cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MegaFon
Elokuussa 2014 kerrottiin Megafonin pääomistajan omistusrakenteen muutoksista, 10 % osuus pääomistaja UMS Holdingsin osakkeista oli siirtymässä UMS Holdingsin toimivan johdon hallintaan. Tällöin aiemman enemmistö-omistajan Ališer Usmanovin omistus UMS Holdingista putoaisi alle puoleen.
Megafonilla oli 2013 lopussa noin 33 000 työntekijää ja 70 miljoonaa tilaaja-asiakasta Venäjällä. RIAraitingin sadan venäläisen suuryritysten vuoden 2014 vertailussa yhtymä sijoittui markkina-arvoltaan 12. suurimmaksi. Yhtiön arvoksi arvioitiin 682,480 miljardia ruplaa vuoden 2013 lopussa (+52,3 % edellisvuoteen).
MegaFonin tärkeimmät kilpailijat ovat MTS ja Beeline.
MegaFonin taustalla on kesäkuussa 1993 perustettu yhtiö Luoteinen GSM. Nimi Megafon otettiin käyttöön toukokuussa 2002 Luoteisen GSM:n, Moskovan Sonic Duon, Mobicom-Centren, Mobicom-Kavkazin, Mobicom-Novosibirskin, Mobicom-Habarovskin, Mobicom-Kirovin, MSS-Povolžijen, Volžki GSM:n ja Uralski GSM:n yhdistyessä yhden brändin alle.
Lokakuussa 2017 Telia ilmoitti myyvänsä 19 prosentin osuutensa MegaFonista lähes miljardin euron kauppahintaan Venäjän kolmanneksi suurimmalle pankille Gazprombankille.
Giandomenico Basso
Giandomenico Basso (s. 15. syyskuuta 1973, Italia) on italialainen ralliautoilija. Hän kilpaili rallin EM-sarjassa kartanlukijana Lorenzo Granai. Basso on rallin EM-sarjan mestari vuosilta 2006 ja 2009 sekä IRC-sarjan mestari vuodelta 2006 ja moninkertainen Italian mestari.
Luca Rossetti
pienoiskuva|Rossetti kuvattuna vuonna 2011. Luca Rossetti (s. 24. maaliskuuta 1976) on italialainen ralliautoilija. Hän voitti rallin EM-sarjan mestaruuden kolme kertaa vuosina 2008, 2010 ja 2011, sekä Italian mestaruuden vuonna 2008.
Operoni
Operoni on DNA:n toiminnallinen jakso, jossa on läheisesti yhteen kuuluvia entsyymejä tuottavia geenejä ja niitä säätelevä operaattorigeeni. Operoneja luultiin ensin esiintyvän vain bakteereilla, mutta niitä on sittemmin löydetty myös eukaryooteilta.
Magneettihoito
Magneettihoito on näennäistieteellinen hoitomuoto ja kivunlievityskeino. Magneettihoito tapahtuu magneetein, jotka yleensä kiinnitetään ihmisen ihon lähelle, esimerkiksi rannerenkaisiin.
Magneettien terveysvaikutuksista ei ole tieteellistä näyttöä: väitetyt terveysvaikutukset ovat sekä fyysisesti että biologisesti mahdottomia, pois lukien mahdollinen plasebo-vaikutus.
J. Savolainen
J. Savolainen (oik. Janne Mikael Savolainen, s. 1971 Ruotsi ) on suomalainen rumpali, joka soittaa yhtyeissä Maj Karma ja Fast Forward. Hän on soittanut myös yhtyeessä OpuNui sekä Dr. Hamid Malekmohammadi Moeini & Unique Hazer -yhtyeessä yhdessä Häiriö Piirisen ja V.V.V.n kanssa.
Ruotsissa syntynyt Savolainen on asunut Kokemäellä kolmivuotiaasta saakka. Hän on varsinaiselta ammatiltaan sähköautomaatioasentaja ja työskentelee Harjavallan suurteollisuuspuistossa. Savolainen on ollut kunnallisvaaleissa SDP:n ehdokkaana ja kuuluu Kokemäen kasvatus- ja sivistyslautakuntaan.
Hegemone
Nykyisen nimensä kuu on saanut kreikkalaisesta mytologiasta.
S/2003 J 4
S/2003 J 4 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Pasiphaë-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2003.
S/2003 J 4 on läpimitaltaan noin kaksi kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 23 571 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 739,294 päivää. Radan inklinaatio on 147° ja eksentrisyys 0,3003.
Riihimäen Teatteri
pienoiskuva|270px|Riihimäen Teatterin sisäänkäynti vuonna 2021. Riihimäen Teatteri on Riihimäellä toimiva ammattiteatteri joka saa kunnallista ja valtiollista tukea. Riihimäen Teatteri on perustettu vuonna 1946 ja on näin ollen yksi Suomen vanhimmista ammattiteattereista omassa kokoluokassaan. Ohjelmistossa on kotimaisia ja ulkomaisia näytelmiä, nykykirjailijoiden uutuuksia ja klassikoita. Omia tuotantoja on vuosittain pari, ja lisäksi on vierailuja ja yhteistuotantoja. Teatterissa työskentelee kymmenen vakituista työntekijää.
Riihimäen Teatteri on valittu vuoden 2017 teatteriksi.
Historia
Teatteri perustettiin elokuussa vuonna 1946, jolloin se toimi Riihimäen Näyttämön nimellä. Vuonna 1955 nimi muutettiin Riihimäen Teatteriksi. Kohtalokas tulipalo tammikuussa 1976 tuhosi teatteritalon täysin. Mukana paloi myös lähes koko arkisto ja muu irtaimisto. Yksi arvokkaimmista menetyksistä oli noin 1 500 asukokonaisuutta käsittänyt puvusto.
Nykyään teatteri toimii jälleen samalla paikalla, missä se aikoinaan avasi ovensa..
Vuoden 2012 alusta Riihimäen Teatteri muuttui säätiöstä osakeyhtiöksi. Teatterin toimintaa johtaa toimitusjohtaja, jonka kanssa taiteellisia valintoja tekee taiteellinen johtaja.
Kaupunginjohtaja Sami Sulkon budjettiesityksessä vuodelle 2018 kaupungin avustus putoaa 500000 eurosta 200000 euroon. Valtion tuki on ollut 500000. Jos Sulkon budjettisuunnitelma toteutuu, teatterin toiminta lakkaa.
Kaupunki myi teatterin joulukuussa 2018 Bulevardin Teatteriyhdistykselle. Bulevardin teatteriyhdistysvastaa Aleksanterin teatterin taiteellisesta ja vierailuteatteritoiminnasta.
Bryan Singer
thumb|Bryan Singer [[San Diego Comic-Con International|San Diegon Comic-Conissa vuonna 2013.]] Bryan Singer (s. 17. syyskuuta 1965 New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja.
Bryan Singer innostui valokuvauksesta ja kaitafilmauksesta jo 11-vuotiaana ja samastui vahvasti Steven Spielbergiin. Opiskeltuaan kaksi vuotta New Yorkin School of Visual Arts -oppilaitoksessa Singer siirtyi Etelä-Kalifornian yliopiston elokuvakouluun, josta valmistui 1989. Siellä hän tapasi myös tulevan ”hovisäveltäjänsä” John Ottmanin.
Vuonna 1994 Singer perusti Bad Hat Harry Productions -tuotantoyhtiön.
2010-luvun lopulla Singeriin kohdistuvat syytökset alaikäisten teinipoikien hyväksikäytöstä voimistuivat. Hänet erotettiin elokuvan Bohemian Rhapsody (2018) ohjaajan tehtävistä, ja elokuvan viimeisteli Dexter Fletcher.
Papua (provinssi)
Papua (, aikaisemmin Irian Jaya) on Uuden-Guinean saarella sijaitseva Indonesian provinssi. Se muodostaa suurimman osan Uuden-Guinean länsiosasta, Länsi-Uudesta-Guineasta. Papuan provinssi rajoittuu idässä Papua-Uuteen-Guineaan. Papua on samalla Indonesian itäisin osa. Papuan pääkaupunki on Jayapura.
Papua on Indonesian maakunnista pinta-alaltaan suurin ja harvimmin asuttu. Provinssin pinta-ala on 319 036 neliökilometriä ja väkiluku noin 2,8 miljoonaa (vuonna 2010).
Papualla toimiva Vapaa Papua -liike on ajanut Papuan irtautumista Indonesiasta. Indonesian hallituksen ja alueen itsenäisyyttä tai liittoa Papua-Uuden-Guinean kanssa haluavien välille syttynyt Papuan konflikti aiheutti sen, että Papualle myönnettiin autonomia vuonna 2001.
Papuan provinssi kattoi koko Länsi-Uusi-Guinean alueen vuoteen 2003 asti, jolloin Jakartassa tehdyn päätöksen mukaan Papuan provinssista erotettiin sen läntisin osa, josta muodostettiin Länsi-Papua. Alueen erottaminen Papuasta on aiheuttanut vastustusta, koska se on ristiriidassa Papualle myönnetyn itsehallinnon kanssa.
Väestö
Papuan provinssissa on hyvin nopea väestönkasvu. Se johtuu osittain korkeista syntyvyysluvuista, mutta osin on syynä Indonesian valtion transmigrasi-asutusohjelma, jossa ylikansoittuneilta alueilta väestöä siirretään vähemmän asutetuille alueille. Väestönsiirrot aiheuttavat sosiaalisia ongelmia Papualla, joka on yksi Indonesian köyhimmistä alueista. Siirtolaisten myötä alueen useat alkuperäiskansat ovat jäämässä vähemmistöön omassa maassaan. Jaavalaiset siirtolaiset muodostavat suurimman yksittäisen väestöryhmän Papuan väestöstä. Alkuperäiskansoista runsasväkisimmät ovat Uusi-Guinean pohjoispuolella olevalla Biakin saarella elävät etnisesti melanesialaiset biaklaiset sekä saaren sisämaassa Baliem Valleyn alueella elävät dani- ja lani-kansat. Mikään Papuan provinssin kansallisuuksista ei muodosta selkeää enemmistöä.
Pirus
pienoiskuva|Punainen bandanahuivi on yksi jengin symboleista. Pirus on yksi Los Angelesin katujengeistä, joka perustettiin alun perin Comptonissa. Pirus on Bloods -jengin alajärjestö. Jengin tunnusvärinä on punainen. Pirus jaetaan useampiin ryhmiin eli "setteihin".
Historia
1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Comptonissa perustettiin Piru Street Boys -katujengi, joka nimettiin Piru Street -kadun mukaan. Vuoteen 1971 mennessä Pirus oli alkanut tekemään yhteistyötä Crips-jengin kanssa, mutta pian jengit ajautuivat konfliktiin keskenään. Vuonna 1972 Pirus liittoutui muiden Los Angelesissa olevien jengien kanssa, joilla oli myös ongelmia Crips-jengin kanssa. Tästä muodostui Bloods-jengi, joka levisi ympäri maata.
Hecla Island
Hecla Island on saari Winnipegjärvellä Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Winnipegjärven eteläaltaan luoteisosassa, noin 200 kilometriä pohjoiseen Winnipegistä. Saaren pinta-ala on noin 1 084 neliökilometriä, ja se on osa Hecla–Grindstone Provincial Park -luonnonpuistoa.
Saaren ensimmäiset eurooppalaisperäiset asukkaat olivat Kanadaan muuttaneita islantilaisia siirtolaisia, jotka asettuivat saarelle vuonna 1876. Siirtokunta menestyi useiden vuosien ajan, kunnes kylmät talvet, sairaudet sekä maanviljelyn ja kalastuksen kehnot tulevaisuudennäkymät synnyittivät poispäin suuntautuvan muuttoliikkeen. Saaren ainoa koulu suljettiin 1970. Saari julistettiin luonnonpuistoksi vuonna 1969 ja nimettiin Hecla–Grindstone Provincial Parkiksi 1997.
Vuonna 2008 saarella oli useita matkailukohteita, joihin kuuluivat muun muassa leirintäalue, hotelli (laajennettu 2007), hiekkarantoja, kesäasuntoja, täyden palvelun venesatama sekä 18-reikäinen golfkenttä.
Be Here Now
Be Here Now on brittiläisen rock-yhtye Oasiksen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin elokuussa 1997. Sen tuottivat yhtyeen edellisen albumin (What’s the Story) Morning Glory? tavoin tuottaja Owen Morris ja yhtyeen kitaristi Noel Gallagher. Albumia äänitettiin vuoden 1996 lokakuusta vuoden 1997 maaliskuuhun neljällä eri studiolla. Be Here Now on Oasiksen viimeinen studioalbumi, jolla yhtyeessä sen perustamisesta lähtien mukana olleet rytmikitaristi Paul ”Bonehead” Arthurs ja basisti Paul ”Guigsy” McGuigan soittavat. Albumin äänityksiä värittivät runsas huumeiden käyttö ja Gallagherin veljesten välinen riitely.
Julkaisuaikanaan Be Here Now sai sekä yhtyeen fanien että lehdistön keskuudessa positiivisen vastaanoton, mutta myöhemmin albumia on kritisoitu muun muassa sen massiivisesta äänimaailmasta ja pitkistä kappaleista. Be Here Now sijoittui ensimmäiseksi muun muassa sekä Suomen albumilistalla että yhtyeen kotimaassa. Listaykköseksi se nousi yhteensä 14 eri maassa. Yhdysvalloissa albumi ylsi Billboard 200 -listan toiseksi, joka on Oasiksen paras sijoitus Yhdysvalloissa. Britanniassa Be Here Now myi julkaisupäivänään 423 000 kappaletta, ensimmäisellä viikollaan 695 761 ja kahdessa viikossa yli miljoona kappaletta, joten siitä tuli Britannian kaikkien aikojen nopeimmin miljoona kappaletta myynyt albumi.
Be Here Now’lta julkaistiin neljä singleä, joista ensimmäinen, ”D’You Know What I Mean?” nousi listaykköseksi viidessä maassa. Albumilta julkaistiin singlenä myös kappaleet ”Stand by Me”, Britanniassa listaykköseksi noussut ”All Around the World” ja ainoastaan Japanissa julkaistu ”Don’t Go Away”, joka nousi myös Yhdysvalloissa Billboardin Hot Modern Rock Tracks -listan viidenneksi. Albumin julkaisua seurasi Be Here Now Tour -kiertue.
Äänitys
Be Here Now’n äänittäminen aloitettiin 7. lokakuuta 1996 levy-yhtiö EMI:n tunnetulla Abbey Road -studiolla, Lontoossa. Albumin tuottaja Owen Morris on kuvaillut ensimmäisen Abbey Roadilla vietetyn viikon olleen kamala kokemus. Yhtyeen jäsenet ja tuottaja Morris käyttivät tuona aikana hyvin paljon kokaiinia, ja lopulta heidät pakotettiin siirtymään studiolta pois useiden melusta johtuvien valitusten takia. Abbey Roadilla vietettynä aikana loka–marraskuussa 1996 yhtye ei saanut levytettyä yhtään kappaletta lopulliseen muotoonsa, ja äänittäjä Nick Brinnen mukaan Abbey Roadin sessioissa äänitettiin ainoastaan kappaleiden pohjaraitoja. Marraskuussa 1996 laulaja Liam Gallagher pidätettiin kokaiinin hallussapidosta, ja yhtye siirtyi toiselle studiolle.
Albumin äänittäminen jatkui marras–joulukuussa Ridge Farm -studiolla Surreyssa. Ridge Farmin äänityssessioita kuitenkin värittivät edellisen tavoin yhtyeen jäsenten ja tuottajan päihteiden käyttö sekä Gallagherin veljesten väliset erimielisyydet. Ridge Farmin äänitysten päätyttyä yhtye piti noin kuukauden mittaisen tauon ja palasi studioon vuoden 1997 tammikuussa. Tällöin albumin äänittäminen jatkui Hampsteadissa Air Studiosin tiloissa, jossa muun muassa äänitettiin albumin sinfoniaorkesteriosuudet. Albumi viimeisteltiin saman vuoden huhti–maaliskuussa Master Rock -studiolla, Lontoon Kilburnissa. Sen jälkeen tuottaja Owen Morris miksasi albumin kappaleet Orinoco-studiolla Bermondseyssa ja Mike Marsh masteroi albumin toukokuussa The Exchange -studiolla.
Musiikillinen tyyli ja kappaleet
Albumin ensimmäinen kappale ”D’You Know What I Mean?” alkaa helikopterin ja morsetuskoodin ääniefekteillä, kitarariffin muistuttaessa Oasiksen aiempaa singleä ”Wonderwall”. Yli seitsemän minuutin pituinen kappale sisältää myös samplen rumpukomppia rap-yhtyeen N.W.A kappaleesta ”Straight Outta Compton”. Kappaleessa on kuultavissa myös niin sanottu amen break. Toinen kappale, ”My Big Mouth” edustaa Oasiksen raskaampaa tyyliä, ja siinä on väitetysti jopa 30 samanaikaista kitaradubbausta. Albumin ainoa kappale, jonka on laulanut Liam Gallagherin sijaan hänen veljensä Noel, on yli seitsemänminuuttinen ”Magic Pie”. Se edustaa avauskappaleen tavoin psykedeelisempää suuntaa, ja sen osana on Britannian entisen pääministerin Tony Blairin puheesta otettu siteeraus ”There are but a thousand days preparing for a thousand years”. Kappaleen lopun jazz-vaikutteinen osuus on soitettu mellotronilla.
”I Hope, I Think, I Know” on albumin varsinaisista kappaleista lyhyin, ja Noel Gallagher on kertonut sen olleen albumilla vain tasapainottamisen vuoksi, sillä se on muita kappaleita hieman nopeatempoisempi. Kappaleen ”The Girl in the Dirty Shirt” sanoitukset kertovat Noel Gallagherin silloisesta naisystävästä, Meg Mathewsista. Kappaleen sointukulku tulee suoraan The Beatlesin kappaleesta ”Cry Baby Cry”. Kappaleessa ”Fade In-Out” slide-kitaraa on soittamassa näyttelijänä tunnettu Johnny Depp. Noel Gallagher on sanonut sen olevan hänen ensimmäinen blues-kappaleensa, ja hän on kehunut Liamin laulua kappaleessa.
”Don’t Go Away” on albumin neljäs singlenä julkaistu kappale. Noel Gallagher on kuvaillut sitä surulliseksi kappaleeksi. Albumin pisin kappale, yli yhdeksänminuuttinen ja hyvin mahtipontinen ”All Around the World” oli ensimmäisiä kappaleita, jonka Noel kirjoitti Oasikselle. Kappale on alun perin 1990-luvun alkupuolelta, mutta he eivät julkaisseet sitä aiemmin, sillä heillä ei ollut silloin varaa suureen orkesteriin. Be Here Now’lla julkaistu versio sisältää 36-osaisen orkesterin, ja sen ”na-na-na”-osuuden on sanottu saaneen vaikutteita The Beatlesin kappaleesta ”Hey Jude”. ”All Around the Worldissa” on albumin muiden kappaleiden tapaan kuultavissa useita kitaradubbauksia ja taustalaulua, jonka esittävät Noelin ja Liamin silloiset vaimot Meg Mathews ja Patsy Kensit.
Albumin on usein sanottu ”tappaneen” brittipop-ilmiön. Soundi-lehden haastattelussa vuonna 2012 Liam Gallagher kommentoi väitettä sanoen ”Oasis ei koskaan ollut mitään vitun brittipoppia. Oasis on aina ollut rockbändi. Olen ylpeä, jos tapoimme brittipopin.”
Kansikuva ja nimeäminen
Albumin kannen valokuvan on ottanut Michael Spencer Jones. Se otettiin huhtikuussa 1997 Stocks House -kartanolla Englannin Hertfordshiressa. Siinä yhtyeen jäsenet seisovat kartanon ulkopuolella erilaisten tavaroiden kanssa, ja keskellä on Rolls-Royce-merkkinen auto uima-altaassa. Rolls-Roycen upottaminen oli alun perin kitaristi Arthursin idea, ja valokuvaaja Jones on kertonut sen olleen kunnianosoitus The Who -yhtyeen rumpali Keith Moonille, mutta Noel Gallagher on myöhemmin kiistänyt väitteen. Valokuvassa on myös kalenteri, jossa lukee albumin julkaisupäivä. Aluksi kansikuvan ideana oli kuvata yhtyeen jäseniä eri puolilla maailmaa, mutta kustannussyiden vuoksi siitä luovuttiin. Albumin kansikuvan tuottamisen on kerrottu maksaneen noin 99 000 puntaa.
Albumin nimi Be Here Now on viittaus The Beatles -yhtyeen jäsenen George Harrisonin soolokappaleeseen ”Be Here Now” vuodelta 1973.
Julkaisu ja kaupallinen menestys
Be Here Now’n julkaisseen levy-yhtiö Creationin perustaja Alan McGee kutsui sitä ”täysin nerokkaaksi” ja sanoi sen myyvän 20 miljoonaa kappaletta. Oasiksen hallintayhtiö Ignition kuitenkin halusi pitää albumin julkaisun ympärillä pyörivän innostuksen mahdollisimman korkealla, ja he valvoivat materiaalin salassapitoa hyvin tarkasti. Radiosoitto oli hyvin rajattua, ennen elokuun 21. päivää 1997, jolloin tuhannet ihmiset jonottivat levykauppojen ulkopuolella albumin julkaisua. CD-levyjä oli ennakkotilattu kauppoihin ennätysmäärä, ja se myi ensimmäisenä päivänään Britanniassa yli 420 000 kappaletta. Be Here Now myi Britanniassa yli miljoona kappaletta vain 17 päivässä, ja siitä tuli Britannian historian nopeiten myynyt albumi, jonka lisäksi se sai kuusinkertaisen platinalevy-sertifikaation. Yhdysvalloissakin se myi yli miljoona kappaletta, joka oikeutti platinalevyyn. Suomessa Be Here Now on myynyt kultaa yli 26 000 kappaleen myynnillä, ja maailmanlaajuisesti sitä on myyty arviolta noin kahdeksan miljoonaa kappaletta, joka ei yltänyt kahden edellisen albumin tasolle, mutta se on Oasiksen uran kolmanneksi myydyin albumi.
Kriitikoiden vastaanotto
Ilmestymisensä aikoihin Be Here Now sai hyviä arvosteluja, ja jotkut kriitikot jopa kutsuivat albumia ”mestariteokseksi”. Tunnetun Rolling Stone -lehden kriitikko David Fricke antoi sille neljä tähteä viidestä kehuen muun muassa kappaletta ”D’You Know What I Mean?” ja yleisesti Noel Gallagherin sanoituksia. Hän kuitenkin kritisoi liian monia The Beatles -viittauksia ja yhtäläisyyksiä edelliseen albumiin. Suomalaisen Desibeli.netin arvostelija Heikki Väliniemen mukaan albumi on ”turpea, pöhöttynyt ja suuruudenhullu projekti”. AllMusicin Stephen Thomas Erlewine antoi albumille kolme ja puoli tähteä viidestä, kutsui sitä ”voitonriemuiseksi” ja kehui Liam Gallagherin laulusuorituksia. Pitchforkin kriitikko Ryan Schreiber puolestaan antoi albumille 7,9/10 pistettä sanoen ”D’You Know What I Meanin?” olevan vuoden tarttuvin kappale. Hän myös sanoi Be Here Now’n olevan hyvin samanlainen kuin edelliset albumit, mutta mahtipontisempi. Brittiläinen NME antoi sille arvostelussaan 8/10 pistettä.
Vuoden 2016 uudelleenjulkaisun vastaanotto oli vaihtelevampi. Brittiläinen Clash-lehti antoi sille 8/10 kehuen albumin singlekappaleita ja julkaisun lisämateriaaleja. Suomalainen Soundi puolestaan oli penseämpi antaen sille kaksi tähteä viidestä ja otsikoiden arvostelunsa ”Käännekohdassa suuntana alamäki – Aika ei ole parantanut Oasis-albumia”. Brittiläisen Drowned in Soundin Andrzej Lukowski antoi julkaisulle 5/10 pistettä.
Vaikutus
Muun muassa rock-yhtyeet Kasabian ja Marilyn Manson ovat kertoneet albumin tehneen merkittävän vaikutuksen heihin. Kasabianin jäsenet Tom Meighan ja Sergio Pizzorno ovat sanoneet, ettei heidän yhtyettä olisi ilman Be Here Now’ta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on sanoittanut Noel Gallagher ja tuottanut Noel Gallagher sekä Owen Morris.
Vuoden 2016 uudelleenjulkaisu
Osana Manchesterissa pidettyä Oasiksen 1990-luvun tuotantoon perustuvaa ”Chasing the Sun” -nimistä näyttelyä ja siihen liittyvää uudelleenjulkaisukampanjaa, albumi julkaistiin uudelleen kolmen levyn deluxe-versiona 14. lokakuuta 2016. Julkaisu sisältää remasteroidut versiot albumista ja seitsemän b-puolta kolmelta Britanniassa julkaistulta singleltä. Julkaisu sisältää myös Karibialla Mustiquen saarella vuonna 1996 äänitettyjen The Mustique -sessioiden demokappaleita, liveversioita kappaleista ja uuden remixin kappaleesta ”D’You Know What I Mean?”
Tuotanto
Lähteet:
Vuoden 2016 uudelleenjulkaisu
Lähde:
Salo (Asikkala)
Salo on Asikkalan kylä, josta puolet on Salonsaarta. Alueella on ollut asutusta jo kivikaudella.
HMS Terrible
HMS Terrible on ollut kahdeksan Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Ideapark
Ideapark voi tarkoittaa seuraavia:
Luettelo Vesannon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Vesannon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vesannon kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tiger Zinda Hai
Tiger Zinda Hai (suomeksi ”Tiger on elossa”) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintatrilleri, jonka on ohjannut Ali Abbas Zafar ja tuottanut Aditya Chopra. Se on jatko-osa vuoden 2012 elokuvalle Ek Tha Tiger. Päärooleja näyttelevät Salman Khan ja Katrina Kaif. Elokuvassa Tiger (Khan) ja Zoya (Kaif) joutuvat tulemaan esiin piilostaan pelastaakseen joukon panttivankeja, joita militanttiterroristijärjestö pitää vankina Irakissa.
Vastaanotto
Box Office India julisti Tiger Zinda Hain ”jymymenestykseksi”.
Patrologia
Patrologia tarkoittaa kirkkoisien ja muiden merkittävien kirkonmiesten teoksista koottuja laitoksia. Sana viittaa seuraaviin kokoomateoksiin:
Fusako Sano
Fusako Sano (佐野房子, toisinaan myös salanimellä Sachiko Yamada) on japanilainen tyttö, jonka Nobuyuki Satō (佐藤宣行) kidnappasi tämän ollessa kymmenvuotias. Fusakoa pidettiin vankina yli yhdeksän vuoden ajan (13. marraskuuta 1990 – 28. tammikuuta 2000).
Sieppaus
Neljännellä luokalla opiskellut Fusako Sano katosi 13. marraskuuta 1990 oltuaan katsomassa baseball-ottelua Sanjōssa. Poliisin mittavista etsintäoperaatioista huolimatta tyttöä ei löytynyt. Arveltiin jopa, että hänet olisi kaapattu Pohjois-Koreaan.
Hänen kaappaajakseen osoittautui Nobuyuki Satō, joka tekohetkellä oli 28-vuotias. Hän pakotti Sanon autoonsa ja piti häntä kotinsa yläkertaan vangittuna 9 vuoden ja 2 kuukauden ajan. Talo sijaitsi Kashiwazakissa, alle 200 metrin päässä lähimmästä poliisiasemasta. Sieppauspaikalle oli matkaa 55 kilometriä.
Poliisin virheet
Japanin poliisi joutui ankaran arvostelun kohteeksi Sanon löydyttyä. Poliisi tiesi Satōn olleen aikaisemmin väkivaltainen toiselle tytölle 13. kesäkuuta 1989, ja hänet oli 19. syyskuuta 1989 myös tuomittu teosta. Hänen rikosrekisterimerkintänsä kuitenkin katosi jotenkin, eikä häntä pidetty koskaan epäiltynä Sanon tapauksessa. Tämän ja muiden poliisin tekemien virheiden vuoksi, Niigatan prefektuurin poliisin pääjohtaja Kobayashi Kōji erosi 26. helmikuuta 2000.
Vammaisratsastus
Vammaisratsastus (paralympialajina pararatsastus ) on ratsastusta, jossa ratsastaja oppii ratsastamaan vamman haitan asettemien rajoitusten puitteissa ja ne huomioiden.
Axel Milliam
Axel Milliam (s. 6. toukokuuta 1994 Turku ) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut näyttelijätaiteiden kandidaatiksi lontoolaisesta koulusta.
Vammaisratsastus
Erityisryhmien ratsastuksella tarkoitetaan sellaisten henkilöiden liikuntaa, joilla on jonkin vamman, sairauden tai muun toimintakyvyn heikentymisen tai sosiaalisen tilanteen vuoksi vaikea osallistua yleisesti tarjolla oleville ratsastustunneille.
Axel Milliam
Milliam on esiintynyt Salatut elämät -saippuasarjassa vuodesta 2021 alkaen. Alun perin hän haki sarjasta toista roolia, mutta tehtyään vaikutuksen sarjan tuotantoon, hänelle tarjottiin Kristian Harjun roolia, joka kirjoitettiin suoraan hänelle.
Vammaisratsastus
Vammaisratsastaja voi halutessaan kilpailla ja päästä hyvinkin pitkälle. Kilpaileminen aloitetaan omassa seurassa ja omalla tallilla, ja tavallisen käytännön mukaan edetään aluekilpailuihin ja kansallisiin kilpailuihin. Yleisten kilpailujen lisäksi on joitakin kehitysvammaisten omia kilpailuja. Suomessa vammaisratsastajat kilpailevat kouluratsastuksessa ja Euroopassa myös valjakkoajossa. Laji (kouluratsastus yksilö- ja joukkuelajina) on kuulunut paralympialaisten ohjelmistoon vuodesta 1996. Vuonna 2000 Marita Tevali voitti pararatsastuksessa pronssimitalin Sydneyn paralympialaisissa, vuonna 2012 Katja Karjalainen puolestaan hopeamitalin Lontoon paralympialaisissa ; Karjalainen voitti myös vuonna 2010 pronssia maailmanmestaruuskilpailuissa Kentuckyssa.
Axel Milliam
Miliam sai keväällä 2023 roolin kansainvälisestä Dali-elokuvasta, jonka kuvaukset alkavat syksyllä 2023.
Vammaisratsastus
Erityisryhmille sopivia ratsastuksen muotoja ovat kouluratsastus, matkaratsastus, lännenratsastus, vikellys, esteratsastus ja valjakkoajo. Esteratsastus on kuitenkin vaikeaa esimerkiksi näkövammaisille tai henkilöille, joilla on ongelmia vartalon hallinnassa.
Axel Milliam
Yksityiselämä
Milliamilla on elokuussa 2021 syntynyt poika.
Vammaisratsastus
Vammaisratsastuksessa käytetään avustajia tarpeen mukaan. Vammaisratsastaja voi saada Kelalta korvausta, mikäli ratsastusta käytetään terapiamuotona. Suomessa useimmat tallit järjestävät vammaisratsastusta.
Vammaisratsastuksen harrastajamäärä on kasvamaan päin. Suomen Ratsastajainliiton mukaan Suomessa on noin 3 000 vammaisratsastajaa.
Torinon käärinliina
150px|thumb|Torinon käärinliina. Torinon käärinliina on Italiassa Torinossa Pyhän Johannes Kastajan katedraalissa säilytettävä pellavakangas, jossa on väitetty näkyvän ristiinnaulitun miehen hahmo. Nykyisin on vallalla käsitys, että esine on keskiaikainen väärennös, radiohiiliajoituksen mukaan noin 1300-luvulta. Jotkut kuitenkin uskovat, että kyseessä on Jeesuksen hahmo, joka on siirtynyt liinaan tämän ylösnousemuksen hetkellä.
Käärinliina
thumb|300px|left|Käärinliinan osa [[Secondo Pian kuvaamana vuodelta 1898.]] Torinon käärinliina on suorakaiteen muotoinen, kooltaan 437 × 111 cm, yhdestä kappaleesta valmistettu pellavakangas, joka on kudottu niin sanotulla kolme-yhteen-kalanruototoimikas-tekniikalla. Käärinliinan vasemmassa laidassa kulkee yksinkertaisella saumalla kiinnitetty noin 8 cm:n levyinen kaista, joka on samaa materiaalia kuin pääkangaskin. Kankaalta erottuu paljain silmin epäselvä miehen hahmo sekä etu- että selkäpuolelta. Hahmo on voimakasrakenteinen, pitkätukkainen ja -partainen, ja se on vainajan asennossa. Hahmon kädet on asetettu sukuelinten eteen. Kankaassa on punertavia läiskiä, jotka erottuvat selkeämpänä kuin itse hahmo. Niiden on esitetty olevan verta, toisaalta myös maalia, koska kyseisistä kohdista on löydetty pigmenttiä.
Hukkakaura
Hukkakauraa tavataan koko Euroopassa ja laajoilla alueilla Aasiassa. Se on levinnyt Pohjois-Amerikkaan ihmisen mukana, samoin kuin viljelty kaura.
Torinon käärinliina
Käärinliina
Käärinliinassa näkyy useassa kohdassa palojälkiä. Käärinliina vaurioitui pahoin vuonna 1532 tulipalossa sen silloisessa säilytyspaikassa Savoijin pääkaupungissa Chambéryssä. Liinan jäljet aiheutti kuumuudessa sulanut säilytysarkun hopea. Vauriojälkien säännönmukaisuus johtuu kankaan taitostavasta. Paikalliset klarissanunnat saivat tehtäväkseen korjata vauriot, minkä he tekivät muun muassa ompelemalla palojälkien taakse paikkapalat ja peittämällä koko tekstiilin nurjalta puoleltaan hollanninpalttinasta tehdyllä tukikankaalla.
Hukkakaura
Miksi vaarallinen
Hukkakaura on erittäin haitallinen rikkakasvi ja se on Suomessa luokiteltu vieraslajiksi, koska se kilpailee tehokkaasti varsinaisen viljelykasvin kanssa vedestä, ravinteista ja valosta. Koska sillä ei ole käytännössä lainkaan rehuarvoa, se aiheuttaa sadolle laadunmenetyksiä. Hukkakauran siemententuotto vaihtelee paljon riippuen kilpailusta muiden viljelykasvien kanssa. Yhdestä röyhystä tulee keskimäärin 80–90 siementä, mutta juurikasmaassa se voi tuottaa 800–900 siementä ja kaurapelloilla 50–200 siementä. ja osa siemenistä varisee maahan jo ennen sadonkorjuuta. Noin 5–10% siemenistä itää syksyllä mutta ne eivät talvehdi. Hukkakauran siemenen yleensä elinikä maassa alle kuusi vuotta. Hukkakaura leviää herkästi ympäristössään, jos sitä ei torjuta. Sen poistaminen lohkoilta vaatii huomattavasti lisätyötä viljelijältä: kitkentä hukkakauralohkoilla vaatii useita henkilöitä, jotka kitkevät kasveja juurineen; torjunta-ainekustannuksia; torjunnan jälkeistä tarkkailua on tehtävä jatkuvasti koska uusia taimettuu; ylimääräistä tarkkailua puhtailla lohkoilla; ja viljelyrajoituksia; sekä sadon laatumenetyksiä.
Torinon käärinliina
Käärinliina osana katolista pyhäinjäännöskulttia
Katolisen ensyklopedian mukaan pyhäinjäännösten palvonta oli osa keskiaikaista kansanuskoa. Myös niiden valmistaminen ja kaupustelu oli laajamittaista. Arvokkaimpia olivat Jeesukseen liittyvät esineet, kuten Jeesuksen vauva-aikainen huopa, ristin kappaleet ja muun muassa Jeesuksen esinahka, joita usea väitti omistavansa. Ensyklopedia kuvaa kirkon monesti vaivihkaisesti antaneen tällaisten reliikkien vaipua unohduksiin. Kristuksen käärinliinoiksi väitettyjä esineitä tunnetaan keskiajalta noin neljäkymmentä, mutta suurin osa niistä on tuhoutunut. Osassa oli kuvia ja osassa veritahroja. Toiset olivat kokonaan valkoisia. Arkeologi Lombatti on huomauttanut, että Vatikaani ja paavit erityisesti eivät ole väittäneet kuvaa aidoksi mutta he kuitenkin sallivat sen näytteillä pidon. Hän on syyttänyt myös liinaa aidoksi väittäviä tutkijoina esiintyviä henkilöitä näennäistieteilijöiksi, jotka eivät tunne arkeologiaa. Uskonpuhdistus suhtautui pyhäinjäännöksiin avoimen kielteisesti.
Historia
Ranskassa vanhin maininta pyhäinjäännöksestä on peräisin vuodelta 1357, jolloin käärinliina oli esillä Lireyn kaupungissa. Esineen omisti tuolloin ranskalainen ritari Geoffrey de Charny, joka järjesti pyhäinjäännöksen julkisia esittelyitä pyhiinvaeltajille ansaitakseen rahaa perustamansa Lireyn kollegiaattikirkon ylläpitokuluihin. Maininta käärinliinasta löytyy myös vuodelta 1389 olevasta asiakirjasta, jota kutsutaan piispa Pierre d’Arcisin Memorandumiksi. Memorandumissa kerrotaan käärinliinan näytöksistä pienessä Lireyn kirkossa 1300-luvun puolivälissä, ja piispa kertoo pitävänsä käärinliinaa maalattuna väärennöksenä. Memorandumin löytäjien on sittemmin kuitenkin väitetty tehneen asiakirjaan muutoksia ja lisäyksiä koskien piispan uskoa käärinliinan aitouteen.
Käärinliina pysyi de Charnyn suvun hallussa vuoteen 1453 saakka, jolloin ilman perillisiä jäänyt Geffrey de Charnyn pojantytär Margaret luovutti kankaan Savoijin herttua Ludvigille. Vastalahjaksi hän sai herttualta Varambonin linnan sekä Lyonin lähellä sijaitsevan Miribelin maatilan. Sadan vuoden kuluessa kirkon suhtautuminen Torinon käärinliinan aitouteen oli muuttunut. Kun Margaret ei suostunut luovuttamaan pyhäinjäännöstä Lireyn kaniikeille, hänet julistettiin pannaan eli kirkonkiroukseen 1459. Se tosin pian peruttiin kaniikkien havaittua käärinliinan palauttamisen mahdottomaksi.
Käärinliina sijoitettiin vuonna 1502 Ranskaan Chambéryn kaupunkiin herttuan kirkon kappeliin. Käärinliinaa alettiin näyttää yleisölle vuosittain vuodesta 1506. Kappelissa syttyi joulukuussa 1532 tuhoisa tulipalo, joka oli vähällä tuhota myös kankaan. Hopea-arkku, jossa liinaa säilytettiin säästyi kuitenkin yllättävän hyvin liekeiltä. Arkku oli sulanut yhdestä kulmastaan, ja sula metalli oli polttanut reikiä käärinliinaan. Kuva kuitenkin säilyi ehjänä. Klarissalaisnunnat ompelivat käärinliinaan takakappaleen hollanninpalttinasta ja paikkasivat vaurioituneita kohtia vuonna 1534.
Monien vaiheiden jälkeen kirkko sai tavoittelemansa pyhäinjäännöksen haltuunsa, ja se siirrettiin Torinoon 1578 osana herttua Emmanuel Filibertin suunnitelmaa pääkaupungin siirtämiseksi Torinoon. Vuonna 1694 se sijoitettiin Torinon katedraalin kuninkaalliseen kappeliin Guarino Guarinin suunnittelemaan tarkoitusta varten rakennettuun pyhäkköön. Käärinliinaa esiteltiin yleisölle ainakin vuosina 1804, 1815, 1842 ja 1868, jolloin Savoijin prinsessa Clotilde ompeli siihen uuden taustakankaan punaisesta silkistä.
Italian kuningaskunnan 15-vuotisjuhlan kunniaksi käärinliinaa pidettiin näytteillä 25. toukokuuta 1898 alkaen kahdeksan päivän ajan, ja valokuvaaja Secondo Pia pääsi ensimmäistä kertaa kuvaamaan käärinliinaa. Tulos hämmästytti, koska valokuvaus sai aikaan ”elävän näköisen” kuvan, joka näkyy käärinliinassa ainoastaan negatiivista. Toisin sanoen käärinliina itsessään on eräänlainen ”negatiivi”, josta varsinainen kuva tulee selvästi esille valokuvanegatiiveissa.
Vuonna 1902 ranskalainen vertailevan anatomian professori Yves Dalege piti Ranskan akatemiassa kohua herättäneen esitelmän käärinliinan aitoudesta. Vuonna 1931 Giuseppe Enrie pääsi kuvaamaan liinaa, jolloin sen ”negatiivinen kuva” näkyi silloisella kuvaustekniikalla entistä selvemmin. Käärinliina selviytyi toisesta maailmansodasta, mutta tuntematon henkilö yritti polttaa sen vuonna 1972. Vuonna 1983 se siirtyi virallisesti Savoijin kuningashuoneen omistuksesta katoliselle kirkolle kuningas Umberto II:n testamentin myötä.
Tieteellinen tutkimus
Sveitsiläinen kriminologi, tohtori Max Frei sai 22.–23. marraskuuta 1973 ottaa analyysia varten näytteitä varten käärinliinan pinnalta kohdista, joissa näyttää olevan verijälkiä, sekä kaksi pientä näytettä kankaasta. Hän löysi kankaasta siitepölyhiukkasia, jotka voivat olla peräisin Palestiinasta ja Turkista, mistä pääteltiin kankaan jossain vaiheessa ennen 1300-lukua olleen kyseisillä alueilla. Samana vuonna professori Gilbert Raes sai käyttöönsä kankaasta pieniä näytteitä. Ensimmäinen käärinliinatutkijoiden konferenssi järjestettiin 1977 Yhdysvalloissa.
1978 järjestetyn Torinon käärinliinan esittelyn yhteydessä yhdysvaltalainen STURP-tutkimusryhmä sai tutkia liinaa useita päiviä. Ryhmä otti siitepölynäytteitä, kuitunäytteitä ja kuvasi liinaa sen ajan uusimmilla laitteilla, muun muassa VP8-kuva-analysaattorilla, joka paljasti kankaassa olevan kuvan olevan kolmiulotteinen. STURP tuotti suuren määrän informaatiota, jota edelleenkin hyödynnetään sindonologiassa eli Torinon käärinliinaan kohdistuvassa tutkimushaarassa. John Heller ja Adam Adler väittivät jäljittäneensä näytepalasta verta. Vuonna 1984 John F. Fischer kuitenkin osoitti, että käytetyllä menetelmällä sama tulos saadaan myös temperamaalista.
Ensimmäinen radiohiiliajoitustutkimus käärinliinan iän selvittämiseksi tehtiin vuonna 1988. Radiohiiliajoituksen suorittivat samanaikaisesti Oxfordin yliopisto, Arizonan yliopisto ja ETH Zürich. Käärinliinasta otettiin näyte Torinon katedraalissa 21. huhtikuuta 1988, tutkijajoukon läsnä ollessa. Näyte oli peräisin Raesin käyttöönsä saaman näytepalan välittömästä yhteydestä Ajoituksen tulokset julkaistiin Nature-lehdessä 1989. Sen mukaan näytepala on 95 prosentin todennäköisyydellä peräisin vuosien 1260–1390 väliseltä ajalta. Vertailunäytteet otettiin nubialaisesta haudasta, jonka on arvioitu olleen 1000-luvulta, thebesläisen Kleopatra-nimisen naisen muumiosta ja pyhän Louis d’Anjoun kaavusta, jonka uskotaan olevan 1200- ja 1300-lukujen vaihteesta. Tulosten mukaan nubialaisen haudan näyte olisi peräisin ajalta 1026–1160, Kleopatran muumio olisi vuosilta 9 eaa.–78 jaa., Louis d’ Anjoun kaapu ajalta 1264–1283 ja Torinon käärinliinan näyte ajalta 1262–1384.
Jotkut väittivät ajoitusnäytteen saastuneen: mahdollisia virhelähteitä olisivat olleet bakteerit ja se, että käärinliina oli kerran pelastettu tulipalosta. Samoin näytepala voisi olla osa käärinliinaan jälkikäteen lisättyä nuorta kohtaa. Kuitenkin riittävä määrä bakteereja olisi näkynyt jo paljaalla silmällä, ja kangas oli sellaista, että sen kuiduista voitiin hyvin puhdistaa palojäljet ennen ajoittamista. Ajoituksen virheellisyys vaatisi, että 64 prosenttia kaikesta näytteen hiilestä olisi kontaminaatiota.
Raymond N. Rogers väitti vuonna 2005, että vuoden 1988 radiohiilitutkimuksessa käytetty käärinliinan näytepala ei ehkä olisi ollut osa alkuperäistä käärinliinaa. Rogers esitti keksineensä oman ajoitusmenetelmän, jolla ajoitti käärinliinan 1 300–3 000 vuotta vanhaksi ja suositti uusien radiohiilikokeiden tekemistä useilla eri näytteillä. Väitteeseen on suhtauduttu kriittisesti.
Vuonna 2009 löydettiin jerusalemilaisesta haudasta tähän mennessä ensimmäinen ajanlaskun alun aikainen käärinliina. Sen kangas oli kuitenkin kudottu eri tekniikalla kuin Torinon käärinliinan, minkä katsottiin tukevan päätelmää, että Torinon liina ei ole aito.
Pääsiäisviikolla 2013 julkaistiin Italiassa kirja Il Mistero della Sindone eli 'Käärinliinan mysteeri', jonka ovat kirjoittaneet Padovan yliopiston professori Giulio Fanti ja toimittaja Saverio Gaeta. Fanti on tutkinut samoja näytepaloja, joita käytettiin radiohiilitutkimuksessa vuonna 1988. Fanti tarkasteli kuituja infrapunan ja spektroskopian avulla. Hänen tutkimuksensa mukaan liina ajoittuisi välille 300 eaa. ja 400 jaa. ja olisi Palestiinan alueelta, ja siten se olisi Jeesuksen ajalta. Hänen mukaansa vuoden 1988 mittaukset olisivat saastuneita. Fanti ja myös Gaeta, joka on työskennellyt katolisen kirkon tiedotusvälineissä, ovat hartaita katolisia.
Vuonna 2017 Plos Onessa julkaistiin tutkimus, jonka johtopäätös oli, että liinasta otetussa kuidussa oli monivammapotilaan verta, minkä tulkittiin tarkoittava, että häntä oli kidutettu. Seuraavana vuonna Plos One veti tutkimuksen pois sen puutteellisen laadun vuoksi: Olisi tullut käyttää kontrollinäytteitä sen selvittämiseksi, oliko näytteessä todella ihmisen verta, verta ollenkaan vaiko esimerkiksi mustetta. Myös näytteen alkuperä oli jäänyt epäselväksi. Tutkimusartikkelin ensimmäinen kirjoittaja Carlino arvosteli kritiikkiä ristiretkeksi.
Journal of Forensic Sciences -lehdessä heinäkuussa 2018 julkaistussa tutkimuksessa päädyttiin siihen, että vaikka jälkien oletettaisiin olevan verta, ne ovat ristiriidassa keskenään. Osa jäljistä on sellaisia, että henkilön olisi täytynyt olla verta vuotaessaan seisaallaan. Päätelmä oli, että kuvan tekijä ei ole onnistunut lavastamaan jälkiä oikein. Liinan aitouteen uskova entinen skeptikko Juha Hiltunen on sanonut, että koe tehtiin keinoverellä, josta puuttuu muun muassa hyytymisreaktio.
Miten liinan ihmiskuva on syntynyt?
Alkuperän ja iän lisäksi liinassa olevien jälkien tekotavasta on esitetty eri arvioita. Suomessa Juha Hiltunen on esittänyt vainajakuvan syntyneen kankaan pellavakuitujen palamisen seurauksena. Kuitujen pinta on palanut karrelle, mutta sisus on vahingoittumaton. Hiltusen käsitys on, että "Huomattava yksimielisyys vallitsee kuitenkin siitä, että mikä prosessi kuvan synnyttikin, se aikaansai hapettumista, kuivumista ja konjugaatiota pellavakankaan mikrokuidun polysakkaridirakenteessa." Vuonna 2009 esitettiin niin kutsuttu koronapurkaushypoteesi. Sen mukaan vainajan sisältä tullut pallosalaman kaltainen voimakas energiapurkaus olisi polttanut jäljet, joista kuva muodostuu. Vuonna 1966 englantilainen kirjailija Geoffrey Ashe kertoi saaneensa syntymään Torinon käärinliinan kuvan kaltaista jälkeä, kun oli pitänyt kuumennettua metalliesinettä lähellä pellavakangasta. Ryhmä italialaisia tutkijoita kertoi vuonna 2009 valmistaneensa Torinon käärinliinan kopion menetelmillä, jotka olivat käytössä 1300-luvulla. He katsoivat näin osoittaneensa, että liina olisi kyetty valmistamaan keskiajalla. Luigi Garlaschellin projektin rahoitti Rationalististen ateistien ja agnostikkojen unioni. Heillä ei ollut pääsyä tutkimaan alkuperäistä Torinon liinaa.
Liinasta otetuista näytteistä on löydetty myös keskiajalla tavanomaisia pigmenttejä, mutta aitouden puolustajat ovat väittäneet niiden tarttuneen muista maalauksista.
Torinon käärinliinan merkitys matkailulle
Torinon käärinliinamuseo on suosittu turistikohde, vaikka itse liina ei ole esillä. Liinaa on kuitenkin alettu pitää näytteillä yhä useammin, muun muassa vuosina 2000, 2010 ja 2015. Joka kerta yli miljoona turistia kävi katsomassa sitä. Historian kuluessa Torinon käärinliinasta on valmistettu useita kopioita, joista vanhimpia markkinoidaan niitäkin arvokkaina pyhäinjäännöksinä. Käärinliinan moderneja kopioita ja muuta aiheeseen liittyvää rekvisiittaa on kiertänyt myös Suomessa. Väärennösten ja perättömien väitteiden esittämistä totena on kritisoitu.
Aiheesta muualla
°N, °W
Rikkitäpläorneero
Rikkitäpläorneero (Cranioleuca sulphurifera) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Rikkitäpläorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Taivallahden sotilashautausmaa
thumb|pysty=1.05|Taivallahden sotilashautausmaan säilyneitä hautakiviä, keskellä yhteisenä muistokivenä toimiva punagraniittinen obeliski. Taivallahden sotilashautausmaa eli Töölön sotilassairaalan hautausmaa oli Helsingin Etu-Töölössä vuosina 1826–1918 toiminut Venäjän keisarillisen armeijan sotilashautausmaa. Se sijaitsi nykyisen Eteläisen Hesperiankadun loppupään ympäröimällä alueella Taivallahden rannalla. Alue on nykyään pääosin puistona, joka rajoittuu Eteläiseen Hesperiankatuun, Hietakannaksentiehen, Helsingin juutalaiseen hautausmaahan ja Hiekkarannantiehen. Myös nykyinen Pyhän Nikolauksen seurakunnan hautausmaa sijaitsee Taivallahden sotilashautausmaan entisellä alueella.
Hautausmaan historia
Viaporin linnoituksessa ja Helsingin kasarmeissa palvellut venäläinen sotaväki käytti hautausmaanaan vuodesta 1809 aluksi Bulevardin varrella nykyisen korttelin nro 71 alueella ollutta laidunmaata, mutta kun tämä paikka todettiin kyseiseen tarkoitukseen soveltumattomaksi, uusi alue osoitettiin vuonna 1815 Lapinlahdesta. Siitä kehittyi nykyinen Helsingin ortodoksinen hautausmaa, joka luovutettiin vuonna 1831 neljä vuotta aiemmin toimintansa aloittaneelle Helsingin ortodoksiselle seurakunnalle.
Vuonna 1826 Taivallahdesta osoitettiin 5 500 neliömetrin alue lähellä toimineen Töölön sotilassairaalan hautausmaaksi. Sinne alettiin haudata myös pääosa Viaporin vainajista, varsinkin sen jälkeen, kun Viaporin oma merisotilassairaala lakkautettiin ja potilaat siirtyivät kaupungin venäläiseen sotilassairaalaan. Kun tila ortodoksisella hautausmaalla alkoi käydä ahtaaksi, Suomen kenraalikuvernööri määräsi vuonna 1875 ortodoksisen seurakunnan toiveiden mukaisesti, että Helsingin venäläisten varuskuntien miehistö ja aliupseerit haudattaisiin vastaisuudessa kaikki Taivallahteen. Upseerit haudattiin edelleen ortodoksiselle hautausmaalle. Koska myös Taivallahden hautausmaa oli käymässä liian pieneksi, sitä päätettiin samassa yhteydessä laajentaa noin 7 000 neliömetrillä. Laajennusosa otettiin käyttöön vuonna 1879. Myöhemmin aluetta laajennettiin vielä lisää, niin että vuonna 1885 se käsitti 20 780 neliömetriä.
Norjan metsämuseo
Museossa käy vuosittain noin 100 000 vierailijaa, ja se on kävijämäärällä mitattuna yksi Norjan suosituimmista museoista. Vuosittain elokuussa järjestettävät pohjoismaiset metsästys- ja kalastusmessut on suosittu eränkävijöiden tapahtumaviikonloppu, jossa käy yli 30 000 messuvierasta.
Taivallahden sotilashautausmaa
Hautausmaan historia
Venäläinen sotaväki poistui Helsingistä Suomen itsenäistymisen jälkeen ja lakkasi käyttämästä hautausmaata vuonna 1918. Helsingin kaupunki oli luovuttanut alueita hautausmaiksi korvauksettomalla käyttöoikeudella rajattomaksi ajaksi sillä edellytyksellä, että niitä käytettäisiin alkuperäiseen tarkoitukseensa. Koska Taivallahden sotilashautausmaan kohdalla tämän ehdon ei katsottu enää täyttyvän, alue palautettiin kaupungille vuonna 1927. Hautaaminen sinne kiellettiin vuonna 1930.
Hankaa
Hankaa on Hollolan kylä, jossa on kiinteä muinaismuisto, Linnamäen rautakautinen linnavuori. Kylä sijaitsee Etelä-Hollolassa Tennilän ja Herralan läheisyydessä, noin kolme kilometriä Herralan asemalta. Kylä jakautuu Palon, Kaivolan ja Saunalan tilakeskuksiin.
Norjan metsämuseo
Ulkoilmamuseo
Metsämuseo sijaitsee Glommajoen varrella. Museorakennuksen läheisyydessä on lasten leikkialueita, luontopolku ja metsäpalotorni. Metsämuseoon kuuluvaan Papinsaaren (Prestøya) ulkoilmamuseoon on kerätty suuri kokoelma metsätyömiesten käytössä olleita taukotupia ja majoitusrakennuksia. Papinsaaressa on myös lasten oma kalastuslampi. Glommajokeen on mahdollista hankkia kalastuslupia ja kalastaa museoalueella. Papinsaareen pääsee siltaa pitkin ja Papinsaaresta edelleen riippusiltaa pitkin Glomdalin kotiseutu- ja vähemmistökulttuurimuseoon (Glomdalsmuseet).
Taivallahden sotilashautausmaa
Hautausmaan historia
Taivallahden sotilashautausmaalle haudattiin sen toiminnan aikana arviolta noin 5 000 sotilasta. Joukossa oli ortodoksien ohella myös muihin kirkkokuntiin kuuluneita, jotka edustivat Venäjän keisarikunnan eri kansallisuuksia. Vain juutalaiset ja muslimit haudattiin omille hautausmailleen. Helsingin juutalainen hautausmaa perustettiin vuonna 1896 aivan venäläisen sotilashautausmaan viereen.
Norjan metsämuseo
Näyttelyt ja akvaario
Metsämuseossa on sekä pysyviä että vaihtuvia näyttelyitä. Museon taidegalleriassa on vuosittain 3-4 vaihtuvaa näyttelyä.
Taivallahden sotilashautausmaa
Alueen myöhemmät vaiheet ja säilyneet hautakivet
Pyhän Nikolauksen seurakunnan vuonna 1938 valmistunut Pyhän Nikolauksen kirkko ja sen ympärille samaan aikaan perustettu pieni hautausmaa sijaitsevat entisen Taivallahden sotilashautausmaan alueella. Osa sotilashautausmaan alueesta jäi vuonna 1948 rakennettujen Taivallahden tenniskenttien alle. Vuonna 2001 pääosa kentistä korvattiin paikalle rakennetulla tennishallilla.
Norjan metsämuseo
Näyttelyt ja akvaario
Pysyvät näyttelyt:
Taivallahden sotilashautausmaa
Alueen myöhemmät vaiheet ja säilyneet hautakivet
Vuonna 1992 Helsingin kaupungin rakennusvirasto ja Helsingin kaupunginmuseo kunnostivat loput alueesta puistoksi. Kunnostus tehtiin maaherra Eva-Riitta Siitosen käskystä ja sen suunnitteli arkkitehti Sakari Siitonen. Säilyneet hautakivet ja muistomerkit huollettiin ja niiden perustukset uusittiin. Kaatuneet ja paikaltaan siirtyneet kivet siirrettiin muiden luo, mutta pääosa hautakivistä pysyi alkuperäisillä paikoillaan. Sotilashautojen hautakivet muodostavat nyt kaksi ryhmää, joista Hietakannaksentien lähellä olevassa ryhmässä on 20 hautakiveä ja lännempänä olevassa toisessa ryhmässä seitsemän. Lisäksi isomman ryhmän keskelle pystytettiin muistokiveksi tenniskentän täyttömaan laidalta kaatuneena löytynyt punagraniittinen obeliskin muotoinen hautakivi, jossa ei ollut säilyneitä merkintöjä. Siihen kiinnitettiin laatta, jossa lukee ”Sotilashautausmaa 1826–1930 Militärbegravningsplats”.
Säilyneiden hautakivien joukossa on muistokivi läheisen Taivallahden ruutivaraston räjähdysonnettomuudessa 1900-luvun alussa tarkemmin tuntemattomana ajankohtana kuolleille yhdelletoista sotilaalle. Toiseen säilyneistä haudoista on haudattu neljä Venäjän armeijasta kotiutunutta puolalaista, jotka ammuttiin 12. huhtikuuta 1918 Helsingin valtauksen päivänä Tehtaankadulla lähellä Pyhän Henrikin katedraalia heidän liikkuessaan venäläisissä sotilasasuissa, vaikka he olivat Helsingissä vain läpikulkumatkalla ja aikeissa lähteä seuraavana päivänä laivalla Puolaan. Heidän muistokivessään lukee puolaksi ”Olkoon tämä vieras multa heille kepeä”. Yksi säilyneistä hautakivistä kuuluu vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen upseerisurmien yhteydessä Munkkiniemessä surmatulle venäläiselle alivänrikille.
Myös Pyhän Nikolauksen hautausmaalla on säilynyt yksi Taivallahden sotilashautausmaan alkuperäinen hautakivi, jonka kohdalle on haudattu vuoden 1906 Viaporin kapinan kukistamisen yhteydessä kuollut sotilas. Lisäksi hautausmaalla on Venäjän Helsingin-suurlähetystön tuella vuonna 2001 pystytetty pieni muistomerkki alueelle haudatuille Venäjän keisarillisen armeijan sotilaille. Sinne uudelleenhaudattiin vuonna 2002 50 vainajaa, joiden jäännökset tulivat esiin, kun entisen sotilashautausmaan alueella tehtiin rakennustöitä.