cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oskari Jauhiainen
Useimmat Jauhiaisen teoksista ovat perinteisiä: hän oli erityisen mieltynyt jyhkeisiin klassisiin muotoihin ja vältti kokeiluja. Jauhiaisen veistämiä julkisia muistomerkkejä on ympäri Suomea.
Oskari Jauhiaiselle myönnettiin akateemikon arvonimi vuonna 1982. Pro Finlandia -kunniamerkin hän sai vuonna 1956.
Kiimingissä toimi vuosina 1997–2014 Oskari Jauhiaisen museo. Oskari Jauhiaisen uudistettu perusnäyttely on maaliskuusta 2015 lähtien esillä Kiimingin kirjaston yhteyteen rakennetussa uudessa näyttelytilassa Galleria Oskari Jauhiaisessa. Uusi näyttelytila on osa Museo- ja tiedekeskus Luuppia sekä Kulttuuritalo Valvetta.
Oskari Jauhiaisen veistämät muistomerkit ja patsaat
thumb|Merenkulkijoiden ja mereen menehtyneiden muistomerkki, 1968 Eero Eerikäisen kanssa, Helsinki. Jauhiaisen veistämiä patsaita ja suunnittelemia muistomerkkejä ovat:
Sankaripatsaat
thumb|Utajärven sankarivainajien muistomerkin reliefi on Oskari Jauhiaisen käsialaa, muistomerkin yleissuunnittelu on arkkitehti [[Uki Heikkinen|Uki Heikkisen.]] Jauhiaisen veistämiä sankaripatsaita ovat:
Liikuntaneuvos
Liikuntaneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1979, jolloin sen sai Hannu Koskivuori. Vuosien 1979–2013 aikana liikuntaneuvoksen arvonimi on myönnetty 101 henkilölle.
Kalužskajan metroasema
Kalužskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 12. elokuuta 1974.
Maxwel Cornet
pienoiskuva|Maxwel Cornet maaliskuussa 2015. Gnaly Maxwel Cornet (s. 27. syyskuuta 1996 Bregbo, Norsunluurannikko) on ranskalais-norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 179-senttimetrinen. Hän edusti Ranskan Ligue 2:ssa Metziä ja Ligue 1:ssä Lyonia. Hän siirtyi vuonna 2021 englantilaisseura Burnleyyn ja vuotta myöhemmin saman maan West ham Unitediin.
Cornet pelasi pitkään ranskalaisseura Metzin junioreissa. Edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2012–2013. Tammikuussa 2015 hän siirtyi Lyoniin ja kuului kaudesta 2015–2016 lähtien joukkueen vakiokokoonpanoon. Hän pelasi kauden 2020–2021 loppuun mennessä Lyonin joukkueessa Ligue 1:ssä 184 ottelua ja tehnyt niissä 31 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 23 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Marraskuussa 2018 hän teki alkulohko-ottelussa Manchester Cityä vastaan kaksi maalia, ja elokuussa 2020 hän teki voitokkaassa puolivälieräottelussa maalin samaa joukkuetta vastaan. Eurooppa-liigassa Cornet pelasi 16 ottelua ja teki kaksi maalia. Kaudella 2021–2022 Cornet pelasi Burnleyn joukkueessa 26 valioliigaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia, millä hän oli joukkueensa paras maalintekijä. Seuraavalla kaudella hän pelasi 14 valioliigaottelussa, mutta oli vain kahdesti avauskokoonpanossa. West Haamin voittamassa Konferenssiliigassa hän pelasi viidessä ottelussa 207 minuuttia.
Cornet pelasi useissa Ranskan nuorisomaajoukkueissa mutta on aikuisten tasolla edustanut Norsunluurannikon maajoukkuetta. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Alankomaita vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki syyskuussa 2017 Gabonia vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi viisi ottelua ja teki maalin alkulohko-ottelussa Namibiaa vastaan. Vuonna 2022 järjestetyissä Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän pelasi kaksi ottelua. Kesäkuun 2023 loppupuolelle mennessä Cornet on pelannut 30 A-maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Kauneuskilpailu
Kauneuskilpailut ovat maailmanlaajuinen liiketoiminnan ala, jossa oikeus missiformaattiin saatetaan myydä yhtiöltä toiselle. Suomessa missibisneksen tunnetuin toimija on Finnartist Oy, joka omistaa esimerkiksi Miss Suomi ja Suomen Neito -kisaformaattien oikeudet.
Mainittavia kauneuskilpailuja ovat esimerkiksi:
Byzantium (elokuva)
Byzantium on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Neil Jordanin ohjaama irlantilais-brittiläinen trillerielokuva. Se tuli ensi-iltaan Toronton elokuvafestivaaleilla 9. syyskuuta 2012. Teatterilevitykseen se tuli touko-kesäkuussa 2013. Elokuvaa ei ole julkaistu Euroopassa, ja Yhdysvalloissakin vain rajoitetusti. Pääosissa näyttelevät Saoirse Ronan, Gemma Arterton ja Jonny Lee Miller.
Tarina kertoo vampyyriäidistä ja -tyttärestä, jotka muuttavat rapistuneeseen hotelliin piileksiessään muilta vampyyreiltä. Elokuva sai enimmäkseen positiivisia arvosteluja, mutta tuotti lippuluukuilla vain alle miljoonan.
Juoni
Naisvampyyri Clara, jolla on parinsadan vuoden kokemus prostituutiosta, on elättänyt 1800-luvulta alkaen 16-vuotiasta tytärtään Eleanoria, joka alkaa jo olla perin kyllästynyt elämään ikuisesti teinin kehossa. Kun Clara ja Eleanor joutuvat lähtemään entisestä asunnostaan verisen välienselvittelyn seurauksena, he päätyvät asumaan suljettuun hotelliin sen äitivainajaltaan perimän miesparan kanssa. Kun Clara miettii miten parantaa rahatilannetta, Eleanor palaa jälleen takaisin koulunpenkille, rakastuu luokkakaveriinsa ja miettii, voisiko kertoa tälle salaisuutensa.
Cant del Barça
Hymnin sanat ovat katalaaninkieliset. Se soi Camp Noun -stadionilla jokaisen FC Barcelonan kotiottelun aluksi, ja tavallisesti suurin osa yleisöstä osallistuu lauluun.
Barçan laulua laulettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1974 Barcelonassa sijaitsevalla Camp Noun -stadionilla.
Laulun ovat sanoittaneet Jaume Picas ja Josep María Espinàs, musiikin siihen on säveltänyt Manuel Valls, ja sen virallisen version esittäjänä toimii Coral Sant Jordi eli Pyhän Yrjön kuoro.
Ethandunin taistelu
Ethandunin taistelu oli nykyisin Lounais-Englannissa Wiltshiren kreivikunnassa sijainneessa Ethandunissa vuonna 878 käyty taistelu, jossa Alfred Suuren johtamat anglosaksit löivät Guthrumin tanskalaiset. Edingtonin voiton ansiosta Wessex säilyi viimeisenä vapaana englantilaisena kuningaskuntana ja tanskalaiset (viikingit) pysyivät Danelagenissa.
Severi Paajanen
Severi Paajanen (s. 23. lokakuuta 1986 Turku) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Paajanen aloitti jalkapallon 5-vuotiaana Turun Nappulaliigan Linnan joukkueessa. FC Interiin hän siirtyi B-juniorina ja pääsi ajan myötä pelaamaan reservijoukkueeseen VG-62. Kun vuonna 2005 VG-62 putosi kakkoseen, päätti Paajanen hakea uuden seuran ja päätyi lopulta Tampereelle PP-70:een. Tampereella hän sai lisää kokemusta Ykkösen peleistä ja suoritti samalla armeijan. Hän palasi Interiin kaudeksi 2007 ja teki ensimmäisen maalinsa Veikkausliigassa FC Lahden verkkoon samana vuonna.
Paajanen pelasi Interissä kausina 2007–2014 yhteensä 221 Veikkausliigan ottelua, joissa hän teki 20 maalia. Hän oli voittamassa Suomen-mestaruutta kaudella 2008 sekä saavuttamassa SM-hopeaa kausina 2011 ja 2012. Lisäksi Paajanen voitti Interissä Suomen Cupin 2009 ja oli häviämässä Suomen Cupin loppuottelua 2014.
Paajanen on siviiliammatiltaan erityisopettaja.
Koniferyylialkoholi
Koniferyylialkoholi eli koniferoli on orgaaninen yhdiste ja fytokemikaali. Se on väritön, kiteinen aine ja yksi yleisimmistä monolignoleista. Yhdessä samankaltaisten aromaattisten yhdisteiden kanssa se kopolymerisoituu ja muodostaa ligniiniä ja lignaaneja. Sitoutuessaan glukoosiin se muodostaa koniferiinia.
Koniferyylialkoholi on eugenolin ja kumariinin biosynteesin välivaihe. Sitä esiintyy sekä paljassiemenissä että koppisiemenissä kasveissa; kahta muuta ligniinin monomeeria, sinapyylialkoholia ja p-kumaryylialkoholia esiintyy vain koppisiemenisissä.
Se on myös mehiläisten feromoni, jota esiintyy mehiläisten leukarauhasissa.
Kasvien lämpötilastressi
Kasvien stressillä tarkoitetaan kasvin olotilaa, kun ympäristö ei ole suotuisa kasville. Eli, kun mikä tahansa ympäristön ominaisuus ei ole kasville sopiva alkaa kasvi kokea stressiä. Yleisimpiä kasvien stressitiloja ovat kuivuus- kosteus-, kylmyys- kuumuus- ja suolastressi. Kasvien stressi ilmenee stressivasteena, joka tarkoittaa niin biokemiallista kuin esimerkiksi morfologista, tai geeniekspressioon liittyvää ilmiötä, joka tapahtuu, kun kasvi kärsii tietystä stressistä. Hyvin yleinen stressivaste on tiettyjen proteiinien esimerkiksi heat shock –proteiinien syntetoiminen. Näiden proteiinien tehtävänä on usein suojella kasvia stressin aiheuttamilta vahingoilta.
Kylmästressin proteiinit
Lipid transfer proteiinit ovat pieniä proteiineja (9 kd), joita tavataan kasvien lisäksi myös, nisäkkäissä, hiivoissa ja bakteereissa. Ltp-proteiineilla on hydrofobinen tunnelintapainen ontelo, jonka oletetaan toimivan lipidien transferaatiossa. On havaittu, että LTP:t tehostavat erillisten kalvojen keskinäistä lipidien vaihtoa in vitro. Lipid tranfer protein (LTP) proteiinin geenin geeniekpressiota ja funktioitakin on tutkittu (Thomashow 1999). Tutkimuksissa on havaittu, että LTP:a alkoi kertyä soluun Bromus inermiksen kylmäkaraistumisen aikana. Näiden tietojen valossa voidaan varmaankin olettaa, että LTP muokkaa solukalvojen lipidien saturaatioastetta kylmäkaraistumisen aikana niin, että tyydyttymättömien rasvahappojen osuus kasvaa.
Ulla (sarjakuva)
Ulla (, ilmestynyt suomeksi myös nimillä Miina ja Kusti ja Jenni) on yhdysvaltalainen strippisarjakuva, jonka päähenkilöt ovat kaverukset Ulla (Nancy) ja Pelle (Sluggo). Sarjan loi Ernie Bushmiller.
Kasvien lämpötilastressi
Kylmästressin proteiinit
Solukalvon kylmänkestävyys ei aiheudu pelkästään solukalvon lipidikoostumuksen muutoksista, eihän solukalvo yleisesti ottaenkaan ole pelkästään erilaisten lipidityyppien sekoitus, vaan koostuu pikemminkin erilaisista lipideistä ja kalvoproteiineista. Siis voisivatko myös kalvoproteiinit vaikuttaa solukalvon kylmänkestävyyteen ja jos niin, niin miten? Tätä on tutkittu ja on havaittu, että monet proteiinit stabiloivat solukalvoa ja estävät erilaisten jäätymis- ja sulamisvaurioiden syntyä. Seuraavaksi esittelen tiettyjä proteiineja, joiden oletetaan stabiloivan solukalvoja.
Ulla (sarjakuva)
Bushmiller piirsi vuodesta 1925 Larry Whittingtonin seuraajana Fritzi Ritz -nimistä sarjakuvaa, jonka pääosassa oli samanniminen kaunis elokuvatähti. Ulla oli alun perin sivuhahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran 2. tammikuuta 1933 ilmestyneessä stripissä, jossa hänet esiteltiin Fritzi Ritzin siskontyttönä. Ulla kuitenkin valtasi muutamassa vuodessa sarjan, joka muuttui näin vitsisarjaksi samalla kun Bushmiller pelkisti piirrostyylin äärimmäisen yksinkertaiseksi. Pelle nähtiin ensi kerran 24. tammikuuta 1938. Saman vuoden lopussa Fritzi Ritzin nimi vaihdettiin Nancyksi. Bushmiller teki sarjaa periaatteessa vuonna 1982 tapahtuneeseen kuolemaansa asti, joskin hänen viimeisinä elinvuosinaan piirtämisestä vastasivat tosiasiassa Will Johnson ja Al Plastino. Bushmillerin kuoltua Plastino jatkoi sarjaa vuoden ajan Mark Laskyn kanssa. Vuosina 1984–1994 Ullaa piirsi Jerry Scott, ja vuodesta 1994 alkaen tekijöinä olivat Guy ja Brad Gilchrist. Vuoden 2018 alusta uudeksi piirtäjäksi tuli Olivia Jaimes.
Kasvien lämpötilastressi
Kylmästressin proteiinit
Arabidopsiksen COR15a geenin on havaittu parantavan kasvin kylmänsietoa Artus et al. (1996). COR15a koodaa 15 kd polypeptidiä, joka on targetoitu kloroplastiin, siellä siitä modifioidaan 9,4 kd proteiini. Artus (1996) on tutkimuksissaan havainnut, että COR15a:n tuottama proteiini stabiloi kloroplastin kalvoa vähentämällä kalvon taipumusta muodostaa HexII-faasia. Steponkus et al. (1998) on esittänyt hypoteesin, kuinka COR15a proteiini vähentää kalvon taipumusta muodostaa HexII-faasirakenteita, hypoteesin mukaan proteiini muuttaa kloroplastin kalvon luontaista kaarevuutta ja tämä vähentää HexII-faasin muodostusta. Weiqi et al. (2004) tutki solukalvoon sidonnaisen fosfolipaasi Dδ vaikutusta kasvin kylmänkestävyyteen. fosfolipaasi Dδ hydrolysoi solukalvon fosfolipidejä muodostaen fasfatidiini happoa, ja havaitsi että kun ko. entsyymin tuottoa lisätään geeniteknisesti Arabidopsiksessa saavutetaan parempi kylmänkestävyys ja toisaalta, kun ko. entsyymin tuotto estetään geeniteknisesti Arabidopsiksen kylmänkestävyys heikkenee. Weiqi et al. (2004) toteaa myös, että fosfolipaasi Dδ päärooli on jäätymisen jälkeisten kalvovaurioiden korjaus.
Ulla (sarjakuva)
Bushmillerin ajan Ulla mainitaan usein malliesimerkkinä huumoriltaan tavanomaisesta mutta visuaaliselta toteutukseltaan ”täydellisestä” vitsisarjakuvasta (”täydellinen samalla tavalla kuin korttitalo on täydellinen”), sillä Bushmiller omistautui taloudelliselle piirrostyylille, jossa kaikki vitsin kannalta epäoleellinen oli karsittu pois. Yhdysvaltalaiset Mark Newgarden ja Paul Karasik julkaisivat vuonna 1988 kuuluisan esseen How to Read Nancy?, jossa he avaavat ja luokittelevat strippisarjakuvan kerronnallisia koodeja analysoimalla yhtä, 8. elokuuta 1958 julkaistua Ulla-strippiä.
Kasvien lämpötilastressi
Small heat shock -proteiinit ja kasvien lämmönkestävyys
Small heat shock proteiinit (sHsp) jakaantuvat kuuteen ryhmään CI, CII, CIII, CIV, CV ja CVI ryhmien jako perustuu aminohapposekvenssien samankaltaisuuteen. SHsp:iden koko on välillä 15-42 kDa.. On havaittu että proteiineja ei esiinny kasveissa normaalin kasvun aikana, mutta ne alkavat dominoida kun kasvin ympäristön optimilämpötila ylitetään, sHsp:idewn määrä voi ylittää 1 % lehden ja juurien kokonaisproteiinimäärästä, on myös havaittu, että sHsp:itä syntetoidaan muidenkin kuin kuumuusstressin aikana: esim. raskasmetallistressi, otsonistressi sekä tiettyjen kehityksellisten tilojen aikana esimerkiksi siementen itäminen, hedelmän maturoituminen. Koska sHsp:itä syntetoidaan runsaasti kuumuusstressin aikana on oletettavaa ja loogista ajatella niiden liittyvän jollain tavoin juuri kuumuudesta selviytymiseen. Kaikkien kuuden ryhmän sHsp:illä on hyvin konservoitunut karboksyylipää. Konservoitunut karboksyylipää koostuu 90 aminohappotähteestä ja sitä kutsutaan α-krystalliinidomeiniksi (ACD), aminoterminaalin domeinit ovat melko heterogeenisiä eri ryhmien välillä.
Ulla (sarjakuva)
Suomessa sarja oli vuosina 1994–2003 yksi Karvinen-lehden oheissarjakuvista, ja ilmestyi siinä nimellä Miina ja Kusti.
Kasvien lämpötilastressi
Small heat shock -proteiinit ja kasvien lämmönkestävyys
SHsp:iden on havaittu muodostavan kasveilla homo-oligomeereja, näiden rakenteiden muodostumisessa ACD:llä on tärkeä tehtävä, se nimittäin liittyy alayksiköiden kontakteihin ja tertiäärirakenteen säilymiseen. Kasveilla sHsp:t muodostavat myös erikoisia ”Heat shock kranuloita” ne ovat halkaisijaltaan 4 nm. Niitä muodostuu erityisesti pitkäaikaisessa kuumuustressissa. ”Heat shock kranulat” koostuvat siis sHsp:istä ja oikein laskostumattomista proteiineista. Mikä on sHsp:iden funktio? Kuinka sHsp:t suojelevat solua stressin tuhoilta on lähes tuntematonta, on kuitenkin pystytty osoittamaan in vitro ja in vivo, että sHsp:t toimivat saperoneina, niillä on kyky tunnistaa ei-laskostuneita proteiineja, kiinnittyä niihin ja estää niitä muodostamasta aggregaatteja ja toisaalta auttaa niitä laskostumaan. Siis sHsp:t muodostavat homo-oligomeerejä, on havaittu, että jotkut proteiinikompleksit dissosioituvat muun muassa dimeereiksi, kuumuuden tai hapen johdosta. Siis sHsp: muodostavat eistressaavissa oloissa komplekseja, jotka dissosioituvat pienemmiksi komplekseiksi stressitilanteissa ja edelleen muodostavat substraatiproteiiniensa kanssa komplekseja. Lämpötila ei ainoastaan muuta näiden proteiinikompleksien konformaatiota, on havaittu, että happikin vaikuttaa konformaatioon. Konformaatioita muutetaan muun muassa metioniinitähteiden sulfoksidaatiolla. Sulfoksidaation merkityksestä ei vielä osata sanoa paljoakaan. SHsp:illä voi olla myös muitakin tehtäviä kuin stressistä selviytyminen, niitä syntetoidaan, monien kasvin kehityksellistenkin tilojen aikana. On todennäköistä, että sHsp:t aikaansaavat kunnollisen kestävyyden kuumuutta vastaan vasta muiden proteiinien ja erilaisten fysiologisten tilojen yhteydessä. On mielenkiintoista, ettei vielä tunneta yhtäkään todellista sHsp:iden substraattia, tämän selvittäminen varmasti valaisisi proteiinien todellista funktiota kuumuuden kestämisessä.
Jorma Laulaja
Jorma Jaakko Laulaja (s. 8. huhtikuuta 1941 Kurikka ) on suomalainen pappi, toiminut kirkkoherrana, kenttäpiispana ja Lapuan hiippakunnan piispana.
Perhe ja koulutie
Laulaja syntyi maanviljelijä Urho Laulajan ja emäntä Elma Laulajan s. Piirto perheeseen.
Laulaja kävi koulunsa Kurikassa ja pääsi ylioppilaaksi 1960 Kurikan yhteiskoulusta. Huomattava nuoruuden harrastus hänellä oli seitsemän vuoden aikana poikakuoro ja Laulaja oli mukana, kun kuoro sai valtakunnallisen festivaalivoiton 1953.
S/2011 J 1
S/2011 J 1 on Jupiterin retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen kuu. Se on pieni ja siitä tiedetään vain vähän toistaiseksi.
Jorma Laulaja
Teologiaa Helsingin yliopistossa
Laulajan opiskelu toi hänelle kolme tutkintoa. Hän suoritti ylemmän teologian kandidaatin tutkinnon 1964, teologian lisensiaatin tutkinnon 1971 ja väitteli teologian tohtoriksi 1981 teoksella Kultaisen säännön etiikka: Lutherin sosiaalietiikan luonnonoikeudellinen perusstruktuuri.
Oma perhe
Laulaja avioitui 1962 Helena Marjatta Koiviston kanssa. Puoliso, Marjatta Laulaja, on suorittanut agronomin tutkinnon. Perheeseen syntyivät Timo 1964 ja Johanna 1969.
Pastoraalitutkinnot
Laulaja suoritti pastoraalitutkinnon 1966 sekä ylemmän pastoraalitutkinnon 1972.
Työura
Laulaja vihittiin papiksi 1964. Ensimmäiseksi hän toimi Käpylän ylimääräisenä apulaisena 1965, sitten Laihian virkaa tekevänä kappalaisena 1965–66. Turun Henrikinseurakunnan virallisena apulaisena Laulaja oli 1966–67.
Kappalaisena
Nyrkkeilyn sarja 57 kg kesäolympialaisissa 1952
Nyrkkeilyn 57 kg sarjaan Helsingin olympiakisoissa osallistui 30 nyrkkeilijää, joista jokainen edusti eri kansakuntaa. Ottelut käytiin 28. heinäkuuta - 2. elokuuta.
Jorma Laulaja
Työura
Laihian kappalaisena Laulaja toimi 1967–71 sekä Vaasan suomalaisen seurakunnan 1. kappalaisena 1971–74.
Ruohometsän kansa
Ruohometsän kansa on englantilaisen Richard Adamsin kirjoittama fantasiaromaani, jonka päähenkilöinä ovat villikanit. Seikkailu alkaa, kun joukko kaneja pakenee kotiyhdyskunnastaan Sandlefordista juuri ennen kuin kanien asuttama niitty tuhotaan rakennustyömaan tieltä. Joukkion tavoitteena on perustaa uusi yhdyskunta rauhallisemmalle alueelle. Kirja julkaistiin vuonna 1972, ja sen suomennos vuonna 1975. Suomennoksen kustansi WSOY ja käänsi Kersti Juva. Panu Pekkanen suomensi kirjan lukujen motot.
Jorma Laulaja
Työura
Kirkkoherrana
Ruohometsän kansa
Kanien yhdyskuntaelämä muistuttaa paljon ihmisyhteisöjä. Esimerkiksi Efrafan kanikylä on sotilasyhteisö, jossa kaneilla on eri sotilasarvoja rivikaniinista vartijaan ja kapteeniin. Efrafaa hallitsee rautaisella otteella kenraali Ratamo. Kanikylät ovat hierarkkisia ja jokaisella kylällä on johtaja eli ylikaniini, joka on yhdyskunnan urhein, viisain ja vahvin kani. Ylikanin tehtävä on ”olla kylänsä El-ahrairah ja suojella kaniinejaan kuolemalta”.
Kaneilla on lisäksi oma kulttuuri mytologioineen ja sankarihahmoineen. Useimmissa yhdyskunnissa on sama uskonto: kanit uskovat auringonjumala Frithiin ja kertovat tarinoita esi-isästään, myyttisestä sankarista ja juonittelijasta El-ahrairahista. Tarinat selittävät muun muassa maailman ja kanikansan syntyä.
Jorma Laulaja
Työura
Harjavallan kirkkoherrana Laulaja oli 1975–77 ja lapsuuspitäjänsä Kurikan kirkkoherrana 1977–86.
Kenttäpiispana
Ruohometsän kansa
Romaani on palkittu Carnegie-mitalilla. Se oli ehdokkaana Mythopoeic-palkinnon saajaksi vuonna 1975.
Kirjalle on olemassa myös kaniinien mytologian tarinoihin painottuva jatko-osa Ruohometsän tarinoita (Tales from Watership Down) vuodelta 1996. Lisäksi kirjan pohjalta sovituksista tunnetuimpia on elokuva vuonna 1978 ja lapsille suunnattu televisiosarja vuonna 1999 sekä kirjalle uskollinen sovitus Netflixin ja BBC:n yhteistuotantona neliosainen tv-minisarja vuonna 2018.
Jorma Laulaja
Työura
Puolustusvoimien kenttäpiispana Laulaja toimi 1986–95.
Piispana
Sivutoimia
Laihian yhteiskoulun uskonnon opettajana Laulaja toimi 1967–71 ja Vaasan lyseon uskonnon opettajana 1971–72.
Luottamustehtäviä
Laulaja oli Lapuan hiippakuntakokousedustajana 1972–74, kirkolliskokouksen jäsenenä 1978–2004 ja Kirkon Koulutuskeskuksen johtokunnan jäsenenä 1980–84. Lapuan tuomiokapitulin asessorina hän toimi 1984–86 ja Kirkon keskushallintokomitean jäsenenä 1984–86.
Seurakunta 2000 -työryhmän puheenjohtajana Laulaja oli 1986–87. Vuosina 1987–88 Laulaja toimi piispainkokouksen asettaman Kirkko 2000 -jatkotyöryhmän puheenjohtajana. Työryhmä hahmotteli muun muassa selvitystyötä kirkon virkarakenteesta, jumalanpalveluselämän uudistusta, uuden katekismuksen laatimista ja pienten yhteisöjen vahvistamista osana seurakuntaa. Työskentelyssä pyrittiin vahvistamaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kansankirkkoluonnetta, ja suunnitelmat näkyivät myöhemmin taustalla 1990-luvun kirkollisissa uudistushankkeissa.
Kirkolliskokouksen yleisvaliokunnan varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana Laulaja oli 1988–95 ja Hiljaisuuden Ystävät ry:n hallituksen puheenjohtajana 1990–98. Laulaja johti etiikan käsikirjan suunnittelutyöryhmää 1991–92. Kirkkohallituksen täysistunnon jäsen hän oli 1996–2000 ja Kirkolliskokouksen hallintovaliokunnan puheenjohtaja 1996–2000.
Kotimaan neuvottelukunnan puheenjohtajana Laulaja oli 1996-2001, Seurakuntien lapsityön keskuksen johtokunnan puheenjohtajana 1996-2002 sekä Euroopan kirkkojen Grazin yleiskokouksen Suomen delegaation puheenjohtajana 1997.
Vuosina 1998–99 hän oli puheenjohtajana työryhmässä, joka valmisteli piispojen paastokirjettä Kohti yhteistä hyvää. Puheenvuorossa arvosteltiin yksipuolista markkinatalouden ihannointia ja muistutettiin hyvinvointiyhteiskunnan luterilaisesta perustasta. Kun paastokirje julkaistiin keväällä 1999, se herätti vilkkaan keskustelun.
Laulaja oli Kirkon sijoittamistoiminnan periaatteita valmistelleen työryhmän puheenjohtaja 1999–2000, Kirkon lähetystoiminnan neuvottelukunnan puheenjohtaja 2000–04 sekä Kirkon lähetystyön toimikunnan puheenjohtaja 2002–04. Kirkon ulkomaan avun urkutoimikunnan (Pietarin Pyhän Marian kirkon urut) puheenjohtajana Laulaja toimi  2004–10 ja Kirkonrakentajien foorumin puheenjohtajana 2009–11.
Ansioita, harrastuksia
Laulaja osallistui 1987 Valtakunnalliselle maanpuolustuskurssille. Sotilasarvoltaan hän on yliluutnantti (1990).
Suomen, ruotsin englannin ja saksan kieltä taitava Laulaja mielellään lukee, kirjoittaa, ui, harrastaa vesijuoksua  ja puuhailee maatalon pihapiirissä.
Julkaisut
Kirjoja
Artikkeleita
Kolumnistitehtäviä
We Want More (kokoelma)
We Want More on samannimisen televisiosarjan pohjalta 7. marraskuuta 2014 julkaistu kokoelmalevy. Ohjelman myötä viisi aikanaan lopettanutta yhtyettä tekivät paluun lavoille ja äänittivät uudestaan kaksi vanhaa hittiään sekä yhden uuden kappaleen.
MTV-teatteri
MTV-teatteri oli Oy Mainos-TV-Reklam Ab:n vuonna 1965 perustama teatteritoimitus, joka tuotti suomalaisia televisionäytelmiä ja -sarjoja lähetettäväksi Mainos-TV:n ohjelmistossa. 1990-luvun lopulla yhtiön fiktiotuotanto tapahtui erillisessä MTV Draama Oy:ssä, kunnes se myytiin Jarowskijlle vuonna 2000.
Mainostelevisioteatteri perustettiin elokuussa 1965 johtajanaan Ville Salminen ja ohjaajina Kaarlo Hiltunen, Veikko Kerttula, Ritva Nuutinen ja Pauli Virtanen. Dramaturgina toimi Eija-Elina Bergholm, ja ensimmäisiä näyttelijöitä olivat Ossi Elstelä, Kerttu Krohn, Martti Kuisma, Rolf Labbart, Pekka Laiho, Esko Mattila, Saara Pakkasvirta, Arja Pessa, Katriina Rinne, Sylva Rossi, Ville-Veikko Salminen ja Anita Sohlberg. MTV:n teatteriohjelmistoa esitettiin Aitiopaikka- ja Teatterituokio-nimisillä ohjelmapaikoilla. Elokuvatietokanta Elonet sisältää 151 Aitiopaikka-nimellä ja 62 Teatterituokio-nimellä lähetettyä MTV:n draamatuotantoa vuosilta 1962–1982. Alkuvuosina MTV-teatterin tuotanto painottui Yleisradion Televisioteatterin tavoin kansainvälisiin klassikkoteksteihin, kuten Woyzeck (1965) ja tv-sarja Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja (1967). 1960-luvun lopun suosituimpia tuotantoja oli syksyllä 1969 ensiesitetty viisiosainen jännityssarja Pidättekö ostereista.
1970-luvulla MTV-teatteri teki aikakaudelle tyypillistä yhteiskunnallista draamaa, kuten Takiaispallo (1970), Mummoni ja Mannerheim (1971), Se tavallinen tarina (1972), Simpauttaja (1974) ja Hänen olivat linnut (1976). MTV tuotti myös näyteltyjä lastensarjoja, kuten Lehtori M (1972), jonka pääosaa, lehtori Musaa, esitti Lasse Mårtenson. Ismo Sajakorpi käsikirjoitti ja ohjasi MTV:lle monen mieleen jääneitä jännityssarjoja kuten Soittorasia (1974) ja Painajainen (1988). MTV:n perhetoimitus tuotti faktaa ja fiktiota yhdisteleviä yhteiskunnallisia dokudraamasarjoja kuten Sosiaalityöntekijä Virtanen (1976). Näistä monissa käsikirjoittajana toimi Aira Ruishalme.
Kandahar
Kandahar eli Qandahar ( ja ) on kaupunki eteläisessä Afganistanissa. Se on Kandaharin maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on noin 468 200 asukasta vuoden 2006 arvion mukaan. Se sijaitsee Kabuliin, Heratiin ja Pakistanissa sijaitsevaan Quettaan johtavien valtateiden risteyksessä ja on siten Etelä-Afganistanin tärkein kauppakeskus.
MTV-teatteri
1980- ja 1990-luvuilla MTV:n draamatuotanto alkoi olla entistä viihteellisempää ja sarjapainotteisempaa. 1980-luvulla syntyivät muun muassa Veikko Huovisen teksteihin perustuvat minisarjat Hamsterit (1982), Lyhyitä erikoisia (1985) ja Lentsu (1990) sekä Neil Hardwickin käsikirjoittama ja ohjaama jännityssarja Musta tuntuu (1985).
Kandahar
Varhainen historia
Kandaharin perusti 300-luvulla eaa. Aleksanteri Suuri. Kandaharin alkuperäinen nimi oli mahdollisesti Aleksandria. Toisen selityksen mukaan nimi periytyy lähellä sijainneesta Gandharan kuningaskunnasta. Aikoinaan sitä ovat hallinneet arabit, iranilaiset, turkkilaiset ja mongolit. Kandaharin näkyvin heimo valtaosan sen historiasta ovat kuitenkin olleet paštut. Kandahar tuhoutui täysin, kun Tšingis-kaanin joukot hyökkäsivät sinne. Se tuhoutui toistamiseen turkkilais-mongolilaisen Timur Lenkin hyökättyä sinne. Sen jälkeen se kuului Suurmogulien valtakuntaan.
MTV-teatteri
1980-luvun lopun Vihreän kullan maa tavoitteli Dallasin ja Dynastian melodramaattista tyyliä. 1990-luvun suosikkisarjoja olivat Ruusun aika (1990–1991) ja Puhtaat valkeat lakanat (1993–1994). Vuosituhannen vaihteeseen tultaessa MTV:n oma teatterituotanto ajettiin alas ja draamatuotannot alettiin tilata ulkopuolisilta tuotantoyhtiöiltä, kuten Pearson Televisionin kanssa vuonna 1999 aloitettu saippuasarja Salatut elämät. MTV-teatterin toimintaa jatkanut MTV Draama Oy myytiin Jarowskijlle vuonna 2000.
Kandahar
1700-luvulta nykyaikaan
Ahmad Šah Dorrani teki Kandaharista Afganistanin ensimmäisen pääkaupungin vuonna 1747 jona se oli 1780-luvulle asti. Vuosien 1839–1881 välillä britit yrittivät hallita Kandaharia sekä muita alueita Afganistanissa ja kävivät tuona aikana kaksi sotaa: ensimmäisen- ja toisen afgaanisodan. Neuvostoliitto miehitti Afganistanin 1980-luvulla ja kävi Afganistanin sodan afganistanilaisia joukkoja vastaan. Kandaharissa käytiin tuolloin ajoittain rajuja taisteluita. Talibanit valtasivat vuonna 1994 Kandaharin ampumatta laukaustakaan ja vaikka pääkaupunkina oli Kabul hallitsi Mullah Omar maata Kandaharista käsin vuoteen 2001 asti.
MTV-teatteri
MTV-teatterin vakituisia näyttelijöitä olivat muiden muassa Katriina Rinne (1965–1990), Veikko Honkanen (1965–1986), Martti Kuisma (1965–1979), Ville-Veikko Salminen (1965–1979), Saara Pakkasvirta (1965–1973), Arja Pessa (1965–1979), Asta Backman (1968–1979) ja Hannu Huuska (1974–1989). MTV:n draama- ja komediatuotantoa on julkaistu dvd-tallenteina sarjassa Suomiviihteen klassikot.
Kandahar
1700-luvulta nykyaikaan
Kandaharin pormestari Ghulam Haida Hamidi kuoli 27. heinäkuuta 2011 itsemurhaiskussa, josta vastuulliseksi ilmoittautui Taliban-liike. Yhdysvalloissa asunut Hamidi palasi maahan 2006 Hamid Karzain pyynnöstä. Hamidi kuului levottoman alueen luotetuimpiin poliitikkoihin. Kaksi varapormestaria surmattiin 2011. Kaupungin poliisipäällikkö kuoli itsemurhapommi-iskussa huhtikuussa 2011.
Talibanin uutisoitiin vallanneen kaupungin elokuussa 2021.
Nykyinen kaupunki
pienoiskuva|Muinaisen Kandaharin rauniot. Nykyinen kaupunki sijaitsee länsipuolella vanhaa kaupunkia joka Ahmad Šah Dorrani rakennutti tehtyään kaupungista pääkaupungin vuonna 1747. Vanha kaupunki oli suorakaiteen muotoisen savesta tehdyn muurin ympäröimä. Muurin rajaama alue oli kooltaan noin 1 800 × 550 metriä. Siitä on säilynyt näkyvissä joitakin osia. Kaupungin koillisosassa sijaitsee kahdeksankulmainen Ahmad Šah Dorranin hauta, jonka päällä on suuri kupoli. Sen vieressä sijaitsee Kirka Sharif (Pyhän viitan moskeija), ja väitetään, että siellä on profeetta Muhammedin viitta. Nykyisen Kandaharin keskustasta länteen noin 6,5 kilometrin päässä olevalla kivisellä harjanteella sijaitsee linnoitus, jonka juurella on rauniot muinaisesta kaupungista, jonka Iranilainen valloittaja Nadir Šah vuonna 1738 tuhosi.
Kulkuyhteydet
Kandahar on kolmen valtatien risteyksessä. Kandahat–Kabul-tien pituus on noin 506 kilometriä, Kandahat–Herat- tien pituus on noin 560 kilometriä ja Afganistanin ja Pakistanin rajalle vievän Kandahar–Spin Boldak tien osuus on noin 105 kilometriä. Spin Boldakista tie jatkuu Pakistanissa Quettaan.
Kandaharin kaupungista noin 16 kilometrin päässä on Kandaharin kansainvälinen lentoasema joka on sekä sotilas- ja siviilikäytössä.
Elinkeinot
Kandaharin ympärillä on maaseutua jota viljellään keinokastelun avulla. Alue on kuuluisa hedelmistään, muun muassa viinirypäleistä, meloneista ja granaattiomenista, ja niitä viedään muualle myyntiin. Muita viljelykasveja ovat puuvilla, kumina, värimatara ja hajupihka. Kandarissa on myös tekstiilitehtaita joissa käsitellään erityisesti villaa.
Lämpötilat
Kandaharissa kesät ovat kuumia, kuivia, hiostavia ja pilvettömiä. Talvisin ilma on kylmä, kuiva ja enimmäkseen on pilvetöntä. Vuoden aikana lämpötilat vaihteleva 1 °C–40 °C välillä ja lämpötila laskee harvoin alle -3 °C tai nousee yli 43 °C.
Kuumin kausi kestää noin neljä kuukautta ja alka alkaa toukokuun puolesta välistä jatkuen syyskuun puolen välin tienoille. Sen aikana keskimääräinen lämpötila on yli 35 °C.
Kylmin kausi kestää noin kolme kuukautta ja ajoittuu marraskuun lopusta helmikuun loppuun. Keskimääräinen lämpötila on alle 19 °C. Kylmin päivä on tammikuussa jolloin keskimääräinen alin lämpötila on 1 °C–13 °C välillä.
Pilvet ja sade
Selkeintä Kandaharissa on toukokuun alusta marraskuun alkupuolelle. Tuolloin suurin oa päivistä on selkeitä tai osittain pilvisiä ja pilvisiä päiviä on 1 prosentin verran. Pilvisimpänä aikana 35 prosenttia päivistä on pilvisiä ja selkeitä tai osittain pilvisiä on 65 prosenttia päivistä.
Sateisin aika kestää noin neljä kuukautta alkaen joulukuun puolen välin tienoilta ja jatkuen maaliskuun puolen välin tienoille. Kuiva kausi vastaavasti ajoittuu maaliskuun puolen välin tienoilta joulukuun puolen välin tienoille.
Stan Jones
Stanley Paul ”Stan” Jones (24. marraskuuta 1931 – 21. toukokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän syntyi Altoonassa, Pennsylvaniassa, opiskeli Marylandin yliopistossa ja pelasi ammattilaistasolla vuosina 1954–1966.
Kandahar
Pilvet ja sade
Päivän pituus Kandaharissa vaihtelee ollen kesäkuussa pisimmillään hieman yli 14 tuntia ja joulukuussa lyhyimmillään noin 10 tuntia.
Stan Jones
Jonesin NFL-joukkueina olivat Chicago Bears ja Washington Redskins. Hän oli seitsemästi Pro Bowl -pelaajana.
Beljajevon metroasema
Beljajevo on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 12. elokuuta 1974.
Shinkansen
pienoiskuva|JR Higashi-Nihonin Shinkansen-junia lokakuussa 2012 pienoiskuva|Shinkansen-reittiverkoston kartta
Shinkansen (, kirjaimellisesti ’uusi runkolinja’) on Japanin suurnopeusjunaverkko. Se liittää Japanin eri alueet Honshūn, Kyūshūn ja Hokkaidōn saarilla toisiinsa ja maan pääkaupunkiin Tokioon. Shinkansen-linjoja liikennöi viisi JR-rautatiekonserniin kuuluvaa yritystä.
Ensimmäinen Shinkansen-linja Tōkaidō Shinkansen avattiin maan merkittävimpien talouskeskusten, Tokion, Nagoyan ja Osakan välille vuonna 1964 Tokion olympialaisten alla. Lempinimi ”luotijuna” yleistyi junien nopeuden ja luotia muistuttavan nokan vuoksi. Myöhemmin Shinkansen-verkkoa on laajennettu Osakasta länteen Fukuokaan ja Kagoshimaan sekä Tokiosta pohjoiseen Tōhokun alueelle ja Hokkaidōlle saakka.
Tausta
Shinkansenin ja sen saaman lempinimen ”luotijuna” juuret ovat toista maailmansotaa edeltävissä hankkeissa yhdistää Japani nopealla rautatieverkolla Koreaan ja Kiinaan. Kesäkuussa 1939 rautatieministeriö perusti komitean tutkimaan uuden runkolinjan rakentamista Tokion ja Shimonosekin välille. Projektin myöhemmin arvioitavakseen saanut komitea suositteli runkolinjalle raideleveydeksi 1435 millimetriä ja keskinopeudeksi 150 kilometriä tunnissa. Tokion ja Shimonosekin välinen matka olisi tullut taittua 9 tunnissa 50 minuutissa. Vaikka parlamentti hyväksyi suunnitelman ja myönsi sen budjetiksi 560 miljoonaa jeniä, ei runkolinjan rakentamista koskaan edes aloitettu, eikä siitä myöhemminkään johdettu suuremmin teknistä osaamista. Sen seurauksena valtionrautateillä oli kuitenkin ensimmäisen Shinkansen-linjan rakennustöiden alkaessa jo valmiiksi omistuksessaan 95 kilometriä eli noin 20 prosenttia siihen tarvittavasta maasta.
pienoiskuva|[[Odakyū-rautatiet|Odakyū-rautatieyhtiön SE 3000, Shinkansenin edeltäjä]]
Tärkeänä edeltäjänä Shinkansenille toimi yksityisen Odakyū-rautatieyhtiön Romancecar-linjalla käyttämä SE 3000 -junatyyppi. Se saavutti syyskuussa 1957 valtionrautateiden Tōkaidōn radalla kapearaiteisten rautateiden maailmanennätysnopeuden 145 kilometriä tunnissa. Sekä SE 3000:n että Shinkansenin pääsuunnittelijana toimi entinen lentokonesuunnittelija Tadanao Miki, ja myös monet hänen työryhmänsä jäsenistä olivat entisiä lentokonesuunnittelijoita.
Alkuvaihe 1950–1960-luvuilla
pienoiskuva|Uusi Tōkaidō-linja eli Tōkaidō Shinkansen vuoden 1964 rautatiekartassa pienoiskuva|0-sarjan Shinkansen Tokiossa vuonna 1967
Ensimmäiset Shinkansen-linjat rakensi Japanin valtionrautatiet. Tokion ja Osakan yhdistävän, historiallista Tōkaidō-tietä ja Tōkaidō-päälinjaa seurailevan Tōkaidō Shinkansenin rakentaminen alkoi vuonna 1959 ja saatiin päätökseen ennen Tokion olympialaisia vuonna 1964. Linjalla otettiin käyttöön useita teknisiä innovaatioita ja maan tavanomaisista rautateistä poikkeavia ratkaisuja, kuten leveämpi raideleveys (1 435 mm kapeamman 1 067 mm sijaan), 25 kilovoltin vaihtovirta, kulunvalvontatekniikka, 1 500 metrin pituiset yhteen hitsatut kiskot ja jätteen säilövät käymälät. Uusi rata rakennettiin täysin ympäröivästä liikenteestä eristetyksi vähintään 2 500 metrin kääntösätein.
Valtionrautatiet oli toukokuussa 1961 ottanut Tōkaidō Shinkansenin rakentamiseen Maailmanpankilta 80 miljoonan dollarin (noin 28,8 miljardin jenin) lainan, jonka takaajana toimi Japanin valtio. Koska Maailmanpankki oli ilmoittanut, ettei se antaisi lainaa "kokeelliseen teknologiaan" liittyviin projekteihin, oli valtionrautatiet ilmoittanut sille Shinkansenin maksiminopeudeksi vain 200 kilometriä tunnissa. Shinkansen kuitenkin saavutti 256 kilometrin tuntinopeuden testiajossa 31. maaliskuuta 1963, mikä oli uusi maailmanennätys. Vuodesta 1965 alkaen sillä voitiin ajaa junia 210 km/h maksiminopeudella. Tokion ja Osakan välinen matka-aika lyheni näin kuudesta tunnista 3 tuntiin ja 10 minuuttiin.
Tōkaidō Shinkansen oli rakennustöiden aikana ylittänyt budjettinsa moninkertaisesti. Asiasta syytettiin valtionrautateiden johtaja Shinji Sogōa, joka oli tarkoituksellisesti arvioinut projektin hinnan alakanttiin saadakseen sille parlamentin hyväksynnän, ja tämä erosi vuonna 1964 ennen Tōkaidō Shinkansenin valmistumista. Shinkansenin pääsuunnittelijat Tadanao Mikin johdolla erosivat protestina samoin tai jäivät eläkkeelle, eikä yksikään heistä osallistunut Tōkaidō Shinkansenin ensimmäisen junan lähtöseremoniaan.
Myöhempi kehitys
Tōkaidō Shinkansenin menestys rohkaisi toteuttamaan suunnitelman koko maan laajuisesta suurnopeusjunaverkostosta. Shinkansenia laajennettiin 1970-luvulla länteen: San’yō Shinkansenin ensimmäinen osuus Osakasta Okayamaan valmistui 1972 ja Fukuokaan sitä jatkettiin vuonna 1975. 1980-luvun alussa avattiin ensimmäiset linjat Tokiosta pohjoiseen: Niigataan johtava Jōetsu Shinkansen ja Moriokaan saakka ulottuva Tōhoku Shinkansen. Jälkimmäistä jatkettiin vielä pohjoisemmaksi Aomoriin vuonna 2010, ja vuonna 2016 avattiin sen jatke, Tsugarunsalmen alittavan Seikan-tunnelin kautta Hokkaidōlle kulkevan Hokkaidō Shinkansenin ensimmäinen osuus. Sitä aiotaan jatkaa Sapporoon saakka: tämän osuuden rakennustyöt aloitettiin vuonna 2012.
Shinkansen-verkoston laajentuessa sen ja sillä liikkuvan junakaluston tekniikkaa on jatkuvasti kehitetty. Tavoitteita ovat olleet nopeuden kasvattaminen, turvallisuuden ja matkustusmukavuuden lisääminen, energiankulutuksen vähentäminen ja huollon automatisointi. 300-sarjan Shinkansen-junat olivat 30 prosenttia aiempia junia energiatehokkaampia, N700-sarjan junat vielä 25 prosenttia tehokkaampia. Myös junien aerodynamiikkaa on parannettu ja ne ovat aiempaa hiljaisempia.
Shinkansen-verkostolla on ollut suuria vaikutuksia Japanin talouteen ja ihmisten liikkumiseen sekä kansallisella että paikallisella tasolla. Shinkansen on mahdollistanut voimakkaan kaupungistumisen ja talouskehityksen sen asemien ympäristössä. Suurnopeusjunaverkon on arvioitu säästäneen huomattavan määrän liikkumiseen kuluvaa energiaa ja vähentäneen hiilidioksidipäästöjä; alle 4 tuntia kestävillä matkoilla Shinkansen onkin vallannut lentoliikenteeltä ylivoimaisen markkinaosuuden. Toisaalta suurella nopeudella liikkuvat junat tuottavat melusaastetta, jota on yritetty eri keinoin hillitä. Kriitikot ovat syyttäneet Shinkansenia väestön keskittymisestä maan suuriin kaupunkeihin, mutta toisaalta sen voi todeta helpottaneen matkailua, yhteydenpitoa ja liike-elämää.
Tulevaisuus
Vuonna 2014 JR Tōkai aloitti uuden Chūō Shinkansen -linjan rakentamisen Tokion Shinagawan kaupunginosan ja Nagoyan välille. Kyseessä on aiemmista Shinkansen-linjoista poiketen Maglev-juna, ja sen huippunopeus on yli 500 kilometriä tunnissa. Tällä nopeudella matka-aika Tokion ja Nagoyan välillä lyhenisi noin 40 minuuttiin. Rataa on tarkoitus myöhemmin jatkaa Osakaan. Osakan-yhteyden oli alun perin tarkoitus valmistua vuonna 2045, mutta pääministeri Shinzō Abe antoi JR Tōkaille kolme biljoonaa jeniä matalakorkoisina lainoina, jotta se voitaisiin avata liikenteelle jo vuonna 2037.
Chūō Shinkansenin rakentaminen on kohdannut vastustusta Shizuokan prefektuurissa, koska se kulkee 90-prosenttisesti tunneleissa, joiden uskotaan häiritsevän pohjavettä ja näin alentavan virtaavan veden määrää Ōijoessa. Rakennustyöt saattavat myös häiritä vuoriston ekosysteemiä. JR Tōkain johtaja Shin Kaneko ja Shizuokan kuvernööri Heita Kawakatsu tapasivat toisensa syyskuussa 2022 neuvotellakseen asiasta, mutta ratkaisua ei syntynyt. Alkuperäinen aikataulu Tokio–Nagoya-yhteyden valmistumiselle oli vuosi 2027, mutta Shizuokan vastustuksen takia aikataulussa ei luultavasti pysytä.
Vuoteen 2021 mennessä Chūō Shinkansenin rakennuskustannukset olivat 10,5 biljoonaa jeniä.
Varsinaiset Shinkansen-linjat
Varsinaisia Shinkansen-linjoja on seitsemän. Käytännössä Tōkaidō, San’yō ja Kyūshū Shinkansen muodostavat Tokiosta länteen yhtenäisen linjan, jolla voidaan liikennöidä samoilla junilla, vaikka linjat ovatkin eri rautatieyhtiöiden hallussa. Sen sijaan Tōhoku Shinkansenille ei ole Tokiossa Tōkaidō Shinkansenilta suoraa yhteyttä. Hōkkaidō Shinkansen muodostaa vastaavasti suoran jatkeen Tōhoku Shinkansenille.
Mini-Shinkansen-linjat
Käytössä on kaksi Mini-Shinkansen-linjaa: ne ovat tavanomaisia rautatielinjoja, joiden raideleveyttä on muutettu ja tasoa parannettu Shinkansen-kalustolla liikennöitäväksi. Maksiminopeus linjoilla on 130 kilometriä tunnissa.
Shinkansen-kalustolla liikennöitävät tavanomaiset linjat
Käytössä on lisäksi kaksi lyhyttä Shinkansen-kalustolla liikennöitävää Shinkansen-tasoista linjaa, jotka on kuitenkin luokiteltu tavanomaisiksi rautatielinjoiksi.
Heidi
Heidi on saksalaisperäinen naisen etunimi, joka on yleistynyt myös Suomessa. Saksaksi nimi lausutaan Haidi. Nimi on lyhentymä vanhasta nimestä Adelheid, joka tarkoittaa jalosäätyistä, jalomuotoista (naista). Nimen yleistymiseen eri puolella maailmaa ovat suuresti vaikuttaneet Johanna Spyrin Heidi-kirjat.
Suomessa Heidi-nimisiä naisia on ollut vuoden 2019 loppuun mennessä 25 597. Heistä hieman yli puolet on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä. Vuodesta 1973 lähtien Heidin nimipäivä on ollut unikeonpäivänä 27. heinäkuuta.
Sinapyylialkoholi
Sinapyylialkoholi on orgaaninen yhdiste ja fytokemikaali. Se on väritön, kiteinen aine ja yksi yleisimmistä monolignoleista. Yhdessä samankaltaisten aromaattisten yhdisteiden kanssa se kopolymerisoituu ja muodostaa ligniiniä ja lignaaneja. Se on myös erilaisten stilbeeni- ja kumariinijohdannaisten lähtöaine.
Mljet
thumb|Mljet Mljet on saari Adrianmeressä Kroatiassa. Saaren nimi tarkoittaa hunajaa. Saari on suosittu matkailukohde. Se on 37 kilometriä pitkä ja noin 3 kilometriä leveä. Siellä asuu vakituisesti noin 800 asukasta. Saarella sijaitsee Mljetin kansallispuisto. Saaressa on myös luola, jossa Odysseus tarun mukaan vietti seitsemän vuotta.
Yli maan äären
Yli maan äären – Magalhãesin kohtalokas purjehdus maailman ympäri (alkuteos Over the Edge of the World – Magellan’s terrifying circumnavigationof the globe) on yhdysvaltalaisen tietokirjailijan Laurence Bergreenin (1950–) kirjoittama historiallinen tietokirja, joka kertoo löytöretkeilijä Fernão de Magalhãesin maailmanympäripurjehduksesta. The New York Times valitsi sen vuoden 2003 merkittävien teosten joukkoon, ja siitä on tekeillä elokuva.
Tosielämän jännityskertomus kertoo miehistä, jotka lähtivät vuonna 1519 purjehtimaan Espanjasta kohti länttä ja joista vain muutama palasi vuonna 1522 takaisin lähtöpaikkaan. Matkalla he olivat menettäneet kapteeninsa Magalhãesin sekä melkein koko 260 hengen miehistönsä laivoineen. Jäljellä oli vain yksi alus viidestä ja 18 miestä. Tuliaisina oli mausteita ja tieto Tyynenmeren todellisesta suuruudesta.
Heillä oli mukanaan myös toinen uusi tieto: purjehtimalla länteen pääsee itään. Meritie Maustesaarille on olemassa, kuten jo Kolumbus oli haaveillut.
Bergreen on käyttänyt teoksen pohjana runsaasti asiakirjoja. Hän teki useita matkoja Espanjaan Sevillan Intioiden arkistoon ja tutustui paikkoihin, joissa Magalhães valmisteli matkaa. Hän tutustui myös Etelä-Amerikassa Magalhãesinsalmeen, joka on saanut nimensä tutkimusmatkailijan urotyön kunniaksi. Yksi kiinnostavimpia lähteitä on matkalla mukana olleen Antonio Pigafettan matkapäiväkirja. Pigafetta oli mukana koko matkan, selviytyi kaikista vastoinkäymisistä, ja hänen ainutlaatuinen kuvauksensa kattaa kiinnostavia yksityiskohtia, joita Bergreen on voinut hyödyntää teosta kirjoittaessaan. Näistä eri aineksista Bergreen on koonnut yhtenäisen kertomuksen, joka kuljettaa lukijaa mukanaan koko jännittävän matkaan kaikkine vaiheineen.
Bergreen on julkaissut useita tietokirjallisia menestysteoksia. Tämän teoksen jälkeen Nasa hyödynsi hänen asiantuntemustaan, kun Marsin Victoria-kraatterin ympäristön geologisia muodostumia haluttiin nimetä.
Kirjan suomenkielisen version kuvitukseen on osittain käytetty John Nurmisen Säätiön laajaa karttakokoelmaa sekä myös Kansalliskirjaston kokoelmia. Riikka Toivasen suomennoksen laatua ja tarkkuutta on arvioitu korkealuokkaiseksi.
Rantanapsijat
Rantanapsijat (Stigmatura) on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku.
Choben kansallispuisto
thumb|Virtahepo Chobejoen varrella Choben kansallispuisto on Botswanan toiseksi suurin kansallispuisto, laajuudeltaan 10 566 neliökilometriä. Se tunnetaan elefanteistaan.
Puistossa on edustettuina neljä erillistä biotooppia: Serondelan rehevä alue Chobejoen varrella, Savutin suo, Linyantin suot puiston luoteisosassa ja niiden väliin jäävä kuiva, kuuma takamaa.
Purjehdus kesäolympialaisissa 2020 – naisten Laser Radial
Naisten Laser Radial Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 25. heinäkuuta – 1. elokuuta Enoshimassa. Kilpailuun osallistuu 44 purjehtijaa.
Karsinnat
Olympialaisiin osallistuu 44 purjehtijaa. Isäntämaa Japani saa yhden urheilijan suoraan olympiaturnaukseen. 18 urheilijaa valitaan vuoden 2018 purjehduksen MM–kilpailujen perusteella. 10 urheilijaa valitaan vuoden 2019 Laser Radialin MM–kilpailujen perusteella. Aasian kisojen 2018 kautta olympialaisiin pääsee yksi urheilija. Pan-Amerikan kisojen 2019 kautta pääsee kaksi urheilijaa. Euroopan, Afrikan, Aasian ja Oseanian omista kilpailuista valitaan kaksi urheilijaa olympiaturnaukseen. Pohjois- ja Etelä-Amerikan kilpailuista valitaan yksi purjehtija. Näiden lisäksi turnaukseen kutsutaan kaksi urheilijaa.
Lääkintöneuvos
Lääkintöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1919. Tuona vuonna arvonimen sai Artur Tollet. Vuosien 1918–2013 aikana lääkintöneuvoksen arvonimi on myönnetty 299 henkilölle.
Mljetin kansallispuisto
thumb|Pyhän Marian luostari Mljetin kansallispuisto sijaitsee Kroatiassa Mljetin saaressa. Kansallispuisto on kahden saarella olevan järven ympärillä ja se kattaa saaresta kolmanneksen. Järvet ovat 29 metriä syvä Malo jezero (pieni järvi) ja 48 metriä syvä Veliko jezero (suuri järvi), jossa sijaitsevassa saaressa on Pyhän Marian (Sveta Marija) benediktiiviläisluostari. Järvet ovat kirkasvetisiä ja niiden vesi on suolaista. Suurempi järvistä yhdistyy Adrianmereen kapealla uomalla, ja siitä on taas uoma pienempään järveen. Järvissä elää suojeltuja Aurelia-meduusoja sekä Paracentrotus lividus-merisiilejä.
Retkeily
Kansallispuiston alueella kulkee paljon polkuja, joita pitkin pääsee tutustumaan alueeseen. Saaren kylissä vuokrataan polkupyöriä, joilla pääsee ajamaan vaikka järviä kiertävän asvaltoidun reitin. Myös kanootteja vuokrataan järvien rannoilla.
Suomensuvun uskonnot
Suomensuvun uskonnot on vuosina 1914–1918 ilmestynyt suomalainen kirjasarja suomalais-ugrilaisten kansojen perinteisistä uskonnoista. Kirjoittajat olivat Kaarle Krohn, Uno Holmberg ja K. F. Karjalainen. Sarja ilmestyi vihkoina. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi neljä teosta 1914–1915 ja WSOY kaksi vuonna 1918 ja 1942.
Oleg Jeprintsev
Oleg Leonidovitš Jeprintsev (, s. 19. maaliskuuta 1962 Karabulak, Tšetšeenien ja inguušien ASNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka on vaikuttanut pitkään Suomessa Kemi–Tornion alueella. Hän valmentaa nykyisin Tornion Palloa. Futsalissa Jeprintsev on voittanut Suomen mestaruuksia ja pelannut Venäjän maajoukkueessa.
Jalkapallo
Hyökkääjänä pelannut Jeprintsev edusti kotimaassaan muun muassa Saturn Ramenskojea kaudella 1988 Neuvostoliiton toisella sarjatasolla. Suomeen hän siirtyi elokuussa 1990 vahvistamaan 1-divisioonassa pelanneen Kemin Palloseuran hyökkäystä.
Toisin kävi, sillä Jeprintsev jäi Kemi–Tornio-alueelle, jossa hän on tehnyt pitkän uran jalkapallon parissa.