cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euklidinen geometria
Euklidinen geometria on nimetty kreikkalaisen matemaatikon Eukleides Aleksandrialaisen mukaan. Se on edelleen koulugeometrian pohjana, vaikkakin lähestymistapa geometrian opetukseen on erityisesti Suomessa muuttunut vähemmän deduktiiviseen päättelyyn nojaavaksi.
Aksioomaattinen lähestymistapa
Eukleideen teosta Alkeet pidetään aksiomaattisen matematiikan eräänä perusteoksena. Teoksessa Eukleides esittää viisi aksioomaa, joista hän johtaa loogisella päättelyllä satoja lähinnä geometrisia teoreemoja ja todistaa ne.
Viidettä aksioomaa kutsutaan yleensä paralleeliaksioomaksi. Sen tasolle pätevä muotoilu on: Pisteen, joka ei ole annetulla suoralla, läpi voidaan piirtää ainoastaan yksi suora joka ei leikkaa annettua suoraa. Epäeuklidisissa geometrioissa mahdollisten suorien määrä on muu kuin yksi.
Paralleeliaksiooma
Viidennen eli paralleeliaksiooman epäiltiin pitkään olevan muiden Eukleideen aksioomien seurausta, jolloin sen voisi poistaa aksioomaluettelosta. Yrityksiä johtaa se muista aksioomista tehtiin paljon. Vasta 1800-luvulla pystyttiin osoittamaan, ettei paralleeliaksiooma seuraa muista Eukleideen aksioomista, ts. että on mahdollista muodostaa epäeuklidinen geometria, jossa kaikki muut Eukleideen aksioomat ovat voimassa, mutta paralleeliaksiooma ei. Asian voi nykyisin todistaa luomalla äärimmäisen yksinkertaisen, muutamasta pisteestä koostuvan tasogeometrian, jossa neljä ensimmäistä aksioomaa pätevät, mutta paralleeliaksiooma ei. Tällöin tulos yleistyy kaikkiin Eukleideen neljää ensimmäistä aksioomaa käyttäviin geometrioihin. Todistus on yksinkertainen, mutta tällainen ajattelu oli ennen modernin matematiikan syntyä vierasta – ajateltiin että euklidisen geometrian tulokset voi todistaa vain perinteisessä euklidisessa geometriassa.
Euklidinen etäisyys
Euklidisessa koordinaattigeometriassa tason pisteiden (x_1, y_1) ja (x_2, y_2) välinen etäisyys, ns. euklidinen etäisyys, lasketaan Pythagoran lausetta hyödyntäen:
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1920
Vuoden 1920 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Wienissä, Itävallassa. Ne olivat järjestyksessään yhdeksännet viralliset maailmanmestaruuskilpailut. Kisojen ainoa laji oli kreikkalais-roomalainen paini, jossa painittiin viidessä painoluokassa.
Mustaruskea walesinlammaskoira
Ulkonäkö
Mustaruskea walesinlammaskoira muistutti manchesterinterrieriä. Se oli väritykseltään musta-ruskea (black & tan).
Vaikutus nykyisiin rotuihin
Mustaruskean walesinlammaskoiran uskotaan olleen paitsi manchesterinterrierin, myös lancashirenkarjakoiran esi-isä.
John Ljunggren
John Arthur Ljunggren (9. syyskuuta 1919 – 13. tammikuuta 2000) oli ruotsalainen kilpakävelijä, jonka matkana oli pääasiassa 50 kilometriä.
Ljunggren on 50 kilometrin kävelyn olympiavoittaja vuodelta 1948 ajalla 4.41.52. Lisäksi hän saavutti olympiahopeaa 1960 ja olympiapronssia 1956 samaiselta matkalta. Ljunggren on myös euroopanmestari vuodelta 1946 ja saavutti hopeaa 1950. Vuosina 1951–1953 hän teki kaikkiaan viidesti maailmanennätyksen. Hän on Ruotsin menestynein kilpakävelijä viidellä arvomitalillaan.
Karl Bodenschatz
Karl-Heinrich Bodenschatz (10. joulukuuta 1890 Rehau – 25. elokuuta 1979 Erlangen) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisen maailmansodan aikana.
Bodenschatz palveli ensimmäisen maailmansodan alkuvuosina upseerina eri tehtävissä 8. baijerilaisessa jalkaväkirykmentissä ja haavoittui useita kertoja. Ansioistaan rintamalla hänet palkittiin vuoden 1914 1. ja 2. luokan rautaristeillä. Heinäkuussa 1916 hän siirtyi ilmavoimiin, jossa palveli sodan loppuun asti. Vuonna 1917 hän toimi Manfred von Richthofenin adjutanttina ja tämän kuoltua hän siirtyi heinäkuussa 1918 Hermann Göringin adjutantiksi. Bodenschatzista ja Göringistä tuli ystäviä.
Vuonna 1919 hän sai siirron Versailles’n rauhansopimuksessa rajoitettuun Weimarin tasavallan armeijan maavoimiin.
Kansallissosialistisen puolueen noustua valtaan vuonna 1933 majurin arvoinen Bodenschatz kutsuttiin takaisin Luftwaffeen. Aluksi hän toimi Göringin henkilökohtaisena avustajana. Vuosina 1935–1936 hän oli Adolf Hitlerin ilmavoimien adjutantti. Toisen maailmansodan ajan Bodenschatz toimi ilmailuministeriön toimiston päällikkönä ja Luftwaffen vastaavana komentajana sekä valtakunnanmarsalkka Göringin ja Hitlerin välisenä yhteysupseerina. Vuonna 1941 hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Kun armeijan sisällä elänyt vastarintaliike teki pommiattentaatin Hitleriä vastaan 20. heinäkuuta 1944, Bodenschatz oli yksi räjähdyksen aikana paikalla olleista ja vakavasti haavoittuneista upseereista. Haavoittumisen johdosta Bodenschatz palkittiin kultaisella haavoittumismerkillä.
Liittoutuneet vangitsivat Bodenschatzin 5. toukokuuta 1945. Nürnbergin oikeudenkäynneissä hän todisti Göringin toimista sodan aikana. Hänet itsensä vapautettiin syytteistä vuoden 1948 lopulla.
Isili
Isili on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 748 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 67,84 neliökilometriä. Se sijaitsee 523 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Daniëlle van de Donk
pienoiskuva|Daniëlle van de Donk
Daniëlle van de Donk (s. 5. elokuuta 1991) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa lokakuun 2022 puoliväliin mennessä 133 maaottelua ja tehnyt niissä 33 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Meksikoa vastaan 15. joulukuuta 2010. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 2017. Hän teki EM-lopputurnauksessa yhden maalin, Englantia vastaan pelatussa, lukemiin 3–0 päättyneessä välieräottelussa. Hän saavutti MM-hopeaa 2019 ja pelasi turnauksessa Alankomaiden kaikissa seitsemässä ottelussa avauskokoonpanossa. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi joukkueensa kaikki neljä ottelua ja teki 3–2-voittomaalin alkulohko-ottelussa Portugalia vastaan.
Seuratasolla van de Donk edustaa ranskalaista Lyonia. Kotimaassaan hän on edustanut Willem II:ta, VVV-Venloa ja vuosina 2012–2015 PSV Eindhovenia. Vuonna 2015 hän pelasi Ruotsissa Kopparbergs/Göteborg FC:ssä ennen siirtymistään englantilaisseura Arsenaliin, jossa hän pelasi kesään 2021 saakka. Van de Donk on julkisesti homoseksuaali ja seurustelee joukkuetoverinsa Lyonista, Ellie Carpenterin kanssa.
Kenia Sinclair
Kenia Sinclair (s. 14. heinäkuuta 1980) on jamaikalainen 800 metrin juoksija.
Sinclair karsiutui vuonna 2005 Helsingin MM-kisoissa välierissä ajalla 1.59,45. Seuraavana vuonna hän voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa ja hopeaa Melbournen Kansainyhteisön kisoissa ajalla 1.58,16. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljänneksi. Osakan MM-kisoissa 2007 Sinclair karsiutui välierissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kuudenneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui välierissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli seitsemäs Daegun MM-kilpailuissa ajalla 1.58,66.
Maarit Ruikka
Tuula Maarit Ruikka (s. 16. joulukuuta 1958 Rovaniemen maalaiskunta) on suomalainen teatteriohjaaja sekä Teatterikorkeakoulun ohjaajatyön professori (2006–). Ruikka on toiminut Viirus-teatterin taiteellisena johtajana vuosina 1997–2001 ja Tampereen Teatterikesän taiteellisen johtoryhmän jäsenenä vuosina 2004–2007.
Ruikka on ohjannut useita näytelmiä muun muassa Suomen Kansallisteatterille, Viirus-teatterille, Helsingin, Turun ja Oulun kaupunginteattereille sekä kuunnelmia Radioteatterille.
Ruikka on suorittanut peruskoulun luokanopettajan tutkinnon Rovaniemellä vuonna 1981. Teatterikorkeakoulun ohjauksen koulutusohjelmasta hän valmistui vuonna 1993.
Ruikka on saanut Nuoren taiteen Suomi-palkinnon vuonna 1997.
Christian Lara
Christian Rolando Lara Anangono (s. 27. huhtikuuta 1980 ) on ecuadorilainen jalkapalloilija Quiton kaupungista, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi muun muassa Club Deportivo El Nacionalissa, qatarilaisseura Al Wakrassa sekä LDU Quitossa.
Christian Lara edusti Ecuadoria MM-kilpailuissa 2006 ja pääsi vaihtopelaajana kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa sekä neljännesvälierässä Englantia vastaan. Hän pelasi ensimmäisen kerran maajoukkueessa vuonna 2001.
Lesja Ukrajinka
Larysa Petrivna Kosatš-Kvitka (kirjailijanimi: Lesja Ukrajinka; 25. helmikuuta (J: 13. helmikuuta) 1871 Novohrad-Volynsky, Volynian kuvernementti - 1. elokuuta (J: 18. heinäkuuta) 1913 Surami, Georgia) oli ukrainalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän on Ukrainan tunnetuimpia runoilijoita ja prosaisteja.
Syntyperä ja lapsuus
Ukrajinka syntyi Novohrad-Volynskyn kaupungissa Ukrainassa alueella, joka oli tuolloin osa Venäjän keisarikuntaa. Hän oli kirjailija, kustantaja Olha Drahomanova-Kosatšin (paremmin tunnettu kirjailijanimellään Olena Ptšilka) toinen lapsi. Myh’ailo Drahomanov, tunnettu ukrainalainen tiedemies, historioitsija ja kansatieteilijä, oli Olha Drahomanova-Kosatšin veli. Ukrajinkan isä Petro Antonovytš Kosatš oli lakimies, paikallisen sovitteluelimen johtaja. Huolimatta ei-ukrainalaisesta taustastaan Kosatš oli innokas ukrainalaisen kulttuurin tukija, ja hän tuki taloudellisesti ukrainankielisiä julkaisuhankkeita. Eno Myh'ailo Drahomanov oli Ukrajinkan henkinen tukija sekä opettaja ja siten hänelle hyvin tärkeä henkilö. Toinen tärkeä hahmo kirjailijalle oli hänen veljensä Myh’ailo (tunnettu pseudonyymillä Myh’ailo Obatšnyi).
Ukrajinkan äidillä oli ratkaiseva osuus hänen kasvatuksessaan. Kotona puhuttiin ainoastaan ukrainaa. Venäjäksi opetusta tarjoavien koulujen välttämiseksi opetusta antoivat kotiopettajat. Ukrajinka ja hänen veljensä oppivat lukemaan ulkomaista kirjallisuutta useilla kielillä. Ukrajinka osasi venäjää, puolaa, bulgariaa, kreikkaa, latinaa, ranskaa, italiaa, saksaa ja englantia.
Ukrajinka kirjoitti yhdeksänvuotiaana ensimmäisen runonsa ”Toivon” keisaria vastustaneessa poliittisessa liikkeessä mukana olleen tätinsä Olena Antonivna Kosatšin pidätyksen ja karkotuksen innoittamana. Vuonna 1879 koko perhe muutti Lutskiin. Näihin aikoihin Ukrajinkan eno Myh'ailo Drahomanov alkoi kannustaa häntä perehtymään ukrainalaisiin kansanlauluihin ja -tarinoihin sekä myös Raamattuun sen runouden ja ajattomien teemojen johdosta. Häneen vaikuttivat myös tunnettu säveltäjä Mykola Lysenko ja kirjailija Myh’ailo Starytskyi.
Nuoruus
thumb|pysty|left|Lesja Ukrajinka 1888. Ukrajinka julkaisi ensimmäisen runonsa kolmentoista vanhana. Kielo ilmestyi lviviläisessä Zorja-lehdessä. Tässä yhteydessä hän myös ensimmäistä kertaa käytti äitinsä ehdottamaa salanimeä, jolla hänet nykyisin tunnetaan. Vielä tässä vaiheessa Ukrajinkan mielessä oli ura pianistina, mutta luustoon iskeneen tuberkuloosin estettyä käynnit tunneilla, hän siirtyi yhä enemmän kirjallisuuden pariin.
Ukrajinka perusti 17-vuotiaana veljensä kanssa kirjallisuuspiirin Plejada, jonka tarkoituksena oli edistää ukrainalaisen kirjallisuuden kehitystä ja kääntää maailmankirjallisuuden klassikoita ukrainan kielelle. Yksi heidän kääntämistään teoksista oli Nikolai Gogolin Illat Dikankan maatilalla.
Ukrajinkan ensimmäisen runokokoelma Na krylah’ pisen (’Laulujen siivillä’) ilmestyi vuonna 1893. Koska Venäjä oli kieltänyt ukrainankielisen kirjallisuuden julkaisemisen, kirjat painettiin Halytšynassa Länsi-Ukrainassa, joka oli tuolloin osa Itävalta-Unkaria, ja salakuljetettiin sieltä Kiovaan.
Aikuisuus ja ura
thumb|pysty=0.9|Lesja Ukrajinkan patsas Kanadassa [[Saskatchewanin yliopiston edustalla.]] Sairautensa vuoksi Ukrajinkan oli matkustettava kuivan ilmaston alueille, ja hän vietti pitkiä ajanjaksoja kaukana kotoa, Saksassa, Itävallassa, Italiassa, Bulgariassa, Krimillä, Kaukasuksella ja Egyptissä. Hän nautti vieraiden kulttuurien kohtaamisesta ja sai niistä vaikutteita myös teoksiinsa.
Ukrajinka kirjoitti myös eeppisiä runoja, proosaa, kirjallisuuskritiikkiä artikkeleina ja yhteiskuntapoliittisia esseitä. Parhaiten hänen näytelmistään tunnettiin Bojarynja (1914, 'Aatelisnainen'), joka käsittelee Ukrainan historiaa, ja Lisova pisnja (1912, 'Metsälaulu'), jonka hahmoissa on olentoja ukrainalaisesta mytologiasta. Hänen suurimpana antinaan ukrainalaiselle kirjallisuudelle pidetään kuitenkin ytimekkäiden, filosofisten keskustelujen muotoon kirjoitettuja draamarunoja.
Ollessaan hoidettavana Jaltassa vuonna 1897 Ukrajinka tapasi minskiläisen upseerin Serhi Meržynskyn, joka myös oli saamassa hoitoa tuberkuloosiin. He rakastuivat, ja kohtaaminen sai Ukrajinkan näyttämään uuden puolen itsestään teoksissa, joista osa julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Ukrajinkan sielunkumppani Meržynsky kuoli 1901. Ukrajinka kirjoitti eräänä yönä miehensä kuolinvuoteen äärellä draamarunon Oderžyma.
Ukrajinka vastusti aktiivisesti Venäjän keisarivaltaa ja oli jäsenenä marxilaisissa järjestöissä. Vuonna 1902 hän käänsi Kommunistisen manifestin ukrainaksi. Vuonna 1907 hänet pidätettiin lyhyeksi ajaksi, minkä jälkeen hän oli viranomaisten seurannassa.
Ukrajinka meni 1907 naimisiin perheystävän Klyment Kvitkan kanssa, joka harrasti kansatiedettä ja musikologiaa. He asettuivat ensin Krimille, josta myöhemmin muuttivat Georgiaan.
Lesja Ukrajinka kuoli 1. elokuuta 1913 Suramissa.
Perintö
thumb|left|upright=0.5|Ukrajinkan syntymän satavuotisjuhlaa kunnioittava neljän [[kopeekka|kopeekan postimerkki neuvostoajoilta.]] thumb|Lesja Ukrajinkan patsas Moskovassa. Ukrainassa ja muissa entisissä neuvostotasavalloissa on useita Ukrajinkan kunniaksi pystytettyjä muistomerkkejä. Kiovassa yksi sijaitsee hänen mukaansa nimetyllä kadulla, toinen pienempi Marijinski-palatsin viereisessä puistossa. Hänen mukaansa on saanut nimensä myös Kiovassa toimiva Lesja Ukrajinkan kansallinen akateeminen teatteri. Ukrainalaisen diasporan vaikutuksesta niin Kanadassa kuin Yhdysvalloissa on useita kirjailijalle omistettuja yhteisöjä ja muistomerkkejä.
OnlyFans
OnlyFans on tilauspohjainen sosiaalisen median palvelu, jossa sisällöntuottajat tarjoavat useimmiten maksua vastaan tilaajilleen (”fans”, ) kuvia, videoita, kahdenkeskeisiä keskusteluita ja/tai muita palveluita.
OnlyFansissa pornografia ei ole kiellettyä ja palvelu onkin tullut tunnetuksi eroottisesta sisällöstään.
Hinnoittelu
Sisällöntuottajat voivat tehdä tilistään joko maksulliseen kuukausitilauksen perustuvan tai ilmaiseksi saatavilla olevan. Jos sisällöntuottajalla ei ole käytössä maksullista tilausta, hän voi määrittää yksittäisille julkaisuille kertamaksun ja järjestää maksullisia suoralähetyksiä, joiden katsomisen vähimmäishinta on viisi dollaria. Maksullisen tilauksen kuukausihinta on 4,99–49,99 dollaria. Lisäksi sisällöntuottaja voi lähettää tilaajilleen yksityisviestejä, joiden avaaminen maksaa, ja sisällöntuottajalle voi maksaa tippiä. OnlyFans pidättää itselleen kaikista tuotoista 20 prosenttia.
University College Londonissa opiskellut Thomas Hollands on laskenut, että OnlyFansissa sisällöntuottajan mediaaniansio kuukaudessa on 180 dollaria, mutta tämä ei sisällä tippejä. Hollands toteaa huhtikuussa 2020 julkaisemassaan kirjoituksessa, että pieni joukko sisällöntuottajia saa suurimman osan kaikista tuotoista: parhaiten tienaava prosentti saa 33 prosenttia tuotoista ja parhaiten tienaavat 10 prosenttia saavat 73 prosenttia tuotoista. Hollandsin laskelmien mukaan suurin osa tuottajista ei saa palvelusta lainkaan kuukausituloja ja seuraavaksi yleisin kuukausiansio on 4,99 dollaria. Koska OnlyFans-tilin pitäminen vaatii paljon työtä, Hollands väittää, että iso osa sisällöntuottajista jää käytännössä tappiolle palvelusta. Hänen mukaansa suuren yleisön ja siten helposti vähintään kohtalaisten tuottojen saaminen on helpointa jo ennestään tunnetuille henkilöille. Kun näyttelijänä, laulujana ja mallina uraa tehnyt Bella Thorne loi OnlyFansiin tilin elokuussa 2020, hän saavutti miljoonan dollarin rajapyykin vuorokaudessa. Saman rajapyykin saavutti vielä nopeammin, kuudessa tunnissa, rap-artisti ja internetpersoona Bhad Bhabie, kun hän loi OnlyFans-tilin huhtikuussa 2021. Tämä kirvoitti kritiikkiä, sillä Bhabie oli täyttänyt 18 vuotta vasta edeltävällä viikolla.
Bandyliigakausi 1994–1995
Kaudelle 1994-1995 jääpallon bandyliigan joukkuemäärää kasvatettiin kahteentoista. Mukaan otettiin myös viime vuoden karsinnoissa ulkopuolelle jäänyt ToPV, sekä sarjasta pudonnut PaSa Bandy.
Sarjassa pelattiin ensin kaksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen pelattiin pudotuspelit kahdeksan parhaan joukkueen kesken, kaksi viimeistä joutuivat karsintasarjaan 1.divisioonan parhaiden kanssa. Puolivälierät ja välierät pelattiin paras kolmesta järjestelmällä, ensimmäinen ottelu runkosarjassa heikommin sijoittuneen kotikentällä ja kaksi seuraavaa paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Runkosarjassa WP-35 oli ylivoimainen ykkönen kahdeksan pisteen erolla toiseksi tulleeseen OLS:aan. Loppuottelussa WP-35 voitti OLS:n 9-2. Mestaruus oli varkautelaisille kolmas peräkkäinen.
Runkosarja
Kahdeksan parasta pudotuspeleihin. HIFK ja Akilles liigakarsintaan.
Loppuottelu
11.3.1995 Helsinki, Oulunkylä
Lopulliset sijoitukset
Ari Holopainen, WP-35 voitti maali- ja pistepörssit 60 maalilla ja 82 pisteellä.
Karsintasarja
HIFK ja Akilles säilyivät sarjassa
Sininenwalesinlammaskoira
Sininen walesinlammaskoira on walesilainen koirarotu.
Ulkonäkö
Sininen walesinlammaskoira muistuttaa bordercollieta. Se on väritykseltään kauniin liuskeen sininen.
Alkuperä
Rotua esiintyy vielä muutamilla syrjäisillä maatiloilla, missä se on erittäin arvostettu.
Kääpiönheitto
Kääpiönheitto on viihteellinen laji, jossa kilpaillaan siitä, kuka heittää lyhytkasvuista ihmistä kauimmas. Kääpiönheittotapahtumia järjestetään usein baareissa. Lajissa on järjestetty myös maailmanmestaruuskilpailuja. Laji on kotoisin Australiasta.
Heitettävillä henkilöillä on suojavarusteet kuten kypärä, ja heidät heitetään pehmeälle alustalle. Osanottajat ovat mukana vapaaehtoisesti. Kääpiönheittoa on kuitenkin arvosteltu siitä, että se on alentavaa, ja se onkin kielletty joissain maissa, kuten Ranskassa ja joissain Yhdysvaltain osavaltioissa. Kiellon kannattajat, kuten esimerkiksi Little People of America -järjestö, ovat vedonneet turvallisuussyihin ja kunnioitukseen. Jotkut lyhytkasvuiset kuitenkin haluaisivat sallia lajin sillä perusteella, että lyhytkasvuisilla pitäisi olla samat oikeudet itsensä hyväksikäytöllä ja nöyryyttämisellä ansaitsemiseen kuin muillakin ihmisillä tositelevision aikakaudella on.
Ittireddu
Ittireddu on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 504 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 23,69 neliökilometriä. Se sijaitsee 313 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Mukurra
Mukurra oli kuningaskunta nykyisen Sudanin ja Egyptin rajoilla. Se oli Alwan ja Nobatian ohella yksi Nubian kuningaskunnista, jotka nousivat Kushin romahdettua vuoden 350 paikkeilla. Makurra hallitsi aluetta Niilin varrella kolmannelta kataraktilta viidennen tai kuudennen kataraktin paikkeille. Mukurraa kutsutaan joskus Dongolaksi pääkaupunkinsa mukaan.
500-luvun loppuun mennessä Mukurra oli kääntynyt kristinuskoon, mutta 600-luvulla arabipaimentolaiset valloittivat Egyptin ja Nubia menetti yhteytensä muuhun kristittyyn maailmaan. Vuonna 651 arabit hyökkäsivät Mukurraa vastaan, mutta puolustus piti ja solmittu rauhansopimus kesti 1200-luvulle asti. Makuria kasvoi, ja pohjoinen naapuri Nobatia liittyi siihen. Valtakunta kukoisti etenkin vuosien 750 ja 1150 välillä - Jaksoa kutsutaan sen kultakaudeksi. Mukurra kaatui 1400-luvulla sisäisiin levottomuuksiin ja egyptiläisten toistuviin hyökkäyksiin.
Aleutit (saaristo)
Aleutit jakautuvat useisiin saariryhmiin, joista suurimmat ovat Fox-, Andreanof-, Rat- ja Nearsaaret.
Suurin osa Aleuttien asukkaista on aleutteja, jotka puhuvat aleutin kieltä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan saarilla oli yhteensä noin 8 702 asukasta. Heistä noin 4 376 elää Unalaskan kaupungissa Unalaskan saarella.
Ilmasto
Saarilla vallitsee merellinen ilmasto, jossa lämpötila ei juuri vaihtele ja sademäärä on suuri. Alueella on lähes jatkuvasti sumuista. Köppenin ilmastoluokituksen mukaan alueella Unalaskan saaresta (53.5°N 167.0°W) lounaaseen vallitsee subarktinen meri-ilmasto. Siellä vuoden kylmimmän kuukauden keskilämpötila on yli 0 °C, vuodesta enintään 3 kuukautta keskilämpötilaltaan yli 10 °C eikä vuodenaikojen välillä ole merkittävää vaihtelua. Unalaskan saaresta koilliseen vallitsee puolestaan subarktinen mannerilmasto, jossa sää on keskimäärin kylmempi kuin muualla saarilla. Vuoden kylmimmän kuukauden keskilämpötila on tuolla alueella alle 0 °C. Talvisin saarille muodostuu lähes pysyvä matalapainealue, Aleuttien matalapaine.
Aleuttien väkiluvultaan suurimman saaren, Unalaskan, vuosittainen keskilämpötila on noin 3 °C. Tammikuussa keskilämpötila on noin −1 °C ja elokuussa noin 11 °C. Korkein saarilla mitattu lämpötila on 26 °C ja matalin −15 °C. Vuotuinen keskimääräinen sademäärä on noin 2000 millimetriä. Unalaskan sanotaan olevan yksi Yhdysvaltain sateisimpia paikkoja, koska siellä on noin 250 sateista päivää vuodessa.
Kasvillisuus
vasen|pienoiskuva|[[Unimakin saari.]] Vaikka Aleuttien kasvukausi onkin noin 135 päivää toukokuun alusta syyskuun loppuun, niin maatalous rajoittuu muutamiin kasviksiin. Joitain kitukasvuisia pajuja lukuun ottamatta suurimmalla osalla saarista ei ole lainkaan alkuperäispuustoa. Joillain saarista, kuten Adakilla ja Amaknakilla, kasvaa joitain havupuita, jotka ovat jäännöksiä 1700-luvulla saarella vierailleilta venäläisiltä kauppiailta. Muista kylmässä ilmastossa elävistä havupuista poiketen Aleuteilla havupuut harvoin kasvavat yli kolmimetrisiksi, ja monet niistä ovat yhä alle 1,5 metriä korkeita, vaikka osan niistä on arvioitu olevan yli 200 vuotta vanhoja. Puiden lyhyys johtuu siitä, että Aleuteilla on usein kova tuuli, joka katkoo helposti korkeita puita.
Saarilla kasvaa puiden sijaan tiheään varpuja ja ruohokasvillisuutta, muun muassa variksenmarjaa, sarakasveja ja muita koppisiemenisiä kasveja. Rannikkojen lähellä on turvesuota. Aleuteille kotoperäinen kasvi on uhanalainen Polystichum aleuticum.
Eläimistö
Aleuteilla pesii 21 merilintulajia, muun muassa￼ punajalkakajava. Myös Kiskalla, Gareloilla, Semisopochnoilla ja Bogoslofilla elää suuria merilintulaumoja. Saarilla käy myös useita aasialaisia lintulajeja, kuten rubiinisatakieli, punavarpunen, sinirinta ja viirusirkkalintu. Pohjois-Amerikan ensimmäinen pikkujalohaikarahavainto tehtiin Aleuteilla vuonna 2006.
Aleuttien ympäristö on suurelta osin turmeltumatonta, mutta saarten alkuperäinen eläimistö joutuu kilpailemaan vieraslajien, kuten ketun, poron ja karjaeläinten kanssa. Lähes koko Aleutit on AMNWR:n (Alaska Maritime National Wildlife Refuge) Aleuttien yksikön suojeluksessa.
Merisaukkoa pidetään monien Aleuttien saarten avainlajina, sillä ne tehostavat levämetsien kasvua hillitsemällä merisiilien lisääntymistä. Suuret merisiilipopulaatiot voivat syödä levämetsiä jopa paljaiksi.
Josef L. Meyer
Josef Lambert Meyer (15. kesäkuuta 1846 Papenburg - 30. maaliskuuta 1920 Papenburg) oli saksalainen laivanvarustaja ja Meyer Werft -telakan omistaja. Hänen vanhempansa olivat Franz Wilhelm Meyer (1804-1876) ja Johanna Meyer, o.s. Breymann (1810-1897).
The Irish Festival of Oulu
The Irish Festival of Oulu on Oulussa vuosittain järjestettävä kansanmusiikki-, kulttuuri- ja maailmanmusiikkitapahtuma. Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2006. Festivaali järjestää mm. soitin- ja tanssityöpajoja, runoutta, tarinankerrontaa, elokuvia ja irlantilaista musiikkia. Jokaisena vuotena festivaaleilla on oma teemansa.
Yleistä
The Irish Music Society of Oulu ry:n luotsaama tapahtuma järjestetään eri puolilla kaupunkia, ja se kestää neljästä viiteen päivää. Festivaali järjestetään lokakuussa.
Mennyttä ohjelmistoa
2022
2020
2019 2018
2016
2015
2014
2013
2012
2011
2009
2008
2007
2006
Tanssikurssi
Yhdistys järjestää tapahtumaviikolla irlantilaisen tanssin viikonloppukursseja. Perinteinen irlantilainen tanssi on suosittu ajanviettotapa Irlannissa, ja siitä on tullut vakituinen harrastus myös monelle pohjoissuomalaiselle.
Työpajat
Festivaaleilla järjestetään myös soitintyöpajoja.
Alentejo
thumb|Alentejon alue Portugalin kartalla. Alentejo on alue Algarven pohjoispuolella Portugalissa. Sen suurimpia kaupunkeja ovat Évora, Portalegre, Beja ja Sines. Alueen väkiluku on 757 302 (2011) ja pinta-ala 31 152 km².
Alentejon alue jakautuu Alto Alentejoon, Alentejo Centraliin, Alentejo Litoraliin ja Baixo Alentejoon.
Sari van Veenendaal
pienoiskuva|Sari van Veenendaal
Alentejo
Alue on yhä varsin maatalouspainotteista. Sen nimi viittaa alueen sijaintiin suhteessa Portugalin halki virtaavaan Tejojokeen.
Sari van Veenendaal
Sari van Veenendaal (s. 3. huhtikuuta 1990) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa lokakuun 2022 puoliväliin mennessä 91 maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Sveitsiä vastaan 7. maaliskuuta 2011. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 2017 ja saavutti joukkueen kapteenina MM-hopeaa 2019.
Caracas
Caracas on Venezuelan pääkaupunki, joka sijaitsee maan pohjoisosassa, lähellä Karibianmeren rannikkoa. Caracasissa asuu noin kaksi miljoonaa asukasta.
Sari van Veenendaal
Vuoden 2017 EM-kilpailuissa van Veenendaal valittiin turnauksen tähdistökentällisen maalivahdiksi. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa 2022 hän oli edelleen joukkueensa ykkösmaalivahti ja myös kapteeni mutta loukkaantui ensimmäisen ottelun alkuhetkillä törmätessään kahden oman joukkueensa pelaajan kanssa ja joutui vähän myöhemmin vaihtoon eikä pystynyt enää pelaamaan turnauksessa.
Caracas
Maantiede ja ilmasto
Caracas sijaitsee laaksossa noin 800 metrin korkeudessa. 15 km leveä vuoristo Cerro El Ávila erottaa sen Karibianmerestä. Metsäinen vuoristoalue on nykyisin kansallispuisto.
Caracasissa lämpötila on tasainen ympäri vuoden; päivän ylin lämpötila on 25–27 °C ja yön alin hiukan alle 20 °C. Sadetta saadaan kesäkuusta joulukuuhun, alkuvuosi on kuivempaa.
Historia
Caracasin perusti 1567 espanjalainen konkistadori Diego de Losada, ja silloin sen nimi oli Santiago de León de Caracas. Kaupungissa on syntynyt kaksi Etelä-Amerikan historian merkittävää hahmoa, Francisco de Miranda (1750) ja Simón Bolívar (1783). Maanjäristys tuhosi kaupungin 26. maaliskuuta 1812. Tämän vallanpitäjät näkivät jumalallisena rangaistuksena kansalle, joka kapinoi Espanjan kruunua vastaan.
Öljyllä rikastuneen Venezuelan talouden tasaisesti noustessa 1900-luvun alkupuoliskolla Caracasista tuli yksi Latinalaisen Amerikan talouskeskuksista ja myös suosittu Euroopan ja Etelä-Amerikan välisen liikenteen solmukohta.
Nähtävyyksiä
Simón Bolívarin synnyinkoti on museona, joka esittelee 1700-luvun esineistöä laajemminkin. Panteon Nacional on Antonio Guzmán Blanco hautapyhäköksi muutettu entinen kirkko.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa oli 1,9 miljoonaa asukasta, arvio vuodelle 2016 oli yli kaksi miljoonaa. Caracas on yksi maailman vaarallisimmista kaupungeista johtuen jatkuvasta rikollisuudesta. Vuonna 2016 siellä tehtiin 120 henkirikosta 100 000 asukasta kohti.
Koulutus
Venezuelan yliopisto Universidad Central de Venezuela on perustettu 1721, ja se on siten yksi latinalaisen Amerikan vanhimmista yliopistoista. Yliopiston kampusalueen suunnitteli arkkitehti Carlos Raúl Villanueva, ja se on Unescon maailmanperintökohde. Venezuelan yliopistossa on noin 60 000 opiskelijaa.
Simón Bolívar -yliopisto keskittyy tekniikkaan ja luonnontieteisiin. Siellä on noin 10 000 opiskelijaa. Lisäksi kaupungissa toimii yksitoista muuta korkeakoulua.
Alan J. Pakula
thumb|Alan J. Pakula vuonna 1990.
Caracas
Liikenne
thumb|220px|[[Caracasin päärautatieasema on Venezuelan liikenteen risteysasema.]] Caracasin metro on valmistunut vuonna 1981. Simón Bolívar International Airport sijaitsee 30 kilometriä kaupungin keskustasta. Siellä on kolme terminaalia, ja sieltä on säännöllistä liikennettä Etelä- ja Pohjois-Amerikkaan sekä Euroopan suurkaupunkeihin (Lissabon, Madrid, Pariisi, Rooma ja Frankfurt).
Alan J. Pakula
Alan Jay Pakula (7. huhtikuuta 1928 New York – 19. marraskuuta 1998 New York) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnettiin erityisesti rikoselokuvan ja poliittisen salaliittotrillerin parissa tekemästään työstä. Hänen tunnettuja ohjaustöitään ovat Klute – rikosetsivä, Sofien valinta ja Presidentin miehet.
Caracas
Urheilu
Kaupungissa on jalkapallo- ja baseballjoukkueet. Baseballissa kaupunkia edustaa Leones del Caracas Venezuelan ylimmällä sarjatasolla. Jalkapallossa kaupungista löytyy kolme ylimmällä sarjatasolla pelaavaa joukkuetta: Caracas Fútbol Club, Estrella Roja Futbol club ja Deportivo Italia.
Alan J. Pakula
Pakula syntyi puolanjuutalaisten vanhempien perheeseen, ja hän opiskeli Yalen yliopistossa. Hän harkitsi psykoanalyytikon uraa mutta kiinnostui näyttelijöiden ohjaamisesta ylioppilasteatterissa. Hän aloitti elokuvauransa Warner Brothersin animaatioyksikössä assistenttina vuonna 1948.
100% (yritys)
thumb|Maantiepyöräilijä [[Peter Sagan 100% Speedcraft aurinkolasit yllään.]] 100% on yhdysvaltalainen urheiluvälinevalmistaja, joka tunnetaan sen valmistamista motocross-suojavälineistä. Yritys valmistaa suojavälineitä ja varusteita myös muihin urheilulajeihin, kuten maasto- ja maantiepyöräilyyn. Lisäksi yritys valmistaa aurinkolaseja ja vapaa-ajan vaatteita. Yrityksen pääkonttori sijaitsee San Diegossa, Kaliforniassa.
Alan J. Pakula
Pakula sai surmansa auto-onnettomuudessa ollessaan palaamassa New Yorkin Manhattanilta kotiinsa Long Islandille.
100% (yritys)
100%:n sponsoroimia urheilijoita ovat muun muassa motocross-kuski Cooper Webb, alamäkipyöräilijä Loïc Bruni ja maantiepyöräilijä Peter Sagan.
Craig McCracken
Craig Douglas McCracken (s. 31. maaliskuuta 1971 Charleroi, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu animaattori, animaatioiden ohjaaja ja käsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten luomistaan piirrossarjoista Tehotytöt ja Foster's Home for Imaginary Friends. McCracken on naimisissa My Little Pony: Ystävyyden taikaa -sarjan kehittäjän Lauren Faustin kanssa.
Biografia
Craig kiinnostui piirtämisestä hyvin nuorella iällä ja muutettuaan äitinsä kanssa Whittieriin, Kaliforniaan isänsä kuoleman jälkeen hän opiskeli high schoolin valmistumisen jälkeen Kalifornia Institute of the Artsissa animointia. Samassa koulussa Craig tapasi luokkatoverinsa Genndy Tartakovskyn, jonka kanssa hän myöhemmin työskenteli samoissa piirretyissä sarjoissa uransa aikana. Ensimmäisenä vuotenaan Kalifornia Institute of the Artsissa hän loi lyhyitä animaatioita, joissa seikkaili hahmo nimeltä No Neck Joe. Craig loi myös The Whoopass Girls -lyhytanimaation, jossa seikkailivat kolme söpöä pientä tyttöä, joilla oli supervoimia. Sarja tunnettiin myöhemmin nimellä Tehotytöt.
Ura
Vuonna 1993 Craig sai Cartoon Networkilta töitä, kun hänet nimitettiin animaatiosarjan Kaksi tyhmää koiraa taideohjaajaksi. Ohjelman suosiosta huolimatta se jäi lyhyeksi, mutta Craig jatkoi taideohjaamista, kun hän seuraavaksi toimi Dexterin laboratoriossa, jossa parissa työskenteli myös Craigin entinen luokkalainen Genndy Tartakovsky. Sarjan aikana Cartoon Network antoi luvan Craigille tehdä lisää lyhyt animaatioita The Whoopass Girlsistä. Lopulta sarjan nimeksi tuli The Powerpuff Girls, koska edellinen nimi oli hieman loukkaava. Ensimmäiset lyhytanimaatioit esitettiin vuonna 1995 What a Cartoon! ohjelmassa Cartoon Networkilla ja lopulta se oman sarjansa vuonna 1998.
Sarjasta tuli erittäin suosittu ja menestynyt maailmalla voittaen muun muassa Emmy-palkinnon. Myöhemmin japanilaiset loivat sarjan pohjalta oman versionsa nimeltä Demashita! Powerpuff Girls Z.
Elokuussa 2004 Craigin toinen luoma sarja Foster's Home for Imaginary Friends pääsi myös Cartoon Networkin ohjelmistoon, joka on Tehotyttöjen tavoin saavuttanut menestystä.
Eugène Pottier
thumb|Eugène Pottier. thumb|Pottierin hauta Père-Lachaisen hautausmaalla Pariisissa. Eugène Pottier (4. lokakuuta 1816 Pariisi – 6. marraskuuta 1887 Pariisi) oli ranskalainen vallankumouksellinen sosialisti ja runoilija. Hän on sanoittanut työväenlaulun ”Kansainvälinen” (L'Internationale).
Työläistaustainen Pottier kirjoitti ja julkaisi ensimmäiset runonsa teini-ikäisenä vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen aikana. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa La Jeune Muse sai Pierre-Jean de Bérangerilta myönteisen arvostelun. Pottier kannatti nuorena ensin vallankumouksellista babeuvismia, sittemmin Charles Fourierin utopistista sosialismia. Hän kannatti vuoden 1848 helmikuun vallankumousta, vastusti Ranskan toista keisarikuntaa ja liittyi ensimmäiseen internationaaliin. Pariisin kommuunin aikana 1871 Pottier kuului useisiin kommuunin komiteoihin ja kansalliskaartin keskuskomiteaan sekä osallistui katutaisteluihin. Kommuunin kukistuttua hän piileskeli jonkin aikaa maan alla Pariisissa, ja tuolloin, heinäkuussa 1871, hän kirjoitti sanat sosialistiseen taistelulauluun ”Kansainväliseen”. Pian hän pakeni Englannin kautta Yhdysvaltoihin. Ranskassa hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan toiminnastaan kommuunissa. Tuomio kumottiin myöhemmin yleisellä armahduksella.
Pottier julkaisi Yhdysvalloissa työväenliikkeestä ja Pariisin kommuunista kolme poliittista runoelmaa. Hän palasi Ranskaan vuonna 1880 ja liittyi työväenpuolueen jäseneksi. Laulaja Gustave Nadaudin taloudellisella tuella hän julkaisi vuonna 1884 poliittisen laulukokoelman Quel est le fou, joka toi hänelle laajempaa mainetta. Pottier kuoli 71-vuotiaana vuonna 1887. Vähän ennen hänen kuolemaansa ilmestyi toinen laulukokoelma, joka sisältää hänen tunnetuimmat ja parhaat tekstinsä. Seuraavana vuonna belgialainen työläismuusikko Pierre Degeyter sävelsi ”Kansainvälisen” lauluksi, minkä jälkeen se kohosi vähitellen tunnetuksi ja päätyi lopulta koko kansainvälisen sosialistisen liikkeen tunnuslauluksi.
Pottier on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle.
Suomennettu runo
Runo "Kansainvälinen" on julkaistu suomeksi muun muassa teoksissa:
Aiheesta muualla
(vuoden 1905 suomennos)
Fagerholmin II hallitus
Fagerholmin hallituksen oikeusministerin virkaa hoiti aluksi sisäministeri Vilho Väyrynen oman toimensa ohella. Silloinen oikeusministeriön nuorempi hallitussihteeri Kai Korte on muistelmissaan arvellut, että kivuliaasti saavutettu hallituksen poliittinen tasapaino edellytti jakojäännökseksi muodostuneen oikeusministerin paikan jättämistä aluksi avoimeksi ja sen täyttämistä myöhemmin henkilöllä, joka ei järkyttäisi kyseistä tasapainoa. Oikeuskansleri Olavi Honka huomautti erään presidentin esittelyn yhteydessä, että oikeusministerin paikan pitäminen ilman vakituista haltijaa oli viikosta viikkoon ja lopulta kuukaudesta kuukauteen jatkuessaan suorastaan valtiosäännön vastaista. Toukokuussa 1956 virkaan nimitettiin Helsingin tuomiokunnan tuomari, lakitieteen lisensiaatti, poliittisesti sitoutumaton Arvo Helminen. Helminen oli oikeusministeri toisessa polvessa, koska hänen isänsä, lakitieteen tohtori Heimo Helminen oli toiminut samassa tehtävässä Vennolan toisessa hallituksessa vuosina 1921–1922.
Fagerholmin hallitus lupasi ohjelmassaan pyrkiä turvaamaan kansalaisten työnsaannin ja oikeudenmukaisen tulonjaon eri yhteiskuntaryhmien välillä sekä rahan arvon pysymisen vakaana. Samalla luvattiin pyrkiä verorasituksen keventämiseen. Kaikki nämä olivat kiitettyjä ja yhteisesti hyväksyttyjä päämääriä; sen sijaan käsitykset siitä, mitä ne käytännössä tarkoittivat ja miten ne olivat toteutettavissa, menivät jyrkästi ristiin. Näiden erimielisyyksien kärjistyminen varsinkin SDP:n sisällä johti hallituksen eroon toukokuussa 1957 ja pian koko sosialidemokraattisen puolueen muodolliseenkin kahtiajakoon.
Hallitus toimi 3. maaliskuuta 1956 – 27. toukokuuta 1957 451 päivää.
Jean-Étienne Championnet
thumb|Kenraali Jean-Étienne Championnet. Jean-Étienne Championnet (13. huhtikuuta 1762 Valence – 9. tammikuuta 1800 Antibes) oli ranskalainen kenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa.
Championnet syntyi aviottomana lapsena, jonka isää ei tunnettu. Hän liittyi nuorena Ranskan armeijaan ja osallistui vuosina 1781–1782 Gibraltarin piiritykseen. Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 hän liittyi Valencessa kansalliskaartiin krenatöörinä. Ensimmäisen vallankumoussodan puhjettua hänestä tuli syksyllä 1792 vapaaehtoispataljoonan everstiluutnantti. Vuonna 1793 hän soti Lazare Hochen alaisena Ranskan Reinin- ja Mosellen-armeijoiden mukana. Armeijakunnan komentajana Championnet muun muassa valtasi Wormsin ja sai helmikuussa 1794 ylennyksen prikaatikenraaliksi. Kesäkuussa 1794 hänet ylennettiin divisioonakenraaliksi ja hän osallistui tärkeisiin Fleurusin ja Aldenhovenin taisteluihin sekä valtasi Kölnin. Hän oli mukana Reinin yli suuntautuneilla sotaretkillä vuosina 1795 ja 1796. Tammi–helmikuussa 1797 Championnet oli jonkin aikaa Mosellen-armeijan tilapäisenä komentajana ja komensi sen jälkeen armeijan oikeaa siipeä sen hyökätessä jälleen Reinin yli. Vuoden 1798 aikana hän oli muun muassa divisioonankomentajana Mainzin-armeijassa sekä maihinnoususuunnitelmaa varten muodostetussa Englannin-armeijassa.
Marraskuussa 1798 Championnet siirtyi Italiaan komentamaan Rooman tasavallan miehitysjoukkoja. Napolin kuningaskunnan hyökkäys pakotti hänet perääntymään Roomasta tammikuussa 1799, mutta hän valtasi kaupungin nopeasti takaisin ja jatkoi vastahyökkäystä Capuaan. Vallattuaan Napolin vielä samassa kuussa hän perusti lyhytikäiseksi jääneen Partenopean tasavallan. Championnet nimettiin uuden Napolin-armeijan komentajaksi, mutta hän riitautui nopeasti ranskalaisten siviiliviranomaisten kanssa ja joutui eroamaan jo helmikuussa 1799. Maaliskuussa hänet pidätettiin epäiltynä direktoriohallituksen käskyjen laiminlyönnistä ja julkisten varojen väärinkäytöstä, mutta kyse lienee ollut lähinnä valtataistelusta. Ranskassa kesäkuussa 1799 tapahtunut niin sanottu prairialkuun 30. päivän vallankaappaus palautti Championnet’n suosioon ja hänet nimitettiin heinäkuussa Alppien armeijan komentajaksi kenraali Barthélemy Joubertin alaisuudessa. Joubertin kuitenkin kaaduttua hieman myöhemmin taistelussa Championnet määrättiin hänen tilalleen Italian-armeijan komentajaksi. Päästyään marraskuussa Genovaan hän otti komennon tilapäisenä komentajana toimineelta Jean Victor Moreaulta, mutta kärsi pian tappion Genolan taistelussa. Armeijassaan riehuneesta tautiepidemiasta sairastunut Championnet joutui eroamaan 30. marraskuuta 1799. Hän kuoli sairauteen tammikuussa 1800.
Ninoy Aquinon kansainvälinen lentoasema
Ninoy Aquinon kansainvälinen lentoasema ( on toinen Metro Manilan kansainvälisistä lentoasemista. Diosdado Macapagalin kansainvälinen lentoasema toimii lähinnä Manilasta toimivien halpalentoyhtiöiden tukikohtana.
Lentoasema sijaitsee noin 7 kilometrin päässä etelään Metro Manilan keskustasta ja lounaaseen alueen liike-elämän keskuksesta Makatista.
Vuonna 2012 lentoaseman kautta kulki 31,5 miljoonaa matkustajaa. Lentoasema on maailman 34. suurin matkustajamäärällä mitattuna.
Historia
Ensimmäinen Manilaa palvellut lentoasema avattiin heinäkuussa 1937 Yhdysvaltojen Kauko-Idän ilmavoimien päätukikohtana toimineessa Nielson Fieldissä nykyisin Makatin alueella. Vuonna 1948 tapahtuneen Yhdysvaltojen vetäytymisen myötä lentoasema siirrettiin nykyiselle sijainnilleen Villamorin lentotukikohtaan, jota silloin kutsuttiin Nichols Fieldiksi. Alkuperäinen rakennus sijaitsi nykyisen NAIA-2 terminaalin kohdalla. Vuonna 1981 tulipalo tuhosi suuren osan lentoaseman terminaalirakennuksesta ja sen tilalle rakennettiin uusi. 17. elokuuta 1987 lentoasema sai nykyisen nimensä, jolla haluttiin kunnioittaa filippiiniläistä senaattoria Benigno Aquino nuorempaa, jonka lempinimi oli Ninoy. 21. elokuuta 1983 Ferdinand Marcosin presidenttikaudella entinen senaattori Ninoy salamurhattiin lentoasemalla hänen ollessaan palaamassa maahan Yhdysvalloissa viettämästään vapaaehtoisesta maanpaosta. Murha johti Marcosin syrjäyttämiseen vallasta ja Ninoyn vaimon Corazon Aquinon nousuun presidentiksi.
Suunnitelma lentoaseman laajentamiseksi valmistui vuonna 1989. Lentoasemalle päätettiin rakentaa kaksi uutta terminaalia ja vuonna 1998 valmistuivat sekä NAIA-2 että NAIA-3.
Philippine Airlines ja sen tytäryhtiö Air Philippines käyttävät yksinoikeudella NAIA-2 terminaalia. Kaikki muut lentoyhtiöt toimivat NAIA-1 terminaalista. Jo vuonna 1991 NAIA-1 oli liian pieni ja kasvaneen matkustajamäärän myötä tilanne on muuttunut jatkuvasti pahemmaksi ja useat lentoyhtiöt ovat lopettaneet lennot Manilaan terminaalin huonon kunnon vuoksi. Vuonna 1997 Filippiinien hallitus hyväksyi suunnitelman uuden terminaalin rakentamiseksi. Terminaalin oli määrä valmistua vuonna 2002, mutta teknisten ja juridisten ongelmien johdosta valmistuminen on viivästyi ja se avattiin rajoitetusti maan sisäiselle liikenteelle vasta 22. heinäkuuta 2008. Cebu Pacific -lentoyhtiön kansainväliset lennot siirtyivät terminaaliin elokuun alusta 2008.
Luitré-Dompierre
Luitré-Dompierre on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 11 kilometriä Fougèresin kaupungista kaakkoon.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2019. Tuolloin kaksi kuntaa Dompierre-du-Chemin ja Luitré yhdistyivät muodostaen uuden kunnan Luitré-Dompierre.
Dompierre-du-Cheminissä on luontokohde Saut Roland, jossa on jyrkkiä kvartsikivikallioita. Kalliot ovat kiipeilijöiden suosiossa. Legendan mukaan Roland hyppäsi hevosensa kanssa kalliolta toiselle kolmasti. Ensimmäinen hyppy oli jumalan ja toinen neitsyt Marian nimeen. Kolmas hyppy oli hänelle kohtalokas ja hän putosi rotkoon.
Luitréssa toimi Montbelleux'n kaivos vuodesta 1903 lähtien. Kaivos tuotti pääasiassa volframia ja tinaa. Kaivos lopetettiin vuonna 2006. Montbelleux on pieni kukkula, joka oli kelttien pyhä vuori. Keltit kokoontuivat sinne pääasiassa kesäpäivänseisauksena uskonnollisiin juhliin, joihin kuuluivat kokot ja druidien uhrimenot. Kukkulan ympäri kulkee 4,5 kilometrin pituinen opastettu kävelyreitti, jonka varrella on tietokylttejä alueen historiasta ja nähtävyyksistä.
FC Ararat-Armenia Jerevan
Football Club Ararat-Armenia Jerevan on jalkapalloseura Jerevanin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Armenian jalkapalloliigassa, joka on maan korkein sarjataso. Seura on perustettu vuonna 2017.
Hintaseuranta
Hintaseuranta-nimitystä käytetään www-sivustosta, joka hakee yleensä yhden tuoteryhmän hintoja ja tarjoaa sitten sivuston käyttäjälle hintavertailuja erilaisin haku- ja suodatusvaihtoehdoin. Hintavertailut voivat seurata ja vertailla tuotteiden lisäksi myös palvelujen hintoja.
Hintaseurannasta voi katsoa, missä liikkeessä haluttua tuotetta myydään halvimmalla. Sivustolta voi nähdä myös tuotteen viimeaikaisen hintakehityksen.
Eri hintasaurantapalvelut voivat antaa erilaisia lopputuloksia samalle haulle. Sivustoilla on erilaisia ansantalogiikoita. Osa on suoraan valjastettu tiettyjen kauppiaiden markkinointiin, ja ehdottaa vain edustamiaan tuotemerkkejä. Osa saa provision myyjälle välitetyistä klikkauksista. Osa taas perii yrityksiltä liittymismaksua.
Hintaseurantasivustojen avulla voi säästää myös saman tuotteen eri ostopaikkoja vertailemalla. Vuonna 2012 tehdyn pienen selvityksen mukaan lentojen hinnat vaihtelivat keskimäärin 12 prosenttia, suurimmillaan lähes 50 prosenttia.
Vanwall
pienoiskuva|Vanwallin auto 1957. Vanwall oli brittiläisen Tony Vandervellin perustama Formula 1 -kilpatalli, joka kilpaili F1:ssä vuosina 1954–1960.
Tony Vandervell oli brittiläinen tehtailija jonka Vandervell Products myi lisenssillä amerikkalaisia "Thin-wall" -laakereita. Hän kuului aluksi BRM-kilpatallin taustavoimiin, mutta turhautui tallin toimintaan. BRM:n Raymond Maysin syytettyä perusteettomasti Vandervellin laakereita tallin epäonnistumisesta Monzan Formula 1-osakilpailussa 1951 hän erosi ja perusti omansa.
Thinwall Special
Neljäs Thinwall Special, muunneltu Ferrari 375, osallistui menestyksekkäästi Formula Libre-luokan lähtöihin vuosina 1952-54. Kuljettajina toimivat mm. Piero Taruffi, Mike Hawthorn ja Peter Collins.
Samaan aikaan Vandervell rakensi Nortonin ja Rolls-Roycen osista omaa kilpamoottoriaan.
Vanwall
Ensimmäiset Vanwallin omat autot valmistuivat Cox Greenissä, Maidenheadissa. Nimi tuli Vandervellin ja Thinwallin yhdistelmästä. Runko oli Oven Maddockin suunnittelema ja Cooperin rakentama. "Vanwall Specialin" nelisylinterinen moottori oli aluksi kaksilitrainen ja se sai tulikasteensa Englannin F1-osakilpailussa Silverstonessa 1954. Vuoden 1955 loppuun mennessä moottori oli kehitetty jokseenkin luotettavaksi ja iskutilavuus kasvatettu Formula 1-sääntöjen mukaiseen 2,5 litraan.
Vuonna 1956 haettiin auton rungon ja korin kehittämiseen konsultaatiota Lotuksen Colin Chapmanilta. Frank Costinin kanssa hän kehitti autolle uuden aerodynaamisen korin, joka kompensoi auton suuresta moottorista johtuvaa korkeaa profiilia.
1957 Vanwallit alkoivat olla todella kilpailukykyisiä, kuljettajiksi tuli kolme pätevää brittiä: Tony Brooks, Stirling Moss ja Stuart Lewis-Evans. Vuosi 1958 oli tallin paras. Brooks ja Moss voittivat kumpikin kolme Grand Prix’tä ja Vanwall saavutti autonvalmistajien maailmanmestaruuden. Kyseessä oli ensimmäinen F1-kausi, jolloin tallimestari erikseen nimettiin. Kauden päätöstä synkensi se, että Lewis-Evans kuoli Marokon osakilpailussa saamiinsa vammoihin.
Vandervell joutui lepoon terveytensä heikentyessä, ja Vanwallin toiminta supistui. 1959 se osallistui vain Englannin F1-osakilpailuun kevennetyllä mallilla, joka ei pärjännyt uusille Coopereille. 1960 näyttäydyttiin Ranskan GP:ssä. 1961, Formula 1-sarjan siirryttyä 1,5-litraisiin, Vanwall osallistui kolmilitraisille tarkoitettuun Intercontinental Formulaan uudella takamoottorisella autolla. Sarja ei kuitenkaan saanut suosiota, ja Vanwall sulki ovensa kokonaan.
PaK 80
PaK 80 (12,8 cm Panzerabwehrkanone 80, L/55) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen 128 mm:n panssarintorjuntakanuuna, jota käytettiin järeissä Jagdtiger-panssarintorjuntavaunuissa. Tykistä käytettiin myös nimeä PaK 44.
Perhosten synty
Perhosten synty (myös Perhosten syntyminen,, ”Perhosten elämä”) on vuonna 1911 valmistunut italialainen mykkä dokumenttielokuva. Roberto Omegnan tekemä filmi kuvaa perhosten kehitystä toukasta aikuiseksi.
Ambrosio Filmin tuottama Perhosten synty on kuvattu puolentoista kuukauden aikana kesällä 1911. Siinä hyödynnetään lähikuvia ja stop motion -tekniikkaa. Runoilija Guido Gozzanon osallistumisesta elokuvan tekemiseen on erilaisia käsityksiä.