cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fahri Korutürk
Korutürk jäi eläkkeelle amiraalina merivoimien komentajan asemasta 1960. Valtiopäämies, kenraali Cemal Gürsel nimitti hänet lähettilääksi Neuvostoliittoon ja myöhemmin Espanjaan. Presidentti Cevdet Sunay nimitti hänet 1968 senaatin jäseneksi. 6. huhtikuuta 1973 suuri kansalliskokous valitsi hänet tasavallan presidentiksi. Hän palveli perustuslain mukaisen seitsemän vuotta ja nimitettiin sen jälkeen elinikäiseksi senaattoriksi.
Yasuhiro Yamashita
Yasuhiro Yamashita (, s. 1. kesäkuuta 1957 Yamato, Kumamoton prefektuuri) on japanilainen judoka, olympiavoittaja ja nelinkertainen maailmanmestari.
Omskin lentoasema
Omskin lentoasema eli Omsk-Tsentralnyi on Venäjän Omskin aluetta palveleva kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee miljoonakaupunki Omskin keskustan tuntumassa Irtyšjoen länsipuolella.
Matkustajamäärältään lentoasema kuuluu Venäjän keskisuuriin lentoasemiin. Vuonna 2013 Omsk-Tsentralnyin kautta kulki 975 tuhatta lentomatkustajaa. Matkoista yli puolet suuntautui Moskovaan.
Omskissa on muitakin lentokenttiä. Tunnetuimpiin kuuluu Omskin itäpuolella sijaitseva Omskin sotilaslentokenttä (UNOS, Omsk-Severnyi, Омск-Северный). Lisäksi 32 kilometriä kaupungin luoteispuolella on rakenteilla Omsk-Fjodorovkan lentoasema (Аэропорт Омск-Фёдоровка), jonne 2010-luvun lopulla tai 2020-luvulle tultaessa nykyisen Omskin keskuslentoaseman liikennettä on ajateltu siirrettävän.
thumb|250px|Sisäaulanäkymä lentoasemalta syystalvella 2011.
Ocke Mannerfelt
Ocke Mannerfelt (s. 1948) on ruotsalainen, erityisesti nopeisiin moottoriveneisiin erikoistunut venesuunnittelija.
Mannerfeltin maine perustuu kilpaveneisiin, mutta hän on suunnitellut myös lukuisia tuotantoveneitä mm. Nimbus Boatsille, Prestige Ribsille sekä luksusvenevalmistaja Sealinelle. Kilpaveneilyssä Mannerfeltin tunnetuin toimeksiantaja on 11 maailmanmestaruutta voittanut Victory Team Dubai.
Mannerfelt on soveltanut useissa kilpa- ja urheiluveneissään hydro- ja aerodynamiikkakokeiluihin perustuvia siipiä sekä poikkeuksellinen voimakkaita pohjan porras- ja nousulistarakenteita. Mannerfeltin "lepakkoveneissä" siipien tarkoitus on vakauttaa hyvin nopeiden veneiden kulkua etenkin hypyissä. Ilman ohjaaminen veneen rungon alle erilaisilla portailla ja nousulistoilla taas pienentää veneen kitkaa.
Mannerfelt on suunnitellut myös purjeveneitä. Tuoreimpiin töihin kuuluu kääntyvällä hiilikuitumastolla ja pelkällä isollapurjeella varustettu päiväpursi Daytripper.
Suunnittelutoimisto Mannerfelt Design Teamin pääsuunnittelijana työskentelee Ocke Mannerfeltin poika, Ted Mannerfelt. Isä ja poika ovat viime vuosina tehneet yhteistyötä lukuisissa veneprojekteissa, joissa Ted Mannerfeltin vastuulla on ollut etenkin ohjaamon suunnittelu.
Ted Mannerfelt on opiskellut ajoneuvosuunnittelua Coventryn yliopistossa sekä Lontoon Royal College of Art -yliopistossa. Hän on suunnittellut Jaguarille R Coupe ja Jaguar RD-8 -prototyypit, Ford Connect ja Lotus Extreme -konseptiautot sekä Renaultille Reunalt Dakar ja Renault 360 -konseptiautot.
Ted ja Ocke Mannerfeltin suunnittelema Pirelli PZERO 1400 RIB Boat palkittiin vuonna 2009 arvostetussa Red Dot -muotoilukilpailussa ilma-alusten ja alusten sarjassa Best of the Best -maininnalla. Pirelli PZERO on Red Dotin mukaan kehitetty versio Pirellin 50-luvulla suunnittelemista Välimeren klassisista huviveneistä. Red Dot -ilpailussa kiinnitettiin erityistä huomiota myös automaiseen ohjaamoon, joka kilpailuarvion mukaan mahdollistaa kilpavenemäisen helpon käsiteltävyyden myös rajuissakin sääolosuhteissa.
Vincent Damphousse
Vincent Damphousse (s. 17. joulukuuta 1967 Montréal, Kanada) on pelaajauransa lopettanut NHL-jääkiekkoilija. Hän pelasi keskushyökkääjänä Toronto Maple Leafsissa, Edmonton Oilersissa, Montreal Canadiensissa, San Jose Sharksissa ja Colorado Avalanchessa vuosina 1986–2004.
Kenneth Olwig
Kenneth Robert Olwig (s. 8. lokakuuta 1946) on taustaltaan amerikantanskalainen, nykyään Ruotsissa työskentelevä alkujaan yhdysvaltalainen maantieteilijä. Vuodesta 2002 hän on toiminut maisemasuunnittelun professorina Ruotsin maataloustieteellisessä yliopistossa Alnarpissa.
RN Bartolomeo Colleoni (1930)
RN Bartolomeo Colleoni oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1932 valmistunut Giussano-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus upotettiin Cape Spadan taistelussa 19. heinäkuuta 1940.
Valmistus
Alus tilattiin Ansaldon telakalta Genovasta, missä köli laskettiin 21. kesäkuuta 1928. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1930 ja valmistui 10. helmikuuta 1932.
Palvelus
Alus oli Välimerellä, kunnes se lähti 1938 Kauko-Itään vapauttaakseen RN Raimondo Montecuccolin. Alus saapui 23. joulukuuta Shanghaihin, missä se viipyi toisen maailmansodan alkuun. RN Lepanton vapauttaessa aluksen 1. lokakuuta se lähti kotimatkalle. Alus saapui 28. lokakuuta Italiaan.
pienoiskuva|vasen|Shanghai Alus muodosti sisaraluksensa RN Giovanni dalle Bande Neren kanssa 2. risteilijälaivueen 2. viirikkön. Se laski 10. kesäkuuta 1940 Italian julistettua sodan liittoutuneille Sisilian kanavaan miinoitteen, jonka jälkeen se suojasi heinäkuun joukkojenkuljetussaattueita Napolin ja Tripolin välillä. Se lähti 17. heinäkuuta Bande Neren kanssa liittoutuneiden aktiivisuuden vuoksi Lerokselle.
pienoiskuva|Aluksen tuhoutuminen taistelussa HMAS Sydney'ä vastaan Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentokone raportoi 16. heinäkuuta havaitsemastaan Italian laivaston osastosta. Varhain 17. heinäkuuta Kreetan rannikolla Cape Spadan edustalla matkanneet alukset joutuivat Australian kuninkaallisen laivaston risteilijän HMAS Sydneyn ja viiden hävittäjän yllättämäksi. Seuranneessa tulitaistelussa Bartolomeo Colleoni sai osuman konehuoneeseen, joka esti aluksen liikkumisen. Hävittäjät upottivat liikuntakyvyttömän risteilijän torpedoilla.
Ōtake
Ōtake on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Hiroshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin lounaisosassa Seton sisämeren Hiroshimanlahden rannikolla Hiroshiman lounaispuolella. Kaupungin alue on lähes kokonaan metsäistä Chūgokuvuoristoa, ja sen keskusta on rakentunut Ozejoen suiston pienelle alluviaalitasangolle. Kaupunkiin kuuluu useita eksklaaveja viereisen Hatsukaichin kaupungin puolella ja Atatajiman saari Seton sisämeressä. Ōtakessa on 26 812 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 78,66 neliökilometriä.
Kaupungin keskustan muodostava Ōtaken alue kehittyi San’yōdō-tien varren joenylityspaikkana ja viimeisenä pysähdyspaikkana Hiroshiman daimiokunnan puolella. Myös Ōtaken pohjoispuolella sijaitseva, nykyiseen kaupunkiin kuuluva Kuba toimi San’yōdōn varren postiasemana (shukuba). Edo-kaudella paikkakunta tunnettiin japaninpaperin valmistuksesta. Myöhemmin sinne sijoittui paperiteollisuutta ja keinokuitujen valmistusta, toisen maailmansodan jälkeen öljynjalostusteollisuuden kombinaatti, joka ulottuu viereisen Iwakunin kaupungin puolelle Yamaguchin prefektuurissa. Teollisuuden laajentumisen on estänyt tilan puute ahtaalla rannikkotasangolla. Ozejokeen valmistui vuonna 1990 koko Chūgokun alueen suurin pato, Yasakan pato, joka kerää käyttövettä teollisuuden ja kotitalouksien tarpeisiin. Tärkeä elinkeino Atatajiman saarella on vuorostaan hamachin (Seriola quinqueradiata) ja muiden kalojen vesiviljely. Kaupunkioikeudet Ōtake sai kuntaliitoksen myötä vuonna 1954.
Ōtaken nähtävyyksiä ovat Ozejoen keskijuoksun rotko erikoisine kivimuodostelmineen ja Mikuravuoren luonnonalueet kaupungin pohjoisosassa. Kamein linnan rauniot tunnetaan kirsikkapuistaan ja hyvästä näköalasta Seton sisämerelle. Kuban kaupunginosassa on säilynyt Edo-kauden arkkitehtuuria, joka on suojeltu. Kaupunkia palvlee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.
Swizz Beatz
Kasseem Dean (s. 13. syyskuuta 1978 Bronx, New York, New York), taiteilijanimeltään Swizz Beatz, on yhdysvaltalainen rap-artisti ja musiikkituottaja. Hän on levy-yhtiö Full Surface Recordsin perustaja.
Yksityiselämä
Swizz avioitui R&B-laulaja Mashondan kanssa vuonna 2004, mutta he erosivat huhtikuussa 2008. Joidenkin huhujen mukaan eron takana olisi ollut Alicia Keys, jonka kanssa hän avioitui vuonna 2010. Swizz Beatz on innokas taiteen ystävä ja hän maalaa itsekin vapaa-aikana. Hän usein ansaitsee jopa rahaa tuotoksillaan ja lahjoittaa osan lasten syöpäjärjestöille ja verisäätiöille.
Swizz Beatz on muslimi.
Jet Time
Jet Time oli tanskalainen vuonna 2006 perustettu lentoyhtiö. Se lensi tilauslentoja kuljettaen erityisesti pakettimatkalaisia. Lisäksi se tarjosi koneitaan muiden lentoyhtiöiden käyttöön ACMI-vuokrasopimuksilla (Aircraft, Crew, Maintenance, Insurance). Se oli konkurssihetkellä suurin tanskalaisomisteinen lentoyhtiö ja yhtiön toimitusjohtajana toimi Jørgen Holme.
Jet Time perusti vuonna 2014 Suomeen tytäryhtiö Jet Time Finlandin, jotta voisi liikennöidä Suomesta Turkkiin. Yhtiöllä oli yksi Boeing 737-700 kone (OH-JTZ) Suomen rekisterissä.
Heinäkuussa 2020 yhtiö hakeutui konkurssiin. Yhtiöllä oli konkurssihetkellä 11 lentokonetta, jotka eivät olleet lentäneet enää maaliskuun 2020 jälkeen koronaviruspandemiasta johtuen. Yhtiöllä oli yli 400 työntekijää.
Yhtiö jatkoi kesäkuussa 2020 uudella yrityksellä Jettime toimintaansa.
Ny Carlsberg Glyptotek
thumb|250px|Glyptoteket Glyptoteket Kööpenhaminassa, virallisesti Ny Carlsberg Glyptotek, on taidemuseo, jonka on perustanut panimon omistaja Carl Jacobsen (1842–1914), joka perusti yhden aikansa suurimmista yksityisistä taidekokoelmista. Museo nimettiin perustajan panimoyrityksen Ny Carlsbergin mukaan, ja siihen lisättiin sana "glyptotek" (glyptoteekki), joka tarkoittaa 'veistoskokoelmaa'. Museo sijaitsee Dantes Pladsilla Kööpenhaminan Vesterbron kaupunginosassa.
Glyptoteekissa on paljon antiikin taidetta, etupäässä veistoksia Egyptistä, Lähi-idästä, Kreikasta ja Italiasta. Satavuotisen olemassaolonsa aika museo on koonnut myös merkittävän kokoelman ranskalaista ja tanskalaista kuvataidetta 1800- ja 1900-luvulta, ja edustettuina ovat erityisesti Paul Gauguin ja Auguste Rodin.
Museorakennuksen on suunnitellut arkkitehti Vilhelm Dahlerup. Pian (vuosina 1892–1893) sitä laajennettiin Hack Kampmannin suunnitelmien mukaan. Vuonna 1997 museo sai lisärakennuksen, jonka on suunnitellut Henning Larsen.
Cartoon Network Racing
Cartoon Network Racing on Firebrand Gamesin, The Game Factoryn ja Eutechnyxin kehittämä sekä The Game Factoryn julkaisema ajopeli PlayStation 2:lle ja Nintendo DS:lle.
Pelaaminen
Pelin tarkoitus on voittaa vastustajat kilpa-ajoissa erilaisilla Cartoon Network -hahmoilla. Pelissä on yksinpelin lisäksi moninpeli, jossa useita eri pelityylejä. Myös yksinpelissä on useita eri pelityyppejä. Pelissä valitaan ensin hahmo, joka ajaa autoansa. Sen jälkeen valitaan hahmo auton takaosaan, joka asettelee ansoja ja muita hankaluuksia vastustajille. Jokaisella hahmolla on omat henkilökohtaiset voimansa, joita voivat olla turbonopeus, leijuminen, suojakilpi sekä hyökkäys. Autot ovat erinäköisiä, ja hyviä eri asioissa. Jokaisen auton ominaisuudet on luokiteltu tähdillä, ja kaikilla on yhteensä kymmenen tähteä. Pelihahmoja voit saada lisää pelaamalla Cartoon Eliminatoria, pelimuotoa, jossa kuudesta pelaajasta viimeinen maalissa oleva joka pelissä poistetaan. Pelaajat vähenevät joka kierroksella, ja se joka selviää viimeiseksi voittaa kilpailun. Uusia kenttiä voit voittaa pelaamalla Tournamentia, peliä jossa on tarkoituksena saada eniten pisteitä ajettuaan kolme kenttää läpi.
Iso Palojärvi (Multia)
Iso Palojärvi on Keski-Suomessa Multialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 109 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järven lähialue on alavaa metsämaata, joka on paikoin soistunut ja se on metsähoidollisesti ojitettu. Korkeuserot ovat vähäiset lukuun ottamatta järven länsipuolella, missä sijaitsee Palojärvenkangas ja sen pitkittäinen luoteis-kaakko-suuntainen harjanne (drumliini). Järvessä on yksi luotomainen nimetön saari aivan pohjoisrannan tuntumassa. Järvestä ei ole läytettävissä luotaustietoja.
Järven rantaviivan pituus on 7,5 kilometriä. Sen lähiympäristössä sijaitsee yksi maatila, jossa ei ole enää viljelytoimintaa. Rannoille on rakennettu 18 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet läheisen Väätäiskylän kautta kulkevilta kantatieltä 58 ja seututieltä 633. Saarijärven kuntaraja ohittaa järven 400 metrin päässä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Pussijoen valuma-alueella (35.64), jonka Iso Palojärven alueeseen (35.642) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 175,2 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään Suolamminjoen valuma-alueelta (35.643), jonka laskujoki on Suolamminjoki. Ison Palojärven alueella on kaksi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Sirkkulampi (4 ha), joka sijaitsee kuuden kilometrin päässä, ja Hiekantakanen (8 ha), joka laskee järveen itäpuolelta Syvälahdenkankaan eteläpuolelta.
Fritz Klute
Fritz Klute (29. tammikuuta 1885 Freiburg im Breisgau – 7. helmikuuta 1952 Mainz) oli saksalainen maantieteilijä. Hän toimi professorina Gießenissä vuodesta 1921 ja Mainzissa vuodesta 1947. Klute tutki muun muassa asutusmaantiedettä ja ilmaston vaikutusta jääkausiin.
Bambassi
Bambassi on Etiopiassa puhuttava afroaasialainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 5 000 henkilöä (1982). Kielellä on ainakin kaksi murretta. Jotkut bambassin puhujat käyttävät myös oromon ja arabian kieliä. Enemmistö kielen puhujista on muslimeja. Kielen sanajärjestys on SOV (subjekti-objekti-verbi).
TEOTWAWKI
Kappaleet
Kaikki kappaleet sävelänyt Hanging Garden, sanoittanut Ari Nieminen ja Matti Reinola sekä sovittanut Hanging Garden.
Viitajoki
Viitajoki on Kiiminkijoen sivuhaara Puolagan kunnan etelälaidalla aivan Utajärven rajalla. Se saa alkunsa Isosta Viitajärvestä ja laskee Kiiminkijokeen seututie 837:n alitettuaan puolisentoista kilometriä Kalliuskoskesta alavirtaan. Joen pituus on noin kuusi kilometriä ja se virtaa ensin Viitasuon itäpuolella pohjoiseen, sitten itäkoilliseen ja Haarainkankaan jälkeen taas pohjoiseen. Jokivarteen menee itä- ja länsipuolelta metsäautotie, joskaan joen lähtöpisteeseen Isolle Viitajärvelle ei ole tieyhteyttä. Asutusta joen varrella on ainoastaan seututie 837:n tuntumassa.
Klušino
thumb|225px|Juri Gagarinin vanhempien talo (ja museo) Klušinossa Klušino on kylä Smolenskin alueella Venäjällä lähellä Gagarinin kaupunkia noin 165 kilometriä Moskovasta länsilounaaseen. Vuonna 1998 kylässä asui 428 henkeä. Kylässä on toiminut keskikoulu, kirjasto, kulttuuritalo, kauppa, postitoimisto, terveysasema ja maidon keruupiste.
Vuonna 1610 Klušinon taistelussa Jakob De la Gardien johtamat suomalais-ruotsalaiset joukot hävisivät puolalaisille.
Vuonna 1812 Napoleonin armeijan joukot hävittivät kaikki kylän rakennukset kirkko mukaan luettuna. Klušinon kylässä on syntynyt kosmonautti Juri Gagarin ja hänen lapsuusajan kotitalonsa on museoitu.
Ewe-rummutus
Gangokui
thumb|Gankogui Gankoki, joka tunnetaan myös nimellä gakpevi, on kello tai lyömäsoitin, jota soitetaan puukepillä. Se on valmistettu takoraudasta ja se koostuu matalaäänisemmästä soittokellosta (jota usein kutsutaan vanhemman soittokelloksi) ja korkesointisemmasta kellosta (tai lapsen kelloksi, jonka sanotaan lepäävän suojattuna vanhemman rintaan), jotka ovat pysyvästi sidoksissa toisiinsa. Gankogui on kaiken perinteisen ewemusiikin luuranko, selkäranka ja perusta. Gankoguin soittajan on soitettava tasaisesti ja virheettömästi koko kappaleen ajan. Gankogui-soittajan on oltava luotettava henkilö, ja häntä pidetään sokeana, jos hänellä ei ole konkreettista ymmärrystä soittimesta ja sen roolista rumpuyhtyeessä. Rumpuyhtyeessä gankogui-soittaja ei käytä mitään variaatiota.
Vakio kellokuvio ja siihen liittyvä axatse-osa
keski|pienoiskuva|380x380px| Vakiokello (yläosa) ja siihen liittyvä axatse-osa (alhaalla). Axatse alkaa toisesta iskusta (suluissa) Yleisin gankoguin osuus on 12-sykkeinen perus- ewe, tai vakiomallinen kuvio. Vakiomallin mukana tuleva axatse-osa on: "pa ti pa pa ti pa pa pa pa pa pa." "Pa:t" kuulostavat vakiokuvioilta lyömällä helistintä polvea vasten. "Ti: n" ääni sykkii kellojen välillä nostamalla axatsea ylöspäin ja lyömällä sitä vapaalla kädellä. Kuten monille afrikkalaisille rytmeille on yhteistä, axatse-osa alkaa (ensimmäinen "pa") kellon toisella iskulla (1a) ja viimeinen "pa" osuu yhteen ensimmäisen kanssa. Päättymällä syklin alkuun, axatse-osa myötävaikuttaa yleisen rytmin syklisyyteen. Katso: vakiokello mukana olevalla axatse-osalla. Atsiagbekor.
Vágur (kunta)
Vágurin kunta on Färsaarten kunta, joka sijaitsee Suðuroyn saarella. Keskuspaikan Vágurin lisäksi siihen kuuluu myös Nesin kylä. Väestölaskennassa vuonna 2015 kunnan asukasluku oli 1 331.
Ewe-rummutus
Atsimevu
Toinen päärumppu on nimeltään atsimevu. Atsimevu on ewerummuista korkein. Se on noin 4,5 jalkaa (1,35 m) korkea. Atsimevua soittaakseen rumpalin on asetettava se nojalle vudetsi-nimisen jalustan päälle, seisottava rummun yhdellä puolella - ja soitettava sitä joko kahdella puisella sauvalla tai toisella kädellä ja yhdellä sauvalla. Atsimevu antaa keskialueen äänen, jossa on jonkin verran bassoa. "Rumuttajan näkökulmasta katsoen rumpupalikka on käden katke. Se pysyy jatkuvassa hallinnassa vapauttaakseen vain halutun värähtelytaajuuden, kun se osuu rumpukalvoon. Päärummutuksen rumpupalikkatekniikoita on neljä, perustekniikka ja tämän tekniikan kolme varianttia. Jokainen näistä tekniikoista tuottaa atsimevu-äänisarjan erillisen sävelkorkeuden. . . Esitystekniikan suhteen äänen resonanssin kestoa säädetään yleensä vaimentamalla rumpukalvon reunaa kevyellä, mutta tiukalla vasemman käden sormien kosketuksella. Tämä tekniikka on ensisijaisen tärkeä rummutuksen tai vugben rakenteen nivelöinnissä. Se tarjoaa keinot osoittaa niitä perusmotiiveja, ilmauksia ja kestoja, joista rumpumusiikki koostuu - Ladzekpo (1995: web)."
Vágur (kunta)
Väkiluvun kehitys
Lähde
Ewe-rummutus
Tonaalinen rummutus
Kuten monilla Länsi-Afrikan rummuilla, päärummuilla ja joskus kideillä on kyky puhua kieltä. Useimmat afrikkalaisista kielistä ovat tonaalisia, joten tuottamalla erilaisia ääniä rummun eri sävelkorkeuksilla rumpali voi jäljitellä kielen ääniä. Jotkut afrikkalaiset rummut voivat jopa jäljitellä konsonantteja, jos rumpua lyödään sauvalla tai kädellä eri kulmista ja sauvan tai käden eri osilla. Ewet soittavat myös muutamia rumpupareja nimeltään atumpan, joita käytetään kaikkialla Ghanassa puhuvina rumpuina. Atumpan soittaja seisoo ja soittaa rumpuja kahdella L:n muotoisella kepillä. "Anlo-Ewe-kulttuurissa rumpu on ihmisen äänen heijastuma. Tässä mielessä rummun rooli ja voima yhdistyy Saharan eteläpuolisen Afrikan käsityksessä maailmankaikkeuden luonnollisten voimien yliluonnollisten muotojen muodostamiseen. Tässä tietoisen kokemuksen yhdistelmässä ihmisen voima yhdistyy muihin luonnonvoimiin - eläimen nahkaan, onttoon kiinteään puunrunkoon jne. - välineeksi, joka herättää ihmiskunnan huomion ja reaktion. Erilaisilla sävyominaisuuksilla - sävelkorkeudella, sävellaadulla, voimakkuudella ja monimutkaisilla rytmeillä - rumpu ja rummuttaja luovat sellaisia tietoisuuden kuvioita, jotka antavat inspiraation hetken niille, joita se koskettaa. Anlo-Ewen legendaarisen metaforan ela kuku dea 'gbe wu la gbagbe tarkoittaa 'kuollut eläin itkee äänekkäämmin kuin elävä', ja se selittää sitä ihmisen kokemusta, joka inspiroi rummun alkuperää. Ihmisellä on taipumus herättää enemmän huomiota kuolleena kuin elossa. Joten kun tuli tarve kommunikoida äänekkäämmin, kuolleen eläimen ihosta rakennettiin äänten korvike, joka voisi välittää viestin kovemmin ja selkeämmin - Ladzekpo (1995: web)."
Ristirytminen rakenne
Anlo-Ewe-kulttuurissa ristirytmin tekniikka on pitkälle kehitettyä systemaattinen vuorovaikutus erilaisilla rytmisillä liikkeillä, jotka simuloivat vastakkaisten hetkien tai emotionaalisten jännitteiden dynamiikkaa, joita todennäköisesti esiintyy ihmisen olemassaolossa.
Nämä simuloidut jännitteet ovat ennaltaehkäiseviä reseptejä mielen äärimmäiseen levottomuuteen tai epäillystä kyvystä selviytyä lähestyvistä tai odotettavissa olevista ongelmista. Ne sisältyvät tanssin ja rummutuksen taiteeseen mieltä ravitsevina harjoituksina, joilla muutetaan ihmisen ajattelun luontaisen potentiaalin ilmaisu vastaamaan elämän haasteita. Lähtökohtana on, että järjestämällä mieli selviytymään oikein näistä simuloiduista emotionaalisen stressin ilmiöistä, saavutetaan mielen rohkeus ja.
Intrepidness tai päättäväinen pelottomuus, Anlo-Ewe näkemyksen mukaan, on mielen erikoinen vahvuus. Se nostaa mielen niiden ongelmien, häiriöiden ja tunteiden yläpuolelle, joita suurten vaarojen ennakointi tai näkeminen yrittää innostaa. Tällä voimalla tavallisista ihmisistä tulee sankareita pitämällä itsensä rauhallisessa mielentilassa ja pitämällä järkeensä vapaa käyttö kaikkein yllättävissä ja kauheimmissa olosuhteissa - Ladzekpo (1995: Web).
3: 2 (hemiola)
Ewemusiikin ja yleensä Saharan eteläpuolisen afrikkalaisen musiikin perinteiden perusteellisin ristirytmi on kolmen suhde kahteen (3: 2) tai kuuden suhde neljään (6: 4), joka tunnetaan myös nimellä vertikaalinen hemiola. Kahden tai neljän lyönnin sykli on tärkein lyöntijärjestelmä, kun taas kolminkertainen lyönti on toissijainen. Ladzekpo toteaa: "Termi sekundaarinen lyöntijärjestelmä viittaa muun ristirytmin kuin päärytmimallin komponenttiseen lyöntijärjestelmään. Samalla tavalla kuin pääisku, jokainen toissijainen tahti erotetaan mittaamalla erillinen määrä pulsaatioita. Useiden näiden rytmien toistuva ryhmittely musiikin jaksossa muodostaa erillisen toissijaisen lyöntijärjestelmän. " "Meidän on ymmärrettävä, että jos lapsuudestasi asti sinut kasvatetaan pitämään 3:n lyöntiä 2:sta yhtä normaalina kuin synkronisessa järjestelmässä, niin kehität kaksiulotteisen asenteen rytmiin ... Tämä kaksijakoinen käsitys on ... osa Afrikan luontoa - Jones (1959: 102)" Novotney huomauttaa: "3: 2-suhde (ja [sen] permutaatiot) on tyypillisimpiä Länsi-Afrikan musiikissa esiintyviä polyrytmisiä pintakuvioita." 3: 2 on Saharan eteläisten rytmisten periaatteiden generatiivinen tai teoreettinen muoto. Agawu toteaa lyhyesti: "[Tuloksena oleva [3: 2] rytmi sisältää avaimen ymmärtämiseen. - täällä ei ole itsenäisyyttä, koska 2 ja 3 kuuluvat yhteen geštaltiin."
keski|pienoiskuva|200x200px| Kolme yli kaksi ristirytmi. Seuraavaa kellokuviota käytetään ewe-rytmin kadodossa. 24-sykekuvio ylittää viivan, ja se on ristiriidassa mittarin kanssa kolmella viiden iskun sarjalla kahdeksan päälyönnin yli (kaksi mittaa neljä pääsoittoa kukin). Kolme yksittäistä iskua vaimennetaan. keski|pienoiskuva|460x460px| Kadodo kellokuvio.
Chain Home
thumb|Nykyään pystyssä oleva Chain Homen torni. thumb|Chain Homen ulottuvuus suhteessa joukkojen sijoitukseen. Chain Home oli Ison-Britannian pääsaaren rannikot sekä Orkney- ja Shetlandsaaret kattanut toisen maailmansodan aikainen tutkaverkko. Se oli maailman ensimmäinen ilmavalvonta- ja taistelunjohtotutkajärjestelmä. Se koostui teknisesti kolmenlaisista järjestelmistä, joissa kaikissa oli paljon tutka-asemia. Ensivaiheessa juuri sodan alkaessa käytössä oli 20 asemaa, mutta sodan aikana lukumäärä kasvoi asteittain yli sataan.
Chain Home, CH, sai alkunsa marraskuussa 1934, kun Britannian ilmapuolustuksen tieteellisen kehittämisen komitea, josta käytettiin myös nimeä Tizardin komitea puheenjohtajansa everstiluutnantti Henry Tizardin mukaan, tuli siihen tulokseen, että Robert Watson-Wattin suunnitelma tutkajärjestelmän rakentamisesta on pantava täytäntöön. Britanniassa käytettiin siihen aikaan tutkasta nimeä RDF (Radio Direction Finding, tai Range and Direction Finding). Helmikuussa 1935 järjestettyjen teknillisten näyttöjen jälkeen suunnitelman toteuttamiseen myönnettiin valtuudet ja joulukuussa 1935 myönnettiin myös rahoitus.
Ilmailuministeriön ohjeessa kehotettiin myös valitsemaan antennimastojen paikat niin, ”että ne eivät liiaksi rajoita hanhenmetsästystä”.
Rakennustyöt alkoivat kesällä 1937 ja Britannian kuninkaalliset ilmavoimat vastaanotti valmiin järjestelmän tammikuussa 1938. Järjestelmä oli käytössä koko sodan ajan ja pitkälle 1950-luvulle. Joitakin osia CH:sta on yhä olemassa museoituna.
CH:n tekniikka
thumb|Chain Home tutkan lähetin näytteillä RAF Air Defence Museumissa. Koska radioaaltojen etenemisen luonnonlait aiheuttivat tiettyjä rajoituksia, täytyi rakentaa toistensa katveita täydentäviä erilaisia laitteistoja. Pitkän kantaman antoi Chain Home, mutta siltä jäi alakatve alle 200 metrin korkeudella lentäviin maaleihin. Siksi rakennettiin Chain Home Low, CHL, jonka ulottuvuus oli pienempi, mutta kyky nähdä pintamaalit hyvä. Sitäkin paremmin ja tarkemmin pintamaalit näki sodan lopulla valmistukseen tullut mikroaaltotutka, jolla toteutettiin Chain Home Extra Low, CHEL.
Chain Home, CH
Tutkat olivat rakenteeltaan bistaattisia, eli ne koostuivat eri paikkaan sijoitetuista lähetin- ja vastaanotinasemista. Lähettimen taajuus oli operaattorin valittavissa neljästä vaihtoehdosta väliltä 20–55 MHz. Putkilähettimen teho oli aluksi 200 kW, mutta suureni myöhemmin tehdyissä parannuksissa vaiheittain 750 kW:iin. Toiminta oli pulssitutka ja pulssin pituus 5–25 mikrosekuntia. Toistotaajuus oli valittavissa 50, 25 tai 12,5 Hz. Toistotaajuus oli tahdistettu valtakunnan sähköverkon taajuuteen, joten kaikki tutka-asemat toimivat tahdistettuina myös keskenään.
Lähettimen tehoaste oli toteutettu kahdella vuorovaihekytketyllä tetrodilla. Niitä jäähdytettiin tislatulla vedellä. Lähettimet rakensi Metropolitan-Vickers Ltd, antennit Marconi Ltd, vastaanottimet ja näyttölaitteet A.C. Cossor Ltd. thumb|Chain Home tutkan lähettimen tetrodi, London Science Museum.
Lähetinantennit olivat kolmessa 115 metriä korkeassa metallimastossa kolmessa kerroksessa ja kahdennettuna, jotta voitiin käyttää neljää taajuusaluetta. Antenniryhmää vaihtaen voitiin teho lähettää eri suuntiin ja eri korkeuskulmiin. Yksi asema kattoi 60 asteen sektorin ja vierekkäiset asemat sivusivat hiukan toisiaan. Vastaanotinantennit olivat neljässä 77 metriä korkeassa puumastossa kolmessa kerroksessa. Maalin suunta- ja korkeuskulma määriteltiin vertaamalla kaikuja eri antenniryhmistä goniometrillä. Antennit eivät siis pyörineet tai muutenkaan liikkuneet. CH tunnettiin myös toisella nimellä AMES-1 (Air Ministry Experimantal Station).
Chain Home Low, CHL
Jo syksyllä 1939 kehitettiin alle 200 metrin alakatveen täyttämiseksi uusi tutkalaite. Tarkoitukseen sopi pienin muutoksin rannikkotykistön CD-MkII (Coast Defence). Se puolestaan oli kehitetty yöhävittäjäpommittajien AI/ASV-MkII (Air Inteception/Air-to-Surface Vessel) lentokonetutkasta. Sen lähettimen taajuus oli 200 MHz, joten antennikin oli kohtuullisen kokoinen 3 kertaa 7 metriä. Keila oli melko kapea, mutta erinomainen suunnanmittaustarkkuus saatiin käyttämällä kahden vastaanottokeilan menetelmää, jossa operaattori suuntasi antennin niin, että molemmista, toisistaan hiukan eri suuntiin osoittavista keiloista saatiin täsmälleen yhtä suuri signaali. Maalin suunta saatiin tarkasti antennin akselin servolähettimeltä. Antenni voitiin myös asettaa pyörimään jatkuvasti 1,5 kierrosta minuutissa. Tutka oli monostaattinen, siis lähetin ja vastaanotin samassa asemassa ja lähetys- ja vastaanottoantennit samassa mastossa. Laivat ja suuret lentokoneet näkyivät 40 kilometriä. Myös rannikkotykkien tulta voitiin johtaa, koska kranaattien iskemät näkyivät myös. Myös CHL lähettimet rakensi Metropolitan-Vickers. Vastaanottimia kehitti kolme televisiovalmistajaa: Electrical and Musical Industries Ltd (EMI), A.C. Cossor Ltd ja A.G. Pye Company. Tohtori Dennis Taylorin johdolla saatiin ensimmäiset 18 asemaa valmiiksi helmikuussa 1940. Niiden mastot olivat 64 metriä korkeat, mutta myöhemmin tehtiin hyvin monen korkuisia ja jopa mastottomia, liikuteltavia malleja. CHL tunnettiin myös toisella nimellä AMES-2.
Identification Friend or Foe, IFF
Jo ennen sotatoimien alkua ehdittiin valmistaa tuhat kappaletta IFF MkI -tutkavastaajia, transpondereita lentokoneisiin. Niiden tehtävänä oli kuunnella vastaanottimella CH:n taajuutta ja heti sen kuultuaan käynnistää oma lähetin ja lähettää pulssimuotoinen lyhyt keinotekoinen kaiku. Tämä ylimääräinen kaikumerkki näkyi mainiosti tutkaoperaattorin kuvaputkella omatunnuksena. Kun CHL otettiin käyttöön modifioitiin tutkavastaajat IFF MkII myös sille taajuusalueelle. Vaikka tutkavastaajalla ei ollut mitään muuta koodausta riitti tämä toisiotutka erittelemään taistelunjohdolle omat ja vieraat lentokoneet. Käyttäjien slangissa laite tunnettiin nimellä parrot (papukaija). Ferranti Ltd valmisti molemmat IFF-laitteet.
CH:n taktiikka
Suurin mittausetäisyys syntyi CH-asemien pitkän kantaman ansiosta, Heinkel-111-pommikoneen kokoiseen maaliin se oli noin 100, jopa 200 meripenikulmaa. Operaattorit syöttivät katodisädekuvaputkelta saadun etäisyyden ja goniometriltä, tai akseliservolta saadut sivu- ja korkeuskulmat G. Ropertsin suunnittelemaan sähkömekaaniseen laskimeen, josta käytettiin slanginimeä hedelmäkone, peliautomaatin mukaan. Siitä saatiin kolmiulotteiset paikkakoordinaatit. Ne välitettiin salatulla puhelinyhteydellä johtokeskukseen. Sieltä hävittäjien pilotteja ohjattiin WHF-radiolla. Suuren ulottuvuuden ansiosta saatiin ennakkovaroitus ajoissa ja hävittäjätukikohdat hälytettyä. Seuraamalla johtokeskuksen tasolla, sekä omia-, että vihollisen koneita, voitiin johtaa ilmataistelua. IFF eritteli omat vihollisista. Ilmatorjuntatykistölle voitiin antaa hälytys ja maalialue ajoissa, joten sulkutuli voitiin avata oikeaan aikaan ja oikeaan paikkaan myös pimeällä. Väestönsuojelulle voitiin antaa hälytys oikealle alueelle. Lopputuloksena Saksan ilmaylivoima ei riittänyt saavuttamaan ilmaherruutta, joka oli maihinnousuhyökkäyksen edellytys.
Hyvä tulos CH:n kannalta perustui koko laajan tutkaverkoston ja myös tähystysverkoston, aisti-ilmavalvonnan, yhteiskäyttöön, hyvin toimivaan viestiverkkoon ja erityisesti tehokkaaseen johtokeskustoimintaan.
Syksyllä 1943 erotettiin 5 CH-asemaa erikoistehtävään koodinimellä Big Ben. Tarkoitus oli torjua V1-ohjukset ja määrittää V2-ohjusten, sekä iskukohta väestönsuojelua varten, että lähtöpiste pommikoneille maaliksi. Tehtävää helpotti sattuma, sillä ohjuksen sinänsä pieni runko oli juuri CH:n neljännesaallon pituinen ja siten hyvä säteilijä ja näkyikin jopa 100 meripenikulmaa. Kun CH oli saanut nopeasta ohjuksesta havainnon, se annettiin Yhdysvalloista hankitulle SCR-548 ilmatorjunnan tulenjohtotutkalle. (Tätä huippumodernia mikroaaltotutkaa hankittiin yli 200 kappaletta ilmatorjunnalle.) Sen ylivertainen ominaisuus oli kyky seurata maalia automaattisesti. Kun V1 saatiin tutkaseurantaan se todennäköisesti myös ammuttiin alas, ampujana joko hävittäjä tai ilmatorjunta. V2ä oli mahdotonta torjua, mutta SCR-548 pystyi määrittämään sen lentoradan hyvin tarkasti. Iskukohta ja lähtöpaikka voitiin siis määrittää.
CH:n strategia
Tutkaveteraanit sanovat usein, että atomipommi lopetti sodan, mutta tutka voitti sodan, ja atomipommissakin oli tutka.
Salailu vai yhteistyö
Järjestelmä sisälsi tutkien lisäksi myös aisti-ilmavalvonnan, väestönsuojelun ja lentokonemiehistöjen pelastuspalvelun sekä tietenkin johtokeskuksen ja saumattoman integraation lentotukikohtiin, lentokoneisiin, ilmatorjuntatykistöön, rannikkotykistöön ja tämän kaiken tarvitseman viestiyhteysjärjestelmän. Kun vielä tarvittiin tehokas koulutusjärjestelmä aivan uudenlaiseen tekniikkaan, oli suoranainen ihme, että salainen ase myös pysyi salaisena. Valtavia antennimastoja oli mahdoton piilotella, nehän näkyivät Englannin kanaalin vastarannallekin.
Britanniassa mikään taho ei salaillut tietoa muilta tarvitsijoilta. Ilmailuministeriö, maavoimat ja merivoimat jakoivat jatkuvasti tutkimuslaitostensa tiedot keskenään. Kaikkien elektroniikkayritysten resursseja käytettiin hyväksi. Tiedot jaettiin myös Australian, Uuden-Seelannin, Kanadan ja Etelä-Afrikan tutkimuslaitosten kanssa. USA perusti useita tutkimuslaitoksia, jotka jakoivat tietonsa keskenään ja käyttivät yritysten ja korkeakoulujen resursseja. Elokuussa 1940 sir Henry Tizard keräsi kaiken Britannian sotatekniikan tietämyksen kassa-arkkuun ja matkusti komiteansa kanssa Kanadaan ja USA:han ja vaihtoi tiedot heidän tietoihinsa. Se oli valtava edistysaskel.
Ontelomagnetroni oli keksitty Saksassa jo vuonna 1935 ja Hans Hollman oli patentoinut sen. Sitä ei kuitenkaan pidetty siellä tärkeänä eikä kehitystä jatkettu, mikä oli paha virhe. Ranskassa kehitystä kuitenkin tapahtui. Tiedemiehet Pierre David, Maurice Ponte, Henri Gutton, Maurice Elie ja Robert Warneck suunnittelivat useita tutkalaitteita ja myös magnetronilla toimivia mikroaaltotutkia. Saksan miehittäessä maan ranskalaiset tuhosivat hyvin toimineen tutkaketjunsa Saksan rajalta, ja Maurice Ponte pakeni Englantiin mukanaan useita magnetroneja. Tiedot yhdistettiin Boot & Randall -magnetronin tietoihin ja tuloksena syntyi magnetroni E1189, useiden uusien mikroaaltotutkien sydän.
Hollannissa tiedemiehet M. Staal, J. Weiler ja S. Gratama kehittivät magnetronia, paraboliantennia ja PPI-kuvaputkinäyttölaitetta (Plan Position Indicator). Tuloksena oli valmis mikroaaltotutka, jolla pystyi havaitsemaan lentokoneen 120 kilometrin etäisyydeltä. Saksalaisten tulo keskeytti kehityksen ja Staal ja Weiler pakenivat Englantiin mukanaan kaksi täydellistä tutkalaitteistoa. Myöhemmin muutkin tiedemiehet liittyivät Britannian tiedemiesten joukkoon.
Karstala
Karstala (, vir. Kärstala ) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Rosonajoen rannalla 16 kilometriä Suuresta-Narvusista lounaaseen. Kylässä on viisi vakituista asukasta vuonna 2012.
Chain Home
Salailu vai yhteistyö
Saksassa oli jo 1934 perustettu yritys Gesellschaft für elektroakustische und mechanische Apparate m.b.H. (GEMA). Saksan merivoimien toimeksiannosta se suunnitteli ja valmisti tutkan, jonka tuotantosopimus tehtiin 1. tammikuuta 1937. Merivoimat kielsi ankarasti yritystä hiiskumasta tekniikasta sanaakaan muille aselajeille. Kun uusi tutka Seetakt esiteltiin Adolf Hitlerille heinäkuussa 1938, Hermann Göring näki sen ensimmäisen kerran ja suuttui kauheasti. Luftvaffe teki GEMA:lle tilauksen tammikuussa 1939. Uuden version nimeksi tuli Freya.
Karstala
Karstalan kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla. Lähiseudun muista kylistä poiketen sitä pidettiin venäläisenä, joskin sen asukkaat puhuivat myös suomea, inkeroista ja viroa tai jonkinlaista ”sekakieltä”. Kylän asukkaat olivat valtion talonpoikia, jotka kuuluivat Haavikon ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli 19 taloa ja 142 asukasta. Maailmansotien välisenä aikana Karstala kuului Viron Inkeriin.
Chain Home
Salailu vai yhteistyö
Aselajiylpeys esti pahasti kehitystä myös Japanissa. Sodan jälkeen yagi-antennin kehittäjä Hidetsugu Yagi kertoi, että maavoimilla ja merivoimilla (Japanilla ei ollut ilmavoimia erillisenä puolustushaarana) ei ehdottomasti ollut mitään yhteistoimintaa keskenään. Ne toimivat aivan kuin olisi ollut parempi hävitä sota kuin olla yhteistyössä. Ne kohtelivat yliopiston tutkijoita aivan kuin ulkomaalaisia. Näytti siltä, että ne yrittivät salata tutkijoilta jopa tiedot vihollisen aseista.
Karstala
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, jotka jakautuvat kahteen kylänosaan. Suurin osa taloista toimii kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 60 henkeä. Karstalaan ei ole kunnollista maantieyhteyttä.
Chain Home
Salailu vai yhteistyö
Monia tutkijoita oli myös puhdistettu pois yrityksistä Saksassa jo 1933 ja Neuvostoliitossa Josif Stalinin puhdistuksissa. Molempia maita haittasi tutkijoiden puute.
Tiedusteluretki
Luftwaffen kenraalimajuri Wolfgang Martini teki tiedustelulennon ennen sotatoimien alkamista 2.–4. elokuuta 1939 selvittääkseen onko Britanniassa tutka, tai funkmessgerät, kuten Saksassa sanottiin. Ilmalaiva LZ-130 Graf Zeppelin II oli kyllin iso 48 tunnin lentoon ja kantamaan radiotiedustelulaitteet ja 28 asiantuntijaa, johtajanaan tohtori Ernst Breuning. CH havaitsi valtavan ilmalaivan tietenkin heti. Seurantaa jatkettiin silti koko lennon ajan, koska saksalaisten pääteltiin saaneen jo selville järjestelmän ominaisuudet. Päätelmä oli strateginen virhe. Saksalaiset kuuntelivat VHF- ja UHF-taajuusalueita, joita heidän omat tutkansa, Seetakt, Freya, Würzburg, käyttivät. CH:n käyttämää HF-aluetta tutkittiin lähinnä radiokeleihin liittyvistä tutkimussyistä. W. Martini myönsi myöhemmin tehneensä pahan strategisen virheen ilmoittaessaan Hermann Göringille, että Britanniassa ei ole tutkaa.
Häirintä ei onnistunut
Kesällä 1940 olivat saksalaiset jo määritelleet CH-tutkien sijainnit ja taajuudet. Useita häirintälaitteita rakennettiin tohtori Paul von Handelin johdolla, muun muassa Breslan, Olga I, Olga II, mutta mainittavaa vaikutusta ei ajoissa (määrättyyn ilmahyökkäykseen mennessä) saatu. Myös lentokoneradioiden VHF taajuuksia yritettiin häiritä Caruso koodinimen saaneella järjestelmällä. Sekään ei tuottanut riittävää tulosta ajoissa.
Tullio Bozza
Tullio Bozza (3. helmikuuta 1891 Napoli – 13. helmikuuta 1922 Napoli) oli italialainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja voitti siellä kultaa kalvan joukkuekilpailussa. Hän osallistui myös sen yksilökilpailuun.
Bozza kuoli 31-vuotiaana sairauteen. Hänellä oli ollut suhde kirjailija Sibilla Aleramon kanssa. Aleramo omisti hänelle runon "Endimione" ja muisteli häntä teoksessaan Selva d'amore (1947).
Arthur Griffith
Arthur Griffith (31. maaliskuuta 1871 Dublin – 12. elokuuta 1922 Dublin) oli irlantilainen poliitikko, joka perusti vuonna 1905 kansallismielisen ja vasemmistolaisen Sinn Féin -puolueen sekä toimi sen johtajana. Hän osallistui Irlannin itsenäisyyskamppailuun ja Irlannin vapaavaltion perustamiseen. Hän toimi 1919–1920 Irlannin tasavallan Dáil Éireann -hallituksen vt. presidenttinä ja 1922 presidenttinä.
Sinn Féinin synty ja varhaisvuodet
Griffith työskenteli aluksi isänsä tavoin latojana. Hän asui 1890-luvun lopulla muutaman vuoden Etelä-Afrikassa, jossa hän työskenteli kaivosmiehenä ja toimittajana. Palattuaan Irlantiin hän perusti The United Irishman -nimisen poliittisen viikkolehden. Lehti lakkautettiin useita kertoja, ja perustettiin aina uudelleen toisella nimellä. Myöhemmissä vaiheissa sen nimi oli muun muassa Sinn Féin ja Nationality. Griffith kuului alkujaan Irlannin kansallispuolueen vasempaan siipeen, mutta hän menetti pian uskonsa puolueen pyrkimyksiin saavuttaa Irlannille itsehallinto eli home rule sopuisalla toiminnalla Ison-Britannian parlamentissa. Hän esitti vuonna 1903 vaatimuksen vaihtoehtoisesta taktiikasta eli niin sanotusta passiivisesta vastarinnasta: Irlantilaisten pitäisi kieltäytyä maksamasta brittiläisiä veroja tai tunnustamasta brittiläisiä tuomioistuimia sekä boikotoida brittiläisiä tuotteita. Irlantilaisten edustajien pitäisi marssia ulos Lontoon parlamentista ja muodostaa oma kansalliskokous Irlantiin.
Griffithin esikuvana oli Ferenc Deákin Unkarissa puoli vuosisataa aiemmin harjoittama menestyksekäs politiikka. Griffith julkaisi vuonna 1904 pamfletin The Resurrection of Hungary: a parallel for Ireland (”Unkarin ylösnousemus: rinnakkaistapaus Irlannille”). Griffithin perustama Cumann na nGaedheal (”Irlantilaisten puolue”) -niminen ryhmä julisti vuonna 1902 omaksuneensa tämän linjan, josta käytettiin iirinkielistä nimeä Sinn Féin (”me itse”). Sinn Féin -puolue perustettiin Griffithin johdolla vuonna 1905. Puolueen ensimmäinen vaalikampanja vuonna 1906 järjestetyissä täytevaaleissa päättyi tappioon eikä se onnistunut tekemään merkittävää läpimurtoa ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Vuosien 1912–1914 home rule -kamppailun aikana Griffith vastusti kiivaasti ajatusta Irlannin jakamisesta ja hän tuki Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamista unionistien perustamien Ulsterin vapaaehtoisjoukkojen vastapainoksi. Sodan sytyttyä hän vastusti John Redmondin kannustamaa irlantilaisten liittymistä Ison-Britannian armeijaan. Griffith ei ollut osallisena vuoden 1916 pääsiäiskapinan suunnittelussa, jonka yhteydessä nationalistien äärisiipi ohitti hänet. Hänet kuitenkin liitettiin kapinaan ja hän oli toukokuusta joulukuuhun 1916 vangittuna Readingin vankilassa, mikä palautti hänen maineensa Irlannin nationalistien parissa. Hänet vangittiin vielä kahdesti sota-aikana brittiläisvastaisten lehtikirjoitustensa vuoksi.
Irlannin valtion perustaminen
Pääsiäiskapinan jälkeen sekä radikaalit tasavaltalaiset että Redmondin politiikkaan tyytymättömät maltilliset alkoivat virrata Sinn Féinin kannattajiksi ja sodan jälkeisissä joulukuun 1918 parlamenttivaaleissa puolue sai 73 Irlannille kuuluneista 105:stä paikasta parlamentissa. Myös tuolla hetkellä vankilassa ollut Griffith valittiin parlamenttiin. Puolueen edustajat eivät ottaneet parlamenttipaikkojaan vastaan, vaan perustivat tammikuussa 1919 Dublinissa oman parlamentin Dáil Éireannin, ja julistivat perustaneensa samalla myös väliaikaisen hallituksen Irlannille. Éamon de Valera toimi uuden hallituksen presidenttinä ja Griffith varapresidenttinä sekä huhtikuusta 1919 alkaen sisäministerinä. De Valeran oleskellessa Pohjois-Amerikassa Griffith toimi hallituksen vt. presidenttinä 19. kesäkuuta 1919 – 26. marraskuuta 1920. Keväällä 1921 hän oli muutamia kuukausia brittien vankina, mutta hänet vapautettiin, kun Irlannin vapaussota päättyi tulitaukoon.
Griffith nimitettiin elokuussa 1921 Dáil Éireann -hallituksen ulkoministeriksi. Hän johti syksyllä 1921 Irlannin delegaatiota, joka neuvotteli Lontoossa Ison-Britannian hallituksen kanssa 6. joulukuuta allekirjoitetun Ison-Britannian ja Irlannin sopimuksen. Sopimuksella perustettiin Irlannin vapaavaltio, joka jäi brittiläisen dominion asemaan. Griffith olisi halunnut enemmän, mutta hän kannatti silti sopimusehtojen hyväksymistä, sillä hänen mielestään kyseessä oli paras saavutettavissa ollut tulos ja merkittävä askel tiellä kohti kansakunnan vapautta.
At Every Door
At Every Door on suomalaisen doom metal -yhtyeen Hanging Gardenin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Lifeforce Records.
The Dalles
The Dalles on kaupunki Wascon piirikunnassa, Oregonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 13 620. The Dulles sijaitsee Columbia -joen varrella. Kaupungin nykyinen pormestari on demokraattisen puolueen Stephen Elliott Lawrence.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2000
Vuoden 2000 yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut pidettiin Gentissä, Belgiassa 25. – 27. helmikuuta. Kisat olivat järjestykseltään 26:nnet.
Hirawanu Tapu
Hirawanu Tapu (n. 1824 – toukokuu 1900) oli moriori. Vaikkakin Tommy Solomon oli viimeinen kuollut puhdasverinen moriori, Hirawanu Tapun katsotaan olleen viimeinen kulttuurillinen moriori. Vaikka hän ei ollutkaan päällikkö, moriorit pitivät häntä eräänlaisena johtohahmona. Hän keräsi talteen morioreiden perinteitä ja kieltä. Hirawanu Tapu on tallentanut arviolta 90 % olemassa olevista moriorin kielen tiedoista.
Elämäkerta
Tapun varhaisesta elämästä tiedetään vain vähän. Hän syntyi vuoden 1824 tienoilla ja hänen äitinsä nimi oli joko Runanga tai Hirimaru. Hänen isäänsä ei tiedetä. Hänellä oli yksi varmistettu velipuoli, Wi Tipene Matahuri. Tapu kuului morioreiden Owenga-heimoon. Hän asui Te Awapatiki -nimisessä moriori kylässä, kun Te Ati Awa -maoriheimo hyökkäsi saarelle vuonna 1835. Hirawanu Tapu otettiin orjaksi ja hän kuului Kaingaroalaiselle päällikkö Wiremu Kingi Meremerelle. 1859 hänellä oli suhde moriorinaiseen nimeltä Rohana, mutta naisen omistaja yritti estää suhteen viemällä hänet Waitangiin. Tämä ilmeisesti epäonnistui, sillä pari eli yhdessä vuodesta 1861 lähtien. Tapu sai vapauden hänen omistajansa kuoltua vuonna 1860 ja muutti takaisin synnyinseuduilleen Chathamsaaren kaakkoiskolkkaan. Siellä hänestä tuli paikallisen päällikkö Torea Takerehen neuvonantaja. Näihin aikoihin hän oli oppinut kirjoittamaan ja puhumaan maoria, mutta morioria hän osasi vain puhua. Hän osasi myös hieman englantia. Vuonna 1862 pidetyssä morioreiden suurkokouksessa hänet valittiin tapahtumien kirjuriksi tallentamaan morioreiden perinteitä ja sukutietoja. Hänestä tuli morioreiden kulttuurin asiantuntija, jonka luokse usein ohjattiin ulkopuoliset morioreista kiinnostuneet tutkijat. 1860-luvun puolivälissä hän sai töitä saaren satamasta tullivirkailijana kirjoitustaitonsa ansiosta.
1868 hän muutti owengaheimolle varatulle 2 000 eekkerin alueelle Manukauun. Maat antoi morioreille virallisesti vuonna 1870 alkuperäisväestön maa-asioita hoitava oikeus. Hirawanu Tapu toimi maa-asioissa morioreiden puolestapuhujana. Oikeudenkäynnin lopputuloksena 97,3 % maasta annettiin maoreille, ja morioreille jäi vain 2,7 % eli noin 4 100 eekkeriä. Vuodesta 1868 hän oli myös auttanut Alexander Shandia keräämään morioreiden perimätietoa ja kielen sanastoa. Kerätty aineisto julkaistiin lehdessä Journal of the Polynesian Society 1890-luvulla ja kirjana The Moriori people of the Chatham Islands: their history and traditions vuonna 1911. 1890-luvulla hän kärsi useaan otteeseen influenssasta ja tuberkuloosista ja kuoli lopulta vuoden 1900 toukokuussa noin 76-vuotiaana. Hänen kuollessaan vain 12 puhdasveristä morioria oli enää hengissä, mutta kellään heistä ei ollut samankaltaista morioreiden kulttuurin tietämystä ja sen katsotaankin kuolleen hänen mukanaan.
Ettore Bellotto
Ettore Bellotto (18. helmikuuta 1895 Vicenza – 11. elokuuta 1966 Milano) oli italialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana voittamassa kultaa joukkuekilpailussa. Vuotta myöhemmin onnettomuus päätti hänen uransa.
Fritz Hünenberger
Hünenberger teki vuosina 1918 ja 1919 kaksi painoluokkansa maailmanennätystä, yhden tempauksessa ja toisen yhteistuloksessa. Hän sai Antwerpenin olympialaisissa 1920 alle 82,5-kiloisten sarjassa hopeaa ja toisti suorituksen Pariisin kisoissa 1924. Hünenberger teki vuoden 1924 olympialaisissa yhden käden työnnön maailmanennätyksen 107,5 kiloa ja nosti kisassa myös viisi kiloa enemmän, mutta jälkimmäinen suoritus hylättiin.
Uudenkaarlepyyn vankileiri
Uudenkaarlepyyn vankileiri oli Suomen sisällissodan aikana Uudessakaarlepyyssä toiminut vankileiri. Valkoisten perustamalla leirillä oli vangittuna lähes 2 000 Venäjän armeijan sotilasta, joista kuoli noin 140. Kaikki sotilaat olivat sisällissodan syttyessä antautuneet ja luovuttaneet aseensa vapaaehtoisesti.
Leirin toiminta
Leirin perusti paikallinen suojeluskunta 2. helmikuuta 1918. Vangit sijoitettiin aluksi muun muassa raatihuoneen yhteyteen rakennettuun aitaukseen, kaupungin kahdelle kasarmille sekä työväentalolle, mutta pian otettiin käyttöön Uudenkaarlepyyn seminaarin tilat, jotka aidattiin piikkilangalla. Alun perin kaupunkiin piti perustaa viiden tuhannen vangin leiri, mutta Uudenkaarlepyyn suojeluskunnan esikunta suostui ottamaan vain kaksi tuhatta. Loput Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla vangituista sotilaista sijoitettiin Vaasan vankileirille. Maaliskuun alussa saapuneita uusia vankeja varten otettiin käyttöön vielä keskustassa sijainnut pelastusarmeijan talo.
Vankiryhmät erotettiin leirillä toisistaan. Vaarallisimpina pidetyt matruusit sijoitettiin raatihuoneelle, virolaiset Ringin kasarmille ja latvialaisia puolestaan pidettiin Östra Esplanadgatanilla sijainneessa talossa. Myös seminaarin alueella erotettiin ukrainalaiset ja venäläiset vangit toisistaan. Vaikka leiriin tuli lisää vankeja aina huhtikuun alkuun saakka, kotiutettiin ensimmäiset jo helmikuun aikana, jolloin 600 vankia lähetettiin Venäjälle. Lopullisesti leiri tyhjennettiin touko-kesäkuun vaihteessa. Viimeiset 170 sotilasta lähtivät 4. kesäkuuta.