cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georg Elfvengren
Pohjois-Inkerin rykmentin komentajana
Elfvengrenin tultua hallituksen johtajaksi vahvistettiin Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan ja Luoteis-Venäjän armeijan välisiä suhteita. Perustettiin myös sotasairaala ja Kirjasalon Sanomat-niminen lehti.
Venäjän neuvostovallan vastustajana vuosina 1920–1923
Helmikuussa 1920 Suomen painostuksesta Elfvengren joutui eroamaan Pohjois-Inkerin väliaikaisen toimikunnan puheenjohtajuudesta, minkä jälkeen hän ryhtyi yhteistyöhön Etelä-Venäjän armeijan ylipäällikön, Pjotr Wrangelin ja sosiaalivallankumouksellisen Boris Savinkovin kanssa. Hän oli yhteydessä Kronstadtin kapinallisten ja Tagantsevin vastavallankumouksellisen ryhmän kanssa. Wrangel ylensi Elfvengrenin vuonna 1921 Etelä-Venäjän armeijan kenraalimajuriksi.
Kesäkuussa 1921 hän perusti Varsovassa Boris Savinkovin kanssa Isänmaan ja Vapauden Suojelun Kansalaisliiton, jonka tehtävänä oli neuvostovallan kukistaminen. Elfvengrenin vastuulla oli Luoteis-Venäjällä, Suomessa ja Baltiassa tapahtuva salainen toiminta. Vuonna 1922 järjestö yritti ampua Neuvosto-Venäjän ulkoasioiden komissaarin Georgi Tšitšerinin Genevessä, mutta hanke epäonnistui. Elfvengrenin on väitetty olleen osallinen myös neuvostodiplomaatti Vatslav Vorovskin salamurhaan vuonna 1923 Lausannessa. Elfvengren erosi liitosta vuonna 1923 ja seuraavana vuonna Boris Savinkov vangittiin Moskovassa, jonne tämä oli salaa saapunut. Elfvengren toimi tämän jälkeen liikemiehenä Helsingissä, mutta muuten hänen viimeisten vuosiensa toiminnasta ei ole paljoa tietoa. Vuonna 1925 Elfvengren matkusti salaa Venäjälle, mutta paljastui ja vangittiin. Hänet ammuttiin kesäkuussa 1927 Moskovassa. Samalla kertaa ammuttiin 19 muuta vastavallankumouksellisesta toiminnasta syytettyä henkilöä, heidän joukossaan useita Venäjän ylimyssukujen jäseniä.
Leppävesi
Leppävesi on taajama Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Leppävesi sijaitsee Jyväskylän rajan vieressä. Leppävesi on kasvanut voimakkaasti 2010-luvulla, koska taajamaan on muuttanut asukkaita Jyväskylän puolelta. Vuonna 2016 Leppäveden asukasluku oli 3 379, joista 2 650 asui taajaman keskustassa. Alueen rakennuskanta koostuu lähinnä rivi- ja omakotitaloista. Leppäveden taajaman itäpuolitse kulkevat sekä Jyväskylä–Haapajärvi-rata että Seututie 637.
Leppäveden rautatieasema kuului vuonna 1898 avatun Jyväskylän ja Suolahden välisen radan ensimmäisiin liikennepaikkoihin. Asemarakennus tehtiin arkkitehti Bruno Granholmin laatimien V luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä laajennettiin vuonna 1917. Leppäveden asema muutettiin miehittämättömäksi rautatieliikennepaikaksi vuonna 1969, henkilöliikenne lopetettiin vuonna 1984 ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1985. Henkilöliikenne koko rataosalla lopetettiin vuonna 1987.
Leppäveden tunnettuja henkilöitä ovat olleet ministeri Vihtori Vesterinen ja kansanedustaja Paavo Vesterinen. Kylä on tullut tunnetuksi myös Suomen ensimmäisestä biokaasuautosta. Leppävedellä toimii urheiluseura Leppäveden Leppä, jonka lajeina ovat muun muassa jalkapallo, salibandy ja lentopallo.
Leppävedellä toimii päiväkoti. Leppävedellä on lisäksi kaksi koulurakennusta; Leppäveden ”uudessa koulussa” järjestetään opetusta esikoululaisille ja peruskoulun luokille 1–3, ja Leppäveden ”vanhassa koulussa” opetetaan luokkia 4–6.
Leppävedelle on rakenteilla liikuntapuisto. Liikuntapuistossa on muun muassa frisbeegolfrata, pumptrack-pyöräilyrata ja jalkapallokenttä.
Kaikki Puumalan puolesta
Kaikki Puumalan puolesta oli 10-osainen tv-sarja, joka esitettiin Yle TV1:ssä vuoden 2008 aikana. Aiheena oli seitsemän miehen yritys pelastaa kriisikuntalistalle joutunut Puumalan kunta. Miehet harjoittelivat pieniä esityksiä, joita he esittivät eri puolilla Puumalaa. Esitykset koottiin yhteen, ja tästä syntyi suurempi teatteriesitys. Näytelmä esitettiin syksyllä 2008 Kom-teatterissa täysille saleille monena peräkkäisenä iltana, ja miesten saapuessa takaisin eteläsavolaiseen kuntaansa monet naapurikunnat halusivat esityksen omiin saleihinsa. Näin myös tapahtui, ja esityksiä näytettiin muun muassa Savonlinnassa, Mikkelissä ja Lappeenrannassa.
Puumalasta tuli suositumpi kuin pitkiin aikoihin. Monet matkustivat paikkakunnalle vain päästäkseen käymään kuvauspaikoilla, ja osa ihastui television välityksellä Saimaan puhtauteen ja kirkkauteen.
Ohjelmasarja perustui Strix AB:n formaattiin All for One.
Näyttelijät
Mukana olivat myös Kom-teatterin johtaja Pekka Milonoff sekä teatteriohjaaja Minna Nurmelin
Oscar Páez Garcete
Oscar Páez Garcete (1. syyskuuta 1937 Loreto – 29. maaliskuuta 2016) oli paraguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. joulukuuta 1961 ja nimitettiin San Pedron hiippakunnan johtoon 5. kesäkuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Mees, jota avustivat Aníbal Maricevich Fleitas ja Demetrio Ignacio Aquino Aquino.
Páez Garcete sai 10. heinäkuuta 1993 nimityksen Alto Paranán piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 5. helmikuuta 2000.
Steviat
Steviat (Stevia) on kasvisuku, johon kuuluu noin 240 kasvia. Yksi niistä on makeastevia (Stevia rebaudiana), josta saadaan makeutusaineena käytettäviä stevioliglykosideja. Suku on nimetty espanjalaisen kasvitieteilijän Pedro Jaime Esteven mukaan.
Makeasteviaa kasvaa luonnonvaraisena Paraguayssa, mutta sitä viljellään myös esimerkiksi Uruguayssa, Brasiliassa, Israelissa, Thaimaassa ja Kiinassa.
Laukkavirta
Tarvaala eli Laukkavirta on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa ja Laukaan pitäjän alkuperäinen historiallinen keskus. Asukkaita siellä on noin 300. Kylän alueella sijaitsee Laukaan kunnan maantieteellinen keskipiste, ja myös Laukaan kunta on saanut nimensä kylän läpi virtaavan Laukaanvirran mukaan. Laukaanvirta tunnetaan nykyään nimellä Tarvaalankoski.
Tarvaala sijaitsee kahden suuren vesistön, Kuusveden ja Lievestuoreenjärven välissä yhdistäen ne Saraaveteen, joka laskee edelleen Leppäveteen ja Päijänteeseen. Kuusveden rannalla on Tarvaalassa pumppaamo, josta johdetaan vettä Vuonteen tekopohjavedenottamoon, joka tuottaa valtaosan Jyväskylän kaupungin juomavedestä.
Historia
Tarvaala tunnetaan erityisesti Laukaan ja Jyväskylän ensimmäisestä, vuonna 1593 rakennetusta, kirkosta. Kirkosta on enää Hartikan kirkon nimellä tunnetut rauniot jäljellä. Toinen merkittävä kohde Tarvaalassa on Hartikan punamultakalmisto, josta löytyi vuonna 1986 Suomen toistaiseksi laajin kokoelma kivikautisia punamultahautoja. Tarvaalasta löytyy myös Alvar Aallon osittain suunnittelema Alatalo. Tarvaalaan perustettiin aikanaan Laukaan ensimmäinen puhelinyhtiö. Tarvaala on 1990-luvulta lähtien tullut tunnetuksi myös erikoislaatuisesta villin lännen saluunasta Musta Korppi. Valtakunnallistakin julkisuutta Tarvaala on saanut maanalaisista taloistaan, jotka olivat erityisesti esillä Laukaan asuntomessujen aikaan 2003.
Tarvaalalla on kaksi nimeä: kylän nimi Tarvaala ja postiosoitenimi Laukkavirta. Nimi Tarvaala pohjautuu kylän ensimmäiseen taloon (nyk. Savola), jonka perusti 1560-luvulla Juvalta tullut Lauri Tarvainen (tai Tarvahainen, Laukaan Historia I). Täsmälleen saman niminen henkilö eli Lauri Tarvainen perusti myös Saarijärvelle neljä vuotta myöhemmin samannimisen talon: "Savolaissyntyisen Lauri Laurinpoika Tarvaisen ( Tarvahainen ) uudistalo Tarvaala syntyi viimeistään vuonna 1564. Tämän vuoksi postiosoitteena käytetään nimeä Laukkavirta, joka on vääntynyt kylän läpi kulkeneesta Laukaan virrasta. Laukaan virta taas antoi nimensä vuonna 1593 perustetulle Laukaan pitäjälle, jonka nimi oli pari ensimmäistä vuotta Pärnasaari. Kun kirkko siirtyi 1600-luvulla Tarvaalasta Pellosniemeen, niin nimi Laukaa seurasi mukana. Nykyään Pellosniemen kylä tunnetaan nimellä Laukaan kirkonkylä.
Laukaan Tarvaala sekoitetaan usein Saarijärvellä Keski-Suomessa sijaitsevaan toiseen Tarvaala-nimeä kantavaan kylään ja siksi monissa virallisissa yhteyksissä kylästä käytetäänkin nimeä Laukkavirta.
Kylällä toimii oma kyläseura Laukaan Tarvaalan kyläseura.
Brittiläinen Kamerun
Brittiläinen Kamerun oli enemmän tai vähemmän virallisesti Britannian länsiafrikkalainen siirtomaa ensimmäisestä maailmansodasta 1960-luvun alkuun. Belgian, Ranskan ja Britannian joukot valtasivat Saksan keisarikunnalta sen siirtomaan Saksan Kamerunin ja sen laajennusosan Neukamerunin sodan alkuvaiheessa. Versailles’n rauhassa Kamerunista tuli Kansainliiton mandaattialue, jonka suurempi itäosa annettiin Ranskalle ja pienempi kapea länsiosa Britannialle. Britannian osa koostui kandesta osasta, eteläisestä ja pohjoisesta. Pohjoinen osakin oli kaksiosainen siten, että sen keskellä oli pätkä Nigerian ja Ranskan Kamerunin yhteistä rajaa. Nigeria oli myös brittiläinen siirtomaa, jonka kautta Brittiläistä Kamerunia hallittiin. Näin tästä tuli eräänlainen siirtomaan siirtomaa.
Toisen maailmansodan jälkeen Kamerunista tuli Kansainliiton kaaduttua Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalue brittiläisen ja ranskalaisen osan jäädessä entiseen jakoonsa. Vuonna 1954 Brittiläinen Kamerun muuttui Nigerian autonomiseksi alueeksi. Kamerunin ja Nigerian itsenäistyessä poliittisesti Ranskan ja Britannian vallasta vuonna 1960 oli myös ratkaistavana Brittiläisen Kamerunin kohtalo. Kaksijakoinen muslimienemmistöinen pohjoisosa jäi Nigerian yhteyteen, eteläosasta tuli Kamerunin liittotasavallan kaksi maakuntaa, lounainen ja luoteinen.
pienoiskuva|Brittiläisen Kamerunin päällepainama Nigerian postimerkissä.
Brittiläisen Kamerunin pinta-ala oli 88 297 neliökilometriä, kun Ranskan Kamerunin ala oli 418 215 neliökilometriä. Asukkaita brittiläisessä osassa oli vajaa kolmannes verrattuna ranskalaiseen osaan.
Kawartha Lakes
Kawartha Lakes on 74 561 asukkaan (2006) kaupunkimainen kunta Ontarion provinssin eteläosassa, Kanadassa. Kawartha Lakesin kunta on enimmäkseen harvaan asuttua maaseutua sisältäen ainoastaan muutaman suuremman asuinalueen. Kunnan suurimpia asutusalueita ovat Omemee, Lindsay, Fenelon Falls, Woodville ja Bobcaygeon. Kunta on saanut nimensä sen alueella sijaitsevista Kawartha-järvistä. Kunnassa sijaitsee suosittu virkistys- ja kesämökkialue.
Historia
Vuoteen 2001 saakka alue tunnettiin Victorian kreivikuntana. Ontarion provinssin hallinto päätti yhdistää alueen kylät, kaupungit ja asuinalueet kaupunkimaiseksi kunnaksi, jossa on vain yksi kunnanvaltuusto. Muutos astui voimaan 1. tammikuuta 2001.
Tuomas Forsberg
Tuomas Antero Forsberg (s. 15. helmikuuta 1967 Helsinki) on suomalainen Tampereen yliopiston kansainvälisen politiikan professori vuodesta 2008 ja Helsingin yliopiston tutkijakollegiumin johtaja.
Forsberg valmistui ylioppilaaksi vuonna 1985, valtiotieteen kandidaatiksi 1989 ja lisensiaatiksi 1995 Helsingin yliopistosta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi (PhD) Walesin yliopistossa Aberystwythissä 1998. Hänen tutkimusintressejään ovat esimerkiksi kansainvälisen politiikan ja ulkopolitiikan teoria, rauhan- ja konfliktintutkimus, menneisyydenhallinta, Euroopan turvallisuus, Euroopan unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikka, Saksan ulkopolitiikka, Suomen ulkopolitiikka, pohjoismainen yhteistyö ja Venäjä.
Forsberg työskenteli puolustusministeriössä 1987–1990 ja Ulkopoliittisen instituutin (UPI) tutkijana 1990–1992. Vuodet 1992–1995 hän toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina. Hän oli UPI:n erikoistutkijana 1997–1998 sekä 2001–2002 ja johtajan viransijaisena 1998–2001. Hän toimi myös Ulkopolitiikka-lehden päätoimittajana 1998–2001. Forsberg toimi George C. Marshall European Center for Security Studies -keskuksen professorina 2002–2004 ja Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin määräaikaisena professorina 2004–2008. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2012.
Forsbergin isä on teologian tohtori, entinen Kirkon ulkoasiain osaston teologisten asioiden sihteeri Juhani Forsberg.
Aikamatkustus
Aikamatkustus (myös aikamatkailu ja matkustaminen ajassa) tarkoittaa aineen liikkumista ajassa eteen- ja/tai taaksepäin. Yleensä sillä tarkoitetaan ihmisen matkustusta ajassa. Fyysikot eivät ole yksimielisiä siitä, onko tällainen liikkuminen ajassa ylipäänsä mahdollista, mutta aikamatkailun mahdottomuutta ei ole todistettu.
Mikäli matkustaminen ajassa on mahdollista, se aiheuttaa monia käsitteellisiä ongelmia, aikaparadokseja. Todennäköisesti tunnetuin aikaparadoksi on niin sanottu isoisäparadoksi, joka koskee menneisyyden muuttamista.
Taustatietoa
200px|thumb|left|Einsteinin [[suhteellisuusteorian mukaan painovoimakenttien muutokset saattavat muuttaa ajan kulumista ihmisen lähiympäristössä, mutta koska niin ihmisaivot kuin kellotkin toimivat aikaan sidotulla nopeudella, näitä pieniä muutoksia ei huomata.]]
Aika fysiikassa
Fysiikassa perussuure aika (tunnus t) määritellään tapahtumien välisenä etäisyytenä aika-avaruuden neljännellä akselilla. Albert Einsteinin suppean suhteellisuusteorian mukaan aikaa ei voi esittää muuten kuin aika-avaruuden osana. Tapahtumien välinen etäisyys riippuu tapahtumia tarkkailevien havainnoijien suhteellisesta nopeudesta tapahtumaan nähden. Yleinen suhteellisuusteoria muutti ajan määritelmää vielä enemmän esittämällä kaareutuneen aika-avaruuden käsitteen. Ajan kuluessa eteenpäin eristetyssä järjestelmässä entropia eli haje kasvaa aina, joten entropian kasvusta voidaan päätellä ajan suunta. Normaalisti syysuhteen mukaisesti syy on myös aina ennen seurausta.
Kasari jõgi
Noin 24 kilometriä ennen joensuuta yhtyvät Vigala jõgi ja Teenuse jõgi Kasari jõeksi. Teenuse jõen valuma-alue on 1 636 km² ja Vigala jõen 1 577 km². Esimerkiksi hydrologi August Loopmann on esittänyt Kasari jõen pääuomaksi Vigalan haaraa, joka on Teenusen haaraa kuusi kilometriä pitempi. Toisaalta, noin viisi kilometriä ennen Vigala jõen yhtymiskohtaa, siihen yhtyy vasemmalta Velise jõgi, jonka valuma-alue on 868 km². Vigalan yläjuoksulle jää silloin valuma-alueeksi enää 709 km². Vigala jõen keskivirtaama on yhtymiskohdassaan 14 m³/s, kun se on Teenuse jõella 25 m³/s.
Aikamatkustus
Aika fysiikassa
Ajan voi käsittää myös nopeudeksi, jolla eri ilmiöt tapahtuvat. Einsteinin suhteellisuusteorian mukaan esimerkiksi suuressa painovoimakentässä aika kuluu hitaammin kuin tätä pienemmässä painovoimakentässä, mikä näkyy esimerkiksi kemiallisten reaktioiden ja kellojen käynnin hidastumisena. Ihmiset eivät kuitenkaan voi huomata ajan kulumisessa tapahtuvia muutoksia lähiympäristössään, sillä ihmisen aivot ja havainnointi toimivat samalla aikaan sidotulla nopeudella.
Kasari jõgi
Hallinnolliset alueet
Joen alkulähde sijaitsee Rabiveren kylän haja-asutusalueella Kohilassa. Joki virtaa aluksi länteen, käyden lyhyesti Raplan puolella, halkoen asumattomia alueita tai haja-asutusalueita ja toimien lyhyesti rajajokena Kohilalle, Märjamaalle ja Sauelle. Se virtaa Märjamaalla noin 40 kilometriä ja käy tämän jälkeen Lääne-Nigulan reuna-alueella ennen kuin muuttuu Lääne-Nigulan ja Läänerannan rajajoeksi. Joki laskee mereen Läänerannan alueella Matsalun suistoalueella.
Aikamatkustus
Aikamatkailun ajatuksen historiaa
Vuonna 1949 itävaltalainen matemaatikko Kurt Gödel ”löysi” uudentyyppisen aika-avaruuden, joka antoi ensimmäisiä viitteitä fysiikan lakien mahdollisesta aikamatkustuksen sallimisesta. Gödelin teoreettisessa kaikkeudessa oli erikoisena piirteenä tämän kaikkeuden pyöriminen. Siinä saattoi yleisen suhteellisuusteoriankin mukaan lähteä aikamatkalle ja palata ennen lähtöään, vaikka suhteellisuusteorian kehittäjä Albert Einstein oli itse sitä mieltä, etteivät hänen teoriansa sallineet aikamatkustuksen mahdollisuutta. Gödelin laskelmat eivät kuitenkaan mahdollista aikamatkailua siinä kaikkeudessa, jossa me elämme, sillä tutkijat ovat todistaneet, ettei kaikkeus pyöri. Lisäksi Gödel oletti laskuissaan, että Einsteinin kosmologisella vakiolla olisi nollasta poikkeava arvo, mistä kaikki tutkijat eivät ole nykyaikana yksimielisiä.
Kasari jõgi
Joen kulku
Joen yläjuoksu on metsäistä ja soista aluetta, jota haja-asutus rikkoo. Se virtaa Linnusoon luonnonsuojelualueella ja alitettuaan valtatien 4 se sivuaa Varbolan kohdalla useita pieniä suoja-alueita. Niissä se meanderoi ja palmikoi hieman. Ennen valtatietä sen uomaa on oikaistu useassa kohdassa. Pajakan kylän kohdalla joki levenee lammikoiden sarjaksi ja siihen yhtyy vasemmalta Vardi jõgi. Russalussa joki palmikoi useasti ja sen jälkeen siihen yhtyy vasemmalta Konnaveski jõgi ja oikealta Ellamaa oja. Pienessä Sipan kylässä se alittaa kantatien 29, ja se on ensimmäinen taajama, minkä läpi se virtaa. Tämän jälkeen peltomaisemat yleistyvät ja Teenusen taajama sijaitseekin peltoaukealla. Vigala jõgi yhtyy pääuomaan 24 kilometriä ennen joensuuta. Joen virtaama kasvaa silloin suuresti ja saa paikallisestikin nimen Kasari jõgi. Nyt jokeen yhtyvät etelästä Allika jõgi ja Vanamõisa jõgi ja sitten joki alittaa valtatien 10. Joen ylittämiseksi siihen rakennettiin vuonna 1904 betonisilta, joka oli 308 metriä pitkä. Sen viereen on valmistunut uusi silta vuonna 1990, jonka pituus on 273 metriä. Tiestä alkaa Matsalun kansallispuisto, jossa joki haarautuu neljäksi rinnakkaiseksi uomaksi, jotka laskevat Itämereen erikseen. Niistä eteläisin on ruopattu kanavaksi ja se toimii joen pääuomana. Muita sivuhaaroja ovat Raana jõgi, Rõuge jõgi ja Aru oja. Viimeisellä osuudellaan Kasari jõgeen yhtyvät etelästä vielä Penijõgi ja Tuudi jõgi ja pohjoisesta Liivi jõgi. Raana jõgi yhtyy pohjoisesta tulevaan Rannamõisa jõgeen, joka myös laskee Matsalunlahteen.
Aikamatkustus
Aikamatkailun ajatuksen historiaa
Gödelin esittämien ajatusten jälkeen on löydetty lisää mahdollisuuksia, jotka mahdollistaisivat aikamatkustuksen rikkomatta yleistä suhteellisuusteoriaa. Tällaisia aikamatkustuksen sallivia ilmiöitä voisivat olla esimerkiksi pyörivän mustan aukon sisus tai kaikkeus, jossa kaksi niin sanottua kosmista jännettä ohittaa toisensa hyvin suurilla nopeuksilla. Äärimmäisen ohuet ja huippupitkät kosmiset jänteet ovat kaikkeuden alkuhetkillä syntyneiden symmetriarikkojen tuottamia.
Kasari jõgi
Luontoarvoja
Joki haarautuu suistoalueella, joka kuuluu kokonaisuudessaan Matsalun kansallispuistoon.
Aikamatkustus
Fysiikan lait ja aikamatkustus
thumb|400px|left|Yleisen suhteellisuusteorian mukaan kaikki kappaleet (kuvassa [[Maapallo) taivuttavat jonkin verran aika-avaruutta, joka voidaan ajatella kalvomaisena pintana. Aikamatkailun perusajatuksiin kuuluu, että jonkin huippumassiivisen kohteen kuten mustan aukon singulariteetti saattaisi tehdä reiän aika-avaruuteen. Koska aika-avaruuden ”kalvo” ei ole suora, kohde tekisi reiän myös jollekin muualle pisteelle ”kalvolla”. Mikäli ajan kulun nopeudet poikkeaisivat aukon päissä, teoriassa kulkemalla aukkojen välistä tunnelia pystyisi matkustamaan ajassa.]]
Madonreiät ja kosmiset jänteet
Aikamatkustus voisi ainakin teoriassa olla mahdollista myös kosmisten jänteiden avulla. Aika-avaruus on jänteen ulkopuolella laakea, mutta jänteen kohdalla se katkeaa teräväksi reunaksi. Stephen Hawking on verrannut kosmista jännettä paperista leikattuun kartioon. Kun paperisesta ympyrästä leikataan irti sektori, voidaan tämä irtileikattu pala taivuttaa kartioksi. Kartiopinnan aika-avaruus on tällöin laakea, koska se on samasta paperista kuin alkuperäinenkin ympyrä, mutta kartion kärjessä aika-avaruus on kaareutunut. Tämä voidaan huomata siitä, että kartion kärjestä tietylle etäisyydelle piirretyn ympyrän kehä on lyhyempi kuin sellaisen ympyrän kehä, joka on piirretty alkuperäisen ympyrän keskipisteestä tälle samalle etäisyydelle. Tämä johtaa siihen, että kärjen ympäri kierrettäessä matka ei ole yhtä pitkä kuin alkuperäisen laakean aika-avaruuden perusteella voisi olettaa, vaan lyhyempi. Yksittäinen kosminen jänne aiheuttaa samanlaisen lyhenemisen, sillä laakeasta aika-avaruudesta leikkautunut palanen lyhentää jänteen ympäri kuljettavaa matkaa muuttamatta jänteen suunnasta mitattua aikaa tai etäisyyttä. Tämän vuoksi yksittäinen kosminen jänne ei voi aiheuttaa aikamatkailuun vaadittavia aikasilmukoita, mutta kahden jänteen kohdatessa tilanne on toinen. Tällöin ensimmäisen jänteen aika ja avaruus vaikuttavat toisen jänteen ajan suuntaan. Mikäli kosmiset jänteet liikkuvat toistensa suhteen lähes valonnopeudella, molempien jänteiden ympäri kierrettäessä voidaan mahdollisesti matkustaa menneisyyteen.
Näennäinen matkustaminen tulevaisuuteen suurien nopeuksien avulla
Suhteellisuusteorian mukaan on periaatteessa mahdollista näennäisesti matkustaa tulevaisuuteen, mutta tämä ei ole käytännössä mahdollista, koska tarvittavaa tekniikkaa ei ole. Näennäisen tulevaisuuteen matkustamisen teoreettiset perusteet on tunnettu jo 1900-luvun alusta lähtien, jolloin fyysikko Albert Einstein julkaisi suhteellisuusteoriansa. Einsteinin keksiessä ajan kulun nopeuden riippuvan havaitsijan nopeudesta hän tuli samalla luoneeksi tulevaisuuteen suuntautuvan aikamatkustuksen perusteet. Mikäli ihmiskunnan tekniikan taso olisi tarpeeksi korkea, voisi ihminen näennäisesti matkustaa tulevaisuuteen, kun olisi rakennettu hyvin suurilla nopeuksilla liikkuva ja jo valonnopeutta lähestyvä avaruusalus, jolla hän poistuu Maapallolta. Aika kuluisi eri tahtiin avaruudessa liikkuvan avaruusaluksen ja Maapallon suhteen. Tämän vuoksi kyseinen matkaaja tuntisi vain pienen hetken kuluneen, vaikka Maassa olisi kulunut hyvinkin pitkä aika. Esimerkiksi jos avaruusaluksen nopeus on 99,9999999996 prosenttia valonnopeudesta ja alus viipyy avaruudessa päivän, on sen palatessa Maassa kulunut tuhat vuotta paikallista aikaa. Tämä ajan hidastuminen nopeuden kasvaessa on todistettu käytännössä oikeaksi, vaikkakin huomattavasti pienemmässä mittakoossa. Mittaamalla hiukkaskiihdyttimissä liikkuvien myonien hajoamisnopeuksien kestoa suhteessa hitaasti liikkuvien myonien vastaaviin elinkaarien pituuksiin, ovat mittaustulokset olleet suhteellisuusteorian mukaisia.
Niin sanottu kaksosten paradoksi on usein toistettu havainnollistus siitä, mitä tällainen aikamatkustus merkitsisi. Tarinassa toinen nuori kaksonen jää maan päälle ja toinen lähtee valtavan nopealla aluksella avaruuteen. Toisen kaksonen palaa maan päälle ja on edelleen nuori, mutta toinen on maan päällä tullut jo vanhukseksi.
Ihmiskunnan tekniikan taso ei riitä tarvittavilla nopeuksilla liikkuvien alusten rakentamiseen. Vaikka sopivalla vauhdilla liikkuva avaruusalus voitaisiinkin rakentaa, kiihdytys suureen nopeuteen kestäisi hyvin pitkään, sillä ihmisen keho ei kestäisi suurta kiihdytystä. .
Suhteellisen ja todellisen aikamatkan erot
Aikamatkat voidaan jakaa kahteen tyyppiin, joista toista voidaan pitää suhteellisena aikamatkustuksena ja toista ”todellisempana” matkustamisena ajassa.
Matkustaminen tulevaisuuteen suurien nopeuksien avulla on suhteellista aikamatkustamista. Aikamatka toimisi ainakin teoriassa tässä tapauksessa, koska matkustava havaitsija ei suoranaisesti muuttaisi ajan kulkua, vaan pikemminkin nopeuttaisi sitä suhteessa toisiin kappaleisiin. Suhteellista aikamatkustusta voidaan ajatella kahtena kulkuneuvona, jotka kulkevat rinnakkain, ja aikaa niiden kulkemina nopeuksina. Mikäli toinen kulkuneuvo kiihdyttää vauhtiaan, sen nopeus kasvaa suhteessa toiseen kulkuneuvoon.
”Todellisessa” aikamatkailussa pyritään liikkumaan ajan poikkeamia pitkin esimerkiksi menneisyyteen. Menneisyyteen suuntautuva todellinen aikamatkustus on suhteellista aikamatkustusta vaikeampi teoreettinen ongelma, sillä siinä tiettyä hetkeä edeltää samanaikaisesti menneisyys ja tulevaisuus. Tämän perusteella voitaisiin sanoa, että aikamatkailija palaa takaisin lähtöpaikalleen jo ennen lähtöä, mikä sotkee loogisuuden ja tuottaa teoreettisia ongelmia.
Aikakone
thumb|200px|Taiteilijan näkemys madonreiästä. Madonreiän avulla havaitsija voisi siirtyä pisteestä A pisteeseen B (vihreä nuoli) nopeammin kuin ”tavallista” reittiä aika-avaruutta pitkin (punainen nuoli).
Jos suhteellisuusteoria mahdollistaa aikamatkailun, olisi myös periaatteessa mahdollista rakentaa tai luoda laite, jolla pystyisi matkaamaan ajassa. Teoriassa tällainen kone voitaisiin rakentaa, mutta ihmiskunnan teknologisen tietämyksen taso ei vielä riitä siihen. Lisäksi nämä rakennusohjeet vaativat joidenkin vielä todistamatta olevien teorioiden paikkansapitävyyttä. Esimerkiksi ei vielä tiedetä, onko madonreikien vakauttaminen ylipäänsä mahdollista vai hajoavatko ne sekunnin murto-osassa syntymänsä jälkeen.
Aikakoneena voisi esimerkiksi käyttää madonreikää, jonka ihminen on keinotekoisesti luonut. Tämä voisi onnistua, mikäli pystyttäisiin rakentamaan todella tehokas hiukkaskiihdytin. Mahdollisesti joissain jo olemassa tai rakenteilla olevissa kiihdyttimissä voisi luoda hyvin lyhytikäisiä madonreikiä, jotka katoaisivat hetkessä syntymänsä jälkeen. Fysiikan lait eivät tee madonreiän vakauttamisesta mahdotonta, mutta ne eivät myöskään todista sen olevan mahdollista. Eräs toimiva keino voisi olla syöttää madonreikään jatkuvasti negatiivista energiaa, mutta ihmiskunnan nykytietämyksen valossa ei voida varmasti sanoa tämän keinon tepsivän. Lisäksi fyysikko Matt Visser on laskenut, että tarvittavan negatiivisen energian määrä vastaisi Auringon kymmenessä miljardissa vuodessa tuottamaa kokonaisenergiaa. Mikäli madonreiän kuitenkin pystyisi vakauttamaan, sen eri päiden ajat pitäisi seuraavaksi saada poikkeamaan toisistaan. Tämä onnistuisi esimerkiksi laittamalla toisen pään kiertämään vuosiksi hiukkaskiihdytintä tai viemällä toisen pään hyvin raskaan kohteen kuten neutronitähden läheisyyteen vuosiksi. Tällöin aika kulkisi madonreiän eri päissä eri tahtiin ja mentäessä sisään päästä A saavuttaisiin päässä B eri aikaan kuin lähtiessä.
Aikamatkustus erittäin pienessä mittakaavassa
Yleensä aikamatkustuksella tarkoitetaan konkreettista ja huomattavaa siirtymistä ajasta toiseen, mutta Albert Einsteinin suhteellisuusteoriat mahdollistavat myös hyvin pienessä mittakaavassa tapahtuvan aikamatkustuksen. Tällainen aikamatkustus on kuitenkin mittasuhteiltaan sellaista luokkaa, etteivät ihmiset huomaa liikkuneensa ajassa korkeintaan sekunnin murto-osan verran. Esimerkiksi avaruuslentäjien lähtiessä avaruuteen he altistuvat erittäin suurille nopeuksille ja tällöin voidaan sanoa, että he ovat matkanneet sekunnin murto-osan ajassa tulevaisuuteen. Kyseessä ovat kuitenkin erittäin lyhyet ajanjaksot.
Aikamatkustuksen riskit
Vaikka matkaaminen ajassa olisikin mahdollista, siihen sisältyy useita riskejä. Jos jätetään pois kaikki menneisyyden muuttamisesta syntyvät ongelmat, jää jäljelle vielä joukko itse ajassa matkustamiseen liittyviä uhkatekijöitä. Aikamatkustuksen vaatima aikamatkahorisontti tuo omat riskinsä matkustamiseen. Mustan aukon horisontti koostuu niistä valonsäteistä, jotka juuri ja juuri välttyvät putoamasta aukkoon, kun taas aikamatkahorisontti koostuu niistä valonsäteistä, jotka kohtaavat toisensa. Tämän vuoksi mustan aukon horisontti ja aikamatkahorisontti muistuttavat toisiaan. Mikäli tällainen aikamatkahorisontti olisi aikakoneen toimivuuden ehto – kuten esimerkiksi fyysikko Stephen Hawking arvelee – syntyy riski siitä, että aikamatkustaja jää valonsäteiden kanssa kiertämään rajattua aluetta kokien toistuvia tapahtumia. Tällöin aikamatkaaja ei siirrykään hetkessä pisteestä A pisteeseen B vaan jää kiertämään toistuvien tapahtumien sarjaa, jota kutsutaan aikasilmukaksi.
Hiukkastason aikamatkustus
Virtuaalihiukkaset ovat hiukkasia, joita kvanttiteorian mukaan on kaikkialla. Ne ovat hiukkas-antihiukkas-pareja, jotka kumoavat toistensa vaikutuksen heti syntymänsä jälkeen, mikä johtaa molempien hiukkasien tuhoutumiseen.
Virtuaalihiukkasten joutuessa mustan aukon läheisyyteen, toinen virtuaalihiukkaspareista saattaa pudota mustaan aukkoon, jolloin hiukkasparin toinen osapuoli jää olemaan yksinään. Tällöin jäljelle jäänyt hiukkanen saattaa itsekin joutua mustaan aukkoon, mutta toisaalta se voi myös liikkua pois mustan aukon läheisyydestä. Ilmiötä kutsutaan nimellä Hawkingin säteily fyysikko Stephen Hawkingin mukaan.
Virtuaalihiukkasparin käyttäytymistä mustan aukon läheisyydessä voidaan tarkastella myös toiselta suunnalta. Mikäli mustaan aukkoon putoaa juuri antihiukkanen, sitä voidaan myös pitää mustan aukon vaikutuskentästä poistuvana tavallisena hiukkasena, mikä on selitettävissä antihiukkasen erikoispiirteiden avulla. Kun loogisesti katsoen ”väärin” kulkeva hiukkanen saavuttaa pisteen, jossa virtuaalihiukkanen vaikuttaa syntyneen, painovoimakenttä laittaa sen kulkemaan ajassa eteenpäin, jolloin se poistuu tavallisena hiukkasena mustan aukon läheisyydestä. Näin aikamatkustus toteutuu äärimmäisen pienessä mittakaavassa.
Aikamatkustuksen mahdollisuuden ongelmat
Mikäli aikamatkustus olisi mahdollista, se synnyttäisi muutamia ongelmia. Populaarikulttuurissa tunnetuin tällaisista aikamatkailuun liittyvistä paradokseista on isoisäparadoksi. Isoisäparadoksissa aikamatkailija matkaa menneisyyteen ja tappaa oman isoisänsä, jolloin ei olisi itsekään syntynyt eikä olisi voinut matkata menneisyyteen ja tappaa isoisäänsä joten sen vuoksi se ei voi olla mahdollista. Paradoksia on pyritty selittämään sillä, että menneisyyteen matkaavaa massaa rajoittaisi vielä tuntematon perusvoima, joka estäisi tätä muuttamasta historiaa. Toinen tarjottu selitys on ajatusmalli rinnakkaisulottuvuuksista tai vaihtoehtoisista tulevaisuuksista, jolloin aika voidaan ajatella haarautuvana virtana.
Toinen esitetty aikamatkustusongelma on kysymys siitä, miksei maapallolla ole tietojen mukaan vieraillut yksikään tulevaisuudesta saapunut ihminen. Tähän kysymykseen on tarjottu erilaisia ratkaisuja. Erään ratkaisumallin mukaan tulevaisuuden johtajat ovat ymmärtäneet aikamatkailun vaarat ja siksi kieltäneet aikamatkailun menneisyyteen. Tämä ei kuitenkaan selitä sitä, miksei kukaan neuvokas rikollinen olisi rikkonut tätä lakia. Toinen ja tieteellisempi vaihtoehto on se, että aikakoneella voi matkustaa vain tiettyihin aikoihin. Aikakoneella ei voisi matkustaa aikaan, jolloin aikakonetta ei ole vielä rakennettu.
Kolmas aikamatkustusongelma on niin sanottu kiinteä tapahtuma. Kiinteä tapahtuma tarkoittaa sitä, että et voi estää jotain tapahtumaa tapahtumatta.
Vapaa tahto
Mikäli aikamatkustus on mahdollista, se tuottaa hankalia kysymyksiä ihmisen vapaasta tahdosta. Isoisäparadoksin ratkaisuksi on tarjottu vielä tuntemattomia fysiikan lakeja, jotka estävät aikamatkailijaa tappamasta isoisäänsä. Tämä kuitenkin tarkoittaisi sitä, että vapaa tahto olisi vain harha ja ihmisen toimia ohjaisivatkin fysiikan lait. Mikäli vapaa tahto on vain harha, isoisäparadoksi on helposti ratkaistavissa. Tämä kuitenkin asettaa lisää uusia filosofisia kysymyksiä liittyen vapaaseen tahtoon.
Mikäli vapaa tahto siis on vain harhaa ja esitetyt teoriat rinnakkaiskaikkeuksista pitävät paikkansa, on oman isoisänsä tappaminen isoisäparadoksin mukaisesti mahdollista. Aikamatkailija ei kuitenkaan ollut tappanut isoisäänsä siinä maailmankaikkeudessa, josta hän lähti aikamatkalle, mikä johtaa siihen, että hän siirtyy yhdestä rinnakkaisesta kaikkeudesta toiseen. Tällöin aikamatkailija ei tule muuttaneeksi sen kaikkeuden menneisyyttä, josta lähti matkaan, vaan kyseisen kaikkeuden menneisyys pysyy samana kuin ennen aikamatkaa.
Yhtäkään vapaan tahdon ongelmaan tai isoisäparadoksiin esitetyistä ratkaisuista ei voida todistaa tai kunnolla edes teoreettisesti osoittaa oikeiksi. Tarjotut ratkaisuehdotukset kuitenkin osoittavat, että aikamatkustuksesta mahdollisesti syntyvät paradoksit eivät vielä itsessään tee aikamatkustuksesta mahdotonta, sillä ne ovat mahdollisia ratkaista.
Epäsymmetriset atomiytimet
Vuonna 2013 joukko CERNin tutkijoita löysi atomiytimiä, joiden muoto ei ollut symmetrinen vaan päärynän muotoinen – toisin sanoen ytimien massa oli jakautunut epätasaisesti. Ytimien kärki osoitti tiettyyn suuntaan aika-avaruudessa. Tämä saattaa merkitä, että aika kulkee aina menneisyydestä tulevaisuuteen, eikä aikamatkustus ole mahdollista.
Tunnettujen tutkijoiden näkemyksiä aikamatkailusta
Monilla tunnetuilla tutkijoilla on erilaisia näkemyksiä aikamatkailun mahdollisuudesta tai mahdottomuudesta. Esimerkiksi Albert Einstein katsoi, etteivät hänen suhteellisuusteoriansa mahdollistaneet matkustamista ajassa. Einsteinille olikin järkytys, kun hänen työtoverinsa Kurt Gödel vuonna 1949 huomasi pyörivän kaikkeuden olevan täynnä aikamatkustuksen mahdollistavia madonreikiä. Tosin Gödelin malli vaati kosmologisen vakion olemassaolon, mistä fyysikot eivät vieläkään ole yksimielisiä.
Stephen Hawking on yksi aikamatkustuksen mahdollisuutta epätodennäköisenä pitävistä tutkijoista. Teoksissaan Ajan lyhyt historia ja Maailmankaikkeus pähkinänkuoressa Hawking ei täysin kiellä aikamatkustuksen mahdollisuutta, mutta kertoo laskeneensa, että todennäköisyys sille, että ihminen pystyy matkaamaan menneisyyteen ja murhaamaan isoisänsä, on vain yhden suhde kymmenen potenssiin miljoona triljoonaa triljoonaa triljoonaa.
Aikamatkustus fiktiossa
thumb|left|[[Paluu tulevaisuuteen -trilogia|Paluu tulevaisuuteen -elokuvissa aikakoneena toimi DeLorean -merkkinen auto]]
Aikamatkustus on yleinen aihe tieteiskirjallisuudessa. Tieteiskirjailija H. G. Wellsin ensimmäinen merkittävä tieteisromaani Aikakone vuodelta 1895 käsitteli juuri ajassa matkaamista. Kirjassa päähenkilö matkustaa tulevaisuuteen aina vuoteen 802 701 asti.
Kirjallisuudessa on esiintynyt aikamatkustusta aikaisemminkin. Tunnettuja kertomuksia, joissa esiintyy aikamatkustusta, ovat Mark Twainin Jenkki kuningas Arthurin hovissa vuodelta 1889 ja Charles Dickensin Joulukertomus vuodelta 1843. Vielä aikaisempi on Samuel Maddenin Memoirs of the Twentieth Century vuodelta 1733, jossa esitetään kirjeitä vuosilta 1997 ja 1998, jotka henkiolento on toimittanut 1700-luvulle.
Kuuluisia aikamatkustusta käsitteleviä teoksia ovat muun muassa Robert A. Heinleinin By His Bootstraps (1941), Ray Bradburyn Ukkosen jyrähdys (1952) ja Isaac Asimovin Ikuisuuden loppu (1955).
Televisiosarjat Aikahyppy (, ’kvanttihyppy’) ja Doctor Who käsittelevät aikamatkustusta. Aikahyppy perustui ajatukseen, jonka mukaan päähenkilön epäonnistunutta aikamatkailua ohjasi tuntematon voima. Doctor Who taas pohjautuu puhelinkioskin näköiseen aikakoneeseen, jolla päähahmo matkustaa ajassa ja avaruudessa. Myös televisiosarjassa Lost aikamatkailu otti sarjan edetessä tärkeän osan tarinaa. Sarjan mystiseltä saarelta löydetään 1970- tai 1980-luvulla rakennettu tutkimusasema, jonka tarkoituksena on tutkia saaren aiheuttamia tilaan ja aikaan vaikuttavia ilmiötä.
Videopelisarjassa Red Alert Einstein itse matkustaa ajassa taaksepäin ja poistaa aika-avaruusjatkumosta Adolf Hitlerin tavoitteenaan estää siten toinen maailmansota ja holokausti. Hän onnistuu, mutta ilman Natsi-Saksan hyökkäystä Neuvostoliitto pääsee laajenemaan ja kehittymään ilman esteitä ja aloittaa lopulta sodan Eurooppaa vastaan.
Shanghain kuuden tunnin ajo 2015
thumb Shanghain 6 tunnin ajo 2015 oli FIA WEC sarjan kauden seitsemäs osakilpailu joka ajettiin Kiinan, Shanghaissa 30.10.-1.11.2015.
Aika-ajot
LMP1-pääluokan paalun nappasi Nr. 17 Porsche kolmikko Mark Webber, Brendon Hartley ja Timo Bernhard Porsche 919 Hybridillä. Nopeimman kierroksen veti Hartley. LMP2-luokassa paalupaikalle ajoi Nr. 26 G-Drive Racing kolmikko Roman Rusinov, Julien Canal ja Sam Bird.
GTE Pro -luokan paalupaikan nappasivat Nr. 51 AF Corse -tiimin Ferrari Gianmaria Bruni ja Toni Vilander. GTE AM -luokan paalulle ajoi Nr. 98 Aston Martin Racing kolmikko Paul Dalla Lana, Pedro Lamy ja Mathias Lauda
Kilpailu
Shanghain kisa käytiin pääosin sateella. Kilpailun lähdössä Audi Nr. 7 osui radan seitsemännessä mutkassa Porschen Nr. 18 autoon joka pyörähti osuman seurauksena. Kilpailun viimeisillä kierroksilla Rebellion Racingin Nr. 12 pyörähti radan kymmenennessä mutkassa ja rikkoi autoaan. Tämän seurauksena radalle tuli hetkellisesti "FCY" eli koko radan keltaiset liput. Kilpailun joutuivat keskeyttämään ainoastaan kolme autokuntaa.
LMP1-pääluokassa Porsche varmisti valmistajien mestaruutensa voitettuaan neljännen kisan peräkkäin. Voittoon Porsche 919 Hybrid -autonsa ajatti paalupaikalta startannut kolmikko Mark Webber, Timo Bernhard ja Brendon Hartley.
LMP2-luokan voittoon paahtasivat Nr. 36 Signatech Alpine kolmikko Nelson Panciatici, Paul-Loup Chatin ja Tom Dillmann. Kyseiselle autokunnalle voitto oli kauden ensimmäinen. Toiseksi sijoittui luokkaa johtava Nr. 26 G-Drive Racing joka kasvatti pistejohtoaan toisena olevaan Nr. 47 KCMG -autokuntaan nähden 16 pisteeseen.
GTE Pro-luokassa voittoon ajoi Porsche Nr. 91 kaksikko Richard Lietz ja Michael Christensen, ja näin Lietz kasvatti pistejohtoaan ennen kauden viimeistä Bahrainin osakilpailua. Vilander ja Bruni starttasivat luokan paalupaikalta, mutta joutuivat taistelemaan rajusti päästäkseen kakkossijalla maaliin. Vilander ajoi ennätykselliset neljä tuntia ja 21 minuuttia putkeen. Ferrari säilytti johtopaikkansa valmistajien sarjassa. GTE AM-luokan voitti Nr. 83 Ferrari kolmikko François Perrodo, Emmanuel Collard ja Rui Águas. Voiton ansiosta he säilyttivät mahdollisuutensa mestaruuteen Nr. 72 SMP Racingiin nähden joka jäi kilpailussa kolmanneksi.
Ruanda yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Ruanda on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Se ei ole saanut MM-kilpailuissa yhtään mitalia. Maan paras MM-kisasaavutus on Mathias Ntawulikuran seitsemäs sija 10 000 metrin juoksussa Tokiossa 1991.
Hyvetietoteoria
Hyvetietoteoria eli hyve-epistemologia on tietoteorian lohko, joka tarkastelee käsitysten muodostajien ominaisuuksia. Tunnetuimman muotoilun on esittänyt yhdysvaltalainen filosofi Linda T. Zagzebski.
Määritelmä
Episteemiset hyveet ovat kiinnostaneet oikeuttamisen tutkijoita siitä alkaen kun reliabilistiset tietoteoreetikot alkoivat kiinnittää huomiota tiedonhankkimisprosessien ominaisuuksiin. Tietoteoria oli pitkään ollut atomistista, ja huomio oli kohdistunut ennen kaikkea episteemisten tilojen (käsitysten) ominaisuuksiin. Koska tietoteoriassa on oltu kiinnostuneita oikean tiedon tavoittamisesta ja menettelytavoista, joita tämä edellytti, on tietoteoria siis ollut piilevästi eettistä, mutta tutkijat eivät juuri olleet pohtineet eettisiä taustaoletuksiaan. ”Hyve-epistemologia” oli pitkään vain reliabilismin muoto, ja se keskittyi tutkimaan käsitysten ominaisuuksia, ei käsitysten muodostajain ominaisuuksia.
Linda T. Zagzebskin vuonna 1996 muotoilema responsibilistinen hyvetietoteoria (virtue epistemology) poikkeaa aikaisemmista hyvetietoteorian teorioista siinä, että Zagzebski esittelee taustalla vaikuttavan moraaliteorian ja siirtyy tarkastelemaan käsitysten muodostajain ominaisuuksia. Moraaliteoriassa hän siirtyy tekoperustaisesta (act-based) teoriasta hyveiden teoriaan, jossa arvioidaan toimijoita eikä heidän tekojensa seurauksia (ns. persoonaetiikka). Hän luokittelee teoriansa motivaatioperustaiseksi (motivation-based). Ratkaisevaa on, ettei moraalisten ja älyllisten hyveiden välille tehdä eroa vaan järjen käyttäminen koostuu teoista, joita voidaan arvioida moraalisesti.
Zagzebski esittää hyveelle seuraavat ominaisuudet:
Hyve voidaan siis määritellä menestyksen nojalla: hyveellinen ihminen pystyy saamaan luotettavasti aikaan sen hyvän asiaintilan, johon hyveen motivaatiotekijä häntä ohjaa. Tavoite voi olla joko ulkoinen tai sisäinen, moraalinen tai älyllinen.
Zagzebskin mielestä oikean teon määrittelemiseksi ei riitä, että oikea määritellään vain ”ei-vääräksi”. Tämä johtaisi siihen, että vain vältellään pohjaa ja men­nään yli siitä, missä aita on matalin, sen sijaan että tavoiteltaisiin laadukasta elä­mää. Sama pätee tietoon: ei riitä, että totuus on ainoastaan ”ei-erehdys”, vaan musta-valkoisen tiedollisen atomismin asemesta on tavoiteltava ymmärrystä ja viisautta (korkean tason tietoa) eikä vain tosia käsityksiä (matalan tason tietoa). Kun esimerkiksi muotoilemme tieteellisiä teorioita, haluamme tehdä enemmän kuin vain välttää ”episteemistä moitittavuutta”.
Tiedollisten hyveiden vaikuttimena ovat tieto ja luotettava menestys. Totuuden Zagzebski määrittelee kognitiiviseksi kosketukseksi todellisuuteen, ja tämä on laajempi ja tarkoituksenmukaisempi kuin perinteinen atomistinen määritelmä: se sulkee piiriinsä abstraktit rakenteet yhtä lailla kuin yksityiset väittämät, ja ihanteena on ymmärtäminen ja viisaus. Tämä määritelmä on holistinen. Lisäksi yksilön on osattava käyttää taitojaan niin että hän saa aikaan hy­veel­lisen lopputuloksen; ei riitä, että tiedän, kuinka hyvää saadaan aikaan, vaan mi­nun on haluttava käyttää osaamistani.
Hyve-epistemologiaan sisältyy fallibilistinen osuus: jokainen hyveellinen yritys ei välttämättä onnistu, ja vaikka koettaisimme tavoitella tietoa parhaamme mukaan, emme saa täydellisiä takeita totuudesta. Tiedon tavoittelu on arvokasta, vaikka yritys epäonnistuisi, ja yritystä arvioidaan ja oikeutetaan motivaation perusteella. Tieteellisen menetelmämme itseäänkorjaavuus vienee meitä ajan mittaan lähemmä totuutta.
Kun yksilö muodostaa käsityksiään, on käsityksenmuodostusprosessien luotettavuus tai epäluotettavuus hänen saavutettavissaan. Hänen pitäisi olla selvillä luotettavien prosessien (esimerkiksi tutkimuksen) ja epäluotettavien (esimerkiksi arvaamisen) erosta, ja hän on vastuussa siitä, millaisia prosesseja käyttäen muodostaa käsityksiään. Jos hän käyttää epäluotettavia prosesseja, se osoittaa motivaation puutteellisuutta.
Rafael Guijosa
Rafael Guijosa Castillo (s. 31. tammikuuta 1969 Alcalá de Henares) on espanjalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa ja sitten vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä. Hän kuului molemmilla kerroilla pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Hyvetietoteoria
Määritelmä
Tältä osin Zagzebskin responsibilismi edustaa doksastista voluntarismia, joka esittää deontologisia kriteerejä todelle tiedolle. Kuten edellä huomattiin, psykoana­lyy­si asettaa doksastisen voluntarismin kyseenalaiseksi. Charlotte Katzoff on ke­hittänyt responsibilistista eli vastuullista hyve-epistemologiaa liittämällä siihen re­lia­bilistisia piirteitä. Zagzebskille toden tiedon takeena on se, että tiedon hankkija nou­dattaa tiettyjä hyveellisiä velvollisuuksia hankkiessaan tietoa. Velvollisuuksien nou­dat­taminen perustuu kuitenkin tiedonhankkijan aikaisempiin käsityksiin, ja aikaisempien käsitysten huomioon ottaminen johtaa päättymättömään regressioon. Katzoff huomauttaa, että olemme niiden käsitysten vankeja, jotka meillä jo on. Hän ehdottaakin episteemisen vastuullisuuden painopistettä siirrettäväksi siitä, miten yksityisiä käsityksiä muodostetaan, siihen millaisia tiedollisia strategioita yksilö ajan mittaan hankkii. Katzoffin malli on sekä vaativampi että vaatimattomampi kuin Zagzebskin: vaativampi, koska se edellyttää pitkäjänteistä sitoutumista ja sit­keyt­tä; vaatimattomampi, koska se lieventää välitöntä vastuullisuutta, jota re­spon­si­bi­listit vaativat. Katzoffin ehdottamassa mallissa yksilö on velvollinen hank­kimaan tottumuksia, taitoja ja tietoja, jotka edesauttavat häntä muodostamaan tosia käsityksiä. Tässä on otettu huomioon se, ettemme voi hallita käsityksenmuodostamisprosessejamme, ja tämä tuo reliabilismia mukaan teoriaan:
Hyvetietoteoria ei ole välittömästi päämäärähakuista eikä välineellistä, eikä Hyvetietoteorian sääntöjä noudateta jonkin välittömän tavoitteen saavuttamiseksi, vaan hyve-epistemologia on strategista, koska pääpaino on tiettyjen sääntöjen noudattamisessa; sääntöjä noudatetaan niiden itsensä vuoksi.
Hyvetietoteoria liittyy luontevasti terveen järjen realismiin. Voimme luot­taa niihin käsityksiin, joita meillä on, koska joka tapauksessa olemme nii­den vankeja. Voimme korjata käsityksiämme parhaiten niin että pysymme avoi­mi­na yllättymiselle ja vastaevidenssille: olemme valmiit kohtaamaan ti­lan­tei­ta, joissa todellisuus ei vas­taakaan odotuksiamme, joissa todellisuus murtaa tottumuksemme, kuten Charles S. Peirce sanoisi. Tiedon kasvu perustuu siihen, että osaamme hyödyntää yllätyksiä ja niiden avulla kammitsoida erehtyväisyyttämme.
Tieto voidaan nyt määritellä älyllisen hyveen avulla:
Hyvetietoteoria korostaa tiedon yhteisöllisyyttä. Hyveet hankitaan jäljittelemällä, ja ne edellyttävät käytännöllisen viisauden (fronēsis) läsnäoloa, eikä hyveitä tavata nuo­rilla ihmisillä. Opimme muilta, miten käyttäydytään hy­veellisesti. Optime homines exemplis docentur. ”– – koko yhteisön älyllinen terveys on elinarvoisen tärkeää omien käsitystemme oikeuttamisessa”. Monet käsityksenmuodostusprosessit nojaavat toisten lau­suntoihin (testimony) sekä heiltä opit­tuihin taitoihin ja saatuihin työvälineisiin. Tietoon sisältyy siis luottamuksen aihe. Tieto siirtyy ihmiseltä toi­selle hyveellisten tekojen muodostaman verkoston kautta. Olemme vastuussa yh­tei­sölle tiedostamme, sillä lähimmäisillämme on moraalinen oikeus odottaa, et­tem­me vahingoita heitä, ja epätiedon välittäminen tietona on vahingoittamista.
Toisten lausuntoihin samoin kuin muistiin ja aisteihin on järkevää luottaa, kunhan pidetään mielessä, että joskus ne saattavat pettää ja että joskus on syytä olettaa niiden antamaa informaatiota virheelliseksi (fallibilismi). Luottava asenne on älyllisesti hyveellinen, ja muu suhtautuminen (esimerkiksi ehdoton skeptisismi) il­men­täisi älyllistä vainoharhaisuutta. Voim­me olettaa, että elämme suopeassa maailmankaikkeudessa, jossa motivaation ja menestyksen vä­lil­lä on heikko yhteys, emmekä esimerkiksi hullun tiedemiehen la­si­maljassa.
Zagzebski esittää, että hänen tiedonmääritelmänsä on immuuni Edmund Gettierin vastaesimerkeille. Gettier-paradokseja voidaan muodostaa aina kun ominaisuus, jonka oletetaan muuttavan toden käsityksen tiedoksi, määritellään niin, että se on vahvasti sidoksissa totuuteen mutta ei takaa totuutta. Gettierin esimerkeissä hyvä onni peruuttaa aina huonon onnen. Paradoksit voidaan välttää, kun erotetaan toisistaan hyveen osoittaminen ja hyveellinen teko. Mehän voimme saada aikaan hyveellisen lopputuloksen, vaikka meiltä puuttuisi asianomainen motivaatio. Älyllisesti hyveellinen teko on hyveellisesti motivoitunut, se johtaa käsitykseen, joka hankitaan ja säilytetään niin kuin älyllisesti hyveellinen ihminen saattaisi tehdä, ja kognitiivinen kosketus todellisuuteen saavutetaan menestyksekkäästi tuon motivaation ja menettelyn kautta. Määritelmä ei ole kehämäinen, sillä jos hyveellinen toimija epäonnistuu, tunnistamme yhä hänen hyveellisen motivaationsa emmekä moiti häntä. Toisin sanoen em­me määrittele, että uskomus on tosi, koska se saavutettiin hyveellisen me­net­te­lyn kautta, ja että menettely oli hyveellinen, koska se johti toteen uskomukseen.
Karl Vaino
Karl Genrihhovitš Vaino, alkuperäinen nimi: Kirill Voinov (28. toukokuuta 1923 Tomsk, Siperia, Neuvostoliitto – 12. helmikuuta 2022 ) oli neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Neuvosto-Viron kommunistisen puolueen ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1978–1988.
Koulutus Venäjällä ja siirtyminen Neuvosto-Viroon
Karl Vainon vanhemmat olivat Virosta Venäjälle muuttaneita siirtolaisia; isä Genrich (Heinrich) muutti vuonna 1918 ja äiti Lidia o.s. Savin perhe oli 1900-luvun alussa muuttanut Siperiaan. Molemmat vanhemmat olivat liittyneet Venäjällä kommunistipuolueeseen.