cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sabran ja Shatilan verilöyly
Taustaa
Seuraavana päivänä 15. syyskuuta Israelin armeija miehitti uudelleen Länsi-Beirutin tappaen 88 ja haavoittaen 254 ihmistä. Israelin teko rikkoi sen sopimusta Yhdysvaltojen kanssa, jossa se oli luvannut olla miehittämättä Länsi-Beirutia. USA oli myös antanut kirjalliset takeet siitä, että se huolehtii Länsi-Beirutin muslimien turvallisuudesta. Israelin miehitys rikkoi myös Beirutin muslimijoukkojen sekä Syyrian kanssa tehtyjä sopimuksia.
Tapahtumat
Sitten Ariel Sharon kutsui Israelin kouluttamat ja aseistamat libanonilaiset falangistijoukot "puhdistamaan terroristeista" Sabran ja Shatilan pakolaisleirit. Israelin suunnitelman mukaan sen sotilaat kontrolloisivat pakolaisleirien ympäristöä ja tarjoaisivat logistista apua, kun falangistit tunkeutuisivat leireihin, etsisivät PLO:n taistelijat käsiinsä ja luovuttaisivat heidät Israelille.
Israelille ei kuitenkaan luovutettu ainuttakaan henkilöä, taisteluja ei käyty ja leireiltä ei löydetty aseita. Belgiassa käydyssä sotarikosoikeusjutussa Ariel Sharonia vastaan esitetyissä todisteissa väitetään, että PLO:n läsnäolo leireillä oli Israelin keksimä peitetarina. Sharonin ohjeet falangisteille osoittavat, että Israelilla oli täydellinen kontrolli alueella.
Israelin joukot olivat piirittäneet ja sulkeneet leirit ja asettaneet tarkkailupisteitä korkeiden talojen katoille 15. syyskuuta. Seuraavana päivänä Israel ilmoitti, että se kontrolloi kaikkia Beirutin tärkeimpiä kohteita. Päivän mittaan Israelin asevoimat tapasi falangistijohtajia järjestelläkseen operaation yksityiskohtia. Seuraavina kahtena yönä illansuusta pitkälle yöhön Israelin joukot valaisivat valoammuksin leirejä avustaakseen falangisteja.
16. syyskuuta 1982 iltana falangistijoukot Elie Hobeikan johdolla tunkeutuivat leireihin. Seuraavien 36–48 tunnin aikana falangistit teurastivat pakolaisleirien asukkaita Israelin vartioidessa leirien ulospääsyreittejä.
Noin 150 falangistin joukko kokoontui kello 16 iltapäivällä ja nämä asein, veitsin ja kirvein varustautuneet joukot siirtyivät leireihin kello 18. Falangistiupseeri ilmoitti Israelin komentopaikalle kello 20 300 kuolleesta (joukossa siviilejä), raportit tapoista jatkuivat läpi yön. Jotkut näistä raporteista välitettiin Israelin hallitukselle Tel Aviviin ja ne näki suuri joukko Israelin korkeimpia virkamiehiä.
Eräässä vaiheessa israelilainen upseeri kuuli falangistisotilaan kysyvän radiossa komentajaltaan Hobeikalta, että mitä tehdään lapsien ja naisten kanssa. Hobeika vastasi: "Tämä on viimeinen kerta kun kysyt minulta tuollaisen kysymyksen, sinä tiedät tarkalleen mitä pitää tehdä". Falangistijoukkojen kuultiin nauravan taustalla. Israelilainen upseeri raportoi kuulemastaan esimiehelleen kenraali Yaronille, joka varoitti Hobeikaa satuttamasta siviilejä, mutta ei tehnyt asialle sen enempää. Luutnantti Avi Grabowsky näki Kahanin komission mukaan viiden naisen ja lapsen murhan. Hän kertoi tästä pataljoonankomentajalleen, joka vastasi: "tiedämme, emme pidä siitä, mutta emme sekaannu asiaan". Visnewsin kameramies kuvasi Israelin joukkoja, jotka estivät leiristä verilöylyä pakenevia pakolaisia.
Falangistijoukot palasivat säännöllisesti Israelin yksiköiden luokse, joilta he saivat ruokaa, vettä ja ammuksia läpi verilöylyn. Myöhemmin iltapäivällä Israelin esikuntapäällikkö ja falangistit pitivät tapaamisen. Kahanin komission raportin mukaan (joka perustui Mossadin agentin raporttiin) esikuntapäällikkö ilmoitti, että falangistien tulisi "jatkaa toimintaa, siivota Fakahanista etelään olevat leirit huomiseen kello 05 mennessä, johon mennessä heidän pitää lopettaa toimintansa amerikkalaisten painostuksen vuoksi". Hän väitti, että hänellä "ei ole käsitystä että mitään epätavallista olisi tapahtunut tai tulisi tapahtumaan". Tuossa tapaamisessa hän lupasi sotilaille myös traktorin, luultavasti rakennusten hävittämistä varten.
Perjantaina 16. syyskuuta leirien ollessa vielä suljettuna muutamien riippumattomien tarkkailijoiden onnistui livahtaa alueelle. Heidän joukossaan oli norjalainen lehtimies ja norjalainen diplomaatti, jotka tarkkailivat falangeja puhdistusoperaatiossaan näiden siirtäessä tapettuja ruumiita Shatilan leirin taloista.
Falangistit eivät lähteneet leireiltä kello 05 kuten oli pyydetty. He pakottivat jäljelle jääneet marssimaan ulos leireistä tappaen satunnaisesti yksittäisiä ihmisiä ja lähettäen muita kuulusteltaviksi, tätä jatkui koko päivän. Sotajoukko lähti leireistä kahdeksalta aamulla 18. syyskuuta. Ensimmäiset kansainväliset lehtimiehet pääsivät leireihin kello yhdeksän ja he löysivät satoja silvottuja ruumiita ympäri leiriä. Ensimmäiset viralliset uutiset verilöylystä lähetettiin puolenpäivän aikoihin.
Uhrien määrä
Verilöylyn uhrien määrästä on kiistelty. Tässä tärkeimpiä arvioita:
Falangisteja kuoli selkkauksessa kaksi.
Populaarikulttuurissa
Vuonna 2008 julkaistu israelilainen animaatioelokuva Waltz with Bashir käsittelee verilöylyn tapahtumia israelilaisesta näkökulmasta.
Biotalous
Puu ja puukuitu biotalouden ytimessä
Puu on Suomen merkittävin uusiutuva luonnonvara, jota jalostetaan teollisessa mittakaavassa. Biotaloudessa puun ja kuidun hyödyt uusiutuvana ja kierrätettävänä materiaalina pääsevät esiin. Biotalouden uusia tuotteita syntyy bioenergia- ja biokemikaalisektoreille yhdistämällä puuta ja kuitua muihin materiaaleihin sekä luomalla kuiduista uusia tuotteita uuden teknologian (nano-, ICT- yms) avulla.
Rönning
Rönning tai Rønning on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Raimo Lukander
Raimo Lukander (18. huhtikuuta 1934 – 27. elokuuta 2005 ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Lukander edusti urallaan Pallo-Poikia 1954–1961, Helsingin Palloseuraa 1962–1964 ja Helsingin Jalkapalloklubia 1965. Hän voitti HPS:ssa Suomen Cupin 1962. Kaikkiaan Lukander pelasi seitsemän pääsarjakautensa aikana 100 ottelua, joissa hän teki 14 maalia.
Lukander pelasi maajoukkueessa vuonna 1961 yhden A-maaottelun ja kaksi B-maaottelua.
National Organization for the Reform of Marijuana Laws
National Organization for the Reform of Marijuana Laws eli NORML on yhdysvaltalainen järjestö, jonka tavoitteena on kannabiksen vapauttaminen Yhdysvalloissa myös muutoin kuin lääkkeenä käytettynä. Se kannattaa paitsi kannabiksen vastuullisen käytön rangaistavuudesta luopumista ja kotikasvatuksen sallimista, myös sen myyntiä laillisesti kontrolloiduilla markkinoilla. NORML:n pääpaikka on Washington DC. Järjestön veroista vapautettu yksikkö NORML Foundation tekee opetus- ja tutkimustyötä.
NORML:n perusti Keith Stroup vuonna 1970. Sen johtokuntaan on kuulunut merkittäviä poliittisia vaikuttajia, kuten Philip Hart, Jacob K. Javits ja Ross Mirkarimi.
David Gilmour
David Jon Gilmour (s. 6. maaliskuuta 1946 Cambridgeshire) on englantilainen kitaristi, ja tullut parhaiten tunnetuksi urastaan Pink Floydin kitaristi-laulajana. Kitaristina Gilmour on itseoppinut.
Nuoruus
Gilmour vietti nuoruutensa Cambridgessa. Hän haki Cambridgeshiren taide- ja teknologiakouluun. Hän pääsi sisään, ja siellä hän tapasi Syd Barrettin, jonka kanssa hän ystävystyi, ja ruokatunneilla he opettelivat kitaran soittoa. Ystävykset kehittivät omalaatuisen soittotekniikan (josta he molemmat tulisivat myöhemmin vuorollaan kuuluisiksi). Molemmat käyttivät huumeita, ja tekivätkin pilvenpolttomatkan Saint-Tropeziin vuonna 1965. Matka päättyi molempien osalta putkaan. Kuitenkin koulujen loputtua Gilmourin ja Barrettin tiet erkanivat. Gilmour liittyi Jokers Wild -nimiseen cambridgeläisyhtyeeseen, kun taas Barrett liittyi vielä tuohon aikaan Tea Set -nimellä tunnettuun yhtyeeseen, josta kehittyi myöhemmin Pink Floyd. Gilmour perusti parin entisen Jokers Wildin jäsenen kanssa Bullit-nimisen yhtyeen, joka hieman myöhemmin vaihtoi nimensä Flowersiksi. Vuonna 1967 Flowers kuitenkin hajosi. Gilmouria pyydettiin Pink Floydiin Barrettin soittokyvyttömyyden vuoksi (joka johtui mielenterveyshäiriöstä, johon olivat syynä muun muassa kuuluisuuden paineet, kova LSD:n käyttö ja lapsuuden traumat), ja hän liittyi seuraavan vuoden tammikuussa. Erään tarinan mukaan yhtyeen basisti Roger Watersilla oli aina tapana hakea Bentley Rollsillaan yhtyeen jäsenet keikalle, ja eräälle vuoden 1968 keikalle mentäessä Syd oli tarkoitus hakea viimeisenä, koska hän asui kauimpana. Tällä kertaa yhtye ei halunnutkaan Barrettia mukaansa, vaan he jättivät tämän ensimmäistä kertaa kotiinsa. Pink Floydin tunnetuin kokoonpano oli syntynyt. thumb|Gilmour vuonna 2005.
Vuodet huipulla
Gilmourin soitto- ja sävellystaito olivat eräät päätekijät Pink Floydin maailmanlaajuiseen menestykseen 1970-luvulla. Kuitenkin vuosikymmenen vaihteessa Roger Watersin valta yhtyeessä kasvoi kasvamistaan, viilentäen hänen ja Gilmourin välejä huomattavasti.
Gilmour julkaisi ensimmäisen soololevynsä David Gilmourin vuonna 1978. Eräs Gilmourin levylle säveltämistä kappaleista oli nimeltään ”Comfortably Numb”, jonka Gilmour kuitenkin jätti soololevyltään pois. Kappale kuitenkin nähtiin vuoden päästä Pink Floydin julkaisemalla rock-oopperatyylisellä The Wall -albumilla. ”Comfortably Numbista” tuli albumin tunnetuin kappale ”Another Brick in The Wall (part 2):n” ohella, ja Gilmourin kitarasoolo kappaleessa on valittu useaan otteeseen yhdeksi maailman parhaista. Gilmourin seuraava soololevy About Face julkaistiin vuonna 1984.
1980-luvun puolivälissä Gilmour osti Astoria-nimisen laivan, jota hän pitää levytysstudionaan. Astoria on 1900-luvun alussa rakennettu ylellinen laiva, jolle muun muassa mahtuu 90 soittajan orkesteri. Pink Floydin vuonna 1994 julkaistu Division Bell on nauhoitettu osittain Astorialla.
Roger Waters jätti Pink Floydin vuonna 1985 ja kertoi yhtyeen managerille yhtyeen hajonneen. Kuitenkin Pink Floyd jatkoi vielä pitkään ilman Watersia, johtohahmonaan Gilmour. Kaksi vuotta myöhemmin Pink Floyd julkaisi uuden levyn A Momentary Lapse of Reasonin Gilmourin johdolla. Levy oli menestys vaikka ei yltänytkään aikaisempien Pink Floyd -albumien myyntiin.
1990-luku
Pink Floydin seuraava studioalbumi, Division Bell, julkaistiin vuonna 1994. Albumi myi miljoonia, ja kriitikotkin lämpenivät levylle huomattavasti enemmän kuin aikaisemmalle Momentary Lapse of Reason -levylle. Levyn viimeistä kappaletta, ”High Hopesia” pidetään nykyään jo Pink Floyd -klassikkona, ja se kapusi singlelistan kärkeen useassa maassa.
Nykypäivä
Maaliskuun 6. päivänä vuonna 2006, Gilmourin 60. syntymäpäivänä, hän julkaisi kolmannen soololevynsä On an Island. Levy nousi albumilistan kärkeen muun muassa Britanniassa ja Italiassa, ja se on kerännyt kehuja kriitikoilta. Suomessa Soundi antoi albumille täydet viisi tähteä, Mesta antoi albumille neljä ja puoli tähteä, Rockmusica ja Vertigo taasen neljä. Ulkomaisista muun muassa The Guardian, Mojo ja muut lehdet ja nettisivustot (esimerkiksi ZME Music) ovat ylistäneet levyä. Gilmour on myös sanonut vastauksena kritiikkiin, että hän olisi tehnyt On an Islandilla monta asiaa aivan eri tavalla, jos se olisi ollut Pink Floydin teos. Albumin avausraita ”Castellorizon” oli Grammy-ehdokkaana parhaaksi rock-instrumentaaliksi. Albumin julkaisun jälkeen Gilmour suuntasi vuonna 2006 kiertueelle, joka oli suuri menestys. Tästä kiertueesta tehtiin DVD Remember That Night. Livealbumi Live In Gdańsk ilmestyi syksyllä 2008. Loppukesällä 2015 uuden albumin nimikkosingle nousi Suomessa hetkeksi Radiosoittolistalle. Sekä itse albumi Rattle That Lock albumilistan sijalle 3.
Kitarat
David Gilmour on aina suosinut Fenderin Stratocaster-mallia, ja hän omistaakin mallista kappaleen, jonka sarjanumero on 0001. 0001 Stratocasterissa on valkoinen runko, vaahterakaula, kolmiasentoinen mikrofoninvalitsin sekä epätavallinen kullanvärinen suojalevy ja koneisto. Gilmour osti sen kitarateknikko Phil Taylorilta, joka puolestaan oli ostanut sen Seymour Duncanilta. Vaikka kitaran sarjanumero on 0001, niin ennen sitä oli kuitenkin valmistettu prototyyppejä. Kitaran alkuperä on tuntematon, eikä ole tiedossa, onko se oikea 0001 Strato, koska kaula (jossa on sarjanumero 0001) on voitu ottaa pois alkuperäisestä. Vuonna 2019 0001 Strato myytiin huutokaupassa $1.815.000,- ennätyshintaan.
Gilmour omistaa myös muun muassa kullatun Gibson Les Paul -kitaran. Tavallisesti Gilmour soittaa omistamaansa punaista Stratocasteria. Hänellä on myös oma signaturemalli, jonka Fender on valmistanut tarkkaan hänen oman ”blackstrat”-kitaransa mukaan. Hän on myös 2000-luvulla osittain palannut soittamaan alkuperäistä mustaa Stratocasteriaan.
Tammikuussa 2019 ilmoitettiin, että Gilmour huutokauppaa 20.6.2019 yli 120 kitaraa ja tuotto käytetään hyväntekeväisyyteen. Myytävien joukossa on mm. The Black Strat, The #0001 Stratocaster, Gibson Les Paul Gold Top 1955, Gretsch 1958 White Penguin 6134, Fender Stratocaster 1957 (Ex-Homer Hayes), Candy Apple Red 1984 Stratocaster 57V, early 1954 Stratocaster Martin 1969 D-35, Gibson 1985 J-200 Celebrity, Tony Zemaitis (1978) custom acoustic bass guitar.
Gustave Buchard
Gustave Jean Armand Buchard (17. helmikuuta 1890 Le Havre – 18. helmikuuta 1977 Barentin) oli ranskalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai pronssia kalvassa sekä yksilönä että joukkueen jäsenenä. Myös hänen veljensä Georges Buchard oli olympiaurheilija.
Mario Party: Island Tour
Mario Party: Island Tour on partypeli Nintendo 3DS:lle. Se on koko Mario Party -pelisarjan kolmastoista sekä sarjan kolmas käsikonsolille tehty peli. Pelin esitteli Satoru Iwata Nintendo Directin esityksessä 17. huhtikuuta 2013. Se sisältää seitsemän pelilautaa, joista jokaisessa on omia erikoisia ominaisuuksia sekä 81 minipeliä. Peli julkaistiin Pohjois-Amerikassa 22. marraskuuta 2013, Euroopassa 17. tammikuuta, Australiassa 18. tammikuuta ja Japanissa 20. maaliskuuta 2014.
Pelaaminen
Peli on pelattavuudeltaan samanlainen aiempien Mario Party -sarjan pelien kanssa. Heittämällä virtuaalista arpakuutiota pelaaja kulkee pelilaudalla ja avaa minipelejä. Minipelejä pystyy pelaamaan millä hetkellä hyvänsä, vaikka ei olisi pelilaudalla: peli sisältää myös AR:n (lisätty todellisuus) ja StreetPassin.
Vastaanotto
Mario Party: Island Tour on saanut ristiriitaisia vastaanottoja. GameRankingsin keskiarvoksi pelille muodostui 62,78% ja Metacriticin keskiarvoksi puolestaan 60/100. GameRevolution antoi pelille arvosanaksi 3/5, kehuen seitsemää uutta pelilautaa ja loppuvastus minipelejä, mutta kritisoi puolestaan toistuvaa pelattavuutta, hahmojen ääninäyttelyä ja pelilautojen musiikkeja. GamesRadar palkitsi pelin 3/5 tähdellä, mainiten että "Island Tour ei ole sen kaltainen Mario Party kuin voisitte muistaa, ja se ei ole huono juttu. On sanottu, että pelissä on joitakin puuttuvia paloja, jotka tekevät siitä vähemmän mieleenpainuvan peliosan sarjassaan." GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7/10. IGN antoi pelille arvosanaksi 5.5/10, sanoen että "Mario Party: Island Tourin mullistavat moninpelivalinnat on täydennetty tylsillä minipeleillä ja moitittavalla liikeohjaimella." Nintendo World Report antoi pelille 8.5/10 pistettä. Pocket Gamer UK antoi pelille 6/10 pistettä, sanoen "Mario Party: Island Tour antaa itsellesi ja kaverijoukollesi suuren naureskeluillan, mutta suuremman osan ajasta sinä naurat enemmän "SILLE" kuin sen mukana."
Suomalaisilta peli sai vaihtelevia vastaanottoja ristiriitaisista negatiivisiin. Gamereactor antoi pelille arvosanaksi 6/10 pistettä, kehuen mukavia lautapelivariaatioita, hyviä minipelejä sekä nättiä ja kivaa ulkoasua, mutta kritisoi minipelien lyhyyttä, rampauttavaa moninpeliä ja minipelien liian vähäistä vaihtelua. KonsoliFIN antoi pelille 2/5 tähteä sanoen että "Mario Party: Island Tour on kohtalainen yritys uudistaa itseään toistavaa kaavaa. Ideasta ei valitettavasti saada tämän enempää irti. Mario Partyt ovat aina olleet kuluttajien suosiossa ja kriitikkojen hampaissa." Iltalehti antoi pelille arvosanaksi 6/10, sanoen että "Mario Partyn tuttua konseptia olisi voinut pohtia uudestaan käsikonsolille ja pyrkiä löytämään siihen yllättävää pelillistä näkökulmaa. Rakennetta olisi voinut ravistella." Dome.fi antoi pelille 2/5 tähteä todeten että "Kun tylsään pelaamisen lisätään mitäänsanomaton ulkoasu ja vaatimaton ääniraita, niin pelistä jää ontto vaikutelma. Jos minipeleissä olisi panostettu enemmän laatuun kuin määrään, voisi pelin parissa viettää tulevaisuudessakin aikaa."
Liège–Bastogne–Liège 2015
Liège–Bastogne–Liège 2015 oli järjestyksessään 101. maantiepyöräilyn Liège–Bastogne–Liège-kilpailu. Se käytiin 253 kilometrin reitillä Liègestä Bastognen ja Liègen kautta Ans'iin. Alejandro Valverde voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä Julian Alaphilippen ja Joaquim Rodríguezin.
Swimming
Swimming on yhdysvaltalaisen hip-hop muusikko ja tuottaja Mac Millerin viides studioalbumi, jonka julkaisi Warner Bros. Records 3. elokuuta 2018. Albumilta on julkaistu tähän mennessä kolme singleä: "Small Worlds", "Self Care" ja "What's the Use?", jotka ilmestyivät kesän aikana.
Pop-laulaja Ariana Grande ja McCormick erosivat pitkäaikaisen suhteen jälkeen toukokuussa 2018, joka toimi albumin sanoitusten inspiraation lähteenä. Albumin taustat ottavat inspiraatiota mm. neo soulista ja trip hopista.
Arron Asham
Arron Asham (s. 13. huhtikuuta 1978 Portage la Prairie, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Ura
Montreal Canadiens varasi Ashamin kolmannella kierroksella (# 71) NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 1996. Montreal myi Ashamin New York Islandersiin 22. kesäkuuta 2002 yhdessä viidennen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Mariusz Czerkawskiin. Ashamin vietettyä vuosia Montrealin ja sen silloisten farmijoukkueiden Fredericton Canadiensin ja Quebec Citadellesin riveissä, hän vakiinnutti paikkansa Islandersin kokoonpanossa NHL:n piste-ennätyksellään. Hän kokosi 78 pelistä tehot 15+19=34. Pelattuaan neljä kautta newyorkilaisessa joukkueessa Asham teki yksivuotisen sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa 7. elokuuta 2007.
Ilona Ruotsalainen
Ilona Ruotsalainen (s. 8. tammikuuta 1981 Jyväskylä) on suomalainen lumilautailija. Hän edusti seuratasolla Jyväskylän Hiihtoseuraa.
Arron Asham
Ura
Kaudelle 2008–09 Ashamin sopimus Devilsien kanssa päättyi ja 7. heinäkuuta 2008 hän teki kahden vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersiin. Ensimmäisellä kaudella Flyers-paidassa hän keräsi oman henkilökohtaisen jäähyennätyksensä 155 minuutillaan.
Sissit
Sissit on vuonna 1963 valmistunut Mikko Niskasen ohjaama sotaelokuva. Se pohjautuu hänen esikoiselokuvansa Poikien tavoin Paavo Rintalan romaanikäsikirjoitukseen. Käsikirjoitus ilmestyi myöhemmin samana vuonna kohuteoksena Sissiluutnantti. Sissien tapahtumat sijoittuvat jatkosodan viimeisiin päiviin.
Arron Asham
Ura
Vuoden 2010 NHL:n pudotuspeleissä Asham laukoi neljä maalia, jolloin Flyers ylsi finaaleihin ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1997. Chicago Blackhawks vei kuitenkin Stanley Cupin otteluvoitoin 4–2.
Sissit
Juoni
Elokuvan kehyskertomuksena on nykyhetkeen sijoitettu illanvietto, jossa 20. divisioonan sissiveteraanit muistelevat sotaa ja kaatuneita tovereitaan. Pääosa elokuvasta nähdään takaumana. Luutnantti Erkki Takalan (Matti Oravisto) Vienan Karjalassa jatkosodan aikana toimiva sissijoukkue menettää alussa yhden miehistä, kun liikaa nähnyt sotamies Saastamoinen saa hermoromahduksen heti linjojen läpi tultua ja viedään köysissä hoitoon. Retkeltä palaamista juhlittaessa Takalan ja nuoren lotan välillä syntyy sukupuolisuhde – lotat kelpuuttavat kavaljeereikseen upseerien lisäksi ainoastaan sissit, jotka erotukseksi tavallisesta jalkaväestä nähdään sodan tähtinä.
Ilona Ruotsalainen
Ruotsalainen on osallistunut kuudesti aikuisten maailmanmestaruuskilpailuihin. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 hän karsiutui parisuurpujottelussa pudotuskierroksissa. Lopullinen sijoitus olympialaisissa oli 23:s. Maailmancupin osakilpailussa hän on ollut parhaimmillaan toinen Landgraafin paripujottelussa vuonna 2004.
Arron Asham
Ura
Kauden 2009–10 jälkeen Asham teki 700 000 Yhdysvaltain dollarin (n. 530 000 euron) arvoisen vuoden kestävän sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Penguinsin pudotuspelit päättyivät kuitenkin jo ensimmäisellä kierroksella Tampa Bay Lightningia vastaan, jonka jälkeen Ashamin sopimusta pidennettiin Penguinsin kanssa vielä vuodella.
Sissit
Juoni
Takalan esimies kapteeni Kokkonen lähtee poikkeuksellisesti Takalan sissien mukaan vanginhakuretkelle, jolta palattaessa Takala osin Kokkosen painostuksesta päästää vangiksi otetun neuvostoliittolaisen sotilaan vapaaksi, kun tämä paljastuu vain sotamieheksi, vaikka tietää siten asettavansa miehensä vaaraan. Hurjan takaa-ajon aikana sisseistä puolet kaatuu. Tapaus laukaisee Takalassa samankaltaisen hulluuskohtauksen kuin Saastamoisella alussa.
Arron Asham
Ura
Kauden 2011–12 jälkeen Asham teki kahden miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisen kahden vuoden sopimuksen New York Rangersin kanssa.
Sissit
Juoni
Takala käy lomalla kotona tapaamassa Marjaa, joka puhuu avioliitosta, mutta Takala ei usko kykenevänsä enää rakastamaan. Kun rauha lopulta tehdään, sodankäynnin ja tappamisen elämänsä sisällöksi omaksunut Takala ei pysty yhtymään yleiseen riemuun.
Ilona Ruotsalainen
Ruotsalainen on liikuntatieteiden maisteri ja väitellyt tohtoriksi vuonna 2020.
Sissit
Vastaanotto
Elokuva sai vuonna 1964 valtion elokuvapalkinnon ja neljä Jussi-palkintoa: paras ohjaus (Mikko Niskanen), paras miespääosa (Matti Oravisto), paras kuvaus (Esko Nevalainen), paras leikkaus (Juho Gartz).
Tv-kriitikko Arto Pajukallio nostaa elokuvan suomalaisten sotaelokuvien kärkisijoille.
Kakko
Lapissa kakko tarkoittaa mykyjen kaltaisia keitettyjä taikinapalleroita kuten verikakko ja kalakakko.
Jaska Autero
Jaska Autero oli suomalainen kirjailijanimimerkki, joka julkaisi vuonna 1944 Lahdessa ilmestyneessä Seikkailujen maailma -lukemistolehdessä kolme kauhu- ja science fiction -novellia. Juri Nummelin on arvellut, että nimimerkin takana saattaisi olla Savon Sanomien toimittajana ja myöhemmin Aamulehden urheilutoimittajana työskennellyt Jouko Autero (1915–1981). Jaska Autero on saattanut olla myös joku muu, mahdollisesti lahtelainen toimittaja.
Tuotantoa
Novellit on julkaistu myös Juri Nummelinin toimittamina kirjassa Salainen ase ja muita sotanovelleja (Verikoirakirjat 2011).
RN Alberico da Barbiano (1930)
RN Alberico da Barbiano oli Italian kuninkaallisen laivaston Giussano-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus upotettiin 13. joulukuuta 1941 Cape Bonin taistelussa.
Valmistus
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 16. huhtikuuta 1928. Alus laskettiin vesille 23. elokuuta 1930 ja valmistui 9. kesäkuuta 1931.
Palvelus
Alberto da Barbiano osallistui laivaston mukana Espanjan rannikon valvontaan. Vuoden 1940 alussa se kuului 3. risteilijäviirikköön, mistä se siirrettiin 2. risteilijälaivueeseen. Alus siirrettiin 10. kesäkuuta 4. risteilijäviirikköön.
Heinäkuussa alus osallistui Calabrian taisteluun, jonka alussa se lähetti ilmaan Ro.43-lentokoneensa. Se suojasi kuukauden lopulla saattueen Napolista Bengasiin. Alus lähti 1. syyskuuta Polaan telakalle, jossa se oli tarkoitus muuttaa koululaivaksi. Alus siirrettiin Triesteen muutostöiden saattamiseksi loppuun. Se palasi palvelukseen koululaivana 1. maaliskuuta 1941, mistä tehtävästä se palasi joulukuussa laivaston esikunnan alaista erikoistehtävää varten 4. risteilijäviirikköön lippulaivana. Aluksen tuli kuljettaa täydennyksiä Libyaan.
Alberto da Barbiano lähti 12. joulukuuta Palermosta Alberto di Giussanon kanssa suojanaan torpedovene Cigno kuormattuna polttoaineella ja ammuksilla kohti Libyaa. Operaatio kuitenkin paljastui Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Seuraavana päivänä osasto kohtasi Cape Bonin edustalla kuninkaallisen laivaston hävittäjät HMS Sikhin, HMS Legionin, HMS Maorin ja Alankomaiden laivaston hävittäjän Hr. Ms. Isaac Sweersin. Hävittäjät laukaisivat torpedonsa ja avasivat tulen tykeillään, jolloin Alberico da Barbianoon osui kolme Sikhin laukaisemaa torpedoa. Alus upposi nopeasti vieden mukanaan suuren osan miehistöstään.
Hotellin Lakanat
Hotellin Lakanat oli suomalainen huumorirockyhtye, joka julkaisi vuonna 1984 kuusi kappaletta sisältäneen EP-levyn Reissumiehen kissa nimellä Who Cares & Hotellin Lakanat sekä 1986 Kompass Records -levy-yhtiön kautta albumin Elämä. EP-levy äänitettiin Turun kauppakorkeakoulun tiloissa ja albumi turkulaisessa Studio 55:ssä ja ulvilalaisessa Laser Studiossa.
Kokoonpano
Useimmat jäsenet mainitaan levytysten tiedoissa myös eri kappaleiden tekijöinä.
Markku Niskala
Tampereelta kotoisin oleva Niskala meni mukaan Suomen Punaisen Ristin toimintaan vuonna 1970. Työskenneltyään muun muassa Helsingin ja Uudenmaan piirin toiminnanjohtajana, hän siirtyi vuonna 1978 järjestötoiminnan asiantuntijaksi Sambiaan ja oli 1980-luvun alussa vastaavissa tehtävissä myös Tansaniassa sekä Zimbabwessa. Vuosina 1984–1987 hän toimi Kansainvälisen Punaisen Ristin Euroopan osaston johtajana ja 1988–2003 Suomen Punaisen Ristin pääsihteerinä. Vuodesta 1992 lähtien Niskala oli myös Kansainvälisen Punaisen Ristin varainhankintakomitean puheenjohtaja.
Eläkkeelle jäätyään Niskala toimi vuodet 2010–2011 Kehitysyhteistyön palvelukeskus KEPA:n puheenjohtajana. Hän on myös ollut Genevessä päämajaansa pitävän Maailman talousfoorumin jäsen.
Markku-liitto valitsi vuonna 2004 Niskalan kahdeksanneksi vuoden Markuksi.
Nils Petter Sundgren
Nils Henrik Christian Sundgren, tunnettu nimellä Nils Petter Sundgren, (24. helmikuuta 1929 Bromma, Tukholma – 30. joulukuuta 2019) oli ruotsalainen elokuvakriitikko. Hän juonsi SVT-kanavan televisio-ohjelmaa Filmkrönikan miltei 30 vuotta.
Käävät
pienoiskuva|250px|Rikkikääpä
Käävät on vanhentunut nimi sieniheimosta Polyporaceae. Ne ovat kantasieniä, jotka kasvavat usein puun rungossa puun loisena tai lahottajana. Elävällä puulla kasvaessaan kääpä vahingoittaa puuta lahottamalla sitä, kuolleella puulla taas elävät yleensä eri lajit. Suomessa esiintyy yli kaksisataa eri kääpälajia. Nykyään on todettu, että Polyporales on vain yksi monista lahkoista, jossa kääpiä esiintyy. Muita lahkoja ovat esimerkiksi Hymenochaetales, Gloeophyllales, Thecisporales ja jopa vahveroista tunnettu Cantharellales sekä paljon helttasieniä sisältävä Agaricales-lahko, ja esimerkiksi lampaankääpä (Albatrellus ovinus) on samassa Boletales-lahkossa tattien, rouskujen ja haperoiden kanssa. Osittain käävät ovat vain hyvinkin kaukaista sukua toisilleen. Lisäksi on paljon kääpämäisiä sieniä, joita pidetään rajatapauksena, voiko niitä laskea kääviksi. Tällaisia ovat esimerkiksi raspikat, rypykät, vanukat ja kelmukat.
Käävän monivuotinen sienirihmasto elää puun sisällä. Itiöemä kasvaa puun ulkopinnalla joko pinnanmyötäisenä eli resupinaatisena, selvästi kasvualustastaan ulkonevana eli pileaattisena tai jotkin lajit näiden sekamuotona (puoliresupinaattinen). Itiöemällä ei yleensä ole jalkaa. Kääpien itiöemät voivat olla joko yksivuotisia tai monivuotisia. Monivuotisten kääpien, kuten taulakäävän (Fomes fomentarius), itiöemät saattavat kasvaa varsin kookkaiksi. Usein käävän elämän lopettaa emäpuun lahoaminen pois, mutta myös käävillä on loisia. Jalalliset käävät kasvavat tavallisesti maassa. Kääpien tunnusmerkkinä on itiöemän alapinnan pillistö, joka kuitenkin poikkeaa tattien pillistöstä selvästi. Heltallisia kääpiä tunnetaan myös, esimerkiksi koivunhelttakääpä (Trametes betulinus).
Kääpien merkitys
Käävät ovat monien muiden sienten tavoin hajottajia. Ne siis muuttavat kuolleen eloperäisen puumassan epäorgaaniseen muotoon.
Osaa käävistä voi maallikko erehtyä luulemaan aivan toisenlaiseksi sieneksi, kuten homeeksi niiden pinnanmuotoisen kasvutavan ja epämääräisen muodon vuoksi.
Kääpien tunnistaminen
Eri kääpälajien tunnistaminen voi olla muotovaihtelusta johtuen haastavaa, sillä saman lajin itiöemät voivat olla mm. kasvupaikastaan ja ympäristön kosteudesta johtuen erinäköisiä keskenään. Kääpälajin tunnistamiseksi huomiota kannattaa kiinnittää esimerkiksi seuraaviin seikkoihin:
Joskus lajien tunnistus vaatii hienorakenteiden, kuten rihmastorakenteen ja itiöiden, tarkastelua mikroskoopilla, tai jopa dna-analyysia.
Kääpiä tutkiessa kannattaa muistaa niiden suojelu. Itiöemiä ei tule repiä irti turhaan, usein viipale tai pala riittää eri kerrosten tarkasteluun. Käännetyt puut tulee palauttaa takaisin alkuperäiseen asentoon ja paikkaan, jotta kääpä voi jatkaa kasvuaan.
Käävän käyttöä
Monet käävät, varsinkin taulakäävät, ovat tunnettuja siitä, että ne kuivattuina ja sytytettyinä kytevät hyvin hitaasti ilman liekkiä, muuttuen pikkuhiljaa tuhkaksi. Kääpä saattaa kyteä tuntikaudet savuten. Tämä näkyy joidenkin kääpien suomenkielisissä nimissä: taulakäävästä tehtiin taulaa tulentekoa helpottamaan, ja arinakääpää (Phellinus igniarius) käytettiin tulen säilyttämiseen uunissa, eli se laitettiin uunin arinalle hiljalleen kytevän hiilloksen tulta säilyttämään.
Kääpiä on palo-ominaisuuksiensa vuoksi käytetty myös tulen kuljettamiseen. Kytevän käävän päälle on kiedottu mahdollisimman paljon kosteaa nahkaa tai kangasta, jotta kääpä saisi mahdollisimman vähän happea ja palaisi mahdollisimman hitaasti. Tulen kuljetusta käävässä auttaa myös se, että kääpien kuoret palavat huonosti, ja eristävät osaltaan kytevän sisuksen.
Taulaaminen on kansanperinteellistä iho-oireiden ja särkyjen hoitoa käävällä. Kääpä sytytetään kytemään, ja sen kuuman tuhkan annetaan putoilla iholle. Tuhkassa on tervamaista ainetta, jonka on ilmeisesti ajateltu auttavan ihovaivoihin tervan tavoin. Entisen Neuvostoliiton alueella on käytetty pakurikääpää lääkkeenä.
Kääpiä voidaan käyttää tekstiilien värjäykseen. Väriaineet irrotetaan liottamalla. Muiden kuin yksivuotisten kääpien keräämistä on kuitenkin syytä välttää, sillä lajintunnistus saattaa olla aloittelijalle hankalaa, ja mukaan voi vahingossa tulla uhanalainenkin laji.
Sukuja
Abundisporus - Amyloporia - Amyloporiella - Antromycopsis - Australoporus - Austrolentinus - Bridgeoporus - Burgoa - Cerrena - Coriolopsis - Cryptomphalina - Cryptoporus - Daedaleopsis - Datronia - Dichomitus - Earliella - Echinochaete - Fabisporus - Faerberia - Favolus - Flabellophora - Fomes - Fomitella - Fomitiporia - Fuscocerrena - Fuscoporia - Globifomes - Grammothelopsis - Haploporus - Hexagonia - Laccocephalum - Laetifomes - Laetiporus - Lasiochlaena - Lentinus - Lenzites - Leptoporellus - Lignosus - Lithopolyporales - Macrohyporia - Macroporia - Megasporoporia - Microporellus - Microporus - Mollicarpus - Mycelithe - Navisporus - Neolentinus - Neolentiporus - Nigrofomes - Nigroporus - Oligoporus - Osmoporus - Pachykytospora - Pachyma - Panus - Perenniporia - Perenniporiella - Phaeolus - Phaeotrametes - Phellinidium - Phellinopsis - Phellinus – Phellopilus - Phylloporia - Piloporia - Podofomes - Polyporus - Poria - Porodaedalea - Porodisculus - Poronidulus - Pseudofavolus - Pseudopiptoporus - Ptychogaster - Pycnoporellus - Pycnoporus - Pyrofomes - Roseofavolus - Royoporus - Rubroporus - Ryvardenia - Skeletocutis - Sparsitubus - Stiptophyllum - Tinctoporellus - Trametes - Trichaptum - Tyromyces - Vanderbylia - Xerotus
Verhneolonetski
Taajama on perustettu metsätyöläisten asutukseksi toisen maailmansodan jälkeen. Siellä toimii metsätyömaan konttori ja Olonetslesin puutavaravarasto. Palveluihin kuuluu lastentarha ja koulu, kirjasto, lääkintäasema, posti ja kaksi kauppaa. Taajaman länsipuolella sijaitsevalla hautausmaalla on kirkko.
The Squid and the Whale
The Squid and the Whale (televisioesityksessä Tursas ja valas) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Noah Baumbach. Elokuva on saanut useita palkintoja, muun muassa parhaasta draamaelokuvan ohjauksesta ja parhaasta käsikirjoituksesta Sundance-elokuvafestivaaleilla. Elokuva oli myös ehdolla parhaasta käsikirjoituksesta vuoden 2006 Oscar-gaalassa.
Toisistaan vieraantuneesta Berkmanin pariskunnasta ja heidän kahdesta teinipojastaan kertova elokuva perustuu osin Noah Baumbachin omakohtaisiin kokemuksiin. Hän palasi samoihin teemoihin vuoden 2017 elokuvassa Meyerowitzin perheen tarinat (uudistettu painos).
Krasnoselkup
Krasnoselkup on Krasnoselkupin piirin hallintokeskuksena toimiva kylä (selo) Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan itäosissa Luoteis-Siperiassa, Tazinlahteen laskevan Taz-joen keskijuoksun itärannalla. Krasnoselkup sijaitsee linnuntietä noin 720 kilometriä Jamalin Nenetsian pääkaupunki Salehardista itään. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Krasnoselkupissa asui 3 974 henkeä ja eli selväsyi yli puolet koko Jamalin Nenetsian asukasluvultaan pienimmän kunnallispiirin, Krasnoselkupin piirin yhteensä 6 204 hengestä.
Erkki Salmela
Erkki Salmela (s. 27. huhtikuuta 1958 Ranua) on lappilainen kuvanveistäjä.
Salmela on opiskellut Limingan taidekoulussa 1979-80, Kankaanpään taidekoulussa 1980-82 ja Kuvataideakatemiassa 1982-86.
Vanhemmat kirvesmies, maanviljelijä Viljo Salmela (k. 1969) ja perhepäivähoitaja Rauha Lyydia Salmela-Niemelä o.s. Kortesalmi.
Teoksia
thumb|Erkki Salmela: Itkevät kivet, Lapin sodan evakkojen muistomerkki, [[Ranua, 1992.]]
Georges Trombert
Georges Auguste Ernest Trombert (10. elokuuta 1874 Geneve – 27. helmikuuta 1949 Lyon) oli ranskalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä kolme mitalia. Kaksi hopeaa tuli floretin ja säilän joukkuekilpailuista, ja lisäksi kalvan joukkuekilpailussa Trombert oli mukana saamassa pronssia.
Muskogee (Oklahoma)
Muskogee on kaupunki Muskogeen piirikunnassa Oklahoman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 37 113. Vuosina 2010–2019 väkiluku laski 5,3 prosenttia. Muskogee on piirikuntansa hallintokeskus. Kaupungin pormestarina toimii Bob Coburn.
Yoshino (1892)
Yoshino oli keisarillisen Japanin laivaston joulukuussa 1892 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä. Alus upposi kolaroituaan toisen aluksen kanssa 15. toukokuuta 1904.
Valmistus
Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä osana vuoden 1891 hankintoja ja sen köli laskettiin helmikuussa 1892 telakkanumerolla 596. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 20. joulukuuta ja se valmistui 30. syyskuuta 1893.
Alus oli tyypillinen Elswickistä valmistunut risteilijä, jossa oli teräksinen vesitiiviisiin osastoihin jaettu runko, matala etukansi, yksi savuhormi ja kaksi mastoa. Aluksen keula oli vahvistettu kestämään törmäykset. Se oli Sir Philip Wattsin suunnittelema paranneltu versio Argentiinan laivastolle toimitetusta ARA Veinticinco de Mayosta.
Palvelus
Jo ennen ensimmäisen Kiinan ja Japanin sodan alkamista Yoshino, Naniwa ja Akitsushima kohtasivat 25. heinäkuuta 1894 Korean rannikolla Kiinan laivaston osaston. Seuranneessa taistelussa upotettiin tykkivene Kwang Yi ja kuljetusalus SS Kowshing sekä vallattiin tykkivene Tsao Kiang. Sodanjulistamisen jälkeen Yoshino osallistui amiraali Tsuboi Kozon lippulaivana Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894. Kozon lentävän osaston muut alukset olivat Takachiho, Naniwa ja Akitsushima. Taistelussa alus osallistui Kiinan laivaston risteilijöiden Jingyuen ja Zhiyuan upottamiseen sekä vaurioitti pahoin risteilijä Laiyuania. Alus osallistui myöhemmin Taiwanin maihinnousun tukemiseen sekä Cihoun linnakkeen pommittamiseen.
Venäjän–Japanin sodan alkaessa Yoshino osallistui Port Arthurin taisteluun. Sakeassa sumussa panssariristeilijä Kasuga törmäsi aluksen vasempaan kylkeen puhkaisten konehuoneen. Yoshino kaatui upoten 15. toukokuuta 1904 vieden mukanaan 319 miestä. Ainoastaan yhdeksäntoista miehistönjäsentä pelastui. Onnettomuuden jälkeen Japanin laivasto poisti törmäyskeulat aluksistaan.
Pohjannokkonen
Pohjannokkonen eli lapinnokkonen (Urtica dioica ssp. sondenii, syn. U. dioica ssp. gracilis, U. dioica var. sondenii) on Pohjois-Euroopassa tavattava lähes poltinkarvaton, monivuotinen nokkoskasvi. Se on yksi isonokkosen (U. dioica) alalajeista.
Ulkonäkö ja koko
Pohjannokkonen kasvaa kasvupaikasta riippuen 30–300 cm korkeaksi. Hoikahko varsi on nelisärmäinen ja tavallisesti haaraton. Kasvi on melkein kalju tai lyhyt- ja harvakarvainen, poltinkarvat ovat yksittäisiä. Lehdet ovat vastakkain ja ne ovat ohuita, ehyitä ja sahalaitaisia. Tavallisesti kaikki lehdet ovat pyöreä- ja suippotyvisiä sekä usein harva- ja isohampaisia. Tummanvihreä lehtilapa on puikea tai kapeanpuikea, pitkäkärkinen ja kärkihammas ulottuu viereisiä hampaita paljon pitemmälle. Lehtilapa on tavallisesti 4–15 cm pitkä ja noin 1,5 kertaa leveytensä pituinen. Kukinto-osan alapuolisten lehtien lapa on tavallisesti 2–3 kertaa leveytensä pituinen. Hoikahko lehtiruoti on enintään noin puolet lavan pituudesta. Kukinnot ovat 4–8 cm pitkiä norkkoja ja pitempiä kuin lehtiruodit. Kasvi on tavallisesti kaksikotinen, eli hede- ja emikukuat sijaitsevat eri yksilöissä. Kukat ovat pieniä, vihertäviä ja yksineuvoisia. Kukan kehä on nelilehtinen ja verhiömäinen. Suomessa pohjannokkonen kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on kahden sisemmän kehälehden suojaama pähkylä.
Levinneisyys
Pohjannokkosta tavataan ainoastaan Euroopan pohjoisosissa. Sitä kasvaa lähinnä Norjan ja Ruotsin keski- ja pohjoisosien vuoristo- ja tunturialueilla, Keski- ja Pohjois-Suomessa sekä Luoteis-Venäjän pohjoisosissa Uralille saakka. Suomessa pohjannokkonen kasvaa paikoitellen Keski-Suomen eteläosista Pohjois-Lappiin. Runsain laji on Kainuussa ja Etelä- ja Keski-Lapissa. Lajin levinneisyyden laajuus on kuitenkin huonosti tunnettu Keski-Suomessa.
Elinympäristö
Tyypillisimpiä pohjannokkosen kasvupaikkoja ovat puronvarsi- ja kallionaluslehdot ja lehtokorvet. Toisinaan sitä tavataan myös ihmisasutuksen läheltä.
Luettelo Ravun tähdistön tähdistä
Luettelo Kravun tähdistön tähdistä.
Rami Lehto
Rami Juhani Lehto (s. 15. maaliskuuta 1973 Lahti) on suomalainen perussuomalainen poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi Hämeen vaalipiiristä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa ja uudelleen vuoden 2019 vaaleissa. Hän on myös Lahden kaupunginvaltuuston jäsen.
Elämä
Koulutukseltaan Lehto on sähkövoimatekniikan mekaanikko.
Poliittinen toiminta
Lehto on ollut Perussuomalaisten jäsen vuodesta 2007 alkaen. Hänet valittiin Lahden kaupunginvaltuustoon vuoden 2008 kunnallisvaaleissa 396 äänellä ja toiselle kaudelle 1 579 äänellä vuoden 2012 vaaleissa. Vuodesta 2009 hän on ollut Perussuomalaisten Lahden valtuustoryhmän puheenjohtaja ja vuodesta 2013 kaupunginhallituksen toinen varapuheenjohtaja. Kuntavaaleissa 2017 Lehto valittiin kolmannelle valtuustokaudelle 1 320 äänellä.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Lehto sai 4 755 ääntä jääden varasijalle. Vaaleissa 2015 Lehto sai 6 705 ääntä Hämeen vaalipiirissä ja tuli valituksi eduskuntaan. Eduskuntavaaleissa 2019 Lehto sai 7 297 ääntä Hämeen vaalipiirissä ja tuli valituksi.
Yksityiselämä
Lehto on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän kuuluu evankelis-luterilaiseen kirkkoon.
Vuonna 2015 Lehdon lapset haastoivat isänsä käräjille. Syynä olivat elatusmaksut, joiden määrä oli määritelty Lehdon tulojen perusteella ennen tämän kansanedustajuutta. Lehto ei suostunut sopimaan elatusmaksujen korotuksista tulojen noustua huomattavasti, joten asia vietiin oikeuteen.
Terry Riley: Requiem for Adam
Terry Riley: Requiem for Adam on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 2001 levymerkillä Nonesuch Records. Levyllä kuullaan yhdysvaltalaisen Terry Riley sävellyksiä.
Kappaleet
Kaikki sävellykset Terry Riley.
Joseph Chamberlain
thumb|250px|Joseph Chamberlain Joseph Chamberlain (8. heinäkuuta 1836 Lontoo – 2. heinäkuuta 1914 Lontoo) oli englantilainen poliitikko. Poliittisen uran alussa hän ajoi työväestön aseman parantamista. Noustuaan valtakunnanpoliitikoksi hänet tunnettiin Brittiläisen imperiumin ja imperialismin kannattajana.
Hän oli Neville Chamberlainin ja Austen Chamberlainin isä. Molemmat pojista olivat myös merkittäviä poliitikkoja.
Mansaaren englanti
Mansaaren englanti on Mansaarella puhuttu englannin kielen murre. Se on saanut vaikutteita saarella puhutusta kelttiläiseen kieliin kuuluvasta manksin kielestä ja myös muinaisnorjasta. Murre on nyttemmin melkein kadonnut suuren siirtolaismäärän takia.
Kielessä "kyllä" on aye (kirjaenglannissa yes) ja lakimies deemster (kirjaenglannissa judge).
Tyler Redenbach
Tyler Redenbach (s. 25. syyskuuta 1984 Melville, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tšekin Extraliga-joukkue HC Bili Tygri Liberecissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura
Redenbach pelasi vuodet 2001–2005 kotimaansa juniorisarjassa WHL:ssä. Hän edusti siellä neljän kautensa aikana kolmea eri joukkuetta: Prince George Cougarsia, Swift Current Broncosia ja Lethbridge Hurricanesia. Kolmannella kaudellaan 2003–2004 hän voitti koko WHL:n piste- ja syöttöpörssin tehoilla 31+74=115 ja palkittiin Bobby Clarke Trophyllä sekä valittiin liigan itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. Phoenix Coyotes varasi Redenbachin kolmannella kierroksella vuonna 2003. Redenbach aloitti kuitenkin ammattilaisuransa Boston Bruinsin organisaatiossa kaudella 2005–2006 ja sen AHL:ssä pelaavan farmijoukkue Providence Bruinsin riveissä tehot 26+32=58, joilla hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä. Marraskuussa 2006 Redenbach kaupattiin Phoenix Coyotesin organisaatioon vaihdossa maalivahti Philippe Sauvéen.
Redenbachin kaudet 2006–2007 ja 2007–2008 olivat melko rikkonaisia loukkaantumisten takia ja hän pelasi AHL:n lisäksi myös ECHL:ssä ja CHL:ssä, jossa hän pelasi suurimman osan kaudesta 2007–2008 ja voitti myös mestaruuden Arizona Sundogsin riveissä. Hän vaihtoi myös kauden aikana organisaatiota siirryttyään Coyotesista Detroit Red Wingsin organisaatioon ja pelasi 28 ottelua farmijoukkue Grand Rapids Griffinsissä.
Kesäkuussa 2008 Redenbach siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan AL-Bank Ligaenin Odense Bulldogsiin. Hän teki kauden 2008–2009 aikana 43 runkosarjaottelussa tehopisteet 24+44=68 ja oli liigan pistepörssin toinen Herning Blue Foxin Jeff Campbellin kanssa. Kauden päätteeksi Redenbach palkittiin Al-Bank Ligaenin arvokkaimpana pelaajana ja valittiin tähdistökentälliseen.
Elokuun 2009 lopulla Redenbach siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SaiPaan. Kauden 2009–2010 aikana Redenbach on ollut liigan parhaita syöttäjiä. Hän teki kauden aikana 58 ottelussa tehot 10+34=44 ja oli syöttöpörssin kolmas Ässien Marko Kivenmäen kanssa. Redenbach voitti SaiPan sisäisen pistepörssin.
Redenbach teki marraskuussa 2009 jatkosopimuksen kaudeksi 2010–2011. Hän kertoo jatkosopimuksen tehtyään:
Kaudella 2010–2011 Redenbach teki 43 runkosarjaottelussa tehot 6+30=36, joilla hän oli SaiPan paras pistemies ja SM-liigan syöttöpörssin kymmenes. Redenbachin kausi jäi kuitenkin vain 43 runkosarjaottelun mittaiseksi loukkaantumisten takia. Tammikuussa 2011 hän loukkasi nivusensa ja helmikuussa veneluun murtuma päätti hänen kautensa. SaiPasta Redenbach siirtyi kaudeksi 2011–2012 kaksivuotisella sopimuksella Sveitsin National League B:n EHC Olteniin. Hän kävi joulukuussa 2011 myös European Trophy -lopputurnauksen ajan lainalla itävaltalaisjoukkue EC Red Bull Salzburgissa, joka voitti turnauksen mestaruuden. Redenbach sai tammikuussa 2012 osaksi motivaatio-ongelmien takia lähtöpassit Oltenista, mutta teki jo seuraavana päivänä loppukauden kattavan sopimuksen Helsingin IFK:n kanssa. Redenbach ei kuitenkaan pystynyt tuloksellisesti siihen mitä IFK olisi häneltä odottanut ja hänet vapautettiin seurasta 23.11. 10.1.2013 Pelicans teki loppukauden kattavan sopimuksen Redenbachin kanssa. Redenbach jatkaa Pelicansissa myös kaudella 2013-2014.
Kaudeksi 2017-2018 Redenbach siirtyi yksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Tapparaan. Redenbach pelasi joukkueessa kymmenen ottelua tehden yhden maalin, kunnes lokakuussa hänen sopimuksensa Tapparan kanssa purettiin lokakuussa 2017, ja hän siirtyi Tšekin Extraligaan Bili Tygri Liberecin riveihin.
Pelityyli
Redenbach on hyvän pelisilmän ja luovuuden omaava keskushyökkääjä.
Ponte Buggianese
Ponte Buggianese on kunta Pistoian maakunnassa Toscanan alueella Keski-Italiassa. Siellä on noin 8 800 asukasta.
Jalkaväkirykmentti 50 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 50 (JR 50) oli Suomen puolustusvoimien jatkosodan aikainen Keski-Pohjanmaan sotilaslääniin kuuluneen Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin 18. - 22. kesäkuuta 1941 perustama jalkaväkirykmentti, joka kuului 11. divisioonaan.
Perustaminen
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Keskittäminen
Perustamisen jälkeen rykmentti koottiin Suolahteen, josta se siirrettiin Pohjois-Karjalaan junakuljetuksin. Rykmentti purettiin junista Ahonkylässä ja Hammaslahden rautatieasemalla.
Jatkosodan hyökkäysvaihe
Rykmentti ylitti Moskovan rauhan rajan 10. heinäkuuta 1941 Tsiipakan-Havuvaaran alueella, mistä se eteni Kiekuan-Soanlahden kautta Jänisjoen itäpuolelle. Se asettautui puolustukseen 16. heinäkuuta 1941 Jänisjoen itäpuolella. Rykmentti ylitti 24. heinäkuuta 1941 vanhan valtakunnan rajan ja siirtyi Käsnäselän kautta Tulemajärvelle. Se hyökkäsi 17. elokuuta 1941 Hyrsylän mutkan alueelle ja sieltä edelleen Suojoen yli vallaten Ignoilan ja Hautavaaran 19. - 20. elokuuta 1941. Rykmentti valtasi 20. - 21. elokuuta 1941 Suojoen sillat ja se osallistui Suvilahden taisteluun.
Rykmentti saavutti Jessoila-Okunjärvi-Savalanjärvi tasan, josta se jatkoi edelleen lyöden Sotjärven-Säämäjärven kannaksella olleet Neuvostoliiton joukot 1.9.1041 mennessä. Se valtasi Kinnasvaaran ja rykmentti ylitti Suojujoen 3. - 5. syyskuuta 1941. Rykmentti osallistui Prääsän valtaukseen 7. - 8. syyskuuta 1941 ja Matrossan, Polovinan ja Vilgan taisteluihin 20. - 28. syyskuuta 1941.
Lapin Sota (3. - 30. lokakuuta 1944)
Sairaaloissa vuoden 1945 aikana kuoli vammoihinsa kolme.
Yhteensä vuosina 1941 - 1945 kaatui 1073 rykmentin vahvuudessa ollutta miestä.
Martin Sheen
Martin Sheen (oik. Ramón Gerard Antonio Estévez; s. 3. elokuuta 1940 Dayton, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi etenkin pääosasta elokuvassa Ilmestyskirja. Nyt sekä muista elokuvista kuten Julma maa, Gandhi, Wall Street – rahan ja vallan katu, Ota kiinni jos saat, JFK – avoin tapaus ja The Departed sekä televisiosarjasta West Wing.
Sheen on Irakin sodan vastainen aktivisti. Sheen on pidätetty mielenosoitusten takia noin 63 kertaa. Sheen toimii myös eläinsuojelujärjestö PETA:n puolestapuhujana.
2000-luvulla Sheen on asunut myös Irlannissa ja opiskellut muun muassa englanninkielistä kirjallisuutta ja filosofiaa Galwayssa sijaitsevassa yliopistossa.
Sheen on saanut kuusi Emmy-ehdokkuutta ja voittanut Golden Globen ja pari Screen Actors Guild -palkintoa roolistaan West Wingissä.
Sheenillä on tähti Hollywood Walk of Famella.