cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaira Vīķe-Freiberga
Vīķe-Freibergan vanhemmat lähtivät Latviasta pakolaisina vuonna 1944 ja asuivat Saksassa, Marokossa ja Kanadassa. Vīķe-Freiberga opiskeli Toronton yliopistossa Mississaugassa ja McGillin yliopistossa. Hän sai tohtorin arvon psykologiasta 1965 ja työskenteli professorina Université de Montréalissa 1965–1998. Osa hänen tutkimustyöstään oli latvialaisen kansankirjallisuuden parissa. Hän on asunut Kanadassa lähes koko elämänsä.
Vuonna 1998 Vaira Vīķe-Freiberga palasi Latviaan johtamaan Latvijas Institūtu'ia, joka edusti latvialaisia ulkomailla. Kesäkuussa 1999 hänet valittiin Latvian presidentiksi ensimmäisenä naisena. Hän ei ollut aluksi ehdokkaana, mutta parlamentti ei saanut valituksi presidenttiä ensimmäisellä kierroksella, joten Vīķe-Freiberga valittiin puolueista riippumattomana tunnettuna ja kunnioitettuna kompromissiehdokkaana.
Vaira Vīķe-Freiberga on ollut hyvin suosittu latvialaisten keskuudessa, hänen kannatuslukunsa ovat olleet 70–85 % välillä. Hän on ollut aktiivinen erityisesti ulkopolitiikassa, jossa hän on kritisoinut Venäjää ja ajanut Latvian Naton ja Euroopan unionin jäsenyyttä, ja tukee vahvasti Yhdysvaltain toimia Irakissa. Vīķe-Freibergan Yhdysvaltain-myönteisyyttä pidettiin sen ansiona, että vuoden 2006 Nato-huippukokous pidettiin vasta 2004 Natoon liittyneessä Latviassa.
Hän vaatinut Venäjää pyytämään anteeksi Neuvostoliiton Baltian maiden miehitystä. Toisaalta hän oli ainoa Baltian maiden valtionpäämies, joka osallistui Moskovassa 60. voitonpäivän juhlallisuuksiin.
Syksyllä 2006 Vaira Vīķe-Freiberga nimettiin Viron, Latvian ja Liettuan yhteiseksi ehdokkaaksi YK:n pääsihteeriksi. Hänet valittiin joulukuussa 2007 Euroopan unionin tulevaisuusryhmän, ns. ”viisaiden miesten ryhmän” varapuheenjohtajaksi.
Andre Collins
Andre Jerome Collins (s. 9. elokuuta 1982 Crisfield) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hänen nykyinen seurajoukkueensa on italialainen Virtus Bologna.
Willi Fuggerer
Willi Fuggerer (11. syyskuuta 1941 Nürnberg – 2. syyskuuta 2015 Nürnberg) oli saksalainen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Fuggerer voitti 2 000 metrin tandempyöräilyssä olympiapronssia Tokiossa 1964. Hän sijoittui samoissa kisoissa viidenneksi sprintissä.
HIV-testi
HIV-testi on lääketieteellinen tutkimus, jonka tarkoitus on selvittää, onko henkilöllä HIV-tartunta.
Yleensä HIV-testissä etsitään verestä elimistön HI-virukselle valmistamia vasta-aineita tai itse viruksen RNA:ta. On olemassa myös yhdistelmätesti.
HIV-pikatestiä varten verinäyte otetaan sormenpäästä, laboratoriossa tavallisesti kyynärtaipeen laskimosta. Pikatestin tulos on valmis 1 min näytteenoton jälkeen, ja testi on yhtä luotettava kuin laboratoriossa otettava suoniverinäyte. Tartunta voidaan havaita verestä jo kuukauden päästä tartunnasta, varmasti viimeistään kolmen kuukauden kuluttua. HIV-testi on luotettava, kun suojaamattomasta seksistä, suuseksistä tai veritartuntatilanteesta on kulunut kolme kuukautta.
Testaus on maksuton, ja sen voi useissa terveyskeskuksissa tehdä halutessaan nimettömänä. Suomen Punaisen Ristin alaisuudessa toimiva Pluspiste tarjoaa maksutonta ja anonyymiä HIV-pikatestausta ilman ajanvarausta useilla paikkakunnilla.
Kotitesti
Suomen markkinoille on tullut elokuusta 2018 alkaen myyntiin hiv-kotitesti, jota myydään muun muassa apteekeissa. Testi on nimeltään Autotest VIH. Kertakäyttöinen kotitesti tehdään sormenpäästä otettavasta verinäytteestä ja testituloksen saa noin vartissa. Hiv-kotitesti on luotettava, CE-merkitty tuote. Kun testi tehdään vähintään kolmen kuukauden kuluttua mahdollisesta tartunnasta, testin antamaan negatiiviseen tulokseen voi luottaa täysin. Autotest VIH on erittäin herkkä testi, mikä tarkoittaa, että joskus testi saattaa antaa väärän positiivisen tuloksen reagoidessaan liian herkästi. Väärää negatiivista tulosta testi ei tämän herkkyyden ansiosta anna. Positiivinen testitulos tuleekin aina varmistaa suoniverinäytteellä.
Brad Delson
Bradford Phillip Delson (s. 1. joulukuuta 1977 Agoura, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on Linkin Park -yhtyeen kitaristi ja yksi sen perustajajäsenistä. Hän on perustanut Mike Shinodan kanssa myös Machine Shop Recordings -levy-yhtiön.
Delson ja Linkin Parkin toinen jäsen Mike Shinoda olivat ystäviä jo lapsina. Agoura High Schoolissa he soittivat muun muassa Relative Degree -yhtyeessä yhdessä rumpali Rob Bourdonin kanssa. Vuonna 1996 kolmikko perusti Xero-yhtyeen. Samana vuonna Delson aloitti opiskelut Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa, jossa hän jakoi asuntolassa huoneen Dave Farrellin kanssa. Delson valmistui vuonna 1999 ja päätti keskittyä musiikin tekemiseen.
Samana vuonna Xero sai uuden laulajan, Chester Bennington, ja yhtye vaihtoi nimeksi Hybrid Theory. Vuonna 2000 yhtye solmi levytyssopimuksen Warner Bros. Recordsin kanssa, ja samalla yhtyeen uudeksi nimeksi tuli Linkin Park.
Yksityiselämä
Delson meni naimisiin Elisa Borenin kanssa syyskuussa 2003 Skirball Cultural Centerissä, Los Angelesissa. Heidän lapsensa, joka syntyi 25. maaliskuuta 2008 on nimeltään Jonah Taylor Delson. Brad Delsonilla on kaksi nuorempaa veljeä.
Lure of the Temptress
Lure of the Temptress on Revolution Softwaren kehittämä ja Virgin Gamesin julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Amigalle, Atari ST:lle ja DOS:lle.
Peli käyttää Virtual Theatre pelimoottoria, jossa NPC-hahmot voivat liikkua ja tehdä asioita itsenäisesti riippumatta pelaajan toimista.
Vastaanotto
Peli on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 92/100.
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 89/100.
Savalou
Savalou (tai Savallou) on kaupunki Beninissä ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki, joka sijaitsee maan eteläosassa Collinesin departementissa.
Sijainti
vasen|pienoiskuva| Gari -säkkien myynti valtakunnallisen maantien varrella. Savaloun piirikunta rajautuu Dassa-Zoumèn ja Glazouén piirikuntiin idässä, Djidjaan etelässä, Bantèen pohjoisessa ja Togon tasavaltaan lännessä. Sen pinta-ala on 2 674 km 2. Se on jaettu neljääntoista arrondissementtiin, joista neljä on kaupunkimaisia: Aga, Agbado, Attakè ja Ouessè.
Savaloun piirikunta on kaupungistuneiden ja maaseutualueiden rajalla. Maissi ja cashew ovat viljelykasveja, joita käytetään, koska ekvatoriaalinen ilmasto on suhteellisen leuto.
Väestö
Vuoden 2013 väestönlaskennassa piirikunnassa oli 144 549 asukasta. vasen|pienoiskuva| Savalloun alueen ([[Ranskan Dahomey|Dahomeyn) päällikkö ja ryhmä alkuperäiskansaa.]]
Suurin etninen ryhmä on Mahit, jotka ovat sukua Foneille, ja Ifét, jotka ovat sukua Joruboille. Tämän ja muun arrodissementin väestön välillä on jännitettä, koska kaupungissa on paljon Maheja ja Foneja. Tämän livän vihamielisyyden juuret ovat orjakaupan ajassa, kun Abomeyn Fonit hyökkäsivät Collinesin alueelle myydäkseen siepattuja eurooppalaisille.
Historia
Alueen peräkkäin hallinneet kuninkaat ovat peräisin Gbaguideista, joka tarkoittaa kirjaimellisesti "mahtavaa johtajaa". Tämä nimi annettiin kruunauksen aikana ensimmäiselle kuninkaalle vuonna 1557, kun hän kesytti puhvelin, eläimen, joka symboloi raakaa julmuutta.
Kaupungin portilla, kuninkaan puiston keskellä on suuri terrakottapatsas. Kuningassuku liittyi Abomeyn kuninkaihin. Dynastia on edelleen olemassa: nykyinen kuningas on Gbaguidi Gandjègni Awoyo XIV.
Maantiede
Kaupunkia ympäröi useita kukkuloita ja Savaloun vuoristoketju, Kpataba-Savaloun kaksoiskukkulat, Logozohèn Sègui-vuori, sekä Monkpa, vuoristoketju "Alokpasso" (eräs piirikunnan kunnista, joka ei ole kaukana Logozohèsta) on noin 2 km pitkä, osa Donmononson mäkeä johtaa Agbassan, Atalalikwen sekä Wallason ja Logboson kukkuloille (jossa on runsaasti punaisia apinoita) samasta alueesta kaakkoon.
Glazov
Glazov (, udmurtiksi Глаз, Glaz) on noin sadantuhannen asukkaan teollisuuskaupunki Tšepetskijoen varrella Venäjällä Udmurtian tasavallan pohjoisosassa. Glazov ei kuulu sitä ympäröivään Glazovin piiriin (17 132 asuskasta 2010), vaan on oma hallintoyksikkönsä (kaupunkipiirikunta, gorodskoi okrug "Gorod Glazov"), jonka väkiluku oli 95 854 vuonna 2010.
Kaupunki sijaitsee Siperian radan varrella, 1 163 km Moskovasta. Sieltä on 180 km etelään Udmurtian pääkaupunkiin Iževskiin. Glazov on Pohjois-Udmurtian teollisuus- ja kulttuurikeskus. Kaupungin merkittävät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, puunjalostus-, vaate- ja elintarviketeollisuus. Tärkein teollisuuslaitos on Tšepetski mehanšetski zavod (ОАО «Чепецкий механический завод»), joka valmistaa ydinvoimaloiden rakentamisessa käytettäviä metalleja.
Historia
Glazovin kylä perustettiin noin 1500-1600-luvulla. Kaupunginoikeudet se sai 1780, jolloin siitä tuli myös piirikuntakeskus. Vähäpätöisenä kaupunkina sitä 1800-luvulla käytettiin ei-toivottujen henkilöiden karkotuspaikkana. Siperian rata rakennettiin sen ohi 1898.
San Nicolás (1769)
San Nicolás oli Espanjan laivaston vuonna 1769 vesille laskettu 80-tykkinen kaksikantinen linjalaiva.
Palvelus
Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi 14. helmikuuta 1797 aluksen Cabo de São Vicenten taistelussa. Alus saapui 5. lokakuuta Plymouthiin ja amiraliteetti liitti 4. joulukuuta aluksen kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS San Nicolas.
HMS San Nicolas
Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1798 vankilaivana luutnantti William Stylesin valvonnassa. Alus poistettiin palveluksesta joulukuussa 1800. Alus palautettiin vankilaivaksi huhtikuussa 1801 luutnantti Edward Collingwoodin valvonnassa ja poistettiin huhtikuussa 1802. Alus oli vankilaivana vielä heinäkuusta 1803 alkaen luutnantti William Alfreyn ja lokakuusta 1804 alkaen luutnantti William Snow'n valvonnassa. Vuonna 1811 tehtävän vastaanotti luutnantti John Mould.
Alus siirrettiin 1814 reserviin ja se myytiin 3. marraskuuta 1814 Plymouthissa 3 320 punnalla.
Minnesota Wildin NHL-kausi 2014–2015
Minnesota Wildin NHL-kausi 2014–2015 oli jääkiekkoorganisaatio Minnesota Wildin 15. kausi jääkiekon NHL-liigassa.
Bafing Makanan luonnonpuisto
Bafing Makanan luonnonpuisto on luonnonsuojelualue Kayesin alueella Malissa. Sen pinta-ala on 1 764,69 neliökilometriä.
Vuonna 1990 perustettu luonnonsuojelualue sijaitsee Bafingjoen ympäristössä Kayesin alueen Kéniéban, Bafoulabén ja Kitan piireissä. Vuodesta 2002 lähtien se käsittää Koroufingin ja Wongon suojelualueet ja erillisen simpanssiensuojelualueen.
Alue on pinnanmuodostukseltaan kukkuloita, laaksoja ja tasankoa. Sen ilmasto on pohjoisessa sudanilais- ja etelässä sudanilais-guinealaistyyppinen. Kasvillisuus on kuivaa savannia, avointa metsää ja pensaikkoa. Eläinkunta käsittää leijonia, leopardeja, puhveleja, antilooppeja, monia lintulajeja ja apinoita, joihin kuuluu laaja simpanssipopulaatio. Bafingjoen rannoilla elää virtahepoja ja tulva-altaissa krokotiileja. Uhanalaisia lajeja ovat jättiläishirviantilooppi, hyeenakoira ja guineansimpanssi.
Seudun asukkaat ovat etupäässä mandinkoja, jotka harjoittavat maanviljelyä, karjanhoitoa ja metsien hyödyntämistä. Manantalissa on vesivoimalaitos. Matkailun keskuksena toimii Kouroukoton kylä.
Malin ja Guinean rajaseudulle suunnitellaan Bafing Famélén luonnonsuojelualuetta, joka käsittäisi Bafingin pohjoisvyöhykkeen (2 505,09 neliökilometriä) ja perusteilla olevan Galé Limakolen kaakkoisvyöhykkeen (821,30 neliökilometriä).
Lähteet
12.83333°N, -10.46667°W
Suomen urheilu
pienoiskuva|[[Keihäänheitto|Keihäänheiton palkintojenjako neljänsissä maailmankisoissa Helsingissä 30. kesäkuuta 1965. Vasemmalta Terje Pedersen (Norja), Jorma Kinnunen (Suomi) ja Gergely Kulcsár (Unkari).]] Suomen urheilu koostuu kilpaurheilusta, jossa pyritään parempiin suorituksiin kuin kanssakilpailijat, kuntourheilusta, jossa ensisijaisena tavoitteena on oman fyysisen kunnon ylläpitäminen ja virkistys, sekä penkkiurheilusta eli muiden kilpaurheilusuoritusten seuraamisesta ja kannustamisesta.
Suomalaisen huippu-urheilun alkuaikoina Suomi oli maailman parhaimpia urheilumaita. Kesä- ja talviolympialaisissa vuosina 1908–1936 Suomi sijoittui mitalitaulukossa neljänneksi, ja kyseisen ajanjakson olympiamitaleista yli puolet tuli yleisurheilusta ja painista. 1970-luvun menestyksestä huolimatta vuosien 1968–1996 olympialaisissa Suomi oli mitalitaulukossa sijalla 26. 2000-luvulle tultaessa lajikenttä on pirstaloitunut yhä enemmän, ja myös arvokisamitalit ovat jakaantuneet yhä useampaan lajiin. Vuonna 2015 suomalaiset urheilijat saavuttivat 300 MM- tai EM-mitalia 48 eri urheilumuodossa (mukana on menestys opetus- ja kulttuuriministeriön toiminta-avustusta nauttivien lajiliittojen alaisissa lajeissa).
Suomen kansallispeli on Lauri Pihkalan luoma pesäpallo.
Olympialaiset
pienoiskuva|upright|[[Paavo Nurmi, 12 olympiamitalia.]] Suomi osallistui talviolympialaisiin 23. kerran vuonna 2018. Neljä urheilijaa on saanut seitsemän mitalia talvikisoista: maastohiihtäjät Marja-Liisa Kirvesniemi 1984–1994, Veikko Hakulinen 1952–1960 ja Eero Mäntyranta 1960–1968 sekä Clas Thunberg pikaluistelusta 1920-luvulla.
Suomi osallistui kesäolympialaisiin 26. kerran vuonna 2016, kun Ateenan välikisat 1906 lasketaan mukaan. Ylivoimaisesti eniten mitaleita ovat saaneet kestävyysjuoksija Paavo Nurmi, 12 kappaletta, ja voimistelija Heikki Savolainen, yhdeksän kappaletta. Suomi on saanut kesäkisoista yhteensä 102 kultamitalia, mutta suurimman osan niistä ennen toista maailmansotaa. Suomalaisten leipälajeja ovat olleet keihäänheitto, pitkänmatkanjuoksu ja paini. Vuosien 1920 ja 1936 välillä pidetyissä viisissä olympialaisissa suomalaiset saivat viidestä 1 500 metrin ja sitä pidemmästä, nykyisin olympiaohjelmaan kuuluvasta juoksumatkasta 16 kultamitalia. Vuonna 1920 Suomi saavutti keihäänheitossa neloisvoiton, ja lisäksi kolmoisvoittoja on yleisurheilusta neljä, maastohiihdosta yksi ja voimistelusta yksi – viimeksi mainitussa kaikki kolme suomalaista saivat tasatuloksella kultamitalin. Vuoden 1948 olympialaisissa Suomi oli paras maa voimistelussa ja vuonna 1952 melonnassa.
Yleisurheilu
pienoiskuva|upright|[[Tiina Lillak, MM-kultaa 1983.]] Yleisurheilussa suomalaisten menestyksekkäimmät lajit ovat olleet kestävyysjuoksu ja keihäänheitto.
Yleisurheilun MM-kisoissa Suomi on saanut kaikkiaan 17 mitalia, joista kahdeksan on tullut keihäänheitosta. Ensimmäisen keihäskullan sai Tiina Lillak 1983.
pienoiskuva|upright|Tero Pitkämäki juhlimassa keihään MM-kultaa Osakassa 2007. Suomen yleisurheilu tuli maailmalle tunnetuksi vuonna 1912, kun Hannes Kolehmainen juoksi olympiakultaa Tukholman kesäolympialaisissa rikkoen samalla 3000 metrin ja 5000 metrin maailmanennätykset. Kesäolympialaisten menestyneimpiä urheilijoita ollut Paavo Nurmi toi Suomelle yhteensä yhdeksän kultamitalia 1920-luvulla. Ville Ritola voitti Pariisin olympialaisista neljä kulta- ja kaksi hopeamitalia. Näitä kolmea kutsutaan myös lempinimellä ”Lentävä suomalainen”. Viimeisin juoksulajeissa olympiavoiton saavuttanut suomalainen on Lasse Virén, joka on ainoana voittanut sekä 5 000 että 10 000 metrin juoksumatkat peräkkäisissä olympiakisoissa. Virén muistetaan erityisen hyvin Münchenin kesäolympialaisista, joissa hän 10 000 metrin matkalla kaatui mutta onnistui siitä huolimatta juoksemaan kultaa uudella maailmanennätysajalla.
Suomen menestyslajeihin kuuluu myös keihäänheitto, jossa olympiakultaa ovat voittaneet Julius Saaristo, Jonni Myyrä, Matti Järvinen, Tapio Rautavaara, Pauli Nevala, Arto Härkönen, Tapio Korjus ja Heli Rantanen. Keihäänheiton maailmanmestaruuden ovat voittaneet Tiina Lillak, Seppo Räty, Kimmo Kinnunen, Aki Parviainen ja Tero Pitkämäki.
Talvilajit
Yleisurheilun rinnalla perinteisiä menestyslajeja Suomelle ovat olleet maastohiihto ja mäkihyppy. Yleisurheilumenestyksen hiipuessa näissä lajeissa menestystä on tullut näihin päiviin asti. 1990- ja 2000-luvulla menestystä on tullut myös alppihiihdossa, freestylehiihdossa, lumilautailussa ja curlingissa.
Maastohiihdossa menestyneitä, vähintään kolme henkilökohtaista arvokisavoittoa saavuttaneita suomalaishiihtäjiä ovat 1930-luvulta Veli Saarinen, 1950- ja 1960-luvuilta Veikko Hakulinen ja Eero Mäntyranta, 1980-luvulta Marja-Liisa Kirvesniemi ja Marjo Matikainen sekä 1990-luvulta Mika Myllylä. Naisten hiihto oli olympialaisten ohjelmassa ensi kertaa vuonna 1952 ja tuolloin suomalaisnaiset hiihtivät kolmoisvoiton.
Mäkihypyssä Suomi on saavuttanut menestystä 1950-luvulta alkaen. Tauno Luiro hyppäsi maaliskuussa 1951 mäkihypyn pituusennätyksen 139 metriä, joka säilyi maailmanennätyksenä kymmenen vuotta, Matti Pietikäinen voitti ensimmäisenä suomalaisena maailmanmestaruuden 1954, Hemmo Silvennoinen Keski-Euroopan mäkiviikon 1955 ja Antti Hyvärinen olympiakultaa 1956. Suomen kaikkien aikojen menestynein mäkihyppääjä on Matti Nykänen, joka sai neljä olympiakultaa, yhden olympiahopean, kuusi maailmanmestaruutta, joista yhden lentomäestä, sekä neljä maailmancupin kokonaiskilpailun voittoa ja 46 osakilpailuvoittoa. Janne Ahonen on voittanut Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailun ennätykselliset viisi kertaa ja lisäksi hänellä on kaksi henkilökohtaista maailmanmestaruutta ja kolme joukkuemaailmanmestaruutta. Mäkihypyn joukkuekilpailu tuli arvokisojen ohjelmaan vuonna 1982, ja Suomi voitti vuoteen 1997 mennessä kahdeksan mestaruutta 12:sta mahdollisesta.
Yhdistetyssä Heikki Hasu voitti olympiakultaa 1948 ja maailmanmestaruuden 1950. Samppa Lajunen voitti Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 molemmat henkilökohtaiset lajit ja kolmannen kultamitalin joukkuekilpailusta. Hasun lisäksi henkilökohtaisen maailmanmestaruuden yhdistetyssä ovat voittaneet Paavo Korhonen 1958 ja Hannu Manninen 2007. Joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Suomi on voittanut vuosina 1999 ja 2007.
Alppihiihdossa Kalle Palander on voittanut maailmanmestaruuden pujottelussa 1999 ja Tanja Poutiainen saavuttanut olympiahopeaa ja neljä MM-mitalia 2000-luvulla. Molemmat ovat menestyneet myös maailmancupissa. Ampumahiihdossa Suomen ensimmäiset menestyjät olivat vuoden 1960 olympiahopeamitalisti Antti Tyrväinen ja vuoden 1961 maailmanmestari Kalevi Huuskonen. Kaikkiaan suomalaiset ovat saavuttaneet kuusi olympiamitalia. Heikki Ikola on nelinkertainen maailmanmestari vuosilta 1975–1981, ja Juhani Suutarisella on kolme maailmanmestaruutta vuosilta 1974–1975. 2000-luvulla maailmanmestaruuden ovat voittaneet Paavo Puurunen vuonna 2001 ja Kaisa Mäkäräinen vuonna 2011. Mäkäräinen on voittanut maailmancupin kokonaiskilpailun kausina 2010–2011, 2013–2014 ja 2017–2018.
Freestylehiihtäjä Janne Lahtela voitti kumparelaskussa maailmanmestaruuden 1999 ja olympiakultaa 2002. Mikko Ronkaisella on samasta lajista olympiahopeaa ja kaksi maailmanmestaruutta. Lumilautailussa Roope Tonteri on voittanut kolme maailmanmestaruutta ja Antti Autti kaksi, ja olympiamitaleille ovat yltäneet Markku Koski 2006, Peetu Piiroinen 2010 ja Enni Rukajärvi 2014. Curlingissa suomalaisten huippuhetki oli miesjoukkueen olympiahopea 2006.
Pikaluistelu oli suomalaisten ensimmäisiä menestyslajeja: Gustaf Estlander luisteli Euroopan-mestariksi 1898, Fredrik Wathén maailmanmestariksi 1901 ja Johan Wikander Euroopan-mestariksi 1905. Menestynein suomalainen pikaluistelija on Clas Thunberg, jonka saavutuksiin kuuluvat viisi olympiakultaa, viisi maailmanmestaruutta ja neljä Euroopan-mestaruutta 1920-luvulta ja 1930-luvun alusta. Muita olympiavoittajia ovat Julius Skutnabb vuodelta 1924 ja Kaija Mustonen vuodelta 1968. Maailmanmestareiksi ovat Thunbergin jälkeen luistelleet Birger Wasenius 1939, Verné Lesche 1939 ja 1947, Lassi Parkkinen 1947, Eevi Huttunen 1951, Juhani Järvinen 1959 sekä sprinttereiden maailmanmestaruuden voittanut Leo Linkovesi 1972.
Taitoluistelussa aviopari Ludovika Jakobsson – Walter Jakobsson voitti pariluistelussa olympiakultaa 1920 ja olympiahopeaa neljä vuotta myöhemmin sekä kolme maailmanmestaruutta. Miesten yksinluistelun ainoa suomalainen arvokisamitalisti on Marcus Nikkanen 1930-luvulta. Jäätanssin menestynein suomalaispari on Susanna Rahkamo – Petri Kokko, jonka ansioita ovat kaksi MM-mitalia ja Euroopan-mestaruus 1990-luvulta. Naisten yksinluistelussa parhaat suomalaishetket ovat olleet 2000-luvulla, kirkkaimpina Laura Lepistön Euroopan-mestaruus 2009 ja MM-pronssi 2010. Muodostelmaluistelussa kolme eri suomalaisjoukkuetta on voittanut yhteensä kahdeksan maailmanmestaruutta vuodesta 2002 alkaen. Kaikkiaan Suomi on saanut 20 MM-mitalia.
Jääpallon Suomen-mestaruudesta alettiin pelata vuonna 1908. Ensimmäinen tekojääkenttä valmistui Helsingin Oulunkylään vuonna 1977. Vuonna 1957 alkaneissa MM-kilpailuissa Suomi on voittanut kultaa kerran, vuonna 2004. Ennen toista maailmansotaa kaikki mestaruudet menivät Viipuriin ja Helsinkiin, mutta sittemmin menestyneitä seuroja on löytynyt myös Varkaudesta ja Oulusta sekä 2000-luvulla Torniosta.
Jääkiekko
Suomi pelasi ensimmäisen jääkiekkomaaottelunsa vuonna 1928, ja samana vuonna ratkottiin ensimmäinen Suomen-mestaruus. Suomen Jääkiekkoliitto perustettiin vuonna 1929. MM-kilpailuihin Suomi osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1939 ja olympialaisten jääkiekkoon vuonna 1952. Ensimmäinen tekojääkenttä valmistui Tampereelle vuonna 1956 ja ensimmäinen jäähalli samaan kaupunkiin vuonna 1965, jolloin Suomi isännöi ensimmäisen kerran MM-kisoja.
Ensimmäisen olympiamitalinsa, hopean, Suomi saavutti Calgaryssa 1988. Toisen olympiahopean miesten maajoukkue saavutti vuonna 2006, ja pronssi oli tuloksena vuosina 1994, 1998, 2010 ja 2014. MM-kilpailuissa miesten maajoukkue saavutti ensimmäisen mitalinsa Prahassa 1992 sijoittumalla hopealle, ja maailmanmestaruuden joukkue voitti vuonna 1995 Tukholmassa, vuonna 2011 Bratislavassa ja vuonna 2019 jälleen Bratislavassa. Maailmancupissa Suomi sijoittui toiseksi vuonna 2004 ja sen edeltäjässä, Kanada Cupissa, kolmanneksi vuonna 1991. MM-kilpailujen mitalitaulukossa Suomi on viides kolmella mestaruudella, kahdeksalla hopealla ja kolmella pronssilla.
Naisten jääkiekko otettiin olympiaohjelmaan vuoden 1998 kisoihin, joissa Suomen naisjoukkue saavutti pronssia. Pronssisaavutus uusittiin vuonna 2010. Naisten MM-kilpailuissa Suomi on sijoittunut 11 kertaa pronssille vuosien 1990–2015 aikana. Tämä oikeuttaa kolmanneksi MM-kilpailujen maratontaulukossa. Nyttemmin jo lakkautetuissa EM-kilpailuissa naisjoukkue voitti kultaa vuosina 1989, 1991, 1993 ja 1995.
Kotimaisen pääsarjan järjestäjäksi perustettiin vuonna 1975 uusi organisaatio, SM-liiga. Pääsarjahistorian menestyneimmät seurat ovat Tampereelta: TBK/Tappara 17 ja Ilves on voittanut 16 mestaruutta. Liigan ajalta eniten mestaruuksia on Tapparalla ja turkulaisjoukkue TPS:llä, kymmenen. Helsinkiläinen Jokerit on pelannut vuodesta 2014 monikansallisessa KHL-liigassa.
Veli-Pekka Ketola ja Heikki Riihiranta olivat ensimmäiset suomalaispelaajat, jotka siirtyivät Suomen sarjoista Amerikkaan ammattilaisiksi. Heidät pestasi WHA-liigan Winnipeg Jets vuonna 1974. Ensimmäinen Suomessa kiekko-oppinsa saanut NHL-pelaaja oli Matti Hagman, joka siirtyi Boston Bruinsiin vuonna 1976. Kauden 2014–2015 loppuun mennessä NHL:ssä on pelannut 182 suomalaispelaajaa. Jari Kurri ja Teemu Selänne ovat liigan runkosarjan kaikkien aikojen piste- ja maalintekijäpörssissä 20 parhaan joukossa, ja pudotuspelien piste- ja maalitilastossa Kurri on kolmas. Kurri oli NHL:n runkosarjan paras maalintekijä kaudella 1985–1986 sekä pudotuspelien paras maalintekijä vuosina 1984, 1985, 1987 ja 1988. Kurri ja Esa Tikkanen ovat voittaneet Stanley Cupin viisi kertaa. Alpo Suhonen oli ensimmäinen eurooppalainen NHL-valmentaja.
Moottoriurheilu
pienoiskuva|[[Mika Häkkinen Yhdysvaltain Grand Prix’ssa vuonna 2000.]]
Moottoriurheilu nousi Suomessa suosioon ralliautoilun synnyn myötä 1950-luvulla. 1960-luvulla suomalaiset rallikuljettajat ryhtyivät hallitsemaan kansainvälisiä kilpailuja. Kuljettajat ovat säilyttäneet korkean tasonsa tähän päivään asti, mikä on tehnyt Suomesta rallin maailmanmestaruussarjan kautta aikojen menestyneimmän maan. Suomella on 13 rallin maailmanmestaruutta, joista menestyneimmillä Juha Kankkusella ja Tommi Mäkisellä molemmilla on 4 mestaruutta.
Suomessa järjestettävä rallin MM-sarjan osakilpailu Neste Ralli kerää vuosittain 270 000 katsojaa.
pienoiskuva|upright|[[Formula 1 -autoilija Kimi Räikkönen.]] Suomen suosituimpia moottoriurheilumuotoja ovat Formula 1 -kilpailut. F1-kilpailut nousivat suosioon 1980-luvulla kun Keke Rosberg voitti ensimmäisenä suomalaisena F1-sarjan maailmanmestaruuden vuonna 1982. Sarjan suosio nousi huippuunsa 1990-luvun lopulla, kun Mika Häkkinen voitti maailmanmestaruuden peräkkäin vuosina 1998 ja 1999. Suomalaisten neljä maailmanmestaruutta nostavat maan jaetulle viidennelle sijalle maatilastossa – BBC:n mukaan tämä tekee Suomesta maailman parhaan F1-maan väkilukuun suhteutettuna.
Moottoripyöräily on myös saavuttanut suosiota Suomessa. Ratamoottoripyöräilyn huippu sijoittui 1970-luvun alkuun, jolloin Jarno Saarinen voitti ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruuden. MotoGP nousi uudestaan otsikoihin 2000-luvulla, jolloin Mika Kallio on ajanut MM-sarjaa ja sijoittunut kahdesti MM-mitaleille.
Eniten menestystä on tullut endurosta, jossa suomalaiset lähinnä 1990- ja 2000-luvulla ovat olleet lajin kärkimaita. Suomalaisista Kari Tiainen ja Juha Salminen ovat lajin menestyneimpiä urheilijoita koskaan. Juha Salmisella on yhteensä 13 henkilökohtaista maailmanmestaruutta.
Jalkapallo
Suomi oli 1920-luvun lopulta 1980-luvulle eräs Euroopan heikoimmista jalkapallomaista. 1990-luvulta alkaen Suomi on noussut maanosan alempaan keskikastiin, toisaalta koska ulkomaiden tasokkaissa sarjoissa pelaavien suomalaisammattilaisten määrä on kasvanut muun muassa vapaampien EU-säännösten vuoksi, toisaalta koska Euroopan jalkapalloon on tullut lukuisia uusia pienmaita. Suomi on miesten puolella selviytynyt kerran EM-lopputurnaukseen, joka on koronaviruspandemian vuoksi siirretty vuodelle 2021.
FIFA-rankingissa Suomen naisten maajoukkue on parhaimmillaan ollut 16. sijalla (vuosina 2004–2010) ja miesten joukkue 36:s (vuonna 2007)
Jalkapallon ohitti jääkiekon ja oli vuonna 2014 ensimmäistä kertaa Suomen arvostetuin urheilulaji. Silti pääsarjan eli Veikkausliigan suosio on esimerkiksi muiden Pohjoismaiden pääsarjoihin verrattaessa vaatimaton. Veikkausliigan katsojakeskiarvo on noin 3 000, kun esimerkiksi Norjan pääsarjan katsojakeskiarvo on yli 9 000. Silti Suomesta on tullut eräitä huippujalkapalloilijoita, kuten Jari Litmanen ja Sami Hyypiä. Suomen naisten maajoukkue on selviytynyt vuosien 2005, 2009 ja 2013 EM-turnaukseen, ja vuonna 2005 joukkue eteni välieriin saakka. Parhaimmillaan miesten maajoukkue on sijoittunut olympialaisissa neljänneksi 1912 Tukholman olympialaisissa.
Muut palloilulajit
Miesten koripallon SM-sarjaa (nykyinen Korisliiga) alettiin pelata vuonna 1939. Menestynein seura on helsinkiläinen Pantterit 14 mestaruudella, joista 13 on peräisin 1940- ja 1950-luvuilta. Myös seuraavaksi menestyneimmät seurat ovat pääkaupunkiseudulta. Pohjoisimmat miesten Suomen-mestaruuden voittaneet seurat ovat vasta 2010-luvulla mestaruuteen yltäneet Tampereen Pyrintö ja Joensuun Kataja. Pohjoisin naisten Suomen-mestaruuden voittanut seura on Äänekosken Huima. Miesten koripallomaajoukkue eteni ensimmäisen kerran MM-kilpailuihin 2014. EM-kilpailuissa se on pelannut 15 kertaa ollen parhaimmillaan kuudes. Naisten maajoukkue on edennyt parhaimmillaan EM-kilpailuissa 11.
Lentopallossa aloitettiin sekä miesten että naisten SM-sarja vuonna 1957, ja lajin oma liitto perustettiin vuonna 1959. Alkuvuosien jälkeen pisimpään miesten SM-sarjaa ovat hallinneet itäsuomalaiset seurat, seitsemän peräkkäistä mestaruutta vuosina 1975–1981 voittanut Pieksämäen NMKY ja kuusi peräkkäistä mestaruutta vuosina 1991–1996 ja yhteensä kahdeksan mestaruutta voittanut KuPS-Volley. 2000-luvulla mestaruus on mennyt neljä kertaa Rovaniemelle. Naisten Suomen-mestaruuden ovat yhdeksän kertaa voittaneet Vartiokylän Wartti / Käpylän Lentopalloilijat sekä Vaasan Vasama. 2000-luvun alkupuolella Vanajan Racing Club (entinen Hämeenlinnan Tarmo-Volley) voitti kahdeksan mestaruutta ja vuosina 2009–2015 LP Viesti Salo seitsemän peräkkäistä mestaruutta.
Käsipallon Suomen-mestaruudesta on pelattu vuodesta 1944. Laji on rajoittunut vahvasti Etelä-Suomeen; pohjoisin SM-sarjapaikkakunta on Tampere, jossa pelattiin pääsarjaa viimeksi 1950-luvulla. Miesten SM-sarjan menestynein seura on karjaalainen BK-46 ja naisten SM-sarjan Helsingin IFK.
Keilailua edistämään perustettiin Helsingin Bowlingliitto vuonna 1924, ja samana vuonna Helsinkiin valmistui Suomen ensimmäinen keilahalli. Suomalaiset voittivat ensimmäisen maailmanmestaruutensa vuonna 1926. Ensimmäisinä suomalaisina henkilökohtaisen maailmanmestaruuden voittivat Kalle Asukas vuonna 1958 ja Mika Koivuniemi vuonna 1991.
Sählystä kehittyneen salibandyn oma liitto perustettiin vuonna 1985, ja ensimmäinen SM-sarjakausi oli 1986–1987. Miesten pääsarja on salibandyliiga, jonka menestyinein seura on helsinkiläinen Viikingit 11 mestaruudella. Suomen miesten maajoukkue on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2008 ja 2010, ja naisten maajoukkue on pelannut mestariksi vuosina 1999 ja 2001. Kumpikin maajoukkue on Ruotsin jälkeen toiseksi menestynein maajoukkue MM-kilpailuissa.
Voimailulajit
Paini oli suomalaisten menestyslaji 1900-luvun alkupuolella. Lajin ensimmäinen seura oli vuonna 1891 perustettu Helsingin Atleettiklubi, ja SM-kilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1898. Verner Weckman voitti sarjansa Ateenan väliolympialaisissa 1906 ja saavutti Suomen ensimmäisen virallisen olympiavoiton kaksi vuotta myöhemmin Lontoossa. Kaikkiaan suomalaiset voittivat vuosina 1908–1936 painissa 20 olympiakultaa, joista kolmetoista kreikkalais-roomalaisessa painissa ja seitsemän vapaapainissa. Toisen maailmansodan jälkeiseltä ajalta Suomella on kuusi painikultaa, joista viisi kreikkalais-roomalaisesta painimuodosta. Viimeisin suomalainen miesten maailmanmestari on Marko Yli-Hannuksela vuodelta 1997, mutta Euroopan-mestaruuksia suomalaiset ovat voittaneet 2000-luvullakin, jolloin myös naispaini yleistyi, ja vuonna 2018 Petra Olli voitti ensimmäisenä suomalaisena naispainijana maailmanmestaruuden.
Nyrkkeilyn SM-kilpailut aloitettiin vuonna 1923. Suomalaisia olympiavoittajia ovat Sten Suvio vuodelta 1936 ja Pentti Hämäläinen vuodelta 1952. 1930-luvun kuuluisin suomalaisnyrkkeilijä oli kuitenkin Gunnar Bärlund, joka ammattilaisnyrkkeilyn raskaan sarjan arvolistalla pääsi maailmanmestari Joe Louisin toiseksi haastajaksi. Ensimmäisenä suomalaisena ammattilaisten maailmanmestaruudesta pääsi ottelemaan Olli Mäki, joka hävisi MM-ottelussa Davey Moorelle Helsingin olympiastadionilla elokuussa 1962. Mäki on ainoa suomalainen, joka on voittanut sekä amatöörien että ammattilaisten Euroopan-mestaruuden. Amatöörien MM-mitalin ovat saavuttaneet Tarmo Uusivirta 1978 ja 1982, Jyri Kjäll 1993 sekä Joni Turunen 1995 ja 2001. Naisten nyrkkeilyn suurin tähti on Eva Wahlström, joka vuonna 2015 voitti ensimmäisenä suomalaisena ammattinyrkkeilyn maailmanmestaruuden.
Painonnoston ensimmäiset SM-kilpailut käytiin vuonna 1904. Ensimmäinen suomalainen Euroopan-mestari oli Eino Mäkinen vuonna 1955 ja ensimmäinen maailmanennätysnostaja Jaakko Kailajärvi vuonna 1962. Kaarlo Kangasniemi on painonnoston ainoa suomalainen olympiavoittaja vuodelta 1968, ja seuraavana vuonna hänestä tuli lajin ensimmäinen suomalainen maailmanmestari.
Judossa Suomen ainoan MM-mitalin on saavuttanut Juha Salonen, joka sijoittui vuonna 1981 pronssille raskaassa sarjassa. Karatessa ensimmäisenä suomalaisena maailmanmestaruuden voitti Jukka-Pekka Väyrynen vuonna 1982. Menestynein suomalaiskarateka on Sari Laine, joka voitti henkilökohtaisissa sarjoissa yhden maailmanmestaruutensa lisäksi seitsemän Euroopan-mestaruutta vuosina 1987–1996.
Muut kesälajit
Voimistelu saapui Suomeen 1800-luvun alkupuolella. Ensimmäinen voimisteluseura oli vuonna 1875 perustettu Helsingfors Turnförening, ja SM-kilpailuja on järjestetty vuodesta 1916. Ale Saarvala voitti rekillä olympiakultaa ensimmäisenä suomalaisvoimistelijana Berliinissä 1936. Vuonna 1948 Suomi oli Lontoon olympialaisten paras voimistelumaa, ja ainutlaatuisesti Paavo Aaltonen, Veikko Huhtanen ja Heikki Savolainen jakoivat keskenään hevoskilpailun voiton. Viimeisin suomalainen voimistelun olympiavoittaja on Roomassa 1960 hevosen voittanut Eugen Ekman. Viimeisin suomalainen maailmanmestari on rekkikilpailun vuonna 1997 voittanut Jani Tanskanen. Joukkuevoimistelussa viimeisin naisten maailmanmestaruus oli 2017 Tampereen Voimistelijoiden Minetit joukkueella. Sitä ennen maailmanmestaruus Suomeen tuli viimeksi 2015, kun Tampereen Voimistelijoiden Minetit toi mukanaan kultaa.
Melonnan ensimmäinen suomalainen maailmanmestari oli Maggie Kalka vuonna 1938. Ensimmäiset olympiamitalinsa suomalaiset saavuttivat vuonna 1948, ja Helsingin olympialaisissa 1952 Suomi oli paras melontamaa neljällä kultamitalilla, yhdellä hopealla ja yhdellä pronssilla. Tämän jälkeen olympiakultaan on yltänyt vain Mikko Kolehmainen Barcelonassa 1992. Soudussa Suomi saavutti ensimmäiset olympiamitalinsa vuosina 1952–1960 kahden ja neljän miehen veneillä. Pertti Karppinen voitti yksiköissä kolme olympiakultaa vuosina 1976–1984 ja on myös lajin ainoa suomalainen maailmanmestari vuosilta 1979 ja 1985.
Taloudellinen tuki
Urheilu-uran alkuvaiheessa urheilija tai hänen perheensä maksaa käytännössä kaiken urheilemiseen tarvittavan itse. Uran edetessä seura saattaa maksaa osan harjoittelukuluista. Lajiliitto tukee maajoukkueryhmien leirikuluja. Suomen Olympiakomitea tukee kymmeniä huippu-urheilijoita. Opetus- ja kulttuuriministeriö jakaa veikkausvoittovaroista urheilija-apurahoja sellaisille urheilijoille, joilla arvellaan olevan mahdollisuuksia kansainväliseen menestykseen. Tällaista valmennus- ja harjoitteluapurahaa voi saada enimmillään 20 000 euroa.
Jotta nuoret urheilijat voivat yhdistää lukio-opiskelun ja huipulle tähtäävän urheiluvalmennuksen, Suomeen on perustettu 12 urheilulukiota. Varusmiespalveluksen voi suorittaa Puolustusvoimien Urheilukoulussa, jonka tehtävänä on antaa motivoituneille ja lahjakkaille urheilijoille mahdollisuus toteuttaa sotilaskoulutuksen ohessa systemaattista valmentautumista.
Sponsorointiyhteistyössä yritys rahoittaa urheilijan, joukkueen tai urheilutapahtuman kuluja osana markkinointiviestintäänsä. Urheilun sponsorointi Suomessa väheni vuosina 2010–2013. Vuoden 2013 jälkeen se on lisääntynyt uudelleen. Sponsoroiduin laji on jääkiekko, jota tuettiin vuonna 2014 45 miljoonalla eurolla, mikä on kolmannes urheilun sponsoreilta saamasta 128 miljoonaan euron tuesta.
Urheilu-uran jälkeen urheilijalle voidaan myöntää valtion ylimääräinen urheilijaeläke tunnustukseksi hänen olympiakisoissa saamastaan kultamitalista tai merkittävästä kansainvälisestä urheilu-urasta.
Valmennus
pienoiskuva|vasen|upright|[[Hannu Aravirta valmentamassa Pelicans-jääkiekkojoukkuetta.]] Valmentajan tehtävänä on auttaa urheilijaa saavuttamaan henkilökohtainen parhaansa. Valmennusprosessiin kuuluu suunnittelu, harjoituksen toteutus, harjoittelun johtaminen sekä kehityksen seuranta ja palautteen antaminen. Periaatteessa valemntajat toimivat enemmän kilpaurheilun piirissä, mutta monissa lajeissa myös lasten harrastusliikunnan ohjaajia kutsutaan valmentajiksi. Suomessa valmennus- ja ohjaustoiminta on enimmäkseen vapaaehtoistoimintaa, vaikka ammattimaisuus on kasvussa. Ammattilaisia on noin 1 000–2 000, kun vapaaehtoisia toimii valmentajina ja ohjaajina noin 173 000.
Suomessa järjestettyjä urheilutapahtumia
pienoiskuva|upright|Paavo Nurmi sytyttää olympiatulen 1952. Suomessa järjestetään säännöllisesti urheilun arvokisoja ja suomalaiset urheilujärjestöt hakevat joka vuosi useita arvokisoja järjestettäväkseen. Vuosina 2000–2005 Suomessa järjestettiin olympialajeissa yli 100 kansainvälistä arvokisaa.
Merkittävin Suomessa järjestetty urheilutapahtuma on vuoden 1952 Helsingin olympialaiset. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut on järjestetty vuosina 1983 ja 2005. Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut on järjestetty Helsingissä kolmesti 1971, 1994 ja 2012.
Jääkiekon miesten MM-kilpailut Suomessa on pidetty 1965, 1974, 1982, 1991, 1997, 2003 ja vuosina 2012 ja 2013 jaetusti Ruotsin kanssa. Naisten MM-kilpailut on järjestetty Suomessa 1992, 1999, 2009 ja 2019. Jalkapallon naisten EM-kilpailut on pidetty Suomessa 2009.
Kuntourheilu
pienoiskuva|Sauvakävelyä. Vuosina 2009–2010 tehdyn tutkimuksen mukaan suomalaisista lapsista ja nuorista 92 prosenttia harrastaa jonkinlaista liikuntaa. Urheiluseurojen toiminnassa on mukana 424 000 lasta ja nuorta eli 43 prosenttia Suomen 3–18-vuotiaista. Yleisin tapa harrastaa liikuntaa on kuitenkin seuratoiminnan ulkopuolella lasten ja nuorten omissa kaveriporukoissa. Harrastuspaikasta riippumatta suosituin urheilulaji on jalkapallo.
Aikuisista 55 prosenttia sanoi vuonna 2009–2010 tehdyssä tutkimuksessa harrastavansa liikuntaa vähintään neljä kertaa viikossa. Liikkuvien osuus on kasvanut kymmenen vuoden aikana, ja liikuntamuodoista eniten on yleistynyt kävelylenkkeily. Kun otetaan huomioon liikunnan kesto ja rasittavuus, voidaan määritellä että aikuisista kaksi kolmasosaa liikkuu terveyssuosituksiin nähden riittävästi. Tärkeimpiä liikuntapaikkoja olivat kevyen liikenteen väylät, ulkoilureitit ja kuntosalit.
Lajit, joita harrastaa yli puoli miljoonaa 19–65-vuotiasta, ovat kävelylenkkeily, pyöräily, kuntosaliharjoittelu, hiihto, juoksulenkkeily ja voimistelu.
Suomessa on 9 000 aktiivista urheiluseuraa. Jääkiekossa jäsenseuroja on 438, joukkueita kolmisen tuhatta, lisenssipelaajia yli 66 000 ja aktiivisia harrastajia noin 194 000. Suomen palloliitossa on tuhat jäsenseuraa, joissa on yhteensä 113 000 rekisteröityä pelaajaa. Salibandyliitolla on noin 850 jäsenseuraa, 2200 joukkuetta ja 45 000 lisenssipelaajaa. Muita suosittuja seuroissa harrastettavia lajeja ovat lentopallo ja golf.
Massatapahtumia
Vuodesta 1974 alkaen järjestettyyn Finlandia-hiihtoon osallistui yli 5 000 hiihtäjää vuonna 2014. Vuonna 1984 se oli noin 13 000 kilpailijalla maailman suurin massahiihtotapahtuma, mikä kirjattiin Guinnessin Suureen Ennätystenkirjaan.
Pitkän matkan juoksutapahtumiin osallistuu suuria väkimääriä. Vuosittain järjestetään kymmenkunta maratonia, joissa on yli tuhat osallistujaa. Suurin niistä on Helsinki City Run yli 12 000 juoksijalla (2013). Naisten Kymppi on juostu vuodesta 1982, ja enimmillään siihen on osallistunut 32 000 naista vuonna 1990.
Sulkavan Suursoudut on järjestetty vuodesta 1968. Nykyisin nelipäiväiseen tapahtumaan osallistuu vuosittain yli 10 000 soutajaa, ja järjestäjien mukaan kyseessä on maailman suurin soututapahtuma. Partalansaaren ympäri kiertävän reitin pituus on 60 tai 70 kilometriä.
Penkkiurheilu
pienoiskuva|Valmentaja [[Jukka Jalonen Heikki Paasosen haastateltavana jääkiekon maailmanmestaruusjuhlissa Helsingissä 2011.]] Vuosina 2005–2006 tehdyn kansallisen liikuntatutkimuksen mukaan 75 prosenttia Suomen aikuisväestöstä pitää suomalaisten urheilijoiden kansainvälistä menestystä tärkeänä.
Kiinnostavimmat urheilulajit suomalaisten mielestä ovat 2006–2015 tehtyjen haastattelututkimusten mukaan jääkiekko, yleisurheilu ja hiihto. Kärkikolmikkoa seuraavat lajit ovat vaihdelleet suomalaisten menestyksen mukaan siten, että mäkihypyn suosio on laskenut ja ampumahiihdon suosio kasvanut. Myös Formula 1 -kilpa-autoilu on ollut monena vuonna kärjen tuntumassa.
Suomessa katsotaan urheilua televisiosta enemmän kuin muissa Pohjoismaissa, sillä suurimmat urheilukisat nähdään pääsääntöisesti maksuttomilla kanavilla. Vuonna 2014 kymmenen katsotuimman ohjelman joukossa jopa puolet oli urheilun arvokisalähetyksiä.
2000-luvulla katsojaluvut paikan päällä ovat laskeneet.
Suomen suurin urheilukatsomo on noin 40 000 katsojaa vetävä Olympiastadion Helsingissä. Yli 10 000 paikan katsomoita on myös Tampereella, Turussa, Porissa ja Sonera Stadium Helsingissä.
Urheilun alkuvuodet Suomessa
1800-luvulla Suomeen levisi Keski-Euroopasta ruumiinkulttuuria, terveyttä ja liikuntaa edistävä elämäntapa. Vähitellen urheilu alkoi spontaanisti järjestäytyä. Ensimmäinen suomalainen urheiluseura, Segelföreningen i Björneborg, perustettiin Porissa vuonna 1856. Kilpaurheilun katsotaan kuitenkin Suomessa alkaneen raviurheilusta, kun Valtionajot perustettiin vuonna 1865. Myös valmennusohjeet, ennätystilastot, urheilulääketiede, kansainväliset kilpailukontaktit sekä sanomalehtien urheilukirjoitukset saivat alkunsa hevoskilpailuista, joista ne levisivät muuhun urheiluun.
Kilpaurheilu alkoi yleistyä 1800-luvun loppupuolella. Ensimmäiset yleiset hiihtokilpailut järjestettiin Tyrnävällä 23. maaliskuuta 1879. Ulkomailla suomalaiset kilpailivat ensimmäisen kerran 1892 Tukholmassa, missä suomalaiset hiihtäjät Juho Ritolan johdolla ottivat kolmoisvoiton 30 kilometrin matkalla. 1800-luvun lopussa Suomessa oli 341 urheiluseuraa tai alajaostoa, joissa harrastettiin yli kahtakymmentä urheilumuotoa. Suosituimmat urheilumuodot olivat ammunta, purjehdus, luistelu, voimistelu ja hiihto.
Vuonna 1898 luisteltiin Helsingissä Euroopan mestaruudesta, ja Euroopan mestaruuden vei myöhemmin arkkitehtina tunnettu suomalainen Gustaf Estlander. Suomen urheilun ensimmäinen maailmanmestari oli myös pikaluistelija, kun Fredrik Wathén voitti maailmanmestaruuden Tukholmassa 1901.
Läpimurtonsa suomalainen huippu-urheilu teki Tukholman olympialaisissa 1912, jolloin kestävyysjuoksija Hannes Kolehmainen voitti kolme kultaa ja hopean. Hänen sanottiin ”juosseen Suomen maailmankartalle”.
Järjestöjä ja keskusjärjestöjä
Suomen Valtakunnan Urheiluliitto SVUL toimi vuosina 1906–1994 suurimpana suomalaisen urheilun ja liikunnan kattojärjestönä. Siitä kehittyi noin 1,2 miljoonan henkilöjäsenen ja 4 300 jäsenseuran järjestö. Vuoden 1918 Suomen sisällissodan yhteydessä SVUL erotti kaikki ne seurat, joilla oli liian läheiset yhteydet punakaarteihin. Erotetut seurat perustivat Suomen Työväen Urheiluliiton. Työväen Urheiluliitosta eronneet tai erotetut seurat perustivat puolestaan vuonna 1959 Työväen Urheilusseurojen Keskusliiton (TUK). TUK yhdistyi takaisin TUL:iin vuonna 1979, sen jäsenseurat liittyivät joko SVUL:iin tai TUL:iin.
1990-luvun alussa SVUL lakkautettiin ja perustettiin suomalaisten liikuntajärjestöjen katto- ja palvelujärjestö Suomen Liikunta ja Urheilu. TUL:in keskusjärjestöasema loppui ja TUL:n kilpaurheilu liittyi lajiliittoihin. SLU:n toimintaa jatkamaan perustettiin vuoden 2012 Valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio Valo. TUL jatkoi toimintaansa sen ulkopuolella, ja suurimmat palloilu- ja joukkuelajien liitot jättäytyivät Valon ulkopuolelle. Valo sulautui Olympiakomiteaan vuonna 2017.
Curse of Enchantia
Curse of Enchantia on Core Designin kehittämä ja julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Amigalle ja DOS:lle.
Vastaanotto
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 89/100.
Peli on saanut The One -lehden arvostelussa arvosanaksi 79/100.
John Noah
John Michael Noah (21. marraskuuta 1927 Crookston, Minnesota – 3. syyskuuta 2015 Fargo, Pohjois-Dakota) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti.
Noah kuului Yhdysvaltain olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Oslossa 1952. Olympiaturnauksella oli myös MM-arvo.
Becoming (Panteran kappale)
Becoming on yhdysvaltalaisen post-thrash/groove metal-yhtyeen Panteran vuoden 1994 albumin Far Beyond Driven kappale.
Kappale sisältää ainutlaatuisen kitarariffin, jossa kitaristi Dimebag käyttää DigiTech Whammy -nimistä kitarapedaalia. Kappale sisältää myös ainutlaatuisen Vinnie Paulin soittaman kaksoisbassorumpukompin, jossa Vinnie soittaa "slide" tekniikalla triplettejä ja doubleja nopeaan tahtiin. Monet sanovat komppia erittäin vaikeaksi soittaa. Kappale kertoo egon ja suuruudenhulluuden paisumisesta suuriin "jumalallisiin" mittoihin.
Willis Lamb
Willis Eugene Lamb (12. heinäkuuta 1913 – 15. toukokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän sai vuonna 1955 Polykarp Kuschin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon vedyn spektrin hienorakennetta koskevista löydöistään, niin sanotusta Lambin siirtymästä. Hänen työnsä loi perustan kvanttisähködynamiikalle.
Lamb syntyi Los Angelesissa ja kävi siellä koulunsa. Hän opiskeli Berkeleyssä ja suoritti kandidaatintutkinnon kemiasta vuonna 1934 ja väitteli teoreettisesta fysiikasta 1938. Väitöskirjaa ohjasi Robert Oppenheimer.
Väiteltyään Lamb aloitti työt Columbian yliopistossa, missä hän jatkoi vuoteen 1951 asti. Nobelilla palkittu tutkimus tehtiin noina vuosina. Hän mittasi uusilla tarkoilla menetelmillä vedyn spektriviivoja ja totesi niiden olevan eri paikassa kuin mihin niiden siihenastisen teorian perusteella piti tulla. Havainto sai fyysikot arvioimaan uudelleen periaatteita, joilla kvanttifysiikkaa voidaan soveltaa sähködynamiikkaan.
Columbian jälkeen Lamb toimi Stanfordissa, Harvardissa, Oxfordissa ja Yalessa. Vuonna 1974 hän siirtyi Arizonan yliopistoon, mistä jäi eläkkeelle 2002.
Johanna Enckell
Olga Johanna Constance Enckell (o.s. af Forselles; s. 4. heinäkuuta 1933 Helsinki) on suomalainen kirjailija, dramaturgi ja ohjaaja.
Enckell valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1967. Sen jälkeen hän opetti Oulun yliopistossa kirjallisuutta vuosina 1967–1970, ja Helsingin yliopistossa estetiikkaa ja teatteritiedettä vuosina 1971–1974. Dramaturgina Enckell on toiminut muun muassa Svenska teaternissa ja Tukholman kaupunginteatterissa, sekä ohjaajana muun muassa Lahden kaupunginteatterissa, Tampereen teatterissa, Åbo Svenska Teater -teatterissa ja Espoon teatterissa. Hän on myös ollut Teatterikorkeakoulun vararehtorina.
Enckell on kirjoittanut monia näytelmiä sekä lapsille että aikuisille. Hän on perehtynyt erityisesti ranskalaiseen teatteriin ja Antonin Artaud’n tuotantoon, jota käsittelevän laajan teoksen hän julkaisi vuonna 2003. Lisäksi Enckell on kirjoittanut ranskalaisesta teatterista monia artikkeleita alan julkaisusarjoissa.
Enckellin sukunimi on perua hänen ensimmäisestä avioliitostaan. Enckellin avopuoliso oli dramaturgi ja kirjailija Gösta Kjellin (1936–2009), jonka kirjoittaman teoksen Sissi-Jaakko Enckell täydensi ja julkaisi vuonna 2011. Teos kertoo Enckellin esi-isän kauppaneuvos Jacob af Forsellesin (1696–1768) elämästä.
Potkuri
thumb|250px|Moderni lentokoneen potkuri eroaa geometrialtaan merkittävästi perinteisestä lentokonepotkurista. Tällaisia kutsutaan "unducted fans", puhaltimiksi, jossa yhteys ohivirtauskaasuturbiiniin tulee esiin.