cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mesoamerikan intiaanikulttuurien muotoutumisvaihe
Muotoutumisvaiheen keskivaihe
Muotoutumisvaiheen keskivaihetta, joka alkoi noin 1200 eaa. luonnehtivat olmeekkien ja Tlatilcon kulttuurit. Ehkä noin 1500 eaa. Guatemalan alueen läntiset kulttuurit heikkenivät ja Meksikon laaksoon ja olmeekkialueelle ilmestyi jonkinasteisesti järjestyneitä suuria kyliä. Noin 1300 eaa. zoquekielten puhujien eli olmeekkien alue oli laajentunut Guatemalan länsirannikolta Meksikonlahden eteläpuolelle. Olmeekkialueella oli asutusta San Lorenzossa noin 1500 eaa., ja se kasvoi suureksi keskukseksi noin 1200 eaa.
Olmeekkivaikutteinen Tlatilcon kulttuuri kukoisti 1250–800 eaa., ja sen keskuksia olivat Meksikon laakson Tlatilco ja Tlapacoya. On oletettu, että tuolloin Meksikon laaksossa olisi asunut zapoteekkeja.
Se tuotti uhrirituaaleihin liittyvää keramiikkaa. Otomien luomaksi väitetty Tlatilco heikkeni vasta 700 eaa. Cuicuilcon noustessa. Myös muualla näkyi orastavia merkkejä myöhempien kulttuurien noususta. Miksteekkikulttuuri alkoi 1400 eaa., ja samoihin aikoihin Oaxacaan ehkä zapoteekkeihin liittyvä San José Mogote, joka heikkeni Monte Albanin noustessa keskiesiklassisella ajalla. Keskisellä esiklassisella kaudella oli myös Capachan kulttuuri, jota luonnehtivat Jalisco, Colima, Sinaloa, ja Complejo Mixe-zoquen kannaksella, ja La Gran-traditio 1800–1350 eaa.
Noin 1000 eaa. alkoi olla selviä merkkejä ylimystöstä, temppeleistä, ja keskisellä muotoutumiskaudelle varhaista sivilisaatiota olmeekkien vaikutus levisi laajalle, samoin Meksikon keskiylängöllä oli monia paikallisia keskuksia, joissa tuntui olmeekkien vaikutus. Samoihin aikoihin kehitettiin kirjoitus joko olmeekien tai sapoteekkien kantamailla. Olmeekkien toisen keskuksen La Ventan tuhon jälkeen 400 eaa. heidän vaikutuksensa heikkeni. Mayojen varhaiset kaupungit joissa oli klassiselle ajalle tyypillistä monumentaaliarkkitehtuuria Nakbe n. 1000 eaa. ja El Mirador n. 650 eaa. nousivat keskiesiklassisella ajalla.
Noin 900 eaa. olmeekkien varhaisimman tunnetun suuren keskuksen San Lorenzon romahtaessa olmeekkivaikutus heikkeni Meksikon ylängöllä. San Lorenzon patsaiden hajottaminen voi viitata väkivaltaisiin mullistuksiin alueella.
Kauden keskivaiheessa syntyi edelleen kasvavia seremoniakeskuksia, muun muassa pyöreän pyramidin sisältävä Cuicuilco. Kaupungit kasvoivat ja kehittyivät edelleen. Kautta luonnehti sapoteekkien varhaisvaihe San José Mogotessa Oaxacan laaksossa. Mayojen alueelle ilmestyi keskisellä muotoutumiskaudella El Mirador ja Cival. Muita keskisen muotoutumisvaiheen keskuksia olivat olmeekkien La Venta Meksikonlahden rannoilla ja Guerreron Oxtotitlan. Meksikon keskiylängöllä kukoisti tällöin Chalcatzingo. Myöhäisellä muotoutumisvaiheella syntyivät myöhemmin todella suuriksi kasvaneet Uaxactun ja Tikal. Keski-Meksikoon syntyi Teotihuacan. Etelämpänä olivat Izapa ja Kaminaljuy.
Muotoutumisvaiheen loppuvaihe
Olmeekkien "valtiot" lienevät olleen päällikkökuntia tai kyläliittoja, mutta myöhäisellä muotoutumisvaiheella 500/400 eaa. – 100 eaa./200jaa. syntyivät ensimmäiset valtiot Oaxacan laaksoon ja Meksikon keskiylängölle. Meksikon keskiylängön merkitys kasvoi, Tlatilco ja Cuicuilco kasvoivat todellisiksi kaupungeiksi. Kauden alussa noin 500–400 eaa. sapoteekkien Monte Albán nousi Oaxacan laaksossa ja syrjäytti aiemman San José Mogoten. Kasteluviljely otettiin käyttöön Tehuacanissa 700 eaa., ja Oaxacassa 400 eaa. Kasteluviljelyn katsotaan liittyvän kiihtyvään kehitykseen kohti sivilisaatiota
Diadeemi
thumb|220px|[[Keisari Konstantinus III 408-411 lyöttämässään hopeakolikossa helmidiadeemi päässään.]] Diadeemi (, otsanauha) oli alkujaan valkoinen kunnianauha, Dionysoksen tunnus. Se voitiin antaa esimerkiksi voittoisalle urheilijalle. Siitä tuli sittemmin kuninkaan arvovallan tunnus. Valkeaa koristeellista nauhaa käytti esimerkiksi Aleksanteri Suuri ja sitä tarjottiin Julius Caesarille 44 eaa.
Myöhemmin diadeemilla alettiin tarkoittaa kruunua, erityisesti pyöreän muotoista. Diadeemiksi voidaan sanoa myös naisten käyttämää otsalle sijoitettua puolikruunua, tiaraa. Sanan diadeemi suomenkielinen vastine on otsaripa tai otsavanne.
Eye of the Tiger
Eye of the Tiger on Survivorin albumi vuodelta 1982. Albumin nimikappale ”Eye of the Tiger” pääsi Tiikerinsilmä – Rocky III -elokuvan tunnusmusiikiksi. Kappale esiintyy myös Rock Band 2, Guitar Hero: On Tour Decades ja Guitar Hero World Tour -peleissä.
Viggsö
Viggsö on saari Ruotsissa Tukholman saaristossa. Hallinnollisesti se kuuluu Värmdön kuntaan. Viggsön pituus kaakosta luoteeseen on noin kilometrin.
Umpiputki
Umpiputki oli karjalaisten tuntema taikakalu, sormenpaksuinen kuparinen tai pronssinen putki, jossa on käärmeet päissä. Putki roikkuu yleensä renkaassa tietäjän voimavyössä, ja on sen olennaisen tärkeä osa.
Viggsö
Viggsö tunnetaan pop-yhtye ABBAn tukikohtana, jossa kokoonpanon jäsenet loivat suuren osan tuotannostaan 1970- ja 1980-luvuilla.
Umpiputki
Kansanperinteen mukaan umpiputken kantajia kunnioitettiin. Ihmisestä voitiin sanoa, että älä mene sille isottelemaan, koska sillä on umpiputki vyöllä. Umpiputken kantajaa ja koko hänen sukuaan voitiin kutsua umpiputken suvuksi. Kalevalaisessa runoudessa umpiputki tunnetaan myös noidannuolen roolissa. Noita heittää umpiputken ihmiseen, joka vahingoittuu.
Umpiputkista on vuoltu lastuja eläinten sairauksiin. Umpiputken lävitse on laskettu vettä, jolla on parannettu sairaita. On kuitenkin todennäköistä, etteivät nämä olleet umpiputken pääasiallisia merkityksiä. Umpiputken alkuperäinen merkitys lienee unohtunut. Se voi kuitenkin liittyä merkityksiin, joita on ollut muissa kulttuureissa pitkillä luilla, jotka olivat samaan tapaan onttoja taikaesineitä. Kuparisen umpiputken läpi veden laskemisen tapauksessa on hyvä muistaa, että kuparilla on antibakteerisia ominaisuuksia.
Umpiputkea voitiin pyytää loitsussa Ukko ylijumalalta:
Luettelo Sud Aviation Caravellen onnettomuuksista
pienoiskuva|[[Sterling Airwaysin Caravelle 10B3. Samanlainen kone tuhoutui Caravellen pahimmassa onnettomudessa 14. maaliskuuta 1972.]] Sud Aviation SE 210 Caravelle oli Sud Aviationin valmistama lyhyen ja keskipitkän matkan suihkumoottorikäyttöinen matkustajalentokone. Se lensi ensilentonsa 27. toukokuuta 1955 ja tuli liikennekäyttöön 6. toukokuuta 1959. Sitä valmistettiin vuosina 1955–1972 yhteensä 282 kappaletta.
Valmistetuista koneista 65 eli noin 23,0 prosenttia tuhoutui onnettomuuksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista vastaava osuus de Havilland Cometilla on 22,3 prosenttia ja Tupolev Tu-104:llä 17,9 prosenttia.
Caravellen pahin onnettomuus tapahtui 14. toukokuuta 1972 Yhdystyneiden arabiemiirikuntien Kalbassa, kun Sterling Airwaysin lennon 296 miehistö luuli vanhentuneen lentosuunnitelman vuoksi olevansa lähempänä Dubaita kuin todellisuudessa. He aloittivat lähestymisen liian aikaisin eivätkä huomanneet virhettään, koska luulivat läheisiä kaupunkeja lentokentän valoiksi. Kone päätyi vuoristoiselle alueelle ja laskeutui alemmas, kunnes törmäsi vuoreen. Kaikki 112 lennolla ollutta saivat surmansa onnettomuudessa.
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki onnettomuudet ja muut tapahtumat, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen.
Sanna Valkonen
Sanna Valkonen (s. 12. joulukuuta 1977, Hyvinkää) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelaa puolustuksen keskellä ja on toiminut Suomen maajoukkueen kapteenina. Valkonen pelasi kaudella 2010 Ruotsin mestaruussarjassa, Damallsvenskanissa, KIF Örebrossa. Hän lopetti uransa seurajoukkueissa kauden 2010 jälkeen.
Valkonen valittiin suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen syyskuussa 2022.
Saavutukset
thumb|Sanna Valkonen KIF Örebrossa 2009.
Kobe Tai
Kobe Tai (oik. Carla Carter) (s. 15. tammikuuta 1972 Taipei, Taiwan) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä, jolla on kiinalaisia ja japanilaisia sukujuuria.
Kobe Tai syntyi Taipeissa, Taiwanissa 15. tammikuuta 1972, mutta hänet adoptoitiin amerikkalaiseen perheeseen Arkansasiin viiden kuukauden ikäisenä. Hänellä on kaksoiskansalaisuus. Tai opiskeli Arkansasin yliopistossa. Hän on toiminut myös Penthousen mallina. Aikuisviihteessä hän aloitti vuonna 1996.
Ludovico Einaudi
thumb|Zelt Musik Festival 2016 [[Freiburg, Saksa ]] Ludovico Einaudi (s. 23. marraskuuta 1955 Torino, Italia) on italialainen säveltäjä, elokuvasäveltäjä ja konserttipianisti.
Einaudin musiikkia on luonnehdittu lyyriseksi, kirkkaaksi, tunteikkaaksi ja hienostuneeksi, sekä helpoksi ja yksinkertaiseksi. Hän yhdistää new age -tyyliseen klassiseen musiikkiinsa vaikutteita jazzista, kansanmusiikista ja rockista.
Elämä ja ura
Ludovico Einaudi syntyi Torinossa vuonna 1955. Äiti opetti Ludovicon soittamaan pianoa jo lapsena. Einaudin isä oli kustantaja Giulio Einaudi ja isoisä Italian presidentti (1948–1955) Luigi Einaudi.
Einaudi opiskeli musiikkia Milanossa arvostetussa Conservatorio Verdissä ja sen jälkeen säveltäjä Luciano Berion johdolla Pariisissa. Valmistuttuaan hän sai stipendin Bostoniin Tanglewoodin musiikkijuhlaan. Einaudin ensimmäisissä sävellystöissä kuuluu Berion vaikutusta tonaalisuuden ja sointuvuuden lisäksi myös siinä, että kumpikin oli laaja-alainen musiikilliselta tyyliltään.
Einaudi sävelsi uransa alkupuolella ISO Dance -tanssiteatterille, ja sävellykset esitettiin New Yorkin Lincoln Centerissä 1991. Stanze (1992) oli meditatiivista harppumusiikkia ja sai hyvän vastaanoton radiokuuntelijoilta. Einaudin menestysalbumi Divenire (2007) nousi Euroopan klassisen musiikin listakärkeen. Se menestyi myös populaarimusiikin listoilla ja oli Brit Awards -ehdokkaana. Albumin menestyksen ansiosta Einaudi konsertoi laajasti Euroopassa ja muualla maailmassa Japanista Yhdysvaltoihin.
Einaudi sävelsi uransa aikana musiikkia useisiin elokuviin, esimerkkinä This is England. Vuonna 2020 hänen musiikkiaan käytettiin elokuvissa Nomadland ja Isä.
Get Loose
Get Loose on yhdysvaltalaisen R&B-laulajan Evelyn ”Champagne” Kingin viides albumi. Albumi julkaistiin RCA-levy-yhtiöllä 11. elokuuta 1982. Sen tuottivat Morrie Brown, Kashif sekä Paul Lawrence Jones III. Get Loose sijoittui Billboard 200 -listan sijalle 27.
Puijonlaakso
Puijonlaakso on kaupunginosa Kuopiossa noin kaksi kilometriä torilta luoteeseen. Puijonlaakso sijaitsee nimensä mukaisesti Puijon mäen vieressä ja on erittäin vihreä alue. Asukkaita alueella on noin 6 400, joista suuri osa on opiskelijoita ja vastaavasti muut asukkaat ovat keskimääräistä huomattavasti vanhempia. Alue on rakennettu pääosin vuosien 1965–1975 välisenä aikana. Lapsiperheitä melko kalliiksi mielletyssä kaupunginosassa on keskimääräistä paljon vähemmän. Puijonlaakson postinumero on 70200.
Puijonlaaksossa sijaitsee muun muassa Puijonlaakson ostoskeskus, vanhainkoteja sekä Savonia-hotelli, jonka yhteydessä toimii Savon ammattiopiston sekä Savonia-ammattikorkeakoulun matkailu-, ravitsemus- ja talouden koulutusyksikkö. Puijon kirkko valmistui 1977, osana laajempaa seurakuntakeskusta.
Puijonlaaksoon kuuluu myös osa Savilahdessa sijaitsevasta Itä-Suomen yliopistosta ja koko Kuopion yliopistollinen sairaala.
Puijonlaakso-Taivaanpankko-suunnittelualueelle on sijoittunut noin 5 200 työpaikkaa (eniten keskustan jälkeen, seuraavaksi Savilahti), joka vastaa noin 12 prosenttia koko kaupungin työpaikoista. .
Historia
Vuonna 1908 Rajalassa aloitti Valkonauhayhdistyksen turvakoti, joka majoitti kodittomia, vankilasta vapautuneita sekä maalta kaupunkiin tulevia tyttöjä. Talossa opittiin työntekoa ja ammattitaitoja. 1920-luvulla Rajalassa toimintansa aloitti Ida Kiiskisen ylläpitämä lepokoti. Edistyksellisiä savi-, sähkö-, hieronta- ja käärehoitoja antaneen hoitolan maine oli erinomainen ja asiakkaita riitti. Rajalan ensimmäiset rakennukset rakennettiin 1896. Toiminta päättyi lopullisesti 1960-luvulla. Nykyään Rajala on ala-aste.
1970-luvulla purettu Mallitalo oli aiemmin Kuopion maanviljelysseuran, myöhemmin pienviljelijäperheen omistama karja- ja maataloustila, joka rakennettiin Kuopion vuoden 1906 maatalousnäyttelyä varten. Vuonna 1913 taloon muuttaneiden Nutsien istuttamia lehti- ja pihtakuusia voi edelleen ihailla Mallitalolle menevän tien varressa.
thumb|[[Puijon hyppyrimäet sijaitsevat Puijonlaakson kyljessä.]]
Venäjän keisarillinen kruunu
pienoiskuva|Kruunusta valmistettu moderni replika Venäjän keisarillinen kruunu (ven. Императорская Корона России, Imperatorskaja Korona Rossii) on Venäjän keisarien käyttämä kruunu. Kruunua säilytetään nykyisin Kremlin asehuoneella.
Katariina Suuri teetätti kruunun omiin kruunajaisiinsa noustuaan valtaistuimelle vuonna 1762. Kruunun tekijöiksi valittiin sveitsiläiset George Eckart ja Jeremiah Pozier, ja työ kesti kaksi ja puoli kuukautta. Katariinan jälkeen kruunusta tuli pysyvä osa Venäjän kruununjalokiviä ja sitä käytti Katariinan jälkeen vielä seitsemän Venäjän keisaria: Pietari III (kruunattiin postuumisti), Paavali I, Aleksanteri I, Nikolai I, Aleksanteri II, Aleksanteri III ja Nikolai II. Nikolai II:n teloituksen jälkeen bolševikit yrittivät myydä kruunua ja sen jalokiviä, mutta vuonna 1934 Stalin kielsi kaikki myyntiyritykset, koska niiden katsottiin vahingoittavan puolueen mainetta kansainvälisesti.
Alkuperäisessä kruunussa yhteensä 4 936 timanttia, jotka painavat yhteensä 2 858 karaattia, ja 75 helmeä, jotka ovat peräisin Intiasta.
Kruunusta valmistettiin replika, joka huutokaupattiin miljardilla ruplalla vuonna 2015 nimettömäksi jääneelle ostajalle. Replikassa on yhteensä 11 427 yksittäistä jalokiveä ja sen valmisti venäläinen Kristall Smolensk -yhtiö.
Crush (Bon Jovin albumi)
Crush on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Bon Jovin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 13. kesäkuuta 2000. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen studiolevytys viiden vuoden tauon jälkeen. Albumin hittikappaleiksi nousivat It's My Life ja Thank You For Loving Me. Albumin ovat tuottaneet Jon Bon Jovi, Richie Sambora ja Luke Ebbin.
Albumia on myyty maailmanlaajuisesti yli 11 miljoonaa kappaletta, ja se nousi singlejensä menestyksen siivittämänä Yhdistyneen kuningaskunnan albumilistan kärkipaikalle viidentenä yhtyeen albumina. Albumi sai myös parhaan rockalbumin ehdokkuuden vuoden 2001 Grammy-palkintogaalassa.
Albumin työstö
Crush-albumin nauhoitukset aloitettiin jo vuonna 1998 yhtyeen kotiseudulla New Jerseyssä. Alun perin yhtye olisi halunnut Bob Rockin ja Bruce Fairbairnin tuottavan albumin yhteistyössä, mutta idea hylättiin Fairbairnin kuoltua vuonna 1999. Seurauksena yhtye päätti käyttää vain yhtä tuottajaa, ja tehtävä annettiin Luke Ebbinille. Myöhemmin Ebbin oli tuottamassa ja kirjoittamassa lauluja kitaristi Richie Samboran soololevylle Aftermath of the Lowdown. Albumin työnimenä oli alun perin Sex Sells. Albumia myös markkinoitiin tällä nimellä, ja levyn julisteita voikin huomata Bon Jovin Real Life -kappaleen musiikkivideolla. Pian tästä luovuttiin, koska ilmeni, ettei levy-yhtiö halunnutkaan julkaista albumia kyseisellä nimellä. Uudeksi työstönimeksi tuli One Wild Night. Myös tämä nimi hylättiin, mutta nimeä käytettiin seuraavan vuoden livekokoelmassa One Wild Night Live 1985–2001, ja lisäksi albumille lisättiin samanniminen kappale. Tämän jälkeen nimeksi valittiin Crush.
Albumin menestys
Crush oli lähinnä kriitikoiden ylistämä albumi, ja keräsikin hyviä arvosteluja. Valitettavasti fanit eivät pitäneet albumista, sillä yhtye oli lähtenyt joillain levyn kappaleista huomattavasti aikuisempaan ja hieman raskaampaan suuntaan, jota ei ollut vielä 1980–90-lukujen hittikappaleissa. Albumi oli myös ensimmäinen Bon Jovin albumi, joka palkittiin Grammylla. Musiikkilehti Rolling Stone antoi albumille kolme tähteä viidestä. Crush oli myös menestynein Bon Jovin studioalbumi sitten Keep the Faithin, joka julkaistiin 1992. Albumi sijoittui julkaisuviikollaan sijalle yhdeksän Billboardin listalla, ja pysytteli listoilla 51 viikkoa.
Euroopan listoilla albumi oli kolmen parhaan joukossa seitsemän viikkoa. Euroopassa levy pysytteli listoilla vain 15 viikkoa. Albumi myi Euroopan mantereella kaksinkertaista platinaa, ja maailmanlaajuisesti yli kahdeksan miljoonaa kopiota. Englannin listalla albumi oli ensimmäisellä sijalla. Suomen virallisella albumilistalla albumi ylsi parhaimmillaan sijalle 1.
It's My Life oli myös vuoden 2000 menestynein kappale, ja se pysytteli listoilla Euroopassa neljä viikkoa. Kiertueella Bon Jovi konsertoi myös Suomessa aloittaen Euroopan osuuden Turusta ja Helsingistä, ja kiertueelta kuvattiin myös videotallenne The Crush Tour.
Niklaus "Nick" Schmid
Ura
Schmid loi YouTube-kanavan 4. marraskuuta 2016. Uransa hän aloitti postaamalla ensimmäisen videon vuoden 2017 syyskuussa. Siitä lähtien Schmid on luonut uraansa pitkäjänteisesti. Alussa hän teki arvosteluvideoita lentosimulaattoreista. Ajoittain Schmid teki myös musiikkia ja meemejä. Nykyään hän lentää erilaisissa tilanteissa ja lentokentillä esitellen monenlaisia lentokoneita pääasiassa X-Plane 11 ja Microsoft Flight Simulator 2020 lentosimulaattoreilla.
Yksityiselämä
Schmid asuu Neu- isenberg kaupungissa, Saksassa. Hän opiskelee yksityislentäjäksi Motorflugschule in Egelsbach Airport koulussa.
Lohjan pääkirjasto
pienoiskuva|Lohjan pääkirjasto. Etualalla valkea Luoman talo.
Lohjan pääkirjasto (ruots. Lojo huvudbibliotek) on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva Lohjan kaupungin pääkirjasto. Kirjastorakennus on valmistunut vuonna 2005 ja se on ollut mukana muun muassa Suomen arkkitehtuuriviikoilla, sekä Venetsian aerkkitehtuuribiennaalin näyttelyssä vuonna 2018.
Arkkitehtuuri
Kirjasto on julkisivuiltaan punatiilinen ja sen on suunnitellut arkkitehti Ilmari Lahdelma. Kirjasto on kahdessa kerroksessa ja se on laajuudeltaan yhteensä 2 700 m². Kirjastotilojen lisäksi Lohjan pääkirjastosta löytyy kahvila, sekä Linderinsali, joka on muun muassa Lohjan museon käytössä näyttelytilana. Kirjaston keskeisimpiä piirteitä ovat rakennuksen katolla sijaitsevat kartiomaiset teräsrunkoiset valosiepparit, sekä Lohjan kaupungintalolle päin suunnattu lasiseinä, jonka ikkunoihin on kirjoitettu osia tunnetuista kirjoista. Rakennuksessa on yhteensä 27 kulmaa.
Kirjaston kalusteissa ja sisäkatoissa on käytetty valkolakattua saarnea.
Kirjaston rakentaminen maksoi 6,5 miljoonaa euroa, josta valtionosuus oli yhteensä 1,9 miljoonaa euroa.
Kirjaston historiaa
Kunnallinen kirjastotoimi alkoi Lohjalla vuonna 1886, kun Lohjankylän ompeluseura lahjoitti kirjaston Lohjalle. Kunta rahoitti kirjastoa alkoholiverorahoilla. Vuonna 1915 kirjaston toimipaikkoja oli pääkirjaston suomen- ja ruotsinkielinen osasto, Kirkonkylän kansakoulun kirjasto, Virkkalan kansakoulun kirjasto, Kirkniemen kirjasto, Saaren kirjasto, Karstun kirjasto, Hiiden kirjasto, Suittilan kirjasto, Vanhankylän kirjasto, Immulan kirjasto, Teurarin kirjasto ja Pullin kirjasto.
9. marraskuuta 1916 Lohjan kunta päätti virallisesti perustaa kirjastolaitoksen. Kirjastolaitokseen kuului yksi kantakirjasto, joka sijaitsi kunnantalolla, sekä piirikirjastoja, jotka sijaitsivat kunkin alueen kansakoululla.
Vuonna 1926 Lohjan kunta jaettiin Lohjan kauppalaan ja Lohjan maalaiskuntaan. Tuolloin myös kukin kirjasto jäi oman alueensa kunnan puolelle.
Kauppalan kirjasto
Kauppalan kirjasto toimi vuodesta 1929 Lukkarin puustellissa osoitteessa Laurinkatu 40. Oma kirjastotalo valmistui Nummentielle 1961 ja sen suunnitteli arkkitehti Olli Vahtera. Vahteran kirjasto edelsi nykyistä pääkirjastoa ja on nykyisin ammattiopisto Luksian käytössä.
Kunnan kirjasto
Kunnan kirjaston toiminta Virkkalassa käynnistyi Arvid Järnefeltin lukutuvassa, jossa Järnefelt opetti myös seudun lapsia lukemaan. Virkkalan työväentalon Tietolan valmistuttua 1907 siirtyi kirjasto sinne. Myöhemmin Järnefelt lahjoitti lainakirjaston työväentalolle. Varsinainen kunnankirjasto aloitti toimman 1910.
Markus Foser
Markus Foser (s. 31. tammikuuta 1968 Vaduz) on liechtensteinilainen alppihiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Skiclub Balzersia. Hän on pituudeltaan 187 cm.
Foser voitti maailmancupiin kuuluneen Val Gardenan syöksylaskun 17. joulukuuta 1993. Lisäksi hän sijoittui maailmancupissa neljänneksi Gardenan syöksylaskussa joulukuussa 1995 ja seitsemänneksi Aspenin syöksylaskussa maaliskuussa 1994. Hän saavutti maailmancupin pisteitä ainoastaan syöksylaskussa. Syöksylaskun maailmancupin kokonaispisteissä hän oli parhaimmillaan 17:s kaudella 1993–1994.
Foser sijoittui Albertvillen olympialaisissa 1992 alppiyhdistetyssä 29:nneksi ja keskeytti syöksylaskun. Lillehammerissa 1994 hän oli syöksylaskussa 39:s. MM-kilpailuissa hän sijoittui syöksylaskussa 36:nneksi Moriokassa 1993 ja 26:nneksi Sierra Nevadassa 1996.
Tammy Wynette
Tammy Wynette Pugh oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja ja lauluntekijä. Hänen tunnetuimpia laulujaan on ”Stand by Your Man” (1968), joka tunnetaan myös lukuisina coverversioina.
Zbigniew Boniek
Zbigniew Kazimierz ”Zibi” Boniek (s. 3. maaliskuuta 1956 Bydgoszcz, Puola) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Lokakuusta 2012 lähtien hän on toiminut Puolan jalkapalloliiton puheenjohtajana.
Ura pelaajana
Boniek aloitti peliuransa kotikaupunkinsa joukkueessa Zawisza Bydgoszczissa ennen siirtymistään Puolan suurseuraan Widzew Łódźiin. Kaudelle 1982–1983 Boniek siirtyi Torinon Juventukseen yhdessä ranskalaisen Michel Platinin kanssa. Boniek, Platini ja italialainen Paolo Rossi muodostivat Juventuksen pelätyn kärkikolmikon, joka voitti seurajoukkueelleen liki kaiken mahdollisen mukaan lukien katastrofiin päättyneen Euroopan cupin loppuottelun Heysel-stadionilla 1985. Juuri vuoden 1986 MM-turnauksen alla Boniek vaihtoi Juventuksesta AS Romaan, jossa hän voitti toisen kerran Italian cupin.
Tammy Wynette
Wynetten isä kuoli aivokasvaimeen tyttären ollessa kahdeksan kuukauden ikäinen. Wynetten isovanhemmat kasvattivat hänet Mississippissä, kun hänen äitinsä muutti Alabaman Birminghamiin. Hän meni 17-vuotiaana naimisiin Euple Byrdin kanssa, ja he saivat lyhyessä ajassa kolme lasta. Kolmannen lapsen synnyttyä pari oli jo eronnut. Jäätyään yksinhuoltajaksi ja nuorimman lapsen sairastuttua hän alkoi hankkia lisätuloja laulamalla klubeissa. Wynetten haaveet muusikonurasta alkoivat toteutua 1960-luvulla, ja hän sai levytyssopimuksen Epic Recordsilta. Ensimmäinen single ”Apartment #9” julkaistiin vuonna 1966.
Zbigniew Boniek
Ura pelaajana
Boniek edusti Puolan maajoukkuetta kolmissa MM-kilpailuissa; 1978, 1982 ja 1986. Parhaaseen saavutukseen joukkue ylsi vuoden 1982 kisoissa, joista oli kotiin tuomisina pronssimitalit. Kuudessatoista pelaamassaan lopputurnausottelussa Boniek onnistui maalinteossa kuusi kertaa.
Ura valmentajana
Valmentajana Boniek on työskennellyt Italissa sekä vuonna 2002 heinäkuusta joulukuuhun Puolan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Hän erosi Puolan hävittyä Latvialle EM-karsinnoissa. Boniekin komennossa Puola pelasi viisi ottelua, joka voitti niistä kaksi ja hävisi muut. Hän on toiminut myös Puolan jalkapalloliiton varapuheenjohtajana sekä tehnyt uraa liikemiehenä.
Tammy Wynette
Ura
Wynette hallitsi countrylistoja 1960–1970-luvuilla ja levytti kaikkiaan seitsemäntoista listaykköseksi noussutta kappaletta.
Yksityiselämä
Wynette oli elämänsä aikana viidesti naimisissa. Yksi puolisoista oli countrytähti George Jones, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1969–1975. Pariskunta työskenteli yhdessä myös avioeron jälkeen. 1970-luvulla hänellä oli julkisuutta saanut suhde näyttelijä Burt Reynoldsin kanssa.
Wynettella oli neljä lasta. Ensimmäisen miehensä Euple Byrdin kanssa hän sai kolme tytärtä. George Jonesin kanssa Wynettellä on yksi tytär Tamala Georgette Jones (5. lokakuuta 1970), joka on myös kantrilaulaja.
Vuosikausia vakavista terveysongelmista kärsinyt ja useista leikkauksista toipunut laulaja kuoli sydämen rytmihäiriöön kotonaan Nashvillessä Tennesseessä 55-vuotiaana. Hän on kuulunut vuodesta 1998 Country Music Hall of Fameen.
Diskografia
¹ Original Soundtrack
Glaukofaani
Glaukofaani on natriumamfiboliryhmään kuuluva mineraali, ja sen kemiallinen kaava on Na2(Mg,Fe)3Al2Si8O22(OH)2. Nimensä se on saanut tavallisesti sinisestä väristään (kreikaksi glaucophane merkitsee ’sinistä ulkonäköä’). Glaukofaani on kidejärjestelmältään monokliininen.
Mineraalin sininen väri auttaa sen määrittelyä huomattavasti, sillä riebekkiitin lisäksi vain glaukofaani on ainoa yleinen amfibolimineraali, joka on sininen. Glaukofaani muodostaa ferroglaukofaanin kanssa sarjan kiinteitä liuoksia; Na2(Fe,Mg)3Al2Si8O22(OH)2, jossa glaukofaani on runsasmagnesiuminen jäsen ja ferroglaukofaani runsasrautainen jäsen. Ferroglaukofaani on glaukofaanin kaltainen, mutta on tiiviimpi, väriltään yleensä tummempi ja siinä on pienentynyttä helmiäiskiiltoa. Glaukofaanin kovuus on 5–6, ja sen ominaispaino on noin 3–3,2.
Glaukofaani muodostuu metamorfisissa kivissä, joissa on joko runsaasti natriumia tai jotka ovat käyneet läpi alhainen lämpötila-korkea paine -metamorfoosin, jollaista esiintyy mm. subduktiovyöhykkeessä. Aines on kokenut suunnattoman paineen ja keskinkertaisen lämpötilan sen subduktoituessa (eli painuessa) Maan vaippaa kohti. Nimensä siniliuskefasies onkin saanut juuri glaukofaanin väristä. Glaukofaania esiintyy myös eklogiiteissä, jotka ovat kokeneet taantuvan metamorfoosin. On myös olemassa harvinainen amfiboli, holmquistiitti, jonka kemiallinen kaava on Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2, jota esiintyy vain runsaslitiumisissa mantereisissa kivissä. Holmquistiitin luultiin olevan vuosien ajan glaukofaania, sillä ohuissa leikkauksissa ne näyttävät identtisiltä.
Vostok 2
Vostok 2 oli Neuvostoliiton toinen miehitetty avaruuslento. Alus laukaistiin 6. elokuuta 1961. Kosmonautti German Titov vietti avaruudessa runsaat 25 tuntia. Tänä aikana hän ehti kiertää maapallon 17 kertaa. Kiertoradan matalin piste oli 172 km ja korkein 221 kilometriä.
Liina Holm
Liina Holm (5. helmikuuta 1856 Oulu – 15. elokuuta 1937 Ruovesi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja muistelmakirjailija.
Holm kävi Oulussa ruotsalaisen tyttökoulun. Hän oli 17-vuotiaana kotiopettajana Kuusamossa ja ruotsinkielisenä oppi vasta siellä suomen kielen. Hän oli sitten opettajana Tornion kansakoulussa ja vuodesta 1877 Nurmeksessa Kuokkastenkosken koulussa. Vuonna 1881 Holm siirtyi Uno Cygnaeuksen kehotuksesta opettajaksi Pekkalan kartanon kouluun Ruovedelle, ja siellä hän oli opettajana aina vuoteen 1912 saakka, jolloin hän siirtyi terveyssyistä eläkkeelle.
Vostok 2
Miehistö
*Suluissa oleva luku kertoo lentäjän suorittamat avaruuslennot tämä mukaan lukien.
Liina Holm
Eläkkeellä ollessaan Holm kirjoitti muistelmateoksen "Suurmiesten sukulaisia" ja sai teoksen valmiiksi ja julkaistuksi vuonna 1931, vaikka käsikirjoitus ehti yhdessä vaiheessa tuhoutua tulipalossa. Kirjassa hän kertoi sukumuistoja J. V. Snellmanista ja Elias Lönnrotista sekä heidän sukulaisistaan, jotka olivat myös Holmin sukulaisia.
Vostok 2
Varamiehistö
Andrijan Nikolajev
Lennon suunnittelu
Vostok 1:n onnistuneen lennon jälkeen Neuvostoliiton avaruusohjelman johtaja Sergei Koroljov halusi seuraavan lennon olevan koko päivän mittaisen, kuten oli edellisenkin lennon alun perin olla. Suunnitelmaa kuitenkin vastustivat useat Koroljovin kollegat sillä he pitivät vielä osin testaamattoman avaruusaluksen lentämistä niin pitkän aikaa liian riskialttiina. Lennon vastaavat lääkärit olivat myös huolestuneita siitä miten ihminen reagoisi pidennettyyn painottomuuteen ja halusivat edetä varovaisesti. Vaihtoehdoksi ehdotettiin kolmen tai neljän kiertoradan lentoa, mutta Koroljov vastusti tätä voimakkaasti. Tässä suunnitelmassa oli myös ongelmana että automaattinen asennonhallintajärjestelmä tarvitsi suoran näköyhteyden aurinkoon pystyäkseen asennoimaan aluksen jarrutuspolttoon. Kiertoratojen 2–7 välillä tämä ei olisi mahdollista, koska jarrutuspaikka olisi maan yöpuolella.
Kiista asiasta jatkui kevään ja alkukesän 1961 kunnes Koroljov vei asian Neuvostoliiton puolustusteknologiakomitean johdolle, jossa hänen suunnitelmansa sai virallisen tuen kesäkuussa 1961. German Titov oli alustavasti valittu lentoa varten – hän aloitti koulutuksen ja valmistelut lentoa varten. Hänen varamiehekseen valittiin Andrijan Nikolajev.
Lennon tarkka ajankohta oli avoinna ennen kuin heinäkuun puolessa välissä Koroljov ja muut avaruusohjelman johtohenkilöt saivat kutsun Nikita Hruštšovin loma-asunnolle. Hruštšov antoi voimakkaasti ymmärtää että olisi suotavaa että lento tapahtuisi viimeistään 10. elokuuta. Hän toivoi että lennon saama julkisuus veisi huomiota Berliinin muurin rakentamiselta, joka oli määrä aloittaa 13. elokuuta. Työryhmä jatkoi lennon valmistelua tämä aikaraja mielessään siitä eteenpäin.
Lento
Kun Vostok 2 laukaistiin 6. elokuuta 1961 06.00.00 UTC, tuli 25-vuotiaasta German Titovista nuorin koskaan lentänyt avaruuslentäjä. Välittömästi saavutettuaan kiertoradan ja siirryttyään painottomaan tilaan alkoi Titov voida pahoin ja kärsimään huimauksesta. Tämä herätti lennonvalvojissa huolestusta, sillä tämä oli ensimmäinen kerta kun ihmiskunnan historiassa henkilö kärsi avaruussairaudesta, tilasta jonka noin kolmannes kaikista avaruuslentäjistä kärsii lennoillaan ensimmäisen vuorokauden aikana. Lentoa kuitenkin päätettiin jatkaa tästä huolimatta. Ensimmäinen avaruuslentäjä Juri Gagarin lopetti maailmankiertueensa ja palasi takaisin Baikonuriin saatuaan tiedon lennosta.
Lennon ensimmäinen tehtävä tuli jo ensimmäisellä kierroksella aluksen tullessa yöpuolelta kun German Titov testasi aluksensa käsiohjaimia. Tämä oli ensimmäinen kerta kun ihminen oli ohjannut alustaan kiertoradalla, sillä Gagarinin lento oli kokonaan tietokoneohjattu ja aluksen ohjaimet olivat lukittu. Kokeilu oli kuitenkin hyvin lyhyt ja jo viisitoista minuuttia myöhemmin Titov keskusteli Hruštšovin kanssa radion välityksellä.
Vähän tämän jälkeen kello 07.45 UTC Radio Moskova ilmoitti lennosta. Myös TASS antoi yksityiskohtaisen tiedonannon lennosta länsimaille, jossa myös ilmoitettiin aluksen käyttämät radiotaajuudet. Nämä kerrottiin, jotta länsimaat eivät voisi väittää lentoa tekaistuksi. Titovin tehtäviin kuuluikin antaa tilanneraportti aina puolen tunnin välein riippumatta siitä oliko alus neuvostoliittolaisten kuunteluasemien kantaman alueella. Kello 09.30 UTC mennessä useat länsimaiset tahot ilmoittivatkin kuulevansa lennon radioliikennettä ja telemetriaa. Ruotsalainen kuunteluasema seurasikin signaaleja koko lennon ajan 15 minuuttia jokaisella kierroksella minkä ajan alus oli kuunteluaseman kuuluvuusalueella.
Samaan aikaan Titov yritti syödä lounasta, mutta ei kyennyt syömään pahoinvoinnin takia. Seitsemännen kierroksen lopulla hän suoritti toisen käsiohjaustestin. Hänen olonsa jatkui huonona ja hänen yrityksensä syödä uudestaan noin klo 14.00 UTC päättyikin oksentamiseen. Kello 15.16 UTC Vostok-aluksen ollessa Moskovan yllä Titov lähetti julkisen tervehdyksen ja hyvän yön toivotuksen, jonka jälkeen hän yritti nukkua. Hän nukahti noin klo 16.30 UTC.
Titov herätettiin klo 23.37 UTC, yli puoli tuntia alkuperäistä suunnitelmaa myöhemmin. Titov ilmoitti voivansa edelleen huonosti, mutta pikkuhiljaa tämän jälkeen hänen vointinsa parani. Klo 02.45 UTC Titov söi aamiaista.
Vostok 2 aloitti viimeisen kierroksensa maan ympäri klo 05.50. Alus asennoi itsensä jarrutuspolttoon ja jarruraketit toimivat moitteetta. Aluksen tullessa ilmakehäpaluuseen toistui myös Vostok 1:ssä ilmennyt ongelma. Laskeutumiskapseli jäi huoltomoduuliin kiinni kaapelikimpulla ja alus alkoi pyöriä villisti ilmakehään paluussa. Lopulta kaapelit paloivat poikki ja laskeutumiskapseli asettui oikeaan asentoon paluuta varten.
Lennon jälkeen
Radio Moskova ilmoitti lennon päättyneen onnistuneesti 09.04 UTC. Neuvostoviranomaiset ilmoittivat lennon uutena avaruuslennon pituusennätyksenä Fédération Aéronautique Internationalelle. Tällä kerralla he totuudenmukaisesti ilmoittivat Titovin laskeutuneen laskuvarjolla avaruusaluksesta erillään eikä ennätystä hyväksytty. Näin ennätyksen sai seuraavana vuonna John Glenn alle viiden tunnin lennollaan.
thumb|right|Virheellinen kuvaus Vostok-avaruusaluksesta. Lennolla kärsimästään pahoinvoinnista huolimatta Titovin ei todettu kärsivän mistään haittavaikutuksista vaikka osa avaruusohjelman lääkäreistä olivat jopa pelänneet näin pitkän lennon johtavan jopa vammautumiseen. Myöhemmin avaruussairauden todettiin olevan tavanomainen ja vaaraton ilmiö, joka ilmenee noin kolmasosalla kaikista avaruuslentäjistä. Ironista kyllä, oireet yleensä poistuvat ensimmäisen avaruudessa vietetyn vuorokauden jälkeen missä vaiheessa Titovin lento jo päättyi.
Lennosta julkaistiin myös pitkälti propagandallinen elokuva lokakuussa 1961. Huomattavaa elokuvassa on lähinnä se, että elokuvassa kuvattu avaruusaluksen malli poikkesi huomattavasti todellisuudesta. Oletettavasti tämä oli kuitenkin tarkoituksenmukaista, jotta aluksen suunnitelmat eivät pääsisi tätä kautta leviämään länsimaihin. Elokuva keskittyi muutenkin propagandistiseen sisältöön teknisten tietojen sijasta.
Kuten hänen edeltäjänsä Juri Gagarin, German Titov ei koskaan palannut avaruuteen. Hänet siirrettiin lennon jälkeen Spiral-avaruuslentokone-ohjelmaan, mutta tämä ei koskaan johtanut mihinkään ja Titov ei tämän jälkeen palannut avaruusohjelmaan.
Tyne Jokinen
pienoiskuva|Tyne Jokinen kuvattuna kodissaan vuonna 1932. finna.fi (CC BY 4.0) Tyne (Tyyni) Emil Jokinen (25. kesäkuuta 1866 Helsinki – 17. elokuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja hovineuvos. Hän oli lakkautetun Suomen kaartin viimeinen lääkäri.
Jokinen oli ylimääräisenä lääkärinä lääkintöhallituksessa 1894–1898, Suomen sotaväen päällikköhallituksen apulaislääkärinä 1899–1902 ja Suomen kaartin viimeisenä lääkärinä 1902–1906. Hän toimi myös v.t. kunnanlääkärinä Keuruulla, Ilmajoella ja Lapualla, v.t. piirilääkärinä Torniossa, Savonlinnassa ja Tyrväällä sekä v.t. pataljoonan lääkärinä Kuopiossa, Turussa, Vaasassa ja Mikkelissä. Jokinen opiskeli ja toimi kylpylälääkärinä Kaukasian kylpylaitoksissa Pjatigorskissa ja Kislovodskissa 1907–1909. Viimeiset 30 vuotta hän oli yksityislääkärinä Helsingissä. Hän toimi pitkään Suomen Punaisen Ristin tilintarkastajana.
Jokinen julkaisi tutkielmia ja kirjoituksia ja keksi lääketieteellisiä kojeita, muun muassa Prostator-nimisen hieromakoneen ja Salvator-nimisen suojakoneen sukupuolitautitartuntoja vastaan.
Jokinen oli naimisissa vuodesta 1898 Maria Fåhraeusin kanssa. Vaimonsa kuoltua elokuussa 1936 Jokinen lahjoitti Öölannin saarelle sijainneelle Källan seurakunnalle 5 000 kruunua Källasta kotoisin olleen vaimonsa muistorahastoksi. Rahaston korkotuloja käytettiin muun muassa seurakunnasta kotoisin olleiden varattomien koululasten avustamiseen.
Lappi (Tampere)
thumb|Omakotitaloja Lapin kaupunginosassa. Lappi on kaupunginosa Tampereella lähellä Näsijärveä ja Kaupin puistoaluetta. Siellä asuu noin 700 henkilöä. Lapista puhuttaessa viitataan yleensä Lapinniemeen. Kaupunginosassa sijaitsee muun muassa Koukkuniemen vanhainkoti, joka on Euroopan suurimpia vanhainkoteja. Alueella toimii lisäksi pursiseuroja (mm. Tampereen Pursiseura) ja vuoden 1990 asuntomessuille valmistui kylpylä ja asuntoja vanhaan tehdasrakennukseen.
Lapin kaupunginosa on saanut nimensä Näsijärveen pistävästä Lapinniemestä. Nimi saattaa viitata varhaiseen lappalaisasutukseen. Osasta Lapin kaupunginosaa käytetään nimeä Käpylä, joka viittaa alueen ensimmäiseen asukkaaseen, vuonna 1915 sinne muuttaneeseen työmies August Käpyseen. Lapin asemakaava vahvistettiin vuonna 1933. Naistenlahden alue, joka muodostaa virallisesti Tampereen 9. kaupunginosan yhdessä Tampellan vanhan tehdasalueen kanssa, siirtyi Tampereen kaupungin omistukseen vuonna 1877, samaan aikaan, jolloin kaupunki osti Kyttälän alueen Hatanpään kartanolta. Naistenlahden nimen taustalla on tarina, jonka mukaan Teiskosta Messukylän kirkkoon matkalla olleet naiset nousivat täällä maihin jatkaakseen loppumatkan jalan.
Museovirasto on luokitellut Lapin pientaloalueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Abelin–Ruffinin lause
Abelin–Ruffinin lauseen mukaan ei yleisellä viidennen ja sitä korkeamman asteen yhtälöllä ole juurilausekkeisiin perustuvaa ratkaisukaavaa.
Abelin-Ruffinin lause ei tarkoita sitä, että viidennen ja sitä korkeamman asteen yhtälöt ovat ratkaisemattomia. Itse asiassa jos polynomi on reaali- tai kompleksikertoiminen, yhtälöllä on aina juuria kompleksitasossa. Tämä on nimeltään algebran peruslause. Vaikka ratkaisuja ei voida laskea tarkasti, niitä voidaan laskea numeerisilla menetelmillä niin tarkasti kuin halutaan. Käytettyjä menetelmiä ovat Newtonin-Raphsonin menetelmä ja Laguerren menetelmä.
Alempien asteiden yhtälöt
Esimerkiksi toisen asteen polynomiyhtälö voidaan aina ratkaista äärellisen monen yhteen- vähennys- kerto- ja jakolaskun avulla. Nimittäin yhtälön ax2 + bx + c = 0 juuret ovat Samanlaiset kaavat tunnetaan kolmannen- ja neljännen asteen polynomiyhtälöille. Kaavat on tunnettu jo 1500-luvulta alkaen.
Historiaa
Lauseen todisti ensimmäisenä Paolo Ruffini vuonna 1799, mutta hänen todistuksensa sisälsi pienen aukon. Ruffini todistus perustui permutaatioryhmiin. Lauseelle esitti todistuksen myös Niels Henrik Abel vuonna 1824. Évariste Galois tutki ongelmaa syvällisemmin, ja hänen mukaansa onkin nimetty Galois'n teoria, johon myös Abelin-Ruffinin lause kuuluu.
Plessurin alue
350px|thumb|Plessurin alue.
Plessurin alue on yksi Sveitsin 146:sta ja Graubündenin kantonin 11:stä hallinnollisesta alueesta. Se sijaitsee Itä-Sveitsissä Plessur- ja Reinjokien laaksoissa.
Alueeseen kuuluu 1.1.2020 alkaen viisi kuntaa: Arosa, Chur, Churwalden, Haldenstein ja Tschiertschen-Praden. Alueen pääkieli on saksa.
Van Burenin piirikunta (Michigan)
Van Burenin piirikunta on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 75 587 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Paw Paw’n kylä ja suurin kunta on Antwerp Township. Piirikunta on perustettu vuonna 1829.
Matthäus Daniel Pöppelmann
thumb|250px|Matthaeus Daniel Pöppelmann thumb|Moritzburgin linna Matthäus Daniel Pöppelmann (3. toukokuuta 1662 Herford – 17. tammikuuta 1736 Dresden) oli saksalainen barokin ja rokokoon kauden arkkitehti. Hän toimi Saksin vaaliruhtinaan ja Puolan kuninkaan August II Väkevän palveluksessa. Pöppelmannin tunnetuin työ on Dresdenissä sijaitseva Zwinger. Hänen muihin töihinsä lukeutuvat muun muassa Japanisches Palais (Dresden, 1715), Pillnitzin linna (1720–1723) ja Augustusbrücke (1727–1731). Hän myös suunnitteli Moritzburgin linnan uudistustyöt yhdessä Zacharias Longuelunen kanssa.
Auni Nuolivaara
Auni Elisabeth Nuolivaara (vuoteen 1906 Lagus, vuoteen 1909 Hirvensalo; 22. toukokuuta 1883 Korpilahti – 26. lokakuuta 1972 Tampere) oli suomalainen kirjailija, taidemaalari ja kuoronjohtaja. Hänet muistetaan lähinnä teoksestaan Paimen, piika ja emäntä, jolla hän voitti kustannusliike Otavan suuren romaanikilpailun 1936.
Henkilöhistoria
Nuolivaaran vanhemmat olivat lehtori Selim Johan Evert Lagus ja Lydia Aleksandra Dahlstöm. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta tyttökoulusta 1903 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Heinolan seminaarista 1905. Nuolivaara toimi opettajana ensin Savonlinnassa ja sitten Mikkelin lähellä Otavan kansanopistossa. Hän meni naimisiin Otavan kansanopiston johtajan Armas Isak Nuolivaaran kanssa 1909. 1910-luvulla Nuolivaara teki useita opintomatkoja ja oleskeli Roomassa 1914–1915 opiskellen taidetta sekä Genevessä Sveitsissä 1916–1917 opiskellen laulua. Otavan kansanopiston opettajana hän toimi vuoteen 1925 saakka ja sen jälkeen 1926–1927 Oriveden kansanopiston opettajana. Taidenäyttelyt Nuolivaara järjesti Mikkelissä 1920 ja Kotkassa ja Savonlinnassa 1921. Hän toimi myös useiden kuorojen johtajana.
Kanslianeuvos Lauri Hirvensalo oli Nuolivaaran veli.
Kirjallinen tuotanto
Romaanin Paimen, piika ja emäntä tapahtumat ja henkilöt perustuivat Längelmäellä syntyneen Kustaava Helanderin (1873–1948) kirjallisiin ja suullisiin muistiinmerkintöihin 1800-luvun kansanelämästä Längelmäellä. Helander asui sittemmin 1930-luvulla Viipurissa Auni Nuolivaaran pihapiirissä ja kävi iltaisin tarinoimassa Nuolivaarojen luona. Armas Nuolivaaran ehdotuksesta Auni Nuolivaara alkoi kirjoittaa romaaniansa Kustaava Helanderin aiheista. Kustaava Helander avusti kirjoitustyötä ja antoi ilmeisesti omia käsikirjoituksiaankin Auni Nuolivaaran käyttöön. Palkkioksi hän sai 10 prosenttia kirjan tuotosta itselleen.
Kissafretti
Kissafretti (Bassariscus astutus) on puolikarhuihin kuuluva nisäkäs. Lajia tavataan Meksikossa ja Yhdysvaltain eteläosissa. Kissafretit ovat yöeläimiä ja yksineläjiä. Ne syövät jyrsijöitä, hyönteisiä, lintuja ja runsaasti hedelmiä. Sen vartalo on yleisväriltään harmaanruskea, ja mustavalkoraitainen häntä on ruumiin mittainen.
Nisäkäsnimistölautakunta on ehdottanut lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi kakomistia.
Symbian
Symbian oli älypuhelimille suunniteltu mobiilikäyttöjärjestelmä (OS) ja sovellusalusta, jota ylläpiti Accenture. Symbianin kehitti alkujaan Symbian Ltd, Psionin EPOC:in jälkeläiseksi ja se toimii ainoastaan ARM-suorittimilla, vaikkakin julkaisematon x86-käännös oli olemassa. Monet merkittävät matkapuhelinvalmistajat, kuten Samsung, Motorola, Sony Ericsson ja ennen kaikkea Nokia, käyttivät Symbiania puhelimissaan. Se oli maailmanlaajuisella keskiarvolla mitattuna maailman suosituin älypuhelinten käyttöjärjestelmä vuoden 2010 loppuun saakka, jolloin Android ohitti sen.
Symbian nousi kuuluisuuteen kun Nokia käytti sitä rakentamansa S60-ohjelmistoalustansa kanssa, joka julkaistiin alkujaan vuonna 2002 ja joka oli käytössä useimmissa Nokian älypuhelimissa. UIQ, toinen Symbian-alusta, oli olemassa samaan aikaan, mutta nämä kaksi alustaa eivät olleet keskenään yhteensopivia. Symbian^3, jota käytettiin ensimmäisen kerran Nokia N8:ssa, julkaistiin vuoden 2010 viimeisellä neljänneksellä S60:n ja UIQ:n seuraajaksi. Toukokuussa 2011 Symbian Anna -päivitys julkaistiin virallisesti ja sitä seurasi Nokia Belle -päivitys (alkuperäiseltä nimeltään Symbian Belle) elokuussa 2011.
11. helmikuuta 2011 Nokia ilmoitti, että se tulisi käyttämään Microsoftin Windows Phone -käyttöjärjestelmää pääasiallisena älypuhelinalustanaan, ja Symbian tulisi olemaan sen franchise-alusta, pudottaen Symbianin Nokian ensisijaisena älypuhelinalustana. 22. kesäkuuta 2011 Nokia teki ulkoistussopimuksen Accenturen kanssa. Accenture tarjosi Symbian-pohjaista ohjelmistonkehitystä ja tukipalveluja Nokialle vuoteen 2016 saakka; noin 2800:sta Nokian työntekijästä tuli Accenturen työntekijöitä lokakuussa 2011. Siirtymä saatettiin loppuun 30. syyskuuta 2011. Nokia 808 PureView oli virallisesti viimeinen Symbian-älypuhelin.
Historia
thumb|Symbianin logo huhtikuuhun 2009 saakka.
Symbian sai alkunsa Psionin 1980-luvulla luomasta EPOC-käyttöjärjestelmästä. Kesäkuussa 1998 Psion Softwaresta tuli Symbian Ltd, merkittävä yhteisyritys Psionin ja matkapuhelinvalmistajien Ericsson, Motorola ja Nokia kanssa.
Nimellä Symbian haluttiin viestiä yhteisestä käyttöjärjestelmästä ja yritysten symbioosista.
Jälkeenpäin Symbianille luotiin useita erilaisia ohjelmistoalustoja, joita tukivat erilaiset ryhmän matkapuhelinvalmistajia. Niihin lukeutuvat S60 (Nokia, Samsung ja LG), UIQ (Sony Ericsson ja Motorola) ja MOAP(S) (vain japanilaisille, kuten esim. Fujitsulle, Sharpille jne.).
Kesäkuussa 2008 Nokia ilmoitti ostaneensa Symbian Ltd:n ja uusi, itsenäinen, voittoa tavoittelematon järjestö nimeltä Symbian Foundation perustettiin. Nokia, NTT DoCoMo, Sony Ericsson ja Symbian Ltd lahjoittivat omistamansa Symbian OS:n ja siihen liittyvät käyttöliittymät S60, UIQ ja MOAP(S) säätiölle tavoitteena tehdä Symbian-alustasta tekijänoikeusmaksuvapaa, avoimen lähdekoodin ohjelmisto OSI:n ja FSF:n hyväksymän Eclipse Public License (EPL) -lisenssin ehtojen mukaisesti. Alusta on nimetty Symbian OS:n seuraajaksi Symbian Foundationin virallisen julkaisun jälkeen huhtikuussa 2009. Symbian-alustasta tuli virallisesti avointa lähdekoodia helmikuussa 2010.
Nokiasta tuli merkittävä tekijä Symbianin lähdekoodiin, koska sillä oli resurssit sekä Symbian OS:in ytimen että käyttöliittymän kehittämiseen. Siitä lähtien Nokia on ylläpitänyt omaa koodivarastoaan alustan kehitystä varten ja julkaissut säännöllisesti kehitystyönsä tuloksia julkiseen koodivarastoon. Symbianin oli tarkoitus olla kesäkuussa 2008 julkistetun ja virallisesti huhtikuussa 2009 toimintansa aloittaneen Symbian Foundationin johtaman yhteisön kehittämä. Sen tavoitteena oli julkaista koko Symbian-alustan lähdekoodi OSI:n ja FSF:n hyväksymän Eclipse Public License (EPL) -lisenssin ehtojen mukaisesti. Koodi julkaistiin EPL-lisenssillä 4. helmikuuta 2010; Symbian Foundationin mukaan tämä tapahtuma oli laajin koodivaraston siirtymä avoimeen lähdekoodiin historiassa.
Kuitenkin jotkin Symbian OS:n tärkeät osat oli lisensoitu kolmansilta osapuolilta, mikä esti säätiötä julkaisemasta täyttä lähdekoodia EPL-lisenssillä välittömästi; sen sijaan nämä lähdekoodin osat julkaistiin paljon rajoittavamman Symbian Foundation License (SFL) -lisenssin ehtojen mukaisesti ja pääsy täydelliseen lähdekoodiin oli rajattu jäsenyrityksille, vaikkakin jäsenyys oli avoin mille tahansa organisaatiolle.
Marraskuussa 2010 Symbian Foundation ilmoitti, että maailmanlaajuisen talous- ja markkinatilanteen muutosten tähden (sekä myös sen tähden, että jäseniltä, kuten Samsungilta ja Sony Ericssonilta ei tullut tukea), se tulisi muuttumaan pelkäksi lisensointiorganisaatioksi; Nokia ilmoitti ottavansa Symbian-alustan ylivalvojuuden käsiinsä. Symbian Foundation tulee pysymään tavaramerkkien oikeuksien haltijana ja lisensoijana ja sen toiminnassa tulisi olemaan mukana vain ei-johtajia.
11. helmikuuta 2011 Nokia julkisti kumppanuutensa Microsoftin kanssa, jonka tuloksena Nokia ottaisi käyttöön Windows Phonen pääasiallisena älypuhelinalustanaan, ja Symbianista tulisi sen franchise-alusta (ja näin ollen Symbian ei enää olisi sen pääasiallinen käyttöjärjestelmä älypuhelimille). Tämän seurauksena Symbian-alustan suosio putosi nopeasti. Kesäkuussa 2011 tehty tutkimus osoittaa, että yli 39 % tutkimuksen aikaan Symbiania käyttäneistä mobiilikehittäjistä suunnittelivat alustan hylkäämistä.
5. huhtikuuta 2011 mennessä Nokia oli lopettanut Symbian-ohjelmiston julkaisemisen avoimen lähdekoodin lisenssillä ja rajannut yhteistyökumppaninsa pieneen, esivalittuun ryhmään yhteistyökumppaneita Japanissa. EPL-lisenssillä julkaistu lähdekoodi on edelleenkin saatavilla kolmansien osapuolien koodivarastoissa.
22. kesäkuuta 2011 Nokia teki ulkoistussopimuksen Accenturen kanssa. Accenture tarjoaa Symbian-pohjaista ohjelmistonkehitystä ja tukipalveluja Nokialle vuoteen 2016 saakka; noin 2800:sta Nokian työntekijästä tuli Accenturen työntekijöitä lokakuussa 2011. Siirtymä saatettiin loppuun 30. syyskuuta 2011.