cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alkoholistiparantola Turva
Parantola Turvaa ylläpitänyt Turva-seura perustettiin 1886. Kun parantolan perustamiseen ei saatu riittävästi varoja rahankeräyksellä, seuran perustajat pastori Elis Bergroth (1854–1906), vankilan kirjanpitäjä, myöhemmin vankilanjohtaja Vihtori Nybergh (1857–1938) ja filosofian tohtori, myöhemmin professori Kaarle Krohn perustivat parantolan omilla varoillaan.
Parantola aloitti toimintansa lokakuussa 1888 Orimattilassa, jossa sille oli vuokrattu Sommarnäsin kartanon päärakennus puutarhoineen. Vuonna 1891 ostettiin parantolaa varten Yläneen kunnassa Pyhäjärven rannalla sijainnut 380 hehtaarin laajuinen Huvitus-niminen tila, joka oli ollut osa Yläneen Uusikartanoa. Parantola aloitti toimintansa Yläneellä 1892. Miehille tarkoitettuja potilaspaikkoja oli aluksi 25, myöhemmin laajennuksen jälkeen kaksinkertainen määrä. Suurin osa hoidettavista maksoi itse hoitonsa, sillä vapaapaikkoja oli varojen puutteen vuoksi tarjolla niukalti. Laitoksen lääkärinä toimi vuodesta 1894 alkaen Yläneen, Pöytyän ja Oripään kunnanlääkäri, jonka toimipaikka oli Pöytyällä.
Talousvaikeuksissa kamppaillut parantola siirtyi vuonna 1914 Raittiuden Ystävien omistukseen ja Turva-seura lakkautettiin. Vuonna 1937 Huvituksen tila siirtyi valtion omistukseen. Huvitukseen perustettiin 1. helmikuuta 1937 Yläneen alkoholistihuoltola, jolloin hoidettavana oli myös naisia. Vuonna 1943 siitä tuli Yläneen tyttökoti. Mannerheimin Lastensuojeluliiton omistama kuntoutus- ja kehittämiskeskus toimi tilalla syksystä 1994 alkaen aina vuoteen 2013 saakka.
Maksansiirto
Maailman ensimmäisen maksansiirron ihmisellä toteutti vuonna 1963 Yhdysvalloissa Thomas Starzl. Potilas eli siirron jälkeen 22 päivää. Suomessa toteutetaan vuosittain noin 50 maksansiirtoa.
Maksansiirrolle perusteita saattavat olla mm. kirroosi, sappitieatresia tai esimerkiksi myrkytyksen aiheuttama akuutti maksan vajaatoiminta. Toimenpide on mahdollinen myös, jos maksasyöpäpotilaalla on maksassa pienikokoinen kasvain eikä lainkaan etäpesäkkeitä. Myös Budd–Chiarin oireyhtymästä kärsivillä maksansiirtojen aloittaminen oli merkittävä askel tilan hoitomahdollisuuksien edistämisessä, ja potilaiden selviytymisennuste on todettu ilman maksansiirtoa huonoksi.
Maksansiirtoleikkaus kestää yleensä viidestä kahteentoista tuntiin. Maksansiirron jälkeen potilas tarvitsee hyljintää estävää immunosuppressiivista lääkehoitoa. Suomessa maksansiirtopotilaista on vuoden kuluttua elossa 80 % ja viidenkin vuoden kuluttua vielä 73 %.
Ensimmäinen yhdistetty maksan- ja munuaisensiirto tehtiin vuonna 1983. Stormie Jonesille tehtiin kaikkien aikojen ensimmäinen yhdistetty maksan- ja sydämensiirto 14. helmikuuta 1984.
Rainbow Arts
Rainbow Arts on saksalainen videopelien kehittämiseen ja julkaisemiseen erikoistunut pelitalo, jonka on perustanut Marc Ulrich vuonna 1984.
Myöhemmin sen osti Softgold/Funsoft, ja lopulta se liittyi THQ-yhtiöön vuonna 1999. 90-luvun alussa suurin osa yhtiön luovasta voimasta lähti perustamaan omia kehitysstudioitaan. Thomas Hertzler on nykyään Blue Byte Softwaren toimitusjohtajana ja Armin Gessert perusti vuonna 1994 Spellboundin.
Pelilista
Lista peleistä, jotka Rainbow Arts tuotti 1980- ja 1990-luvun aikana:
Maaperägeologia
pienoiskuva| Maaperägeologia (kvartäärigeologia) tutkii maankuoren ylintä osaa, joka on muodostunut maapallon kehityshistorian nuorimmalla kaudella, kvartäärikaudella. Jako kallioperä- ja maaperägeologiaan on Suomen geologian yliopisto-opetuksen erityispiirre, joka johtuu Suomen kallioperän ja maaperän suuresta ikäerosta.
The Swan Road
The Swan Road (ukr. Лебединий шлях Lebedinij Šljah) on ukrainalaisen black metal -yhtyeen Drudkhin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 2005. Se on musiikillisesti yhtyeen aggressiivisin ja nopeatempoisin albumi johtuen entistä särisevimmistä kitaroista ja rumpalin lisääntyneestä blast beatin käytöstä. Lisäksi albumi on synkempi kuin muut Drudkhin levyt verratessa esimerkiksi Autumn Auroran iloisempaan tunnelmaan. The Swan Roadin sanoitukset ovat kaikki ukrainalaisen runoilijan Taras Ševtšenkon teoksia.
Cdon
Lokakuussa 2021 mm. elokuvia myyvä Discshop-verkkosivusto ilmoitti lopettavansa toimintansa. Cdon hankki yrityksen toiminnan ja varaston.
Otto Metsänen
Otto Akselinpoika Metsänen (14. marraskuuta 1884 – 17. toukokuuta 1918) oli mouhijärveläinen työmies ja kunnan punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän syyllistyi miehineen ainakin yhteen murhaan, nimittäin Karkun suojeluskunnan päällikön Roope Aunion ampumiseen. Sodan lopussa hän pakeni neljän esikuntaansa kuuluneen miehen kanssa Mikkeliin, missä he jäivät lopulta kiinni eräästä syrjäisestä torpasta kesken saunomisen. Kaikki viisi tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Mikkelissä toukokuussa. Ampumisesta uutisoitiin muun muassa Uudessa Suomettaressa.
Cdon
Qliro Group
Cdon on osa Qliro Groupia. Qliro Groupiin kuuluvat muun muassa Nelly.com-vaateliike, Lekmer-lelukauppa, fitnesstukku.fi ja Room21-sisustusliike. Vuonna 2010 Qliro Groupin liikevaihto oli 2,2 miljardia Ruotsin kruunua, mikä vastaa euroissa noin 250 miljoonaa.
Carrie Fisherin filmografia
Tämä on Carrie Fisherin filmografia.
Luettelo pikkuplaneetoista: 174001–175000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 174001:stä ja päättyen 175000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
David Herman
Herman opiskeli näyttelemistä muun muassa LaGuardian High Schoolissa.
Münchenin olympiastadion
thumb|Münchenin Olympiastadion nähtynä Olympiatornista. Münchenin olympiastadion on yleisurheilu- ja jalkapallostadion Münchenin Olympiaparkissa. Se valmistui vuonna 1972 Münchenin olympialaisten päänäyttämöksi. Siinä on pelattu myös monia merkittäviä jalkapallo-otteluita, kuten vuoden 1974 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu ja EM-kilpailujen 1988 loppuottelu sekä Euroopan cupin finaalit 1979, 1993 ja 1997.
Olympialaisten jälkeen (virallinen avausottelu oli kauden 1971–1972 päätöskierroksella, ennen olympiakisoja) stadion oli FC Bayern Münchenin kotikenttä vuoteen 2005 asti, jolloin seura muutti Allianz Arenalle.
Stadionin suunnitteli arkkitehti Günter Behnisch. Olympialaisten aikaan sen katsomoon mahtui 80 000 katsojaa. Muutostöiden jälkeen katsojapaikkoja on 69 250.
Aiheesta muualla
48.17311°N, 11.54662°W
Le Chant des Partisans
Le Chant des Partisans ('Partisaanien laulu') oli suosittu laulu Vapaan Ranskan keskuudessa. Joseph Kessel ja Maurice Druon kirjoittivat ranskankieliset sanat venäläisen Anna Marlyn lauluun Lontoossa 1943. Pian sen otti käyttöönsä Ranskan vastarintaliike. Laulu oli niin suosittu, että siitä pyrittiin toisen maailmansodan jälkeen tekemään Ranskan kansallislaulua. Siitä tulikin joksikin aikaa epävirallinen kansallislaulu virallisen Marseljeesin rinnalle.
Erakkokuoriainen
Euroopan erakkokuoriaiset (Osmoderma eremita, sensu lato) muodostavat lajikompleksin, joka koostuu viidestä erillisestä kovakuoriaislajista. Aiemmin yhtenä lajina tunnettu erakkokuoriainen on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV, ja se on unionin alueella harvinainen käyttäessään elinympäristönä kookkaiden veteraanipuiden onkaloita. Harvinaisuudestaan huolimatta erakkokuoriaislajeja tavataan laajalla alueella koko Euroopassa, ja niillä on taipumus hyödyntää vanhojen lehtimetsien lisäksi myös perinne- ja kaupunkiympäristöjä.
Lajien suojelu Suomessa ja muualla Euroopassa
Suomen erakkokuoriaispopulaatio on määritetty lajiryhmän itäiseksi lajiksi Osmoderma barnabita Motschulsky, 1845, joka on kansallisesti arvioitu uhanalaiseksi kategoriassa vaarantunut (VU, vulnerable). Erakkokuoriaisen tieteellisen nimen muutos ei ole aiheuttanut muutoksia lajisuojelussa. Suomessa se on rauhoitettu laji, EU:n erityisesti suojeltava laji ja Suomen kansainvälinen vastuulaji. Koko Euroopan alueella on itäinen erakkokuoriaislaji puolestaan arvioitu silmälläpidettäväksi (NT, near threatened). Samalla tavoin lajikompleksin läntinen erakkokuoriaislaji (O. eremita) arvioidaan yhä silmälläpidettäväksi lajiksi, toisin kuin pienialaisemmilla alueilla esiintyvät lajit (O. lassallei, O. cristinae, O. italicum), joiden populaatiot on arvioitu erittäin uhanalaiseksi (EN, endangered). Kaikkia erakkokuoriaislajeja on mahdollista käyttää indikaattori- ja sateenvarjolajeina, joiden suojelulla edistetään jalopuiden onkaloiden eliöyhteisöjen säilyttämistä.
Levinneisyys Suomessa
Erakkokuoriaisen (O. barnabita) tiedetään Suomessa elävän varmuudella vain Turun seudulla, pääesiintymän sijaitessa Ruissalossa , mutta siitä on tehty löytöjä myös Turun kaupunkialueelta ja Raisiosta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) esittää Punaisen listan verkkosivuilla itäisen erakkokuoriaislajin levinneisyysalueeksi Suomessa laajan rannikkoalueen, mutta tämä oletus on osoitettu virheelliseksi lajin levinneisyyskartoituksessa. Turun esiintymä on samalla Fennoskandian ainoa itäisen erakkokuoriaislajin populaatio, koska Ruotsissa ja Norjassa elää puolestaan läntinen erakkokuoriaislaji (O. eremita), joka poikkeaa morfologian, DNA:n ja Euroopan levinneisyysalueensa osalta Suomen erakkokuoriaisesta.
pienoiskuva|upright=1.1| Toukka
Tuntomerkit
Aikuinen erakkokuoriainen on noin 2–4 cm pitkä, tumma metallinhohtoinen kovakuoriainen, jonka koiraiden erittämä feromoni tuoksuu parkitulta nahalta tai aprikoosilta. Kemialliselta koostumukseltaan feromoni on sama eurooppalaisilla, ja todennäköisesti myös euraasialaisilla erakkokuoriaislajeilla.
Elintavat
Suomessa erakkokuoriainen (O. barnabita) elää lehtipuiden, kuten tammen, lepän, vaahteran, pihlajan ja lehmuksen onkaloissa. Parittelun jälkeen naaras munii puun onkalon sisään kasautuneeseen humusmassaan (syn. puuhumus, mulmi), jossa kuoriutuvat toukat käyttävät ravintonaan runsasravinteisia kohteita. Onkaloon pudonneet kuolleet lehdet, orgaaninen lahoava materiaali ja siellä elävät bakteerit edistävät toukkien kehitystä, joka kestää keskimäärin 3–4 vuotta. Toukkien ulostamissa papanoissa tiedetään olevan huomattavan korkea ravinnepitoisuus varsinkin typen (N), fosforin (P) ja kaliumin (K) osalta, jonka takia niiden oletetaan soveltuvan ruuaksi myös muille onkaloissa eläville pieneliöille ja saproksyyleille.
Matter
Matter on Iain M. Banksin vuonna 2008 ilmestynyt tieteisromaani, joka sijoittuu Kulttuuriin.
Juoni
Sarlien kuningas Hausk murhataan. Murhan takana on hänen avustajansa tyl Loesp, joka ottaa vallan itselleen ja yrittää tappaa myös Sarlien laillisen kruununperillisen. Ferbin, laillinen kruununperillinen ja kirjan päähahmo, pelastautuu lähtemällä maanpakoon avustajansa Holsen kanssa. Ferbin pyrkii saamaan kruununsa takaisin pyytämällä apua siskoltaan, Djan Seriy Anaplialta, joka työskentelee agenttina Kulttuurin erityisolojen jaoksessa.
Kulttuurin teknologia ja käytettävissä olevat voimavarat ovat valtavasti paremmat kuin Sarlien, mutta Sarlien valtakunta sijaitsee Sursamen kehäplaneetalla, johon Kulttuurilla ei ole suoraa toimivaltaa. Kehäplaneetta on keinotekoinen planeetta, joka on jaettu tasoihin. Tasot on eristetty toisistaan, mutta niiden välillä voi kulkea tunnelikuilujen kautta. Kehäplaneetan tasot ovat erilaisia. Niissä voi olla esimerkiksi ilmakehä ja keinoaurinko. Sursamenilla tasot on pääsääntöisesti jaettu niin että teknisesti kehittyneemmät kulttuurit ovat lähempänä pintaa. Korkean tekniikan kulttuurit ovat laatineet yhteiset säännöt tasojen välisten asioiden hoitamiseen. Alempien tasojen asioihin ei pääsääntöisesti saa puuttua, mikä monimutkaistaa Ferbinin tilannetta hänen hakiessaan apua Kulttuurilta.
Tasojen välisistä säännöistä huolimatta Sarleja korkeammalla tasolla elävät Octit puuttuvat Sarlien sotaan Deldeyden kanssa. Octit antavat kuningas Huskille tekniikkaa ja informaatiota, jotta Octit pääsisivät käsiksi Deldeyden alueella sijaitsevaan muinaiseen kaivaukseen. Octit uskovat löytävänsä kaivauksista kehäplaneetan historiaa miljoonien vuosien takaa. Hausk voittaa sodan, mutta hänen avustajansa tyl Loesp murhaa hänet ja riistää kruunun Ferbiniltä. Virallisen tiedon mukaan Ferbin on kuollut, ja tilapäishallitsijana toimii Tyl Loesp kunnes Ferbinin nuorempi veli Oramen on riittävän vanha ollakseen kuningas.
Ferbin löytää pakomatkallaan Kulttuurin erityisolojen edustajia, jotka ovat kuulleet kiinnostavia huhuja kehäplaneetalta. Ferbin, Holse, Kulttuurin alus ja tekoäly nimeltään Liveware Problem, hänen avatarinsa Hippinse sekä Ferbinin sisko Djan Seriy Anaplian palaavat kehäplaneetalle tutkimaan ja syrjäyttämään tyl Loespin vallasta. Se täytyy tehdä salassa kaikilta kehäplaneetan asukeilta, joista osa on teknisesti lähes yhtä edistyneitä kuin Kulttuuri.
Adalin sulttaanikunta
Adal (, ge'eziksi አዳል ʾAdāl, ) oli islamilainen sulttaanikunta 1300–1500-luvuilla nykyisen Etiopian itäosassa ja Somalian pohjoisosassa. Sen väestö koostui seemiläisiä ja kuušilaisia kieliä puhuvista argobbista, afareista, somaleista ja muista kansoista.
Aluksi Adal oli yksi Ifatin vasalleista. Myöhemmin siitä tuli Walashma-dynastian keskusalue. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä, karjanhoitoa ja kaupankäyntiä. Pääkaupunkina toimi Dakar ja vuodesta 1520 lähtien Harar.
1400-1500-lukujen vaihteessa Adalin hallitsijat kävivät jatkuvia uskonsotia kristityn Etiopian kanssa. 1400-luvun lopusta lähtien maata hallitsivat Zeilan emiiri Muhfuz sekä Ahmad Gran, jonka onnistui valloittaa suurin osa Etiopiaa. Etiopialaiset valtasivat alueensa takaisin portugalilaisten avulla vuonna 1543. Oromot hävittivät Adalin lopullisesti 1500-luvun jälkipuoliskolla. Sen perinteiden jatkajia olivat Hararin emiirikunta sekä afarien sulttanikunnat Aussa ja Tadjoura.
Shirejoki
Shire eli Chire on noin 400 kilometriä pitkä joki Itä-Afrikassa. Se alkaa Malawin puolelta Njassajärvestä, kulkee Mosambikin keskiosien halki ja yhtyy Sambesiin. Jokilaakso on osa Itä-Afrikan hautavajoamaa.
Yläjuoksulla Liwondessa on pato, jota käytetään etenkin joen alavirran säännöstelyyn ja tulvasuojeluun. Alempana Malopen kylän ja Chikwawan kaupungin välisellä 80 kilometrin matkalla joki laskee yli 380 metriä useissa peräkkäisissä koskissa ja putouksissa. Blantyren luoteispuolella Nkulan ja Tedzanin koskiosuudet on padottu vesivoimaa varten. Chikwawan jälkeen joki virtaa rauhallisesti soistuvassa ympäristössä, joka on osa Mosambikin tasankoa.
Myös Chikwawan yläpuolisiin Kapichiran koskiin on rakennettu pato voimalaitoksineen. Uusia voimalaitoksia oli myös suunnitteilla.
Sosiaalityöntekijä
Sosiaalityöntekijä (vanha virkanimitys sosiaalitarkkaaja) on sosiaalihuollon ammattinimike, lyhennetään sos. tt. ja sos.tt. Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira myöntää hakemuksesta oikeuden harjoittaa sosiaalityöntekijän ammattia laillistettuna ammattihenkilönä henkilölle, joka on suorittanut Suomessa ylemmän korkeakoulututkinnon, johon sisältyy tai jonka lisäksi on suoritettu pääaineopinnot tai pääainetta vastaavat yliopistolliset opinnot sosiaalityössä. Sosiaalityöntekijän ammatissa voi samassa tehtävässä toimia enintään vuoden ajan sosiaalityöntekijän ammattiin opiskeleva henkilö (tai soveltuvan maisterin tutkinnon suorittanut henkilö), joka on suorittanut hyväksytysti sosiaalityön aineopinnot ja käytännön harjoittelun. Opiskelija toimii ammattiin valmistuneen sosiaalityöntekijän johdon ja valvonnan alaisena.
Kuntien sosiaalitoimistoissa kaikki asiakaspalvelua hoitavat työntekijät eivät ole sosiaalityöntekijöitä, vaan esimerkiksi etuuskäsittelijöitä tai muita sosiaalihuollon ammattilaisia, joilta vaaditaan soveltuva ammattitutkinto tai muu soveltuva koulutus tai he voivat olla sosiaaliohjaajia, joilta vaaditaan soveltuva ammattikorkeakoulututkinto, kuten esimerkiksi sosionomi tai yhteisöpedagogi.
Sosiaalityöntekijän työnkuva
Sosiaalityöntekijä työskentelee sosiaalihuollon asiakaspalvelu-, asiantuntija- tai johtotehtävissä.
Sosiaalityöntekijä vastaa sosiaalityön ammatillisesta johtamisesta sekä yksilöiden, perheiden ja yhteisöjen sosiaalisen tuen ja palvelujen tarpeeseen vastaavasta sosiaalityön asiakas- ja asiantuntijatyöstä sekä sen vaikutusten seurannasta ja arvioinnista. Työ sisältää muun muassa palvelutarpeen arviointia ja tuen tarpeisiin vastaavien palveluiden järjestämistä.
Sosiaalityöntekijän kelpoisuutta edellytetään henkilöltä, jonka tehtävänä on :
Kasvatus- ja perheneuvolan sosiaalityöntekijä tutkii ja hoitaa lasten ja nuorten kehitykseen ja perheen vuorovaikutukseen liittyviä ongelmia sosiaalityön ja psykoterapian menetelmiä käyttäen. Tehtäviin saattaa kuulua perheasioiden sovittelua avioerotilanteessa.
Sosiaalityöntekijän työnkuvassa korostuu sosiaalisia ongelmia ehkäisevä, vähentävä tai poistava asiantuntijatyö, jota tehdään yksilöiden, perheiden, yhteisöjen ja rakenteiden tasolla. Sosiaalityön perustana ovat ihmisoikeudet ja yhteiskunnallinen oikeudenmukaisuus. Sosiaalityöntekijän työlle on ominaista suuri vastuu yksilöä koskevassa ja taloudellisesti merkittävien päätösten teosta ja yhteistoiminta usean eri ammattiryhmän kassa. Sosiaalityöntekijä antaa lähialojen työntekijöille asiantuntija-apua, neuvontaa ja lausuntoja. Tehtäviin kuuluu myös tutkimus- ja kehittämistyötä, yhteiskunnallista vaikuttamista ja tiedottamista. Tavoitteena on luoda, palauttaa ja ylläpitää ihmisten omaehtoisen selviytymisen, hyvän elämänlaadun ja elämänhallinnan edellytyksiä, ehkäistä syrjäytymistä, tukea asiakkaiden myönteisiä elämänvalintoja sekä täysivaltaista yhteiskunnan jäsenyyttä. Vahvalla sosiaalityöllä voidaan varmistaa se, että myös kaikkein vaikeimmassa asemassa olevat ihmiset, jotka eivät välttämättä osaa itse apua pyytää, saavat tarvitsemansa avun ja tuen.
Hallinnollisissa tai johtavissa tehtävissä toimiva sosiaalityöntekijä suunnittelee, johtaa ja ohjaa sosiaali- ja terveystointa tai sen osa-alueita ja eri palveluja.
Sosiaalityöntekijä ottaa asiakkaita vastaan toimistossa, mutta tekee myös kotikäyntejä. Perinteisen asiakastyön lisäksi työhön voi kuulua asiakasryhmien kanssa työskentelyä sekä työryhmissä ja projekteissa toimimista. Sosiaalityöntekijän työ on useimmiten päivätyötä, mutta siihen voi kuulua päivystyksiä ja iltavastaanottoja.
Sosiaalityö tutkimusalana
Sosiaalityössä tutkitaan ihmisten toiminnan ja jokapäiväisen selviytymisen edellytyksiä, arkielämän jatkuvuuksia ja katkoksia, sosiaalialan ammatteja ja instituutioita sekä alan monimuotoista vapaaehtoistoimintaa. Tavallisia analyysin kohteita ovat esimerkiksi yhteisöt, perheet, ihmisen eri ikävaiheet ja niihin liittyvät arjen kysymykset, yksilöiden muuttuvat identiteetit, sosiaalialan historia ja koulutus sekä sosiaalipalvelujen ja -työn arviointi. Sosiaalityö on niin sanottu soveltava tutkimusala, jolla sovellettavat ajattelutavat nojaavat yhteiskunnallisia ilmiöitä, sosiaalisia ongelmia ja ihmisten hyvinvointia sekä myös kestävää kehitystä koskeviin teorioihin, käsityksiin ja tulkintoihin. Sosiaalityön tiedepohja on näin ollen monialainen ja se rakentuu pääasiassa yhteiskunta- ja käyttäytymistieteellisten teorioiden perustalle. Sosiaalityön yhteiskunnallinen tehtävä on määritelty esimerkiksi puutteellisten sosiaalisten olojen ja vaikeiden elämäntilanteiden parantamiseksi sekä vähävoimaisten yksilöiden ja ryhmien toimintaedellytysten, osallisuuden ja elämänotteen vahvistamiseksi. Tämä tehtävä on usein se kehys, jonka kautta sosiaalityön tutkimusintressit tavalla tai toisella suodattuvat poiketen siten emotieteiden tehtävänasettelusta. Mitään täsmällisiä rajauksia eri tieteenalojen tutkimusotteiden välillä ei käytännössä nykyään ole, eikä niitä myöskään ole tarkoituksenmukaista pyrkiä keinotekoisesti laatimaan. On tavallista, että sosiaalityön tutkijoiden yhteistyökumppaneihin kuuluu monien erilaisten tieteenalojen edustajia.
Ispartan maakunta
Maakunta sijaitsee Välimeren alueella. Maakunta on jaettu 13 piirikuntaan; Aksu, Atabey, Eğirdir, Gelendost, Gönen, Isparta, Keçiborlu, Şarkikaraağaç, Senirkent, Sütçüler, Uluborlu, Yalvaç ja Yenişarbademli.
Aiheesta muualla
37.95667°N, 30.96083°W
Dr. Robotnik’s Mean Bean Machine
Dr. Robotnik’s Mean Bean Machine on Segan japanilaisesta, tetris-tyylisestä Puyo Puyo -pelistä muunneltu versio, joka julkaistiin vuonna. Peli kuuluu Sonic the Hedgehog -pelisarjaan, mutta perustuu miljööltään ja hahmoiltaan Adventures of Sonic the Hedgehog -piirrossarjaan. Sonic itse ei esiinny pelissä.
Juoni
Tri. Robotnik aikoo muuttaa kaikki Beansvillen papuolennot aivottomiksi robottiorjikseen omiin pahoihin tarkoituksiinsa. Hän on rakentanut 12 robottia saadakseen käsiinsä kaikki Beansvillen pavut, jotta saisi robotisoitua koko Beansvillen. Suunnitelma näyttää onnistuvan enemmän kuin hyvin, kunnes Beansvilleen saapuu muukalainen.
Pelin kulku
Pelissä on tarkoitus muodostaa vähintään neljän "pavun", puyon, rykelmiä. Kun neljä samanväristä papua koskettavat toisiaan, ne katoavat, ja vastustajan puolelle putoaa "pakolaispapu", musta puyo. Pelissä on tarkoitus aiheuttaa mahdollisimman monta ketjureaktiomaisesti katoavaa papurykelmää. Tällöin vastustajalle putoaa suuri määrä pakolaispapuja jopa parin vuoron ajan. Peli loppuu, kun joko pelaajan tai tietokoneen (tai vastapelaajan) "vankila" täyttyy niin, ettei sinne mahdu enempää. Vastustajien nopeus ja vaikeustaso nousee kenttä kentältä, kunnes lopulta kohdataan tri. Robotnik itse.
Peli on julkaistu Segan eri alustoille, kuten Sega Mega Drivelle ja Sega Game Gearille. Pelissä ovat robotit Arms, Frankly, Humpty, Coconuts, Davy Sprocket, Skweel, Dynamight, Grounder, Spike, Sir Fuzzy-Logik, Dragon Breath ja Scratch. Roboteista Scratch, Grounder ja Coconuts ovat pääosassa Adventures of Sonic the Hedgehog -animaatiossa, mutta myös muu joukko näkyy muutamassa jaksossa.
Shadow of the Moon
Shadow of the Moon on renessanssiyhtye Blackmore’s Nightin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1997.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sovittanut Ritchie Blackmore ja Candice Night, ellei toisin mainita.
Leena Erkkilä
Leena Inkeri Erkkilä (o.s. Oksanen; 27. elokuuta 1930 Pieksämäki – 28. joulukuuta 2020 Vantaa ) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Erkkilän tuotanto käsittää 20 lähinnä lapsille suunnattua kirjaa: etupäässä satuja, lastenrunoja ja lastennäytelmiä.
Erkkilä syntyi Pieksämäellä ja opiskeli Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa ja Helsingin yliopistossa. Hänen runonlaulaja Matroona Kyyröstä käsittelevä tutkielmansa julkaistiin Kalevalaseuran vuosikirjassa vuonna 1956. Hän työskenteli pitkään kansa- ja peruskoulunopettajana Vihdissä ja Helsingissä.
Erkkilän ensimmäinen kirjajulkaisu oli satukokoelma Kukkutimurusia, joka ilmestyi 1968. Hän avusti lukuisia lehtiä pakinoin, artikkelein ja kannanotoin.
Nununu
Nununu (oik. Tia Fredrika Nylander s. 1987) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän säveltää ja sanoittaa kappaleensa itse.
Paul Rudolph
Paul Rudolph (s. 1947 Kanada) on kanadalaismuusikko, joka ehkä parhaiten muistetaan Pink Fairies- ja Hawkwind-yhteyksistä.
Rudolph muutti Englantiin 1960-luvun lopulla ystävänsä suosituksesta ja liittyi Mick Farrenin Deviants-yhtyeeseen kitaristiksi. Farren sai kuitenkin potkut omasta yhtyeestään ja jäljelle jääneet jäsenet perustivat Pink Fairies -yhtyeen. Fairies sai suurta suosiota vaihtoehto- ja underground-piireissä ja Rudolph oli mukana kahden levyn ajan, kunnes erosi vuonna 1972.
Tämän jälkeen hän työskenteli mm. Brian Enon ja Robert Calvertin projekteissa ja vuoden 1975 toukokuussa hän liittyi pikahälytyksellä Hawkwindiin juuri potkut saaneen Lemmy Kilmisterin tilalle basistiksi. Rudolph pysyi yhtyeessä yhden albumin ajan. Vuoden 1976 lopulla yhtyeen tila kiristyi musiikillisten erimielisyyksien takia ja Rudolph sai potkut yhdessä rumpali Alan Powellin ja Nik Turnerin kanssa.
Rudolph ja Powell perustivat tämän jälkeen lyhyeksi jääneen Kicks-yhtyeen ja Rudolph soitti vielä Mick Farrenin ja Brian Enon albumeilla kunnes palasi Kanadaan 1970-luvun lopulla.
Viime vuosina Rudolph on työskennellyt kilpapyöräilyn parissa ja paria Fairies-muusikko Twinkin kanssa 1990-luvulla tehtyä albumia lukuun ottamatta hän ei ole ollut mukana musiikkimaailmassa.
Aiheesta muualla
Artikkeli Momentum-lehden kotisivuilla
Shadows Fall
Shadows Fall on vuonna 1995 perustettu metalcore -yhtye Massachusettsista, Yhdysvalloista.
Muuta
Shadows Fall esiintyi The Black Crusade -kiertueen kanssa Suomessa 13. ja 14.12. 2007. Muut esiintyjät olivat Machine Head, Arch Enemy, DragonForce ja Trivium.
Shadows Fallin kappale The Light That Blinds on julkaistu pelissä Guitar Hero 2
Jendouba Sport
Jendouba Sport on tunisialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1922. Sen kotistadionina toimii Stade Municipal de Jendouba, joka sijaitsee Jendoubassa. Joukkue pelasi ensi kerran Tunisian pääsarjassa kaudella 2005–2006.
Luettelo itsenäisten valtioiden lipuista
Tämä on luettelo itsenäisten valtioiden lipuista. Valtioiden, joiden poliittinen asema on kiistanalainen, liput on lueteltu muiden valtioiden lippujen jälkeen.
Kiistanalaiset alueet
Alla on lueteltu niiden valtioiden, alueiden tai poliittisten yksikköjen liput, joita ei ole yleisesti tunnustettu itsenäiseksi tai joita kaikki ympäristön valtiot eivät ole tunnustaneet, mutta jotka ovat joidenkin valtioiden tunnustamia tai ovat joko ainoastaan de facto tai de jure -itsenäisiä.
VL Pyry
VL Pyry oli Valtion lentokonetehtaan suunnittelema ja valmistama yksimoottorinen kaksipaikkainen harjoitushävittäjä. Pyry muodosti Suomen ilmavoimien jatkokoulutuksen perustan esittelystään vuonna 1941 aina 1950-luvun puoliväliin, jolloin sen korvasi Valmet Vihuri. Pyry oli lento-ominaisuuksiltaan vaativa kone etenkin kärkisakkaustaipumuksensa takia, minkä seurauksena konetyypillä sattui sen käyttöaikana useita onnettomuuksia, jotka johtivat 28 koneen tuhoutumiseen ja 27 lentäjän kuolemaan.
Suunnittelu ja prototyyppi
Pyryn kehityksen taustalla oli hävittäjäkoneiden harppauksittain 1930-luvun aikana noussut suorituskyky, minkä seurauksena lentäjäkoulutus alkoi vaatia alkeiskoulukoneen lisäksi kehittyneempää harjoitushävittäjää. Valtion lentokonetehdas teki alustavan ehdotuksen 240 hevosvoiman Argus As 10 -V8-moottorilla varustetun ”hävittäjäkoulukoneeksi” kutsumansa konetyypin suunnittelusta vuonna 1937. Tarjous tehtiin saman vuoden syksyllä 100 000 markan hintaan. Koneeseen valittiin 365 hevosvoiman Wright R-975 Whirlwind -tähtimoottori, jolla varustettuna koneen suurimmaksi nopeudeksi ennustettiin 330 kilometriä tunnissa vaakalennossa.
Ilmavoimien esikunta tilasi konetyypin suunnittelun lokakuun 1937 lopulla, ja suunnitteluprojektin sai hoidettavakseen Arvo Ylinen apunaan Torsti Verkkola ja Martti Vainio. Saman vuoden joulukuussa konetyyppi sai nimen Pyry. Prototyypin tuotantoa alettiin valmistella marraskuussa 1938, ja puolustusministeriö tilasi koneen joulukuussa 750 000 markalla. Prototyyppiin valittiin suunnittelun alkuvaiheista poiketen tehokkaampi 420 hevosvoiman Whirlwind-tähtimoottori.
Sarjavalmistus
Ilmavoimien esikunta teki toukokuun 1939 alulla alustavan tilauksen 40 Pyrystä 14 miljoonan markkan yhteishintaan, mikä tarkoitti 350 000 markkaa koneelta. Sarjakoneisiin tehtiin joukko muutoksia PY-1-prototyypistä saatujen kokemusten perustella. Muutoksia listattiin 66, ja niistä merkittävimmät kohdistuivat sivu- ja korkeusperäsimiin. Lentokonetehdas esitti ilmavoimien esivoimille vielä lisäksi lokakuussa 1939 moottoripukin pidennystä 15 senttimetrillä koneen pituusvakauden parantamiseksi. Esikunta suostui ehdotukseen, ja Pyryn tuotannon valmistelut pääsivät alulle.
Syyskuussa 1939 syttynyt toinen maailmansota jäädytti merkittävän osan Pyryn ulkomaille suunnatuista osahankinnoista, ja esimerkiksi koneen paineilmalaitteet jäivät kokonaan tulematta. Lentokonetehdas kehitti puuttuville osille omat korvikkeensa keväällä 1940. Koneen rakennusta vaivasi osapuutteiden lisäksi tiettyjen yleisraaka-aineiden, kuten teräksen ja duralumiinin, vaikeutunut saatavuus.
Sarjatuotantoa oltiin vasta valmistelemassa, kun lentokonetehdas määrättiin hajasijoitettavaksi syksyllä 1939. Konetyypin runkotyöt sijoitettiin Viialaan ja siipi-, sekä potkurityöt Kylmäkoskelle. Runkojen ja siipien valmistus tyrehtyi lähes alkuunsa kummallakin paikkakunnalla. Sarjatuotantotöiden tilannetta selvitettiin ilmavoimien esikunnalle kirjeessä elokuussa 1940. Tuotantoa varten tarvittuja varusteita ja raaka-aineita puuttui edelleen, ja Pyry-sarja oli asettunut pitkän aikaa kiireellisyyden suhteen tehtävien häntäpäähän. Ongelmista huolimatta tehdas arvioi saavansa ensimmäisen sarjakoneen valmiiksi marraskuussa 1940 ja koko sarjan seuraavan vuoden maaliskuun loppuun mennessä.
Syyskuun 1940 puolivälissä Pyryjä oli rakenteilla 20. Ensimmäinen kone vietiin tehtaan pääkonttorin käskystä lähes aikataulussa läpi ja lastattiin junaan toimitusta varten 23. marraskuuta 1940. Seuraava kone, PY-3, valmistui joulukuussa 1940. Tuotanto kiihtyi alkuvuodesta, ja tammikuussa 1941 oli toimitettu jo yhdeksän Pyryä. Helmikuussa koneita valmistui kaksi joka viikko. Viialan käyttö Pyryn tuotannossa päättyi huhtikuussa 1941, jolloin suurin osa konesarjasta oli jo toimitettu. Huhtikuun jälkeen tehdas toimitti vielä neljä konetta toukokuussa ja viimeiset kaksi kesäkuussa. Sarja oli myöhässä tilaushetkellä määritetystä aikataulusta noin puoli vuotta, ja sen kustannukset olivat nousseet kokonaisuudessaan noin viidellä miljoonalla markalla. Konekohtaiseksi hinnaksi tuli lopulta noin 484 000 markkaa, ja yhden sarjakoneen valmistukseen kului keskimäärin noin 11 750 tuntia.
Myöhemmät modifikaatiot
thumb|Pyryjä [[Vesivehmaan lentokenttä|Vesivehmaalla kesäkuussa 1943. Kuvan etualalla oleva kone on trapetsisiivellä varustettu PY-24.]] Kärkisakkausongelman ratkaisemiseksi Pyryyn suunniteltiin vuoden 1940 lopulla ”BW-tyyppinen” trapetsisiipi. Uudella siipikonstruktiolla oli tarkoitus tehdä rakenteellisia kokeita VL Myrsky -hävittäjää varten. Siipi asennettiin kaikkiaan neljään koneeseen (PY-1, -24, -32 ja -37). Trapetsisiipi paransi Pyryn sakkausominaisuuksia, mutta heikensi samalla pituusvakautta. Koesiivistä luovuttiin kaikissa muissa koneissa PY-1:tä lukuun ottamatta, jossa niitä käytettiin koneyksilön käytöstä poistumiseen saakka. Muissa koneissa tyydyttiin marraskuussa 1941 Viljo Rekolan ehdotuksesta asennettuihin siivenkärkien solarakoihin.
Konetyyppi joutui lentokieltoon maaliskuun lopulla 1942 hajonneiden peräsintukien takia. Ongelma ratkaistiin muuttamalla yksiosaiset tuet kaksiosaisiksi V-tuiksi, mikä taas vastaavasti pahensi koneen peräpainoisuutta. Painopisteen ongelmat ratkesivat lopullisesti vasta vuonna 1944, kun moottoripukkia jatkettiin 16,5 senttimetrillä ja koneen akku siirrettiin ohjaamon takaa tuliseinään.
Prototyypin koelento-ohjelma
Prototyyppi saatiin valmiiksi ja ensilento suoritettiin aikataulussa 29. maaliskuuta 1939 Pyhäjärven jäältä. Koneen ensilennon lensi Jorma Visapää, jonka jälkeen koneella lensivät keväällä läpi viedyn koelento-ohjelman aikana Koelentueen lentäjät lentomestari Heiskala ja kapteeni Ehrnrooth. Koelennoista jäänyt yleisvaikutelma oli positiivinen, mutta konetta lentäneet löysivät siitä myös paljon parannettavaa. Kehittämistä tarvitsevina piirteinä nähtiin esimerkiksi koneen vakaus, yliherkkä ohjaus ja Handley-Page-solakoista huolimatta esiintynyt pyrkimys kärkisakkaukseen. Solakot poistettiin hyödyttöminä prototyypistä jo koelentovaiheessa.
Aktiivikäyttö
pienoiskuva|PY-4 lennolla Vesivehmaalla joulukuussa 1941. Ensimmäinen sarjakone, PY-2, luovutettiin Tampereella lentovarikolle tammikuussa 1941 ja viimeinen, PY-39, saman vuoden kesäkuussa. Pyryjä käyttivät pääasiassa täydennyslentolaivueet ja lentosotakoulu. Sotien jälkeen jäljellä oli 25 konetta, jotka pysyivät maassa syyskuusta 1944 elokuuhun 1945 kestäneen Valvontakomission asettaman lentokiellon takia.
Pyryn oli ensiarvoisen tärkeä rooli ilmavoimien hävittäjälentäjäkoulutuksessa, vaikka kone olikin vaikea lennettävä loppuun saakka erilaisista parannuksista huolimatta. Kokeneemmat lentäjät pitivät Pyryä erinomaisena taitolentokoneena sen keveiden ohjainten ansiosta.
Konetyypin 56 600 lentotunnin aikana konekannasta tuhoutui 68 prosenttia, 28 kaikkiaan 41 koneesta. Onnettomuuksissa kuoli 27 henkilöä. Pyryillä koulutettiin kaikkiaan noin 700 lentäjää.
Museokoneet
thumb|VL Pyry [[Suomen ilmailumuseossa Vantaalla marraskuussa 2010.]] Koneyksilöt PY-1 ja PY-35 olivat vuonna 2010 Keski-Suomen ilmailumuseossa Tikkakoskella ja PY-27 Suomen Ilmailumuseossa Vantaalla.
Rakenne
Pyryn siipi oli puurakenteinen ja vaneripinnoitteinen. Runko ja ohjainpinnat olivat teräsputkirakenteiset ja kangas- sekä kevytmetalliverhoillut.
Vild Music
Artistit
Nykyiset artistit
Edelliset artistit
Lähde:
Hutteriitit
pienoiskuva|Hutteriittinaisia käsittelemässä [[maissisatoa.]]
Anna-Liisa Haakana
Anna-Liisa Haakana (o.s. Liste; s. 31. tammikuuta 1937 Rovaniemi) on suomalainen kirjailija. Haakanan kirjojen taustalla on usein pohjoisen elämäntapa ja pohjoinen luonto.
Hutteriitit
Hutterismi eli huterilaisuus on protestanttiseen tunnustuskuntaan kuuluva kristillinen ryhmä, joka on mennoniittien ja amishien tavoin anabaptistinen.
Anna-Liisa Haakana
Haakana kirjoitti ylioppilaaksi Rovaniemellä ja opiskeli sanomalehtioppia ja kirjallisuutta Tampereen yliopistossa. Hänen esikoisteoksensa oli Porokylän porukan kesä (1978). Ensimmäiset kirjansa Haakana kirjoitti omille lapsilleen iltalukemisiksi. Haakanan tuotantoon kuuluu muun muassa nuorille suunnattu romaani Ykä yksinäinen (1980), josta kirjailija sai valtion kirjallisuuspalkinnon. Hänelle myönnettiin myös Anni Swan -mitali 1982. Vuonna 2007 Haakanan Ykä Yksinäinen sai myös Kirjapöllö-palkinnon. Haakanan kirjoja on käännetty ruotsiksi, tanskaksi ja norjaksi. Vuonna 1999 Haakanalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Hutteriitit
Hutteriitit elävät äärimmäisen yhteisöllistä elämää Lounais-Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Hutteriittien lukumäärä on noin 42 000. Äidinkielenään he puhuvat saksan murretta.
Anna-Liisa Haakana
Haakana asuu Sodankylässä. Hänen aviopuolisonsa oli kirjailija Veikko Haakana (k. 2018). Heillä on kaksi lasta.
Hutteriitit
Jokainen hutteriitti elää maatalousyhteisössä, syö yhteisön ruokasalissa, peseytyy yhteisissä pesutiloissa ja asuu talossa, josta kullekin perheelle annetaan huoneet tarpeen mukaan nukkumista varten. Samaa sukupuolta olevat hutteriitit pukeutuvat hyvin samankaltaisiin vaatteisiin. Yksilön elämä on hutteriittiyhteisössä muutenkin rajoitettua: ”Mitä vähemmän vapauksia ihmisellä on, sitä turvallisempaa elämä on.”
Ajatuksena oli luoda yhteisö, jossa yksilöt toimisivat oman etunsa unohtaen kuin mehiläiset. Poikkeamista yhteisistä normeista rangaistaan ankarasti. Evolutiivisen uskontotieteen tutkija D. S. Wilson kutsuu tällaista yhteisöä ”superorganismiksi”.
Oppi
Hutteriittien opin mukaan kristityn tulee nöyrtyä Jumalansa edessä ja jättäytyä Jumalan armon varaan. Kristitty myös luopuu yksityisestä omaisuudesta ja liittyy yhdessä muiden kristittyjen kanssa kommunistiseen yhteisöön, Bruderhofiin. Itsensä kieltämistä ja Jumalan armoon jättäytymistä kutsutaan ”Gelassenheitiksi”. Kun ihminen luopuu itsestään, hänestä tulee Jumalan instrumentti.
Historiaa
Hutterismi syntyi 1500-luvulla osana sitä laajaa uskonnollista liikehdintää, jota protestanttisessa perinteessä kutsutaan uskonpuhdistukseksi. Katolinen kirkko ja luostarit olivat rikastuneet, ja näin niiden katsottiin hylänneen alkukristillisyyden köyhyyden vaatimuksen.
pienoiskuva|Jacob Hutter.
Hutterismi – ja anabaptismi yleensä – joutui nopeasti ristiriitaan sekä katolisen kirkon että muiden protestanttisten kirkkojen kanssa. Monet anabaptistit kuolivat marttyyreina. Anabaptismi sai kannatusta varsinkin käsityöläisten, mutta myös taiteilijoiden ja tiedemiesten keskuudessa.
Hutterismin voi katsoa syntyneen vuonna 1528, kun joukko anabaptisteja siirtyi yhteisomistukseen paetessaan Nikolsburgista Määrin Austerlitziin. Liikkeen johtoon nousi Jacob Wiederman. Kaksi muuta tärkeää hahmoa liikkeen synnyssä olivat Jacob Hutter, joka kärsi marttyyrikuoleman roviolla Innsbruckissa 1536, ja Peter Riedeman, joka vietti yhdeksän vuotta elämästään vankiloissa, mutta kuoli kuitenkin luonnollisesti työskenneltyään sitä ennen liikkeen johtajana noin 27 vuotta.
Ensimmäinen Bruderhof perustettiin Austerlitziin. Aluksi määriläiset olivat tyytyväisiä ahkeriin hutteriitteihin, jotka toimivat käsityöläisinä, maanviljelijöinä ja perustivat kylpylöitä. Hutteriittien määräkin oli noussut 20 000:een. Ilmeisesti hutteriittien varakkuus alkoi synnyttää kateutta ja vihaa väestön keskuudessa ja asevelvollisuudesta kieltäytyminen taas vihaa vallanpitäjien keskuudessa. Liikkeen jäsenet eivät myöskään suostuneet maksamaan sotatarkoituksiin käytettäviä veroja, mutta nämä verot otettiin väkisin heidän karjastaan. Kolmikymmenvuotinen sota ja sodan mukana tuomat vainot pakottivat lopulta hutteriitit pakenemaan Määristä Slovakiaan ja Transilvaniaan. Tällöin eräs kartanpiirtäjä arveli heidän lukumääränsä olleen noin 70 000, mutta kyseistä lukua on pidetty liian korkeana. Vainot kuitenkin jatkuivat – hutteriitteja vangittiin ja heidän lapsiaan pantiin lastenkoteihin – ja hutteriittit jatkoivat vaellustaan Valakiaan (nykyiseen Romaniaan).
pienoiskuva|Hutteriittien muuttoliikkeet Euroopassa. Vuonna 1770 hutteriitit saivat Ukrainasta (silloisesta Venäjän keisarikunnasta) suhteellisen turvallisen asuinsijan. Siellä liikkeen yhtenäisyys alkoi kuitenkin rakoilla – hutterismin perusajatuksesta, yhteisomistuksesta, luovuttiin vuonna 1819. Tästä seurasi köyhtymistä. Varojen puutteessa myös hutteriittien koululaitos kärsi ja lukutaito heikkeni. Venäjän kansallismielinen liikehdintä heitti myös varjon hutteriittien tulevaisuudenuskolle ylle.
Hutteriittien johtoon nousi voimakas ja herkkätuntoinen Michael Waldner, joka päätti palauttaa yhteisomistuksen. Kun Venäjällä otettiin vuonna 1871 käyttöön kaikkia koskevat sotaväenotot, Waldner päätti viedä väkensä Yhdysvaltoihin. 800 hutteriittia siirtyi vuoteen 1877 mennessä Yhdysvaltoihin.
Yhdysvalloissa hutterismi nousi taas uuteen kukoistukseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana pasifistiset hutteriitit joutuivat kuitenkin vaikeuksiin myös Yhdysvalloissa ja yhtä luukkunottamatta Bruderhofit siirtyivät Kanadaan Albertan, Manitoban ja Saskatchewanin provinsseihin.
Kun Albertan provinssi rajoitti toisen maailmansodan aikana hutteriittiyhteisöjen leviämistä lailla, hutteriitteja alkoi siirtyä myös Brittiläiseen Kolumbiaan. Nykyään noin 75 prosenttia hutteriiteista asuu Kanadassa ja 25 prosenttia Yhdysvalloissa. Hutteriittien määrä on voimakkaassa kasvussa – lapsia syntyy 9,6 naista kohti – ja liikkeestä eroaminen on harvinaista.
Volvo 8700
250px|thumb|[[Jokeri-linja|Jokeri-värityksen mukainen Volvo 8700LE Westendinasemalla]] Volvo 8700 oli Volvon valmistama lähiliikenne- ja kaupunkibussi. Moottorivaihtoehtoina olivat 12-litrainen DH12E B12B- tai B12M-alustassa ja 7-litrainen D7E B7R-alustalla. Bussia valmistettiin sekä kaksi- että kolmiakselisena. Volvo 8700:sta on olemassa myös matalalattiainen versio, 8700LE (Low Entry), jonka alustana on Volvo B12B LE tai B7R LE. Matalalattiabussin sai myös nivelversiona, jonka alustana oli B12B LEA.
Hutteriitit
Lisääntyminen
pienoiskuva|Albertalainen hutteriittityttö pikkusiskonsa kanssa. Kuva vuodelta 1950. Hutteriittien syntyvyys on D. S. Wilsonin mukaan korkein maailmassa. Hutteriitit eivät kuitenkaan lisäänny vain ihmisyksilöinä, vaan myös itse Bruderhof lisääntyy tietyn tarkan kaavan mukaan jakautumalla kahdeksi erilliseksi Bruderhofiksi: Kun Bruderhofin jäsenmäärä alkaa lähestyä 160:tä, Bruderhof ostaa uutta maata ja alkaa rakentaa uutta yhteisöä, johon puolet vanhan yhteisön jäsenistä siirtyy. Jäsenraja vaikuttaisi osuvan juuri Dunbarin luvun rajoihin.
Volvo 8700
8700- ja 8500-mallit korvasi vuonna 2011 Volvo 8900LE.
Hutteriitit
Lisääntyminen
Jako lähtijöihin ja jääjiin tapahtuu jakamalla ensin yhteisö kahteen ryhmään niin, että ryhmät ovat työkyvyn, sukupuolen ja ikärakenteen suhteen mahdollisimman tasavahvat. Vanhukset saavat valita ryhmän itse. Molemmat ryhmät pakkaavat tavaransa, minkä jälkeen arvalla valitaan kumpi ryhmä lähtee ja kumpi saa jäädä. Lähtijät nousevat kuorma-autoihin ja siirtyvät tyypillisesti muutaman kilometrin päässä olevaan uuteen Bruderhofiin, toiset purkavat tavaransa.
Volvo 8700
Entisiä käyttäjiä
Taulukkoon on kirjattu noin 336 käytössä ollutta Volvo 8700 -linja-autoa. Suurin osa näistä on poistettu liikenteestä. Alempi numero kertoo käytössä olevat.
pienoiskuva|Helsingin Bussiliikenteen Volvo 8700LE (926) Helsingin sisäisellä linjalla 75 matkalla Rautatientorille.
Hutteriitit
Lisääntyminen
Erikoinen jakautumistapa edistää ilmeisesti omalta osaltaan Bruderhofien koheesiota.
Heroes of Might and Magic II: The Price of Loyalty
Heroes of Might and Magic II: The Price of Loyalty on Heroes of Might and Magic II:n lisäosa, joka sisältää neljä uutta kampanjaa, uusia esineitä, uusia joukkoja, uusia tasoja sekä uusia maastossa sijaitsevia rakennuksia. Lisäksi peliin on lisätty paranneltu karttaeditori.
Lähteet
Heroes of Might and Magic II
Alien Breed II: The Horror Continues
Alien Breed II: The Horror Continues on Team17:n kehittämä ja julkaisema räiskintäpeli, joka on julkaistu vuonna Amigalle ja Amiga CD32:lle.
Pelaaminen
Peli on ylhäältä päin kuvattu lineaarinen räiskintäpeli.
Alien Breed II on rakenteeltaan edeltäjänsä kaltainen, vaikka onkin enimmäkseen uudelleenohjelmoitu ruudunvieritykseltään sulavammaksi, grafiikka on ehostetumpaa ja kenttiä on lisätty kuudesta kentästä peräti 17:aan. Alien Breed II on sarjan ainoa peli, joka antaa pelaajille mahdollisuuden valita neljän eri pelihahmon väliltä, jokaisen hahmon omatessa omat vahvuutensa ja heikkoutensa.
Vastaanotto
Amiga Computing 69-lehti antoi pelille arvosanaksi 92% arvostelussaan.
Kallokibotion
Kallokibotion (nimen merkitys: ”kaunis laatikko” ) on sukupuuttoon kuollut kilpikonnamaisten matelijoiden suku, joka eli myöhäisliitukauden Santonum-vaiheelta Maastricht-vaiheelle. Suvun ainoa kuvattu laji on Kallokibotion bajazidi, jonka fossiileja on löydetty Romaniasta, mutta määrittämättömälle lajille kuuluvia fossiileja on löydetty myös Itävallasta ja Unkarista. Kallokibotion ei ollut varsinainen kilpikonna (Testudines), mutta se edusti läheistä kehityshaaraa, jonka uskotaan eronneen kilpikonnista varhaisjurakaudella. Kallokibotioniin johtanut kehityshaara on kuitenkin hämärän peitossa, eikä yhtäkään Kallokibotionin lähisukulaista ei ole löydetty.
Kallokibotionin kilpi oli pitkänomainen ja hieman kupumainen, noin 50 senttiä pitkä ja 40 senttiä leveä. Sen kallo oli lähes yhtä leveä kuin se oli pitkä, ja nykyisten kilpikonnien tavoin se oli hampaaton ja sillä oli luinen nokka. Vaikka Kallokibotion ei luultavasti kyennyt vetämään päätänsä kilven sisään samalla tavalla kuin nykyiset kilpikonnat, on se silti saattanut pystyä jonkinlaiseen päänsä suojaamiseen taivuttamalla kaulaansa sivusuunnassa. Kallokibotion eli luultavasti enimmäkseen maalla, ja sen kilven tietyt piirteet muistuttavat nykyisten kaivavien maakilpikonnien kilpeä.
Fylogenia
Joyce (2017):
Cathy Lewis
pienoiskuva|Cathy Lewis vuonna 1959 Catherine "Cathy" Lewis (27. joulukuuta 1916 Spokane, Washington – 20. marraskuuta 1968 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin radiosta, mutta hän teki myös televisio- ja elokuvaesiintymisiä. Hänellä oli muun muassa Jane Stacyn rooli sarjassa My Friend Irma sekä radiossa että televisiossa. Lewis oli vuosina 1943–1958 naimisissa Elliott Lewisin kanssa. Pari kuitenkin erosi.
Lewis kuoli sairastettuaan kolme vuotta syöpää.
Venom (vuoden 2005 elokuva)
Venom on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Jim Gillespie.
Juoni
Elokuva kertoo Ericistä, jolla on ongelmia tyttöystävänsä Edenin kanssa. Ericin jutellessa sillalla Edenin kanssa heidän ohitseen ajaa Ray-niminen kylähullu. Ray jatkaa matkaa ja ajaa melkein kolarin, jonka seurauksena vastaan tullut auto jää sillan reunalle roikkumaan. Ray ja Eric pelastavat autossa olleen vanhan naisen. Sekaisin oleva nainen mumisee jotakin auton takapenkillä olevasta laukusta. Ray yrittää hakea laukkua, mutta auto putoaa sillalta alas hyiseen jokeen ja hän hukkuu. Rayn ruumis katoaa ruumishuoneelta ja sen jälkeen alkaa outo murhien sarja.
Karbokationi
thumb|250px|Hiiliatomin substituutio vaikuttaa karbokationin stabiilisuuteen. Tertiäärinen karbokationi on stabiilein, primääriset ja metyylikationi ovat pysymättömimpiä Karbokationi (karboniumioni) on orgaaninen kationi, jossa on positiivisesti varautunut eli elektronivajaa hiiliatomi. Hiilen elektronirakenne voi olla sp2-hybridisoitunut (kolmisidoksinen ja tasomainen), ja sen p-orbitaali on tyhjä. Karbokationissa hiili voi olla koordinoitunut myös viiteen muuhun atomiin tai atomiryhmään.
Kaarlo Kairisto
Henkilöhistoria
Kairiston vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Vahlsten ja Karoliina Rosten. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1906–1916 oli Alma Aleksandra Rauvola ja toinen vuodesta 1918 Martta Matilda Juva. Kairisto valmistui kansakoulun opettajaksi 1907 ja toimi sen jälkeen opettajana vuoteen 1945 saakka. Turunmaan päätoimittaja hän oli 1934–1952 ja Varsinais-Suomen Sähkö Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1927. Hän osallistui myös Maskun kunnalliselämään, toimien muun muassa kunnanvaltuuston puheenjohtajana yli 30 vuotta, 1919–1950.
Karbokationi
Karbokationit ovat yleensä äärimmäisen emäsherkkiä, epävakaita ja reaktiivisia. Niinpä ne esiintyvät lähinnä reaktioiden välituotteina, joiden konsentraatio reaktioseoksessa on niin pieni, ettei niitä voida havaita suoraan reaktiosta. Riittävän vahvoja superhappoja käyttämällä on kuitenkin mahdollista tehdä karbokationeista niin vakaita, että ne voidaan havaita NMR:ssä, joten niistä on kuitenkin suoraa näyttöä.
Tärkein reaktiotyyppi, missä esiintyy karbokationivälituote, on SN1 (yksimolekyylinen eli ensimmäisen kertaluokan nukleofiilinen substituutioreaktio). Siinä lähtöaine hajoaa lähteväksi anioniksi ja karbokationiksi. Karbokationi kaappaa liuoksesta uuden anionin, jos se on nukleofiilisempi eli sitoutuu positiiviseen varaukseen vahvemmin kuin lähtevä anioni. Esimerkiksi kloori on hyvä lähtevä ryhmä, ja vesi on kohtalainen nukleofiili, joten veden kanssa organoklooriyhdiste muuttuu alkoholiksi ja suolahapoksi: Syntyneen oksoniumin neutralointiin riittää hyvinkin heikko emäs, kuten kaliumkarbonaatti.
Ruotsalainen puolue
Ruotsalainen puolue oli vuosina 1870–1906 toiminut suomalainen puolue, jonka tarkoitus oli suomalaisuusliikkeen vastustaminen. Sen päälehti oli Nya Pressen. Liberaalinen puolue sulautui Ruotsalaiseen puolueeseen vuonna 1885.
Ruotsalaisen puolueen ensimmäinen puoluekokous pidettiin Helsingin palokunnantalolla 10. tammikuuta 1896. Kokous nimitti kokoavaksi elimeksi ruotsalaisen valtuuskunnan, jonka puheenjohtajaksi valittiin professori R. A. Wrede ja varapuheenjohtajaksi päätoimittaja Axel Lille.
Puolueen pohjalta perustettiin vuonna 1906 Ruotsalainen kansanpuolue.