cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José Luis Rubiera
Vuotta myöhemmin ajettua Ranskan ympäriajoa on sanottu koko Rubieran uran parhaaksi. Kilometrien vetotyön jälkeen Armstrongin kärkiryhmässä ei ollut kuin runsaat kymmenen pyöräilijää Herasin ottaessa viimeisen vetovastuun. Armstrongin Tour-voitot vuosituhannen alussa pohjautuivat paljon juuri Rubieran ja Herasin työpanokseen. Rubieran rooli ei ollut aivan yhtä suuri Armstrongin voittaessa viimeiset kolme Ranskan ympäriajoaan, mutta samalla yhdysvaltalaisjoukkue oli kokonaisuudessaan vahvemmalla miehistöllä liikkeellä.
Rubiera asuu edelleen pienessä kotikaupungissaan Santa Eulaliassa, Asturiasin suurimman kaupungin Gijonin liepeillä vaimonsa Lauran kanssa. Heillä ei ole yhteisiä lapsia. Rubieran ammattilaisuran jatko selvisi marraskuussa 2007, kun hän teki yksivuotisen sopimuksen kazakstanilaisen Astana-tallin kanssa. Rubiera oli pitkään ilman sopimusta kaudelle 2008, mutta Astana-tallin uusi johtaja Bruyneel pyysi monivuotisen luottomiehensä joukkueeseensa. 20 isoa ympäriajoa uransa aikana polkenut Rubiera teki syyskuussa 2008 vuoden jatkosopimuksen Astanan kanssa, vaikka oli kertonut lopettavan uransa saman vuoden Vueltaan. Rubieran jatkopäätökseen vaikutti Lance Armstrongin paluuilmoitus, ja entiset tallitoverit polkivat samassa tallissa 2009. Seuraavaksi kaudeksi molemmat siirtyivät uuteen Team RadioShack -joukkueeseen. Rubiera lopetti uransa kauden jälkeen.
Erciş
thumb|250px|Ercişin keskusta elokuussa 2010. Erciş (historiallinen nimi ) on kaupunki ja sitä ympäröivä alue Turkissa Vanin maakunnassa. Kaupunginjohtaja on Fatih Çiftçi (AKP).
Alueen pinta-ala on 2 115 km², ja sitä ympäröi idässä Muradiye, lännessä Bitlis, pohjoisessa Ağrı ja etelässä Vanjärvi.
Erciş on Itä-Turkin kehittyneimpiä kaupunkeja. Siellä perinteiset kansanlaulut ovat yhä elävää todellisuutta. Seudulla kasvatetaan hedelmiä ja vihanneksia. Kaupunkiin ja sen ympäristöön on istutettu runsaasti poppeleita.
Alueen väkiluku on 154 499 (2008), ja se koostuu pääkaupungista ja kylistä. Maaseudulla asukkaita on 66 832, kaupunkimaisilla alueilla 73 733. Asukastiheys on 47/km². Itse Ercişin kaupungin väkiluku on 77 065.
Historiallinen Artchesh
Vanjärven vedenpinnan nousun vuoksi vanha Artcheshin kaupunki hävisi vähitelleen 1700-luvulta alkaen. 1800-luvun jälkipuolella kirkkoja ja asuinrakennuksia ei enää näkynyt. Joskus harvoin matalan veden aikana voi kaupungin puolustusmuureja ja torneja näkyä. Kun vesi peitti vanhan kaupungin uusi rakennettiin 1841 ylemmäksi Aladaan.
39.03111°N, 43.35972°W
Vesanto
Vesanto on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan länsiosassa, Keski-Suomen maakunnan vastaisella rajalla. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Nimistötutkimus tulkitsee kirkonkylän nimen johtuvan sen sijainnista Vesantojärven pohjoispäässä. Järven nimi pohjautuu sen itäpuolella sijaitsevan mäen nimeen Vesamäki. Vesamäki on esiintynyt myös kylännimenä (Vesamäki 1695). Nimellä on haluttu kuvata mäen vesakkoisuutta. Muodostettaessa järvennimeä on käytetty alkuosan jatkeena johdinta -nto ~ -nko, ja nimeen on sittemmin liitetty selventämään sana järvi.
Maantiede
Vesannon naapurikuntia ovat Keitele, Konnevesi, Rautalampi, Tervo, Viitasaari ja Äänekoski. Näistä Rautalampi, Tervo ja Keitele ovat Pohjois-Savoa kuten Vesantokin, muut Keski-Suomea.
Kyliä
Vesannon kunnan kyliä ovat Ahveninen, Harinkaa, Horonkylä, Kuuslahti, Järvenpää, Niinivesi, Närhilä, Oinaskylä, Sonkari, Tiitilänkylä, Vesamäki ja Vesijärvi.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Vesannolla oli 2 094 asukasta, joista 840 asui taajamassa, 1 229 haja-asutusalueilla ja 25:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Vesannon taajama-aste on 40,6 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Vesannon kirkonkylä.
Historiaa
Vaikka Vesanto tunnetaan osana Sisä-Savoa, oli Vesannon alue historiallisesti pitkään hämäläisten eränkävijöiden kalastus- ja metsästysseutua Ruotsin itärajan tuntumassa (Pähkinäsaaren rauha 1323). Myöhemmin alue oli osa Rautalammin emäpitäjää, josta Vesanto itsenäistyi omaksi kunnakseen 1871, ilman siihen myöhemmin liitettyjä kunnan etelä- ja lounaisosia.
Vesannon kirkko on puinen ristikirkko, joka rakennettiin Mikko Karjalaisen johdolla lääninarkkitehti Carl Zieglerin suunnitelmien mukaan vuonna 1857.
Vesannon väkiluku saavutti huippunsa toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä, ylittäen 5000. Siitä väkiluku on pienentynyt alle puoleen; toisaalta Vesannon runsas kesäasutus ja seudun luontoarvoja hyödyntävät matkailupalvelut ja kesätapahtumat vilkastuttavat merkittävästi koko kuntaa loma-aikoina. Vapaa-ajan asuntoja kunnassa on 802.
Hallinto
Vesannon kunnanjohtaja on vuodesta 2020 Pia Harmokivi. Hänen edeltäjänsä oli Sanna Kauvosaari, joka toimi kunnanjohtajana vuosina 2018–2020. Kauvosaaren edeltäjä Pasi Lievonen toimi kunnanjohtajana 2007–2018.
Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista kolmetoista on keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Elinkeinoista
Vuonna 2015 kunnassa oli 592 työpaikkaa. Niistä 23,6 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 64,5 % palveluissa ja 10 % jalostuksessa. Palvelun osuus oli pienempi kuin koko maassa (75 %), ja alkutuotannon osuus suurempi kuin koko maassa (3 %).
Vuonna 2015 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Vesannon osuuspankki ja marjoja käsittelevä Toripiha oy.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnista Vesannon alueella toimii Niiniveden seurakunta, joka syntyi vuoden 2020 alussa, kun entiset Vesannon seurakunta ja Tervon seurakunta yhdistyivät.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Vesannolla toimii Vesannon helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Vesannon alueella toimii Rautalammin ortodoksinen seurakunta.
Koulutus
Kunnassa on yhtenäiskoulu, johon kuuluvat esikoulu ja Kirkonkylän koulu ja kunnan kokoon nähden varsin elinvoimainen lukio. Vesannon lukion opiskelijoista merkittävä osa tulee yli kuntarajojen. Kaikilla kirkonkylällä sijaitsevilla koulurakennuksilla on kasviaiheiset nimet: Esikoulu on Esikko, entinen ala-aste on Lemmikki, entinen yläaste on Vanamo, laboratorio on nimeltään Keltamo ja liikuntahalli on nimeltään Pillike. Ahvenisen kyläkoulu lakkautettiin vuonna 2014 oppilaiden vähyyden vuoksi, ja oppilaat siirrettiin kirkonkylän kouluun.
Kulttuuri
Vesanto on kautta historiansa tunnettu musiikkipitäjänä, mitä kunnan vaakunakin kuvastaa, aiheenaan nuottiviivasto. Kunta on tunnettu mm. kuoroharrastajistaan. Vesannolla on myös järjestetty vuosikymmenten saatossa runsain mitoin erilaisia musiikkitapahtumia, joista tunnetuimpiin lukeutuvat Sahan­soiton SM-kilpailut sekä Savon pop- ja rock-sceneä elävöittäneet kotimaan huippuartistien konsertit Asinsalmen lavalla 1960-luvulla ja Niiniveden Nuorisoseurantalolla 1980-luvulla. Nykyisin Vesannolla järjestetään vuosittain mm. koululaisten musiikkikilpailu, Reiska-MM turnaus ja Soitinmenot-musiikkitapahtuma.
Ruokakulttuuri
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Vesannon perinneruoaksi valittiin imelletty puolukkapuuro, nauriin keitinliemestä, kermasta ja ohrajauhoista keitettävä ”riepoliemi” sekä naurishaudikkaat. Myöhemmin samalla vuosikymmenellä Vesannon pitäjäruoiksi nimettiin tohraperu eli peruna-sianlihamuhennos sekä imellyspuuro.
Tunnettuja vesantolaisia
Eräiden tietojen mukaan Yhdysvaltain entisen presidentin George W. Bushin esi-isä Mauno Antinpoika olisi ollut vesantolainen.
David Draiman
David Michael Draiman (s. 13. maaliskuuta 1973 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalaisen Disturbed-yhtyeen laulaja.
Draiman on opiskellut taloushallintoa, yhteiskuntatieteitä ja filosofiaa. Draimanin taustat ovat juutalaiset, mutta hän ei ole uskonnollinen.
Florian Thauvin
Florian Thauvin (s. 26. tammikuuta 1993 Orléans) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Marseillea. Vasenjalkainen Thauvin on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura
Thauvin aloitti uransa vuonna 2010 Ligue 2:n Grenoble Foot 38:ssa, jota hän edusti vuosina 2010–2011 kolmessa pelissä.
Elokuussa 2011 Thauvin siirtyi niin ikään Ligue 2:ssa pelanneeseen SC Bastiaan. Bastiassa hän pelasi kaksi kautta, joista jälkimmäisen Ligue 1:ssa. Näin ollen Thauvin teki siis kaudella 2012–2013 pääsarjadebyyttinsä pelaten seurassa tammikuuhun 2013 asti, jolloin hän siirtyi Ligue 1:n Lille OSC:in riveihin. Lille lainasi kuitenkin Thauvinin takaisin Bastiaan kevätkaudeksi. Kaiken kaikkiaan Thauvin pelasi Bastia-aikanaan liigassa 45 ottelua, joissa syntyi kymmenen osumaa. Hänet valittiin Ligue 1:n nuoreksi pelaajaksi kaudella 2012–2013.
Syyskuussa 2013 Thauvin siirtyi Lillestä yllättäen pääsarjan Olympique de Marseilleen. Hän ei pelannut lopulta Lillen riveissä yhdessäkään ottelussa. Avausottelunsa Marseillen paidassa Ligue 1:ssä Thauvin pelasi syyskuussa 2013 Toulouse FC:tä vastaan ja ensimmäisen maalinsa hän iski lokakuussa Stade Reimsin verkkoon. Kaudella 2013–2014 Thauvin debytoi myös Mestareiden liigassa, jossa hän teki kuudessa pelaamassaan ottelussa yhden osuman. Ensimmäisellä kaudellaan Marseillessa Thauvin pelasi Ligue 1:ssä 31 ottelua, joissa syntyi kahdeksan maalia. Myös toisella kaudellaan hän sai hyvin vastuuta Marseillessa. Yhteensä Thauvin pelasi Marseillessa 67 ottelua tehden 13 maalia.
Elokuussa 2015 Thauvin siirtyi Englannin valioliigan Newcastle Unitediin. Hän debytoi Valioliigassa samassa kuussa Manchester Unitedia vastaan, mutta pelasi syyskaudella vain 13 ottelussa. Näin ollen Thauvin siirtyi tammikuussa 2016 lainalle takaisin Marseilleen. Hän pelasi myös koko kauden 2016–2017 lainalla Marseillessa. Hän pelasi lainapesteillään kaikkiaan 54 Ligue 1:n ottelua, joissa teki 17 maalia.
Thauvin siirtyi Marseilleen pysyvästi 11 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2017. Hän teki kaudella 2017–2018 pelaamissaan 35 pääsarjaottelussa 22 maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi karsinnat mukaan lukien 15 ottelua ja teki neljä maalia. Marseille selviytyi loppotteluun, jonka se hävisi Atlético Madridille.
Maajoukkueura
Thauvin on edustanut monia Ranskan nuorten maajoukkueita. Vuonna 2013 hän oli mukana voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-kultaa Turkista. Thauvin teki turnauksessa kolme osumaa, muun muassa molemmat 2-1 -välierävoitossa Ghanasta. Vuodet 2013–2014 Thauvin pelasi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa tehden seitsemän maalia pelaamassaan kymmenessä ottelussa.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Thauvin pelasi tultuaan vaihdosta kentälle ystävyysottelussa Paraguayta vastaan kesäkuussa 2017. Hän kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Ranskan joukkueeseen Venäjän MM-kilpailuissa 2018, Hän pelasi kisoissa vain yhden minuutin neljännesvälieräottelussa Argentiinaa vastaan.
Thauvin teki ensimmäisen maaottelumaalinsa kesäkuussa 2019 kymmenennessä maaottelussaan EM-karsinnassa Andorraa vastaan.
Saavutukset
Seurajoukkuetasolla
Maajoukkuetasolla
Ertuğrul Osman
Prinssi Şehzade Ertuğrul Osman Efendi (18. elokuuta 1912 – 23. syyskuuta 2009) oli Osmanlı-dynastian päämies. Hän oli Ottomaanien valtakunnan sulttaanin (1876–1909) Abdul Hamid II:n pojanpoika. Sulttaanikunta lakkautettiin vuonna 1923 ja Turkin tasavalta julistettiin. Jos Ertuğrulista olisi tullut sulttaani, hän olisi ottanut nimen sulttaani Osman V.
Ertuğrul syntyi Yıldızin palatsissa Istanbulissa prinssi Şehzade Mehmed Burhaneddin Efendiin (19. joulukuuta 1885 Istanbul – 15. kesäkuuta 1949 New York City) poikana. Isä Sehzade oli ottomaaniarmeijan kapteeni. Ertuğrul opiskeli Theresianumin akatemiassa Wienissä ja École des Sciences Politiquessa Pariisissa. Ollessaan Wienissä vuonna 1924 Ertuğrul kuuli, että Turkin sulttaani on syrjäytetty. Hän ei palannut kotimaahansa kuin vasta 1990-luvulla, kun Turkin hallitus kutsui hänet. Ertuğrul oli ilman kansalaisuutta vuodesta 1923. Hän otti vastaan Turkin kansalaisuuden 2004. Ertuğrul asui Yhdysvalloissa vuodesta 1933 ja hänestä tuli Osmanlı-dynastian 45. päämies vuonna 1994. Hän puhui sujuvasti turkkia, englantia, saksaa, ranskaa ja ymmärsi italiaa ja espanjaa.
Ertuğrul avioitui Gulda Twerskoyn (Hanım Efendi; 20. maaliskuuta 1915 Johannesburg, Gauteng – 16. syyskuuta 1985 New York City) 20. tammikuuta kanssa vuonna 1947 New York Cityssä. Toistamiseen hän avioitui Zeyneb Tarzi Hanım Efendin (s. 16. joulukuuta 1940 Istanbul) kanssa 27. syyskuuta 1991 New York Cityssä.
Annika Kjærgaard
Annika Eva Ingegerd Kjærgaard (aik. Johansson; s. 18. toukokuuta 1971 Hässleholm, Ruotsi) on ruotsalainen pop-laulaja. Hän on tunnettu pop-yhtye Alcazarin entisenä jäsenenä.
Bongossipuut
Bongossipuiden levinneisyysalue on keskisessä Afrikassa ulottuen länsirannikolta Senegalista itään Sudaniin ja Ugandaan sekä etelässä Kongon demokraattiseen tasavaltaan.
Javier Balboa
Javier Ángel Balboa Osa (s. 13. toukokuuta 1985 Madrid, Madridin alue, Espanja) on päiväntasaajanguinealainen jalkapalloilija. Hän edustaa portugalilaista Benficaa ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Seurajoukkueura
Balboan vanhemmat ovat kotoisin Päiväntasaajan Guineasta, mutta pakenivat maasta diktaattori Francisco Macías Ngueman vainojen vuoksi ja asettuivat Madridiin. Juniorina Balboa pelasi Madridin naapurikunnassa Alcalá de Henaresissa Avancen ja Alcalán joukkueissa ennen liittymistään Real Madridin junioreihin vuonna 1999. Kaudeksi 2005–2006 hän nousi seuran reservijoukkueeseen Castillaan ja saman kauden aikana myös edustusjoukkueeseen. Edustusjoukkueen mukana hän debytoi Espanjan korkeimmalla sarjatasolla 26. lokakuuta Deportivoa vastaan ja Mestarien liigassa 6. joulukuuta lohkovaiheen ottelussa Olympiakosia vastaan.
Kauden 2006–2007 Balboa vietti lainassa Racingissä hankkimassa kokemusta, ja pelasi 30 Espanjan korkeimman sarjatason ottelussa. Kesällä 2007 hän teki Real Madridin kanssa neljävuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2007–2008 Balboa kuului Real Madridin edustusjoukkueen kokoonpanoon, mutta peliaika jäi vähäiseksi. Espanjan liiga, Espanjan cup ja Mestarien liiga mukaan lukien hän pelasi yhteensä kymmenessä ottelussa, joista useimmat hän aloitti vaihtopenkiltä. Hän onnistui kuitenkin kertaalleen maalinteossa sekä cupissa että Mestarien liigassa.
Kesällä 2008 Balboa siirtyi portugalilaisseura Benficaan, jonka kanssa hän teki neljävuotisen sopimuksen. Benfica maksoi Real Madridille neljän miljoonan euron siirtokorvauksen. Balboan hankinta oli Benfican valmentajan Quique Sánchez Floresin toive, sillä kaksikko oli työskennellyt yhdessä jo Real Madridin juniorijoukkueessa.
Tammikuussa 2010 Balboa palasi synnyinmaahansa Espanjaan, kun sarjanoususta kamppaillut Segunda Divisiónin Cartagena hankki hänet riveihinsä loppukauden 2009–2010 kestäneellä lainasopimuksella.
Maajoukkueura
Maajoukkuetasolla Balboa edustaa Päiväntasaajan Guineaa. Hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2007 Afrikan-mestaruuskilpailuiden karsintaottelussa Ruandaa vastaan. Vuoden 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa hän pelasi kolmessa ottelussa.
Ratsastusterapia
Ratsastusterapia on terapiamuoto, jossa hyödynnetään hevosta.
Terapiahevoselta vaaditaan tiettyjä ominaisuuksia. Sen on oltava terve, symmetrinen ja eikä liian laiha, liikkeiden on oltava rytmikkäät. Luonteeltaan sen on oltava luotettava, herkkä ja utelias, ja sen on reagoitava asioihin.
Ratsastusterapiaa on käytetty Suomessa yli 20 vuotta muun muassa CP-vammaisten, MS-tautia sairastavien ja masentuneiden hoidossa. Terapiaan pääsyyn tarvitaan lääkärin lähete. Kela ja hoitava taho korvaavat terapiaa. Suomessa on noin 80 terapiaa tarjoavaa ratsastustallia.
Amsterdam-Noord
Amsterdam-Noord on Amsterdamin kaupunginosa. Amsterdam-Noordin alue kattaa IJ-joen pohjoispuolelle jäävän Amsterdamin. Alueella asuu hieman yli 88 000 ihmistä ja sen pinta-ala on 63,76 km².
Kaijanlampi
Kaijanlampi voi tarkoittaa seuraavia:
Meri-Tuuli Väntsi
Meri-Tuuli Väntsi (o.s. Lindström, s. 8. elokuuta 1980 Lissabon) on suomalainen juontaja ja ruokakirjailija. . MoonTV:llä hän juonsi kolmen vuoden ajan etupäässä konemusiikki-, festari-, ja ruokaohjelmia. Vuodesta 2003 hän juonsi YLElle Top40-ohjelmaa.
Yksityiselämä
Väntsillä on puolisonsa Jaakko Väntsin kanssa vuosina 2016 ja 2020 syntyneet pojat.
Suomalais-ugrilaisen kulttuurirahaston säätiö
Suomalais-ugrilaisen kulttuurirahaston säätiö on suomalainen säätiö, jonka tarkoituksena on edistää suomalais-ugrilaisia kulttuuriyhteyksiä. Sen kotipaikka on Helsinki.
Säätiö toteuttaa tarkoitustaan myöntämällä apurahoja ja tunnustuspalkintoja, järjestämällä sukukansojen välisiä kokouksia ja tukemalla muita kulttuurihankkeita suomalais-ugrilaisten kansojen piirissä. Säätiön jakaa apurahoja tutkimusten tekoon, julkaisutoimintaan ja kongressi- ja opintomatkoihin. Aikaisemmin säätiö tunnettiin nimellä Suomalais-ugrilainen Kulttuurirahasto.
1930-luvulla
Säätiö on perustettu suomalais-ugrilaisen kulttuuriyhteyden edistämiseksi. Perustamista edesauttoivat ne varat, joita oli jäänyt yli kahden ensimmäisen Suomalais-ugrilaisen kulttuurikongressin järjestämisestä. Kongressit olivat Suomen, Viron ja Unkarin kesken 1920-luvulta lähtien järjestettyjä niin sanottuja kulttuurikokouksia eli -kongresseja. Niitä järjestettiin aluksi joka toinen vuosi ja vuoden 1931 jälkeen joka viides vuosi.
Muutoin Suomalais-ugrilaisen kulttuurirahaston säätiön toiminta oli varsin hiljaista 1930-luvulla. Ennen toista maailmansotaa sen vuosittaisten hallituksen kokousten pöytäkirjoissa on oikeastaan vain kaksi varsinaista päätöspykälää. Niissä mainitut asiat olivat sittemmin kulttuuritoimikunnan keskeisiä toimintasuuntia. Ensinnäkin säätiön hallituksen puheenjohtaja Matti Pesonen ehdotti 14. huhtikuuta 1932, että jonkin valtion edustaja ottaisi Kansainliitossa tiedusteltavaksi, voitaisiinko vaikuttaa siihen, että avautuisi mahdollisuuksia kulttuuriyhteyteen Venäjällä asuvien suomalaisten sukukansojen kanssa. Yrjö Loimaranta puolestaan ehdotti, että lähetettäisiin tunnettuja esitelmien pitäjiä luennoimaan sukukansojen kokous- ja juhlatilaisuuksissa.
Toisen maailmansodan jälkeen
Sotien jälkeen säätiö oli pitkään ainoa sellainen organisaatio, joka teki niin sanottua heimotyötä. Vuonna 1950 kulttuurirahaston säätiön hallitus päätti ostaa säätiölle edellisinä vuosina ulkomailla ilmestynyttä arvokasta virolaista kirjallisuutta ja sijoittaa hankinnat Helsingin yliopiston virolaisen laitoksen kirjastoon. Laitoksella itsellään ei ollut varoja näihin hankintoihin. Helmikuussa 1951 tohtori Lauri Hakulinen esitti ajatuksen, että säätiö mahdollisesti voisi avustaa niitä suomalaista kielitiedettä lukevia ylioppilaita, jotka opiskelevat viroa ja haluaisivat parantaa kielitaitoaan käytännöllisen harjoituksen avulla opiskelemalla jonkin aikaa Ruotsissa sikäläisten virolaisten perheittein keskuudessa. Säätiön hallitus päätti myöntää tähän tarkoitukseen viisi 10 000 markan stipendiä. Tästä stipendiaattitoiminnasta tulikin säätiölle sen keskeisinta toimintaa. Säätiön tuen turvin sai yli 50 ylioppilasta käytännön viron oppia Ruotsissa 11 vuoden aikana.
Neuvostoliiton miehitettyä Viron suomalaiset pystyivät matkustamaan maahan vasta vuodesta 1964 alkaen. Säätiö tuki näille matkoille menijöitä. 1970-luvulla säätiö avusti 20–30 hengen suuruisten opiskelijaretkikuntien matkoja Viroon. 1970-luvun lopusta lähtien säätiön on myöntänyt tutkijoille matkastipendejä myös Petroskoihin. Samaten se on myöntänyt stipendejä tutkijoiden ja taiteilijoiden Unkarin-matkaan.
Apurahat
Säätiö jakaa edelleen apurahoja tutkimusten tekoon, julkaisutoimintaan ja kongressi- ja opintomatkoihin, myös erillisestä Antti Sovijärven nimikkorahastosta apurahoja eri yhteisöille. Säätiön varat muodostuvat saaduista lahjoituksista. Säätiöön voidaan perustaa nimikkorahastoja, joille säätiön hallitus vahvistaa ohjesäännöt.
Vuosina 2019–2020 säätiö on tukenut muun muassa Viron soveltavan kielitieteen yhdistystä, Sukukansojen ystävät ry:tä ja M. A. Castrénin seuraa.
HMS Trumpeter (D09)
HMS Trumpeter (viirinumerot D09 ja R318) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ruler-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Kauppa-alus tilattiin Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporation Seattlesta, missä köli laskettiin 25. elokuuta 1942. Se laskettiin vesille 15. joulukuuta Yhdysvaltain laivaston saattuetukialuksena USS Bastian (runkonumero CVE-37). Aluksen runko siirrettiin Commercial Ironworksille muutettavaksi saattuetukialukseksi, mikä saatiin päätökseen 4. elokuuta 1943. Alus luovutettiin vielä samana päivänä Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka otti sen palvelukseen Portlandissa nimellä HMS Trumpeter.
Palvelus
Palvelukseenoton jälkeen alus lähti 26. elokuuta 1943 Norfolkiin Virginiaan, jonne se saapui 6. lokakuuta läpäistyään Panaman kanavan viikkoa aiemmin. Norfolkin laivastontelakalla olleelle alukselle siirrettiin 848 (Avenger), 1831 (Corsair) ja 1833 (Corsair) Naval Air Squadron kalustoineen ja henkilöstöineen kuljetettavaksi Britteinsaarille.
Alus lähti 23. lokakuuta Norfolkista New Yorkiin, mistä se jatkoi edelleen Britteinsaarille. Aluksen lentolaivueet siirrettiin 1. marraskuuta Belfastissa maihin, kun alus liitettiin Läntisen reitin alaisuuteen lentokoneiden kuljetusaluksena. Alus teki kaksi matkaa kuljettaen lentokoneita New Yorkista Clydeen. Se saapui 4. helmikuuta 1944 Dundeehen, missä alus siirrettiin telakalle huoltoon.
Vapauduttuaan telakalta alus lähti 21. toukokuuta Rosythiin muutettavaksi kuninkaallisen laivaston mukaiseksi. Se liitettiin 4. kesäkuuta Kotilaivastoon ja aloitti alukselle siirretyn 846 Naval Air Squadronin henkilöstön koulutuksen lentotukialustoimintaa. Lentolaivueen kalustona olivat Avengerit ja Wildcatit. Koulutuksen aikana havaitut viat korjattiin 18. heinäkuuta Clydessä.
pienoiskuva|vasen|Operaatio Goodwood. Taustalla HMS Trumpeter Alus osallistui 10. elokuuta HMS Indefatigablen ja HMS Nabobin kanssa operaatio Offspringiin, jossa lentokoneista laskettiin miinoja Haarhamsfjordiin ja Lepsoreviin. Samalla alusten lentokoneet tekivät iskun Gossenin lentotukikohtaan ja muihin valittuihin kohteisiin. Alus osallistui 22. elokuuta Indefatigalen, HMS Formidablen, HMS Furiousin ja Nabobin kanssa operaatio Goodwoodiin, jossa iskettiin Kåfjordissa piileskelevään Saksan laivaston taistelulaiva Tirpitziin. Isku toteutettiin siten, että lentotukialusosasto kykeni samalla suojaamaan Kuolan niemimaalle matkaavaa saattuetta JW59. Hyökkäyksessä iskettiin myös läheisiin Hammerfestin ja Banakin lentotukikohtiin. Hyökänneet lentokoneet eivät havainneet maalia tiheän sumun vuoksi vaikka hyökkäsivät matalalla.
Donald Woods
Donald James Woods (15. joulukuuta 1933 – 19. elokuuta 2001) oli eteläafrikkalainen toimittaja ja apartheidin vastainen aktivisti. Hän oli sanomalehti Daily Dispatchin päätoimittaja vuosina 1965–1977. Hän menetti virkansa tutkittuaan Musta tietoisuus -liikkeen johtajan Steve Bikon kuolemaa. Woods oli maailman ensimmäinen yksityishenkilönä Yhdystyneiden kansakuntien turvallisuusneuvostossa puhunut.
HMS Trumpeter (D09)
Palvelus
Operaatio Begoniassa aluksella olleet 846 ja 852 Naval Air Squadronin Grumman Avengerit laskivat 12. syyskuuta 17 miinaa Vorkson edustalle ja hyökkäsivät alueen meriliikennettä vastaan. Operaation aikana Furiousin Supermarine Seafiret upottivat miinanraivaajan sekä kaksi pientä rannikkoalusta. Lokakuussa alus torjui Force 9:n kanssa sukellusveneitä Jäämeren saattueiden reitiltä erityisesti Kuolasta saapuvaa RA60:tä suojatakseen. Operaatio Lycidaksessa Trumpeterin ja HMS Fencerin lentokoneet laskivat 14. lokakuuta miinoja Haarhamsfjordin, Lepsorevin ja Ramsoysundin edustalle sekä iskivät meriliikennettä vastaan Frohavetilla. Operaatio Hardyssa Trumpeterin ja HMS Campanian lentokoneet miinoittivat 24. lokakuuta Lepsorevia ja Haarhamsfjordia. Vigrassa ollut saksalainen tutka-asema havaitsi alukset 25 merimailin päässä. Operaatioon liitetty meriliikenteen häirintä peruutettiin huonon sään vuoksi. Lentokoneet iskivät kuitenkin Gossenin lentotukikohtaan, jolloin Saksan ilmavoimien varikko kärsi vahinkoja.
Donald Woods
Woodsille myönnettiin vuonna 1978 Vapauden kultainen kynä.
HMS Trumpeter (D09)
Palvelus
Alukselle siirrettiin 856 (Avenger) ja 881 Naval Air Squadron (Wildcat), kun se lähti 7. joulukuuta HMS Premierin kanssa operaatio Urbaneen. Operaatiossa laskettiin 10 miinaa Salhusstrommeniin sekä iskettiin maakohteisiin. Hyökkäyksissä ammuttiin alas kaksi iskuihin osallistunutta hävittäjää. Seuraavana päivänä Trumpeter kohtasi HMS Implacablen, minkä jälkeen alusten koneet lensivät tiedustelulentoja rannikolla. Lentokoneet iskivät lennoilla meriliikenteeseen sytyttäen tuleen muutaman rannikkoaluksen sekä upottivat Saksan laivaston R-luokan raivaajan Bommelnfjordissa.
Donald Woods
Varhaiselämä
Woods syntyi East Londonissa Etelä-Afrikassa, jossa Woodsin suku oli asunut jo monen sukupolven ajan. Woodsin esivanhemmat saapuivat Etelä-Afrikkaan vuonna 1820.
HMS Trumpeter (D09)
Palvelus
Operaatio Laceratessa aluksen lentokoneet Premierin koneiden kanssa laskivat 14. joulukuuta Ramsoysundiin 12 miinaa. Viisi Saksan ilmavoimien Junkers Ju-88 hyökkäsivät saattuetukialuksia vastaan, jolloin ilmatorjunta ampui alas yhden hyökkääjistä. Sään heiketessä Trumpeterilla putosi yksi Avenger yli laidan ja Premier vaurioitui paluumatkalla myrskyn yltyessä.
Donald Woods
Varhaiselämä
Woods sai tyypillisen länsimaalaisen kasvatuksen ja opiskeli lakia Kapkaupungin yliopistossa. Hän uskoi, että vastikään valittu Kansallispuolueen muodostama hallitus loisi paremman Etelä-Afrikan sekä uuden apartheidjärjestelmän, joka hyödyttäisi kaikkia kansalaisia. Woods ryhtyi toimittajaksi ja pestautui lopulta Daily Dispatch -sanomalehden toimituksen. Hän avioitui Wendyn kanssa tänä aikana ja piakkoin heillä oli suuri perhe, johon kuului viisi lasta ja koira. Myöhemmin Woodsista tuli Daily Dispatchin päätoimittaja. Woods puhui äidinkielenään englantia, mutta osasi myös afrikaansia ja xhosan kieltä.
HMS Trumpeter (D09)
Palvelus
Alus lähti 21. joulukuuta operaatio Fretsaw'hin, jossa oli tarkoitus iskeä Stadtlandetin edustan meriliikenteeseen. Aluksen lentokoneet eivät kuitenkaan havainneet yhtään alusta, joten tulos jäi olemattomaksi. Operaatio Spellbinderissa aluksen ja Premierin lentokoneet etsivät sukellusveneitä ja suojasivat Egersundin edustalla havaitun saksalaisten saattueen kimppuun hyökänneitä pinta-aluksia. Aluksen lentokoneet ampuivat alas hyökkäysosastoa varjostaneen Junkers Ju-88:n sekä upottivat havaitsemansa miinanraivaajan. Lisäksi hyökkäyksessä vaurioitettiin 3 000 tonnin alusta.
Donald Woods
Steve Bikon tapaaminen
Woodsin ollessa Daily Dispatchin päätoimittaja lehti oli kriittinen sekä Etelä-Afrikan hallitusta että Musta tietoisuus -liikettä kohtaan. Nuori lääkäri Mamphela Ramphele arvosteli Woodsia harhaanjohtavista liikettä koskevista kirjoituksista ja haastoi hänet tapaamaan liikkeen johtajaa Steve Bikoa. Kaksikko ystävystyi ja Woods tuki liikettä lehtensä pääkirjoituksissa sekä palkkaamalla lehteen mustia toimittajia.
HMS Trumpeter (D09)
Palvelus
Haugesundin aluetta aluksen lentokoneet miinoittivat 13. tammikuuta 1945 operaatio Gratiksessa. Hävittäjät rynnäköivät Utsiran tutka-asemalle aluksen vetäytyessä. Matkalla alukselta toimitetuilla varaosilla kunnostettiin Premierin käyttökunnottomat Wildcatit. Alus siirrettiin 5. helmikuuta Clydessä huoltoon.
Donald Woods
Steve Bikon tapaaminen
16. kesäkuuta 1976 Sowetossa puhkesi opiskelijakapina, joka ajoi bantun kielen tasa-arvoisuutta ja vaati afrikaansin kielen pakollisen opiskelun poistamista. Opiskelijat marssivat Morris Isaacsonin koulusta opetusministeriön virastoon Johannesburgiin. Viraston edessä poliisi käski koululaisia hajaantumaan. Koululaiset eivät suostuneet, jolloin poliisi avasi tulen. Tämä sytytti mellakan mustien ja poliisien välillä. Hallitus syytti Musta tietoisuus -liikettä sekä muita poliittisia organisaatioita, jotka se kielsi sekä asetti useita ihmisiä kotiarestiin.
HMS Trumpeter (D09)
Palvelus
Telakalta vapauduttuaan alus lähti 6. huhtikuuta operaatio Newmarketiin HMS Puncherin, HMS Queenin ja HMS Searcherin kanssa. Operaatiossa oli tarkoitus iskeä Kilbotnissa sukellusveneiden emälaivoja vastaan, mutta vaikka osasto odotti alueella useita päiviä sää ei parantunut lentokoneiden ilmaan saamiseksi. Lopulta operaatio peruutettiin tuloksettomana. Operaatio uusittiin 4. toukokuuta operaatio Judgementina, johon Trumpeterin lisäksi osallistuivat Searcher ja Queen. Sää oli täydellinen ja aluksilta nousseet lentokoneet upottivat Saksan laivaston 5 000 tonnin sukellusveneiden emälaivan Black Watchin. Samalla tuhoutuivat emälaivan kyljessä olleet norjalainen Senja ja sukellusvene U-711. Hävittäjät ampuivat alas kolme saksalaista lentokonetta. Operaatio oli viimeinen Kotilaivaston tekemä hyökkäys enenn Euroopan sotatoimien päättymistä.
Donald Woods
Steve Bikon tapaaminen
Steve Biko oli palaamassa Kapkaupungista, jossa hän oli osallistunut maanalaiseen kokoukseen, kotiinsa, kun poliisi pidätti hänet. Hänet vangittiin, hakattiin puolikuoliaaksi ja siirrettiin käsiraudoissa alasti poliisin pakettiautossa Pretoriaan. Biko kuoli matkalla. Oikeusministeri James Kruger väitti Bikon kuolleen tämän ryhdyttyä nälkälakkoon ja totesi afrikaansiksi: ”Dit laat my koud” (”Hänen kuolemansa jättää minut kylmäksi”).
HMS Trumpeter (D09)
Palvelus
Scapa Flow'hun saapunut hyökkäysosasto sai 6. toukokuuta käskyn operaatio Cleveristä, jossa ne saattoivat Kööpenhaminaan miehitysjoukot. Aluksen lentokoneet lensivät ilmasuoja- ja sukellusveneidentorjuntalentoja. Euroopan sotatoimet päättyivät 8. toukokuuta, jolloin suojausosasto aloitti paluumatkan Kööpenhaminasta Scapa Flow'hun.
Donald Woods
Steve Bikon tapaaminen
Woods ja Bikon vaimo Ntski menivät ruumishuoneelle, jossa Daily Dispatchin valokuvaaja kuvasi Bikon hakatun ruumiin.
HMS Trumpeter (D09)
Palvelus
Alus siirrettiin 15. toukokuuta Clydessä telakalle huollettavaksi. Se siirrettiin 7. heinäkuuta Itäiseen laivastoon, minkä jälkeen alus lähti Colomboon. Alus saapui 30. heinäkuuta Colomboon, jossa se oli lentäjien koulutusaluksena. Alus siirrettiin 4. syyskuuta joukkojenkuljetusalukseksi siirtämään joukkoja Itäisen laivaston toiminta-alueella.
Donald Woods
Maanpakolaisuus
Elämä Etelä-Afrikassa kävi Woodsin perheelle hankalaksi hallituksen uhkailujen takia. Donald päätti paeta maasta. Hänet salakuljetettiin pois talostaan ja hän naamioitui anglikaanipapiksi jonka väärennetyssä passissa luki että hän olisi David C. Curren. Woods lähti uudenvuodenaattona 1977 kohti Lesothon rajaa. Woods yritti ylittää rajajoen, mutta edellisen viikon tulvat haittasivat ylitystä, joten hän joutui yrittämään raja-aseman kautta väärennetyllä passilla. Hänen onnistui ylittää rajan turvallisesti. Lesothosta australialainen diplomaatti Bruce Haigh, joka oli aiemmin auttanut ihmisiä pakenemaan maasta, ajoi Woodsin pääkaupunkiin Maseruun, missä hän meni Britannian suurkomissioon ja soitti vaimolleen, jotta tämä tulisi perheineen hänen luokseen. Lesothon hallitus auttoi Woodsia saamaan YK:n passit, jotta he voisivat lentää Etelä-Afrikan yli Botswanaan ilman, että Etelä-Afrikan hallitus puuttuisi asiaan. Woods lensi Botswanasta Lontooseen, jonne hän saapui 1. tammikuuta 1978 ja sai poliittisen turvapaikan.
Elokuvaohjaaja Richard Attenborough ohjasi Woodsin kirjojen pohjalta Steve Bikosta kertovan elokuvan Huuto vapaudelle. Elokuvassa Woodsia näyttelee amerikkalainen näyttelijä Kevin Kline, joka ystävystyi Woodsin perheen kanssa elokuvan teon aikana.
11. helmikuuta 1990 Nelson Mandela vapautui vankilasta. Pääsiäisenä Mandela saapui Lontooseen suureen apartheidin vastaiseen konserttiin kiittämään brittejä vuosikausia jatkuneesta apartheidin-vastaisesta työstä. Woods antoi Mandelalle Afrikan kansalliskongressin väreissä olevan solmion.
Paluu Etelä-Afrikkaan
Kun Bikon kuolemasta oli kulunut 20 vuotta, Woods vieraili 9. syyskuuta 1997 Mandelan kutsusta East Londonissa paljastamassa Bikon patsaan. Samalla Woods sai takaisin kansalaisuutensa ja hän äänesti ensimmäisissä vapaissa vaaleissa Etelä-Afrikassa, Johannesburgin kaupungintalolla. Woods kuoli vuonna 2001 syöpään Lontoossa.
Carlos Ortiz
thumb|Carlos Ortiz vuonna 1966. Carlos Ortiz (9. syyskuuta 1936 Ponce – 13. kesäkuuta 2022 New York ) oli puertoricolainen ammattinyrkkeilijä.
Ortiz aloitti ammattinyrkkeilyuransa vuonna 1955, jolloin hän tyrmäsi Harry Bellin New Yorkissa Yhdysvalloissa. Hän pysyi mieluiten Uuden-Englannin osavaltioissa, lähinnä Massachusettsista New Jerseyyn.
Ortiz piti hallussaan kevyen välisarjan maailmanmestaruutta 12.6.1959–1.9.1960 ja saavutti kevyen sarjan maailmanmastaruuden 21. huhtikuuta 1962 voitettuaan Joe Brownin. Hän menetti mestaruutensa lopullisesti vasta 29. kesäkuuta 1968 Carlos Teo Cruzille. Mestaruus oli tosin huhtikuusta marraskuuhun 1965 väliaikaisesti Ismael Lagunalla.
Yhteensä Ortiz saavutti ammattilaisurallaan 61 voittoa, seitsemän häviötä ja yhden ratkaisemattoman.
Elokuvavuosi 2000
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 2000 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Katsotuimmat elokuvat
Nämä elokuvat olivat kaksikymmentä katsotuinta Suomessa vuonna 2000 :
Stokesin lause
Stokesin lause yhdistää suljetun polkuintegraalin sekä polun rajaaman avoimen pinnan pintaintegraalin
missä:
Polkuintegraali lasketaan polkua vastapäivään, kun sitä katsotaan pinnan ulkopuolelta.
Stokesin lause voidaan esittää myös differentiaalimuodossa
Stokesin lause on saanut nimensä irlantilaisen Sir George Stokesin (1819–1903) mukaan. Stokesin lauseen kuitenkin keksi skotlantilainen Sir William Thomson (1824–1907, tunnetaan paremmin nimellä lordi Kelvin). Stokes sai lauseen Thomsonin kirjeesta vuonna 1850 ja pyysi oppilaitaan Cambridgen yliopistolla todistamaan sen oikeaksi vuonna 1854, lauseen todistaminen oli kahdeksas tehtävä vuosittaisessa Smith's Prize -kokeessa. James Clerk Maxwell ratkaisi tehtävän ensimmäisenä. Ensimmäisenä lauseen todistuksen julkaisi Hermann Hankel vuonna 1861 teoksessaan "Nesteiden liikkeen yleisestä teoriasta".
Köykkyrin virkistysalue
pienoiskuva|Köykkyri elokuussa 2008. pienoiskuva|Kempeleen Pyrinnön urheilutalo. Köykkyrin virkistysalue sijaitsee Kempeleen kunnassa Honkasen asuinalueella. Köykkyrissä on mahdollista harrastaa monipuolista liikuntaa ympäri vuoden, esimerkiksi maastopyöräilyä, frisbeegolfia, beach vollaeyta ja maastojuoksua. Köykkyristä löytyy myös Oulun seudun pisimmät kuntoportaat, joissa askelmia on 150. Talvisin Köykkyrissä toimii hiihtokeskus, joka tunnetaan myös Suomen pienimpänä laskettelukeskuksena. Talvisin alueella on valaistua latureitistöä noin 12 kilometriä. Laskettelukeskuksessa on yksi valaistu korkeudeltana 25 metriä ja pituudeltaan 135 metriä pitkä päärinne, sompahissi ja snowpark sekä vieressä alamäkiluistelurata.
Köykkyrissä sijaitsee myös Kempeleen Pyrinnön ylläpitämä urheilutalo, jonka yhteydessä toimii kahvio.
Stan Smyl
Stanley Phillip "Stan" Smyl (s. 28. tammikuuta 1958 Glendon, Alberta) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuraansa Smyl pelasi yhden kauden (1974–75) Bellingham Blazersissä BCJHL:ssä (British Columbia Junior Hockey League) ja kolme täyttä kautta (1975–1978) New Westminster Bruinsissa WCHL:ssä (Western Canada Hockey League). Smyl oli voittamassa Bruinsissa kolmea WCHL:n mestaruutta ja kahta Memorial Cupin mestaruutta (1977 ja 1978) eli Canadian Hockey Leaguen mestaruutta.
Smyl teki viimeisellä ja pisteiden valossa parhaalla WCHL-kaudellaan runkosarjassa 76 tehopistettä 53:ssa ottelussa, 29 maalia ja 47 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 35 tehopistettä 20:ssä ottelussa, 14 maalia ja 21 syöttöpistettä. Vuoden 1978 Memorial Cup -turnauksessa hän iski 14 tehopistettä viidessä ottelussa, neljä maalia ja kymmenen maalisyöttöä. Hänet palkittiin vuonna 1978 Memorial Cup -turnauksen arvokkaimpana pelaajana (Stafford Smythe Memorial Trophy) ja hänet valittiin myös turnauksen tähdistökenttään.
NHL-ura
Smyl sai NHL-varauksen kesäkuussa 1978, kun Vancouver Canucks varasi hänet numerolla 40 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella. Hän teki NHL-debyyttinsä saman vuoden lokakuussa ottelussa, jossa Canucks kohtasi Colorado Rockiesin. Smyl pelasi NHL-tulokaskaudellaan 62 runkosarjaottelua, joissa hän teki 38 tehopistettä, 14 maalia ja 24 syöttöpistettä, ja hän oli näin seuransa neljänneksi paras pistemies. Läpimurtonsa hän teki seuraavalla kaudella, jolla hän oli Canucksin paras pistemies tehtyään 77:ssä ottelussa 78 tehopistettä, 31 maalia ja 47 maalisyöttöä. Hänet palkittiin kauden jälkeen Canucksin seuran sisäisillä palkinnoilla CP Air President's Cup (seuran arvokkain pelaaja) ja Cyclone Taylor Trophy (seuran arvokkain pelaaja, kannattajien valinta). Hän voitti samat palkinnot myös kahdesti myöhemmin, molemmat kausina 1982–83 ja 1985–86.
Smyl pelasi koko NHL-uransa Canucksissa ja toimi vuosina 1982–1990 seuran kapteenina (hän päätti itse jättää kapteenin tehtävät ennen viimeisen kautensa alkua). Hänen pelaajauransa kohokohtana voidaan pitää Canucksin etenemistä ensimmäistä kertaa Stanley Cupin loppuotteluihin vuonna 1982. Smyl hän oli pudotuspeleissä 1982 seuransa toiseksi paras pistemies Thomas Gradinin jälkeen 18:lla tehopisteellä. Canucks hävisi New York Islandersia vastaan pelatun loppuottelusarjan suoraan voitoin 4–0. Smyl lopetti pelaajauransa vuonna 1991. Hänen viimeisiä kausiaan haittasivat loukkaantumiset, hän pelasi kahdella viimeisellä NHL-kaudellaan alle 50 ottelua.
Smyl pelasi NHL-urallaan yhteensä 896 runkosarjaottelua, joissa hän teki 262 maalia ja antoi 411 maaliin johtanutta syöttöä. NHL-pudotuspeleissä hän teki 41:ssä ottelussa 33 tehopistettä, 16 maalia ja 17 syöttöä. Hän oli kahdella kaudella Canucksin paras pistemies, kauden 1979–80 lisäksi kaudella 1982–83, jolla hän kokosi NHL-uransa parhaat tehot, 38 maalia ja 50 maalisyöttöä 74:ssä runkosarjaottelussa. Jäähyminuutteja Smylille kertyi runkosarjaotteluissa 1556, eniten jäähyminuutteja hän keräsi kaudella 1979–80 (204 minuuttia). Smyl piti uransa päättymisen jälkeen hallussaan useita Canucksin seuraennätyksiä (muun muassa eniten maaleja tehnyt pelaaja, eniten pisteitä tehnyt pelaaja ja eniten otteluita pelannut pelaaja), mutta muut paitsi seuran syöttöennätys (411 syöttöpistettä)on myöhemmin rikottu.
Maajoukkue
Smyl edusti Kanadaa kerran jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 1985, jolloin hän oli voittamassa MM-hopeaa. Hän pelasi myös vuoden 1978 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Kanada voitti pronssia.
Pelaajauran jälkeen
Lopetettuaan pelaajauransa Smyl tuli vuonna 1991 nimetyksi Canucksin valmennusryhmään apuvalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä kahdeksan vuoden ajan. Vuosina 1999–2004 Smyl toimi päävalmentajana Canucksin farmiseuroissa, 1999–2000 Syracuse Crunchissa AHL-liigassa, 2000–2001 Kansas City Bladesissä IHL-liigassa ja vuosina 2001–2004 Manitoba Moosessa AHL:ssä. Parhaaksi saavutukseksi päävalmentaja-ajalta jäi Moosen vieminen AHL:n pudotuspelien toiselle kierrokselle vuonna 2003. Vuodesta 2004 lähtien Smyl on toiminut Canucksin organisaatiossa pelaajakehityksen johtajana (Director of Player Development).
Marraskuussa 1991 Vancouver Canucks jäädytti Smylin pelinumeron, numeron 12. Stan Smyl on ensimmäinen pelaaja, jonka numeron Canucks on virallisesti jäädyttänyt.
Tumakotelo
Tumakotelo erottaa tuman muusta solusta. Se rakentuu kahdesta kaksoiskalvosta. Tumakotelon ulkokalvo jatkuu solulimakalvostona ja sisäkalvon sisäpinnalla on tuman tukirakenne eli tumalevy, johon on kiinnittyneenä inaktiivista kromosomistoa. Tumakotelossa on tuhansia tumahuokosia, joissa jokaisessa on glykoproteiinitulppa. Glykoproteiinitulppa toimii valikoivana esteenä tumaliman ja soluliman välillä. Se estää monia pienimolekyylisiäkin yhdisteitä pääsemästä tumaan sisälle mutta päästää toisaalta suuria lähetti-RNA-molekyylejä ulos tumasta.
Jugoslavia Eurovision laulukilpailussa
Jugoslavia osallistui olemassaoloaikanaan Eurovision laulukilpailuun 27 kertaa ja voitti kisat kerran vuonna 1989. Nykyisin Jugoslavia on hajonnut kuuteen erilliseen valtioon, jotka ovat Slovenia, Kroatia, Bosnia ja Hertsegovina, Serbia, Montenegro ja Pohjois-Makedonia. Vuoden 1990 Euroviisut järjestettiin Zagrebissa, nykyisen Kroatian pääkaupungissa. Jugoslavia on ainoa Euroviisut voittanut valtio, jota ei ole enää olemassa.
Jugoslavia esitti kappaleistaan 23 serbokroaatin kielellä ja neljä sloveenin kielellä. Tarkemmin määriteltynä laulukielenä oli esiintyjästä riippuen joko kroatia, serbia, bosnia tai sloveeni.
Jugoslavia oli ainut Euroopan sosialistinen maa, joka osallistui Euroviisuihin. Syyksi voidaan katsoa Jugoslavian avarampaa ulkopolitiikkaa.
Jugoslavian sijoitukset
<div class="noprint" style="background-color: #F0F8FF; color: #000000; font-size: 90%; padding: 0.2em 0.2em 0.2em 2em; margin-bottom: 1em; border: 1px solid #ff0000;">Huom! Vuosien 1961-1974 pisteet eivät ole vertailukelpoisia vuodesta 1974 eteenpäin olevien pisteiden kanssa erilaisen pisteytysjärjestelmän vuoksi.
Nykyinen pistejärjestelmä
Vuonna 1975 kehitettiin uusi äänestyskäytäntö. Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle. Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
Jugoslavian liittotasavalta
Jugoslavian antamat pisteet
Jugoslavia ei osallistunut kisoihin 1977–1980 ja 1985.
Jugoslavian saamat pisteet
Jugoslavia ei osallistunut kisoihin 1977–1980 ja 1985.
Kapellimestarit
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä. Turkin kappale esitettiin ilman orkesterisäestystä vuoden 1993 kilpailussa.
Jörgen Brink
Jörgen Brink (s. 10. maaliskuuta 1974 Delsbo, Hälsingland, Ruotsi) on ruotsalainen maastohiihtäjä ja ampumahiihtäjä.
Kaudella 2007–2008 Brink kilpaili ampumahiihdon maailmancupissa, jossa hänen paras sijoituksensa on ollut 40:s.
Jörgen on voittanut Vaasahiihdon vuosina 2010, 2011 ja 2012.
Pystykorva
thumb|260px|[[Islanninlammaskoira]]
Pystykorva on koiratyyppi, jolle on ominaista paksu turkki sekä pystyssä olevat, kolmionmuotoiset korvat. Koiran häntä on yleensä kiertynyt kippuralle selän päälle. Useimmat pystykorvarodut kuuluvat FCI:n roturyhmään 5 (Pystykorvat ja alkukantaiset koirat).
Peräti neljä eli 75% suomalaisista roduista kuuluu pystykorviin. Lisäksi pystykorvaryhmä on Suomessa kaikista roturyhmistä suosituin. Suomalaisen alkukantaisen maatiaispystykorvan perillinen on kaikenviljainen perinteinen pohjanpystykorva.
Pystykorvat työkoirina
Jalostuksen avulla ihmiset ovat kehittäneet pystykorvarotuja erilaisiin tehtäviin: pystykorvat toimivat rekikoirina, paimenkoirina ja metsästyksen apuna. Suuria ja voimakkaita rotuja, kuten karjalankarhukoiria ja norjanpystykorvia, käytetään suurriistan kuten hirven metsästyksessä. Pienempiä rotuja, esimerkiksi suomenpystykorvia ja lunnikoiria, käytetään puolestaan lintujen ja pienempien nisäkkäiden metsästykseen.
Pystykorvista suurimpia ovat esimerkiksi amerikanakita, akita, alaskanmalamuutti ja kanadaneskimokoira. Kahta viimeksi mainittua rotua käytettiin rekikoirina 1800-luvulle asti, minkä jälkeen pienemmän siperianhuskyn käyttö yleistyi Kanadassa ja Alaskassa. Sittemmin pystykorvia on alettu jalostaa puhtaasti seurakoiriksi: esimerkiksi kääpiöpystykorva eli pomeranian oli alkuaan paljon suurempi koira. Sen sijaan jotkut työkoirina pidetyt alkukantaiset rodut, kuten karjalankarhukoira, eivät sovellu lainkaan seurakoiriksi.
FCI:n roturyhmä 5
FCI:n roturyhmä 5 (Pystykorvat ja alkukantaiset koirat) jakautuu seitsemään alaryhmään. Rodun jälkeen suluissa sen alkuperämaa.
Alaryhmä 4: Eurooppalaiset pystykorvat
Alaryhmä 4 sisältää saksanpystykorvan, joka muodostaa viiden rodun rotuperheen (a-e), sekä volpino italianon.
Olhava (Ii)
Olhava on noin 150 asukkaan kylä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla, Nelostien ja Oulu–Tornio-rautatien varressa, noin 55 kilometriä pohjoiseen Oulusta.
Kokonaisuutena Olhavan kylä muodostuu useista kulmakunnista, joista suurimmat ovat Kuninkaanniemi, Perso, Muhojoki, Tyykiluoto, Seljänperä, Lahdenperä, Vuormanperä, Räyskö ja Seppälänkangas. Varsinainen kylä on muodostunut valtatien ja rautatien väliselle alueelle Olhavanjoen rannoille.
Kylästä lähtee tieyhteys seututie 855 Oijärven kylään sekä Oulun Yli-Iin Tannilan kylään ja siitä edespäin Pudasjärven kaupunkiin. Olhavassa on entinen rautatieasema.
Olhavan maisemaa hallitsevat maaliskuussa 2013 käyttöön vihityt Tuuliwatti Oy:n tuulivoimalat, joiden korkeus on 140 metriä ja kunkin teho 3 megawattia.
Olhavassa järjestetään vuosittain Olhavapäivät-tapahtuma.
Olhavan historiaa
Asutusta Olhavassa on ollut luultavasti yhtä kauan kuin Iissäkin. Vuonna 1556 oli Olhavassa kuusi veroa maksavaa taloa. Koko Iin talomäärä oli tuolloin 31. Olhava on karjalankieltä ja tarkoittaa notkoa ja rotkoa, usein vesipohjaista paikkaa. Vuosina 1783–1885 Olhavan Nybyssä toimi Nybyn lasitehdas, joka oli aikanaan yksi Pohjoismaiden suurimmista. Olhavassa on lasitehtaan muistomerkki.
Olhavassa sanotaan asuvan "tuhat Tolosta, sata Sassia, kymmenen Kyröläistä ja pirtillinen Pimpereitä". Tämän sanonnan sukunimet ovat hyvin yleisiä Olhavassa ja Iissä.
Olhavassa käytiin eräs Lapin sodan ensimmäisistä taisteluista 29. syyskuuta 1944 suomalaisten ja saksalaisten joukkojen kesken. Taistelussa saksalaiset räjäyttivät Olhavan yhdistetyn rauta- ja maantiesillan. Taistelussa kaatui viisi suomalaista sotilasta, joista tuli Lapin sodan ensimmäiset suomalaiset kaatuneet. Olhavan koulun edessä on taistelun muistomerkki. pienoiskuva|Lapin sodan muistomerkki Kylämaisema on säilynyt lähes samanlaisena noin sadan vuoden ajan. Ennen uutta maantiesiltaa ja nelostien oikaisua Valtatie 4 kulki kylän halki rautatiesillalle. Ison muutoksen kylämaisemaan teki niin kutsutun Penjalan talon palaminen vuonna 2005. Talo oli kylän vanhin, ja siinä oli ollut 1800-luvulla kestikievari sekä samalla paikalla postitalo jo 1700-luvulla. Aikoinaan kylässä on ollut neljä päivittäistavarakauppaa sekä Säästöpankin konttori. Ihmiset ovat saaneet elantonsa pääasiassa maa- ja metsätaloudesta sekä kalastuksesta. Nykyisin kylällä ei harjoiteta maataloutta, vaan ihmiset ovat siirtyneet palveluammatteihin. Useimmat työskentelevät joko kuntakeskuksessa tai kunnan ulkopuolella.
Palvelut
Olhavan kylässä on vuonna 1893 toimintansa aloittanut 0.–5. luokkien peruskoulu, jossa on noin 30-40 oppilasta ja kaksi opettajaa. Vuonna 2005 kouluun siirrettiin oppilaat lopetetusta Yli-Olhavan koulusta. Olhavan koulu päätettiin lakkauttaa 2021, mutta se aloittaa toimintansa uudelleen.
Kylällä on päiväkoti, joka sijaitee samassa pihapiirissä koulun kanssa.