cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Götheborg
Götheborgin jäljennös
Alkuperäisen Götheborg-laivan hylky löydettiin vuonna 1985, ja ehdotus laivan replikan rakentamisesta heräsi. Kymmenen vuoden suunnittelun jälkeen replika-aluksen köli laskettiin 11. kesäkuuta 1995 ja rakennustyö alkoi. Työssä käytettiin perinteisiä rakennusmenetelmiä aina kun mahdollista. Alus pyrittiin myös rakentamaan alkuperäisen kaltaiseksi, kuitenkin sillä erotuksella, että replikan kansien välinen tila on kymmentä senttiä korkeampi kuin alkuperäisessä, sillä nykyihminen on pidempi kuin 1700-luvun merimiehet. Alukseen on myös sijoitettu dieselmoottorit ajomoottoreiksi ja sähkögeneraattoreita pyörittämään, nykyaikaiset navigointilaitteet ja yhteydenpitovälineet.
Kahdeksan vuoden rakentamisen jälkeen alus laskettiin juhlallisesti vesille 6. kesäkuuta 2003. Vesillelaskutilaisuudessa olivat läsnä myös Ruotsin kuninkaalliset. Vesillelaskun jälkeen laiva siirrettiin telakalle, jossa sen takilaan sovitettiin kymmenen tonnia köysiä, 1 000 pylpyrää ja 1 800 m² purjekangasta. Aluksen koepurjehdus suoritettiin 18. elokuuta 2005.
Replikan kokonaiskustannukset ovat olleet noin 250 miljoonaa Ruotsin kruunua (noin 27,2 miljoonaa euroa), josta sponsorirahana on saatu noin 60 %.
Kaakkois-Aasian ja Kiinan matka
Lukuisten testien ja Det Norske Veritasin turvallisuustodistusten saamisen jälkeen alus lähti purjehdukselle Kiinaan lokakuussa 2005, ei kuitenkaan samaa reittiä kuin esikuvansa. Matka kesti noin kaksi vuotta, ja alus palasi Göteborgiin vuonna 2007. Alus vieraili Cadizin, Recifen, Kapkaupungin, Singaporen ja Shanghain satamissa.
Itämeren kierros 2008
pienoiskuva|Götheborg Helsingin Eteläsatamassa 2008 Kesällä 2008 Götheborg seilasi Itämerellä 16. toukokuuta ja 5. syyskuuta välisenä aikana vieraillen alla mainituissa satamissa. Laivan mukana Helsinkiin saapuivat Ruotsin prinssi Carl Philip sekä kaksi Ruotsin hallituksen ministeriä ja Tukholman läänin maaherra.
Tuomas Peltonen (professori)
Tuomas Eetvartti Peltonen (3. toukokuuta 1924 Virrat – 13. joulukuuta 2009 Turku ) oli suomalainen lääkäri ja Turun yliopiston professori.
Peltosen vanhemmat olivat kanttori Kalervo Ilmari Peltonen ja Tyyne Kangaspeska ja puoliso vuodesta 1949 lääketieteen lisensiaatti Marja-Liisa Laesvuori. Myös heidän pojastaan Juha Peltosesta (s. 1956) tuli lääkäri ja isänsä tavoin Turun yliopiston professori. Peltonen tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1943 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1951. Tohtoriksi hän väitteli 1956. Lastentautien erikoislääkärin pätevyyden Peltonen sai 1955, epidemiologian 1956 ja kliinisen fysiologian 1961. Turun yliopiston lastentautiopin dosentti hän oli vuodesta 1957 vuoteen 1962 ja sitten apulaisprofessori. Turun lastenklinikkaan Peltonen nimitettiin apulaisylilääkäriksi jo 1955, lastentautiopin professori yliopistoon ja lastenklinikan ylilääkäri hänestä tuli 1966. Turun yliopistollisen keskussairaalan johtajaylilääkärinä Peltonen toimi 1968–1969 ja lääkärinä Sotilassairaala 2:ssa kymmenen vuoden ajan. Kliinisen fysiologian dosentti Peltosesta tuli 1971, hänen tutkimusjulkaisunsa painottuivat lasten kliiniseen fysiologiaan. Peltonen, joka toimi jatkosodassa taistelulähettinä ja joukkueenjohtajana, ylennettiin lääkintäeverstiksi 1977. Hän taisteli myös Lapin sodassa ja oli sittemmin myös miinanraivaajana Itämerellä. Eläkkeelle hän jäi 1985.
Saksan Grand Prix 1958
Saksan Grand Prix 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. elokuuta 1958 Nürburgringin radalla.
Osallistujien lisäämiseksi kilpailun järjestäjät antoivat Formula 2 -autojen osallistua kilpailuun. Kaksi kilpailua käytiin samaan aikaan, mutta Formula 2 -osallistujat (tuloksissa keltaisella) eivät taistelleet F1-pisteistä.
Peter Collins menehtyi kierroksella 11 sattuneen onnettomuuden takia, ja Tony Brooks ajoi voittoon.
Tokuma Shoten
Tokuma Shoten Publishing Co., Ltd. on japanilainen kustantamo, joka on perustettu vuonna 1954.
Yhtiö on julkaissut animea, mangaa, videopelejä, tietokoneohjelmistoja, musiikkia, aikakauslehtiä ja kirjoja.
Biju Janata Dal
Biju Janata Dal (orijaksi ବିଜୁ ଜନତା ଦଳ, lyh. BJD) on intialainen puolue, jonka nykyinen puheenjohtaja on Odishan osavaltion pääministeri Naveen Patnaik. Odishan osavaltiossa puolue on ollut vallassa vuodesta 2000 alkaen. Vuonna 2019 Naveen Patnaik valittiin viidennelle kaudelleen Odishan pääministeriksi. Puolue ei vuoden 2019 parlamenttivaaleissa liittoutunut Intian kansanpuolueen eikä sen kilpailijan kongressipuolueen kanssa vaan piti etäisyyttä molempiin.
Puolue oli liitossa hindunationalistisen Intian kansanpuolueen kanssa 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Puolueiden suhteet heikkenivät Odishan uskonnollisten väkivaltaisuuksien takia, jonka myötä vaaliliitosta luovuttiin vuonna 2009. Vuonna 2019 Biju Janata Dalin riveistä parlamenttiin valituista ennätyksellisesti 42 % oli naisia.
Ideologia ja näkemyksiä
BJD ei katso tunnustavansa mitään ideologiaa, mutta haluaa parantaa yhteiskunnan vähempiosaisten ja Odishan osavaltion tilannetta. . Puolueen ideologiaksi voidaan kuitenkin määritellä sosiaaliliberalismi, sosiaalidemokratia ja populismi. BJD:n tavoitteena on omien sanojensa mukaan luoda "sekulaari ja korruptiosta vapaa hyvinvointivaltio, jonka perustana ovat sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja tasa-arvo".
Puolue on vuodesta 2009 lähtien edustanut niin sanottua kolmatta rintamaa, eli ei ole tehnyt yhteistyötä BJP eikä kongressipuolueen kanssa.
Vuoden 2019 vaalien alla puolue kannatti vaaliohjelmansa mukaan mm. seuraavia asioita:
Suomen ilmavoimien lentokoneiden lempinimiä
Suomen ilmavoimien lentokonekalusto oli usein lahjoituksina, pakko-ottoina, yritysten tai jopa yksityisten henkilöiden järjestämien kansalaiskeräysten avulla hankittua. Ruotsalainen kreivi Eric von Rosen lahjoitti ensimmäisen koneen ja sai myöhemmin nimensä monen ilmavoimien lentokoneeseen - "Kreivi von Rosen" on esimerkki ilmavoimissa olevista lentokoneiden perinnenimistä.
Oheinen taulukko pyrkii yhdistämään eri lähteistä kaikki ilmavoimien lentokoneissa käytetyt lempi-, kutsuma- ja perinnenimet.
Nykøbing
Nykøbing voi tarkoittaa seuraavia paikkoja Tanskassa:
ARC 20 de Julio
ARC 20 de Julio (runkonumero D-05) oli Kolumbian laivaston Ruotsissa valmistettu Halland-luokan hävittäjä.
Japanilaisten miehitys Indonesiassa
Japanilaiset miehittivät silloisen Alankomaiden Itä-Intian (nyk. Indonesian) toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 ja pitivät sitä miehitettynä vuoteen 1945 saakka. Ensimmäisinä indonesialaisista acehilaiset ja pohjoissumatralaiset liittoutuvat Japanin kanssa jo 1942, mutta pian pettyivät Japanin 25. armeijan ankaraan miehitykseen. Jaavalaispoliitikot Hatta ja Sukarno ryhtyivät yhteistyöhön japanilaisten kanssa vasta myöhemmin, ja Japanin antauduttua julistivat Indonesian Hollannista itsenäiseksi. Alkaneessa Hollannin vastaisessa itsenäisyyssodassa acehilaiset tukivat muita indonesialaisia.
Yhdysvaltain kauppasaarto panee Japanin liikkeelle
Japanin Kaakkois-Aasiassa Kiinaa vastaan käymän sodan talous edellytti runsaasti raaka-aineita. Yhdysvaltain presidentti Franklin Delano Rooseveltin hallinto pyrki rajoittamaan japanilaisten etenemistä sekä rajoittamaan muun muassa japanilaisten öljynsaantia, josta 55 % oli Yhdysvaltain ja 25 % Hollannin Itä-Intian varassa. Hollannin armeijan antauduttua Rotterdamin pommitusten jälkeen Saksalle 15. toukokuuta 1940 julistaa Hollannin pakolaishallitus Hollannin Itä-Intian piiritystilaan ja internoi siellä Saksan kansalaiset leireille.
Japani pyrkii turvaamaan polttoainesaannin sotatarkoituksiin
28. kesäkuuta japanilaiset alkoivat vaatia neuvotteluja siitä, että Hollannin Itä-Intian on toimitettava Japanille kiinteät määrät raaka-aineita, myös öljyä. Heinäkuussa Hollannin Itä-Intian vienti Japaniin katkesi. Kiinteiden raaka-ainetoimitusten lisäksi japanilaiset Hollannin pakolaishallitukselta vaativat elokuussa Hollannin Itä-Intian ja Ranskan Indokiinan kauppapoliittista yhdentymistä Japanin sotatalouteen liittymällä vapaaehtoisesti Itä-Aasian vaurauden vyöhykkeeseen.
Van Mook pelaa aikaa
12. marraskuuta vahvistettiin Japanin saama kiintiö Hollannin Itä-Intian öljystä ja joulukuussa Kobajashi palasi Japaniin. 6. tammikuuta 1941 hollantilaiset ottivat kiinni indonesialaisnationalistit Thamrinin, Douwes Dekkerin ja muita. Thamrin kuoli viiden päivän kuluttua ja Dekker karkotettiin Surinameen.
11. tammikuuta uusi Joshizawan johtama neuvotteluryhmä saapui Bataalle. Helmikuussa 1941 Hollannin Itä-Intian hallinnoija Hubertus van Mook kieltäytyi japanilaisten painostuksesta huolimatta liittämästä Hollannin Itä-Intian Itä-Aasian vaurausvyöhykkeeseen. 14. toukokuuta japanilaiset lähettivät uhkavaatimuksen vaatien vaikutusvaltaa ja läsnäolo-oikeutta Hollannin Itä-Intiassa. 6. kesäkuuta 1941 neuvottelut japanilaisten kanssa epäonnistuvat. Hollannin Itä-Intia ilmoitti, ettei se voi myöntyä Japanin vaatimuksiin strategisten raaka-aineiden ja puolivalmisteiden (muun muassa kumin ja öljyn) toimittamisesta koska se oli sopinut toimituksista myös Britannian ja Yhdysvaltain kanssa. 11. heinäkuuta 1941 Volksraad organisoi miliisin. 25. heinäkuuta Japani julisti Indo-Kiinan protektoraatikseen. Vietnam jäi silti Vichyn Ranskan muodolliseen hallintaan.
Yhdysvallat julistaa Japanin kauppasaartoon
Yhdysvallat lujitti otettaan Japanista ja julisti sen 26. heinäkuuta 1941 kauppasaartoon öljyn ja muiden raaka-aineiden suhteen. Lisäksi Yhdysvallat jäädytti japanilaisten varat Yhdysvalloissa estääkseen Japania jatkamasta sotaansa Kiinassa. Japanin vuosittain tarvitseman 5 400 miljoonan litran toimitustaso väheni 800 miljoonaan litraan. Tämä olisi estänyt sodankäynnin jatkamista etelässä ja samanaikaisesti aloittamasta sotaa Neuvostoliiton kanssa pohjoisessa. Myös Hollanti jäädytti japanilaisten varat. 30. heinäkuuta Hollannin pakolaishallitus lupasi pitää sodan jälkeen Indonesiaa koskevan konferenssin.
Japani varmistaa selustansa Saksan välittämällä hyökkäämättömyyssopimuksella
Jatkaakseen sotaansa Japani alkoi edetä Kaakkois-Aasiassa, muun muassa Ranskan IndoKiinassa heinäkuussa 1941 Neuvostoliiton jouduttua Saksan hyökkäyksen kohteeksi kesäkuussa 1941. Hanoin ympäristö vallattiin 22. syyskuuta 1941, mihin Vichyn Ranska joutui suostumaan. Vietnamissa säilyi muodollisesti Saksalle antautuneen Vichyn Ranskan hallinto vuoteen 1945, mutta taloudellisesti se oli Japanin armeijan miehityksen alaisena kytketty osaksi Japanin sotataloutta.
Varmistaakseen sopimuksellisesti sen ettei Neuvostoliitto ryhdy vastatoimiin, oli Japani solminut 13. huhtikuuta 1941 viisi vuotta kestävän hyökkäämättömyyssopimuksen sen kanssa huolimatta 27. syyskuuta 1940 solmimastaan kolmen vallan sopimuksesta Saksan ja Italian kanssa.
Hollannin pakolaishallitus julistaa sodan Japanille
Japanin kiista Yhdysvaltain kanssa jatkui. Prinssi Fumimaro Konojen johtama hallitus pyrki Yhdysvaltain kanssa neuvotteluratkaisuun lokakuussa ja oli valmis tekemään Yhdysvalloille myönnytyksiä Kiinassa. Rooseveltin hallinto puolestaan piti yllä ankaraa linjaa Japania kohtaan uskoen sen turvaavan rauhan parhaiten. Konojen hallitus joutui eroamaan 16. lokakuuta 1941 ja uudeksi pääministeriksi tuli armeijasta vastaava ministeri Hideki Tōjō. Sotavalmistelut Yhdysvaltoja vastaan alkoivat, vaikka Japani edelleen jatkoi neuvotteluja. 30. marraskuuta Hollannin Itä-Intian laivasto pantiin liikekannalle. 5. joulukuuta Hollanti pyysi Australian hallitusta miehittämään Ambon ja Timorin. Australian ilmavoimat henkilöstöineen tulivat 7. joulukuuta.
7. joulukuuta 1941 Japani teki yllätyshyökkäyksen Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastotukikohtaan Pearl Harboriin ja julisti myöhästyneesti sodan Yhdysvaltoja vastaan. Lisäksi Japani lähti etenemään Kaakkois-Aasiassa. Vastauksena Britannia, Hollannin pakolaishallitus ja Yhdysvallat julistivat sodan Japania vastaan 8. joulukuuta 1941. Japani valtasi Etelä-Thaimaan ja Malajin sekä hyökkäsi Filippiineille sekä Hollannin Itä-Intiaan. 10. joulukuuta HMS Prince of Wales ja HMS Repulse upotettiin lyhyen ajan kuluessa toisistaan Malaijin edustalla. 16. joulukuuta hollantilaisia vastustavat acehilaiset ottivat Japanin Malaijin miehitysjoukkoon. 1100-luvulta olevan kuningas Jajabajan ennustuksen mukaan paholaismaiset valkoiset miehet hallitsevat Jaavaa vuosia, mutta heidät ajetaan pois pohjoisesta tulevien keltaisten miesten voimin, jotka jäävät saarelle vain yhden sadon ajaksi. Japanilaisia uskottiin luvatuiksi vapauttajiksi.
Australia turvaa Hollannin Itä-Intiaa
17. joulukuuta Australian ilmavoimat laskeutuivat Portugalille kuuluneelle Itä-Timorille. Salazar esitti vastalauseensa. Japanilaiset tekivät ilmahyökkäyksen Ternatea vastaan ja nousivat maihin Sarawakissa.
22. joulukuuta japanilaiset nousivat maihin Yhdysvalloille kuuluvilla Filippiineillä. Hollannin Itä-Intiassa Muhammed Hatta kehotti indonesialaisia vastustamaan Japania. 24. joulukuuta 1941 japanilaiset hyökkäsivät brittijoukkoja vastaan Kuchiningissa Sawarakilla.
10. tammikuuta 1942 Japani aloitti varsinaisen hyökkäyksensä Hollannin Itä-Intiaan Tarakanissa Kalimantanilla ja Manadossa Sulawesilla. Japani julisti sodan Hollannille 11. tammikuuta 1942, eteneminen alkoi ja japanilaiset valtasivat Malesian Kuala Lumpurin sekä Tarakanin ja 13. tammikuuta Manadon. 12. tammikuuta Hubertus van Mook kävi hätävierailulla pyytämässä Yhdysvalloilta tukea. 15. tammikuuta brittiläisestä kenraali Sir Archibald Wavellistä tuli brittien, hollantilaisten, yhdysvaltalaisten yhteisen esikunnan, Jaavalla Lembangin Grand Hotellissa perustetun ABDACOMin, komentaja varakomentajanaan Yhdysvaltain ilmavoimien kenraaliluutnantti George H. Brett. Merivoimia komensi amiraali Thomas C. Hart.
Acehilaiset ja pohjoissumatralaiset liittoutuvat japanilaisten kanssa
16. tammikuuta acehilaiset neuvottelijat palasivat Japanin miehittämältä Malaijilta 23.tammikuuta japanilaisten lupauksin tukea heitä hollantilaisten vastaisessa taistelussa. Japanilaiset valtasivat Balikpapan brittien ja yhdysvaltalaisten vastaiskusta huolimatta. 25. tammikuuta japanilaiset valtasivat Kendarin Sulawesilla. 31. tammikuuta japanilaiset valtasivat australialaisen puolustaman Ambonin yhdessä vuorokaudessa. Australialaisten tappiot nousivat 90 prosenttiin vahvuudesta. Britit evakuoivat Malaijilta joukkonsa Singaporeen.
8. helmikuuta japanilaiset aloittivat hyökkäyksen Singaporea vastaan. 9. helmikuuta japanilaiset pommittivat Bataata, Surabajangia ja Malangia. 10. helmikuuta japanilaiset valtasivat Ujung Pandangin Makassarilla. 15. helmikuuta Singapore antautui. Japanilaiset saivat 130 000 vankia. Japanilaiset laskuvarjojoukot ottivat haltuunsa öljynjalostamon Palembangissa.
Van Mook pyytää apua
18. helmikuuta Hubertus van Mook vieraili Australiassa pyytämässä hyökkäystä japanilaisia vastaan. Balin ja Lombokin välillä Badungin salmessa käytiin taistelu 19. helmikuuta, jossa japanilaiset voittivat australialaiset ja hollantilaiset. Japanilaiset nousivat maihin Balilla. Japanilaiset tekivät ensimmäisen ilmahyökkäyksensä Australiaa vastaan Darwinissa. 20. helmikuuta japanilaiset nousivat maihin Timorille.
Acehilaiset ja pohjoissumatralaiset liittoutuvat Japanin kanssa
23. helmikuuta acehilaiset ja pohjoissumatralaiset aloittivat japanilaisten tukemina kapinan hollantilaisia vastaan Sumatralla. Hollantilaiset siirsivät Sukarnon Padangiin, joka onnistui pakenemaan. Hollantilaiset evakuoivat Sjahririn ja Muhammed Hatan Bandasta juuri ennen japanilaisten pommituksia. Japanilaiset ilmoittivat vallanneensa Timorin. Australialaisten sissisota saarella jatkui.
27. helmikuuta – 1.maaliskuuta käytiin Jaavanmeren taistelu, missä Surabajan lähellä japanilaiset upottivat Hollannin ja Australian laivaston. Yhdysvaltalaiset hävittäjät vetäytyivät Australiaan. Hollantilainen amiraali Karel Doorman kaatui.
1. maaliskuuta käydään Sundan salmen taistelu. Japanilaiset nousivat maihin Bantenilla ja Surabajan länsipuolella. Medania pommitettiin. 5. maaliskuuta japanilaiset kohdistivat ilmahyökkäyksiä Cilacapiin ja etenivät Bataalle. 7. maaliskuuta Rangoon antautui. Hollannin Itä-Intian hallinnoija van Mook siirtyi lentokoneella Australiaan. Japanilaiset miehittivät Surabajan.
Japanin 25. armeija saapuu Acehiin ja Pohjois-Sumatralle
11. maaliskuuta japanilaisten kanssa liittoutuneet acehilaiset aloittivat vastarinnan vetäytyviä hollantilaisia vastaan. 15. maaliskuuta japanilaiset saapuivat Acehiin. 18. maaliskuuta japanilaiset valtasivat Pandamgin. Sumatran viimeiset hollantilaiset antautuivat japanilaisille Kutatjessa. Japanilaiset kielsivät poliittisen toiminnan ja järjestöt. Volksraad lakkautettiin.
Hollannin Itä-Intia jaetaan kolmeen hallintoalueeseen
Hollantilaisten antauduttua Japani järjesti Indonesian hallinnon siten, että Japanin 16. armeija otti vastuulleen Jaavan ja Maduran, 25. armeija Bukittinggissa Sumatran ja Japanin laivasto Ujung Pandangissa Kalimantan sekä Itä-Indonesian saaret.
Yhteisesikunta purkautuu hollantilaisten tappioon
Huhtikuussa 1942 australialaisten, brittien, hollantilaisten ja yhdysvaltalaisten yhteisesikunta ADBACOM lakkautettiin. Brittien vastuulle jäi Sumatra, Malaiji ja brittiläiseen kansainyhteisöön kuulunut Burma. Yhdysvaltalaisten ja heitä tukeneiden australialaisten vastuulle jäi muu Indonesia ja Tyynimeri. 19. huhtikuuta japanilaiset valtasivat Jajapuran (silloinen Hollandia).
Japani etenee Salomonin saarille
29. elokuuta japanilaiset alkoivat siirtää joukkojaan Sumatralta ja Jaavalta Salomonin saarille.
Muslimit kieltäytyvät Hirohiton jumaluudesta
Syyskuussa Indonesian muslimijohtajat kieltäytyivät kumartamasta Japanin keisarille šintojumalana Tokiossa ja päättivät samalla pyhästä sodasta kristittyjä hollantilaisia, brittejä ja yhdysvaltalaisia vastaan, sillä heidän mielestään myös šintolais-buddhalaiset japanilaiset ovat pakanoita.
ARC 7 de Agosto
ARC 7 de Agosto (runkonumero D-06) oli Kolumbian laivaston Ruotsissa valmistettu Halland-luokan hävittäjä.
Japanilaisten miehitys Indonesiassa
Japanin eteneminen pysähtyy
Lokakuussa japanilaisten eteneminen Tyynellämerellä pysähtyi. Japanilaiset saivat ohjeet pyrkiä hankkimaan väestön suosiota valloittamillaan alueilla. 16. lokakuuta Japanin 16. armeija perusti tukikohtia Lombokille, Sumballe ja Timorille.
ARC 7 de Agosto
Valmistus
Alus tilattiin Göteborgista Götaverkeniltä, missä köli laskettiin marraskuussa 1955 nimellä ARC 13 de Junio. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1956 ja valmistui 31. lokakuuta 1958.
Japanilaisten miehitys Indonesiassa
Japanilaiset kukistavat Acehin kapinan
Marraskuussa 1942 japanilaiset kukistivat Acehin kapinan. Japanin petollisen itsenäisyyslupauksen sekä japanilaisen miehityksen aiheuttaman tyytymättömyyden vuoksi acehilaiset hyökkäsivät viidakkoveitsin aseistautuneina japanilaisten tukikohtaan Bajussa, Lhok Seumawessa. Syntyneessä taistelussa kuoli 120 acehilaista ja loukkaantui 30 japanilaista.
ARC 7 de Agosto
Palvelus
Se oli Kolumbian laivastossa, kunnes se romutettiin 1986.
Japanilaisten miehitys Indonesiassa
Hollannin Itä-Intia antautuu
Japani eteni nopeasti ja brittien hallussa pitämä Singapore antautui 15. helmikuuta 1942. Japanilaiset saivat 70 000 vankia. Jaavan meritaistelu johti kuitenkin japanilaisten tappioon yhdistyneelle Britannian, Hollannin ja Yhdysvaltain laivastolle. Hollannin Itä-Intiassa japanilaiset valtasivat Pohjois-Sumatran 23. maaliskuuta 1942. Hollannin Itä-Intian hallinto antautui japanilaisille 9. maaliskuuta 1942.
Alue jaetaan laivastolle sekä 16. ja 25. armeijalle
Hollannin Itä-Intia jaettiin hallinnollisesti kolmeen vyöhykkeeseen Japanin 16. armeijan, 25. armeijan ja laivaston kesken. Java ja Madura kuuluivat 16. armeijan lohkolle, Sumatra ja myöhemmin myös Malaiji kuuluivat 25. armeijalle ja itäiset saaret Japanin laivastolle.
Japanin 16. armeija suosii indonesialaisnationalisteja
25. armeijan miehittämällä Sumatralla pyrittiin äärimmäiseen raaka-aineiden hankkimiseen kovan kurin ja järjestyksen avulla. Kehittyneillä alueilla 16. armeijan lohkolla puolestaan sallitaan poliittista toimintaa muslimien ja nationalistien keskuudessa pyrkien muodostamaan aasialaista yhteishenkeä eurooppalaisia kolonialisteja vastaan.
Kokonaisuutena japanilaisten miehitys oli kuitenkin ankaraa. Japanilaiset pakottivat laskutavasta riippuen neljästä kymmeneen miljoonaan paikallista ruumiillisiin töihin. Julkiset työt kohdistuivat myös puolustuslaitteiden parantamiseen ensisijaisesti Jaavalla. Noin 270 000 romushaa lähetettiin ulkosaarille ja japanilaisten valtaamaan Kaakkois-Aasiaan. Sodan jälkeen heistä palasi koteihinsa enää vain 52 000.
Japanilaisten miehitys mursi paikallisten mielikuvan hollantilaisten ylivoimaisuudesta. Erityisesti Bataan (Jakartan) antautuminen lähes vastarinnatta vakuutti hollantilaisten heikkoudesta.
Japanin 16. armeijan salliva politiikka tuki kansallisen liikkeen muodostumista Jaavan saarelle ja loi sodanjälkeisen hollantilaisvastaisen kansallisliikkeen perustan. Miehityksen aikana hollannin kieli syrjäytyi japanin ja malaijin tieltä. Japanilaiset sallivat hollantilaisvastaisia mielenilmauksia, muun muassa hollantilaisen kenraalikuvernööri Jan Pieterszoon Coen patsaan kaatamisen. Japani ei pyrkinyt Hollannin Itä-Intiassa samanlaiseen kulttuuriseen yhdenmukaistamiseen kuin Koreassa.
Sukarno hankkii mahdollisuuden
Japanilaisten miehityksestä seurasi 170 000 hollantilaisen internointi, mikä tarjosi indonesialaisille uusia mahdollisuuksia, erityisesti maaseudulla, päästä hallintotehtäviin japanilaisten ylijohdon alaisuudessa. Japanilaiset tukeutuvat paikallisiin eliitteihin, kuten prijajiin Jaavan ja uleebalangiin Acehin maaseudulla. Japanilaisten antauduttua kuitenkin osa hallintohenkilöistä joutui paikallisten asukkaiden kostotoimien uhreiksi johtuen miehityksen yleisestä ankaruudesta.
Japanilaiset panevat indonesialaisia liikekannalle
Japanilaisten tappion lähestyessä vuoden 1943 kesästä alkaen indonesialaisnationalisteja alettiin järjestää sotilaallisiksi ja puolisotilaallisiksi yksiköiksi, jotka luettiin lukumääräisesti työhön osoitettujen romushojen joukkoon. Liittoutuneiden hyökkäystä vastustavia japanilaisia tukevia joukkoja kutsuttiin isänmaan puolustajiksi (Peta). Sodan loppuun mennessä Peta-joukkojen vahvuus oli Sumatralla 20 000 ja Jaavalla 37 000. Joulukuussa 1944 myös muslimit liittyvät mukaan Barisan Hizbullahina, Jumalan armeijana.
Japani ei myönnä itsenäisyyttä
Päinvastoin kuin Burmalle ja Filippiineille, Japani ei myöntänyt muodollista itsenäisyyttä Indonesialle marraskuussa 1943 järjestetyssä laajemmassa Aasian konferenssissa Tokiossa. Japani kuitenkin ilmoitti syyskuussa 1944, että Indonesia voi tulla itsenäiseksi, mitä oli pidettävä ilmauksena japanilaisten aseman vaikeutumisesta Tyynenmeren sodassa sekä Hattan ja Sukarton yhteistyöpolitiikan onnistumisesta.
Japani pelaa aikaa
Maaliskuussa 1945 Indonesian itsenäisyyttä valmisteleva komitea kokoontui. Komiteassa oli edustajia Jaavalta, Sumatralta ja itäisiltä saarilta. Komitea valmisteli perustuslakia. Sukarnon 1950- ja 1960-lukujen Suur-Indonesia (Indonesia Raja) -politiikka sai perustansa komitean työssä, missä Indonesiaan katsottiin kuuluvaksi Hollannin Itä-Intian lisäksi myös Portugalin hallitsema Timor, Britannialle kuuluva Pohjois-Borneo sekä Malaijin salmi.
Jakartan peruskirjassa muslimijohtajat suostuivat toistaiseksi tarkkaan määriteltyyn maalliseen valtioon. Sukarno sai keskitetysti johdetun yhtenäisvaltion, vaikka Hatta olisi kannattanut liittovaltiota. 1. kesäkuuta 1945 Sukarno piti puheen, jossa hän määritti Indonesian valtion viisi periaatetta (Pancasila), jotka ovat usko Jumalaan, humanitaarisuus, kansallinen yhtenäisyys, kansanvalta ja sosiaalinen oikeudenmukaisuus.
Vasta 9. elokuuta 1945 Japanin joukkojen Kaakkois-Aasian komentaja Ahmed Sukarno nimitettiin Indonesian itsenäisyyttä valmistelevan komitean puheenjohtajaksi ja Muhammed Hattan varapuheenjohtajaksi.
Hatta ja Sukarno julistavat Indonesian tasavallaksi
Japanin antauduttua 15. elokuuta 1945 Sukarno ja Hatta julistivat japanilaisten upseerien suosiolla Indonesian itsenäiseksi 17. elokuuta 1945. Acehilaiset asettuivat aktiivisesti tukemaan Indonesian itsenäisyyttä.
Hollanti ehtii vasta Britannian jälkeen
Hollanti yritti palauttaa valtansa Hollannin Itä-Intiassa, jo itsenäiseksi julistautuneessa Indonesian tasavallassa, mutta ei kyennyt Saksan miehityksestä juuri toipuvana itse palauttamaan valtaansa heti. Alkuvaiheessa Hollannin Itä-Intian hallinto jäi liittoutuneiden Kaakkois-Aasian ylipäällikölle, amiraali Louis Mounbattenille. Brittiläisen kansainyhteisön joukkoja Jaavalle tuli vasta syyskuun 1945 aikana. Siihen asti japanilaisia kehotettiin ylläpitämään yleistä turvallisuutta ja järjestystä. Japanilaiset komentajat sallivat nationalistien hankkia aseita ja passiivisesti tukivat näitä.
Kollaboraattorit sotarikollisia
Hollannin päämääränä oli palauttaa Itä-Intia siirtomaakseen sekä tuomita Sukarno ja Hatta yhteistyöstä Japanin kanssa. Sukarnon ja Hatan itsenäiseksi julistamaa Indonesian tasavaltaa hollantilaiset pitivät japanilaisen fasismin aikaansaannoksena. Indonesialaiset kokivat hollantilaisten paluun pelkäksi aikaisemman siirtomaavallan palauttamiseksi ja ryhtyivät vastarintaan.
S-75
thumb|right|Kuvassa egyptiläinen S-75-ilmatorjuntaohjus vuonna 1985.
Korkealla yläkorkeuksissa (yli 20 000 m) tehdyt, pääosin Yhdysvaltain suorittamat vakoilulennot aiheuttivat neuvostoliittolaisille runsaasti päänvaivaa. Tästä syystä S-75:n kehitystyötä nopeutettiin. Ohjustyyppi hyväksyttiin asekelpoisuuteen vuonna 1957. Kun ohjustyypillä oli tehty ensimmäiset ilmapudotukset, palkittiin suunnitteluun osallistuneita. Esimerkiksi suunnittelijat B.V. Bunkin ja P.D. Grušin nimitettiin Neuvostoliiton sankareiksi kunniamerkein sekä muin huomionosoituksin. Sverdlovskin yläpuolella olleessa välikohtauksessa menehtyi Mig-19:llä lentänyt NL:n oma pilotti, yliluutnantti Sergei Safronov, joka palkittiin postuumisti. Hänen koneensa tuhoutui oman V-750-ohjuksen (S-75/SA-2) osumasta.
Selkkauksen aikana laukaistiin kaikkiaan 14 ohjusta, joista kolmen todettiin osuneen. Neuvostohävittäjien saavuttama torjuntakorkeus ei ollut riittävä ilmataistelutehtäviin ryhtymistä varten. Yhden ohjuksen taistelukärki oli 190 kg:n painoinen, joten sen tuhovaikutus ulottui laajalle alalle. Ohjuksen maksimina toimintakorkeutena esitetään olevan vähintään 22 km.
Dvina-ohjusta kehiteltiin edelleen, ja versioita oli lukuisia sekä erinimisiä. S-75:n edeltäjä oli S-25 Berkut (Naton antama nimi SA-1 Guild). Dvinan toinen versio oli nimeltään Desna (v.1959), jotka molemmat ovat Venäjällä (Neuvostoliitossa) virtaavia jokia. Desna oli Dvinaa ulottuvampi, ja sen jälkeen kehitettiin vielä Volhov-ohjus, joka lensi jopa 30 km:n korkeudessa (v. 1961).
Ohjusasetyyppi osallistui aktiivisti Kuuban ohjuskriisiin, ja sillä saatiin aikaan ilmapudotuksia selkkauksen vallitessa. S-75-sarjan ohjukset (Dvina, Desna, ehkä Volhovkin) osallistuivat myös Vietnamin sotaan. Ne olivat osa Pohjois-Vietnamin ilmapuolustusjärjestelmää.
Richard Bentley
thumb|Richard Bentleyn muotokuva Richard Bentley (1662–1742) oli englantilainen klassillinen filologi ja kriitikko. Hän toimi Cambridgen yliopistossa vuodesta 1716 teologian professorina. Hänen pääteoksensa on hänen kuuluisa Horatius-julkaisunsa (1711; myöhemmin uusia painoksia). Huomattavia ovat myös hänen Terentius-, Phaedrus- ja Manilius-julkaisunsa (1726, 1739) sekä varsinkin hänen tutkimuksensa Phalariksen väärennetyistä kirjeistä (1797 ja 1799).
Keith Remfry
Remfry saavutti avoimessa painoluokassa olympiahopeaa Montréalissa 1976 hävittyään loppuottelussa japanilaiselle Haruki Uemuralle. Hän kilpaili olympiatasolla myös Münchenissä 1972. Remfry ylsi mitaleille myös maailman- ja euroopanmestaruuskilpailuissa.
Phil Keoghan
Yksityiselämä
Keoghan asuu vaimonsa Louisen ja tyttärensä Ellien kanssa Los Angelesissa. Keoghanilla on myös kaksi kotia Uudessa-Seelannissa.
Keoghan tunnetaan hyvin seikkailumielisenä. Hän on kokeillut esimerkiksi luolasukellusta, kiipeilyä tulivuorella ja benjihyppyä.
Operaatio Linebacker II
Operaatio Linebacker II oli Yhdysvaltojen toteuttama operaatio Linebacker I:tä seurannut ilmapommitusoperaatio Pohjois-Vietnamissa Vietnamin sodan aikana 18.–29. joulukuuta 1972. Yhdysvaltain hallinto kertoi iskujen tarkoituksena olleen pohjoisen pakottaminen takaisin rauhanneuvotteluihin, mutta ne oli suunnattu myös viestiksi neuvotteluihin kielteisesti suhtautuneelle Etelä-Vietnamille, joka epäili suunnitellun tulitauon pitämistä. Yhdysvallat halusi osoittaa tekevänsä tarpeen vaatiessa edelleen laajoja iskuja pohjoista vastaan. Suuri osa iskuista tehtiin öisin Boeing B-52 Stratofortress -pommikoneilla. Joitakin koneita menetettiin esimerkiksi S-75-ilmatorjuntaohjuksille.
Operaatio päättyi, kun Pohjois-Vietnam taipui uusiin neuvotteluihin. Tulitauko solmittiin 23. tammikuuta 1973. Yhdysvalloissa laajempi yleisö suhtautui iskuihin kielteisesti, ja niihin viitattiin usein joulupommituksina. Operaatiota verrattiin esimerkiksi Dresdenin pommituksiin. Operaatio Linebacker II:n aikana sivulliset uhrit ja vahingot jäivät kuitenkin suhteellisen pieniksi.
Tausta
thumb|vasen|B-52 -koneiden miehistöä kuuntelemassa tehtävän alustusta [[Guamilla.]] Pariisin rauhanneuvottelut vuonna 1972 olivat kariutuneet, kun Etelä-Vietnamin presidentti Nguyễn Văn Thiệu oli hylännyt rauhansopimuksen ehdot 13. joulukuuta ja Pohjois-Vietnam oli kieltäytynyt muuttamasta jo alustavasti sovittuja ehtoja. Yhdysvaltojen presidentti Richard Nixon antoi Pohjois-Vietnamille uhkavaatimuksen neuvotteluihin palaamisesta ja kun tähän ei suostuttu, seurasi uusi Pohjois-Vietnamin pommitusaalto.
Sää Vietnamissa oli joulukuisin huono, joten operaatio edellytti elektro-optisesti ja laserilla ohjattujen pommien käyttöä. Yhdysvalloissa tätä kalustoa voitiin käyttää F-111 Aardvark- ja A-6 Intruder -hävittäjäpommittajilla sekä B-52 Stratofortress -pommikoneilla. Hävittäjäpommittajia oli kuitenkin suhteellisen vähän, joten operaation käyttöön jäi pääasiassa B-52-pommikoneet. Niiden käyttö taas edellytti suuria iskukohteita, joista oli tehty luettelo elokuussa 1972. Kohteet olivat esimerkiksi varastokomplekseja, lentokenttiä ja rautatievarikkoja. Uusia ilmaiskuja osattiin odottaa pohjoisessa. Kenraali Văn Tiến Dũng oli määrännyt valmistelemaan maan puolustusta jo marraskuun lopulla. 14. joulukuuta Hải Phòngin satamaan tiputettiin miinoja, mikä antoi myös viitteitä tulevista iskuista. Hải Phòng ja Hanoi evakuoitiin.
Operaatio
Ensimmäiset iskut B-52-koneilla tehtiin hämärän laskeuduttua 18. joulukuuta. Pohjoinen oli erityisen haavoittuva öisille iskuille. Maan hävittäjillä ei yleensä ollut tutkia, ja sen ilmatorjuntakanuunat vaativat vihollisen torjuakseen näköyhteyden. Kello 18.45 koneet iskivät varastokompleksiin Kinh Nossa, rautatieasemalle Yên Viênissä ja kolmelle lentokentälle Hanoin ympäristössä. Pohjoisvietnamilainen S-75-ilmatorjuntaohjus ampui alas yhden koneen. Myöhemmin keskiyöllä toinen aalto koneita iski Hanoin ympäristöön. Yksi koneista vaurioitui vihollisen tulessa, mutta se onnistui palaamaan Thaimaan puolelle ennen putoamistaan. Aamuyöllä kolmannen aallon mukana putosi jälleen yksi kone.
Iskut jatkuivat 19. joulukuuta. Kohteena olivat Thái Nguyênin voimala ja Yên Viênin rautatieasema. Kaksi koneista vahingoittui, mutta ne onnistuivat palaamaan takaisin tukikohtiinsa. Uusissa iskuissa 21. joulukuuta putosi kuusi B-52-konetta. Koneita oli vielä tuolloin suhteellisen vähän, joten tappiot olivat sietämättömät. Iskujen kohteeksi otettiin nyt ilmatorjunta-asemat, mutta iskuissa menetettiin vielä kaksi muuta B-52-konetta. Lopulta iskuista Hanoin ympäristössä luovuttiin kokonaan. Joulupäivänä iskuissa pidettiin 36-tuntinen tauko. Aamulla 26. toukokuuta tehtävää varten erityisesti varustellut F-4 Phantom- ja F-105 Thunderchief -koneet iskivät ilmatorjuntaohjusten laukaisupaikkoja vastaan. Illemmalla F-111 Aardvark -koneet iskivät puolestaan kiitoratoja vastaan estääkseen vihollisen hävittäjien ilmaannousun. Seuaavana yönä tehtiin historian suurin keskitetty isku B-52-koneilla. Vain noin 15 minuutin sisällä 120 B-52-konetta iski kymmeneen eri kohteeseen Pohjois-Vietnamissa. Yhdysvallat menetti kaksi konetta. Pohjois-Vietnam ei pystynyt enää korvaamaan käyttämiään ilmatorjuntaohjuksia uusilla ohjuksilla.
Joulupäivää seuranneena yönä Vietnamin politbyroo oli ehdottanut uusien neuvottelujen aloittamista 8. tammikuuta 1973. Nixon vaati kuitenkin neuvottelujen aloittamista viimeistään 2. tammikuuta ja mainitsi, että pommitukset jatkuisivat, jos ehtoihin ei suostuttaisi. 27. joulukuuta B-52-koneet iskivät lentokentille ja varastoihin Hanoissa, Vinhissä sekä rautatieasemalle lähellä Kiinan vastaista rajaa. Kaksi koneista ammuttiin jälleen alas, mutta kokonaisuudessaan pohjoisen ilmapuolustus oli nyt huomattavasti kaoottisempaa. Kahtena seuraavana yönä Yhdysvalloille ei tullut tappioita. Pohjois-Vietnam suostui viimein 28. joulukuuta Nixonin vaatimuksiin, ja operaatio Linebacker II päättyi.
Seuraukset
thumb|B-52 -koneen jäänteet Vietnamin sotahistorian museolla. Operaatio Linebacker II:n päätyttyä ilmaiskut jatkuivat vielä Etelä-Vietnamin puolella. Operaation aikana Yhdysvallat menetti 795:llä lennolla 15 B-52-konetta ja yhdeksän konetta vaurioitui. 50 miehistön jäsentä jäi vangiksi. Lisäksi Yhdysvallat menetti yhdeksän hävittäjäpommittajaa sekä tiedustelukoneen ja pelastushelikoperin. Pohjois-Vietnamiin pudotettiin B-52-koneista yhteensä 15 237 tonnia pommeja. Pohjois-Vietnamin mukaan Hanoissa pommituksissa sai surmansa 1 312 henkilöä ja Hải Phòngissa noin 300. Varsinaisten iskukohteiden ulkopuolella tuhot olivat jääneet verrattain pieniksi. Pohjois-Vietnamin ilmapuolustus oli pitkälti tuhottu, ja iskujen psykologinen vaikutus maan johtoon oli huomattava. Operaatiota seuranneiden rauhanneuvottelujen tuloksena oli tulitaukosopimus 23. tammikuuta 1973.
S-F Magazine
Hayakawa-palkinto myönnetään lehden lukijaäänestyksen perusteella.
Eurovision laulukilpailu 1995
Eurovision laulukilpailu 1995 järjestettiin 13. toukokuuta 1995 Dublinissa Irlannissa. Kilpailun juonsi Mary Kennedy.
Irlanti on tähän mennessä ainoa euroviisumaa, joka on järjestänyt viisut useamman kuin yhden kerran peräkkäin. Norja otti toisen euroviisuvoittonsa Secret Gardenin esittämällä kappaleella "Nocturne". Suomi, Viro, Liettua, Romania, Sveitsi, Slovakia ja Alankomaat joutuivat pitämään välivuotta heikon menestyksen takia. Edellisenä vuonna poisjääneistä maista Italia ja Luxemburg eivät palanneet kilpailuun. Kilpailevien maiden määrä rajattiin 23:een maahan.
Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale, paitsi Puola, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Noel Kelehan.
Östergötland-luokka
Östergötland-luokka oli Ruotsin laivaston neljän 1950-luvun lopulla valmistuneen hävittäjän muodostama alusluokka. Ne olivat hieman pienempiä kuin edeltäneet Halland-luokan alukset.
Suomen Maaseudun Puolueen Naiset
Suomen Maaseudun Puolueen Naiset oli SMP:n naisjärjestö. Vuosina 1972–1988 järjestö tunnettiin nimellä Kehittyvän Suomen Naiset (KESNA).
Kehittyvän Suomen Naiset perustettiin 21. joulukuuta 1972 Kuopiossa. Aloite SMP:n naisjärjestöstä tehtiin puolue-edustajiston huhtikuun kokouksessa. Toiminnan aloittamista viivästytti yhden edustajiston jäsenen kilpaileva järjestöhanke.
KESNA:an kuului kesällä 1973 yli 50 osastoa. KESNA oli Naisjärjestöjen Keskusliiton jäsen. KESNA:n keskeinen toimintamuoto olivat jokakesäiset ”äitileirit”.
Maynard James Keenan
frame Maynard James Keenan (s. 17. huhtikuuta 1964 Yhdysvallat) on tullut tunnetuksi muun muassa yhtyeiden Tool, A Perfect Circle sekä Puscifer laulajana.
Keenan syntyi baptistiperheeseen Ravennassa, Ohion osavaltiossa. Hän liittyi armeijaan vuonna 1982 ja palveli tulenjohdossa. Erottuaan armeijasta 1984 Keenan opiskeli taidetta Michiganin Grand Rapidsissä. Ennen uraansa Toolissa hän lauloi yhtyeissä Green Jellÿ ja Children of the Anachronistic Dynasty sekä soitti bassoa Tex A. N. S. -yhtyeessä.
Keenan oli kihlattuna Jennifer Fergusonin kanssa, mutta pari on sittemmin eronnut. Heillä on Devo-niminen poika (s. 5. elokuuta 1995).
A Perfect Circlen kappale "Breña" levyltä Mer de Noms on nimetty Fergusonin toisen nimen mukaan ja levyllä oleva toinen kappale "Judith" puolestaan Keenanin äidin mukaan. Hänen äitinsä on ollut myös innoituksena Toolin albumin 10,000 Days kaksiosaisessa kappaleessa "Wings for Marie". Keenan toimii tällä hetkellä Toolin, A Perfect Circlen sekä Pusciferin laulajana sekä pitää viinitilaa Arizonassa.
Ludvig XIII
Ludvig XIII Oikeudenmukainen (ranskaksi Louis XIII le Juste, 27. syyskuuta 1601 – 14. toukokuuta 1643) oli Ranskan ja Navarran kuningas vuosina 1610–1643. Hän oli Henrik IV:n ja hänen toisen vaimonsa Maria de’ Medicin ensimmäinen poika ja Ludvig XIV:n isä sekä toinen Bourbon-sukuinen kuningas.
Elämäkerta
Ludvig XIII:sta tuli isänsä Henrik IV:n kuoltua vuonna 1610 Ranskan kuningas. Henrik IV oli lopettanut uskonsodat ja saanut rauhan aikaiseksi Ranskassa, joten hänen kuolemansa oli kova kolaus Ranskan kuningashuoneelle. Alkoivat taas rauhattomuudet ja sisäiset epävakaudet. Aina vuoteen 1614 Ranskaa hallitsi sijaishallitsijana Ludvigin äiti Maria de’ Medici, joka oli itserakas hallitsija ja monien suosikkien, etenkin Concino Concinin vaikutusalaisena. Maria de’ Medici ei suostunut luovuttamaan valtiota Ludvigille, mutta vuonna 1617 nuori Ludvig otti vallan itselleen ja murhautti Concinin. Katolisen Ludvigin aikana jatkuivat sodat katolisten ja protestanttien (hugenotit) välillä. Vuonna 1624 kuninkaallisen neuvoston johtoon nousi kardinaali Richelieu, joka toimi vuoteen 1642 asti hänen pääministerinään. Richelieu oli nerokas poliitikko ja hän otti Ranskan hallinnan omiin käsiinsä.
Ludvigin hallituskauden pääpiirteenä oli Richelieun dominoima Ranska. Ludvig ei ollut taitava hallitsija ja hänellä oli huono terveys. Siksi häntä ja myös Richelieuta vastaan tehtiin salaliittoja, joiden päämääränä oli hänen veljensä Gastonin nousu valtaistuimelle ja Richelieun syökseminen vallasta. Richelieu oli mahtava hallitsija, ja hänen kukistamisekseen pyydettiin apua valtion ulkopuolelta. Se ei kuitenkaan onnistunut. Ludvig XIII:n vastustajiin kuuluivat muun muassa hänen veljensä ja vaimonsa, joten Ludvig tarvitsi kiperästi Richelieun apua asemansa puolustamisessa. Ludvig XIII olikin, kiitos Richelieun, joka puolusti vankasti absolutismia, Ranskan alkavan itsevaltiuden eli absolutismin ensimmäinen hallitsija.
Ludvig piiritti protestanttien La Rochellea vuosina 1627–1628 ja soti Espanjaa vastaan 1635–1642.
Ludvig nai Habsburgin prinsessan Anna Itävaltalaisen, Espanjan kuninkaan Filip III:n tyttären. Heidän avioliittonsa ei ollut onnellinen, he vihasivat toisiaan silmittömästi ja elivät suurimman osan ajastaan erillään ja olivat kauan lapsettomina. 23 vuoden odotuksen jälkeen Anna synnytti vihdoinkin lapsen, Ludvigin. Kaksi vuotta myöhemmin syntyi toinen poika Filip.
Ludvig XIII:lla oli koko elämänsä huono terveys ja hän kuoli heti Richelieun jälkeen vuonna 1643. Kerrotaan, että hänelle tehdyn ruumiinavauksen yhteydessä todettiin erään sairauden vieneen häneltä kyvyn saada lapsia ja nousi kohu Ludvig XIV:n oikeasta isästä. Väitetään myös, että Filipin isä olisi ollut oikeasti kardinaali Mazarin, joka avioitui Ludvigin kuoltua salaa Anna Itävaltalaisen kanssa.
Ludvig XIII:n kuoltua Annasta tuli viisivuotiaan Ludvig XIV:n sijaishallitsija yhdessä Mazarinin kanssa.
Avioliitot
Ludvig nai 24. marraskuuta 1615 Anna Itävaltalaisen (22. syyskuuta 1601 – 20. tammikuuta 1666)
Kosketuslevy
thumb|Applen [[MacBookin kosketuslevy.]] thumb|[[IBM ThinkPad R51:n TrackPoint-tappihiiri (ylävasemmalla) ja kosketuslevy.]] thumb|[[BlackBerry Curve|BlackBerry Curve 8520:n kosketuslevy.]] Kosketuslevy on kannettavissa tietokoneissa yleinen ulkoisen hiiren korvaava osoitinlaite.
Kosketuslevyjen toimintoja
Useimmat (erityisesti Synaptics-ajurilla käytettävät) kosketuslevyt tukevat mm. seuraavia lisätoimintoja:
Roger Bambuck
Roger Bambuck (s. 22. marraskuuta 1945 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe) on entinen ranskalainen pikajuoksija, joka sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätystä vuonna 1968.
Kimmo Granqvist
Kimmo Granqvist (19. heinäkuuta 1968 Ahvenanmaa) on suomalainen romanikielen tutkija. Hän toimi vuosina 2017–2021 Södertörnin korkeakoulussa Tukholmassa Pohjoismaiden ensimmäisenä romanitutkimuksen professorina. Hän on 1. lokakuuta 2019 – 30. syyskuuta 2023 välisen ajan Uppsalan yliopiston vierailevana romanitutkimuksen professorina. Hän tutkii ja opettaa romanikieltä ja kreikkaa Helsingin yliopistossa. Aiemmin vuosina 1997–2011 hän työskenteli Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksessa erikoistutkijana ja osastonjohtajana.
Granqvist on opiskellut kreikan kieltä Helsingin ja Tukholman yliopistoissa ja on väitellyt tohtoriksi Tukholmassa. Hän tuli 1997 siviilipalvelukseen Kotimaisten kielten tutkimuskeskukseen samaan aikaan kun siellä aloitettiin romanikielen tutkimusta, ja tähän työhön Granqvist osallistui, alkuun sanakirjatyössä. Hän on Suomessa romanikielen ylin auktoriteetti.
Roger Bambuck
Bambuck osallistui 18-vuotiaana Tokion 1964 olympialaisiin mutta karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä ja 200 metrin juoksun välierissä. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän voitti kaksi Euroopan mestaruutta. Hänen voittoaikansa 200 metrin juoksussa oli 20,9 s, ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän juoksi Ranskan joukkueen ankkurina kultaa loppuajan ollessa 39,4 s. Hopeaa hän sai 100 metrin juoksussa ajalla 10,5 s Puolan Wiesław Maniakin voittaessa samalla ajalla.
Heinäkuussa 1967 Bambuck juoksi Pariisissa 200 metrin Euroopan-ennätyksen 20,4 s. Kesällä 1968 Sacramentossa hän sivusi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 100 metrin juoksun maailmanennätystä 10,0 s. Hän oli kymmenes mies, joka sai tämän ennätysajan nimiinsä. Hän sai olla ennätysmiehenä vain hetken, sillä jo samana päivänä Jim Hines, Ronnie Ray Smith ja Charles Greene paransivat ennätyksen aikaan 9,9 s.
Kimmo Granqvist
Granqvist on koordinoinut useita varsinkin romanikieltä tarkastelevia kansainvälisiä hankkeita vuodesta 2012. Hän on Ruotsissa laajan tutkimusohjelman "Romani language repertoires in an open world" (2019–2025) johtaja. Granqvist on kansainvälisen romanitutkimuksen laitosten verkoston (Network of Academic Institutions in Romani Studies, NAIRS) perustajia ja oli sen ensimmäinen puheenjohtaja kaudella 2016–2020. Hän oli Romani Studies -aikakauslehden päätoimittaja 2017–2019.
Roger Bambuck
Méxicon olympialaisissa 1968 Bambuck sijoittui viidenneksi 100 metrillä ajalla 10,1 s sekä 200 metrillä ajalla 20,5 s. Molemmilla matkoilla hän oli paras eurooppalainen. Pikaviestissä Bambuckin ankkuroima Ranska sai pronssia alittaen entisen maailmanennätyksen ajallaan 38,4 s, mutta Yhdysvallat juoksi uuden maailmanennätyksen ja Kuubakin oli nopeampi.
Kimmo Granqvist
Granqvist on tehnyt romanikielestä lyhyen kieliopin Lyhyt Suomen romanikielen kielioppi, ja valmistumassa on perusteellisempi. Tekeillä on myös kielihistoria ja Pohjois-Euroopan romanikielen murteiden kartasto. Vastaavia ei ole aiemmin tehty.
Roger Bambuck
Seuratasolla Bambuck edusti CA Montreuilia. Hän on pituudeltaan 180-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 75 kiloa.
Lāčplēsis
Lāčplēsis eli Karhunkaataja on Latvian kansalliseepos, joka kertoo Lāčplēsiksen seikkailuista ja latvialaisten taistelusta saksalaisia ristiretkeilijöitä vastaan. Vuonna 1888 julkaistun kirjan on kirjoittanut latvialaisten kansantarinoiden pohjalta Andrejs Pumpurs.
Lāčplēsis eli karhunkaataja on Lāčplēsis-kirjan jättikokoinen sankari. Hän tappaa karhuja repimällä niiden leuat irti toisistaan paljain käsin. Hänen päävastustajansa on musta ritari, jättiläismäinen saksalainen ristiretkeläinen. Heidän hurja taistelunsa päättyy lopulta kummankin kuolemaan. Latvia on kuitenkin pelastettu.
Morlokit (sarjakuvat)
thumb|300 px|Morlokit, Marvelin mutanttihylkiöt Chicagossa.
Morlokit Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä mutanttiryhmä, joka useimmiten yhdistetään Ryhmä-X:ään. Ryhmän loi käsikirjoittaja Chris Claremont ja taiteilija Paul Smith. Morlokit esiintyivät ensimmäisen kerran Uncanny X-Men- lehden numerossa 169 (toukokuu 1983).
Morlokkien ongelmat juontuvat heidän mutanttiperimästään, jonka vuoksi suurin osa ryhmän jäsenistä on fyysisesti epämuodostunut. Välttääkseen normaalin yhteiskunnan aggressiot, morlokit pakenivat New Yorkin Manhattanin alapuolella sijaitseviin viemäreihin.
Huolimatta siitä tosiseikasta, että morlokit ovat rauhallinen ryhmä, olennot nousivat usein maan pinnalle keräämään tarvitsemiaan tavaroita tai ruokatarvikkeita. Kuuluisin tällainen tapaus sattui morlokkien johtajan Calliston joutuessa taisteluun Ryhmä-X:n johtajaa Stormia vastaan. Callisto hävisi ottelun ja Stormista tehtiin morlokkien kunniajohtaja.
Onnettomien tapahtumien vuoksi alkuperäiset morlokit eivät enää asu New Yorkin viemäreissä (paitsi Murska, joka oli yksi alkuperäisistä). Sen sijaan Lontoossa ja Chicagossa on alkanut esiintyä morlokkipopulaatioita yhä enemmän.
Portugalin Grand Prix 1958
Portugalin Grand Prix 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 24. elokuuta 1958 Circuito da Boavista -radalla. Kilpailun voitti Stirling Moss, jolle voitto oli kauden kolmas. Kilpailu oli ensimmäinen Portugalin Grand Prix.
Responsorio
Responsorio on kristillisessä jumalanpalveluksessa liturgiaan liittyvä vuorolaulu. Sitä esittävät pappi ja joko seurakunta tai kuoro. Responsorisessa laulutavassa seurakunnan vastaus- tai kertosäe katkaisee etenevän tekstin. Suomen ev. lut kirkossa messun laudamus ja psalmiteksti voidaan laulaa kertosäkeisesti (responsorisesti) esilaulajan ja seurakunnan vuorotteluna.
SEP
SEP voi tarkoittaa:
Hannu Järvenpää
Hannu Rainer Järvenpää (s. 19. toukokuuta 1963 Ii) on suomalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä. Järvenpää on Suomen Jääkiekkoleijona numero 176.