cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen taistelu
Verinen kiirastorstai 28. maaliskuuta
Samana päivänä Tampereen punaiset menettivät ylipäällikkönsä ja esikunnan tiloina toiminut Tampereen teknillinen opisto vaurioitui merkittävästi punaisten Satakunnan rintaman komentajan Kustaa Salmisen aiheuttamassa räjähdysonnettomuudessa. Salminen oli ilmeisesti vahingossa heittänyt viritetyn käsikranaatin kranaattien säilytyslaatikkoon. Ylipäällikkö Hugo Salmela haavoittui räjähdyksessä ja kuoli hieman myöhemmin. Tampereen punaisten johtoon nousi hänen jälkeensä Verner Lehtimäki. Hän oli kuitenkin enimmän aikaa kiinni rintamataisteluissa.
Valtauksen välipäivät
Eino Rahja oli saanut koottua punaisten hallitsemasta Etelä-Suomesta noin 2 000 miestä, joiden avulla hän hyökkäsi 30. maaliskuuta alkaen toistuvasti valkoisten asemia vastaan Lempäälässä murtaakseen Tampereen saartorenkaan. Lempäälässä ja Vesilahdella käytiin kovia taisteluja koko pääsiäisen ajan. Etelästä kuuluva tykistötulen ääni piti saarretussa kaupungissa yllä toivoa avusta. Lisäksi kaupungin yllä kaarteli punaisten lentokone, josta pudotetuissa propagandalehtisissä luvattiin Rahjan tulevan avuksi tiettyyn kellonaikaan. Rahjan joukot eivät missään vaiheessa päässeet 30 kilometriä lähemmäs Tamperetta, mutta niiden aktiivisuus viivytti valkoisten lopullisen valtausoperaation aloittamista. Punaiset hyökkäsivät tällä suunnalla tuloksetta vielä 5. huhtikuuta ja taistelut jatkuivat Lempäälässä pitkään Tampereen kukistumisen jälkeenkin.
Kalevankankaan taistelua seuranneina päivinä valkoiset keskittyivät lähinnä ampumaan Tampereen keskustaa tykeillä. Koko Tampereen taistelun aikana valkoisten tykkituli surmasi kaupungissa noin 250 punaista sekä 30 siviiliä. Mannerheim esitti 1. huhtikuuta uhkavaatimuksen, että kaupunkiin ammuttaisiin järeällä tykistöllä, jos punaiset eivät antautuisi. Punaisten esikunta torjui tämänkin antautumisvaatimuksen päätettyään asiasta yhden äänen enemmistöllä.
Keskusta-alueen valtaus ja punaisten antautuminen 3. huhtikuuta – 6. huhtikuuta
thumb|400px|Tampereen taistelun yleiskartta, esityksessä mukana valkoisten tykistön ampumakohteet. Seuraavaksi valkoisten sodanjohto päätti, että Tampere vallattaisiin 3. huhtikuuta. Hyökkäävät joukot alistettiin eversti Wetzerille ja jaettiin kolmeen ryhmään. Majuri Lauri Malmbergin komentaman ryhmä A:n piti hyökätä koillisesta Lapin suunnasta, eversti Eduard Ausfeldin komentaman ryhmä B:n idästä Kalevankankaalta ja eversti Erik Grafströmin komentaman ryhmä C:n etelästä kohti Ratinanniemeä. Hyökkäyksen kärkeen sijoitettiin Kalevankankaan taistelussa kunnostautuneet 2. jääkärirykmentti ja ruotsalainen prikaati. Hyökkäys aloitettiin aamuyöllä kello 3, mitä edelsi tunnin ajan kaupunkiin kohdistunut voimakas tykkituli, joka tuhosi paljon keskikaupungin rakennuksia. Hyökkäys ei aluksi edennyt suunnitelmien mukaan, sillä pääosa valkoisista juuttui paikalleen. Erityisesti Ratinassa valkoiset kärsivät suuria tappioita. Kaupunkiin ammuttiin viitisen tuhatta laukausta tykeillä ja keskusta jouduttiin valtaamaan kortteli korttelilta. Ankaria taisteluja käytiin Sorinahteella, missä punaisilla oli konekiväärejä, sekä Näsikalliolla, jolla sijaitseva Näsilinna vaihtoi taistelun aikana omistajaa peräti kolme kertaa.
Antautuneet punaiset vangittiin ja kerättiin Kauppatorille eli nykyiselle Keskustorille. Vankeja kertyi noin 11 000. Johtajiksi osoitetut ja venäläiset ammuttiin, muut siirrettiin vankileireille.
Mannerheimin alkuperäinen tavoite Tampereen valtauksesta ennen saksalaisten maihinnousua ei täysin toteutunut, sillä Saksan Itämeren-divisioona oli noussut maihin Hangossa 3. huhtikuuta, kun taistelut Tampereella olivat vielä kesken.
Jälkipuhdistukset
thumb|249x249px|Tampereella valtauksen jälkeen peltimakasiineilla asemarakennuksen takana pihalle teloitettuja punaisia.|alt=|vasen Kalevankankaalle perustettiin Tampereen vankileiri, jossa vankeja menehtyi suuria määriä nälkään ja tauteihin sekä teloituksissa. Vangit eivät saaneet ottaa vastaan ruokalähetyksiä. Tampereen verkatehtaan työntekijä Hilda Saarinen ammuttiin vankileirin aidan luokse kun hän oli toimittamassa salaa ruokaa leiriin. Vankileirin vartijoista erityisesti Sakeus Koivunen oli kuuluisa julmuudestaan. Myöhemmin kenttäoikeuksien alettua toimia punaisia ammuttiin myös Kalevankankaan soramontuilla. Tällä tavoin kohtasivat loppunsa esimerkiksi Tampereen punakaartin sotilasneuvonantaja Georgi Bulatsel ja Suinulan tapahtumiin osallistuneet Valdemar Sammalisto ja Kaarle Wilander. Tampere jaettiin lohkoihin, ja suojeluskuntalaiset tutkivat miltei jokaisen talon Pispalassa, Amurissa ja muilla työväestön asuinalueilla. Tällä tavoin saatiin kiinni suuri määrä piileskeleviä punakaartilaisia ja takavarikoitiin ammuksia ja aseita. Tampereelle perustettiin myös Hämeen lentävä ratsuosasto, jonka tehtävänä oli suorittaa jälkipuhdistuksia. Osaston komentajaksi valittiin suurtilallinen Hugo W. Löfgren. Ensi töikseen osasto haravoi Pispalaa, josta Rantasen mallastehtaalta vangittiin Rantasen veljekset, näiden sisar, sekä Pispalan työväenyhdistyksen rahastonhoitaja Daavid Anttila. Kaikki neljä vietiin Pispalan VPK:n talolle ja ammuttiin. Myöhemmin Lentävä ratsuosasto puhdisti Siuroa ja Toijalaa ja teloitti satoja punakaartilaisia.
Sodan jälkeen
Sodan jälkeen Tampere säilyi työväestön leimaamana kaupunkina. Vuonna 1919 ensimmäisen yleisellä ja yhtäläisellä äänioikeudella valitun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana toimi sama mies kuin punaisten laittoman valtuuston puheenjohtajana. Tampereen suojeluskunta harjoitteli kaupungin valtaamista 1920-luvun loppupuolelle saakka ja vielä 1930-luvulla Puolustusneuvosto epäröi, oliko Tampere poliittisesti liian epäluotettava sijoituspaikka Valtion lentokonetehtaalle.
Vielä vuoden 1918 aikana Hämeenpuiston ja -kadun risteykseen sijoitettiin Viktor Janssonin veistämä valkoisten voittoa symboloiva Vapaudenpatsas, jonka miekkaa pitelevä nuorukainen katsoo uhmakkaasti työväentaloa. Patsas sai Tampereen työläisväestön keskuudessa pilkkanimen ”Rummin Jussin patsas” Jämsässä Valkoisten teloittajana toimineen Johannes Fromin mukaan. Patsaan mieshahmon mallina toimi tiettävästi Elias Simojoki.
thumb|[[Eero Järnefeltin vuonna 1933 maalaama muotokuva esittää kenraali Mannerheimia Vehmaisten kalliolla 25. maaliskuuta 1918.|alt=|vasen|330x330px]] Mannerheimin seisoskelu Vehmaisten kalliolla Messukylän taistelun aikana on innoittanut useampaakin tunnettua taideteosta. Taidemaalari Eero Järnefelt käytti sitä aiheena vuonna 1933 kuuluisassa Mannerheimin muotokuvassaan. Myös kuvanveistäjän Evert Porilan vuonna 1939 toteuttama Mannerheimin patsas esittää samaa aihetta ja se pystytettiin tapahtumapaikalle Vehmaisiin (Leinolaan) vuonna 1956. Patsas olisi haluttu sijoittaa alun perin näkyvälle paikalle Tampereen keskustaan Koskipuistoon, mutta kovan vastustuksen takia se sijoitettiin syrjäisempään paikkaan Leinolaan. Sittemmin Mannerheimin patsaalle on tehty usein vapun aikaan myös ilkivaltaa maalaamalla patsas punaiseksi sekä sotkemalla siihen tervaa ja höyheniä. Myös Murha-Kustaan nimi liitetään usein Mannerheimiin puhuttaessa Tampereen kevään 1918 tapahtumista. Myös puistojen perustamisesta on tehty jonkinlaisia aloitteita Tampereen valtuustoon: Pispalaan kaavailtiin punapäällikkö Aatto Koivusen puistoa ja Mannerheimille omaansa.
Sisällissodan taisteluista on vieläkin nähtävissä runsaasti merkkejä Tampereella. Ainakin Holvastissa on yhä muuttumattomana valkoisten kaivama konekivääripesäke lähellä vuonna 1998 purettua Vehmaisten asemaa, jota Mannerheim käytti päämajanaan Tampereen valtauksen aikana. Myös Kalevankankaan aluskasvillisuus paljastaa yhä kymmenittäin "kolmen linjan kiväärin" hylsyjä maakerrosta hieman rikottaessa. Rakennuksista muun muassa Tullikamarin, Tampereen Teatterin, Tampereen ortodoksisen kirkon ja Aleksanterin koulun seinissä on nähtävissä luotien iskeymiä seinissä.
Näsilinnan tapahtumista ja Melinin komppanian toiminnasta 3. huhtikuuta 1918 on tehty vuonna 2012 elokuva Taistelu Näsilinnasta 1918.
Central Obrera Boliviana
Central Obrera Boliviana (COB) on Bolivian suurin ammattiyhdistysten keskusjärjestö. Se perustettiin 1952 Movimiento Nacionalista Revolucionarion valtaan tuoneen kansallisen vallankumouksen jälkeen. Vuosina 1952–1987 COB:ta johti trotskilainen Juan Lechín Oquendo. Sen nykyinen johtaja on Jaime Solares.
COB edustaa noin kahta miljoonaa työläistä. Tärkein COB:n jäsenjärjestöistä on kaivostyöläisten Federación Sindical de Trabajadores Mineros de Bolivia.
Roswellin tapaus
pienoiskuva|Roswell Daily Record, 8. heinäkuuta 1947. Armeija ilmoittaa ”lentävän lautasen” löytymisestä. Roswellin tapaus viittaa vuonna 1947 Roswellin kaupungin (New Mexico, Yhdysvallat) lähellä tapahtuneeseen Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien ilmapallon maahansyöksyyn heinäkuussa 1947. Julkisuuteen tapaus nousi 8. heinäkuuta 1947, kun Roswellin lentotukikohdan tiedotusupseeri luutnantti Walter G. Haut tiedotti Yhdysvaltain armeijan löytäneen paikalliselta karjatilalta "lentävän lautasen".
Tapauksesta on kehittynyt vuosikymmenien aikana ufoja ja avaruusolento ja koskeva salaliittoteoria. Yhdysvaltain armeija paljasti vuonna 1994, että ilmapallo oli osa salaista Mogul-hanketta, jolla pyrittiin havaitsemaan Neuvostoliiton ydinkokeet. Vuonna 1997 Yhdysvaltojen ilmavoimat julkaisi jatkoselvityksen, jonka mukaan mielikuva kuolleiden avaruusolioiden ruumiista syntyi ilmeisesti ihmisnukeista, joita alueella pudotettiin ilmasta Projekti High Diven myötä pari vuotta myöhemmin ja 1956 tapahtuneesta lento-onnettomuudessa, jossa kuoli 11 ilmavoimien jäsentä ja 1959 miehitetystä ilmapallon onnettomuudesta, jossa 2 lentäjää loukkaantui.
Tapahtumien kulku
Karjatilan omistaja W. W. (”Mac”) Brazel löysi outoa romua tilaltaan ollessaan tarkastamassa sitä kovan ukonilman jälkeen, joka oli ollut 2. heinäkuuta. Romu oli levinnyt 100 × 400 metrin alueelle. Brazel ilmoitti romusta 6. heinäkuuta Roswellin sheriffi George Willcoxille, joka puolestaan ilmoitti Roswellin lentotukikohdan esikuntaupseerille majuri Jesse A. Marcelille. Brazel päätti tehdä ilmoituksen kuultuaan ufohavainnosta käydessään Coronan kaupungissa edellisenä päivänä. Majuri Marcel sai tehtäväkseen käydä tilalla keräämässä romut.
Roswellin tukikohdan tiedotusupseeri luutnantti Walter G. Haut julkaisi lehdistötiedotteen, jossa todettiin, että ”lentävä lautanen” oli löydetty paikalliselta karjatilalta. Uutinen armeijan löytämästä lentävästä lautasesta julkaistiin 8. heinäkuuta lehdissä ympäri maailmaa. Helsingin Sanomissa uutinen oli 9. heinäkuuta.
Yhdysvaltain ilmavoimat järjesti 8. heinäkuuta tiedotustilaisuuden, jossa esiteltiin materiaalia, joiden selityksenä oli kaasupallojen varassa lentänyt Rawin-säähavaintolaite. Korjattu uutinen julkaistiin paikallisissa lehdissä 9. heinäkuuta. Roswellin tapaus hävisi armeijan korjauksen jälkeen otsikoista.
Salaliittoteorian synty ja kehitys
Charles Berlitzin ja William L. Mooren kirjoittama kirja The Roswell Incident ilmestyi 1980 (suom. Roswellin lentävän lautasen arvoitus, 1981). Kirjoittajat väittävät armeijan ilmapalloselitystä peitetarinaksi ja väittävät, että maahan syöksynyt lentävä lautanen olisi viety lentokoneella Wright Fieldiin (myöhemmin Wright-Pattersonin tukikohta) lähelle Daytonia Ohiossa ja että medialle esiteltiin tilanteen salaamiseksi ilmapallon ja tutkalaitteen romua. Kiistanalainen kirja synnytti lisää salaliittoteorioita ja useita aiheeseen liittyviä huijauksia.
Vuonna 1984 julkaistiin asiakirjoja ”Majestic 12” -ryhmästä (MJ-12), jota väitettiin presidentti Harry S. Trumanin aloittamaksi Roswellin tapausta käsitteleväksi salaiseksi operaatioksi. Asiakirjat todettiin kuitenkin myöhemmin väärennöksiksi, eikä MJ-12:n olemassaolosta ole löytynyt todisteita.
Vuonna 1995 julkaistun 17 minuutin videon väitettiin esittävän Roswellissa kuolleen avaruusolennon ruumiinavausta. Videon ohjaaja Ray Santilli myönsi myöhemmin videon huijaukseksi, mutta väitti sen olevan rekonstruktio alkuperäisestä filmistä. Todisteita hän ei ole esittänyt.
František Procházka
František Procházka (25. tammikuuta 1962 Brno, Tšekkoslovakia – 27. huhtikuuta 2012) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Procházka aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa HC Chemopetrol Litvinovissa, jossa hän pelasi kaudet 1983–1990. Tämän jälkeen hän siirtyi SM-liigaan Jokereihin, jossa pelasi yhden kauden. Kaudet 1991–1993 hän pelasi Saksan 1. Bundesliigassa EHC Freiburgissa. Seuraavaksi hän siirtyi Italiaan HC Devilsiin, jossa voitti 1994 Italian mestaruuden. Seuraavan kauden hän aloitti Devilsissä, mutta siirtyi kesken kauden Ranskaan Chamonix HC:hen. Kauden 1995–1996 hän pelasi Saksan DEL-liigassa Sachsen Füchsessä ja uransa viimeisen kauden 1997–1998 Tšekin Extraliigassa HC Chemopetrol Litvinovissa.
Olof Palme
Sven Olof Joachim Palme (30. tammikuuta 1927 Tukholma – 28. helmikuuta 1986 Tukholma) oli Ruotsin pääministeri ja maansa sosiaalidemokraattisen puolueen pitkäaikainen puheenjohtaja. Hänet murhattiin vuonna 1986 ampumalla.
František Procházka
Maajoukkueurallaan Procházka edusti Tšekkoslovakiaa talviolympialaisissa 1992 sekä vuosien 1986, 1989, 1990 ja 1992 MM-kilpailuissa. Saldona turnauksista oli olympiapronssi sekä kolme MM-pronssia.
Procházka kuoli 27. huhtikuuta 2012 pitkän sairastelun jälkeen 50 vuoden ikäisenä.
Olof Palme
Elämänvaiheet
Palme syntyi yläluokkaiseen perheeseen ja varttui Östermalmilla Tukholmassa. Palme-suku oli aikoinaan tullut Ruotsiin Alankomaista. Olof Palmen isällä, pääjohtaja Gunnar Palmella oli osittain myös suomalaiset sukujuuret, äidillä, Elisabeth von Knieriemillä, taas baltiansaksalaiset. Hänen isovanhempansa olivat liberaalipoliitikko Sven Theodor Palme ja suomalaissyntyinen Hanna von Born. Koulutukseltaan Palme oli juristi. Hän oli naimisissa Lisbeth Palmen (o.s. Beck-Friis, 1931–2018) kanssa vuodesta 1956 kuolemaansa asti. Parille syntyi pojat Joakim, Mårten ja Mattias.
Olof Palme tuli loistavin arvosanoin ylioppilaaksi 1944 yläluokan sisäoppilaitoksessa Sigtunassa, suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Yhdysvalloissa ja oikeustieteen kandidaattitutkinnon Tukholmassa 1951. Hän omaksui sosiaalidemokraattisen aatteen 1950-luvun alkupuolella.
Poliitikkona
Palme lähti aluksi opiskelijapolitiikkaan ja nousi Ruotsin ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajaksi. Pääministeri Tage Erlander otti hänet 1954 poliittiseksi sihteerikseen, jolloin hän nousi pian politiikan keskiöön. Hän toimi valtiopäiväedustajana 28 vuotta (1958–1986, ensimmäisessä kamarissa vuosina 1958–1968, toisessa kamarissa vuosina 1969–1970). Vuosina 1963–1965 hän toimi valtioneuvostossa salkuttomana ministerinä erikoistuneena nuorisoasioihin. Ruotsin liikenneministerinä toimiessaan (1965–1967) hän toteutti muun muassa Ruotsin siirtymisen oikeanpuoliseen liikenteeseen. Opetusministerinä hän toimi vuosina 1967–1969.
Erlanderin vetäydyttyä politiikasta tuli Palmesta hänen seuraajansa. Hän oli Ruotsin pääministerinä kahteen otteeseen, 14. lokakuuta 1969 – 8. lokakuuta 1976 ja 8. lokakuuta 1982 – 28. helmikuuta 1986. Puolueensa puheenjohtaja hän oli 1969–1986. Leppoisan maanisämäisen Erlanderin sijaan Palme oli kärkäs väittelijä ja puhuja, ja ainakin esiintymistavaltaan radikaali aatteellinen taistelija. Tyylillään hän hankki itselleen vastustajia ja kaunaisuutta.
Palmen hallitusta kritisoitiin “Ruotsin taudin” aiheuttamisesta. Taudilla tarkoitettiin liian pitkälle menevää holhousyhteiskuntaa, jossa byrokratia ja verorasitus kasvoivat, talouselämän kilpailukyky huononi eikä valtion menojen kasvua saatu kuriin.
Palme tuli kansainvälisesti tunnetuksi osallistuessaan Pohjois-Vietnamin Moskovan suurlähettilään kanssa mielenosoitukseen Yhdysvaltain Vietnamin sotaa vastaan helmikuussa 1968 (jolloin hän ei vielä ollut pääministeri eikä puoluejohtaja). Joulukuussa 1969 Palme leimasi Yhdysvaltain toiminnan Pohjois-Vietnamissa kidutukseksi ja vertasi sitä natsi-Saksan toisen maailmansodan aikana tekemiin joukkomurhiin, Yhdysvallat kutsui Tukholman-suurlähettiläänsä kotiin ja palautti diplomaattisuhteet normaaleiksi vasta maaliskuun lopulla 1974. Palme vaikutti osaltaan ruotsalaisen hyvinvointivaltiomallin kehittämiseen. Vuonna 1968 hän protestoi voimakkaasti myös Neuvostoliittoa vastaan Tšekkoslovakian miehityksen takia. 1960- ja 1970-lukujen taitteessa Palme ajoi tarmokkaasti yhteispohjoismaisen talousalueen muodostamiseen tähdännyttä Nordek-hanketta, joka kariutui Tanskan liittymiseen Euroopan talousyhteisön (EEC) jäseneksi vuoden 1973 alussa.
Palme oli myös aktiivinen toimija Sosialistisessa internationaalissa ja keskittyi Länsi-Saksan liittokanslerin Willy Brandtin ja Itävallan liittokanslerin Bruno Kreiskyn kanssa erityisesti kolmannen maailman kysymyksiin. Palme solmi läheiset suhteet muun muassa Palestiinan vapautusjärjestöön PLO:hon ja sen johtajaan Jasser Arafatiin, joka vieraili Ruotsissa 1983 Palmen kutsusta. Varoen ärsyttämästä liiaksi Israelia ja Yhdysvaltoja Palme korosti tällöin ottavansa Arafatin vastaan nimenomaan Ruotsin sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana eikä niinkään Ruotsin pääministerinä. Israel kuitenkin reagoi asiaan voimakkaasti esittämällä Ruotsille jyrkän paheksuntansa.
Palmen usein toistettu lause "politiikka on tahdon asia" (politik är att vilja) on peräisin vuodelta 1964.
Kuolema
thumb|left|Olof Palmen kuolinpaikalla oleva muistolaatta. Palmea ammuttiin 28. helmikuuta 1986 Tukholmassa Sveavägenin ja Tunnelgatanin kulmassa hänen ollessaan palaamassa elokuvateatterista vaimonsa Lisbeth Palmen kanssa. Olof Palme vietiin heti sairaalahoitoon, mutta elvytysyritykset jäivät tuloksettomiksi, ja sairaalassa hänet todettiin kuolleeksi. Murhaajaa ei ole saatu selville, eikä myöskään murhan motiivi ole tiedossa.
Palmen hautajaiset järjesti Ruotsin sosiaalidemokraattinen puolue 15. maaliskuuta 1986 Tukholman kaupungintalossa. Hautajaisiin osallistui kymmeniä valtionpäämiehiä, ja tilaisuuteen oli lähettänyt edustajansa kaikkiaan yli sata valtiota. Hautajaisissa puhuivat muun muassa YK:n pääsihteeri Javier Perez de Cuellar, Suomen pääministeri Kalevi Sorsa Pohjoismaiden edustajana, Länsi-Saksan entinen liittokansleri Willy Brandt Sosialistisen internationaalin edustajana ja Intian pääministeri Rajiv Gandhi kolmannen maailman edustajana. Sadattuhannet ruotsalaiset seurasivat Palmen ruumissaattoa halki Tukholman.
Tukholman käräjäoikeus tuomitsi teosta elinkautiseen vankeuteen Christer Petterssonin, jonka Svean hovioikeus sittemmin vapautti puutteellisten todisteiden takia. Valtakunnansyyttäjä pyysi tuomion purkamista, mutta korkein oikeus hylkäsi esityksen 28. maaliskuuta 1998. Vakavasti päihdeongelmainen Pettersson kuoli 29. syyskuuta 2004 päähän saamiinsa vammoihin, jotka hän oli saanut kaaduttuaan joitakin päiviä aiemmin.
Palme-jutun tutkintaprosessi oli Ruotsin kaikkien aikojen kallein. Ruotsin entisen lain mukaan Palmen murha olisi vanhentunut rikoksena vuonna 2011, jolloin siitä oli kulunut 25 vuotta. Vuonna 2010 voimaan astuneen uuden rikoslain mukaan vakavat rikokset, kuten murhat, eivät vanhene koskaan.
Ruotsin poliisi ilmoitti kesäkuussa 2020 pääsyyttäjä Krister Peterssonin uskovan, että syyllinen on niin sanottu Skandia-mies eli Stig Engström. Samalla ilmoitettiin, että tutkinnat lopetetaan, koska epäilty on jo kuollut.
Ognian Vassilev
Vassilev suoritti vuonna 1977 Sofiassa Vasil Arnaudovin johdolla kuoronjohtajadiplomin. Vuosina 1981–84 hän työskenteli Bulgarian television taiteellisena kuoronjohtajana ja toimi 1987–91 Plovdivin musiikkiakatemian kuoronjohtolinjan opettajana. Vuonna 1991 hän muutti Suomeen. Porissa hän on työskennellyt useiden kuorojen parissa, muun muassa Katajanmarjat-kuoron, Porfission ja Sempren sekä perustamiensa Porin Filharmonisen kuoron, Balanssin ja Temporin kanssa. Vuodesta 1997 hän on työskennellyt myös Porin kaupungin kulttuuritoimen kuoronjohtajana. Hänen johtamansa kuorot ovat menestyneet hyvin kansainvälisissä kilpailuissa.
Suomen Kuoronjohtajayhdistys valitsi Vassilevin Vuoden kuoronjohtajaksi 2011.
Kiire
Kiire on jännitteinen tila, jolla on suhde aikaan. Kiirettä voidaan tarkastella sekä yksilön että yhteisön näkökulmasta.
Kiire on henkilökohtaisesti koettu rasittava tunne siitä, että on toimittava liian nopeasti. Jatkuvalla kiireellä on ruumiillisia ja henkisiä haittavaikutuksia. Mikäli kiire saa aikaan unenpuutetta tai ravinnonpuutetta, kiire voi aiheuttaa välittömiä ruumiillisia vahinkoja esimerkiksi aivoihin. Merkittävä osa jatkuvan kiireen vahingollisuudesta ihmisille johtuu siitä, että ihmisen elimistö suhtautuu kiireeseen kuten henkeä uhkaaviin stressitilanteisiin. Kiireinen ihminen on jatkuvassa ylivirittyneisyyden tilassa, vaikka tämä stressitila on tarkoitettu vain hetkellisiin suorituksiin.
Kiire on suhteessa toimijan kykyihin. Esim. ei ole kyse kiireestä, mikäli taitava käsityöläinen osaa tehdä nopeasti esineen. Sen sijaan kiirettä on, kun taidoistaan huolimatta käsityöläinen joutuu työskentelemään ajan suhteen äärirajoilla.
Jatkuvaa kiirettä voidaan pitää nykyisen länsimaisen yhteiskunnan tuotoksena. On esitetty, että kiireen tunne syntyy, koska tiedonvälitys on nopeutunut, ajanmittaus ja aikataulut tarkentuneet sekä kilpailu on kasvanut. Aikataulujen tarkentuminen on lisännyt kiirettä siten, että tavoitteille asetetaan entistä tarkemmat aikarajat. Myöhästyminen koetaan näihin rajoihin suhteessa entistä helpommin.
Suurimpana syynä kiireelle on pidetty liian vähäistä työtekijämäärää suhteessa tarpeeseen. Ne, joilla on työtä, tekevät yksin useamman ihmisen työt. Edelleen kiirettä on perusteltu syynä sille, että työtä ei ole voitu organisoida tehokkaasti.
Elia Millosevich
upright|pienoiskuva|Elia Millosevich vuonna 1908.
Elia Filippo Francesco Giuseppe Maria Millosevich (5. syyskuuta 1848 Venetsia – 5. joulukuuta 1919 Rooma) oli italialainen tähtitieteilijä. Hän oli itseoppinut, mutta hänet tunnettiin taitavana matemaatikkona. Hän oli tunnettu pikkuplaneettojen ratojen laskemisesta. Millosevich sai kansainvälisestikin mainetta laskiessaan Eros asteroidin radan. Hän löysi alkuvuodesta 1891 asteroidit 303 Josephina, 12. helmikuuta ja 306 Unitas, 1. maaliskuuta.
Hänen isänsä Philip, oli merikapteeni, mutta hän kuoli vuonna 1865 ja ilmeisesti tästä johtuen Elia joutui jättämään koulunsa kesken. Hän kuitenkin jatkoi itsenäisesti opintojaan ja vaikka hänellä ei ollut tutkintotodistusta hän pääsi maaliskuussa 1872 suorittamaan kokeen tutkinnosta Padovan yliopistoon jossa sai sen suoritettua ensimmäisellä kerralla. Samana vuonna hän meni naimisiin Vittoria Fantonin kanssa. He saivat kolme lasta yhdessä; Filippo, syntynyt 1873, Federico vuonna 1875 ja Emma vuonna 1878.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 1962
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 1962 Helsingin Työväen Uimarit voitti seuran kolmannen perättäisen Suomen mestaruuden. Hopeaa voitti Karhun Pojat Helsingistä ja pronssia Lahden Sampo. HTU kaatoi KaPon loppuottelussa pistein 45:36.
Sarja pelattiin yhdeksän joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka kaksi parasta pelasivat yhden loppuottelun mestaruudesta. Kuten miesten SM-sarjassa, myös naisten sarjassa siirryttiin syksystä 1962 alkaen syys-kevät -järjestelmään. Kauden 1962 syyssarjan pelit kuuluivatkin siis myös kauden 1962–1963 sarjaan, joten sarjasta ei pudonnut, eikä siihen noussut yhtään joukkuetta.
Teekkarien elokuvakerho Montaasi
Teekkarien elokuvakerho Montaasi on Espoossa toimiva kaikille avoin elokuvakerho. Montaasin toiminta perustuu muista Suomen elokuvakerhoista poiketen omaehtoiseen elokuvien tekemiseen. Kerho muun muassa järjestää kursseja elokuvataiteesta ja -tekniikasta sekä vuokraa jäsenilleen kalustoa. Montaasi myös järjestää kahdesti vuodessa elokuvanäytöksiä koulutuskeskus Dipolissa Otaniemessä.
Toiminta
Montaasi perustettiin vuonna 1957 lähtökohtanaan elokuvan tekemisen ja ilmaisun tarve. Yksi perustajista oli Risto Jarva, joka myöhemmin ryhtyi ammattimaiseksi elokuvaohjaajaksi. Kurssitoiminta oli tärkeässä osassa jo kerhon alkuaikoina. Montaasi järjesti elokuvantekemisen peruskurssin vuosittain jo ennen kuin virallinen elokuva-alan koulutus käynnistyi Ateneumin kamerataiteen osastolla 1959.
Kerho laajensi toimintaansa 1960-luvulla säännöllisiin elokuvaesityksiin. Kino Dipoli -nimellä tunnetussa esityssarjassa esitettiin 20 elokuvaa lukukaudessa yli 30 vuoden ajan. Vuonna 2001 esitysarja joduttiin lopettamaan katsojamäärän supistuttua. Nykyään esitysten perinnettä jatkavat kaksi kerta vuodessa järjestettävät Kino Dipoli -ilmaisnäytökset.
Amstrad
Amstrad plc on brittiläinen elektroniikkalaitteiden valmistaja. Nykyisin yrityksen päätuotteita ovat digitaalisovittimet, mutta parhaiten yritys tunnettaneen yhtenä 1980-luvun johtavista kotitietokonevalmistajista.
Amstradin vuonna 2006 päättyneen tilikauden liikevaihto oli 92 miljoonaa Englannin puntaa ja liikevoitto 15 miljoonaa puntaa. Työntekijöitä yrityksellä oli 85.
thumb|Amstrad CPC464 vuodelta 1984. Yrityksen nykyinen pääomistaja ja hallituksen puheenjohtaja, Alan Sugar, perusti yrityksen vuonna 1968. Se tuotti kodin elektroniikkaa ja myöhemmin halpoja televisioita ja hifilaitteita. Yritys listautui Lontoon pörssiin vuonna 1980.
Tuotteet
Amstradin ensimmäinen tietokonemallisto Amstrad CPC, julkaistiin vuonna 1984.
Maastohiihdon maailmancup 2019–2020
Torstaina 12. maaliskuuta 2020 Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS) ilmoitti Minneapolisin ja Canmoren osakilpailujen perumisesta koronaviruspandemian vuoksi. Pohjois-Amerikan kiertueen oli jättämässä väliin useita maajoukkueita jo ennen FIS:n päätöstä. Ainakin Suomen, Ruotsin, Norjan, Tšekin ja Iso-Britannian joukkueet olivat ilmoittaneet jättävänsä viimeiset osakilpailut väliin. Myös Québecin sprinttikilpailut peruttiin 13. maaliskuuta, joten kausi päättyi Holmenkollenin kilpailuihin.
Miehet
Lähde: FIS
Amstrad
Tuotteet
Vuonna 1986 yhtiö ilmoitti ostaneensa kilpailevan Sinclair Research -yhtiön.
Maastohiihdon maailmancup 2019–2020
Naiset
Lähde: FIS
Amstrad
Tuotteet
Vuonna 1986 yhtiö julkaisi IBM PC -yhteensopivan mallin PC1512, joka suhteellisen edullisena mallina saavutti 25 prosentin osuuden Euroopan markkinoilla.
Vuonna 1990 yhtiö pyrki pelikonsolimarkkinoille Amstrad GX4000 -laitteella.
FS Caton (1847)
Caton oli Ranskan laivaston 1847 palvelukseen otettu rautarunkoinen 1. luokan aviso, joka luokiteltiin myöhemmin potkurikorvetiksi.
Valmistus
Dupyu de Lômen suunnittelema alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1844. Se laskettiin vesille 1. toukokuuta 1847 ja otettiin palvelukseen reilua kahta kuukautta myöhemmin 12. heinäkuuta.
Palvelus
Caton poistettiin alusluettelosta 30. tammikuuta 1874 ja romutettiin seuraavana vuonna Toulonissa.
Cam
CAM tai Cam voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Uuden musiikin festivaali
Festivaali ei ole ollut perinteinen tietylle alueelle keskittynyt tapahtuma, vaan se on levittäytynyt ympäri Turun keskustaa. Festivaaliin liittyviä tapahtumia on järjestetty Samppalinnanpuistossa, Varvintorilla, Manillan tehdaskiinteistössä sekä Turun yökerhoissa ja baareissa. Tapahtuman erikoisuuksiin ovat kuuluneet myös vesibussilla tehtävät UMF Kruises -risteilyt Aurajoella Samppalinnan ja Varvintorin välillä. Vuodesta 2008 lukien tapahtuma on keskittynyt Kupittaanpuistoon.
Festivaaleilla on esiintynyt pääosin suomalaisia artisteja ja yhtyeitä, mutta myös ulkomaalaisia elektronisen musiikin huippunimiä kuten Justice, M83 ja Annie.
Magma (matematiikka)
pienoiskuva|Magman algebralliset rakenteet ryhmäksi. Algebrassa magma on yksinkertaisin algebrallinen rakenne. Mikä tahansa joukko ja joukon sisäinen "laskutoimitus" ovat yhdessä magma. Esimerkiksi kokonaislukujen joukko laskutoimituksena yhteenlasku on magma, samoin merkkijonot laskutoimituksena merkkijonojen yhdistäminen. Joukko ei siis tarkoita vain lukujoukkoja, ja laskutoimitus tarkoittaa mitä tahansa sääntöä, joka kuvaa parin joukon alkioita jollekin saman joukon alkiolle. Joukko voi olla myös äärellinen, esimerkiksi kokonaisluvut 1-10 laskutoimituksena suuremman valinta on magma.
Grupoidi on vanhempi, mutta vielä käytössä oleva, synonyymi magmalle. Kategoriateoriassa, joka on toinen matematiikan osa-alue, grupoidilla on eri merkitys.
Määritelmä
Muodollisesti magma määritellään joukkona G johon on määritelty binäärioperaatio, jolle ainoa ehto on
Laajennuksia
Magman laajennuksia ovat esimerkiksi:
Mother 3
Mother 3 on japanilainen roolipeli, joka julkaistiin Game Boy Advance-käsikonsolille vuonna 2006. HAL Laboratory ja Brownie Brown kehittivät pelin ja Nintendo julkaisi sen 4. huhtikuuta 2006 Japanin markkinoille. Pelin, joka muodostaa Mother-pelisarjan kolmannen ja viimeisen osan, ohjasi Nobuyuki Inoue ja sen käsikirjoitti sarjan luoja Shigesato Itoi. Juoni seuraa Lucasin, nuoren pojan jolla on psionisia voimia, ja hänen liittolaistensa yritystä torjua mystisen hyökkäävän armeijan mahti, joka uhkaa turmella maailman.
Pelin ilmestymisestä kerrottiin kesäkuussa 2003 tulleessa Mother 1+2 televisiomainoksessa, mutta kehittämisen yksityiskohdat pidettiin salassa. Ennen pelin julkaisua Mother 3 oli Famitsun, japanilaisen pelilehden halutuimpien pelien kärkilistoilla.
Mother-sarjan luojan Shigesato Itoin mukaan pelillä ei tule olemaan jatko-osaa.
Mother 3 -pelistä julkaistiin englanninkielinen fanikäännös vuonna 2008.
Pelin päähenkilö Lucas esiintyy pelattavana hahmona Super Smash Bros. Brawl, Super Smash Bros. for Nintendo 3DS & Wii U ja Super Smash Bros. Ultimate -peleissä.
Ricardo Santos
thumb|Ricardo Santos Ricardo Alex Costa Santos (s. 6. tammikuuta 1975 Salvador da Bahia) on brasilialainen rantalentopalloilija ja olympiavoittaja. Hän on voittanut miesten rantalentopallon olympiakultaa Ateenassa 2004 yhdessä Emanuel Regon kanssa ja hopeaa Sydneyssä 2000 yhdessä Zé Marcon kanssa.
Santos on FIVB:n Tour Champion vuosilta 2000, 2003, 2004 ja 2005.
Open Sesame (Kool & the Gangin kappale)
Singlestä julkaistiin pelkästään Yhdysvalloissa useita versioita hieman toisistaan eroavalla kappalesisällöllä. Kappaleen pituus 7"-tuumaisella versiolla on 3.48 ja 12"-tuumaisella 8.48.
USA 7"-single (DEP-1586)
A-puoli B-puoli
USA 12"-single (DSD-586)
A-puoli B-puoli
Ranska 7"-single (620 338)
A-puoli B-puoli
Italia 7"-single (CE 20436)
A-puoli B-puoli
Denis Zanko
Denis Zanko (s. 13. huhtikuuta 1964) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura
Zanko aloitti pelaajauransa Stade Lavallois'ssa vuonna 1984. Hän edusti seuraa vain yhden kauden ajan, kunnes siirtyi RC Paris'n paitaan. Keskikentällä viihtyneen Zankon ura ei lähtenyt suureen nousuun missään vaiheessa, mutta kesti kuitenkin aina vuoteen 1996 saakka. Pisimpään Zanko edusti ASOA Valencea vuosina 1991–1996.
Zanko siirtyi valmennustehtäviin jo pelaajauransa loppupuolella, kun hänestä tuli 1992 ASOA Valencen U17-joukkueen valmentaja. Vuonna 1998 hän nousi ASOA:n edustusjoukkueen apulaisvalmentajaksi ja seuraavana vuonna päävalmentajaksi. Hän toimi apuvalmentajana FC Montélimarissa 2001–2002, kunnes palasi kasvattajaseuraansa Stade Lavallois'n organisaatioon. Hän työskenteli kuusi vuotta Lavallois'n valmennuskeskuksessa, kunnes siirtyi samoihin tehtäviin Le Mans UC:n organisaatioon.
Joulukuun lopussa 2011 Zankosta tuli Ligue 2:ssa putoamiskamppailuun vajonneen Le Mansin päävalmentaja. Zanko ei onnistunut pelastamaan Le Mansia putoamiselta, mutta sai silti jatkaa tehtävässään. Kausi 2012–13 sujui entistä kehnommin ja joukkue vajosi myös Ligue 2:ssa putoamistaisteluun. Huhtikuussa 2013 Zanko sai potkut tehtävästään.
Ino (mytologia)
thumb|right|300px|Ino ja Agaue repivät Pentheuksen kappaleiksi, noin [[450 eaa., Louvre]] Ino oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuolevainen kuningatar, Athamaan toinen vaimo, Learkhoksen ja Melikerteen äiti, Kadmoksen ja Harmonian tytär ja Friksoksen ja Hellen äitipuoli. Hän oli yksi kolmesta Semelen sisaresta (toiset olivat Agaue ja Autonoe), jotka olivat Dionysoksen seuraajia – jumalaisia mainadeja.
Denis Zanko
Ura
Kesällä 2017 Zanko liittyi Toulousen organisaatioon reservijoukkueen päävalmentajaksi. Tammikuussa 2020 hän nousi liigassa viimeisellä sijalla olleen Toulousen edustusmiehistön päävalmentajaksi. Zanko ehti toimia Toulousen päävalmentajana vain yhdeksässä liigaottelussa, kunnes liigakausi päättyi ennen aikojaan koronaviruksen vuoksi. Noista otteluista Toulouse keräsi vain yhden pisteen. Seura putosi kauden jälkeen liigasta ja Zankon sopimusta ei jatkettu.
Ino (mytologia)
Mainadien tiedettiin repivän omia lapsiaan raaja raajalta kappaleiksi hulluudessaan. Iasonin ja kultaisen taljan sankaritarinan taustakertomuksena kerrotaan, kuinka Ino vihasi Athamasin ja Harmonian kaksosia, Friksosta ja Helleä, ja valmisti katalan suunnitelman päästäkseen heistä eroon. Hän korvensi Boiotian kaiken siemenviljan niin, etteivät ne kasvaisi. Paikalliset viljelijät kadon pelossa kysyivät neuvoa oraakkelilta. Ino lahjoi oraakkelin luokse lähetetyt miehet valehtelemaan muille, että oraakkeli vaatisi Friksoksen uhraamista. Ennen kuin häntä ehdittiin surmata alttarilla, Nefele lähetti kultaisen oinaan pelastamaan hänet ja sisarensa. Helle kuitenkin putosi oinaan selästä kesken matkaa Hellespontoksen, joka on nimetty hänen mukaansa, kohdalla ja hukkui, mutta Friksos selvisi matkan loppuun saakka Kolkhikseen, missä Aietes otti hänet vastaan ja kohteli häntä ystävällisesti antaen tyttärensä Khalkiopen hänelle vaimoksi. Kiitollisena Friksos antoi kuninkaalle oinaan kultaisen taljan, jonka Aietes ripusti temppeliin.
Myöhemmin Ino kasvatti Dionysoksen, sisarensa Semelen pojan, saaden siten Heran syvän mustasukkaisuuden valtaan. Kostoksi Hera löi Athamasia mielenvikaisuudella, joka hulluuden puuskassaan teurasti poikansa Learkhoksen luullen tätä oinaaksi ja alkoi raivoisasti ajaa takaa Inoa. Paetakseen häntä Ino heitti itsensä mereen poikansa Melikerteen kanssa. Molempia palvottiin myöhemmin merenkulun jumalina, Inoa Leukotheana ("valkoinen jumalatar") ja Melikertestä Palaimonina. Toisessa versiossa myös Inoon iskee hulluus, ja hän tappaa Melikerteksen keittämällä tämän padassa. Tämän jälkeen hän hyppää mereen pata mukanaan. Myötätuntoinen Zeus ei kuitenkaan halua hänen kuolevan muuttaen hänet ja Melikerteksen Leukotheaksi ja Palaimoniksi.
Inon, Athamaksen ja Melikerteksen tarina liittyy myös kahteen suurempaan asiayhteyteen. Inon loppu oli yhtä traaginen kuin hänen sisarustensakin: Semele kuoli ollessaan raskaana Zeukselle oman ylpeytensä ja rakastajaansa kohtaan tuntemansa vähäisen luottamuksen vuoksi; Agaue tappoi oman poikansa kuningas Pentheuksen hänen ollessaan bakkanaalisen hulluuden vallassa, ja Aktaionin, kolmannen sisaruksen Autonoen pojan, repivät kappaleiksi hänen omat metsästyskoiransa. Myös Inon ja Athamaksen, jotka metsästivät poikaansa Learkhosta uroshirvenä ja teurastivat tämän, mielenvikaisuutta voidaan selittää tuloksena heidän yhteydestään Dionysokseen, jonka läsnäolo voi aiheuttaa hulluutta. Kukaan ei voi paeta Dionysoksen, viinin jumalan, valtaa. Euripides käsitteli tarinaa tragediassaan Bakkhantit selittäen heidän hulluutensa dionyysisin termein heidän alun perin kiellettyä koko ajatuksen Dionysoksen jumaluudesta.
Kun Athamas palasi toisen vaimonsa Inon luo, Themisto, hänen kolmas vaimonsa, haki kostoa pukemalla omat lapsensa valkoisiin ja Inon mustiin vaatteisiin, käskien murhamiehen tappamaan mustiin pukeutuneet. Ino kuitenkin vaihtoi vaatteet Themiston tietämättä, jolloin tämä tuli murhauttaneeksi omat lapsensa.
Muuttuneena kuolemattomaksi jumalattareksi Ino edusti myös yhtä monista jumalaisista avuista, joita Odysseus sai Odysseian aikana. Hän antoi tälle hunnun, jonka rinnoilleen sitomalla hän ei hukkuisi, auttaen tätä siten pääsemään jälleen maalle.
Aleksandr Kaleri
thumb|Aleksandr Kaleri
Aleksandr Jurjevitš "Saša" Kaleri (, s. 13. toukokuuta 1956 Jūrmalassa, Latvian SNT:ssä, Neuvostoliitossa) on venäläinen kosmonautti.
Kaleri valmistui Moskovan fysiikan ja teknologian instituutista. Hän toimi vuoteen 1979 asti Mir-avaruusaseman kehitystyössä. Vuonna 1984 hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän lensi kolme pitkää lentoa Mir-avaruusasemalla vuosina 1992, 1996–1997 ja 2000. Hän työskenteli Kansainvälisellä avaruusasemalla 2003–2004 ja 2010–2011. Hän palasi Maahan lennolla Sojuz TMA-01M 16. maaliskuuta 2011. Hänellä on 769 vuorokautta kokemusta avaruuslennoista mukaan lukien lähes vuorokausi avaruuskävelyä.
Kaleri on naimisissa ja perheessä on yksi lapsi.
AirPort
thumb|right|AirPort Extreme Base Station. AirPort on tietokonevalmistaja Apple Inc. valmistetta oleva langattomaan WLAN-tiedonsiirtoprotokollaan pohjautuva ja niitä koskeva tuotebrändäys. WLAN itsessään pohjautuu IEEE 802.11b -standardiin ja on yhteensopiva muiden 802.11b/g -laitteiden kanssa. Myöhempi tuoteperhe, joka pohjautuu IEEE 802.11g:seen, tunnetaan nimellä AirPort Extreme. Uusin tuoteperhe pohjautuu standardin IEEE 802.11n-luonnosversioon, ja käyttää samaa nimeä.
Ryan Nugent-Hopkins
pienoiskuva|Nugent-Hopkinsin varataan vuoden 2011 varaustilaisuudessa. Ryan Jeremy Noel Nugent-Hopkins (s. 12. huhtikuuta 1993 Burnaby, Brittiläinen Kolumbia, Kanada ) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa NHL-seura Edmonton Oilersia.
Nugent-Hopkins oli vuoden 2011 NHL:n varaustilaisuuden ensimmäinen valinta.
Ennen ammattilaisuraa
Nugent-Hopkins pelasi juniorina kotikaupunkinsa Burnaby Winter Clubissa. Vuonna 2005 hän johdatti joukkueen välieriin Quebecin junioriturnauksessa ja myöhemmin samana vuonna piirisarjan mestaruuteen. Red Deer Rebels varasi hänet ensimmäisenä vuoden 2008 WHL:n varaustilaisuudessa. Hänet valittiin vuoden 2008 Mac`s AAA -turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja pääsi myös turnauksen tähdistökentälliseen.
Ensimmäisellä WHL-kaudellaan Nugent-Hopkins pelasi viidessä ottelussa, keräten kaksi maalia ja kuusi pistettä. Seuraavalla kaudella 2009–2010 hän pelasi 67 ottelua, kasaten niissä 24 maalia ja 41 syöttöä. Kauden loputtua Nugent-Hopkins valittiin WHL:n kauden tulokkaaksi. Hän myös selviytyi kolmen parhaan joukkoon koko CHL:n tulokasäänestyksessä, ollen lopulta kolmas.
Ammattilaisura
Edmonton Oilers varasi Nugent-Hopkinsin ykkösvarauksella kesällä 2011. Hän esiintyi edukseen harjoituspeleissä, ja onnistui selvittämään paikkansa lopulliseen NHL-kokoonpanoon. Kun Edmonton päätti pitää hänet kokoonpanossaan harjoituskauden jälkeen, monet pitivät häntä fyysisesti liian heikkona NHL:ään. Nugent-Hopkins oli kuitenkin syyskaudella joukkueensa paras pistemies, teki kypärätempun kolmannessa ottelussaan ja syötti viisi maalia yhdessä pelissä. Ennen loukkaantumistaan kesken kauden hän keräsi 35 pistettä. Lisäksi Nugent-Hopkins valittiin kaksi kertaa kuukauden tulokkaaksi.
Nugent-Hopkins valittiin tulokaskaudellaan mukaan NHL:n tähdistöotteluun, mutta joutui loukkaantumisensa vuoksi jättämään tapahtuman väliin.
Toisen ammattilaiskautensa Nugent-Hopkins aloitti NHL:n työsulun takia AHL-farmiliigan Oklahoma City Baronsissa. Lisäksi ennen NHL:n alkamista hän ehti edustaa Kanadaa nuorten MM-kisoissa. Kanadan kapteenina toiminut Nugent-Hopkins voitti turnauksen pistepörssin, ja valittiin myös tähdistöjoukkueeseen sekä turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi.
Chhatrapati Shivaji Terminus
Chhatrapati Shivaji Terminus (CST, aiemmin Victoria Terminus, VT) on historiallinen rautatieasema Mumbaissa, Intiassa. Se on yksi Intian vilkkaimmista rautatieasemista. Se on ollut listattuna kulttuurillisena kohteena Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2004 lähtien. Asema nimettiin alun perin Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattaren ja Intian keisarinnan Viktorian mukaan. Nykyistä nimeään se on kantanut vuodesta 1996 lähtien.
Ryan Nugent-Hopkins
Ammattilaisura
Kesäkuussa 2021 Nugent-Hopkins teki Oilersin kanssa kahdeksan vuoden mittaisen ja yhteensä 41 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Chhatrapati Shivaji Terminus
Asemarakennus
thumb|left|Aseman junalaitureita CST:n asemarakennuksen suunnitteli brittiläinen arkkitehti Frederick William Stevens. Se edustaa viktoriaanista uusgoottilaista arkkitehtuuria, ja siinä on myös vaikutteita perinteisestä intialaisesta arkkitehtuurista. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1878, ja ne saatiin lopulta päätökseen vuonna 1888.
Aiheesta muualla
18.94°N, 72.83583°W
Ryan Nugent-Hopkins
Maajoukkueura
Nugent-Hopkins on edustanut Kanadaa aikuisten arvokisoissa kerran, vuoden 2012 MM-kisoissa. Lisäksi hän on pelannut kerran sekä nuorten (2013) että alle 18-vuotiaiden (2011) maailmanmestaruuskilpailuissa. Nuorten kisoissa Nugent-Hopkins toimi myös Kanadan joukkueen kapteenina.
Uratilastot
Lähde: EliteProspects
Ablaut
Ablaut on kielitieteen käsite, joka tarkoittaa vokaalin vaihtumista sanan vartalossa eri taivutusmuodoissa. Esimerkiksi englannin kielen verbi sing ’laulaa’ taipuu muotoihin sing, sang, sung. Ablautia tutkitaan ennen kaikkea osoituksena indoeurooppalaisten kielten kehityshistoriasta. Ilmiö on hyvin yleinen flekteeraavissa kielissä.
Käsitteen otti käyttöön saksalainen Jacob Grimm, kielitieteilijä ja toinen satuja keränneistä Grimmin veljeksistä. Se tulee saksan kielen sanoista ab ’pois, irti’ ja Laut ’äänne’.
Tlaxcalteekit
Tlaxcalteekit olivat meksikolaisia intiaaneja, jotka asuivat asteekkien ydinalueelta itäänpäin olevalla Tlaxcallanin vuorisella alueella nykyisen Tlaxcalan seuduilla. He olivat asteekkien kielisukulaisia, sillä he puhuivat nahuatlia. Tlaxcalteekkien alue joutui laajenevan asteekkivaltion sisään, ja vaikka asteekit sotivat tlaxcalteekkeja vastaan, he antoivat Tlaxcallanin pysyä itsenäisenä saadakseen sieltä ihmisuhreja niin sanotuissa kukkasodissa.
Hernán Cortésin johdolla maahan 1500-luvun alkupuolella tunkeutuneet espanjalaiset valloittajat voittivat tlaxcalteekit muutamassa taistelussa ja saivat taivuteltua nämä asettumaan puolelleen vanhaa vihollista vastaan asteekkien pääkaupungin Tenochtitlánin valtauksessa. Myöhemmin tlaxcalteekit saivat espanjalaisilta oikeuden ratsastaa ja kantaa tuliaseita toisin kuin asteekit ja monet muut. Siirtomaa-ajalla tlaxcalteekit valtasivat alaa Pohjois-Meksikosta perustaen sinne siirtokuntia.
Paasikiven–Kekkosen linja
Termi oli Kekkosen tukijoiden lanseeraama. Sillä pyrittiin ensin tukemaan Kekkosen presidenttikampanjaa ja myöhemminkin siirtämään tälle Paasikiven nauttimaa arvostusta. Jopa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen johto kuitenkin piti Kekkosen linjaa Neuvostoliiton tavoitteita palvelevana, aivan toisenlaisena kuin Paasikiven linjaa.
Alkuperä
Termin ottivat käyttöön Maalaisliiton puoluesihteeri Arvo Korsimo ja poliittinen taustavaikuttaja, akateemikko Kustaa Vilkuna Neuvostoliiton ilmoitettua Porkkalan vuokra-alueen palauttamisesta Suomelle vuonna 1955. Termi esiintyi lehdistössä ensimmäisen kerran Maalaisliiton pää-äänenkannattajan Maakansan varustettua 18. syyskuuta 1955 ilmestyneessä numerossaan Porkkalan palauttamisesta kertovan uutisen otsikolla ”Paasikiven-Kekkosen ulkopoliittisen linjan voitto”.
Ministeri Max Jakobsonin mukaan termi oli kehitetty Moskovassa ja Ahti Karjalainen oli koulutettu ”linjan” jatkajaksi.
Maaseudun Nuorten Liitossa 1950-luvulla toiminut Kyntäjä-lehden entinen toimitussihteeri Johannes Huumo on sanonut luoneensa termin ”Paasikiven–Kekkosen linja”. Hän kirjoitti uutissähkeen, jossa hän käytti termiä heti, kun tieto Porkkalan palautuksesta saapui Suomeen. Max Jakobson hyväksyi Huumon kannan, että tämä oli ensimmäinen suomalainen, joka keksi käsitteen, koska Suomessa kukaan ei tiennyt, että sanamuoto ”Paasikiven–Kekkosen poliittinen kurssi” oli aiemmin mainittu eräässä neuvostoliittolaisessa muistiossa.
Kekkosen linja ja Paasikiven linja
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) johtohahmo Otto Wille Kuusinen selitti vuonna 1963 Suomen Kommunistisen puolueen (SKP) johdolle NKP:n tukevan Kekkosta jopa SKP:n kustannuksella siksi, että Paasikiven linja oli ”vain välttämättömyyden pakkoon perustuvia rauhanomaisia suhteita”, mutta Kekkosen linja toi ”arvokkaan lisän vallankumoukselliseen teoriaan, koska ensimmäisen kerran kapitalistisen maan talonpoikaispuolue yhteistoiminnassa sosialismin leirin kanssa oli kuljettanut kehitystä eteenpäin tavalla, johon muutoin olisi tarvittu voimakas työväenliike ja joukkoliikehtiminen”. ”Neuvostoliitto tekisi äärimmäiset johtopäätökset jokaisesta ratkaisusta, joka merkitsisi paluuta Kekkosen linjalta Paasikiven linjalle.” Kuusinen ei siksi itsekään käyttänyt ystävien kesken PR-termiä Paasikiven–Kekkosen linja.
Paasikiven linja
Paasikivi kuvaa omaa näkemystään ulkopolitiikasta päiväkirjassaan 2. elokuuta 1944 seuraavasti:
Paasikivelle olennaista oli Suomen itsenäisyyden turvaaminen, ja sodanjälkeisissä oloissa hän katsoi sen vaativan tiettyjä myönnytyksiä Neuvostoliitolle, mutta hän suhtautui myönnytyksiin vastentahtoisesti ja pyrki pitämään ne minimaalisina. Toisinaan hän kävi kysymässä presidentti K. J. Ståhlbergin neuvoja, ja tämä kannusti häntä pitämään myönnytykset vähäisinä.
Suomettumisen ydinaika
Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosygin arvosteli vuonna 1970 Suomea puolueettomuutensa mainostamisesta, minkä hän tulkitsi pyrkimykseksi vähätellä Paasikiven–Kekkosen linjaa ja YYA-sopimusta. Pääministeri Ahti Karjalaisen Moskovaan keväällä 1971 tekemän virallisen vierailun yhteydessä julkaistun tiedonannon mukaan Suomen ulkopolitiikan perustana oli Paasikiven–Kekkosen linja, joka nojasi YYA-sopimukseen. Tähän sisältyi Suomen pyrkimys rauhantahtoiseen puolueettomuuspolitiikkaan.
Kokoomus päätti vuonna 1978, että puolueen ehdokkaiksi vuoden 1979 eduskuntavaaleissa pääsisivät vain ne, jotka ilmoittivat julkisesti tukevansa Paasikiven–Kekkosen linjaa. Tarkoituksena oli parantaa kokoomuksen neuvotteluasemia vaalien jälkeistä hallitusta muodostettaessa.
Paasikivi-seura järjesti vuoden 1982 presidentinvaalien ehdokkaille joulukuussa 1981 ulkopoliittisen keskustelutilaisuuden, jossa kaikki ehdokkaat korostivat kilvan Suomen pysymistä jatkossakin Paasikiven–Kekkosen linjalla. Toimittaja Hannu Savola luonnehti keskustelun yllätyksettömyyttä todeten, että uutisen tilaisuudesta olisi voinut kirjoittaa vaikkapa paikalla käymättäkin. Savolan kollega Aarno Laitinen puolestaan kommentoi keskustelua sanoen Suomen ulkopolitiikan muodostuneen yksitoikkoiseksi liturgiaksi. Laitisen mukaan ulkopolitiikasta oli tullut Suomen valtionuskonto, jonka ytimenä olleen ”pyhän kolminaisuuden” muodostivat Paasikiven–Kekkosen linja (”Isän ja Pojan...”) ja YYA-sopimus (”ja Pyhän Hengen nimeen”).