cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barokkimusiikki
Barokkimusiikin vaikutus ja autenttinen esittäminen
Barokkiaikana käytetyt kuorot ja orkesterit olivat huomattavasti nykymuotoista sekakuoroa tai sinfoniaorkesteria pienempiä. Historiallisen tutkimuksen pohjana ovat olleet esimerkiksi Johann Joachim Quantzin ja Leopold Mozartin kirjoitukset, joista on saatu tietoa barokkiajan musiikkiesityksistä. Itse teosten käsikirjoituksissa soittimia ja laulajia koskevat merkinnät eivät usein anna tarpeeksi tarkkaa tietoa kaikista esittämiseen liittyvistä asioista. Esimerkiksi kiivas Bachin ja muiden barokkisäveltäjien käyttämien kuorojen kokoja koskeva debatti olisi ollut helposti ratkaistu, jos teosten nuoteissa kerrottaisiin suoraan, montako laulajaa äänialaa kohden on tarkoitus käyttää. 1980-luvun alussa Joshua Rifkin alkoi ajaa näkemystä, jonka mukaan Bach olisi käyttänyt tunnetuimmissa teoksissaan vain yhtä laulajaa äänialaa kohden. Tämä aluksi kiivasta vastustusta herättänyt näkemys on myöhemmin saavuttanut laajempaa kannatusta. Bachin lisäksi myös esimerkiksi Telemann ja Monteverdi olisivat tutkijoiden mukaan käyttäneet yhtä laulajaa per ääniala. On kuitenkin myös merkittäviä alan tutkijoita, jotka eivät kannata tällaisia näkemyksiä ja perinteisempi kanta on, että Bach käytti noin 3–4 laulajaa per ääniala. Huomion arvoista on, että mm. Bach sävelsi kaikki kirkolliset teoksensa nimenomaan poikakuorolle.
1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella barokkimusiikin esityksissä käytettiin romantiikan perinteen mukaisesti aina suuria kuoroja ja orkestereita. Barokkimusiikin esittämisestä vanhanaikaisilla soittimilla on tullut nykyään melko yleistä, ja tähän tarkoitukseen on olemassa erityisiä barokkiorkestereita, jotka erikoistuvat soittamaan vanhaa musiikkia, sekä soittajia, jotka ovat etupäässä vanhanaikaisen soittimen taitajia. Suuren kuoron korvaaminen eräissä autenttisuuteen pyrkivissä esityksissä kokoonpanolla, jossa kuoroteoksen jokaisesta äänestä vastaa vain muutama tai ainoastaan yksi laulaja, on tullut monille yllätyksenä. Esitystavoista on herännyt runsaasti keskustelua, ja sekä autenttisilla että nykyaikaisilla esitystavoilla on omat puolestapuhujansa. Monille kriitikoille ja kuuntelijoille on kuitenkin edelleen riittänyt, että esitys on musiikillisesti onnistunut esitysfilosofiasta riippumatta. Merkittäviin autenttisia esityksiä johtaviin kapellimestareihin kuuluvat esimerkiksi Nikolaus Harnoncourt, Christopher Hogwood ja John Eliot Gardiner, Levytyksiä, joissa kussakin kuoron äänessä on vain yksi laulaja, ovat tehneet esimerkiksi Joshua Rifkin, Paul McCreesh ja Andrew Parrot. Autenttista esittämistapaa on sovellettu myös klassismin ja varhaisromantiikan ajan musiikkiin, mutta barokin kohdalla ero nykyisten ja autenttisten esitysten välillä on usein selvästi suurempi.
Hietamäen rautatieasema
Historia
thumb|250px|left|Yksityisomistukseen siirtynyt Hietamäen asema talvella 2009. Hietamäen rautatieasema on valmistunut vuonna 1924, yhtä aikaa koko Uudenkaupungin radan valmistumisen kanssa. Neljänkymmenen toimintavuoden jälkeen asema alennettiin seisakevaihteeksi 1.10.1963, jolloin myös lipunmyynti asemalla lopetettiin. Vuonna 1970 liikennepaikka muutettiin seisakkeeksi, jolloin myös tavaraliikenne asemalla loppui. Tämän jälkeen asema oli vuosia asuinkäytössä. Aseman tiloissa kokoontui myös paikallinen partiolippukunta.
Liikennepaikalla pysähtyi aseman sulkemisen jälkeenkin tarvittaessa osa rataosalla liikennöineistä henkilöjunista, aina vuonna 1990 tapahtuneeseen liikennepaikan lopulliseen lakkautukseen asti. Lakkautusta edeltävän viimeisen aikataulukauden aikana liikennepaikalla pysähtyi tarvittaessa ainoastaan yksi työläisliikenteeseen tarkoitettu junapari päivässä, juna 373 aamulla ja juna 378 iltapäivällä.
Asema sivurakennuksineen on ollut toukokuusta 2008 lähtien yksityisomistuksessa oltuaan useiden muiden lakkautettujen suomalaisten rautateiden liikennepaikkojen tavoin Senaatti-kiinteistöjen myyntilistalla. Ennen kauppaa huonoon kuntoon päässeen aseman tiloissa oli vuokralla paikallinen partiolippukunta.
Asema ja muut rakennukset
thumb|260px|left|Hietamäen aseman alakerran pohjakaava Mallipiirustusten mukaan tehdyn asemarakennuksen on suunnitellut rautatiehallituksen arkkitehti Jarl Ungern Aseman itäpäädyssä sijaitsi alun perin iso varasto ja lastauslaituri ja länsipäädyssä puolestaan oli puuvaja ja pienempi varasto. Kaksikerroksisen keskiosan alakerrassa sijaitsi yhdistetty porraskomero ja eteinen, niiden perässä lipunmyynti- ja odotussali sekä kaksi toimistohuonetta. Yläkerrassa sijaitsi alun perin asemamiehen keittiön ja kahden huoneen asunto. Tilaan on kuulunut myös noin viisi hehtaaria peltomaata asemamiehen viljeltäväksi. Asemarakennus on perustettu harkkoperustukselle, se on vuorattu pystyllä lomalaudoituksella ja sen ikkunat ovat ristipuitteiset. Asemarakennuksen lisäksi tontilla on myös suunnilleen samanikäiset kellari ja sauna. Alun perin tontilla sijaitsi myös vesitorni, josta höyryveturit ottivat vesitäydennystä. Torni kuitenkin purettiin vuonna 1987.
Koppelin talo
Aseman kanssa samaan aikaan sen välittömään läheisyyteen rakennettiin myös Koppelin talo, jonka alakerrassa toimi kauppa ja kahvila aseman perustamisesta aina 1930-luvun lopulle asti. Nykyään myös Koppelin tila on kokonaan asuinkäytössä.
Muuramen seurakunta
Muuramen seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja Eteläisen Keski-Suomen rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Muuramen kunnan alueella.
Historia
Muuramen alue oli kuulunut kulmakuntana Korpilahteen, josta se erotettiin itsenäiseksi emäseurakunnaksi vuonna 1921. Samaan kulmakuntaan kuului myös Säynätsalon alue, mutta se erotettiin omaksi seurakunnakseen jo vuonna 1922. Muurame sai oman kirkon vuonna 1929.
Ali Muhammad Ghedi
thumb|Ali Muhammad Ghedi (keskellä) Ali Muhammad Ghedi (s. 2. lokakuuta 1952 Mogadishu, Somalia) on somalialainen poliitikko, joka toimi maan väliaikaishallituksen pääministerinä vuosina 2004–2007. 1980-luvulla hän toimi Somali National yliopiston eläinlääketieteellisen tiedekunnan johtajana Siad Barren hallinnon kukistumiseen asti vuonna 1991.
Ghedin pääministeriyttä väritti taistelu Somalian islamistisotaherroja vastaan, ja taistelujen kiihtyessä hän joutui tilapäisesti pakenemaan Keniaan, ja siirtämään Somalian pääkaupunkia levottomuuksien takia tilapäisesti Mogadishusta Baidoaan.
Ghedi jätti eronpyyntönsä lokakuussa 2007 johtuen erimielisyyksistään maan presidentin Abdullahi Yusuf Ahmedin kanssa.
Jallahti
Jallahti on kylä Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirin Järventakuisen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen samannimisen lahden rannalla 9 kilometriä Järventakuisesta koilliseen. Kylässä on 155 asukasta (vuonna 2012).
Historiallinen Venäjän keisarikunnan Jallahden kunta sijaitsi Äänisjärveen pistävällä niemimaalla Petroskoin koillispuolella. Se kuului Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakuntaan. Jallahden kunta rajoittui pohjoisessa Kontupohjan kuntaan, idässä ja etelässä Ääniseen ja lännessä Suojun kuntaan. Kuntaan kuului myös Suisaari Äänisjärven rannikolla. Jallahden kunnan kylistä merkittävimmät olivat Jallahti, Järventaus ja Solomanni. Kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin osaksi Äänisenrannan piiriä. Jatkosodan aikana alue oli Suomen miehittämä.
Jallahdella on historiallisen asutuksen status. Kylässä on useita 1800–1900-lukujen vaihteen asuinrakennuksia sekä 1900-luvun alusta peräisin oleva hautausmaan tsasouna. Lähistöllä sijaitsee useita lomakyliä. Jallahden rannoille suunnitellaan visakoivun suojelualuetta.
Keijo Virtamo
thumb|right|Keijo Virtamo perheineen vuonna 1953. Keijo Kalervo Virtamo (7. elokuuta 1919 Akaa – 19. marraskuuta 2021 Helsinki ) oli suomalainen ensyklopedisti, joka oli mukana toimittamassa ja kirjoittamassa useita laajoja tietosanakirjoja. Virtamo kirjoitti muun muassa useita artikkeleita Suomen kunnista Otavan isoon tietosanakirjaan sekä musiikista Otavan Suureen Ensyklopediaan.
Virtamo syntyi Akaassa, josta perhe muutti viisi vuotta myöhemmin Keravalle. Hän tuli ylioppilaaksi Keravan yhteiskoulusta vuonna 1938 ja alkoi opiskella Helsingin yliopistossa muun muassa estetiikkaa ja musiikkitiedettä. Toinen maailmansota keskeytti opinnot. Virtamo palveli Ässärykmentissä ja Äänisen rannikkoprikaatissa.
Isoelektrinen piste
Isoelektrinen piste (pI) tarkoittaa pH-arvoa, jossa molekyylin nettovaraus on nolla ja jossa se ei liiku varausta kohti. Molekyylin nettovaraus riippuu liuoksen pH-arvosta ja se voi muuttua negatiivisesti tai positiivisesti varautuneeksi luovuttaessaan tai ottaessaan vastaan protoneja.
Keijo Virtamo
Virtamo asui Helsingin Länsi-Pakilassa vuodesta 1950, kunnes muutti 2010-luvun lopulla Oulunkylään. Hänen puolisonsa oli Raili Virtamo (o.s. Hirsimäki), ja heille syntyi kolme lasta.
Isoelektrinen piste
Isoelektrinen piste on oleellinen aminohapoille, joilla on sekä hapan karboksyylihapporyhmä että emäksinen aminoryhmä. Vesiliuoksessa karboksyylihapon vety protolysoituu ja amino-osa puolestaan ottaa vedyn vastaan. Tämän reaktion tapahtuessa täydellisesti molekyyli on ulkoisesti varaukseton. Tätä kutsutaan aminohapon isoelektriseksi pisteeksi.
Isoelektrinen fokusointi on biomolekyylien elektroforeettinen erottelumenetelmä, jossa tasavirran avulla synnytettävässä pH-gradientissa molekyylit, esimerkiksi proteiinit, liikkuvat isoelektriseen pisteeseensä.
Elektroforeesissa pH-gradientin ollessa sähkövirran suuntainen näyte laitetaan geelin keskiosaan. Kun sähkövirta kytketään, alkavat molekyylit liikkua nettovarauksensa mukaisesti sähkökentässä. Negatiiviset liikkuvat kohti positiivista päätä ja positiiviset kohti negatiivista. Molekyylin nettovaraus muuttuu jatkuvasti molekyylin protonoituessa tai deprotonoituessa (protonia vastaanottaessa tai luovuttaessa), kun se etenee geelissä. Lopulta molekyyli saavuttaa pH:n, jossa sen nettovaraus on nolla. Tämä pH on molekyylin isoelektrinen piste, jossa molekyyli pysähtyy geelissä paikalleen, koska sillä ei ole enää varausta, joka veisi sitä anodille tai katodille. Jos molekyyli diffundoituu pois isoelektrisestä pisteestään, saa se heti nettovarauksen ja liikkuu takaisin isoelektriseen pisteeseensä sähkövirran avulla. Tämän ilmiön avulla molekyylit konsentroituvat tarkasti oikeaan kohtaan geelillä, ja näin ollen tällä menetelmällä pystytään erottelemaan proteiineja niiden elektronisen luonteen mukaan.
Katso myös
Elektroforeesi
Celso Ayala
Celso Rafael Ayala (s. 20. elokuuta 1970) on paraguaylainen jalkapalloilija. Hän pelasi Paraguayn maajoukkueessa 85 maaottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 1993–2003. Hän pelasi MM-kilpailuissa Ranskassa 1998 sekä Etelä-Korean ja Japanin kisoissa 2002. Vuoden 1998 MM-kisoissa hän teki maalin Nigeriaa vastaan. Copa Américassa hän pelasi vuosina 1993, 1995, 1997 ja 1999. .
Kotimantereensa seurojen lisäksi Ayala pelasi myös Espanjassa Real Betisin ja Atlético Madridin joukkueissa. Pisimpään hän edusti argentiinalaista River Platea vuosina 1995–1998 ja 2001–2005.
Allerød-kausi
Allerød-kausi tai Alleröd-kausi oli viime jääkauden päättymisen aikainen lämmin kausi, jota seurasi kylmä nuorempi dryas-kausi. Kausi oli noin 13 450–12 600 kalenterivuotta sitten. Tänä aikana mannerjäätikkö vetäytyi Suomessa Salpausselille asti. Alleröd-kautta luonnehtivat Euroopassa Federmesserin ja Azilin myöhäispaleoliittiset metsästäjäkulttuurit.
Alppihiihto talviolympialaisissa 1964
Pujottelu
<br style="clear:both;"/>
Allerød-kausi
thumb|300px|Jääkauden lopun ilmastokäyrä 16 000–10 000 vuotta sitten Grönlannin jäätikön happi-isotooppien perusteella. Keskellä oleva syvä kuoppa on kylmä Nuorempi dryas. Sitä edeltävä huippusarja on Bölling-Alleröd-interstadiaali; sen kaksi oikeanpuolista osahuippua vastaavat Alleröd-vaihetta
Alppihiihto talviolympialaisissa 1964
Suurpujottelu
<br style="clear:both;"/>
Allerød-kausi
Noin 14 700 eaa. maapallon ilmasto alkoi lämmetä nopeasti, mikä tiesi viimeisen Veiksel-jääkauden päättymisen alkua. Tämä oli Bölling-kausi. Koettiin lyhyt, kylmä vanhempi dryaskausi, jonka jälkeen tuli taas lämmin kausi Eurooppaan, tosin ei niin lämmin kuin Bölling. 13 450 vuotta sitten alkanut lämmin Allerød-kausi päättyi nuoremman dryas-kauden nopeaan viilenemiseen noin 12 600 vuotta sitten. Grönlannista kairatuista näytteistä on havaittu, että lämpeneminen on ollut lähes hyppäyksenomaista ts. alle sadassa vuodessa 10 °C luokkaa. Ensimmäistä lämmintä kautta jääkauden päätösvaiheessa sanotaan Bölling-Allerød-interstadiaaliksi.
Alppihiihto talviolympialaisissa 1964
Syöksylasku
<br style="clear:both;"/>
Allerød-kausi
Alleröd-kaudella metsä valtasi suuren määrän ennen aroa ja muita avoimia kasvillisuusvyöhykkeitä käsittäviä alueita Euroopassa. 13 000 vuotta sitten oli metsää Etelä-Espanjassa ja Itä-Euroopassa. Keski- ja Länsi-Eurooppa olivat metsättömiä. Etelä-Ruotsi oli jäätön, jään raja kulki Äänisen eteläpuolella. Alpeilla jäätikkö oli yhä olemassa, samoin Pohjois-Irlannissa oli pieni jäätikkö. Jää vetäytyi tällä kaudella Ruotsissa hieman, Vänernin eteläosista järven pohjoisosiin. Jää vetäytyi Pohjois-Virosta Suomenlahden yli suunnilleen Jyväskylä-Turku-linjalle. Laatokka vapautui jäästä, ja jään raja kulki kauden lopussa Karjalassa jossain Joensuun seuduilla. Laaja Laatokasta Vienanmereen ulottuva alue vapautui jäästä. Kauden lopussa jäätikön reuna oli Vienanmeren rannoilla jossain Belomorskin seuduilla. Etelä-Norjan rannikolla suuri alue vapautui jäästä, nyt myös eteläisin Norjan rannikko ja jää vetäytyi Pohjois-Norjassakin. Jää vetäytyi Karjalan - Suomenlahden seuduilla noin 300 km laajalla alalla. .
Jää oli vetäytynyt Norjassa sisämaahan ja sen reuna kulki Ruotsissa Vänernin poikki, Vätternin pohjoispuolelta Tukholman seuduille sekä Suomessa Turun ja Lahden, Savonlinnan sekä Joensuun seuduilla. Metsänraja kulki aivan Pohjois-Saksassa ja idempänä Laatokan ja Äänisen eteläpuolella eli Britteinsaarten seuduilla 45 leveysasteella, Pohjois-Saksassa 50 leveysasteella ja Laatokan seudulla 60 leveysasteella sekä Uralilla 63 leveysasteella. Alpeilla kasvoi pensastoa. Suomessa Alleröd-kauden lopulla ennen suurta kylmenemistä oli jo vaivaiskoivikoita.
Alleröd-kaudella Pohjois-Ranska oli avoimen, harvapuisen metsämaan peitossa. Joillain alueilla oli eniten koivua, toisilla mäntyä. Molempien seassa kasvoi lauhkeamman vyöhykkeen lajeja, mm. poppelia ja hasselpähkinäpensasta. Peura ja muut kylmän vyöhykkeen eläimet levisivät pohjoiseen, mutta kylmää sietämättömät hevoset ja sarvekkaat eläimet jäivät. Kasvien ja eläinten biomassan määrä kasvoi. Usein väitetään jääkauden päättymisen olleen ekokatastrofin, vaikka asia voidaan nähdä päinvastoin.
Alleröd Euroopassa ja Venäjällä
Alleröd oli Böllingin kautta kylmempi. Heinäkuun keskilämpötila oli Alleröd-kaudella arvioiden mukaan Melekhovossa ja Virustissa lähellä nykyistä, vain 0–2 astetta alempi ja Schwarzes Moorissa jopa asteen verran korkeampi. Tammikuun keskilämpötilat olivat näissä paikoissa 6–14 astetta alempia. Puolan tammikuun keskilämpötila oli 4 °C. Sekä Ranskassa että Latviassa näkyy kerrostumissa kolme Allerödin alikautta. Ranskassa Allerödin varhaisvaihe oli kostea ja kohtalaisen lämmin, keskivaihe hyvin kylmä ja kostea ja loppuvaihe lämmin ja kostea. Latviassa varhais-Allerödin aikana kasvoi mäntyä ja hieman koivuakin, keskivaiheilla puusto väheni ja pensaat yleistyivät. Samoihin aikoihin mannerjäätikön reuna pysähtyi joksikin aikaa suunnilleen paikoilleen tai jopa hieman eteni. Tämä kylmä kausi oli radiohiiliajoitusten mukaan noin 11 100–11 300 +/-350 radiohiilivuotta sitten. Allerödin loppuvaiheessa mänty yleistyi uudestaan ja koivu ja ruohot harvinaistuivat. Siperiassa Allerödin viimeinen lämpimähkö vaihe oli kylmempi kuin lämmin alkuvaihe.
Mammutti Allerød-kaudella
Mammuttia ei enää tavattu suuressa osaa Eurooppaa Alleröd-kaudella, koska se oli hävinnyt laajoilta Euroopan alueelta 14 000 kalenterivuotta sitten, mikä vastaa 12 000 radiohiilivuotta.
Täysin mammutti ei vielä tällöinkään Euraasian mantereelta hävinnyt. On kiistelty siitä, johtuiko mammutin häviäminen enemmän kasvillisuuden muutoksista vai lisääntyneestä ihmisen harjoittamasta metsästyksestä. Siperian Baralehkh-joen mammuttihautausmaan viimeiset mammutit ajoittuvat eräiden tietojen mukaan Allerödiin.
Tulivuorenpurkaus Euroopassa
Nykyisessä Saksassa 40 kilometriä nykyisestä Bonnista etelään ollut Laacher See -tulivuori purkautui rajusti noin 12 900 vuotta sitten. Purkaus autioitti laajan alueen. Tuhka ulottui sellaisille alueille asti, jotka kuuluvat nykyisiin Italiaan, Ruotsiin, Belgiaan ja Puolaan. Yli 1 m:n paksuinen tuhka kerros syntyi Pinatubon purkausta vastaavassa kuukausia kestäneessä vulkaanisessa tapahtumassa noin 1 400 km2 alalle. Arkeologien mukaan Federmesser-kulttuuriin liittynyt ihmisasutus hävisi tuhkan kohdalta. Purkauksen jälkeen nousi pohjoisessa Brommen kulttuuri, jossa ei joidenkin mukaan tunnettu jousta ja nuolta, vaan käytettiin keihäänheitintä. Koillis-Euroopassa alkoi Perstunian kulttuuri. Tulivuoren lähellä asuttiin taas 500–600 vuotta myöhemmin.
Alleröd-kauden kulttuureja
Bölling-Alleröd-kauden kulttuureja noin 15 000–13 000 vuotta sitten:
Salim Aliyow Ibrow
pienoiskuva|Salim Aliyow Ibrow vuonna 2016. Salim Aliyow Ibrow on somalialainen professori ja poliitikko, joka toimi maan väliaikaishallituksen pääministerinä vuonna 2007. Ibrow on myös UNESCOn Somalian komissaari. Pääministeriyden jälkeen hänet nimitettiin oikeus- ja uskontoasioiden ministeriksi.
Hip hop
pienoiskuva|Hip hopin isänä pidetty [[DJ Kool Herc|Kool Herc vuonna 1999.]] Hip hop on Yhdysvalloissa, New Yorkin Bronxissa 1970-luvun alussa syntynyt musiikin alakulttuuri. Hip hop syntyi Bronxin yhteisön etnisten vähemmistöjen nuorison kokoontumisissa, joissa DJ:t soittivat soul- ja funk- musiikkia. Hip hopin alkuaikojen suurimmat nimet ovat DJ:t Kool Herc, Grandmaster Flash ja Afrika Bambaataa, jotka alkoivat kokeilla uusia tekniikoita. He saivat vahvoja vaikutteita Jamaikalaisesta toasting-musiikista. Jamaikalaisen DJ Kool Hercin voidaan sanoa olevan varsinainen hip hopin alullepanija. Hän alkoi soittaa Bronxin klubeilla rankempaa ja kovempaa musiikkia käyttäen äänentoistojärjestelmää, eli sound systemiä.
Hip hop -kulttuuriin on perinteisesti mielletty neljä osa-aluetta, MCing, DJ-työskentely, breakdance ja graffitimaalaus. Hip hop -kulttuuriin kuuluvat usein myös poliittinen aktivismi, muoti, slangi, jargon ja muut vastaavat alakulttuureille tyypilliset elementit. Hip hoppiin kuuluvat yleensä rennot vaatteet.
Hip hop -musiikki
Hip hop -musiikille tunnusomaista ovat biitit eli taustamusiikit, jotka on tehty itse rumpukoneilla, samplereilla ja/tai tietokoneella. Sämpläämisessä otetaan osia (sampleja) jostain toisesta kappaleesta, jonka jälkeen niitä muokataan sopimaan tekijän tavoitteen mukaiseksi. Rap-musiikkia ei tule sekoittaa hip hoppiin, joka tarkoittaa laajempaa alakulttuuria. pienoiskuva|259x259px|Tuottaja ja rap-artisti [[Dr. Dre.]]
Graffiti
Hip hop -kulttuuriin myöhemmin liitetyn, hiukan kyseistä kulttuuria vanhemman ilmiön, graffitin syntyjuuret johtavat 1960-luvun Yhdysvaltojen suurkaupunkeihin. Erityisesti New Yorkissa juniin ja rakennuksiin ilmestyneisiin kirjoituksiin alettiin kiinnittää huomiota enemmän vasta 1970- ja 1980-luvuilla‚ kun graffitit muuttuivat suuremmiksi ja monipuolisemmiksi. Graffitien tekeminen ilman lupaa on laitonta useimmissa maissa, myös Suomessa. thumb|left|600px|Panoraamakuva graffitista [[Roomassa Italiassa]]
MC
MC tulee englannin kielen sanoista Master of Ceremonies (suom. seremoniamestari). MC on räppäri, joka runoilullaan eli riimeillä tuottaa hip hop -musiikkiin räppäystä eli puhelaulua. Yksi ensimmäisistä tunnetuista MC:eistä oli Kool Moe Dee, joka haastoi MC Busy Been ensimmäisessä merkittävässä rap battlessa. thumb|[[KRS-One on yksi tärkeimpiä ja arvostetuimpia MC:itä.]]
DJ
DJ tulee englannin kielen sanoista Disc Jockey. Hip hop -kulttuurissa DJ soittaa jo olemassa olevaa muiden tekemää musiikkia, jonka päälle MC räppää eli laulaa. Rap-äänitteillä taas DJ:tä kutsutaan tuottajaksi. Tuottaja voi rakentaa kappaleet muusta jo olemassa olevasta musiikista. Tätä tapaa tehdä musiikkia kutsutaan sämpläykseksi (engl. sampling). Toisin kun esimerkiksi klubi-DJ:t, hip hop -DJ:t eivät yleensä keskity varsinaiseen miksaukseen. Tosin hip hop -kulttuurista on peräisin omalaatuinen skrätsäys-miksaustekniikka (eng. scratching).thumb|[[DJ Qbert lavalla.]]Afrika Bambaata ja Grandmaster Flash olivat ensimmäisiä tärkeitä hip hop -musiikin DJ:tä. Muita myöhemmin tärkeään asemaan nousseita DJ:tä ovat muun muassa Jam Master Jay, DJ-Quest, Mix Master Mike, DJ Premier ja DJ Lethal.
Breakdance
Breakdance (b-boying) on hip hop -kulttuuriin kuuluva näyttävä ja vauhdikas tanssilaji. B-boying syntyi 1970-luvun alussa New Yorkin Bronxissa, kun DJ Kool Herc alkoi soittaa niin sanotuissa korttelijuhlissa (block party) funk-musiikin rumpukomppeja eli breakseja toistuvasti, mikä sai ihmiset tanssimaan. Tanssijoita Kool Herc kutsui nimillä b-boy tai b-girl. Tästä juonnettiin nimi b-boying, jolle media keksi kaupallisemman termin, breakdance, kun tanssi löi itsensä läpi julkisuuteen 1980-luvulla. Myöhemmin samalla vuosikymmenellä tanssi vaipui unholaan, mutta nousi jälleen uuteen kukoistukseen vuosituhannen vaihteessa ja on tätä myöten elinvoimainen, historiansa tiedostava ja dynaaminen tanssilaji.thumb|Breakdance-tanssija.Itse tanssi koostuu toprockeista (pystyssä tapahtuvat askelkuviot), footworkeista (lattiatasolla tapahtuvat askelkuviot), powermoveista (pyörivät liikkeet) ja freezeistä (jämähdyksiä erilaisiin asentoihin). Hyvä b-boy/b-girl taitaa perusliikkeet (foundationit) ja osaa tanssia breakseihin ja tuoda esiin omaa itseään tanssiin omien liikkeiden muodossa.
Beatbox
Beatboxaus on äänien, esimerkiksi rumpujen matkimista käyttäen vain omaa ääntään. Hyväksi beatboxaajaksi tuleminen vaatii paljon harjoittelua. Beatboxaamista pidetään ristiriitaisena hip hop -kulttuurin elementtinä, mutta se näkyy ainakin osittain hip hop -musiikissa. Beatboxatessa käsiä pidetään yleensä kaikukoppana; vahvistamassa ääntä (ellei boxata mikrofoniin).
Ekaterina Dafovska
Ekaterina Dafovska (, s. 28. marraskuuta 1975) on bulgarialainen entinen ampumahiihtäjä, joka voitti olympiakultaa 15 kilometriltä Naganossa 1998. Dafovskan voitto on Bulgarian ainoa kultamitali talviolympialaisista. Hän on voittanut myös kaksi MM-pronssia, Euroopan mestaruuden, maailmancupin kaudella 2002-2003 sekä viisi maailmancupin osakilpailua.
Dafovska ilmoitti toukokuussa 2007 päättävänsä uransa pitkäaikaisen olkapäävamman vuoksi.
Girsu
Girsu oli kaupunki muinaisessa Sumerissa. Se sijaitsi Tigris ja Eufrat-jokien välissä, Tellohin kummulla nykyisen Dhi Qarin maakunnan alueella Irakissa. Kummun vanha nimi oli Girsu, ja tästä kaupunki sai nimensä. Girsu sulautui vähitellen siitä kaakkoon sijainneeseen Lagašin kaupunkivaltioon.
Ranskalaiset arkeologit tekivät kaivauksia Tellohissa vuosina 1877–1933 ja löysivät yli 50 000 nuolenpääkirjoituksella kirjoitettu tekstiä. Ne ovat keskeinen lähde tutkittaessa 3000-luvun eaa. Sumeria.
.22 LR
thumb|250px|.22 LR kaliiperin patruunoita, vasemmalla reikäpäinen aliäänipatruuna, keskellä standardi patruuna, oikealla suuren lähtönopeuden reikäpääpatruuna. .22 LR (Long Rifle) (5,6×15mmR) on pienoiskivääreissä, sekä pienoispistooleissa ja pienoisrevolvereissa käytettävä patruuna. Kaliiperi on ollut hyvin suosittu useiden vuosikymmenten ajan. Se on yksi harvoista laajasti sekä kivääreihin että pistooleihin sopivista ampumatarvikkeista. Lähes jokaisella asevalmistajalla on tuotannossaan ainakin yksi sitä käyttävä malli.
Rakenne
.22 LR-kaliiperiset patruunat ovat reunasytytteisiä. Luodin halkaisija on 5,72 mm, hylsyn halkaisijan ollessa samansuuruinen kuin luodin. Reunasytytteisessä patruunassa nallimassa on sijoitettu messinki- tai teräshylsyn sisälle kantaan, sen takaosan levennyksen uraan. Näin iskusytytteistä nallimassaa on koko kannan alueella. .22 luodit ovat useiten lyijy- tai lyijyseoksesta valmistettu, mutta myös erilaisia seosluodilla ja pienillä hauleilla varustettuja patruunoita on saatavilla. Osa patruunoiden valmistajista kuparoi tai vahaa luodin, tällä estetään luodin hapettumista ja niin sanottua "leading" -efektiä, jossa luodista tarttuu ohuita lyijylastuja aseen piippuun luodin ottaessa rihlaukseen. Luodin vahaamisella myös saavutetaan tiukempi luodin ja piipun välinen kontakti, jolla tarkkuus paranee. Osa valmistajista saattaa myös öljytä luodin, mikä taas aiheuttaa aseen likaantumista, vaikkakin Pienoiskiväärin patruuna aiheuttaa nopeaa likaantumista aseissa nallimassan ja ruudin palojäännöksen seurauksena. .22 LR luodin standardi paino on 2,6 grammaa. Pienoiskiväärin patruunoita saa 1,3–3,9 gramman luodilla varustettuina. Markkinoiden nopein pienoiskiväärin patruuna on tällä hetkellä CCI Copper-22. Nopea luoti saattaa kuitenkin käydä epätarkasti joissakin pienoiskivääreissä pidemmiltä matkoilta ja siksi yleensä ottaen ihanteellinen lähtönopeus on tyypillisesti noin 300-350 m/s. Toinen ongelma .22 LR patruunoissa on niin sanottu "klikki", jossa patruunan kannassa oleva nallimassa ei syty iskuripiikin iskusta. Tämä yleensä johtuu nallimassa osittaisesta irtoamisesta hylsyn sisällä tai nallimassan vähäisestä tiheydestä iskukohdan kohdassa hylsyssä.
Vahapeitteiset luodit saattavat kuitenkin aiheuttaa puoliautomaattiaseissa häiriöitä hylsyä ulosvedettäessä, tämä on kuitenkin marginaalista tarkkojen laadunvalvonta seulontojen yhteydessä patruunavalmistajien tehtailla. Hylsyä ulosvetävä hammas saattaa olla myös liian loivassa kulmassa tai joissakin tapauksissa kulunut liiaksi. Tämä on ongelma on pultti-, ja puoliautomaattiaseissa, sekä suoravetolukkoaseissa.
Olemassa olevia .22 EX LR (Extra Long) patruunoita ei voi välttämättä käyttää kaikissa pienoiskivääreissä, jossa on tarkkuuspiippu, sillä hylsy menee pidemmälle kammioon ja voi aiheuttaa painepiikin, joka voi johtaa hylsyn repeytymiseen tiukemmin valmistetuissa patruunapesissä.
Luodin käyttäytyminen
thumb|right|300px|.22 LR-kaliiperin patruunan mitoitus millimetreinä. Pituus saattaa muuttua riippuen patruunavalmistajasta. .22 LR-kaliiperin patruuna on käyttökelpoinen maksimissaan noin 150 metrin etäisyyteen saakka. Tämän jälkeen lentorata alkaa nopeasti kaareutua alas, mistä syystä tähtäimien säätäminen kohteeseen vaikeutuu huomattavasti. Patruunoiden ominaisuudet vaihtelevat huomattavasti lähtönopeuden ja luodin painon takia. Lähtönopeus saattaa vaihdella välillä 110–560 m/s. Tehokkaimpien patruunoiden vaarallinen etäisyys saattaa siksi olla jopa yli 1 500 metriä. .22 LR patruuna on myös ominaisuuksiltaan helposti vaimennettavissa vähäisten palokaasujen määrän vuoksi. Tehokkaimmin vaimennettavissa on aliäänipatruunat, joiden luodin nopeus ei ylitä äänivallia. Äänennopeus on 343 m/s 20 °C, kun taas 331.3 m/s 0 °C ja siksi äänivalli saattaa ylittyä alemmissa ulkolämpötiloissa, vaikka olisikin aliäänipatruunoita käytössä.
Metsästyskäyttö
.22 LR-kaliiperisia aseita käytetään pääasiassa pienriistan ja rauhoittamattomien lintujen, kuten varisten ampumiseen. Suomessa metsästyskäyttöön kelpaavat vain patruunat, joiden luodin osumaenergia piipun suulla on vähintään 100 joulea, tai riippumatta luodin massasta on piipunsuusta mitattuna osumaenergia vähintään 300 joulea. Aiemmin tuo raja oli 150 joulea, mutta tähän rajaan ylettyviä aliäänisiä patruunoita ei käytännössä ole saatavilla.
Tärkeä käyttökohde .22 LR kaliiperille on myös elävänä pyytävillä loukuilla tapahtuva metsästys, sekä luolapyynti joiden yhteydessä .22 kaliiperisella aseella suoritetaan elävänä kiinni saadun saaliin lopetus. Näissä metsästysmuodoissa voidaan käyttää ja usein käytetäänkin myös pistooli- ja revolverimallisia aseita.
Muu käyttö
.22 LR-kaliiperin patruunoita käytetään laajalti tarkkuusammunnassa, esimerkiksi pienoispistooliammunnassa, urheilukivääriammunnassa ja pienoiskivääriammunnassa. Myös tarkkuusammunnan harjoittelussa käytetään usein kyseistä kaliiperia, vaikka harjoiteltaisiin isompaa kaliiperia silmällä pitäen, johtuen siitä, että patruunoiden hinta on yleensä vain murto-osa isompikaliiperisten patruunoiden hinnasta. Esimerkiksi isopistoolissa käytettävät aseet ovat tästä syystä usein vaihtokaliiperiaseita, kuten esimerkiksi Walther GSP.
Valmistajia
Tunnettuja .22 LR-kaliiperin patruunavalmistajia ovat muun muassa:
Dominoviitta
Dominoviitta on löysähkö, ilmeisesti venetsialaista alkuperää oleva viitta, johon kuuluu olennaisena osana pieni kasvon yläosan peittävä naamio. Dominoviittaa voivat käyttää naamiaisissa henkilöt, jotka eivät esitä mitään tiettyä henkilöä tai hahmoa.
Anekdootteja
François Rabelais'sta kerrotaan seuraavaa tarinaa: "Hieman ennen kuolemaansa Rabelais istui vuoteellaan, yllään domino (viitta ja naamio). Kun hän sai kuulla kunniansa pelleilystään vakavalla hetkellä, Rabelais vastasi latinaksi: 'Beati qui in Domino moriuntur.' ’Siunattuja olkoot he, jotka kuolevat herrassa (tai dominossa!)’"
Vuoksen alue
Vuoksen alue (vesistöaluetunnus 04.19) on Suomen vesistöaluejaossa Vuoksen vesistön yksi ensimmäisen jakovaiheen osa-alueen muodostavan Suur-Saimaan alueen (04.1) sisällä sijaitsevista toisen jakovaiheen osa-alueista.
Alueen pinta-ala on 7 089,62 neliökilometriä. Siitä 493,74 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 6 595,88 neliökilometriä kuuluu Venäjän puolelle. Alueen järvisyys on 13,19 %.
Alueen muodostuminen
Alueen ylärajana on Imatrankoski ja alarajana Laatokka, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 68 501,14 neliökilometriä ja sen järvisyys on 19,78 %.
Alue käsittää Suomen valuma-aluejaossa ne Vuoksen itäpuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske Imatrankosken kautta, sekä Imatrankosken alapuolisen Vuoksen valuma-alueen eli Vuoksen lähialueen (04.191). Tähän luetaan Suomen voimassa olevassa valuma-aluejaossa Imatrankosken alapuolinen Vuoksen lähivaluma-alue Suomessa sekä Venäjän puolella kaikki Vuokseen Imatrankosken alapuolella laskevat valuma-alueet pois lukien ne, joista jokin osa ulottuu Suomen alueelle Vuoksen lähialueen ulkopuolella.
Ne Suomen puoleisen Vuoksen lähialueen länsipuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske  Imatrankosken kautta, muodostavat Suur-Saimaan alueeseen (04.1) kuuluvan Saarenojan valuma-alueen (04.13). Tämä valuma-alue laskee Vuokseen Venäjän puolella pian Suomen rajan ulkopuolella. Suomen vesistöaluejaossa "Saarenojan valuma-alueeksi" (04.13) nimetty alue muodostuu Vuokseen Venäjän puolella laskevan Kuurmanjoen valuma-alueesta. Saarenoja on yksi Kuurmanjoen latvahaaroista, jonka valuma-alue kattaa vain osan Kuurmanjoen valuma-alueesta Suomessa.
Ne Suomen puoleisen Vuoksen lähialueen itäpuoliset, Vuokseen laskevat, Suomeen ulottuvat valuma-alueet, jotka eivät laske Imatrankosken kautta, muodostavat Vuoksen alueen muut osa-alueet.
Osa-alueet
Kolmannen jakovaiheen alueita Vuoksen alueella ovat seuraavat neljätoista aluetta tai valuma-aluetta :
Käytettävissä olevat lähteet
Suomen nykyisessä valuma-aluejaossa vuodelta 1993 on tarkasteltu Vuoksen alueen jäsentymistä osiin vain niiden Vuokseen Imatrankosken alapuolella laskevien valuma-alueiden osalta, joista osia ulottuu Suomen alueelle.
Muilta osin alueen jäsentymistä valuma-alueisiin on mahdollisuus tarkastella Suomen vuoden 1936 valuma-aluejaon perusteella tai nykyään Venäjällä käytössä olevien hydrologisten määrittelyjen perustella.
Suomen valuma-aluejako 1936
Suomen vuoden 1936 valuma-aluejako on määritelty T. V. Olinin vuonna laatimassa ja Hydrografisen toimiston vuonna 1936 julkaisemassa tiedonannossa Suomen vesistöjen alueet ja järvet. Siinä erotetaan Vuokseen sen niskan alapuolella laskevista valuma-alueista seuraavat, joiden pinta-ala silloisen tiedon mukaan oli yli 200 km²:
Geostationaarinen kiertorata
thumb|Geostationaarinen rata Geostationaarinen rata on noin 35 786 kilometrin päässä suoraan Maan pinnan yläpuolella päiväntasaajalla sijaitseva ympyrän muotoinen kiertorata, joka on eräs erikoistapaus geosynkronisesta radasta. Siitä käytetään lyhennettä GEO. Se on yleinen tietoliikennesatelliittien kiertorata. Satelliitin kiertoaika on yksi sideerinen vuorokausi.
Guild Wars Nightfall
Guild Wars Nightfall on Guild Wars verkkopelin kolmas versio. Nightfallia alettiin kehittää marraskuussa 2005, ja sen virallinen julkaisupäivämäärä on 27. lokakuuta 2006. Pelialueeltaan Nightfall on saanut vaikutteita Pohjois-Afrikasta, pelin perustuessa savanneja ja aavikoita omaavalle mantereelle Elona. Elona jakautuu neljään eri maakuntaan - Istaniin, Kournaan, desolationiin sekä Vabbiin.
Geostationaarinen kiertorata
Historia
Idean geostationaarisesta radasta ja sen käytöstä tietoliikenteeseen esitti vuonna 1928 slovenialainen Herman Potočnik. Vuonna 1945 englantilainen tieteisfiktiokirjailija Arthur C. Clarke toi sen laajempaan tietoon. Tämän takia ratoja kutsutaan toisinaan englantilaisissa alan julkaisuissa Clarken radoiksi (Clarke Orbits tai Clarke Belt).
Käyttö
Muita tietoliikennesatelliittien ratoja ovat mm. Molnija-radat.
Matematiikkaa
Vapaassa pudotusliikkeessä ympyräradalla keskipako- ja keskuskappaleen vetovoima kumoavat toisensa.
Newtonin toisen lain mukaan voimat ovat muotoa massa kertaa kiihtyvyys:
Satelliitin massa kumoutuu, joten rata on siitä riippumaton.
Keskipakovoiman kiihtyvyys on:
jossa \omega kulmanopeus ja r radan säde mitattuna keskuskappaleen keskipisteestä.
Keskuskappaleen gravitaation vetovoima on
jossa M_e on Maan massa ja G on gravitaatiovakio.
Täten saadaan
Korvataan M_e \cdot G kertoimella \mu, joka on geosentrinen gravitaatiovakio:
Kulmanopeus \omega on toisaalta matka jaettuna periodilla, joka on Maalle 86 164 sekuntia. Täten saadaan
Säde on 42 164 km Maan keskipisteestä eli Maan pinnalta 35 786 km.
Ratanopeus on
Omistus
Ulkoavaruus ei kansainvälisen ulkoavaruutta koskevan sopimuksen mukaan kuulu kenellekään. Vuonna 1976 kahdeksan päiväntasaajalla olevaa maata (Ecuador, Kolumbia, Brasilia, Kongon tasavalta, Zaire, Uganda, Kenia ja Indonesia) kokoontuivat Bogotassa Kolumbiassa ja tekivät "Bogotan julistuksen", jossa ne vaativat hallintaoikeutta maiden kohdalla olevaan geosynkronisen kiertoradan osaan. Näitä vaatimuksia ei ole kansainvälisesti tunnustettu, Suomi esimerkiksi toteaa, että:
Lähteet
Geosynchrone Umlaufbahn Γεωσύγχρονη τροχιά
Vihannin rautatieasema
Vihannin asemarakennuksen suunnittelija on todennäköisesti ollut tuolloinen rautatiehallituksen pääarkkitehti Knut Nylander. Asemarakennus on rakennettu signeeraamattomien niin kutsuttujen Oulun radan tyyppipiirustusten mukaan.
Vihannin ratapihalla on kolme junaliikenteen käytössä olevaa raidetta. Asemalla pysähtyy parhaimmillaan neljä päiväjunaa kumpaankin suuntaan. Asemalla pysähtyy myös Helsinki-Rovaniemi yöjunavuoropari IC 273/IC 266. Kaikki junat käyttävät raidetta kaksi. S 51 Ouluun käyttää kuitenkin raidetta yksi. Näiden lisäksi ratapihalla on myös useita sivuraiteita, joita käytetään pääasiassa puutavaran kuormaamiseen. Vihanti on ollut ennen risteysasema: Ristonahon rata eli sivurata Lampinsaaren kylässä sijainneille kaivoksille on purettu.
Vihannin asemalla on sekä henkilö- että tavaraliikennettä. Henkilöjunilta on linja-auto- sekä taksiyhteydet Raahen keskustaan. Aseman ulkopuolella on nykyään myös lippuautomaatti, mistä voi ostaa lippuja.
Vala (laulu)
Vala (tunnetaan myös nimellä Valalaulu) on suomalainen sotilaslaulu, joka lauletaan sotilasvalan yhteydessä. Sen kansanperinteestä kumpuavat sanat itse asiassa muodostavat lyhyen valan, jonka kohteena on Suomi. Melodia on alkujaan unkarilainen kansansävelmä Kakas a szemtelen. Julius Krohnin kirjoittamat suomenkieliset sanat viimeisteli ja sovitti sävelmään Taavi Hahl. Valalaulusta on myös ruotsinkielinen versio, Edsången.
Laulun tunnetuimpia esitystilanteita on talvisodan alla 9. lokakuuta 1939 sattunut tapaus, kun Helsingin rautatieasemalle kokoontunut väkijoukko lauloi sitä neuvottelumatkalle Moskovaan lähdössä olleelle, valtioneuvos J. K. Paasikiven johtamalle valtuuskunnalle.
Substituutio (kemia)
Substituutio on kemiallinen reaktio, jossa atomi tai atomiryhmä korvautuu toisella atomilla tai atomiryhmällä. Reaktiossa syntyy myös sivutuote. Ensimmäisiä tutkittuja substituutioreaktioita olivat alkaanien halogenoinnit. Substituutioreaktiota esiintyy alkaaneilla, sykloalkaaneilla ja aromaattisilla hiilivedyillä. Esimerkiksi etaanin vetyatomi korvautuu klooriatomilla radikaalisubstituutiossa: CH3CH3 + Cl2 \rightarrow CH3CH2Cl + HCl.
Nukleofiilinen substituutio
Nukleofiilisessa substituutioreaktiossa nukleofiili hyökkää positiivisesti varautuneeseen atomiin (elektrofiiliin) syrjäyttäen samalla siihen sitoutuneen funktionaalisen ryhmän.
Nukleofiilisen substituution tärkeimmät reaktiomekanismit ovat SN1 ja SN2. Näillä mekanismeilla reagoivat usein esimerkiksi alkyylihalidit. Alkyylihalidien reaktioissa halogeeni (X) toimii lähtevänä ryhmänä ja se voidaan korvata lähes millä tahansa nukleofiilisella ryhmällä. Jos nukleofiili on neutraali (Nu:), silloin tuote on positiivisesti varautunut. Vastaavasti jos taas nukleofiili (Nu:- ) on negatiivisesti varautunut, tuote on neutraali.
Nu: + R-X → R-Nu+ + X:-
Nu:- + R-X → R-Nu + X:-
Nukleofiilisella substituutiolla voidaan valmistaa lukuisia reaktiotuotteita, mm. nitriilejä, amiineja, eettereitä, estereitä, alkoholeja ja sulfideja.
CN- + R-X → R-CN + X:-
NH3 + R-X → R-NH3+ X:-
R'O- + R-X → R-OR' + X:-
R'COO- + R-X → R-OOCR' + X:-
SH- + R-X → R-SH + X:-
Karboksyylihappojen johdokset reagoivat nukleofiilien kanssa, jolloin kysymyksessä on nukleofiilinen asyylisubstituutio.
Aromaattiset substituutioreaktiot
Elektrofiilinen aromaattinen substituutio on yleinen aromaattisilla yhdisteillä. Aromaattisessa elektrofiilisessa substituutioreaktiossa elektrofiili, korvaa yhden aromaattisen renkaan vetyatomeista. Reaktion välituotteena syntyy delokalisoitunut karbokationi, josta irtoaa protoni ja C-H sidoksen elektronipari siirtyy aromaattiseen renkaaseen, jolloin lopputuotteessa aromaattinen rakenne säilyy.
Vesa Enne
Vesa Enne (7. helmikuuta 1947 Rauma – 24. toukokuuta 1997 Porvoo) oli suomalainen iskelmälaulaja ja lapsinäyttelijä.
Substituutio (kemia)
Aromaattiset substituutioreaktiot
Elektrofiilisen aromaattisen substituution lisäksi aromaattiset yhdisteet voivat reagoida myös nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla, joka tapahtuu additio-eliminaatioreaktiolla. Näin tapahtuakseen korvautuva ryhmä on tyypillisesti halogeeniatomi ja aromaattisessa renkaassa on korvautuvaan ryhmään nähden para-asemassa elektroneja voimakkaasti puoleensa vetävä ryhmä kuten nitroryhmä. Elektroneja puoleensa vetävä ryhmä stabiloi välituotteen positiivista varausta.
Amstrad PCW
Amstrad PCW (tunnettu myös nimellä Joyce) on Amstradin tietokonesarja, jota yhtiö valmisti vuodesta 1985 vuoteen 1998.
PCW on lyhenne sanoista Personal Computer Wordprocessor. Laitteessa ei ollut varsinaista ROM-muistia, ja se pystyi vain aloittamaan käynnistyksen (boot sequence) levykkeeltä. Laite käynnistyi suoraan LocoScript tekstinkäsittelyohjelmaan tai pystyi lataamaan CP/M-käyttöjärjestelmän levykkeeltä.
Vesa Enne
Lapsitähti
Enteen ensisingle ”Nuori rytmi”/”Ajan sävel” julkaistiin Decca-levymerkillä 21. syyskuuta 1959. Kappaleet olivat Helismaan ja Toivo Kärjen käsialaa ja säestyksestä vastasi Ossi Runne orkestereineen. Levyn kohtalaisesta menestyksestä huolimatta se jäi Vesa Enteen ainoaksi levytykseksi lähes kymmeneen vuoteen. Myös keikkailu erilaisissa iltamissa Helismaan, Eemelin, Esa Pakarisen sekä ajankohtaisten iskelmätähtien kanssa alkoi näihin aikoihin.
Amstrad PCW
PCW-malleja arvioidaan myydyn yhteensä 1,5 miljoonaa.
Fruktoosi
thumb|200px|Sakkaroosista valmistettua kiteistä hedelmäsokeria. Fruktoosi eli D-fruktoosi eli hedelmäsokeri (C6H12O6) on sokeri, jota esiintyy hunajassa ja kaikissa hedelmissä. Fruktoosi on myös tavallisen ruokosokerin eli sakkaroosin hajoamistuote. Maksa muuntaa lisäksi verensokeria niin sanotuksi endogeeniseksi fruktooksi etenkin silloin, kun verensokeri on korkealla.
Ihminen maistaa fruktoosin noin kaksi kertaa niin makeana kuin fruktoosista ja glukoosista koostuvan sakkaroosin.
Fruktoosin moolimassa on 180,2 g/mol, sulamispiste (hajoaa) 103–105 °C, itsesyttymislämpötila 360 °C ja CAS-numero 57-48-7.
Ruokosokeri pilkkoutuu ruoansulatuselimistössä fruktoosiksi ja glukoosiksi. Fruktoosi pilkkoutuu ihmisillä maksassa ja ohutsuolessa toisin kuin glukoosi. Puhtaan fruktoosin imeytyminen suolistossa on hyvin yksilöllistä. Osa ihmisistä ei kykene imeyttämään täydellisesti 30-40 gramman suuruisia fruktoosiannoksia. Tämä saattaa johtaa ripuliin tai muihin ruoansulatushäiriöihin. Sorbitolista syntyy ruoansulatuksen yhteydessä fruktoosia.
Valmistus
Fruktoosi valmistetaan erottamalla se tavallisesta sokerista eli sakkaroosista. Valmistusprosessi koostuu kromatografisesta erotuksesta, hydrauksesta, kiteytyksestä ja ioninvaihdosta. Fruktoosin teollinen valmistus on suomalainen keksintö, ja fruktoosin kaupallinen tuotanto aloitettiin 1960-luvun lopun Suomessa. Sitä valmistettiin suomalaisesta sokerijuurikkaasta.
Fruktoosin valmistetus aloitettiin vuonna 1968 Suomen Sokeri Oy:n Kotkan tehtaalla. Noin 90 prosenttia tehtaan tuottamasta fruktoosista meni vientiin vuonna 2011. Monikansallisen DuPont-yhtiön omistukseen siirtynyt Kotkan tehdas oli ainoa fruktoosin tuotantolaitos Euroopan unionissa vuonna 2016.
Terveysvaikutukset
Fruktoosin terveysvaikutuksia alettiin tutkia laajemmin 1970-luvun alussa esimerkiksi Helsingin yliopiston elintarviketeknologian laitoksella. Fruktoosi on hyvin hidas hiilihydraatti, sillä sen glykeeminen indeksi on vain 19, mikä on hyvin alhainen verrattuna esimerkiksi tavalliseen pöytäsokeriin eli sakkaroosiin (65) tai hapanjuureen leivottuun perinteiseen ruisleipään (68). Fruktoosi imeytyy sen vuoksi hitaammin vereen kuin esimerkiksi tavallinen sokeri, joten se ei aiheuta verensokerin voimakasta nousua. Hedelmäsokeri soveltuu tämän vuoksi hyvin etenkin diabeetikoille ja pitää myös näläntunnetta pidempään poissa. Vaikka fruktoosin kalorimäärä on sama kuin tavallisella sokerilla, siitä saatava kokonaiskalorimäärä jää pienemmäksi kuin sokerista saadun, koska sitä tarvitaan makeutensa vuoksi vähemmän.
Amstrad PCW
Laitteen 8-sarjassa oli vihermusta näyttö, 9-sarjassa mustavalkoinen.
Fruktoosi
Terveysvaikutukset
2000-luvulla julkaistuissa väestöseurantatutkimuksissa on havaittu, että runsaasti fruktoosipitoista valmisruokaa nauttivilla esiintyy tavallista enemmän sydän- ja verisuonitautia, rasvamaksaa ja kakkostyypin diabetesta. Lisäksi on havaittu, että fruktoosi saattaa hidastaa oppimista ja heikentää muistia. Fruktoosi saattaa olla myös muita sokereita lihottavampaa, koska se ei tuota niiden tavoin kylläisyyden tunnetta. Edellä mainittujen seikkojen vuoksi on esitetty, että fruktoosi olisi jopa ruokosokeria haitallisempaa. Myös ruokosokeri sisältää hedelmäsokeria, mutta sen sisältämä glukoosi lieventää tutkimusten mukaan edellä mainittuja fruktoosiin liittyviä riskejä. Kahdesta 2010-luvun jälkipuolella julkaistusta tieteellisestä yhteenvetotuktimuksesta kävi kuitenkin ilmi, että ruokosokerin korvaaminen fruktoosilla vähentää diabetesriskiä eikä lisää veren triglyseriditasoja.
On myös havaittu, että fruktoosi aiheuttaa ohutsuoliepiteelin vaurioitumista.
Ruokosokerin sisältämä glukoosi lisää toisaalta huomattavasti fruktoosin imeytymistä, joka on vähäistä silloin, kun fruktoosia nautitaan ilman muita sokereita. Vuonna 2014 julkaistussa kliinisessä tutkimuksessa havaittiin, että tyhjään vatsaan juotu fruktoosiliuos nostaa kuitenkin sakkaroosiliuosta enemmän matala-asteista tulehdusta kuvaavan herkän CRP:n arvoa ja veren kolesterolihiukkasten määrää.
Yli sadan gramman päivittäisiä fruktoosiannoksia pidetään haitallisina osalle ihmisistä, mutta 60 gramman annokset eivät aiheuta todennäköisesti haittavaikutuksia.
Hunaja sisältää fruktoosia enemmän kuin glukoosia. Hedelmissä on yleensä alle puolet fruktoosia lopun ollessa lähinnä verensokeria erittäin nopeasti nostavaa glukoosia. Hedelmät nostavat verensokeria kuitenkin hitaammin kuin sokerivesi. Tämä johtuu hedelmien sisältämästä kuidusta sekä siitä, että nesteen mukana nautittu hiilihydraatti nostaa verensokeria kiinteää ravintoa nopeammin.
Vesa Enne
Lapsitähti
Loppuvuodesta 1959 kuvattiin jo seuraavaa elokuvaa, Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut, jossa Enteen lisäksi näyttelivät Hannes Häyrinen, Leo Jokela ja Pirkko Mannola. Elokuvassa Enne esittää kappaleen ”Jöröjukka-rock”, jota hän ei kuitenkaan levyttänyt (Saukki ja Oravat saivat oman versionsa levylle). Elokuvan ensi-ilta Rexissä oli 26. helmikuuta 1960. Elokuva oli jälleen heikko arvostelumenestys, mutta sai kohtalaisen hyvät katsojaluvut.
Alkuvuodesta 1960, tehtiin jo kolmas elokuva, jossa Enteellä oli rooli: Kaks' tavallista Lahtista. Pääosissa olivat Tommi Rinne, Leif Wager, Eemeli, Pirkko Mannola ja Leni Katajakoski. Tässä elokuvassa Vesa Enne esittää puolen tusinaa kappaletta, joita ei ole koskaan levytetty. Ensi-ilta Rexissä oli 20. toukokuuta 1960. Elokuva sai kohtalaiset arvostelut ja hyvän yleisömenestyksen. Tuottaja Särkkä päätti lähettää elokuvan kesällä edustamaan Berliinin elokuvafestivaaleille, ja SF:n PR-päällikkö Olavi Linnuksen ehdotuksesta mukaan päätettiin lähettää Pirkko Mannola ja Vesa Enne; molemmat lauloivat Waldbühnen suurella ulkoilmalavalla 20 000 hengen yleisön edessä. Elokuva sai murskaavan huonot arvostelut ja Särkkä lähti kiukustuneena kotiin kesken festivaalien. Pirkko Mannolan laulajanura sen sijaan aukesi Saksassa juuri tuon esiintymisen myötä.
Enteen lapsitähtikauden viimeinen elokuva oli Molskis, sanoi Eemeli, molskis!, jonka kuvaukset käynnistyivät loppukesästä 1960. Elokuvan pääosissa olivat Eemeli, Tapio Rautavaara, Ville-Veikko Salminen ja Tarja Nurmi. Enne esittää vossikkakuski-komediassa neljä laulua, joita ei ole koskaan levytetty. Elokuvan ensi-ilta oli Rexissä 16. joulukuuta 1960. Elokuva sai tavanomaiset heikot arvostelut, mutta kohtuullisen hyvät katsojamäärät elokuvateattereissa.
Enne keikkaili koulunkäynnin ohella manageri Leo Heinosen illoissa pienikokoisuudestaan huolimatta muun muassa Eemelin, Esa Pakarisen, Eero & Jussi Raittisen sekä Pekka Loukialan kanssa. Syy siihen, että tuon ajan rocklaulajat keikkailivat erilaisten koomikoiden, hanuristien ja akrobaattien kanssa, johtui silloisesta pääsylippujen verotuskäytännöstä (huvivero), joka rankaisi raskaalla kädellä tanssi-iltoja – mutta jos kyseessä olivat niin sanotut ohjelmalliset iltamat ”korkeammalla kulttuurilla” höystettynä, verotus oli kevyempää.
Muusikonura
Lopetettuaan koulun lyseon neljännellä luokalla vuonna 1962 Enne ryhtyi täysipäiväiseksi muusikoksi keikkaillen ahkerasti. Hän teki Amar Rock-show’ta, Suosikkikarusellia ynnä muuta lähinnä Rauno Lepistön orkesterin kanssa, sekä keikkailua Norjassa ja muutamia radioesiintymisiä.