cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NK
thumb|200px|NK:n logo. thumb|300px|Tukholman NK-tavaratalo. NK eli Nordiska Kompaniet on ruotsalainen tavarataloketju, jonka tavaratalot sijaitsevat Hamngatanilla Tukholmassa ja Östra Hamngatanilla Göteborgissa.
Historia
Tukholman NK avattiin vuonna 1902, kun kaksi miestä, K.M. Lundberg ja Joseph Leja perustivat tavaratalon. Alkuunpanija oli ollut Josef Sachs. Nykyinen tavaratalorakennus Hamngatanilla avattiin 22. syyskuuta 1915. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Ferdinand Boberg. Tavaratalossa otettiin käyttöön Ruotsin ensimmäiset liukuportaat. Tavarataloa on laajennettu 1961–1963 ja 1971–1973.
Göteborgin NK perustettiin vuonna 1971, kun NK otti haltuunsa Göteborgsvaruhuset Ferd. Lundquist & Co:n, joka oli perustettu vuonna 1864. Näin NK hautasi ajatuksen uudisrakennuksen rakentamisesta Nordstanin ostoskeskukseen.
NK avasi myymälöitä myös ulkomaille, muun muassa Pietariin (1908–1917), Moskovaan (1913–1917) sekä Buenos Airesiin (1920–1934). NK-tavaratalo avattiin Farstaan vuonna 1960, Malmön tavaratalo avattiin vuonna 1963 ja Täbyn tavaratalo vuonna 1974.
NK:n talous alkoi muuttua vuosien 1969–1982 välillä. 1980-luvun loppuun tullessa tavaratalojen käyttökustannukset alkoivat nousta sietämättömiksi. Tämän vuoksi Farstan, Malmön ja Täbyn tavaratalot lopetettiin ja loput tavaratalot ryhtyivät toimimaan franchising-periaatteella.
Radioluotaus
thumb|GPS:ää käyttävä radiosondi
Radioluotaus on menetelmä, jolla mitataan ilmakehän pystyrakennetta: lämpötilan, kosteuden, tuulen ja joskus joidenkin kemiallisten aineiden kuten otsonin pitoisuuden profiileita.
Luotain, jota kutsutaan myös radiosondiksi, on noin puolen litran vetoinen rasia, jossa on kiinni lämpötila-, kosteus- ja paineanturit, radiolähetin ja paristo. Radiosondi painaa tavallisesti noin 300 g. Luotaimen sijainti määritetään 1–2 sekunnin välein, ja liikkeestä voidaan laskea tuuli (jos luotain liikkui vaakasuunnassa 70 m kahdessa sekunnissa, tuuli on 35 m/s). Paikannus perustuu joko suunta- ja korkeuskulmaan, luotaimen lähettämään GPS-sijaintiin, LORAN-C -navigointijärjestelmään tai tutkaseurantaan.
Luotain sidotaan heliumilla tai vedyllä täytettyyn sääpalloon, joka nostaa sen noin 30 kilometrin korkeuteen noin 5 m/s nopeudella. Silloin pallo on laajentunut niin suureksi, että se hajoaa ja luotain putoaa maahan. Joissakin luotaimissa on laskuvarjo.
Suurin luotainten valmistaja on Vilho Väisälän perustama Vaisala Oyj Vantaalla.
Suomessa Ilmatieteen laitos tekee päivittäin radioluotauksia kahdella asemalla Jokioisissa, ja Sodankylässä.
Metal Gear Rising: Revengeance
Metal Gear Rising: Revengeance on Platinum Gamesin kehittämä ja Konamin julkaisema Metal Gear -pelisarjan videopeli. Peli julkaistiin PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle helmikuussa 2013.
Pelin päähahmona on sarjan aiemmista osista tuttu Raiden kyborgininjan muodossa. Siinä missä aiemmat sarjan osat panostivat hiiviskelytoimintaan, Rising on huomattavasti nopeatempoisempi hack and slash -tyylinen toimintapeli.
Alun perin tarinan oli tarkoitus sijoittua sarjan toisen ja neljännen osan välille, mutta pelin kehittäjän vaihduttua myös tarinan ajankohta vaihdettiin. Risingin tarina sijoittuu Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriotsin jälkeiseen tulevaisuuteen, jossa kyborgit ovat yleinen näky taistelukentillä.
Kehitys
Peli julkistettiin virallisesti vuoden E3 2009 -tapahtumassa nimellä Metal Gear Solid: Rising. Ensimmäisten tietojen mukaan pelin kehittäjänä olisi ollut Konamin Kojima Productions. Kuitenkin pelin kehitystyössä nousi esiin ongelmia ja kehitystiimi ei ollut tyytyväinen. Vuoden 2010 lopulla Hideo Kojima oli jo valmis peruuttamaan pelin julkaisun, mutta hän silti piti pelin ideoista ja halusi niiden pysyvän hengissä. Tällöin pelin kehitystyö päätettiin siirtää Platinum Games -pelitalolle.
Joulukuussa 2011 pidetyssä Spike Video Game Awards -tapahtumassa ilmoitettiin kehittäjän vaihtumisesta virallisesti, ja pelille oli annettu uusi nimi Metal Gear Rising: Revengeance.
Minna Haapkylä
Minna-Maria Erika Haapkylä (s. 10. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Hän on tehnyt useita roolitöitä televisiossa, teatterissa ja varsinkin elokuvissa. Hän on tehnyt elokuvarooleja myös Ranskassa.
Ennen näyttelijäuraansa Haapkylä toimi Tarharyhmä-yhtyeen basistina. 2010-luvulla Haapkylä kouluttautui elokuva- ja televisiotuottajaksi ja työskentelee nyt Rabbit Films -tuotantoyhtiössä.
Ura ja elämä
Haapkylä on näytellyt lukuisissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä eräissä ranskalaisissa elokuvissa. Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan ovat pääosat elokuvissa Kuutamolla, FC Venus ja Lapsia ja aikuisia. Television puolelta Haapkylä muistetaan Yle TV2:n historiallisen draamasarjan Hovimäki Ester Lindhofina sekä pääroolistaan sarjassa Rikospoliisi Maria Kallio. Hän on lisäksi esiintynyt Maija Vilkkumaan musiikkivideolla Ei.
Haapkylä kävi peruskoulun ja lukion Helsingin ranskalais-suomalaisessa koulussa. Sen jälkeen hän suoritti korkeakouluopintoja Teatterikorkeakoulussa 1993–1997 ja Conservatoire National Supérieur d’Art Dramatique de Paris’ssa vuosina 1994–1996. Vuonna 2013 hän aloitti elokuva- ja tv-tuottajan opinnot Aalto-yliopistossa.
Nuoruudessaan hän soitti bassoa Tarharyhmä-yhtyeessä, jonka hän perusti Maija Vilkkumaan, Nöksy Niiniluodon ja Isa-Eerika Lehdon kanssa. Yhtye esiintyi joitakin kertoja myös 2009–2010.
Minna Haapkylä on voittanut uransa aikana Jussi-palkinnon kahdesti: parhaasta naissivuosasta elokuvassa Rakkaudella Maire vuonna 1999 ja parhaasta naispääosasta elokuvassa Kuulustelu vuonna 2009. Vuonna 2002 hän voitti Troian kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla Silver Dolphin -palkinnon parhaasta naispääosasta elokuvassa Kuutamolla.
Vuonna 2011 Haapkylä valittiin Stadin Friiduksi.
Elektra (Sofokles)
Elektra on Sofokleen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, joka kertoo Elektran ja Oresteen kostosta heidän isänsä Agamemnonin surmanneelle äidilleen Klytaimnestralle.
Historia
Elektra oli Sofokleen elämän loppuvaiheen tuotantoa. Näytelmän ensiesitys oli Ateenan Dionysoksen teatterilla noin vuonna 410 eaa. Näytelmä perustuu eeppiseen kyklokseen kuuluviin nostos-laityypin kertomuksiin eli Homeroksen Iliaan ja Odysseian väliseen aikaan sijoittuviin myytteihin, jotka kertovat tapahtumista aikana, jolloin kreikkalaiset palasivat koteihinsa Troijan sodasta. Sofokleen näytelmä on muunnelma Aiskhyloksen Oresteiaan kuuluvasta tragediasta Hautauhrintuojat. Myös Euripides kirjoitti suunnilleen samoihin aikoihin näytelmän nimeltä Elektra.
Sisältö
Tragedia koostuu runosäkeestä.
Tausta
Troijan sodan jälkeen kuningas Agamemnon palasi kotiinsa Mykeneen uuden jalkavaimonsa Kassandran kanssa. Hänen vaimonsa Klytaimnestra, joka oli Agamemnonin sodassa ollessa ottanut rakastajakseen tämän serkun Aigisthoksen, surmasi miehensä Aigisthoksen avustuksella. Klytaimnestra piti murhaa oikeutettuna, koska Agamemnon oli uhrannut heidän tyttärensä Ifigeneian ennen sotaanlähtöä. Agamemnonin ja Klytaimnestran tytär Elektra pelasti pienen veljensä Oresteen äidiltään lähettämällä tämän Fokiin kuninkaan Strofioksen luo.
pienoiskuva|vasen|250px|Näytelmän esitys vuonna 2010.
Juoni
Näytelmä saa alkunsa siitä, kun Orestes palaa useita vuosia myöhemmin, nyt aikuisena, takaisin Mykeneen sekä kostamaan isänsä surman että vaatimaan kruunua. Hän saapuu yhdessä ystävänsä Pyladeen, Strofonioksen pojan kanssa. He ovat suunnitelleet, että Pylades tulee ensin ilmoittamaan Oresteen kuolleen vaunukilpa-ajoissa. Tämän jälkeen miehet tulisivat yhdessä tuomaan uurnan, jossa muka olisivat Oresteen tuhkat. Sillä välin Elektra suree edelleen isäänsä Agamemnonia, pitäen Klytaimnestraa syyllisenä murhaan. Kun Elektra saa kuulla myös Oresteen kuolleen, hänen surunsa kaksinkertaistuu, vaikkakin vain hetkeksi.
Orestes saapuu kuoron laulun jälkeen, kantaen tuhkauurnaa. Hän ei tunnista Elektraa, eikä Elektra häntä. Orestes antaa uurnaan Elektralle, ja tämä valittaa veljensä kuolemaa koskettavasti, tietämättä tämän seisovan todellisuudessa vieressään. Orestes tunnistaa nyt sisarensa, ja paljastaa tälle henkilöllisyytensä. Elektra iloitsee veljensa paluusta, mutta innostuksissaan sisarukset lähes paljastavat Oresteen henkilöllisyyden kaikille. Pylades astuu ulos palatsista, kehottaen heitä mukaansa. Kolmikko astuu sisään palatsiin. Orestes ja Pylades surmaavat Klytaimnestran Elektran vahtiessa sillä välin Aigisthoksen paluun varalta. Kun Aigisthos palaa, he kätkevät nopeasti Klytaimnestran ruumiin kankaan alle, ja esittelevät sen Oresteen ruumiina. Kun Aigisthos nostaa kangasta nähdäkseen ruumiin, Orestes kertoo, kuka on. Tämän jälkeen Orestes ja Pylades johdattavat Aigisthoksen samalle paikalle, missä Agamemnon surmattiin. Näytelmä päättyy tähän, ennen kuin Aigisthoksen kuolemasta ilmoitetaan.
Tulkintoja
Näytelmän keskeisenä teemana voidaan nähdä oikeuden toteuttamisen ja tästä tinkivän laskelmoinnin välinen ristiriita. Sofokles tutkii näytelmässä taidokkaasti erityisesti Elektran moraalia ja motiiveja äitinsä surmaamisen suhteen. Näytelmä kuvaa ”sankareiden” huonoja puolia ja ”konnien” hyvä puolia, hämärtäen näiden välistä rajaa. Lopussa jää epäselväksi, voittiko oikeus vai menettikö Elektra moraalinsa (tai jopa mielenterveytensä) kostossaan.
Lars Mittankin katoaminen
thumb|right|Lars Mittank vuonna 2013
Lars Joachim Mittank (s. 9. helmikuuta 1986 Berliini) oli saksalainen mies, joka katosi lomamatkalla Bulgarian Kultahietikolla 28-vuotiaana 8. heinäkuuta 2014.
Mittank joutui 6. heinäkuuta 2014 neljän muun saksalaisen kanssa baarissa tappeluun riitaannuttuaan näiden kanssa jalkapalloa koskeneista asioista. Mittank oli Werder Bremenin kannattaja ja muut tappelijat FC Bayern Münchenin kannattajia. Mittankin toisesta korvasta repesi tappelun seurauksena tärykalvo. Lisäksi häneltä vahingoittui leuka. Mittank poistui baarista ennen ystäviään, eivätkä ystävät nähneet häntä ennen seuraavaa aamua, jolloin Mittank kertoi joutuneensa jälleen hakatuksi. Mittank kävi lääkärin pakeilla ja sai kefuroksiimia. Hänen alkuperäinen lähtöpäivänsä Bulgariasta olisi ollut 7. heinäkuuta, mutta hän ilmoittikin ystävilleen jäävänsä maahan aiottua pidemmäksi aikaa, jotta hänen tärykalvonsa kestäisi lennon. Matkalla mukana olleet ystävät lähtivät, jolloin Mittank jäi yksin Bulgariaan. Hän vaikutti tämän jälkeen ahdistuneelta ja vainoharhaiselta. Mittank piilotteli hotellin hississä ja kurkisteli ikkunoista. Lisäksi hän väitti äidilleen, että häntä jahdattiin; hän pyysi äitiään kuolettamaan pankkikortit, kertoi etsivänsä piilopaikkaa ja kysyi äidiltään, mitä kefuroksiimi on.
Mittank matkusti 8. heinäkuuta 2014 taksin kyydissä Varnan lentoasemalle aikomuksenaan paluu kotiin Saksaan. Hän sai lentoaseman lääkäriltä luvan nousta koneeseen, mutta alkoi täristä lentoa odottaessaan. Mittank jätti omaisuutensa lentoasemalle ja totesi, ettei halua kuolla sinne. Hän ryntäsi yllättäen ulos, juoksi parkkipaikan läpi, kiipesi korkean aitauksen yli ja poistui metsään. Tämän jälkeen hänen vaiheistaan ei ole saatavilla varmaa tietoa. Mittankista on kuitenkin ilmoitettu havaintoja eri maista. Erilaisissa spekulaatioissa hänen on esitetty muun muassa ottaneen yliannostuksen, joutuneen psykoosiin tai kadonneen aloittaakseen "uuden elämän". Mittankilla ei ollut tiedossa olevaa historiaa psykiatrisista sairauksista. Häntä on kutsuttu "Youtuben kuuluisimmaksi kadonneeksi henkilöksi", koska lentokentän valvontakameran nauha hänestä levisi pitkin internetiä.
Rauhajärvi (Mikkeli)
Rauhajärvi on Etelä-Savossa Mikkelissä ja Kangasniemellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1 100 hehtaaria eli 11 km². Se on 11,5 kilometriä pitkä ja 2,9 kilometriä leveä. Pitkän muotoisen järven ilmeeseen vaikuttaa lähes kolme kilometriä pitkä niemi, jossa sijaitsevat Huutniemi, Lehtoniemi ja tiheästi ojitettu Raiskinsuo. Se jakaa järven kaakkoispään kahdeksi lahdeksi, joiden pohjukat ovat nimeltään Kotalahti ja Lasakonlahti. Lasakonlahdessa on Nenäsyväniemi, jonka viereen jää pieni Kurjenlahti. Järven luoteispää on 5,5 kilometriä pitkä ja leveimmillään kilometrin levyinen lahti. Sen pohjukkaa kutsutaan Päälahdeksi ja lahdensuun viereistä niemeä Pohjaniemeksi.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 32 miljoonaa m³ eli 0,032 km³. Järven keskisyvyys on 2,8 metriä ja suurin syvyys on 11,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee Nenäsyväniemen pohjoispuolella. Järven rannat ovat matalat ja hyvin kiviset.
Järvessä on laskettu olevan 65 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 34 hehtaaria, mikä on noin 2,9 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista kuusi on yli hehtaarin suuruisia, 50 yli aarin ja loput 9 ovat alle aarin kokoisia. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä. Suurin saari on Noukansaari, joka on yli 700 metriä pitkä. Se sijaitsee Lehtoniemen edustalla. Noukansaaren luoteispuolella ovat Pieni Selkäsaari ja Iso Selkäsaari ja sen eteläpuolella Mansikkasaari, Palosaari ja Rieponsaari. Päälahden perällä on puoli kilometriä pitkä Siltasaari, jonka kautta kulkee myös tie. Saari katkaisee järven lähes kokonaan. Sen eteläpuolella sijaitsee yhtä suuri Katossaari. Päälahdessa sijaitsevan yhdeksän muun saaren joukossa on niitä suurempi Tiilisaari. Läsäkosken kohdalla ovat Vauhkosaari, Itikkasaari ja Koskensuusaari. Lahden suussa, Pohjaniemen kohdalla, on hyvin kivistä ja siellä on kymmenen saaren ryhmä. Saarien joukossa ovat Saaruansaari ja Kiviniemi.
Järven rantaviivan pituus on 68 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 13 kilometriä. Järven rannat ovat pääosin metsämaata. Soita on jonkin verran ja rannan läheiset peltomaat sijaitsevat enimmäkseen järven kaakkoisosissa. Kotalahdessa sijaitseva Pajulankylä on järven suurin asutuskeskittymä. Läsäkosken varren asutus jää järvestä hieman kauemmaksi eikä sillä ole vaikutusta järven tilaan. Päälahden rannassa sijaitseva Rauhajärven kylä on myös pieni. Järven länsirantaa seuraa valtatie 13, joka vie 20 kilometrin päähän Mikkeliin. Rannoilla on myös vapaa-ajan asutusta, jonne johtaa tiet valtatieltä tai yhdystieltä 15254. Mikkelin ja Kangasniemen välinen raja kulkee Läsäkosken ja Väliveden kautta niin, että Pohjaniemi jää Kangasniemen puolelle.
Historiaa
Järven vedenpinnan korkeus on nykyään 100,1 metriä mpy. Sekä Kyyveden että Rauhajärven vedenpintoja on 1800-luvulla laskettu perkaamalla sekä Läsäkoekea että Kyyveden lasku-uomaa Rauhasalmen ja Kärmeharjunvirtaa. Tällöin kummankin järven vedenpintoja laskettiin noin 1,8 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Rauhajärven alueeseen (14.931) järvi kuuluu.
Valuma-alue saa pääosan vedestänsä Kyyveden lähialueelta (14.932), jonka keskusjärvi Kyyvesi itse on. Kyyveden lasku-uoma on Välivesi, jonka yläpuolinen Rauhansalmi ja alapuolinen Kärmeniemen virta pudottavat vedenpintaa Rauhajärvelle tultaessa noin puoli metriä.
Rauhajärven alueella on 17 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat muun muassa Palijärvi (144 ha) ja Petäinen (83 ha), jotka laskevat Saksanjokea ja Pääjokea myöten Rauhajärven Päälahteen. Pitkän muotoinen Pohjalampi (65 ha) laskee Pohjaniemen viereen omaa laskuojaa myöten. Väliveden pinta-ala on 14 hehtaaria.
Australiankarjakoira
Australiankarjakoira (Australian Cattle Dog) on karjan paimennukseen Australiassa kehitetty keskikokoinen koirarotu. Sen jalostuksessa käytettiin useita koirarotuja sekä dingoja, jotka tuottivat karjakoiralle halutut ominaisuudet: voimakkuuden, kestävyyden, energisyyden, älykkyyden, rohkeuden ja taidon paimentaa.
Ulkonäkö
Australiankarjakoira on ruumiinrakenteeltaan sopusuhtainen työkoira. Se on erittäin voimakas, energinen ja ketterä ja sopii siten hyvin erilaisiin käyttötarkoituksiin. Turkki on kaksikerroksinen: lyhyen aluskarvan päällä on tiivis, vedenpitävä päällyskarva. Karvanlähtöaika on kerran tai kaksi vuodessa. Kuono on keskipituinen ja kirsu musta. Silmät ovat tummanruskeat, keskikokoiset korvat pystyt ja terävät. Häntä on tuuhea ja roikkuu rentona, kun koira on paikoillaan ja levollinen. Maissa joissa typistäminen sallitaan, jotkut kasvattajat ovat harjoittaneet hännän typistämistä, mikä ei kuitenkaan ole suotavaa. Koira tarvitsee häntäänsä tasapainon säilyttämiseen ja "peräsimenä".
Rodun perusvärit ovat "sininen" (musta päistärikkö tan-merkein) ja "punainen" (ruskea päistärikkö tan-merkein). Pennut syntyvät valkoisina, väri kehittyy vasta myöhemmin. Koiran turkki koostuu valkoisista ja värillisistä karvoista, mutta myös pelkästään värillisistä karvoista koostuvia alueita voi olla päässä tai laikkuina muualla ruumiissa. Päässä ja hännässä ne ovat sallittuja, mutta muualla kehossa ovat ei toivottuja. Täplät ovat todennäköisesti perintöä dalmatialaiselta, jota käytettiin rodun jalostukseen, samoin pentujen valkoinen väri. Raajoissa sekä rinnassa on tan-väriä (vaaleanruskeaa). Mustat merkit päässä ovat sallittuja, mutta muualla ruumiissa eivät toivottavia. Punainen australiankarjakoira on kokonaan punakirjava. Jos merkkejä on, nekin ovat punaisia.
Urosten säkäkorkeus on 46–51 cm ja narttujen 43–48 cm.
thumb|vasen|Australiankarjakoira
Luonne ja käyttäytyminen
Monien muiden paimenkoirien tapaan australiankarjakoira on hyvin energinen ja aktiivinen. Lisäksi se on älykäs ja tarvitsee liikunnan lisäksi aivojumppaa. Tämän vuoksi sillä on myös korkea työmotivaatio, ja se hoitaa tehtävänsä innokkaasti. Erittäin sopivia lajeja australiankarjakoiran kanssa harrastettaviksi ovat erilaiset koiraurheilulajit kuten agility ja toko. Jatkuva samanlaisena toistuva harjoittelu voi olla koiran mielestä ikävystyttävää, ja se osaa olla itsepäinen. Tylsistyessään australiankarjakoira voi keksiä tuhoisia harrastuksia.
Rotu on luonteeltaan varovainen: vieraisiin karjakoira suhtautuu varauksin. Muiden tuttujen koirien kanssa se viihtyy hyvin ja kykenee paimentaessaan tekemään yhteistyötä. Vieraita koiria kohtaan se saattaa joskus käyttäytyä tappelunhaluisesti. Australiankarjakoira paimentaa karjaa hiljaisesti, tarvittaessa näykkimällä niiden kintereitä, ja liiallinen paimennusinto voi aiheuttaa ongelmia kohdistuessaan esimerkiksi lapsiin. Dingolta rotu on perinyt säänkestävyyden, ja koira viihtyykin omistajansa kanssa ulkona myös talvella.
Alkuperä
Myöhemmin jalostuksessa käytettiin vielä bullterrieriä tarkoituksena saada vahvarakenteisempi koira. Kokeilu osoittautui myöhemmin huonoksi, mutta siitä on yhä jälkiä nykyisessä australiankarjakoirassa. Dalmatiankoiraa on ensimmäisen rotumääritelmän kirjoittajan mukaan käytetty myös australiankarjakoiran jalostukseen, jotta karjakoira tulisi hyvin toimeen hevosten kanssa ja kykenisi niiden kanssa yhteistyöhön. Dingoon australiankarjakoiraa on risteytetty useita kertoja vielä 1900-luvullakin, joten Dingon vaikutus on vahva rodussa. Myös muita rotuja käytettiin, esimerkiksi australiankelpietä, jota kehitettiin samaan aikaan lampaiden paimennukseen. Muiden rotujen osuus on kuitenkin kiistanalainen: australiankarjakoiraa kehitettäessä kokeiltiin paljon erilaisia yhdistelmiä, jotta rodulle saataisiin juuri oikeat ominaisuudet. Ensimmäisen rotumääritelmän kirjoitti Robert Kaleski vuonna 1902.
Terveys
Rodun terveystilanne on suhteellisen hyvä.
Tornion räjähdysonnettomuus
Tornion räjähdysonnettomuus tapahtui 22. heinäkuuta 1945 sotilaiden lastatessa ammuksia rautatievaunuihin. Onnettomuudessa sai surmansa 16 suomalaissotilasta.
Räjähdysten sarja
Kello 20.40 räjähti. Ensimmäistä räjähdystä seurasi toinen. Kaksi jättimäistä tuli- ja savupilaria kohosi parin sadan metrin korkeuteen, ja paineaallot tärisyttivät Haaparannankin taloja. Kranaatit ja sirpaleet vinkuivat ilmassa torniolaisten rynnätessä väestönsuojiin. Haaparannan puolella poliisi eristi lähikorttelit. Kaupunkilaisia tungeksi myös tapahtumapaikalle, ja poliisi joutui hätistelemään heitä kauemmaksi.
Ammusten räjähtelyä kesti puolitoista tuntia. Paikalle saapuivat Tornion ja Haaparannan palokunnat ambulansseineen, mutta ne eivät voineet lähestyä paikkaa. Paloa sammutettiin puutavaravaunujen takaa sen verran kuin kyettiin. Tuli ei kuitenkaan päässyt leviämään 60 metrin päässä olevaan ammusvarastoon.
Tuhot
Vasta räjähdysten tauottua voitiin todeta, että kahdeksan ammusvaunua oli tuhoutunut. Ammusvaunujen ja rautatien paikalle oli syntynyt valtavat kuopat, ja kiskot ja ratapölkyt olivat kadonneet. Parakit olivat lentäneet ilmaan, mutta koska lähellä ei ollut asutusta, muut kiinteistövahingot jäivät rikkoutuneisiin ikkunoihin Torniossa ja Haaparannalla. Ikkunoita rikkoutui kahden kilometrin säteellä, ja sirpaleita lensi Haaparannalle saakka.
Onnettomuudessa kuoli 15 sotilasta, joista osasta löytyi vain rippeitä mutta eräistä ei jälkeäkään. Silpoutuneiden ruumiiden lisäksi paikalta löytyi kaksi pahoin loukkaantunutta. Viisi miestä pelastui onnettomuudesta ehjin nahoin. Autonkuljettaja hyppäsi ojaan ja pääsi sitä myöten poistumaan. Neljä miestä räjähdys heitti ilmaan, mutta he eivät silti loukkaantuneet. Toinen loukkaantuneista kuoli seuraavana päivänä, joten uhrien lukumääräksi tuli 16. Onnettomuudessa kuolivat asemestari Armas Piispala, kaksi alikersanttia, korpraali ja 12 sotamiestä.
Syy
Yhtään ensimmäisen räjähdyksen silminnäkijää ei jäänyt eloon. Siksi räjähdyksen alkusyyksi voidaan vain arvella huolimattomuutta tai varomattomuutta. Sitä, miksi yksi ammuslaatikko sai sellaisen kolahduksen, että se räjähti, ei tiedetä.
Antigone (Sofokles)
Antigone on Sofokleen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia. Se on yksi Sofokleen Thebaan sijoittuvista tragedioista Oidipuksesta kertovien näytelmien ohella, ja jatkaa niiden kertomusta keskittyen Oidipuksen tyttären Antigoneen kohtaamaan ongelmaan siitä, saako tämä haudata oman veljensä.
Historia
Sofokleen Antigonen kantaesitys oli Ateenan Dionysoksen teatterilla vuonna 442 tai 441 eaa. Näytelmä kirjoitettiin ateenalaisen imperialismin ja demokratian huippukaudella. Vuonna 441 eaa., vain hieman näytelmän ensiesityksen jälkeen, Sofokles nimitettiin yhdeksi kymmenestä strategoksesta sotaretkelle Samosta vastaan.
Antigone on yksi Sofokleen kolmesta Thebaan sijoittuvasta tragediasta näytelmien Kuningas Oidipus ja Oidipus Kolonoksessa ohella. Näistä kolmesta se kirjoitettiin ensin, vaikka sen tarina sijoittuukin kahden muun jälkeen. Samalla näytelmä päättää koko Thebaan sijoittuvan tarupiirin. Päivö Oksala luonnehtii teosta Sofokleen tunnetuimmaksi Oidipuksesta kertoneiden näytelmien jälkeen.
Sisältö
Näytelmä noudattaa tyypillisen kreikkalaisen tragedian rakennetta sekä perusideaa, jonka mukaan tragedia keskittyy yhteen valittuun osaan laajempaa myyttiä, ja sijoittuu yhteen tapahtumapaikkaan. Näytelmä koostuu runosäkeestä.
Suomen elokuvasäätiö
thumb|250px|Suomen elokuvasäätiö Katajanokalla. Suomen elokuvasäätiö on vuonna 1969 perustettu yksityisoikeudellinen säätiö. Sen tarkoituksena on edistää ja kehittää suomalaista elokuva- ja audiovisuaalista kulttuuria Suomessa ja ulkomailla.
Antigone (Sofokles)
Tausta
Sofokleen näytelmä tavallaan jatkaa siitä, mihin Aiskhyloksen tragedia Seitsemän Thebaa vastaan päättyy. Oidipuksen pojat Eteokles ja Polyneikes ovat kuolleet sodassa toistensa surmaamina, kun Polyneikes oli hyökännyt Thebaa vastaan valtaistuinta koskeneen kiistan vuoksi. Oidipusta Theban kuninkaana seurannut Kreon on kieltänyt hautaamasta Polyneikeen ruumista rangaistuksena hyökkäämisestä kotikaupunkia vastaan. Polyneikeen ruumis makaa taistelukentällä petolintujen ruokana ilman hautausmenoja, mikä oli antiikin aikana suuri häpeärangaistus. Lisäksi Kreon on määrännyt kuolemanrangaistuksen jokaiselle, joka hautaisi Polyneikeen. Kotikaupunkiaan puolustanut Eteokles sen sijaan on haudattu niin kuin tapa vaatii.
Juoni
Näytelmä alkaa Antigonen ja Ismenen salaisella keskustelulla yöaikaan. Nämä ovat kummatkin Oidipuksen tyttäriä ja Eteokleen ja Polyneikeen sisaria. Antigone johdattaa Ismenen Theban palatsin porttien ulkopuolelle, koska haluaa haudata Polyneikeen ruumiin vastoin Kreonin määräyksiä. Ismene kieltäytyy auttamasta Antigonea kuolemanrangaistuksen pelossa. Hän ei kuitenkaan voi pysäyttää sisartaan, joka ilmoittaa hautaavansa ruumiin yksin:
Suomen elokuvasäätiö
Historia ja toiminta
Elokuvasäätiö aloitti toimintansa helmikuun alussa 1970. Perustamissopimuksen allekirjoittivat opetusministeriö, Suomen Elokuvateatterinomistajain Liitto, Suomen elokuvatoimistojen liitto sekä Suomen filmivalmistajien liitto.
Antigone (Sofokles)
Juoni
Päivä koittaa. Näyttämölle astuu Kreon yhdessä Theban vanhimpien muodostaman kuoron (khoros) kanssa. Kuningas pyytää vanhimpien tukea, erityisesti päätöksessään jättää Polyneikes hautaamatta. Kuoro lupaa tukensa. Paikalle tulee kuitenkin vartija, joka kertoo epäröinnin jälkeen kuninkaalle, että ruumis on haudattu. Kreon määrää vartijan etsimään syyllisen. Vartijan poistuttua kuoro laulaa ihmisen viisaudesta ja kekseliäisyydestä sekä siitä, kuinka jumalia kunnioittava kaupunki menestyy.
Suomen elokuvasäätiö
Historia ja toiminta
Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää säätiölle määrärahoja elokuvien tuotannon ja jakelun, esittämisen sekä elokuvakulttuurin tukemiseksi. Elokuvasäätiön tukitoiminta on tärkeää erityisesti pitkille elokuville, sillä lähes kaikkien suomalaisten elokuvien rahoitus perustuu ainakin osittain elokuvasäätiön tukeen. Vuonna 2022 säätiön tuen osuus pitkistä fiktioensi-iltojen tuotantokustannuksista oli 36 %.
Antigone (Sofokles)
Juoni
Vähän ajan päästä vartija palaa Antigone mukanaan. Vartija kertoo, että hän ja muut vartijat kaivoivat Polyneikeen ylös haudasta, jonka jälkeen Antigone oli jäänyt kiinni hautaamassa veljeään uudelleen. Antigone myöntää teon, ja syyttää Kreonin päätöstä jumalattomaksi ja esittää omaa toimintansa hurskaaksi. Kreon raivostuu ja tuomitsee paitsi Antigonen myös Ismenen kuolemaan, sillä katsoo, että tämän on täytynyt tietää sisarensa rikoksesta. Ismene tunnustaa rikoksen valheellisesti, koska haluaa kuolla yhdessä sisarensa kanssa, mutta Antigone ei suostu tähän. Kreon määrää neidot väliaikaisesti vankeuteen.
pienoiskuva|260px|Eteokleen ja Polyneikeen ruumiita kannetaan. pienoiskuva|260px|Antigone ja Polyneikeen ruumiin ylöskaivaminen. Haimon, Kreonin poika, astuu paikalle ja lupaa uskollisuutta isälleen, vaikka onkin kihlautunut Antigonen kanssa. Hän vaikuttaa aluksi halukkaalta unohtamaan Antigonen, mutta yrittää kuitenkin taivutella isänsä säästämään tytön, sanoen kaupungin surevan tämän puolesta. Kreonin ja Haimonin keskustelu päättyy kuitenkin riitaan ja loukkauksiin. Haimon lähtee vannoen, ettei enää halua nähdä Kreonia.
Suomen elokuvasäätiö
Rahoitus
Vuonna 2022 säätiö sai ministeriöltä määrärahoja noin 25,1 miljoonaa euroa, josta valtaosa (18,3 miljoonaa euroa) suunnattiin elokuva- ja sarjatuotantoon. Määrärahoista reilut 0,5 miljoonaa euroa oli pandemia-ajan lisätukia. Esitykseen ja levitykseen jaettiin noin 4 miljoonaa euroa, kulttuurivientiin vajaa 0,7 miljoonaa euroa, elokuvafestivaaleille 580 000 euroa ja muun elokuvakulttuurin edistämiseen vajaa 119 000 euroa. Käsikirjoitusapurahoja myönnettiin noin 830 000 euron arvosta.
Antigone (Sofokles)
Juoni
Kreon päättää säästää Ismenen ja haudata Antigonen elävältä. Antigone tuodaan paikalle, ja hän puolustaa tekoaan viimeisen kerran. Sitten hänet viedään hautaansa, kuoron ilmaistessa suruaan tapahtuvasta.
Suomen elokuvasäätiö
Rahoitus
Säätiön myöntämiin avustuksiin sovelletaan valtionavustuslakia ja lakia valtion rahoituksesta elokuvakulttuurin edistämiseen. Lisäksi säätiön tulee tukitoiminnassaan noudattaa sen voimassa olevia tukiohjeita ja Euroopan komission päätöstä Suomen elokuvatuotannon tukiohjelmasta.
Antigone (Sofokles)
Juoni
Paikalle saapuu sokea tietäjä Teiresias. Hän varoittaa Kreonia siitä, että Polyneikes tulisi haudata, sillä jumalat ovat tyytymättömiä eivätkä enää hyväksy Thebalta mitään uhreja tai rukouksia. Myös Kreonin ja Teiresiaan keskustelu päättyy molemminpuolisiin loukkauksiin, ja lopulta Teiresias ennustaa, että Kreon joutuu antamaan ”omaa lihaa ja vertaan olevan miehen” rangaistuksena siitä, että jätti kuolleen hautaamatta mutta sulki elävän hautaan (hän ei sano tytön tuomitsemisen kuolemaan olevan väärin, ainoastaan sen, että elävää pidetään maan alla). Kuoro on kauhuissaan, sillä Teiresias ei ole koskaan ennustanut väärin, ja kehottaa Kreonia hautaamaan Polyneikeen ja vapauttamaan Antigonen. Kreon suostuu.
Suomen elokuvasäätiö
Toimitusjohtajat ja johtajat
Alkuvuosikymmeninä elokuvasäätiötä johti asiamies ja myöhemmin pääsihteeri. Vuodesta 1981 elokuvasäätiöllä on ollut toimitusjohtaja. Toimitusjohtaja vaihtui johtajaksi uuden elokuvalain myötä 2019. Johtaja voidaan nimittää enintään viideksi vuodeksi kerrallaan ja tämän määrärajan täytyttyä enintään yhdeksi jatkokaudeksi.
Antigone (Sofokles)
Juoni
Sanansaattaja saapuu ja kertoo, että Haimon on surmannut itsensä. Eurydike, Kreonin vaimo ja Haimonin äiti, saapuu, sillä hän on kuullut puhuttavan jostakin perhettään kohdanneesta onnettomuudesta. Hän pyytää sanansaattajaa kertomaan kaikki tietonsa. Tämä kertoo, että Haimon ja Antigone olivat kummatkin surmanneet itsensä, Antigone hirttäytymällä ja Haimon miekalla löydettyään kihlattunsa ruumiin. Kaikki oli tapahtunut pian sen jälkeen kun Polyneikes oli haudattu. Eurydike poistuu palatsiin.
Henkilöt
pienoiskuva|260px|Antigone ja Polyneikeen ruumiis. Sébastien Norblin, 1825. pienoiskuva|260px|Ismene (Mavie Hörbiger) Sofokleen Antigonen esityksessä [[Wienin Burgtheaterissa vuonna 2015.]]
Antigone esitetään perheen kapinallisena, joka on valmis uhmaamaan kuninkaan ja yhteisön käskyjä. Toisaalta hän näyttäytyy hurskaana, sillä hän haluaa mieluummin noudattaa jumalallista käskyä, jonka mukaan kuolleet sukulaiset tulee haudata säädetyin menoin. Antigone ei pelkää miesten käskyjä eikä kuolemanrangaistusta. Simone Weil kuvaa Antigonea ”sankarilliseksi ja intohimoiseksi”.
Ismene esitetään kuuliaisena ja perheen ”kilttinä tyttönä”. Hän kieltäytyy osallistumasta Polyneikeen hautaamiseen, koska pelkää Kreonia, ja alistuu miesten vallan alle. Myöhemmin hän kuitenkin osoittaa sisarrakkautta tarjoutumalla kuolemaan yhdessä Antigonen kanssa.
Kreon, Theban kuningas, on näytelmän traaginen päähahmo, joka tekee kohtalokkaan virheen olemalla jääräpäinen, mikä johtaa hänen vaimonsa ja poikansa sekä veljentyttärensä kuolemaan.
Eurydike, Theban kuningatar, esiintyy näytelmässä vain vähän, mutta näyttäytyy selvästi erilaisena kuin miehensä. Hän kiroaa miehensä ja syyttää tätä poikansa kuolemasta.
Haimon esitetään myös erilaisensa kuin isänsä. Hän osoittaa, että rakkaus Antigonea kohtaan on hänelle isää kohtaan tunnettua pelkoa tärkeämpää.
Teiresias on Theban kuninkaita avustava sokea ennustaja. Sofokles kuvaa hänen näkevän Kreonia paremmin sokeudestaan huolimatta, kun taas Kreon ei näe, vaikka hänellä onkin silmät. Totuuden näkeminen on aineellista näkökykyä tärkeämpää. Teiresias onnistuu vakuuttamaan Kreonin siitä, että Polyneikeen hautaaminen on välttämätöntä, mutta liiaan myöhään Antigonen kannalta.
Tulkintoja
Kirsti Simonsuuren mukaan Antigonessa ”toteutuvat muodon tasapaino ja klassinen idealismi samalla kun siinä esitetään inhimillisten tekojen pelottava epävarmuus, oikeiden ja väärien valintojen väistämättömät seuraukset”.
Kirjoitusajankohta huomioon ottaen näytelmässä on vain vähän viittauksia tuon ajan Ateenaan tai tilanteeseen muutoin. Näytelmä varoittaa kuitenkin tyrannin tai muun absoluuttisen hallitsijan vallasta. Näytelmässä käytännössä tyrannina toimiva Kreon tekee suuren virheen määräämällä tyttärensä kuolemaan vain, koska tämä oli rikkonut hänen käskyään vastaan. Näytelmän thebalaiset katsovat kuninkaansa tekevän väärin, mutta näillä ei ole keinoa sanoa tai estää tätä. Tämä asettuu Ateenan demokratian periaatteita vastaan, ja ateenalainen yleisö varmasti tunnisti viittauksen tyranniaan. Näytelmän muina teemoina voidaan nähdä muun muassa valtion vallan ja yksityishenkilön vapauksien suhde, luonnollisen lain ja ihmisten säätämien lakien suhde, kansalaistottelemattomuus sekä kysymys siitä, tuleeko perhe laittaa muun yhteisön edelle.
Näytelmän tulkinnasta on kiistelty myös Suomessa jo 1800-luvulla. Toisen tulkinnan mukaan näytelmän pääteemana on valtion ja perheen välinen ristiriita. Tätä tulkintaa kannatti J. V. Snellman. Toisen tulkinnan mukaan näytelmässä ovat vastakkain jumalilta peräisin oleva pyhä määräys vainajien hautaamisesta ja Kreon-kuninkaan hybris. Tätä tulkintaa kannatti J. L. Runeberg. Jälkimmäinen tulkinta lienee nykyisin yleisempi.
Elokuva
Näytelmästä tehtiin vuonna 1961 elokuva Antigone, jossa nimiroolia esittää Eiríni Pappá (Irene Papas).
Kirka
Kirka (oik. Kirill Babitzin, 22. syyskuuta 1950 Helsinki – 31. tammikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen laulaja.
Kirkan läpimurtokappale oli vuonna 1967 ilmestynyt ”Hetki lyö”, ja häneltä ilmestyi lukuisia menestyskappaleita pitkin 1960- ja 70-lukuja. Kirkan suosio taantui 1970- ja 80-lukujen vaihteessa, mutta hän nousi uuteen menestykseen, kun hän oli vuonna 1984 edustanut Suomea Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Hengaillaan” ja hänen samanniminen albuminsa oli myynyt kultaa. Vuosina 1986–1987 Kirka levytti englanninkielistä hard rockia. Hän kuitenkin siirtyi pian takaisin suomenkieliseen kevyempään musiikkiin ja voitti vuoden 1988 Syksyn sävelen kappaleella ”Surun pyyhit silmistäni”, mikä nosti hänet uransa huipulle. Vuosituhannen vaihteessa Kirka oli mukana suositussa Mestarit-kokoonpanossa.
Kirkan äänitteitä on myyty yli miljoona kappaletta. Albumia Surun pyyhit silmistäni on myyty yli 214 000 kappaletta, mikä tekee siitä Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi myydyimmän suomalaisen albumin.
Lapsuus ja nuoruus (1950–1966)
Kirkan isän Leo Babitzinin (s. 1914 Pietarissa Venäjällä) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Kirkan äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Kirkan vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita.
thumb|Babitzinin perhe Maunulan asunnossa 1960-luvun alussa. Kirill vasemmalla. Kirill Babitzin syntyi suomenvenäläisen emigranttiperheen kolmanneksi pojaksi 22. syyskuuta 1950 Helsingissä. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth Babitzin asuivat lastensa kanssa Huvilakadulla ahtaasti talon alakerran huoneessa. Babitzinien sisaruksiin kuuluvat Kirkan lisäksi myös musiikin parissa mukana olleet Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Marija (Muska) (s. 1952), Georgij (Ykä) (s. 1955) ja Anna (s. 1961 ) sekä kaksivuotiaana hukkunut Leo (1946–1948). Perheen kotikieli oli pääasiassa venäjä. Kirilliä alettiin jo lapsuudessaan kutsua Kirkaksi, koska hänen oikea nimensä oli vaikea hänen suomenkielisille kavereilleen. Kirkan mukaan sana ”kirka” tarkoittaa venäjäksi hiilihankoa tai atrainta. Perhe muutti vuonna 1961 Maunulaan, Pakilantie 20:n uusiin vuokrataloihin.
Kirka innostui musiikista viisivuotiaana, kun hän sai Sofia-isoäidiltään harmonikan, jonka kanssa hän esiintyi esimerkiksi vanhainkodeissa. Leo Babitzin ilmoitti Kirkan ja Muskan Bulevardilla asuvan iäkkään naisen pianotunneille. He kuitenkin lopettivat sen turhauduttuaan kurinalaiseen opetustapaan. Vuonna 1959 yhdeksänvuotias Kirka aloitti Lasse Pihlajamaan harmonikkakoulun. Seuraavana vuonna hän pääsi mukaan Kulttuuritalolla järjestettyyn televisioituun harmonikkakilpailuun, jossa hän saavutti alle 12-vuotiaiden piirinmestaruushopeaa.
Kirkan kiinnostus laulamiseen heräsi noin 11–12-vuotiaana, kun Musiikki-Fazerilla lähettinä työskennellyt isoveli Sammy toi kotiin levyjä. Niiltä hän kuunteli Elvis Presleytä ja Paul Ankaa, ja myöhemmin löytyivät muun muassa Beatles ja Rolling Stones. Suurimman vaikutuksen häneen teki kuitenkin raspiääninen Little Richard, joka vaikutti pysyvästi hänen laulutyyliinsä. Kirkan kiinnostuttua rockista myös harmonikkaharrastus jäi, ja hän opetteli soittamaan kitaraa, jota hän myöhemmin soitti toisinaan myös omissa sooloesiintymisissään.
Kesällä 1962 Kirka liittyi laulusolistiksi Creatures-yhtyeeseen, joka esitti suoraviivaista rock and rollia ja rhythm and bluesia. Creatures havitteli laulajakseen alun perin Kirkan isoveljeä Sammy Babitzinia, joka kuitenkin halusi jatkaa The Steelers -yhtyeessä ja suositteli Creaturesille pikkuveljeään. Kirkan ensimmäinen esiintyminen laulajana oli Creaturesin kanssa Tyttöjen ammattikoulussa Helsingissä lokakuussa 1962. Omien sanojensa mukaan hän ei vielä tuossa vaiheessa osannut laulaa, mutta rytmitaju ja melodianymmärrys riittivät pitkälle. Hieman myöhemmin yhtyeen rumpaliksi liittyi Remu Aaltonen. Uudenvuodenaattona 1964 yhtye pääsi esiintymään televisioon ja vuonna 1966 elokuviin Käpy selän alla ja Topralli. Levytyksiä Creatures ei kuitenkaan koskaan tehnyt.
Kirka oli aloittanut koulunkäynnin vuonna 1957 Tabunovin venäläisessä koulussa. Koulun toiminta päättyi seuraavana vuonna opiskelijapulan vuoksi, jolloin Kirka siirtyi Tehtaankadun kansakouluun. Hän läpäisi kansakoulun rimaa hipoen, minkä jälkeen hän jatkoi Mäkelänkadulla sijainneeseen kansalaiskouluun. Kirka lopetti koulunkäynnin jouluna 1966 seitsemänneltä luokalta. Hän ei viihtynyt suomalaisessa koulussa vaan kertoi myöhemmin kammoksuneensa sen autoritatiivista ja tasapäistävää johtamistapaa. Kirka jäi myös pari kertaa luokalle runsaiden poissaolojensa vuoksi. Hän sai kouluaikana laulustakin arvosanaksi nelosen, sillä hän laiminlöi oppitunneilla käymisen, kun keikkailu vei aikaa ja voimia. Lastensuojeluviranomaiset kävivät Kirkan kotona huomauttamassa oppivelvollisuudesta, ja häntä uhkailtiin jopa kasvatuslaitokseen joutumisella. Kirka pyrki isänsä painostuksesta kolmesti oppikouluun, pääsi sisään, mutta ei koskaan mennyt tunneille.
Kirka muisteli kouluvuosiaan vuonna 1999 ilmestyneessä elämäkerrassaan:
Soolouran ensivuodet (1967–1974)
Kirkan ensimmäinen soolosingle, Love Recordsin julkaisema Anna suukko vain / Silloin ihminen kaunein on, ilmestyi kesäkuussa 1967. Creatures hajosi samana vuonna, minkä jälkeen Kirka liittyi hetkeksi Mosaic-yhtyeeseen, joka sekin lopetti toimintansa pian. Seuraavaksi Kirka liittyi Dannyn tilalle solistiksi The Islandersiin, jonka kanssa hän esiintyi ensimmäisen kerran lokakuussa 1967. Kirka liittyi myös Dannyn johtamaan D-tuotantoon, jolloin hänelle luotiin aiemman raggarirokkarin sijaan siistin popparin imago. Hänen pukeutumiseensa panostettiin ja siihen otettiin vaikutteita Britannian mod-kulttuurista. Kirkan mukaan hänen ohjailunsa meni kuitenkin toisinaan liian pitkälle, mikä ärsytti häntä. Kirka levytti mitä levy-yhtiö suositteli, kiersi Suomea muiden mukana, pukeutui kuten käskettiin ja piti seurustelusuhteensa salassa niin kuin neuvottiin.
Syksyllä 1967 Kirka ja Islanders levyttivät Scandialle kappaleen ”Hetki lyö”, josta tuli Kirkan läpimurto. Kirka toimi levyllä Islandersin laulusolistina, mutta hänen nimeään ei vielä mainittu singlen tiedoissa. ”Hetki lyö” nousi nopeasti radion Kahdeksan kärjessä -musiikkiohjelman suosikkilevylistan ykkössijalle. Hitin ilmestymisen myötä Kirka lähti Dannyn kanssa ensimmäiselle kiertueelleen Pohjois-Suomeen, jossa hänen suosionsa oli hysteeristä.
Kirka kiersi Suomea ahkerasti vuonna 1968, ja lisäksi Islanders Kirka laulusolistinaan levytti hitit ”Leijat” ja ”Ehkä suukon antaa saan”. Jälkimmäinen julkaistiin jo Kirkan nimellä. Yksi tämän vuoden kiertueista oli maaliskuusta toukokuuhun kestänyt, Coca-Colan sponsoroima Syndikaatti tekee suurratsian, jolla olivat mukana myös Danny ja Islanders. Lisäksi Kirkalla ja Dannyllä oli yhteinen kesäshow Rock Side Story, joka rikkoi aiempia yleisöennätyksiä.
Popin lisäksi Kirka lauloi edelleen myös englanninkielistä rockia ja soulia, jota on paljon hänen vuonna 1969 ilmestyneellä esikoisalbumillaan Kirka keikalla. Se on Suomen ensimmäinen livealbumi, ja se nousi listaykköseksi. Samana vuonna ilmestyi myös toinen albumi, Kirka. Kesällä hän järjesti nyt kokonaan oman kesäkiertueensa Rock and Roll Circus, jonka esiintyjiä olivat myös Anki, Eero Raittinen ja Okolona River Bottom Band. Kappale ”Viimeiseen mieheen” nousi samana vuonna Suomen myyntilistalla kärkiviisikkoon. Kirka nousi nopeasti idoliksi Dannyn ja Johnnyn rinnalle, ja hän itse vertasi suurinta suosiotaan 1980-luvulla vallinneeseen Dingo-hysteriaan. Idolipalvonnalla oli kuitenkin myös kriitikkonsa. Kirka oli hysteriasta aluksi imarreltu, mutta alkoi pian kokea sen rasittavaksi ja jopa pelottavaksi. Ihailijat saivat tietoonsa Kirkan kotiosoitteen ja kyttäsivät idoliaan rappukäytävässä tai asunnon ikkunoiden alla. Kirka joutui keksimään salareittejä päästäkseen ulos kotitalostaan, eikä hän juuri voinut liikkua kaupungilla.
Kirka sai vapautuksen armeijasta vuonna 1969 vatsavaivojen vuoksi. Myöhemmin hän kertoi liioitelleensa oireitaan, jotta asepalvelus ei olisi katkaissut hänen lupaavassa vaiheessa ollutta uraansa. Vuonna 1970 Kirka osti Helsingin Konalasta vajaan 70 neliön asunnon, jossa hän asui laulaja Kristianin kanssa.
1970-luvun alussa Kirkan menestyskappaleita olivat ”Venus” ja ”Kulman kundit” sekä yhdessä Sammy-veljen kanssa levytetyt Simon & Garfunkel -käännökset ”Mrs. Robinson” ja ”Lilja, ruusu ja kirsikkapuu”. Muita tuon ajan menestyskappaleita olivat ”Silta yli synkän virran” ja ”Mamy Blue”. Vuonna 1971 ilmestyi lähes pelkkiä käännöskappaleita sisältävä albumi Saat kaiken, jolla on muun muassa laulut ”Lady Madonna”, ”Silta yli synkän virran” ja ”Venus”. Lähes puolta albumin kappaleista Kirka esitti konserteissaan vielä uransa lopullakin. Kirkaa kuitenkin harmitti se, että kappaleet soitettiin levylle suomalaisella, vanhanaikaisella tyylillä.
Kirka oli 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa mukana myös elokuvissa. Jörn Donnerin vuonna 1969 ilmestyneessä elokuvassa Sixtynine 69 oli neljä hänen lauluaan. Varsinainen rooli Kirkalla sen sijaan oli vuoden 1971 elokuvassa Takiaispallo. Ennakkoon kohua aiheuttivat hänen ja vastanäyttelijänsä Terhi Panulan rakastelukohtaukset, joita Panulan äidin, näyttelijä Helena Haaviston pyynnöstä leikattiin pois lopullisesta versiosta. Kirkan ihailijat puolestaan pettyivät, koska he olivat ennakkokohun perusteella luulleet, että Kirka ja Panula olisivat elokuvassa pääosissa, vaikka todellisuudessa työnjohtajaperheen kapinallisen tyttären ja keikkamuusikon rakastuminen oli pelkkä sivujuonne. Elokuvassa Kirka esitti kappaleet ”Saat kaiken” ja ”Kaukainen valo”.
thumb|left|Kirka esiintyy Rajamäellä kesällä 1971. Juhannuksena 1971 Kirka oli lähtenyt yhdessä Lasse Mårtensonin ja Esko Linnavallin kanssa keikkakiertueelle pienlentokoneella. Kesken matkan kone joutui ukkosmyrskyyn, ja sen moottori sammui. Lentokone onnistui kuitenkin tekemään pakkolaskun järveen. Konetta vastaan ehti joukko ilmavoimien sotilaita ja palokunta. Artistit selvisivät tilanteesta ja pääsivät jatkamaan matkaansa poliisikyydillä keikkapaikalle Punkalaitumelle, jonne he saapuivat kuitenkin reilusti myöhässä. Kirka on sanonut, että hän oli jo vuonna 1968 joutunut Dannyn sihteerin kanssa keikkamatkalla auto-onnettomuuteen, kun sihteerin kuljettama Datsun ajautui noin 150 kilometrin tuntinopeudessa katolleen peltoaukealle. He selvisivät kuitenkin vammoitta.
Vuonna 1972 Kirka oli ensimmäisen kerran mukana Suomen euroviisukarsinnoissa kappaleella ”Kaikkea on” ja sijoittui kolmanneksi. Kaikkiaan Kirka osallistui uransa aikana euroviisukarsintoihin vuosina 1972–1996 yhteensä 22 kappaleella, useammin kuin kukaan muu. Monipuolisena solistina hänet lähetettiin 1970-luvulla myös moniin Itä-Euroopan laulukilpailuihin sekä Syksyn säveleen, mutta vielä vaatimattomalla menestyksellä.
Kirkan kunnianhimoisempi albumi Nykyaikaa ilmestyi vuonna 1972. Edellisen albumin studiomuusikkojen sijasta sillä soittaa rockmuusikkoja, kuten esimerkiksi Tasavallan Presidentin ja Pepe & Paradisen soittajia. Albumilla on käännöskappaleita, kuten ”Kanelipuun alla” (Neil Youngin ”Cinnamon Girl”) ja ”Maggie May” (Rod Stewart), sekä kokonaan uusia lauluja, joita sävelsivät Frank Robson, Jukka Tolonen ja Rauli Badding Somerjoki. Osa kriitikoista kehui levyä ja piti sen musiikkia rajuna Kirkaksi, kun taas fanit vierastivat sitä. Nykyaikaa-albumillaan Kirka yritti ensimmäisen kerran kaventaa eroa esiintymistensä ja levyjensä erilaisen materiaalin välillä.
Kirkan kesäkiertueet kiersivät Suomea 1970-luvun alun jokaisena kesänä, ja yleensä mukana olivat sisarukset Muska ja Ykä. Vuoden 1973 suosituin kappale oli ”Varrella virran”, joka kuuluu albumille Rautaa ja kettinkiä. Sillä on pääasiassa käännöskappaleita esimerkiksi Sladelta, Alice Cooperilta ja Neil Youngilta. Albumilla Kirkaa säestää Islanders-yhtye. Kirkan viimeinen albumi Scandialle oli vuonna 1974 julkaistu kokoelma Kirkan parhaita.
Levy-yhtiön vaihdoksia ja ajautuminen talousongelmiin (1974–1985)
Kirkalle 1970-luvun puoliväli merkitsi itsenäistymistä. Hän alkoi levyttää materiaalia, josta itse piti, vaihtoi ohjelmatoimistoa lähtemällä D-tuotannosta sekä siirtyi syksyllä 1974 levy-yhtiö Scandialta EMIlle. Kirkan menestys alkoi kuitenkin samalla hiipua, ja hän joutui pian taloudelliseen ahdinkoon. Kirka oli jo vuoden 1971 jälkeen alkanut kapinoida levytysmateriaaliaan vastaan. Osuutensa tähän oli taustayhtye Islandersiin kosketinsoittajaksi liittyneellä Kassu Halosella, joka Kirkan mukaan oli hänen ensimmäinen ”sielunveljensä musiikissa”.
Muutosten myötä Kirka siirtyi levyillään lähemmäs funkia ja soulia. Uudelle levy-yhtiölle hän teki Kassu Halosen johtaman Islandersin kanssa kaksi albumia. Vuonna 1975 ilmestyneellä kunnianhimoisella albumilla Tiukka linja Kirka esittää soulia, reggaeta ja rockia, joiden alkuperäiskappaleiden esittäjiin kuuluvat Stevie Wonder, Bob Marley ja Bad Company. Seuraavana vuonna ilmestyi Tukholmassa äänitetty albumi Lauantaiyö, joka jatkoi Kirkan kunnianhimoisempaa tuotantoa. Albumilla on muuassa Kassu Halosen sävellys ”Nousin ristien taa” sekä käännöskappale ”Kun mies löytää naisen” eli Percy Sledgen ”When a Man Loves a Woman”. Saman albumin kappaleella ”Mirella” Kirka oli osallistunut jo edellisvuoden 1975 Syksyn säveleen. Tiukka linja ja Lauantaiyö eivät menestyneet toivotusti.
Kirka avioitui Kirsti Mikkolan kanssa keväällä 1976 Lahden ortodoksisessa kirkossa. He olivat tavanneet vuonna 1971, kun Mikkola oli ollut tanssityttönä Kirkan Kesäleikki-kiertueella. Häiden aikaan Mikkola oli raskaana, ja heidän esikoislapsensa syntyi saman vuoden lokakuussa. Kaikkiaan he saivat neljä lasta, joista Alexandra (s. 1981) on esiintynyt laulajana.