirjoittaakseen musiikkia, joka yhdistää Iron Maidenin melodisen kitaratyylin death metalin raakuuden kanssa, mitä hän ei ollut koskaan kuullut kenenkään tehneen. Kirjoittaessaan kappaleita Jesper päätti myös käyttää koskettimia, mikä oli harvinaista tuolloin death metalissa. Koskettimien raskaasta käytöstä huolimatta yhtye kieltäytyy palkkaamasta kokopäivästä kosketinsoittajaa.
Konsertointi Suomessa
In Flames konsertoi Suomessa useaan otteeseen vuoden 2006 aikana. 14. ja 15. maaliskuuta yhtye soitti konsertit Tampereen Pakkahuoneella ja Helsingin Kulttuuritalolla, ja 18. kesäkuuta yhtye tuurasi yhdysvaltalaista Kornia Provinssirockissa. Vuoden lopuksi 12. ja 13. marraskuuta In Flames saapui Suomeen The Unholy Alliance -kiertueelle Slayerin, Lamb of Godin, Thine Eyes Bleedin ja Children of Bodomin kanssa Helsingin jäähalliin ja Hakametsän jäähalliin Tampereelle. Vuonna 2007 yhtye esiintyi Turun Ruisrockissa ja 2008 Nummirockissa Kauhajoella ja Rockperryssä Vaasassa. 27. lokakuuta yhtye saapui Helsingin Kaapelitehtaalle yhdessä lämmittelijäbändien Gojiran ja Sonic Syndicaten kanssa. Vuonna 2009 In Flames konsertoi Turussa järjestettävässä Ruisrockissa heinäkuussa sekä 16.12. osana "Taste Of Chaos"-kiertuetta Helsingin jäähallissa muun muassa Killswitch Engagen kanssa. In Flames konsertoi 2.7.2011 Sonisphere festivaaleilla ja 16.11. Helsingin jäähallissa. Keväällä 2012 yhtye konsertoi Seinäjoen Rytmikorjaamolla 27.4., Tampereen Pakkahuoneella 28.4, Oulun Teatrialla 29.4 ja Jyväskylän Lutakossa 30.4. Kesällä 2013 yhtye soitti Provinssirockissa. In Flames konsertoi Helsingin jäähallissa 4. marraskuuta 2014. Yhtye esiintyi myös yhtenä Tuska-festivaalin pääesiintyjistä 27. kesäkuuta 2015 sekä klubikiertueella 13.–17. lokakuuta 2015, jolloin yhtye esiintyi Tampereella, Turussa, Jyväskylässä, Seinäjoella ja Oulussa. Yhtye nähtiin 1. heinäkuuta 2017 Seinäjoella järjestettävillä Provinssi-festivaaleilla. Yhtye esiintyi Suomessa myös 14. marraskuuta 2017 Hartwall Arenalla Five Finger Death Punchin kanssa tehdyllä yhteiskiertueella. Yhtye nähtiin Hyvinkään Rockfest-festivaaleilla 8. kesäkuuta 2019. Yhtye soitti Suomessa kesällä 2022 kolme keikkaa: 1. heinäkuuta Seinäjoen Provinssissa, 8. heinäkuuta Oulun Rock in the City-festivaalilla sekä 9. heinäkuuta Tampereen Sauna Open Air -festivaaleilla. Yhtye esiintyi Helsingin jäähallissa pääesiintyjäkeikallaan 14. joulukuuta 2022 yhdessä At the Gatesin, Imminencen ja Orbit Culturen kanssa. Viimeksi In Flames esiintyi Suomessa Helsingin Tuska-festivaaleilla 1. heinäkuuta 2023.
Laurien van der Graaff
Laurien van der Graaff (s. 14. lokakuuta 1987) on hollantilaissyntyinen sveitsiläinen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti seuratasolla TG Hütten -seuraa.
Van der Graaff kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2008. Maailmancupin pisteille hän sijoittui ensimmäisen kerran Rybinskissä tammikuussa 2010 oltuaan vapaan hiihtotavan sprintissä 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2011 oltuaan kolmas. Tammikuussa 2014 Van der Graaff sijoittui Nové Měston vapaan hiihtotavan sprintissä toiseksi. Vuotta myöhemmin hän oli kolmas Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintissä. Hän voitti Tour de Skihin 2017–2018 kuuluneen Lenzerheiden vapaan hiihtotavan sprintin. Myöhemmin samalla kaudella hän jakoi Seefeldissä vapaan hiihtotavan sprintin voiton Sophie Caldwellin kanssa. Sprintticupissa hän oli viides.
Arvokilpailuihin van der Graaff osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2011, jolloin hän sijoittui Oslon MM-kilpailuissa sprintissä 40:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui parisprintissä 11:nneksi ja sprintissä 30:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli sprintissä 21:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 van der Graaff sijoittui parisprintissä seitsemänneksi ja sprintissä 27:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui parisprintissä ja viestissä seitsemänneksi sekä sprintissä 30:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui parisprintissä Nadine Fähndrichin kanssa neljänneksi, viestissä seitsemänneksi sekä sprintissä kymmenenneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli parisprintissä kahdeksas, viestissä kymmenes ja sprintissä kuudestoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti Nadine Fähndrichin kanssa vapaan hiihtotavan parisprintissä hopeaa. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän sijoittui 14:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 24:nneksi.
Cold Response
Cold Response on useiden Naton rauhankumppanuusharjoitusten yhteisnimitys, joita on järjestetty pohjois-Norjassa. Harjoituksista ensimmäinen oli Norjan suurin vuonna 2006 järjestetty sotaharjoitus. Siihen osallistui noin 10 000 sotilasta yhdestätoista maasta. Se oli Norjan kansallinen harjoitus, johon kutsuttiin kaikki Nato-maat. Toinen harjoitus pidettiin maaliskuussa 2007 ja kolmas maaliskuussa 2009. Neljäs harjoitus pidettiin 17. helmikuuta – 4. maaliskuuta 2010, ja siihen osallistui noin 8 500 sotilasta neljästätoista maasta. Viides harjoitus järjestettiin 12.–23. maaliskuuta 2012, ja siihen osallistui yli 16 000 sotilasta 15 maasta.
Cold Response 2012
Vuoden 2012 harjoitusten aikana norjalainen Hercules-kuljetuskone törmäsi Kebnekaise-vuoren rinteeseen Ruotsissa. Koneessa olleet viisi sotilasta saivat surmansa.
Lornjetti
thumb|Lornjetti 1800-luvulta. thumb|Portugalilainen kreivitär Sabugosa lornjetin kanssa. Lornjetti on sangattomat silmälasit, jota pidellään kädellä silmien edessä sen sivussa olevan varren avulla. Esineen nimi tulee tuijottamista tarkoittavasta ranskan kielen sanasta lorgner.
Alun perin lornjetiksi kutsuttiin kiikarimaista välinettä, jota käytettiin varsinkin teatterissa tai oopperassa teatterikiikarin tapaan. Sen käyttö yhdistettiin 1700-luvulla hienostuneeseen seurapiirielämään, tosin sitä myös paheksuttiin ”skandaalimaisena”. Naisille valmistettiin myös yksilinssisiä lornjetteja, joihin kiinnitetyn peilin avulla saattoi nähdä taakseen tai sivulleen kääntämättä päätään, sekä viuhkoiksi naamioituja lornjetteja, joita väitettiin Ranskan kuningattaren Maria Antoinetten keksinnöksi.
Englantilainen George Adams keksi vuonna 1785 varsinaisen, enemmän silmälaseja muistuttavan lornjetin, jonka lasit voi taittaa kotelomaisen varren sisään silloin kun välinettä ei käytetä. Tämä teki lornjetista aiempaa käytännöllisemmän ja paremmin arkiseen käyttöön soveltuvan mutta myös muodikkaamman. Sen saattoi ripustaa kaulaansa tai käyttää sitä rintaneulana. Myöhemmin taitettaviin lornjetteihin lisättiin jousi, jonka avulla lasit saa ponnahtamaan esiin. Myös miehet käyttivät lornjettia. Esimerkiksi Venäjän keisari Aleksanteri I kantoi sitä aina mukanaan. Suosituimmillaan lornjetit olivat 1800-luvun lopulla, jolloin keskiluokkaiset naiset käyttivät niitä yleisesti. 1900-luvulle tultaessa lornjetti alettiin yhdistää snobismiin ja yläluokan tärkeilyyn, ja sen suosio laski.
Pekingin taistelu
Pekingin taistelu oli Mongolivaltakunnan ja pohjoista Kiinaa hallinneen Jin-dynastian välinen taistelu, joka käytiin vuonna 1215.
Mongolien ja Jin-dynastian välinen sota alkoi vuonna 1211. Tuolloin Jin-dynastia oli hyvin voimakas ja kykeni estämään Tšingis-kaanin johtamien mongolien etenemisen sodan kahtena ensimmäisenä vuotena. Tänä aikana Tšingis-kaani kuitenkin jatkoi joukkojensa kasvattamista ja vuonna 1213 hänen armeijansa oli niin voimakas, että sen onnistui valloittaa Jinin alueen Kiinan muurille saakka.
Tässä strategisessa kohdassa Tšingis-kaani päätti jakaa joukkonsa kolmeen pienempään armeijaan, joista jokainen murtautuisi eri kohdasta muurin läpi ja he voisivat jatkaa Kiinan valloittamista. Hän lähetti veljensä, Kasarin, johtamaan yhtä armeijoista Mantšuriaan. Toisen armeijan hän antoi kolmen vanhimman poikansa johdettavaksi ja lähetti nämä etelään kohti Shanxia. Kolmas armeija jäi puolestaan Tšingis-kaanin ja Tulin johdettavaksi ja he suuntasivat kohti Shandongia. Suunnitelma onnistui ja kaikki kolme armeijaa murtautuivat muurin läpi.
Lauri Aaltonen
Lauri Antti Aaltonen (s. 3. joulukuuta 1963) on kasvaingenomiikan professori (8/2007–) Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnan kliinisteoreettisella laitoksella. Aaltonen on toiminut akatemiaprofessorina elokuusta 2002 heinäkuuhun 2007, vuodet 2008–2017 ja vuodesta 2019 alkaen. Hän on maailman tunnetuimpia syöpägenetiikan tutkijoita, joka selvittelee työryhmineen syövän syntyyn ja etenemiseen liittyviä iturata- ja somaattisia mutaatioita, tekee data-analyysia ja mallinnuksia aihepiiristä. Aaltosen kasvaingenomiikan tutkimusryhmä tutkii erityisesti periytyvää kasvainalttiutta. Tutkimustuloksia pyritään hyödyntämään lääketieteen sovelluksissa.
Ura
Aaltonen valmistui ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta Espoosta 1982. Hän suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa 1989. Ansiokas lääketieteen väitöskirja hyväksyttiin vuonna 1994. Lääketieteellisen molekyyligenetiikan dosentin oppiarvon hän sai 1996. Hän oli Suomen syöpäinstituutin tutkimusprofessori helmikuusta 2001 heinäkuulle 2002 ja kasvaingenomiikan professori elokuusta 2007. Aaltonen on toiminut akatemiaprofessorina elokuusta 2002 heinäkuulle 2007 sekä vuodet 2008–2017 ja vuodesta 2019 alkaen. Hän johtaa Suomen Akatemian Syöpägenetiikan tutkimuksen huippuyksikköä.
Aaltonen on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen (2002).
Oppilaat
Vuoteen 2022 mennessä professori Aaltonen on toiminut 37 väitelleen tutkijan väitöskirjatyön ohjaajana. Heistä kuudentoista väitöskirja oli arvioitu erinomaiseksi ja viisi on saanut mainiosta työstään väitöskirjapalkinnon.
Martine Ek Hagen
Nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä 2011 Hagen sijoittui viiden kilometrin vapaan hiihtotavan matkalla neljänneksi ja otti kymmenen kilometrin yhdistelmäkilpailussa hopeaa. Viestissä hän oli mukana Norjan kultaa voittaneessa joukkueessa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Erzurumissa 2012 Hagen saavutti kultaa 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja pronssia 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Val di Fiemmen alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 Hagen voitti kultaa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa sekä 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja 30 kilometrin perinteisen kilpailussa kahdestoista.
Hagen kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Drammenissa helmikuussa 2011 sijoittuen 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 30:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Falunin finaalitapahtumassa 2012. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti voitettuaan Rybinskin yhdistelmäkilpailun tammikuussa 2015. Norjan viestijoukkueessa hän on voittanut yhden kilpailun.
Hagen lopetti uransa keväällä 2018.
Anders Ahonen
Anders Ahonen (24. heinäkuuta 1865 Hollola – 13. lokakuuta 1932) oli suomalainen rautatieinsinööri, Rautatiehallituksen päätirehtööri (pääjohtaja) vuosina 1908–1917 ja diplomaatti. Hän oli asiantuntijana rauhanneuvotteluissa Tartossa 1920.
Ahosen vanhemmat olivat kruununtilan vuokraaja Antti Ahonen ja Eeva Ahonen. Heinolan reaalikoulun käynyt Ahonen valmistui insinööriksi 1891 ja teki opintomatkoja ulkomaille. Ahonen toimi Helsingin kaupungin palveluksessa, radan rakennuksilla Suomessa ja niiden tavaratoimitusten valvojana ulkomailla, tie- ja vesirakennushallituksen palveluksessa sekä ratainsinöörinä ja piiripäällikkönä Pietarissa. Todellisen valtioneuvoksen arvon saanut Ahonen toimi Suomen sisällissodan jälkeen ns. sotasaaliskeskusosaston päällikkönä.
Ahosen aikana valmistui Helsinkiin uusi rautatieasema. Hänet nimitettiin väliaikaiseksi valtuutetuksi Moskova an 21.1.1921, kun Suomen ja Neuvosto-Venäjän väliset diplomaattisuhteet olivat vuoden lopussa astuneet voimaan. Hän toimi tehtävässä puolisen vuotta.
Crionics
Crionics oli puolalainen blackened death metal -yhtye Krakovasta, jonka ovat perustaneet Michał Skotniczny, Dariusz Styczeń, Marek Kowalski ja Maciej Zięba vuonna 1997.
Jäsenet
Entiset jäsenet ja sessiomuusikot
Diskografia
EP:t
Demot
Näkymätön Viänänen
Näkymätön Viänänen on suomalaisen Jorma Pitkäsen piirtämä strippisarjakuva. Sarjan päähenkilö on kuihtuneessa Näläkäjärven maalaiskylässä asuva Viänänen-niminen perheellinen suomalainen pienviljelijä, joka on muuttunut näkymättömäksi; hänestä näkyy vain päässä oleva Hankkijan lippalakki. Sarjan kantavana teemana ovat humoristisesti kuvatut kehitysalueiden asukkaiden vaikeudet ja tyytymättömyys ”Helsingin herroihin”. Sarjan muita hahmoja ovat Viänäsen äkäinen vaimo ja suuri lapsilauma. Sarjan hahmot puhuvat Savon murretta. Näkymätön Viänänen aloitti ilmestymisensä vuonna 1973 Sarjis-lehdessä ja pääsi myöhemmin ruotsalaisen Bulls-syndikaatin levitykseen. Se ilmestyi parhaimmillaan noin 20 lehdessä, kunnes syndikaatti lopetti sen levityksen vuonna 1994. Pitkänen piirtää sarjaa edelleen ja kommentoi siinä Viänäsen suulla ajankohtaisia yhteiskunnallisia aiheita. 1970-luvun stripeissä Viänänen kuvattiin mielipiteiltään vennamolaisena, nykyään perussuomalaisena. Viänänen on kuvattu usein olutpullo (oletettavasti) kädessä.
Sarjasta on julkaistu useita albumeita.
Gómez
Gómez tai Gomez on espanjankielisissä maissa yleinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Sala y Gómez on Chilelle kuuluva asumaton saari Tyynellämerellä.
Roscoe Conkling
Roscoe Conkling (30. lokakuuta 1829 Albany, New York – 18. huhtikuuta 1888 New York, New York) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi vuodesta 1858 eteenpäin kuuden vuoden ajan Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja 14 vuotta senaatissa. Sisällissodan jälkeen Conkling kuului niin kutsuttuihin radikaaleihin republikaaneihin, joiden mielestä vanhat etelävaltiot piti tarvittaessa laittaa takaisin ruotuun sotilaallisella voimalla. Conkling tunnettiin myös yksilönvapauksien ja mustien oikeuksien kannattajana. Lisäksi hänet muistetaan Rutherford B. Hayesin virkamiesuudistuksen, jolla Hayes halusi kieltää poliittisin perustein tehdyt virkanimitykset, voimakkaana vastustajana.
Niko Peltola
Niko Peltola (s. 1. kesäkuuta 1990 Huittinen) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi merkittävän osan ammattilaisurastaan SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksessä.
Seuraura
Peltola pelasi juniorina kotikaupunkinsa Huittisten Lauttakylän Lujassa. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Porin Ässiin ja palasi B-nuorten jälkeen pelaamaan miesten pelejä Suomi-sarjaan Lauttakylän Lujaan kaudeksi 2007–2008.
LLujan jälkeen Peltola siirtyi kaudeksi 2008–2009 pelaamaan Vaasan Sportin A-nuoriin. Hän oli keväällä 2009 voittamassa A-nuorten I-divisioonan hopeaa ja nostamassa joukkuetta seuraavaksi kaudeksi A-nuorten SM-liigaan. Peltola oli kaudella 2009–2010 tehoilla 11+11=22 Sportin tehokkain puolustaja, joukkueen kolmanneksi paras pistemies sekä puolustajien pistepörssin yhdeksäs. Hän pelasi kauden aikana myös Sportin Mestis-joukkueessa yhteensä 14 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 1+3=4.
Joulukuussa 2010 Peltola teki kevääseen 2014 ulottuvan jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Hän aloitti kauden 2011–2012 kuitenkin lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa, jossa Peltola pelasi neljä ottelua. Kausi 2012–2013 hänellä alkoi epäonnisesti, kun Peltola sai nilkkavamman hänen luistimensa osuttua jäärailoon. Peltolan runkosarja jäi 45 ottelun mittaiseksi. Hän ei ottanut urallaan askelta eteenpäin kiekollisessa pelissä, mutta Peltolan peruspelaamisen taso säilyi kuitenkin entisellään.
Kaudella 2013–2014 Peltola ei ottanut taaskaan suurempia kehitysaskeleita kiekollisena Ilveksessä ja myös hänen roolinsa alkoi pienentyä. Vuodenvaiheessa Peltola siirtyi toistaiseksi voimassa olleella vuokrasopimuksella Jokereihin, kunnes pari viikkoa myöhemmin joukkue teki loppukauden kattavan sopimuksen hänen kanssaan. Ilves vuorostaan kiinnitti loppukaudeksi Jokereista lainalla pelanneen maalivahti Joonas Korpisalon sekä sieltä uutena pelaajana joukkueeseen siirtyneen hyökkääjä Aleksi Mustosen. Huhtikuussa 2014 Peltola teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KHL:ään siirtyneiden Jokereiden kanssa.
Elokuussa 2014 Jokerit vuokrasi Peltolan koko kauden 2014–2015 kattavalla sopimuksella hänen aiempaan seuraansa Vaasan Sportiin, joka oli nostettu edellisen kauden jälkeen SM-liigaan. Joulukuussa 2014 Peltola kuitenkin jätti Sportin ja palasi koko loppukaudeksi Jokereiden vahvuuteen, kun joukkueessa oli puolustajavajetta. Hän oli Sportista lähdettyään joukkueen tehokkain puolustaja tehtyään 28 ottelussa tehot 1+9=10. Peltola pelasi Jokereissa loppukaudella 14 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä ja edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa. Hän jäi kuitenkin lähinnä varamiehen rooliin ja haki myös viiden ottelun verran pelituntumaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaasta. Kaudeksi 2015–2016 Peltola palasi vuoden mittaisella sopimuksella Sportiin.
Kaudeksi 2016–2017 Peltola palasi kaksivuotisella sopimuksella hänen junioriuraltaan tutun Porin Ässien paitaan. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Peltola oli tehoilla 3+15=18 Ässien tehokkain puolustaja Jere Seppälän ja Jyri Marttisen kanssa. Tammikuussa 2018 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kesken kauden 2018–2019, tammikuussa 2019 SM-liigassa viimeisenä ollut Ässät vuokrasi Peltolan loppukaudeksi hänen aiempaan seuraansa Tampereen Ilvekseen.