cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aivojen välittäjäaine
Aminohapot
Aivoissa tärkeitä aminohappotransmittereita ovat muun muassa glutamaatti ja glysiini, joista edellinen saattaa olla aivojen tärkein kiihdyttävä välittäjäaine. Glutamaatilla on kolmentyyppisiä reseptoreita. Ne on nimetty niille suhteellisen spesifien agonistien mukaan N-metyylidekstroaspartaatti (NMDA)-, kainaatti- ja 1-amino-3-hydroksi-5-metyyli-iso-oksatsoli-4-propionaatti (AMPA)-reseptoreiksi; mahdollisesti on olemassa muunkin tyyppisiä reseptoreita.
Gamma-aminovoihappo eli γ-aminovoihappo eli GABA on tärkein aivojen toimintaa jarruttava välittäjäaine. Jopa yli kolmasosa aivojen synapseista on GABAergisiä. GABA:lla on monia reseptoreita, esimerkiksi GABAA ja GABAB. Glutamaatti ja GABA muodostavat ikään kuin eksitoiva/inhiboiva välittäjäaineparin aivoissa.
Aminohapoista yksinkertaisin eli glysiini toimii inhibitorisena välittäjäaineena keskushermostossa. Sen reseptoreita löytyy etupäässä selkäytimestä. Glysiinin välittäjäaineparina etupäässä selkäytimen alueella toimii eksitoiva aminohappo aspartaatti.
Muut aineet
Asetyylikoliinin vaikutus aivokuorella ja hippokampuksessa on pääosin eksitoiva; myös inhibitiota saattaa esiintyä, mutta se on liitetty viereisten inhiboivien GABAergisten solujen aktivaatioon. Alzheimerin taudissa asetyylikoliiniradat isoaivokuorelle ja hippokampukseen vaurioituvat, mikä aiheuttaa dementian.
Noradrenaliinia on runsaasti aivorungon pienissä locus coeruleus -tumakkeissa, joista lähtevät aksonit haarautuvat eri tahoille, muun muassa hypotalamukseen, pikkuaivoihin ja isoaivokuorelle. Noradrenaliini osallistuu muun muassa vireystilan säätelyyn. thumb|Dopamiini. Dopamiinia sisältäviä neuroneja on runsaasti erityisesti keskiaivoissa substantia nigran ja tegmentumin tienoilla. Näiden aksonit haarautuvat laajalle alueelle. Aivoissa on neljä dopaminergista päärataa: mesokortikaalinen, mesolimbinen, nigrostriataalinen ja tuberoinfundibulaarinen. Nigrostriataalisen radan tuhoutuessa ilmentyy Parkinsonin tauti. Skitsofrenian ajatellaan johtuvan mesokortikaalisen ja mesolimbisen radan dopamiinin D2-reseptorien ylistimuloitumisesta.
Histamiinia on ennen muuta hypotalamuksen corpora mamillare -alueella olevissa neuroneissa, jotka projisoituvat useimpiin aivojen osiin. Keskushermostossa histamiini osallistuu muun muassa neuroendokriiniseen säätelyyn, uni-valverytmin, vireystilan ja ruokahalun säätelyyn.
Edellä mainittujen välittäjäaineiden lisäksi aivoissa vaikuttaa muun muassa suuri määrä erilaisia neuropeptidejä.
Lord High Steward
Lord High Steward on korkein Englannin kruununministereistä (Great Officers of State). Sen haltijan tehtävänä on johtaa kruunajaisia ja aatelisten oikeudenkäyntejä ylähuoneessa. Jälkimmäinen mahdollisuus tosin poistettiin laista 1948. Asema on ollut pääasiallisesti täyttämättä vuoden 1421 jälkeen.
Lord High Steward oli alun perin nimellinen arvonimi, mutta ajan myötä sen haltijoista tuli valtakunnan vahvimpia miehiä. 1100-luvun lopusta arvonimeä pidettiin Leicesterin jaarlille kuuluvana. Kun Lancaster-suku nousi valtaistuimelle, Henrik IV antoi sen toiselle pojalleen Tuomas Lancasterilaiselle ja se oli hänen hallussaan kuolemaansa 1421 saakka.
Se on sittemmin annettu kruunajaisten yhteydessä. Elisabet II:n kruunajaisissa Lord High Steward oli laivastoamiraali Andrew Cunningham. Oikeudenkäynteihin Lord High Steward on nimitetty tuomittaessa aatelinen ylähuoneessa. Näitä oikeudenkäyntejä oli ennen käytännön lopettamista vuonna 1948 1900-luvulla kaksi; viimeinen 1935 kun Lord de Clifford tuomittiin kuolemantuottamuksesta auto-onnettomuuden jälkeen.
Kartesiolainen kielitiede
Kartesiolainen kielitiede on käsite, jota Noam Chomsky käyttää vuonna 1966 ilmestyneessä teoksessaan Cartesian Linguistics: A Chapter in the History of Rationalist Thought. ”Kartesiolainen” kielitiede viittaa siihen kielitieteen muotoon, joka syntyi filosofi René Descartesin aikana 1600-luvulla. Kartesiolaisen kielitieteen keskeinen oppi väittää, että kieliopin rakenteen yleiset piirteet ovat yhteisiä kaikille kielille ja heijastavat tiettyjä mielen perusrakenteita.
Teoksessaan Cartesian Linguistics Chomsky käy läpi kielitieteen teorian kehittymisen Descartesista aina Wilhelm von Humboldtiin eli valistuksen alusta romantiikan aikakaudelle. Chomskyn teoksen ajatuksena on syventää ”ymmärtämystämme kielen olemuksesta ja sen käytön ja oppimisen taustalla olevista henkisistä prosesseista ja rakenteista”. Chomsky haluaa valaista näitä ihmisen kielen taustalla olevia rakenteita, ja sitä, voiko eliön luonteen päätellä sen kielestä.
Carl T. C. Gutierrez
pienoiskuva|Carl T. C. Gutierrez ja Madeleine Bordallo Carl Tommy Cruz Gutierrez (s. 15. lokakuuta 1941 Agana Heights, Guam) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän toimi Guamin kuvernöörinä vuosina 1995–2003. Gutierrez pyrki uudelleen kuvernööriksi vuonna 2006, mutta hävisi Felix Perez Camacholle.
Gutierrez oli ennen kuvernöörikausiaan senaattori Guamin lainsäädäntöelimessä vuosina 1973–1986 ja uudelleen 1989–1995.
Tummaneidonvaippa
pienoiskuva|Kellertävän vihreä muoto Tummaneidonvaippa (Epipactis atrorubens, syn. Helleborine atropurpurea) on Euroopassa laajalle levinnyt kämmekkälaji. Suomessa lajia tavataan hyvin harvinaisena ja se on luonnonsuojelulailla rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko
Tummaneidonvaippa kasvaa usein usean verson tuppaissa, jotka muodostuvat maavarren jakautuessa. Soikeat tai suikeat lehdet ovat lähes vuorottain, 4–7 cm pitkiä, yleensä tumman punavihreitä, harvemmin vaaleamman vihreitä. Kukkavarren korkeus on noin 20–50 cm, ja se on voimakkaan karvainen. Kukinnon terttu on 10–25 cm pitkä, ja kukkia voi toispuolisessa kukinnossa olla jopa kolmekymmentä. Tumman purppuranpunaiset tai punaruskeat kukat ovat alle 1 cm läpimitaltaan, siis pienempiä kuin lehtoneidonvaipalla (E. helleborine). Kukat ovat kannuksettomia ja niiden sikiäin on tiheäkarvainen. Kukat tuoksuvat vaniljalta. Tummaneidonvaippa kukkii heinä-elokuussa.
Muiden kämmeköiden tapaan tummaneidonvaippa elää yhteistoiminnassa sienijuuren kanssa, mutta ei ilmeisesti kuitenkaan ole siitä kovin riippuvainen. Tummaneidonvaippa tuottaa runsaasti siemeniä, jotka leviävät ilmavirtausten mukana hyvinkin kauas. Laji voi risteytyä joidenkin muiden saman suvun neidonvaippojen kanssa, kuten esimerkiksi suoneidonvaipan (E. palustris) kanssa.
Vammelsuu
thumb|Serovon kunnallishallintoalueen sijainti Pietarissa Vammelsuu on entinen suomalainen kylä ja nykyään yksi Pietarin kaupunkiin kuuluvan Kurortin piirin kunnallishallintoalueista. Vuonna 2002 Serovossa oli 252 asukasta. Serovo sai uuden nimensä sotilaslentäjä ja Neuvostoliiton sankari Vladimir Serovin (k. 26.6.1944) mukaan. Serov tuhosi 44 viholliskonetta.
Tummaneidonvaippa
Ulkonäkö ja koko
Kukan huulen kupissa on mettä, ja laji onkin hyönteispölytteinen. Pölyttäjinä toimivat erityisesti pikkuampiaiset, joihin lajin kukka on erikoistunut.
Tšebotarevin tiheyslause
Olkoon L/K K:n Galois'n laajennus Galois'n ryhmänään G. Asetetaan kaikille K:n alkuideaaleille, jotka ovat haarautumattomia L:ssä,. Tämä on G:n konjugaattiluokka.
Vammelsuu
Vuoden 1944 alueluovutuksiin saakka Vammelsuun kylä kuului Uudenkirkon kuntaan rajoittuen idässä Terijokeen. Nimensä mukaisesti Vammeljärvestä Suomenlahteen laskevan Vammeljoen suulla sijaitsevan Vammelsuun tärkeimpiä nähtävyyksiä olivat Rakkauden hauta ortodoksikirkkoineen sekä Kuolemankuiluksi kutsuttu Vammeljoen jyrkkä rantatörmä.
Jatkosodan toisen puolustuslinjan eli VT-linjan eteläinen päätepiste oli Vammelsuussa.
Tummaneidonvaippa
Levinneisyys
Tummaneidonvaippaa tavataan lähes koko Euroopassa, mutta levinneisyysalue on varsin laikuttainen. Lisäksi sitä tavataan myös jonkin verran Aasian puolelta. Suomen lähialueilla laji on paikoitellen melko tavallinen Norjassa, Ruotsissa ja Virossa. Suomessa tummaneidonvaippaa esiintyy lähinnä Itä-Suomessa. Voimakkaimmat esiintymät ovat Kuusamossa ja Sallassa Oulangan kansallispuistossa. Savossa ja Pohjois-Karjalassa sitä kasvaa muun muassa Juankoskella ja Juualla. Lajista on löydetty uusia kasvupaikkoja 1990- ja 2000-luvuilla myös Lappeenrannasta, Hangosta ja Lohjalta.
Tšebotarevin tiheyslause
Tšebotarevin tiheyslause: Olkoon L/K lukukuntien äärellinen laajennus Galois'n ryhmänään G ja olkoon C G:n konjugaattiluokka. Tällöin niiden K:n alkuideaalien joukko, jolle, on Dirichlet'n tiheys |C|/|G| kaikkien K:n alkuideaalien joukossa. Erityisesti jos G on Abelin ryhmä, kaikilla kiinnitetyillä \tau\in G, joukon K niiden alkuideaalien joukolla, jolle, on tiheys (G:1).
Tummaneidonvaippa
Elinympäristö
Tummaneidonvaippaa esiintyy erityisesti kallioisessa maastossa rinteillä ja soraikoilla, aina kalkkialueilla. Joskus sitä tavataan myös tienpenkoilla. Kasvi vaatii kasvaakseen paljon valoa. Lajin kasvupaikkoja uhkaavat Suomessa kaivostoiminta sekä retkeilyn aiheuttama kuluminen. Myös keräily on uhkana kauniskukkaiselle kasville.
Tšebotarevin tiheyslause
Lause todistetaan yleensä luokkakuntateorian avulla, mutta lauseelle on esitetty myös alkeellisia todistuksia (Fried, Jarden:Field Arithmetic) samoin kuin algebralliseen lukuteoriaan perustuva todistus (Schoof: Catalan's Conjecture).
Robert Vaughn
Vaughn syntyi näyttelijävanhemmille New Yorkissa, mutta vanhemmat erosivat pian ja Robert-poika vietti lapsuutensa isovanhempien luona Minnesotan osavaltiossa, kun hänen äitinsä teki teatterikiertueita. Vaughn kannatti demokraattipuoluetta ja ystävystyi Robert Kennedyn kanssa ollessaan mukana tämän veljen presidentinvaalikampanjassa.
Vaughn tuli tunnetuksi sekä televisiosta että elokuvista. 1960-luvulla hänellä oli rooli televisiosarjassa Napoleon Solo (The Man from U.N.C.L.E., 1964–1968), ja vuonna 1978 hänelle myönnettiin Emmy-palkinto. Etsivä Harry Rulen roolissa Vaughn oli 1970-luvun sarjassa The Protectors.
José Santos Guardiola
José Santos Guardiola Bustillo (1. marraskuuta 1816 Tegucigalpa – 11. tammikuuta 1862 Comayagua, Honduras) oli hondurasilainen kenraali ja poliitikko, joka oli maansa presidenttinä 1856–1862.
Robert Vaughn
Vaughn oli vuonna 1959 ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa Mies Philadelphiasta (1959). Hänet nähtiin television rikossarjassa Columbo kaksi kertaa. Myöhempiin rooleihin kuuluvat muun muassa roolit elokuvissa Sekopallo (1998) ja Pootie Tang – supersankari (2001). 2000-luvulla Vaughn esiintyi myös televisiosarjassa Kelmien kerho.
Vaughn sai tähden Hollywood Walk of Famella vuonna 1998. Hän oli vuodesta 1974 naimisissa Linda Staabin kanssa. Vaughn oli viimeinen elossa oleva näyttelijä vuonna 1960 ilmestyneen westernelokuvan 7 rohkeata miestä sankareista.
José Santos Guardiola
Guardiola syntyi 1916 Tegucigalpassa. Hän oli Hondurasin ulkoministerinä 1850, kun hän yritti kaapata vallan Juan Lindolta. José Trinidad Cabañas pystyi estämään kaappauksen elsalvadorilaisten joukkojen tuella. Liberaali Cabañas pyrki presidenttikaudellaan palauttamaan Keski-Amerikan liittovaltion, ja Guardiola pystyi pystyi Guatemalan Rafael Carreran tuella kukistamaan Cabañasin hallinnon heinäkuussa 1855. Lyhyen valtataistelun jälkeen Guardiola tuli presidentti 1856.
Guardiola valittiin heinäkuussa 1860 toiselle virkakaudelle. Vaikka Guardiola oli konservatiivi, hänen politiikkansa oli liberaalia. Hän salli sananvapauden, laajensi äänioikeutta keskiluokkaan ja valvoi kirkon ja valtion suhdetta. Hondurasin piispa Miguel del Cid julisti tästä syystä Guardiolan pannaan. Paavi Pius IX kumosi pannan ja korvasi del Cidin Jesus Zepedalla. Guardiola oli vallassa vuoteen 1862, jolloin hänen oman vartiokaartinsa jäsenet salamurhasivat hänet.
Archiv für Geschichte der Philosophie
Archiv für Geschichte der Philosophie on saksalainen filosofinen tiedejulkaisu, jonka perusti Ludwig Stein vuonna 1888 ja uudelleen Paul Wilpert vuonna 1960. Se oli yksi varhaisimpia varsinaisia filosofisia tiedejulkaisuja. Julkaisu on keskittynyt filosofian historiaan antiikista 1900-luvulle.
Julkaisussa ilmestyy vuodessa kolme numeroa, yhteensä noin 360 sivua. Artikkeleita julkaistaan sekä saksan, englannin, ranskan että italian kielillä.
Yhteisövero
Yhteisövero eli yhteisön tulovero on Suomessa yhteisön tuloksesta perittävä vero. Yhteisöveroa maksavia yhteisöjä ovat osakeyhtiöt, osuuskunnat sekä tietyin edellytyksin liikelaitokset, julkisyhteisöt, yhdistykset, laitokset, säätiöt ja asunto-osakeyhtiöt. Yhteisöveron tuotosta osansa saavat valtio ja kunnat sekä vuoden 2015 loppuun kansankirkkojen seurakunnat.
Yhteisövero on suhdanneherkkä vero.
Yhteisöveron määrä
Yhteisövero peritään verotettavasta tulosta, joka lasketaan vähentämällä veronalaisista tuloista vähennyskelpoiset menot. Verokanta on vuodesta 2014 alkaen ollut 20 prosenttia.
Yhteisöverokanta oli aluksi 25 prosenttia vuosina 1993–1997. Vero nostettiin ensin 28 prosenttiin (1998–1999) ja sitten 29 prosenttiin (2000–2004), minkä jälkeen sitä on laskettu. Vuosina 2005–2011 se oli 26 prosenttia ja 2012–2013 24,5 prosenttia.
Verovuosina 2009–2011 valtion osuus yhteisöveron tuotosta on 65,42 prosenttia, kuntien 32,03 prosenttia ja seurakuntien 2,55 prosenttia. Vuonna 2014 yhteisöveron tuotto oli 3 845 M€ ja vuonna 2015 4 300 M€.
Vuonna 2017 yhteisöveron tuotto oli 6,127 miljardia euroa.
Yleishyödylliset yhteisöt eivät maksa tuloveroa kaikista tuloistaan.
Yhteisövero poliittisena kysymyksenä
Yhteisöveron poistamista ovat kannattaneet muun muassa Kokoomuksen Nuorten Liitto ja Björn Wahlroos, viimeksi mainittu sillä perusteella, että se parantaisi yrittäjyyden edellytyksiä. VATT:n ylijohtaja Juhana Vartiainen kertoi vuonna 2013 VATT:n asiantuntijoiden olevan sitä mieltä, että yhteisövero häviää lopulta kokonaan, koska valtiot kilpailevat veronalennuksilla kohti nollaa.
Yhteisöveron tuotosta tilitettiin osuus Suomen evankelis-luterilaiselle ja ortodoksiselle kirkolle vuoden 2015 loppuun asti. Tätä perusteltiin kirkkojen ns. yhteiskunnallisilla tehtävillä, kuten hautaustoimella, kirkonkirjojen pidolla ja historiallisten rakennusten ylläpidolla. Vapaa-ajattelijain liitto vastusti yhteisöveron tilitystä seurakunnille. Eduskunta hyväksyi vuonna 2015 lainmuutoksen, jolla seurakuntien yhteisövero-osuus poistettiin ja vastaava rahamäärä alettiin jakaa valtionrahoituksena vuodesta 2016 alkaen.
Yhteisöveron laskemista entisestään ovat vaatineet Keskuskauppakamarin veroasiantuntija Tomi Viitala ja Elinkeinoelämän valtuuskunnan veroasiantuntija Emmiliina Kujanpää.
Ekonomisti Gabriel Zucmanin mukaan Suomi voisi pikemminkin nostaa yhteisöveroaan vaikka 25 prosenttiin saakka.
EU-komissio on julkistanut esityksen 15% minimiverosta EU:n alueella.
Yhteisövero ei koske kaikkia yhtiöitä
Yhteisövero ei koske kaikkia yhtiömuotoja. Henkilöyhtiöt, kuten avoimet yhtiöt ja kommandiittiyhtiöt, eivät maksa yhteisöveroa, vaan niiden tulos jaetaan verotettavaksi yhtiöiden omistajilta. Samoin yksityinen elinkeinonharjoittaja maksaa verot yritystoimintansa tuloksesta omassa verotuksessaan.
Tosiasia
pienoiskuva|Kuva kirjaston tietokirjaosastosta. Tosiasia (tosiseikka, fakta) on yksilöllisestä käsityksestä tai tulkinnasta riippumaton asia. Se on todellisuudessa olemassa oleva vastine todelle väittämälle, ja sen olemassaolo tekee väittämästä toden. Tosiasia on näin asioiden todellinen tila, asiaintila joka vallitsee.
Myyttinen tosiasia
Ranskalainen antiikintutkija Marcel Detienne käyttää käsitettä myyttinen tosiasia, jolla hän viittaa siihen, miten selitämme maailmaa ja ympäröivää todellisuutta kulloinkin vallitsevan parhaan tieteellisen tiedon perusteella. Uudet tutkimustulokset voivat kumota ennen rikkomattomina pidetyt tosiasiat. Myyttinen tosiasia ei ole siis niinkään väärä uskomus kuin tieto, joka voi osoittautua vääräksi tai riittämättömäksi.
Calixte Dakpogan
Calixte Dakpogan (s. 1958 Pahou, Ranskan Dahomey) on beniniläinen kuvanveistäjä, joka on kuninkaallisten seppien jälkeläinen Porto-Novossa, Beninin tasavallassa. Hänen veistokselliset sommitelmansa kuvastavat Beninin rannikon pitkää kulttuurivaihdon historiaa, jotka ovat määritelleet sen uskonnollista ja poliittista historiaa. Maa on voduniksi kutsutun uskonnon henkinen keskus. Uskonto levisi ja laajeni yhteisöihin kautta Amerikoiden Atlantin orjakaupan seurauksena.
Yhdessä veljensä Théodoren ja serkkunsa Simonet Biokoun kanssa hän on pitänyt kuninkaallista pajaa Porto-Novon Gukomy-korttelissa, joka on omistettu Gulle, vodunin raudan ja sodan jumalalle. Auto, voiman symboli ja Dakpoganin veistosten materiaali, on Ogun-jumalan suojeluksessa. Vuosisatojen ajan Ogun on ollut myös Dakpoganin suvun palvoma pääjumala.
Vaikka metalli on edelleen olennainen osa hänen teoksiaan, Dakpoganin veistoksissa on myöhemmin ollut kalliita hylättyjä kulutustavaroita, kuten kasettinauhoja, levykkeitä, CD-levyjä, kampoja, sandaaleita ja virvoitusjuomapurkkeja. Hänen taitava negatiivisen tilan käyttönsä on toinen muodollinen tunnusmerkki, jota hän käyttää sommitelmissaan. Dakpogan viittaa tietoisesti naamion merkitykseen, se liittyy alueelliseen ilmaisuun ja sen keskeisyyteen taiteellis-historiallisessa kaanonissa, ja kuvastaa huumorilla tätä tilannetta hyvin kekseliäällä synteesillä odottamattomista, mutta kuitenkin tutuista elementeistä.
Markku Laamanen
Markku Laamanen (28. joulukuuta 1949 Pyhäselkä – 22. syyskuuta 2014 ) oli Jämsässä asunut suomalainen iskelmälaulaja, joka käytti vuosina 1968–1975 taiteilijanimeä Gulliver. Sen jälkeen hän oli mukana samannimisessä yhtyeessä, joka vaikutti 1970-luvun loppupuolella. Syksyllä 2009 Laamanen osallistui Talent Suomi -kykyjenetsintäkilpailuun sijoittuen kolmanneksi.
Calixte Dakpogan
Calixten veistoksissa on suhde toisaalta hänen aikaisempaan ammattiin seppänä, kun hän teki asen-veistoksia vodoun-alttareihin ja toisaalta eurooppalaiseen art brutiin.
Markku Laamanen
Laamasen sooloalbumi Minun tieni ilmestyi 2. joulukuuta 2009. Albumi sisältää pääosin vanhoja suomeksi laulettuja lauluja, jotka ovat aiemmin tulleet tutuiksi toisten suomalaisten artistien esittäminä. Mukana on kuitenkin myös kokonaan uusia kappaleita ja yksi englanninkielinen levytys. Laamasen vanhaa tuotantoa on koottu kaksoisalbumille Tähtisarja – 30 suosikkia. Hänen 2000-luvun aikana esittämänsä kappaleet löytyvät CD:ltä Ei kotiin kaipaa yksinäinen.
Calixte Dakpogan
Calixte Dakpogan on osallistunut teoksillaan yksityis- ja ryhmänäyttelyihin Afrikassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Markku Laamanen
Elämä
Aikakauden yleisen käytännön mukaan Laamanen otti käyttöönsä taiteilijanimen, koska omalla nimellään esiintyminen ei ollut kaupallisesti tarpeeksi iskevää. Dannyn, Kirkan, Johnnyn ja monen muun artistin jälkiä seuraten Laamasesta tuli Gulliver. Nimen keksi Vexi Salmi – Laamanen itse ei ollut erityisen ihastunut hieman kaksimielisenä pitämästään uudesta nimestä. Lavoilla häntä markkinoitiin ”sensaationa”.
Vuonna 1969 Vexi Salmen lanseeraama levymerkki Shokki julkaisi Gulliverin ensimmäisen singlen nimeltä "Sai varakkaan". Kappaleen oli säveltänyt Antti Yrjö Hammarberg ja sanoittanut Veikko Olavi Salmi.
1970-luvulla Laamanen jatkoi Gulliverinä soolo-uraansa vuoteen 1974 asti, jolloin hän perusti samannimisen yhtyeen.
Syksyllä 2009 Laamanen otti osaa Talent Suomi -kykyjenetsintäkilpailuun ja meni Tampereen alkukarsinnasta jatkoon tulkittuaan Josh Grobanin tunnetuksi tekemän kappaleen ”You Raise Me Up”. Laamanen meni jatkoon myös semifinaaleista, joissa hän sai eniten yleisöääniä tulkittuaan Frank Sinatran tunnetuksi tekemän kappaleen ”My Way”. Talentin finaalissa Laamanen esitti uudelleen kappaleen ”You Raise Me Up” ja sijoittui kilpailussa kolmanneksi. Ennen Talent Suomea Laamanen oli kilpaillut seniorilaulukilpailussa vuonna 2005.
Laamanen on toiminut myös säveltäjänä oman musiikkituotannon lisäksi myös mm. Vesa Ruuskalle.
Laamanen kuoli kotonaan 64 vuoden iässä Alzheimerin taudin seurauksena 22. syyskuuta 2014.
Nimistöntutkimus
Nimistöntutkimus eli onomastiikka on kielitieteellinen tutkimusala, joka tutkii erisnimiä. Nimistöntutkimuksen keskeisiä tutkimuskohteita ovat paikannimet ja henkilönnimet.
Schweizerische Lokomotiv- und Maschinenfabrik
Schweizerische Lokomotiv- und Maschinenfabrik (SLM) oli sveitsiläinen veturinvalmistaja. Sen perusti Winterthuriin vuonna 1871 Charles Brown.thumb|220px|SLM:n valmistama Rigi-radan veturi
Nimistöntutkimus
Nimistöntutkimus Suomessa
Suomessa nimistöntutkimuksen keskeisiä tutkijoita ovat olleet 1900-luvun alkupuolella Viljo Nissilä, puolivälistä lähtien Pertti Virtaranta ja loppupuolella kansainvälisestikin uraauurtavat Eero Kiviniemi, Kurt Zilliacus ja Lars Huldén.
Kotimaisten kielten keskus on kerännyt paikannimiä eri puolilta Suomea vuodesta 1915 alkaen. Vuoteen 1978 mennessä tässä työssä oli ollut mukana noin 600 eri-ikäistä ja eritasoista ”nimestäjää”, esimerkiksi kesällä 1978 puolensataa, ja nimiä oli kertynyt yli kaksi miljoonaa, minkä arveltiin kattavan noin 80 prosenttia Suomen paikannimistä. Aineisto palvelee nimistöntutkijoiden lisäksi myös karttojen laatijoita, kielitieteilijöitä, historiantutkijoita, sosiologeja, kansatieteilijöitä, arkeologeja, kirjallisuuden tutkijoita, maantieteilijöitä sekä kasvi- ja eläintieteilijöitä.
Schweizerische Lokomotiv- und Maschinenfabrik
Ensimmäinen SLM:n valmistama veturi oli Rigivuorelle Vitznausta nousevan hammasradan höyryveturi numero 7, joka valmistui vuonna 1873. Veturin höyrykattila on pystyasennossa, jotta kattilan läpi menevät tuliputket pysyisivät koko ajan veden alla radan kallistuksen muuttuessa alaosan vaakasuorasta nousuosuuden jyrkkään kallistuskulmaan. Veturi on näytteillä Luzernissa Sveitsin liikennemuseossa.
Vuonna 1882 tehdas ryhtyi valmistamaan myös höyrykoneita ja höyrykattiloita. SLM on valmistanut huomattavan osan kaikista maailman vuoristohammasratojen vetureista. SLM valmisti myös tavanomaisia höyryvetureita, ja vuonna 1890 SLM oli Sveitsin suurin veturitehdas. Vuoteen 1952 mennessä SLM valmisti yhteensä 2 730 höyryveturia.
Myös Suomeen ostettiin SLM:n valmistamia höyryvetureita. Vuosien 1884 ja 1898 välisenä aikana Suomeen tilattiin SLM:ltä yhteensä 81 veturia: 59 kappaletta kaksoiskoneisia G1-sarjan vetureita ("Pikku-Rusko", myöhempi kalustosarjatunnus Sk1), 13 kappaletta yhdyskoneisia G3-sarjan vetureita ("Mummo", myöhempi kalustosarjatunnus Sk3), 8 kappaletta F1-sarjan vetureita (myöhempi kalustosarjatunnus Vk6) sekä yksi G1-sarjan kaltainen veturi yksityiselle Rauman Rautatielle. Suomen rautatiemuseossa Hyvinkäällä on kaksi SLM:n valmistamaa VR:n veturia, Sk1 numero 124 vuodelta 1885 sekä F1 numero 132 vuodelta 1886.thumb|300px|F1 132 Pietarsaaressa 1900-luvun alussa
Sähköveturien valmistusta varten SLM ryhtyi yhteistyöhön kolmen muun sveitsiläisen valmistajan kanssa. Nämä olivat sähköalan yritys Brown, Boveri & Cie. (BBC) Badenissa, konetehdas Maschinenfabrik Oerlikon Zürichissä sekä toinen sähköalan valmistaja Société Anonyme des Ateliers de Sécheron Genevessä. SLM:n osuudeksi tuli pyörästöjen, telien ja veturin rungon suunnittelu ja valmistus. Sveitsin rautateiden sähköistyksen alettua vuonna 1920 yritykset valmistivat kahden koeveturin (Fb 2/5 ja Ae 4/8) jälkeen lukuisia onnistuneita veturityyppejä (Ae 3/6I, Ae 4/7, Ae 3/6II, Ae 3/5), joita valmistettiin yhteensä satoja kappaleita 1920-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen SLM valmisti uudenaikaisia juoksuakselittomia telisähkövetureita sekä Sveitsin valtionrautateille SBB:lle että sveitsiläiselle BLS:lle (BLS Ae 4/4, Re 4/4I, Ae 6/6, BLS Re 4/4, Re 4/4II sekä Re 6/6). Näitä valmistettiin yhteensä 575 kappaletta.
Vuonna 1961 SLM:n osakekanta siirtyi teollisuuskonserni Sulzer AG:n omistukseen.
Viimeinen SLM:n yhdessä ABB:n osaksi siirtyneen BBC:n kanssa kehittämä sähköveturi oli "Lok 2000" -veturi, jota toimitettiin SBB:lle sarjana Re 460, BLS:lle sarjana Re 465, Suomen VR:lle sarjana Sr2, Norjan NSB:lle sarjana El 18 sekä Hongkongin KCRC:lle sarjana TLN/TLS. Tässä veturissa käytettiin alun perin Oy Strömberg Ab:n kehittämää taajuusmuuttajatekniikkaa, jolla ohjattiin kolmivaiheisia oikosulkumoottoreita. Vuonna 1997 SLM:n emoyhtiö Sulzer purki yhtiön ja sen toiminta loppui. Hammasrataliiketoiminta myytiin Stadler Railille, veturinvalmistus Adtranzille, joka myi sen edelleen Bombardierille, ja höyryveturiteknologia ulkoistettiin uudelle yritykselle, jonka nimi on "Dampflokomotiv- und Maschinenfabrik (DLM)". DLM valmistaa ja peruskorjaa perinnehöyryvetureita. Tilaajina ovat olleet muun muassa Brienz-Rothorn-Bahn-yhtiö ja Nostalgie Istanbul Orient Express.
Wilhelm Thesleff
Wilhelm Alexander Thesleff (27. heinäkuuta 1880 Viipurin maalaiskunta – 26. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kenraali. Hän oli Suomen ensimmäinen sotaministeri ja siinä tehtävässä myös sotajoukkoja komentanut ylipäällikkö 1918.
Ura
Thesleff aloitti sotilasuransa 1894 Haminan kadettikoulussa, josta hän valmistui 1901. Hän jatkoi sotilasopintoja Pietarissa Nikolain Yleisesikunta-akatemiassa 1904–1907 ja Upseeriratsuväkikoulussa 1910-1911. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1912. Hän erosi tällöin vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi Saksaan Kölnin kauppakorkeakouluun liikeaalan opintojen pariin.
Wilhelm Thesleff kutsuttiin palvelukseen ensimmäisen maailmansodan sytyttyä. Hän palveli Venäjän armeijassa 1914–1917, kunnes hän jäi saksalaisten sotavangiksi Riiassa syyskuussa 1917 ja hänet siirrettiin Sotilaskomitean pyynnöstä jääkäripataljoona 27:ään ja saksalaisten yhteysupseeriksi, jolloin hän syrjäytti epäsuosioon joutuneen eversti Nikolaj Mexmontanin. Hän toimi jääkäripataljoonan komentajana 1917–1918. Maaliskuussa 1918 hänet nimettiin yhteysupseeriksi Saksan Itämeren-divisioonaan.
Sisällissodan ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim ei tullut lainkaan toimeen Thesleffin kanssa, sillä hän piti Thesleffiä liian saksalaismielisenä ja ehkä myös kilpailijanaan. Mannerheim halveksi varsinkin sitä, että Thesleff oli hänen mielestään jättäytynyt tahallaan saksalaisten vangiksi heidän vallatessaan Riian syksyllä 1917. Mannerheim lähetti Thesleffin saksalaisten yhteysupseeriksi ilmeisesti lähinnä päästäkseen hänestä eroon. Mannerheim vastusti myös ehdottomasti Thesleffin tuloa Suomen sotaministeriksi.
Thesleff toimi Paasikiven senaatissa sota-asiaintoimituskunnan päällikkönä eli Suomen sotaministerinä toukokuusta marraskuuhun 1918. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi kesäkuussa 1918. Kenraalimajuri Karl Fredrik Wilkaman erottua sotajoukkojen ylipäällikkyys siirtyi sotaministeri Thesleffille elokuussa 1918. Kun Saksa hävisi ensimmäisen maailmansodan, Thesleff joutui väistymään marraskuussa 1918 Suomen armeijan johdosta. Hän ei enää palannut sotilasuralle.
Thesleff oli toiminut jo ennen maailmansotaa puolisonsa suvun omistaman yrityksen W. Dippel Oy:n johtajana Viipurissa, jossa toimessa hän oli aina vuoteen 1922. Hän oli toiminut samaan aikaan vuosina 1919-1922 Saksan konsulina Viipurissa. Viipuri-aikaan liittyy perhedraamaa, sillä huhtikuussa 1918 tapahtui majuri Olof Laguksen murha Heinjoen Ristseppälässä. Paikalla olivat majuri Nils Ero Gadolin ja everstinrouva Harriet Thesleff. Epäselväksi jäi, kuka Olof Laguksen ampui, ehkä Gadolin tai Thesleff, vai tekikö hän itsemurhan. Everstiluutnantti Erkki Käkelä arvelee, että jutun taustalla on ollut vaikutusvaltaisia voimia. Thesleff otti myöhemmin avioeron vaimostaan.
Vuonna 1923 Thesleff siirtyi Helsinkiin, jossa hän oli vuosina 1923-1924 F. Kiseleff Oy:n toimitusjohtajana. Vuodesta 1924 hän oli Helsingin Osakepankin hallintoneuvoston jäsen. Thesleff siirtyi vuonna 1931 Espooseen, jossa hän omisti Margretebergin kartanon. Vuonna 1931 hän siirtyi Espoosta Kirkkonummelle Båtvikiin, jossa hän asui kuolemaansa eli vuoteen 1941 asti.
Thesleffillä oli kaksi lasta kahdesta avioliitosta: tytär Dagmar Thesleff (1912–1993), joka avioitui Olof Enckellin kanssa, ja poika Stephen Thesleff (1924–2020), joka työskenteli professorina Ruotsissa. Milja Sarkola on Dagmar Enckellin tyttärentytär.
Kunniamerkit
Venäjän keisarikunnan kunniamerkit:
Suomen tasavallan kunniamerkit:
Goodbye Pork Pie Hat
Goodbye Pork Pie Hat (myöhemmin uudelleennimetty Theme for Lester Young) on Charles Mingusin jazzstandardi vuodelta 1959. Se julkaistiin Mingus Ah Um -albumilla. Mingus kirjoitti kappaleen elegiaksi saksofonisti Lester Youngille, joka kuoli kaksi kuukautta ennen kappaleen äänittämistä.
”Goodbye Pork Pie Hat” on Mingusin parhaiten tunnettuja jazzsävellyksiä ja monet eri artistit ovat tehneet siitä oman version.
Huntu
Huntu on ohut ja mahdollisesti läpinäkyvä liinamainen vaatekappale, joka puetaan pään tai vartalon ympärille siten, että se roikkuu alareunastaan vapaana. Huntuja on käytetty useissa eri kulttuureissa.
Joissain kulttuureissa, joissa suku järjestää avioliiton ja aviomies ei saa nähdä vaimoaan ennen häitä, on vaimo vielä häissäkin hunnutettuna. Joskus myös sulhanen on hunnutettu. Huntu riisutaan joko häätilaisuudessa tai vasta hääyönä. Näin varmistetaan myös, etteivät aviopuolisoiden henkilökohtaiset mielipiteet kumppanin ulkonäöstä ole sukulaisten hyväksi katsoman avioliiton esteenä. Häätilaisuuden aikana tai sen jälkeen sulhasen on mahdotonta perääntyä kunnialla.
Länsimaisessa orientalismissa itämainen hunnuttautuminen on mielletty osaksi haaremilaitosta ja se on lisännyt itämaisen naisen eksotiikkaa länsimaisesta näkökulmasta.
Lähi-idässä
Hunnuttautuminen on ikivanha Lähi-idän kulttuureihin kuulunut tapa, jossa huntu liitetään naisen siveyteen ja kunnollisuuteen. Hunnulla pyritään peittämään hekumallisiksi mielletyt naisen hiukset ja estämään miesten syntisiä ajatuksia. Hunnuttautuminen kuuluu niin juutalaiseen, islamilaiseen kuin kristilliseen kulttuuriin. Ortodoksijuutalaiset naiset peittävät päänsä hunnulla tai huivilla.
Länsimaissa
Lännessä morsian voi käyttää häissään morsiushuntua, joka alun perin on symboloinut neitsyyttä. Nykyaikana hunnun käyttö liittyy enemmän romanttiseen hääsymboliikkaan. Leski on voinut käyttää suruajan suruhuntua, joka on merkinnyt sitä, että nainen on muiden miesten saavuttamattomissa, eli tavallaan edelleen uskollinen kuolleelle aviomiehelleen.
Suomalaisissa kansallispuvuissa
Hunnuksi kutsutaan myös eräisiin kansallispukumalleihin kuuluvaa kokovalkoista päähinettä; sen koko voi vaihdella otsalle kiinnitetystä napista (Sakkolan - Raudun puku) aina koko pään peittävään ja joskus selkäänkin yltävään liinaan (Kaukolan puku). Huntu on Suomen kansallispuvuissa nimenomaan karjalainen päähine; kansallispukusääntöjen mukaan sitä käyttävät naimisissa olevat luterilaiset naiset, ortodoksisilla naimisissa olevilla naisilla on päähineenä sorokka.
Kristinuskossa
Myös kristillisessä perinteessä naiset ovat usein peittäneet päänsä kodin ulkopuolella noudattaen Paavalin kehotusta "Sen sijaan jos nainen on avopäin, kun hän rukoilee tai profetoi, hän häpäisee päänsä, sillä sehän on samaa kuin hän olisi antanut ajaa hiuksensa pois" (1 Kor. 11:6). Myöhempinä aikoina pään peitteenä oli hattu tai huivi, mutta keskiajalla naiset yleisesti hunnuttautuivat. Edelleenkin huntu on säilynyt osana sekä katolisen että ortodoksisen kirkon nunnan pukua. Tämä siitäkin huolimatta, että hameen helma on saattanut lyhentyä ja puku muuten modernisoitua. Eräänlainen jäänne hunnuttautumisesta on myös esikoislestadiolaisten naisten tapa käyttää huivia kirkossa tai hengellisissä tilaisuudessa. Hunnuttautuminen on omaksuttu kristinuskoon juutalaisesta kulttuurista, jossa se oli yleistä kristinuskon syntyessä.
Islamissa
Huntua koskevat šariasäännökset tulevat pääosin islamilaisesta perimätiedosta eli hadith -kirjallisuudesta. Koraanissa sääntö löytyy jakeessa 24:31, jossa naisia kehotetaan peittämään eri käännösten mukaan joko rintansa, povensa tai kaulansa hunnulla. Säkeiden tulkinta on kuitenkin kohdannut ongelmia. Jakeessa esiintyy ei-arabialainen sana chumur, jonka at-Tabari 900-luvulla kääntää huiviksi. Luxenberg lukee merkit arameankieliseksi sanaksi gmar, joka tarkoittaa vyötä. Hänen mukaansa Koraani tässä kehottaa naisia sitomaan kangasvyön uumilleen eikä panemaan huivia pähänsä.
Kohdassa 33:59 kehotus hunnun käyttöön on selvempi: ''"Profeetta, sano puolisollesi, tyttärillesi ja uskovien vaimoille, että he panisivat vaatteen päänsä yli." (33:59)''
Vuonna 2013 tehdyn kansainvälisen kyselyn mukaan ainoastaan osa muslimeista kannattaa naisen oikeutta valita käyttääkö huivia vai ei. Laajinta valintaoikeuden kannatus oli Itä-Euroopan maissa (88 %) ja vähäisintä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa (40 %). Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä Aasiassa noin puolet kannatti naisen valintaoikeutta (53–56 %).
Uurteisvalaat
Uurteisvalaiden nimi tulee niiden uurteisesta kurkkunahasta, joka ulottuu alaleuasta vatsan keskivaiheille. Kurkkunahan oietessa myös kurkunseutu paisuu. Myös suuontelo laajenee, joten siihen mahtuu tällöin valtavasti ravintoa. Hetulat ovat lyhyemmät, jäykemmät ja leveämmät kuin silovalailla. Kaikista muista hetulavalaista poiketen uurteisvalailla on pienehkö selkäevä. Kiilanmuotoinen pää on ylhäältä katsottuna leveä, sivuilta litteä ja pienempi kuin silovalailla. Keskellä päätä kuonosta sierainaukkoon päättyvä harju. Suu ei kaareudu yhtä voimakkaasti ylöspäin kuin silovalailla. Rasvakerros on melko ohut ja virtaviivaisen ruumiinmuotonsa ansiosta uurteisvalaat ovat melko nopeita uimareita.
Uurteisvalaita tavataan kaikissa valtamerissä. Suurin osa lajeista vaeltaa kesäksi napa-alueiden tuntumaan. Vain bryden- ja edeninvalaat pysyttelevät ympäri vuoden lämpimissä ja lauhkeissa vesissä. Napa-alueilla ne yleensä ruokailevat, mutta vaeltavat lämpimämmille vesille parittelemaan. Kantavat naaraat vaeltavat muiden mukana ruokailualueille ja palaavat seuraavana vuonna synnyttämään. Poikasia imetetään yleensä 6–7 kuukautta, jolloin ne ovat jo palanneet ruokailualueille.
Uurteisvalaiden mieluisinta ravintoa ovat krillit, mutta ne syövät paljon myös hankajalkaisia ja kaloja, kuten makrillia, silliä ja turskaa. Lämpimillä seuduilla ravintoa on vähemmän kuin navoilla, ja valaat saattavat joutua paastoamaan tropiikissa vietetyn ajan. Ne liikkuvat yleensä pienissä ryhmissä. thumb|left|Ruokailevia ryhävalaita [[Alaskassa]]
Carl Mannerheim (pankinjohtaja)
pienoiskuva|Kreivi Carl Mannerheim (vasemmalla) vierellään hänen veljensä [[Gustaf Mannerheim|Gustaf vuonna 1885.]] Carl Erik Johan Mannerheim (18. maaliskuuta 1865 Askainen – 6. heinäkuuta 1915 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen, myöhemmin Ruotsissa asunut kreivi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies. Hän oli suomalaisen Mannerheim-aatelissuvun päämies.
Carl Mannerheimin vanhemmat olivat Louhisaaren kartanon omistanut kreivi Carl Robert Mannerheim ja Hélène von Julin. Hänen sisaruksiaan olivat sairaanhoitaja Sophie Mannerheim, marsalkka ja presidentti Carl Gustaf Emil Mannerheim, kirjailija Eva Mannerheim-Sparre ja liikemies Johan Mannerheim. Suvussa kreivin arvo periytyi vain vanhimmalle pojalle, muut veljet saivat alemman vapaaherran arvon. Mannerheim kirjoitti ylioppilaaksi Helsingfors privatlyceumista vuonna 1882, suoritti oikeustieteellisen tutkinnon vuonna 1887 ja sai varatuomarin arvon 1890. Hän työskenteli lyhyen aika virkamiehenä Suomen senaatissa ja piti omaa asianajotoimistoa, kunnes siirtyi vuonna 1895 Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin-konttorin toiseksi esimieheksi ja 1898 esimieheksi.
Mannerheim osallistui valtiopäiville aatelissäädyssä sukunsa edustajana 1891, 1894, 1897 ja 1899. Vuoden 1897 valtiopäivillä hän edusti isänsä estymisen vuoksi kreivillistä Mannerheim-sukua ja muilla kerroilla valtakirjalla vapaaherrallista Mannerheim-sukua. Ensimmäisen sortokauden aikana hän kuului näkyviin perustuslaillisiin sekä passiivisen vastarinnan salaisen keskusorganisaation kagaalin hallitukseen. Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov karkotti hänet maasta huhtikuussa 1903, jolloin hän muutti Ruotsiin. Hän jäi sinne asumaan, vaikka karkotus kumottiin jo tammikuussa 1905, ja sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1908. Mannerheim oli ruotsalaisen Stockholm-Öfre Norrland -pankin johtajana vuosina 1904–1910. Lisäksi hän kuului vuodesta 1908 henkivakuutusyhtiö Thulen hallitukseen ja oli vuodesta 1910 Kramfors- ja Frånö Nya -osakeyhtiöiden hallitusten puheenjohtajana.
Mannerheimin puoliso oli laulaja Aina Johanna Ehrnrooth. Heidän poikansa Carl-Erik Mannerheim vaikutti myöhemmin kartanonomistajana sekä Suomessa että Ruotsissa, tytär Aina Hélène Louise oli naimisissa liikemies Carl Johan Ehrnroothin kanssa. Poliitikko Georg C. Ehrnrooth oli Mannerheimin tyttärenpoika. Mannerheimin pojantytär oli keraamikko Lillemor Mannerheim.
Kirkonmaa
Kirkonmaa on saari Suomenlahdessa Kotkan edustalla. Saaren pinta-ala on 7,9 km². Kirkonmaa kuuluu Kotkan kaupunkiin ja Kuutsalon kylään. Ennen saari kuului Kymin pitäjään.
Rankki-Kirkonmaan alueella on 17 asukasta (31.12.2012).
Kaksoiskäyttösaari
Kirkonmaan saaren eteläpuoli muodosti vuoteen 2013 asti Kotkan rannikkopataljoonan Kirkonmaan linnakkeen. Pohjoisosa on siviilikäytössä ja siellä sijaitsee muun muassa asuntoja ja kesämökkiasutusta. Kotkan ahtaustyöntekijöillä on Kirkonmaan pohjoisrannalla mökkikylä.
Noin 45 hehtaarin saari myytiin yksityiselle yrittäjälle. Puolustusvoimilla on kuitenkin saarella toimintaa, siellä järjestetään muun muassa kertausharjoituksia.
Saaren koillisosassa on hiekkakangasta, ja siellä on Kuutsalon kylän hautausmaa. Hautausmaan rannassa sijaitsee laituri. Saaren länsirannalla on vankka kivi- ja betonirakenteinen puolustusvoimien laituri, jota käyttävät myös yhteysalukset. Laiturilta kasarmeille kulkee sorapintainen tie.
Kirkonmaa on myös amatööradion the Islands on-the-air -yhteysohjelman saari.
Maaperä ja luonto
Kirkonmaan yksityismaat on jaettu kuutsalolaisten talojen omistamiin kapeisiin lohkoihin. Saaren maaperä on varsin kivistä. Kirkonmaan metsiä on hakattu voimallisesti. Kerätty puutavara niputetaan koillisrannan lahdessa ja uitetaan tehtaille.
Väärä liike
Väärä liike (, tai Wrong Movement) on Wim Wendersin ohjaama saksalainen road movie vuodelta 1975. Se on toinen osa Wendersin kolmiosaisesta tie-elokuvien sarjasta, johon kuuluvat myös elokuvat Alice in den Städten (1974) ja Kings of the Road (1976). Edellä mainituista poiketen Väärä liike on värielokuva.
Elokuvassa seurataan aloittelevan kirjailijan, Wilhelmin (Rüdiger Vogler), ja hänen kumppaniensa matkantekoa. Käsikirjoituksen sitä varten laati itävaltalainen kirjailija Peter Handke, ja se perustuu Goethen romaaniin Wilhelm Meisterin oppivuodet. Väärä liike voitti Saksan elokuvapalkinnon 1975 kategorioissa paras ohjaaja, käsikirjoitus, leikkaaja, pääkuvaaja, musiikki ja näyttelijät. Se oli myös elokuva, jossa Nastassja Kinski teki ensiesiintymisensä valkokankaalla. Hänet tunnettiin tuolloin nimellä Nastassja Nakszynski, ja hän esitti roolihahmoa Mignon.
HI-alue
HI-alue on neutraalin atomaarisen vedyn H1 muodostama kaasupilvi. Yksittäisinä atomeina oleva vety säteilee 21 cm:n (1,420 MHz) alueella radiosäteilyä. Kun laajeneva HII-alue törmää HI-alueeseen, HII-alue loistaa kirkkaampana kuin muutoin.
Lucas Hedges
Lucas Hedges (s. 12. joulukuuta 1996 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Näyttelijänuransa alussa Hedges esiintyi pienissä sivurooleissa muun muassa Jason Reitmanin ohjaamassa Labor Dayssa (2013) sekä Wes Andersonin elokuvissa Moonrise Kingdom (2012) ja The Grand Budapest Hotel (2014). Läpimurtoroolistaan vuoden 2016 elokuvassa Manchester by the Sea hän ansaitsi sekä ylistystä kriitikoilta että Parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden. Seuraavana vuonna Hedges esiintyi Greta Gerwigin elokuvassa Lady Bird sekä Martin McDonaghin mustassa komediassa Three Billboards Outside Ebbing, Missouri. Hedges sai parhaan miespääosan Golden Globe-ehdokkuuden näyteltyään pääroolia vuoden 2018 elokuvassa Boy Erased.
Hedges on ohjaaja-käsikirjoittaja Peter Hedgesin poika.
Dino Morea
Dino Morea (s. 9. joulukuuta 1975 Bangalore, Karnataka, Intia) on intialainen näyttelijä ja entinen malli. Hän teki ensiesiintymisensä hindinkielisessä elokuvateollisuudessa romanttisessa musikaalissa Pyaar Mein Kabhi Kabhi (1999) ja läpimurto tapahtui kauhuelokuvassa Raaz (2002).
Yksityiselämä
Morean isä on italialainen ja äiti on intialainen. Morea seurusteli näyttelijä Bipasha Basun kanssa vuosina 1996–2002.
Émile Augier
thumb|right|200px|Émile Augier Guillaume Victor Émile Augier (7. syyskuuta 1820 Valence, Ranska – 25. lokakuuta 1889 Croissy-sur-Seine) oli ranskalainen runoilija ja dramaturgi, joka oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta
Émile Augier oli tunnetun ranskalaisen romaanikirjailija Guillaume Pigault-Lebrunin lapsenlapsi. Hän syntyi Valencessa porvarilliseen, arvostettuun ja hyvin toimeentulevaan perheeseen. Hän sai huolellisesti suunnitellun ja toteutetun kasvatuksen, ja kun hänen perheensä muutti Pariisiin vuonna 1828, hän jatkoi loistavasti edenneitä opintojaan kuuluisassa lycée Henri-IV -koulussa, jossa hänen koulutoverinaan oli Aumalen herttua, Ranskan kuninkaan Ludvig Filipin poika. Sen jälkeen olivat vuorossa oikeustieteen opinnot yliopistossa, ja hänen tarkoituksensa oli suuntautua tuomarin tehtäviin. Samalla hän kuitenkin kirjoitteli näytelmiä. Hänen draamanäytelmänsä La cigué saavutti vuonna 1844 suunnattoman suosion, kun sitä esitettiin Odéon-teatterissa. Näytelmä ei ollut kelvannut Comédie-Françaisen ohjelmistoon. Alku dramaattisen näyttämötaiteen kirjoittajan uralle oli hieno, ja sen jälkeen hänen uraansa viitoittivat suuret menestykset. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan 1857. Vuonna 1862 hän hyökkäsi näytelmällään Le Fils de Giboyer yhteiskunnan pappisvaltaisuutta vastaan. Näytelmä esitettiin vain keisari Napoleon III:n henkilökohtaisen asiaan puuttumisen jälkeen. Hänen viimeinen näytelmänsä, komedia Les Fourchambault esitettiin vuonna 1879
Peter Ramage
Peter Iain Ramage (s. 22. marraskuuta 1983 Whitley Bay, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastlea. Hän on pelipaikaltaan toppari.
Newcastlen oma kasvatti ja entinen reservijoukkueen kapteeni teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa UEFA Cupin ottelussa Olympiakosia vastaan 16. maaliskuuta 2005. Liigadebyyttinsä hän teki noin kuukautta myöhemmin Old Traffordilla 2-1 tappiossa Manchester Unitedia vastaan. Kaudella 2005/06, Ramage pelasi 29 ottelua ja Stephen Carr'n loukkaannuttua hän sai enemmän vastuuta puolustuksessa, tehden hyvillä otteillaan hyvän vaikutuksen Graeme Sounessiin ja Glenn Roederiin.
Émile Augier
Elämäkerta
Émile Augier sai myös Ranskan arvostetuimpiin kuuluvan kunniamerkin, Ranskan kunnialegioonan suurupseerin arvomerkin.
Teokset
(Luettelo on valikoima)
Patrick McGoohan
Patrick Joseph McGoohan (19. maaliskuuta 1928 Astoria, Queens, New York – 13. tammikuuta 2009 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalaissyntyinen irlantilainen näyttelijä. Hän tuli 1960-luvulla tunnetuksi televisiosarjoista Vaarojen mies ja Saarroksissa. McGoohanin mieleenpainuvia rooleja elokuvissa ovat muun muassa Pako Alcatrazista (1979), Braveheart – taipumaton (1995) ja John Grishamin romaaniin perustuva On aika tappaa (1996). McGoohan palkittiin kahdella Emmy-palkinnolla vuosina 1975 ja 1990 rooleistaan televisiosarja Columbossa.
McGoohan oli vuodesta 1951 naimisissa Joan Drummondin kanssa, ja heillä oli kolme lasta.
Molekyylipilvi
thumb|300px|[[Hubble-avaruusteleskooppi|Hubble-avaruusteleskoopin ottama kuva tuhoutuvasta molekyylipilvestä. Pilven lähellä on havaittavissa uusia tähtiä.]] Molekyylipilvi on tähtien välisen aineen kasautuma, jossa pääosin on molekyylimuodossa olevaa vetyä H2 mutta myös kymmeniä muita molekyylejä. Niitä kutsutaan myös nimellä GMC. Kylmät molekyylipilvet havaitaan radioalueella häkäkaasun CO lähettämästä radiosäteilystä.
Patrick McGoohan
McGoohan oli Peter Falkin läheinen ystävä, jonka vastanäyttelijänä hän toimikin peräti neljässä Columbo-televisioelokuvassa, joista kaksi roolisuoritusta palkittiin Emmyllä vuosina 1975 ja 1990. Hän myös ohjasi joitakin jaksoja.
Molekyylipilvi
Molekyylipilvet ovat tähtien välisen aineen kasautumia, joiden massa on 100–106 Auringon massaa ja lämpötila 10–20 kelviniä. Niiden tiheys on 10–106 molekyylia kuutiosentissä. Molekyylipilvien ytimet koostuvat nimensä mukaisesti erilaisista orgaanisista ja epäorgaanisista molekyyleistä. Molekyylipilvet ovat ensisijaisia tähtien syntypaikkoja.
Patrick McGoohan
McGoohan menehtyi sairaalassa Santa Monicassa, Kaliforniassa lyhyen sairauden jälkeen.
Molekyylipilvi
Molekyylipilvet tähtien kehtoina
Molekyylipilvi, jonka läpimitta on noin 100 parsekia (326 valovuotta), on neutraalin vedyn pilvessä oleva tiivistymä. Näiden neutraalin vedyn pilvien läpimitta on 1 kpc eli 3 260 valovuotta. Auringon etäisyydellä Linnunradan keskuksesta suurin osa kaikesta tähtienvälisestä aineesta on molekyyleinä. Yhdessä molekyylipilvessä on hyvinkin miljoonia Auringon massoja. Pilvet sijaitsevat Linnunradan spiraalihaaroissa, ja niiden niin sanottu skaalakorkeus on Linnunradassa noin 50–75 parsekia. Skaalakorkeus on korkeus, jossa molekyylipilven tiheys laskee kertoimella 1/2,7.
Tähdet muodostuvat yleensä jättiläismäisissä molekyylipilvissä, koska niiden tiheys on suuri ja lämpötila alhainen. Näin niissä toteutuu kriteeri, jossa kaasun sisäinen painovoima voittaa kaasun paineen. Molekyylipilvissä tapahtuu yliäänen nopeudella virtauksia pyörteisessä, magnetisoituneessa kaasussa. Nämä virtaukset kuluttavat pilven energiaa ja aiheuttavat pilven osien kutistumista. Mutta samaan aikaan pilvet hajoavat muun muassa uusien tähtien kaasukuplien laajenemisen takia. Molekyylipilvet ovat yleensä hyvin vakaita, mutta tähtien synnyn laukaisee supernovien šokkiaalto ja magneettinen häiriö tai pilvien keskinäinen törmäys. Jättimolekyylipilvessä on tiheämpiä pilviä, joiden läpimitta on 10 parsekia (yli 30 valovuotta), ja näissä hyvin tiheitä ytimiä, joiden läpimitta on parsek eli noin 3 valovuotta.
Nella
Nella on naisen etunimi.
Suomessa nimi Nella on ollut harvinaisena käytössä jo 1800-luvulla, mutta se on yleistynyt 2000-luvulla. Nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 3 820 suomalaiselle naiselle. Vuodesta 2010 lähtien Nellan nimipäivä on suomalaisessa almanakassa 20. huhtikuuta.
Merkitys
Nimen alkuperästä on useita näkemyksiä, mutta todennäköistä on, että se on lyhentymä pidemmästä nimestä. Nella-päätteisiä nimiä on ollut Välimeren alueella kautta aikojen paljon, ja on mahdollista, että lempinimen yleistyttyä sitä on alettu käyttää useista erinimisistä naisista, kunnes se on vakiintunut itsenäiseksi nimeksi. Nella on siis alun perin välimerellinen lempinimi.
Mahdollisia nimilähteitä ovat muun muassa:
Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka alkoi Kiinan kansantasavallan perustamisesta sen jälkeen kun kansan vapautusarmeija oli voittanut Manner-Kiinassa Kuomintangia kannattavat kansallisen Kiinan joukot, mistä jäljelle jäänyt osa oli evakuoitu Taiwanille. Kiinan sisällissodan vallankumouksellista puolta johtanut Kiinan kommunistinen puolue perusti valtion, Kiinan kansantasavallan.
Neuvostomyönteinen vaihe 1949–1957
Mao Zedongin taivaallisen rauhan aukiolla 1. lokakuuta 1949 perustetuksi julistama Kiinan kansantasavalta oli alussa riippuvainen Neuvostoliitosta ja yleisesti sen ulkopolitiikka yleensä vastasi Neuvostoliiton linjauksia.