cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riku Riski
TPS
Varsinainen murtautuminen TPS:n edustusjoukkueen kokoonpanoon tapahtui kaudella 2008, jolloin Riski pelasi yhteensä 20 liigaottelua ja kolme Intertoto Cupin ottelua pääasiassa vaihtopelaajana. Riski pelasi kauden 2008 aikana myös TPS:n Kakkosessa pelanneessa reservijoukkue ÅIFK:ssa, jossa hän teki kuusi maalia kahdeksassa ottelussa. Kaudella 2009 Riski pelasi niin ikään vaihtopelaajan roolissa yhteensä 22 liigaottelua. Riski teki kausien 2008 ja 2009 aikana yhteensä 10 liigamaalia.
TPS:n avauskokoonpanoon Riski murtautui kaudella 2010, jolloin hän pelasi 25 liigaottelusta 23 avauksessa. Riski teki kaudella 2010 kuusi maalia Veikkausliigassa. Liigaotteluiden lisäksi hän pelasi neljä Eurooppa-liigan karsintaottelua ja teki kahdessa ottelussa kolme maalia Port Talbot Townia vastaan. Riski teki maalin myös Suomen Cupin finaalissa, kun TPS voitti HJK:n 2–0.
Widzew Łódź
Riku Riski siirtyi tammikuussa 2011 kolmen ja puolen vuoden sopimuksella Puolan Ekstraklasassa pelanneeseen Widzew Łódźiin. Lehtitietojen mukaan puolalaisseura maksoi Riskistä TPS:lle 300 000 euroa. Riski debytoi Ekstraklasassa 27. helmikuuta 2011 ottelussa Lech Poznań–Widzew Łódź. Riski pelasi kevätkauden 2011 aikana yhdeksän liigaottelua, mutta jäi debyyttikaudellaan maaleitta. Widzew Łódź oli kaudella 2010–2011 Ekstraklasassa yhdeksäs.
Hønefoss
Riku Riski siirtyi tammikuussa 2012 kolmen vuoden sopimuksella Norjan Tippeligaenissa pelanneeseen Hønefossiin. Riskin veli Roope Riski siirtyi myös lainasopimuksella norjalaisseuraan. Riski debytoi Tippeligaenissa 24. maaliskuuta 2012 ottelussa Hønefoss–Lillestrøm. Ensimmäiset liigamaalinsa Riski teki 16. huhtikuuta 2012 ottelussa Stabæk–Hønefoss. Riski pelasi kaudella 2012 yhteensä 26, ottelua joista 25 avauskokoonpanossa. Riski oli kaudella 2012 Hønefossin paras maalintekijä 10 maalilla. Hønefoss oli kaudella 2012 Norjan liigassa kolmastoista.
Riski jatkoi Hønefossin avainpelaajana myös kaudella 2013. Joukkuetta veikkailtiin ennakkoon putoamistaisteluun, mutta alkukausi sujui ennakko-odotuksia paremmin, ja joukkue pysytteli sarjassa alemmassa keskikastissa. Riski pelasi yhteensä 29 liigaottelua, joista kaikki avauskokoonpanossa. Hän oli edelliskauden tapaan joukkueen paras maalintekijä 10 maalilla. Hønefossin syyskausi sujui kuitenkin alkukautta heikommin. Joukkue jäi sarjassa lopulta viimeiseksi ja putosi Norjan kakkosliigaan.
Rosenborg
Riku Riski siirtyi joulukuussa 2013 neljän vuoden sopimuksella Tippeligaenissa pelanneeseen Rosenborgiin. Riski debytoi Rosenborgissa 29. maaliskuuta 2014 ottelussa Rosenborg–Viking. Ensimmäisen maalinsa Rosenborgin riveissä Riski teki seuraavassa ottelussa Aalesundia vastaan. Riski vakiinnutti paikkansa joukkueen runkopelaajana, ja hän pelasi yhteensä 29 liigaottelua, joista 25 avauskokoonpanossa. Maaleja Riski teki kahdeksan. Riski pelasi myös kuudessa Eurooppa-liigan karsintaottelussa. Kovin tavoittein kauteen lähtenyt Rosenborg jäi sarjassa toiseksi, kun Molde voitti mestaruuden 11 pisteen erolla. Rosenborg pääsi kuitenkin Eurooppa-liigan karsintoihin.
Menestyksekkään edelliskauden jälkeen Riski jatkoi kaudella 2015 Rosenborgin runkopelaajana, mutta hän joutui taistelemaan avauskokoonpanon paikasta entistä kovemmin. Elokuuhun mennessä Riski pelasi yhteensä 16 ottelua, joista kahdeksan avauskokoonpanossa. Lisäksi hän pelasi viidessä Eurooppa-liigan karsintaottelussa. Riski teki alkukauden aikana vain yhden maalin, ja Rosenborg lainasi hänet loppukaudeksi Ruotsin Allsvenskania johtaneeseen IFK Göteborgiin. Riski pelasi syksyllä 2015 yhteensä 11 ottelua Allsvenskanissa. IFK Göteborg oli kaudella 2015 Allsvenskanissa toinen.
Riski pelasi tammi-helmikuussa 2016 kolme ottelua lainalla Mixu Paatelaisen valmentamassa Skotlannin liigan Dundee Unitedissa. Riski palasi kuitenkin Rosenborgiin maaliskuussa, kun Tippeligaenin kausi alkoi. Riski peliaika Rosenborgissa jäi kuitenkin kaudella 2016 hyvin vähäiseksi. Hän pelasi heinäkuuhun mennessä vain kolmessa liigaottelussa vaihtopelaajana.
Odd
Riku Riski siirtyi heinäkuussa 2016 kahden ja puolen vuoden sopimuksella Tippeligaenissa pelanneen Odds BK:n riveihin. Riski debytoi Oddsissa 24. heinäkuuta 2016 ottelussa Odd–Viking. Hän pelasi syyskaudella Oddin riveissä yhteensä 14 liigaottelua, joista 12 avauskokoonpanossa. Odd oli Tippeligaenissa kaudella 2016 kolmas ja se pääsi Eurooppa-liigan karsintoihin.
Norjan Tippeligaen vaihtoi kaudelle 2017 nimeksi Eliteserien. Riski jatkoi Oddin runkopelaajana, ja hän pelasi yhteensä 23 liigaottelua, joista 20 avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maalinsa Oddin riveissä Riski teki 17. huhtikuuta 2017 ottelussa Odd–Tromsø. Liigaotteluiden lisäksi Riski pelasi viisi Eurooppa-liigan karsintojen ottelua. Odd oli kaudella 2017 Eliteserienissä kuudes.
HJK
Riku Riski siirtyi helmikuussa 2018 kahden vuoden sopimuksella Veikkausliigassa pelaavan HJK:n riveihin. Seurat eivät julkistaneet siirtosummaa, mutta lehtitietojen mukaan HJK maksoi Riskistä Oddille siirtokorvauksen. Riski debytoi HJK:n riveissä 8. huhtikuuta 2018 ottelussa HJK–Ilves. Hän pelasi yhteensä 41 liigaottelua, joista 16 avauskokoonpanossa. Maaleja Riski teki 13. Lisäksi hän pelasi kahdeksan Mestarien liigan ja Eurooppa-liigan karsintojen ottelua. HJK voitti kaudella 2018 Suomen mestaruuden, ja se pääsi Mestarien liigan karsintoihin.
Maajoukkue
Riku Riski debytoi ikäluokkansa (1989) maajoukkueessa 15-vuotiaana 24. elokuuta 2004 Nyköpingissä pelatussa ottelussa Ruotsi–Suomi. Riski pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 47 ottelua ja vuotta vanhempien (1988) maajoukkueessa yhden ottelun. Poikien maaotteluissa hän teki yhteensä kolme maalia.
Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Riski debytoi 19-vuotiaana 11. helmikuuta 2009 Espoossa pelatussa ottelussa Suomi–Viro. Riski kuului Suomen vakiomiehistöön vuoden 2011 alle 21-vuotiaiden EM-kisojen karsintaotteluissa. Riski pelasi kymmenen nuorten maaottelua, ja hän teki niissä kaksi maalia.
A-maajoukkueessa Riski debytoi 21-vuotiaana, kun Markku Kanerva vaihtoi hänet kentälle 9. helmikuuta 2011 Gentissä pelatussa ottelussa Belgia–Suomi. Ensimmäisen arvokisojen karsintaottelun Riski pelasi 3. kesäkuuta 2011, kun Mixu Paatelainen vaihtoi hänet kentälle Serravallessa pelatussa vuoden 2012 EM-kisojen karsintojen ottelussa San Marino–Suomi. Ensimmäisen A-maaottelumaalinsa Riski teki 22. tammikuuta 2012 Port of Spainissa pelatussa maaottelussa Trinidad & Tobago–Suomi, kun hän viimeisteli Suomen ensimmäisen maalin 3–2-voittoon päättyneessä ottelussa. Riski on kuulunut Suomen maajoukkueeseen MM-karsinnoissa 2012–13 ja EM-karsinnoissa 2014–15. Hän on pelannut yhteensä 26 A-maaottelua.
Riski kieltäytyi pelaamasta Qatarissa harjoitusmaaottelua Ruotsia vastaan tammikuussa 2019, syynä Qatarin ihmisoikeusrikkomukset.
Saavutukset
TPS
Rosenborg
HJK
Kausi kaudelta
''Tilanne 27. lokakuuta 2018.''
A-maajoukkuemaalit
''Tilanne 7. syyskuuta 2014.''
Muuta
Riskin veli Roope Riski on myös jalkapalloilija.
Barbara O’Neil
Barbara O’Neil (17. heinäkuuta 1910 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat – 3. syyskuuta 1980 Cos Cob, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa ja elokuvissa. Hän teki vuonna 1930 Broadway-debyyttinsä ja vuonna 1937 Hollywood-debyyttinsä. O’Neil tunnetuin rooli on Tuulen viemää -elokuvan Ellen O’Hara. Elokuvasta Kaikki tämä ja taivas myös hän oli parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkaana.
Ura
O’Neil opiskeli Sarah Lawrence Collegessa ja aloitti uransa näyttelijänä yliopiston näyttelijöissä. Broadway-debyttinsä hän teki vuonna 1930 näytelmässä Saint’s Parade. Sen jälkeen O’Neil esiintyi monissa pienissä rooleissa vuosina 1932–1936. Orson Welles löysi hänet näytelmästä Ten Millions Ghosts.
O’Neilin tunnetuin rooli oli elokuvassa Tuulen viemää (1939), jossa hän näytteli Scarlett O’Haran äitiä Ellen O’Haraa. Seuraavana vuonna O’Neilin rooli maanisena kreivitär de Praslinina elokuvassa Kaikki tämä ja taivas myös toi hänelle parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Yksityiselämä
O’Neil tapasi miehensä Joshua Loganin näytellessään uransa alussa University Playersissa. He menivät naimisiin, mutta he erosivat myöhemmin.
O’Neil vietti viimeiset vuotensa kotonaan Carmelissa ja suvun tilalla Cos Cobissa. Siellä hän kuoli vuonna 1980 sydänkohtaukseen.
Heksakosaani
pienoiskuva|Heksakosaanin rakenne Heksakosaani eli n-heksakosaani (C26H54) on 26-hiilinen suoraketjuinen  alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, värittömän  kiteistä ainetta. Heksakosaanin rakennekaava on CH3(CH2)24CH3, moolimassa 366,718 g/mol, sulamispiste 56,09 °C, kiehumispiste 415 °C, tiheys 0,8032 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3),  taitekerroin 1,4497 ja CAS-numero 630-01-3. Heksakosaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee hyvin bentseeniin, kloroformiin ja ligroiiniin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Auran Kultaseppä
Auran Kultaseppä Oy oli Turussa vuodesta 1913 aina 1990-luvulle toiminut jalometallialan teollisuus- ja kauppayritys. Sen perustivat 11 kultaseppää, hopeaseppää ja kaivertajaa osuuskunnaksi nimeltä Osuusliike Kultaseppä. Vuonna 1937 osuuskunta muutettiin osakeyhtiöksi nimeltä Auran Kultaseppä. Vuonna 1989 yrityksen osti Kultakeskus, joka siirsi tuotannon Hämeenlinnaan.
Auran Kultaseppä Oy työllisti vuoden 1963 paikkeilla 225 henkeä. Ensimmäinen toimipaikka oli osoitteessa Eerikinkatu 2, kunnes 1920-luvun lopulla rakennettiin kolmikerroksinen pitkä tehdasrakennus osoitteeseen Kurjenkaivonkenttä 3. Tehdasta laajennettiin 1939 ja 1949. Se on nyttemmin purettu asuinkerrostalojen tieltä.
Historiaa
Yrityksen 11 perustajaa olivat hopeaseppä Heikki Hurskainen, hopeaseppä Lauri Laakso, kultaseppä F. Laaksonen, kaivertaja Lauri Nordlund, hopeaseppä Frans Nieminen, kultaseppä V. F. Saarinen, kaivertaja T. Tammi, kultaseppä A. Toivonen, hopeaseppä H. Tolvanen, kultaseppä Yrjö Tähtinen ja kultaseppä Teemu Toukola, joka toimi osuuskunnan ensimmäisenä johtajana vuoteen 1945 saakka. Auran Kultasepän pitkäaikaisia toimitusjohtajia olivat hänen jälkeensä Aarno Aho ja Ralf Salonius, jotka saivat kumpikin kauppaneuvoksen arvonimen.
Jalometallituotteiden valmistuksesta yritys eteni myös niiden myyntiin, kun 1930-luvulla yritys osti kultaseppä Savolaisen liikkeet Oulusta ja Kemistä, joista jälkimmäinen siirrettiin Poriin. Vuonna 1953 perustettiin Helsinkiin myyntikonttori Auran Kotka Oy ja vuonna 1955 Jyväskylään Päijänteen Kultaseppä Oy. Vuonna 1931 perustettiin myyntikonttori Pohjolan Kultaseppä Oy, josta pian tuli Turun Kultaseppä Oy. Se toimii edelleen Oulussa.
Vuonna 1989 Hopeakeskus Oy (nyk. Kultakeskus Oy) osti Auran Kultaseppä Oy:n ja fuusioi sen pian itseensä.
Helmenkalastajat
upright|pienoiskuva|Georges Bizetin oopperan Helmenkalastajien Milanon ensi-ilta 20. maaliskuuta 1886 (Leiden ja Nadirin duetto). Helmenkalastajat on Georges Bizet’n kolminäytöksinen ooppera, jonka libretto on Michel Carrén ja Eugène Cormonin käsialaa. Sen tapahtumat sijoittuvat Ceylonille. Ooppera kertoo helmenkalastajista.
Helmenkalastajat esitettiin ensimmäistä kertaa 30. syyskuuta 1863 Pariisin Théâtre-Lyriquessa Louis Michel Adolphe Deloffren johdolla.
Roolit
Kuorossa on helmenkalastajia ja heidän vaimojaan.
Island Records
Island Records on vuonna 1959 Chris Blackwellin Jamaikalla perustama levy-yhtiö. Yhtiö oli 1960-luvulla ensimmäisiä yhtiöitä jotka levyttivät Jamaikan reggae-musiikkia.
Yhtiön alku
Blackwell oli syntynyt Lontoossa mutta hän vietti lapsuutensa Jamaikalla ja palasi Lontooseen kouluun teini-iässä. Hän joutui siellä vaikeuksiin tuolloin ja palasi Jamaikalle jossa hänen perheensä oli ja vuokrasi siellä skoottereita sekä opetti vesihiihtoa ennen yrityksensä perustamista. Hän perusti yrityksensä koska se oli paras tapa yhdistää yrittäminen ja musiikin harrastus.
Tuolloin ei Jamaikalla juurikaan ollut omaa äänilevytuotantoa joten hänellä oli käytännöllisesti monopoli siellä. Blackwell toi reggaeen esiin joka oli maailmalle silloin kokonaan uusi genre. Hän toi esiin Bob Marleyn kaltaiset supertähdet. Kun Jamaika itsenäistyi vuonna 1962, Blackwell siirsi yhtiönsä Yhdistyneen kuningaskuntaan. Vuonna 1963 Blackwell tuotti maailmanmenestyshitin ”My Boy Lollipop”, jonka lauloi Millie ska-versiona.
Blackwell myi Island Recordsin vuonna 1989 Philipsin omistamalle Polygramille, joka on sittemmin monimutkaisten kauppojan kautta siirtynyt Universal Music Groupin omistukseen. Island Recordsilta on julkaistu musiikkia useista eri tyylisuunnista.
Vuonna 2002 Island Records sai poimittua kaartiinsa 32-vuotiaan Mariah Careyn, kun hänen tähdittämänsä elokuva Glitter oli flopannut ja sen samanniminen soundtrack oli Careyn siihenastisista albumeista huonoiten menestynyt, minkä vuoksi Virgin/EMI purki Careyn levytyssopimuksen.
Pehr Gullstén
Pehr Gullstén eli Pekka Kukkonen (25. maaliskuuta 1770 Ahmas, Utajärvi – 1. syyskuuta 1825 Rovaniemi) oli suomalainen runonlaulaja ja lukkari.
Kukkolan lukkarisukuun kuuluneen Pekka Kukkosen vanhemmat olivat Jaakko Holappa, myöhemmin Kukkonen ja Reeta Räisänen. Kukkonen oppi jo lapsuudessaan runoja ja loitsuja äidiltään sekä muilta Ahmaksen kylän runonlaulajilta. Äidin kuoltua 1786 Kukkonen muutti kahden veljensä ja isänsä kanssa Ouluun. Oulussa hän muutti sukunimekseen Gullstén, opiskeli lukkariksi ja hän toimi Rovaniemen lukkarina 1800–1825. Gullstén harjoitti lukkarin toimen ohella myös välskärin, rokottajan ja lukkarikoulun opettajan tointa.
Gullstén kiersi piirilääkäri Zacharias Topelius vanhemman kanssa rokotusmatkoilla Kemin seudulla vuonna 1804. Hän sai Topeliukselta opetusta välskärin taidoissa ja kansanrunojen keräilyä harrastanut Topelius puolestaan merkitsi muistiin Gullsténin laulaman runon Ilman Immen kosinnasta. Gullstén sai mainetta runojen osaajana ja vuonna 1819 Turun akatemiassa suomen kieltä tutkinut Reinhold von Becker (1788–1858) matkusti Rovaniemelle ja keräsi Gullsténilta talteen Väinämöis-aiheisia runoja sekä loitsuja. Tämä kokoelma julkaistiin Turun Wiikko-Sanomissa ja Gullsténilta kerättyjä runoja oli mukana myös Kalevalassa.
Pehr Gullsténin poika Jaakko Gullstén (1813–1868) ja pojanpoika Pekka Gullstén (1839–1916) jatkoivat samassa ammatissa lukkareina. Paasilinnan veljekset Erno, Reino, Arto ja Mauri Paasilinna kuuluvat myös Gullsténin jälkeläisiin sillä heidän isänsä konstaapeli Väinö Gullsténin (1902–1950, vuodesta 1934 Paasilinna) isä Juho Gullstèn oli Pehr Gullsténin pojanpojanpoika.
Vuonna 1970 paljastettiin Rovaniemen Lappia-talossa Pehr Gullsténin muistolaatta.
Puolan juutalaisten historian museo
thumb|Puolan juutalaisten historiallinen museo thumb|Puolan presidentti [[Lech Kaczyński muuraamassa museon peruskiveä vuonna 2007.]] Puolan juutalaisten historian museo eli Polin on Varsovassa sijaitseva museo, joka on omistettu puolanjuutalaisten historialle. Museorakennus on toisen maailmansodan aikaisen juutalaisgheton alueella olevassa puistossa, missä on myös juutalaisgheton muistomerkki. Näyttelytilojen pinta-ala on 4 500 neliömetriä, ja se sisältää yhdeksän gallerian näyttelykokonaisuuden.
Museon rakennustyöt alkoivat vuonna 2007, ja epäviralliset avajaiset järjestettiin huhtikuussa 2013 Varsovan kansannousun vuosipäivänä. Viralliset avajaiset pidettiin vuonna 2014, kun museon perusnäyttelyt valmistuivat. Hankkeen kustannusarvio oli 50 miljoonaa euroa.
thumb|Sisätila|alt= Hankkeesta käytiin kansainvälinen arkkitehtikilpailu, ja sen voitti suomalainen arkkitehti Rainer Mahlamäki. Työn nimi oli Kaislameri, joka viittaa Vanhan testamentin kertomukseen Punaisenmeren jakautumisesta. Tämä tapahtuma on kuvattuna sisääntuloaulassa.
Museorakennus voitti marraskuussa 2014 myönnetyn ensimmäisen arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon. Vuonna 2015 rakennus pääsi Mies van der Rohe -kilpailussa niiden 40 joukkoon, jotka kilpailivat finaaliin pääsystä. Finalistit ilmoitettiin helmikuun lopussa 2015 ja voittaja 8. toukokuuta 2015. Se ei kuitenkaan selviytynyt finaaliin.
Euroopan museofoorumi valitsi museon vuoden museoksi vuonna 2016.
José Pinheiro de Azevedo
José Baptista Pinheiro de Azevedo (5. kesäkuuta 1917 Luanda, Portugalin Länsi-Afrikka (nyk. Angola) – 10. elokuuta 1983 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen amiraali ja poliitikko, joka osallistui vuoden 1974 neilikkavallankumoukseen ja toimi Portugalin pääministerinä vuosina 1975–1976.
Pinheiro de Azevedo meni laivastoakatemiaan 17-vuotiaana ja palveli Portugalin laivastossa. Hän vastasi Angolan rannikkopuolustuksesta vuosina 1963–1965. Vuonna 1972 hänestä tuli Portugalin merijalkaväen komentaja. Vuoden 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen Pinheiro de Azevedo ylennettiin amiraaliksi ja hänet kutsuttiin kansallisen pelastuksen junttaan. Hän oli jäsenenä myös juntan korvaajaksi perustetussa vallankumousneuvostossa. Hänet nimitettiin pääministeriksi syyskuussa 1975 liian vasemmistolaisena pidetyn kenraali Vasco Gonçalvesin tilalle. Pinheiro de Azevedo oli lähellä maltillista vasemmistoa ja sosialisteja, mutta radikaali vasemmisto ja kommunistit yrittivät painostaa hänet eroamaan. Marraskuussa 1975 mielenosoittajat piirittivät hänen virka-asuntoaan kahden viikon ajan. Hän erosi lopulta uusien vaalien jälkeen kesäkuussa 1976.
Pinheiro de Azevedo oli ehdolla vuoden 1976 presidentinvaaleissa, mutta sai sairauskohtauksen kampanjansa aikana. Hän sai noin 14 % äänistä eikä tullut valituksi. Hän kuoli sydänkohtaukseen 66-vuotiaana.
Gyula Károlyi
Gyula Károlyi de Nagykároly (7. toukokuuta 1871 Baktalórántháza – 23. huhtikuuta 1947 Budapest) oli unkarilainen kreivi ja poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä 1931–1932.
Elämäkerta
Gyula Károlyi kuului vanhaan aatelissukuun. Hän oli Unkarin pääministerinä toimineen Mihály Károlyin serkku. Károlyi opiskeli lakimieheksi ja hänet valittiin 1905 Unkarin parlamentin ylähuoneen jäseneksi. Hän toimi Aradin piirikunnan maaherrana (ispán) 1906–1910 ja vetäytyi sen jälkeen politiikasta. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli armeijassa. Kun Unkariin maailmansodan jälkeen keväällä 1919 syntyi Béla Kunin johtama Unkarin neuvostotasavalta, Károlyi perusti toukokuussa kilpailevan vastavallankumouksen hallituksen kotikaupungissaan Aradissa. Kun kyseinen kaupunki joutui romanialaisten joukkojen miehittämäksi, Károlyin hallitus siirtyi Szegediin, jossa se toimi heinäkuuhun saakka. Neuvostotasavallan kukistamisen jälkeen Károlyi vetäytyi jälleen pitkäksi aikaa politiikasta. Vuonna 1927 hän kuitenkin palasi ylähuoneeseen ja toimi 1930–1931 István Bethlenin hallituksen ulkoministerinä.
Bethlenin erottua Károlyi toimi pääministerinä elokuusta 1931 lokakuuhun 1932. Hän pyrki jatkamaan edeltäjänsä maltillista konservatiivista politiikkaa, mutta suuri lama teki sen vaikeaksi. Pelätessään poliittisia levottomuuksia Károlyi joutui turvautumaan poikkeustoimenpiteisiin, mikä vähensi hänen suosiotaan. Károlyi joutui lopulta jättämään paikkansa, ja hänen seuraajakseen tuli jyrkän oikeistolainen Gyula Gömbös. Myöhemmin hän toimi vielä Miklós Horthyn hallinnon neuvonantajana.
Vammalan vaneritehdas
Vammalan vaneritehdas on Sastamalassa sijaitseva koivuvaneritehdas. Tehtaan vuosituotanto vaneritehtaana oli 15 000 kuutiota koivuvaneria vuodessa. Vaneri käytettiin pääasiassa kuljetusvälineteollisuudessa ja rakentamisessa muottivanerina. Vuonna 2019 tehdas muutettiin vaneritehtaasta märkäviilutehtaaksi. Tehtaalla on enimmillään ollut yli 300 työntekijää, nykyinen työntekijämäärä on noin kymmenesosa tästä.
Vammalan vaneritehtaan perusti vuonna 1951 lahtelainen Fennia Faneri Oy. Fennia Faneri Oy:ltä tehdas siirtyi vuonna 1963 tamperelaiselle J.W.Enqvist Oy:lle. J.W. Enqvist Oy:n omistus siityi puolestaan vuonna 1965 Serlachius Oy:lle. Serlachius Oy luopui vaneriteollisuudesta vuonna 1983, ja myi Vammalan tehtaan Grahn-konserniin kuuluvalle Jouko Mäkinen Oy:lle. Grahnin kausi päättyi konkurssiin vuonna 1986, ja tämän jälkeen tehtaan omistajaksi tuli Visuvesi Oy. Visuvesi Oy:n kautta kesti 25 vuotta, kunnes Vammalan vaneritehtaan omistajayhtiö Vammalan Vaneri Oy haettiin konkurssiin maaliskuussa 2011. Tässä yhteydessä suljettiin Vammalan ja Visuveden vaneritehtaat sekä Visuveden ja Lapuan sahat.
Konkurssin hetkellä Vammalan tehtaalla oli noin 150 työntekijää. Syksyllä 2011 Vammalan vaneritehtaan osti konkurssipesältä suomalaisten yksityishenkilöiden perustama Fineva Ply. Noin vuoden kuluttua tästä syksyllä 2012 tehdas siirtyi venäläisomisteiselle Kwellick Oy:lle. Kwellick Oy:n toiminta päättyi vuonna 2013. Näiden omistajien aikana toiminta oli aiempaa pienimuotoisempaa.
Kesäkuussa 2014 Vammalan tehtaan osti latvialaiseen Latvijas Finieris Groupiin kuuluva Riga Wood Finland Oy. Latvijas Finieris on maailman suurimpia koivuvanerin valmistajia ja sillä on valmistusta Suomen lisäksi Latviassa, Virossa ja Liettuassa. Yhtiön palveluksessa on noin 2000 henkilöä. Vanerin tuotanto aloitettiin Vammalassa uudelleen elokuussa 2014 ja tehtaan nimeksi muuttui Riga Wood Finland Oy Sastamalan tehdas.
Vanerin tuotanto lopetettiin kannattamattomana kesällä 2019, ja tämän jälkeen tehdas on keskittynyt märän koivuviilun toimitukseen konsernin latvialaisille tehtaille. Uuden omistajan aikana viilun valmistuksen konekanta on modernisoitu, ja tällä hetkellä tehdas on Suomen tehokkaimpia viilunvalmistusyksiköitä.
Vanity (laulaja)
Vanity seurusteli 1980-luvulla muun muassa Princen ja Nikki Sixxin kanssa.
1990-luvun loppupuolella Vanity taisteli kokaiiniriippuvuutta vastaan ja sairastui hyvin vakavasti. Hän oli sairautensa vuoksi vähällä kuolla. Selviydyttyään hän jätti uransa Hollywoodissa ja omisti sittemmin elämänsä kristinuskon julistustyölle. Hän kuoli munuaisvaurioon 57-vuotiaana 15. helmikuuta 2016 sairaalassa Kalifornian Fremontissa.
Punakärpässieni
Punakärpässieni (Amanita muscaria, aikaisemmin "punainen kärpässieni"), usein lyhyesti kärpässieni, on myrkyllinen sieni. Se on myös Suomen yleisin myrkkysieni. Omintakeisen punavalkoisen värityksensä ansiosta se on helppo tunnistaa. Punakärpässieni on koivun ja männyn juurisieni.
Kärpässieni-nimi juontaa juurensa historiallisiin aikoihin, jolloin teollisesti valmistettuja hyönteismyrkkyjä ei ollut vielä keksitty. Kärpässienestä tehtiin hyönteismyrkkyä paloittelemalla se ja liottamalla sitä maidossa. Maito houkutteli paikalle kärpäsiä, jotka kuolivat maitoa juotuaan.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|Vasta noussut yksilö. pienoiskuva|vasen|Melko nuori yksilö. pienoiskuva|vasen|Nuoren punakärpässienen halkileikkaus, jossa näkyy suojuksen ja helttojen rakenne. Punakärpässienen lakki on väriltään punainen ja siinä on valkoisia täpliä. Lakin väri voi vaihdella oranssin suuntaan. Täplät ovat jäänteitä suojuksesta, ja ne voivat irrota esimerkiksi sateen vaikutuksesta.
Nuori punakärpässieni on pieni, maamunan näköinen pallo, jonka päällä on valkoinen tai kellertävä suojus. Pinnan rikkomalla paljastuu kuitenkin punainen väri. Sienen kasvaessa suojus murtuu ja punainen lakki tulee esiin. Suojuksen jäänteet jäävät jalkaan kiinni: kärpässienessä näkyy siksi jalassa rengasmainen, riippuva sukka. Helttoja suojannut osa suojakerroksesta on siis kärpässienen jalassa renkaana ja lakin pintaa suojannut pilkkuina.
Punakärpässieni voi kasvaa jopa parinkymmenen sentin korkuiseksi. Sen kasvaessa lakki laajenee jopa lähes parikymmentäsenttiseksi ja muuttuu laakeaksi. Vanha kärpässieni vaalenee ja kellastuu. Punaisen kärpässienen heltasto ja jalka ovat valkoiset. Jalan tyvi paksuuntuu ja voi olla pitkäkin.
Kärpässienen malto on valkoista, mutta voi kellertää pintakelmun alla. Punakärpässieni tuoksuu heikosti. Se muistuttaa pantterikärpässientä ja ruskokärpässientä. Ne sisältävät monia samoja myrkkyjä kuin punakärpässieni; pantterikärpässienessä niitä tosin on huomattavasti suurempina pitoisuuksina. Nuoren sienen voi pallomaisen muotonsa vuoksi sekoittaa esimerkiksi tuhkeloihin.
Sienen punertavan värin antavista pigmenteistä pääaine on muskarufiini (CAS 602-39-1). Muita pigmenttejä ovat kellertävä muskaflaviini ja vähemmässä määrin purppura muskapurpuriini sekä ruskean-punertava muskarubiini.
Levinneisyys
Punakärpässieni esiintyy kautta pohjoisen pallonpuoliskon Britteinsaarilta Itä-Siperiaan ja Pohjois-Amerikkaan mänty-, kuusi-, koivu- ja pihtametsissä. Se on levinnyt myös eteläiselle pallonpuoliskolle, missä se tavallisesti kasvaa istutetuissa mäntymetsissä. Punakärpässieni voi muodostaa sienijuuren lukuisten eri puulajien kanssa. Uusilla alueilla se voi muodostaa symbioosin paikallisten lajien kanssa, esimerkiksi eukalyptusten kanssa Australiassa. Kärpässientä on kuitenkin lähes mahdoton viljellä. Suomessa punakärpässieni on yleinen koko maassa niin metsissä kuin pihoissa ja puistoissakin. Kärpässieniä löytää Suomessa keskikesästä eteenpäin.
Myrkyllisyys
thumb|243px|Punakärpässieni alapuolelta. Kuvassa näkyy jalan tyvessä oleva tuppi.|alt= thumb|243px|Kokonaan auennut yksilö.|alt= Punakärpässieni on myrkyllinen. Se sisältää useita myrkyllisiä ja huumaavia aineita, joista tärkeimmät ovat iboteenihappo ja erityisesti sen hajoamistuote muskimoli. Muita myrkkyaineita ovat muun muassa muskariini ja muskatsoni. Sienessä on epäilty olevan pieniä määriä atropiinia ja bufoteniinia, mutta väitteen paikkansapitävyyttä ei ole pystytty osoittamaan. Punakärpässienen syöminen vaikuttaa keskushermostoon ja psyykeen aiheuttaen myrkytysoireita ja harhoja. Keskeisin aine on muskimoli, joka toimii keskushermostossa GABAA-reseptoreiden selektiivisenä agonistina. Punakärpässienen myrkyt ovat vesiliukoisia, joten sienen voi periaatteessa ryöpätä. Näin on toimittu aikoinaan Venäjällä, jossa perusteellisesti ryöpättyjä punakärpässieniä on käytetty ruokasieninä.
Iboteenihapon dekarboksylaatio tuote muskimoli aiheuttaa mm. huimausta, pyörrytystä, hallusinaatioita ja sekavuutta. Oireet alkavat ½–2 tuntia syömisestä ja kestävät yleensä 8 tuntia. Muskariini ei aiheuta punakärpässienen syömisestä johtuvia vaikutuksia pienen pitoisuutensa vuoksi. Muskariini kuitenkin aiheuttaa 15–30 min kuluttua syömisestään syljenerityksen lisääntymistä, hikoilemista ja kyynelehtimistä. Suurissa määrin voi esiintyä vatsakipua, voimakasta pahoinvointia, ripulia, näön sumeutta ja hengityksen vaikeutumista. Oireet kestävät tavallisesti 2 tuntia.
Punakärpässienen myrkkyjä ja huumaavia aineita voi poistaa ryöppäämällä, jolloin sienestä tulee ei-huumaava ruokasieni.
Vahingollisia muskimolia sisältävien sienten aiheuttamia myrkytyksiä on kuvailtu ja jotkin harvat tapaukset ovat johtaneet kuolemaan. Nykyään ennuste hoidetuissa myrkytystapauksissa on hyvä. Muskimolimyrkytystä hoidetaan varhaisessa vaiheessa oksennuttamalla esim. ipecacin avulla jos muskimolia sisältävää ainetta on syöty enintään viimeisen 30 min sisällä ja henkilö on tajuissaan. Muuten voidaan käyttää suun kautta annettua aktiivihiiltä. Sienen muskariinin aiheuttamia kolinergisiä oireita voi hoitaa atropiinilla. Punakärpässienen myrkyt ovat täysin erilaisia kuin esimerkiksi valkokärpässienen, jonka aiheuttama myrkytys on tappava.
Suomessa Myrkytystietokeskuksen tiedossa on muutamia tajunnan heikkenemiseen ja tajuttomuuteen johtaneita myrkytyksiä. Punakärpässieni on yleensä ollut toiseksi yleisin sieni, jota Myrkytystietokeskukseen tulleet sienikyselyt koskevat. Vuonna 2006 punakärpässientä koskevia myrkytyskyselyjä tuli 77.
Punakärpässieni kansanperinteessä
Punakärpässientä on käytetty kansanlääketieteessä niveltulehdusten hoitoon esimerkiksi Venäjällä.
Lukuisat lähteet kertovat myös punakärpässienen šamanistisesta ja huumaavasta käytöstä. Ainakin Koillis-Siperian korjakit ja tšuktšit ovat käyttäneet sientä päihteenä. Saamelaisten on kerrottu juoneen sieniä syöneiden porojen virtsaa: sienen huumaavia aineita erittyy virtsaan runsaasti, mutta myrkyllisten aineiden pitoisuus on enää vähäinen. Inarin porosaamelaisten perimätiedon mukaan lapinnoidat ja rumpuakat käyttivät kärpässientä. Intian muinaisissa pyhissä Rigveda-kirjoituksissa mainitun Soma-rituaalijuoman ollaan epäilty olleen valmistettu punakärpässienestä. Kärpässientä on myös käytetty kärpäs- ja ludemyrkkynä liuottamalla sitä maitoon.
Viikinkien on väitetty syöneen kärpässieniä saavuttaakseen taisteluissa niin sanotun berserkkitilan. Väite on kuitenkin kyseenalaistettu osin siitäkin syystä, että punakärpässienen vaikutukset ovat keskushermostoa lamaavia.
Leonard Bernstein
pienoiskuva|Berstein Jack Mitchellin kuvaamana vuonna 1977. pienoiskuva|Bernstein vuonna 1944. Leonard Bernstein (alkujaan Louis Bernstein, 25. elokuuta 1918 Lawrence, Massachusetts – 14. lokakuuta 1990 New York) oli yhdysvaltalainen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti. Hän on 1900-luvun maineikkaimpia yhdysvaltalaisia kapellimestareita ja säveltäjiä. Kapellimestarina Bernstein toimi pitkäaikaisena New Yorkin filharmonikoitten ylikapellimestarina. Bernsteinin tunnetuin teos on musikaali West Side Story (1957). Lisäksi hän sävelsi muun muassa paljon muuta näyttämömusiikkia ja kolme sinfoniaa.
Nuoruus
Leonard Bernsteinin vanhemmat olivat ukrainanjuutalaisia ensimmäisen polven maahanmuuttajia. Leonard ryhtyi opiskelemaan pianonsoittoa 10-vuotiaana, mutta hänen vanhempansa halusivat hänelle tavallisen koulutuksen ja lähettivät hänet Bostoniin. Harvardin yliopistossa hän otti pääaineekseen musiikin. Hän aikoi tulla konserttipianistiksi mutta päätti sitten ryhtyä opiskelemaan orkestrointia Curtis Institute of Musicissa Philadelphiassa.
Tärkeitä Bernsteinin kehitykselle olivat kesät Tanglewoodissa, jossa hän opiskeli kapellimestari Serge Koussevitzkyn johdolla. Vuonna 1942 Koussevitzky kutsui hänet assistentikseen. Bernsteinin emotionaalisesti ladattuihin esityksiin kiinnitti huomiota muiden muassa Arthur Rodzinski, joka kutsui hänet New Yorkin filharmonikkojen apulaiskapellimestariksi.
Kapellimestarin ura
Bernstein sai tilaisuutensa 25-vuotiaana, kun hänen piti päivän varoitusajalla paikata estynyttä vierailevaa kapellimestaria. Hän hurmasi energisellä esityksellään kaikki ja sai kuvansa The New York Timesin etusivulle. Parin vuoden kuluttua hänet oli nimitetty New York Cityn sinfoniaorkesterin kapellimestariksi.
Bernstein opetti itse Tanglewoodissa vuodesta 1951 lähtien. Samana vuonna hän meni naimisiin chileläisen näyttelijän ja pianistin Felicia Montealegren kanssa. Vuonna 1956 Bernstein nimitettiin New Yorkin filharmonikkojen kapellimestariksi ja Dmitri Mitropouloksen jälkeen orkesterin ylikapellimestariksi vuonna 1958, jossa tehtävässä hän jatkoi vuoteen 1969. Sinä aikana hän johti New Yorkin filharmonikkoja useammassa konsertissa kuin kukaan hänen edeltäjistään. Myöhemmin hänet nimitettiin orkesterin elinikäiseksi kunniakapellimestariksi.
Bernstein vieraili Euroopassa kapellimestarina jo heti toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1953 hänestä tuli ensimmäinen yhdysvaltalainen kapellimestari, joka johti Milanon La Scalassa.
Säveltäjä
Bernsteinin on sanottu säveltäjänä edustaneen sukupolvensa ääntä. Hän edusti urbaania amerikkalaisuutta 1940-luvun sodanjälkeisistä tunnelmista 1970-luvun sodanvastaisuuteen, Berliinin muurin ja neuvostokommunismin romahtamiseen.
Kerttu Juva
Kerttu Juva (o.s. Laurén; 3. maaliskuuta 1924 Tampere – 28. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija sekä suomentaja. Juva valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta 1947. Hän työskenteli muun muassa toimittajana Merikarhut-Sjöbjörnen lehdessä. Kerttu Juva on saanut palkinnon vuoden 1958 parhaasta tyttökirjasta. Kirjan nimi oli Vuorilinnan Lotta.
Kerttu Juvan vanhemmat olivat kauppaneuvos August Laurén ja talousopettaja Eeva Lydia Laurén. Juvan puoliso oli toimitusjohtaja Klaus Wilhelm Juva ja heillä oli neljä lasta.
Juha Väätäinen
Toivo Juha Väätäinen (s. 12. heinäkuuta 1941 Oulu) on suomalainen entinen kestävyysjuoksija ja valmentaja, joka toimi perussuomalaisten kansanedustajana vuosina 2011–2015. Hän sai vuonna 2013 liikuntaneuvoksen arvonimen. Urheilijana hänen suurimmat saavutuksensa olivat 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksun Euroopan-mestaruudet Helsingissä 1971, jolloin oli kulunut 25 vuotta edellisestä suomalaisen kestävyysjuoksijan arvokisavoitosta ratamatkoilla.
Urheilu
Väätäinen kilpaili uransa alkupuolella lyhyemmillä juoksumatkoilla. Hän voitti nuorten Suomen-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1960. Aikuisten sarjassa hän teki läpimurron vuonna 1965 voittaessaan 800 metrin juoksussa Suomen-mestaruuden ja Pohjoismaiden-mestaruuden. Vuonna 1967 hän voitti tällä matkalla toisen Suomen-mestaruutensa. Hän harjoitteli muun muassa Coloradossa opiskelujensa yhteydessä ja Brasiliassa ja alkoi keskittyä kestävyysjuoksuihin. Väätäisen valmentaja Paavo Meskus kuoli vaikeaan sairauteen alkuvuonna 1968, minkä jälkeen Väätäinen jatkoi omin neuvoin. Vuonna 1969 hän juoksi 10 000 metriä aikaan 28.53,0 eli alle Suomen-ennätyksen, mutta tulos syntyi piirikunnallisissa kilpailuissa eikä sitä hyväksytty viralliseksi ennätykseksi. Sairastelu esti hänen osallistumisensa Ateenan EM-kilpailuihin 1969. pienoiskuva|280x280px|Juha Väätäinen vuonna 1970 Kesäkuussa 1970 Väätäinen paransi Oulussa käydyssä Suomi–Ranska-maaottelussa 10 000 metrin Suomen-ennätystä yli puoli minuuttia ajallaan 28.19,6. Vuonna 1971 hän juoksi lisää Suomen-ennätyksiä: 2 maililla 8.33,0 Yhdysvaltain Modestossa, 3 000 metrillä 7.56,4 Vuosaaressa ja 10 000 metrillä 28.12,8 Kalevan kisoissa Oulussa. Euroopan-mestaruuskilpailujen avauspäivänä 10. elokuuta 1971 Helsingissä Väätäinen piti 10 000 metrillä viimeisen kierroksen kovassa kiritaistelussa kaksien edellisten EM-kilpailujen mestarin, itäsaksalaisen Jürgen Haasen takanaan ja voitti kultaa. Väätäinen juoksi viimeisen kierroksen aikaan 53,9, ja lopputulos 27.52,8 oli Suomen-ennätys ja hän alitti sillä kaikkien aikojen kolmantena juoksijana 28 minuutin rajan. Neljä päivää myöhemmin Väätäinen voitti kultaa 5 000 metrillä Suomen-ennätyksellä 13.32,6 jättäen loppukirissä taakseen ranskalaisen Jean Wadoux'n ja länsisaksalaisen Harald Norpothin. Vuonna 1972 Väätäinen voitti Suomen-mestaruuden 5 000 metrillä. Münchenin olympialaisissa hän juoksi 5 000 metrin alkuerissä ajan 13.32,8 mutta jäi Lasse Virénin voittamassa loppukilpailussa iskiaksen vaivaamana 13:nneksi. Heti olympialaisten jälkeen hän juoksi Roomassa ennätyksensä 13.28,4.
Väätäisen lempinimi on "Julma-Juha". Sen hän sai harjoiteltuaan askeettisissa oloissa Afrikassa. Hän on ainoa juoksija, joka on yltänyt SM-kilpailuissa pisteille kaikilla matkoilla 400 metristä 10 000 metriin, sekä Paavo Nurmen ja Eero Tuomaalan lisäksi ainoa, joka on voittanut Suomen-mestaruuden sekä 800 metrin että 10 000 metrin juoksussa. Väätäinen toimi vuosina 1986–1990 Suomen Urheiluliiton juoksujen päävalmentajana. Hän on valmentanut muun muassa kävelijöitä Reima Salosta ja Sari Essayahia sekä juoksijoita Jari Matinlauria ja Kirsi Valastia.
Juha Väätäisen kotikunnassa Piippolassa (nykyinen Siikalatva) järjestetään vuosittain hänen nimikkojuoksunsa, Julma-Juhan Juoksu.
Politiikka
Väätäinen oli kokoomuksen jäsen ja eduskuntavaaliehdokas urheilu-uransa huipulla vuonna 1972. Kevään 2007 eduskuntavaaleissa hän oli keskustan ehdokas Helsingin vaalipiirissä, muttei tullut valituksi. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Väätäinen valittiin kansanedustajaksi perussuomalaisten listalta Helsingin vaalipiiristä.
Uudenkaupungin tanskalainen lennätin
pienoiskuva|Lennättimen muistolaatta korttelissa, jossa sen toimitalo aikoinaan sijaitsi. Raimo Aarras, 1963. Uudenkaupungin tanskalainen lennätin oli vuosina 1869–1954 käytössä ollut sähköinen lennätinyhteys Suomen ja Ruotsin välillä. Sitä aiemmin Uudessakaupungissa oli toiminut optinen lennätin Krimin sodan aikana. Lennätinlinja yhdisti Euroopan lennätinverkoston Venäjään ja oli samalla Suomen ensimmäinen merikaapeliyhteys ulkomaille. Lennätinlinjaa ylläpiti tanskalainen yhtiö Det Store Nordiske Telegraf-Selskab.
Juha Väätäinen
Politiikka
13. elokuuta 2012 Väätäinen erotettiin luottamuspulan vuoksi perussuomalaisten Helsingin piirin puheenjohtajan tehtävästä. Erottamisen syynä olivat erimielisyydet kunnallisvaalien järjestelyissä. Väätäinen kyseenalaisti erottamisen ja perui myöhemmin ehdokkuutensa vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.
Perussuomalaiset nimittivät Väätäisen 31. toukokuuta 2013 puolueen eurovaaliehdokkaaksi vuoden 2014 europarlamenttivaaleihin. Väätäisen äänisaaliiksi tuli eurovaaleissa 2 484 ääntä, mikä ei riittänyt valintaan.
Uudenkaupungin tanskalainen lennätin
Rakentaminen
Merikaapelin vetämistä Ruotsiin suunniteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1859, mutta hanke jäi tuolloin kustannussyistä toteuttamatta. Kymmenen vuotta myöhemmin olosuhteet alkoivat kuitenkin olla jo suotuisammat, ja Venäjän hallitus päättikin myöntää 30 vuoden toimiluvan Det Store Nordiske Telegraf-Selskab -yhtiölle.
Juha Väätäinen
Politiikka
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Väätäinen yritti päästä takaisin kansanedustajaksi, mutta äänimäärä ei riittänyt valituksi tulemiseen.
Uudenkaupungin tanskalainen lennätin
Rakentaminen
Tarvittava merikaapeli valmistettiin Lontoossa, ja se vedettiin Ruotsin Grisslehamnista Ahvenanmaan ohi Sundholman kartanoon Uudenkaupungin eteläpuolella. Tämä 140 kilometrin pituinen osuus saatiin valmiiksi kolmessa vuorokaudessa, ja kaapeli otettiin käyttöön 1. marraskuuta 1869. Sundholmassa olevasta kaapelihuoneesta lennätinyhteys kulki eteenpäin Uudenkaupungin keskustaan.
Juha Väätäinen
Yksityiselämä
Koulutukseltaan Väätäinen on luokanopettaja. Lisäksi hän on suorittanut opintoja yliopistoissa ja draamatutkinnon ammattikorkeakoulussa. 2000-luvulla Väätäinen ryhtyi taidemaalariksi. Hänen tauluissaan näkyvät espanjalaiset värit ja vaikutteet, sillä Väätäinen asui toistakymmentä vuotta vuoteen 2006 saakka Málagassa.
Uudenkaupungin tanskalainen lennätin
Tanskalaiset Uudessakaupungissa
Lennätinkaapelin käyttöönottoa juhlistettiin kaikkialla Suomessa. Ahvenanmaa ei aluksi päässyt osalliseksi merikaapelista, mutta kysynnän kasvaessa laskettiin toinen kaapeli Grisslehamnin, Getan ja Uudenkaupungin välille vuonna 1877. Lisäksi vuonna 1883 asennettiin vielä kolmas kaapeli.
Uudenkaupungin lennätintoimistolla oli kaksi eri osastoa: merikaapelista vastannut tanskalainen osasto, jolla oli 25 virkailijaa, ja mantereen puolen yhteyksistä vastannut suomalainen osasto, jolla oli 30 virkailijaa. Kaupungista oli vanhastaan hyvät kauppayhteydet Tanskaan, ja siellä vaikutti merkittävä tanskalainen siirtokunta. Tähän kuului lennätinvirkailijoiden lisäksi muun muassa urunrakentajia, ja nämä olivat keskeisesti mukana kaupungin seurapiirielämässä.
Juha Väätäinen
Yksityiselämä
Väätäinen on naimisissa Liisa Väätäisen kanssa ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Sotilasarvoltaan hän on reservin luutnantti. Maaliskuussa 2015 Väätäinen kertoi sairastavansa ihon okasolusyöpää.
Uudenkaupungin tanskalainen lennätin
Toiminnan hiipuminen
Radiotekniikan kehityksen vuoksi tanskalaisen lennättimen merkitys väheni muutoinkin 1900-luvun puolella. Vuodesta 1905 lähtien henkilökuntaa oli kerrallaan enää viidestä seitsemään henkilöä. 1950-luvulla tanskalaisen yhtiön lennätinliikenne siirtyi käyttämään Turun ja Tukholman välistä puhelinkaapelia, ja lopulta 3. huhtikuuta 1954 yhtiön toiminta päättyi kokonaan Uudessakaupungissa. Korttelissa on nykyään vuonna 1975 valmistunut liike- ja toimistorakennus, ja tämän seinällä on lennättimestä kertova muistolaatta.
Rhodes (täsmennyssivu)
Rhodes voi tarkoittaa seuraavia:
Javier Baraja
Javier Baraja Vegas (s. 24. elokuuta 1980 Valladolid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2014 päättyneellä pelaajaurallaan pääasiassa Real Valladolidia ja oli pelipaikaltaan puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Hänen vanhempi veljensä Rubén oli myös jalkapalloilija.
Ura
Baraja on kotikaupunkinsa Real Valladolidin kasvatti, kuten hänen veljensä Rubénkin. Baraja pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa 26. elokuuta 2001 Deportivo La Coruñaa vastaan.
Pelattuaan Getafessa ja Málagan reservijoukkueessa, hän palasi takaisin Valladolidiin kaudeksi 2005–2006. Hän pelasi seuraavalla kaudella 28 ottelua ja sen päätteeksi joukkue nousi maan pääsarjaan.
Baraja teki ensimmäisen maalinsa Valladolidissa 13. syyskuuta 2008 rangaistuspotkusta ottelussa Atlético Madridia vastaan.
Isoviheraratti
Isoviheraratti (Psittacara strenuus) on keskiamerikkalainen papukaija, jonka elinympäristö ulottuu Etelä-Meksikosta Pohjois-Nicaraguaan. Robert Ridgway kuvaili lajin holotyypin 1915. Nykyisin se yleensä luokitellaan viheraratin (Psittacara holochlorus) alalajiksi.
Daniel Bedingfield
Daniel John Bedingfield (s. 3. joulukuuta 1979) on uusiseelantilaislähtöinen, lapsena Britanniaan muuttanut pop-laulaja ja -laulunkirjoittaja. Hän on Natasha ja Nikola Bedingfieldin veli.
Vuonna 2003 Bedingfield esiintyi vierailevana artistina Delirious?in albumilla World Service.
Bedingfield joutui 1. tammikuuta 2004 vakavaan auto-onnettomuuteen, jossa hän sai vammoja pään alueelle ja kaulaan. Uudessa-Seelannissa vanhempiaan tapaamassa ollut muusikko oli toipilaana puolisen vuotta.
Bedingfieldin toinen albumi oli marraskuussa 2004 julkaistu Second First Impression.
Hovimies
thumb|right|Hovimies seisoo pylvään vieressä, [[Adolphe-René Lefevre, noin 1860.]] Hovimies on aiemmin käytössä ollut nimitys, joka tarkoitti kuninkaan tai ruhtinaan hovissa palvelevaa aatelismiestä. Keskiajalla aatelismiehen tärkein arviointiperuste oli hänen kelpoisuutensa asepalvelukseen. Tämän ritari-ihanteen vähitellen väistyessä kehittyi Espanjassa ja Italiassa 1400-luvulla uusi aatelisihanne. Tämän uudentyyppisen hovimiehen arviointiperusteena oli kirjallinen oppineisuus sekä hallitut käyttäytymistavat.
Ihanteellisen hovimiehen ominaisuudet kokosi kirjaansa italialainen diplomaatti ja kirjailija Baldassare Castiglione, jonka teos Il libro del cortegiano julkaistiin 1528. Suomeksi tämä Hovimies-nimen saanut kirja ilmestyi J. A. Hollon suomentamana 1957. Uuden ihanteen mukaisista oppineista hovimiehistä kehittyi virka-aateli, joka turvasi aatelissäädyn johtoaseman valtion uudessa keskitetyssä virkakoneistossa.
Kirjassaan Castiglione lanseerasi käsitteen sprezzatura. Hovimiehen piti taitaa sotimisen ja ratsastamisen lisäksi myös tanssin, musiikin, runouden ja hurmaavan käytöksen. Kaikki tämä täytyi tehdä näennäisen huolettomasti (con sprezzatura), sen piti näyttää luonnolliselta, eikä tekeminen saanut näyttää vaativan ponnisteluita.
Hovinainen
Hovinaiseksi kutsutaan hienostonaista, joka on palkattu kuningattaren tai prinsessan palvelukseen.
Teeny Weeny String Bikini
Kappalelista
CD Single & Digitaalinen lataus
Kaisa Jouhki
thumb|Kaisa Jouhki keikalla Nosturissa 2008. Kaisa Jouhki (s. 7. heinäkuuta 1980) on suomalainen laulaja. Hän on syntynyt Sumatralla Indonesiassa.
Battlelore
Jouhki tunnetaan erityisesti lappeenrantalaisen, vuonna 1999 perustetun metalliyhtye Battleloren laulajana. Battleloren laulajana hän on ollut vuosina 2000–2011 sekä uudelleen 2016 alkaen. Ensimmäisen kerran Jouhki levytti Battleloren kanssa yhtyeen Dark Fantasy -demolla vuonna 2000.
Vierailut ja sessiot
Kaisa Jouhki on vieraillut myös muiden yhtyeiden levytyksillä. Vuonna 1998 hän oli mukana Gandalfin Deadly Fairytales -esikoislevyllä. Vuonna 2002 hän vieraili Kalibanin levyllä The Tempest of Thoughts. Seuraavana vuonna hän lauloi Dawn of Relicin Lovecraftian Dark -levyllä kahdella raidalla. Vuosina 2009 ja 2013 (tässä järjestyksessä) Jouhki vieraili lisäksi Vigrid ja Loviatar -yhtyeiden levyillä.
Lasse Linjala
Lasse Linjala (s. 15. elokuuta 1987 Pieksämäki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ensimmäiset ottelunsa pääsarjatasolla Linjala pelasi siirryttyään JJK Jyväskylään 2010 ja ensimmäisella liigakaudella tilille kertyi kaikkiaan 19 ottelua, joissa kertyi 4 maalia. Seuroja, joissa Linjala on pelannut ennen Jyväskylään tuloaan ovat mm. Savon Pallo, Warkaus JK ja Kokkolan Pallo-Veikot. Elokuussa 2012 Linjala pelasi lainalla Ykkösen KooTeePeessä tehden kolme maalia viidessä ottelussa. Linjala allekirjoitti yksivuotisen pelaajasopimuksen Valkeakosken Hakan kanssa joulukuussa 2012.
Milan Bartovič
Milan Bartovič (s. 9. huhtikuuta 1981 Trenčín, Tšekkoslovakia) on slovakialainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Buffalo Sabres varasi hänet vuoden 1999 NHL:n varaustilaisuudessa.
Bartovič pelasi ensimmäiset ottelunsa Pohjois-Amerikassa kaudella 2001–2002 AHL:ssä Rochester Americansin joukkueessa. Kaudella 2004–2005 Bartovič pelasi NHL:ssä Buffalo Sabresin joukkueessa yhteensä 26 ottelua. Hänet vaihdettiin lokakuussa 2005 Chicago Blackhawksiin. 24 pelin jälkeen Bartovičistä tuli vapaa pelaaja, ja hän siirtyi Ruotsiin kaudelle 2006–2007. Kesällä 2007 hän allekirjoitti yhden vuoden sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa.
Viheraratti
Viheraratti (Psittacara holochlorus) on Meksikossa kotoperäisenä esiintyvä papukaijalaji, joka kuuluu arattien sukuun. Nykyisin isoviheraratti luokitellaan yleensä viheraratin alalajiksi. Philip Lutley Sclater kuvaili lajin holotyypin Xalapasta Veracruzista vuonna 1859.
Kaktusaratti
Kaktusaratti (Eupsittula cactorum) on Brasilian caatinga-alueen kotoperäinen papukaija. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji cactorum elää itäisen Brasilian keskiosissa ja alalaji caixana Koillis-Brasiliassa. Heinrich Kuhl kuvaili sen holotyypin maan kaakkoisosasta 1820.
Elaine T. Marshall
Elaine Tettemer Marshall (s. ) on yhdysvaltalainen perijätär, yritysjohtaja ja miljardööri. Hän hallitsee lastensa kanssa rahastoja, joissa on 16 prosenttia Koch Industries -yrityskonsernin osakkeista. Nämä hän peri puolisoltaan J. Howard Marshallilta (1939–2006), joka oli puolestaan perinyt ne isältään James Howard Marshall II:lta (1905–1995). Huhtikuussa 2018 yhdysvaltalainen talousviestintäkonserni Bloomberg arvioi Elene Marshallin varallisuudeksi 16,2 miljardia dollaria. Talousjulkaisu Forbes sen sijaan jätti Marshallin jälleen pois vuoden 2018 miljardöörilistaltaan, vaikka on aiemmin tuonut esille hänen mittavan omaisuutensa.
Albacore-luokka (hävittäjä)
Albacore-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjäluokka. Luokka oli Palmers Shipbuilding and Iron Companyn ilman tilausta valmistama. Amiraliteetti lunasti alukset laivastolle maaliskuussa 1909 korvaamaan tuhoutuneet HMS Leen ja HMS Tigerin. Ne luokiteltiin voimakkaammasta aseistuksestaan huolimatta B-luokkaan lokakuussa 1913.
Viisi rikottua kameraa
Viisi rikottua kameraa ( Khamas Kamīrāt Muḥaṭṭamah; Hamesh Matslemot Shvurot) on palestiinalaisen Emad Burnatin ja israelilaisen Guy Davidin ohjaama, vuonna 2011 ensi-iltansa saanut dokumenttielokuva. Elokuva on tekijöiden omakohtainen kertomus väkivallattomasta vastarinnasta Länsirannan Bil'inin kylässä, jota alueelle työntyvät juutalaissiirtokunnat uhkaavat. Valtaosan dokumentista on kuvannut palestiinalainen maanviljelijä Emad Burnat, joka osti ensimmäisen kameransa vuonna 2005 kuvatakseen lapsensa syntymän. Vuonna 2009 kuvaushankkeeseen liittyi israelilaisohjaaja Guy Davidi. Burnat'n kameroiden särkemisten ympärille rakennettu dokumentti seuraa perheen kehityskaarta viiden mullistuksien vuoden ajan.