cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyproksenkreikkalaiset
Historia
Kuitenkin kyproslaiset joutuivat myös sortavien vallan alle ensin Lusignanin hallitsijasuvun alaisuudessa ja tämän jälkeen venetsialaisten aina 1190-luvulta vuoteen 1570. Kuningas Amalrik II, joka seurasi veljeään Guy de Lusignania, ei suvainnut ortodoksisuutta. Kreikkalaiset maat takavarikoitiin katoliselle kirkolle sen jälkeen, kun sen kirkkoja oli perustettu saaren tärkeimpiin kaupunkeihin. Kantaväestön verotus oli myös erittäin rasittavaa, ja verovarat menivät katolilaisille kirkoille.
pienoiskuva|upright=1.08|Kyproksen kansallisuusrajat vuonna 1973. Keltaisella kreikkalaisalueet, purppuralla turkkilaiset ja punaisella brittien sotilasalueet. Vuosi ennen turkkilaismiehitystä kreikkalaisasutusta oli ympäri saarta, kun taas turkkilaiset elivät ”taskuissa”. Kyproksen osmani­valloitus vuonna 1571 lopetti kreikkalaisiin kohdistuneen katolilaisen ylivallan. Ortodoksinen uskoharjoitus elpyi, ja kyproksenkreikkalaiset alkoivat ottaa jälleen maata hallittavakseen. Kyproksen kirkon patriarkka palveli osmanien sulttaania etnarkkina ja kreikkalaisten johtajana mahdollistaen kreikkalaisten sekulaarin vallan harjoittamisen esimerkiksi oikeuslaitoksessa ja verotuksessa.
Osmanien valta-aika (1570–1878) jätti vain rajoitetun vaikutuksen kyproksenkreikkalaiseen kulttuuriin. Osmanit hallitsivat monikansallista valtakuntaansa paikallisten uskollisten milletien tai uskonnollisten yhteisöjen kautta. Millet-järjestelmän hyväksyminen mahdollisti kyproksenkreikkalaisen kulttuurin säilymisen, ja maata johti Konstantinopolin sijasta Kyproksen kirkon arkkipiispa. Huolimatta uskonnollisesta suvaitsevaisuudesta osmanivalta oli rankkaa ja tehotonta. Turkkilaiset uudisasukkaat yhdessä kreikkalaisten kanssa kärsivät Konstantinopolin syrjivästä hallinnosta vuosisatoja. Vähemmistö kyproksenkreikkalaisista kääntyi islamiin tuona aikana, ja heitä on joskus kutsuttu historioitsijoiden parissa ”uusmuslimeiksi”.
Osmanien valtakunnan aktiivisen kaupankäynnin myötä levinneet mausteet ja yrtit ovat jättäneet vahvan jälkensä kyproslaiseen ruokakulttuuriin kuten myös kreikkalaiseenkin. Moni ruokalaji on saanut nimensä mausteiden eri puolilla valtakuntaa sijainneiden lähtömaiden mukaan. Myös kahvihuoneet levisivät laajasti ympäri saarta kaikkiin suurimpiin kaupunkeihin ja lukemattomiin kyliin.
Poliittisesti ajatus énosiksen toteuttamisesta eli liittymistä kreikkalaiseen emämaahan syntyi kreikkalaisen sivistyneistön parissa sen jälkeen, kun Kreikka oli itsenäistynyt osmanivallasta vuonna 1821. Lopulta kehittyi ja syntyi énosistinen liike, jossa Kyproksen kirkolla oli keskeinen rooli.
pienoiskuva|vasen|200px|[[Grigóris Afxentíoun pronssipatsas.]] Tehokas brittiläinen siirtomaavalta astui voimaan Kyproksella 1878 sen jälkeen, kun Turkki oli pakotettu luopumaan saaresta Turkin sodan jälkeen. Vuonna 1959 Britannia, Kreikka, Turkki ja Kypros allekirjoittivat sopimuksen, jonka mukaan Kypros itsenäistyisi yhtenäisenä kahden eri kansallisuuden valtiona, eikä saarta jaettaisi. Saari ei myöskään saanut liittyä Kreikkaan tai Turkkiin. Näin ollen brittivalta päättyi vuonna 1960 ja ensimmäiseksi tasavallan presidentiksi valittiin arkkipiispa Makarios III, jonka aikana uskonnon tärkeys korostui kyproksenkreikkalaisessa yhteisössä. Varapresidentti oli turkkilainen Fazil Küçük ja muutenkin kaikki hallintoelimet sekä johtotehtävät jaettiin 7–3-suhteella kansallisuuksien kesken. Toisella osapuolella oli aina veto-oikeus, joten Kypros ajautui hyvin nopeasti sisäpoliittiseen pattitilanteeseen, kun ensimmäiset kiistat verotuksesta ja kuntien jakamisesta tulivat esille. Vuoden 1963 lopulla Makarios III päätti poistaa veto-oikeudet kaikilta osapuolilta. Väkivaltaisuudet puhkesivat 21. joulukuuta 1963 Nikosiassa ja seuraavien päivien aikana ne levisivät koko maahan johtaen lopulta koko vallanjakojärjestelmän romahtamiseen.
Poliittiseen umpikujaan kreikkalaiset vaativat ratkaisukseksi enosista ja turkkilaiset taksimia (turk. "jako"). Turkkilaisväestöä pakeni tuhansittain pohjoiseen ja vanhat taisteluryhmät kreikkalaisten EOKA (per. 1955) ja turkkilaisten TMT (per. 1957) ottivat aseellisesti yhteen. Asetelmat olivat syntyneet jo ennen Kyproksen itsenäistymistä. Aseellista taistelua varten oli perustettu sisäministeri Polikarpos Yorgaciksen johdolla salainen järjestö, jonka nimi oli Kansallinen Kyproksen järjestö. Se oli toiminut läheisessä yhteistyössä kreikkalaisen ELDIK-rykmentin upseerien kanssa. Kreikan sotilasvallankaappauksen jälkeen väkivaltaisuudet puhkesivat laajoina uudelleen vuonna 1967.
Vuosina 1968–1974 käytiin tuloksettomia neuvotteluita, ja lopulta tilanne kärjistyi 15. heinäkuuta 1974, kun Kreikan sotilas­juntan johtoon kuulunut ateenalainen kenraali Dimítrios Ioannídis toteutti Kyproksen kansalliskaartin tuella sotilasvallankaappauksen ja syrjäytti Makarioksen. Viikkoa myöhemmin Turkki oli miehittänyt saaren pohjoisrannikon. Seuraavan vuoden aikana tapahtuivat viimeiset suuret väestönsiirrot, kun kyproksenkreikkalaista siirtyi etelään ja  turkkilaista pohjoiseen. Tästä lähtien saari on ollut näiden kahden kansallisuuden kesken jaettuna, vaikka kansainvälisesti Kyproksen jakoa ei ole juridisesti tunnustettukaan.
Dope D.O.D
pienoiskuva|Dope D.O.D vuonna 2013. Dope D.O.D on hip hop -yhtye Alankomaiden Groningenista jonka alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat räppärit Jay Reaper, Skits Vicious ja Dopey Rotten, DJ Dr. Diggles ja tuottaja Peter Songolo. Yhtye räppää englanniksi ja kaikki jäsenet ovat brittitaustaisia.
Kyproksenkreikkalaiset
Historia
Monet kyproksenkreikkalaiset, erityisesti turkkilaismiehityksen myötä omaisuutensa menettäneet, muuttivat Britanniaan, Yhdys­valtoihin, Australiaan, Etelä-Afrikkaan ja Eurooppaan. Nykyään on arvioitu noin kyproksenkreikkalaisen elävän Britanniassa. Enemmistö näistä kyproksenkreikkalaisista asuu Englannissa. Walesissa on arviolta noin ja Skotlannissa. Britannian jälkeen kyproksenkreikkalaisia asuu eniten Kreikassa, jossa heitä arvellaan olevan noin.
Dope D.O.D
Dope D.O.D yhdistelee rappia aggressiivisiin dubstep-biitteihin.
Kyproksenkreikkalaiset
Historia
Kyproksenkreikkalaiset ovat 1990-luvulta alkaen vaurastuneet huomattavasti, ja yhteiskunta on kehittynyt rauhan vuosina. Vuonna 2004 Kyproksen tasavalta tuli Euroopan unionin jäseneksi kreikkalaiselta osaltaan sen jälkeen, kun kyproksenkreikkalaiset olivat tyrmänneet saaren yhdistämissuunnitelmat.
Dope D.O.D
Kesäkuussa 2015 Dopey Rotten jätti yhtyeen psyykkisesti ja fyysisesti heikon terveydentilansa vuoksi. Hän kävi kuitenkin keväällä 2017 vierailemassa yhtyeen Shotgunz In Hell-albumilla, jota ennen hän ei ollut tehnyt musiikkia yli kahteen vuoteen.
Kyproksenkreikkalaiset
Kyproksen murre
Kyproksen kreikka (kypriaká) kuuluu nykykreikan kaakkoismurreryhmään ja se muistuttaa lähinnä Dodekanesian saaristossa ja Vähässä-Aasiassa puhuttavaa kreikan murretta. Se on lähempänä sanastoltaan ja kieliopiltaan klassista kreikkaa kuin Manner-Kreikassa puhuttava nykykieli.
Omiroúpoli
Omiroúpoli (virallisesti Δημοτική Ενότητα Ομηρούπολης, Dimotikí Enótita Omiroúpolis) on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 7 527 (vuonna 2011).
Omiroúpoli käsittää alueen Chíoksen keskiosissa. Kunnallisyksikön nimi tarkoittaa ”Homeroksen kaupunkia” – Chíos on antiikin ajoista lähtien esittänyt itseään yhdeksi mahdolliseksi Homeroksen kotipaikaksi. Omiroúpoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Ionían, Kampóchoran, Kardámylan ja Mastichochórian kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Omiroúpolin alueella sijaitsee bysanttilaisaikainen Néa Monín luostari, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Kunnallisyksikön osat
Omiroúpolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Tihon (patriarkka)
thumb|220px|Patriarkka Tihon
Jalosiepot
Jalosiepot (Eumyias) on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 8 lajia.
Tihon (patriarkka)
Patriarkka Tihon (ven. Патриарх Тихон, oik. Vasili Ivanovitš Bellavin, ven. Василий Иванович Беллавин, 31. tammikuuta 1865, pogost Klin, Toropetsin kihlakunta, Pihkovan kuvernementti – 7. huhtikuuta 1925, Moskova) oli venäläinen ortodoksikirkon munkkipiispa, joka toimi Venäjän ortodoksisen kirkon johdossa Moskovan ja koko Venäjän patriarkkana neuvostovallan alkuvuosina 1917–1925.
Ura ennen vallankumousta
Vuonna 1907 Tihon palasi Venäjälle Jaroslavlin arkkipiispaksi, ja siirtyi Vilnan arkkipiispaksi 1913. Kesäkuussa 1917 hänet valittiin Moskovan arkkipiispaksi.
Maaliskuun vallankumouksen jälkeinen aika
Maaliskuun vallankumouksen jälkeen ortodoksinen kirkko kokoontui kirkolliskokouksen 15. elokuuta 1917. Maallikkoja oli 314 ja papistoa 250 henkeä. Kokous päätti lakkauttaa Pietari Suuren perustaman Pyhimmän Synodin ja valita patriarkan, ja piispankokous vahvisti päätöksen. Patriarkan toimintaa tuki uusittu Pyhä Synodi ja kirkkoneuvosto. Patriarkaksi valittiin arvalla kolmen ehdokkaan joukosta Tihon.
Patriarkka Tihon julkaisi 19. tammikuuta 1918 kiertokirjeen, jossa hän tuomitsi uskonnonvastaiset toimet ja vainot. Hän varoitti yhteistyöstä ”uskonnon vihollisten” kanssa. Sisällissodan päätyttyä vuonna 1920 patriarkka Tihon totesi, että ainakin 322 piispaa ja pappia oli teloitettu vuoden 1917 jälkeen. Vuonna 1922 uskovaisten teloitusmäärä nousi 8 100 henkeen, joista 28 oli piispoja ja 1 215 pappeja.
Patriarkka vangitaan
Patriarkka Timon joutui kotiarestiin Donskoin luostariin vuosiksi 1922–1923. Vangitsemisen syyksi ilmoitettiin, että hän kieltäytyi luovuttamasta kirkkojen pyhiä esineitä, jotta niistä saadulla rahalla olisi avustettu nälkää näkeviä.
Elävä kirkko
Valtaan päässyt niin sanottu Elävä kirkko järjesti kesällä 1923 oman paikalliskonsiilin, jonka päätöksiin kuului muun muassa lähestyä enemmän neuvostovaltaa. Patriarkka Tihon tuomittiin menettämään munkkiutensa ja pappeutensa, sekä patriarkan asemansa. Luostarilaitos päätettiin lakkauttaa, sekä sallia piispojen avioliitto ja leskeksi jääneiden toinen avioliitto. Kirkon johtoon perustettiin 18-henkinen Ylin kirkkoneuvosto. 4. toukokuuta 1923 lähetystö saapui kertomaan asiat Tiihonille Donskoin luostariin, mutta patriarkka kieltäytyi hyväksymästä päätöksiä. Sen sijaan hän alkoi korjata asennettaan samansuuntaiseksi kuin Elävän kirkon ja antoi lausunnon korkeimmalle oikeudelle. Tässä hän totesi aiemman mielipiteensä olleen neuvostovastainen, ilmoitti katuvansa ja korjanneensa asenteensa. Kirjoitus julkaistiin Izvestija–lehdessä 27. kesäkuuta 1923. Tihon oli vapautettu kaksi päivää aikaisemmin.
Vapautus
Heti vapauduttuaan vuonna 1923 patriarkka Tihon lähetti papistolle ja maallikoille paimenkirjeen, jossa hän kertoi mielenmuutoksestaan valtiovallan suhteen ja ottavansa jälleen vallan, jonka oli siirtänyt väliaikaisesti metropoliitta Agafangelille. Samalla hän myös kumosi Elävän kirkon kirkolliskokouksen päätökset pätemättömiksi ja syytti näitä laillisen esivallan vastustamisesta. Elävä kirkko vastasi elokuussa 1923 syyttämällä Tiihonia mustasotnialaiseksi taantumukselliseksi.
Sekaannusta
Eri vaiheiden jälkeen tuloksena oli kolme Venäjän ortodoksista kirkkoa. Tihon ja Jevdokim aloittivat valta- ja valtiosuhdekiistan ratkaisemisen, mutta neuvottelut kariutuivat. Silti vielä elokuussa 1924 Tihon uskoi sovinnon mahdollisuuteen.
Lev Trotski käytti hajaannusta hyväkseen: tilanne oli kommunistien klassisen "hajota ja hallitse" -taktiikan mukainen, ja täten antoi hänelle parhaat mahdolliset aseet käteen hänen pyrkiessään lopulliseen kirkon ja uskonnon tuhoamiseen. . Lopputuloksena oli skisma: kaikkiaan 143 piispasta 37 tuki Elävää kirkkoa, 36 vastusti ja loput 70 jäivät odottavalle kannalle. Viranomaiset tukivat aluksi Elävää kirkkoa varsin avoimesti mutta jo vuonna 1924 he olivat kiinnostuneempia skisman lopettamisesta, koska Elävä kirkko ei onnistunut houkuttelemaan riittävästi ortodokseja puolelleen.
Patriarkka Tihonin kuoltua huhtikuussa 1925 seurasi pitkä hajaannuksen aika, joka päättyi kun Nižni Novgorodin metropoliitta Sergij määrättiin Locum tenens –patriarkaksi vuonna 1927.
Thymianá
Thymianá on Kreikan kylä, joka sijaitsee Chíoksen saarella ja kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Ágios Mináksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chíoksen kunnan Ágios Mináksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 566 (vuonna 2011).
Thymianá sijaitsee Chíoksen itäosassa noin seitsemän kilometriä saaren pääkaupungista Chíoksesta etelään. Se on saaren kolmanneksi suurin asutus pääkaupungin ja Vrontádoksen kaupungin jälkeen. Thymianá muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Θυμιανών, Dimotikí Koinótita Thymianón), johon kuuluvat varsinaisen Thymianán kylän lisäksi Agía Ermióni, Karfás, Kerameía, Lefkoniá, Moní Agíou Konstantínou Fragkovouníou ja Pláka. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 606.
Kylän aiempi nimi oli Efthymianá (Ευθυμιανά), mikä viittaa sen kivilouhoksiin. Monet kylän rakennukset, mukaan lukien suuri Pyhän Eustratioksen (Ágios Efstrátios) kirkko, on rakennettu alueen omasta kivilajista.
Edílson
Edílson da Silva Ferreira (s. 17. syyskuuta 1971 Salvador, Brasilia) on brasilialainen jalkapallohyökkääjä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 Etelä-Korean ja Japanin MM-kisoissa. Edílson valittiin Brasilian pääsarjan parhaaksi pelaajaksi vuonna 1998.
Johan Knaapi
Johan Leonard Knaapi oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Erik Knaapi ja Kustaava Yli-Knaapi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1917 Annikki Liimataisen kanssa, joka kuoli vuonna 1926.
Edílson
Edílson on edustanut urallaan lukuisia seuroja. Euroopassa hän kävi pelaamassa kaudella 1994-1995 Benficassa. Japanilaista Kashiwa Reysolia hän on edustanut kahteen eri kertaan (1996-1997 ja 2002-2003) ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa hän pelasi neljä kuukautta Al Ain FC:n joukkueessa. Enimmäkseen Edílson on edustanut brasilialaisia seuroja, muun muassa Palmeirasia, Corinthiansia, Flamengoa ja Vasco da Gamaa.
Johan Knaapi
Opinnot
Knaapi kävi viisi luokkaa Turun suomalaisesta reaalilyseota ja Tampereen kauppaopiston vuosina 1911–1913 sekä kurssin The Pitmans metropolitan school-nimisessä kauppaoppilaitoksessa Lontoossa kesällä 1913. Hän suoritti opintomatkat Saksaan vuonna 1922 sekä Ruotsiin ja Norjaan vuonna 1924 sekä suoritti Sotakorkeakoulun erikoiskurssin Suojeluskuntain yliesikunnan päällystökoulussa vuonna 1925.
Edílson
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Edílson on pelannut 22 kertaa. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 ja pelasi lopputurnauksessa neljässä ottelussa, muun muassa avauskokoonpanossa välierässä Turkkia vastaan.
Johan Knaapi
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Knaapi työskenteli E. J. Knaapin liikkeiden hoitajana Siurossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 15. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 31. heinäkuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin etappitehtäviin Suomeen. Saksaan hän palasi komppaniaansa 23. toukokuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 10. heinäkuuta 1917 ja komennettiin Tukholmaan ja edelleen Suomeen 28. joulukuuta 1917, missä hänen tehtäväkseen tuli auttaa Venäjältä sotavankeudesta paenneita saksalaisia upseereita.
Suomen sisällissota
Knaapi saapui sisällissodan puhjettua taisteluiksi 2. helmikuuta 1918 Vilppulan rintamalle, missä hän otti Vilppulan joukkojen johtajuuden itselleen 4. helmikuuta 1918 alkaen ja torjui joukkoineen vielä samana päivänä vihollisen väkivaltaiset lähentelyt. Knaapi luovutti johtajuuden luutnantti Carl Lennart Nordensvanille hänen palattuaan hieman myöhemmin Ruovedeltä. Knaapi jatkoi Vilppulassa Nordenswanin alijohtajana Vilppulan kolmannesta taistelusta 7. helmikuuta 1918 alkaen. Vilppulasta Knaapi siirtyi 10. helmikuuta 1918 Ruoveden rintamalle, missä hän otti 13. helmikuuta 1918 osaa Paarlammin taisteluun, missä hän haavoittui taistelussa ja joutui hoidattamaan haavojaan.
Knaapin parannuttua hänet nimitettiin 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan adjutantiksi, ja otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa.
Laakkoeläimet
Laakkoeläimet (Placozoa) on alkeellisena pidetty eläinkunnan pääjakso. Siitä tunnetaan toistaiseksi virallisesti vain yksi laji, Trichoplax adhaerens. Laakkoeläimen litteä ruumis muodostuu vain yhdestä siimallisesta epiteelisolukerroksesta, jonka sisäpuolella olevassa nesteessä on irrallisia sukkula- tai tähtisoluja. T. adhaerens on vain puolen millimetrin mittainen ja elää meressä. Lajin löysi Franz Eilhard Schulze vuonna 1883. Laakkoeläimien pääjakson nimesi Karl Grell vuonna 1971. Pääjakson tieteellinen nimi Placozoa tulee muinaiskreikan sanoista eli ’tasanko’ ja  eli ’eläin’.
Evoluutio, genomi ja rakenne
Laakkoeläin syntyi noin 600 miljoonaa vuotta sitten. Laakkoeläin saattaa olla muiden monisoluisten eläinten kantamuoto.
Laakkoeläin on pieni ja yksinkertainen, mutta siinä on suuri määrä erilaisia geenejä. Laakkoeläimen DNA:ssa on 98 miljoonaa emästä, joista muodostuu 11 514 geeniä. Emäksiä on 3 % ihmisen genomin määrästä, mutta ihmisellä on vain noin kaksi kertaa niin paljon geenejä kuin laakkoeläimellä. Tämä merkitsee sitä, että laakkoeläimen geenistössä on vain vähän geeneihin kuulumattomia emäksiä. Laakkoeläimellä ja ihmisellä on monia yhteisiä geenejä. Täysikasvuisessa Trichoplax adhaerens -laakkoeläimessä on vain noin 1 000 solua. Eliössä on kaksi hieman erilaista solukerrosta, selkä- ja vatsapuoli, joiden välissä on välisoluja, joiden avulla eläin muuttaa muotoaan. Eliössä on neljän tyyppisiä soluja. Eliö liikkuu vatsan puolen värekarvojen avulla ja voi kiertyä kupiksi ravintokohteen ympärille. Se lisääntyy yleensä jakautumalla, mutta voi irrottaa munasoluja. Siittiöitä ei ole tavattu.
Johan Knaapi
Sisällissodan jälkeinen aika
Mielenhäiriöön joutunut Knaapi ampui vaimonsa, kaksi lastaan ja itsensä tammikuussa 1926.
Laakkoeläimet
Monimuotoisuus
Vaikka vain yksi laji toistaiseksi tunnustetaan, geenitutkimuksissa laakkoeläimet ovat osoittautuneet hyvinkin monimuotoisiksi. Geeniominaisuuksien perusteella pääjakso voitaisiin jakaa useisiin lahko-tasoisiin ryhmiin joista kukin jakautuu useisiin heimoihin. Vuonna 2018 julkaistuissa genomisissa tutkimuksissa saatiin selville, että T. adhaerens jakautuu ainakin kahteen kehityslinjaan, H1 ja H13, jotka ovat sopeutuneet elämään eri elinympäristöissä. Näistä H13 voitaisiin nimetä omaksi lajikseen Hoilungia hongkongensis.
Numb (Linkin Parkin kappale)
Numb on kappale Linkin Parkilta. Se on kolmas single yhtyeen toiselta, vuonna 2003 julkaistulta studioalbumilta, Meteoralta. Single julkaistiin 14. lokakuuta 2003. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Linkin Park -yhtyeen Joe Hahn.
Kappale pysyi myös kolme viikkoa putkeen Billboardin Hot Mainstream Rock Tracks-listalla ja oli parhaimmillaan Billboard Hot 100-listan sijalla 11. Myöhemmin kappale "yhdistettiin" Jay-Z:n "Encore"-kappaleeseen, jonka nimeksi tuli "Numb/Encore".
Kappaletta on nyt kuunneltu yli miljardi kertaa Spotifyssä.
Musiikkivideo
Numbin musiikkivideon on ohjannut tuttuun tapaan yhtyeen samplaaja Joe Hahn. Videon sisäkohtaukset on kuvattu Los Angelesin kirkossa ja ulkokohtaukset Prahassa. MuchMusic rankkasi videon kaikkien aikojen 40:nneksi parhaaksi.
Video ylitti 8. marraskuuta 2018 yhden miljardin katselukerran rajan. Vuonna 2023 video ylitti YouTubessa kahden miljardin katselukerran rajan.
Listasijoitukset
Billboard Hot 100-listalla kappale oli parhaimmillaan sijalla 11. Mainstream Rock Tracks-listalla kappale oli 3 viikkoa kärjessä ja Modern Rock Tracks-listalla 12 viikkoa. Myös muissa maissa kappale sijoittui hyvin: Kreikassa #1, Alankomaissa #2, Itävallassa #2, Portugalissa #5, Australiassa #10 ja Uudessa-Seelannissa #13.
YleX:n kuuntelijat valitsivat kappaleen kahdensadan parhaan joukkoon 2000-vuosituhannella tehdyistä kappaleista kesäkuussa 2010. Numbin lopullinen sijoitus äänestyksessä oli 154.
Illimani
Illimani on 6 438 metrin korkeuteen kohoava kolmihuippuinen sammunut kerrostulivuori Boliviassa. Se sijaitsee Bolivian pääkaupungin La Pazin kaakkoispuolella. Illimanin jäätikkö on trooppisen latinalaisen Amerikan laajin.
Huoltoasemalle unohdettu mies
Huoltoasemalle unohdettu mies on punkyhtye Kakka-hätä 77:n toinen studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 2011 levymerkillä Stupido Records. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.
Vastaanotto
Albumi sai hyvän vastaanoton. Rumban Mervi Vuorela kommentoi albumin tiimoilta yhtyeen olevan “2000-luvun nerokkain punkbändi, eikä se itse edes ymmärrä sitä”. Sekä Rumba että Nuorgam mainitsi albumin pureutuvan voimakkaasti 2000-luvun epäkohtiin.
Matteo Pelliciari
Matteo Pelliciari on italialainen uimari ja olympiamitalisti. Hän voitti vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa olympiapronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestistä. Pelliciari tosin ui vain matkan alkuerissä, mutta sai alkueräuimarina silti pronssia, kun Italian joukkue sijoittui loppukilpailun kolmanneksi. Pelliciari osallistui myös neljä vuotta aikaisemmin järjestettyihin Sydneyn kesäolympialaisiin, joissa hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä neljänneksi.
Pelliciari on uransa aikana voittanut myös yhden MM-hopean ja kolme EM-kultaa pitkältä radalta sekä yhden MM-kullan ja yhden EM-pronssin lyhyeltä radalta. Pelliciari edustaa seuratasolla roomalaista Circolo Canottieri Anienea.
Koror
Koror tarkoittaa seuraavia asioita:
Moottoripyöräilyn Unkarin Grand Prix
Unkarin Grand Prix oli ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan osakilpailu. Se ajettiin vain kaksi kertaa vuosina 1990 ja 1992.
Kuching
Kuching on Malesian seitsemänneksi suurin kaupunki ja Borneon saarella sijaitsevan Sarawakin osavaltion pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 325 000. Kaupungin perusti James Brooke vuonna 1839, ja nykyään kaupunki on hallinnollinen keskus. Asukkaisiin kuuluu muun muassa kiinalaisia ja malaijeja. Kaupungin vientituotteita ovat esimerkiksi kumi ja saago. Kuchingissa on vuonna 1891 perustettu muinaista borneolaista kulttuuria esittelevä Sarawak-museo, satama ja lentoasema. Siellä on useita katedraaleja, moskeijoita ja buddhalaisia temppeleitä. Kuchingissa on opettajaharjoittelukoulu sekä yliopisto. Kaupunki on hallinnollisesti jaettu Pohjois- ja Etelä-Kuchingiin.
Pekolan Liikenne
Pekolan Liikenne Oy on vuonna 1924 perustettu suomalainen linja-autoyhtiö, joka liikennöi Etelä-Suomen alueella pääasiassa vakiovuoroja. Yhtiö liikennöi myös pikavuoroja Lahdesta Hämeenlinnan kautta Turkuun sekä Lahti-Tampere välillä. Tilausajoliikenne muodostaa suuren osan yrityksen toiminnasta. Yhtiön pääasiallisena toimialueina ovat Helsingin kehyskunnat, Loppi, Hämeenlinna, Forssa ja Lahti. Sekä Lahti-Turku väli. Päätoimipisteet Hämeenlinnassa ja Lahdessa. Yhtiöllä on pieni varikko Lopella ja pieni kylmävarikko Riihimäellä. Yhtiön nykyinen toimitusjohtaja on Kalle Pekolan pojanpoika Risto Pekola. Vuonna 2005 yhtiöllä oli 80 linja-autoa, siinä työskenteli runsaat 130 henkilöä ja sen liikevaihto oli noin 7,3 miljoonaa euroa. Noin puolet liikevaihdosta tuli vakiovuoroista ja toinen puoli pikavuoroista ja tilausliikenteestä. Pekolan liikenne ajaa isoilla busseilla sekä pikkubusseilla. Isoja busseja käytetään esimerkiksi Helsingin seudulla. Bussit ovat väriltään yleensä sinikeltaisia tai valkokeltaisia.
Historia
Yhtiön perustaja Kalle Arvid Pekola (1893–1945) sai liikenneluvan linjalle Koski Hl–Lahti huhtikuussa 1925, mutta todennäköisesti hän oli aloittanut liikenteen tällä välillä jo edellisenä vuonna. Hieman myöhemmin hän avasi linjan Koski–Järvelän asema (Kärkölä). Pekola hoiti molempia linjoja aluksi vain yhdellä autolla (Ford T), kunnes hän sai toisen linja-autonsa vuonna 1927. Tärkeimmän runkolinjansa Lahti–Lammi–Hämeenlinna Pekola aloitti vuonna 1931. Pekolan linjaliikenne kasvoi tämän jälkeen niin ripeästi, että vuonna 1939 hänellä oli jo 17 autoa. Yhtiön liikennealueeksi muodostui Lahti–Hämeenlinna-akseli. Kalle Pekola osallistui aktiivisesti liikennealan järjestötoimintaan ja hän oli mm. silloisen Linja-autoliikennöitsijäin Liiton Lahden osaston perustajajäsen 1930-luvun alussa.
Pikavuoroliikenne
Vuonna 1991 Pekolan Liikenne oli yksi ExpressBus-järjestelmän perustajaosakkaista. Yhtiö ajaa pikavuoroja reiteillä Lahti–Hämeenlinna- Forssa–Turku sekä Lahti–Tampere. Entisiä pikavuororeittejä olivat Hämeenlinna–Lahti–Hamina, Lahti–Riihimäki–Forssa-Turku sekä Hämeenlinna-Jyväskylä.
Santa Ana (El Salvador)
Santa Ana on kaupunki El Salvadorissa. Se sijaitsee 64 kilometriä länteen pääkaupunki San Salvadorista. Kaupungin arvioitu asukasluku oli vuonna 2005 noin 180 000, mikä tekee siitä maan toiseksi tai kolmanneksi suurimman kaupungin - se on hyvin tasoissa San Miguelin kanssa.
Santa Ana sijaitsee ylänköalueella 665 metriä merenpinnan yläpuolella. Keskilämpötila on ympäri vuoden 25 °C paikkeilla. Alueen suurin joki on Guajoyo; siihen sijoitettu vesivoimala hoitaa kaupungin ja lähialueen sähkön tarpeen. Lähistöllä on kaksi tulivuorta, Ilamatepec (eli Santa Ana) ja Izalco. Ilamatepec purkautui vuonna 2005.
Kaupungin katedraali on rakennettu näyttämään espanjalaiselle siirtomaatyylille tyypilliseltä goottilaiselta katedraalilta. Se vihittiin käyttöön vuonna 1913.
Robert De Niro Sr.
Robert Henry De Niro, (paremmin tunnettu nimellä Robert De Niro Sr., 3. toukokuuta 1922 – 3. toukokuuta 1993) oli yhdysvaltalainen abstraktis-ekspressionistinen taidemaalari. Hänet tunnettiin myös näyttelijä Robert De Niron isänä.
Ura ja elämä
Robert De Niro Sr. syntyi Syracusessa New Yorkin osavaltiossa. Hänen vanhempansa olivat amerikanitalialainen Henry Martin De Niro (1897–1976) ja amerikanirlantilainen Helen M. (o.s. O'Reilly; 1899–1999). Hän oli kolmihenkisen sisarussarjan vanhin.
De Niro opiskeli 1930-luvun lopussa ja 1940-luvun alussa taidemaalari Hans Hofmannin ohjaamana sekä vuosina 1939–1941 Black Mountain Collegessa Ashevillessa Pohjois-Carolinassa. De Niro piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Peggy Guggenheimin galleriassa keväällä 1946. Tuolloin hänen tyylilajinsa oli pääasiassa abstraktinen. Hän piti useita yksityisnäyttelyitä newyorkilaisessa Charles Egan Galleryssa 1950-luvulla, kriitikot arvostivat hänen taitavaa värienkäyttöään. Vuosikymmenen puoleenväliin tultaessa De Niro oli säännöllisesti mukana ryhmänäyttelyissä. Hänelle myönnettiin Longview Foundation -palkinto 1958.
Vuosina 1961–1964 De Niro eli Ranskassa. 1970- ja 1980-luvuilla hän piti näyttelyitä museoissa ja gallerioissa ympäri Yhdysvaltojen. Hän opetti erinäisissä taidekouluissa ja collegeissa, kuten Cooper Union, The New School for Social Research ja School of Visual Arts. De Niron töitä on esillä lukuisissa yhdysvaltalaismuseoissa.
De Niro avioitui opiskelijakollegansa Virginia Admiralin kanssa 1942. Pariskunta erosi pian heidän poikansa, Robert De Niron (s .1943) syntymän jälkeen.
Vrontádos
Vrontádos on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Chíoksen saarella ja kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Omiroúpolin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chíoksen kunnan Omiroúpolin kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 5 323 (vuonna 2011).
Robert De Niro Sr.
Kuolema
Vuonna 1993 ensi-iltansa saanut elokuva A Bronx Tale omistettiin Robert De Niro Sr.:lle. Teos oli Robert De Niro Jr.:n ensimmäinen ohjaus.
Vrontádos
Vrontádos sijaitsee Chíoksen itärannikolla noin neljä kilometriä saaren pääkaupungista Chíoksesta pohjoiseen. Se on saaren toiseksi suurin asutus pääkaupungin jälkeen. Nykyisin se on käytännössä Chíoksen kaupungin esikaupunki. Kaupungin nimi viittaa läheisten vuorten ukkoseen. Vrontádos muodostaa laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Βροντάδου, Dimotikí Koinótita Vrontádou), johon kuuluvat varsinaisen Vrontádoksen kaupungin lisäksi Aípoksen kylä sekä luostarit Moní Agíou Stefánou ja Moní Myrsinidíou. Koko yhdyskunnan väkiluku on 5 332.
Kirkkonummen vaakuna
thumb|150px|Kirkkonummen vaakuna Kirkkonummen vaakuna on Kirkkonummen kunnan tunnus. Vaakunan aiheen risti viittaa sekä kunnan nimeen että kunnan keskiaikaiseen kivikirkkoon, aaltokoro kunnan sijaintiin rannikolla ja vene entisaikojen talonpoikaispurjehdukseen.
Vaakunan selitys kuuluu ”kilpi aaltokoroisesti sini-hopeakatkoinen; yläkentässä kultainen irtonainen kreikkalainen risti, alakentässä sininen vene.” Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja Kirkkonummen kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 20. tammikuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 29. maaliskuuta samana vuonna.
Alive in an Ultra World
Alive in an Ultra World on kitaristi Steve Vain live-CD. Levy julkaistiin 2001.
Säätutka
thumb|250px|[[Hurrikaani Rita tutkakuvassa 24.9.2005. Se tuhosi tutkatornin kuvan ottamisen jälkeen.]]
thumb|250px|15. elokuuta 1997 toimintansa aloittanut [[Korppoon säätutka C-Band Doppler, Paraisilla.]] Säätutka on tutka, jolla seurataan sadepisaroiden ja lumihiutaleiden sijaintia ja liikettä. Se lähettää pulsseina 3–10 cm aallonpituisia mikroaaltoja ja mittaa niiden takaisinsirontaa: mitä enemmän sadetta, sen voimakkaampi kaiku.
Periaate
Säätutkan keila on kapea ja kartiomainen: tyypillisesti sekä leveys että korkeus ovat noin yhden asteen verran. Tässä se eroaa esimerkiksi lennonvarmennustutkista, jotka käyttävät korkeaa ja sivusuunnassa litteää keilaa ja voivat paikallistaa kohteen olipa se millä korkeudella tahansa. Säätutkalla sen sijaan liikutetaan keilaa sekä pysty- että vaakasuunnassa ja saadaan mitattua puolipallon muotoinen tilavuus napakoordinaattiesityksenä, eli kaiun aiheuttajan etäisyys, atsimuutti (suuntakulma) ja elevaatio (korkeuskulma). Näistä voidaan tehdä karteesisia muunnoksia ja saada kaiun aiheuttajan (esimerkiksi sateen) paikka kartalla ja korkeus maanpinnasta.
Käyttö
Pelkän sateen sijainnin ilmoittavista tutkista on useimmissa maissa jo luovuttu. Dopplertutkalla saadaan lisäksi selville saderintaman liikenopeus. Nykyaikainen tutka käyttää myös kaksoispolarisaatiota. Tällöin verrataan partikkeleista heijastunutta pysty- ja vaakapolarisoitunutta signaalia toisiinsa. Litistyneestä sadepisarasta heijastuu vaakapolarisoitunut lähete hiukan pystypolarisoitunutta enemmän. Jääkiteellä tilanne on toisin. Esimerkiksi Isossa-Britanniassa tutkakalusto on 10−25 vuoden ikäistä (2012) ja uuden sukupolven tutkaverkkoa ollaan juuri suunnittelemassa. Myös lentokoneiden tutkat on varustettu hyvillä säätutkaominaisuuksilla. Dopplertutkia käytetään muuhunkin kuin sään seurantaan, esimerkiksi liikenteen valvontaan.
Tarkkuus
Maanpinnalle sijoitettavaan sademittariin verrattuna tutkassa on ylivoimainen paikka- ja aikaresoluutio: sade saadaan ilmakehässä paikallistettua kilometrin ja minuutin tarkkuudella. Lukematarkkuus ei ole yhtä hyvä: helposti tehdään 20–50 prosentin virheitä sateen kertymässä. Sade saattaa myös kulkeutua vaakasuunnassa ennen maahan putoamistaan. Tarkkaa sadetietoa tarvitaan monenlaisissa sääpalvelun sovelluksissa: lentoliikenteessä, metsäpalovaroituksiin, tulvaennustamiseen ja teiden auraamiseen.
Suomen säätutkat
Suomessa on kaksitoista säätutkaa: Helsingin yliopistolla on säätutka Kumpulan kampuksella ja Ilmatieteen laitoksella tutkat Anjalankoskella, Vantaalla (Kaivokselassa), Korppoossa, Kankaanpäässä, Kesälahdella, Kuopiossa, Petäjävedellä, Vimpelissä, Utajärvellä ja Luostolla. Kahdestoista tutka on Vaisala, testausmalli Keravalla.
Jason Donovan
thumb|225px|Jason Donovan (2007). Jason Sean Donovan (s. 1. kesäkuuta 1968 Malvern) on australialainen näyttelijä ja poplaulaja. Donovanin levyjä on myyty Britanniassa yli 3 miljoonaa kappaletta ja hänen esikoisalbuminsa Ten Good Reasons oli 1,5 miljoonan myynnillään Britannian myydyin albumi vuonna 1989. Alun perin australialaisesta Neighbours-saippuasarjasta julkisuuteen nousseella Donovan on tehnyt myös neljä Britannian singlelistaykköstä. Yksi näistä oli toisen Neighbours-tähden Kylie Minoguen kanssa laulettu duetto ”Especially for You”. 2000-luvulla Donovan keskittyi näyttelemiseen televisiossa ja lavamusikaaleissa. Donovanilta ilmestyi kuitenkin 15 vuoden tauon jälkeen uusi studioalbumi Let It Be Me marraskuussa 2008.
Xihu Longjing
Xihu Longjing (, ’Länsijärven Lohikäärmekaivo’) on Kiinan tunnetuin vihreä tee. Se nimettiin jo Song-dynastian aikaan nykyisin Zhejiangin maakunnan Hangzhoun prefektuuritason kaupungissa sijaitsevan Xihun kaupunkipiirin Longjingin kylän mukaan.
Perinteisen kertomuksen mukaan Longjingin kylän reunalla sijaitseva kaivo oli säyseän lohikäärmeen asuinpaikka. ’Lohikäärmeen kaivo’ (Longjing) on ollut esimerkiksi teenystävänä tunnetun keisari Qianlongin mielitee. Keisari valitsi kylästä 18 teepensasta, joista hänelle tee valmistettaisiin. Nämä teepensaat löytyvät yhä kylästä ja ovat matkailijoiden nähtävillä. Huhtikuussa 2015 Xihu Longjing arvioitiin Kiinan toiseksi arvokkaimmaksi teebrändiksi. Sen arvoksi saatiin 5,82 miljardia yuania eli noin 890 miljoonaa euroa.
Kiinan hallinto laati vuonna 1949 Longjing-teelle standardin, jonka mukaan Xihun Longjing -teelle oli kolme eri tuotantoaluetta: Shi Feng (狮峰, ’Leijonanhuippu’, alkuperäisin ja laadultaan paras tee, Longjingin kylässä), Mei Jia Wu (梅家坞) ja Weng Jia Shan (翁家山). Nyttemmin myös Long Wu (龙坞) on listattu tunnettuna tuotantoalueena. Vuonna 2002 Longjing-tee suojattiin tuotemerkillä ensimmäisenä kiinalaisena teenä.
Haudutus 1–2 minuuttia 80 °C vedessä. Teelehdistä saa neljä haudutusta. Teelle voi käyttää myös gaiwan-haudutusta.
Asyneuma giganteum
Asyneuma giganteum on kellokasvi, joka kasvaa kalkkikivikallioiden halkeamissa usein lähes pystysuorilla jyrkänteillä. Laji on kotoperäinen Kreikassa. Se on suojeltu Euroopan neuvoston direktiivillä ja vaarantunut laji kansainvälisen luonnonsuojeluliiton luokituksessa.
Jean Eugène Robert-Houdin
thumb|right|Jean Eugène Robert-Houdinin patsas Bloisissa, Ranskassa Jean Eugène Robert-Houdin (7. joulukuuta 1805, Blois – 13. kesäkuuta 1871, Saint-Gervais-la-Forêt) oli ranskalainen taikuri. Häntä pidetään yleisesti modernin esittävän taikuuden, illusionismin pioneerina.
Kelloseppänä Pariisissa työskennellyt Robert-Houdin oli aina ollut kiinnostunut mekaanisista apuvälineistä, joita markkinoilla esiintyvät temppuilijat käyttivät. Lisäksi hän luki taikatemppuja käsittelevää kirjallisuutta. Täytettyään 40 vuotta, Robert-Houdin päätti yrittää itsekin alaa ja perusti nimeään kantavan Théâtre Robert Houdin -teatterin. Muista alan toimijoista poiketen hän muutti esitykset ylellisiksi kokemuksiksi komeiden kulissien ja puvustuksen avulla. Robert-Houdin kärsi aluksi esiintymiskammosta, mutta alun hankaluuksien jälkeen esitys hioutui ja se kelpasi lopulta muun muassa Ranskan kuninkaalle, Ludvig Filip I:lle. Robert-Houdin kehitteli useita taikatemppuja, joita yhä esitetään.
Esiinnyttyään vuosia, Robert-Houdin lopetti esitykset ja ryhtyi kirjoittamaan kirjoja taikatemppujen tekemisestä. Taikuri Erik Weisz käytti taiteilijanimeä Harry Houdini - virallistaen sen myöhemmin - kunnioittaakseen Jean Eugène Robert-Houdinia.
Marja Kanervo
Marja Kanervo (s. 6. joulukuuta 1958 Mikkeli) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on suomalaisen tila- ja installaatiotaiteen uranuurtajia.
Kanervo opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1977–1981 ja Konstfackskolanissa Tukholmassa 1985–1986. Jo opiskeluaikoinaan hän kiinnostui kolmiulotteisesta taiteesta. Hänen töitään on ollut näytteillä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Kanervo nimettiin vuoden 1992 taiteilijaksi. Vuonna 2001 hän sai Kuvataiteen valtionpalkinnon ja vuonna 2013 Pro Finlandia -mitalin. thumb|[[Suomenlinnan vankileirin muistopaikka, Helsinki, 2004.]]
Anton Kannemeyer
Anton Kannemeyer (s. 30. lokakuuta 1967 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen kuvataiteilija, joka on tunnettu sarjakuvistaan sekä litografioistaan. Osan teoksistaan hän tekee taiteilijanimellä Joe Dog.
Marja Kanervo
Kanervo ei ole sitoutunut töissään tiettyihin materiaaleihin. Hän hyödyntää ihmisen tuottamia materiaaleja, kuten pahvilaatikoita, muovipusseja ja lasia, mutta myös eloperäisiä materiaaleja. Erityisesti 1990-luvun loppupuolelta lähtien Kanervon töiden keskeinen piirre on ollut materiaalien poistaminen, esimerkiksi seinäpintoja paljastaen. Maalin raaputtaminen pinnoista tai jopa seinien ja lattioiden suoranaiset purkutyöt ovat tyypillisiä Kanervon teoksille. Usein myös purkamisesta syntyvä aines, purkujäte, asetetaan näytteille. Tällaisella tilojen purkamisella taiteilija pyrkii vaikuttamaan näyttelytilan koskemattomaan luonteeseen - installaatio luodaan tyhjää näyttelytilaa purkamalla ja paljastamalla.
Anton Kannemeyer
Vuonna 1992 Kannemeyer oli mukana perustamassa Bitterkomix-sarjakuvalehteä, jossa on julkaistu paljon hänen tuotantoaan. Kannemeyerin sarjakuvia on saatavana myös albumeina. Niiden lisäksi hän tekee sarjakuvista vaikutteita ottaneita litografioita. Osa Kannemeyerin litografioista on selkeitä sarjakuvasivuja.
Marja Kanervo
Kanervo on tehnyt myös Suomenlinnan vankileirin muistopaikan (2004), joka valittiin paljastamisvuotenaan Vuoden ympäristötaideteokseksi. Teos rakentuu kahdesta kivestä; muokkaamattomasta luonnonkalliosta ja louhitusta kivestä. Elementtinä on lisäksi jatkuvasti virtaava, kalliota vähitellen kuluttava vesi. Kallioon on kaiverrettu vankileirien vuosiluvut 1918 ja 1919.
Anton Kannemeyer
Kannemeyer käsittelee tuotannossaan usein Etelä-Afrikan kansanryhmien välisiä konflikteja, rasismia sekä kolonialismia. Töissään hän käyttää hyväkseen stereotypioita. Hän on saanut paljon kielteistä palautetta Etelä-Afrikan valkoisilta afrikaanereilta. Vuonna 2010 julkaistussa Pappa in Afrika -albumissa Kannemeyer parodioi Tintti-sarjakuvaa. Hän on piirtänyt uudelleen Tintti Afrikassa -albumin sivuja. Tintin sijasta niissä seikkailee Kannemeyerin oma alter ego. Sama hahmo esiintyy myös useissa muissa hänen töissään.
Marja Kanervo
Palkinnot ja tunnustukset
thumb|Nimetön, Joensuu, 2006.
Anton Kannemeyer
Suomessa Kannemeyerin tuotantoa oli esillä syksyllä 2010 Helsingin Tennispalatsissa järjestetyssä eteläafrikkalaisten taiteilijoiden näyttelyssä.
Estadi Comunal d'Aixovall
Estadi Comunal d'Aixovall on stadion, joka sijaitsee Aixovallissa Andorrassa. Sitä voidaan käyttää jalkapalloon tai yleisurheiluun. Stadionille mahtuu 1 800 katsojaa ja se on näin ollen Andorran suurin stadion. Se toimii yhdessä Estadi Comunal d'Andorra la Vellan kanssa maan kahden korkeimman jalkapallosarjan, sen jalkapallocupin ja supercupin pelipaikkana.
Arybbas (henkivartija)
Arybbas (?–332 tai 331 eaa.) oli sotilas, joka palveli yhtenä Makedonian kuninkaiden Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren seitsemästä henkivartijasta (somatofylaks). Ilmeisesti Filippos nimitti hänet tähän virkaan. Arybbas oli nimensä perusteella epeiroslainen, eli hän oli ehkä Filippos II:n vaimon Olympiaan sukulaisia. Arybbas seurasi Aleksanteri Suuren mukana tämän Persian-sotaretkellä. Hän kuoli Egyptissä sairauteen vuosien 332–331 eaa. talvella. Arybbaan seuraajaksi Aleksanteri nimitti Leonnatoksen.
Hannu Matilainen
Hannu Matilainen (s. 1947, Kemi) on haminalainen keramiikka- ja lasitaiteilija. Hänen puolisonsa on taiteilija Raila Vainonen.
Iași
Iași ([], ) on noin 290 000 asukkaallaan yksi Romanian suurimmista kaupungeista ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki. Se sijaitsee noin 500 kilometriä Bukarestista pohjoiseen lähellä Moldovan rajaa. Kaupungin halki virtaa Tonavan sivujoki Prut. Iași oli historiallisen Moldavian ruhtinaskunnan pääkaupunki sekä Moldavian ja Valakian yhdistyneen kuningaskunnan toinen keskus Bukarestin ohella.
Kaupunki tunnettiin aiemmin nimellä Jassy. Nimen arvellaan mahdollisesti periytyvän sarmaatteihin lukeutuvalta jazygien paimentolaisheimolta.
Historiaa
Kaupungin mainitsee ensimmäisen kerran voivodiruhtinas Alexandru cel Bun (Aleksanteri Hyvä) vuonna 1408. Moldavian ruhtinas Alexandru Lăpușneanu siirsi pääkaupunkinsa Suceavasta Iașiin vuoden 1564 paikkeilla. Iașin ovat polttaneet tataarit 1513, turkkilaiset 1538 ja venäläiset 1686. Vuonna 1734 kaupungissa riehui rutto.
Vuoden 1562 paikkeilla kreikkalainen seikkailija Jacob Basilicus perusti kaupunkiin kreikankielisen koulun ja luterilaisen kirkon. Paikallista kieltä alettiin käyttää opetuskielenä albanialaissyntyisen ruhtinas Vasile Lupun määräyksestä vuonna 1640. Alexandru Ioan Cuza perusti koko Romanian ensimmäisen yliopiston Iașiin vuonna 1860.
Iași toimi Romanian pääkaupunkina ensimmäisen maailmansodan aikana 1916–1918 Bukarestin ollessa saksalaisten miehittämänä.
Alueen pääasiallinen uskonto on tätä nykyä Konstantinopoliin suuntautuva ortodoksisuus (92,5 %), roomalaiskatolilaisten ollessa toisella sijalla (4,9 %).
Vielä 1800-luvun puoliväliin asti kaupungin väestöstä oli jopa kolmannes juutalaisia. Kaupungissa ilmestyi peräti jiddišinkielinen sanomalehti ja toimi jiddišinkielinen ammattilaisteatteri. Iașin pogromissa 29. kesäkuuta – 6. heinäkuuta 1941 tai sen jälkeen surmattiin puolet juutalaisista ja loput kuljettiin pois.
Nähtävyyksiä
Posliinista tunnetun kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kulttuuripalatsi, Golian luostari, Kolmen hierarkin kirkko ja luostari Vasile Lupun ajoilta. Lisäksi siellä on Euroopan mahtavimpiin kuuluva kasvitieteellinen puutarha, jolla on pinta-alaa sata hehtaaria.
Tarzan ja kultaleijona
Tarzan ja kultaleijona on Edgar Rice Burroughsin Tarzan-sarjan yhdeksäs teos, jonka alkuperäinen englanninkielinen painos julkaistiin 1923. Suomen kielellä teos julkaistiin 1925. Kirjan pohjalta tehtiin 1927 elokuva Tarzan and the Golden Lion.
Juoni
Tarzan on paluumatkalla kotiin löydettyään edellisessä kirjassa perheenjäsenensä Janen ja Korakin. Matkalla he törmäävät orpoon leijonanpentuun, jonka he päättävät ottaa mukaansa. Waziri-heimon ansiosta Tarzanin talo on jälleen pystyssä saksalaisten tuhottua sen aikaisemmin. Pihallaan Tarzan kasvattaa leijonasta, Jad-bal-jasta, mustaharjaisen kultaleijonan.
Tarzan huumataan ja joutuu vankina Opariin. Siellä ylipapitar La toimii vastoin kansansa tahtoa ja pelastaa Tarzanin. Heidän täytyy kuitenkin paeta alempien pakanapappien vihaa ja La opastaa Tarzanin Timanttilaaksoon, joka on gorillojen valtakuntaa. Hyväksi onneksi Jad-bal-ja seuraa heitä. Valitettavasti Esteban Miranda, joka aina on halunnut löytää Oparin, lähtee seuraamaan leijonaa.
Kevin Durand
Kevin Serge Durand (s. 14. tammikuuta 1974 Thunder Bay, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti rooleistaan Joshuana Dark Angelissa, Martin Keamyna Lostissa ja Fred J. Dukesina X-Men Origins: Wolverinessa.
Atlas Saarikoski
Atlas Saarikoski (s. 1982, vuoteen 2011 Akuliina ) on suomalainen toimittaja ja kansalaisaktivisti.
Saarikoski on toiminut useissa kansalaisliikkeissä 2000-luvulla ja ollut julkisuudessa keskustelemassa erityisesti eläinten oikeuksiin, siirtolaiskysymyksiin, seksuaalipolitiikkaan, feminismiin ja anarkismiin liittyvistä kysymyksistä.
Saarikoski on työskennellyt feministilehti Tulvan päätoimittajana sekä Sakki ry:n, Seta ry:n ja FSS rf:n Suvaitsevaisuudesta yhdenvertaisuuteen -hankkeen projektisihteerinä ja nettilehti Lilyn sekä Uuden Suomen bloggaajana. Hän on toiminut myös TV2:n Pressiklubi-ohjelman kommentaattorina. Vuonna 2009 hän toimitti ja juonsi YLE Radio 1:llä yhteiskunnallista vastarintaa käsittelevää Bensaa liekkeihin! -keskusteluohjelmaa. Saarikoski on kirjoittanut Voimaan, Normihomolehteen ja Vasemmistofoorumin Peruste-lehteen. Saarikoski on ollut myös Helsingin Sanomien HS-raadin jäsen.
Hän on toimittaja Jyrki Saarikosken tytär.
Transformers: Dark of the Moon (soundtrack)
Transformers: Dark of the Moon – The Album on soundtrack 29. kesäkuuta 2011 ilmestyneeseen yhdysvaltalaiseen elokuvaan Transformers: Kuun pimeä puoli.
Kappaleet
Bonuskappaleet iTunesissa.
Bonuskappaleet GameStopista ostetussa versiossa.
Score
Transformers: Dark of the Moon – The Score on sisältää Steve Jablonskyn elokuvaa varten tekemät sävellykset. Se julkaistiin 28. kesäkuuta 2011 eli päivä ennen elokuvan ensi-iltaa.
Aiheesta muualla
Soundtrackin kotisivu
Fresh Off the Boat
Fresh Off the Boat on yhdysvaltalainen Nahnatchka Khanin luoma tilannekomediasarja, jonka pääosissa ovat Hudson Yang, Randall Park ja Constance Wu. Sarja perustuu Eddie Huangin oikeaan elämään ja siitä kertovaan vuonna 2013 julkaistuun kirjaan Fresh Off the Boat: A Memoir. Huang toimi sarjan kertojana ensimmäisen kauden ajan.
Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa ABC-kanavalla 4. helmikuuta 2015.
Juoni
Sarja seuraa taiwanilaisen perheen kulkua, kun he muuttavat Washingtonin Chinatownista Orlandoon, Floridaan ja avaavat cowboy-teemaisen pihviravintolan vuonna 1995. Äiti tuskailee sopeutumisen kanssa, perheen isä jahtaa ”amerikkalaista unelmaa” ja Eddiellä on omat ongelmansa koulunkäyntinsä kanssa.
Tuotanto
ABC tilasi sarjalle toisen tuotantokauden toukokuussa 2015 ja kolmannen maaliskuussa 2016. ABC tilasi neljännen tuotantokauden toukokuussa 2017 ja viidennen toukokuussa 2018.
Sigmafunktio
Sigmafunktio on matematiikan lukuteorian alaan liittyvä aritmeettinen funktio. Sigmafunktio laskee luvun jakajilla. Funktiota merkitään.
Marco Rossi
Marco Rossi -nimisiä henkilöitä ovat:
Franck Bonnet
Franck Bonnet (s. 3. lokakuuta 1954 Villejuif) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli korkeushyppy.
Bonnet sijoittui korkeushypyssä Ateenan EM-kilpailuissa 1982 kahdeksanneksi tuloksella 218 cm. Kahdeksan vuotta aiemmin Rooman EM-kilpailuissa hän ei selviytynyt karsinnasta loppukilpailuun ylitettyään vain 211 cm. Vuonna 1973 hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden.
197-senttinen Bonnet voitti korkeushypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuonna 1981 ja hallissa vuonna 1982. Vuonna 1981 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 227 cm ja seuraavana vuonna sisäratojen Ranskan ennätyksen 226 cm.
Kovesjoen valuma-alue
Kovesjoen valuma-alue (35.55) sijaitsee Pirkanmaalla Ikaalisissa ja Parkanossa ja Satakunnassa Jämijärvellä, Kankaanpäässä ja Karviassa. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (35) ja on Ikaalisten reitin valuma-alueessa (35.5) toisen jakovaiheen viides osa-alue, joka laskee Kyrösjärven alueeseen (35.52).
Valuma-alueen pinta-ala on 208 km², josta kolmannen jakovaiheen alueita (pinta-alat viitteellisiä) ovat Kovesjoen alaosan ja keskiosan alueet (35.551 ja 35.552, 37 km²), Kovesjoen yläosan alue (35.553, 20 km²), Kovesjärven valuma-alue (35.554, 15 km²), Kuusijoen valuma-alue (35.555, 58 km²), Laholuoman valuma-alue (35.556, 43 km²) ja Samminluoman valuma-alue (35.557, 13 km²).
Kovesjoen valuma-alueen pääjärvi on Kovesjärvi ja sen laskujoki on Kovesjoki, joka laskee Kyrösjärveen. Vedet jatkavat siitä eteenpäin Pappilanjoen kautta Kirkkojärvi-Mahnalanselkään ja sitten Siuronkosken kautta Kuloveteen. Kovesjokeen yhtyy alajuoksulla oikealta Kuusijoki, joka on sen suurin sivuhaara. Valuma-alueen sijaitsee yli 20 suurempaa järveä tai lampea ja valuma-alueen suurimpia järviä ovat Kovesjärvi (225 hehtaaria, ha), Häädetjärvi (100 ha), Pirttijärvi (79 ha), Kotojärvi (51 ha), Alinen Kirjasjärvi (38 ha) ja Ylinen Kirjasjärvi (31 ha). .