cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pilapiirros
Suuri pilakuvakohu
Syyskuussa 2005 tanskalainen sanomalehti Jyllands-Posten julkaisi pilakuvia profeetta Muhammadista. Tämä suututti maailman muslimeja. Mielenosoitukset voimistuivat alkuvuodesta 2006, kun islamilaisissa maissa osoitettiin mieltä Tanskan pääministerille, poltettiin Tanskan lippuja ja boikotoitiin tanskalaisia elintarvikkeita. Pilakuvakohu aiheutti keskustelua länsimaisesta sananvapaudesta ja uskonnollisesta pyhyydestä.
Miafysitismi
Miafysitismi
Tämän teologisen suuntauksen alullepanija oli Kyrillos Aleksandrialainen, jonka mukaan inkarnaation jälkeen Kristus on "yksi ihmiseksi tullut Jumalan Sanan luonto" (kr. mia fysis tou theou logou sesarkome). Kyrillos taisteli teologisesti Nestorioksen näkemystä vastaan ja voitti hänet Efeson kirkolliskokouksessa vuonna 431, jossa Kyrilloksen teologia hyväksyttiin. Teologisessa kehityksessä oltiin vaiheessa, jossa luonto (kr. fysis), olemus (kr. ousia) ja olio (kr. hypostasis) eivät olleet vielä vakiintuneita termejä, ja Kyrillos ei tarkoita luonnolla samaa, mitä sillä myöhemmin tultiin tarkoittamaan. Miafysitismi joutui negatiiviseen valoon Khalkedonin kirkolliskokouksessa vuonna 451, jolloin määriteltiin, että Kristus on yksi persoona tai olio, mutta kaksi luontoa tai olemusta. Toteamus kahdesta luonnosta (vastoin Efesossa "voittaneen" ja arvostetun Kyrilloksen muotoilua "yksi luonto") johti siihen, että Kyrillosta seuranneiden miafysiittien ja keisarin tukeman khalkedonilaisen puolueen välille syntyi juopa, joka johti miafysiitit eroon keisarillisesta kirkosta.
Monofysitismi
Varsinaiseksi monofysitismiksi voidaan nimittää Eutykheen oppia. Hän opetti, että Kristuksen ihmisluonto katosi yhdistyessään jumaluuteen. Apollinarios puolestaan ajatteli, että Jumala-Sana otti Jeesuksessa hengen tai mielen (kr. nous) paikan, ja siten Jeesusta ohjasi koko ajan jumalallinen Sana.
Musta leski
Musta leski tai mustaleski voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Obuhovin tehdas
thumb|[[Aurora (1900)|Panssarikansiristeilijä Auroran tykin yksityiskohta: Obuhovin tehtaan leima.]] Obuhovin terästehdas oli Euroopan merkittävimpiä tykkitehtaita 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Se sijaitsee Nevan rannalla Pietarin lähellä. Vuodet 1922–1992 tehtaan nimi oli Bolševik. Vuodesta 2003 Obuhovin tehtaaksi nimensä vaihtanut yritys on ollut osa erityisesti ohjus- ja tutkavalmistajana tunnettua venäläistä Almaz-Antei -teollisuuskonsernia.
Mustaleski
Mustaleski (Latrodectus mactans) on myrkyllisyytensä takia erityisen pahamaineinen hämähäkki. Nimensä se on saanut uskomuksesta, jonka mukaan naaras syö koiraan parittelun jälkeen. Tällaista seksuaalista kannibalismia tapahtuu kuitenkin harvoin.
Ulkonäkö
Mustaleskinaaraiden vartalon pituus on enintään 1,25 cm ja koko kehon (raajat mukaan laskettuina) pituus 2–4 cm. Uros on huomattavasti pienempi, vartaloltaan enintään 0,75 cm ja raajojen kanssa 1,25 cm.
Obuhovin tehdas
Terästehtaan historiaa
Aseiden lisäksi tehdas valmisti pyöriä ja akseleita Venäjän rautateille, höyrykoneen osia, leikkausinstrumentteja ja työkaluja, panssarilevyjä laivoihin, Berdan-kiväärin piippuja ja torpedoita. Perustajien ja ministeriön välisen sopimuksen mennessä umpeen ministeriö ei halunnut luopua kannattavasta tehtaasta ja lunasti vuonna 1886 sen osakkeet. Vuonna 1905 perustettiin optis-mekaaninen työpaja, joka valmisti tähtäimiä, kiikareita, teleskooppeja ja mittareita.
Tehdas laajeni ja kehittyi nopeasti. Vuonna 1914 siellä työskenteli 10 266 henkeä. Ensimmäisen maailmansodan mennessä se oli yksi Euroopan suurimmista asetehtaista ja kilpaili mm. Kruppin ja Armstrongin kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana se oli ainoa venäläinen tehdas, joka teki kaliiperiltaan yli 152 millimetrin tykkejä.
Mustaleski
Myrkyllisyys
Mustalesken purema itsessään on harvoin tappava, mutta hämähäkin erittämä hermomyrkky aiheuttaa noin 90 % tapauksista muutaman päivän ajan erittäin voimakkaita kipuja. Kuolemaan johtavat tapaukset ovat nykyaikaisten hoitomuotojen ja kaupallisesti saatavilla olevien vastamyrkkyjen ansiosta harvinaisia, noin 0,2 % puremista johtaa uhrin kuolemaan, kun aikaisemmin luku oli noin viisi prosenttia.
Obuhovin tehdas
Terästehtaan historiaa
Vuonna 1922 Obuhovin terästehtaan nimeksi vaihdettiin Bolševik. Tehdas aloitti 1929 ensimmäisen neuvostoliittolaisen sarjatuotantotankin, T-18:n, valmistamisen. Vuonna 1930 tehtaalle perustettiin AVO-5-suunnittelutoimisto, joka sai pian nimen OKMO. Se suunnitteli T-26-vaunun. Panssarivaunujen valmistus ja suunnittelu eriytettiin pian omaksi tehtaakseen nimelle Tehdas Nro 173 (K. E. Vorošilov), sitten Tehdas Nro 185 (S. M. Kirov) (ei tule sekoittaa Kirovin tehtaaseen). OKMO, johdossaan Semjon Ginzburg suunnitteli mm. T-33, T-43, T-29, T-46-5, T-100 ja T-126SP -vaunut ja tehdas valmisti T-26, T-28, T-35 ja T-50 -vaunuja. OKMO likvidoitiin puhdistuksissa ja Ginzburg kuoli rintamalla 1943. Bolševik-tehtaalle jäi tykkien valmistus.
Toisen maailmansodan alussa tehtaan tankkituotanto evakuoitiin Omskiin ja tykkituotanto oli seisahduksissa Leningradin piirityksen ajan. Tehdas siirtyi myöhemmin asetuotannosta siviilituotantoon. Vuonna 1992 muodostettiin unitaarinen yritys Obuhovin valtiontehdas, joka liitettiin osaksi Almaz-Antei -konsernia ja muutettiin 2003 osakeyhtiöksi.
Terästehtaan nimi uudiskäyttöön
Historiallisen tehtaan nimi otettiin uudiskäyttöön 1990-luvulla. Vuonna 1992 perustettiin valtionyritys FSUE Obuhovin valtiontehdas. Vuonna 2002 siitä tuli osa Almaz-Antein sotateollisuuskonsernia. Vuonna 2003 yrityksen nimi muuttui muotoon OAO FGUP Obuhovin tehdas (.
Aiheesta muualla
102 мм гармата Обухівського заводу
Haitinalmikki
Haitinalmikki (Solenodon paradoxus) on Karibialla elävä, hieman kissaa suurempi nisäkäs.
Levinneisyys ja elinympäristö
Haitinalmikki elää vain Hispaniolan saarella Haitin ja Dominikaanisen tasavallan alueella. Haitista sitä tavataan vain kahdelta massiivilta, mutta Dominikaaisessa tasavallasta se elää monin paikoin. Haitinalmikin elinympäristö vaihtelee tiheistä ylänkömetsistä puolikuiviin pensastoihin. Se elää myös peltojen ja laitumien ympäristössä.
Haitinalmikista 2010-tehdyt tutkimukset ovat paljastaneet, että laji saattaa olla Hispaniolassa aiemmin ajateltua yleisempi. Sen levinneisyysalue ei ole myöskään niin pirstoutunut kuin aiemmat tutkimukset ovat antaneet olettaa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto muutti vuonna 2020 lajin erittäin uhanalaisesta elinvoimaiseksi. Lajin kantaa ei tunneta, mutta monet sen asuinalueet ovat suojeltuja, vaikka toisaalta sitä uhkaa osalla levinneisyysalueesta elinympäristöjen tuhoutuminen.
Elintavat
Päivällä haitinalmikki nukkuu puun- tai kallionkolossa ja etsii yöllä ruokaa taipuisalla ja herkkätuntoisella kuonollaan. Eläimen äänivalikoima on laaja ja vaihtelee vihaisesta kimakasta vingunnasta poikasiaan kutsuvan emon kirkkaisiin, punarinnan laulua muistuttaviin ääniin. Perärauhasen rasvainen ja vihertävä erite on ilmeisesti sukupuolisesti tärkeä. Aikuisen uroksen takapuoli on aina vihreä, naarailla ilmeisesti vain kiima-aikana. Naaras synnyttää 1–2 poikasta kerrallaan.
Honorius II
Paavi Honorius II (k. 13. helmikuuta 1130) oli paavina 15. joulukuuta 1124 – 13. tai 14 helmikuuta 1130. Hänen oikea nimensä oli Lamberto Scannabecchi. Hän toimi paavi Calixtus II:n lähettiläänä Wormsin konkordaattia neuvoteltaessa.
Honoriuksen aikana temppeliherrain ritarikunta sai paavin siunauksen toiminnalleen.
Foix
Foix on pieni 9 605 asukkaan (2006) ja 20 neliökilometrin kokoinen kaupunki Etelä-Ranskassa Occitanien alueella lähellä Espanjan ja Andorran rajaa. Foix on Ariègen departementin pääkaupunki.
Kaupungissa sijaitsee Foix'n kreivien linna, joka kohoaa vanhankaupungin yläpuolelle. Sen tornit ovat peräisin 1100-, 1300- ja 1400-luvulta. 1300-luvulta peräisin oleva goottilainen kirkko on pyhitetty Pyhälle Volusianukselle, joka oli Toursin arkkipiista 400-luvulla. thumb|none|Foix'n kreivien linna
Suolivesi (Petäjävesi)
Suolivesi eli Piesasjärvi on Keski-Suomessa Petäjävedellä sen kirkonkylässä sijaitseva järvi. Se muodostaa osan Jämsän reitin pääuomasta ja järven kautta kulkee Wanhan Witosen melontareitti.
Maantietoa
Suolijärvi on 5,2 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 263 hehtaaria eli 2,6 neliökilometriä. Sen rantaviiva on polveileva ja järvellä on niemiä ja saaria, jotka rikkovat vesialueen yhtenäisyyttä. Niiden mukaisesti järvestä voidaan osoittaa neljä erilaista järvenosaa. Pohjoispäässä sijaitsee yli kilometrin leveä Mansikkalahti, jonka keskellä sijaitsee laaja ja noin yhdeksänmetrinen syvänne. Sen lounaispuolelta työntyy rannasta esiin Pirttiniemi, jonka edusta on matalikkoa. Matalikon yli itärantaan on rakennettu suora pengerpolku, joka ei ole enää yhtenäinen. Järven toinen selkävesi aukeaa Pirttiniemen kaakkoispuolelle. Yli kilometrin leveänä se rajoittuu Vasikkosaareen, joka on järven suurin saari. Avointa vesialuetta on myös saaren itäpuolella. Selän syvyys ylittää kolme metriä vain kolmessa pienessä syvänteessä. Vasikkosaaren takana sijaitsevat Levalahti ja Ketvene, jotka ovat Vuohiniemen lahtia. Eteläpuolella järvi kapenee ja muuttuu niemien ja saarien väliseksi sokkeloiseksi. Palosaaren eteläpuolella ja Vuohiniemen edessä sijaitsee alle 150 metriä leveä salmi, joka haarautuu heti kolmeen suuntaan. Etelään työntyy 900 metriä pitkä Tolpanlahti, jossa sijaitsee järven suurin syvänne. Tolpanlahti muodostuu kilometrin pituisen Paasiniemen länsipuolelle ja sen länsipuolelta alkaa 2,3 kilometriä ja 40–300 metriä leveä lahtimainen järvenosa, joka on kuin virtaava salmi. Lahtea voi pitää edellä mainittuna järven neljäntenä vesialueena. Salmen päässä Ravunkoskesta alkaa järven lasku-uoma Suolijoki. Vanhoissa kartoissa Suolijoen ja järven välinen raja on merkitty pohjoisemmaksi. Kolmas edellä mainituista haaroista muodostuu Vuohiniemen eteläpuolelle, jossa sijaitsee Kelkkalanlahti. Sen pohja laajenee Peltoniemen taakse. Täällä kohoaa järven lähiseudun merkittävin mäki Kuusimäki, joka on laaja drumliiniksi luokiteltu moreenimäki. Mansikkalahden pohjoispuolella sijaitsee kauempana Lapinmäki, joka kohoaa 180 metrin korkeuteen mpy..
Suolijärvessä on seitsemän saarta, joiden yhteinen pinta-ala on 12,5 hehtaaria eli noin 4,5 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari on Vasikkosaari, jonka pinta-ala on kartasta mitattuna yli 9,5 hehtaaria. Viereinen Palosaari on alle 2,5 hehtaarin kokoinen. Muista saarista kolme on yli aarin ja loput kaksi ovat alle aarin kokoisia. Pieniä saaria ovat esimerkiksi pohjoisessa sijaitseva Mäntysaari ja Paasiniemen kärjessä sijaitseva kolmanneksi suurin Pinkkaniemi (kartasta mitattuna noin 0,5 hehtaaria). Suolijärvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 7,16 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 2,7 metriä. Syvimmässä kohdassa on 14,2 metriä vettä ja tämä kohta sijaitsee Paasiniemen kärjen länsipuolella.
Suolijärven rantaviivan pituus on 25,2 kilometriä, josta saarissa on rantaa 2,9 kilometriä. Suoliveden ja Jämsänvesi–Petäjäveden välisellä kannaksella sijaitsee Piesalankylän maatalousmaisema, joka on seudun laajimpia. Peltoa on myös Tolpanlahdella, Paasiniemen eteläosassa ja Pirttiniemen ympäristössä. Järven lähialueen kiinteä asutus muodostuu alle kymmenestä maatilasta, yli kymmenestä muusta asuintalosta ja noin 30 vapaa-ajan asunnosta. Niille johtaa tiet järveä kiertävistä teistä. Itärannan suuntaisesti kulkee Koskenpään ja Petäjäveden kirkonkylän välinen seututie 604. Siihen yhtyy järven itäpuolella kulkevat seututie 607, joka ylittää Piesalanjoen alimman kosken järvenrannan tuntumassa. Pian sillan alapuolella tiestä haarautuu etelässä kapeneva kylätie, josta pääsee järven kaakkoisrannoille.
Luontoarvoja
Suoliveden vedenlaatua on seurattu ainakin vuosina 1992–2007. Vedenlaadun muutoksia voidaan seurata jakamalla mittaustulokset peräkkäisiin kausiin 1992–1999 ja 2000–2007. Tänä aikana on päällysveden näkösyvyys pudonnut 1,43 metristä 0,89 metriin. Veden sameusarvot ovat parantuneet 7,28 FNU:sta 1,23 FNU:hun, mikä on edelleen heikko arvo. Humuspitoisuudesta yleensä johtuva vedenvärin arvot ovat pysytelleet korkeina, ensin 175,00 mg Pt ja myöhemmin 153,33 mg Pt. Veden happamuustason keskiarvo on ollut ensin pH 6,02 ja sitten pH 6,17. Veteen liuenneen hapen määrät riippuvat voimakkaasti vuodenajoista. Kesällä ne ovat korkealla lähellä 80 %, mutta talvella ne pienenevät jään alla. Vaikka Suolijärvi on läpivirtausjärvi, pysyttelevät hapen kylläisyysasteet alhaisina, ensin 39,6 % ja myöhemmin 45,8 %. Hapen kulumiseen vaikuttavat yleensä humuspitoisuudet ja järven sisäinen kuormitus. Veden ravinnepitoisuudet ovat fosforin osalta ensin 29,7 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja sitten 22,0 μg/l. Typpiravinteita on aluksi esiintynyt 590 μg/l ja myöhemmin 660 μg/l. Klorofyllipitoisuudet ovat vastaavasti olleet 11,8 μg/l ja 27,5 μg/l. Klorofyllipitoisuudella mitataan vedessä elävien yhteyttävien levien määrää. Suoliveden vedenlaatu jää tyydyttävään luokkaan.
Vesistösuhteet
Suolivesi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Iso Rautaveden alueella (14.52), jonka Suoliveden alueeseen (14.524) järvi kuuluu. Järvi kuuluu Jämsän reitin pääuomaan, jonka läpivirtausjärvi se on. Lähes kaikki yläpuoliset vedet tulevat siihen Petäjäveden alueelta (14.53) Petäjävedestä alkavaa Piesalanjokea myöten. Lisäksi merkittäviä määriä vettä tulee järven länsirantaan Pirttijoen valuma-alueelta (14.527) Pirttijoen laskujokea myöten. Sen valuma-alueella sijaitsevat järvet Kukkarojärvi, Lautalammi (eteläinen), Lautalammi (pohjoinen), Pirunhautojen lampi, Mustalammi, Salmijärvi (eteläinen) ja Salmijärvi (pohjoinen). Näiden lisäksi järven pohjoisosaan laskee Hirvilammesta alkava Rajaoja, jonka valuma-alueella sijaitsee vielä Aholampi. Pieni Kärmeoja laskee lännestä järveen alkaen Huipparista ja Kukkarolammesta. Suoliveden vedenpinnan korkeus on 108,5 metriä mpy. Järven laskujoki Suolijoki alkaa Ravunkoskelta, jossa vesi putoaa 0,2 metriä sen lyhyessä koskessa. Suolijoki laskee lopuksi neljän kilometrin päässä Salosveteen, jonka vedenpinta on 102,5 metriä mpy. Joen virtaama on annetulla tarkkuudella sama kuin Suolijoellakin, eli 7,6 kuutimetriä sekunnissa.
Dick Savitt
Savitt pelasi alun alkaen koripalloa. Hän ei saanut tennisvalmennusta, vaan oli lajin suhteen täysin itseoppinut. Hän valmistui Cornellin yliopistosta, johon oli saanut koripallon ansiosta stipendin. Loukkaantumisten takia Savitt kuitenkin jätti koripallon ja keskittyi tennikseen. Hän voitti itäisten yliopistojen kaksinpelin mestaruuden 1949 ja 1950.
Savitt voitti heinäkuussa 1950 New Yorkin osavaltion mestaruuden Pennsylvanian Lawn Tenniksen mestaruuden. Hän osallistui myöhemmin samana vuonna Yhdysvaltain mestaruusturnaukseen, jossa hävisi välierissä Art Larsenille. Savitti voitti vuonna 1951 mestaruuden sekä Wimbledonissa että Australian avoimessa tennisturnauksessa. Molemmilla kerroilla hänen loppuotteluvastustajansa oli australialainen Ken McGregor.
Savitt lopetti aktiiviuransa vuonna 1952 eikä kertonut koskaan syytä vetäytymiselleen. Hän jatkoi pelaamista osa-aikaisesti saman vuosikymmenen lopulla. Hän oli juutalainen ja pääsi vuonna 1976 International Tennis Hall of Fameen.
Emilio Óscar Rabasa
Emilio Óscar Rabasa Mishkin (23. tammikuuta 1925 – 14. kesäkuuta 2008) oli meksikolainen poliitikko, diplomaatti ja lakimies. Hän toimi Yhdysvaltain-suurlähettiläänä (1970–1971) ja maansa ulkoministerinä (1970–1975).
Rabasa valmistui Meksikon kansallisesta autonomisesta yliopistosta.
Tanskankuirimo
Tanskankuirimo (Cochlearia danica) on pienikokoinen ristikukkainen kasvi, jota tavataan Euroopan saaristoissa. Se sinnittelee kapeissa kivenkoloissa ja kestää ajoittaista suolaveden huuhtomista. Tanskankuirimo on yleensä yksivuotinen kasvi. Saaristossa kasvia on syöty C-vitamiinin antajana keripukin ehkäisyyn, vaikka sen maku on vastenmielinen.
Tanskankuirimon punertavat varret kasvavat 5–25 senttimetriä pitkiksi. Lehdet ovat mehevät, tumman vihreät, kukat pienet ja valkoiset. Kukissa on neljä terälehteä ja limenvihreä verhiö.
Tanskankuirimoa tavataan Itämeren ja Pohjanmeren rannoilla sekä Atlantin rannikolla Britteinsaarilta Portugaliin. Suomessa sitä esiintyy rannikolla Porista itärajalle, mutta yleisin se on Saaristomerellä ja Ahvenanmaalla.
Kalevan-ottelu 1912
Yleisurheilun Kalevan-ottelu järjestettiin vuonna 1912 Turussa 31. elokuuta–1. syyskuuta. Kilpailupaikka oli Turun urheilupuisto. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot.
Consalvo Sanesi
Vuonna 1953 Sanesi ajoi Mille Miglia -kilpailussa, jossa hän teki erikoiskokeen nopeusennätyksen 112,8 mph (181,5 km/h), mutta hänen kilpailunsa Nino Farinan ja Juan Manuel Fangion kaltaisia huippukuljettajia vastaan päättyi auton hajoamiseen.
Vaajakosken vesivoimalaitos
Vaajakosken vesivoimalaitos on Jyväskylässä Vaajavirrassa Naiskoskessa sijaitseva vesivoimalaitos. Laitoksen on rakennuttanut SOK. Laitoksen on omistanut vuodesta 1984 alkaen Suur-Savon Sähkö. Voimala on harvinainen koska sen vedenottokapasiteetti on suuri verrattuna korkeuseroon, joka on parhaimmillaan 2 metriä. Voimalaitoksen sisällä ei myöskään ole avattavia patoluukkuja vaan kiinteä patokynnys. Laitos käynnistetään imemällä kompressoreilla tyhjö kuhunkin ilmatiiviiseen virtauskanavaan (3 kpl), jolloin vesi syöksyy kynnyksen yli turbiiniin lapon ansiosta.
Voimalaitos sijaitsee Naissaaren itäpuolella. Voimalaitoksen ja Naissaaren välissä on käytöstä poistettu tukinuittokanava. Toisella puolen voimalaitosta on kalahissi sekä kalankasvatusaltaita, jotka myöskään eivät enää ole käytössä.
Saaren länsipuolella on Vaajakosken vanha vesivoimalaitos, Wanha Woimala.
Hermippe
Hermippe on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Ananke-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2001. Kuu sai silloin väliaikaiseksi nimekseen S/2001 J 3. Hermippe on läpimitaltaan noin 4 kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 21,3 miljoonan kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 634 päivää. Radan inklinaatio on 151° ja eksentrisyys 0,2123.
Nykyisen nimensä kuu on saanut kreikkalaisesta mytologiasta.
Kainuu 39
Kainuu 39 on Pekka Lehdon ja Pirjo Honkasalon ohjaama suomalainen dokumentaarinen draamaelokuva vuodelta 1979. Pääosia näyttelevät kainuulaiset nuoret. Elokuva kertoo mitä Suomussalmen Juntusrannan asukkaille tapahtui, kun puna-armeija miehitti Juntusrannan talvisodan ensimmäisinä päivinä syksyllä 1939. Kylän asukkaita ei ollut evakuoitu, joten he jäivät hyökkääjän armoille. Asukkaat päättivät tehdä yhteistyötä miehittäjien kanssa. Kun suomalaiset valloittivat alueen takaisin joulu–tammikuussa, juntusrantalaiset joutuivat syytteeseen vihollisen auttamisesta. Arviolta kolme- tai neljäsataa kainuulaista joutui työleirille. 27 tuomittiin maanpetoksesta.
Kainuun Sanomien mukaan elokuva on esimerkki suomettumisen ajasta Elokuva kertoo venäläisten saapuneen kylään laulaen, mitä lehti kutsuu "tunturin kokoiseksi valheeksi", lisäten, "mutta jos elokuvaa pystyy katsomaan järkyttymättä, se kertoo kiinnostavasti suomettumisen ajan rähmällään olosta ja koillisen Suomen tunnoista 1930-luvun lopulla."
Nikolaas Tinbergen
Nikolaas Tinbergen (15. huhtikuuta 1907 Haag Alankomaat – 21. joulukuuta 1988 Oxford) oli hollantilainen etologi ja lintutieteilijä. Vuonna 1973 hän sai tunnustukseksi työstään yhdessä Karl von Frischin ja Konrad Lorenzin kanssa Nobelin lääketieteen palkinnon yksilöiden järjestäytymistä ja esille tuloa sekä eläinten sosiaalisen käyttäytymisen malleja koskevista tutkimuksistaan.
Niko Tinbergenin vanhemmat olivat Dirk C. Tinbergen ja Jeannette van Eek. Perheessä oli viisi lasta. Hänen veljensä Jan Tinbergen sai 1969 ensimmäisen kerran jaetun Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinto Alfred Nobelin muistoksi nimisen tunnustuksen. Heidän nuorin veljensä Luuk Tinbergen oli käyttäytymistieteilijä. Nikolaas opiskeli biologiaa Leidenin yliopistossa ja myöhemmin hän opetti Oxfordin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 12. huhtikuuta 1932.
Tutkimus
Tinbergen tunnetaan etologian neljän kysymyksen kehittäjänä. Hänen mukaansa nämä tulee esittää aina, kun tutkitaan mitä tahansa käyttäytymistä. Nämä kysymykset ovat edelleen nykyaikaisen etologian perusteita.
Gaston Bindzi
Gaston Olivier Bindzi (s. 12. helmikuuta 1980 Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Vahvana topparina tunnettu Bindzi on ollut Suomessa ollessaan yksi Ykkösen parhaista ulkomaalaisvahvistuksista. Hän pelasi kolme kautta Tornion Pallo -47:ssa, jonne hän siirtyi kotimaansa pääsarjasta kaudeksi 2006 kaksivuotisella sopimuksella. Marraskuussa 2007 Bindzi teki torniolaisten kanssa jatkosopimuksen, mutta Bindzi pelasi vain kauden 2008 torniolaisjoukkueessa. TP-47 oli hänen ensimmäinen seuransa ulkomailla. Kaikkiaan TP-47:n paidassa Bindizi pelasi kolmena Ykkösen kautenaan 70 ottelua tehden joka vuosi yhden eli yhteensä kolme maalia.
Gaston Bindzi palasi vuoden tauon jälkeen kesäkuussa 2010 Suomeen liittyen tuttuun torniolaisseuraan, joka pelasi nyt Kakkosessa. Tämä jakso torniolaisjoukkueessa kesti kautta kautta.
Bindzi on myös esiintynyt Kamerunin eri ikäluokkien maajoukkueissa.
Josep Llorens i Artigas
Josep Llorens i Artigas (1892 – 1980) oli espanjalainen keraamitaiteilija ja taidekriitikko.
Elämä
thumb|left|215px|Llorensin ja [[Joan Mirón tekemä muraali Artium-museossa.]] Llorens syntyi 1892 Barcelonassa. Hän opiskeli kaupungissa piirtämistä Llotjan taidekoulussa ja vuodesta 1912 lisäksi keramiikkaa ja maalaustaidetta Cercle Artístic de Sant Lluc -taideyhteisössä ja käsityökoulussa, jossa tapasi monia taiteilijoita, kuten Joan Mirón. Llorens matkusti 1917 Pariisiin avustuksen turvin laajentamaan taitojaan keraamikkona. Hän kirjoitti siellä myös taidekritiikkejä moniin alan lehtiin. Llorens palasi Pariisiin 1920-luvulla ja teki yhteistyötä Pablo Picasson kanssa. Hän työskenteli 1930-luvulla muun muassa Georges Braquen kanssa ja sai töitään näyttelyihin muun muassa Pariisiin, New Yorkiin, Tukholmaan ja Berniin.
Llorens palasi Barcelonaan 1941 ja aloitti pian sen jälkeen yhteistyön Mirón kanssa. He tekivät ruukkuja, patsaita ja keraamisia seinämaalauksia. Heidän töihinsä kuuluvat esimerkiksi seinämaalaukset Unescon rakennuksessa Pariisissa, Harvardin yliopistolla ja Barcelonan lentoasemalla. Miró teki ensimmäiset keraamiset kokeilunsa juuri Llorensin kanssa, kun hän maalasi Llorensin vaasien tai laattojen päälle. Miró teki lopulta patsasmalleja, joista Llorens teki savisia veistoksia. Miró jatkoi vuodesta 1953 yhteistyötä myös Llorensin pojan Joan Gardy-Artigasin kanssa.
Llorens palkittiin vuonna 1956 Guggenheim-palkinnolla ja vuonna 1971 hän sai espanjalaisen taiteiden kultamitalin. Llorens kuoli Barcelonassa 1980.
Sato (yritys)
Sato Oyj eli SATO on Suomessa ja Venäjällä toimiva asuntosijoitusyhtiö, jonka pääomistaja on ruotsalainen kiinteistökonserni Fastighets AB Balder. Yhtiön kotipaikka on Helsinki.
Saton omistuksessa on yhteensä noin 27 000 vuokrattavaa asuntoa Suomen suurimmissa kasvukeskuksissa ja Pietarissa. Saton sijoituskiinteistöjen käypä arvo oli 31.12.2020 yhteensä 4 753,5 miljoonaa euroa*. Konserni pyrkii kehittämään asuntokantaansa korjaamalla ja huoltamalla vanhoja kiinteistöjä sekä investoimalla uudistuotantoon. Sato myös rakennuttaa uusia asuntoja sekä konsernin sijoitusasunnoiksi että myyntiin. Vuonna 2020 uusia asuntoja valmistui ja hankittiin 769. Vuonna 2007 Suomen asuntokannasta noin kymmenen prosenttia oli Saton rakennuttamaa.
Historia
Ensimmäiset Sato-yhtiöt perustettiin 1940-luvulla Helsinkiin ja Tampereelle jälleenrakennuksen ajan kiivaina rakennusvuosina. Myöhemmin perustettiin Keskus-Sato r.y., jonka tarkoituksena oli koota asuntorakennuttajayhteisöjä yhteen ja lisätä alueellisten Sato-yhtiöiden määrää. Keskus-Sato r.y. korvattiin myöhemmin saman nimisellä osakeyhtiöllä.
Keskus-Sato Oy:n pääosakkaat myivät 1980-luvulla alueellisista ja paikallisista Sato-yhtiöistä omistamansa osakkeet Keskus-Sato Oy:lle, näin muodostui konsernin perusta. 1990-luvulla Sato hankki Vatro Oy:n ja Salpa Oy:n osake-enemmistön, ja uudeksi liiketoimintamuodoksi tuli asuntojen omistaminen ja isännöinti. Yhtiön nimi muuttui 1990-luvulla Sato Yhtymä Oyj:ksi, ja 2000-luvulla se lyheni muotoon Sato Oyj. Emoyhtiön omistuspohjaa laajennettiin merkittävästi.
Marraskuussa 2007 Sato Oyj:n hallitus päätti hakea yhtiön osakkeiden listausta Helsingin pörssiin. Annissa tarjottiin merkittäväksi 12 miljoonaa uutta osaketta, tavoitteena oli 100 miljoonaa euroa. Investoinnit oli tarkoitettu vuokra-asuntoihin Helsingin alueella, senioriasuntoihin pääkaupungissa ja asuntosijoituksiin Pietarissa. Sijoittajien kiinnostus jäi kuitenkin laimeaksi, ja Sato peruutti listautumisen. Hallituksen puheenjohtajan Juha Laaksosen mukaan tavoitteesta jäätiin sekä yleisö- että instituutioanneissa.
Joulukuussa 2015 Saton suurin omistaja työeläkeyhtiö Varma kertoi myyvänsä kaikki omistamansa Saton osakkeet ruotsalaiselle pörssissä noteeratulle kiinteistösijoitusyhtiölle Fastighets AB Balderille. Kaupan jälkeen Balderilla oli osakkeista enemmistö, 53 prosenttia.
Liiketoiminta
Saton liiketoiminta painottuu asunto-omaisuuden kilpailukyvyn ja sijoitustoiminnan kannattavuuden kasvattamiseen sekä hyvien asiakassuhteiden ylläpitoon. Kiinteistöjen rakennuttamisen ja peruskorjaukset Sato toteuttaa yhdessä kumppaniverkostojen kanssa, kun taas asuntojen ja talojen kiinteistöteknilliset työt tekevät Saton omat talomestarit. Satolla on ollut käytössä talomestareita vuoden 2019 lopusta lähtien.
Satolla on omistuksessaan 31.12.2020 yhteensä 26 792 asuntoa, asunto-omaisuuden arvo oli vuoden lopussa 4 615 miljoonaa euroa. Asuntojen arvosta noin 85 prosenttia on pääkaupunkiseudulla ja yhteensä noin 15 prosenttia Tampereella, Turussa, Oulussa ja Jyväskylässä sekä noin 2 prosenttia Pietarissa. Pietarin osuus Saton asunto-omaisuudesta on rajattu 10 prosenttiin.
Vuonna 2020 konsernin liikevaihto oli 303,4 miljoonaa euroa. Taseen loppusumma oli 5 104,7 miljoonaa euroa. Tulosta konserni teki 129,5 miljoonaa euroa. Yrityksen henkilöstömäärä oli keskimäärin 242 työntekijää.
Saton toimitusjohtajana toimii Antti Aarnio. Hallituksen puheenjohtaja on Erik Selin. Hallituksen pitkäaikaisia jäseniä ovat olleet muun muassa Martti Porkka (1997–2007) ja kauppaneuvos Jukka Salminen (1993–2007).
Saton suurimmat osakkeenomistajat:
Scartown
Scartown on Moskovasta, Venäjältä kotoisin oleva melodinen death metal -yhtye, joka yhdistelee musiikissaan metalcore -elementtejä.
Airspeed Horsa
pienoiskuva|Airspeed Horsa Airspeed Horsa oli toisen maailmansodan aikainen joukkojenkuljetukseen tarkoitettu liitokone. Sitä rakensi brittiläinen Airspeed Ltd alihankkijoineen. Se oli nimetty eteläisen Britannian viidennellä vuosisadalla valloittaneen Horsan mukaan.
Historia
Liitokoneita käytettiin ensimmäistä kertaa hyökkäyskäyttöön saksalaisten maahanlaskujoukkojen hyökätessä vuonna 1940 Eben-Emael -linnoitukseen Belgiassa DFS 230 -liitokoneilla.
Horsa suunniteltiin X.26/40-spesifikaation pohjalta, ja sitä rakennettiin vuodesta 1940 lähtien. Se teki ensilentonsa 12. syyskuuta 1941. Horsa oli ylätaso ja yleensä kertakäyttöisenä puu-, putki- ja kangasrakenteinen. Siinä oli kolmipyöräinen laskuteline, joka taistelulennoilla irrotettiin nousun jälkeen ja kone laskeutui rungon alla olevan jalaksen varassa. Sen siivissä oli suuret jarrusiivekkeet, jotka mahdollistivat laskeutumisen pienillekin aukioille.
Horsaa pidettiin tukevana ja hyvät lento-ominaisuudet omaavana liitokoneena. Airspeed alihankkijoineen (mm. Austin Motors ja koneiden sisustuksen rakentaja Harris Lebus) rakensi kaikkiaan 3 655 Horsaa.
Horsaa käytettiin ensimmäistä kertaa taistelukäytössä 10. heinäkuuta 1943, jolloin 27 konetta osallistui operaatio Huskyyn, Sisilian valtaukseen. Suuria määriä Horsia käytettiin Normandian maihinnousussa, operaatio Dragoonissa, operaatio Market Gardenissa Arnhemissa ja operaatio Varsityssä, Reinin ylityksessä. Ensimmäiset Normandiassa maihinnousseet joukot laskeutuivat Ranskaan Horsilla, vallaten Pegasus-sillan.
Eräs tärkeimmistä Horsalla toimitetuista varusteista oli Willys Jeep, joita koneeseen voitiin kuormata jopa kaksi kappaletta hyvissä sääolosuhteissa. Jeep varmisti maahanlaskujoukkojen liikkuvuuden ja jopa pienten tykkien vetämisen. Lastin nopeaa purkamista varten Horsan takarunko voitiin taittaa sivulle, mutta silloin liitokone menetettiin. Burman rintamalla japanilaisilta vallatut lentokentät mahdollistivat liitokoneiden noutamisen uudelleenkäyttöä varten, mutta muilla sotanäyttämöillä Horsa oli yleensä kertakäyttöinen. Toisen maailmansodan jälkeen britit käyttivät Airspeed Horsa -liitokoneita vielä Malesiassa kommunistisissien vastaisissa operaatioissa, mutta helikopteri syrjäytti nopeasti liitokoneet.
Maillot blanc
thumb|222px|[[Wout van Aert valkoisessa paidassa vuoden 2019 tourilla.]] Maillot blanc eli valkoinen paita annetaan Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun johtavalle nuorelle ajajalle. Ajajan tulee olla alle 25-vuotias 1. tammikuuta kyseisenä vuonna, eli nuorten kilpailun vanhimpia osallistujia ovat he jotka täyttävät kyseisenä kilpailuvuotena 25 vuotta. Valkoisen paidan haltija määräytyy muuten samoin kuin Maillot jaunen eli keltaisen paidan osalta, eli etappeihin kokonaisuudessaan vähiten aikaa käyttänyt on kilpailukategorian johtaja. Paita annetaan jokaisen etapin jälkeen johtavalle kilpailijalle, joka saa pitää paitaa seuraavan etapin ajan.
Historia
thumb|222px|[[Michał Kwiatkowski valkoisessa paidassa vuoden 2013 Ranskan ympäriajon kuudennen etapin lähtöviivalla.]] Vuosina 1968-1974 valkoinen paita oli yhdistelmäkilpailun johtajan tunnus. Vuonna 1975 lisättiin nuorten kilpailu, joka oli silloin uusien ajajien kilpailu johon kuuluivat ne ajajat jotka olivat olleet ammattilaisina alle 3 vuotta. Vuonna 1983 kilpailua muutettiin niin, että siihen saivat osallistua vain Ranskan ympäriajon ensikertalaiset. Vuonna 1987 kilpailu muuttui nykymuotoiseksi eli avoimeksi niille ajajille jotka ovat alle 25-vuotiaita 1. tammikuuta kyseisenä kilpailuvuotena. Vuosina 1989–1999 valkoinen paita ei ollut käytössä, mutta nuorten kilpailun tuloksia silti seurattiin. Vuonna 2000 valkoinen paita tuli jälleen käyttöön.
Paidan voittajat
thumb|222px|[[Simon Yates yllään valkoinen paita vuoden 2017 Ranskan ympäriajossa.]] thumb|220px|[[Nairo Quintana valkoisessa paidassa vuoden 2015 Ranskan ympäriajossa.]]
Geta (kunta)
Geta on Suomen kunta, joka sijaitsee Ahvenanmaan maakunnassa. Getan väkiluku on 0 ja pinta-ala 0 km², josta 0 km² maata, 0 km² sisävesiä ja 0 km² merta. Kunta on yksikielisesti ruotsinkielinen ja 0 prosenttia sen asukkaista puhuu äidinkielenään ruotsia.
Maantiede ja luonto
Geta sijaitsee Manner-Ahvenanmaan pohjoispäässä. Sen eteläpuolella ovat Hammarland, Finström ja Saltvik, joista Getalla on maaraja ainoastaan Finströmin kanssa runsaan kilometrin levyistä kannasta pitkin. Getan keskustasta on sinne päättyvää päätietä 4 pitkin noin 40 kilometriä Maarianhaminaan ja runsaat 20 kilometriä pohjoisen Ahvenanmaan keskustaajamaan Godbyhyn. Getan keskuspaikka on Vestergeta, jossa sijaitsevat kirkko, kunnantoimisto, koulu, pankki ja kauppa. Pääosa Getan asukkaista on vanhastaan saanut toimeentulonsa maa-, metsä- ja puutarhataloudesta sekä kalastuksesta. Getan huomattavin maatila on ollut Bolstaholmin kartano. Kunnan asutus on keskittynyt Godbystä tulevan päätien ja sen sivuteiden varsille.
Getan maisemakuva on muiden Manner-Ahvenanmaan pohjoisosan kuntien tavoin kumpuileva ja sitä leimaavat korkeat kalliot kitukasvuisine mäntyineen. Getan vuoret ovat jo kauan olleet tunnettu matkailukohde ja niiden korkein kohta ulottuu 107 metrin korkeuteen merenpinnasta. Vuorten laelta avautuvat laajat näköalat länteen ja pohjoiseen Selkämerelle. Vuorilla olevat näkötorni ja Soltunan matkailumaja on rakennettu 1930-luvun alussa ja ne on suunnitellut arkkitehti Lars Sonck. Vuorten rinteen alaosassa lähellä meren rantaa on monin paikoin vaarallisia jyrkänteitä ja rotkoja, joista tunnetuin on Djupvikin luola.
Getan länsiosa muodostuu muutamista suurehkoista ja useista pienistä saarista. Suurimpia saaria ovat Andersö, Isaksö, Dånö, Dånö Gamlan ja Hällö sekä osittain Hammarlandin puolella oleva Lökö. Getan alueella sijaitsee 29 järveä, ne ovat pinta-alaltaan pieniä. Laajin makean veden vakavesi on noin 40-hehtaarinen Olofsnäs träsk ja toiseksi laajin on Gröndals träsk. Huomattavin järvi on runsaasta linnustostaan tunnettu Bolstaholmsträsket.
Kylät
Kunnassa on 16 kylää: Andersö, Bolstaholm, Dånö, Finnö, Gräggnäs, Höckböle, Isaksö, Labbnäs, Möckelgräs, Olofsnäs (Olsnäs), Pantsarnäs, Rankoskär, Skinnarböle, Snäckö, Vestergeta ja Östergeta.
Getassa on ala-asteen koulu.
Historia
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Getan alueella ajoittuvat toiselle vuosituhannelle ennen ajanlaskun alkua, jolloin eräillä luodoilla on asustanut kalastajia ja hylkeenpyytäjiä. Pysyvämpi asutus lienee alkanut rautakauden loppuvaiheissa. Kunnan alueelta löydetyt kalmistot osoittavat ensimmäisten asukkaiden tulleen Ruotsista. 1800- ja 1900-lukujen taitteessa Getan asukasluku oli suurimmillaan yli tuhat henkeä, mutta kunnan melko syrjäisen sijainnin vuoksi väkiluku alkoi jo 1900-luvun alkupuolella pienentyä lähinnä Ruotsiin suuntautuneesta muuttoliikkeestä johtuen. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan Getassa asui 587 henkilöä, mutta kymmenen vuotta myöhemmin enää 470 henkeä. Vuoden 1985 lopussa Getassa oli 456 asukasta. Viimeisten vuosikymmenten aikana Getan asukasluku on jälleen noussut; vuoden 2001 alussa kunnassa asui 478 henkeä.
Geta mainittiin Finströmin seurakuntaan kuuluvana kappelina 1480-luvulla. Getan seurakunta itsenäistyi vuonna 1906, mutta nykyisin Geta ja Finström muodostavat jälleen yhteisen seurakunnan, joka kuuluu Porvoon hiippakuntaan.
Getan vesillä tapahtui vuonna 1948 yksi Suomen rauhanajan suurimmista merionnettomuuksista. Uudestakaupungista lähtenyt kaljaasi Verna haaksirikkoutui kovassa merenkäynnissä illalla 18. syyskuuta 1948, jolloin kaikki aluksella olleet hukkuivat. Uhrien määrästä ei ole täyttä varmuutta, mutta arvioiden mukaan menehtyneitä oli 21–25. Hukkuneista löydettiin vain kolme, joista kaksi haudattiin Getan hautausmaalle ja kolmas kuljetettiin haudattavaksi Helsinkiin. Vernan hylkyä ei ole löydetty.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Max Havelaar (elokuva)
Arvioita
Suomen Kuvalehdessä elokuussa 1981 Ywe Jalander piti elokuvaa vanhahtavampana kuin esimerkiksi Werner Herzogin siirtomaa-aiheista ohjausta Aguirre – jumalan viha (1972). Kun elokuvan pohjalla oleva romaani oli tendenssimäinen siirtomaavallan kritiikki, Jalanderin mukaan elokuvan ansiot ovat muualla: Jaavan luonnon sekä kolmen yhteiskuntaluokan – viljelijöiden, paikallisten hallitsijoiden ja siirtomaaherrojen – kuvaamisessa. Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti Max Havelaaria perinteisessä tyylilajissaan jokseenkin täydellisenä elokuvana, jonka sekä sisältö että muoto kantavat. ”Tarina on julma, myös verinen, mutta Rademakersin perimmäinen huumorintaju ja inhimillisyys pehmittää ja valaisee synkkiä loppuvaiheitakin.”
Connie Corleone
Constanzia ”Connie” Corleone-Rizzi on kuvitteellinen hahmo Mario Puzon menestysromaanissa Kummisetä ja Francis Ford Coppolan ohjaamassa elokuvatrilogiassa, joka kertoo tarinan italialaisamerikkalaisesta rikollisperheestä. Connie on perheen päämiehen Vito Corleonen ainoa tytär. Elokuvissa Corleonen osan näyttelee Talia Shire, joka on myös ohjaajan Coppolan sisar ja kolmannessa elokuvassa Connien veljentytärtä Marya näytelleen Sofia Coppolan täti.
Connie Corleone on perheen kuopus ja menee naimisiin Carlo Rizzin kanssa. Carlo työskentelee perheen hyväksi sangen vähäpätöisessä asemassa, ja kohtelee vaimoaan huonosti. Connie, joka on tottunut vanhimman veljensä Sonnyn suojelukseen, kertoo pahemman riidan jälkeen Carlon käytöksestä. Tämä saa äkkipikaisen ja väkivaltaisen Sonnyn pois tolaltaan ja hän pahoinpitelee pahasti Carlon ja käskee jättää Connien rauhaan.
Michael Corleonen tehdessä isänsä kuoleman jälkeen tilit selviksi muiden perheiden kanssa, Clemenza tappaa Carlon vuonna 1955 kuristamalla. Connie oli aikanaan saanut Michaelilta lupauksen säästää Carlon hengen, eikä hän leppynyt veljelleen pitkään aikaan. Vasta Fredon kuoleman jälkeen vuonna 1960 heidän välinsä palasivat liki ennalleen, tosin Connie ei tiennyt Michaelin olleen Fredon kuoleman takana.
Myöhemmin 1970-luvulla Connie tukee Sonnyn aviottoman pojan Vinnien pyrkimyksiä päästä suvun päämieheksi. Tässä vaiheessa hän myös osallistuu aktiivisesti perheen rikollistoimintaan. Kummisetä osa III -elokuvan loppukohtauksessa Connie surmaa kummisetänsä Don Altobellon myrkytetyllä cannolilla.
Geta (kunta)
Väestö
Vuoden 2016 taajamarajauksen mukaan Getassa ei ole lainkaan taajamia. Vuoden 2016 lopussa Getassa oli 495 asukasta, joista 476 asui haja-asutusalueilla ja 19:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Getassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Finströmin kunnan alueella.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Getan kunnan nykyisellä alueella.
Liikenne ja palvelut
Getasta on päivittäinen linja-autoyhteys Maarianhaminaan. Kesäisin liikennöi myös polkupyörälautta Hällöstä Hammarlandin Skarpnåtöhön.
Ruokakulttuuri
Getan pitäjäruoaksi äänestettiin 1980-luvulla makaroner och fläsk, maidossa ja vedessä keitetyt makaronit paistetun sianlihan ja mustikkahillon kera.
Krister Stendahl
Krister Stendahl (21. huhtikuuta 1921 – 15. huhtikuuta 2008) oli ruotsalainen uuden testamentin tutkija ja pappi, joka toimi Tukholman hiippakunnan luterilaisena piispana vuosina 1984–1988. Hän loi myös huomattavan uran Yhdysvalloissa ja oli muun muassa Harvardin yliopiston teologisen koulun dekaanina vuosina 1968–1979. Hän työskenteli myös Massachusettsissa Brandeisin yliopistossa.
Stendahl kannatti naisten ja seksuaalivähemmistöjen edustajien oikeutta tulla vihityiksi papeiksi. Hän edisti ekumeniaa sekä kristillisten suuntausten että eri uskontokuntien välillä ja vaati uskovia etsimään hyviä asioita myös muista uskoista. Hän piti kristittyjen kuolemanjälkeisen elämän korostusta itsekkäänä ja katsoi, että se puuttui niin juutalaisuudesta kuin varhaisesta kristinuskostakin.
Stendahl kuoli 86-vuotiaana Bostonissa, Massachusettsissa.
Hjalmar Eklund
Hjalmar Eklund -nimisiä henkilöitä:
Surujin
thumb|right|Surujin Surujin tai Suruchin on yksi Okinawan kobudon perinteisistä aseista. Se koostuu 2–3 metriä pitkästä köydestä, jonka molempiin päihin on kiinnitetty paino. Yksi arvio aseen alkuperästä on se, että sitä on käytetty kalastajien työkaluna. . Suru tarkoittaa hampusta valmistettua köyttä. Jin tarkoittaa riisipaperin päällä pidettyä painoa, jonka avulla paperi pidettiin kirjoituksen aikana paikoillaan.
Surujinille tarkoitettuja katoja ovat mm. tansurujin no kata (= lyhyt surujin) ja nagasurujun no kata (= pitkä surujin).
Henrik IV (Saksa)
thumb|200px|Henrik IV Henrik IV (11. marraskuuta 1050–1106) oli Saksan kuningas vuodesta 1056 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuodesta 1084 vuoteen 1105, jolloin hänet syöstiin vallasta. Henrik IV oli frankkilaisen suvun kolmas keisari.
Henrik IV oli keisari Henrik III:n ja tämän toisen vaimon, Agnes de Poitoun, vanhin poika. Hän syntyi todennäköisesti kuninkaallisessa palatsissa Goslarin kaupungissa. Hänen kastajaisiaan viivytettiin, jotta Clunyn luostarin apotti Hugo pääsisi hänen kummisedäkseen. Tätä ennen jouluna Henrik III suostutteli läsnä olevat aateliset vannomaan uskollisuutta pojalleen. Kolme vuotta myöhemmin Henrik III halusi varmistaa kuninkuuden periytymisen ja hän kutsui kokoon suuren joukon aatelisia valitsemaan nuoren Henrikin kruununperilliseksi. 17. heinäkuuta 1054 Henrik III järjesti Kölnin arkkipiispa Hermannin kruunaamaan poikansa kuninkaaksi. Kun Henrik III sitten odottamatta kuoli vuonna 1056, kuusivuotiaan Henrik IV:n asemaa ei kyseenalaistettu. Henrik IV:n ollessa alaikäinen hänen äitinsä, keisarinna Agnes, johti keisarikuntaa.
Henrik IV pyrki vahvistamaan keisarikunnan valtaa, mutta hän joutui tasapainottelemaan pitääkseen sekä aateliston lojaalisuuden että paavin tuen. Hän oli menettää molemmat vuonna 1075, kun hän ajautui investituurariitaan paavin kanssa. Paavi Gregorius VII julisti Henrikin pannaan 22. helmikuuta 1076. Tammikuussa 1077 Henrik seisoi kolme päivää Canossan portin ulkopuolella pyytäen paavilta anteeksiantoa. Paavi poisti pannan tietyllä ehdoilla, joita Henrik kuitenkin pian rikkoi.
Henrikin ensimmäisessä avioliitossa syntyi kaksi poikaa, Konrad ja Henrik. Konrad kuoli, kun hän vaati kruunua itselleen, mutta Henrik syrjäytti isänsä vuonna 1105, jolloin hänestä tuli Henrik V. Henrik IV on haudattu Speyerin tuomiokirkkoon.
Lichtenberg (hallintoalue)
thumb|Lichtenberg korostettuna Berliinin kartalla thumb|Lichtenbergin hallintoalueeseen kuuluvat kaupunginosat Lichtenberg on yksi Berliinin 12 hallintoalueesta, joilla on oma, paikallisvaaleissa valittu hallintonsa ja rajoitettu itsemääräämisoikeus. Se luotiin vuonna 2001 liittämällä yhteen silloiset hallintoalueet Lichtenberg ja Hohenschönhausen. Hallintoalueen asukasluku vuoden 2017 joulukuun lopussa oli 280 721. Sen pinta-ala on 52,3 neliökilometriä ja asukastiheys 5 369 as./km².
Sandy Casar
Sandy Casar (s. 2. helmikuuta 1979 Mantes-la-Jolie, Yvelines) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän ajoi koko ammattilaisuransa 2000–2013 Française des Jeux / FDJ -tallissa. Casar on kilpaillut myös cyclocrossissa.
Casar sijoittui toiseksi vuoden 2002 Pariisi–Nizza-ajossa ja voitti nuorten kilpailun. Lisäksi hän oli paras Circuit Franco–Belgo -kilpailun neljännellä etapilla. Seuraavana vuonna Casar voitti Sveitsin ympäriajon neljännen osuuden ja tuli kolmanneksitoista Italian ympäriajossa. Vuoden 2004 Ranskan ympäriajossa Casar sijoittui kuudenneksitoista; lisäksi hän oli nuorten kilpailussa toinen ja viidennellä etapilla kolmas. Tour du Poitou Charentes de la Vienne -kilpailussa hän voitti toisen osuuden. Lisäksi hän oli toinen Route du Sud -etappikilpailussa.
Casar voitti vuonna 2005 Route du Sudin sekä sijoittui toiseksi Ranskan ympäriajon 12. ja 19. osuudella. Seuraavana vuonna hän tuli kuudenneksi Italian ympäriajossa. Vuoden 2007 Ranskan ympäriajossa Casar sijoittui kymmenennellä etapilla toiseksi Cédric Vasseurin jälkeen ja voitti kilpailun 18. osuuden huolimatta koiran aiheuttamasta kolarista – hän oli loppukirissä paras neljän miehen kärkiryhmästä ennen Axel Merckxiä.
Vuonna 2008 Casar sijoittui kuudenneksi Tour de Romandiessa. Ranskan ympäriajossa hän sijoittui Alpeilla ajetulla 16. etapilla toiseksi Cyril Desselin jälkeen. Kokonaiskilpailussa hän oli neljästoista ja saman vuoden Espanjan ympäriajossa yhdeksästoista. Ranskan ympäriajossa 2009 hän sijoittui kahdeksannella ja 16:nnella etapilla toiseksi. Kokonaiskilpailussa hän oli kahdestoista. Baskimaan ympäriajossa 2010 hän oli kuudes. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti 9. etapin ja oli toinen 16. etapilla. Ranskan ympäriajossa 2011 hän sijoittui kolmanneksi yhdeksännellä ja 17:nnella etapilla. Italian ympäriajossa 2012 hän oli 12. etapilla toinen ja saman vuoden Ranskan ympäriajossa 14. etapilla kolmas.
Aiheesta muualla
Virallinen kotisivu
Kari Sihvonen (sarjakuvapiirtäjä)
thumb|Kari Sihvonen at the 25th Helsinki Comics Festival 2010. Kari A. Sihvonen (s. 1980) on suomalainen kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä. Hänen sarjakuviinsa kuuluu Myrkky-lehdessä esiintynyt Kapteeni Kanki.
Sihvonen on valmistunut Lahden muotoiluinstituutista.
Jussi K. Niemelä
Jussi Kalevi Niemelä (s. 1967 Pori ) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Niemelä on kuulunut Skepsis ry:n hallitukseen ja ollut Darwin-seuran puheenjohtaja. . Niemelä toimi Vapaa-ajattelijain liiton puheenjohtajana vuodesta 2008 marraskuuhun 2010. Hän toimi myös Vapaa ajattelija -lehden ja Suomen humanistiliiton lehden Humanistin päätoimittajana sekä Helsingin vapaa-ajattelijoiden puheenjohtajana.
Kynänteroitin
thumb|Yksinkertainen kynänteroitin. Kynänteroitin, lyhyesti teroitin, on väline, jolla teroitetaan lyijykyniä ja puuvärikyniä. Teroittimen teräosa on tehty terävästä metallista. Teroittimia on sähköllä toimivia ja käsikäyttöisiä, ja niitä on olemassa erikokoisille kynille. Teroittimen kuori valmistetaan tavallisesti muovista, puusta tai metallista.
Jussi K. Niemelä
Niemelä on julkaissut naistutkimusta arvostelevan pamfletin Keisarinnan uudet (v)aatteet yhdessä Osmo Tammisalon kanssa sekä uskontoa käsittelevän keskustelukirjan Kamppailu Jumalasta yhdessä Jaakko Heinimäen kanssa. Hän on toimittanut uusateismia käsittelevän kirjoituskokoelman Mitä uusateismi tarkoittaa?.
Liikekeskus Tornion Portti
Liikekeskus Tornion Portti on Torniossa sijaitseva liikekeskus. Se sijaitsee noin 2 kilometriä kaupungin keskustasta etelään päin, valtatien 29 ja seututien 921 risteyksessä. Liikekeskus avattiin 31. toukokuuta 2007.
Kynänteroitin
Sähkötoimisessa kynänteroittimessa terää liikuttaa pieni sähkömoottori. Iso, mekaaninen teroitin saattaa olla kiinni pöydässä. Tällainen teroitin on voimakas, ja sellaisessa kynän terä katkeaa harvemmin kuin pienemmässä versiossa. On olemassa myös pöytäteroittimia, joissa kynä työnnetään reikään ja teroitetaan kiertämällä teroittimen kampea.
Jussi K. Niemelä
Elämä
Oppivelvollisuuden jälkeen Niemelä on itseopiskellut. Hän harrasti nuorena rockmusiikkia ja on myöhemmin tehnyt sanoituksia muun muassa 22-Pistepirkolle ja Kuusumun Profeetalle. Niemelä on kääntänyt englanniksi 22-Pistepirkosta kertovan kirjan ja jatkanut Tiina Raevaaran kanssa edesmenneen Tapani Hietaniemen aloittamaa teoksen Ateismi käännöstyötä.
Anneli Sarhimaa
Anneli Sarhimaa (s. 1962 Lappeenranta) on kielitieteen professori. Hän on opettanut pohjoiseurooppalaisia ja balttilaisia kieliä ja kulttuuria Mainzin yliopistossa Saksassa vuodesta 2002.
Liikekeskus Tornion Portti
Liikekeskuksessa on ABC-liikennemyymälän lisäksi Prisma-kauppaketjun liike. Marraskuuhun 2009 asti liikekeskuksessa toimi pinta-alaltaan Suomen suurin S-market-kauppaketjun liike sekä kalustemyymälä Isku.
Jussi K. Niemelä
Elämä
Niemelä on vihreiden entinen jäsen. Hän erosi puolueesta vuonna 2010 vihreiden liiallisen islam-myönteisyyden vuoksi. Hän ei myöskään enää toimi järjestäytyneissä vapaa-ajattelija- ja humanistiliikkeissä.
Anneli Sarhimaa
Henkilöhistoria
Anneli Sarhimaan isä on päätoimittaja Lauri Sarhimaa. Anneli Sarhimaa väitteli Helsingin yliopistosta vuonna 1999, minkä jälkeen hän sai vuonna 2002 itämerensuomalaisten kielten dosentuurin. Sarhimaa on työskennellyt Suomessa, Venäjällä, Alankomaissa ja Saksassa. Hänen tutkimuksensa keskittyy karjalan kieleen ja Suomen ja Euroopan väliseen kielipolitiikkaan.
Liikekeskus Tornion Portti
Liikekeskus sai nimensä asiakkaille järjestyllä nimikilpailulla. Kaikkien ehdotuksien joukosta valittiin nimi Tornion Portti, joka sekä kuvaa sen sijaintia että näkyy portteina sisäänkäynneissä.
Tuomas Lius
pienoiskuva|Tuomas Lius
Tuomas Lius (s. 8. toukokuuta 1976 Joensuu) on liperiläinen kirjailija ja sarjakuvapiirtäjä, joka on myös tehnyt töitä freelancetoimittajana. Lius on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen.
Liuksen esikoisteos, Kalle-Kustaa Korkin paluu, valmistui alkuperäisten Kalle-Kustaa Korkki ja Pekka Lipponen -hahmojen luojan, Aarne Haapakosken, perikunnan siunauksella. Vuoden 2006 Jadesoturi Sangfu -sarjakuva-albumi toimi esiosana Antti-Jussi Annilan ohjaamalle Jadesoturi-elokuvalle.