cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myrskylä
Kirkkoherran pitäjä
Myrskylän ensimmäiseksi kirkkoherraksi kuningatar määräsi Mikael Matiuksenpoika Buscheruksen vuodesta 1636 alkaen. Myrskylän ensimmäinen kirkko paloi ja toinen kirkko rakennettiin vuoteen 1639 mennessä samalle alueelle kuin nykyinen. Kolmas ja samalla nykyinen kirkko rakennettiin 1803. Buscherus on toistaiseksi pisimpään Myrskylän evankelis-luterilaista seurakuntaa palvellut kirkkoherra. Toiseksi pisimpään on toiminut Hagfors 1900-luvun alkupuolella.
Kuningatar Kristiina lahjoitti vuosina 1636 ja 1638 Myrskylästä 41 taloa kenraali Arvid Forbuksen veljelle Matias Forbukselle. Porvoossa sijaitsevasta Ånäsin kartanosta kotoisin ollut Forbus perusti Kirkkojärven pohjoispuolelle säteritilaksi Myrskylän kartanon. Lahjoitus alkuperäisessä muodossaan peruutettiin ja vuonna 1863 kartanosta tuli ratsusäteritila, jolla oli verovapauden vastikkeeksi velvoite ylläpitää kruunun palvelukseen jatkuvasti valmiina kolme ratsuväkisotilasta hevosineen ja varusteineen.
Porvoon piispan anneksiseurakunta
Vuonna 1743 Ruotsi hävisi Venäjän kanssa käydyn hattujen sodan. Turun rauhassa Ruotsin kuningaskunta kärsi suurta Pohjan sodan Uudenkaupungin rauhaa suuremmat aluemenetykset. Ne aiheuttivat Porvoon hiippakunnan piispalle verotulojen menetyksiä, joten Myrskylän seurakunta muutettiin 1747 anneksiseurakunnaksi, piispan palkkapitäjäksi, minkä kirkkoherrana toimi Porvoon piispa. Käytännössä sijaiskirkkoherra huolehti kirkollisista tehtävistä ja piispa itse johti pitäjänkokouksia. Ajoittain myös varapastorilla, sijaiskirkkoherrallakin, saattoi olla oma apulainen.
Kunnallisasetuksen 1865 mukainen maallinen kunta
Maaseudulla pitäjänkokoukset päättivät seurakunnan asioiden lisäksi myös maallisista asioista vuoteen vuoden 1865 kunnallisasetukseen saakka. Pitäjänkokouksen tilalle tuli ensin kuntakokous ja myöhemmin kunnanvaltuusto. Kunta-asetuksen jälkeenkin Suomen evakelis-luterilaisen kirkon seurakunnista eriintyneitä maallisia kuntia kutsuttiin edelleen pitäjiksi, vaikka ne jo olivat kuntia.
Myrskylän kunta
Myrskylän kunta hallintosääntönsä mukaisesti muodostuu Myrskylän kunnanvaltuustosta ja kunnanhallituksesta. Kunnanhallituksen esittelijä on kunnanjohtaja. Lisäksi toimintojen mukaan hallinto muodostuu osastoista, joita ovat yleishallinto-osasto, sivistysosasto ja tekninen osasto. Kunnanvaltuuston lautakuntia ovat valtuuston vaalilautakunta, tarkastuslautakunta, keskusvaalilautakunta ja kasvatuslautakunta. Lisäksi ovat suomenkielinen ja ruotsinkielinen koulujaosto, kirjasto- ja vapaa-ajanlautakunta, tekninen lautakunta, johon liittyy yksityistiejaosto.
Myrskylän kunnalla on lakisääteinen ympäristölautakunta yhdessä Askolan kunnan kanssa Askolan kunnanvaltuuston lautakuntana. Lautakunnan nimi on Askolan rakennus- ja ympäristönsuojelulautakunta.
Myrskylä on ollut yksi Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymän jäsenkunnista. Hyvinvointiyhtymä on tuottanut muun muassa Myrskylän terveysaseman palvelut. Myrskylä kuuluu Päijät-Hämeen sairaanhoitopiiriin, jonka keskussairaala sijaitsee Lahdessa.
Myrskylä on ollut hyvinvointiyhtymän ainoa kaksikielinen kunta, ja Pukkilan ohella toinen kunta, joka sijaitsee Uudenmaan maakunnassa.
1. tammikuuta 2023 alkaen on Myrskylä kunta kuulunut Itä-Uudenmaan hyvinvointialueeseen.
Sivistystoimi
Myrskylän kunnan sivistystoimeen liittyvät Myrskylän koulu ja Myrskylän kunnankirjasto. Kirjasto toimii Myrskylän 1958 rakennetussa kunnantalossa. Myrskylän kunnanvaltuuston kokoukset järjestetään Myrskylän koululla.
Perusopetus
pienoiskuva|[[Kreivilän entinen kansakoulu.]] Myrskylän kunnan kirkonkylällä toimii peruskoulun alakoulu (Myrskylän koulu, luokka-asteet 0-6). Yläkoulua ja lukiota myrskyläläiset käyvät naapurikunnissa, esimerkiksi Orimattilan yhteiskoulussa ja Erkko-lukiossa. Aikaisemmin myrskyläläiset kävivät lukiota muun muassa Porlammin lukiossa, mutta Lapinjärven kunnan lakkautettua sen, oppilaat menevät toisen asteen yleissivistäviä opintoja varten lähikuntien muihin lukioihin.
Liikunta
pienoiskuva|Myrskylän Syväjärvi. Liikuntatoimessa on toimintoja, mm. uimakouluja Syväjärvellä, jonka rannalla on Myrskylän kunnan virallinen vesitarkastettu uimapaikka. Lisäksi kunta järjestää vuosittain toukokuusta kesän loppuun kestävän postilaatikkopyöräilyn, jossa pyöräilypostilaatikon ohittaneet voivat merkitä nimensä postilaatikossa olevaan vihkoon.
Kuntolaatikoissa on Myrskylän kartta tutustuttavaksi.
Kausala
pienoiskuva|220x220px|[[Kausalan rautatieasema.]] Kausala on taajama Iitissä, Päijät-Hämeessä. Se sijaitsee valtatien 12 ja Lahti–Kouvola-rautatien varrella ja on Iitin kuntakeskus ja suurin taajama. Kausalassa sijaitsee rautatieasema, jolla VR:n liikennöimät lähijunat pysähtyvät. Kausala on yksi viimeisiä taajamia Suomessa, jonka läpi kulkee merkittävä valtatieyhteys. Kausalan taajama-alueella valtatiellä on 50/60 km/h nopeusrajoitus. Väyläviraston tavoitteena on parantaa valtatietä 12 Kausalan alueella rakentamalla Kausalan ohittava pohjoinen ohitustie. Kausala on myös seututeiden 360 ja 362 päätepiste.
Myrskylä
Liikunta
Myrskylän Euroopan unioni direktiivistä johtuvien vaatimusten mukainen vesitutkittu uimaranta on Syväjärven länsiranta Syväjärventie 155:ssä. Eurouimarannalla on pukukopit, lentopallokenttä verkotta, kaksi grillikatosta, laituri ja pitkä seisomapöytä sekä miesten ja naistren kuivakäymälät pysäköintialueen itäreunalla. Myrskylässä on monia järviä ja rantoja, joita käytetään uimiseen on mm. Teeno Kankkilassa ja Pakilan Kotojärvellä.
Kausala
Kausalassa on kolme koulua: Kausalan koulu (alakoulu), Iitin yläkoulu ja Iitin lukio. Keskustan alueella on kolme päiväkotia: yksi on Iitin jäähallin, toinen sijaitsee Iitin kirjaston ja kolmas terveysaseman vieressä. Kausalaan valmistui uusi puinen päiväkoti Pikku-Vieteri kesällä 2020.
Kausalassa on kirjasto, terveysasema, kolme palvelukeskusta, jäähalli sekä liikuntahalli. Kausalan torilla pidetään kerran kuukaudessa markkinat.
Myrskylä
Liikunta
Postilaatikkopyöräilyn ja suoritusten rekisteröimisen lisäksi on Kentänmäellä myös seitsemäs liikuntasuorituspaikka mäen laella, josta alkaa kaksi ulkoilureittiä samasta paikasta ja aluksi samaa reittiä noudattaen: AMPu:n 4H -kerhon luontopolku, jolla on seitsemän rastia ja Lassen polku, joka erkanee luontopolusta sen toisen rasti jälkeen ja leikkaa luontopolun lopun kuudennella rastilla jatkuen mäen keskikorkeudella etelään kaartaen pohjoiseen.
Kausala
Kausalassa on useita kauppoja, kuten Lähi-ABC, S-market, K-Market, Tokmanni ja Iitin Maatilatori, sekä siellä sijaitsevat muun muassa Haltonin ja Climeconin ilmastointialan tehtaat.
Myrskylä
Liikunta
Kartanonmäellä on frisbeegolfrata, jota varten voi lainata Myrskylän kirjastosta liitokiekot. Kartanonmäen ja kirkonkylän ydinkeskusten välillä on Kartanonmäen uimaranta, jota varten ei suoriteta virallisia uimapaikan vesimittauksia Kirkkojärvi niin kuin Syväjärvellä, jonka länsirannalla on kunnan virallinen uimapaikka Syväjärventie 155 C:ssä. Syväjärven uimarannalla on pitkä pystypöytä ja kaksi grillikatosta. pienoiskuva|[[Kiparkatti.]] Myrskylän Myrsky järjestää vuosittain Kiparkatissa Lassen hölkän.
Kausala
Pitkät perinteet on myös hevosten kasvatuksella ja ravitoiminnalla. Kausalan raviradalla pidetään vuosittain ravikilpailut. Ravikuninkaat Ero-Lohko ja Vieteri olivat Kausalasta, ohjastaja ja valmentaja Kaarlo Partasen tallista.
Myrskylä
Tekninen toimi
Myrskylän kunnan teknisellä toimella on yhteistyötä Askolan kunnan kanssa, lakisääteinen ympäristöhallinto on yhteinen ympäristölautakunnan ja ympäristösihteerin osalta.
Kausala
Alueet
Kausalan taajama-alueella sijaitsevia asuinalueita ovat: Aholanpelto, Ainola, Haravakylä, Kaivomäki, Kansanmäki, Karjalaiskylä, Laineenpelto, Mikkolanpelto, Myllytöyry, Pentinmäki ja Teilimäki. Kausalan alueella on voimassa lukuisia asemakaavoja. Iitin kunta kohdistaa vuonna 2022 uutta asuntorakentamista Myllytöyryn, Mikkolanpellon ja Ainolan alueille sekä uutta teollisuusrakentamista Kymenrannantien varrelle ja Ainolaan.
Myrskylä
Tekninen toimi
Muiden muassa Loviisan kaupunki saa osan vedestään Myrskylän kirkonkylän Kentänmäen vedenottamolta, mikä nykyään kuuluu Loviisanseudun Vesi Oy:lle.
Maasto
Pinnanmuodoiltaan Myrskylä on eteläsuomalaista suhteellisen vähäisten korkeuserojen seutua, mutta kunnan alueella on kuitenkin hyvin vaihtelevia maisemia. Maasto on peltoja ja tavanomaista sekametsää sekä siellä täällä kallioita, joista osa on varsin jyrkkiä. Myrskylässä on joitain suuria jääkautisia siirtolohkareita: Hallilan Tonttukirkko, Jaakkolan Karhukivi ja Laivakivi sekä Hyövinkylän Tallsten.
Luonnonsuojelualueita Myrskylässä ovat Paavolan kolme luonnonsuojelualuetta ja Sopajärven luonnonsuojelualue.
Joet ja järvet
Pääosa Myrskylästä kuuluu Koskenkylänjoen ja sen sivujoen Myrskylänjoen vesistöalueeseen. Lounaisin osa kunnasta on Ilolanjoen valuma-aluetta ja pieni kulma lännessä Porvoonjoen valuma-aluetta. Miltei puolet järvistä kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen.
Koskenkylänjoen vesistö
pienoiskuva|oikea|Syväjärveä.
Myrskylän alueella ei ole kovin suuria jokia, mutta kylissä on runsaan hehtaarin laajuisia järviä. Kunnan järviä ovat Isojärvi, Kirkkojärvi, Muttilanjärvi, Pöyrysjärvi, Sopajärvi, Sulkavanjärvi, Siippo ja Vähäjärvi.
Suurin niistä on Kirkkojärvi, joka sijaitsee Myrskylän kirkonkylän itäpuolella. Kirkkojärven koillisrantaan on kaavoitettu Kirkonkylänranta-niminen asuinalue, joka sijaitsee lähellä entistä Myrskylän kartanoa. Lähellä kirkonkylää ovat myös Sopajärvi Sopajärvellä ja Siippo Artjärventien ja Lapinjärventien välillä Myllykylässä sekä Muttilanjärvi Muttilassa hieman etäämpänä. Sulkavanjärvi sijaitsee Hallilassa Pernajan Koskenkylään johtavan tien varrella. Nämä kaikki järvet laskevat Koskenkylänjokeen Myrskylänjoen kautta.
Kirkkojärvestä itään sijaitsevassa Syväjärvessä on Myrskylän kunnan virallinen uimapaikka. Tämä järvi laskee Koskenkylänjokeen Pekinojan kautta. Syväjärven lähialue ja rannat ovat suosittuja pientaloasumispaikkoja mahdollisesti siksi, että ne sijaitsevat lähellä kirkonkylää.
Ilolanjoen vesistö
Tankvallinojan kautta Ilolanjokeen laskevat Pakilassa Kotojärvi, Pimijärvi ja Valkjärvi. Valkjärvi on kunnan eteläosassa, ja se ulottuu myös Askolan puolelle.
Järvelänjärvi Järvelässä ja Teeno Kankkilassa laskevat Ilolanjokeen sen yläosassa.
Porvoonjoen vesistö
Kokkusan Teeno eli Puntarjärvi Kankkilassa kuuluu ainoana Myrskylän järvistä Porvoonjoen vesistöalueeseen.
Liikenne
Myrskylän tieyhteyksiin kuuluvat seututie 167, joka kulkee etelästä Koskenkylästä Myrskylän kirkonkylän kautta pohjoiseen Orimattilan suuntaan. Pukkilan suunnasta Myrskylän kirkonkylään vie seututie 162. Artjärven suunnasta Myrskylän kirkonkylään vie puolestaan seututie 174. Muita huomattavia teitä ovat yhdystie 1605 kunnan kaakkoisosassa ja kirkonkylästä itään Lapinjärven Porlammille vievä yhdystie 1751.
Myrskylän koillisosan halki kulkee Lahti–Loviisa-rata, johon kuuluva Myrskylän rautatieasema sijaitsee kunnan rajojen ulkopuolella Lapinjärven Porlammin kylässä. Asemalta on noin kuuden kilometrin matka länteen Myrskylän kirkonkylään. Myrskylän kunnan alueella on kuitenkin sijainnut saman rautatien toinen rautatieasema, jonka nimi oli Artjärven rautatieasema. Rautatien henkilöliikenne loppui jo 1970-luvulla.
Väestö
Myrskylän väestötiheys on 9,9 asukasta/km². Kunta on kaksikielinen: enemmistö eli 87,7 prosenttia asukkaista puhuu suomea ja 9,7 prosenttia ruotsia. Muita kieliä kuin suomea tai ruotsia puhuu 2,6 prosenttia kunnan asukkaista.
Myrskylän asukasluku kehittyi 1700-luvun lopulta 1900-luvun alkuun seuraavasti:
1900-luvun alussa joitakin torppia siirrettiin Myrskylän kirkonkylän tai Myrskylän kartanon lähistöltä Pohjois-Myrskylään, esimerkiksi Kylmäsuolle.
Suurimmillaan Myrskylän väkiluku oli 1940-luvun lopussa ja 1950-luvulla noin 3 500 asukasta. Tuolloin kuntaan muutti siirtoväkeä Uukuniemeltä Neuvostoliitolle luovutetuilta alueilta. Tällöin muodostui paljon uusia pientiloja myös Myrskylän kartanon, Hevonojan kartanon ja Paavolan kartanon maille.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
pienoiskuva|vasen|450px|Kielet.
Taajamat
Vuoden 2018 lopussa Myrskylässä oli 1 922 asukasta, joista 908 asui taajamassa, 984 haja-asutusalueilla ja 30:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Myrskylän taajama-aste on 48,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Myrskylän kirkonkylä.
Seurakunnat
Katolisen kirkon Helsingin hiippakunnassa Myrskylä kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen.
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Myrskylässä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Myrskylässä toimii Myrskylän Kotikirkko.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Myrskylän alueella toimii Kotkan ortodoksinen seurakunta.
Elinkeinorakenne
Noin kolmasosa myrskyläläisistä työskentelee tuotannossa tai rakennustoiminnassa. Kunnassa on savukalanjalostusta, muoviteollisuutta, kiviteollisuutta ja maalaiskunnalle tyypillisiä palveluita.
Rakennustarviketuotanto
Myrskylässä louhitaan punagraniittia, yhtä kaupallista graniittilajia, jonka kaupallinen nimi rakennustarvikkeena on Myrskylä Red. Siitä louhitaan eduskunnan uudet portaat 2 700 metriä pitkänä.
Suomen tuhannesta suurimmasta maatilassa Myrskylässä sijaitsee neljä. Suurin näistä tiloista on kooltaan 291,55 hehtaaria ja pienin 157,87 hehtaaria.
Elintarviketeollisuus
Myrskylässä on ollut 1900-luvun alussa kuusi meijeriä: Grevnäsin osuusmeijeri (Kreivilässä), Hallilan meijeri, Myrskylän kartanon meijeri, Nybron meijeri, Koukjärven meijeri ja Labbomin meijeri (Jaakkolassa). Myöhemmin Myrskylän kirkonkylässä toimi myös E-liikkeen meijeri. Sen tiloissa toimii kalasavustamo Safu. Myrskylän Savustamo tuottaa kalajalosteita myös vientiin ja sillä on tehtaanmyymälä. Apetit Pakaste Oy:n hallussa savustamo suljettiin, mutta se avattiin 2015 uudelleen, kun Ahvenkosken Savu Oy osti tilat. Nykyään Ahvenkosken Savu ei toimi enää lainkaan Ahvenkoskella, vaan kaikki senkin toimina on keskitetty aikeisempaa laajempiin tiloihin Myrskylään. Myrskylän savustamolla on jatkuvasti auki oleva tehtaanmyymälä tuotantotilojen yhteydessä samassa rakennuksessa.
Puutuote- ja huonekaluteollisuus
Myrskylän huonekalutehdas oli toiminnassa ollessaan suuri teollinen työllistäjä. Nykyään sen kiinteistö palvelee rautakaupan ja atk-yrityksen sekä puukenkätehtaan tiloina. Tiloissa on myös kansanopiston kutomatoimintaa ja ProAgrian neuvontapiste.
Pankit
Myrskylän kirkonkylässä on ollut kaksi pankkia. Nykyään kirkonkylässä on Myrskylän Säästöpankin pääkonttori, minkä sivukonttorit ovat Orimattilassa ja Mäntsälässä.
Siirtoväen mukana vuonna 1946 kuntaan tuli myös vuoden 2015 alusta Orimattilan Osuuspankkiin liittynyt Myrskylän Osuuspankki, joka oli aiemmin nimeltään Uukuniemen Latvasyrjän Osuuskassa. Väkilukuun nähden Myrskylässä on ollut Uudenmaan eniten pankkikonttoreita väkilukuun suhteutettuna. 2018 Orimattilan Osuuspankin Myrskylän konttori suljettiin, ja kiinteistö myytiin maanainesyritykselle. Konttori on ollut käytössä enää vain pyynnöstä neuvotteluja varten. Orimattilan Osuuspankki muodostaa 2023 yhdessä Kärkölän Osuuspankin, Mäntsälän Osuuspankin ja Pukkilan Osuuspankin kanssa Ylä-Uudenmaan Osuuspankin. Mäntsälä on Keski-Uudenmaan kunta, Pukkila Itä-Uudenmaan kunta ja Kärkölä Päijät-Hämeen. Aikaisemmin Orimattilan ja Pukkilan Osuuspankkien kesken oli keskustelua yhdistymisestä Päijät-Hämeen Osuuspankkiin.
Vähittäiskauppa
Vähittäiskaupan palveluihin kuuluu Osuuskauppa Hämeenmaahan kuuluneen vanhan osuuskaupparakennuksen paikalle rakennettu Sale. Alkuperäistä Salea on laajennettu. Sitä ennen K-Market suljettiin, ja sen tilat ovat edelleen tyhjät.
Salea ennen sen paikalla oli Myrskylän Osuuskaupan rakennus vuodelta 1929. Myrskylän Osuuskauppa lakkasi 1962 ja se liittyi Orimattilan Osuuskauppaan.
Myrskylässä on toiminut myös Lahden Osuuskauppa ja yksityiskauppiaita.
Myrskylän Osuuskauppa r.l.:n ensimmäinen myymälä vuosilta 1919–1929 on edelleen olemassa ja se tunnetaan Pelanderin talona.
1929 vuodelta paikalla ollut Myrskylän Osuuskaupan toinen rakennus purettiin, ja sen tilalle rakennettiin yksikerroksinen Salen rakennus. Osuuskaupan ja kahvilan lähellä oleva kaksikerroksinen asuintalo on toiminut aikaisemmin Myrskylän apteekkina. Nykyinen apteekki toimii Myrskylän kunnanviraston rakennuksessa.
K-Market Myrskylyhty suljettiin vuoden 2013 aikana, joten S-ryhmän Sale on ainoa varsinainen elintarvikeliike Myrskylässä. Samassa kiinteistössä toimii myös 2022 avattu uusi Lounaskahvila Violetta, missä on Myrskylän kunnankirjaston lisäksi Myrskylän kirkonkylän toinen avoin langaton lähiverkko. Violetan yhteydessä toimii 2023 avattu Xmeal-hampurilaisravintola.
Kreivilän kylässä asuvat asioivat Liljendalin vähittäiskaupoissa. Myrskylässä on myös kahvila-ravintola Myrskytähden yhteydessä toimiva asiamiesposti, kukkia myyvä kioski ja Myrskylän apteekki, mikä toimii myös matkahuollon asiamiehenä. Kirkonkylässä oli kaksi autokorjaamoa, joista toinen suljettiin 2015, ja Muttilassa kolmas autokorjaamo, mikä on siirtynyt kirkonkylään.
Julkisia palveluja
Kirkonkylän koulu antaa opetusta luokka-asteille 0–6. Lisäksi kirkonkylän koulun tiloissa tarjotaan erityisluokkien opetusta.
Lähin peruskoulun ylimpien luokkien koulu on Orimattilassa. Lukiota myrskyläläiset käyvät tavallisimmin Erkko-lukiossa Orimattilassa. Aikaisemmin käytiin myös Lapinjärvellä peruskoulun yläluokilla ja Porlammin lukiossa.
Myrskylän kirjasto toimii samassa rakennuksessa kunnanviraston kanssa. Kirjaston lehtilukusali ja osa lainausosastosta toimii Myrskylän kunnanvaltuuston entisessä istuntosalissa 1958 rakennetussa Myrskylän kunnanvirastossa.
Myrskylän terveysaseman palvelut toimittaa Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymä, jonka osakas on Myrskylän kunta.
Tapahtumia
Myrskylässä järjestetään kesäisin Myrskylä-tapahtuma. Urheilutapahtumiin kuuluu vuonna 1969 alkanut Kiparkatin piikki, joka muuttui vuonna 1974 Lassen hölkäksi Lasse Virénin voitettua kultamitalit kesäolympialaisissa 1972. Hölkän järjestäjänä toimii urheiluseura Myrskylän Myrsky.
Moottoriurheilua edustaa Mad Max Pulling Team, joka on voittanut Tractor Pullingin Suomen mestaruuden modified mini 950 kg -luokassa kausina 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2008. Orimattilan autourheilijat yhdessä Autoliiton Myrskylän osaston kanssa järjestävät Kylmäsuon ja Paavolan kautta kulkevan Kylmäsuon erikoiskokeen Myrskylän pohjoisosassa. Reitti on 14,6 kilometrin mittainen, ja se käsittää matkan seututie 167:n liittymästä Paavolantielle ja Kylmäsuontietä pitkin takaisin etelään seututie 167:n risteykseen.
Jaakkolassa järjestetään vuosittain siltajuhlat eli entiset vapaapalokunnan juhlat.
Pitopaikka sijaitsee Jaakkolan sillan itäpuolella joen varrella olevan Labbom FBK:n vajan lähellä. Siltajuhlat ovat pääasiassa nyyttikestimuotoiset, ja niiden ohjelmaan kuuluu myös soittoa. Jaakkolan lisäksi myös Orimattilan Tönnössä järjestetään vuosittain Tönnön siltajuhlat.
Heinäkuussa 2011 järjestettiin Myrskylän 375-vuotismessut, joilla myrskyläläiset yhdistykset ja yritykset esittäytyivät. Tilaisuuden juonsi Timo T. A. Mikkonen, ja läsnä oli entisiä kunnanjohtajia, luottamushenkilöitä ja seurakunnan kirkkoherra. Näyttelyssä oli mukana muun muassa museotraktoreita, työkoneita, moottoripyöriä, mopoja ja autoja. Ulkopihalla esiteltiin erilaisia maatalouden suuria työkoneita ja maaseudun elinkeinoja. Yleisölennätystä järjestettiin helikopterilla. Tätä ennen Myrskylä-messut oli järjestetty kunnan 350-vuotisjuhlien kunniaksi.
Joulukuussa noin viikkoa ennen joulupäivää Myrskylän suomalainen nuorisoseura, Myrskylän evankelis-luterilainen seurakunta, Myrskylän Sos.dem. Työväenyhdistys ja Myrskylän kunta järjestävät joulujuhlan Myrskylän Kinolla.
Vuosittain ajallisesti lähellä talvipäivän seisausta, järjestävät Itä-Uudenmaan MTK ja Myrskylän Reserviläiset joulutulet yhdystie 1751:n alussa, Myrskylän paloaseman ja Kinon lähellä. Tapa alkoi 2009.
Kylät
Vielä 1800-luvulla Myrskylän pohjoisosa muodostui pääosin Myrskylän kartanoon kuuluneista 13 tilasta, joista osa oli kartanon sivutiloja. Tätä pohjoisosaa pitäjästä kutsuttiin muun muassa kirkonkirjoissa Myrskylänkyläksi, ja sen keskuksena oli Kirkonkylä. Huolimatta nimestään Kreivilässä ei ole asunut kreivejä, mutta aatelisia kyllä.
Kirkonkylänsä eteläpuolisilta osiltaan Myrskylä on verrattain ruotsinkielinen, ja tällä alueella ovat vanhat maarekisterikylät Hallila, Hyövinkylä, Jaakkola, Kankkila, Kreivilä ja Pakila. Seitsemäs kylä, joka on pohjoisessa ja muodostaa puolet kunnan pinta-alasta on Myrskylänkylä, joka on 1800-luvulla muodostanut omia kyläkokonaisuuksia maanraivaamisen ja Myrskylän kartanoon liittyneiden muiden kartanoiden, kuten Hevonojan kartanon, Paavolan kartanon ja Kylmänsuon kartanon vaikutuksesta.
Seuraavassa taulukossa on lueteltu Myrskylän nykyiset maarekisterikylät, niiden kiinteistötunnuksissa käytetyt kylänumerot, kylien nimet suomeksi ja ruotsiksi sekä joitakin kylien osia.
Kankkilan ja Pakilan kylätoimintaa pitää yllä Kankkila - Pakila -yhdistys. Pakilassa on maantietä lähellä olevan kentän äärellä Pakilan klubi, pieni puinen mökki, ja Kankkilassa Marttila-niminen kesänviettopaikka.
Nähtävyyksiä
Myrskylän kotiseutumuseon kokoelmat sijaitsevat kahdessa vanhassa kirkkomakasiinissa. Museo on avoinna kesäkuusta elokuuhun.
Noin kilometrin verran kirkonkylästä itään on Myrskylän kartanon päärakennus. Se on ollut hoitamattomana pari vuosikymmentä ja päässyt pahasti rapistumaan, mutta viime vuosina sitä on saatu jonkin verran korjattua. Myrskylän kartano oli aikoinaan kunnan taloudellinen keskus.
Maantieliikenne
Myrskylän kirkonkylässä Osuuskauppa Hämeenmaan Myrskylän Salen eteläpuolella on kaukoliikenteen linja-autopysäkki. Samalla alueella on ABC:n bensiini- ja dieselöljytankkauspiste. Myrskylän keskeisimmät asfaltoidut tieyhteydet ovat Lahden – Loviisan Pernajan Koskenkyläntie, Koskenkyläntie seututie 167 ja Mäntsälän-Myrskylän tie, 162 sekä Koskenkylän tieltä lähtevä Porvoon-Myrskylän tie, Porvoontie yhdystie 1605.
Myrskylässä toimii kolme taksiautoilijaa: Bruce Oy Myrskylä, Kuljetus-Högström Oy sekä Myrskylän taksi Forsman.
Tietoliikenne
Avoin langaton lähiverkko on Kartanonmäen lähellä rautakauppa V. Vilkmanin rakennuksessa entisessä Myrskylä Oy:n konkurssiin menneen huonekalutehtaan kiinteistössä. Muita avoimia langattomia lähiverkkoja ovat Myrskylän kirjaston verkko 1958 rakennetussa Myrskylän kunnantalossa, jossa toimi ennen uudisrakennuksen valmistumista vuosikymmeniä myös Myrskylän kunnan palokunta.
Myrskylän kirkonkylässä on HSPA+ -tietoliikenneyhteydet ja DNA:n LTE-yhteys. Kirkonkylän merkittävin telemasto, missä ilmeisesti on sähkökatkosten varalta aggregatisointi, on Kamalamäellä lähellä kirkkoherranvirastoa. Kamalamäen toinen nimi on Kumistenmäki, minkä länsipuolella kulkee Kumistentie.
Tunnettuja myrskyläläisiä
Pekka Strengin musiikkituotannon mukaan on nimetty teitä Myrskylän kirkonkylän asuinalueella Kartanonmäellä.
YouTube-kanava Korroosio Comedy on lähtöisin Myrskylästä.
Plae Rak Chan Duai Chai Thoe
Plae Rak Chan Duai Chai Thoe on televisioyhtiö Line TV:n esittämä thaimaalainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Putthipong Assaratanakul ja Krit Amnuaydechkorn.
Ammattikorkeakoulututkinto
Ammattikorkeakoulututkinto on käytännönläheinen ja ammattiin suuntaava korkeakoulututkinto, joka valmistaa erilaisiin asiantuntija-, suunnittelu-, kehittämis- ja esimiestehtäviin. Ammattikorkeakoulututkinnot on kirjattu lainsäädäntöön korkeakoulututkintoina ja ne antavat pätevyyden hakea sellaisia kuntien ja valtion virkoja sekä julkisia tehtäviä, joihin on säädetty pätevyysvaatimukseksi korkeakoulututkinto, alempi korkeakoulututkinto tai ammattikorkeakoulututkinto. Tältä osin ammattikorkeakoulututkinto on rinnasteinen alempaan korkeakoulututkintoon, vaikka sitä ei muutoin lueta yliopistotutkinnoksi. Yliopistojen maisteriohjelmiin haettaessa ammattikorkeakoulututkintoa ei usein kelpuuteta sellaisenaan korvaamaan suoritettua alempaa korkeakoulututkintoa, vaan hakijalta vaaditaan myös siltaopintoja.
Ammattikorkeakoulututkinnon laajuus on koulutusohjelmasta riippuen 210, 240 tai 270 opintopistettä. Kokopäiväisesti opiskellen opiskeluaika on 3,5–4,5 vuotta. Saman alan aikaisemmat opinnot tai työkokemus voivat lyhentää opiskeluaikaa. Tutkinto muodostuu perusopinnoista, ammattiopinnoista, vapaasti valittavista opinnoista, työharjoittelusta sekä opinnäytetyöstä. Opinnot ovat tyypillisesti yliopisto-opintoja käytännönläheisempiä ja sisältävät enemmän pakollisia työharjoitteluosuuksia.
Martin Smolka
Martin Smolka (s. 1959) on tšekkiläinen säveltäjä.
Smolka opiskeli Prahan esittävien taiteiden akatemiassa Marek Kopelentin johdolla. Hän oli mukana perustamassa Agon-avantgardekokoonpanoa, jonka taiteellisena johtajana ja preparoidun pianon soittajana toimi vuoteen 1998. Vuonna 2003 Smolka aloitti sävellyksen opettamisen Brnon Musiikin ja esittävien taiteiden Janáček-akatemiassa. Vuonna 2004 hän sai Prahan Kansallisteatterin tilauksesta säveltämällään oopperalla Nagano (2001–2003) Alfréd Radok -palkinnon.
Vuonna 2000 Breitkopf & Härtel aloitti Smolkan teosten nuottien kustantamisen.
Galaktinen koordinaatisto
pienoiskuva| Galaktisessa koordinaatistossa käytetään [[origona Aurinkoa. ]]
Galaktinen koordinaatisto on taivaanpallon koordinaatisto, jossa käytetään pituusasteena galaktista longitudia ja leveysasteena galaktista latitudia. 0-latitudi eli galaktinen päiväntasaaja seurailee Linnunradan vyön keskiosaa. Galaktinen longitudi 0 on Linnunradan keskuksen suunnassa Jousimiehen tähtikuviossa ja galaktinen pohjoisnapa Bereniken hiusten tähtikuviossa.
Galaktinen koordinaatisto ei ole koordinaatisto, joka ilmoittaisi Auringon paikan Linnunradan kiekossa katsottuna Linnunradan keskustasta. Tätä koordinaatistoa käytetään joissain Linnunradan suurimittakaavan rakennetta kuvaavissa kaavioissa. Aurinko sijaitsee noin 26 000 valovuoden eli 8 kiloparsekin päässä Linnunradan keskustasta ja noin 111–115 valovuotta Linnunradan tason yläpuolella.
Kun Linnunradan keskustan suunta oli saatu määritetyksi suhteellisen tarkasti radiohavaintojen perusteella niin IAU viimeisteli vuonna 1959 galaktisen koordinaattijärjestelmän nykyisen määritelmän.
Hiketaon
Hiketaon oli kreikkalaisessa mytologiassa Laomedonin, Troijan kuninkaan, poika ja yksi Priamoksen sisaruksista. Vanhoilla päivillään Hikateon kokoontui muiden Troijan kunnioitettujen johtajien tavoin yhteen neuvostoon. Sen jälkeen kun Paris oli siepannut Helenan, neuvosto ehdotti, että Helena palautettaisiin Menelaokselle sodan välttämiseksi.
Hikateonilla oli poika nimeltä Melanippos, joka kuoli Troijan sodassa – sodassa, jota Hiketaon oli yrittänyt estää.
Teresa Heinz Kerry
thumb|Teresa Heinz Kerry. Maria Teresa Thierstein Simões-Ferreira Heinz Kerry (s. 5. lokakuuta 1938) on yhdysvaltalainen hyväntekeväisyyden harrastaja. Hän on Yhdysvaltain ilmastoerityislähettilään John Kerryn puoliso.
Teresa on alun perin portugalilainen. Hän syntyi Maputossa Mosambikissa, silloisessa Portugalin siirtomaassa. Hänen isänsä oli lääkäri José Simões-Ferreira. Hänen äitinsä Irene Thierstein oli sveitsin saksalaista syntyperää.
Teresa suoritti opintonsa Witwatersrandin yliopistossa Johannesburgissa ja Geneven yliopistossa ennen kuin muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän oli töissä YK:ssa tulkkina. Hän puhuu viittä eri kieltä: englantia, espanjaa, ranskaa, italiaa ja portugalia.
Teresa Simões-Ferreira meni naimisiin Heinzin ketsuppisukuun kuuluneen liikemies ja senaattori Henry John Heinz III:n kanssa 5. helmikuuta vuonna 1966 Pittsburghissa Pennsylvaniassa. Vuonna 1971 Teresa Heinzista tuli Yhdysvaltain kansalainen. Avioparille syntyi kolme lasta.
Teresa Heinzin elämäkerran mukaan hän tapasi John Kerryn vuonna 1990. Senaattori Heinz kuoli 4. huhtikuuta 1991 lento-onnettomuudessa Pennsylvaniassa, ja Teresa peri omaisuuden ja yhtiön.
Seuraavan kerran hän tapasi Kerryn Rio de Janeiron ilmastokokouksessa vuonna 1993. Teresa Heinz oli mukana presidentti George H. W. Bushin valtuuskunnassa. Heinz ja Kerry muuttivat yhteen vuonna 1993 ja menivät naimisiin 26. toukokuuta 1993 Nantucketissa Massachusettsissa.
Risto Uimonen
thumb|Risto Uimonen heinäkuussa 2012. Risto Uimonen (s. 22. marraskuuta 1947 Oulu) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja kolumnisti. Hän toimi Kalevan päätoimittajana vuosina 2001–2009 ja sitä ennen Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittajana ja päätoimittajan varamiehenä 1986–2001. Uimonen on työskennellyt myös BBC:n maailmanpalvelussa Lontoossa, Turun Sanomissa ja MTV3:n uutisissa. Hän on kirjoittanut tietokirjoja muun muassa politiikasta, mediasta ja mielikuvista. Koulutukseltaan Uimonen on yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän asuu Espoon Haukilahdessa.
Uimonen toimi Julkisen sanan neuvoston puheenjohtajana vuosina 2010-2015. Uimonen valittiin puheenjohtajaksi joulukuussa 2009 eronneen Pekka Hyvärisen seuraajaksi.
Sampo Haapaniemi
thumb|300px|Sampo Haapaniemi Ilosaarirockissa 2009 Sampo Haapaniemi (s. 1973) on suomalainen rumpali. Haapaniemi on tullut tunnetuksi Egotrippi-yhtyeen rumpalina. Yhtyeeseen Haapaniemi liittyi vuonna 1996 Mikko ”Pide” von Hertzenin tilalle.
Haapaniemi jätti Egotripin vuonna 2013. Hänen muita projektejaan ovat olleet esimerkiksi Tilkkutäkki- sekä Ella ja Aleksi -levyt, jotka hän on tuottanut Teleks-yhtyeen Markus Koskisen kanssa. Haapaniemi ja Koskinen ovat tuottanut myös Teleksin Viimeinen sammuttaa valot -albumin, jolla Haapaniemikin soittaa. Hän soittaa myös Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeessä.
Haapaniemi on toiminut myös lauluntekijänä omissa projekteissaan kuten Ella ja Aleksi -projektissa jossa hän tekee biisit Markus Koskisen kanssa. Myös muutamille artisteille kuten 1N-yhtyeelle Haapaniemi on säveltänyt kappaleita. 1N-yhtyeessä Haapaniemi oli myös aikoinaan rumpalina.
Haapaniemi työskentelee myös tuottajana ja miksaajana Sonic Pump Studiosissa.
Langya bang
Langya bang on televisioyhtiö Dragon TV:n esittämä kiinalainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Hu Ge, Liu Tao ja Wang Kai.
Polystyreeni
thumb|Polystyreenistä valmistettu pakkaus. Polystyreeni on polymeeri, jota valmistetaan sen monomeeristä eli styreenistä, joka on aromaattinen hiilivety. Polystyreeni on kestomuovi, huoneenlämmössä jäykkä, mutta sitä voidaan muokata kuumentamalla. Polystyreenin kemiallinen kaava on (C8H8)n, sulamispiste 240 °C, suhteellinen tiheys 1,04–1,13 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 345–360 °C, itsesyttymislämpötila 427 °C ja CAS-numero 9003-53-6.
Polystyreeni voidaan jaotella käyttötarkoituksensa perusteella eri luokkiin:
EPS (puhekielessä Styrox, joka oli Oy Wiik & Höglund Chemicals Ab:n markkinointinimi 1950-luvulla, myös tunnettu nimellä kevel-levy), on paisutettua polystyreenimuovia (expanded polystyrene), jota käytetään kestävyytensä ja lämmöneristävyytensä ansiosta laajasti rakennusteollisuudessa ja rakentamisessa. Muoviraaka-aineen määrä lopullisessa eristeessä on noin 2–5 prosenttia levyjen tilavuudesta.
Solupolystyreeniä valmistetaan imeyttämällä pieniin polystyreenihelmiin pentaania. Imeytyksen jälkeen raaka-aine annostellaan esipaisutusreaktoriin, jossa polystyreeni paisutetaan haluttuun tiheyteen höyryn ja paineen avulla. Reaktorista nämä "styroksihelmet" ajetaan siiloihin, joissa niiden annetaan saavuttaa tarvittavat lujuusominaisuudet. Siiloista polystyreenihelmet ajetaan muotille, jossa niistä sintrataan höyryn avulla halutun muotoinen ja kokoinen tuote. Varsinkin eristelevytuotannossa sintrataan usein suurikokoinen blokki, josta leikataan halutun paksuisia eristelevyjä.
thumb|Polystyreenin kierrätysmerkki. thumb|Polystyreenin polymerointi styreenistä. Myös muita käyttökohteita on paljon: pakkaustuet, kertakäyttöastiat, erilaiset säilytyskotelot ja monet muut käyttökohteet. Polystyreenivaahtoa voidaan valmistaa eri lujuuksina kulloisenkin käyttötarkoituksen mukaan.
Kaarilan yläaste
thumb|Kaarilan koulutalo. Kaarilan yläaste eli Kaarilan koulu on Tampereen Epilässä Vallerinkadulla sijaitseva peruskoulu. Koulussa opiskelee oppilaita viidennestä luokasta yhdeksänteen luokkaan. Rehtorina toimii Jari Ikola.
Kaarilan koulun historia alkoi vuonna 1956, jolloin perustettiin Epilän Vaakkolammen partaalle Harjun yhteiskoulu. Koulu toimi kyseisen nimisenä aina vuoteen 1976 asti, jolloin se jaettiin Kaarilan yläasteeksi ja Kaarilan lukioksi. Harjun yhteiskoulun rakennus valmistui vuonna 1958. Kun tilat alkoivat käydä ahtaaksi, sai Kaarilan koulu viimein kaivatun lisärakennuksen vuonna 1973. Vuonna 1995 koulua laajennettiin vielä lisää. Vuonna 2012 Kaarilan lukio poistui rakennuksesta yhdistyttyään Sampolaan muuttaneeseen Tammerkosken lukioon. Kaarilan kiinteistöön jäivät yläaste, alakoulun 5.–6. luokat sekä erityisopetusta.
Lyhytkarvainen saksanseisoja
thumb|Lyhytkarvainen saksanseisoja
Lyhytkarvainen saksanseisoja (Deutsch kurzhaar) on mannermainen lintukoirarotu, joka on jalostettu Saksassa 1800-luvulla. Lyhytkarvainen saksanseisoja on monipuolinen ja monikäyttöinen metsästyskoira, jota käytetään pääasiassa seisovana lintukoirana.
Historia
Lyhytkarvaisen saksanseisojan historia alkaa Välimeren maista, joissa koiria käytettiin riistalintujen verkkometsästyksessä sekä haukkametsästyksessä. Seisovat lintukoirat tulivat Ranskan ja Flanderin kautta Saksan hoveihin. Näiden koirien tärkein ominaisuus oli seisontataipumus riistalle. Kaksipiippuisen haulikon käyttöönoton (v. 1750) myötä seisovia lintukoiria tarvittiin yhä enemmän, ja riistalintujen lentoon ammunnasta tuli kuninkaallinen urheilumuoto. Napoleonin murskattua feodaalijärjestelmän vuonna 1805 sai saksalainen keskiluokka mahdollisuuden pienriistametsästykseen. Saksassa tästä pelkästään seisovasta koirasta jalostettiin monikäyttöinen metsästyskoira risteyttäen siihen vanhoja saksalaisia rotuja kuten vainukoira, verijälkikoira, ajokoira ja vinttikoira. Hektor I (synt. 1872) pidetään lyhytkarvaisen saksanseisojan esi-isänä. Sen aikaisen koiran tyyppi poikkesi nykypäivän saksanseisojasta. Ne olivat enimmäkseen raskaita, niillä oli usein riippuva maha tai notkoselkä, tihrusilmät ja pehmeät käpälät. Siksi ne työskentelivät verkkaisemmin ja olivat yleensä hyviä noutajia.
Lisäämällä tarkkaan harkittu annos pointteriverta, kuten Solms-Braunfels’in prinssi Albrecht ehdotti, saatiin lyhytkarvaisen saksanseisojan vainu paranemaan ja rakenne kevenemään. Vuodesta 1897 alkaen julkaistu vuosikirja ”Zuchtbuch Deutsch Kurzhaar” on ollut perusta kehitettäessä rodun jalostusta. Prinssi Albrecht zu Solms-Braunfeld kirjasi lyhytkarvaisen saksanseisojan rotumerkit, laati rakenteen arvosteluohjeet ja lopulta yksinkertaiset koesäännöt metsästyskoirille. Nykyään lyhytkarvaisella saksanseisojalla on tarkat jalostus- ja koesäännöt.
Ulkonäkö
Lyhytkarvaisen saksanseisojan yleisolemusta kutsutaan jaloksi, nopeaksi, kestäväksi, voimakkaaksi ja sopusuhtaiseksi. Rungon pituuden tulee olla hieman pidempi kuin säkäkorkeus. Kallo on hieman kaartuva. Kirsu on tavallisesti joko ruskea tai musta: pohjaväriltään valkoisilla voi olla täplikäs tai punainen kirsu. Kuonon pitää olla tarpeeksi pitkä, jotta se soveltuu saaliin kantamiseen. Häntä on keskipitkä, hieman kärjestä suppeneva. Rodun värejä ovat ruskea, ruskea valkoisin merkein, tumma ruskeapäistärikkö (ruskea pää ja ruskeita laikkuja sekä pilkkuja), vaalea ruskeapäistärikkö eli kimo, valkoinen ruskein merkein ja ruskea pää ja musta. Keltaiset kulomerkit ovat sallittuja.
Urosten säkäkorkeus on 62–66 cm ja narttujen 58–63 cm.
Käyttö
Lyhytkarvainen saksanseisoja on monipuolinen metsästyskoira. Sitä voidaan käyttää kaikissa maastoissa, kuten avoimilla tai hyvin peitteisillä alueilla. Se on jalostettu kanalintujen metsästykseen, missä se hakee riistan, seisoo sen ja noutaa pudotetun linnun. Lyhytkarvaista saksanseisojaa käytetään muun muassa sorsastuksessa. Lintujen metsästyksen lisäksi sitä voidaan käyttää pienpetojen, kuten kettujen tai supikoirien, metsästyksessä. Hyvän hajuaistin takia sitä voidaan käyttää myös jäljestämiseen.
Valjakkourheilu
Saksanseisojien käyttö valjakkourheilussa on kasvanut viime vuosina. Koiran suurehko koko, vahva rakenne ja nopeus tekevät siitä erinomaisen vetokoiran erityisesti lyhyillä kilpamatkoilla, ns. sprint-luokissa. Ilman kärryä tai rekeä tapahtuvassa canicross-, eli koirajuoksussa ovat saksanseisojat lyhyillä matkoilla (5 km ja alle) yleinen koirarotu. Rotua käytetään myös reki- ja kärryluokissa lyhyillä matkoilla, sekä koirapyöräilyssä.
Pidemmillä matkoilla rodun ominaisuudet eivät ole parhaimmillaan. Suurikokoisena rotuna se kuluttaa paljon energiaa eikä sen energiatehokkuus ole varsinaisten rekikoirarotujen kanssa vertailukelpoinen.
Luonne
Vahva, tasapainoinen, luotettava ja hillitty.
Laitialan kartano
Laitialan kartano sijaitsee Hollolan Laitialassa Vesijärven rannalla ja se muodostettiin alun perin 1600-luvulla yhdistämällä Laitialan kylän neljä taloa ratsutilaksi. Kartanon kaksikerroksinen tiilinen päärakennus on rakennettu 1882 ja sen on suunnitellut arkkitehti Ludvig Isak Lindqvist. Myös kartanon entinen 1700-luvulta peräisin oleva taitekattoinen päärakennus on säilynyt. Kartano on historiansa aikana ollut useilla eri omistajilla.
Laitilan kartanoa ovat omistaneet muun muassa Leo Mechelin 1869-1886, Kaarle Kustaa Pätiälä ja Väinö Pätiälä 1901–1943 ja August Avonius vuodesta 1951. 1980-luvun alussa kartanon silloinen omistaja Lauri Asko joutui holhouksen alle ja kartano pantiin myyntiin. Kartanon 550 hehtaarin maat ostivat tällöin virtolaiset Morrit. He eivät olleet kiinnostuneet kartanon rakennuksista joten ne siirtyivät 1981 Tiimari-kauppaketjun perustajan Kari Sulkasen haltuun.
Aiheesta muualla
61.09417°N, 25.36778°W
Kraniotomia
thumb|250px|Aivot näkyvissä kraniotomian aikana Kraniotomia eli kallon avausleikkaus on kirurginen toimenpide, jossa kallo avataan ts. kallosta irrotetaan pala, jotta päästäisiin käsiksi aivoihin. Kraniotomia tehdään tavallisesti yleisanestesiassa, mutta erityistilanteissa potilas voidaan myös pitää hereillä, ja toimenpide tehdä paikallispuudutuksessa. Operaatiota edeltää huolellinen suunnittelu ja kuvantaminen joko tietokonetomografiaa (CT) tai magneettikuvausta (MRI) käyttäen.
Irrotettavan palan suuruus riippuu suoritettavasta operaatiosta. Tavallisesti irrotettu luupala kiinnitetään toimenpiteen lopuksi takaisin paikalleen erityisillä kalloniiteillä. Kohonneen kallonsisäisen paineen ja aivoturvotuksen hoitamiseksi voidaan kallosta irrottaa suurempi pala, jopa miltei puolet, jotta paine laskee ja aivoilla on tilaa turvota. Tällaista toimenpidettä kutsutaan kraniektomiaksi. Luupala voidaan pakastaa ja asettaa takaisin paikalleen myöhemmin (kranioplastia), akuutin tilanteen rauhoituttua.
Kalevala (korvetti)
pienoiskuva|Venäjän laivaston alukset vasemmalta alkaen Rynda, Bogatyr ja Kalevala San Franciscon satamassa vuonna 1863. Kalevala oli Suomen meriekipaasin käyttöön Turussa vuonna 1858 valmistunut viidentoista tykin potkurikorvetti. Aluksen uppoama oli 1500 tonnia. Alus rakennettiin Suomen senaatin osoittamin varoin ja sen suunnitteli Jörgensen kontra-amiraali Johan von Schantzin johdolla. Alus palveli vuosina 1860-1865 Venäjän Tyynenmeren laivastossa.
Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1858. Aluksen hinnaksi tuli 342 804 hopearuplaa. Joulukuussa 1858 Suomen sotakomissariaatti palkkasi alukselle koneenkäyttäjiä ja lämmittäjiä, maaliskuussa 1859 taas pyydettiin tarjouksia ruokatarvikkeista miehistölle. Alkukesästä 1859 aluksen höyrykoneita koekäytettiin Kronstadtin vesillä. Aluksen päällikkönä oli vapaaherra Otto Carpelan. Aluksen vanhimpana upseerina palveli myöhempi kontra-amiraali Paul Karl Toppelius. Vielä keväällä 1860 alukselle palkattiin koneenkäyttäjiä purjehduskaudelle 1860.
Tyynenmeren laivasto
Venäjä laajensi alueitaan kaukoidässä vuoden 1858 Aigunin ja vuoden 1860 Pekingin sopimuksilla. Vuonna 1860 alus siirrettiin odottamatta Venäjän Tyynenmeren laivastoon Nikolajevsk-na-Amureen. Kapteeni Carpelan siirrettiin Suomen 1. meriekipaasista 14. meriekipaasiin. Pitkä siirtopurjehdus alkoi Kronstadtista 18. lokakuuta 1860. Kontra-amiraali Andrei Alexandrovitš Popovin johtaman eskaaderiin kuuluivat myös korvetit Bogatyr ja Rynda, sekä kaksi klipperiä, Porissa valmistunut Abrek , sekä sen mallialus, Englannista hankittu Gaidamak. Ainakin yhden venäläislähteen mukaan Kalevalan kapteenina toimi myös Tyynellä valtamerellä Carpelan. Muiden lähteiden mukaan kapteenina toimi Vladimir Davydov ja vuodesta 1863 Fedor Želtuhin (Федор Николаевич Желтухин).
Kesäkuussa 1861, vuosi Vladivostokin ensimmäisen sotilasleirin perustamisen jälkeen, Kalevalan miehistö yhdessä paikallisten sotilaiden kanssa pystytti tulevan kaupungin ensimmäisen kirkon.
Yhdysvaltain sisällissota
pienoiskuva|Amiraali Popovin ja Venäjän laivaston upseerien kunniaksi San Franciscossa vuonna 1863 järjestetyt juhlaillalliset. Ensimmäisen laivastovierailunsa San Franciscoon Kalevala ("Calevala") teki 14. marraskuuta 1861 alkaen. Laiva oli satamassa vielä jouluna 1861, kun upseereille lahjoitettiin Yhdysvaltain lippu. Tapaninpäivän jälkeisenä päivänä laivan upseerien kunniaksi järjestettiin juhlaillallinen vasta-avatussa Platt's Hall -konserttisalissa.
Vuosina 1863–1864, Yhdysvaltain sisällissodan aikana Kalevala yhdessä korvettien Bogatyr, Rynda ja Novik kanssa purjehti Vladivostokin kautta Yhdysvaltain länsirannikolle puolustamaan aluetta mahdollista Yhdistyneen kuningaskunnan hyökkäystä vastaan. Kontra-amiraali A. A. Popovin johtama kuuden aluksen osasto saapui San Franciscoon lokakuussa 1863. Osastossa palveli kolme suomalaissyntyistä upseeria, muun muassa sittemmin Venäjän meriministerinä toiminut Teodor Avellan. Upseeriluettelosta löytyvät myös suomalaisnimet Enqvist ja Etholén (amerikkalaisittain kaksoistranslitteroituna "Etolin", katso Etolin Island). Toinen kontra-amiraali Stepan Lesovskin johtama laivasto-osasto purjehti New Yorkiin.
Osaston oleskellessa San Franciscossa syttyi kaupungissa laaja tulipalo, joka 23. lokakuuta tuhosi täydellisesti California- ja Sacramento-katujen rajoittaman korttelin kaupungin liikekeskustassa aiheuttaen 300 000 dollarin vahingot. Neljäsataa venäläistä merimiestä osallistui sammutustöihin yhdessä kaupungin palokunnan kanssa. Kuusi merimiestä menehtyi palossa saaminsa vammoihin, kun taas palokunta säilyi tappioitta. Kaupungin asukkaat palkitsivat kultamitallein palovammoja saaneita merimiehiä. Erityistä kiitosta sai muun muassa luutnantti Etholén. Alusten 35 upseerin kunniaksi järjestettiin 17. lokakuuta 1863 illallisvastaanotto. Kaupunkilaisilta perittiin illalliskortista siihen aikaan tähtitieteellinen sadan dollarin hinta. Tarjoilut olivat niin mahtailevat, että The San Francisco Chronicle lehti ihmetteli niitä vielä 50 vuotta myöhemmin.
Osasto lähti paluumatkalle Venäjälle elokuussa 1864, ja se palasi Itämerelle Kronstadtiin vuonna 1865. Venäjän laivaston alusrekisteristä Kalevala poistettiin vuonna 1872.
Alus kirjallisuudessa
Kalevalan purjehduksesta Tyynellä valtamerellä on kirjoittanut myös laivan upseeri Andrei Karlovitš de Livron. Vuonna 1863 alus kartoitti Vladivostokin ulkopuolista saaristoa. Kalevalan mukaan nimettiin tuolloin lahti, joka on osa Pietari Suuren lahden Posjet-lahtea. . De Livronin mukaan sai nimensä De Livronin saari Rimsky-Korsakovin saaristossa. Kapteeni Želtuhinin mukaan on saanut nimensä Želtuhinin saari.
Egil Danielsen
Egil Danielsen (9. marraskuuta 1933 Hamar – 29. heinäkuuta 2019) oli norjalainen keihäänheittäjä. Varttuneemmalla iällä Danielsen osallistui politiikkaan Norjan eläkeläisten puolueen (Pensjonistpartiet) ehdokkaana.
Danielsen vietti lapsuutensa köyhissä oloissa orpokodissa. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 Danielsen heitti silloisen maailmanennätyksen 85,71 ja voitti olympiakultaa. vuoden 1958 EM-kilpailuissa Danielsen sijoittui toiseksi. Norjan mestaruuden hän voitti keihäänheitossa viisi kertaa peräkkäin vuosina 1953–1957.
Danielsen kuoli 85-vuotiaana maanantain 29. heinäkuuta vastaisena yönä 2019.
Let’s Love
Let’s Love on ranskalaisen DJ-tuottaja David Guettan ja australialaislaulaja-lauluntekijä Sian musiikkikappale. Sen julkaisi Parlophone digitaalisesti ladattavana singlenä 11. syyskuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Guetta, Giorgio Tuinfort, Marcus van Wattum ja Sia, joista kolme ensimmäistä myös tuottivat sen. Talouslehti Forbesin tekemässä haastattelussa Guetta mainitsi kappaleen inspiraation lähteeksi Pat Benatarin josta hän ja Sia molemmat ovat tykänneet.
Let’s Love oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Israelissa sekä viiden parhaan joukkoon Belgian Valloniassa ja Sloveniassa. Lisäksi se pääsi kymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa, Skotlannissa ja Unkarissa. Kappale on julkaisunsa jälkeen myynyt Belgiassa kultaa sekä Italiassa ja Puolassa platinaa.
Kratoni
pienoiskuva|[[Arkeeinen aioni|Arkeeisen kauden kratoneita on eri puolilla maailmaa.]] Kratoni on pitkään stabiilina pysynyt metamorfisten kivien ja syväkivien muodostama mannerkuoren osa.
Kratonit sisältävät maapallon vanhimpia kiviä. Kratoneilla on jopa 300 kilometrin syvyiset ”juuret”, ja kratonit ovat kestävämpiä kuin muut litosfäärilaatan osat. Esimerkiksi Baltian kilpi ja Kanadan kilpi ovat tällaisia vanhoja alueita prekambriselta kaudelta.
Kratoneita alkoi muodostua noin 2,7 miljardia vuotta sitten, kun maapallon mantereiset laatat olivat kehittyneet tarpeeksi. Kratoni muodostuu laattojen rauhallisilla alueilla, kun magma tunkeutuu kuoreen. Tärkein muodostumista kontrolloiva tekijä on geoterminen gradientti, jonka tulee olla riittävän alhainen. Kratonisaatio on mahdollista vain kun lämpötila nousee hitaasti maan sisustaa kohti mentäessä. Litosfäärin vaippaosan tulee myös olla ympäristöään kevyempi ja vastustaa deformaatiota.
Kratonin syntyessä mantereellinen litosfäärinen vaippa alkaa paksuuntua eli kratonisoitua. Kratoni säilyy, jos se on mekaanisesti vahva ja sen koostumus tekee mahdolliseksi sen kellumisen.
Kratonit voivat yhtyä litosfäärilaattojen kanssa ja muodostaa mantereita ja jättiläismantereita.
Kratoni voi tuhoutua esimerkiksi lämpenemällä, jolloin kratoni ensin ohenee, tulee kevyemmäksi ja alkaa kohota kupolimaisesti. Se voi sitten alkaa erkanemaan eli riftiytymään, mistä voi seurata kratonin halkeaminen.