cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Omena putoaa
Teemat
Vaikka Waltari kuvaa näytelmissään yleensä keskiluokkaa, Omena putoaa -näytelmän henkilöt ovat pikkurikollisia. Waltari ei kuitenkaan moralisoi, vaan hänen asenteensa on hilpeän myönteinen. Päähenkilöt ovat tosin huijareita, mutta heidän rikoksistaan kärsivät lähinnä vain koronkiskurit tai toiset huijarit. Waltari itse puolusti näytelmänsä henkilöitä sanomalla, että ”heidän syntinsä ja huijauksensa ovat häviävän pieniä sen rinnalla mitä maailmassa on tapahtunut ja parhaillaan tapahtuu”.
Omena putoaa on veijaritarina, jonka satiirin kohteena ovat yhteiskunnan lainalaisuudet, jotka suosivat oman edun tavoittelua, kuten valtiovalta ja verottaja. Panu Rajalan mukaan Waltari halusi näytelmällään huvittaa ”epävarmuuden masentamia suomalaisia”. Se on eräänlainen aikuisten satu, johon yllättävä lahjoitus tuo onnellisen lopun, mutta siinä on myös alakuloinen sävy. Ihmisten mahdollisuudet onneen ja menestykseen ovat vähäiset.
Maaria Koskiluoma vertaa näytelmän loppua Bertolt Brechtin Kolmen pennin oopperaan ja Perämies-Jaskaa Peppi Pitkätossun isään. Rajala muistuttaa, että myös Sinuhe egyptiläisen Kaptah oli rakastettava huijari.
Rafael Koskimies kertoo Kansallisteatterin historiassa, että siellä esitettiin keväällä 1934 tšekkiläisen František Langerin näytelmää Kameli neulansilmän läpi, josta Waltari sai aiheen omaan näytelmäänsä. Langerin näytelmä kertoo laitakaupungilla asuvasta Pestan perheestä, joka huijaa varakkailta ihmisiltä rahaa tuomalla heitä kurjaksi naamioituun kotiinsa ja vetoamalla heidän sääliinsä. Näytelmissä on kuitenkin se ratkaiseva ero, että Langer ironisoi rikkaita ihmisiä, jotka pettävät itseään esittämällä hyväntekijöitä, kun taas Waltarin kuvaama teollisuusneuvos Österberg haluaa todella auttaa. Langerin näytelmä on vakavampi ja pisteliäämpi kuin Waltarin parodinen näytelmä.
Esitykset
Omena putoaa sai kantaesityksensä 18. huhtikuuta 1947 Suomen Kansallisteatterissa. Ilonaa näytteli Ansa Ikonen ja Perämies-Jaskaa Aku Korhonen. Koskimiehen mukaan varsinkin Ikonen esitti hyvin osansa, mutta suurinta hilpeyttä herätti Tauno Palon Ventti-Ville, josta tuli suorastaan ”koominen myytti pitkiksi ajoiksi”. Muissa rooleissa olivat Oke Tuuri Murto-Kallena ja Eero Kilpi vanhana herrana. Rajala pitää Ventti-Villen saamaa suosiota esimerkkinä teatterin sattumanvaraisuudesta. Henkilö on kirjoitettuna melko mitäänsanomaton, ja Tauno Palo joutui esittämään sitä lyhyellä valmistumisajalla, kun rooliin jo valittu Joel Rinne katkaisi jalkansa kesken harjoitusten. Palo ei saanut hahmoa elämään, kunnes hän sai roolivarusteet kenraaliharjoituksessa. Hän loi Ventti-Villestä suitun sivukujien herrasmiesvarkaan, joka liikehti liukkaasti ja hermostuneesti. Lopulta Palo onnistui roolissa niin hyvin, että se kasvoi pääroolien ohi.
Näytelmästä tuli suosittu, ja se sai heti Kansallisteatterissa 35 esitystä. Sitä esitettiin vuosina 1947–1949 yhdessätoista ammattiteatterissa ympäri Suomea. Vuonna 1963 Suomen Televisio teki näytelmästä oman versionsa, jonka ohjasi Seppo Wallin. Ilonaa näytteli Maija-Leena Soinne ja Perämies-Jaskaa yllättäen Tauno Palo. Näytelmä esitettiin televisiossa suorana lähetyksenä, eikä siitä ole minkäänlaista tallennetta. Panu Rajala muistelee esitystä ”elämänläheisenä ja lämpimänä”.
Vuonna 1968 näytelmästä tehtiin musikaali Nyt putoaa omena, jonka sävelsi Pentti Lasanen ja sanoitti Sauvo Puhtila. Kansallisteatteri esitti sitä vuonna 1968 Mika Waltarin 60-vuotispäivän kunniaksi. Näytelmän ohjasi Edvin Laine, ja Ilonaa esitti Tea Ista, hänen isäänsä Risto Mäkelä ja Ventti-Villeä Jussi Jurkka. Sole Uexküllin arvostelun mukaan sovituksessa oli hätäisen tilapäistuotteen leima ja se tuntui tähtäävän vain helppoon pikkujouluhuviin. Seuraavana vuonna musikaalia esitettiin Pyynikin kesäteatterissa nimellä Omena putoaa Pyynikillä. Ohjaajana oli Vili Auvinen, ja Peräsmies-Jaskaa esitti Matti Tapio ja Ventti-Villeä Pertti Palo. Vaikka esitys oli melko suosittu, kriitikot pitivät aihetta jo vanhentuneena ja väkinäisesti uuteen aikaan sovitettuna. Waltari itse suhtautui näytelmänsä muokkaukseen huolettoman myönteisesti.
2000-luvulla Omena putoaa on esitetty Hämeenlinnan kaupunginteatterissa (2003–2004) ja Teatteri Eurooppa Neljässä 2009. Jälkimmäisessä Anderssonskaa näytteli Ritva Oksanen. Panu Rajalan päiväkirjan mukaan tekstiä oli muokattu niin paljon, että hän ei ensin tunnistanut näytelmää. Toisaalta hänen mielestään on hyvä, että Waltarista ”pyyhittiin ronskilla kädellä pölyjä”.
Arvioita
Maaria Koskiluoman mielestä Omena putoaa on sekä rakenteen että juonen puolesta ehkä Waltarin herkullisin komedia, ja Rafael Koskimies nimittää sitä menestyskomediaksi. Panu Rajalan mukaan se on ”esitetyin ja kenties rakastetuin Waltarin komedia”. Näytelmän ensiesityksen aikaan tosin myös paheksuttiin sitä, että rikolliset esitettiin myönteisessä valossa. Rajala arvelee, että näytelmän suosio perustuu yllättävään asetelmaan, taitavaan juoneen, hauskoihin henkilötyyppeihin ja napakoihin repliikkeihin. Komiikka syntyy henkilöiden välisistä hämäyksistä ja petoksista sekä vääristä rooliodotuksista. Näytelmän alkupuoli toimii huomattavasti paremmin kuin loppu, sillä kun Ilona ja isä saavat tietää totuuden toisistaan, näytelmässä ei ole enää vastavoimia eikä kunnon toimintaa synny.
Västanfjärdin vanha kirkko
Västanfjärdin vanha kirkko (ruots. Västanfjärds gamla kyrka) on kirkkorakennus Västanfjärdissä Kemiönsaaren kunnassa. Se on pyhitetty Pyhälle Jaakobille. Kahdeksankulmainen kirkkorakennus on rakennettu vuosina 1759–1760, ja sen länsipuolella oleva kaksiosainen kellotapuli on rakennettu vuonna 1763.
Omena putoaa
Arvioita
Alkuperäisessä näytelmässä kaikki näytökset tapahtuvat samassa paikassa, Jonssonien kellarimurjussa. Ratkaisu korostaa vaihtuvia tilanteita ja niiden yllätyksellisyyttä. Myöhemmissä sovituksissa tämä rakenne on usein rikottu, mikä haittaa näytelmän sujuvuutta ja vie sen tehoa. Toisaalta näytelmä on jaksanut huvittaa yleisöä yhä uudelleen, ja sitä voi pitää ikivihreänä.
Västanfjärdin vanha kirkko
Kirkon rakensi turkulainen rakennusmestari Isak Olin, kellotapulin rakensi ajovouti Isak Gran. Kirkon kiinteä sisustus on pääosin alkuperäinen, mutta alttaritaulu ja saarnastuoli ovat 1800-luvulta. Kirkko on pyhitetty Pyhälle Jaakobille. Se on rakennettu talkoilla, ja alkuun se on kuulunut Kemiön seurakuntaan, sittemmin Västanfjärdin seurakuntaan ja vuodesta 2009 Kemiönsaaren seurakuntaan. Kirkon edessä on meren uhreille vuonna 1962 pystytetty muistomerkki.
Vuosina 1910–1912 rakennettu harmaakivinen Västanfjärdin uusi kirkko sijaitsee muutaman sadan metrin päässä. Yhdessä ne muodostavat yhden Museoviraston määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Omena putoaa
Elokuva
Valentin Vaala ohjasi Waltarin näytelmän pohjalta elokuvan vuonna 1952. Pääosissa olivat Toini Vartiainen (Ilona), Tauno Palo (Ventti-Ville) ja Reino Valkama (Perämies-Jaska). Käsikirjoittajaryhmässä olivat Waltarin lisäksi ohjaaja Vaala ja Usko Kemppi.
Toisin kuin näytelmä, elokuva on hajotettu useille eri tapahtumapaikoille. Alussa on kymmenen minuutin prologi, jossa näkyy teollisuusneuvos Österbergin liikepalatsi ja hänen yksinäisyytensä ja terveyshuolensa. Sitten seuraa Ilonan hukuttautumisnäytös, joka näytelmässä tulee esiin vain kerrottuna. Johtaja Judaksen tilalla elokuvassa on kilpaileva rikollisliiga. Ilonan poikaystävä Usko on poistettu ja Ilona rakastuukin hänen sijastaan Ventti-Villeen. Lopussa on vielä teollisuusneuvoksen kotona kuvattu illalliskohtaus, jota ei ole näytelmässä.
Aikalaisarvioissa käsikirjoitusta pidettiin Waltarin parhaana ja erityisesti dialogia hyvin elokuvaan luontuvana, ja elokuva sai viisi Jussi-palkintoa. Panu Rajalan mukaan Vaalan elokuvaa on pidetty harvinaisen onnistuneena näytelmän elokuvasovituksena, mutta hänen mielestään se on silti ”hyvän komedian vesitys”, sillä se on liian alleviivaava ja osoitteleva. Rajala pitää erityisesti epäonnistuneena ratkaisuna Ilonan ja Ventti-Villen suhdetta, joka tuhoaa jälkimmäisen henkilöhahmon.
Dzmitryi Miltšakou
Dzmitryi Sjarhejevitš Miltšakou (,, 2. maaliskuuta 1986 Minsk, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa VHL-liigassa pelaavaa AKM Tulaa.
Pelaajaura
Miltšakou pelasi ensimmäiset miesten ottelunsa kaudella 2002–2003 Junost Minskissa, mutta hän oli ennen sitä käynyt Ruotsissa pelaamassa muun muassa Modon juniorijoukkueessa.
Kaudeksi 2013–2014 Miltšakou palasi Dinamo Minskiin, joka pelasi KHL-liigassa. Dinamo lainasi Miltšakoun osaki kautta Žlobiniin. Miltšakou edusti Dinamoa kolme kautta, kunnes palasi Junost Minskiin.
Kauden 2018–2019 Miltšakou pelasi tšekkiläisessä HC Plzeňissä ja kauden 2019–2020 kazakstanilaisessa Arlan Kokshetaussa. Seuraavana kautena hän palasi Žlobiniin.
HMS Minerva (F45)
HMS Minerva (viirinumero F45) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti Falklandin sodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Alexander Stephen and Sonsilta Greenockista Glasgow'sta, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1963. Se laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1964 ja valmistui 15. huhtikuuta 1966.
Palvelus
Alus oli 1968 Länsi-Intian saaristossa sijoitettuna Bermudalle näyttämässä lippua. Vuonna 1970 alus oli mukana Beira-partioissa valvomassa Rhodesian öljykauppaa ennen vierailujaan Aasiassa ja Tyynellä valtamerellä.
Marraskuussa 1972 prinssi Charles liittyi aluksen miehistöön. Seuraavan vuoden helmikuussa se vieraili Karibialla, jossa se osallistui useisiin laivastoharjoituksiin ennen marraskuista paluutaan Britteinsaarille. Alus palasi 1975 Karibialle.
Joulukuusta 1975 maaliskuuhun 1979 alus oli modernisoitavana, jolloin alukselle asennettiin Exocet-ohjusten laukaisualusta. Koeajoissa aluksen kattila räjähti ja se piti hinata Chathamin telakalle korjattavaksi. Seuraavan vuoden joulukuussa aluksen päälle kaatui myrskyssä telakkanosturi, joka vaurioitti aluksen kansirakenteita.
Vuonna 1980 alus oli Välimerellä, jossa se osallistui Naton sotaharjoitukseen. Alus muun muassa varjosti Neuvostoliiton laivaston lentotukialus Kijeviä. Seuraavana vuonna alus oli harjoituksissa Persianlahdella.
Alus osallistui 1982 Falklandin sotaan Bristolin ryhmässä sisaralustensa HMS Penelopen ja HMS Andromedan kanssa. Osasto saapui Falklandeille vasta 26. toukokuuta, jonka jälkeen alus oli lähinnä suojaustehtävissä. Alus ei vaurioitunut sodan aikana, ja se palasi syyskuussa Devonportiin.
Marraskuussa alus törmäsi Rothesay-luokan fregatti HMS Yarmouthiin. Vuoden 1984 lopulla alus palasi Etelä-Atlantille, mistä se palasi kotimaahan 1985. Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1992 ja myytiin romutettavaksi vuotta myöhemmin.
Bååtin palatsi
thumb|300px|Bååtin palatsi Tukholmassa. Bååtin palatsi on palatsimainen rakennus Tukholman Blasieholmenilla, Norrmalmin kaupunginosa-alueella. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Nicodemus Tessin vanhempi ja se valmistui vuonna 1669. Barokkityylisen H-kirjaimen muotoisen palatsin rakennutti valtakunnan veromestari Seved Bååth. Komean pääporraskäytävän esikuvaksi on mainittu Rooman Palazzo Barberini. Bååtin palatsi on ollut vuodesta 1874 lähtien Ruotsin vapaamuurareiden (Svenska Frimurare Orden) hallussa.
Patrick Fischer (jääkiekkohyökkääjä)
Patrick Fischer (s. 6. syyskuuta 1975 Zug, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän osasi pelata myös laitahyökkääjänä. Fischer toimii Sveitsin A-maajoukkueen päävalmentajana. Hän pelasi omalla pelaajaurallaan National League A:ssa yhteensä 618 runkosarjaottelua tehopistein 203+302=505 ja keräten 827 jäähyminuuttia sekä 138 playoff-ottelua tehopistein 22+50=72 ja keräten 212 jäähyminuuttia. Fischer pelasi myös kaudella 2006–2007 NHL-joukkue Phoenix Coyotesissa 27 runkosarjaottelua tehopistein 4+6=10 ja keräten 24 jäähyminuuttia. Hän pelasi lisäksi myös yhtenä kautena Venäjällä.
Seuraura
Fischer oli EV Zugin kasvatti. Hän kävi myös kaudella 1991–1992 Carman Collegiaten high schoolia Kanadassa. Seuraavalla kaudella 1992–1993 17-vuotias Fischer debytoi Sveitsin pääsarja Nationalliga A:ssa 17-vuotiaana, jolloin hän pelasi kaksi ottelua. Varsinaisella tulokaskaudellaan 1993–1994 Fischer teki 32 runkosarjaottelussa tehot 1+6=7 ja yhdeksässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi osan kaudestaan myös Zugin A-nuorissa voittaen kauden päätteeksi Elite Jr. A:n mestaruuden. Kaudeksi 1997–1998 Fischer siirtyi HC Luganoon, jossa hän voitti seuraavan kauden 1998–1999 päätteeksi Sveitsin-mestaruuden.
Kaudeksi 1999–2000 Fischer siirtyi HC Davosiin, jonka sisäisen maalipörssin voiton hän jakoi 19 osumallaan Reto Von Arxin kanssa. He jakoivat NLA:n maalipörssin kymmenennen sijan SCL Tigersin Todd Elikin ja Fribourg-Gottéronin Flavien Connen kanssa. Kaudella 2000–2001 Fischer nousi Davosin kapteeniksi. Hän johdatti joukkueen kauden aikana myös Spengler Cupin voittoon. Kaudella 2001–2002 Fischer voitti sekä Sveitsin-mestaruuden että Spengler Cupin. Vuonna 2002 Davos hävisi finaalissa kuitenkin Kanadalle lukemin 3–2. Kaudeksi 2003–2004 Fischer palasi kasvattajaseuraansa EV Zugiin ja hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Kaudella 2005–2006 hän teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 21+32=53, joilla Fischer voitti Zugin sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin. Hän sijoittui NLA:n pistepörssissä viidenneksi.
Toukokuussa 2006 NHL-varaamaton Fischer teki monivuotisen sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Hän teki NHL-debyyttinsä kauden 2006–2007 avauskierroksella 5. lokakuuta 2006 New York Islandersia vastaan ja NHL-uransa avausmaalin 28. lokakuuta 2006 New York Rangersia vastaan. Vuodevaihteessa Fischer oli kuitenkin pitkään sivussa nivusvamman vuoksi. Hän pelasi kauden aikana lopulta 27 NHL-ottelua tehopistein 4+6=10 sekä nivusvammasta kuntouduttuaan neljä ottelua AHL-joukkue San Antonio Rampagessa tehden yhden syöttöpisteen.
Kauden 2007–2008 Fischer aloitti Venäjän superliigassa SKA Pietarin paidassa, josta hän palasi joulukuussa 2007 kuitenkin kasvattajaseuraansa EV Zugiin. Kaudella 2008–2009 Fischer nousi joukkueen kapteenistoon ja voitti Zugin sisäisen maalipörssin 19 osumallaan. Toukokuussa 2009 hän ilmoitti lopettaneensa pelaajauransa.
EV Zug on jäädyttänyt Fischerin pelinumeron 21.
Maajoukkueura
Fischer edusti Sveitsiä Salt Lake Cityn olympiakisoissa 2002 ja Torinon olympiakisoissa 2006 sekä Naganon olympiakisojen 1998 ja Torinon olympialaisten karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 1998, 1999, 2000, 2003, 2004 ja 2005. Vuoden 2000 turnauksessa Fischer jakoi neljällä osumallaan Sveitsin sisäisen pistepörssin voiton Mark Streitin kanssa ja sisäisen pistepörssin voiton vielä kahden muun pelaajan kanssa. Vuoden 2001 turnauksessa hän jakoi kolmella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Ivo Rüthemannin kanssa. Fischer pelasi myös B-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 1996.
Fischer pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1994 sekä B-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 1995, joka päättyi Sveitsin voittoon ja sarjanousuun A-sarjaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden B-sarjan EM-kilpailuissa vuonna 1993, jolloin Sveitsi eteni turnauksen voittoon ja sarjanousuun A-sarjaan.
Valmentajaura
Fischerin valmentajaura alkoi kaudella 2009–2010 HC Luganon U17-junioreiden valmennustiimissä. Kaudella 2010–2011 hän toimi sekä seuran NLA-joukkueen että A-nuorten apuvalmentajana. Kaudella 2011–2012 Fischer toimi Luganon NLA-joukkueen päävalmentajana kahden ottelun ajan tuurattua Barry Smithia. Kesken kauden 2012–2013 hän jätti joukkueen valmennustiimin siirryttyään Sveitsin alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajaksi Sean Simpsonin valmennustiimiin. Fischer toimi syksyllä 2012 myös Colin Mullerin apuvalmentajana alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa, joka päättyi pronssiin. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut päättyivät puolestaan Sveitsin osalta kuudenteen sijaan. Keväällä 2013 hän toimi Simpsonin alaisuudessa myös Sveitsin miesten maajoukkueessa, jossa Fischer voitti hopeaa.
Kaudeksi 2013–2014 Fischer pestattiin HC Luganon päävalmentajaksi. Sekä kausi 2013–2014 että 2014–2015 päättyi puolivälieriin. Lokakuussa 2015 seura erotti hänet. Joulukuussa 2015 Fischer nimettiin Sveitsin A-maajoukkueen päävalmentajaksi 1+2-vuotisella sopimuksella, kun Glen Hanlon erosi tehtävästä henkilökohtaisten syiden vuoksi. Fischeristä tuli Sveitsin joukkueen ensimmäinen kotimainen päävalmentaja vuonna 1997 valmentaneen Simon Schenkin jälkeen.
Muuta
Fischerin isoveli Marco ja serkku Andreas ovat myös entisiä ammattilaiskiekkoilijoita.
Bee Line Railroad
Bee Line Railroad on yhdysvaltalainen paikallinen rautatieyhtiö, joka hoitaa liikennettä omistamallaan Handyn ja Stewartin välisellä 16 kilometrin pituisella rataosalla Warrenin ja Bentonin piirikunnissa Indianan osavaltion länsiosassa.
Rautatien kuljetukset muodostuvat pääosin maataloustuotteiden ja -laitteiden kuljetuksesta. Yhtiöllä on yhdysliikenneasema Kankakee, Beaverville and Southern Railroadin kanssa Handyssä, noin kolme kilometriä itään Ambian kaupungista.
Patrick Fischer
Patrick Fischer voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Valdas Adamkus
Valdas V. Adamkus (s. Valdemaras Adamkevičius, 3. marraskuuta 1926) oli Liettuan presidentti vuosina 1998–2003 sekä 2004–2009. Vuonna 2003 hän hävisi vaalit Rolandas Paksasille, joka poistettiin virasta parlamentin päätöksellä virkavirheen vuoksi. Adamkus valittiin tämän jälkeen uudelleen. Toisen maailmansodan aikana Saksaan paennut Adamkus teki uransa Yhdysvaltain liittovaltion ympäristönsuojeluviraston (EPA) palveluksessa ja muutti eläkkeelle jäätyään takaisin Liettuaan.
Varhainen elämä
Adamkus syntyi tiukan katoliseen perheeseen Kaunasissa Liettuassa. Ollessaan nuori hän osallistui vastarintaan Puna-armeijaa vastaan ja perhe pakeni Saksaan toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen Adamkus opiskeli Münchenin yliopistossa ennen muuttoa Yhdysvaltoihin vuonna 1949.
Hän palveli Yhdysvaltain armeijan tiedustelussa 1950-luvulla. Asuessaan Chicagossa Adamkus oli töissä mm. autotehtaassa ja valmistui vuonna 1960 insinööriksi Illinoisin teknillisestä instituutista.
Ura ympäristönsuojeluvirastossa
Hän pääsi vierailemaan Liettuassa vuonna 1972 konferenssiedustajiston mukana.
Presidenttiys
Pian jätettyään työnsä liittovaltion palveluksessa, Adamkus muutti takaisin synnyinmaahansa Liettuaan. Päätettyään pyrkiä maan presidentiksi, hän kävi läpi oikeuskiistan, sillä hänen vaalikelpoisuutensa kyseenalaistettiin pitkän ulkomailla vietetyn ajanjakson jälkeen. Oikeus kuitenkin päätti jutun Adamkusin eduksi ja hän pääsi presidenttiehdokkaaksi luovuttuaan virallisesti Yhdysvaltain kansalaisuudesta.
Adamkus osallistui vuoden 1998 presidentinvaaleihin ja voitti vaalien toisella kierroksella vastaehdokkaansa hyvin niukasti; Adamkus sai 50,37 % äänistä ja vastaehdokas Arturas Paulauskas 49,63 %. Adamkus pyrki jatkokaudelle vuoden 2003 vaaleissa, mutta hävisi yllättäen toisella kierroksella Rolandas Paksasille. Vain vuosi vaalien jälkeen Liettuan parlamentti kuitenkin erotti Paksasin, koska perustuslakituomioistuin oli tulkinnut tämän rikkoneen maan perustuslakia; vuoden 2005 lopulla Liettuan korkein oikeus kuitenkin hylkäsi Paksasia vastaan nostetut syytteet. Adamkus oli ehdokkaana kesän 2004 ennenaikaisissa presidentinvaaleissa ja tuli valituksi 52,1 prosentin ääniosuudella vastaehdokkaan Kazimira Prunskienen jäädessä 47,9 prosenttiin.
Presidenttinä Adamkus käytti veto-oikeuttaan estämään parlamentin säätämän lain, joka olisi kieltänyt homoudesta kertomisen mm. kouluissa.
Funky Monks (elokuva)
Funky Monks on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorock-yhtyeen Red Hot Chili Peppersin dokumenttielokuva yhtyeen läpimurtoalbumin Blood Sugar Sex Magikin teosta. Dokumentilla, joka julkaistiin vuonna 1992 on yhtyeen jäsenten, tuottajan, managerin ja yhtyeen apulaisten haastatteluja. Lisäksi se sisältää yhtyeen sisäistä huumoria ja yhtyeen perus päivärytmin, albumia nauhoittaessa. Yhtyeen jäsenet, rumpali Chad Smithiä lukuun ottamatta yöpyivät kartanossa, koska kartanossa oli huhujen mukaan tapahtunut murha. Smith itse kertoi tarvitsevansa päästä irti nauhoittamisesta ja erityisesti haluavansa viettää aikaa myös vaimonsa kanssa.
Dokumentti kuvattiin tuottaja Rick Rubinin omistamassa kartanossa. Dokumentti kestää noin kuusikymmentä minuuttia ja on mustavalkoinen. Itse albumille päätyi lähes kaikki albumin kappaleet paitsi "Soul to Squeeze", joka julkaistiin myöhemmin Coneheads elokuvan soundtrackilla ja singlenä 1993, "Sikamikanico" ja "Fela's Cock". Dokumentti julkaistiin alun perin VHS:lle, mutta on julkaistu myös DVD:nä. Albumilta julkaistun singlen "Suck My Kiss" video sisältää dokumentin materiaalia.
Väinö Jaakkola
Väinö Jaakkola (17. syyskuuta 1888 Rantsila – 17. tammikuuta 1942 Oulainen) oli suomalainen kustannusvirkailija ja kaunokirjallisuuden suomentaja.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Jaakkola pääsi ylioppilaaksi 1906 Oulun lyseosta ja opiskeli sitten kieliä Helsingin yliopistossa. Hän toimi vuoteen 1912 saakka kustannusvirkailijana WSOY:n palveluksessa. Jaakkola suomensi vuosina 1914-1941 24 englannin-, ranskan-, norjan- ja tanskankielistä kirjaa pääasiassa WSOY:lle. Hän suomensi muun muassa viisi Mazo de la Rochen Jalna-sarjan kirjaa, Sigrid Undsetin teoksen Kevät ja Dale Carnegien teoksen Miten saan, ystäviä, menestystä, vaikutusvaltaa.
Keuhkosairaudesta kärsinyt Jaakkola asui pääasiassa Helsingissä ja välillä myös kotiseudullaan Oulaisissa. Hänen harrastuksiinsa kuului valokuvaus.
Majel Barrett
Majel Barrettin ääntä kuullaan Star Trek -sarjojen tietokoneiden äänenä, mutta tämän lisäksi hän on ainoa näyttelijä, joka on esiintynyt viidessä Star Trek -sarjassa: Star Trek (1966), Star Trek – uusi sukupolvi (1987), Star Trek: Deep Space Nine (1993), Star Trek: Voyager (1995) ja Star Trek: Enterprise (2001). Lisäksi hän näytteli useimmissa Star Trek -elokuvissa ja Star Trek–animaatiosarjassa. Barrett on saanut lempinimen ”Rouva Star Trek” ("The First Lady of Star Trek")
Hän myös esiintyi Babylon 5 TV-sarjan yhdessä jaksossa, jossa näytteli edesmenneen Centaurin keisarin ennustustaitoista puolisoa.
Akvaario (albumi)
Akvaario on suomalaisyhtye Indican kuudes studioalbumi. Sen julkaisi Suomen Musiikki sekä CD-levynä että digitaalisesti ladattavana 24. tammikuuta 2014. Albumin CD-versiossa on mukana kaksi akustista versiota albumin kappaleista, joita ei tule lainkaan digitaalisesti myyntiin. Albumin ensimmäinen single, "Älä kanna pelkoa", julkaistiin marraskuussa 2013.
Albumi tuotettiin samaan aikaan heidän englanninkielisen studioalbumin, Shinen kanssa, joka aiheutti yhtyeen jäsenille niin paljon paineita, että yhtye oli jopa lähellä hajota.
Réka Luca Jani
Réka-Luca Jani (s. 31. heinäkuuta 1991 Siófok) on unkarilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut WTA-listan sijalla 147 toukokuussa 2012. Hän on voittanut urallaan 18 ITF-turnausta kaksinpelissä ja 19 nelinpelissä.
Tennisura
Vuonna 2011 Jani pääsi pelaamaan Yhdysvaltain avointen pääsarjassa voitettuaan kaikki kolme karsintaotteluaan. Pääsarjan ensimmäisellä kierroksella hän hävisi kuitenkin Sloane Stephensille kolmessa erässä.
Something
Something on englantilaisen rockyhtyeen The Beatlesin soolokitaristin George Harrisonin säveltämä kappale, joka julkaistiin yhtyeen vuoden 1969 albumilla Abbey Road. Kappaletta pidetään usein levyn huippuhetkenä.
”Something” on ainoa Harrisonin kappale, joka on nostettu The Beatlesin singlen A-puoleksi. Se on yksi yhtyeen eniten coverversioita poikineista kappaleista. Yksi laulun esittäjistä oli Frank Sinatra, joka piti sitä ”kaikkien aikojen rakkauslauluna”.
Nurmonjoki
Nurmonjoki on Lapuanjoen sivujoki Etelä-Pohjanmaalla. Sen pituus on 80 kilometriä. Se saa alkunsa Ahvenjoen ja Lehmijoen yhtymästä Peräseinäjoella, virtaa Nurmon läpi ja laskee Lapuanjokeen Lapuan keskustassa. Sitä säännöstelevät Hipin, Hirvijärven ja Varpulan tekojärvet sekä myös Hirvikosken vesivoimala.
Jeff Karstens
thumb|Jeff Karstens Jeffrey Wayne Karstens (s. 24. syyskuuta 1982 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Hän syntyi Kalifornian San Diegossa ja opiskeli Mount Miguel High Schoolissa.
Karstens teki Major League -debyyttinsä 22. elokuuta 2006. Hän edusti New York Yankeesiä vuosina 2006–2007 sekä Pittsburgh Piratesia vuosina 2008–2012.
Lærdalsøyri
thumb|Lærdalsøyrin suojeltuja rakennuksia. Lærdalsøyri on taajama ja Norjan Vestlandin läänissä sijaitsevan Lærdalin kunnan hallinnollinen keskus. Lærdalsøyrin väkiluku on 1 177 asukasta (01.01.2011) ja pinta-ala 1,17 km².
Lærdalsøyrin tulipalo 2014
Lærdalsøyrissä syttyi laaja tulipalo 18. tammikuuta 2014, ja koko puurakenteinen kylä oli vaarassa palaa. Kaikkiaan 140 ihmistä vietiin sairaalaan. Lærdalsøyrin alueella on noin 160 suojeltua puutaloa. Tällä alueella paloi ainakin kolme taloa, ja yksi niistä oli suojeltu. Lisäksi tuhoutui 16 asuintaloa, viisi teollisuus- ja virastotaloa sekä loma-asuntoja.
61.09833°N, 7.48528°W
1-heptaanitioli
1-heptaanitioli on orgaaninen yhdiste (tioli), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä, syttyvää nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C7H16S ja rakennekaava on CH3(CH2)6SH. 1-heptaanitiolista käytetään myös nimityksiä n-heptaanitioli, n-heptyylitioli, n-tioheptyylialkoholi, 1-merkaptoheptaani, heptyylimerkaptaani ja heptaani-1-tioli.
1-heptaanitiolin moolimassa on 132,3 g/mol, sulamispiste −43 °C, kiehumispiste 176 °C, suhteellinen tiheys 0,84 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 46 °C (c.c.) ja CAS-numero 1639-09-4. Aineen höyry-ilma-seoksen tiheys 20 °C:n lämpötilassa (ilma = 1) on 1.006 eli se on ilmaa raskaampaa. n-heptaanitioli voi muodostaa räjähtäviä höyry-ilma-seoksia yli 46 °C:en lämpötilassa. Aine liukenee veteen erittäin huonosti.
Koska aineen höyry on ilmaa raskaampaa se voi sopivissa olosuhteissa kulkeutua maata pitkin ja syttyä myös etäällä. 1-heptaanitioli reagoi hapettimien, vahvojen happojen, vahvojen emästen ja pelkistävien aineiden kanssa. Aine hajoaa kuumentuessaan, jolloin muodostuu myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja sisältäen rikkivetyä ja rikin oksideja.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Altistuminen n-heptaanitiolin suurille pitoisuuksille voi aiheuttaa tajunnantason laskua.
Leaellynasaura
Leaellynasaura (nimen merkitys: "Leaellynin lisko") oli pienikokoinen, ornithopodeihin kuulunut kasvinsyöjädinosaurus. Se eli 118–110 miljoonaa vuotta sitten varhaisella liitukaudella Apt- ja Alba-vaiheella. Leaellynasauran fossiileja on löydetty Victoriasta, Australiasta.
Nimi
Leaellynasaura tarkoittaa "Leaellynin liskoa". Nimen osa Leaellyn tulee dinosauruksen löytäjien tyttären, Leaellyn Richin etunimestä. Nimen toinen osa saura tulee kreikan kielestä, ja tarkoittaa naaraspuolista liskoa. Nimi annettiin näin, koska Leaellyn Rich oli kerran pyytänyt, että joku dinosaurus nimettäisiin hänen mukaansa.
Koko ja ulkonäkö
Leaellynasauran pituus oli 2–3 metriä ja paino arviolta kahdeksan kilogrammaa. Leaellynasauralla oli suuret silmät. Sen kallossa on suuret silmäkuopat, kuten muilla pienillä ornithopodeilla. Tämä osoittaa, että Leaellynasaura oli aktiivinen silloin, kun oli hämärää. Suurentuneilla silmillään Leaellynasaura saattoi kyetä käsittelemään vähäisen valon tasoja. Kolme kertaa ruumistaan pidemmällä hännällään Leaellynasauralla on tunnetuista linnunlantioisista dinosauruksista suhteellisesti pisin häntä. Häntä oli myös joustava. Käärimällä pitkän ja pörröisen hännän ruumiinsa ympärille, Leaellynasaura saattoi kestää kylmyyttä talven aikana. Koska Leaellynasaura eli napa-alueella, sillä oli todennäköisesti ihossa jonkinlaisia hiusmaisia säikeitä.
Fossiililöydöt
Leaellynasaurasta on löydetty useita yksilöitä, mukaan lukien osittainen luuranko ja kallo. Jäänteet löydettiin Australian Victoriassa vuonna 1989 Tom Richin ja Patricia Vickers-Richin toimesta. Leaellynasauran holotyyppi on osittainen kallo.
Muuta
Muita Australiasta löydettyjä dinosauruksia ovat muun muassa teropodi Australovenator, ankylosauri Minmi ja sauropodi Rhoetosaurus.
GP2-kausi 2009
Tallit ja kuljettajat
thumb|300px|[[Nico Hülkenberg voitti sarjan mestaruuden.]]
Kilpailukalenteri
Kaudella ajettiin 20 kilpailua 10 eri radalla. Kymmenenä kisaviikonloppuna oli yksi kisa lauantaina ja toinen kisa sunnuntaina.
Soittoääni
Soittoääni on matkapuhelimiin tarkoitettu ääni, joka ilmaisee puhelun saapumista. Useimmissa soittoäänissä on jonkin tunnetun kappaleen melodia, mutta nykyään on markkinoilla myös soittoääniä, joissa on puhetta tai muuta nauhoitettua ääntä.
Maailman ensimmäinen kaupallinen soittoäänien latauspalvelu oli Yomi Median Radiolinjalle (nyk. Elisa) tuottama Jukeboksi-palvelu, jonka web-sivusto avattiin syksyllä 1998. Palvelussa käyttäjä pystyi valmiiden soittoäänien lataamisen lisäksi myös säveltämään itse soittoääniä ja julkaisemaan ne muiden ladattaviksi. Palvelusta tuli nopeasti hyvin suosittu, minkä jälkeen soittoäänien latauspalvelut alkoivat yleistyä ympäri maailmaan. Soittoääniliiketoiminta arvioitiin vuonna 2006 noin 6 miljardin dollarin arvoiseksi. Suomalainen Vesa-Matti Paananen, joka oli vastuussa Jukeboksi-palvelun kehittämisestä Radiolinjalle, palkittiin kesäkuussa vuonna 2004 Mobile Entertainement Forumin (MEF) Special Recognition Award -palkinnolla "kaupallisten soittoäänien isänä".
Soittoäänet synnyttivät kokonaan uuden teollisuuden alan, kun tunnettuja sävelmiä alettiin muokata matkapuhelimiin sopiviksi soittoääniksi.
Soittoäänen voimakkuus on yleensä säädettävissä. Joissakin tiloissa soittoäänten käyttäminen on periaatteessa kiellettyäkin kuten kirjastoissa. Jos puhelimessa on käytettävissä myös värinähälytys, voi soiton tai viestin havaita värinästä.
Indie folk
Indie folk on musiikin tyylilaji, joka nousi pinnalle 2000-luvun ensikymmenellä indie rock -laulaja-lauluntekijöiden saadessa vaikutteita folkmusiikista. Akustisen kitaran soittajat kuten Elliott Smith ja Will Oldham auttoivat tyylilajin perustan luomisessa, mutta indie folk tuli suureen suosioon vasta seuraavalla vuosikymmenellä, levy-yhtiöiden kuten Saddle Creekin, Barsukin, Ramseurin sekä Sub Popin omistautuen tyylilajin tukemiselle.
Indie folkille tyypillistä on akustisen kitaran soitto perinteisen folkmusiikin kera.
1943
Vuosi 1943 oli normaalivuosi, joka alkoi perjantaista.
Syvänniemen tsasouna
Syvänniemen tsasouna eli Ylienkeli Mikaelin rukoushuone on ortodoksinen rukoushuone Kuopion Karttulan pitäjän Syvänniemen kylässä, Pohjois-Savossa. Rukoushuone valmistui vuonna 1949.
Rakennus toimii Suomen ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Kuopion ortodoksisen seurakunnan Karttulan alueen pyhäkkönä. Temppelijuhlaa vietetään vuosittain 8. marraskuuta.
Michael Chang
Michael Te-pei Chang (s. 22. helmikuuta 1972) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti miesten kaksinpelimestaruuden Ranskan avoimessa turnauksessa vuonna 1989 ollessaan vain 17-vuotias.
Myöhemmin Chang ylsi finaaliin Ranskan avoimissa 1995 sekä Australian ja Yhdysvaltain avoimissa 1996. Osana yhdysvaltalaista maajoukkuetta hän voitti Davis Cupin 1990 ja World Team Cupin 1993.
Robert E. Lee
Talvella 1865 Lee nimitettiin Konfederaation armeijan ylipäälliköksi, mutta hän ei pystynyt enää lyömään syvälle etelään edenneitä Unionin joukkoja. Lee antautui 9. huhtikuuta 1865 Virginiassa Unionin kenraali Ulysses S. Grantin joukoille lopettaen näin sisällissodan. Sisällissodan jälkeen Lee nimitettiin Lexingtonissa, Virginiassa sijainneen Washington Collegen presidentiksi. Hän kuoli Lexingtonissa sydäntautiin vuonna 1870.
Nuoruus
Robert Edward Lee syntyi 19. tammikuuta 1807 Westmorelandin piirikunnassa, Virginiassa. Hän oli isänsä, vapaussodan aikaisen sotasankari Henry ”Light-Horse Harry” Lee III:n, viides poika. Vuonna 1825 Robert E. Lee hyväksyttiin West Pointin sotilasakatemiaan, josta hän valmistui neljä vuotta myöhemmin. Valmistumisensa jälkeen hän palveli kapteenina Corps of Engineersissä kenraali Winfield Scottin alaisuudessa. Lee osallistui yksikössä ollessaan Meksikon–Yhdysvaltain sotaan, jonka aikana käytyjen Veracruzin, Churubuscon ja Chapultepecin taistelujen ansiosta hän nousi arvostetuksi sotilaaksi: kenraali Scott kuvailikin häntä parhaaksi koskaan näkemäkseen sotilaaksi. Lee haavoittui sodan aikana lievästi, mutta yleni tästä huolimatta aina everstiksi asti.
Vuonna 1852 Lee nimitettiin West Pointin ylitarkastajaksi. Kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin, osittain silloisen sotaministeri Jefferson Davisin myötävaikutuksella, Länsi-Texasissa toimineeseen 2. ratsuväkirykmenttiin everstiluutnantiksi.
Sisällissota
Sisällissodan sytyttyä 1861 ja Leen kotiosavaltio Virginian jätettyä Unionin Lee erosi Yhdysvaltain armeijasta ja liittyi Virginian armeijaan. Osavaltion silloinen kuvernööri John Letcher nimitti Leen ensin koko osavaltion maa- ja merivoimien ylikomentajaksi. Kun Virginian armeija liitettiin toukokuussa 1861 osaksi Konfederaation sotavoimia, tehtiin Leestä prikaatikenraali, joka oli tuolloin koko Konfederaation korkein sotilasarvo. Pian tämän jälkeen hänet nimitettiin täydeksi kenraaliksi.
Leen ensimmäinen komennus oli Virginian länsiosassa, jossa hän pyrki tuloksetta estämään Unionin kannattajia eroamaan Konfederaatiosta. Tämän jälkeen hänet kutsuttiin takaisin Konfederaation pääkaupunkiin Richmondiin, jossa hän toimi maaliskuusta 1862 alkaen presidentti Jefferson Davisin sotilasneuvonantajana. Virkansa ansiosta Lee sai järjestettyä joitakin suuria sotilasoperaatioita, muun muassa menestyksellisen Jackson's Valleyn sotaretken.
Kun Pohjois-Virginian armeijan komentaja kenraali Joseph E. Johnston haavoittui Seven Pinesin taistelussa kesällä 1862, otti Lee armeijan johtonsa. Armeijansa johdossa Lee torjui aggressiivisen strategiansa ansiosta seitsemän päivän taisteluissa Unionin kenraali George McClellanin hyökkäykset. 29.–30. elokuuta Lee löi kenraali John Popen joukot toisessa Bull Runin taistelussa. Tämän jälkeen Lee hyökkäsi Marylandiin, jossa McClellanin joukot hyökkäsivät Leetä vastaan. Hyökkäystä seuranneessa taistelussa kuoli yhden päivän aikana yli 22 000 sotilasta; päivä on yhä Yhdysvaltain historian verisin. Valtavista tappioista huolimatta Lee ei perääntynyt, vaan jäi odottamaan uutta hyökkäystä jota ei kuitenkaan koskaan tullut.
thumb|280px|Sisällissodan käännekohtana pidetyssä [[Gettysburgin taistelussa Lee koki raskaita tappioita Unionin joukkoja vastaan.]] 13. joulukuuta 1862 Lee löi kenraali Joseph Hookerin joukot Fredericksburgissa, Virginiassa. Yritettyään heinäkuussa 1863 jälleen hyökätä Unionin puolelle Leen joukot jäivät mottiin Gettysburgiin. Tätä seuranneen taistelun kolmantena päivänä Lee yritti lyödä Unionin joukot Pickettin hyökkäyksenä tunnetulla taktiikalla, jossa yhdeksän jalkaväkiprikaatia (12 000 miestä) pyrki ylittämään tuhannen jaardin pituisen matkan avoimessa maastossa ja etenemään vihollisen etulinjaan. Koska Unionin joukot oli aseistettu uusilla kivääreillä vanhojen muskettien sijaan, Konfederaation hyökkäys muuttui verilöylyksi.
Sisällissodan jälkeen
Sisällissodan päätyttyä Lee nimitettiin Virginian Lexingtonissa sijainneen Washington Collegen (nykyinen Washington and Lee University) presidentiksi. Lee haki sodan päätyttyä uudelleen Yhdysvaltain kansalaisuutta, mutta hakemuksen hetkellisen katoamisen takia se hyväksyttiin postuumisti vasta vuonna 1970. Lee kuoli sydäntautiin Lexingtonissa 12. lokakuuta 1870. Hänet on haudattu Lee Chapel -nimiseen kappeliin Washington and Lee Universityn kampukselle.
Yksityiselämä
thumb|Lee meni vuonna 1831 naimisiin [[Mary Anna Custis Lee|Mary Anna Randolph Custisin kanssa. Vuodelta 1845 peräisin olevassa kuvassa Custis Lee yhdessä poikansa Robert E. Lee, Juniorin kanssa]] Robert E. Lee meni naimisiin Mary Anna Randolph Custisin kanssa 30. kesäkuuta 1831. Custis ja Lee olivat tutustuneet toisiinsa lapsina ja olivat jo silloin hyvin läheiset toisilleen. Pari sai yhteensä seitsemän lasta, kolme poikaa ja neljä tyttöä. He asuivat aina Leen eroilmoitukseen Unionin armeijasta asti Arlington House -nimisellä plantaasilla Washingtonissa. Sisällissodan sytyttyä kaikki kolme poikaa, Robert E. Lee, Jr., George Washington Custis Lee (Custis Lee) ja William Henry Fitzhugh Lee (Rooney Lee), palvelivat Konfederaation armeijassa. Robert Leen liityttyä Konfederaation armeijaan Mary Lee asui lapsiensa kanssa useilla eri maatiloilla ympäri Konfederaatiota ennen asettumistaan maatilalle lähellä Richmondia. Sisällissodan päätyttyä koko perhe muutti Lexingtoniin, jossa Lee työskenteli yliopiston presidenttinä.
Perintö
Lee on yhä merkittävä, joskin kiistelty ja pulmallinen, henkilö Yhdysvaltain historiassa. Leen kotiosavaltiossa Virginiassa häntä pidetään yhä eri ihmisten parissa joko kansallissankarina tai maanpetturina. Tästä huolimatta hänen mukaansa on nimetty useita moottoriteitä, siltoja ja kouluja. Vaikka valtaosa Leen mukaan nimetyistä paikoista ja patsaista sijaitsee vanhan Konfederaation alueella, Leellä on oma patsas muun muassa Pennsylvaniassa. Lisäksi Leen mukaan on nimetty Yhdysvaltain armeijan sukellusvene, USS Robert E. Lee, ja toisessa maailmansodassa käytetty panssarivaunu M3 Lee, tosin jälkimmäinen on brittien nimeämä.
HMS Porcupine (G93)
HMS Porcupine (viirinumero G93) oli Britannian kuninkaallisen laivaston P-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin lokakuussa 1939 toisessa hätälaivueessa Vickers Armstrongin telakalta Newcastlesta, missä köli laskettiin 26. joulukuuta 1939. Alus laskettiin vesille vasta 10. kesäkuuta 1941 sen vaurioiduttua ilmahyökkäyksessä ja valmistui 31. elokuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustuvat valmistuskustannukset olivat 408 200 puntaa ilman Amitaliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus
Syyskuussa koeajojen ja varustamisen jälkeen alus siirrettiin Scapa Flow'hun miehistönkoulutukseen, jonka aikana alus määrättiin Force H:hon Gibraltarille. Alus lähti lokakuussa Gibraltarille, jossa se liittyi 3. hävittäjälaivueeseen. Laivueen muut alukset olivat HMS Panther, HMS Partridge, HMS Pathfinder ja HMS Penn, joiden mukana alus suojasi Välimerellä Pohjois-Afrikan maihinnousuun matkanneita saattueita.
Marraskuussa alus suojasi laivueensa sekä 12 muun hävittäjän kanssa taistelulaivoja HMS Duke of Yorkia ja HMS Rodneya, taisteluristeilijä HMS Renownia, lentotukialuksia HMS Furiousia, HMS Victoriousia ja HMS Formidablea, risteilijöitä HMS Bermudaa, HMS Argonautia ja HMS Siriusta, joiden tehtävänä oli suojata maihinnousua Italian laivastolta. Suojaustehtävästä vapauduttuaan alus suojasi maihinnousualuetta sukellusveneiltä ja suojasi täydennyssaattueita.
Alus suojasi 8. joulukuuta HMS Antelopen, HMS Vanocin, HMS Boreasin ja Puolan merivoimien ORP Błyskawican kanssa joukkojenkuljetusalus SS Otrantoa, varastolaiva HMS Maidstonea ja rahtialus SS Tegelbugia Gibraltarilta Oraniin. Saksan laivaston sukellusveneen U-602 laukaisema torpedo osui 70 merimailia pohjoiskoilliseen Oranista Porcupineen, mikä aiheutti suuren vuodon ja pahoja rakenteellisia vaurioita. Iskussa kuoli seitsemän ja haavoittui kolme miehistönjäsentä (35.91667°N, 40°W). Kaikki aluksella tarpeettomat miehet siirrettiin 10. joulukuuta Vanocille, minkä jälkeen fregatti HMS Exe otti aluksen hinaukseen. Vaurioituneelta alukselta poistettiin kaikki irtotavara painon tasaamiseksi ja kallistuman pienentämiseksi. Ranskalainen hinaaja otti aluksen hinaukseensa loppumatkaksi Arzew'hun Algeriaan.
Aluksella tehtiin Arzew'ssa tilapäiskorjauksia alkuvuodesta 1943, kunnes se maaliskuussa hinattiin Oraniin tutkittavaksi. Alus siirrettiin 28. maaliskuuta Oranissa telakalle, jossa se tutkimusten jälkeen päätettiin katkaistuna hinata Gibraltarille. Kesäkuussa hinaajat hinasivat aluksen osat kotimaahan saattueiden SL129 ja AX mukana.
Aluksen osia käytettiin maihinnousualusten miehistöjen majoitustiloina Stokesinlahdella Portsmouthissa, jolloin etuosa nimettiin Porkiksi ja takaosa Pineksi. Aluksen rungon osat sijoitettiin poistolistalle 1946 ja myytiin romutettavaksi. Etuosa hinattiin Plymouthiin ja takaosa Southamptoniin.
Plos One
Plos One (PLOS ONE) on vertaisarvioitu yhdysvaltalainen open access -tiedejulkaisu, jota on vuodesta 2006 julkaissut Public Library of Science. Lehdessä julkaistaan artikkeleita perustutkimuksesta kaikilta tieteen ja lääketieteen aloilta. Julkaistava aineisto käy läpi vertaisarvioinnin, mutta julkaisupäätökseen ei liity aineiston merkittävyyden arviointi. Julkaisun jälkeen käyttäjät voivat keskustella ja arvioida artikkeleita.
Tammikuussa 2011 arvioitiin Plos Onen saavuttaneen edellisvuonna vuosittain julkaistujen artikkelien lukumäärällä mitattuna maailman suurimman tiedejulkaisun aseman. Ero seuraavaksi suurimpaan julkaisuun vahvistui vuonna 2011. Vuonna 2016 uutisoitiin nuoremman Scientific Reports-megajulkaisun nousseen tällä mittarilla Plos Onen ohi maailman suurimmaksi tiedejulkaisuksi. Alkuvuodesta 2020 myös IEEE Access ohitti Plos Onen ainakin joksikin aikaa maailman eniten tiedeartikkeleita julkaisevana tiedejulkaisuna.
Tammikuussa 2016 Plos Onessa julkaistiin vertaisarvioinnin läpäissyt artikkeli, jonka kirjoittajat kiittävät Luojaa (Jumalaa) ihmiskäden suunnittelusta. Artikkeli ja sen arviointimenettely sai tiedeyhteisöltä kovaa kritiikkiä ja maaliskuussa 2016 Plos One ilmoitti peruvansa artikkelin hyväksynnän harkinnan jälkeen ja vetävänsä sen pahoitellen pois julkaisusta.
Plos One -verkkojulkaisu perii julkaistavaksi hyväksytyistä artikkeleista julkaisumaksun (APC, article processing charge). Vuonna 2022 artikkelien julkaisumaksun suuruus vaihteli artikkelin luokittelun mukaan 800 eurosta 1 805 euroon.
Thomson Reutersin (nyk. Clarivaten) Journal Citation Reportsin laskelmien mukaan lehden vaikuttavuuskerroin oli 3,234 vuonna 2014.
Västanfjärdin uusi kirkko
Västanfjärdin uusi kirkko (ruots. Västanfjärds nya kyrka) on kirkkorakennus Västanfjärdissä, Kemiönsaarella Turunmaan seutukunnassa. Se edustaa kansallisromanttista tyylisuuntaa, ja se on rakennettu karkeahakatusta harmaakivestä vuosina 1910–1912. Suunnittelijana toimi arkkitehti Helge Rancken.
Vuonna 1956 kirkon sisätilat uudistettiin hyvin perusteellisesti Kaj Englundin johdolla. Vuonna 1960 asennettiin kirkkoon sen nykyiset, dresdeniläisen Gebrüder Jehmlichin rakentamat 15-äänikertaiset urut. Kirkon alttaritaulu on peräisin vuodelta 1864, ja sen on maalannut A. F. Ahlstedt.
Nick Steele
Nick Steele (5. helmikuuta 1980 Coffs Harbour, Australia) on näyttelijä ja malli. Hänen isänsä on australialainen ja äitinsä yhdysvaltalainen. Hän syntyi Australiassa, mutta kasvoi Kaliforniassa. Hänellä on kaksi veljeä, Jim ja Chris, ja yksi sisko, Cassie.
Steele valmistui Kalifornian yliopistosta vuonna 2002 pääaineenaan psykologia ja sivuaineenaan ranskan kirjallisuus. Hän vietti opiskeluaikoinaan vuoden Toulousessa, Ranskassa, jonka aikana hän matkusteli laajasti ympäri Eurooppaa. Nykyisin hän asuu Los Angelesissa.
Steele on työskennellyt monien julkisuuden henkilöiden kanssa, esimerkiksi Britney Spearsin, Drew Barrymoren, Madonnan, Rose McGowanin ja Meg Ryanin kanssa.
Esa Lonka
Esa Seppo Lonka (s. 13. elokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen laki- ja virkamies. Hän toimi Suomen valtakunnansovittelijana elokuusta 2009 vuoden 2014 loppuun.
Nuoruus
Lonka kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin toisesta lyseosta 1968 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1972. Hän aloitti työuransa valtion tieteellisen toimikunnan tutkimusapulaisena vuonna 1972 ja toimi samana vuonna myös professori Antti Suvirannan tutkimusapulaisena ja Helsingin yliopiston kurssiassistenttina. Vuonna 1973 Lonka toimi Väestörekisterikeskuksen tarkastajana ja aloitti työt sosiaali- ja terveysministeriön työsuojeluosastolla.
Ura
Lonka on tehnyt uransa sosiaali- ja terveysministeriössä, työministeriössä ja työ- ja elinkeinoministeriössä, joissa hän työskenteli vuodesta 1973 aina valtakunnansovittelijaksi valintaansa asti. Vuonna 2009 Lonka toimi maaliskuusta elokuuhun sosiaali- ja terveysministeriössä työsuojeluosaston säädösyksikön johtajana. Vuosina 2008–2009 hän oli hallitusneuvos työ- ja elinkeinoministeriössä ja vuosina 1999–2009 sitä edeltäneen työministeriön politiikkaosastolla. Vuodet 1989–1998 Lonka työskenteli erilaisissa tehtävissä työministeriön työympäristöosastolla ja sitä ennen vuodet 1983–1989 sosiaali- ja terveysministeriössä. Vuodesta 1987 hän toimi Uudenmaan piirisovittelijana ja valtakunnansovittelijan varamiehenä. Lonka toimi työtuomioistuimen varajäsenenä vuodesta 1995.
Valtakunnansovittelijaksi
Alkuvuonna 2009 järjestetyssä uuden valtakunnansovittelijan hakuprosessissa Lonka oli monien mutkien kautta työmarkkinajärjestöjen ehdokas, joskaan kaikki järjestöt eivät olleet yksimielisiä. Muun muassa Akava ajoi Markku Lemmettyä viime metreille asti.
Estádio Sady Arnildo Schmidt
Estádio Sady Arnildo Schmidt on monikäyttöinen stadion Campo Bomissa Brasiliassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Clube 15 de Novembron kotikenttänä. Stadionille mahtuu 3 500 ihmistä.
Sykloheksaanitioli
Sykloheksaanitioli on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä. Sillä on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H11SH. Sykloheksaanitiolista käytetään myös nimeä sykloheksyylimerkaptaani. Sen leimahduspiste on 43 °C c.c.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Anesthetize
Anesthetize on Porcupine Treen toinen live-DVD, joka julkaistiin 20. toukokuuta 2010.
Lähijuna
pienoiskuva|[[Sm4-lähijuna Tampereella kesäkuussa 2022.]] pienoiskuva|Veturivetoinen [[Eil ja Eilf|Eil-lähiliikennevaunuista koostuva juna Kouvolassa tammikuussa 2020.]]
Lähijuna on Suomessa käytetty nimitys paikallisjunasta, joka liikennöi pääasiassa suurten kaupunkiseutujen sisällä tai välillä. Lähijunaliikennettä harjoittaa VR. Lähijunaliikennettä ajetaan pääosin Sm2-, Sm4- ja Sm5-sähkömoottorijunilla, mutta myös veturivetoisia lähiliikennevaunuista koostuvia junia ajetaan.
Liikennöinti
pienoiskuva|[[Sm5-lähijuna Lentoasemalla toukokuussa 2016.]] Lähijunaliikennettä liikennöidään Suomessa neljällä alueella:
Historia
Lähiliikenteen edeltäjänä toimivat höyry- ja dieselkalustolla liikennöidyt paikallisjunat vuodesta 1886, jolloin liikenne alkoi neljällä junaparilla Helsinki–Järvenpää-reitillä.
1960-luvun puolessavälissä Valtionrautatiet teki periaateratkaisun, jonka mukaan paikallisjunaliikenne lukuun ottamatta pääkaupunkiseudun lähiliikennettä oli kannattamatonta ja tulisi pääosin lakkauttaa. Lähijunaliikennettä alettiin karsia. Lakkautukset kohtasivat kovaa kritiikkiä, minkä seurauksena vuonna 1973 päätettiin, että VR sai valtion tukea kannattamattoman paikallisliikenteen ylläpitoon. Lopulta lähiliikenne lakkautettiin muualta kuin Helsingin seudulta.
Varsinaisesti lähiliikenne-termin käyttö alkoi vuonna 1969 sähköjunaliikenteen alkaessa. Vuoden 1975 reittikaaviossa otsikkona on ”Rautateiden lähiliikenne”.