cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puuskarintamapyörre
Gustnadon synty vaatii voimakkaan laskutuulen, yli 100 km/h. Kun ukkospilvestä tuleva syöksyvirtaus törmää maahan, syntyy tornadomaisia pyörteitä. Periaatteessa gustnado syntyy samalla tavoin kuin lehtiä pyörittävät tuulenpyörteet tuulisina päivinä. Nämä pyörteet eivät kuitenkaan ole tornadoja, koska niiden pyörimisliike rajoittuu maan pinnan lähelle eikä niillä ole yhteyttä ukkospilveen. Gustnado voi aiheuttaa vaurioita kuin heikko tornado. Gustnado kestää muutamasta sekunnista muutamaan minuuttiin.
Lähteet
Tornade
Pandemonium
Pandemonium! (nimellä Magical Hoppers, Japanissa) on Toys for Bobin kehittämä tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStationille, Sega Saturnille, Microsoft Windowsille ja myöhemmin N-Gagelle ja iPhonelle.
Pelille on julkaistu vuonna 1997 jatko-osa Pandemonium 2 (Miracle Jumpers Japanissa).
Pelaaminen
Pandemoniumissa pääosassa ovat hovinarri Fargus ja Nikki, joka vahingossa tekee loitsun joka tuhoaa heidän kaupunkinsa. Pelin päämäärä on päästä Wishing Enginelle (toivomuskoneelle), jossa he voivat toivoa kaupungin takaisin normaaliksi. Pelaaja voi valita joka tason välillä Farguksen ja Nikin välillä. Fargus osaa pyörähdyshyökkäyksen ja Nikki osaa tuplahypyn. Pelissä ovat tärkeässä osassa erilaiset interaktiiviset objektit, kuten vesimelonit, pilvet, hämähäkin seitit ja tukit. N-Gage -versiossa on 11 tasoa, muissa versioissa on 18.
PlayStation ja Saturn-versioissa ei tallenneta muistikortille vaan käytetään vanhempaa salasanasysteemiä.
Pelin japanilaisessa versiossa on tehty muutoksia tarinaan, hahmoihin ja välivideoihin.
Erkki Almberg
Karl August Erik (Erkki) Almberg (18. heinäkuuta 1846 Rauman maalaiskunta – 22. elokuuta 1937 Vaasa) oli suomalainen lyseon lehtori, professori ja kirjailija.
Almbergin vanhemmat olivat nimismies Frans August Almberg ja Fredrika Wilhelmina Hjerpe. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1863 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1870 ja maisteriksi 1873.
Almberg oli aluksi latinankielen v.t. kollegana ja apulaislehtorina Turun ruotsalaisessa lyseossa 1872–1876. Almberg toimi Vaasan lyseon latinan kielen lehtorina vuosina 1877–1926 ja hän oli samanaikaisesti Vaasan ruotsalaisen lyseon kreikankielen opettajana 1896–1916 ja Vaasan ruotsalaisen lyseon rehtorina 1884–1895. Almberg sai professorin arvon 1920. Almberg toimi myös sanomalehtimiehenä. Hän oli Suomettaren toimituksen jäsenenä 1869–1871 sekä Sanomia Turusta-lehden päätoimittajana 1873–1875. Vaasassa asuessaan Almberg oli 1878–1881 ilmestyneen Vaasan Sanomat-lehden yksi perustaja ja päätoimittaja. Lehti oli Etelä-Pohjanmaan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti.
Almberg oli naimisissa vuodesta 1883 kansakoulunopettaja Laura Heleniuksen kanssa.
Teoksia
Nimimerkillä K. A. A. :
HC Neumarkt/Egna
HC Egna Wildgoose on italialainen jääkiekkojoukkue Egnan kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1963 ja se pelaa Inter-National-Leaguessa.
Kansallinen Kirjakauppa
pienoiskuva|Kansallinen Kirjakauppa Turun [[Linnankatu (Turku)|Linnankadulla.]] Turun Kansallinen Kirjakauppa Oy on turkulainen vuonna 1899 perustettu kirjakauppa, jonka nykyisin omistaa kokonaan Kortteen perhe. Kansallisen Kirjakaupan päämyymälä on toiminut samassa osoitteessa, Linnankatu 16:ssa, yrityksen perustamisesta asti.
Historiaa
Turun Kansallinen Kirjakauppa perustettiin 1800-luvun lopun kansallismielisyyden ja kansansivistysaatteen innoittamana. Perustavassa kokouksessa toivottiin, että "paikkakunnallamme saataisiin toimeen kansallinen kirjakauppayhtiö, etupäässä kirjallisuuden levittämiseksi kansan syviin riveihin". Aloitteen teki opettaja Juho Nikko, ja se sai kannatusta niin, että kaikki osakkeet merkittiin muutamassa kuukaudessa.
"Kirja- ja koulutarpeiden kauppaa" harjoittavan liikkeen avaamiseen oli sensuurin takia anottava painoylihallitukselta lupa, joka saatiin helmikuussa 1899 – samassa kuussa, jossa annettiin Suomen autonomista asemaa uhannut helmikuun manifesti. Suomen Kustannusyhdistys myönsi uudelle liikkeelle kirjakauppaoikeudet vuonna 1900.
Kansallinen Kirjakauppa kasvoi 1930-luvun lopulle tultaessa myyntimäärältään Suomen suurimpien kirjakauppojen joukkoon.
Perheyritykseksi
Liikkeen avatessa työntekijöinä oli johtajan lisäksi kaksi apulaista, joista toinen oli tuolloin 14-vuotias Yrjö Korte. Hän kohosi pian liikkeen johtajaksi ja eteni 80 vuotta kestäneen uransa aikana kauppaneuvokseksi ja yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi.
Yrityksen perustajaosakkaina oli kansansivistyksestä innostuneita henkilöitä ympäri Varsinais-Suomea. Heidän lisäkseen Turun Suomalainen Yliopistoseura omisti Kansallisen Kirjakaupan osakkeita Turun yliopiston valtiollistamiseen 1974 asti. Kustantajista WSOY oli omistajien joukossa 1950-luvun lopulta 1980-luvun puoleenväliin. Sittemmin koko osakekanta on siirtynyt Korten suvun haltuun. Yrityksen nykyinen johtajisto edustaa suvun kolmatta polvea.
Kansallisen Kirjakaupan hallintoon on vuosikymmenien mittaan osallistunut kymmeniä Turun yliopistossa ja muussa kulttuuri- ja talouselämässä vaikuttaneita henkilöitä.
Linnankadun päämyymälä on vähitellen laajentunut kattamaan koko Linnankatu 16:n katutason ja toisen kerroksen, jossa toimii tietotekniikkaa ammattikäyttöön myyvä osasto. Hämeenkadun liike perustettiin yliopistojen liepeille 1963 ja kolmas liike 1989 Länsikeskukseen. Yrityksellä on noin 40 työntekijää.
Opel Karl
Opel Karl on Opelin vuosina 2014–2019 valmistama A-segmentin automalli, joka korvasi Opel Agilan. Auto oli Opel-malliston pienin malli, ja se nimettiin merkin perustajan, Adam Opelin, vanhimman pojan Carlin mukaan. Isossa-Britanniassa autoa myytiin nimellä Vauxhall Viva. Karlia valmistettiin Etelä-Koreassa samalla tehtaalla sisarmallinsa Chevrolet Sparkin kanssa. General Motors myi mallin valmistusoikeudet vietnamilaiselle Vingroupille, joka on vuodesta 2019 lähtien valmistanut autoa VinFast Fadil -nimisenä.
Opel Karl (2014–2019)
Karl on noin 3,7 metriä pitkä. Auton pyörät on sijoitettu aivan korin nurkkiin, jotta sisätilat voitaisiin hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla. Näin akselivälistä tulee kokonaismittoihin nähden pitkä, hieman alle 2,4 metriä.
Antero Korjonen
Antero Korjonen, kirjailijanimi Antero Kanerva (2. tammikuuta 1863 Kurkijoki – 17. tammikuuta 1937) oli suomalainen kirjailija.
Opel Karl
Opel Karl (2014–2019)
Karlissa on General Motorsin kolmesylinterinen suorasuihkutteinen 1,0-litrainen (75 hv) bensiinimoottori. Voimansiirtona on viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai viisiportainen Easytronic-robottivaihteisto.
Varustetasot olivat Suomessa Enjoy ja Innovation (aik. Cosmo). vasen|pienoiskuva|Vauxhall Viva Rocks Enjoy-varusteluun kuului kuusi turvatyynyä, ESP, Opel Eye -järjestelmä, 15 tuuman muotovanteet, kauko-ohjattava keskuslukitus, manuaali-ilmastointi, vakionopeudensäädin, ajotietokone, kaksiosainen takaselkänoja, sähköikkunat edessä, kuudessa suunnassa säädettävä kuljettajan istuin (matkustajan neljässä), lukuvalot edessä, lämmitettävät peilit, rengaspaineiden valvontajärjestelmä, R300-radio, päiväajovalot ja takaspoileri.
Innovationissa oli lisäksi 15 tuuman kevytmetallivanteet, musta B-pilari, kromatut sisäovenkahvat, osittain nahkaverhoillut istuimet, tummennetut takaikkunat, etusumuvalot, nahkaverhoiltu monitoimiohjauspyörä, tavaratilan valaistus, sisätilojen tunnelmavalaistus, etumatkustajan meikkipeili, Bluetooth-järjestelmä ja automaatti-ilmastointi.
Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2016 esiteltiin katumaasturimainen Karl Rocks, jossa on erilaisia ulkonäöllisiä koristeita, kuten mustat pyöränkotelot, suuremmat puskurit ja kattokaiteet.
Vinfast Fadil (2019–)
Auton valmistaminen VinFast Fadil -nimisenä alkoi Vietnamissa kesäkuussa 2019. vasen|pienoiskuva|VinFast Fadil
Dana al-Fardan
Dana al-Fardan on qatarilainen säveltäjä ja laulaja-lauluntekijä. Hän on säveltänyt Qatar Airwaysille musiikin, joka kuullaan yhtiön jokaisella lennolla. Hän on säveltänyt myös Hamadin kansainvälisen lentoaseman virallisen teemamusiikin (The Beginning), joka on julkaistu hänen albumillaan Sandstorm (2017). Al-Fardanin kappaleisiin kuuluu lisäksi One Nation – Al Yaqeen, joka on laajaa huomiota saanut vastaus Qatarin diplomaattiseen sulkuun.
Al-Fardan opiskeli kansainvälisiä suhteita Sharjahin amerikkalaisessa yliopistossa, Arabiemiraateissa, ja suoritti tutkinnon myös gemmologiassa. Hän työskenteli sukunsa jalokivi- ja kiinteistöyhtiöissä ennen siirtymistä musiikin pariin. Hän oli tehnyt musiikkia niin kauan kuin muisti, mutta päätti vasta lasta odottaessaan pyrkiä tekemään siitä itselleen uran. Hän aloitti uransa popissa ja oli Qatarin ensimmäinen englanninkielinen naisartisti julkaistessaan debyyttialbumin Paint. Sittemmin hän etääntyi popista. Hänen myöhempään tuotantoonsa kuuluu musikaali- ja elokuvamusiikkia. Khalil Gibranin työhön pohjautuvassa musikaalissa Broken Wings hän teki yhteistyötä Nadim Naamanin kanssa. Hänen sävellyksensä eivät ole kompleksisia, mutta niissä on tavoiteltu lähi-itäläistä väriä esimerkiksi soitin- ja harmonisin valinnoin. Al-Fardania on pidetty Qatarin ainoana naispuolisena nykysäveltäjänä. Hänen teostensa esittäjiin ovat kuuluneet Qatarin filharmonikot ja London Metropolitan Orchestra.
Al-Fardan on osallistunut vapaaehtoisena Qatarin punaisen puolikuun, YK:n ja UNRWA:n humanitaariseen kampanjaan gazalaisten hyväksi. Hän perusti Qatarin ensimmäisen levy-yhtiön, DNA Recordsin.
Kemiallisten aseiden kieltojärjestö
Kemiallisten aseiden kieltojärjestö (OPCW) on yhteistyössä YK:n kanssa toimiva järjestö, joka valvoo vuonna 1993 allekirjoitetun Kemiallisten aseiden kieltosopimuksen noudattamista. Järjestölle myönnettiin vuoden 2013 Nobelin rauhanpalkinto.
Järjestön päämaja on Haagissa. Sen jäseninä on 185 valtiota, jotka edustavat yhteensä 98 % maailman väestöstä. Toimintansa aikana järjestö on suorittanut yhteensä yli 3 500 tarkastuskäyntiä tehtaisiin ja asevarikoille.
Sopimuksen on ratifioinut 180 valtiota ja allekirjoittanut kaksi valtiota. Sopimuksen ulkopuolella on neljä valtiota.
That’s the Spirit
That's the Spirit on brittiläisen rock-yhtye Bring Me the Horizonin viides studioalbumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 2015.
Albumi nousi kotimaassaan Britannian albumilistan toiselle sijalle. Suomessa se debytoi Suomen virallisen listan yhdeksännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa. Albumi on BMTH:n kolmas peräkkäinen julkaisu, joka nousi ilmestyttyään Australiassa listaykköseksi.
Albumi on myynyt Britanniassa kultalevyyn oikeuttavan määrän levyjä, yli 100 000 kappaletta.
Karsinooma
Karsinooma on syövän muoto, joka saa alkunsa pintasolukosta eli epiteelistä. Karsinooma on kaikkein yleisin syöpämuoto, ja pääosa keuhkojen, mahalaukun, suoliston, virtsarakon ja ihon syövistä on karsinoomia. Kasvain todetaan karsinoomaksi mikroskooppitutkimuksessa. Karsinooman alalajeja ovat esimerkiksi adenokarsinooma, basaalisolukarsinooma, levyepiteelikarsinooma, papillaarinen karsinooma, musinoosi karsinooma ja uroteliaalinen karsinooma.
Sjarhei Drozd
Sjarhei Mikalajevitš Drozd (, Sergei Nikolajevitš Drozd; s. 14. huhtikuuta 1990 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Dinamo Minskissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Drozd siirtyi jo varhain juniorina Venäjälle ja Lokomotiv Jaroslavliin. Hän debytoi seuran miesten kakkosjoukkueessa vain 15-vuotiaana maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 2005–2006. Kaudeksi 2008–2009 Drozd palasi kotimaahansa ja siirtyi Ekstraligan Šinnik Babruiskiin. Hän oli Valko-Venäjän cupissa joukkueen paras maalintekijä neljällä osumallaan. Drozd vaihtoi kesken kauden H’K Keramin-Minskiin. Hän edusti joukkuetta myös Continental Cupissa. Ekstraligassa Drozd teki kauden aikana yhteensä 30 runkosarjaottelussa tehot 8+10=18. Tammikuussa 2009 hän siirtyi KHL-joukkue Dinamo Minskiin, jossa Drozd pelasi 11 runkosarjaottelua tehden yhden maalin.
WHL-joukkue Tri-City Americans varasi Drozdin 67. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2009. Hän aloitti kauden 2009–2010 kotimaassaan H’K Šah’tsjor Salihorskin joukkueessa, jossa Drozd pelasi kaksi Valko-Venäjän cupin ottelua. WHL-kauden kynnyksellä hän siirtyi kuitenkin Americansiin. Drozd eteni joukkueen kanssa aina Ed Chynoweth Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Calgary Hitmen otteluvoitoin 4–1. Kaudeksi 2010–2011 hän palasi Dinamo Minskin KHL-joukkueeseen, jossa Drozdin ensimmäinen täysi kausi toi 28 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3.
Kaudella 2012–2013 Drozd oli Nadežda Cupissa kolmella osumallaan Dinamon paras maalintekijä Geoff Plattin ja Janne Niskalan kanssa. Kaudella 2013–2014 hän jakoi kuudella osumallaan koko turnauksen maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa. Drozd pelasi osan kaudestaan myös Ekstraligaa H’K Njoman Hrodnan riveissä. Kaudella 2016–2017 hän edusti Dinamoa myös Spengler Cupissa. Kaudella 2017–2018 Drozd jakoi KHL:n runkosarjassa joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Dzmitryi Znaharenkan kanssa lukemalla +7.
Maajoukkueura
Drozd edusti Valko-Venäjää MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011, 2015, 2016 ja 2017. Hän pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa.
Drozd pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010, joista molemmat turnaukset päättyivät lohkohopeaan. Hän voitti tehoilla 7+4=11 koko vuoden 2009 turnauksen maalipörssin sekä jakoi pistepörssin toisen sijan Itävallan Stefan Ulmerin ja joukkuetoverinsa Ihar Ravenkan kanssa edellään vain Ranskan Stéphane Da Costa. Vuoden 2010 turnauksessa Drozd toimi Valko-Venäjän kapteenina. Hän oli tehoilla 4+5=9 joukkueen paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Ihar Ravenkan kanssa.
Drozd pelasi myös alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuosina 2006 ja 2007. Hän jakoi tehoilla 5+2=7 koko jälkimmäisen turnauksen maalipörssin voiton Canada Westin Mike Connollyn ja Zac Dalpen kanssa sekä oli Valko-Venäjän paras pistemies.
Phnom Penh Crown FC
Seura voitti mestaruuden vuosina 2002 (tuolloin nimellä Samart United), 2008 (nimellä Phnom Penh Empire), 2010, 2011, 2014 ja 2015, sekä Kambodžan cupin vuosina 2008 ja 2009.
Wey
Wey on Thamesin sivujoki, joka virtaa Surreyn, Hampshiren ja West Sussexin kreivikuntien alueella Englannissa. Joki muodostuu kahdesta haarasta, jotka yhdistyvät Tilfordissa. Joen valuma-alueen koko on 904 neliökilometriä.
Naantalin monipolttoainevoimalaitos
Naantalin monipolttoainevoimalaitos on Turun Seudun Energiantuotanto Oy:n (TSE) Naantalissa Naantalin sataman lähelle sijaitseva monipolttoainevoimalaitos. Voimalaitos otettiin tuotantokäyttöön syksyllä 2017. Voimalaitos tuottaa sähköä, kaukolämpöä ja prosessihöyryä. Polttoaineena se käyttää biopolttoaineita joista pääasiassa puuhaketta, ja muina polttoaineina kivihiiltä ja jalostamokaasua.
Rakentamishanke
Voimalaitoksen on tarkoitus korvata sen vieressä sijaitseva jo elinkaarensa päähän tullut Naantalin kivihiilivoimalaitos. Rakennustyöt alkoivat vuoden 2014 lopulla. Hankkeen kokonaiskustannusarvio on 260 miljoonaa euroa. TSE päätti voimalaitoksen rakentamisesta lopullisesti yhtiökokouksessa 14. huhtikuuta 2014. Voimalaitos ei ole pilottihanke, mutta se edustaa uusinta teknologiaa. Toimitusjohtaja Bastmanin mukaan Naantalin voimalaitos on tärkeä refesenssikohde laitetoimittajille ja kansainvälisesti merkittävä hanke. Samantyyppisiä voimalaitoksia on kaavailtu esimerkiksi Helsinkiin, Lahteen, Tampereelle ja Ouluun.
Voimalaitoksen sähköteho on 142 megawattia ja lämpöteho 244 megawattia, sen on tarkoitus tuottaa sähköä vuodessa 900 gigawattituntia ja lämpöä vuodessa 1650 gigawattituntia. Voimalaitoksen on tarkoitus tuottaa noin kaksi kolmasosaa Turun seudun kaukolämmöstä ja 70–80 prosenttia teollisuuden prosessihöyrystä. Voimalaitoksessa voidaan polttaa kivihiilen lisäksi puuta, turvetta, olkea ja kierrätyspolttoaineita. Biopolttoaineena tarkoitus on käyttää lähinnä lähialueen metsähaketta, joka kerätään enimmillään 150 kilometrin säteellä voimalaitoksesta. TSE:n toimitusjohtaja Tapani Bastmanin mukaan hyviä puolia kotimaisen polttoaineen hyödyntämisessä ovat: voimalaitos on aiempaa riippumattomampi ulkomaisista polttoainetoimittajista ja lähialueen työllistyminen. Lähialueen biopolttoaineen hankintaan odotetaan syntyvän 200 työpaikkaa. Osa biopolttoaineesta joudutaan kuitenkin tuomaan ulkomailta. Bastmanin mukaan hiilen ja biopolttoaineen yhdistelmä on ihanteellinen, koska hiili estää korroosiota sitomalla haitallisia alkaaleja ja tasaa lämmön tulipesässä.
TSE valitsi huhtikuussa 2014 kattilatoimittajaksi Valmet Oyj:n. Kattiloiden osuus kokonaiskustannusarviosta on noin kolmannes eli noin 87 miljoonaa euroa. Valmetin monipolttoainekattila hyödyntää kiertoleijuteknologiaa ja sen höyryteho on 390 megawattia. Sopimukseen sisältyy myös savukaasujen puhdistuslaitteisto. Kattilan ja turbiinin osuus on kustannuksista on lähes puolet. Hankkeesta 78 miljoonaa euroa rahoitetaan TSE:n omistajien Fortum Oyj:n, Oy Turku Energia-Åbo Energi Ab:n sekä Naantalin, Raision ja Kaarinan kaupungeille suunnatulla osakeannilla. Loppu rahoitus tehdään pankkilainalla.
Enimmillään työntekijöitä rakennustyömaalla oli 550 tammikuussa 2017. Merkittävä rakennusvaihe saavutettiin tammikuun lopulla tehdyssä vesipainekokeessa, jossa testattiin pääkattilan ja putkistojen pitävyys. Kattilan painerungon kokonaismassa on yli 2000 tonnia ja putkistoa on yli 200 kilometriä. Mekaaniset asennustyöt saatiin valmiiksi alkukesästä 2017, jonka jälkeen valmisteltiin usean kuukauden ajan käyttöönottoa johon kuului muun muassa putkistojen peittauksia ja ulospuhalluksia. Kuukausia kestäneessä käyttöönottovaiheessa työntekijöitä oli 30–50.
Voimalaitoksen käynnistyminen
Voimalaitos otettiin tuotantokäyttöön syksyllä 2017 ja vihittiin 8. joulukuuta 2017. Alkukuukausina voimalaitoksessa poltettiin tavallista enemmän biopolttoainetta, puuhaketta, 50–60 prosenttia. Muut polttoaineet ovat kivihiili ja muun muassa jalostamokaasu viereiseltä Neste Oyj:n Naantalin öljynjalostamolta. Vuonna 2018 puuhakkeen määrä jää pienemmäksi, mutta saman vuoden marraskuussa pitäisi valmistua kuljetin satamasta jolla laivoilla tuotava hake syötetään voimalaitokselle. Ennen tätä kaikki puuhake tuodaan kuitenkin kuorma-autoilla, joita tulee päiväsaikaan noin 10 minuutin välein voimalaitokselle.
Syyskuussa 2017 laitoksella oli kahden viikon tuotantotauko kiertohäiriön takia, kun kattilassa oli kaksi putkirikkoa. Viat korjataan kuitenkin vasta kesällä 2018 takuutyönä. Joulukuun 2017 viimeisellä viikolla voimalaitoksen turbiiniin tuli vika, jonka takia laitos ei tuottanut sähköä. Joulukuun 2017 alussa voimalaitokselta saatiin kaukolämpöä noin 200 megawatin teholla ja prosessihöyryä noin 30 megawatin teholla. Samaan aikaan viereisen Naantalin kivihiilivoimalaitoksen kolmesta yksiköstä kolmosyksikkö oli käytössä. Varalaitoksena toimii kakkosyksikkö ja sillä on käyttötunteja jäljellä 8 000 tuntia. Vuokrattu ykkösyksikkö kuuluu Fingrid Oyj:n tehoreservijärjestelmään. Naantalin voimalaitoksilla työskentelee noin 70 Fortumin työntekijää ja töitä tehdään ympärivuorokautisessa viisivuorotyössä. Kerrallaan voimalaitokselle työskentelee noin kymmenen henkilöä. Fortumilla oli vuonna 2017 Naantalissa yhteensä 130 työntekijää, kun mukaan lasketaan viereisen Luolalan teollisuusalueen Fortum Turbinesin työntekijät.
Martin Fourcade
Martin Fourcade (s. 14. syyskuuta 1988 Céret) on uransa keväällä 2020 lopettanut ranskalainen ampumahiihtäjä, viisinkertainen olympiavoittaja ja kolmetoistakertainen maailmanmestari. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun seitsemän kertaa peräkkäin kausien 2011–2012 ja 2017–2018 välissä ja on historian ainoa ampumahiihtäjä, joka on voittanut kokonaiskilpailun seitsemän kertaa. Lisäksi hän saavutti vähintään yhden henkilökohtaisen kultamitalin kahdeksassa perättäisessä arvokisassa, mikä on myös lajin kaikkien aikojen ennätys.
Myös Fourcaden isoveli Simon Fourcade on ampumahiihtäjä. Ammatiltaan Fourcade on sotilas ja on voittanut myös muun muassa sotilaiden maailmanmestaruuden ampumahiihdossa vuonna 2014.
Arvokilpailut
Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 Fourcade voitti kultaa sprintissä, takaa-ajossa ja yhteislähdössä sekä hopeaa miesten viestissä. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden, sai hopeaa sprintissä, takaa-ajossa, viestissä ja sekaviestissä sekä oli yhteislähdössä kymmenes.
Sotšin olympialaisissa 2014 Foucarde voitti kultaa takaa-ajossa ja normaalimatkalla, saavutti hopeaa yhteislähdössä ja oli kuudes sprintissä. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden ja hiihti ankkuriosuuden sekä hopeaa saaneessa Ranskan sekaviestijoukkueessa että pronssille sijoittuneessa miesten viestijoukkueessa. Pikakilpailussa hän oli 12:s, takaa-ajossa seitsemäs ja yhteislähtökilpailussa kymmenes.
Fourcade saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kultaa takaa-ajossa, yhteislähdössä ja sekaviestissä. Normaalimatkalla hän oli viides ja pikakilpailussa kahdeksas. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui takaa-ajossa viidenneksi ja pikakilpailussa kuudenneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän saavutti normaalimatkalla kultaa sekä pikakilpailussa pronssia. Takaa-ajossa hän sijoittui neljänneksi ja yhteislähdössä seitsemänneksi. Hän hiihti toisella osuudella Ranskan kultaa voittaneessa miesten viestijoukkueessa.
Maailmancup
Kaudella 2009–2010 Fourcade saavutti viisi maailmancupin palkintosijaa, joihin kuuluu myös toinen sija Vancouverin olympialaisten yhteislähdössä helmikuussa 2010. Maaliskuussa Fourcade oli Kontiolahdella kolmas pikakilpailussa ja voitti takaa-ajon saavuttaen samalla ensimmäisen maailmancup-voittonsa. Hän voitti myös Oslon pikakilpailun ja takaa-ajon voittaen takaa-ajocupin ja sijoittuen maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi.
Kaudella 2010–2011 Fourcade oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmas sijoittuen 12 kertaa kolmen parhaan joukkoon. Takaa-ajon ja yhteislähdön cupeissa hän sijoittui toiseksi, normaalimatkan cupissa kolmanneksi ja pikakilpailucupissa neljänneksi. Hän oli joulukuussa 2010 kauden avanneessa Östersundin osakilpailussa kolmas sekä normaalikilpailussa että pikakilpailussa. Tammikuussa hän sijoittui Ruhpoldingissa toiseksi normaalikilpailussa, pikakilpailussa ja takaa-ajossa ja voitti samassa kuussa Antholzin yhteislähdön. Helmikuussa 2011 Fourcade oli Presque Islen pikakilpailussa toinen, voitti Fort Kentin yhteislähdön ja oli takaa-ajossa toinen. Maaliskuussa Fourcade oli Hanty-Mansijskin MM-kisoissa pikakilpailun toinen ja voitti takaa-ajon. Kauden päättäneessä Oslon osakilpailussa hän oli takaa-ajon kolmas.
Kaudella 2013–2014 Fourcade voitti jälleen maailmancupin kokonaiskilpailun sekä pikakilpailun, takaa-ajon ja yhteislähdön cupit. Kauden alussa hän voitti Östersundssa normaalikilpailun ja pikakilpailun ja oli Hochfilzenin pikakilpailussa toinen ja voitti takaa-ajon. Annecyn pikakilpailussa Fourcade sijoittui kolmanneksi. Tammikuussa Oberhofissa Fourcade voitti yhteislähdön ja oli pikakilpailussa ja takaa-ajossa kolmas. Maaliskuussa hän oli toinen Pokljukan yhteislähdössä sekä Kontiolahden pikakilpailussa ja takaa-ajossa ja voitti Oslon yhteislähdön.
Mad, Bad and Dangerous to Know
Mad, Bad and Dangerous to Know on englantilaisen Dead or Alive -yhtyeen vuonna 1986 julkaistu studioalbumi.
Martin Fourcade
Maailmancup
Kaudella 2014–2015 Fourcade voitti neljännen kerran peräkkäin maailmancupin kokonaiskilpailun. Hän voitti myös takaa-ajocupin. Hän voitti myös pikakilpailun ja takaa-ajon cupit, sijoittui normaalimatkan cupissa toiseksi ja yhteislähtöcupissa kolmanneksi. Fourcade voitti Östersundin pikakilpailun ja takaa-ajon. Hochfilzenissä hän voitti takaa-ajon ja oli Pokljukassa yhteislähdössä toinen ja tajaa-ajossa kolmas. Tammikuussa 2015 hän voitti Oberhofissa pikakilpailun ja yhteislähdön. Helmikuussa hän oli Nové Městossa takaa-ajon kolmas ja voitti Oslossa normaalimatkan ja oli pikakilpailussa toinen. Maaliskuussa maailmancupiin kuuluneissa Kontiolahden MM-kisoissa Fourcade voitti normaalimatkan. Kauden päättäneessä Hanty-Mansijskin osakilpailussa hän voitti pikakilpailun ja samalla pikakilpailucupin.
Kaudella 2015–2016 Fourcade voitti maailmancupin kokonaiskilpailun viidennen kerran peräkkäin. Hän voitti lisäksi kaikki lajicupit: normaalimatkan, pikakilpailun, takaa-ajon ja yhteislähdön. Hän voitti Östersundin pikakilpailun ja takaa-ajon. Hochfilzenissä hän oli pikakilpailussa toinen ja voitti takaa-ajon. Pokljukassa hän sijoittui takaa-ajossa toiseksi. Ruhpoldingin ensimmäisenä viikonloppuna hän sijoittui takaa-ajokilpailussa toiseksi ja voitti yhteislähdön. Viikkoa myöhemmin hän voitti normaalimatkan ja oli yhteislähdössä toinen. Canmoressa Fourcade voitti pikamatkan. Presque Islessa hän oli pikamatkalla kolmas ja voitti takaa-ajon. Oslon MM-kilpailuissa hän voitti pikakilpailun, takaa-ajon ja normaalimatkan sekä oli toinen yhteislähdössä.
Kaudella 2017–2018 Fourcade voitti maailmancupin kokonaiskilpailun seitsemännen kerran peräkkäin. Hän voitti myös kaikki lajicupit, normaalimatkan cupvoiton hän tosin jakoi Johannes Thingnes Bøn kanssa. Fourcade sijoittui Östersundin normaalimatkalla kolmanneksi ja pikakilpailussa toiseksi ennen kuin voitti takaa-ajokilpailun. Hochfilzenissä hän oli pikakilpailussa toinen ja takaa-ajossa kolmas. Le Grand-Bornandissa hän sijoittui toiseksi sekä pikakilpailussa että takaa-ajossa ja voitti yhteislähtökilpailun. Hän voitti Oberhofissa pikakilpailun ja takaa-ajon. Ruhpoldingissa hän voitti normaalimatkan ja oli yhteislähdössä toinen. Antholzissa hän sijoittui pikakilpailussa ja takaa-ajossa toiseksi sekä voitti yhteislähdön. Kontiolahden yhteislähdössä hän oli toinen. Oslossa hän sijoittui pikakilpailussa kolmanneksi ja voitti takaa-ajon. Tjumenissa hän voitti pikakilpailun ja takaa-ajon.
Kaudella 2018–2019 Fourcade voitti Pokljukan normaalimatkan. Hochfilzenissä hän oli pikakilpailussa toinen ja voitti takaa-ajon. Kokonaiskilpailussa Fourcade oli 12:s. Kaudella 2019–2020 hän voitti Östersundin normaalimatkan, Oberhofin pikakilpailun ja yhteislähdön sekä Ruhpoldingin pikakilpailun ja takaa-ajon. Pokljukan normaalimatkalla hän sijoittui toiseksi. Anterselvan MM-kisoissa hän oli pikakilpailussa kolmas ja voitti normaalimatkan. Kontiolahden pikakilpailussa hän sijoittui toiseksi ja voitti takaa-ajon. Hänen kilpauransa päättyi täsmälleen samana päivänä, 14.3. ja samalla matkalla, jolla hän 10 vuotta sitten otti ensimmäisen maailmancup -voittonsa Kontiolahdella. Hän oli kokonaiscupissa toinen, voitti normaalimatkan ja pikakilpailun cupit, oli jaetulla toisella sijalla takaa-ajon cupissa sekä sijoittui yhteislähtöcupissa kolmanneksi.
Freestylehiihto talviolympialaisissa 2010
thumb| thumb|Skicross Freestylehiihto vuoden 2010 talviolympialaisissa Vancouverissa käytiin Cypress Mountainilla Whistler Olympic Parkissa 13.–25. helmikuuta 2010. Ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa oli skicross, jossa käytiin sekä miesten että naisten kilpailut.
Kumparelasku
<br style="clear:both" />
Skicross
<br style="clear:both" />
Wang 2200
Wang 2200 oli An Wangin perustaman Wang Laboratoriesin valmistama minitietokone. Ensimmäinen mallin tietokone toimitettiin vuonna 1973.
Freestylehiihto talviolympialaisissa 2010
Hypyt
<br style="clear:both" />
Wang 2200
Laitetta ei markkinoitu tietokoneena vaan "ohjelmoitavana laskimena", jottei pelästytettäisi asiakkaita. Tietokone esiteltiin vuonna 1972, ja toimitukset alkoivat vuonna 1973. 2200-mallia myytiin noin 6 700 dollarin hinnalla, ja vuonna 1974 se toi Wang Laboratories -yhtiölle ennätysmäisen liikevaihdon ja liikevoiton. Vuoteen 1977 mennessä oli myyty yli 7 000 kappaletta.
Tietokoneessa oli integroituna kuvaputkinäyttö, joka teki käyttämisestä vuorovaikutteisempaa ja nopeampaa kuin tuolloin tavallinen tapa käyttää paperitulostetta. Tietokoneesta julkaistiin uudempia malleja, joissa muun muassa käytettiin kaupallista levykeasemaa.
Wang keskittyi laitteistoon eikä ohjelmistoon ja painotti tekstinkäsittelyä: tämä ja 1980-luvulla yleistyvien henkilökohtaisten tietokoneiden suosio johti yrityksen myöhempiin ongelmiin. Wang Laboratories ajautui konkurssiin 1992.
Afrikannorsut
Afrikannorsut (Loxodonta) on afrikkalainen nisäkkäiden suku, joka kuuluu norsujen heimoon. Savanninorsua ja metsänorsua kutsuttiin ennen yhteisnimellä afrikannorsu, mutta ne on sittemmin todettu omiksi lajeikseen. Afrikannorsut ovat maalla elävistä nisäkkäistä suurimpia: afrikannorsu voi saavuttaa kuudesta kahdeksaan metrin pituuden ja monen tonnin painon.
Afrikannorsut ovat uhanalaisia, ja niitä on jäljellä arvioista riippuen muutama sata tuhatta yksilöä. Ennen afrikannorsuja oli Afrikassa yli 27 miljoonaa, mutta ihmisen toiminta on pienentänyt kantaa huomattavasti. WWF:n arvion mukaan norsut voivat kadota täysin osasta Afrikkaa 50 vuodessa, mikäli niihin ei kohdisteta tehokkaita suojelutoimia.
Eläintieteilijät kutsuvat norsuja avainlajeiksi, sillä ne pitävät asuinalueensa avoimena, kaivavat maasta itselleen tarpeellisia kivennäisaineita ja levittävät samalla siemeniä. Jos norsut häviävät tietyltä alueelta, niiden mukana häviää monia muitakin lajeja ja elinympäristö muuttuu suotuisaksi toisille lajeille.
Koko, ulkonäkö ja muut tuntomerkit
Urosnorsut ovat keskimäärin 3,2 metriä korkeita, mutta suurin koskaan mitattu norsu saavutti peräti neljän metrin säkäkorkeuden. Afrikannorsunaaras painaa suunnilleen 3 000 kilogrammaa, se on säkäkorkeudeltaan noin 2,7 metriä ja pituudeltaan suunnilleen 5,4–6,9 metriä. Uros taas saattaa painaa kuusi tonnia ja olla pituudeltaan 6–8-metrinen.
Afrikannorsuilla on litteä otsa, valtavat korvat ja useimmiten kovera keskiselkä. Kärsänpäässä on sormimainen lisäke ylä- ja alareunassa. Kaviokynsiä on tavallisesti etujalassa neljästä viiteen ja takajalassa kolme.
Afrikannorsuilla on 21 kylkiluuta, ja niiden nahka on usein ruskean harmaata tai harmaata.
Afrikannorsu on kasvinsyöjä ja sen hampaat ja suolisto ovat kehittyneet tähän sopiviksi. Hampaat ovat litteämmät kuin lihansyöjillä ja ne soveltuvat hyvin sitkeiden kasvien jauhamiseen. Savanninorsuilla on neljä suurta poskihammasta, joista jokainen on 10 senttimetriä leveä ja 30 senttimetriä pitkä. Nämä hampaat ovat uusiutuvia ja niiden tehtävä on jauhaa kasviravinto mahdollisimman hyvin. Nuorilla norsuilla on myös 15 maitohammasta, jotka putoavat sen kasvaessa. Suolisto taas on pitkä, kun lihansyöjillä se on lyhyt. Näin kasviravinto ehtii sulaa suolistossa.
Biologit pitävät norsuja poikkeuksellisen älykkäinä eläiminä, ja niiden aivot ovatkin tavallista monimutkaisemmat. Norsuilla on hyvä muisti, ja laumojen johtajat saattavat muistaa lapsuudessa kulkemansa reitit ja vesistöjen sijainnit, vaikka viime käynnistä olisikin kulunut jo vuosikymmeniä. Hiukan liioittelevan sanalaskun mukaan ”norsu ei koskaan unohda”.
Erot aasiannorsusta
Afrikannorsut eroavat ulkoisesti aasiannorsusta korvien ja syöksyhampaiden perusteella. Afrikannorsuilla on suuret korvat, jotka viilentävät sitä kuumina päivinä. Lisäksi afrikannorsujen molemmille sukupuolille kasvaa syöksyhampaat, jotka saattavat venyä jopa 2,5-metrisiksi. Aasiannorsuista ainoastaan uroksilla on näkyvät syöksyhampaat.
Afrikannorsut ovat vähemmän karvaisia kuin aasiannorsut, jotka ovat läheisempää sukua mammuteille kuin afrikannorsut.
thumb|120px|left| Aasian- (vas.) ja afrikannorsun (kesk.) sekä mastodontin poskihampaat.
Afrikannorsujen kärsässä on sekä ylä- että alahuuli ja poskihampaissa korkeammat harjanteet kuin aasiannorsuilla. Tämä heijastelee erilaista ravintoa: aasiannorsu syö heinäkasveja, afrikannorsut enemmän puiden ja pensaiden lehtiä ja nuoria oksia.
Lajit, niiden väliset erot ja kehityshistoria
Norsueläinten esi-isät jakautuivat kolmeen ryhmään 3–5 miljoonaa vuotta sitten. Näistä kolmesta ryhmästä kehittyivät afrikannorsut (Loxodonta), aasiannorsut (Elephas) ja mammutit (Mammuthus), joista aasiannorsut ja mammutit erosivat toisistaan viimeisenä.
Vanhimmat fossiililöydöt Loxodonta-suvun lajeista ovat mioseenikauden lopulta noin viisi miljoonaa vuotta sitten. Myöhemmin fossiililöydöissä on tauko, joka alkaa kaksi miljoonaa vuotta sitten ja päättyy noin 500 000 vuotta sitten. Tällä jaksolla Afrikassa eli nykyisen aasiannorsun lähisukulaisia, Elephas recki -lajia. Elephas oli ruohonsyöjä, ja se väistyi vuorostaan lehtiä ja oksia syövien Loxodonta-lajien tieltä.
Sukupuuttoon kuollutta Loxodonta adaurora -lajia pidetään nykyisten afrikannorsulajien esi-isänä. Metsänorsua ja savanninorsua pidettiin ennen saman lajin alalajeina; geenitutkimukset ovat osoittaneet ne eri lajeiksi. Näkyviä eroja on koossa, korvien ja syöksyhampaiden muodossa ja varpaankynsissä. Lajien välisiä risteymiä tavataan usein, mikä sekoittaa selvien tuntomerkkien löytämistä.
Loxodonta adaurora -lajin lisäksi toinenkin laji, Loxodonta exoptata, tunnetaan plioseenikauden fossiileista. Niiden jälkeen Loxodonta atlantica eli koko Afrikassa aluksi rinnan nykyisen Loxodonta africanan kanssa mutta väistyi myöhemmällä pleistoseenikaudella. Loxodonta atlantica oli suurempi kuin savanninorsu, ja sitä tavattiin varsinkin Afrikan pohjoisosissa. On spekuloitu, että Hannibal olisi käyttänyt nimenomaan tätä lajia, sillä tuon ajan puunilaisissa kolikoissa kuvattujen norsujen tuntomerkit sopivat siihen parhaiten.
Afrikannorsukannan kehitys 1800-luvulta alkaen
Afrikannorsuja arvioidaan olleen 1800-luvun alussa vielä noin 27 miljoonaa, ja vielä puoli vuosisataa sitten Afrikassa oli luonnonvaraisena noin viisi miljoonaa yksilöä, mutta 1970- ja 1980-lukujen norsunluukauppa sai kannan romahtamaan dramaattisesti. Miljoonia yksilöitä teurastettiin syöksyhampaiden takia, kunnes 1989 astui voimaan kansainvälinen norsunluun vientikielto. Tuolloin afrikannorsujen kanta oli kutistunut suunnilleen puoleen miljoonaan yksilöön.
Huolimatta norsunluun vientikiellosta ei kanta ole kasvanut kovinkaan paljon. Nykyään luonnossa tavataan arviolta 470 000–690 000 afrikannorsua. Norsukantaa on yritetty saada kasvamaan erilaisilla luonnonsuojeluhankkeilla, mutta monet niistä ovat epäonnistuneet, sillä niissä ei ole otettu huomioon paikallisen väestön tarpeita. Yksi onnistuneimmista hankkeista on 4 200 neliökilometrin laajuinen Dzanga-Sanghan kansallispuisto, joka lukeutuu Keski-Afrikan viimeisiin alueisiin, joissa kasvaa luonnontilassa olevaa trooppista metsää. Alue tunnetaan poikkeuksellisen monipuolisesta ja runsaasta eläimistöstään, mutta pääpaino on kuitenkin norsujen suojelussa.
Norsujen tarkasta lukumäärästä ei ole tietoa, sillä kannan laskeminen on vaikeaa. Laskeminen voidaan suorittaa kahdella tavalla: helikopterista tai maastosta. Molemmissa on huonot puolensa: Helikopterista voidaan laskea vain savanneilla ja muilla aukeilla paikoilla elävät norsut, kun metsien ja muiden alueiden norsut eivät erotu puiden seasta. Maastosta laskeminen (tekniikalla, joka perustuu esim. jätöskasojen lukumäärään ja niiden hajoamisasteeseen tietyllä alueella) taas vie aikaa. Nämä menetelmät tuottavat jokseenkin yhtä tarkkoja tuloksia. Jätöksiin perustuvan menetelmän arvellaan sopivan paremmin pienten tai hupenevien populaatioiden seurantaan. Se on myös käytetyin menetelmä metsissä olevien norsujen lukumäärän mittaamiseen.
Elinalueet
Afrikannorsuja tavattiin aikanaan koko Afrikan mantereella lukuun ottamatta aavikkoalueita. Nykyään niitä esiintyy hajanaisesti Saharan etelänpuolisilla alueilla. Norsuja tavataan muun muassa savanneilla, suoalueilla, vuoristoseuduilla ja metsissä. Nimensä mukaisesti savanninorsut pysyvät useammin savannilla, metsänorsut metsissä. Afrikannorsu ei yleensä elä aavikolla muun muassa Saharassa ja Kalaharissa, koska siellä on liian kuumaa ja kuivaa sekä ravinnoiksi sopivia kasveja liian vähän. Malin ja Luoteis-Namibian puoliaavikolle sopeutuneet niin kutsutut aavikkonorsupopulaatiot ovat tästä poikkeus. Aavikkonorsut liikkuvat pitkiä jopa 70 kilometrin matkoja hiekkadyyniltä toiselle keitaiden väliä. Populaation yksilöt ovat sopeutuneet kuivuuteen ja tarvitsevat vähemmät vettä savanneilla eläviin norsuihin verrattuna.
Viime aikoina norsut ovat menettäneet elinalueitaan ihmisille. Lisäksi aavikoituminen on pakottanut jotkin norsut muuttamaan. Tavallisen afrikannorsulauman reviiri on laajuudeltaan 15–3 700 neliökilometriä.
Vaikka alueet, joilla norsuja tavataan, ovat laajoja, ne ovat silti hajanaisia. Kanta tällaisilla hajanaisilla alueilla on sangen pieni eikä kovinkaan vakaata, vaan vakaa kanta on vain eteläisessä Afrikassa, missä norsuja esiintyy luonnonpuistoissakin jo liiaksi asti.
Afrikannorsujen määrä eri valtioissa
Jakauma perustuu arvioon vuodelta 2000, jonka mukaan afrikannorsuja olisi luonnonvaraisena 300 000–600 000 yksilöä. WWF:n tarkempi arvio antaa kokonaismääräksi 470 000–690 000 yksilöä.
Uhat
thumb|300px|Työstettyä norsunluuta. Länsimaalaisten rikkaiden ja hallitsijoiden kysyntä [[norsunluulle saivat aikanaan monet ryhtymään metsästäjiksi. Nykyään norsunluukaupan kielto on muuttanut tilannetta ja luuta hankkivat enää laittomat salametsästäjät. Kysyntä on kuitenkin edelleen korkeaa Japanissa.]]
Norsujen suurempaa suojelua vaaditaan eniten rikkaissa teollisuusmaissa, mutta paikallisväestölle asia ei ole yhtä yksinkertainen. He näkevät norsunluun ja -lihan arvokkaana tulonlähteenä. Lisäksi moni on rakentanut tulevaisuutensa juuri peltojen varaan, eivätkä he juuri pidä pelloille ajoittain ryöstöretkiä tekevistä norsuista. Maanviljelijöiden riskikäsitystä saattaa lisätä se, että tungettelevienkin villieläinten surmaaminen on laitonta. Tapauksissa, joissa paikallisten suhtautumista villieläinten suojeluun on selvitetty, on paljastunut tyytymättömyyttä. Syiksi on tunnistettu muun muassa suojeluhankkeiden tulosten epätasainen jakautuminen, sekä liian vähäinen paikallisyhteisön osallistaminen villieläinten hoitoon.
Myös ihmisten keskinäiset konfliktit saattavat vahingoittaa norsukantoja. Suurin osa Mosambikin norsukannoista kuoli vuonna 1992 päättyneessä sisällissodassa. Onni onnettomuudessa oli kuitenkin se, että Etelä-Afrikka lahjoitti Mosambikille 1 000 norsua kansallispuistoistaan, jotka alkoivat jo olla täynnä norsuja.
Suojelu
Norsut vaativat suojelua, sillä ne ovat uhanalaisia. Norsuja on otettu kansallispuistoihin, joista merkittävimpiä ovat muun muassa Dzanga-Sangha Keski-Afrikan tasavallassa ja Hwangen kansallispuisto Zimbabwessa. Norsujen suojelu luonnonsuojelualueiden ulkopuolella on ongelmallista ja salametsästäjien vahtiminen vaikeaa. Vaikka norsuja pyritään tarkkailemaan, ei kaikkia yksilöitä voida mitenkään valvoa ympärivuorokautisesti. Norsukantojen hupeneminen on saatu pysäytettyä, mutta kanta ei ota elpyäkseen. Eri maiden on ollut vaikea päästä yhteisymmärrykseen norsujen suojelemisesta, koska norsukantojen tila vaihtelee huomattavan paljon eri valtioiden alueilla. Eräissä maissa kannatetaan norsunluun valvottua kauppaa ja luonnollisesti kuolleista norsuista hankittujen luiden myymistä suojelutarkoituksessa, mutta toiset maat vastustavat tällaista kauppaa hyvin ankarasti. Myös tietyillä alueilla norsukanta on kasvanut sangen suureksi ja vähentänyt muiden eläinten (kuten kirahvien) määrää, joten norsukantaa on pienennetty, mikä tietenkin herättää erimielisyyttä eri maissa. Etelä-Afrikka, Namibia, Zimbabwe ja Botswana ovat esittäneet, että norsunluun rajoitettu kauppa sallittaisiin, mutta ehdotus ei ole ainakaan vielä toteutunut.
Ihminen on muuttanut suurimman osan Afrikan mantereesta pysyvästi norsuille elinkelvottomaksi. Suojelun suurimpiin haasteisiin lukeutuvat väestönkasvu, salametsästys ja aavikoituminen.
Norsukannan pienentymisestä nykyiseen tilaansa voidaan syyttää paljolti norsunluuteollisuutta. Arvioidaan, että nykyäänkin markkinoilla olevasta norsunluusta 80 prosenttia on hankittu laittomasti. Vuoden 1800-luvun lopun norsunluun kauppaamista rajoittavat sopimukset olivat ensimmäiset edistysaskeleet norsujen suojelemisessa. Lainsäädännön muutosten lisäksi ensimmäisen maailmansodan jälkeinen norsunluun hintojen putoaminen ja kysynnän väheneminen olivat norsujen suojelun kannalta hyvin myönteisiä tapahtumia. 1970-luvun alussa alkanut massiivinen norsunluun myynti kuitenkin muutti tilannetta paljon ja kanta putosi miljoonia yksilöitä, kunnes norsunluun myynti kiellettiin vuonna 1989. Tämä kielto oli yksi suurimmista edistysaskelista norsujen suojelemisessa. Norsuja metsästetään kuitenkin edelleen salaa, jotta Kaukoidän laittomat markkinat saataisiin tyydytetyiksi.
Afrikannorsujen kantaa ei voida kasvattaa ottamalla eläimiä eläintarhan suojiin kuten joitain lajeja, sillä afrikannorsut lisääntyvät hyvin harvoin vankeudessa. Afrikannorsukanta onkin ollut pienenemään päin Afrikan itäisissä ja läntisissä osissa. Kanta on vakaata ja kasvavaa vain eteläisessä Afrikassa.
Norsukannan valvomisessa on myös ongelmana se, että norsujen reviirit ulottuvat usein suojelualueiden ulkopuolelle, eikä norsuja voida sulkea turvalliselle suojelualueelle. Tällaisessa tilanteessa paras keino on mahdollisesti asentaa norsulle radiolähetinkauluri, joka ei vahingoita eläintä. Tavallisesti lähetin toimii joko aurinkokennoilla tai paristoilla ja se asennetaan nukuttamalla ensin norsu, jonka jälkeen siihen kiinnitetään lähetin.
Ravinto
thumb|left|275px|Afrikannorsu syömässä. Täysikasvuinen afrikannorsu tarvitsee ravinnokseen noin 10 tonnia kasveja joka kuukausi, eli yli 300 kiloa päivässä. Norsut käyttävät pääasiallisena ravintonaan heinää, pensaiden lehtiä, hedelmiä sekä puiden kuorta, lehtiä ja oksia. Lisäksi ne aterioivat usein myös vesiheinää vesistöjen lähistöllä tai uidessaan. Norsujen ravinto vaihtelee niiden elinympäristön mukaan. Esimerkiksi kahdesta lajista pienempi ja tummempi metsänorsu (L.a. cyclotis) elää trooppisella sademetsävyöhykkeellä ja hankki ravintonsa sieltä, kun taas isompi ja vaaleampi savanninorsu (L.a. africanus) elää laajemmalla ja monimuotoisemmalla alueella. Ne syövät sadekaudella heinää ja muita ruohovartisia kasveja, kuivalla kaudella piikkisten pensaiden lehtiä. Kuivuuden jatkuessa ne saattavat siirtyä suoalueille, vaikka suokasvien ravintopitoisuus ei ole kovin hyvä.
Aikuinen afrikannorsu juo päivässä noin 160–225 litraa vettä, minkä takia ne ovat riippuvaisia luotettavista juomapaikoista. Sellaista etsiessään ne voivat kulkea 500 kilometriä.
Elinkaari ja elämä laumassa
Afrikannorsu voi elää jopa 70-vuotiaaksi ja naaras saavuttaa sukukypsyyden kymmenen vuoden iässä ja ovat hedelmällisiä vielä jopa 55–60-vuotiaina. Urosnorsut saavat omia jälkeläisiään suunnilleen parikymppisinä.
thumb|300px|Afrikannorsujen muodostama lauma. Tavallisesti laumaan kuuluu noin 20–30 jäsentä, mutta joskus yksittäiset laumat saattavat liittoutua jopa 70 jäsenen ”klaaniksi”, jota vanha matriarkka johtaa. Norsujen on myös nähty kulkevan yli sadan yksilön laumoissa, mutta tätä tapahtuu yleensä vain poikkeuksellisien olosuhteiden (kuten kuivuuden tai ihmisen toiminnan) vallitessa. Norsut ovat hyvin sosiaalisia eläimiä ja ne surevat laumansa jäsenen kuolemaa. Naaraat elävät noin 20–30 yksilön laumoissa, joita johtaa vanhin naaras eli matriarkka. Kasvaessaan naarasnorsu jää äitinsä laumaan, mutta urosnorsu lähtee laumasta ja liittyy eräänlaiseen muutaman uroksen muodostamaan pienempään laumaan. Norsut ovat hyvin seurallisia eläimiä ja naaraiden ja poikasten sosiaalinen järjestäytyminen on hyvin kehittynyttä.
Norsut viestivät keskenään tietynlaisilla kutsuäänillä. Norsu pystyy muistamaan yli sadan toverinsa äänen. Kun Keniassa sijaitsevan Amboselin kansallispuiston norsujen ääniä nauhoitettiin ja sitten soitettiin norsuille saatiin tällaisia tuloksia: Norsut vastasivat tuttuihin ääniin, osittain tuttujen ääniä ne kuuntelivat ja vieraiden äänistä ne suuttuivat ja alkoivat ärsyyntyä. Norsut tunnistivat myös lajitoverinsa äänen, vaikka tämä oli kuollut muutama vuosi sitten.
Afrikannorsut ovat hyvin kiintyneitä laumaansa ja ne surevat toveriensa kuolemaa. Brittitutkimuksessa norsuille annettiin eri eläimien kalloja ja muita jäänteitä, mutta niitä kiinnostivat vain muiden norsujen jäänteet.
Lisääntyminen
Norsun kantoaika on hyvin pitkä (22 kuukautta, mikä on pisin kantoaika nisäkkäiden keskuudessa) ja tavallisesti naaralle syntyy yksi poikanen 4–13 vuoden välein. Synnytysten väli riippuu emon iästä ja alueen populaatiosta: tiheään asutuilla alueilla poikasia syntyy vähemmän.
Aikuista norsua ei uhkaa mikään muu kuin ihminen, mutta vastasyntynyt norsu voi jäädä petoeläinten saaliiksi. Koko lauma osallistuukin keskenkasvuisien suojeluun, mikäli paikalle ilmaantuu petoja.
Käytös
Afrikannorsut liikkuvat mieluiten hämärään yöaikaan, sillä silloin on kaikkein viileintä. Valoisana ja kuumana päivänä ne hakeutuvat puiden varjoihin lepäämään tai kylpevät mudassa heitellen päälleen hiekkaa. Tämän päälle heittelyn syytä ei vielä tiedetä, mutta arvellaan, että se liittyy itsensä viilentämiseen. Afrikannorsuilla on viilentämiseen myös suuret korvat.
Afrikannorsut ovat vaarallisia suuttuessaan ja siksi pedot kiertävätkin täysikasvuiset yksilöt kaukaa. Urosnorsut nahistelevat myös keskenään kuten muutkin eläimet. Ne mittelevät usein valta-asemasta, ja mitä parempi asema sitä paremmat lisääntymismahdollisuudet. Vaikka uros olisikin sukukypsä, se ei pärjää lisääntymiskilvassa ennen parinkymmenen ikää.
Norsut myös vaeltavat paljon etsien hyviä ruoka- ja vesipaikkoja. Vanha matriarkka johdattaa laumansa nuoruudessaan käyttämiensä paikkojen luo, vaikka käynnistä on kulunut jo vuosikausia. Tämän vuoksi norsuilla pitäisi olla paljon tilaa missä kulkea, mutta nykyään ahtaalle ajetut norsut joutuvat kiertämään esimerkiksi peltojen kautta talloen samalla satoa.
Norsut ovat luonteeltaan rauhallisia, joten ihmisellä ei välttämättä ole vaaraa niiden läheisyydessä – ellei sitten mene liian lähelle. Poikasiaan puolustavat norsut voivat olla hyvin aggressiivisia, eivätkä muutkaan norsut pidä lähelle tulevista tunkeilijoista.
Suhde paikalliseen väestöön
Afrikannorsujen ja ihmisten suhde on sangen monimutkainen. Monet järjestöt (kuten WWF) ja valtiot pyrkivät säilyttämään lajin elossa ja välttää sukupuuton. Toisaalta paikalliset asukkaat eivät pidä norsujen satunnaisesta tavasta ryöstellä peltoa, jolloin ne sekä syövät että tallovat ison osan sadosta.