cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korean tasavallan historia
Korean tasavallan synty
Etelä-Koreassa perustettiin japanilaisvallan kukistumisen jälkeen keskuskansankomitea, jonka johtoon nousi Syngman Rhee. Yhdysvallat ei tukenut Rheen hallintoa vaan se ryhtyi rakentamaan omaa miehityshallintoaan. Koreassa oltiin toivottu nopeaa itsenäistymistä, jolloin Yhdysvaltojen viivyttely asiassa viilensi tunteita yhdysvaltalaisia kohtaan. Vuonna 1947 Yhdysvallat ehdotti YK:lle, että koko Koreassa järjestettäisiin vaalit itsenäisen hallinnon järjestämiseksi. YK:n yleiskokouksen hyväksymät vaalit eivät toteutuneet koko niemimaalla, sillä Neuvostoliitto ei päästänyt vaalivirkailijoita pohjoisen vyöhykkeelle. Vaalit voitiin näin ollen järjestää vain etelässä. Rheen puolue sai vaaleissa vaalivoiton ja hänestä tehtiin Korean tasavallan presidentti. Elokuun 15. vuonna 1948 perustettiin virallisesti Korean tasavalta. Vajaa kuukausi myöhemmin julistettiin pohjoisessa perustetuksi Korean demokraattinen kansantasavalta. Molemmat valtiot väittivät edustavansa koko niemimaata. thumb|left|Korean tasavallan perustamistilaisuus 15. elokuuta 1948. Koko Korean niemimaan taloustilanne oli vaikea Toisen maailmansodan jälkeen. Korean taloutta oli japanilaisvallan aikana rakennettu vain Japanin tarpeiden mukaan. Korean teollisuus oli vähäistä, eikä ammattitaitoista työvoimaa ollut. Etelän tilannetta heikensi vielä se, että 70% maan raskaasta teollisuudesta oli jäänyt Pohjois-Korean puolelle, tämä näkyi raaka-aineiden ja energian tuotannossa. Lisäksi Etelä-Korea kärsi liiallisesta väestönkasvusta, kun Japanissa olleet pakkotyöläiset palasivat Koreaan. Myös syntyvyys oli suurta. Etelä-Korean väkiluku oli 16 miljoonaa vuonna 1945, mutta jo vuotta myöhemmin se oli 20 prosenttia suurempi. Talous joutui kaaokseen, Etelä-Korealla ei ollut juuri mitään ulkomaille vietäviä tuotteita, eikä varoja tuontiin tai uusiin sijoituksiin ollut. Maa oli hyvin riippuvainen Yhdysvaltojen humanitäärisestä avusta, mutta maan itsenäistyttyä tämä apu pieneni, kun vastuu asioiden hoidosta siirrettiin korealaisille itselleen.
Etelä-Korean taloudellinen tilanne ei parantunut merkittävästi ennen Korean sodan syttymistä. Kylmän sodan alkaminen ja poliittiset jännitteet Koreoiden välillä johtivat sodan syttymiseen vuonna 1950. Molemmin puolin rajaa oli halukkuutta yhdistää Korea tarvittaessa sotatoimin. Aloite aseelliseen konfliktiin tuli pohjoisen puolelta, kun Pohjois-Korean armeija Neuvostoliiton tukemana hyökkäsi etelään kesäkuussa 1950 ja valtasi koko niemimaan. YK-joukkojen ja Yhdysvaltojen tuella Pohjois-Korean armeija ajettiin takaisin 38. leveyspiirin pohjoispuolelle ja pohjoinen miehitettiin aina Kiinan vastaiselle rajalle saakka. Kiina liittyi mukaan sotaan, kun se katsoi asemansa uhatuksi sotatoimien tullessa sen lähialueille. Kiinan tukemana YK:n johtamat joukot ajettiin takaisin 38. leveyspiirille, joka säilyi rintamalinjana sodan loppuun saakka. Sota päättyi vuonna 1953 solmittuun aselepoon, mutta rauhansopimusta ei solmittu. Sota aiheutti koko Koreassa valtavat tuhot, uhreja oli miljoonia ja talouden rakentaminen jouduttiin aloittamaan vielä alemmalta tasolta kuin japanilaiskauden jälkeen.
Syngman Rheen tasavalta
Sodan jälkeen suuri osa Etelä-Korean tuotantolaitoksista oli raunioina ja maa oli hyvin riippuvainen ulkomaisesta, pääasiassa Yhdysvaltain tarjoamasta taloudellisesta avusta. Tuontiriippuvuuden vähentämiseksi maassa alettiin tuottaa hyödykkeitä ja raaka-aineita itse. Teollisuuden kehitys johti 1950-luvun puolivälistä lähtien maan bruttokansantuotteen nopeaan kehitykseen. Talouspolitiikka ja parempi koulutus johtivat kiihtyvään kaupungistumiseen. Tällä oli myös suora vaikutus maan politiikkaan, kun koulutettu kaupunkilaisväestö toi omat poliittiset mielipiteensä äänekkäämmin esiin. thumb|Syngman Rhee ja [[Douglas MacArthur vuonna 1948.]] Korean sota ja pelko uudesta sodasta vaikutti voimakkaasti sekä Etelä-Korean että Pohjois-Korean politiikkaan sodan jälkeisinä vuosikymmeninä. Etelä-Koreassa Syngman Rhee valittiin maan presidentiksi jatkokaudelle vuonna 1952, sodan ollessa yhä kesken. Perustuslaki rajoitti presidenttien toimikauden kahteen, mutta kansalliskokous, jossa Rheen puolueella oli enemmistö, poisti tämän rajoituksen, jolloin Rheen oli mahdollista jatkaa presidenttinä tämänkin jälkeen. Rheen hallinto alkoi ajan mittaan muuttua yhä autoritaarisemmaksi. Perusteluna tähän pidettiin Pohjois-Korean uhkaa. Poliittisia vastustajia vangittiin ja he saattoivat varautua jopa kidutukseen. Rheen hallinto oli muodollisesti demokraattinen, mutta käytännössä se oli autoritaarinen sotilashallinto. Sodanjälkeinen Etelä-Korea nojasi vahvasti Yhdysvaltain tukeen. Kylmän sodan politiikan hengessä Yhdysvallat tuki antikommunistista Etelä-Koreaa, sen epädemokraattisesta hallinnosta huolimatta, sillä se piti sotilashallitusta varmempana vakuutena siitä, että Etelä-Korea pysyy länsiblokissa.
1950-luvulla Etelä-Korean kansalaisista tuli poliittisesti tietoisempia, etenkin maan kaupungeissa. Maan lehdistö hyökkäsi hallinnon autoritaarisuutta ja korruptoituneisuutta vastaan ja Rheen suosio alkoi laskea. Osasyynä tähän oli myös maan huonontunut työllisyys ja taloudellinen tilanne, mihin oli yhtenä syynä Yhdysvaltojen talousavun väheneminen. Rhee voitti vuoden 1960 presidentinvaalit, mutta vaalit olivat vilpilliset. Maassa nähtiin vaalien jälkeen suuria opiskelijamielenosoituksia, joissa sai surmansa 142 mielenosoittajaa poliisin toimesta. Huhtikuun vallankumouksena tunnettujen tapahtumien johdosta paine Rheetä kohtaan kasvoi niin suureksi, että hän katsoi lopulta parhaaksi erota ja hän lähti maanpakoon Havaijille. Hän kuoli siellä 90-vuotiaana vuonna 1965.
Demokraattinen välinäytös
Rheen jälkeistä aikaa Etelä-Koreassa seurasi lyhyt perustuslaillisen hallinnon ja niin kutsutun toisen tasavallan kausi. Maan presidentiksi nousi Yun Bo-seon ja pääministeriksi Chang Myon. Etelä-Korean uuden hallinnon tehtävät olivat suuret; maa oli pitkään kärsinyt huonosta hallinnosta ja korruptiosta. Entisellä diktatuurilla oli kannattajansa maan poliisivoimissa ja armeijassa. Lähes päivittäin kaduilla syntyi opiskelijamielenosoituksia, jotka vaativat taloudellisia ja poliittisia uudustuksia. Maan hallituksella ei kuitenkaan ollut mitään valmista ohjelmaa ongelmien korjaamiseksi. Lakia ja järjestystä ei kyetty ylläpitämään, sillä poliisivoimat eivät nauttineet kansan luottamusta, sillä se oli ollut liian pitkään Rheen hallinnon välineenä. Maan hallitus ei myöskään kyennyt hallinnoimaan armeijaa, missä monet upseerit olivat sitoutuneet autoritaariseen järjestelmään ja he pelkäsivät oman asemansa puolesta ja tätä uhannutta radikalismia. Tilanne alkoi kehittyä otolliseksi sotilasvallankaappaukselle.
Parkin sotilashallinto
Toukokuun 16. päivän vallankumous vuonna 1961 syrjäytti maan hallituksen suhteellisen helposti. Kenraali Park Chung-heen johtama sotilasjuntta kielsi kaiken poliittisen toiminnan ja hajotti kansalliskokouksen. Maata hallinnoimaan perustettiin Ylin kansallinen jälleenrakennuksen neuvosto, jonka johtoon nousi Park itse. Hallinnon tueksi perustettiin Korean keskustiedustelupalvelu (KCIA), jonka tehtävänä oli estää ja tukahduttaa toisinajattelijoiden toiminta, ja sillä oli valta pidättää kenet tahansa, jota epäiltiin hallinnon vastaisten aatteiden omaksumisesta. thumb|[[Park Chung-hee vuonna 1975.]] Sotilasjuntta pyrki järjestämään maan hallinnon voimakkaan presidentin alaisuuteen. Park lupasi jättää vallan siviilihallinnolle, mikäli tämä tukisi juntan tavoitteita. Tämän toteuttamiseksi perustettiin Demokraattinen republikaanipuolue (DRP), jonka toimintaan osallistuminen evättiin entisiltä poliitikoilta. Juntan sisällä ei kuitenkaan päästy yksimielisyyteen tavoitteista, minkä johdosta Park ehdotti sotilasvallan jatkamista vielä muutamalla vuodella. Tätä kuitenkin vastusti sekä enemmistö eteläkorealaisista, että Yhdysvallat, joten juntta taipui järjestämään parlamenttivaalit vuonna 1963.
Park osallistui vaaleihin DRP:n ehdokkaana ja hänet valittiin presidentiksi hyvin pienellä marginaalilla, ennen entistä presidenttiä Yun Bo-seonia. Tämä oli onnistunut kokoamaan itseään tukevan koalition kun poliittinen toiminta jälleen rajoitetusti sallittiin. Park valittiin jälleen jatkokaudelle vuoden 1967 vaaleissa, tällä kertaa selvällä enemmistöllä, mutta oppositio syytti vaaleja vilpillisiksi ja boikotoi jonkin aikaa parlamenttia. Parkin hallinto rajoitti lehdistön ja opposition toimintaa, mutta näille annettiin kuitenkin mahdollisuus järjestäytyä ja myös kritisoida hallituksen toimintaa. Opiskelijamielenosoituksia tapahtui edelleen, mutta ne eivät enää vaatineet kuolonuhreja. Mielenosoituksia tapahtui etenkin vuonna 1965, jolloin eteläkorealaisia sotilaita lähetettiin Yhdysvaltain armeijan tueksi puolustamaan Etelä-Vietnamia. Vuonna 1965 Etelä-Korea myös normalisoi suhteensa Japaniin.
Toisen kautensa loppupuolella Park tiukensi jälleen otettaan vallassa, sillä perustuslaki rajoitti presidenttien toimikauden kahteen. Park ajoi lakimuutosta jonka nojalla hän voisi osallistua myös vuoden 1971 vaaleihin. Maan hallitus hyväksyi lakimuutoksen opposition vastalauseista ja opiskelijamielenosoituksista huolimatta. Park voitti jälleen vaalit, mutta hänen vastaehdokkaansa Kim Dae-jung sai yli 40 prosenttia äänistä. Niukka marginaali sai Parkin huolestumaan juntan asemasta ja maan hallinto alkoi jälleen muuttua yhä autoritaarisemmaksi, ja lähes diktatuuriseksi. Park julisti maahan kansallisen hätätilan, minkä vallitessa hän kumosi hallitusmuodon ja hajotti parlamentin. Yliopistot ja korkeakoulut suljettiin, opposition toimintaa rajoitettiin ja lehdistö alistettiin sensuuriin. Maahan laadittiin uusi perustuslaki ja maa siirtyi niin kutsutun neljännen tasavallan kauteen. Uusi perustuslaki ei enää rajoittanut presidentin virkakausia. Presidentin valinta siirrettiin myös uudelle kansalliskonferenssille, joka oli helposti ohjailtavissa. Tämän avulla Park valittiin presidentiksi uudelleen vuosina 1972 ja 1978.
Parkin autoritaarista hallintoa myös vastustettiin. Vuonna 1973 KCIA:n agentit sieppasivat Tokiossa pakoilleen oppositiojohtaja Kim Dae-jungin. Tapaus herätti kansainvälisen kohun ja vahingoitti Etelä-Korean ja Japanin suhteita. Myös opiskelijoiden ja opposition demokratiaa vaatineet mielenosoitukset alkoivat jälleen kiihtyä. Maan hallinto teki kaikesta perustuslakiin kohdistuvasta kritiikistä rangaistavaa. Ankaria toimenpiteitä perusteltiin vetoamalla kansalliseen yhtenäisyyteen Pohjois-Korean väitetyn uhan vuoksi. Park itse joutui välttelemään salamurhayrityksiä, ja hänen sijastaan uhriksi joutui hänen vaimonsa vuonna 1974.
Parkin autoritaarinen hallinto ei pysynyt koossa pelkästään voimakeinoin, vaan vahvin puolustus kritiikkiä kohtaan oli maan nopea talouskasvu. Maan talous oli kasvanut nopeasti Parkin valtakaudella. Sotilasjuntan johtajilla ei juuri ollut poliittista tai hallinnollista kokemusta ja valtaan noustuaan he turvautuivat taloustieteilijöiden laatimiin suunnitelmiin talouden elvyttämiseksi. Maassa käynnistettiin vientiin perustuva nopeaan teollistumiseen tähtäävä ohjelma. Yrityksille myönnettiin alhaisten korkojen pankkilainoja ja veroetuuksia. Maan valuuttakurssi devalvoitiin vuosina 1961 ja 1964, jotta raaka-aineiden saanti helpottuisi. Maan teollisuus oli ollut pysähdyksissä tuontiraaka-aineiden puutteen vuoksi, ja politiikka toi välittömiä tuloksia. Kehitysohjelma vaati paljon pääomaa ja Yhdysvaltojen myöntämän avun lisäksi Etelä-Korea alkoi saada lainoja myös Japanista maiden suhteiden normalisoiduttua. Eteläkorealaisten yritysten kilpailukyky maailmalla alkoi parantua ja maa alkoi myös houkutella ulkomaisia sijoittajia. Talouskehityspolitiikan myötä kehittyivät muun muassa maan raskas teollisuus, laivanrakennus, elektroniikkateollisuus ja kemikaaliteollisuus. Teollisuuden kehittyessä kaupunkilaisväestö vaurastui. Vaurastuminen keskittyi erityisesti Souliin. Maaseudun maanviljelijäväestön tulot taas olivat vain hieman yli puolet kaupunkilaisten tuloista. Tämä aiheutti kasvavan muuttoliikleen kaupunkeihin. Tämä oli osittain tietoisen politiikan tulos, sillä maanviljelijöitä pakotettiin hyväksymään viljan halpa hinta, jotta kuluttajahinnat saatiin vakautumaan. Vuonna 1971 maanviljelijöiden asemaan tehtiin parannuksia, heille myönnettiin paremmat tuet ja viljan hintaa nostettiin. Maataloustuotannon kehityksen myötä muuttoliike kaupunkeihin hidastui, kun maatilojen tuottavuus ja tulot kasvoivat.
Talouden kasvu alkoi kuitenkin hidastua vuoteen 1978 mennessä ja inflaatiosta tuli vakava ongelma. Vientiin painottuvan talousstrategian varjopuolena oli se että kotimaisten kulutustavaroiden saatavuudesta oli pulaa, jota pahensi kasvava kysyntä ja eteläkorealaisten elintason nousu. Ongelmien ratkaisemiseksi Parkin hallitus hyväksyi vakauttamistoimenpiteet, jotka edellyttivät kasvun hidastumisen. Tähän liittyi kulutustavaroiden tuotannon lisääminen ja kevyen teollisuuden tukeminen raskaan teollisuuden kustannuksella, sekä vähempiosaisille suunnatut avustukset. Toimenpiteet aiheuttivat taantuman ja pienien sekä keskisuurten yritysten konkursseja ja kasvattivat työttömyyttä. Huonontuneen taloustilanteen myötä maan hallitus joutui kasvavan kritiikin kohteeksi ja ympäri maata nähtiin hallinnon vastaisia mielenosoituksia.
Tilanne johti presidentti Park Chung-heen murhaan vuonna 1979. Hänet ampui hänen vanha tukijansa, KCIA:n johtaja Kim Jae-gyu. Murhan motiiveista ei oli vieläkään täyttä selvyyttä. Kim ei itse hyötynyt teostaan mitenkään, vaan hänet tuomittiin kuolemaan.
Chunin sotilashallinto
Koska Park oli keskittänyt kaiken vallan itselleen, johti hänen kuolemansa poliittiseen valtatyhjiöön. Hänen seuraajakseen kansalliskonferenssi valitsi Choe Gyu-han. Tosiasiassa maan armeijalla oli edelleen ratkaiseva asema politiikassa ja merkittävimpään asemaan Etelä-Korean politiikassa nousi kenraali Chun Doo-hwan. Tilanne johti valtataisteluun presidentin ja armeijan kenraalin välillä, kun Choe lupasi maahan uuden perustuslain ja vapaat vaalit vuoden sisällä. Tämä sai myös kansan enemmistön kannatuksen. Hänen toimestaan myös vapautettiin useita poliittisia vankeja, sekä kotiarestissa ollut Kim Dae-jung.
Chun nousi valtaan sotilasvallankaappauksella ja hän tiukensi edelleen hallintoaan. Hän muodosti itse lähimpien tukijoidensa kanssa juntan hallinnollisen ytimen. Juntta sai vallan kaikkiin hallinnollisiin päätöksiin uuden kansalliskokouksen perustamiseen saakka. Hänen hallintonsa otti kuitenkin askeleita ohjattua demokratiaa kohti ja presidentin valtaa rajoitettiin kansalliskokouksen hyväksi vuonna 1981. Samana vuonna poikkeustilalaki kumottiin ja Chun valittiin uudelleen presidentiksi, uuden hallitusmuodon säätämällä tavalla. Puolueiden toiminta sallittiin jälleen, mutta presidentillä ja hänen Demokraattisella oikeuspuolueellaan (DJP) oli todellinen valta.
Puolueiden salliminen antoi oppositiolle myös mahdollisuuden saada äänensä kuuluviin ja hallintoa ravistelivat taloudelliset skandaalit. Vakavin ulkopoliittinen välikohtaus tapahtui Rangoonissa, missä Burmassa tehdyn valtiovierailun yhteydessä tapahtuneessa pommiattentaatissa sai surmansa osa presidentin lähimmistä avustajista. Isku oli Pohjois-Korean toteuttama.
Uusien mielenosoitusten pelossa Chun joutui demokratisoimaan lakeja vuonna 1985. Mutta kun oppositiojohtajat Kim Young-Sam ja Kim Dae-jung ehdottivat puolueidensa yhdistymistä, Chun kiihdytti tukahduttamistoimia jälleen. Erityisesti Soulille myönnettyjen kesäolympialaisten lähestyminen lisäsi järjestyksen vaatimista. Perustuslain mukaan Chun ei kuitenkaan voinut enää asettua ehdolle vuoden 1987 vaaleissa. Hän nimesi oman puolueensa ehdokkaaksi entisen kenraali Roh Tae-woon. Tämä aiheutti jälleen mielenosoituksiin, sillä sotilashallinnon ei haluttu jatkuvan.
Tilanteen rauhoittamikseksi Roh lupasi tehdä uudistuksia demokratian lisäämiseksi, joihin kuuluivat muun muassa presidentin virkakauden lyhentäminen viiteen vuoteen ja suorat presidentinvaalit. Myös Chun oli pakotettu hyväksymään tämä ohjelma. Roh valittiin presidentiksi vuoden 1987 vaaleissa ja hän aloitti toimikautensa helmikuussa 1988. Vallansiirto oli ensimmäinen rauhanomaisesti tapahtunut vallanvaihto Korean tasavallan historian aikana.
Demokratisoituminen – kuudes tasavalta
DJP:n johtoon nostettiin Kim Young-Sam, josta Roh teki myös seuraajaehdokkaansa. Kim voitti vuoden 1992 presidentinvaalit ja hänestä tuli maan ensimmäinen siviilipresidentti vuoden 1961 jälkeen. Hän yritti edelleen heikentää armeijan poliittista valtaa, vapautti monia poliittisia vankeja ja hän ryhtyi myös korruption vastaisiin toimiin. Muun muassa hänen kaksi edeltäjäänsä Roh Tae-woo ja Chun Doo-hwan pidätettiin korruption vuoksi. Heidän oli onnistunut koota itselleen suunnaton omaisuus ja käyttää omaisuuttaan vastustajien ostamiseksi puolelleen. Syytteeseen joutuivat myös useat suuryritysten johtajat. Entisiä presidenttejä syytettiin myös Gwangjun verilöylystä ja vuoden 1979 vallankaappauksen väkivaltaisuuksista. Roh tuomittiin 17 vuoden vankeuteen ja Chun tuomittiin kuolemaan, mutta heidät armahdettiin myöhemmin. Syytökset korruptiosta koituivat myös Kim Young-Samin hallinnon kohtaloksi. Myönteinen kehitys maan poliittisessa ilmapiirissä keskeytyi, kun hallinnon vastaiset mielenosoitukset tukahdutettiin ja hallitus yritti ohjailla tiedotusvälineiden toimintaa. Lisää ongelmia Kimin hallinnolle toi Aasian talouskriisi vuonna 1997.
Kriisien aikana käytiin myös presidentinvaalit, jotka voitti monivuotinen oppositiopoliitikko Kim Dae-jung. Pian virkaanastumisensa jälkeen hän armahti hyvän tahdon eleenä Rohin ja Chunin. Hänen hallintonsa joutui heti ryhtymään toimiin Aasian talouskriisin selvittämisessä, eivätkä leikkaukset ja vyönkiristysohjelmat olleet omiaan nostamaan hallinnon suosiota ammattiyhdistysliikkeiden silmissä. Ulkopoliittisesti Kim Dae-jungin yritykset parantaa suhteita Pohjois-Koreaan huomioitiin Nobelin rauhanpalkinnolla.
Senad Lulić
Senad Lulić (s. 18. tammikuuta 1986 Mostar, Jugoslavian SLT) on bosnialainen jalkapalloilija, joka edustaa seurajoukkuetasolla Laziota ja maajoukkuetasolla Bosnia ja Hertsegovinaa. Pelipaikaltaan hän on vasen keskikenttäpelaaja.
Korean tasavallan historia
Demokratisoituminen – kuudes tasavalta
Vuonna 2003 presidentiksi valittiin Roh Moo-hyun. Hän tuki voimakkaasti demokraattisia uudistuksia ja hän oli vakiinnuttanut asemansa vasemmistolaisten mielenosoittajien puolustajana. Hän joutui kuitenkin epäsuosioon kansalliskokouksen konservatiivisemman siiven kanssa ja hänet syrjäytettiin vähäksi aikaa virastaan. Vuonna 2007 presidenttinä aloitti Lee Myung-Bak. Samana vuonna kasvoi myös Etelä-Korean painoarvo kansainvälisessä politiikassa, kun entisestä ulkoministeristä Ban Ki-Moonista tehtiin YK:n pääsihteeri.
Senad Lulić
Lulić on edustanut aikuistasolla myös sveitsiläisiä FC Chur 97:ää (2003–2006), AC Bellinzonaa (2006–2008), Grasshopper Club Zürichiä (2008–2010) ja BSC Young Boysia (2010–2011). Lazioon hän siirtyi vuonna 2011.
Korean tasavallan historia
Demokratisoituminen – kuudes tasavalta
Vuonna 2012 maan presidenttinä aloitti entisen presidentti Park Chung-heen tytär Park Geun-hye. Hänen hallintonsa joutui kritiikin kohteeksi vuonna 2014, kun Incheonin ja Jejun saaren välillä liikennöinyt matkustaja-alus Sewol upposi. Kriitikot syyttivät hallintoa siitä, että turvallisuusmääräyksiä ei oltu noudatettu, sillä teollisuuden ja lainsäädäntöelimen välit olivat liian läheiset. Myöskin maan hallinnon hidasta reagointia onnettomuuteen kritisoitiin. Park Geun-hyen kohtaloksi koitui myös sekaantuminen korruptiovyyhtiin, mikä johti hänen erottamiseensa vuonna 2017. Ennenaikaisten vaalien jälkeen presidentiksi valittiin Moon Jae-in.
Senad Lulić
Lulić on Laziossa pelannut 266 Serie A:n ottelua ja tehnyt niissä 28 maalia. Kaudella 2013–2014 hän teki seitsemän maalia. Hän on pelannut Eurooppa-liigassa Lazion joukkueessa 54 ottelua ja Young Boysin joukkueessa seitsemän ottelua; maaleja hän on tehnyt molemmille joukkueille kaksi. Kaudesta 2017–2018 alkaen hän on ollut Lazion kapteeni.
Korean tasavallan historia
Demokratisoituminen – kuudes tasavalta
Demokratian ongelmista ja poliittisista kriiseistä huolimatta Etelä-Korea on noussut yhdeksi Aasian johtavista talouksista.
Lokakuussa 2018 tuomittiin vuosina 2008–2013 maan presidenttinä toiminut Lee Myung-bak 15 vuodeksi vankeuteen korruptiosta. Tuomio tuli pian sen jälkeen, kun hänen seuraajansa, vuosina 2013–2017 maan presidenttinä toiminut Park Geun-hye oli vangittu korruption takia. Park kärsii puolestaan 25 vuoden vankeustuomiota. Tuomiot olivat kova isku maan konservatiiveille.
Thinites
Thinites, egyptiläisittäin Ta-wer , oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen kahdeksas nomos.
Maantiede
Nomoksen pääkaupunkina (mētropolis) esiintyy yleensä Thinis eli This, egyptiläisittäin Tjenu (nyk. Girga). Pääkaupungiksi mainitaan kuitenkin myös Abydos eli Ab(e)dju.
Nomoksen pinta-alaksi on jossakin vaiheessa sen historiaa laskettu aruraa (auranalaa) eli noin 613 neliökilometriä.
Historia
Thiniteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U08, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomoksen pääjumala olivat Khentamentiu (Khenty-Imentiu), Osiris (Wesir) ja Anhur (Onuris). Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy Khentamentiu.
Logisismi
Logisismi on matematiikan filosofian suuntaus, joka piti matematiikkaa logiikan laajennuksena ja pyrki palauttamaan osan matematiikasta tai koko matematiikan logiikkaan. Ohjelman isänä voidaan pitää Gottlob Fregeä, ja sitä toteuttivat ennen kaikkea Bertrand Russell (Principles of Mathematics, 1903) ja Alfred North Whitehead. Frege luopui ohjelmasta Russellin havaittua niin sanotun Russellin paradoksin, joka todisti naiivin joukko-opin ristiriitaisuuden. Russell ja Whitehead jatkoivat logisismin kehittämistä teoksessaan Principia Mathematica (1910–1913).
Kurt Gödelin epätäydellisyyslauseen on usein katsottu romuttaneen ohjelman lopullisesti. Uutta pyrkimystä logisismin jatkamiseen on kutsuttu uuslogisismiksi. Uuslogisismia on kannattanut ennen kaikkea Crispin Wright.
Logisismi oli keskeisessä osassa analyyttisen filosofian kehityksessä 1900-luvulla.
Emilia Amper
thumb|Emilia Amper vuonna 2013.
Amper varttui Torsåsissa ja aloitti avainviulun soittamisen kymmenvuotiaana. Hän opiskeli Eric Sahlström -instituutissa. Hän sai Bachelor of Arts -arvon musiikkitieteessä ja sävellyksessä Trondheimin NTNU:sta. Hän sai saman oppiarvon ruotsalaisessa kansanmusiikissa Tukholman kuninkaallisesta musiikkikorkeakoulusta. Hän valmistui myös Nordic Master -ohjelmasta.
Euroopan lisäksi Amper on esiintynyt myös Kiinassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Namibiassa, Intiassa ja Brasiliassa. Hän on esiintynyt sekä solistina että kansanmusiikkiyhtyeiden, kuten ODE:n, Skaranin ja Blinkin, kanssa. Hän on myös esiintynyt esimerkiksi TrondheimSolistenen solistina ja Jon Lordin kanssa. Amper julkaisi TrondheimSolistenen, Gjermund Larsenin ja 2L:n kanssa albumin In folk style, jolla hän voitti Spellemannprisenin vuonna 2010.
Amper on myös laulaja, säveltäjä ja opettaja. Hänen soolodebyyttialbuminsa oli Trollfågeln, joka julkaistiin BIS-levymerkillä joulukuussa 2012. Levyllä on sekä perinteistä musiikkia että Amperin omia sävellyksiä avainviululle, lauluäänelle, kansanmusiikkikokoonpanolle ja jousikvintetille.
Äänekosken biotuotetehdas
Äänekosken biotuotetehdas on Äänekoskelle vuonna 2017 valmistunut Metsä Fibren omistama sellutehdas. Vanhan Äänekosken sellutehtaan toiminta lopetettiin vuonna 2017 samalla, kun uusi biotuotetehdas valmistui. Noin 1,2 miljardia euroa maksanut tehdas on Suomen metsäteollisuuden historian suurin investointi. Se loi 1 500 uutta pysyvää työpaikkaa, joista pääosa puuraaka-aineen korjuuseen ja kuljetukseen tehtaalle sekä valmiiden tuotteiden kuljetukseen tehtaalta.
Rakentaminen
Lopullinen päätös tehtaan rakentamisesta tehtiin huhtikuussa 2015. Rakennusvaiheessa työmaan työntekijämäärä oli 2 000. Tehdas käynnistettiin 15. elokuuta 2017. Tehdas vihittiin käyttöön 18. lokakuuta 2017.
Tuotanto
Tehtaan vuotuinen tuotantokapasiteetti on 1,3 miljoonaa tonnia sellua, josta 800 000 tonnia on havusellua ja 500 000 tonnia lehtipuusellua. Sellun ohella tehdas tuottaa sähkö- ja lämpöenergiaa sekä erilaisia biomateriaaleja. Selluntuotannon ympärille on suunniteltu perustettavan useiden yritysten muodostama biotalouden ekosysteemi. Se hyödyntää aikaisempaa kattavammin sellutehtaan sivuvirrat, joista jalostetaan uusia biotuotteita. Niiden osuus liikevaihdosta kohonnee noin 20 prosenttiin, kun sivuvirtojen osuus vanhoissa tehtaissa on noin 10 prosenttia.
Norman Lane
Norman Douglas "Norm" Lane (6. marraskuuta 1919 Toronto, Kanadan dominio, Brittiläinen imperiumi – 6. elokuuta 2014 Hamilton) oli kanadalainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Lane voitti kanadalaisyksiköiden 10 000 metrin matkalla olympiapronssia Lontoossa 1948. Helsingissä 1952 hän sijoittui samalla matkalla viidenneksi. Lanen Kenneth-veli oli myös ratamelonnan olympiamitalisti.
Lane kuoli Hamiltonissa 94-vuotiaana 6. elokuuta 2014.
Mikko Kaukonen
Mikko Kaukonen on suomalainen keittiömestari. Hän voitti Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2019 työskennellessään tuolloin Food Camp Finland Oy:ssä. Se on ruokayhteisö, joka järjestää ruokailuun liittyviä tapahtumia, catering-toimintaa sekä ruokaan liittyvää konsultointia ja koulutusta. Food Camp Finland on osa Olo Groupia, johon kuuluvat myös ravintolat Olo, Emo ja Nude ja viinien verkkokauppa Bottlescouts.com. Olo Group otti kilpailussa kolmoisvoiton, sillä toiseksi sijoittunut Lari Helenius työskenteli Olossa ja kolmanneksi sijoittunut Johan Kurkela Nudessa.
Kaukonen kilpailee kolmen muun suomalaisen kokin kanssa edustajapaikasta maailman tunnetuimmassa kokkikilpailussa Bocuse d’Or:ssa kaudelle 2020-2021. Edustaja valitaan lokakuussa 2019 Helsingin Messukeskuksessa Viini ja Ruoka 2019 -tapahtumassa.
Aikaisemmin Kaukonen on työskennellyt muun muassa Michelin-tähtiravintola Olossa, Groteskissa, Havisissa, Lyonissa, Frescorantessa ja Bellevuessa. Hän osallistui kilpailuun viidettä kertaa.
Oliver Bierhoff
right|180px|thumb|Oliver Bierhoff, 2011
Oliver Bierhoff (s. 1. toukokuuta 1968 Karlsruhe) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueurallaan Bierhoff pelasi vuosina 1985—2003 KFC Uerdingenissa, Hamburger SV:ssä, Borussia Mönchengladbachissa, Austria Salzburgissa, Ascolissa, Udinesessa, AC Milanissa (mestari 1999), AS Monacossa ja Chievo Veronassa. Italian Serie A:ssa hän teki kaikkiaan 103 maalia.
Saksan maajoukkueessa Bierhoff pelasi 70 ottelua ja teki 37 maalia. Eräs Bierhoffin parhaiten muistetuimmista maaleista on 1996 EM-kisojen loppuottelussa jatkoajalla Tšekkiä vastaan vaihtomiehenä tehty arvokisafinaalihistorian ensimmäinen kultainen maali, joka ratkaisi Euroopan mestaruuden Saksalle. Bierhoff pelasi Saksan paidassa myös 1998 MM-kisoissa, 2000 EM-kisoissa ja 2002 MM-kisoissa, missä Saksa saavutti hopeaa.
Nykyään Bierhoff toimii Saksan maajoukkueen joukkueenjohtajana.
Honeywell
Honeywell on teknologiaan paneutuva maailmanlaajuinen monialayritys. Konsernin erikoisaloja ovat ilmailu (esim. "mustat laatikot"), rakennus- ja teollisuusautomaatio, kuljetusväline- ja voimantuotantojärjestelmät, erikoiskemikaalit, kuidut, muovit sekä sähköiset ja kehittyneet materiaalit.
Honeywell on Fortune 500-listattu ja Dow Jones Industrial Average -indeksissä oleva yritys, jolla on henkilöstöä yhteensä noin 132 000. Yhtiön päämaja sijaitsee Morristownissa, New Jerseyssä. David M. Cote on Honeywellin toimitusjohtaja.
Konsernilla on yksikköjä 95 maassa, ja sen vuoden 2011 liikevaihto oli 38 miljardia dollaria.
Honeywell oli vuonna 2012 maailman 60. suurin autoteollisuuden osatoimittajayritys.
Honeywell Oy
pienoiskuva|Honeywell House [[Kuopion tiedepuistossa.]] pienoiskuva|Innoteknia (HH) kesällä vastakkaisesta suunnasta katsottuna. Honeywellin liiketoiminta Suomessa kattaa sekä teollisuusautomaation että rakennusautomaation ja rakennuksien huoltopalvelut. Paikallisten toimintojen lisäksi Honeywellilla on Kuopiossa sellu-, paperi- ja graafisen tuotannon automaation kehityskeskus, jonka naapurissa toimivan sensoritekniikan yhteiskäyttölaboratorion Honeywell jakaa Kuopion yliopiston, Savonia-ammattikorkeakoulun sekä VTT:n kanssa.
Honeywell Oy:n kotipaikassa Kuopiossa työskentelee noin 300 työntekijää. Keväällä 2007 valmistuneeseen uuteen toimitaloon (Honeywell House / Innoteknia) keskitetyt toiminnot sijaitsivat aikaisemmin Varkaudessa. Kuopiossa harjoitettiin ennestään tutkimusta ja tuotekehitystä korkeakoulujen rajapinnassa. Konsernin teollisuusautomaatioryhmän johtaja Jack Bolickin mukaan Kuopion yliopiston erityisesti bioteknologia-alan osaaminen oli tärkeä tekijä toimipisteen sijoituspäätöksessä. Konsernin uusien kasvualojen bioenergian ja bioteknologian myötä Suomen yksiköllä on kasvumahdollisuuksia ja se on Honeywellille myös ponnahduslauta Venäjälle.
Vuonna 2013 Honeywell Oy:n liikevaihto oli 46 miljoonaa euroa ja henkilökunnan lukumäärä 260.
Tietokoneet
Yhtiö on valmistanut myös suurtietokoneita:
Vuonna 1966 yhtiö osti Computer Control Companyn. 1960-luvun lopussa General Electric myi tietokoneosastonsa GE Information Systems Group Honeywellille.
Yritys on valmistanut myös ranskalaisen Bull SAS:n kanssa tietokoneita. pienoiskuva|Honeywell-Bull DPS 7 suurtietokone
Me hirviöt
Me hirviöt voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Murthel Groenhart
Murthel Cyrill Dwyth Groenhart (s. 10. lokakuuta 1986 Amsterdam) on alankomaalais-surinamelainen potkunyrkkeilijä. Hän on entinen Gloryn välisarjan mestari ja K-1 World MAX 2012 turnauksen mestari.
K-1 Italy Oktagon (2008)
Groenhart otti osaa Milanossa pidettyyn K-1 turnaukseen huhtikuussa 2008. Hän voitti avauskierroksella Marco Santin tyrmäyksellä. Toisella kierroksella Groenhart voitti Yassin Boudrouzin teknisellä tyrmäyksellä ja eteni loppuotteluun. Hän kohtasi Halim Issaouin alle 75-kiloisten loppuottelussa, jonka Groenhart voitti tyrmäyksellä toisessa erässä.
Yèvre-la-Ville
Yèvre-la-Ville on Ranskan kunta Centre-Val de Loiren hallintoalueella Loiret’n departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 714. Kunta kuuluu departementissaan Malesherbesin kantoniin Pithiviersin arrondissementissa. Se sijaitsee alle 10 kilometriä kaakkoon Pithiviersin kaupungista.
Vuonna 1973 Yèvre-la-Villeen liitettiin naapurikunta Yèvre-le-Châtel pari kilometriä pohjoisempana. Yèvre-le-Châtel kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Beduiinit
Ennen islamin aikaa beduiineja eli vain Arabian niemimaalla ja sen reuna-alueilla. Islamin leviämisen myötä he levittäytyivät laajalle alueelle Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa Iranista aina Atlantin rannikolle. Useimmat beduiinit ovat muslimeja, mutta jotkin beduiiniryhmät ovat säilyttäneet kristillisen uskonsa.
Entisaikoina useimmat beduiinit elivät hallitusten vallan ulottumattomissa. He olivat järjestäytyneet heimoihin, joilla oli omat alueensa. Heimopäällikkö edusti heimoa asioinnissa ulkomaailman kanssa. Eri heimojen väliset suhteet vaihtelivat rauhanomaisista sotaisiin, mutta kaikki noudattivat beduiinien maan tapaa.
Nykyaikana monet beduiinit ovat asettuneet aloilleen, ja liikkuvina paimentolaisina elää enää pieni määrä. Syntyperä on beduiinien yhteisöissä edelleen hyvin tärkeää, etenkin isälinjat. Sen vuoksi paikoilleenkin samaan paikkaan asettuneet beduiiniryhmät ovat saattaneet säilyttää erilliset identiteettinsä.
Beduiinien kulttuuri on vahvasti sanallista, ja tarinankerronta, runous ja väittely ovat heille tärkeitä.
HitchBOT
thumb|HitchBOT hitchBOT on robotti, jonka tarkoitus on matkustaa liftaten Kanadan halki. Robotti aloitti matkansa Halifaxista 27. heinäkuuta 2014. Matkan määränpää on Victoria Brittiläisessä Kolumbiassa. Projektin idean keksi McMasterin yliopiston apulaisprofessori David Harris Smith. Hitcbot saa energiansa aurinkokennoista, mutta se voidaan ladata myös auton tupakansytyttimestä. HitchBOT matkusti onnistuneesti läpi Kanadan. Yhdysvalloissa sen matka päättyi noin 500 kilometrin jälkeen. Robotti löytyi rikottuna Philadelphiasta elokuussa 2015.
Adrianmeri
thumb|Adrianmeren (Adriatic Sea) sijainti. Adrianmeri on Välimeren lahti Italian ja Balkanin niemimaan välillä. Suurimmaksi osaksi meri sijaitsee Italian ja Kroatian välissä; molemmat rannikot ovat suosittuja matkailukohteita. Adrianmeren pituus on noin 800 kilometriä, leveys noin 120–180 kilometriä ja pinta-ala noin 130 000 neliökilometriä. Meren syvin kohta on etelässä Brindisin ja Kotorin välillä, 1 590 metriä. Pohjoisosastaan meri on matalampi, 200–250 metriä. Adrianmeren suolapitoisuus vaihtelee 3,0–3,8 prosentin välillä. Antiikin roomalaiset kuljettivat merellä eläimiä, orjia ja esineitä Ostiaan. Adrianmeri on pohjoisosistaan vakavasti saastunut.
Meriveden lämpötila on kesällä 22–27 °C, talvella rannan lähellä se laskee seitsemään asteeseen.
Saaret ja rannikot
Adrianmeren länsirannikko on yleisesti matalaa ja nousee koillisessa Po-joen soiksi ja laguuneiksi. Pon suisto on kerännyt niin paljon maa-ainesta, että merenranta on siirtynyt kauemmaksi siitä, mitä se oli antiikin aikoina.
Itärannikko on paljas ja kivikkoinen ja sen lähettyvillä on useita saaria. Istrian niemimaalta alkava saarijono ulottuu etelässä jopa Dubrovnikiin asti.
Adrianmerellä on yli tuhat saarta, joista 66 on asumattomia. Pitkänomaiset ja kapeat saaret nousevat merestä jokseenkin äkkijyrkästi muutaman kymmenen metrin korkeuteen. Suurimpien saarien joukkoon kuuluu muun muassa Brač (Vidova Gora, 778 m) ja Pelješacin niemimaa (St. Ilija, 961 m).
Mantereelta kumpuilevat vuoret laskevat suoraan Adrianmeren pinnan alle etenkin Kotorinlahdella.
Alueen kiviaineksen väri on vaaleanharmahtava, mikä on terävästi kontrastissa tummaan kasvillisuuteen, jota löytyy muutamilta saarilta hyvinkin runsaasti. Montenegro (’musta vuori’) nimettiinkin rannikon mustien kuusipuiden mukaan, ja myös Korfun kreikkalainen nimi Korkyra Melaina tarkoittaa mustaa saarta.
Mouzourás
Mouzourás on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 134 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|[[Pyhän Kolminaisuuden luostari (Chaniá)|Pyhän Kolminaisuuden luostari (Moní Agías Triádos ton Tzagkarólon).]] Mouzourásin kylä sijaitsee Akrotírin niemimaalla noin 17 kilometriä itäkoilliseen Chanián kaupungista ja heti Chanián kansainvälisen lentoaseman pohjoispuolella. Mouzourás muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μουζουρά, Topikí Koinótita Mouzourá), johon kuuluvat varsinaisen Mouzourásin kylän lisäksi kylät Agía Zóni, Galíni, Kalórrouma ja Koumarés sekä Pyhän Kolminaisuuden luostari (Moní Agías Triádos ton Tzagkarólon). Koko yhdyskunnan väkiluku on 268.
Aiemmin kylä kuului Akrotírin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chanián kunnan Akrotírin kunnallisyksikköön.
Pohjakalat
pienoiskuva|[[Punakampela (Pleuronectes platessa) Ranskassa.]] Pohjakalat ovat kaloja, jotka uivat ja saavat ravintonsa järven tai meren pohjasta eli pohjavyöhykkeestä. Monet pohjakalat syövät pohjaeläimiä tai muita kaloja. Yli 1 500 metrin syvyydessä eläviä pohjakalalajeja on noin 60 000.
Suomessa pohjakaloja ovat esimerkiksi kivinilkka (Zoarces viviparus), kivisimppu (Cottus gobio) , kivennuoliainen (Barbatula barbatula) , rantanuoliainen (Cobitis taenia) sekä kampelakalat.
Merien pohjakaloja kalastetaan trooleilla, mikä onkin vähentänyt niiden määrää huomattavasti. Pohjakalasaaliiden määrät ovat vuodesta 1889 pudonneet 94 prosentilla.
Unua Libro
pienoiskuva|Ensimmäinen, venäjänkielinen Unua Libro Unua Libro (Ensimmäinen kirja) on esperanton historian kuvauksissa vakiintunut nimitys julkaisulle, jossa kieli ensi kertaa kuvattiin.
Kirjanen julkaistiin Varsovassa v. 1887. Se oli merkitty sensuurin hyväksymäksi 21.5. (vanhaa lukua, s.o. 2.6. gregoriaanisen kalenterin mukaan) ja ilmestyi painosta 26. heinäkuuta (gregor.). Saman vuoden loppuun mennessä se ilmestyi vielä puolaksi, ranskaksi ja saksaksi ja uutena painoksena venäjäksi. Vuonna 1888 ilmestyi ”katastrofaalisen huonoksi” kuvattu englanninkielinen versio, jonka seuraavana vuonna korvasi uusi käännös. Vuonna 1888 kirjanen käännettiin myös hepreaksi ja v. 1889 ilmestyi ruotsinkielinen versio.
Julkaisu oli venäjänkielinen vihkonen (44 sivua ja sanastolehti) nimeltään ''Meždunarodnyi jazyk. Predislovije i polnyi utšebnik. (Kansainvälinen kieli. Esipuhe ja täysi oppikirja''), ja sen kirjoittaja esiintyi salanimellä Dr. Esperanto. Nimi "Unua Libro" on tullut käyttöön pitkän nimen lyhyenä vastineena, jonka syntyyn vaikutti epäilemättä saman tekijän vähän myöhemmin julkaisema teos nimeltä Dua Libro de l’ lingvo internacia (Kansainvälisen kielen toinen kirja); sekin sensuurin takia ensin venäjänkielisenä versiona, joka on jäänyt lähes tuntemattomaksi, kun kirja heti sen jälkeen ilmestyi esperantonkielisenä.
Kirjasen tekijä oli oikealta nimeltään L. L. Zamenhof, ja hänen pseudonyymistään (esperantoksi Doktoro Esperanto, ’tohtori toivoja') muodostui vähitellen kielen nimi esperanto.
Venäjänkielinen Unua Libro sisälsi joitakin sanoja, jotka korjattiin myöhemmissä, muunkielisissä painoksissa.
Maureen Stapleton
Lois Maureen Stapleton (21. kesäkuuta 1925 Troy, New York – 13. maaliskuuta 2006 Lenox, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä sekä Oscar-voittaja.
Ura
Stapleton aloitti näyttelemisen teatterissa high schoolin jälkeen. 18-vuotiaana hän muutti New Yorkiin ja elätti itseään tekemällä mallintöitä. Stapleton teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1946 Burgess Meredithin tuotannossa The Playboy of the Western World.
Stapleton voitti vuonna 1951 Tony-palkinnon Tennessee Williamsin näytelmästä The Rose Tattoo. Hän oli saanut roolin näytelmään, koska Anna Magnani oli kieltäytynyt roolista huonon englantinsa takia. Stapleton näytteli myös muissa Williamsin näytelmissä sekä muun muassa Lillian Hellmanin näytelmässä Toys in the Attic ja Neil Simonin The Gingerbread Ladyssä, josta Stapleton voitti toisen Tonynsä.
Elokuvadebyyttinsä Stapleyon teki vuonna 1958 elokuvassa Yksinäisiä naisia, josta hän sai heti Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta. Stapleton sai myös Oscar-ehdokkuuden elokuvista Kiitorata (1970) ja Sisäkuvia (1978). Vuoden 1981 elokuvasta Punaiset, jossa hän näytteli liettuassa syntynyttä anarkistia Emma Goldmania, hän voitti naissivuosasta sekä Oscarin että BAFTA:n.
Stapleton oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli tuottaja Max Allentuck, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta (Daniel, Katherine), ja toinen näytelmäkirjailija David Rayfiel. Stapleton kärsi useita vuosia ahdistuksesta ja alkoholismista. Ahkerana tupakoijana tunnettu Stapleton kuoli 80-vuotiaana keuhkoahtaumatautiin kotonaan.
Oscarit
Ehdokkaana:
Baftat
Ehdokkaana:
Emmyt
Ehdokkaana:
Golden Globet
Ehdokkaana:
Adam Korpak
Adam Korpak (s. 1936 Krakova, Puola) on Suomessa asuva puolalaissyntyinen graafikko, valokuvaaja, taidemaalari ja kirjailija.
Korpak valmistui Krakovan Taideakatemiasta. Hän muutti Suomeen vuonna 1974 sisustusarkkitehti Antti Nurmesniemen kutsusta. Hän työskenteli kolme vuotta Nurmesniemen arkkitehtitoimistossa ja on sen jälkeen tehnyt kirjankansia Otavalle, kaikkiaan noin 150. Korpak tunnetaan Suomessa ennen kaikkea Helsingin Sanomien mielipidesivulle vuosina 1986–2017 tekemistään piirroksista, jotka kuvittivat ja kommentoivat lehden lukijakirjeitä. Hän asuu Kemiönsaaren Västanfjärdissä.
Lehtipiirrostensa lisäksi Korpak on kuvittanut Suomessa ja Puolassa julisteita ja kirjoja sekä sisustussuunnittelua. Hän on pitänyt näyttelyitä piirustuksistaan, maalauksistaan ja kuvituksistaan Suomessa, Puolassa ja muualla Euroopassa. Korpak on edustanut Suomea EU:n sanomalehtipiirtäjien poliittisen satiirin näyttelyssä.
Vartiomoottorivene 17
Vartiomoottorivene 17 (VMV 17) oli Suomen merivartioston vuonna 1935 valmistunut vartiomoottorivene.
Valmistus
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Sen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Palvelus
pienoiskuva|VMV 17 palavana Alus oli talvisodassa vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa. Jatkosodassa se oli vuonna 1941 moottoritorpedovenelaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Se vaurioitui 22. toukokuuta 1943 tykkitulessa ollessaan partiomatkalla, jolloin kaksi miehistönjäsentä kaatui ja yksi haavoittui. Alus kuitenkin onnistui upottamaan kaksi vihollisen venettä. VMV 17 tuhoutui Neuvostoliiton ilmavoimien pommituksessa 18. kesäkuuta 1944 Tiurinsaarella Koivistolla.
Uudenseelanninmerileijona
Uudenseelanninmerileijona (Phocarctos hookeri) on korvahyljelaji, jonka päälisääntymisalue on Uuden-Seelannin subantarktisilla saarilla, erityisesti Aucklandinsaarilla, mutta jota tavataan jonkin verran myös Uuden-Seelannin Eteläsaaren ja Stewartinsaaren rannikoilla.
Uudenseelanninmerileijonakoiraat ovat noin 2,5 metrin pituisia ja painavat 320–450 kilogrammaa. Naaraat ovat selvästi pienempiä, alle kaksimetrisiä ja 90–165 kilon painoisia. Hylkeet voivat elää noin 25-vuotiaiksi. Koiraat tulevat sukukypsiksi 5-vuotiaina, naaraat 3–4 vuoden iässä. Kantoaika on 12 kuukautta. Poikaset syntyvät vajaan metrin pituisina, 8–10-kiloisina; niiden pitkä kuuttikarva alkaa vaihtua normaaliin karvoitukseen noin kahden kuukauden iässä. pienoiskuva|vasen|220px Laji on yksi Uuden-Seelannin suurimmista eläimistä, ja sillä on ollut suojelustatus jo 1890-luvulla. 1990-luvun puolivälissä merileijonia oli ilmeisesti noin 15 000, mutta määrä on ilmeisesti vähentynyt vuonna 1998 levinneen taudin jäljiltä. Tauti tappoi noin 20 % täysikasvuisista naaraista ja 50 % sen vuoden pennuista. Vuonna 2004 merileijonia arvioitiin olevan noin 13 000.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”uuden-seelanninisohylje”.
Matias Strandvall
Matias Johan Gustav Strandvall (s. 15. maaliskuuta 1985 Helsinki) on suomalainen entinen maajoukkuehiihtäjä. Strandvall voitti keväällä 2007 pronssia sprinttihiihdossa nuorten MM-kisoissa ja sijoittui Sapporon MM-kisoissa sprintissä yhdeksänneksi. Maailmancupissa hän saavutti ainoan palkintokorokepaikkansa oltuaan kolmas vapaan hiihtotavan sprintissä Canmoressa 26. tammikuuta 2008. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui maailmancupin henkilökohtaisissa sprinteissä viisitoista kertaa ja parisprintissä viidesti.
Strandvall voitti SM-kisoissa 2007 sprintissä hopeaa ja kahtena seuraavana vuonna kultaa. Hän sai SM-hopeaa sprintissä 2011 sekä sprintissä ja 3,75 kilometrin prologissa 2012. Hän voitti sprintin Suomen-mestaruuden 2013 ja 2015 sekä sai hopeaa 2016. Hän voitti parisprintin Suomen-mestaruuden 2017.
Strandvall edusti IF Minken -seuraa. Hänen valmentajansa oli Roland Willför. Matias Strandvallin pikkuveli Sebastian Strandvall on pelannut jalkapalloa Veikkausliigassa (Hakassa, IFK Mariehamnissa ja Vaasan Palloseurassa) ja yhden A-maaottelun. Myös Matias pelaa ehtiessään jalkapalloa Nelosessa pelaavassa Kungliga Wasa CF:ssä. Korkeimmillaan hän on esiintynyt jalkapallossa Kakkosessa Vasa IFK:n riveissä.
Strandvall päätti lopettaa hiihtouransa kauteen 2018 ja keskittyä jatkossa pyörittämään omaa pitkien matkojen erikoishiihtäjien hiihtotallia.
Markku Toikka
Markku Tapani Toikka (s. 5. huhtikuuta 1955 Somero) on suomalainen näyttelijä, muusikko, käsikirjoittaja ja stand up -koomikko. Toikka on esiintynyt sekä elokuva- että teatterinäyttelijänä ja tullut tunnetuksi yhtenä Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsenenä.
Elokuva
Toikan ensimmäinen suuri elokuvarooli oli Tapio Suomisen elokuvassa Syöksykierre (1981). Vuonna 1983 hän esiintyi päähenkilö Rahikaisen roolissa Aki Kaurismäen elokuvassa Rikos ja rangaistus ja oli mukana vuonna 1985 myös Kaurismäen elokuvassa Calamari Union. Vuonna 1984 Toikka oli Jussi-palkintoehdokkaana Anssi Mänttärin Rakkauselokuvan pääroolillaan ja esiintyi myös Mänttärin Suvi-Marja Korvenheimon nimellä ohjaamassa elokuvassa Huhtikuu on kuukausista julmin (1983).
Musiikki
Toikka oli Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsen. Yhtyeen alkutaipaleen aikana 1983–1990 hän ehti tehdä kuusi albumia Lapinlahden Linnuissa ja osallistua sketsisarjojen Kyllä elämä on ihanaa, Seitsemän kuolemansyntiä ja Maailman kahdeksan ihmettä tekoon. Toikka liittyi yhtyeeseen jälleen vuonna 2006.
Yhtyeessä Casablanca Vox Toikka oli laulaja ja lauluntekijä. Horjuvat Horsmat -duossa Toikka on tehnyt levyn Konepestäviä kertakäyttömukeja vuonna 2004.
Vuonna 2012 Toikka ja Antero Priha perustivat Markku Toikka & Band -nimisen yhtyeen, jonka kanssa hän teki Lauluja Dorkalan portilta -nimisen levyn. Levyn kappaleet ovat Antero Prihan säveltämiä. Kappaleista kuusi on Toikan sanoittamia.
Lisäksi Toikka on tehnyt sanoituksia Dallapélle ja Lapinlahden linnuille.
Tore Cervin
Tore Cervin (s. 2. elokuuta 1950 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti pääsarjatasolla Malmö FF:tä, Toronto Blizzardia sekä Helsingborgs IF:tä. Cervin pelasi Ruotsin maajoukkueessa 4 kansainvälistä ottelua, joissa hän teki 1 maalin.
Markku Toikka
Lavakomiikka
Toikka kirjoitti ensimmäisen suomalaisen lavakomiikan oppaan Ala naurattaa, Stand up -komedian käsikirja Maritta Vennon kanssa. Hän on opettanut lavakomiikkaa stand up -komedian kurssilla Teatterikorkeakoululla vuosina 2001 ja 2002.
Televisio
Vuonna 1986 Toikalla oli yksi päärooleista Arto Paasilinnan romaaniin pohjautuvassa tv-elokuvassa Hirtettyjen kettujen metsä. Lottovoittajien maa -sarjassa vuonna 1990 Toikka esitti Jessen roolin. Viiskulmasta itään oli vuorossa 1991. Sarjassa Puhtaat valkeat lakanat Toikka nähtiin työnjohtaja Nuutisena vuosina 1993–1996. Hän oli Viva-televisiosarjassa sen jälkeen vuonna 1997 ja Headhunters-sarjassa vuonna 2002. Televisiosarjassa Tahdon asia Toikka esitti Turre Heinosta vuonna 2005. Vuosina 2006–2007 hän näytteli televisiosarjassa Donna Paukku Raimo ”Tollo” Koskivuon roolia. Toikka on esiintynyt myös Salatut elämät -sarjassa vuoden 2010 huhtikuusta joulukuuhun tiede- ja teknologiaministeri Asko Erkkilän roolissa.
Ääninäyttelijä
The Simpsons Movie -elokuvan suomeksi puhutussa versiossa Toikka antoi äänensä Homer Simpsonille.