cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luis Solignac
Luis Emilio Lucho Solignac (s. 16. helmikuuta 1991 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Major League Soccerissa pelaavaa Colorado Rapidsia. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä.
Aiemmin Solignac on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi portugalilaista SC Bragaa ja ruotsalaista Djurgårdenia sekä Veikkausliigan IFK Mariehamnia kausina 2013 ja 2014. Solignac teki Mariehamnin paidassa pelaamassaan 42 pelissä 20 osumaa. Kaudella 2014 hän jakoi Veikkausliigan maalikuninkuuden Jonas Emetin kanssa 14 osumallaan. Veikkausliiga-kauden 2014 jälkeen hän palasi lainalta takaisin kotimaahansa ja kasvattajaseuraansa.
Tammikuussa 2015 hän siirtyi Primera División de Argentinaan nousseeseen Club Atlético Nueva Chicagoon. Toukokuussa 2015 Solignac siirtyi Yhdysvaltain Major League Soccerin Colorado Rapidsiin. Hän teki debyyttinsä MLS:ssä seuraavassa kuussa FC Dallasia vastaan.
Saavutukset
Henkilökohtainen
Jun Chen
Jun Chen on kiinalais-amerikkalainen tähtitieteilijä ja pikkuplaneettojen löytäjä.
Nathalie Emmanuel
Nathalie Joanne Emmanuel (s. 2. maaliskuuta 1989 Southend-on-Sea, Essex, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan Daenerys Targaryenin tulkkina ja neuvonantajana Missandeina televisiosarjassa Game of Thrones sekä Ramsey-hakkerina elokuvassa Fast & Furious 7 (2015).
Jun Chen
Yhdessä David Jewittin ja Jane Luun ja muiden tähtitieteilijöiden kanssa, hän on löytänyt monia Kuiperin vyöhykkeen kappaleita.
Nathalie Emmanuel
Emmanuelin äiti on kotoisin Dominicalta, isä on juuriltaan puoliksi englantilainen ja puoliksi Saint Lucialta. Emmanuel kasvoi Essexissä ja harrasti jo lapsena teatteria, laulamista ja tanssia. Kymmenvuotiaana hän esiintyi nuorena Nalana West Endin Leijonakuningas-musikaalissa.
Emmanuel on esiintynyt HBO:n menestyssarjassa Game of Thrones keväällä 2013 esitetyltä kolmannelta tuotantokaudelta lähtien. Vuonna 2015 Emmanuel esiintyi ensimmäisessä suuremmassa roolissaan valkokankaalla toimintaelokuvassa Fast & Furious 7. Hänellä on rooli myös elokuvassa Labyrintti – Aavikkokokeet (2015) ja sen jatko-osassa Labyrintti – Tappava lääke (2018).
Splay Suomi
Splay Suomi on huhtikuussa 2014 perustettu suomalainen tubettajien YouTube-verkosto. Se oli perustamishetkellään Suomen ensimmäinen YouTube-verkosto.
Splay Suomen liiketoiminta perustuu sen tarjoamiin sponsorointi-, ja mainontamahdollisuuksiin verkostoonsa kuuluvien tubettajien sisällöissä. Se pyrkii toimimaan välikätenä markkinoijien ja tubettajien välillä. Vuonna 2014 sen verkoston arvioitiin tavoittavan jopa 6,3 miljoonaa videon näyttökertaa kuukaudessa. Splayn verkostoon Suomessa kuuluvat muun muassa Sonja Hämäläinen, Roni Bäck sekä Hydraulic Press Channel.
Ted Bloecher
Ted Bloecher (s. 1929) on yhdysvaltalainen ufologi. Tutkija Jerome Clark kuvailee häntä kunnioitettavaksi kollegaksi Bloecher perusti Civilian Saucer Intelligence-ryhmän, jota pidetään tärkeänä UFO-tutkimuksessa.
1967, NICAP julkaisi Bloecherin The UFO Wave of 1947 kirjan sadoista raporteista USA:ssa vuodelta 1947.Jacques Vallee tukee tätä raporttia.
1970-luvulla hän liittyi tutkimusjärjestöihin MUFON ja CUFOS. 1980-luvulla hän lahjoitti arkistonsa CUFOS:lle.
Pictureka!
Pictureka! on Hasbron tekemä lautapeli, joka julkaistiin vuonna 2006. Pelissä pitää löytää erilaisia esineitä pelilaudalta. Pelin voittaa se joka on löytänyt eniten esineitä.
Fraserin oireyhtymä
Fraserin oireyhtymä on harvinainen sairaus, joka aiheuttaa mm. erilaisia ruumiillisia poikkeavuuksia, yhdyssormisuutta ja -varpaisuutta, kehitysvammaisuutta sekä ylimääräisiä sormijäseniä. Keskeinen piirre on piilosilmäisyys, jossa iho peittää yhden tai molemmat silmät. Mahdollisia muita piirteitä ovat mm. epäsymmetrinen kallo, munuaisvaurio, piilokiveksisyys, kuurous, sokeus, mikropenis, klitoromegalia ja virtsarakon poikkeavuudet.
Fraserin oireyhtymän ennuste vaihtelee. Lähes 50 % siitä kärsivistä kuolee ensimmäisten elinvuosiensa aikana tavallisimmin kurkunpään ahtaumaan tai munuaisvaurioon.
Fraserin oireyhtymän aiheuttaja on autosomin kautta peittyvästi periytyvä mutaatio. Fraserin oireyhtymä on elävänä syntyneistä lapsista 0,043:lla 10 000:sta ja kuolleena syntyneistä 1,1:lla 10 000:sta.
Italienne
pienoiskuva|Barnum-kirjaintyyppi Italienne on kirjasinlaji, jossa pääteviivat ovat korostetun paksuja, selvästi paksumpia kuin kirjainten pysty- ja poikkiviivat. Italienne on egyptiennen eräs muunnelma, ja tuli muotiin 1800-luvun alkupuolella, jolloin kirjasinten suunnittelijat ryhtyivät kokeilemaan voimakkaiden kontrastien käyttöä kirjainmuodoissa. Italienne-kirjaintyypit tunnetaan Villin lännen kirjasimina, koska ne olivat erityisen suosittuja 1800-luvun loppupuolen julisteissa, joiden teksti ladottiin yleensä puukirjakkeilla. Tämä kirjasinlaji tuli uudestaan muotiin 1970-luvulla, joten italienne-kirjaintyypit sopivat ilmentämään sekä 1800- että 1900-luvun loppupuolten tunnelmaa. Tunnettu Italienne-kirjaintyyppi on Playbill.
Kuolema Venetsiassa (novelli)
Kuolema Venetsiassa (Der Tod in Venedig) on Thomas Mannin vuonna 1912 ilmestynyt novelli, jota on usein sanottu hänen tärkeimmäksi novellikseen.
Juoni
Iäkäs kirjailija Gustav von Aschenbach matkustaa lomalle Venetsiaan, jossa hän joutuu kauniin nuoren puolalaispojan Tadzion pauloihin. Koleraepidemia on juuri puhjennut, ja Aschenbach suunnittelee lähtöä Venetsiasta mutta jää kuitenkin Tadzion vuoksi, vaikka ei ole koskaan edes puhunut tämän kanssa. Loman jatkuessa Aschenbachin koko olemassaolo kietoutuu kadonnutta nuoruutta ja Aschenbachin täyttämättömiä intohimoja edustavan nuoren pojan seuraamisen ympärille. Novelli päättyy Lidon hiekkarannalle, jossa Aschenbach tarkkailee Tadziota leikkimässä ystäviensä kanssa. Poika kulkee kohti merta, mutta kääntyy ja luo viimeisen katsekontaktin Aschenbachiin, joka kuolee.
Väinö Veijola
Väinö Veijolan vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarlo Veijola ja Mathilda Alcenius ja puoliso vuodesta 1922 Martha Grönholm (k. 1939). Veijola tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui sähkötekniikan alan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1915. Opintojaan Veijola täydensi vielä Ruotsissa 1915–1917. Hän toimi Hankkijan sähköinsinöörinä 1915, puolustusministeriön taisteluvälineosaston sähköinsinöörinä 1918, sähköinsinööritoimiston palveluksessa 1919–1924, omassa toimistossa 1925–1928, Suomen sähkölaitosyhdistysten asiamiehenä 1928,  Sähkötarkastuslaitoksen johtajana vuodesta 1929 aina vuoteen 1958 saakka ja sen jälkeen Sähkötarkastuskeskuksen hallituksessa, Teknillisen korkeakoulun opettajana 1920-luvun vaihteessa, Voima ja valo -lehden päätoimittajana ja toimitussihteerinä 1928–1929, kahden eri sähkölaitoksen käytön valvojana 1920–1929, kauppa- ja teollisuusministeriön teollisuusosaston päällikkönä 1932–1936, tullihallituksen asiantuntijana 1933–1936, kansanhuoltoministeriön teollisuusosaston ja voimatoimiston päällikkönä 1939–1940 sekä useiden eri komiteoiden ja työryhmien jäsenenä. Suomen Sähköinsinööriliiton kunniajäsen Veijola oli vuodesta 1950. Hän oli myös Suomen Valoteknillisen Seuran perustajia, ensimmäinen puheenjohtaja ja ensimmäinen kunniajäsen 1958. Professorin arvonimen hän sai 1955.
Jevgenija Setšenova
Jevgenija Ivanovna Setšenova (, 17. elokuuta 1918 Sevastopol – 25. kesäkuuta 1990 Moskova ) oli neuvostoliittolainen pikajuoksija, joka voitti urallaan kuusi mitalia EM-kilpailuissa.
Setšenova oli vuoden 1946 Oslon EM-kilpailujen paras pikajuoksija. Hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 11,9 s ja 200 metrillä ajalla 25,4 s. Lisäksi hän sai pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Neuvostoliiton joukkueen loppuaika oli 48,7 s. Setšenova juoksi ensimmäisen osuuden.
Lontoon 1948 olympialaisiin Neuvostoliitto ei vielä osallistunut. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui kaukana Fanny Blankers-Koenin takana hopealle sekä 100 metrillä (12,3 s) että 200 metrillä (24,8 s). Viestissä, jossa Setšenova juoksi viimeisen osuuden, sijoittui Neuvostoliitto jälleen pronssille (47,5 s).
Helsingin 1952 olympialaisissa Setšenova ei päässyt henkilökohtaisilla matkoilla loppukilpailuun. Viestissä hän juoksi toisen osuuden ja Neuvostoliitto sijoittui neljänneksi ajalla 46,3 s.
Rennebu
Rennebu on kylä Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Rennebun kunta syntyi, kun se erotettiin Meldalin kunnasta vuonna 1839. Innsetin pitäjä siirrettiin Kviknen kunnasta Rennebuhun 1. tammikuuta 1966. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Rennebun kunnassa oli 2 534 asukasta.
Heikki Halmesmäki
Heikki Halmesmäki (ent. Halminen; 6. lokakuuta 1891 Kiikoinen – 3. toukokuuta 1959 Oulu) oli suomalainen teologi ja rovasti (1948).
Halmesmäki osallistui Suomen sisällissotaan ja oli aktiivisesti mukana suojeluskuntatoiminnassa. Hän toimi päätoimittajana sanomalehdessä Sisä-Suomi vuosina 1929–1930, sekä kustantajana ja toimittajana lehdessä Viitasaaren Seutu vuosina 1933–1944. Hän pakinoi lehdessä nimimerkillä "Pihkurin Pekka". Halmesmäki oli Viitasaaren Rauhanyhdistyksen perustajajäsen ja toimi myös Viitasaaren rotaryklubin presidenttinä vuosina 1954–1955.
Halmesmäen ensimmäinen puoliso (1915–1946) oli Aino Eeva Ihanne (o.s. Kalima) ja toinen puoliso (1947–) Aili Maria (o.s. Strömberg). Hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta viisi lasta ja toisesta yksi.
Tuntia
thumb|200px|Tuntian kunnallishallintoalue Pietarin kartalla. Tuntia on historiallinen kaupunginosa ja yksi Pietarin Nevan piirin kunnallishallintoalueista Venäjällä. Se sijaitsee Nevan etelärannalla Murzinkan ja Venjoen välillä.
Paikkakunta on saanut alkunsa Pietari I:n vuonna 1716 perustamasta kalastajakylästä. 1800–1900-lukujen vaihteessa se oli yksi Pietarin lähiseutujen suurimmista asutuksista. Vuonna 1906 rakennettiin Tuntian kautta Vologdaan johtanut rautatie. 1980-luvulta lähtien seudulle on rakennettu suuria lähiöitä. Vuonna 1984 avattiin Rybatskojen metroasema.
Gordon Milne
Gordon Milne (s. 29. maaliskuuta 1937 Preston) on englantilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Milne debytoi Englannin maajoukkueessa 1963. Hän on pelannut 13 maaottelua.
Stefan Marinković
Stefan Marinković (s. 20. helmikuuta 1994) on serbialais-sveitsiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Slovakian Corgoň Ligassa pelaavaa Dukla Banská Bystrica. Hän on pelannut nuorten maaotteluita sekä Sveitsin että Serbian paidassa.
FC Luzernin kasvatti Marinković kävi Luzernin aikoinaan testileireillä Juventuksessa ja Arsenalissa, mutta hän siirtyi hollantilaisseura AFC Ajaxin akatemiaan, josta tie kävi 2014 Turkuun. Tammikuussa 2012 Marinković kärsi vaikean polvivamman, joka piti hänet sivussa käytännössä koko kauden. Kaudella 2014 Marinković pelasi Veikkausliigassa 19 ottelua osumatta kertaakaan.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1952
Palloliiton Maakuntasarja 1952 oli Suomen kolmanneksi korkein sarjataso jalkapallossa kaudella 1952. Kaksi ylintä sarjatasoa oli yhdistetty Työväen Urheiluliiton kanssa, mutta Maakuntasarja pysyi edelleen Palloliiton sisäisenä sarjana. TUL:n puolella vastaava sarjataso oli Suursarja. Liitot järjestivät sarjojen parhaille joukkueille yhteiset karsinnat pääsystä Suomensarjaan kaudelle 1953.
Pohjoislohko A
1Luovutusvoitto KePS:lle. Oulun Pallo-Pojat luopui sarjasta.
Pohjoislohko B
1 Luovutusvoitto SePS:lle.
Itälohko A
1 Luovutusvoitto PK-37:lle. 2 Luovutusvoitto MP:lle.
Etelälohko A
1 Luovutusvoitto Y:lle.
Suomensarjan karsinnat
Suomensarjan karsinnoissa pelasivat maakuntasarjan ja TUL:n Suursarjan lohkovoittajat - yhteensä 16 joukkuetta - kahdessa kahdeksan joukkueen lohkossa.
Länsilohko
Viimeisellä kierroksella peruutettiin otteluita, joilla ei ollut enää kummallekaan joukkueelle merkitystä. Nämä pelit on laskettu sarjataulukkoon tasapeleiksi, maalit 0–0.
Maakuntasarjan karsinnat
Maakuntasarjan karsinnoista 8 joukkuetta nousi Maakuntasarjaan 1953. Karsintaan osallistui 31 joukkuetta.
Kiiltosirppisammal
Ulkonäkö
Kiiltosirppisammal on keskikokoinen ja haaroo säännöllisesti. Sen verson kärki on sivulle koukistunut. Sen lehdet ovat kiiltävät ja pitkittäispoimulliset. Sen keskisuoni ulottuu lehden puolivälin ohi. Se muistuttaa ulkonäöltään lettosirppisammalta, lapinsirppisammalta ja luhtasirppisammalta.
Levinneisyys
Lajia tavataan ympäri pohjoista pallonpuoliskoa boreaalisella vyöhykkeellä. Sitä pidettiin aiemmin yleisempänä, mutta mikroskooppiset tarkastelut ovat erottaneet sen lähilajeistaan. Se esiintyy koko Suomessa harvinaisena ja monet esiintymät ovat hävinneet viime aikoina soiden ojituksen vuoksi. Näin on käynyt muun muassa Turun Pomponrahkalla.
Elinympäristö
Kiiltosirppisammal kasvaa emäksisillä ja ruosteisilla lettosuoalueilla. Laji esiintyy Suomessa runsasimmillaan rimpisillä koivuletoilla sekä meso-eutrofisilla rimpinevoilla Perä-Pohjolan alueella.
Jyrki Kallio
Kalliolle myönnettiin vuonna 2015 J. A. Hollon palkinto suomennoksesta Mestari Kongin keskustelut – kungfutselaisuuden ydinolemus ja Joel Toivolan satavuotisjuhlapalkinto. Hänelle on myönnetty Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki
Diwaniyya
Diwaniyya on Irakin Qadisiyyan kuvernoraatin keskuskaupunki. Se sijaitsee linnuntietä noin 155 kilometriä Bagdadin keskustasta eteläkaakkoon. Kaupungin läpi kulkee Basran ja Bagdadin välinen rautatie.
Diwaniyyan piirikunnan väkiluvuksi arvioitiin vuonna 2013 noin 510 000 (47 % koko maakunnan 1,108 miljoonasta asukkaasta). Vuoden 2003 väestöarvio oli 300 000 henkeä. thumb|250px| Latvialainen sotilas Irakin sodan aikaan (2006) Diwaniyyassa. Kaupunki sijaitsee jokilaaksossa noin 32 kilometriä Eufratin jokiuoman länsipuolella. Maaperä on hedelmistä, kastelukanavat ulottuvat alueelle. Maatalous – kuten palmuviljelmät (taateli), viinitarhat ja hedelmätarhat – on seudun keskeisiä työllistäjiä.
Münchhausenin oireyhtymä
Münchhausenin oireyhtymä on psyykkinen häiriö, jossa potilas pakonomaisesti sepittää tai aiheuttaa itselleen vakavan sairauden oireita päästäkseen hoitoon. Valehtelemalla itsestään ja elämästään hän huijaa sairaalan tekemään hänelle tutkimuksia ja antamaan hoitoja, jotka voivat lopulta johtaa terveyttä vahingoittaviin seurannaisoireisiin ja leikkausarpiin. Potilas jättää lopuksi hoidon kesken ja poistuu sairaalasta mutta jatkaa samaa myöhemmin.
Münchhausenin oireyhtymä on nimetty saksalaisen paroni von Münchhausenin (1720–1797) mukaan. Hän oli kuuluisa tarinankertoja, joka liioitteli kokemuksiaan ja matkojaan. Oireyhtymän nimesi vuonna 1951 sisätautilääkäri Richard Asher.
Jos lääkäri uskoo potilasta, hän saattaa ryhtyä huonosti perusteltuihin toimiin, kuten intensiivisiin tutkimuksiin ja operatiivisiin toimenpiteisiin. Myöhemmin lääkärille voi paljastua, että potilas on toiminut samoin aiemminkin muissa sairaaloissa, joskus kymmeniäkin kertoja. Toimenpiteistä voi aiheutua potilaalle todellisia vaurioita.
Münchhausenin oireyhtymä on itse aiheutetuista häiriöstä kroonisin ja psykopatologialtaan raskain. Oireyhtymän taustalla on psyykkisiä, poikkeavaan persoonallisuuteen liittyviä syitä. Potilas on voinut kohdata lapsuudessaan monenlaisia ongelmia ja traumoja, kuten puutetta, hylkäämistä, puutteellista huolenpitoa tai hyväksikäyttöä. Joillain on todettu merkkejä keskushermoston vaurioista. Heillä on myös poikkeava kivunsietokyky. Potilaat ovat yleensä työikäisiä ja usein yksinäisiä ja sosiaalisesti syrjäytyneitä. Miehiä heistä on enemmän kuin naisia. Oirehtimista voi edeltää tyhjyyden ja merkityksettömyyden tunteet, jotka aiheuttavat psyykkisen hajoamisen uhkaa. Potilas ei kykene kertomaan, miksi sepittää oireita ja aiheuttaa itselleen vammoja. Hän manipuloi lääkäriä ja kokee voitontunnetta keskeyttäessään hoitonsa.
Potilas ei yleensä suostu psykiatriseen sairaalahoitoon, eikä häntä voida siihen pakottaa. Hänet ohjataan käyttämään psykiatrisia peruspalveluita ja avoterveydenhuoltoa. Hoito ei yleensä johda paranemiseen, mutta oireyhtymän haittoja sillä voidaan vähentää merkittävästi.
Münchhausenin oireyhtymän ilmaantuvuutta ja esiintyvyyttä ei tiedetä. Diagnoosi tehdään yleensä vasta vuosia lääkärillä käyntien alkamisen jälkeen.
MAFUN
MAFUN on vuonna 1990 perustettu suomalais-ugrilaisten kansojen nuorisojärjestöjen kattojärjestö, joka koordinoi yhteistyötä näiden kansojen nuorten sekä järjestöjen välillä sekä edustaa kyseisiä kansoja ja järjestöjä kansainvälisissä foorumeissa, kuten Yhdistyneissä kansakunnissa.
Liiton jäseninä on kansalaisjärjestöjä eri suomalais-ugrilaisilta alueilta, ja liiton hallitus koostuu yhdestä jäsenjärjestön edustajasta kultakin alueelta. Liiton tärkeimpiin hankkeisiin kuuluu Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki -hanke. Hallituksen jäsenet valitaan kerran kahdessa vuodessa pidettävässä kongressissa.
Historia
Liitto syntyi Neuvostoliiton loppuaikoina, kun Venäjän vähemmistökansoille annettiin lupa järjestäytymiseen. Tuolloin myös suomalaisten sukukansoille perustettiin omia nuorisojärjestöjä, joiden oli välttämätöntä tehdä yhteistyötä. Vuoden 1990 kesällä Joškar-Olassa pidettiin ensimmäinen Suomalais-ugrilainen nuorisokokous, jonka lopputuloksena MAFUN syntyi.
Vuonna 1997 Helsingin yliopiston ylioppilaskunta päätti hakea MAFUN:n jäsenyyttä.
Toiminta
MAFUN on järjestänyt monenlaisia tapahtumia, kuten festivaaleja, lastenleirejä, näyttelyitä ja retkiä. Käytännössä se on koonnut eri järjestöjä yhteen, kun yksi sen jäsenjärjestöistä on järjestänyt jonkin tapahtuman. Itse liiton toiminta koostuu neuvoston kokouksista. MAFUN julkaisi kesästä 1999 alkaen kaksi kertaa kuukaudessa ilmestnyttä Kudo-Kodu -lehteä, joka tunnettin myös nimellä Kudo+Kodu. Välillä järjestö on joutunut Venäjän valtapolitiikan välineeksi. Kuitenkin vuoden 2000 joukukuun kongressissa Helsingissä päätettiin, että liiton toiminta pitää uudistaa täysin, jotta sen toiminta olisi itsenäistä. Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan sukukansavalioikunta on tukenut Kudo+Kodu-lehden julkaisemista rahallisesti.
Suomessa
MAFUN:n suomalaiset jäsenjärjestöt perustivat vuonna 1999 Suomen sukukansayhdistysten liiton, eli Susu ry:n, hallinnoimaan MAFUN:n toimintaa Suomessa. Sen jäseniä olivat vuonna 2001 A. J. Sjögrenin seura, Helsingin yliopiston ylioppilaskunta, Kalevalaisten naisten liitto, Suomen Maan ystävät, Suomen saamelaisnuoret, Tuglas-seura ja Uhanalaisten kansojen ja kulttuurien puolesta ry.
Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki
Suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki on MAFUN:n hanke, jolla suomalais-ugrilaisia alueita pyritään tuomaan enemmän kansainväliseen tietouteen ja elävöittämään suomalais-ugrilaisten alueiden maaseutua. Joka vuosi valitaan paikkakunta joltain suomalais-ugrilaiselta alueelta, joka saa käyttää nimikettä suomalais-ugrilainen kulttuuripääkaupunki vuoden ajan. Valintaan on osallistunut Suomesta Sukukansojen ystävät ry.
Valitut kylät ja kaupungit:
Dangerous World Tour
Jackson päätti keskeyttää kiertueen, koska ilmoitti olevansa sairas ja joutui lopulta sairaalahoitoon. Jackson oli tullut riippuvaiseksi kipulääkkeistä ja kärsi kuivumisesta, migreenistä, selkäkivuista, nilkkavammasta ja stressistä, joka johtui lapsen ahdistelusyytteistä.
Bukarestin konsertti julkaistiin virallisesti vuonna 2004 Ultimate Collection -kokoelmaboxin mukana sekä vuonna 2005 DVD:lle nimellä Live in Bucharest: The Dangerous Tour.
Esityslista
First & Second leg
Third leg
Petter Portin
Petter Erik Portin (12. joulukuuta 1940 Kruunupyy – 25. helmikuuta 2023 ) oli suomalainen geneetikko ja Turun yliopiston perinnöllisyystieteen professori.
Elämä ja ura
Kruunupyyssä vuonna 1940 syntynyt Portin pääsi ylioppilaaksi Nokian yhteiskoulusta vuonna 1959. Hän jatkoi opintojaan Turun yliopistossa, jossa hän toimi eri tehtävissä aina vuodesta 1969 alkaen. Portin valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1972 ja hänet valittiin perinnöllisyystieteen vs. apulaisprofessoriksi vuonna 1976. Professorin virkaan Portin nousi vuonna 1980 ja tässä tehtävässä hän toimi Turun yliopistossa aina eläköitymiseensä asti vuonna 2004.
Portin oli myös vuonna 1962 perustamassa Turun Yliopiston biologian ja maantieteen ainejärjestöä, Synapsia.
Tutkimus- ja julkaisutoiminta
Portin tutki muun muassa banaanikärpäsen sukupuolisolujen kypsymisjakautumista, geenien vuorovaikutuksia, yksilönkehityksen mekanismeja, ihmisen hampaiston genetiikkaa sekä skitsofrenian genetiikkaa. Hänen eniten siteeratut julkaisunsa koskevat geenin käsitteen teoriaa. Nuorempana Portin tutki myös lintuja, ja julkaisi katsauksen Nokian linnustoon vuonna 1965.
Portin julkaisi tieteellisten kirjoitusten ohella noin viisisataa suomenkielisiä aikakausi- ja sanomalehtiartikkelia, sekä osallistui perinnöllisyystieteeseen liittyvistä aiheista käytävään julkiseen keskusteluun. Hänen lehtikirjoitustensa aiheina olivat erityisesti evoluutio ja muuntogeeniset kasvit. Kirjoituksissaan Portin pyrki korostamaan näkemystään, jonka mukaan muuntogeenisten kasvien havaitut hyödyt ylittävät selvästi niiden pelätyt haitat ja että haittoja korostetaan usein vain tunteen pohjalta.
Portinilta ilmestyi muun muassa yleistajuinen genetiikan oppikirja ''Ne geenit! Ne geenit!'' (2006). Biologian sanakirjasta hän sai yhdessä muiden kirjoittajien kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2002. Tieteellisen tuotantonsa lisäksi Portin julkaisi tieteenfilosofisia mietekokoelmia ja runoteoksia.
William McKinley
Presidenttinä McKinley muistetaan suojatullien kannattamisesta ja voitokkaasta sodasta Espanjaa vastaan. McKinleyn presidenttikaudella Filippiinit, Puerto Rico, Guam ja Havaiji liitettiin osaksi Yhdysvaltoja. McKinley valittiin myös toiselle presidenttikaudelle, mutta hänet murhattiin pian toisen kauden alkamisen jälkeen.
Nuoruus
William McKinley syntyi Nilesissä, Ohiossa 29. tammikuuta 1843. Hänen samanniminen isänsä työskenteli puuhiiliteollisuudessa johtotehtävissä. McKinley kävi hetken aikaa Allegheny Collegea ja ryhtyi tämän jälkeen opettajaksi.
Sodan jälkeen McKinley palasi takaisin Ohioon ja ryhtyi opiskelemaan lakia. McKinley sai lakimiehenoikeudet vuonna 1867 ja asettui aloilleen Cantonin kaupunkiin.
Poliittisen uran alku
Sodan jälkeen McKinley liittyi mukaan republikaanisen puolueen toimintaan. Hän tuki 1867 entistä komentajaansa Hayesia, joka pyrki Ohion kuvernööriksi, ja heti seuraavana vuonna Ulysses S. Grantia tämän presidentinvaalikampanjassa. McKinley valittiin 1869 Starkin piirikunnan syyttäjäksi, ja hän meni 1871 naimisiin Ida Saxtonin kanssa.
Varsinaisen poliittisen uransa McKinley aloitti vuonna 1877, jolloin hänet valittiin Ohion edustajaksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. McKinley edusti osavaltiotaan edustajainhuoneessa vuosia 1882–1884 lukuun ottamatta aina vuoteen 1891 asti. Kongressissa McKinley tuli tunnetuksi suojatullien puolestapuhujana. McKinleyn mielestä suojatullit auttoivat yritysten lisäksi myös tavallisia kansalaisia, sillä ne mahdollistaisivat korkean palkkatason. Kongressikautensa lopulla hän ajoi kongressissa läpi McKinley Tariff of 1890 -lakiehdotuksen, jonka myötä Yhdysvalloissa otettiin käyttöön sen historian korkeimmat tullimaksut.
McKinley hävisi vuonna 1890 edustajainhuoneen vaaleissa demokraattien ehdokkaalle, minkä seurauksena hänen kongressiuransa päättyi seuraavan vuoden alussa. Vaalitappion syynä on pidetty nousseita kuluttajahintoja, joiden syypäänä pidettiin republikaanien ajamia suojatulleja. Vuonna 1892 McKinley valittiin Ohion kuvernööriksi, ja hän palveli virassa kaksi kautta aina vuoteen 1896 asti. McKinleyn kuvernöörinvalintaa edesauttoi merkittävä teollisuusmies ja hänen hyvä ystävänsä Mark Hanna.
Nousu presidentiksi
Hannan avustuksella republikaanipuolue valitsi McKinleyn presidenttiehdokkaakseen vuoden 1896 vaaleihin. Hänen vastaehdokkaansa vaaleissa oli demokraattien ja populistipuolueen yhteisehdokas William Jennings Bryan. Vuoden 1893 paniikki ja sitä seurannut lama olivat heikentäneet demokraattien suosiota. Vaalien pääteemaksi nousi Yhdysvaltain rahapolitiikka. McKinley kannatti kultakantaan sidottua dollaria, Bryan taas sekä kultaan että hopeaan perustuvaa kaksimetallikantaa. Bryan matkusti ennen vaaleja ympäri maata ja piti satoja puheita, joissa hän puolusti kaksimetallijärjestelmää ja sanoi sen auttavan erityisesti maanviljelijöitä ja velkaantuneita. McKinley sen sijaan kampanjoi lähinnä kotikaupungissaan ja piti vain muutamia tarkkaan harkittuja puheita. Varsinaisen kampanjoinnin hoiti Mark Hanna, joka hankki suhteidensa avulla McKinleylle huomattavan määrän vaalitukea suuryrityksiltä ja järjesti tilaisuuksia, joissa muut republikaanit puhuivat McKinleyn puolesta. McKinley voitti vaalit lopulta selvästi valitsijamiesäänin 271–176. Hän vannoi virkavalansa 4. maaliskuuta 1897.
Presidenttinä McKinley jatkoi aluksi suojatullien nostamista. Hän kutsui heti presidenttikautensa alussa kongressin ylimääräiseen istuntoon, jonka tarkoituksena oli suunnitella suojatullien kohottamista. Istunnon seurauksena syntyi heinäkuussa 1897 hyväksytty Dingley Tariff -laki, joka nosti suojatullit ennätyskorkealle. Toisen kautensa alkuun mennessä McKinley oli kuitenkin luopunut korkeiden suojatullien kannattamisesta ja puhui juuri ennen kuolemaansa kansainvälisen kaupankäynnin puolesta.
thumb|310px|Keltainen lehdistö vaati McKinleytä auttamaan Kuuban nationalisteja. Pilakuvassa (1897) Espanja on kahlinnut kuubalaisen lapsen. Yhdysvaltain kansaa kuvaava [[Columbia (henkilöitymä)|Columbia haluaisi pelastaa lapsen, kun taas hallitusta kuvaava Setä Samuli sulkee silmänsä tilanteelta.]] McKinleyn presidenttikausien tärkeimmät vaiheet liittyivät Yhdysvaltain ulkopolitiikkaan. Hänen kaudellaan Yhdysvallat hylkäsi eristäytymispolitiikan ja ryhtyi aktiivisesti puuttumaan muiden maiden sisäpolitiikkaan. Parhaiten tämä näkyi Kuubassa, jossa saarta hallinnut Espanja oli tukahduttanut väkivalloin Kuuban itsenäisyyttä ajaneen liikkeen. Valtaosa yhdysvaltalaisista olisi keltaisen lehdistön innoittamina halunnut Yhdysvaltojen auttavan Kuuban itsenäistymistä, mutta McKinley oli aluksi haluton osallistumaan konfliktiin. Tilanne muuttui helmikuussa 1898, kun Espanjan Yhdysvaltain ministerin Enrique Dupuy de Lôme kirjoittama kirje, jossa McKinleytä kuvattiin heikoksi presidentiksi, vuoti julkisuuteen. Pian tämän jälkeen yhdysvaltalainen sotalaiva USS Mainella tapahtui voimakas räjähdys, joka upotti laivan Havannan satamassa ja surmasi 266 yhdysvaltalaissotilasta. Vaikka myöhemmät tutkimukset osoittivat räjähdyksen tapahtuneen laivan sisällä, yhdysvaltalaislehdet väittivät laivan uponneen espanjalaisten asettaman miinan takia.
Yhdysvaltalaiset halusivat kostaa Havannan tapahtumat Espanjalle ja vaativat McKinleytä hyökkäämään Kuubaan. Maaliskuussa McKinley antoi Espanjalle listan vaatimuksista, joihin kuului muun muassa kuubalaisten itsenäisyysliikkeiden väkivaltaisen kohtelun lopettaminen ja Kuuban itsenäistymisprojektin aloittaminen. Espanja suostui useimpiin McKinleyn vaatimuksiin, mutta kieltäytyi luopumasta viimeisestä siirtomaastaan. Tämän seurauksena Yhdysvallat julisti huhtikuussa 1898 sodan Espanjalle.
Lyhyeksi jäänyt sota alkoi toukokuun alussa ja päättyi Yhdysvaltain voittoon elokuun puolivälissä. Sodan seurauksena Kuuba itsenäistyi ja Espanjan hallussa olleet Filippiinit, Puerto Rico ja Guam siirtyivät Yhdysvalloille. Uusien alueiden liittäminen Yhdysvaltoihin herätti vastustusta osassa kongressiedustajia, joiden mielestä merentakaisten alueiden liittäminen Yhdysvaltoihin ilman näiden asukkaiden omaa suostumusta oli väärin. McKinley kuitenkin kannatti aluelisäyksiä, sillä hänen mielestään Yhdysvalloilla oli ”velvollisuus huolehtia ulkomaalaisista”. Itsenäisyyttä vaatineiden filippiiniläisten aloittaessa kapinan pian sodan päättymisen jälkeen McKinley lähetti alueelle yhdysvaltalaisia sotilaita rauhoittelemaan tilannetta. Voittoisan sodan jälkeen Yhdysvalloissa alettiin jälleen puhumaan myös Havaijin liittämisestä Yhdysvaltoihin. Presidentti Grover Cleveland oli vuonna 1894 tyrmännyt Havaijin vastavalitun presidentin Sanford Dolen pyynnön liittää Havaiji osaksi Yhdysvaltoja, mutta McKinley suostui ehdotukseen vuonna 1898.
Kiinan suhteen Yhdysvallat ryhtyi McKinleyn presidenttikaudella harjoittamaan niin kutsuttua avoimien ovien politiikkaa, jonka tarkoituksena oli tukea Yhdysvaltain taloudellisia intressejä Kiinassa ja vahvistaa näin Yhdysvaltain asemaa maailmankaupassa. Osana avoimien ovien politiikkaa McKinley lähetti Yhdysvaltain sotilaita tukahduttamaan ulkomaalaisia vaikutteita vastustanutta bokserikapinaa.
Uudelleenvalinta ja murha
thumb|290px|Detroitilainen anarkisti surmasi McKinleyn syyskuussa 1901. Ensimmäisen kautensa jälkeen McKinley valittiin suoraan puolueensa presidenttiehdokkaaksi. Vaaleissa hänen vastaehdokkaansa oli jälleen William Jennings Bryan. McKinley, jonka suosio oli voitokkaan sodan ja hyvän taloustilanteen ansiosta nousussa, voitti vaalit vielä edellisiäkin vaaleja selvemmällä erolla.
Uudelleenvalintansa jälkeen McKinley lähti kiertämään Yhdysvaltain länsiosia. McKinley saapui 5. syyskuuta 1901 Buffaloon, jossa hän puhui yli 50 000 kuulijalle panamerikkalaisessa teollisuusnäyttelyssä. Seuraavana päivänä McKinley tapasi kansalaisia näyttelyssä. Kesken tapaamisten detroitilainen anarkisti ja työttömäksi jäänyt tehdastyöläinen Leon Czolgosz ampui lähietäisyydeltä kaksi laukausta McKinleytä kohti. Laukauksista toinen osui presidentin rintaan ja toinen vatsaan. McKinley vietiin buffalolaiseen sairaalaan. Aluksi McKinley näyttikin toipuvan vammoistaan, mutta luotien aiheuttamat kuoliot heikensivät pian hänen vointiaan. McKinley menehtyi vammoihinsa lopulta aamuyöllä 14. syyskuuta.
McKinleyn kuoltua presidentiksi nousi varapresidentti Theodore Roosevelt. Leon Czolgosz teloitettiin lokakuussa 1901.
Yksityiselämä
McKinley meni vuonna 1871 naimisiin pankkiirin tyttären Ida Saxtonin kanssa. Kaksi vuotta naimisiinmenon jälkeen Saxtonin äiti ja kaksi tytärtä menehtyivät lyhyen ajan sisällä. Kuolemat järkyttivät Saxtonia, jonka terveys heikkeni tapahtumien jälkeen merkittävästi. Saxton ei koskaan toipunut menetyksistään ja oli loppuelämänsä ajan invalidi. Tästä huolimatta McKinley pysyi vaimonsa rinnalla aina kuolemaansa saakka.
Perintö
McKinleyn muistoa on vaalittu Yhdysvalloissa usein eri tavoin. Pohjois-Amerikan korkein vuori Denali oli vuosien 1896–2015 aikana nimetty McKinleyn mukaan Mount McKinleyksi. McKinleyn syntymäpaikalla Ohiossa on nykyään McKinleyn elämänvaiheista kertova museo ja tämän mukaan nimetty julkinen kirjasto. Lisäksi McKinley on kuvattuna 1900-luvun puolivälissä käytöstä poistetun 500 dollarin setelin viimeisessä versiossa.
Hiljaisuus (Ingmar Bergmanin elokuva)
Hiljaisuus on Ingmar Bergmanin elokuva vuodelta 1963. Siinä pääosissa näyttelevät Ingrid Thulin ja Gunnel Lindblom.
Juoni
Toisistaan etääntyneet sisarukset Ester (Thulin) ja Anna (Lindblom) sekä Annan kymmenvuotias poika Johan (Jörgen Lindström) istuvat yöjunassa matkalla takaisin kotiin. Vanhempi sisar Ester, kirjallisuuden kääntäjä, on vakavasti sairas, ja Anna vaikuttaa haluttomalta auttamaan häntä. Aamun koittaessa he päättävät jäädä junasta kaupungissa nimeltä Timoka. Se sijaitsee kuvitellussa Keski-Euroopan maassa, jossa puhutaan heille täysin käsittämätöntä kieltä ja joka vaikuttaa olevan sodan partaalla.
Sisarukset ottavat kahden huoneen sviitin vanhasta loistohotellista. Sairas Ester lääkitsee huoneessaan itseään vodkalla ja savukkeilla ja yrittää työskennellä. Johan vaeltelee hotellin käytävillä ja tapaa vanhan hotelliportieerin ja espanjalaiseen sirkusseurueeseen kuuluvia kääpiöitä. Anna lähtee kaupungille, jossa kahvilan tarjoilijamies lähentelee häntä avoimesti. Sitten Anna menee varieteenäytökseen, jossa huomaa lähellä istuvan parin alkavan rakastella kiihkeästi. Anna poistuu kauhuissaan takaisin kahvilaan, ohittaa häntä aiemmin lähennelleen tarjoilijan viettelevästi läheltä ja palaa hotelliin.
Anna tapaakin tarjoilijamiehen hotellissa, ja Johan näkee miten he suutelevat ja vetäytyvät käytävän päässä olevaan huoneeseen. Johan palaa Esterin luo ja kysyy, miksi äiti ei viihdy heidän seurassaan vaan haluaa aina pois kun vain mahdollista. Ester kertoo pojalle oppineensa muutaman sanan paikallista kieltä ja lupaa kirjoittaa ne paperille. Johan tajuaa Esterin olevan sairas ja halaa häntä.
Johanin nukahdettua Ester itkee Annan ja tämän rakastajan oven takana ja pyytää päästä sisään. Anna avaa oven, sytyttää valot ja Ester näkee miehen vuoteessa. Anna kertoo Esterille toivoneensa aiemmin että yltäisi yhtä korkealle moraalin tasolle kuin Ester, mutta tajunneensa sitten että Esterin hyvyys olikin vain peiteltyä vihaa häntä kohtaan. Ester sanoo rakastavansa Annaa oikeasti ja että Anna on väärässä. Anna suuttuu ja käskee Esterin ulos huoneesta. Lähtiessään Ester sanoo ”Anna rukka”, mikä suututtaa Annaa yhä enemmän. Annan rakastaja saa hänet taas nauramaan, mutta nauru vaihtuu pian itkuksi.
Seuraavana aamuna Anna ilmoittaa, että hän ja Johan lähtevät hotellista aamiaisen jälkeen. Tämän kuultuaan Ester alkaa saada hengenahdistuskohtauksia. Vanha portieeri yrittää auttaa ja lohduttaa häntä. Ester paljastaa kuolemanpelkonsa, mutta myös pelkonsa yksinäisyyttä ja seksuaalisuutta kohtaan. Kun Johan tulee sanomaan näkemiin, Ester antaa hänelle paperilapun. Kun Anna ja Johan istuvat taas junassa, Johan ottaa paperilapun ja sanoo Esterin kirjoittaneen hänelle kirjeen. Anna ottaa lapun ja lukee: ”Johanille. Sanoja vieraalla kielellä.” Välinpitämätön Anna antaa lapun takaisin Johanille, avaa junanvaunun ikkunan ja viilentää itseään kasvoilleen osuvilla sadepisaroilla.
Yohann Diniz
Yohann Diniz (s. 1. tammikuuta 1978 Épernay) on ranskalainen kävelijä.
Diniz sijoittui 2004 kävelyn maailmancupissa 20 kilometrin kävelyssä neljänneksikymmenenneksi ajalla 1.24.28. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 hänet hylättiin 50 kilometrin kävelyssä. Seuraavan vuoden Göteborgin EM-kisoissa hän voitti EM-kultaa 50 kilometrin kävelyssä ajalla 3.41.39. Vuonna 2007 hän voitti Euroopan cupissa 20 kilometrin kävelyn ja saavutti MM-hopeaa Osakan MM-kisoissa 50 kilometrillä ajalla 3.44.22. Pekingin olympialaisissa 2008 hän keskeytti 50 kilometrillä ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui yhdenneksitoista samalla matkalla. Diniz puolusti EM-kultaansa Barcelonassa 2010 johdettuaan kilpailua ylivoimaisesti alusta loppuun. Hänen voittoaikansa oli 3.40.37.
Diniz hylättiin 50 kilometrin kävelyssä Daegun MM-kilpailuissa 2011 ja Lontoon olympialaisissa 2012. Hän voitti 50 kilometrin kävelyn Euroopan cupin kilpailun 2013 ja sijoittui Moskovan MM-kilpailuissa samalla matkalla kymmenenneksi.
Zürichissä 2014 Diniz voitti kolmannen Euroopan-mestaruutensa 50 kilometrin kävelyssä maailmanennätysajalla 3.32.33. Hän alitti vanhan maailmanennätyksen minuutilla ja 47 sekunnilla. Dinizin kilpailu oli tapahtumarikas: hän muun muassa joutui viiden kilometrin kääntöpisteen kohdalla kääntymään takaisin käveltyään harhaan ja käytti jääpussia housunlahkeessaan saatuaan lonkkakrampin. Muutama kilometri tämän jälkeen hän virtsasi housuihinsa laittamaansa pesusieneen. Suunnilleen kilpailun puolivälissä Diniz ulosti kävellessään kahteen otteeseen. Matkan loppuvaiheessa hän poimi mukaansa Ranskan pienoislipun ja lähellä maalia Portugalin lipun aikaisemmin samana vuonna kuolleen portugalilaisen isoäitinsä kunniaksi.
Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Diniz sijoittui 50 kilometrillä kahdeksanneksi. Hänen äärimmäisen vaikea kävelynsä keräsi runsaasti kansainvälistä huomiota. Jo alle tunnin kävelyn jälkeen ranskalainen joutui ulostamaan matkalla mahaoireiden vuoksi. Dinizin nivuset hankautuivat verille niin, että tämä joutui pitämään haaroissaan pesusientä, johon myös imeytyi verta. Lämpötilan noustua Diniz alkoi kärsiä myös nestehukasta, ja kipujen vuoksi hän kaatui asfaltille.
Diniz voitti 50 kilometrin kävelyn maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 ajalla 3.33,12. Hän karkasi muilta kilpailijoilta jo matkan alkuvaiheessa ja voitti toiseksi sijoittuneen Hirooki Arain yli kahdeksalla minuutilla. Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion kesäolympialaisissa hän keskeytti 50 kilometrin kävelyn.
12. maaliskuuta 2011 Diniz käveli 50 000 metrin ratakävelyssä maailmanennätyksen 3.35.27,20 ja alitti maanmiehensä Thierry Toutainin entisen ennätyksen 3.40.57,9 yli viidellä minuutilla. Maaliskuussa 2015 hän käveli 20 kilometrin maailmanennätyksen 1.17.02 ja alitti Vladimir Kanaikinin nimissä olleen ennätyksen 14 sekunnilla. Ennätyksen rikkoi jo viikkoa myöhemmin Yusuke Suzuki (1.16.36).
Diniz on voittanut Ranskan-mestaruuden 10 000 metrin kävelyssä 2010, 2011, 2012 ja 2014, 20 kilometrin kävelyssä 2007, 2008, 2009 ja 2015, 35 kilometrin kävelyssä 2019, 50 kilometrin kävelyssä 2005 ja 2016 sekä hallissa 5 000 metrin kävelyssä 2009 ja 2017.
Veles (jumala)
Veles, Volos, Weles tai Voloh on maan, vesien ja manalan jumala slaavilaisessa mytologiassa. Hänet yhdistetään myös lohikäärmeisiin, karjaan, taikuuteen, muusikoihin, rikkauteen ja pilailuun. Veles on myös ukkosenjumala Perunin vastustaja kaaoksen ja järjestyksen välisessä kosmisessa taistelussa: näiden kahden välinen kamppailu on yksi slaavilaisen mytologian tärkeimmistä myyteistä. Veles on sekä hyvin monimuotoinen että hyvin vanha jumala: hän saattaa periytyä jopa indoeurooppalaisten kansojen yhteisestä esi-indoeurooppalaisesta jumalperheestä. Hänet kuviteltiin yleensä ainakin osittain käärmemäiseksi, sarvekkaaksi ja pitkäpartaiseksi.
Tietolähteet
Veles on yksi niistä harvoista slaavilaisista jumalista, jonka palvonnasta voi löytää todisteita kaikkien slaavilaisten kansojen keskuudesta. Nestorin kronikka, historiallinen kronikka Kiovan Venäjän historiasta, on varhaisin ja tärkein tietolähde. Siinä mainitaan Volos-niminen jumala useita kertoja. Ensiksi hänet mainitaan Kiovan Venäjän ja bysanttihallitsijoiden välillä 900-luvulla tehdyn rauhansopimuksen yhteydessä, jossa slaavit vannovat valan jumaliensa Perunin ja Volosin kautta. Tässä Volos mainitaan karjan ja maanviljelijöiden jumalaksi, joka rankaisee valanrikkojia taudeilla. 900-luvun jälkipuoliskolla Veles tai Volos oli yksi niistä seitsemästä jumalasta, joiden patsaat ruhtinas Vladimir Suuri pystytti hallintokaupunkiinsa. Velesin patsas ei ilmeisesti kuitenkaan seissyt muiden vieressä kukkulalla ruhtinaan palatsin vieressä, vaan alempana kaupungissa torilla. Tämä ei merkitse ainoastaan sitä, että Veles liitettiin kaupankäyntiin, vaan näyttää ilmeisesti sen, että Perunin ja Velesin palvonta oli pidettävä erillisenä. Kun Perunin alttarit rakennettiin korkealle kukkuloille, oli Velesin paikka alhaalla.
Samanlainen asetelma voidaan havaita eteläslaavien keskuudessa. Heillä nimi Veles esiintyy vain paikannimissä: niistä tunnetuin on Velesin kaupunki Pohjois-Makedoniassa, jonka ylle kohoaa profeetta Elian kukkula (profeetta Elia korvasi paljolti Perunin kristinuskon saapumisen jälkeen). Vieläkin parempi esimerkki on kroatialainen Voloskon kaupunki, joka sijaitsee meren rannalla Učka-vuoren Perun-nimisen huipun juurella. Länsislaaveilla nimi esiintyy pääasiassa 1400- ja 1500-luvun tšekkiläisissä lähteissä, joissa se tarkoittaa joko lohikäärmettä tai paholaista.
Perunin ja Velesin taistelu
Venäläiset filologit Vjatšeslav Ivanov ja Vladimir Toporov rekonstruoivat myytin Perunin ja Velesin välisestä taistelusta vertailemalla useita indoeurooppalaisia mytologioita sekä tutkimalla slaavilaisia kansantarinoita ja -lauluja. Ukkosenjumalan ja suuren käärmeen tai lohikäärmeen välinen taistelu on yhdistävä piirre kaikissa indoeurooppalaisissa mytologioissa. Myytin slaavilaisessa versiossa ukkosenjumala on Perun ja lohikäärme Veles. Nimen etymologia yhdistää Velesin intialaisen mytologian Vala-nimiseen loputtoman pitkään käärmeeseen, vedalaisen ukkosenjumala Indran vastustajaan. Samoin balttilaisessa mytologiassa paholainen Vels tai Velinas on ukkosenjumala Perkūnasin vihollinen. Hän on samankaltainen myös etruskien manalahirviön Vethan ja heettiläisten myrskyn jumalan vastustajan, Illujanka-lohikäärmeen, kanssa.
Kahden jumalan välinen vihollisuus selitetään slaavilaisessa myytissä sillä, että Veles varastaa Perunin pojan, vaimon tai karjaa. Se on myös haaste: Veles kohoaa valtavan käärmeen hahmossa alhaalta manalan loukoista kohti slaavien Maailmanpuun huippua, jossa Perun hallitsee. Perun hyökkää Velesiä vastaan salamoillaan, ja Veles pakenee piiloutuen tai muuttaen itsensä puiksi, eläimiksi tai ihmisiksi. Lopuksi Perun tappaa Velesin, ja Velesin varastama omaisuus palautuu taivaalta valuvana sateena. Tämä myytti selitti slaaveille vuodenaikojen vaihtumisen. Kuivat jaksot tulkittiin Velesin varkauden seurauksiksi, myrskyt ja salamat jumalten väliseksi taisteluksi. Sitä seurannut sade merkitsi Perunin voittoa ja maailmanjärjestyksen palautumista. Myytti oli syklinen ja toistui joka vuosi. Veles ei koskaan kuollut lopullisesti; hän muutti itsensä käärmeeksi, joka syntyy uudelleen nahkansa luotuaan.
Vaikka Velesin rooli tässä myytissä on negatiivinen, häntä ei pidetty ilkeänä ja pahantahtoisena jumalana. Monissa venäläisissä kansansaduissa Veles Pyhän Nikolauksen hahmossa itse asiassa suojelee köyhiä perheitä ja heidän karjaansa raivokkaalta profeetta Elialta, joka kuvaa vanhaa Perunia. Perunin ja Velesin välinen duaalinen kaksintaistelu ei ole hyvän ja pahan välinen vaan pikemminkin veden ja maan (Veles) sekä taivaan ja tulen (Perun) välinen vastakkainasettelu.
Manalan ja kuolleiden jumala
Muinaiset slaavit näkivät maailman valtavana puuna, jonka latvus ja oksat kuvasivat taivasta ja juuret manalaa. Kun Perunin uskottiin haukan tai kotkan hahmossa istuvan puun ylimmällä oksalla ja hallitsevan maailmaa, nähtiin Veles käärmeenä hallitsemassa kuolleiden maailmaa puun juuristossa. Manala ei ollut synkkä ja kammottava vaan pikemminkin vihreä ja vetinen maailma, jonka ruohotasangoilla oli ikuinen kevät ja jossa kuolleet paimensivat Velesin karjalaumoja. Maantieteellisesti Velesin valtakunta sijaitsi slaavien uskomuksen mukaan "meren takana", ja sinne myös muuttolinnut lensivät joka talvi. Kansantarinoissa tätä maata kutsutaan nimillä Virey tai Iriy. Joka vuosi hedelmällisyyden ja kasvillisuuden jumala Jarilo, joka myös vietti manalassa talvensa, palasi meren takaa ja toi kevään elävien maailmaan.
Veles lähetti myös säännöllisesti kuolleiden henkiä sanansaattajinaan elävien maailmaan. Hänen kunniakseen järjestetty juhla pidettiin lähellä vuoden loppua talvella, jolloin elävien ja kuolleiden maailman välinen raja heikkeni ja esi-isien henkiä palasi elävien keskuuteen. Tämä oli vanha pakanallinen velja noc (suuri yö), jonka muisto elää yhä monissa slaavilaisessa maissa vietetyssä koleda-juhlassa. Koledaa vietetään joulun ja helmikuun lopun välisenä aikana. Nuoret miehet pukeutuvat lampaanvillaisiin takkeihin ja irvokkaisiin naamareihin kulkien ympäri kylää meteliä pitäen. Taloissa isäntäväki toivottaa heidät tervetulleiksi ja antaa heille lahjoja. Näiden lahjojen uskottiin siirtyvän Velesille ja varmistavan hyvän onnen ja talon varallisuuden tulevalle vuodelle. Vihastuttamalla Velesin sai päälleen sairauksia.
Vaurauden ja karjan jumala
Velesin tärkein käytännöllinen tehtävä oli slaavilaisten heimojen karjan suojelu. Häneen viitattiin usein nimellä skotji bog, karjajumala. Hänen tuntomerkkejään olivat härän tai pässin sarvet, samoin lampaan villa. Vaikka nimen Veles etymologia ei ole selvä, näyttää mahdolliselta että se periytyisi esi-indoeurooppalaisesta sananjuuresta *wel, joka merkitsi villaa. Slaavilainen kansanperinne näyttää tukevan tätä käsitystä: kuten sanottu Veles oli taikuuden jumala, ja joissakin kansan kertomuksissa ilmaus presti vunu (villan kutominen) tai erityisesti mustan villan kutominen viittaa maagisiin voimiin. Joissakin koleda-lauluissa lampaanvillaan pukeutuneet miehet laulavat kutovansa mustaa villaa.
Velesiä pidettiin paimenten suojelusjumalana, kun Perun sateen antajana oli maanviljelijöiden jumala. Velesillä oli kuitenkin osuus myös sadonkorjuussa. Monilla slaavilaisilla kansoilla, erityisesti venäläisillä, oli tapana sitoa leikkaamansa vehnän ensimmäiset tähkät amuletiksi, joka suojeli sadonkorjuuta pahoilta hengiltä. Tätä kutsuttiin "Velesin parran sitomiseksi". Useissa eteläslaavilaisissa kielissä on sellaisia sanontoja kuin primiti boga za bradu (tarttua jumalaa parrasta), jotka viittaavat hyvään onneen ja varallisuuden saavuttamiseen.
Kristillisellä ajalla
Kristinuskon saapumisen jälkeen Veles jakaantui useiksi hahmoiksi. Manalan jumalana ja lohikäärmeenä hänet samastettiin tietysti Saatanaan, mutta hyväntahtoisempi puoli yhdistyi moniin kristinuskon pyhimyksiin. Karjan suojelijana hänet yhdistettiin Pyhään Blasiukseen. Esimerkiksi Jaroslavlissa ensimmäinen Velesin pakana-alttarin päälle rakennettu kirkko omistettiin Blasiukselle, jota pidettiin paimenten suojelijana. Monissa itäslaavilaisissa kansantarinoissa Velesin korvasi Pyhä Nikolaus kenties sen vuoksi, että tätä pyhimystä kuvataan joskus vaurauden antajaksi ja tietynlaiseksi pilailijaksi.
On merkillepantavaa, että Velesiin yhdistettiin slaavilaisessa mytologiassa hyvin monipuolisia ominaisuuksia. Esimerkiksi Perunia ei koskaan kunnioitettu muuna kuin ukkosen ja myrskyn jumalana. Muissa indoeurooppalaisissa mytologioissa samanlaiset jumalat jakautuivat vähitellen useiksi jumaluuksiksi. Esimerkiksi kreikkalaisessa mytologiassa ainakin neljä hahmoa jakaa samoja ominaisuuksia Velesin kanssa: Pan (musiikki ja karja), Hermes (taikuus ja pilailu), Haades (kuolema ja manala) ja Tyfon (ukkosenjumala Zeuksen käärmevihollinen). Vain kelttiläisestä mytologiasta löytyy monipuolisuudessaan Velesin veroinen jumala: Cernunnos, druidien, luonnon, sarvekkaiden eläinten ja šamanismin jumala, jonka tunnus oli sarvekas käärme tai sarvipäinen ihminen.
Woodrow Wilson
Thomas Woodrow Wilson (28. joulukuuta 1856 Staunton, Virginia, Yhdysvallat – 3. helmikuuta 1924 Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja akateemikko, joka toimi Yhdysvaltain 28. presidenttinä vuosina 1913–1921. Hän oli Andrew Jacksonin jälkeen toinen demokraatti, joka palveli kaksi peräkkäistä kautta Valkoisessa talossa. Wilson on Yhdysvaltain historian oppineimpia presidenttejä.
Wilson valittiin Yhdysvaltain presidentiksi marraskuussa 1912. Toiselle kaudelle hänet äänestettiin 7. marraskuuta 1916.
Woodrow Wilson on Yhdysvaltojen historiassa merkittävä presidentti, sillä hänen presidenttikaudelleen ajoittuvat ensimmäinen maailmansota ja Yhdysvaltojen osallistuminen kyseiseen sotaan, Yhdysvaltain keskuspankin perustaminen sekä Versailles'n rauha, jota Wilson oli neuvottelemassa. Wilsonin osuus rauhansopimuksen synnyssä oli merkittävä, sillä se pohjautui hänen esittelemäänsä Neljäntoista kohdan ohjelmaan sekä sisälsi Kansainliiton perustamisen. Kansainliiton perustaminen oli Wilsonin ajatus ja hän kiersi Euroopassa ja Yhdysvalloissa markkinoimassa ajatusta. Wilson koki pettymyksen, kun Yhdysvaltain republikaanienemmistöinen senaatti äänesti Kansainliiton jäsenyyttä vastaan. Yhdysvallat ei liittynyt Kansainliittoon.