cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
E. J. Paavola
Paavola toimi muun muassa Edistyspuolueen kirjallisena sihteerinä, eduskuntaryhmän pöytäkirjurina 1932–1936 sekä Edistyspuolueen järjestölehden Nykypäivän päätoimittajana 1938–1939. Tämän jälkeen hän toimi maatalousministeriön asutusasiainosaston – myöhemmin asutushallituksen – tiedotussihteerinä ja esittelijänä 1940–1962. Hän oli myös Etelä-Helsingin Liberaalien ensimmäinen puheenjohtaja, ja vuonna 1962 hänet valittiin presidentin valitsijamieheksi. Koululaisena Paavola osallistui Aunuksen retkeen 1919.
Paavola tunnettiin piipunpoltostaan, ja häntä kutsuttiin myös lempinimellä Piippu-Paavola.
Teora
Teora on Lapuan kaupungin keskustan alueella oleva kaupunginosa, jossa on pääasiassa kaupungin vuokrakerrostaloja sekä pienkerrostaloja, rivitaloja sekä omakotitaloja.
Alueella sijaitsee pienimuotoista teollisuus- ja yritystoimintaa, kuten Lapuan Sanomat sekä uusi Patruuna-harjoitushalli jalka- ja pesäpalloilijoille. Kulttuurikeskus Vanha Paukku (entinen vanha Patruunatehdas) sijaitsee myös alueella.
Sormikaktus
Sormikaktus (Leuchtenbergia principis) on omaan sukuunsa kuuluva meksikolainen kaktuskasvilaji. Se on nimetty Leuchtenbergin herttuan ja Napoleon Bonaparten lapsipuolen Eugène Beauharnaisin mukaan. Sen ulkonäköä kuvaa hyvin englanninkielinen nimi agave cactus, sillä sen sormimaiset ulokkeet tuovat mieleen agaaven. Lähin sukulainen on rautakaktusten (Ferocactus) suku.
Ulkonäkö ja koko
Sormikaktus on yksivartinen, satunnaisesti mätästävä, matalakasvuinen, enintään tavallisesti 35 cm, satunnaisesti jopa 70 cm korkeaksi kasvava kaktus. Sen juuristo on laaja ja mehevä, varsi pallomainen tai lyhyen lieriömäinen ja vahvasti nystyinen. Nystyt ovat pitkiä, hieman lehtimäisiä, poikkileikkaukseltaan kolmiomaisia, 10–12 cm pitkiä, ja kunkin päässä on areoli. Siihen kiinnittyy joukko litistyneitä, taipuisia, paperimaisia, kellertäviä ja jopa 15 cm pitkiä piikkejä. Kukat kehittyvät areolin sisäreunaan, ovat auki päivällä ja kestävät usein monta päivää. Muodoltaan ne ovat suppilomaisia, väriltään keltaisia, läpimitaltaan 5–6 cm. Kukka tuoksuu, ja sen pohjus on suomuinen emin vartalon ympäriltä. Hedelmä on munamainen tai pitkänomainen, kypsänä kuiva ja enintään kolme cm pitkä; kuihtuneet kehälehdet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat leveän soikeita, mustia tai ruskeita.
Levinneisyys
Sormikaktus kasvaa Meksikon pohjois- ja keskiosan aavikolla Coahuilan, San Luis Potosín, Guanajuaton, Zacatecasin ja Hidalgon alueella.
Elinympäristö
Sormikaktus kasvaa kalkkikivisellä maaperällä Chihuahuan aavikolla.
Käyttö
Sormikaktus on ollut suosittu viljelyssä erikoisen ulkonäkönsä ja kestävyytensä vuoksi sekä helposti kukkivana. Sen viljely koristekasviksi alkoi Euroopassa jo vuonna 1846, mutta alkuinnostuksen jälkeen miltei lopahti. 1900-luvun alussa sen suosio taas lisääntyi, mutta kovin usein sitä ei ainakaan Suomessa ole kaupan.
Marjatta Pokela
Anna Marjatta Pokela (o.s. Nikula; 5. tammikuuta 1925 Kouvola – 13. huhtikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen laulaja, sanoittaja ja säveltäjä.
Pokela opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän kirjoitti uransa aikana kolmisensataa laulua, ja hänet muistetaan parhaiten lastenmusiikin säveltäjänä: hänen tuotantoaan ovat mm. ”Vaarin saari”, ”Mörrimöykky”, ”Mörköooppera”, ”Mörrimöykyn suvi”, ”Mörkö se lähti laivaan”, ”Ihme ja kumma”, ”Pupu Tupunan lauluja” ja ”Karamelliooppera”. Hän esitti myös kansanmusiikkia yhdessä puolisonsa, kanteletaiteilija Martti Pokelan ja tyttärensä Eveliinan (nyk. Eeva-Leena Pokela) kanssa.
Pokelalle myönnettiin mm. erityis-Emma 1984, Valtion Lastenkulttuuripalkinto ja Artium Cultori -mitali.
Marjatta Pokela kuoli 77-vuotiaana syöpään Helsingissä. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Nukkearkku
Kuunnelman tarina kertoo, kuinka maalta isoäidin luokse kaupunkiin muuttavat lapset löytävät ullakolta taianomaisen Nukkearkun, johon liittyy useita outoja asioita.
Bel
Bel ja BEL voivat tarkoittaa:
Petrus Dacus
Petrus Dacus de Finlandia oli Turun Pyhän Olavin luostarin dominikaaniveli, joka lähetettiin Tanskan Århusiin opiskelemaan logiikkaa vuonna 1291. Hän on ensimmäinen suomalainen, jonka tiedetään opiskelleen ulkomailla.
Fish Creekin taistelu
Fish Creekin taistelu (tunnetaan myös nimellä: Battle of Tourond's Coulee) oli yksi Saskatchewanin kapinan taisteluista. Se käytiin 24. huhtikuuta 1885, ja siinä kapinoitsijat saivat tärkeän voiton hallituksen joukoista. Voitto ei kuitenkaan ollut tarpeeksi merkittävä muuttamaan kapinan lopputulosta, mutta kapinoitsijat onnistuivat pysäyttämään kenraali Frederick Middletonin joukot ja hidastamaan heidän etenemistään Batocheenm jossa métisit kohtasivat hallituksen joukot lopullisessa taistelussa.
Taistelu
Middleton johti 10. huhtikuuta Fort Qu'Appellen kaupungista lähetettyä sotilasosastoa, joka eteni Saskatchewanjokea pitkin. Joukko-osasto joutui 24. huhtikuuta Dumontin johtamien intiaanien yllättämäksi. Jokainen métisi ampui yhden laukauksen, minkä jälkeen he piiloutuivat metsän ja jokilaakson suojaan. Koko Saskatchewanin kapinan aikana vallinnut ammusten vähäisyys pakotti heidät turvautumaan tarkkuusammuntaan.
Middletonin joukot olivat hajaantuneet molemmin puolin jokea, minkä takia hän ei pystynyt hyödyntämään määrällisesti suurempaa joukkoansa. Middleton sijoitti kanuunansa joen vastarannalle. Tykistötulella ei ollut suurta vaikutusta vihollisen joukkoihin, koska he olivat hajaantuneet laajalle alueelle. Middletonin joukkojen kärsimistä tappioista (6 kuollutta ja 49 haavoittunutta) johtuen hän päätti peräytyä ja jatkaa matkaansa Batochen kylään, jossa kapinan lopullinen taistelu käytiin.
Kapinoitsijat kärsivät myös tappioita taistelussa. He menettivät useita hevosia, mikä rajoitti heidän liikkumistaan, ja käyttivät suuren osan jäljellä olevista ammuksistaan.
Aiheesta muualla
52.60194°N, -105.94722°W
Rafik Saïfi
Rafik Saïfi (, s. 7. helmikuuta 1975 Alger, Algeria) on algerialainen entinen jalkapalloilija. Usein keskikentällä hyökkäävässä roolissa pelannut Saïfi edusti pääosin urallaan ranskalaisseuroja, kuten Troyes, FC Lorient ja Amiens SC.
Ura
Saïfin ammattilaisura alkoi vuonna 1993 jolloin hän edusti yhden kauden algerialaista Bab Ezzouaria. Kauden jälkeen Saïfi edusti IRB Sougueuria ja IBK El Khechnaa vuosien 1994–1996 aikana ennen siirtymistään MC Algeriin vuonna 1996. Joukkueensa kanssa hän voitti Algerian liigamestaruuden kaudella 1998–1999 ja kauden päätteeksi nuori lupaus siirtyi Ranskaan Troyesiin vuonna 1999.
Ranskassa Saïfi nousi pian kaikkien tietoisuuteen taitavana pelintekijänä, joka pelasi Troyesin paidassa aina vuoteen 2004 asti pelattuaan yhteensä 111 ottelua tehden niissä 19 maalia. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi FC Istresissä ja AC Ajacciossa. Saïfi jätti molemmat seurat näiden pudottua seuraavaksi kaudeksi Ligue 2:een. Lorientin noustessa kaudeksi 2006–2007 Ligue 1:een joukkue teki kolmen vuoden mittaisen sopimuksen kokeneen keskikenttäpelaajan kanssa. Ensimmäinen kausi meni Saïfin kannalta hyvin hänen pelattua 37 ottelua tehden niissä 7 maalia. Toinen kausi oli kenties Saïfin parhaimpia kausia, kun hän pelasi jälleen 37 ottelua tehden tällä kertaa 14 maalia. Lorientin puheenjohtaja ja valmentajat olivat hieman yllättyneitä kokeneen pelaajan kaudesta ja pidensivät Saïfin sopimuksen vuoteen 2011 asti. Kauden päätteeksi hänet palkittiin vuoden 2008 Algerian parhaaksi pelaajaksi.
Hän kuitenkin jätti seuran kesällä 2009 ja siirtyi Qatarin pääsarjassa pelaavaan Al-Khoriin 8. elokuuta 2009. Tammikuussa 2010 Saïfi palasi takaisin Ranskaan tehtyään puolen vuoden lainasopimuksen FC Istresin kanssa. Lainasopimuksen päätyttyä hänen sopimuksensa Al-Khorin kanssa päättyi.
5. marraskuuta 2010 Saïfi allekirjoitti puolen vuoden sopimuksen Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Amiensin kanssa. Hän pelasi kauden aikana 22 sarjaottelua ja teki niissä viisi maalia. Kauden päätteeksi Amiens nousi sarjatasoa korkeammalle Ligue 2:een. Saïfi jatkoi seurassa myös seuraavan kauden ja pelasi ligue 2:ssa yhteensä 28 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Saïfi myös päätti uransa kyseiseen kauteen.
Maajoukkueura
Saifi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian paidassa 5. kesäkuuta 1998 Bulgariaa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle. Ensimmäisen maalinsa hän teki jo kolmannessa ottelussaan Liberiaa vastaan 28. helmikuuta 1999. Samaista joukkuetta vastaan hän teki maajoukkueuransa toisenkin maalin 9. huhtikuuta 1999.
Saifi valittiin ensimmäisiin arvokisoihinsa vuoden 2000 Afrikan kisoihin, jossa hän pelasi kaksi ensimmäistä ottelua alkulohkossa, sekä puolivälieräottelun Kamerunia vastaan, johon myös Algerian matka päättyi.
Toiset kisat Saifi pelasi vuoden 2002 Afrikan kisoissa, jossa Algerian matka katkesi jo alkulohkoon. Tuolloin Saifi pelasi jälleen maansa kaksi ensimmäistä alkulohkon ottelua, mutta tuli samalla valituksi kisojen tähdistökentälliseen.
Sittemmin Saifia ei enää kutsuttu vuoden 2004 Afrikan kisoihin, mutta oli mukana joukkueen karsinnoissa. Seuraavan kerran hänet valittiin vuoden 2010 Afrikan kisoihin, kun Algeria selvitti tiensä kisoihin kuuden vuoden poissaolon jälkeen. Turnauksessa Saifi pelasi vaihtopelaajan roolissa, mutta oli aloittavana pelaajana avausottelussa Malawia vastaan. Hän pelasi turnauksessa myös toisessa ottelussa Malia vastaan. Sittemmin Saifi istui vaihtopenkillä läpi turnauksen, mutta pääsi kentälle pronssiottelussa Nigeriaa vastaan. Ottelu päättyi kuitenkin Nigerian 1-0 voittoon. Samana vuonna Saifi valittiin myös vuoden 2010 MM-kisoihin, jossa hän tyytyi edellisen turnauksen tapaan vaihtopelaajan rooliin. Saifi pelasi kisoissa kaksi ottelua Sloveniaa ja Yhdysvaltoja vastaan tultuaan vaihdosta kentälle molemmissa otteluissa.
28. kesäkuuta 2010 Saïfi ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa, vaikka oli vielä Algerian MM-kisojen viimeisen ottelun jälkeen halukas jatkamaan maajoukkueessa.
Hyökkäystapaus
Vuoden 2010 MM-kisojen jälkeen Saifi herätti negatiivista huomiota, kun hän läpsäisi Yhdysvallat-ottelun jälkeen algerialaista toimittajaa Asma Halimia kasvoille. Toimittaja löi Saifia takaisin huuleen ja uhkasi samalla nostaa valituksen FIFA:lle tapauksesta. Kaksikolla oli jo vuonna 2008 erimielisyyksiä, kun Halimi oli kääntänyt ja julkaissut Saifista tekemän haastattelun Competition-lehteen, jossa hän oli vääristellyt pelaajan kommentteja. Saifi kiisti lyöneensä toimittajaa, joka sitä vastoin olisi lyönyt Saifia nauhurilla kieltäydyttyään kommentoimasta toimittajalle. Syyskuussa 2010 FIFA langetti Saifille 2 300 euron sakot tapahtumasta.
Kapkaupungin kaupungintalo
thumb|Kapkaupungin kaupungintalo Kapkaupungin kaupungintalo on Etelä-Afrikan Kapkaupungissa sijaitseva rakennus. Sen peruskivi muurattiin 29. elokuuta 1900 ja se valmistui vuonna 1905. Rakennuksen julkisivu on verhoiltu Bathin kalkkikivellä, ja se edustaa italialaista renessanssia. Rakennuksen katolla on kellotorni, joka jäljittelee Big Beniä. Torni on puolet Big Beniä pienempi. Alun perin kellotornissa oli 37 kelloa, mutta vuonna 1954 siihen lisättiin kaksi lisää. Rakennukseen on nykyisin sijoitettu kaupunginkirjasto sekä Kapkaupungin pääkonserttisali.
Kaupungintalon parveke on tullut kuuluisaksi siitä, että Nelson Mandela piti sieltä ensimmäisen julkisen puheensa vapauduttuaan vankilasta 11. helmikuuta 1990.
C. T. Ward
Carl Theodor Ward (13. elokuuta 1867 Västermo, Ruotsi – 10. huhtikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kauppapuutarhuri ja kukkakauppias. Wardilla oli suuri pääasiassa kukkia tuottanut Carlsro-niminen kauppapuutarha Helsingin lähellä Haagassa.
Elämä
Ward tuli 15-vuotiaana harjoittelijaksi Tukholman lähellä sijainneeseen Bagatorpin puutarhaan ja oltuaan siellä työssä kuuden vuoden ajan kävi Tukholmassa kaksivuotisen Rosendahlin puutarhakoulukurssin. Hän sai 1891 harjoittelijan paikan E. Neubertin liikkeessä Hampurin lähellä Saksassa. Ward palasi seuraavana vuonna Ruotsiin ja oli vuoden ajan työnjohtajana eräässä Tukholman kauppapuutarhassa ja sen jälkeen Rosendahlin puutarhakoulun taimistopuolen johtajana. Hän muutti Suomeen 1896 ja toimi sitten vuoteen 1907 saakka Suomen Puutarhayhdistyksen Helsingissä sijainneen puutarhakoulun johtajana. Kun koulun toiminta loppui, Ward ryhtyi kauppapuutarhuriksi ja osti vuonna 1907 M. G. Steniuksen maayhtiöltä 1,72 hehtaarin kokoisen maa-alueen Haagasta Turuntien varrelta. Hän perusti sinne Carlsron puutarhan ja rakensi puutarhaan aluksi kolme 40 metrin pituista kasvihuonetta, joissa kasvatettiin kurkkua ja kukkia. Puutarhaa laajennettiin sitten uusilla kasvihuoneilla niin, että lopulta kasvihuoneita oli 30, ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala oli 7 300 neliömetriä. Ward harjoitti myös avomaaviljelystä Helsingin kaupungilta vuokraamallaan 4 hehtaarin maa-alueella.
Wardin kuoltua Haagassa sijainneet kasvihuoneet olivat hänen lastensa hoidossa, kunnes ne myytiin 1958.
Carl Theodor Ward oli naimisissa vuodesta 1893 Josefina Jacobssonin kanssa. Heillä oli kuusi lasta, joista Harald Teodor Emanuel (Manne) Ward (1902–1965) oli myös kauppapuutarhuri. Manne Wardilla oli vuodesta 1931 alkaen suuri kauppapuutarha Helsingin Tapanilassa Yrttimaantien varrella. Hän alkoi myydä viljelysmaitaan omakotitalotonteiksi vuodesta 1955 alkaen.
Olaf Stapledon
William Olaf Stapledon (10. toukokuuta 1886 – 6. syyskuuta 1950) oli brittiläinen filosofi ja tieteiskirjailija, jonka luomat ”tulevaisuuden historiat” ovat vaikuttaneet merkittävästi tieteiskirjallisuuteen. Hänen teoksensa vaikuttivat suuresti muun muassa Arthur C. Clarkeen, Brian Aldissiin, Stanisław Lemiin ja John Maynard Smithiin.
C. T. Ward
Perhe
Carl Theodor Wardin nuorempi veli Dan Ward (11. elokuuta 1883 – 27. toukokuuta 1977) oli myös kauppapuutarhuri ja kukkakauppias. Hän tuli Suomeen 1898 opiskelemaan veljensä johtamassa puutarhakoulussa ja jatkoi alan opintoja Venäjällä ja Ruotsissa perehtyen muun muassa kukkasidontaan. Dan Ward perusti 1909 oman kukkakaupan Helsinkiin, ja hänellä oli myös oma kauppapuutarha useita vuosia. Dan Wardin aloitteesta perustettiin Suomen Kukkainvälitysyhdistys (Interflora), ja Ward toimi pitkään yhdistyksen puheenjohtajana. Dan Ward toimi kukkakauppiaana vuoteen 1973, jolloin hän luopui liikkeistään.
Olaf Stapledon
Stapledon oli pasifisti ja palveli ensimmäisen maailmansodan aikana ambulanssiyksikössä. Hänet palkittiin ansioistaan Croix de Guerre -mitalilla. Stapledon väitteli tohtoriksi Liverpoolin yliopistossa aineinaan filosofia ja psykologia. Vuonna 1929 hän julkaisi teoksen A Modern Theory of Ethics, ja näytti siltä, että hän suuntautuisi akateemiselle uralle. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Stapledonin vuonna 1930 julkaistu tieteisfiktio Viimeiset ja ensimmäiset saavutti suuren suosion. Sen jälkeen Stapledon omistautui kaunokirjallisuudelle.
Viimeiset ja ensimmäiset käy läpi ihmiskunnan historian ensimmäisistä (nykyiset ihmiset) aina kahdeksansiintoista ihmisiin saakka. Tarinan kertoja on yksi viimeisistä ihmisistä. Kertomus nostaa esiin Stapledonin näkemyksen siitä, että jonkin fyysisen tai henkisen ominaisuuden äärimmäinen korostaminen muiden kustannuksella johtaa aina katastrofiin. Stapledon painottaa yhteisön merkitystä yksilön kehityksessä, joka on tyypillistä 18. ihmisille. Yhtä tärkeitä ovat sielukkuus ja henkisyys, jotka antavat ihmisen elämälle tarkoituksen. Stapledon käyttää kirjassa antiikin aihepiirejä ja myyttejä luodessaan myytin tulevaisuudesta.
Kaunokirjallisuuden ohella Stapledon kirjoitti myös tietokirjoja ja artikkeleja etiikasta ja filosofiasta.
C. T. Ward
Perhe
C. T. Wardin poika oli insinööri ja sotilas Edvard Ward.
Pervomaiskajan metroasema
Pervomaiskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 21. lokakuuta 1961.
Eugene Pallette
Eugene Pallette (8. heinäkuuta 1889 Winfield, Kansas, Yhdysvallat – 3. syyskuuta 1954 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli teini-iässä jockeyna. Hän aloitti vähän myöhemmin näyttelemisen ja näytteli Keskilännessä ja länsirannikolla. Elokuvissa Pallette aloitti stunt-näyttelijänä etsittyään sitä ennen tuloksettomasti teatterityötä Los Angelesissa. Hän eteni nopeasti elokuvaurallaan, ja vuonna 1914 hän näytteli jo päärooleja muun muassa Dorothy Gishin vastanäyttelijänä. Vuonna 1915 hän näytteli pääosan kolmessa Tod Browningin ohjaustyössä, ja hänellä oli pieni rooli myös D. W. Griffithin elokuvassa Kansakunnan synty. Pallette näytteli myös seuraavana vuonna valmistuneessa Griffithin elokuvassa Suvaitsemattomuus.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Pallette palveli lentojoukoissa. Palattuaan sodan jälkeen takaisin näyttelijäksi hän joutui tyytymään sivurooleihin, joista merkittävimpiä oli Aramis Douglas Fairbanksin vuoden 1921 elokuvassa Fairbanks D'Artagnan'ina. Pallette ei jatkanut näyttelemistä ja toimi jonkin aikaa muun muassa öljyalalla, jolla hän menestyikin mutta menetti pian saamansa voitot sijoitettuaan ne epäonnistuneesti. Hän päätyi sairaalahoitoon vakavan masennuksen takia mutta palasi toivuttuaan näyttelemisen pariin.
Pallette kuoli kurkkusyöpään 65-vuotiaana. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Brady Vail
Brady Vail (s. 11. maaliskuuta 1994) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa AHL-joukkue Toronto Marliesissa.
Pelaajaura
Vail pelasi junioriuransa aikana Ontario Hockey Leaguessa Windsor Spitfiresissä, josta hänet varattiin neljännellä kierroksella 94. pelaajana Montreal Canadiensiin vuoden 2012 varaustilaisuuteen. Junioriuransa lopussa Vail teki try out -sopimuksen Montrealin farmijoukkue Hamilton Bulldogsin kanssa 31. maaliskuuta 2014. Myöhemmin sopimuksen loppuessa Canadiens jätti tekemättä sopimusta Vailin kanssa ja hän siirtyi vapaaksi agentiksi. 28. syyskuuta 2014 Toronto Marlies ilmoitti tehneensä Vailin kanssa sopimuksen.
Argyresthia
Argyresthia on kehrääjäkoimaisten (Yponomeutoidea) yläheimoon kuuluva perhossuku. Ne ovat pieniä perhosia, joilla on hento ruumis ja kapeat, suipot, pitkäripsiset siivet. Etusiivet usein kirkaskiiltoisia, yhdenvärisiä, milloin vaaleamman milloin tummemman kirjavia.
Gallery
Gallery voi tarkoittaa seuraavia:
Nikki (Benin)
Nikki on Beninin Borgoun departementissa sijaitseva piirikunta, kaupunki ja kaupunginosa. Piirikunnan pinta-ala on 3 171 neliökilometriä. Piirikunnassa oli vuonna 2013 151 232 asukasta, ja samannimisessä arrondissementissa 66 109 asukasta.
Kaupunki oli vuonna 1894 kohteena Ranskan ja Englannin välisessä tapahtumassa "kilpajuoksu Nikkiin", jonka jälkeen Ranska ja Englanti jakoivat Nigerian.
Nikkiä pidetään Bariba-kansan pääkaupunkina.
Meskaliinikaktukset
Meskaliinikaktukset ja myrkkykaktukset (Lophophora) on meskaliini-nimisestä alkaloidista ja sen huumaavasta vaikutuksesta tunnettu kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi on annettu ulkonäön perusteella kreikankielisistä sanoista lofos 'harja, töyhtö' ja foreus 'kantaja', mikä viittaa kasvin kyhmyissä oleviin karvatupsuihin.
Tuntomerkit
Meskaliinikaktukset ovat matalia, pallomaisia ja usein tiiviinä ryhminä kasvavia kaktuksia. Niiden juuret ovat pitkiä ja sukkulan muotoisia. Varsi on tavallisesti litteän pallomainen, sini- tai kellanvihreä, satunnaisesti punertava, vain 2–7 cm korkea ja 4–12 cm leveä. Varren kyhmyt (podariot) ovat matalia ja pyöreitä tai kyttyrämäisiä, usein pystyriveiksi järjestäytyneitä. Areolit sijaitsevat yleensä riveissä kyhmyjen päissä, ja niissä on pehmeiden, keltaisten tai valkeahkojen karvojen muodostamat tupsut; piikit puuttuvat. Kukat sijaitsevat kasvin keskustassa ja kukkivat päivisin. Muodoltaan ne ovat suppilomaisia, väriltään valkoisia, vaaleanpunertavia, kellertäviä tai satunnaisesti punaisia. Kukan läpimitta vaihtelee 1–2,2 cm. Pohjus on suomuton ja karvaton. Hedelmän muoto vaihtelee nuijamaisesta pitkänomaiseen ja se on aluksi mehevä ja vaaleahkon punainen, myöhemmin ruskehtavan valkoinen ja kuiva, paljaspintainen, avautumaton ja enintään kahden sentin pituinen. Siemenet ovat mustia, päärynän muotoisia ja kyhmyisiä.
Levinneisyys
Meskaliinikaktusten levinneisyys ulottuu Chihuahuan aavikon kalkkikivialueille Teksasiin ja Meksikon pohjois- ja keskiosiin. Niitä tavataan 1800 metrin korkeuteen saakka.
Lajit
Meskaliinikaktusten suvussa on kaksi lajia:
Eir (jumala)
Eir (muinaisnorjaa, tai armo) on skandinaavisessa mytologiassa aasajumalatar, jota kutsutaan Snorri Sturlusonin Proosa-Eddassa parhaaksi lääkäriksi. Eir ei kuitenkaan ole kovin tunnettu jumalatar, eikä tiedetä, palvottiinko Eiriä muinaisina aikoina.
Eddan runossa Fjölsvinnsmál Eir on yksi Menglödin yhdeksästä palvelijattaresta, jotka istuvat Lyfjabergin kukkulalla, jolla uskottiin olevan parantavia voimia. Muut palvelijattaret ovat Hlíf, Hlífþrasa, Þjóðvarta, Björt, Blíð, Blíðr, Fríð ja Aurboða. He suojelevat kaikkia, jotka tuovat heille uhrilahjoja (blóta). Proosa-Eddan Skáldskaparmál-osassa Eir puolestaan mainitaan valkyrioiden joukossa, mutta ei aasynjojen listassa.
Anthology 83–89
Anthology 83–89 on yhdysvaltalaisen hardrockyhtye White Lionin kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2004. Albumi sisältää demoja ja ennen julkaisemattomia kappaleita.
Kappaleet
CD 1
CD 2
Overkill (täsmennyssivu)
Overkill voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Ådalenin laukaukset
thumb|Ådalenin mielenosoittajia marssimassa.
Ådalenin laukauksiksi kutsutaan Ruotsin Ådalenissa nykyisen Kramforsin kunnan alueella 14. toukokuuta 1931 paperityöläisten lakon yhteydessä tapahtuneita väkivaltaisuuksia, joissa poliisin paikalle virka-avuksi kutsumat Ruotsin puolustusvoimien joukot avasivat tulen rauhanomaista mielenosoituskulkuetta kohti. Tulituksessa kuoli viisi ja loukkaantui viisi ihmistä.
Tapahtuma jakoi Ruotsissa mielipiteitä voimakkaasti, paitsi oikeiston ja vasemmiston välillä myös vasemmiston sisällä, missä maltilliset sosiaalidemokraatit kuten myöhempi pääministeri Per Albin Hansson pitivät kommunistisia agitaattoreita osasyyllisinä tilanteen kärjistymiseen väkivaltaiseksi.
Ådalenin tapahtumien seurauksena Ruotsissa päätettiin rajoittaa poliisin oikeutta käyttää armeijaa virka-apuna sekä perustettiin paikallispoliisien ohelle valtiollinen poliisilaitos.
Ruotsalainen kirjailija Birger Norman on kirjoittanut tapahtumista kirjan Ådalen 31 (1968), joka liikkuu tutkielman ja proosan rajamailla. Siihen perustuu elokuva Ådalen 31,. Myös kirjailija Hannu Niklander on kertonut välikohtauksesta.
Ragnar Ungern
Ernst Johan Ragnar Ungern (s. 21. huhtikuuta 1885 Tammisaari – 17. joulukuuta 1955) oli suomalainen taidemaalari. Ungern opiskeli Turun piirustuskoulussa 1903–1906. Hänet valittiin 25-vuotiaana vuonna 1910 Turun piirustuskoulun toiseksi opettajaksi, jolloin hän toimi myös Westerholmin virkavapauden aikana koulun johtajana ja 1916–17 ensimmäisen opettajan sijaisena. Turun piirustuskoulussa hän oli siis opettajana vuosina 1910–1917 ja johtajana 1917–1945. Koska hänellä oli opettajantutkinto, hän toimi piirustuksenopettajana Turun Suomalaisessa Yhteiskoulussa peräti 11 vuotta ja Turun Tyttölyseossa 25 vuotta aina vuoteen 1954 saakka. Hän oli 70-vuotias kuollessaan vuonna 1955. Oikeastaan hän näillä muilla opettajan töillään rahoitti työnsä Turun piirustuskoulussa, sillä johtajan tehtävä siellä oli pikemminkin harrastus tai luottamustehtävä kuin palkallinen työ, niin mitätön korvaus tehtävästä maksettiin. Lisäksi hän toimi Turun taidemuseon vt. intendenttinä 1919–1923 ja taloudenhoitajana 1919–1928. Ungern kuului Turussa 1900-luvun alussa vaikuttaneeseen niin sanottuun Pinellan punaisen huoneen ryhmään, joka kokoontui ravintola Pinellassa.
Ungern vietti ensimmäiset seitsemän vuottaan Tammisaaressa ja kävi koulua Tampereella. Hänen äidinkielensä oli ruotsi, mutta hän kävi suomenkielistä valmentavaa koulua ja suoritti opettajantutkinnon suomeksi vuonna 1906. Hän opiskeli myös vuoden verran Münchenissä.
Opettajana Ungern oli mieliinpainuva, ja Hilkka Toivola on luonnehtinut häntä "valtavaa, tiivistynyttä voimaa" säteileväksi henkilöksi. Ungern viljeli orkideoita ja oli kiinnostunut ruoanlaitosta, rakasti mökkiään Iniössä ja kuunteli mielellään musiikkia.
Molossian tasavalta
Molossian tasavalta on Nevadan osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva tunnustamaton mikrovaltio. Nimi Molossia on johdettu espanjankielisestä pientä kivistä kukkulaa tarkoittavasta sanasta morro.
Maantiede ja hallinto
Mikrovaltio käsittää 2,5 hehtaarin kokoinen maa-alueen, jolla sijaitsevat Baughin perheen asunto sekä useita Molossian tasavaltaan liittyviä rakennelmia kuten sotamuistomerkki, tuulivoimala ja tulliasema.
Molossian presidenttinä toimii Kevin Baugh. Mikrovaltio ei hänen mukaansa ylläpidä mitään diplomaattisia suhteita. Mikrovaltion omien lakien mukaan sen aleella ei saa aloittaa katastrofia eikä sinne saa tuoda mursuja tai kissakaloja.
Historia
Idea Molossian tasavallan perustamiseksi keksittiin jo vuonna 1977, jolloin Baugh yhdessä ystävänsä kanssa perusti Vuldensteinin suurtasavallan. Baugh'n ystävän vetäytyessä mikrovaltiotoiminnasta hän perusti Vuldensteinin raunioille Molossia-nimisen mikrovaltion. Molossia on suvereeni, itsenäinen kansallisvaltio, jota ympäröi Yhdysvallat.
Presidentti Baugh'n mukaan mikrovaltion perustamiseen on kulunut yli 10 000 Yhdysvaltain dollaria.
FS Jacques Cartier (L9033)
Jacques Cartier (runkonumero L9033) oli Ranskan laivaston 1983 palvelukseen otettu Champlain-luokan kuljetusalus.
Molossian tasavalta
Väestö
Vuonna 2022 Molossian asukasluvuksi ilmoitettiin 35, mihin kuuluvat myös Baugh'n perheen koirat, joilla on mikrovaltion kansalaisuus. Mikrovaltion alueella asuvia kissoja ei sen sijaan lasketa mukaan johtuen niiden kyseenalaisesta uskollisuudesta.
FS Jacques Cartier (L9033)
Valmistus
Alus tilattiin Grand-Quevillystä Ateliers Français de l'Ouestilta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1981. Se laskettiin vesille 28. huhtikuuta 1982 ja otettiin palvelukseen 28. syyskuuta 1983.
Molossian tasavalta
Väestö
Presidentti Baugh'n mukaan mikrovaltion kansalaisiksi hyväksytään vain perheenjäseniä. Kansalaisuushakemuksia ei oteta käsiteltäväksi.
Molassian viralliset kielet ovat englanti ja esperanto.
Talous
Mikrovaltio toivottaa turistit tervetulleiksi ja nämä voivat nähdä Molossiassa mm. sen pankin, sekatavarakaupan, rajan Yhdysvaltain kanssa sekä osallistua Molossian avaruusohjelmaan. Vuodessa turisteja saapuu noin sata kappaletta. Viisumivaatimuksia tavallisille turisteille ei ole, mutta median edustajilta peritään 100 dollarin maksu.
Molossiassa käyvät turistit saavat vierailla maassa 3 tuntia. Yhdysvaltain kansalaiset eivät tarvitse passia mikrovaltioon saapuessaan, vaikkakin se on suositeltavaa.
Nevadan turismiviranomaiset mainostavat Molossiaa mahdollisena vierailukohteena osavaltiossa.
Ahu
thumb|250px|Pääsiäissaren alkuasukkaiden rakentama raunioitunut Ahu Tahiri, jonka päällä näkyy osin vaurioituneita moai-patsaita. Patsaat lepäävät pitkulaisella korokkeella, jonka edessä näkuu loiva, kenttämäinen ruohon peittämä liuska.
Ahu oli Pääsiäissaaren polynesialaisten alkuasukkaiden rakentama kivinen tasanne, jonka päällä lepäsi monesti suuria kivisiä patsaita moaita. Toinen merkitys sanalle ahu on havaijilaisen heiau-temppelin alttari.
Pääsiäissaaren ahut ja moait
thumb|250px|Ahun Tongarikin päällä olevia moai-patsaita.
Merkittäviä moaita kantavia ahuja ovat Ahu Togariki, Ahu Akivi, Nau Nau ja Tahai.
Ahun korkeus oli jopa 4 m ja leveys ylsi joskus 150 metriin. Pieni Ahu saattoi painaa 300 tn ja Ahu Tongariki 9000 tonnia. Mutta ahun suurin lohkare, eli patsas tai sen osa, painoi jopa 10 tonnia.
Jaromír Šindel
Jaromír Šindel (s. 30. marraskuuta 1959 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkomaalivahti, olympiamitalisti ja maailmanmestari sekä nykyään valmentaja. Šindel edusti kansainvälisellä urallaan Tšekkoslovakiaa. Hän oli voittamassa olympiahopeaa Sarajevossa vuonna 1984 sekä maailmanmestaruuden vuonna 1985. Vuosina 1981, 1987 ja 1989 hän voitti pronssia.
Šindel aloitti uransa HC Vitkovicessa vuonna 1977. Keväällä 1981 hän voitti siellä Tšekkoslovakian mestaruuden. Hän voitti mestaruuden myös vuosina 1984 ja 1985 Dukla Jihlavassa. Kaudella 1987–88 hänet valittiin Tšekkoslovakian liigan tähdistökentälliseen Šindelin pelatessa HC Sparta Prahassa.
Šindel tuli erityisesti suomalaisittain tutuksi hänen pelatessa viitenä kautena (vuodet 1989–1994) Suomessa Lahden Reippaan ja Tampereen Tapparan maalivahtina. Hän oli nostamassa Reipasta jääkiekon SM-liigaan keväällä 1990. Heti seuraavalla kaudella 1990–91 Šindel valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Vuodet 1992–1994 hän torjui Tapparassa, jonne lähti Reippaasta konkurssikiemuroiden ajamana. Šindel lopetti uransa HC Sparta Prahassa keväällä 1995.
Vuosina 2010–2013 Šindel toimi Tšekin 2. sarjatasolla pelaavan HC Slovan Ústečtí Lvin urheilutoimenjohtajana ja marraskuusta 2013 kauden loppuun joukkueen päävalmentajana. Kaudella 2017–2018 Šindel on toiminut 3. sarjatasolla pelaavan HC Mostin päävalmentajana.
Šindelin poika Jakub Šindel on jääkiekkohyökkääjä, joka on pelannut kotimaansa lisäksi Suomen, Sveitsin, Italian, Britannian ja Ranskan pääsarjoissa sekä KHL:ssä.
Punanflamingo
Punanflamingo (Phoenicoparrus jamesi) on Etelä-Amerikassa Andien Punalla elävä flamingolaji. Se on nimetty englantilaisen luonnontieteilijä Harry Berkeley Jamesin mukaan. Punanflamingo löydettiin hänen rahoittamallaan tutkimusmatkalla Chileen. Philip Sclater kuvasi lajin matkalta tuodun linnun perusteella vuonna 1886.
Koko ja ulkonäkö
thumb|upright|left|[[Berliinin eläintarhassa elävä punanflamingo.]] Punanflamingon ruumiinpituus on 90–92 senttiä ja paino 2 kiloa. Siipiväli on melkein metrin. Se on pieni ja siro flamingolaji. Muiden flamingojen tapaan punanflamingolla on pitkät jalat ja kaula sekä alaspäin kaartunut nokka. Punanflamingolta puuttuu kuitenkin muille lajeille tyypillinen taaksepäin suuntautunut varvas. Nokka on pienempi kuin useimmilla muilla flamingoilla, mutta on pieneen päähän verrattuna kookas. Höyhenys on lähinnä vaaleanpinkki, käsisulista musta, kaulasta ja kirkkaan karmiininpunainen. Väri muuttuu kaulaa kohti mentäessä pinkimmäksi. Nokka on kirkkaankeltainen, lukuun ottamatta sen riippuvaa päätä, joka on musta. Jalat ovat punaiset Silmiä ympäröi kirkkaanpunainen iho. Aikuisille kehittyy pesimäaikaan joukoittain ristikkäin meneviä vaaleanpunaisia juovia. Punainen väri on peräisin ravinnosta. Nuoret linnut ovat harmahtavia. Chilenflamingo on punanflamingoa pinkimmän värinen ja sen nokka on pidempi ja vaaleampi. Andienflamingo eroaa siinä, että sen jalat ovat keltaiset, siivissä ja nokassa on enemmän mustaa. Lisäksi se on punanflamingoa suurempi
Levinneisyys ja elinympäristö
thumb|upright|left|Punanflamingoja ja [[Andienflamingo Laguna Coloradassa, Bolivian Andeilla.]] Punanflamingoa tavataan korkealla Andien vuoristossa Perussa, Chilessä, Boliviassa ja Argentiinassa. Alankomaalla sijaitsevassa Mar Chiquitassa, Argentiinan alueella elää myös pieni määrä punanflamingoja. Laji pesii säännöllisesti vain Laguna Coloradan ja Guayaquesin suolajärvillä, Boliviassa. Toinen yhdyskunta on levinnyt Salar de Taraan, Chileen. Kesäisin niitä liikkuu myös Lagunas de Vilamassa ja Laguna Grandessa, Argentiinassa. Punanflamingon elinalueet kattavat noin 274 000 neliökilometriä.
Pääasiallista elinympäristöä ovat korkealla Andien tasangoilla sijaitsevat suolajärvet, mutta jotkin punanflamingoparvet laskeutuvat pesimäkauden ja kesän loputtua myös matalammalla sijaitseviin järviin. Jotkin niistä jäävät kuitenkin pesimäalueille talveksi ja sinnittelevät kuumien lähteiden luona, jotka estävät järviä jäätymästä. Talvisin yölämpötila voi laskea −30 pakkasasteeseen. Vaellukset tunnetaan kuitenkin huonosti. Ne valitsevat vain pehmeäpohjaisia järviä.
Elintavat
thumb|Ruokailevia punanflamingoja Laguna Hedionda -järvellä, Bolivian Andeilla. Punanflamingojen pääravintoa levät ja piilevät, joita ne siivilöivät vedestä ja mudasta. Flamingot pitävät ruokaillessaan nokkaansa ylösalaisin ja hieman raollaan. Nokassa olevia karvoja flamingo käyttää emäksisen järviveden suodattamiseen ja vettä pumppaava kieli toimii mäntänä. Ne liikkuvat järvellä sirosti ja päämäärättömästi, pitäen ruokailussa säännöllisiä taukoja.
thumb|left|upright|Nuori punanflamingo [[Laguna Cañapa -järvellä, Boliviassa.]] Punanflamingot pesivät tuhansien parien muodostamissa yhdyskunnissa, joissa usein pesii myös andien- ja chilenflamingoja. Ne pesivät vain jos vedenpinta ei ole liian matalalla tai liian korkealla. Punanflamingopari rakentaa mudasta kartionmuotoisen kummun, jossa on matala kuoppa. Naaras munii sinne yhden liidunvalkoisen munan, jota kummatkin vanhemmista hautovat. Ne voivat myös auttaa kuoriutuvaa poikasta pääsemään kuorestaan. Poikanen on kuoriutuessaan suoranokkainen, mutta se muuttuu pian käyräksi. Se lähtee pesästä vietettyään siellä 12 päivää. Poikasen väri muuttuu tummanharmaaksi, ja saa aikuisen höyhenpuvun 3–4 vuoden ikäisenä. Pesinnän onnistuminen on ailahtelevaa. Esimerkiksi Laguna Coloradan linnut kasvattivat vuonna 1997 10 500 poikasta, mutta seuraavana vuonna vain 1 260 poikasta. Ensimmäinen punanflamingon pesä löydettiin vasta vuonna 1957.
Uhat ja suojelu
thumb|Punanflamingoja Laguna Colorada -järvellä, jonne palkattiin vuonna 1987 kaksi moottoripyörällä kulkevaa vartiokaartia suojaamaan punanflamingoyhdyskuntaa. Punanflamingo luokitellaan silmälläpidettäväksi lajiksi. Vuonna 2005 lajin yksilömääräksi arvioitiin 100 000 yksilöä. Niiden määrä todennäköisesti laski nopeasti 1900-luvulla, mutta on elpynyt ilmeisesti suojelutoimien ansiosta. Laji kärsi ankarasta metsästyksestä ja munienkeruusta. Luultavasti myös lajin elinympäristöjen tuhoutuminen ja vahingoittuminen edesauttoi vähenemistä. Joillain kosteikkoalueilla sitä uhkaavat myös kaivostoiminta ja siihen liittyvä vedenkulutus, sekä turismi. Ilmaston lämpenemisellä saattaa olla yhteys piilevien määrän vaihteluun vaikuttaa siten flamingojen ravinnonsaantiin.
Punanflamingoja vaivannut metsästys ja munienkeruu on saatu kuriin suojelualueilla. Lisäksi niiden pesimäyhdyskuntia vartioidaan ja ensimmäisen vuoden poikasia rengastetaan. Kaikissa sen esiintymismaissa on organisoitu sekä kansallisia, että kansainvälisiä suojeluohjelmia. Se kuuluu myös CITES-sopimuksen liitteeseen II.
Tyrfing
thumb|250px|[[Lorenz Frølichin kuvitus: Kuningas Svafrlame vangitsee kääpiöt Durinin ja Dvalinin, pakottaen nämä takomaan Tyrfing-miekan vapautumisensa lunnaaksi]] Tyrfing on taianomainen miekka, joka esiintyy skandinaavisessa mytologiassa.
Tyrfingin legenda
Svafrlam oli Gardarikin kuningas ja Odinin pojanpoika. Hän onnistui vangitsemaan kääpiöt nimeltä Durinn ja Dvalin. Hän pakotti heidät takomaan miekan, jossa olisi kultainen kädensija, jolla ei löisi iskuakaan ohi, joka ei koskaan ruostuisi, ja joka pystyisi leikkaamaan kiveä ja rautaa kuin vaatekappaleen.
Kääpiöt loivat miekan, se hohti ja kimmelsi kuin tuli. Mutta kääpiöt kirosivat miekan siten, että aina miekkaa käytettäessä joku kuolisi. Kirottu miekka myös tappaisi Svafrlamin itsensä. Tämä tulisi tapahtumaan kolme kertaa.
Kun Svafrlami sai kuulla kirouksesta hän yritti tappaa Dvalinin, mutta kääpiö katosi kiveen. Miekka kuitenkin iskeytyi syvälle kiveen, ohi kohteestaan.
Soturi nimeltä Arngrim tappoi Svafrlamin ja otti miekan vuorostaan itselleen. Arngrimin jälkeen miekkaa käyttivät Angantyr ja hänen yksitoista veljeään. Heidät kaikki tapettiin Samsøssä, ruotsalaisen esitaistelijan Hjalmarin ja hänen veljekseensä lupautuneen norjalaisen Nuoli-Oddrin kädestä. Miekka kuitenkin vahingoitti Hjalmaria, joka pyysi Nuoli-Oddria viemään hänen ruumiinsa Ingeborgin luo Uppsalaan. thumb|250px|[[Commons:Peter_Nicolai_Arbo|Peter Nicolai Arbon maalaus Hervörin kuolema]] Angatyrin tytär, Hervör kasvatettiin palvelijana, eikä hänelle kerrottu syntyperäänsä. Kun hän sai tietää siitä, hän puki itsensä soturiksi ja lähti Samsøøn etsimään kääpiöiden kiroamaa miekkaa. Hän löysi miekan, ja nai Hofundin. He saivat kaksi poikaa, Heidrekin ja Angatyrin. Hervor antoi salaa Angatyrille tämän taikamiekan. Kävelyllä Heidrek halusi nähdä Angatyrin miekan. Kun Angatyr ojensi miekan veljelleen, kääpiöiden kirous lankesi ja sai Heidrekin tappamaan veljensä.
Heidrekistä tuli goottien kuningas. Matkalla Carpathiaan hänen seuraansa liittyi kahdeksan ratsuin varustettua thrallia. Yöllä thrallit murtautuivat Heidrekin telttaan ja tappoivat hänet Tyrfingillä. Tämä oli Tyrfingin viimeinen paha teko. Heidrekin poika Angatyr sai thrallit kiinni, tappoi heidät ja vei miekan mukanaan.
Angatyr oli goottien seuraava kuningas. Kuitenkin tämän velipuoli, joka oli hunni nimeltään Hlod, halusi puoli valtakuntaa. Angatyr kieltäytyi. Gizur kutsui Hlodia äpäräksi ja tämän äitiä orjatytöksi. Hlod hyökkäsi 320 000 miehensä kanssa goottien kimppuun. Gootteja oli paljon vähemmän kuin hunneja, mutta gootit voittivat kuitenkin sodan koska Angatyr käytti Tyrfingiä. Angatyr tappoi veljensä Hlodin. Kuolleiden soturien määrä sai joet tulvimaan yli äyräidensä ja täytti kylät kuolleilla miehillä ja hevosilla.
Sikakylä
Sikakylä on kylä Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla entisen Jalasjärven kunnan alueella. Se sijaitsee Jalasjärven kirkonkylästä eli keskustasta noin neljän kilometrin päässä. Kauimmaisiin taloihin on kymmenkunta kilometriä keskustasta. Virallisesti se kuuluu Jalasjärven kylään. Kylä oli aikoinaan pappilan ja Lammin torpparialuetta ja reunamilla oli muutama itsellinen talo. Yksi näistä oli Kukkola, jonka nimi näkyy edelleen kylällä Kukkolantienä.
Muutama vuosikymmen sitten kyläläiset yrittivät saada käyttöön Kellosaari-nimitystä tai Saarenkylää, mutta Sikakylä oli ja pysyi paikan nimityksenä. Kylän kolmen nimen taustoista on useita tarinoita. Sikakylään kuuluu Heittolan harju ja siellä on yhä mäyrän pesiä. Mäyriä kutsutaan metsäsioiksi ja nimitys Sikakylä saattaisi olla tästä peräisin. Sikatalous ei ole ollut kylän elinkeino, joten kesystä kotieläinsiasta nimi ei voi olla peräisin. Kellosaari-nimitys taas olisi peräisin kylän keskellä olevasta kukkulasta, josta olisi kuulunut kellojen, ilmeisestikin lehmänkellojen, kilkatus kirkonkylälle asti. Olihan alue kirkonkyläisten torpparimaita ja laidunaluetta. Saarenkylä juontuu samasta: kylän keskellä on selkeä (eteläpohjalaisittain) saari eli korkeammalle nouseva kohta.
Kiviristi
Kiviristin kentällä on vietetty monia juhlia, mm. Herättäjäjuhlat 1984, Evankeliumijuhlat 1987 ja Lähetysjuhlat 1999. Kenttää käytetään jalkapallon pelaamiseen. Kentän vieressä sijaitsee frisbeegolf-rata.
Muistomerkit
Suomen sodan taistelupaikalle pystytettiin Lapuan taistelun jälkeen muistokivi. Se pystytettiin sille paikalle, jossa luutnantti Magnus Blum kaatui. Muistomerkissä lukee: "Stupade I Segern Öfr Ryssarne D 14 Juli 1808. Saknad af Fäderneslandet och Vapenbröder". Kiviristillä on myös toinen Lapuan taisteluun liittyvä rautainen muistomerkki, jonka Gustaf August Wasastjerna on hankkinut. Se valettiin Tukholmassa. Muistomerkissä lukee Julius Krohnin kirjoittamat säkeet: "Tappelit tässä Sankarit Suomen Heittivät henkens, Eest' oman maan. Poikansa patsaan Nostivat heille Wannoen vuorons Kuollansa näin." Takapuolelle on kirjoitettu kaatuneiden upseerien nimet: "Ramsay, M. Blum, D. Aminoff, v. Qvanteen, Gestrin ja 106 miestä W. 18 14/7 08".
Amfion
Amfion oli kreikkalaisessa mytologiassa toinen Zeuksen ja Antiopen kaksoispojista. Hänen veljensä oli Zethos. Molemmat liittyvät olennaisesti myyttiin Theban perustamisesta heidän rakennettuaan kaupungin muurin.
Lapsuus
Amfionin ja Zethoksen äiti oli Antiope, joka Zeuksen maattua hänet väkisin satyyrin hahmossa pakeni häpeäänsä Sikyoniin, jossa hän nai kuningas Epopeuksen. Kuitenkin joko Nykteus tai Lykos hyökkäsi Sikyoniin viedäkseen hänet takaisin Thebaan rangaistavaksi. Voittoisan sotaretken paluumatkalla hän synnytti kaksoset, jotka hänet pakotettiin jättämään Kithairon-vuorelle. Thebassa Lykos antoi Antiopen vaimonsa Dirken käsiin, ja tämä kohteli häntä julmasti monen vuoden ajan.
Lopulta Antiopen onnistui paeta, ja hän löysi poikansa asumasta lähellä Kithairon-vuorta. Kaksosten vakuututtua siitä, että hän oli heidän äitinsä, he lähtivät kostamaan tämän kohtaloa. He tappoivat Dirken sitomalla hänet härän sarviin, kokosivat armeijan ja valtasivat Theban alkaen yhdessä hallitsemaan kaupunkia.
Theban hallitsijat
Amfionista tuli suuri laulaja ja muusikko, kun Hermes oli opettanut häntä soittamaan ja antanut hänelle kultaisen lyyran. Kaksoset rakensivat muurin Kadmean, Theban linnoituksen, ympärille. Zethos joutui ponnistelemaan kovasti kuljettaakseen tarvittavat kivet rakennuspaikalle, kun taas Amfion soitti lyyraansa, jolloin hänen kivensä seurasivat häntä ja liukuivat varovasti paikoilleen.
Amfion nai Nioben, Lyydian kuningas Tantaloksen tyttären. Tämän ansiosta hän oppi soittamaan lyyraansa lyydialaiseen tyyliin, jonka vuoksi hän lisäsi kolme kieltä soittimeensa.
Myöhemmät vastoinkäymiset
Niobe sai monta lasta mutta tuli ylimieliseksi. Hän loukkasi jumalatar Letoa, jolla oli ainoastaan kaksi lasta, Artemis ja Apollon. Niinpä Leton lapset tappoivat Nioben lapset kostoksi. Ovidiuksen mukaan Amfion tappaa itsensä murheen murtamana. Telesilla puolestaan kertoo, että Artemis ja Apollon tappoivat hänet lastensa mukana. Hyginuksen versiossa hän hulluudessaan yrittää hyökätä Apollonin temppeliin, mutta kuolee jumalan ampumaan nuoleen.
BMW X7
BMW X7 on saksalaisen BMW:n valmistama isokokoinen crossover-tyyppinen automalli, joka esiteltiin tammikuussa 2019. thumb|left|Concept X7 iPerformance X7:n konseptimalli esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2017.
Taidepsykologia
Värihavaintotutkimuksissa fysiologisella psykologialla oli paljon merkitystä 1800-luvun alkupuolella. Michel Eugène Chevreulin tutkimukset ja Hermann von Helmholtzin väriteoria 1860-luvulta vaikuttivat impressionismiin ja neoimpressionismiin. Samaan tapaan havaintopsykologialla ja hahmoteorialla oli merkitystä 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.
Psykologian vaikutusta ovat myös elämysteoriat, kuten Einfühlung- eli tunnestautumisteoria, jota Theodor Lipps kehitteli ja Wilhelm Worringer jatkoi. Myös psykoanalyyttinen taiteentulkinta on ollut suosittu tapa soveltaa psykologiaa taiteeseen. Oma erityisalansa on psykiatrinen taiteentutkimus, jota käytetään psykoterapiassa ja mielisairauksien diagnostiikassa.
Sefanias
Sefanias (myös muodoissa Sefanja, Zefanja, Zefanias ja Zephanias) on miehen etunimi. Nimi on heprealaista alkuperää omaavasta Zephaniah -nimestä, joka tarkoittaa "Jumala/Jahve on piilotettu". Nimi on johdettu Raamatun 36. kirjan, Vanhaan testamenttiin kuuluvan Sefanjan kirjan kirjoittajasta, Sefanjasta.
Nimi on ennen sijainnut almanakassa päivämäärällä 3. joulukuuta. Suomessa nimi Sefanias on vuoden 2019 loppuun menneessä annettu alle 200 miehelle, suosituimmillaan nimi on ollut ennen vuotta 1919. Ensimmäisenä nimenä Sefanias on Suomessa hyvin harvinainen, vähemmän harvinaisempi se on keskimmäisenä nimenä. Maaliskuussa 2016 nimeä käytti Suomessa kaikkiaan 42 miestä.
Harry Nilsson
Harry Edward Nilsson III (15. kesäkuuta 1941 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 15. tammikuuta 1994 Agoura Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä sekä kitaristi ja pianisti. Hän nousi maineeseen 1960-luvulla. Häneen viitataan usein pelkällä sukunimellä Nilsson.
New Yorkin Brooklynissä syntynyt Nilsson muutti 12-vuotiaana perheensä kanssa Kaliforniaan, teini-iässä pariksi vuodeksi takaisin New Yorkiin ja taas Kaliforniaan. Hän oli töissä elokuvateattereissa ja kalifornialaispankin tietokonekeskuksessa, mutta haaveili lauluntekijän urasta. Hän teki mainosmusiikkia, studiokeikkoja ja surkeasti myyneen singlen nimellä Johnny Miles. Tuottaja Phil Spector oli ensimmäisiä, jotka kiinnostuivat Nilssonin lauluista. Spector nauhoittikin niitä muun muassa The Ronettes -yhtyeen kanssa, mutta levylle ne eivät vielä päätyneet. Lopulta The Monkees levytti yhden Nilssonin lauluista, RCA Victor teki levytyssopimuksen ja Nilsson uskalsi jäädä pois pankkityöstä.
Nilssonin toinen albumi Pandemonium Shadow Show (1967) sai hyvät kritiikit, ja kaupallinen menestys huipentui albumiin Harry vuonna 1969. Nilsson voitti uransa aikana muun muassa kaksi Grammy-palkintoa. Suosio alkoi kuitenkin hiipua artistin lähdettyä RCA Victorilta. Tunnetuimpien kappaleiden joukkoon lukeutuvat ”Without You”, ”Coconut” ja ”Everybody’s Talkin’”, Fred Neilin laulu, jonka Nilsson julkaisi vuonna 1968 albumillaan Aerial Ballet ja joka päätyi seuraavana vuonna John Schlesingerin ohjaaman elokuvan Keskiyön cowboy tunnuslauluksi ja toi Nilssonille Grammyn.
Nilsson kirjoitti muiden projektiensa ohessa televisioon ja elokuviin. Vuonna 1972 hän teki käsikirjoituksen ja musiikin tunnin mittaiseen koko perheen animaatioelokuvaan Kärki (The Point), jonka kertojana toimi Dustin Hoffman. Nilsson oli myös musikaalisäveltäjä. Hän kärsi vuonna 1993 vakavan sydänkohtauksen, mutta toipui ja jatkoi levyttämistä. Hän kuitenkin kuoli sydänvikaan 15. tammikuuta 1994 vain 52 vuoden iässä.
Albumi Nilsson Schmilsson (1971) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Traneberg
thumb|right|250px|Ilmakuva Tranebergistä vuodelta 1935. Taustalla näkyy juuri valmistunut [[Tranebergin silta.]]
Traneberg on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella, ja kuuluu hallinnollisesti Bromman kaupunginosa-alueeseen. Tukholman kaupunki osti alueen vuonna 1904. Nykyisin kaupunginosassa on asukkaita noin 6 800, ja se on maa-alaltaan 0,86 neliökilometrin suuruinen. Alueella on Alvikin metroasema, joka vihreän linjan lisäksi toimii Nockebyn rata -raitiotien pääteasemana ja Poikittaisradan asemana.
Tranebergissa sijaitsi vuosina 1911–1935 Tranebergin liikuntakenttä, jolla pelattiin vuoden 1912 olympialaisten jalkapallo-otteluita. Suomi kohtasi kisoissa Tranebergin kentällä Italian ja Venäjän.
Nykyinen Tranebergin kaupunginosa rakennettiin vuosina 1934–1940. Sinne rakennettiin eräät ensimmäisistä suurille lapsiperheille suunnitelluista taloista eli barnrikehuseista.
Gustaf Jansson
Gustaf Jansson tai Gustaf Janson on seuraavien henkilöiden nimi
Hold On Be Strong
Hold On Be Strong oli Norjan edustuskappale vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen esitti Maria Haukaas Storeng ja se sijoittui viisufinaalissa viidenneksi 182 pisteellä.
"Hold On Be Strong" valittiin Norjan edustuskappaleeksi 9. helmikuuta 2008.
Robert Shiller
Robert James "Bob" Shiller (s. 29. maaliskuuta 1946 Detroit, Michigan ) on yhdysvaltalainen ekonomisti ja Yalen yliopiston kansantalouden professori. Shiller on käsitellyt kirjassaan Irrational Exuberance järjettömän innostuneisuuden syitä. Kirjan ensimmäinen painos ennusti IT-kuplan puhkeamisen ja toinen painos asuntojen hintakuplan puhkeamisen. Shiller sai Nobelin taloustieteen palkinnon vuonna 2013 yhdessä Eugene Faman ja Lars Peter Hansenin kanssa.
Hindinkielinen Wikipedia
Hindinkielinen Wikipedia ( Wikipīḍiyā) on Wikipedian hindinkielinen versio. Se perustettiin heinäkuussa 2003. Hindinkielisessä Wikipediassa on artikkelia, ja se on artikkelimäärältään 59. suurin. Sen muokkaajat ovat pääasiassa intialaisia.
Children of the Scorn
Children of the Scorn on suomalaisen death metal -yhtyeen Funebren debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1991 ja sen on tuottanut entinen Stratovarius-kitaristi Timo Tolkki. Xtreem Records julkaisi uuden painoksen albumista vuonna 2004.
The Swingle Singers
The Swingle Singers (nykyisin The Swingles) on alun perin ranskalainen, nykyisin Lontoossa toimiva lauluyhtye, joka tuli tunnetuksi jazztyylisistä vokaalisovituksista Bachin ja muiden klassisten säveltäjien melodioista.