cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bill Holman
Bill Holman (s. 21. toukokuuta 1927 Olive, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän myös soittaa tenorisaksofonia, mutta on tullut tunnetummaksi sovittajana. Hän teki vuosina 1950–1951 yhteistyötä Charlie Barnetin kanssa ja sai mainetta Stan Kentonille tekemiensä sovitusten (1952–1956) ansiosta. 1960-luvulla Holman keskittyi studiotyöhön, mutta hän myös kirjoitti vuosien varrella Woody Hermanille, Maynard Fergusonille, Gerry Mulliganille, Count Basielle, Buddy Richille ja muille.
Holman on johtanut omaa osa-aikaista big bandia Los Angelesin seudulla vuodesta 1975. Hän on levyttänyt johtajana useille levy-yhtiöille. Hän esiintyi myös sovittajana Natalie Colelle albumilla Unforgettable... with Love (1991).
Holman on voittanut kolme Grammy-palkintoa. Hän on NEA Jazz Master (2010).
Matt Battaglia
Matteo Martin ”Matt” Battaglia (s. 25. syyskuuta 1965 Tallahassee, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Varhaiset vaiheet ja jalkapallo
Battaglia syntyi neljän lapsen perheeseen Tallahasseen kaupungissa Yhdysvalloissa, mutta on syntyperältään puoliksi italialainen ja puoliksi saksalais-hollantilainen.
Battaglian ollessa kolmevuotias, perhe muutti Georgian osavaltioon ja hän kasvoi kahdessa pikkukaupungissa nimeltä Tucker ja Lithonia. Nykyään hänen perheensä asuu Roswellin kaupungissa. Lukioaikana Battaglia harrasti runsaasti urheilua, ja toimi koulunsa kapteenina sekä paini- että jalkapallojoukkueissa. Painissa hän tuli toiseksi AAU'n kaakkoisissa osavaltiomestaruuksissa, mikä oikeutti hänet kilpailemaan AAU'n kansallisissa kisoissa. Jalkapallostipendi taas johti hänet Louisvillen yliopistoon, jossa hän menestyi erinomaisesti lajin parissa pelaten tukimiehen paikkaa. Joukkue ja valmentaja äänestivät hänelle myös Most Valuable Player -palkinnon, joka edesauttoi hänen myöhempää uraansa.
Battaglia kohosi NFL:ään, ja pelasi joukkueille Cleveland Browns ja Philadelphia Eagles. Kahden vuoden kuluttua hänen uransa kuitenkin keskeytyi yllättäen, kun hänen niskastaan löydettiin katkennut luu. Hän palasi kouluun ja valmistui kaupalliseen tutkintoon, erikoistuen talouteen. Elokuussa 2006 hänet nimettiin Louisvillen yliopiston kaikkien aikojen opiskelijoiden joukkoon, johon kuuluvat monet tunnetut jalkapallotähdet.
Ura
Battaglia on luonut menestyksekkään televisiouran näyttelijänä ja tuottajana, ja onkin osallistunut yhteensä yli seitsemäänkymmeneen produktioon.
Battaglia toimi osatuottajana elokuvalle Brothers, jota tähdittivät Tobey Maguire, Natalie Portman ja Jake Gyllenhaal. Lisäksi hän työskenteli tuottajana kauhuelokuvalle Kill Theory.
Gillette Stadium
Gillette Stadium on Foxboroughissa sijaitseva urheilu- ja messukeskus, jossa NFL-joukkue New England Patriots ja MLS-joukkue New England Revolution pelaavat kotiottelunsa. Stadion sijaitsee 45 kilometriä lounaaseen Bostonin keskustasta ja 32 kilometriä koiliseen Providencen keskustasta. Stadion avattiin vuonna 2002 korvaamaan vanhan Foxboro Stadiumin.
Matt Battaglia
Ura
Battaglialla on oma yhtiö nimeltä Matt Battaglia Productions, joka tuottaa elokuvia ja televisio-ohjelmia.
Luxemburg Eurovision laulukilpailussa
Luxemburg osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 1956, joten se oli yksi sen alkuperäisistä osallistujamaista. Luxemburg on voittanut kilpailut viisi kertaa: 1961, 1965, 1972, 1973 ja 1983. Luxemburg jätti väliin vuoden 1959 kilpailut. Maa vetäytyi kilpailuista vuoden 1993 jälkeen, mutta palaa yli 30 vuoden jälkeen vuonna 2024.
Matt Battaglia
Ura
Valkokankaalla Battaglia on nähty muun muassa elokuvissa Thor, Kuoleman selli ja elokuvasarjan Täydellinen sotilas toisessa ja kolmannessa osassa, joissa hän korvasi pääosan näyttelijän Jean-Claude Van Dammen. Lisäksi hän on näytellyt elokuvissa Kiss of a Stranger, Vallan otteessa ja Raven.
Luxemburg Eurovision laulukilpailussa
Luxemburg on esittänyt kappaleensa ranskaksi, mutta luxemburgin kielellä laulettiin vuosina ja  sekä osin myös.
Sirius (satelliitti)
Sirius on SES-Siriuksen (aiemmin Nordic Satellite AB, NSAB) Pohjoismaihin ja Suomeen digitelevisiolähetyksiä välittävä satelliitti. Nykyiset satelliitit Sirius 2, Sirius 3 ja Sirius 4 sijaitsevat geostationaarisella positiossa 5° itään.
Luxemburg Eurovision laulukilpailussa
Luxemburgin sijoitukset
<div class="noprint" style="background-color: #F0F8FF; color: #000000; font-size: 90%; padding: 0.2em 0.2em 0.2em 2em; margin-bottom: 1em; border: 1px solid #ff0000;">Huom! Vuosien 1956-1974 pisteet eivät ole vertailukelpoisia vuodesta 1974 eteenpäin olevien pisteiden kanssa erilaisen pisteytysjärjestelmän vuoksi.
Nykyinen pistejärjestelmä
Vuonna 1975 kehitettiin uusi äänestyskäytäntö. Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle. Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
Kaksi semifinaalia
Vuonna 2008 otettiin käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä. Suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kahdessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata.
Kapellimestarit
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
Matt Battaglia
Ura
Televisionäyttelijänä Battaglia tunnetaan pääosin roolistaan jalkapalloilija Drew Boydina sarjassa Älä kerro äidille. Sarjaa tehtäessä Battaglian seksuaalinen suuntautuminen herätti yleisössä kysymyksiä, sillä hänen näyttelemänsä hahmo oli homo. Se, että hän oli amerikkalaisen jalkapallon pelaaja siinä missä hahmonsakin, sai ilmeisesti ihmiset olettamaan, että hän olisi hahmonsa lailla myös homoseksuaali. Jopa Battaglian oma vaimo oli asiasta mustasukkainen, sillä roolityötä pidettiin melko vakuuttavana. Näyttelijä itse sanoi seuraavaa:
"En todellakaan ole homoseksuaali. Luin tästä upeasta hahmosta, joka kamppaili oman identiteettinsä ja yhteiskunnan odotusten kanssa. Boydissa oli enemmän kuin yhdessäkään aikaisemmassa hahmossani. Niin vaativat roolit eivät ole jotakin, jota näyttelijöille tarjotaan joka päivä."
Huomattavia vierailurooleja Battaglia on tehnyt muun muassa sarjoissa Frendit, 24 ja Big Love. Ensimmäisessä hän näytteli jaksossa, jossa Phoebe tapaili kahta miestä samanaikaisesti. Battaglia oli näistä toinen ja toista esitti Robert Gant, joka Battaglian tavoin tuli myöhemmin tunnetuksi sarjan Älä kerro äidille sivupäähenkilönä.
Lisäksi Battaglia on nähty ohimennen sarjoissa Shark, CSI: New York, Bones, Siskoni on noita ja CSI: Miami.
Yksityiselämä
Vuonna 2006 Battaglia nai Tina Frazierin Greenvillessä, Etelä-Carolinassa. Heillä on kaksi lasta, poika Blaize Christian (s. 11. toukokuuta 2008) ja tytär Paxton Rose (s. 17. lokakuuta 2009).
FN MAG
thumb|280px|M240 FN MAG (lyhenne sanoista Mitrailleuse d'Appui Général, eli yleiskonekivääri) on belgialaisen FN Herstalin suunnittelema ja valmistama kevyt konekivääri. 1950-luvun lopulla suunniteltu ase on nykyään eräs maailman eniten käytettyjä kevyitä konekivääreitä.
Ampuja voi valita kahdesta eri tulinopeudesta tilanteeseen sopivimman: joko 650-750 tai 950-1000 laukausta minuutissa. MAG painaa versiosta riippuen 11-13 kg. Kaliiperi on 7,62 mm NATO (7,62x51 mm). Aseen piippu voidaan ylikuumenemisen ehkäisemiseksi vaihtaa muutamassa sekunnissa uuteen.
MAG on käytössä muun muassa Belgian, USA:n (M240), Ison-Britannian (L7 ja L8) ja Ruotsin (Ksp M/58B) armeijoissa.
MAG on käytössä myös Suomen puolustusvoimien Hollannista ostamissa Leopard 2A6 -taistelupanssarivaunuissa.
Maja (joki)
Maja on jäässä lokakuun loppupuolelta toukokuulle asti. Merkittävin Majaan laskeva joki on Judoma.
Ajattelukirja filosofiaan
Sisältö
Esipuheessa kirjoittajat toteavat, että heidän mielestään on mahdollista oppia ajattelemaan syvemmin ja monipuolisemmin elämää ja todellisuutta. Ajattelu saattaa muuttaa todellisuuskäsitystä ja ehkä myös elämäntapaa. Ajattelun taitojen ja kysymysten esittämisen harjoittelu luo mahdollisesti perustaa muulle opiskelulle.
On Stage (Elvis Presleyn albumi)
On Stage on Elvis Presleyn kesäkuussa 1970 julkaistu livealbumi. Se äänitettiin saman vuoden helmikuussa Las Vegasissa. Levy sisältää monia cover-kappaleita, joita Elvis ei ollut aiemmin esittänyt konserteissaan. Elvis toimi albumin sovittajana.
Ajattelukirja filosofiaan
Sisältö
Kirja jakaantuu kolmeen osaan. Ensimmäisen osan tarkoituksena on ajattelun taitojen harjoittelu. Tekijöiden mukaan siinä etsitään erilaisia teitä sellaiseen ajatteluun, jossa esimerkiksi kriittisyys, itsenäisyys ja epävarmuuden sietäminen ovat keskeisiä hyveitä. Toisessa osassa tekijät esittelevät käsitteellisiä ongelmia pohdittavaksi. Kolmannen osan tekstien tarkoitukseksi kirjoittajat ilmoittavat opiskelutapojen tukemisen. Käsitteellinen ajattelu kehittyy lukemisen, kirjoittamisen tai keskustelun muodossa.
On Stage (Elvis Presleyn albumi)
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 13. Suomessa se nousi kymmenennelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Luettelo Ranskan avointen miesten kaksinpelin voittajista
Ranskan avoin tennisturnaus on vuosittain järjestettävä tennisturnaus, joka pelataan massakentillä Stade Roland-Garrosissa Pariisissa, Ranskassa. Miesten kaksinpeliturnaus pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1891.
Esa Eloranta
Esa Sakari Eloranta (s. 19. huhtikuuta 1963 Oulu) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja kitaristi, joka tekee soolouraa ja on myös Garbo-yhtyeen jäsen. Hän on kuulunut myös yhtyeisiin Esa Eloranta & Ihmeidentekijät, Heartworn ja Kultakurkut sekä keikkaillut ainakin Bablon ja Aki Louhelan kanssa. Eloranta on tehnyt kappaleita noin 30 artistille, kuten Jorma Kääriäiselle, Johanna Iivanaiselle, Jani Wickholmille, Kari Tapiolle, Matti Eskolle, Vesa Haajalle ja Katri Helenalle. Hän sanoo itse kirjoittaneensa elämänsä aikana noin 1500 kappaletta.
Ura
Elorannan ensimmäinen soolosingle ilmestyi vuonna 1982 Mirror Recordsin kautta, ja sen kautta piti julkaista kokopitkä albumi. Ramblers-yhtyeen kokoonpano vieraili Elorannan singlellä. Lisäksi Elorannalla on taustayhtyeenä Esa Eloranta Encore, joka kuitenkin hajosi vuonna 1984, ja Eloranta siirtyi laulajaksi Riff Raff -yhtyeeseen.
Garbo perustettiin syksyllä 1985. Garbo oli yksi viisikirjaimista nimistä, joita syntyi 1980-luvulla. Idea yhtyeen nimeen tuli eräästä kioskilla olevasta lööpistä. Garbo hajosi kaksi kertaa, vuonna 1989 jolloin yhtyeeltä ilmestyi Pitkä tie, ja vuonna 1995, jolloin yhtyeen kitaristi ja tuottaja Nixu Nikula kuoli.
Elorannan ensimmäinen sooloalbumi Kipinä ilmestyi AMT-levy-yhtiön kautta. Saman levy-yhtiön kautta ilmestyi myös Esa Eloranta ja Ihmeidentekijät-yhtyeen levy Pienet suuret teot, jonka kappaleista suurin osa oli Elorannan tekemiä.
Garbo-yhtyeen toisen hajoamisen jälkeen Eloranta ryhtyi tekemään duokeikkoja Bablon kanssa. Lisäksi 1990-luvulla syntyi yhtye BEL, ja sen nimissä Eloranta teki yhteiskeikkoja Bablon ja Aki Louhelan kanssa. Myöhemmin Harri Marstio ja Eero Raittinen halusivat liittyivät myös porukkaan, jolloin syntyi Kultakurkut-niminen levy. Eloranta julkaisi vuonna 1998 albumin Jotain pysyvää, jonka nimikappale on Elorannan ja Louhelan säveltämä. "Jotain pysyvää" -kappale julkaistiin myös Kultakurkut-levyllä.
Eloranta on myös vieraillut Bablon, Kari Riihimäen, Jussi Syrenin, Merja Laaksosen, Heli Rapakon, Pekka Tillikaisen ja Matti Eskon levyillä, Tundra-yhtyeen singlellä sekä kokoelmalevyillä, kuten Eläköön iskelmä - Vol. 1.
Garbo teki paluun vuonna 2005, jolloin tehtiin albumi Kruunaa ja klaavaa. Lisäksi Eloranta levytti englanninkielistä musiikkia vuonna 2006 Heartworn-yhtyeen nimissä. Heartwornille hän teki neljä englanninkielistä kappaletta.
Vuonna 2007 Eloranta päätti palata soolouralle, jolloin Humble Housen kautta ilmestyi kolme albumia. Viimeisin soololevy ilmestyi AXR:n kautta. Vuonna 2015 häneltä ilmestyi Turenki Recordsin kautta single "Muurinmurtajat". Lisäksi hän tekee triokeikkoja Bablon ja Edu Kettusen kanssa.
Mynämäen kihlakunta
Mynämäen kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Turun ja Porin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kihlakunnan maapinta-ala oli 1 331,80 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 20 428 henkeä (31.12.1939).
Kuninkaallisessa kirjeessä 16. elokuuta 1693 määrättiin kihlakuntaan kuuluviksi seuraavat pitäjät ja kappeliseurakunnat:
Mynämäen kihlakunta oli yksi kuudesta Turun läänin eteläisen vaalipiirin 1906-1994 kihlakunnasta. Ennen eduskuntavaaleja 1907 talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet valittiin kihlakunnan käsittävästä vaalipiiristä.
Andri Levtšenko
Andri Levtšenko (, s. 1. tammikuuta 1985 Harkova) on ukrainalainen lentopalloilija, joka edustaa Mestaruusliigassa pelaavaa Vammalan Lentopalloa. Pelipaikaltaan 204-senttinen ja 100-kiloinen Levtšenko on keskitorjuja. Levtšenkon iskulyönti ylettyy 354 senttimetrin korkeuteen.
Vuodet 2004-2008 ja 2009-2011 Levtšenko edusti kotimaansa pääsarjan Lokomotiv Harkovaa voittaen neljä kertaa maan mestaruuden ja viisi kertaa cup-mestaruuden. Kauden 2008-2009 hän pelasi latvialaisessa Elvi Kuldigassa. Kauden 2011-2012 Levtšenko pelasi Ranskan Pro A-liigan Arago de Sètessä. Vuodet 2012-2014 hän edusti valkovenäläistä Šah’tsjor Salihorskia.
Kauden 2014-2015 Levtšenko pelasi kazakstanilaisessa TNK KazChromessa. Syyskuussa 2015 hän siirtyi Suomen Mestaruusliigan Vammalan Lentopalloon.
Chantal Groot
Chantal Groot (s. 19. lokakuuta 1982, Amsterdam, Pohjois-Hollanti), on alankomaalainen uimari, joka on erikoistunut perhosuintiin ja vapaauintiin. Kesäolympialaisissa 2000 Groot ui Alankomaiden joukkueen jäsenenä 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä, mutta finaalissa hänet korvasi Inge de Bruijn. Finaalissa joukkue ui hopealle (joukkueella de Bruijn, Thamar Henneken, Wilma van Rijn, ja Manon van Rooijen). Groot sai kuitenkin hopeamitalin, koska oli auttanut joukkueensa jatkoon alkueristä.
Aiheesta muualla
Groot zwemkroniek.comissa (hollanniksi)
Rannikkosääasemat
thumb|300px|Osa [[Hailuoto|Hailuodon Marjaniemen automaattista rannikkosääasemaa. Kuvassa vasemmalla Vaisalan valmistama ceilometri, sen oikealla puolella lämpötila-anturin säteilysuoja ja keskellä näkyvyysmittari.]] Suomen rannikon säätilannetta havainnoidaan 38 rannikkosääasemalla. Ilmatieteen laitos päivittää säätiedot rannikkosääasemilta 24–144 kertaa päivässä; kerran tunnissa -periaatteesta 10 minuutin havainnointitiheyteen. Kaikilta asemilta ilmoitetaan lämpötila sekä tuulen suunta ja nopeus. Osalta asemista ilmoitetaan lisäksi vallitseva säätila ja näkyvyys.
Ilmatieteen laitoksen keräämien havaintojen lisäksi esimerkiksi satamilla on paikoin omia automaattisia sääasemiaan, joiden tietoa käytetään paikallisen päätöksenteon pohjana.
Korihaiden kausi 2019–2020
Johtokunta
Seuran puheenjohtajana jatkoi viime kauden tapaan Johanna Kutila. Muina jäseninä johtokuntaan valittiin Rami Tähtinen, Harri Virtanen, Pekka Koskelin, Kalle Klotz, Jarno Nikula, Tero Kutila, Timo A. Järvinen ja Petri Viherä. Henkilöstö- ja talousjohtajana jatkaa Jouni Grönroos.
Joukkue
Kauden 2018–2019 joukkueesta Korihaissa jatkoi Miikka Marttinen sekä omat kasvatit Tommi Lehtonen ja Eemil Wahlbäck. Päävalmentajaksi Korihait palkkasi yksivuotisella sopimuksella espanjalaisen Jordi Justen. Rinnakkaislisenssin avulla Korihaissa pelaa myös Aku Haikonen ja Johan Kotavuo, jotka edustavat I-divisioonassa pelaavaa FoKoPoa.
K. A. Paloheimo
Karl Alfred Paloheimo (sukunimi vuoteen 1906 saakka Brander; 25. heinäkuuta 1862 Kangasala – 15. kesäkuuta 1949 Helsinki t. Järvenpää ) oli suomalainen finanssi- ja teollisuusmies ja vuorineuvos.
Henkilöhistoria
Paloheimon vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Erland Brander ja Lovisa Wilhelmina Fredriksson. Hänen veljiään olivat H. G. ja Paavo Paloheimo. Hän valmistui ylioppilaaksi 1880, filosofian kandidaatiksi fysiikka pääaineena 1883 ja filosofian tohtoriksi (lisensiaatiksi) 1891. Paloheimon puoliso oli Gerdrud Helena Hernberg (1863–1923). Paloheimot asuivat pitkään Kallio-Kuninkalan tilalla Järvenpäässä. Heillä oli viisi poikaa, joista kolme avioitui perheen naapuristossa sijaitsevien Tuusulanjärven taiteilijakotien tyttärien kanssa. Vanhin poika Arvi Paloheimo avioitui Jean Sibeliuksen tyttären Eva Sibeliuksen kanssa, Paavo Paloheimo taiteilija Pekka Halosen tyttären Annikki (Anni) Halosen kanssa ja  Olli Paloheimo Eero Järnefelt in tyttären Leena Järnefeltin kanssa. Olli Paloheimo johti H. G. Paloheimo Oy:ta 40 vuotta 1926–1966. Nuorin poika Yrjö Paloheimo muutti Yhdysvaltoihin ja oli siellä Suomen kunniakonsuli ja Finlandia Foundation-säätiön presidentti.
Ammattiura
Paloheimo toimi Viipurin klassillisen lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina 1888–1891. Tämän jälkeen hän siirtyi 1892 vakuutusalalle vastaperustetun Palovakuutusosakeyhtiö Pohjolan toimitusjohtajaksi. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1932 saakka. Hän oli myös Tapaturmavakuutusosakeyhtiö Kullervon toimitusjohtaja 1896–1932 ja Jälleenvakuutusosakeyhtiö Osmon toimitusjohtaja 1899–1932. Hän toimi kaikkien näiden johtokuntien puheenjohtajana vuodesta 1932. Paloheimo oli mukana perustamassa useita eri teollisuusyrityksiä: 1898 Suomen Gummitehdas Oy, 1907 Kajaanin Puutavara Oy, 1910 Riihimäen Lasi Oy ja 1911 Rauma Wood Ltd. Oy, jälkimmäisissä kolmessa yhdessä veljiensä H. G. Paloheimon ja Paavo Paloheimon kanssa. Hän oli myös yksi Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ja Helsingin Kauppakorkeakoulun perustajista.
Kun Paloheimon veljet H. G. Paloheimo ja Paavo Paloheimo kuolivat 1919 ja 1921, K. A. Paloheimo otti tehtäväkseen suvun raha-asioista vastaamisen. Tätä varten perustettiin pankkiiriliike Paloheimo & Co Pankki Osakeyhtiö, myöhemmältä nimeltään Suomen Vientipankki Oy (Export Bank of Finland Ltd.). Tämän vientipankin tarkoituksena oli hankkia Englannista luottoja Paloheimon teollisuusyrityksille, jotka jo alun perin oli perustettu paljolti lainojen avulla. Suomen Vientipankin rahoitusongelmat johtivat kuitenkin siihen, että Kajaanin Puutavara Oy jouduttiin myymään 1922 Ab Uleå Oy:lle ja huonosti tuottava Rauma Wood Ltd. Oy siirtyi Suomen Pankin hallintaan, vaikka jäikin muodollisesti Paloheimojen omistukseen. Erityisesti Kajaanin osakkeiden myynti ruotsinkieliselle yritykselle herätti paljon arvostelua Paloheimoa kohtaan. Vientipankin talousvaikeudet jatkuivat kuitenkin edelleen ja lopulta se teki konkurssin 1931. Paloheimo oli ottanut Vientipankilta luottoja ja kun vararikon jälkeen lainat sanottiin irti hän menetti yritystoimintaan sijoittamansa omaisuuden pankin velkojille. Paloheimo joutui myös luopumaan vakuutusyhtiö Pohjolan ja sen tytäryhtiöiden toimitusjohtajan tehtävistä 1932, mutta jäi edelleen yhtiöiden johtokuntien puheenjohtajaksi kuolemaansa saakka.
Paloheimolle myönnettiin vuorineuvoksen arvo 1929 ja kauppatieteiden kunniatohtorin arvo 1946. Harrastustoiminnan puolella Paloheimo oli mukana perustamassa 1934 Suomen Kennelliittoa ja oli sen edustajiston ensimmäinen puheenjohtaja.
Magog
thumb|200px|Magog Ruotsin ensimmäisenä kuninkaana [[Johannes Magnus| Johannes Magnuksen kirjasta Historia de omnibus Gothorum Sveonumque regibus ]] Magog (Vanhassa kirkkoraamatussa Maagog) oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan Jafetin poika ja Nooan pojanpoika.
Lisp
Lisp on usean lähestymistavan refleksiivinen ohjelmointikieli.
Nimi Lisp tulee englannin kielen sanoista ”List Processing”. Linkitetyt listat ovat Lispin pääasiallisia datarakenteita, ja identtiset perustason listaoperaatiot toimivat kaikissa Lispin murteissa. Muita yleisiä ominaisuuksia Lispin murteissa ovat vahvat dynaamisen tyypit, tuki funktionaaliselle ohjelmoinnille ja kyky muokata lähdekoodia datana.
Tällä hetkellä kaksi yleisintä Lisp-murretta ovat Scheme ja Common Lisp. Lispistä puhuttaessa tarkoitetaan yleensä jälkimmäistä. Moni nykyisin suosittu kieli on ottanut vaikutteita Lispistä (ehtorakenteet, silmukat, roskienkeruu jne.). Lispissä ei tehdä eroa sisäänrakennetun ja ohjelmoijan tekemän funktion välille, joten Lisp on helposti laajennettavissa. Tämä mahdollistaa sen, että Lispillä on erittäin helppo tehdä sisäkkäisiä ohjelmointikieliä, mistä Common Lispin loop-makro on hyvä esimerkki. Useimmiten Lisp-ohjelmoija kirjoittaa kielen sopimaan kulloiseenkin ohjelmointitehtävään sen sijaan että jakaisi ohjelman ratkaiseman ongelman jatkuvasti pienempiin osiin kunnes se on tarpeeksi pieni kielellä ratkaistavaksi. Tätä kutsutaan alhaalta ylös -ohjelmointitekniikaksi, jossa kieli sovitetaan ohjelmaan.
Magog
Magog Raamatussa
Ensimmäisen Mooseksen kirjan Kansojen taulussa Magog mainitaan yhtenä niistä Nooan jälkeläisistä, jotka vedenpaisumuksen jälkeen lähtivät levittäytymään ja joista periytyi uusia kansoja. Ilmestyskirjan profetiassa sanotaan Saatanan johdattavan Gogin ja Magogin kansat harhaan ja sotaan Jumalaa vastaan.
Lisp
Historia
Kielen ensimmäisen version kehitti John McCarthy vuonna 1958, ja kielen kuvaava artikkeli julkaistiin Communications of the ACM -lehdessä 1960. Ensimmäisen varsinainen käytännöllisen toteutuksen teki Steve Russell IBM 704 -tietokoneelle.
LISP-kielen varhaisia toteutuksia tehtiin IBM 704:llä, IBM 7090:llä, Digital Equipment Corporationin (DEC) PDP-1:llä, PDP-6:lla ja PDP-10:llä. LISP 1.5 oli pääasiallinen LISP-murre vuosina 1960-1965. Myöhemmin Lispiä kehittivät Massachusetts Institute of Technology (MIT), Stanford University ja Carnegie Mellon University (CMU) 1960-luvun puolivälistä 1970-luvulle. 1970-luvun alussa kielen pääasialliset toteutukset olivat MacLisp ja Interlisp.
Magog
Magog historiallisessa kirjallisuudessa
Ensimmäisellä vuosisadalla eläneen juutalaisen historioitsija Josephuksen mukaan Magogista polveutuivat skyytit. 1500-luvulla Ruotsin katolinen arkkipiispa Johannes Magnus kirjoitti Magogin, Jaafetin pojan, olleen Ruotsin perustaja ja ensimmäinen kuningas. Suomalainen kirjailija Daniel Juslenius (1676–1752) puolestaan on esittänyt suomalaisten periytyneen Magogista.
Lisp
Historia
Lisp-koneet kehitettiin 1960-luvun lopussa. Nämä olivat nimenomaan Lispiä ajamaan kehitettyjä yleiskäyttöisiä tietokoneita. Kehittyneimmissä käytettiin suorittimen mikrokoodia ajamaan tavukoodiksi käännetty ohjelma.
1980- ja 1990-luvulla Lisp-kielestä oli jo olemassa useita eri variaatioita, ja vuonna 1994 päästandardiksi nousi Common Lisp, joka on ANSI-standardi (ANSI X3.226-1994 Information Technology Programming Language Common Lisp).
1990-luvun puolella kiinnostus Lisp-kieleen väheni. Kiinnostus on kuitenkin kasvanut 2000-luvulla, hyvinä syinä esimerkiksi kattavien avoimeen lähdekoodiin pohjautuvien Lisp-järjestelmien saatavuus, ja joidenkin ”Lisp-evankelistojen” (kuten Paul Graham) tekemä työ.
Muotoiltu merkkijono ja yhteenlasku
(ajettu Lisp-tulkissa)
Murteet
Kielestä on useita variaatioita ja murteita kuten:
Edie Sedgwick
Edith Minturn ”Edie” Sedgwick (20. huhtikuuta 1943 Santa Barbara, Kalifornia – 16. marraskuuta 1971 Santa Barbara) oli yhdysvaltalainen underground-elokuvien näyttelijä, valokuvamalli ja perijätär, joka tunnettiin myös yhtenä pop-taiteilija Andy Warholin ”supertähdistä”.
Sedgwick syntyi varakkaaseen perheeseen ja muutti vuonna 1964 New Yorkiin. Siellä hän tapasi Andy Warholin, joka kohotti Sedgwickin ”supertähdekseen” Baby Jane Holzerin tilalle. Sedgwickiä kuvailtiin Warholin ”Marilyn Monroeksi”, ja hän esiintyi 1960-luvulla muun muassa Warholin elokuvissa Kitchen, Vinyl ja Poor Little Rich Girl, kunnes hän jätti vuonna 1966 Warholin ja hänen studionsa The Factoryn. Myöhemmin Sedgwick esiintyi elokuvassa Ciao!Manhattan, mutta ei ollut enää kuuluisa ilman Warholia. Sedgwick kärsi useista psyykkisistä sairauksista, ja oli Danny Fieldsin mukaan muun muassa harjaantunut kleptomaani. Lisäksi Sedgwick oli huumeriippuvainen, ja kuoli 28-vuotiaana barbituraattien yliannostukseen.
Sedgwick teki myös satunnaisia töitä valokuvamallina, ja häntä pidetään 1960-luvun muoti-ikonina. Muotilehti Vogue tituleerasi Sedgwickin vuonna 1965 ”youthquakeriksi” ja nimitti hänet ajan nuorisomuodin esikuvaksi.
Sukutausta
Edie Sedgwick kuului isänsä Francis Minturn Sedgwickin (1904–1967) puolelta massachusettsilaiseen rikkaaseen ja vanhaan Sedgwickien sukuun. Suku oli tullut Yhdysvaltoihin kenraalimajuri Robert Sedgwickin muutettua vuonna 1636 Englannista Charlestowniin, Massachusettsiin. Hänen jälkeläisensä, tuomari Theodore Sedgwick (1746–1813), oli näkyvä hahmo vallankumouksen jälkeisessä Yhdysvalloissa. Edie Sedgwick sai nimensä isotätinsä Edith Minturn Stokesin, joka on ikuistettu John Singer Sargentin kuuluisaan muotokuvaan Mr. and Mrs. I.N. Phelps-Stokes (1897), mukaan.
Francis Minturn Sedgwick oli kirjailija ja historioitsija Henry Dwight Sedgwickin poika. Hän valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1926, ja lähti sen jälkeen opiskelemaan Trinity Collegeen, Cambridgeen. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän aloitti Harvardin kauppakorkeakoulussa. Tämän jälkeen hän harjoitteli jonkin aikaa pankkitoimintaa eri puolella Eurooppaa, kunnes palasi New Yorkiin vuonna 1932 opiskellakseen kuvataidetta. Myöhemmin hän opiskeli viiden vuoden ajan kuvanveistoa Long Islandilla. Sedgwick loikin uransa taiteilijana, alkuperäisten suunnitelmien sijaan. Hän oli arvostettu kuvanveistäjä ja lisäksi kirjoitti kaksi julkaistua romaania, The Rim (1945) ja Power and Purity (1963). Joidenkin lähteiden mukaan Sedgwickin uranvaihdokseen tulevasta pankkiirista taiteilijaksi vaikutti hänen horjuva mielenterveytensä, joka aiheutti hänelle hermoromahduksia. Hän sairasti myös kaksisuuntaista mielialahäiriötä.
1943–1964: Lapsuus ja teini-ikä
Sedgwickit elivät lähes eristyksessä karjatilallaan, ja nuorimmat lapsista kävivät alakoulunsa siellä. Tilalla oli karjaa ja hevosia, ja lapset tottuivat jo pienestä lähtien ratsastamaan ja hoitamaan hevosia. 1950-luvun alussa tilalta löydettiin öljyä, ja Sedgwickit muuttivat 6 000 aarin kokoiselle Lagunan tilalle lähelle San Franciscoa. Edie Sedgwick kävi kalifornialaista Katharine Branson School -sisäoppilaitosta vuonna 1957. Pian hänellä todettiin kuitenkin syömishäiriö ja masennus, ja hän lopetti opiskelun joksikin aikaa. Vuonna 1958 Sedgwick jatkoi koulunkäyntiä St. Timothy’sin sisäoppilaitoksessa Marylandin osavaltiossa. Sedgwickillä oli kuitenkin ongelmia sairauksiensa takia, ja hän muutti joksikin aikaa asumaan perheensä kanssa Wieniin. Vuonna 1960 hän joutui psykiatriseen Silver Hill -sairaalaan, ja sitten Bloomingdalen psykiatriseen sairaalaan. Sedgwick ei koskaan valmistunut lukiosta.
Edie Sedgwick pääsi sairaalasta vuonna 1962, ja seuraavana vuonna hän lähti Cambridgeen opiskelemaan kuvanveistoa. Vuonna 1964 hänen isoveljensä teki itsemurhan. Myös hänen toinen veljensä oli sairaalahoidossa psyykkisten ongelmiensa takia. Edie Sedgwick lopetti opiskelunsa vuonna 1964 ja muutti New Yorkiin isoäitinsä asuntoon. Myöhemmin samana vuonna yksi hänen veljistään kuoli moottoripyöräonnettomuudessa. Veljien kuolema oli Sedgwickille kova isku.
1965–1966: New York ja Andy Warhol
New Yorkissa Sedgwick aloitti vilkkaan seurapiirielämän ja yritti aloittaa uraa valokuvamallina. Hän alkoi panostaa enemmän ulkonäköönsä, seuraten ajan muotia ja treenaten vartaloaan. Hän myös muutti omaan asuntoon, palkkasi itselleen autonkuljettajan ja limusiinin ja aloitti näin perintönsä systemaattisen kuluttamisen.
Uudenvuodenaattona 1964 veli Robert Minturn Sedgwick kuoli rajussa moottoripyöräonnettomuudessa. Samana päivänä jouluksi Kaliforniaan palannut Edie Sedgwick ajoi vakavan autokolarin, jossa mursi polvensa. Lääkärit eivät uskoneet Sedgwickin enää kävelevän ilman ontumista. Tämä ei kuitenkaan estänyt hänen nopeatempoista elämäänsä vaan jatkoi seurapiirielämäänsä New Yorkissa kuten ennenkin. Vuoden 1965 alussa hän tapasi juhlissa pop-taiteilija Andy Warholin. Sedgwick alkoi viettää aikaansa Warholin studiolla The Factoryssa, tehden pian ensimmäisen koekuvauksensa (Screen Test). Koekuvauksiin saattoi tulla kuka tahansa, ja Warhol joskus valitsi elokuviinsa ihmisiä niiden perusteella. Sedgwick saattoi olla jo tuolloin muutamien Warholin underground-elokuvien huomaamattomissa rooleissa, esimerkiksi elokuvassa Horse Sedgwick nähdään pikaisesti taustalla poistumassa The Factorysta. Ei kestänyt kauan kun Warhol teki Sedgwickistä uuden "supertähtensä" Baby Jane Holzerin tilalle. Sedgwickin ensimmäinen merkittävä rooli oli maaliskuun 1965 elokuvassa Vinyl. Warhol antoi tämän jälkeen Sedgwickille rooleja muissakin elokuvissa kuten Poor Little Rich Girl, Kitchen, Beauty No. 2 ja Restaurant. Sedgwick kohosi underground–tähdeksi ja alkoi saada paljon julkisuutta Warholin supertähtenä. Warholin taidenäyttelyn avajaisissa Philadelphiassa suosio saavutti huippunsa, kun Warhol ja Sedgwick joutuivat suuren ihailijajoukon saartamaksi. Sedgwickiä pidetään Warholin tunnetuimpana "supertähtenä".
Elokuussa 1965 yhdysvaltalainen Vogue-muotilehti teki Sedgwickistä artikkelin. Siinä Sedwickiä kuvattiin ajan nuorisokulttuurin ruumiillistumaksi, ja hänelle annettiin lempinimi youthquaker. Marraskuussa 1965 Sedgwickistä tehtiin artikkeli Life-aikakauslehteen. Sedgwick esitteli artikkelissa pukeutumistyyliään, johon kuuluivat olennaisena osana mustat leggingsit, minimekot sekä lyhyt ja vaalea hiustyyli, joka jäljitteli Warholin hiuksia. Sedgwick käytti myös suuria määriä kosmetiikkaa, ja oli aina vahvasti meikattu.
Sedgwick pyrki kehittämään uraansa näyttelijänä ja alkoi suunnitella siirtymistä Hollywoodiin. Muusikko Bob Dylan ja tämän manageri, Albert Grossman, keskustelivat Sedgwickin kanssa mahdollisuudesta kuvata elokuva yhdessä. Sedgwick joutui kuitenkin erimielisyyksiin, ja katkaisi välinsä sekä Dylaniin ja Grossmaniin että The Factoryyn ja Andy Warholiin vuonna 1966. Sedgwickin oltua kuukausia poissa The Factorysta Warhol ja René Ricard kuvasivat Sedgwickin kanssa elokuvan The Andy Warhol Story, jossa Ricard näytteli Warholia.
1966–1971: Ciao!Manhattan ja viimeiset vuodet
Jätettyään The Factoryn ja uusien suunnitelmien epäonnistuttua Sedgwick kokeili jälleen valokuvamallin työtä, ja työskenteli hetken muotisuunnittelija Betsey Johnsonille. Sedgwick myös kuvasi muotiartikkelin Voguelle, mutta lehti päätti olla julkaisematta kuvia. Lokakuussa 1966 Sedgwickin asunto paloi tulipalossa, ja hän muutti asumaan Hotel Chelseaan, joka tunnettiin tuolloin taiteilijoiden ja boheemien asuinpaikkana. Samoihin aikoihin hän myös koe-esiintyi Norman Mailerin näytelmään Hirvipuisto, mutta ei saanut osaa. Matkustettuaan viettämään joulua perheensä luokse Kaliforniaan Sedgwickin vanhemmat veivät hänet Santa Barbaran kunnansairaalan psykiatriselle osastolle, josta hän kuitenkin pääsi nopeasti ulos ja lensi takaisin New Yorkiin. Onnistuttuaan miltei sytyttämään uuden tulipalon Hotel Chelseassa nukahdettuaan palava savuke kädessään, Sedgwick muutti ystäviensä luokse asumaan.
Sedgwick alkoi muuttaa ulkonäköään erilaiseksi Warholin ajoista: hän kasvatti hiuksensa jälleen pitkiksi ja pysyi aidossa hiustenvärissään, ruskeassa. Hän myös hankki rintojensuurennuksen. Päämääränään Sedgwickillä oli luoda uraa näyttelijänä.
thumb|left|New Yorkin [[Hotel Chelsea, jossa Sedgwick asui vuonna 1966]] Elokuvantekijät David Weisman ja John Palmer kiinnittivät Sedgwickin pienen budjetin filminsä Ciao!Manhattan pääosaan vuonna 1967. Elokuvan kuvaukset kuitenkin viivästyivät niin taloudellisten kuin laillistenkin seikkojen sekä näyttelijöiden päihteidenkäytön takia. Samana vuonna Sedgwick myös kuvasi Bostonissa kohtauksia Alban Bergin oopperaan Lulu, jonka Boston Opera Company aikoi esittää. Kohtauksia oli tarkoitus käyttää kuvamateriaalina oopperan taustalla, ja muutamia niistä esitettiinkin.
Sedgwickin henkinen ja fyysinen terveys oli ollut jo jonkin aikaa horjuva, ja hänellä oli ollut jo vuosia vakava huumausaineriippuvuus. Sedgwick määrättiin psykiatriselle osastolle New Yorkin Gracie Square Hospitaliin, josta alkoi Sedgwickin kuolemaan asti kestänyt sairaalakierre. Vuonna 1968 Sedgwick palasi perheensä luokse Santa Barbaraan, jossa hänet pidätettiin seuraavana vuonna huumausainerikoksesta. Sedgwick siirrettiin Cottage Hospitalin psykiatriselle osastolle. Hän pääsi kuvaamaan Ciao!Manhattanin loppuun vuonna 1971, minkä jälkeen oli jälleen sairaalahoidossa.
Sedgwick meni naimisiin Kaliforniassa 24. heinäkuuta 1971 Michael Postin kanssa. Sedgwick oli tutustunut Postiin Cottage Hospitalissa ollessaan. Sedgwick ja Post asuivat yhdessä Santa Barbarassa.
Kuolema
15. marraskuuta 1971 Sedgwick oli vieraana Santa Barbara Museumissa järjestetyssä muotinäytöksessä. Tapahtumaa oltiin myös kuvaamassa televisiosarjaan An American Family.
Aamuyöllä 16. marraskuuta 1971 Sedgwick kuoli barbituraattien yliannostukseen kotonaan ollessaan 28-vuotias. Hänet löysi aviomies Michael Post. Virallisen kuolintodistuksen mukaan kuolinsyynä oli onnettomuus tai itsemurha. Sedgwick haudattiin pienessä seremoniassa Oak Hill -hautausmaalle Ballardiin, Kaliforniaan.
Sedgwick pop-kulttuurissa
Sedgwickin viimeinen elokuva, Ciao!Manhattan, julkaistiin vuonna 1972. Ensimmäinen Sedgwickistä kirjoitettu kirja, Jean Steinin kirjoittama elämäkerta Edie: An American Biography, julkaistiin vuonna 1982.
Artisti Patti Smith kirjoitti runon Edie Sedgwick (1943 - 1971) Sedgwickin muistolle. Runo löytyy Smithin runokokoelmasta Seventh Heaven (1972).
Sedgwickin nimi mainitaan myös useissa musiikkikappaleissa. Esimerkiksi näissä kappaleissa mainitaan Edie Sedgwick:
Sedgwickistä julkaistiin elokuva Factory Girl 2. helmikuuta 2007. George Hickenlooperin ohjaamassa elokuvassa Sedgwickiä esittää Sienna Miller ja Warholia Guy Pearce. Elokuva on kuitenkin saanut paljon kritiikkiä osakseen Sedgwickin perheeltä ja läheisiltä, joista monet ovat kieltäneet nimiensä käytön elokuvassa. Elokuvassa oleva henkilö Billy Quinn (Hayden Christensen) muistuttaa hyvin paljon 1960-luvun Bob Dylania. Dylan uhkasi nostaa elokuvantekijöitä vastaan kanteen, sillä hänen mielestään elokuvassa syytettiin häntä Sedgwickin kuolemasta.
Mineralogia
Mineralogia on geologiaan kuuluva tieteenala, joka tutkii mineraalien kiderakennetta sekä kemiallisia ja fysikaalisia ominaisuuksia. Tämän lisäksi mineralogian piiriin kuuluvat mineraalien alkuperän ja muodostumisen tutkiminen sekä niiden luokittelu. Mineralogia tutkii myös mineraalien esiintymistä ja maantieteellistä jakautumista sekä niiden hyödyntämistä.
Mineralogian historiaa
Mineralogian isänä pidetään Georgius Agricolaa (1494–1555), joka syntyi Saksissa nimellä Georg Bauer, mutta muutti opintojensa myötä nimensä latinankieliseen muotoon ( → ). Hänen tärkein julkaisunsa on mineraalien louhimista ja käsittelyä käsittelevä merkkiteos De re metallica.
Vuonna 1556 julkaistu De re metallica libri xii. on yksityiskohtainen ja systemaattinen tutkielma kaivostoiminnasta ja metallurgiasta ja se oli kuvitettu havainnollisin puupiirroksin jotka käsittelivät kaikkia tuolloin tiedettyjä ja tunnettuja malmien ja metallien louhinta ja jalostus tapoja. Kirja onkin aikansa ensimmäinen täydellinen opas kaivostoimintaan.
Montreal
Montreal ( //, Québecin murteella //, //) on Kanadan toiseksi suurin kaupunki Toronton jälkeen ja suurin kaupunki Quebecin provinssissa. Montrealin asukasluku on noin 1,7 miljoonaa ja esikaupungit mukaan luettuna noin 4,1 miljoonaa. Montreal on maailman neljänneksi suurin ranskankielinen kaupunki Kinshasan, Pariisin ja Abidjanin jälkeen. Monikulttuurisen Montrealin asukkaista 69 % puhuu äidinkielenään ranskaa, 12 % englantia ja 19 % jotakin muuta kieltä.
Montreal on Kanadan johtava kauppa- ja teollisuuskeskus, ja se toimi Kanadan pääkaupunkina vuosina 1843–1849. Kaupungissa on neljä yliopistoa, kaksi lentoasemaa ja satama. Montrealissa järjestettiin vuoden 1976 kesäolympialaiset. Kaupunki on tunnettu myös jääkiekon kehtona.
Maantiede ja ilmasto
thumb|vasen|Montrealsaari satelliittikuvassa. Montrealin kaupunki sijaitsee Montrealsaarella lähellä Saint Lawrence -joen ja Ottawajoen yhtymäkohtaa Quebecin lounaisosassa. Hallinnollisesti Montreal käsittää itse Montrealsaaren lisäksi joitakin pienempiä saaria. Ympäröivä alue on Saint Lawrence -joen laaksoa, joka on muodostunut jääkauden lopussa alueella sijainneen Champlainmeren rantaviivan vetäytyessä. St. Lawrence laskee mereen Isoiltajärviltä ja joki on ollut pitkään merkittävä kulkureitti.
Montrealissa vallitsee mannerilmasto, johon vaikuttavat lännestä tyypillisesti puhaltavat tuulet ja läheisten Isojenjärvien vaikutus ilmastoon. Vuoden kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin lämpötila on keskimäärin –9 °C. Tuuli lisää kuitenkin pakkasen purevuutta. Lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen lämpötila on noin 22 °C. Sadetta alueella tulee suhteellisen tasaisesti koko vuoden ympäri. Jäätävä sade on ajoittain ongelma talvisin.
Historia
Etenkin Montrealin esikaupunkialueet kasvoivat 1950- ja 1960-luvuilla. Montrealin metro aloitti toimintansa vuonna 1966 ja seuraavana vuonna kaupungissa järjestettiin maailmannäyttely, eli Expo 67. Vuonna 1976 kaupunki järjesti puolestaan kesäolympialaiset. Teollisuuden laskusuhdanne aiheutti 1970-luvulta alkaen työttömyyttä, mutta tilanne korjautui 1990-luvulla.
Liikenne
Montrealin satama on Pohjois-Amerikan itäosan mittakaavassa huomattava satama. Saint Lawrencen vesitien avaamisen jälkeen vuonna 1959 Isojenjärvien alueelta on voinut tuoda tavaraa suoraan laivoilla. Montrealin sataman kautta kulkee etenkin rahtiliikennettä.
Montrealin metro avattiin vuonna 1966. Metroa laajennettiin 2000-luvulla myös Lavalin kaupunkiin. Metroon kuuluu 68 asemaa ja vuonna 2011 sillä oli kaikkiaan 404,8 miljoonaa matkustajaa.
Montreal on yksi Kanadan rautateiden solmukohdista. Rautateillä kulkee pääasiassa tavaraliikennettä, mutta kaupungista on myös matkustajaliikennettä esimerkiksi Torontoon ja Ottawaan. Kaupunkia palvelee lisäksi kaksi kansainvälistä lentokenttää, Montreal-Pierre Elliott Trudeaun kansainvälinen lentoasema kotimaan ja ulkomaan matkustajaliikenteelle ja Montréal-Mirabelin kansainvälinen lentoasema pääasiassa travaraliikenteelle.
Talous
Monet Montrealin perinteisistä teollisuuden aloista katosivat 1970-luvun jälkeen. Niiden tilalle muodostui uusia teollisuuden aloja tyypillisesti korkeateknologian saralta. Huomattava osuutensa kaupungin taloudessa on nykyisin esimerkiksi lentokoneteollisuudella. Kaupungissa toimivia alan yrityksiä ovat esimerkiksi Bombardier, Canadair ja Bell Helicopter. Lisäksi Kansainvälisellä ilmakuljetusliitolla ja Kansainvälisellä siviili-ilmailujärjestöllä on pääkonttorit Montrealissa. Muita talouden aloja ovat elintarviketeollisuus, ohjelmistoteollisuus, lääketeollisuus sekä paino- ja julkaisutoiminta.
Väestö
Montrealin asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 1 704 694 ja vuonna 2011 vastaavasti 1 649 519. Montrealin metropolialueen väkiluku oli vuonna 2016 4 098 927.
Aina 1900-luvulle saakka eurooppalaistaustainen väestö on muodostanut Montrealin asukkaiden suuren valtaosan. Kaupungin kaksi huomattavaa väestönosaa ovat olleet ranskalaiset ja englanninkieliset, jotka ovat eri aikoina muodostaneet kaupungin asukkaiden enemmistön. Ranskankieliset ovat olleet enemmistönä vuodesta 1865. Merkittäviä kasvutekijöitä olivat pitkään Kanadan sisäinen muuttoliike ja luonnollinen väestönkasvu. Sittemmin kaupunkiin on asettunut myös maahanmuuttajia muualta maailmasta.
Vuonna 2016 Kanadan kahdesta virallisesta kielestä Montrealin asukkaista 833 280 puhui äidinkielenään ranskaa ja 208 140 englantia. Muita, kuin kahta virallista kieltä puhui äidinkielenään 559 030. Suurimpia yksittäisiä kieliä niistä olivat arabia (95 165), espanja (72 760) ja italia (67 800).
Koulutus
thumb|McGill-yliopiston taiteiden tutkimuksen laitos Montreal on huomattava yliopistojen keskus. Kaupungissa toimii neljä yliopistoa. Vanhin niistä, vuonna 1821 perustettu englanninkielinen McGill-yliopisto kuuluu Universitas 21 eliittiyliopistojen verkostoon. Toinen englanninkielinen yliopisto on Concordia University. Ranskankielinen Université de Montréal (UdeM) luetaan Kanadan huippuyliopistoihin.
Ääninen
Ääninen tai Äänisjärvi ( tai Оне́го, Onego; tai Oniegu-järve;  tai Änižjärv) on Euroopan toiseksi suurin järvi. Se sijaitsee Luoteis-Venäjällä pääasiassa Karjalan tasavallan alueella. Järven lounaisosa kuuluu kuitenkin Leningradin alueeseen ja kaakkoisosa Vologdan alueesen.
Äänisen pinta-ala on 9 800 km² ja sen syvin kohta 120 metriä. Keskisyvyys on 30 metriä. Järven pituus on 248 km ja leveys 90 km. Ääninen on maailman 17. suurin järvi. Altaan pohjoisosa on syvempi kuin eteläosa. Länsiosan keskipaikkeilla Sokšun ja Soutjärven pohjoispuolella on yli 30 km pitkä ja yli 100 metriä syvä hauta. Syvin kohta on Tšorganlahdella. Ääninen laskee Syvärin kautta Euroopan suurimpaan järveen Laatokkaan.
Ääniseen laskevista joista tärkeimpiä ovat Vytegra, Suunujoki, Vodlajoki, Suoju, Lohijoki ja Merga. Ääninen on kanavien kautta yhteydessä Vienanmereen, Itämereen ja Volgan kautta Kaspianmereen.
Äänisen rannikkokaupungit ovat Karjalan tasavallan pääkaupunki Petroskoi, Kontupohjanlahden perukassa sijaitseva Kontupohja ja järven pohjoispäässä Poventsanlahden perukassa sijaitseva Karhumäki. Äänisen rannalla sijaitsee myös entinen Poventsan kaupunki, joka on nykyään kaupunkimainen taajama.
Äänisen suurin saari on Suuri Kliimonsaari (149 km²), joka sijaitsee Äänisniemen eteläpuolella. Muita saaria ovat Suuren Kliimonsaaren länsipuolella sijaitseva Lelikovski, rakennushistoriallisen museon takia suosittu matkailukohde ja Unescon maailmanperintökohde Kiži sekä Kontupohjanlahden suulla sijaitseva Suojunsaari eli Suisaari.
Kaloja järvessä on yli 30 lajia. Eniten on kalastettu muikkua, kuoretta, siikaa, lohta ja nieriää. Harvinaisuuksia ovat sampi, sterletti ja järvilohi.
Ääninen on Fennoskandian ja Itä-Euroopan sedimenttien välistä rajavyöhykettä.
Aiheesta muualla
thumb|left|350px|Satelliittikuva Äänisestä. 1. Syvärinlahti (Svirskaja guba) 2. [[Petroskoinlahti (Petrozavodskaja guba) ja Petroskoin kaupunki 3. Bolšoje Onego -lahti (Zaliv Bolšoje Onego) 4. Kontupohjanlahti (Kondopožskaja guba) 5. Maloje Onego -lahti (Zaliv Maloje Onego) 6. Zaonežski zaliv -lahti 7. Poventsanlahti (Povenetski zaliv) 8. Kižin saari (Ostrov Kiži) 9. Vodlajärvi (Ozero Vodlozero) ja Vodlajärven kansallispuisto  10. Iivinän tulva-alue (Ivinski Razliv) eli Ylä-Syvärin tekojärvi 11. Mys Besov Nos  ("Paholaisen nenä" -niemi ), jossa kivikautiset kalliopiirrosalueet 12. Suuri Kliimonsaari (Ostrov Bolšoi Klimenetski) -- река Свирь = Syväri]]
Khalifa ibn Hamad Al Thani
Khalifa ibn Hamad Al Thani (1930 tai 1932 Doha, Qatar – 23. lokakuuta 2016 ) oli Qatarin emiiri vuodesta 1972 vuoteen 1995 saakka.
Gram
Gram voi tarkoittaa seuraavia:
Madai
Madai oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan yksi Jafetin pojista. Madain uskotaan tarkoittavan Meediaa, mutta sen on arveltu tarkoittavan myös Mitannia.
Riemuvuosien kirjan mukaan Madai nai Seemin tyttären, ja asui mieluumin Seemin jälkeläisten luona kuin Jafetin jälkeläisten luona Mustanmeren takana. Hän sai langoiltaan Elamilta, Assurilta ja Arpaksadilta maan, jota kutsuttiin hänen mukaansa Meediaksi.
Kalvonuijapistiäiset
Kalvonuijapistiäiset (Cimbex) on pistiäisten (Hymenoptera) lahkoon kuuluva nuijapistiäissuku. Suomessa suvun edustajia esiintyy kolme lajia. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu ainakin neljä lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. pienoiskuva|left|200px|Ukkonuijapistiäisen (Cimbex femoratus)) toukka
Gregorius IV
Paavi Gregorius IV:n oli paavina syyskuusta 827 – 25. tammikuuta 844. Hänen oikea nimensä on tuntematon sekä syntymäpaikka ja -aika ovat tuntemattomat. Myös hänen kuolinpaikkansa on tuntematon. Gregorius IV tunnetaan siitä, että hän nimitti Ansgarin Hampurin ja Bremenin arkkipiispaksi ja Pohjolan apostoliksi.
Gregorius IV oli 101. paavi ja hän hallitsi Valentinuksen (paavina alle vuoden 827) ja Sergius II:n (paavina 844-847) välissä.
Shine
Shine voi tarkoittaa:
Snot
Snot oli vuosina 1994-1998 toiminut heavy metal -yhtye Yhdysvalloista. Yhtye ehti julkaista ainoastaan yhden levyn ennen kuin se päätti hajota laulajansa Lynn Straitin kuoltua auto-onnettomuudessa.
Vuonna 2000 Snotille julkaistiin tribuuttialbumi jossa esiintyy useita nimekkäitä artisteja kuten Serj Tankian, Jonathan Davis, Max Cavalera ja Ozzy Osbourne).
Valentinus
Paavi Valentinus (latinaksi Valentinus) oli paavina elokuusta 827 syyskuuhun 827. Hänen oikea nimensä ja syntymäaikansa ovat tuntemattomia, ja hän on jokseenkin tuntematon. Tiedetään kuitenkin, että hän oli järjestysnumeroltaan sadas paavi ja että hän syntyi Roomassa Italiassa. Valentinus oli paavina Eugenius II:n seuraaja. Hän kuitenkin kuoli pian, ja hän ehti olla paavina vain noin kuukauden.
Nicola Docherty
Nicola Docherty (s. 23. elokuuta 1992) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 21 maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi kahdessa ottelussa.
Gisela Mauermayer
Gisela Mauermayer (24. marraskuuta 1913 München – 9. tammikuuta 1995 München) oli saksalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hänen parhaat lajinsa olivat kiekonheitto ja kuulantyöntö.
Mauermayer voitti viisiottelun ja kuulantyönnön epävirallisen maailmanmestaruuden naisten IV maailmankisoissa Lontoossa 1934. Kiekonheitossa hän sijoittui toiseksi. Kaksi vuotta myöhemmin Berliinin olympialaisissa hän voitti kiekonheitossa kultaa tuloksella 47,63 m, jonka hän heitti heti ensimmäisellä kierroksella. Wienin EM-kilpailuissa 1938 hän voitti kultaa kiekossa tuloksella 44,80 m mutta jäi kuulassa hopealle tuloksella 13,27 m häviten maannaiselleen Hermine Schröderille kahdella senttimetrillä.
Mauermayer paransi kiekonheiton maailmanennätystä seitsemän kertaa. Viimeinen ME-heitoista kantoi tulokseen 48,31 m Dresdenissä 11. heinäkuuta 1936. Kuulantyönnössä hän teki maailmanennätyksen 14,38 m Varsovassa 15. heinäkuuta 1934, ja se kesti ennätyksenä yli yksitoista vuotta. Viisiottelussa hän teki vuonna 1938 Stuttgartissa maailmanennätyksen 418 pistettä silloisen pistetaulukon mukaan. Korkeushypyssä hän hyppäsi parhaimmillaan tuloksen 156 cm ja pituushypyssä 584 cm.
Olhavan rintama
Olhavan rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 17. joulukuuta 1941 osasta Leningradin rintaman joukkoja. Rintama uudelleenorganisoitiin 23. huhtikuuta 1942 Olhavan operaatioryhmäksi, mutta nimettiin uudelleen Olhavan rintamaksi 8. kesäkuuta 1942. Se hajotettiin 15. helmikuuta 1944.
Olhavan rintama osallistui yritykseen Leningradin piirityksen murtamiseen tammikuussa 1942, mikä epäonnistui ja aiheutti puna-armeijalle lähes kokonaisen armeijan tappiot. Syksyllä Olhavan rintaman onnistui raskaiden tappioiden jälkeen työntää saksalaiset pois lähes kokonaan Laatokan rannalta. Olhavan rintama aloitti lokakuussa 1942 valmistelut uuteen hyökkäyksen saksalaisten Leningradin ympäristön asemia vastaan ja 12. tammikuuta alkaneen offensiivin onnistui työntää saksalaiset kokonaan pois Laatokalta teknisesti päättäen Leningradin piirityksen.