cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustaf Emil af Hällström
Af Hällström oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Eros ja Psykhe
Eros ja Psykhe on Timo Linnasalon ohjaama elokuva vuodelta 1998. Se perustuu Eeva-Liisa Mannerin samannimiseen näytelmään vuodelta 1959.
Linnasalo laati Mannerin tekstistä ensimmäisen elokuvakäsikirjoitusversion vuonna 1985, mutta ei saanut hankkeelleen rahoitusta. Hän ohjasi tekstin näytelmäksi Kuopion kaupunginteatterissa vuonna 1988. Kymmenen vuotta myöhemmin hän palasi aiheeseen ja onnistui etenemään elokuvahankkeessa pitemmälle. Elokuva kuvattiin vuoden 1997 lokakuun ja seuraavan vuoden tammikuun välillä lähinnä Tallinnassa ja Karkkilaan rakennetussa studiossa.
Elokuvasäätiö myönsi elokuvalle kehittämis-, tuotanto- ja markkinointitukia 888 217 euroa.
Eros ja Psykhe ylitti budjettinsa noin miljoonalla markalla. Elokuva myötävaikutti Reppufilmi Oy:n konkurssiin vuonna 1999.
Naispääosan esittäjä Heli Takala kuoli elokuussa 1998. Hän ehti nähdä elokuvan videolta kuolinvuoteellaan sairaalassa. Eros ja Psykhe jäi myös Markku Blomqvistin viimeiseksi elokuvaksi.
Elokuva sai teattereissa vain 671 katsojaa ja tuotti 3 989 euron lipputulot.
Timo Linnasalo on sittemmin työskennellyt lähinnä leikkaajana ja äänittäjänä.
SM-sarja (jääkiekko)
SM-sarja eli Mestaruussarja oli Jääkiekon SM-liigaa edeltänyt Suomen jääkiekon korkein sarjataso, joka perustettiin vuonna 1933.
Jääkiekon Suomen mestaruudesta kilpailtiin ensimmäisen kerran kaudella 1927–1928 cup-muotoisena. Tässä muodossa kilpailutoiminta jatkui myös seuraavina kausina, kunnes Tampereen Ilveksen aloitteesta vuonna 1933 alettiin pelata sarjaa.
Kauden 1974–1975 jälkeisessä organisaatiouudistuksessa jääkiekon mestaruussarja erotettiin muusta sarjakiekkoilusta, josta jäi huolehtimaan Suomen Jääkiekkoliitto. Mestaruussarja jatkoi itsenäisenä organisaationa nimellä SM-liiga.
SM-cup 1928–1933
1.k = 1. kierros
sf = välierä
Vuonna 1930 ei ratkaistu mestaruutta leudon talven vuoksi
SM-sarja 1933–1955
Kausina 1939–1940 ja 1941–1942 SM-sarjaa ei pelattu sodan vuoksi lainkaan. Kaudella 1943–1944 SM-sarjaa ei voitu pelata loppuun sodan vuoksi. n/2 = joukkueen sijoitus alkulohkossa (vuosina 1951–1958 SM-sarja pelattiin kahdessa lohkossa ja vain sijat 1.-4. ratkaistiin loppuotteluissa ja pronssiotteluissa kummankin lohkon kahden parhaan joukkueen kesken)
Alaa Hussein Ali
pienoiskuva|Alaa Hussein Ali ja Irakin presidentti [[Saddam Hussein Bagdadissa vuonna 1990.]] Ala'a Hussein Ali Al-Khafaji Al-Jaber (arab. علاء حسين علي خفاجي الجابر‎) oli Kuwaitin nukkevaltion päämies lyhyen ajan vuonna 1990.
Bagdadissa opiskellut Ali oli sekä Kuwaitin että Irakin kansalainen. Hän tutustui Bagdadissa hallitsevan Baath-puolueen ideologiin. Alista tehtiin yhdeksänhenkisen nukkehallituksen johtaja. Viikko Kuwaitin miehityksen jälkeen Alista tuli Irakin varapääministeri. Persianlahden sodan jälkeen Ali oli vuoteen 1998 asti kateissa, kun hän pakeni perheineen väärällä nimellä Turkin kautta Norjaan. Hänet tuomittiin vuonna 1993 maanpetoksesta Kuwaitin valtiota vastaan poissaolevana kuolemaan.
Ali palasi Kuwaitiin tammikuussa 2000, jotta syytteet hylättäisiin. Oikeus totesi Alin syylliseksi maanpetokseen 3. toukokuuta 2000, ja vuonna 2001 hän sai elinkautisen tuomion.
SM-sarja
SM-sarja voi tarkoittaa seuraavia:
Valkeajärvi (Lahti)
Valkeajärvi on Päijät-Hämeessä Lahdessa Arkiomaan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 10,4 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Vesijärven valuma-alueella (14.24), jonka Haritunjoen valuma-alueeseen (14.243) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,5 metriä mpy.
Ustaša
Ustaša (, monikko Ustaše) oli kansallismielis-kansallissosialistinen kroaattijärjestö, jonka akselivallat nostivat valtaan toisessa maailmansodassa vuonna 1941. Ustašan politiikka sai vaikutteita kansallissosialismista ja fasismista ja sillä oli puolisotilaallinen osasto, joka teki julmia tuhoamisretkiä serbikyliin. Ustašan tunnus oli U ja sen lippu Kroatian puna-valko-sininen trikolori, jossa oli keskellä Kroatian ruudullinen vaakuna ja vasemmassa yläkulmassa tyylitellyn vinoneliön ympäröimä U-kirjain.
Ustaša halusi rakentaa yhtenäisen etnisesti puhtaan Suur-Kroatian kovin ottein. Se vainosi serbejä, juutalaisia, romaneja, antifasisteja sekä bosnialaisia ja kroaatteja jotka olivat Ustašaa vastaan, pyrkien etnisesti puhdistamaan Kroatian käännyttämällä ortodoksiserbejä katolilaisiksi, murhaamalla serbejä ja ajamalla heitä maanpakoon. Ustaša surmasi Jasenovacin keskitysleirillä arviolta 100 000–200 000 ihmistä ja Jugoslavian maaseudulla vielä enemmän. Järjestön toimet kauhistuttivat jopa saksalaisiakin, jotka samaan aikaan toteuttivat kansanmurhaa. Ustaša ei vainonnut bosnialaisia, joita liittyi Ustašaan ja Waffen-SS:ään. Puna-armeija ja kommunistipartisaanit kukistivat Ustašan vuonna 1945.
Äärikansallismielisiä tukenut Jugoslavian presidentti Slobodan Milošević perusteli Jugoslavian hajoamissodissa 1990-luvulla kroaatteihin kohdistuneita hirmutöitä Ustašan puoli vuosisataa aiemmin serbikyliin kohdistamilla puhdistuksilla. Näin koston kierre jatkui Balkanilla.
Ustaša 1920- ja 1930-luvuilla
Ustaša muodostui kiinteäksi järjestöksi vuosina 1928–1929, jolloin oikeistoradikalismin ja kansallismielisyyden aalto levisi Euroopassa. Ustašan nimellä järjestö alkoi kulkea vuonna 1933. Nimi tarkoittaa kapinallista. Kroaatit käyttivät vanhaa nimitystä, jota oli käytetty vuoden 1875 Turkkia vastaan taistelleista serbikapinallisista.
Ustaša oli alussa pelkkä kansalliseen itsenäisyyteen pyrkivä liike. 1930-luvulla Ustaša ajoi kroaattien irrottautumista Jugoslaviasta ja teki terrori-iskuja. Huonon maineensa erityisesti serbien silmissä Ustaša hankki vasta toisen maailmansodan aikana. Silloin Ustašalla oli kymmenien tuhansien miesten vahvuinen armeija. Kun Jugoslavian kuningas Aleksanteri murhattiin vuonna 1934, syytettiin teosta Ustašaa joka joutui ajojahdin kohteeksi. Ustašan jäseniä pakeni muun muassa Italiaan. Pian Italia ja Jugoslavia solmivat sopimuksen, ja Ustašan jäseniä alkoi palata Jugoslaviaan.
Ustaša toisen maailmansodan aikana
Kun saksalaiset tarjosivat Jugoslavian vahvimmalle puolueelle HSS:lle yhteistyötä Jugoslavian hallitsemisessa, HSS kieltäytyi. Sen sijaan Ustaša asettui kansallissosialistien puolelle huhtikuussa 1941 ja satoja Ustašan jäseniä palasi maanpaosta Italiasta. pienoiskuva|vasen|Hitler ja Pavelić [[Berchtesgadenissa vuonna 1941.]] Ustašalla ei juurikaan ollut kannatusta Kroatiassa. Hallitsemalleen alueelle Ustaša perusti NDH:n (Nezavisna Država Hrvatska, Itsenäinen Kroatian valtio), johon kuului myös suuri osa Bosnia-Hertsegovinasta ja Serbiastakin. Italia ja Saksa jakoivat Kroatian kahteen vyöhykkeeseen. Pian valtion perustamisen 20. huhtikuuta 1941 jälkeen maahan palasi Ante Pavelić, 1930-luvulla maanpakoon lähtenyt Ustašan johtaja. Hänestä tuli nyt Führeriä vastaava poglavnik, johtaja, joka esiintyi Adolf Hitlerin tapaan univormussa. Kaikki Ustašaa uhkaavat kansanliikkeet kiellettiin, esimerkiksi kesäkuussa maan aikaisempi pääpuolue HSS.
Ustaša aloitti pian alueen muiden väestöryhmien surmaamisen. Serbejä massamurhattiin 27. huhtikuuta 1941 Gudovacissa Bjelovarin lähellä. Kesällä 1941 alettiin rakentaa keskitysleirejä. Vastavaikutuksena alkoivat toimia Ustašaa vastustavat ja sen laittomiksi julistamat järjestöt: heinäkuussa 1941 aloittivat toimintansa serbimielinen četnikit-järjestö ja vasemmistolaiset partisaanit. pienoiskuva|oikea|Ustašan puolisotilaalliset joukot teloittamassa vankeja noin vuonna 1942 tai 1943. Ustaša pyrki käännyttämään serbejä katolilaisiksi, ajamaan heitä pois ja tappamaan heitä. Ustaša nostatti väestössä voimakasta vihaa ylimielisyytensä, korruption, ryöstöjen ja murhien takia. Järjestö tuhosi serbikyliä sellaisella vimmalla, että saksalaisetkin olivat ihmeissään. Arviot Ustašan uhreista vaihtelevat noin 100 000:sta miljoonaan. Vuonna 1942 Ustašan serbikyliä puhdistavissa puolisotilaallisissa ”paramilitääreissä” oli arviolta 10 000 jäsentä. Kotikaarti eli Domobrani taisteli heikosti partisaaneja vastaan ja toimi partisaanien ”asetäydentäjänä”, sillä partisaanit kukistivat sen joukot helposti.
Italia alkoi tukea Ustašan sijasta četnikkejä, mikä oli vastoin natsi-Saksan pyyntöä. Četnikit murhasivat myös omiaan ja vihaamiaan muslimeja. Tämä käänsi mielialoja četnikkejä vastaan. Vuonna 1943 partisaanit saivat suuren alueen hallintaansa. Puna-armeija saapui Kroatiaan sodan loppuviikkoina. Ustaša-joukot taistelivat vielä maaliskuussa 1945, mutta heidät kukistettiin verisesti. Kun Ustašan sotilaat pakenivat yhdessä Slovenian valkokaartilaisten kanssa Itävaltaan, brittien joukot palauttivat heidät takaisin. Tällöin Titon partisaanit tappoivat heistä kaikki paitsi naiset ja alaikäiset, yhteensä jopa 20 000 henkeä.
Etninen ja uskollinen vaino
Ustaša tuli erityisesti tunnetuksi sen kammottavasta väkivallasta ja vainosta serbeja, juutalaisia ja romaneja, sekä joskus myös bosnian muslimeja ja Ustašaa vastustaneita kroaatteja kohtaan, mikä järkytti jopa saksalaisiakin. Ustašalainen ministeri Mile Budak piti 6. kesäkuuta 1941 puheen jossa hän julisti, että ”kolmasosa serbeistä surmataan, kolmasosa karkotetaan maasta ja kolmasosa käännytetään pakolla katolisuuteen”. Romaneille ja juutalaisille tarjotaan hänen mukaansa ”kolme miljoonaa luotia”. Puhe uutisoitiin kaikissa NDH:n sanomalehdissä.
Hermann Naubacher, joka oli Hitlerin henkilökohtainen avustaja Balkanilla, nimitti Ustašan joukkotuhontaa ”ristiretkeksi, joka on kaikkein julmin massamurha koko maailman historiassa.”
Ustašan jälkimaine
pienoiskuva|Nuori poika Ustaša-paita päällä äärioikeistolaisen [[Thompson (yhtye)|Thompson-yhtyeen konsertissa 17. kesäkuuta 2007.]] Ustašalla ja vuonna 1991 syntyneellä Kroatialla ei ole virallista yhteyttä. Toisen maailmansodan aikainen Itsenäinen Kroatian valtio oli vain saksalaisten nukkevaltio. Kroatiassa virisi 1960-luvulla kansallisen sovinnon liike, joka ajoi sopua entisten Ustašan ja partisaanien jäsenten välillä.
Nils Adolf Lindsay von Julin
Nils Adolf Lindsay von Julin (22. joulukuuta 1876 Fiskari – 24. marraskuuta 1946 Fiskari) oli suomalainen konsuli, apteekkari ja liike- ja valtiopäivämies.
Von Julinin vanhemmat olivat Emil Lindsay von Julin and Hildur Arnoldina Fredrika Wilhelmina Kistner ja puoliso Elisabeth Schweizer. Von Julin suoritti provisoritutkinnon 1905 ja oli Hangon apteekin omistaja 1905–1911, kunnes hankki Hangossa osake-enemmistön keksitehtaasta. Myytyään osakkeensa 1919 von Julin muutti Helsinkiin, toimien siellä teräsalan yhtiön toimitusjohtajana. Hangossa hän silti omisti yhä muun muassa Bellevue-nimisen kesähotellin.
Von Julin oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Taktisches Luftwaffengeschwader 73
Taktisches Luftwaffengeschwader 73 "Steinhoff" (TaktLwG 73), joka oli 1. lokakuuta 2013 asti Jagdgeschwader 73 (JG 73), on Saksan ilmavoimien hävittäjälennosto. Lennosto on sijoitettu Koillis-Saksaan Rostock-Laagen lentoasemalle lähelle Rostockia. Sen tehtävänä on ilmapuolustus sekä kouluttaa Eurofighter Typhoon lentäjiä.
Historia
Jagdgeschwader 73 perustettiin 1. joulukuuta 1959 entisessä Britannian kuninkaallisten ilmavoimien tukikohdassa RAF Ahlhornissa ja Oldenburgin lentotukikohdassa kalustonaan Canadair Sabret.
Vuonna 1964 hävittäjäpommittajien tehtäviin lisättiin Saksan maavoimien lähituki. Siten kalusto vaihdettiin Fiat G.91:ksi, jolloin lennoston nimeksi tuli Jagdbombergeschwader 42 (JaBoG 42). Vuonna 1967 lennoston tehtäviin lisättiin taktinen tiedustelu. Lennosto nimettiin uudelleen Leichtes Kampfgeschwader 42:ksi. Ilmavoimien ottaessa 1971 käyttöön RF-4E-koneet lennoston tiedustelutehtävä muuttui tarpeettomaksi ja lennosto nimettiin 1. huhtikuuta 1975 Jagdbombergeschwader 35:ksi.
Saksojen yhdistyttyä 1991 lennosto vastaanotti Saksan demokraattisen tasavallan ilmavoimissa käytössä olleet MiG-29-koneet. Lokakuussa MiG-29 kalustolla varustettu koelennosto perustettiin Preschenin lentotukikohtaan ja helmikuussa 1993 tehtiin päätös koelennoston ja JaBoG 35:n yhdistämisestä. Muodostettu lennosto sai nimen Jagdgeschwader 73.
Maaliskuussa 2000 lennoston F-4F-koneilla varustettu 2. laivue lakkautettiin. Laivue perustettiin nopeasti uudelleen Eurofighter Typhoon koulutuslaivueena. JG 73 vastaanotti ensimmäiset kuusi kaksipaikkaista Typhoonia 30. huhtikuuta 2004. Muutamaa kuukautta myöhemmin elokuussa ilmavoimien viimeiset MiG-29 koneet myytiin Puolalle, missä pääosa sijoitettiin Malborkiin 22. lentotukikohdan 41. taktiseen laivueeseen.
Kesäkuun 2019 onnettomuus
Kolme Laageen sijoitettua Eurofighter Typhoonia oli 24. kesäkuuta 2019 koulutuslennolla, jossa kaksi koneista törmäsi toisiinsa. Yksi lentäjistä käytti heittoistuinta ja laskuvarjo aukesi. Lentäjä laskeutui puihin, missä hän roikkui noin 20 minuuttia ennen pelastusta. Heittoistuimen ja laskuvarjon toimimisesta huolimatta toinen lentäjä sai surmansa. Aseistamattomista koneista toinen putosi metsään lähelle Jabelin kaupunkia ja toinen etelämmäs Nossentier Hutterin kylän rajalle. Putoamispaikkojen etäisyys on noin kymmenen kilometriä.
Komentajat
Lennoston komentajina ovat olleet:
Buchi Emecheta
Florence Onyebuchi "Buchi" Emecheta, (21. heinäkuuta 1944 – 25. tammikuuta 2017) oli nigerialaissyntyinen kirjailija, jonka teokset käsittelevät naisen asemaa afrikkalaisessa ja maahanmuuttajien yhteisössä sekä perinteiden ja nykyajan vaatimusten välisiä jännitteitä.
Emecheta alkoi kirjoittaa kertomuksia omasta elämästään ja kokemuksistaan maahanmuuttajana. Niitä julkaistiin ensin New Statesman-lehdessä ja myöhemmin romaanina In The Ditch (1972). Monet hänen myöhemmistä töistään kertovat realistisesti elämästä Nigeriassa. Hän on kirjoittanut myös lasten ja nuorten kirjoja.
Emechetan teoksista on suomennettu Nnu Egon tarina (1989).
Nahila
Nahila on Päijät-Hämeessä Lahdessa ja Asikkalassa Tervalankulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 27 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Vesijärven valuma-alueella (14.24), jonka Haritunjoen valuma-alueeseen (14.243) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,4 metriä mpy.
Paini kesäolympialaisissa 1984
Kesäolympialaisten 1984 painissa kilpailtiin kymmenessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa.
Jelena Zadorožnaja
Jelena Anatoljevna Zadorožnaja (, s. 3. joulukuuta 1977 Ust-Kut, Irkutskin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen kestävyys- ja estejuoksija.
Zadorožnaja sijoittui toiseksi 1 500 metrin juoksussa 1999 sotilaiden maailmankisoissa. 2001 hän voitti MM-pronssia Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä ajalla 8.40,15. Samana vuonna Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli kuudes 5 000 metrin juoksussa ja voitti Euroopan cupin samalla matkalla. Vuonna 2002 hän voitti pronssia 3 000 metrillä Euroopan sisäratojen mestaruuskilpailuissa Wienissä. Münchenin EM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kolmas. Loppukaudesta hän voitti IAAF:n GP-finaalin 1 500 metrillä ajalla 4.00,63 sekä sijoittui kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa Madridissa 3 000 metrillä.
Zadorožnaja voitti Euroopan cupin 2003 5 000 metrillä. Pariisin MM-kisoissa hän sijoittui kahdeksanneksi 1 500 metrillä sekä neljänneksi 5 000 metrillä ajalla 14.52,36. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 1 500 metrillä yhdeksäs ja 3 000 metrillä toinen ajalla 8.37,40. Vuonna 2004 hän voitti sisäratojen Euroopan cupin 3 000 metrillä ja sijoittui kuudenneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa samalla matkalla. Hän juoksi Ateenan olympialaisissa 5 000 metrillä neljänneksi ajalla 14.55,52 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa 1 500 metrillä kolmanneksi sekä 3 000 metrillä toiseksi ajalla 8.37,65. Vuonna 2005 hän voitti Euroopan cupin 3 000 metrillä, sijoittui Helsingin MM-kisoissa 3 000 metrin estejuoksussa kuudenneksi sekä IAAF:n yleisurheilufinaalissa esteissä viidenneksi ajalla 9.32,41.
Zadorožnaja ei kilpaillut vuosina 2006–2007. Hän teki paluun arvokisoihin Pekingin olympialaisissa 2008, mutta keskeytti 5 000 metrin alkueräjuoksun. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän karsiutui 3 000 metrin alkuerissä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 3 000 metriä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa. Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 hän sijoittui 3 000 metrillä kahdeksanneksi ajalla 9.06,44. Saman vuoden Daegun MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kymmenes ajalla 15.15,48.
Uzbekistanin maantiede
thumb|Uzbekistanin kartta thumb|Uzbekistan varjostetussa satelliittikuvassa Tämä artikkeli käsittelee Uzbekistanin maantiedettä. Uzbekistanissa vallitsee mannerilmasto. Talvella on hyvin vähän lunta. Kuivinta on Turanin alangolla ja sateisinta vuoristossa. Yli puolet maan pinta-alasta on aavikkoa ja puoliaavikkoa. Maan pinta-alasta 20 prosenttia on vuoristoa, ja itäosien vuorten korkeimmat huiput kohoavat 4 500 metriin. Maan kaakkoisosassa sijaitsevat Gissarvuoret ja maan koillisosasa Tienšanin vuoristo. Suurin osa maapinta-alasta on tasankoa: Turanin alankoon kuuluu kaksi kolmasosa maan pinta-alasta. Kyzylkumin autiomaa kattaa pääosan maan pohjoisosasta. Sen itäpuolella on Uzbekistanin hedelmällisin alue, Ferganan laakso, jossa sataa kuitenkin vain 100–300 millimetriä vuodessa. Maahan virtaa kaksi suurta jokea, Amudarja Tadžikistanista ja Syrdarja Kazakstanista, ja niiden vettä käytetään kasteluun. Maassa esiintyy myös maanjäristyksiä, joista vakavin tuhosi pääkaupunki Taškentia vuonna 1966.
Araljärven eteläosat ovat Uzbekistanin puolella, kun taas pohjoisosa kuuluu Kazakstaniin. Järvi on kutistunut 1960-luvulta asti jokien vesien mennessä peltojen kasteluun. Järven pinta-ala on kutistunut 60 prosenttia ja vesimäärä 80 prosenttia. Veden suolaisuus on samalla lisääntynyt 45 grammaan litrassa entisestä 10 grammasta litrassa. Tämä on luonut valtavan ympäristöongelman. Järvi on katkennut kahtia, ja Kazakstanin puolella Pohjois-Aral on pelastettu padon avulla. Uzbekistanin puoli eli Etelä-Aral jatkaa kutistumistaan. Aikoinaan järvi oli maailman neljänneksi suurin järvi, mutta vuonna 2014 sen pääallas kuivui jo kokonaan.
Uzbekistan on toinen niistä maailman sisämaavaltioista, joiden kaikki rajanaapurit ovat myös sisämaavaltioita. Toinen on Liechtenstein. Uzbekistanin rajanaapurit ovat Afganistan, Kazakstan, Kirgisia, Tadžikistan ja Turkmenistan.
Lassie (vuoden 2013 sarja)
Lassie on vuonna 2013 julkaistu animaatio. Skotlanninpaimenkoira Lassie seikkailee Jylhävuoren suojelualueen villeissä maisemissa. Lassie on yksi perheenjäsenistä Parkkosen perheessä, jonka Risto-isä työskentelee alueella metsänvartijana ja Saara-äiti alueen eläinlääkärinä. Lassie seuraa kaikkialle perheen Sonja-tytärtä, jonka toiseksi paras kaveri on Henri. Yhdessä tämä kolmikko selviää monesta täpärästä tilanteesta.
Jaksot
1. Heikoilla jäillä
2. Kivijärven hirviö
3. Myrskyn jälkeen
5. Täyttä höyryä
6. Ystävyyden kukkia
7. Ansassa
8. Kultakuumetta
9. Lassie katoaa
10. Lumivyöry
11. Metsä palaa!
12. Myrskynmetsästäjät
13. Paras reitti
14. Pelastuspartio
15. Suden jäljillä
16. Vaara vuorilla
17. Vapaapäivä
18. Vastalääke
19. Villihevosia
20. Vuorensolan aarre
21. Isänpäivä
22. Jylhävuoren seikkailu osa 1/2
23. Jylhävuoren seikkailu osa 2/2
24. Pelastakaa kondorit!
25. Suvun salaisuus
26. Varaemo
Näyttelijät
Suomenkieliset äänet
Käännös
Fiable
Tuija Korhonen
Ontrosenvaara
Ontrosenvaara on entinen kylä Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Lietmajärven kunnassa. Se sijaitsi Tširkkakemijoen varrella 38 kilometriä Lietmajärveltä maanteitse kaakkoon.
1900-luvun alussa Ontrosenvaara kuului Rukajärven volostin Rukajärven kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli koulu, kahdeksan taloa ja 57 asukasta. 1920-luvulla perustettiin Rukajärven piiriin kuulunut Ontrosenvaaran kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen viidessätoista asutuksessa oli lähes 800 asukasta, joista kaksi kolmasosaa oli karjalaisia ja loput lähinnä venäläisiä ja suomalaisia. Ontrosenvaaran kylässä asukkaita oli 157, joista enää kolmasosa oli karjalaisia.
Kylä tuhoutui jatkosodan aikana. Sen paikalle rakennettu samanniminen asutus kuului myöhemmin Tiiksin kyläneuvostoon.
Operaatio: Luvaton
Operaatio: Luvaton (Catch That Kid) on elokuva 12-vuotiaasta Maddy-nimisestä tytöstä. Se on vuonna 2004 tehty yhdysvaltalainen uudelleenfilmatisointi tanskalaisesta vuoden 2002 nuortenelokuvasta Kiipeilijätyttö (Klatretøsen).
Juoni
Madeleine (Maddy), Austin ja Gus ovat parhaita kavereita, joilla kullakin on oma erikoisalansa. Maddyn isä loukkaantuu pahasti, eikä perheellä ole varaa kalliiseen leikkaukseen. Pankki ei anna niin suurta lainaa, perheen omistama mikroautorata ei ole niin arvokas, eikä perhe ehdi tienta sellaista rahasummaa, joten Maddy päättää ryöstää ystäviensä kanssa pankin.
Maddyn kiipeilijän taitojen, Austinin tietokonetaitojen ja Gusin mekaanikon lahjojen avulla nämä nuoret aikovat murtautua uusinta kulunvalvontatekniikkaa pursuavan pankin tallelokeroon, joka sijaitsee 30 metrin korkeudessa. Pankissa on juhlat valmistuneiden turvatoimien johdosta, mutta pankinjohtaja ja Maddyn äiti ovat ainoita, jotka tietävät turvatoimien olevan vielä kesken.
Nuoret toteuttavat ryöstönsä, kun pankki on täynnä juhlivia ihmisiä. He onnistuvatkin ryöstämään pankin, mutta jäävät pakomatkallaan kiinni. He ehtivät sairaalaan, jossa Maddyn isää hoidetaan, kun poliisit ja pankin viranomaiset saavat heidät kiinni. Maddyn äiti, joka on myös pankin turvatoimien suunnittelija, pelastaa tilanteen vetoamalla lupaansa testauttaa turvatoimia kunnes remontti on aivan valmis.
Austin ja Gus ovat molemmat koko elokuvan ajan ihastuneet Maddyyn, mikä aiheuttaa pientä ongelmaa). Lopussa he pakottavat Maddyn päättämään kumman haluaa.
Kiipeilijätyttö
Elokuva on yhdysvaltalainen uudelleenfilmatisointi tanskalaisesta Kiipeilijätyttö (Klatretøsen) elokuvasta.
Aapo (elokuva)
Aapo on Tero Jartin ohjaama elokuva vuodelta 1994. Sen tapahtumat sijoittuvat Suomen sisällissodan aikaan. Elokuva perustuu Runar Schildtin novelliin vuodelta 1919.
David Seaman
David Andrew Seaman (s. 19. syyskuuta 1963 Rotherham) on englantilainen entinen jalkapallomaalivahti, joka muistetaan etenkin pitkästä urastaan Arsenalin ja Englannin maajoukkueen ykkösmaalivahtina. Hän lopetti uransa 13. tammikuuta 2004.
Seurajoukkueissa
Seaman saavutti paljon menestystä Arsenalissa pelatessaan. Hän oli voittamassa Englannin mestaruutta kolmesti, vuosina 1991, 1998 ja 2002, FA Cupia neljästi, 1993, 1998, 2002 ja 2003, Liigacupia kerran, 1993, ja Euroopan Cup-voittajien cupia kerran, vuonna 1994. Hän pelasi Arsenalissa kolmetoista kautta ja nousi maineikkaimpien brittimaalivahtien joukkoon. Seaman edusti Arsenalia yhteensä 563:ssa virallisessa ottelussa, mikä on kuudenneksi eniten seuran historiassa, ja eniten seuran maalivahdeista. Kaikkiaan hänelle kertyi virallisia otteluja seuratasolla lähes tuhat. Seaman siirtyi kesäkuussa 2003 Manchester Cityyn ja pelasi seurassa syksyn 2003, mutta tammikuussa 2004 hän joutui lopettamaan uransa loukkaantumisen jälkeen.
Maajoukkueessa
Seaman teki maajoukkuedebyyttinsä marraskuussa 1988 ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan. Hän pelasi vuosien 1988 ja 2002 välillä yhteensä 75 A-maaottelua ja esiintyi neljissä arvokisoissa maansa ykkösmaalivahtina, EM-kilpailuissa 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa 1998 ja 2002. Parhaaksi arvokisasaavutukseksi jäi välieräpaikka vuoden 1996 EM-kotikisoissa, joissa Englanti putosi Saksaa vastaan käydyn rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Seamanin maaottelu-uran viimeiseksi otteluksi jäi lokakuussa 2002 pelattu ottelu Makedoniaa vastaan. Hän on toiseksi eniten maaotteluja pelannut englantilaismaalivahti 125 A-maaottelua pelanneen Peter Shiltonin jälkeen.
Muuta
Seaman sai vuonna 1997 urheilusaavutuksistaan Brittiläisen imperiumin ritarikunnan arvonimen Brittiläisen imperiumin jäsen, MBE. Hän on ollut julkisuudessa myös urheilu-uransa päättymisen jälkeen. Vuonna 2004 hän osallistui BBC:n jäätanssiohjelmaan Strictly Ice Dancing voittaen ohjelman parinaan Zoia Birmingham. Vuonna 2006 hän osallistui ITV-kanavan saman tyyppiseen ohjelmaan Dancing on Ice, jossa hän sijoittui parinsa Pam O'Connerin kanssa neljänneksi. Vuosina 2003 ja 2004 Seaman ja kriketinpelaaja Phil Tuffnell toimivat kapteeneina viihdeohjelmassa They Think It's All Over.
Lääketieteen etiikka
Lääketieteen etiikka käsittelee sitä, mitkä ovat lääketieteen arvot ja periaatteet ja miten lääketieteessä voidaan tehdä eettisesti kestäviä valintoja. Lääketieteellinen etiikka voidaan katsoa osaksi bioetiikan alaa. Lääketieteen etiikka sitoo lääkäriä toimimaan ammatissaan eettisesti hyväksyttävien päämäärien puolesta. Kyseessä ei ole sama asia kuin lääkärin ammatin oikeudellinen säätely, sillä lainsäädäntö määrittelee vain eettisen minimin.
Arvot ja periaatteet
Periaatteet voidaan muotoilla eri tavoin, joten usein myös seuraavat käsitteet tulevat esiin:
Lääketieteen etiikkaan läheisesti liittyvä ala on hoitoetiikka.
Lääketieteen etiikka Suomessa
Suomen Lääkäriliitto hyväksyi vuonna 2003 seuraavat lääkärin perusarvot:
Carl Georg Jägerhorn
Carl Georg Jägerhorn (2. joulukuuta 1866 Helsinki – 23. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Jägerhornin vanhemmat olivat kuvernööri, valtioneuvos Carl Johan Jägerhorn ja Lovisa Henrika Angelika von Knorring ja puolisot vuodesta 1896 Viola Karolina Elisabet Schlüter (k. 1919) ja vuodesta 1933 Ruth Dagmar Gothoni, entinen Silander. Jägerhorn tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1886, suoritti oikeustutkinnon 1890 ja sai varatuomarin arvon 1894. Hän oli senaatin palveluksessa ylimääräisenä kopistina vuodesta 1894 ja kirkollistoimituskunnan kanslistina 1906–1916, minkä jälkeen hän toimi asianajajana Helsingissä.
Jägerhorn oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
The Kingston Trio
thumb|The Kingston Trio vuonna 1963. The Kingston Trio on yhdysvaltalainen folkyhtye. Se perustettiin 1957 Palo Altossa Kaliforniassa. Alkuperäisjäsenet olivat Bob Shane, Nick Raynolds ja Dave Guard. Soittimina jäsenillä oli kaksi akustista kitaraa ja banjo.
Juuri collegesta valmistuneet nuorukaiset ansaitsivat elantonsa soittamalla kalifornialaisissa klubeissa, kunnes heidän managerinsa Frank Werber sai hankituksi yhtyeelle levytyssopimuksen suurelle Capitol-levy-yhtiölle. Vuonna 1958 ilmestyi Kingston Trion läpimurtohitti ”Tom Dooley”. Laulu sai Grammy-palkinnon vuoden parhaana country & western -esityksenä.
Dave Guard lähti yhtyeestä 1961 musiikillisten ja taloudellisten erimielisyyksien vuoksi. Hänen tilalleen tuli John Stewart. Yhtyeen suosio 1960-luvun alussa oli suuri. Parhaimmillaan Kingston Triolla oli neljä albumia Yhdysvaltain kymmenen eniten myydyn albumin listalla. Albumeja julkaistiin tiheään tahtiin ja ne menestyivät hyvin, mutta single-listan kärjessä Kingston Trio oli vain harvoin.
Kingston Trion suosio laski Beatlesin ja muiden brittiyhtyeiden noustessa Amerikan levymyyntilistojen kärkeen. Yhtye hajosi 1967.
Bob Shane perusti uuden yhtyeen, New Kingston Trio, vuonna 1969. Vuonna 1976 Shane sai alkuperäisen yhtyeen jäseniltä luvan käyttää omasta yhtyeestään nimeä Kingston Trio. Nick Raynolds palasi jäseneksi 1980-luvulla ja erosi 1998. Bob Shane puolestaan jätti yhtyeen vuonna 2004 heikentyneen terveytensä vuoksi.
Nykyinen kokoonpano on: George Grove, Bill Zorn and Rick Dougherty, eli yhtään 1960-luvun Kingston Trion jäsentä ei ole enää mukana. Bob Shanen mielestä nykykokoonpano kuulostaa hyvin paljon alkuperäiseltä 1957–1961 toimineelta Kingston Triolta.
Levyjä
Saksalainen Bear Family Records on julkaissut Kingston Trion laajasta tuotannosta kaksi CD-boksia: The Guard Years ja The Stewart Years. Kummassakin boksissa on 10 levyä. Mukana ei ole 1967 hajoamisen jälkeen levytettyjä lauluja.
Ume
Ume tarkoittaa seuraavia:
Nobel (suku)
Nobel on ruotsalainen suku, jonka tunnetuin edustaja on Alfred Nobel. Suvun juuret tunnetaan 1600-luvulle. Alkujaan suvun nimi ei ollut Nobel vaan Nobelius, mikä on latinankielinen muoto Skånessa sijaitsevasta Nöbbelövin pitäjästä. Ensimmäinen henkilö, jonka on tiedetty käyttäneen kyseistä sukunimeä, oli vuosina 1655–1707 elänyt Petrus Olai Nobelius.
Suvun alkuperä
Petrus Nobelius kuului "Pohjolan Leonardo da Vinci" -lisänimen saaneen yleisneron Olof Rudbeckin ystäväpiiriin. 1696 Nobelius meni naimisiin Rudbeckin tyttären Wendela Rudbeckin kanssa. Petrus Nobeliuksen kuoltua 50-vuotiaana 1707 Rudbeckin suku otti tehtäväkseen huolehtia tämän pojista Peteristä ja Olofista. Molemmat otettiin poikkeuksellisesti yliopiston kirjoihin jo kahdeksanvuotiaina. Peteristä tuli lakimies ja lopulta tuomari, kun taas Olof toimi kotiopettajana ja maalarina. Kuollessaan Olofilla oli kolme poikaa ja kaksi tytärtä. Yksi hänen pojistaan oli Immanuel Nobelius vanhempi, Alfred Nobelin isoisä.
Immanuel Nobel vanhempi
Alfred Nobelin isoisä Immanuel Nobelius vanhempi vaihtoi sukunimensä Nobelliksi ja myöhemmin Nobeliksi. Immanuel toimi aliupseerina Upplandin rykmentissä, ja sen nimiluettelossa vuodelta 1786 sukunimi esiintyy ensimmäisen kerran muodossa Nobel. Immanuel Nobel vanhempi meni 1878 naimisiin Anna Rosellin kanssa. Seuraavana vuonna Immanuel Nobel vanhempi muutti vaimoineen Uppsalaan. Vuonna 1800 hänet nimitettiin Gävlen apulaiskunnanlääkäriksi. Jäätyään leskeksi 1795 Immanuel Nobel vanhempi meni naimisiin Brita Ahlbergin kanssa, joka synnytti 1801 pojan. Poika sai nimen Immanuel Nobel nuorempi, ja myöhemmin hänestä tuli Alfred Nobelin isä.
Immanuel Nobel nuorempi perheineen
Immanuel Nobel nuorempi meni 1827 naimisiin Andriette Ahlsellin kanssa. Avioiduttuaan Immanuel ja Andriette vuokrasivat asunnon Tukholmasta. Heidän ensimmäinen poikansa Robert syntyi asunnossa 1829. Vuonna 1831 syntyi perheen toinen poika, Ludvig. Immanuel Nobel nuoremmasta oli samalla tullut suosittu rakennusmestari, minkä vuoksi hän sai useita hyviä urakoita hoitaakseen. Urakoiden onnistumisesta johtuen Nobelien perheen talous pysyi vakaana. Immanuel epäonnistui monessa rakennusurakassa, kuten sillan rakentamisessa, jonka yhteydessä kolme rakennusaineita kuljettanutta proomua tuhoutui. Lisäksi Immanuelin kunnostaessa erästä taloa ilmeni, että talon perustuksessa oli painumia. Talon omistaja vaati Immanuelia rakentamaan yhden siipirakennuksen kokonaan uudelleen. Näiden epäonnistumisien lisäksi Nobelien Långholmenilta ostama talo paloi uudenvuodenaattona vuonna 1832. Näistä onnettomuuksista johtuen Immanuel Nobelin oli hakeuduttava konkurssiin. Lisäksi Nobelien perhe joutui muuttamaan entistä kotiaan vaatimattomampaan asuntoon Norrlandsgatan 11:een. Nobelien huonon taloudellisen tilanteen ollessa pahimmillaan perheeseen syntyi kolmas poika 1833. Lapsi ristittiin Alfred Nobeliksi. Vuonna 1843 syntyi vielä Emil Nobel, joka jäi perheen viimeiseksi lapseksi.
Immanuel jatkoi kuitenkin yhä tilaisuutensa odottamista. Hän ei halunnut vaihtaa ammattia vaan seurasi tarkasti tekniikan uusia keksintöjä toivoen pystyvänsä hyödyntämään niitä. Kuultuaan skotlantilaisen Charles Macintoshin keksimästä kumitetusta kudonnaisesta, josta valmistettiin sadetakkeja, Nobel sai ajatuksen. Hän keksi valmistaa sotilaille vedenkestäviä selkäreppuja, joihin voitaisiin myös puhaltaa ilmaa ja joita voitaisiin käyttää ilmapatjoina vesistöjen ylityksissä ja rakennuselementteinä ponttonisilloissa. Immanuel Nobelin onnistui saada rahoittaja hankkeelleen, ja hän ryhtyi valmistamaan sotilasviranomaisia varten koekappaleita. Sotilasviranomaiset eivät olleet kiinnostuneita Immanuel Nobelin keksinnöstä, joten tämä yritti soveltaa keksintöään lääketieteen ja teollisuuden tarpeisiin siinä kuitenkaan onnistumatta. Nobel sai uuden ajatuksen, sillä hän osasi hyödyntää kumitettua ja joustavaa kangasta polkumiinoissa. Hän esitteli jälleen sotilasviranomaisille suunnitelmiaan, mutta näiden kiinnostus ei vieläkään herännyt.
Vaikka Ruotsin sotilasviranomaiset eivät olleet kiinnostuneita Immanuel Nobelin keksinnöstä, tämän onnistui löytää sopiva yhteistyökumppani. Venäjän Tukholmassa oleskelevan lähettilään, suomalaisen Lars Gabriel von Haartmanin, kehotuksesta Nobel jätti perheensä Ruotsiin ja siirtyi Turkuun kehittelemään keksintöään tarjotakseen sitä Venäjän keisarikunnan armeijalle.
Muita jäseniä
Muita suvun tunnettuja jäseniä Alfred Nobelin ja hänen veljiensä lisäksi on Emanuel Nobel, ruotsalais-venäläinen öljyparoni, joka oli Ludvig Nobelin vanhin poika. Emmanuel Nobel eli vuosina 1859–1932.
Tomáš Enge
Tomáš Enge (s. 11. syyskuuta 1976, Liberec, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen autourheilija.
Ura
Enge aloitti kilpa-ajan uransa kartingissa, josta hän siirtyi vuonna 1992 Tšekin Ford Fiesta Cup'iin. Vuonna 1995 hän vaihtoi Saksan Formula 3 ja Formula Ford -sarjoihin. Isompiin kilpasarjoihin hän sai tuntumaa vuonna 1998, kun hän alkoi ajaa International Formula 3000 -sarjassa ja keräsi vuosien 1998-2002 sekä 2004 aikana kuusi voittoa. Hän oli sarjassa kolmas vuosina 2001-02 huolimatta siitä, ettei ajanut viimeistä kilpailua vuonna 2001 F1-pestin takia. Hän osallistui kolmeen F1-kilpailuun kaudella 2001 tuuraten onnettomuudessa loukkaantunutta Luciano Burtia Prostilla. Hän parhaaksi tulokseksi jäi kahdestoista sija debyyttikilpailusta Italian GP:stä. Enge on Tšekin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa F1-kuljettaja. Kaudeksi 2003 häntä ei hyväksytty positiivisen marihuanatestin takia, joka tuli ilmi Formula 3000:sten kauden aikana. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon GTS-luokan yhdessä Jamie Daviesin ja Peter Koxin kanssa Ferrarin autolla vuonna 2003. Vuonna 2004 hän palasi varsinaisesti radalle Indy Racing Leagueen. Samasta vuodesta lähtien Enge on ajanut erilaisissa kilpa-autosarjoissa, kuten A1 Grand Prix -sarjassa Tšekin tallissa, American Le Mans Seriesissa sekä erilaisissa GT-sarjoissa. Hän voitti Le Mans Series -sarjan mestaruuden LMP1-luokassa vuonna 2009.
Paavo Laapotti
Paavo Laapotti (s. 1995) on Loimaalta kotoisin oleva suomalainen metallilaulaja.
Laapotti osallistui The Voice of Finland -laulukilpailuun vuonna 2022 sijoittuen toiseksi (31 % äänistä).
Kilpailun jälkeen Laapotti liittyi Before The Dawnin riveihin ja he julkaisivat "Downhearted" -nimisen kappaleen. Bändin uusin levy "Stormbringers" julkaistiin 30. kesäkuuta 2023.
Laapotilla on myös muitakin bändejä; melodinen death metal -yhtye Defiled Serenity, atmospheric black metal -yhtye Kuusuo ja heavy/rock -coverbändi Poponjet.
Nacke Johansson
Paul Mikael "Nacke" Johansson (26. kesäkuuta 1932 Turku – 14. lokakuuta 2007 Finström, Ahvenanmaa) oli suomalainen muusikko, säveltäjä, sovittaja ja tuottaja. Hänen tuotantoonsa kuuluu niin jazzia, iskelmää kuin teatterimusiikkiakin.
Johansson jäi eläkkeelle 1987, mutta eläkkeelle jäänti koski vain sovitus- ja sävellystyötä, soittamista hän jatkoi edelleen. Hän oli sekä LUSESin hallituksessa että Elvis ry:n johtokunnassa.
Johansson teki musiikkia myös salanimillä Paul Niska (nacke = ) ja Juha Vuoristo.
Nacke Johanssonin velipuoli on Markku Johansson.
Hakassit
Hakassit (hakassiksi Тадарлар, Tadarlar, ) ovat turkkilais-tataarilainen kansa Etelä-Siperiassa sijaitsevassa Hakassian tasavallassa Venäjällä. Hakasseja on noin 80 000.
Hakasseista on aikaisemmin käytetty monia, osin harhaanjohtavia nimityksiä, kuten Minusinskin tataarit, Abakanin tataarit ja Jenisein turkkilaiset.
Määrä, kieli ja uskonto
Hakassit jakaantuva viiteen heimoon (Beltir, Sagai, Katšin, Koibal ja Kyzyl), joiden kielet eroavat toisistaan melkoisesti, mutta tästä huolimatta heille luotiin 1920-luvulla yhteinen kirjakieli hakassi.
Suurin osa hakasseista harjoitti vielä 1900-luvun alkuun asti omaa šamanismistista uskontoaan, jossa oli vaikutteita buddhalaisuudesta. Ensimmäiset venäläiset lähetyssaarnaajat saapuivat jo 1700-luvulla, mutta vasta 1800-luvulla hakasseja alettiin käännyttää aktiivisemmin ortodoksikristityiksi. Nykyisin suurin osa on ortodokseja, mutta myös šamanistisia piirteitä on säilynyt runsaasti.
Elinkeinot
Hakassit ovat perinteisesti olleet paimentolaisia, mutta he ovat harjoittaneet myös maanviljelyä, metsästystä ja kalastusta. Hakassien paimentolaista elämäntapaa alettiin rajoittaa Neuvostoliiton perustamisen jälkeen ja suuri osa onkin luopunut paimentolaisuudesta. Lampaiden ja karjan kasvatus ovat toki vielä nykyisinkin melko yleisiä elinkeinoja, mutta monet hakassit työskentelevät nykyisin myös teollisuuden ja palveluelinkeinojen palveluksessa.
Historia
Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana alkoi autonomia pyrkimykset levitä myös hakassien keskuudessa. Sittemmin hakassien alue tuli kuulumaan Neuvostoliittoon. Vuonna 1923 perustettiin Hakassien kansallinen piirikunta. Tuolloin myös luotiin virallisesti käsite hakassit, joihin luettiin alueen viisi heimoa. Kansallisesta piirikunnasta muodostettiin Hakassien autonominen alue 20. lokakuuta 1930, joka oli osa Krasnojarskin aluepiiriä.
Koveroistenjärvi
Koveroistenjärvi Koveroinen on Päijät-Hämeessä Hollolassa Uskilan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Vesijärven valuma-alueella (14.24), jonka Hammonjoen valuma-alueeseen (14.246) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 95 metriä mpy.
Aviatecan lento 901
Aviatecan lento 901 oli Aviatecan reittilento Miamista Guatemalan, San Salvadorin ja Managuan kautta San Joséen, Costa Rican. Lennolla 9. elokuuta 1995 käytetty Boeing 737-2H6 törmäsi San Vicente -vuoreen El Salvadorissa lähestyessään San Salvadoria.
Lennolla oli 58 matkustajaa ja seitsemän miehistön jäsentä, jotka kaikki kuolivat onnettomuudessa. Se on El Salvadorin historian pahin lento-onnettomuus.
Tapahtumat
Lento 901 joutui rankkasateeseen ja ukkoseen lähestyessään San Salvadoria. Miehistö päätti poiketa karttaan merkityltä lentoreitiltä väistääkseen myrskyä. Suunnitelmana oli, että kone lentäisi San Salvadorin lentoaseman yli ja liittyisi sitten laskukierroksen myötätuuliosuudelle. Lentäjillä oli kuitenkin pientä epäselvyyttä koneen tarkasta sijainnista. Koneen lentäessä lennonjohdon määräämässä 5 000 jalan lentokorkeudessa maaston läheisyydestä kertova GPWS-laite alkoi varoittaa. Miehistö laittoi moottorit täydelle teholle ja yritti nostaa konetta ylemmäs, mutta kone törmäsi San Vicente -tulivuoreen 5 900 jalan (1 800 metrin) korkeudella.
Onnettomuuden syy
Tutkinnassa todettiin, että onnettomuuden aiheuttivat miehistön tilannetajun menettäminen, miehistön päätös poiketa merkitystä lentoreitistä ja laskeutua samalla turvallisen lentokorkeuden alapuolelle sekä miehistön ja lennonjohtajan viestinnän epätäsmällisyys, joka antoi lennonjohtajalle väärän kuvan lennon 901 sijainnista ja sai hänet määräämään lennolle korkeuden, joka ei ollut turvallinen. Onnettomuuden syntyyn vaikutti lisäksi se, ettei perämies ilmaissut kapteenille huoltaan koneen sijainnista tarpeeksi selkeästi.
pienoiskuva|vasen|Onnettomuuskoneen kaltainen Aviatecan Boeing 737-200.
Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko
Kristuksen taivaaseenastumisen katedraali oli samannimisen Kristuksen taivaaseenastumisen luostarin (ven. Вознесенский монастырь, Voznesenski monastir) kirkko Moskovan Kremlissä.
Puusta rakennetun luostarin perusti Moskovan suuriruhtinaan Dmitri Donskoin vaimo suuriruhtinatar Jevdokija Dmitrijevna (1353-1407) vuonna 1386. Se sijaitsi lähellä Spasskaja-tornia ja oli rakennettu lähes kiinni Kremlin muuriin. Keskiajalla se toimi Moskovan suuriruhtinas-suvun hautapaikkana.
Luostari ja katedraali purettiin räjäyttämällä ne dynamiitilla vuonna 1929. Katedraalissa ollut 1600-luvun barokkityylinen ikonostaasi siirrettiin Kahdentoista apostolin kirkkoon vuonna 1929. Katedraalissa olleet suuriruhtinaitten ja tsaarien puolisoitten hautaukset siirrettiin vuonna 1929 Arkkienkelin katedraaliin.
Rakennushistoria
Aviomiehensä kuoleman jälkeen vuonna 1389 suuriruhtinatar Jevdokija Dmitrijevna, joka oli aikansa koulutetuimpia naisia, toimi miehensä viimeisen tahdon toteuttajana ja sijaishallitsijana. Hän perusti useita kirkkoja ja luostareita. Vuonna 1407 hän vetäytyi Taivaaseenastumisen luostariin nimellä nunna Eufrosyne ja käski muurata uuden kivisen katedraalin puisen katedraalin tilalle. Asuttuaan luostarissa vain muutaman viikon hän kuoli vuonna 1407 ja hänet haudattiin rakenteilla olevaan katedraaliin.
Katedraalia rakennutti koko 1400-luvun Vasili I:n vaimo suuriruhtinatar Sofia Vitovtovna Liettualainen (1371–1453), eikä se tahtonut valmistua muun muassa vuonna 1415 tapahtuneen tulipalon vuoksi. Vuonna 1467 Vasili II:n leski suuriruhtinatar Maria Jaroslavna Borovskaja (1418–1484) määräsi keskeneräisen katedraalin purettavaksi ja sen tilalle rakennettavaksi uusi, hän vetäytyi nunnaksi tähän luostariin miehensä kuoleman jälkeen. Vuonna 1468 Moskovan metropoliitta Filemon pyhitti katedraalin Kristuksen taivaaseenastumisen kunniaksi ja siitä tuli Moskovan hallitsijoitten puolisoitten hautapaikka.
Kuusitoista vuotta myöhemmin luostari vaurioitui jälleen tulipalossa ja kunnostettiin vuosina 1518-1519 italialaisen arkkitehdin Aloision (Aleviz Novyi tai Aleviz Friaz) suunnittelmien mukaisesti. Katedraali rakennettiin kokonaan uudelleen vuosina 1587-1588, jolloin pystytettiin uusi viisikupolinen kattorakennelma, joka muistuttaa läheistä Arkkienkelin katedraalia. Boris Godunov halusi sisarensa Irina Fjodorovnan myötä, joka oli tsaari Fjodor I:n vaimo, korostaa kuulumistaan hallitsijasukuun tekemällä puolisoitten hautapaikasta hallitsijoitten hautapaikan näköiskopion. vasen|pienoiskuva|Luostarin vuonna 1588 valmistunut katedraali 1800-luvun piirroksessa Katedraaliin haudattujen joukossa olivat:
Epäsuosioon joutuneet suuriruhtinattaret kuten Iivana III:n miniä Jelena Vološanka Stefanovna (1465-1505) haudattiin pohjoisseinälle. Iivana IV: n serkun ja Iivana III:n pojanpojan ruhtinas Vladimir Andrejevits Staritskin (1533-1569) äiti ruhtinatar Eufrosinia Andrejeva Hovanskaja Staritskaja (1516-1569) ja vaimo ruhtinatar Jevdokija Romanovna Odojevskaja (n. 1540-1569) haudattiin ilman hautakiveä käytävälle, jossa heidän hautojensa päällä kuljettiin. Myös Iivana IV:n anoppi, pajari sukuinen Uljana Fjodorovna Zaharjina (k. 1579), ensimmäisen vaimon tsaaritar Anastasia Romanovna Zaharjina-Jurjevnan äiti, haudattiin lähelle pohjoisseinää. Nimettyjä hautauksia oli 68 ja lisäksi 10 nimetöntä hautausta. Hautauksia tehtiin yli 300 vuoden ajan vuosina 1407-1731.
Luostaria käytettiin myös kuninkaallisten morsianten asuinpaikkana ennen häitä. Siellä Iivana IV:n leski Maria Nagaja tervehti Marina Mnišekiä, joka vietti luostarissa muutamia päivä ennen häitään Vale-Dmitri I:n kanssa. Vuonna 1634 Mikael I Romanov määräsi uuden kirkon rakennettavaksi omistettuna hänen suojeluspyhimykselleen, Pyhälle Mikael Maleinoslaiselle. Kirkon viereinen kellotorni rakennettiin 1600-luvun lopulla. Mikael I Romanovin äiti Ksenija Ivanovna Šestova eli nunna Marfa (1560-1631) vietti vuodesta 1613 lähtien luostarissa 18 vuotta, myös Pietari I:n ensimmäinen vaimo Jevdokija Fjodorovna Lopuhina (1669-1731) eli tässä luostarissa kolme vuotta vuodesta 1727 lähtien.
Vuonna 1721 luostari kunnostettiin Pietari I:n käskystä. Vuonna 1737 se vaurioitui tulipalossa ja kunnostettiin uudelleen keisarinna Anna Ioannovnan määräyksestä. Pyhän Katariinan kirkko rakennettiin vuosina 1808-1817 Carlo Rossin mielikuvituksellisen uusgoottilaisen suunnittelman mukaiseksi.
Luostarin viimeiset vaiheet
pienoiskuva|Pyhän Katariinan kirkko vuonna 1882 Vuonna 1907 luostarissa oli igumenia Jevgenija (Vinogradova, 1893-1922), 62 nunnaa ja 45 maallikkosisarta. Vuonna 1917 rakennukset vaurioituivat bolševikkien tykistötulessa lokakuun vallankumouksen aikana. Luostarin sisaristo häädettiin rakennuksista vuonna 1918 ja he yrittivät salakuljettaa vaatteittensa alla arvokkaimman, Kazanin Jumalanäidin ikonin ja jumalanpalvelusesineistöä sekä haudata ne luostarin pihalle.
Vuonna 1929 luostarikompleksi ja 1500-luvun katedraali räjäytettiin Josif Stalinin käskystä dynamiitilla tehdäkseen tilaa Neuvostoliiton keskuskomitean Punakomentajien koululle, joka valmistui vuonna 1934 ja jossa myöhemmin toimi Korkeimman neuvoston presidium eli puhemiehistö. Myös viereinen Tšudovin luostari räjäytettiin ja purettin vuoteen 1932 mennessä.
Taidehistorioitsijat ja museotutkijat siirsivät osan luostarin ikoneista siirrettiin Tretjakovin galleriaan ja Moskovan Kremlin museoihin. Alkuperäisen katedraalin sisustuksesta ainoana säilynyt 1600-luvun barokkityylinen ikonostaasi siirrettiin Kahdentoista apostolin kirkkoon. Tsaarittarien ja suuriruhtinattarien hautaukset siirrettiin arkeologien ja taidehistorioitsijoiden valvonnassa Arkkienkelin katedraaliin.
Luostarin dokumentointi valokuvaamalla, piirtämällä ja mittaamalla sekä esineistön ja hautausten pelastaminen ja siirto oli Kremlin asehuoneen ja monumenttien kuraattorina vuosina 1919-1934 toimineen, arkkitehti Nikolai Nikolajevitš Pomerantsevin johtama operaatio, joka toteutettiin minimiaikataulussa.