cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo Tenavien hahmoista
Joe Shlabotnik
Joe Shlabotnik on Jaska Jokusen idoli. Hän on entinen baseball-tähti, jonka ura on kääntynyt laskuun huonojen pelitaitojen vuoksi. Joka kerta kun hänet mainitaan, hänet on pudotettu entistä alempaan sarjaan. Shlabotnikilla ei lopulta liene muita faneja kuin Jaska Jokunen, joka pysyy hänelle uskollisena. Shlabotnik mainittiin nimeltä ensimmäisen kerran 18. elokuuta 1963. Jaska Jokunen onnistui tapaamaan hänet yhden kerran vuonna 1975. Suomennoksissa Shlabotnikin nimi on joskus korvattu jonkun muun urheilijan nimellä, joskus taas jätetty kääntämättä tai kokonaan pois.
Tepa
Tepa (Roy) on Piparminttu-Pipsan ystävä. Hahmo esiintyi alkujaan tarinassa, jossa Jaska Jokunen ystävystyy hänen kanssaan kesäleirillä. Hänet nähtiin ensi kerran 11. kesäkuuta 1965 julkaistussa stripissä. Vuonna 1966 ilmestyneessä tarinassa Tepa esittelee Piparminttu-Pipsan Jaska Jokuselle. Sen jälkeen hän esiintyi sarjassa satunnaisesti, lähinnä Piparminttu-Pipsan ystävänä sekä Jaska Jokusen seurana muutamissa myöhemmissä kesäleiritarinoissa. Tepa on myös Piparminttu-Pipsan luokkatoveri. Samin ja Maisan ilmaannuttua sarjaan Tepa kävi hahmona tarpeettomaksi ja katosi kokonaan 1970-luvun aikana. Tepa käyttää aina havaijipaitaa ja kesäleiriltä muistoksi jäänyttä valkoista lakkia.
Neiti Virkkunen
Neiti Virkkunen (miss Othmar) on Epun opettaja, johon Eppu on selvästi ihastunut. Muiden aikuisten tavoin häntä ei koskaan nähdä. Hahmo esiintyi sarjassa pääasiassa 1960-luvulla. Neiti Virkkunen on Epun kuvausten perusteella jossain määrin neuroottinen ihminen. Vuonna 1960 ilmestyneessä tarinassa hänen kerrotaan menneen naimisiin, vaihtaneen nimekseen rouva Tarkkanen (mrs. Hagemeyer) ja lopettaneen opettajan työnsä. Seuraavana vuonna hän kuitenkin palasi Epun opettajaksi aiemmalla nimellään. Othmar oli todellisuudessa erään Schulzin ystävän etunimi ja Hagemeyer hänen armeija-aikaisen tuttunsa sukunimi.
5, 3 ja 4
5 on Jaska Jokusen naapurustossa asuva ja hänen baseball-joukkueessaan pelaava melko hiljainen poika, jolla on harva pystytukka. Hänet nähtiin sarjassa ensi kerran 30. syyskuuta 1963. Esittelytarinassaan hän kertoo isänsä nimenneen koko perheen numeroilla ja vaihtaneen perheen sukunimeksi postinumeron 95472 (kansallinen postinumerojärjestelmä eli ZIP-koodi oli tuolloin juuri otettu käyttöön Yhdysvalloissa; 95472 on todellisuudessa Schulzin tuolloisen kotikaupungin, Kalifornian Sebastopolin postinumero). Hahmon koko nimi on 555 95472, ja 5 on kutsumanimi. Esittelytarinan jälkeen hahmon koko nimeä ei koskaan mainita, mutta hän käyttää usein t-paitaa, jossa on numero 5. Koska esittelytarinaa ei ole julkaistu missään suomenkielisessä kokoelmassa, suomennoksissa hahmo on käytännössä nimetön. 5 hävisi Tenavista vähitellen 1970-luvun aikana, joskin esiintyi vielä yhden kerran vuonna 1983.
3 ja 4 ovat 5:n pikkusiskoja, ja keskenään identtiset kaksoset. Heidät esiteltiin samassa tarinassa 5:n kanssa ja nähtiin ensi kerran 18. lokakuuta 1963, mutta he esiintyivät sen jälkeen vain muutamassa stripissä. Esittelytarinaa, jossa hahmot mainittiin ainoan kerran nimeltä, ei julkaistu yhdessäkään Tenavat-kokoelmassa ennen 2000-luvulla ilmestynyttä Complete Peanuts -sarjaa. Hahmot ovat kuitenkin mukana ensimmäisessä Tenavat-animaatiossa Jaska Jokusen joulu, jossa ne ovat hämmentäneet monia amerikkalaisia tv-katsojia.
Kohella oi Pluto
Kohella oi Pluto (tunnetaan myös nimellä Raptori) on rap-yhtye Raptorin vuonna 1990 julkaistu minialbumi. Albumi julkaistiin CD-levynä.
Somersalo
Somersalo on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Koovee (jalkapallo)
Koovee on suomalainen entinen jalkapalloseura, joka pelasi kaudella 2007 yhden kauden miesten Kakkosessa. Kausi toi lopputulokseksi lohkon neljännen sijan. Seura oli noussut vuosien 2006 ja 2006 välillä Kutosesta Kakkoseen. Kaudeksi 2008 seuran paikka Kakkosessa siirtyi kuitenkin Ilvekselle. Koovee on edelleen Palloliiton jäsenseura, vaikka seuralla ei ole ollut jalkapallotoimintaa vuoden 2007 jälkeen.
Marko Annala
Marko Kristian Annala (s. 1972 Joutseno) on suomalainen muusikko ja kirjailija. Hän on Mokoma-yhtyeen perustaja, laulaja ja pääasiallinen lauluntekijä. Annala tunnetaan muun muassa erikoisesta laulutyylistään, joka sisältää vaikutteita death metal -murinalaulusta ja puhtaan artikuloivasta suomirock-laulannasta.
Vuonna 1996 perustetun Mokoman alkuaikoina Annala soitti yhtyeessä kitaraa laulamisen lisäksi. Hän on soittanut kitaraa myös Slumgudgeon- ja Pronssinen Pokaali -yhtyeissä sekä vieraillut Kotiteollisuuden albumeilla Aamen (1998) ja Eevan perintö (1999). Hän on useissa haastatteluissa verrannut itseään sanoittajana Jarkko Martikaiseen. Vuonna 2008 Annala äänestettiin vuoden laulajaksi Finnish Metal Awardsissa. Annala on tehnyt kappaleita myös muille artisteille, muun muassa Haloo Helsingin ”Kuule minua” on Annalan säveltämä ja sanoittama.
Annala on julkaissut myös romaanit Värityskirja (2017), Paasto (2018) ja Kuutio (2020). Esikoisromaani Värityskirja voitti Tiiliskivi-palkinnon.
Annalan puoliso on thainyrkkeilijä ja kirjailija Inga Magga. Annala on ollut absolutisti vuodesta 1992 lähtien. Hän on myös ollut kasvissyöjä mutta ryhtyi sekasyöjäksi, koska ei saanut kiertueiden aikana syötyä kunnolla. Annala tunnustaa ortodoksista uskoa.
Eduard Vääri
pienoiskuva|Eduard Vääri (vasemmalla) vuonna 1960.Eduard Vääri (26. kesäkuuta 1926 – 17. toukokuuta 2005) oli virolainen kielitieteiljä ja Tarton yliopiston suomalais-ugrilaisten kielten professori.
Biografia
Eduard Vääri syntyi Tartumaan Valgutassa. Hän toimi viron kielen opettajana Tarton opettajainstituutissa vuoteen 1953, jolloin hän liittyi Tarton yliopiston opettajakuntaan. Kieltentutkimuksensa hän aloitti vuonna 1952. Vääri tutki muun muassa Valdain karjalaa, liiviä ja vatjaa. Hänen kandinaattityönsä aihe oli itämerensuomalaisten kielten sukulaisuussanasto. Myöhemmin hän keskittyi erityisesti liivin ja viron kielen tutkimiseen. Vääriä pidetäänkin Viron merkittävimpänä liivin ja liiviläisyyden asijantuntijana. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1975 väitöskirjallaan, joka koski liivin alkuperäisiä suffikseja.
Draw the Line
Draw the Line on yhdysvaltalaisyhtye Aerosmithin viides, vuonna 1977 julkaistu albumi. Ilmestyttyään levyltä ei noussut hittikappaleita ja se herätti vain vähän kiinnostusta.
Albert Emon
Albert Emon (s. 24. kesäkuuta 1953) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Tammikuusta 2014 lähtien hän on toiminut Olympique de Marseillen apuvalmentajana.
Pelaajana
Emon pelasi urallaan menestyksekkäästi Olympique de Marseillessa voittaen liigamestaruuden ja kaksi Coupe de Francen mestaruutta. Hän lopetti uransa AS Cannes'ssa 1988. Ranskan maajoukkueessa Emon esiintyi kahdeksassa maaottelussa vuosien 1975–1980 aikana.
Saavutukset pelaajana
Valmentajana
Emon aloitti valmennusuransa valmentaen Sporting Toulon Varissa, OGC Nicessä ja AS Cannes'ssa. Olympique de Marseillen valmennusorganisaatioon Emon liittyi vuonna 2000. Hän on valmentanut Marseillen reservijoukkuetta, toiminut apulaisvalmentajana sekä lyhyitä aikoja päävalmentajana. Kauden 2005–2006 päätteeksi Emon nousi Marseillen päävalmentajaksi Jean Fernandezin jätettyä tehtävät.
Emonin johdolla Marseille sijoittui kaudella 2006–2007 liigassa toiseksi ja selvisi Mestarien liigaan. Kausi 2007–2008 alkoi kuitenkin heikosti ja Emon sai potkut 9 kierroksen jälkeen. Tuolloin Marseille oli liigassa 7 pisteellä vasta sijalla 16.
Kesällä 2009 Emonista tuli AS Cannes'n uusi päävalmentaja. Debyyttikausi toi seuralle Nationalissa vasta yhdeksännen sijan, mutta Emon sai jatkaa tehtävissään. Kun tulosta ei kaudella 2010/11 tullut edelleenkään toivotulla tavalla, sai hän tammikuussa 2011 potkut.
Joulukuun lopussa 2012 Emon teki valmennussopimuksen Ligue 1:ssä pelaavan AC Ajaccion kanssa. Hän aloittaa seuran päävalmentajana tammikuun alussa 2013. Emonin johdolla Ajaccio säilytti paikkansa liigassa. Kauden jälkeen hän ilmoitti jättävänsä tehtävät päävalmentajana.
Tammikuun alussa 2014 Emon palasi Olympique Marseilleen edustusjoukkueen apuvalmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä päävalmentaja José Anigon tavoin kauden jälkeen.
Terva-Toppilan koulu
Koulun perustaminen
Sotien jälkeen Oulussa toimi vain neljä valtion omistamaa oppikoulua. 1940-luvun lopulla oppikouluun pyrki 3 800 oppilasta, joista alle puolet pääsi opiskelemaan. Oulun ensimmäinen yksityinen keskikoulu aloitti Tuirassa vuonna 1947, sitten seurasivat Karjasillan oppikoulu  1955, Laanilan oppikoulu 1957 sekä Lassinkallion kaupallisteknillinen yhteiskoulu 1962. Toppilan keskikoulu perustettiin vuonna 1963. Aloite koulun saamiseksi alueelle tuli Toppilan Pienkiinteistö -yhdistykseltä. Toppilan Keskikoulun kannatusyhdistyksen perustamiskokous kutsuttiin koolle lokakuun 14. päivänä 1962 päivätyllä kirjeellä. Kannatusyhdistyksen perustamiskokoukseen tuli 37 henkilöä. Yhdistyksen puheenjohtajana toimi Yrjö Kemppainen ja sihteerinä Eero Määttä. Kannatusjäsenen vuosimaksu oli 5 markkaa. Lupa koulun perustamiseen saatiin valtioneuvostolta 25. huhtikuuta 1963. Koulu aloitti 2. syyskuuta 1963 toimintansa Toppila Oy:n 1938 henkilökunnalleen rakennuttamassa Toppilan Seuratalossa. Koulun aloitti 80 oppilasta, jotka jaettiin kahteen luokkaan. Koulun ensimmäisenä rehtorina toimi Matti Juurus,
Toppilan yhteiskoulusta ja lukiosta Terva-Toppilan kouluksi
Toppilan keskikoulu jatkoi vuoteen 1966 saakka, jolloin siitä tuli Toppilan yhteiskoulu. Samana vuonna valmistui nykyinen koulurakennus, joskin luokkahuoneet saatiin viimeisteltyä vasta kolmen vuoden kuluttua eli 1969. Vuonna 1968 viisivuotisesta koulusta saivat päästötodistuksen ensimmäiset 36 oppilasta. Toppilan yhteiskouluun liitettiin samana vuonna lukio, josta taas ensimmäiset 32 ylioppilasta valmistuivat vuonna 1971. Vuonna 1974 Toppilan yhteiskoulu jakautui Toppilan yläasteeksi ja lukioksi. Vuodesta 1985 aina vuoteen 2002 koulutiloja remontoitiin eri tavoin. Syyslukukaudella 2005 Toppilan lukio sulautui osaksi Kuusiluodon lukiota (nykyisin Oulun Suomalaisen Yhteiskoulun lukio). Lukion viimeinen rehtori oli Veikko Ervasti. Syyslukukauden 2006 alussa puolestaan Toppilan koulu ja sen vieressä sijainnut Merituulen koulu, alun perin Koskelan kansakoulu, lakkautettiin, ja niiden tilalle perustettiin yhtenäinen peruskoulun Terva-Toppilan koulu. Koskelan kansakoulu oli aloittanut toimintansa jo 24. syyskuuta 1906.
Minotaur-luokka (taistelulaiva)
Minotaur-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen vuosina 1861-1868 valmistetun aluksen muodostama panssarifregattiluokka. Luokan alukset olivat suurennettuja versioita edeltäneestä HMS Achilleksesta. Niiden aseistus oli raskaampi, panssarointi paksumpi ja koneisto tehokkaampi. Luokan alukset oli varustettu viidellä mastolla.
Keski-läntinen alue (Brasilia)
thumb Brasilian keski-läntinen alue on yksi Brasilian viidestä alueesta. Alue muodostuu kolmesta osavaltiosta (Goiás, Mato Grosso ja Mato Grosso do Sul) sekä Distrito Federalin liittopiiristä, jossa sijaitsee Brasilian pääkaupunki Brasília.
Alueen asukasluku vuonna 2022 oli 16 492 326 ja pinta-ala 1 606 371,5 neliökilometriä. thumb|left|Vesiputous [[Chapada do Guimarãesissa, Mato Grossossa.]]
Kurkkumikrofoni
thumb|Kurkkumikrofonilla varustettu toisen maailmansodan aikainen saksalainen panssarimies. Kurkkumikrofoni eli laryngofoni, on ihoa vasten asetettava mikrofoni, joka saa signaalin suoraan käyttäjän kurkunpään värähtelyistä. Vaikka ympäristössä olisi paljon melua ei se haittaisi laitteen toimintaa.
Thurgau
Thurgau on kantoni Sveitsin koillisosassa Bodenjärven lounaisrannalla. Sen pääkaupunki on Frauenfeld. Kantonissa on vajaat 280 000 asukasta.
Maantiede
Kantonin maasto on kumpuilevaa tasankoaluetta, jolla ei ole vuoria. Thurjoki halkoo kantonin. Kantonin korkein kohta on kantonin lounaisnurkassa, Fischingenin kunnan eteläpäässä (992 m mpy.). Matalin kohta on Thurin laaksossa, Neunfornin kunnassa (370 m mpy.).
Alueen pohjoisrajana on Reinjoki, jonka takana ovat Schaffhausenin kantoni ja Saksa. Koillisrajan muodostaa Bodenjärvi. Etelässä kantoni rajoittuu Sankt Gallenin kantoniin, lännessä Zürichin kantoniin.
Historiaa
Thurgau on kuulunut Sveitsin valaliittoon vuodesta 1803.
Hallintoalueet
270px|thumb|Thurgaun kantonin hallinnolliset alueet. Thurgau koostuu 80 kunnasta (vuodesta 2000 alkaen), jotka muodostavat viisi hallintoaluetta : Arbon, Frauenfeld, Kreuzlingen, Münchwilen ja Weinfelden.
Kaupungit
Kantonin kaupungit eli yli 10 000 asukkaan kunnat ovat:
Talous
Thurgau tunnetaan maanviljelystään, etenkin hedelmien tuottajana. Yli puolet kantonin pinta-alasta (52 % v. 2009) onkin maatalouskäytössä. Alkutuotannon merkitys on kuitenkin vähentynyt niin, että vuonna 2016 maa- ja metsätaloudessa oli enää kuusi prosenttia työpaikoista. Teollisuudessa oli 30 prosenttia ja palvelutoiminnassa 63 prosenttia Thurgaun työpaikoista.
Tunnettuja thurgaulaisia teollisuusyrityksiä ovat muun muassa Bernina (ompelukoneet), Saurer (kuorma-autot, linja-autot ja kutomakoneet), Stadler Rail (junat), SIGG (alumiinipullot) ja A. Vogel (terveystuotteet).
Liikenne
Moottoritiet A1 ja A7 halkovat kantonin alueen. A7 päättyy Kreuzlingeniin, joka on rajanylityspaikka Konstanziin, Saksaan.
Thurgaussa on tiheä rautatieverkosto:
Romanshornista on autolauttayhteys Bodenjärven yli Friedrichshafeniin.
Hankoniemi
thumb|200px|Hankoniemen sijainti Suomen kartalla. thumb|350px|Nykyisten Hangon ja Raaseporin kaupunkien kuntajako 1960-luvulla. Vuonna 1977 Hankoon (oranssilla) liitettiin Hankoniemellä sijaitsevat osat Bromarvista ja Tammisaaren maalaiskunnasta sekä osa Tenholasta.
Hankoniemi on niemimaa Manner-Suomen lounaiskolkassa, Suomenlahden rannikon länsipäässä. Niemen kärkiosasta noin 20 kilometriä kuuluu Hangon kaupunkiin, tyviosa puolestaan Raaseporiin.
Hankoniemen lounaiskärjessä Tulliniemessä on Suomen mantereen eteläisin kohta. Hankoniemeä pidetään myös Suomenlahden, Saaristomeren ja Pohjois-Itämeren rajakohtana.
Historia
Hankoniemeä on käytetty satamana ainakin 1200-luvulta alkaen.
Hankoniemen sijainti on tärkeä Suomenlahden sotilaallisen hallinnan takia. Ensimmäisiä linnoituksia niemelle rakensivat ruotsalaiset vuonna 1656. Linnoitustahti kiihtyi vuosina 1790–1807, kun Venäjän uhka koettiin voimakkaammaksi. Suomen sodassa 1808–1809 Hankoniemen varuskunnan sotilaat komennettiin Viaporin suojaksi, ja venäläiset miehittivät linnoituksen ilman taisteluita.
Krimin sodassa venäläiset puolustajat räjäyttivät perääntyessään linnoituksen itse. 1900-luvun alussa Hankoniemen linnoitusta taas kohennettiin Pietarin suojaksi.
Hankoniemen sijainti ja muoto pitkänä Itämereen työntyvänä sormena mahdollisti talvimerenkulun vielä, kun maan muut satamat olivat jäiden vuoksi suljettuina. Tämän vuoksi niemelle rakennettiin vuosina 1871–1873 suuri satama ja sinne pääradasta Hyvinkäällä erkaneva rautatie. Vuonna 1874 niemen kärkeen, sataman ympärille perustettiin Hangon kaupunki.
Talvisodassa Hankoa pommitettiin raskaasti. Sodan päättäneessä Moskovan rauhansopimuksessa 1940 Hankoniemi oli luovutettava 30 vuodeksi Neuvostoliitolle, joka linnoitti alueen. Jatkosodassa alueella taisteltiin verisesti. Viimeiset neuvostojoukot vetäytyivät Hankoniemeltä 2. joulukuuta 1941. Virallisesti Neuvostoliitto luopui ennenaikaisesti vuokraoikeudestaan Hangon vuokra-alueeseen jatkosodan lopettaneessa Moskovan välirauhassa 1944.
Hangon kaupunkiin kuului 1970-luvulle saakka vain varsinainen kaupunkialue satamineen ja lähisaarineen. Muu osa niemeä oli jaettuna Bromarvin, Tenholan ja Tammisaaren maalaiskunnan kesken. Vuoden 1977 alussa Bromarv liitettiin pääosin Tenholaan, mutta lähimpänä Hankoa sijainnut osa samoin kuin Tenholaan kuulunut Lappohja ja Tammisaaren maalaiskunnan Tvärminne Hankoon. Samalla muu Tammisaaren maalaiskunta liitettiin Tammisaareen, johon vuonna 1993 liitettiin myös Tenhola. Vuoden 2009 alusta lähtien Tammisaari on ollut osa Raaseporin kaupunkia.
Luonto
thumb|left|Ilmakuva Hankoniemestä. Hankoniemi on osa Ensimmäistä Salpausselkää, ja sen maaperä on karu yhdistelmä kalliota, moreenia ja hiekkakankaita. Niemen rannoilla on hiekkadyynejä.
Kasvi- ja eläinlajistoltaan niemi on Suomessa poikkeuksellisen monimuotoinen; Suomen uhanalaisista lajeista tavataan Hankoniemellä 15 prosenttia. Monimuotoisuuteen vaikuttavat leuto ilmasto, maaperän kalkkipitoisuus ja laivojen painolastin mukana tulleet erikoiset kasvilajit. Hankoniemelle saapuvat kevään ensimmäiset muuttolinnut, ja niemellä havaitaan vuosittain noin 270 lintulajia.
Niemen kaakkoiskulmassa on Helsingin yliopiston Tvärminnen eläintieteellinen asema. Niemen läntisimmässä kärjessä sijaitsee Uddskatanin luonnonsuojelualue.
William Miller (keihäänheittäjä)
William Preston Miller (22. helmikuuta 1930 Lawnside, New Jersey – 27. lokakuuta 2016 Apache Junction, Arizona) oli yhdysvaltalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti.
Miller saavutti olympiahopeaa Helsingissä 1952 tuloksella 72,46 metriä. Hän hävisi parikymmentä senttimetriä pidemmälle maanmiehelleen Cyrus Youngille 1,32 metriä. Miller heitti ennätyksensä 81,29 metriä vuonna 1954 ja kilpaili myös korkeushypyssä, jossa hänen ennätyksensä oli vuonna 1952 tehty 202 cm. Miller kuoli 86-vuotiaana 27. lokakuuta 2016.
Viuhkamadot
Viuhkamadot (Sabellidae) ovat meressä eläviä selkärangattomia. Ne rakentavat suojaputkia hiekasta, simpukankuoren kappaleista ja muusta merenpohjassa ajelehtivasta aineksesta. Putken päässä on viuhkamaisia ulokkeita, joilla ne siivilöivät ravinnokseen planktonia. Vaaran uhatessa viuhkamato vetäytyy putkensa sisään. Toinen monisukasmatojen heimo putkimadot (Serpulidae) rakentaa oman kuorensa kalkista piikkinahkaisten ja kivikorallien tapaan.
Viuhkamadot ovat yleisiä merialueilla, joissa vedenkorkeus vaihtelee vuoroveden mukaan, sillä ne tarvitsevat kohtalaisia virtauksia tuomaan planktonia ulottuvilleen.
Monia viuhkamatoja kasvatetaan akvaariossa. Niiden ruokkiminen sopivilla planktoneilla on vaikeaa, ja monet yksilöt kuolevat 6-12 kuukaudessa. Joitakin sukuja:
Akvaariossa kasvaa myös kalkkikuorisia Serpulidae-heimon matoja:
Alankomaiden valtaus
Alankomaiden valtaus oli toisessa maailmansodassa osa Saksan armeijan operaatio Keltaista, joka sisälsi hyökkäyksen Benelux-maihin ja Ranskaan. Hyökkäys alkoi 10. toukokuuta 1940. Alankomaiden asevoimien pääosa antautui 14. toukokuuta, mutta pieni osa jatkoi taistelua Zeelandissa vielä 17. toukokuuta saakka.
Hyökkäyksessä maahanlaskujoukot valtasivat etenemiselle tärkeät maastonkohdat ennen maajoukkojen saapumista alueelle. Saksan ilmavoimien tukemana maahanlaskujoukot valtasivat muun muassa lentokentät sekä keskeiset kaupungit, kuten Rotterdamin ja Haagin. Sotatoimet päättyivät pian Rotterdamin pommituksen jälkeen ja saksalaisten uhattua pommittaa muitakin kaupunkeja. Alankomaat pysyi saksalaisten miehittämänä vuoteen 1945.
Taustaa
Alankomaiden asevoimat olivat valmistautuneet vastarintaan heikosti. Hitlerin noustua valtaan Alankomaat aloitti varustautumisen uudelleen mutta merkittävästi hitaammin kuin Ranska ja Belgia. Vasta vuonna 1936 Alankomaiden puolustusbudjettia alettiin kasvattaa merkittävästi. Alankomaiden hallitus kuitenkin vältti naapurimaansa provosoimista, eikä Saksa pitänyt sitä julkisesti akuuttina uhkana. Osasyynä tähän oli maiden välinen kauppa.
Alankomaiden asevoimat
Alankomaiden maavoimiin kuului kahdeksan varustettua jalkaväkidivisioona, joista oli muodostettu neljä armeijakuntaa. Lisäksi oli yksi motorisoitudivisioona ja kaksi viisipataljoonaista erillistä prikaatia. Liikekannallepanossa perustettiin vielä keveitä jalkaväkipataljoonia, jotka oli hajautettu ympäri maata jarruttamaan hyökkääjän etenemistä. Kokonaisvahvuus oli 48 rykmenttiä ja rajanvartioinnissa 22 erillistä pataljoonaa.
Panssarijoukkoihin kuului yksi Renault FT 17, johon oli yksi kuljettaja. Vaunun ainoana tehtävänä oli testata erilaisten panssariesteiden toimivuutta. Lisäksi oli kaksi panssariautokomppaniaa, joissa kummassakin oli tusina Landsverk M36- tai M38-panssariautoja. Lisäksi oli hankinnassa kaksitoista DAF M39 -panssariautoa, mutta osa niistä oli edelleen aseistamatta. Alankomaiden panssariaseen täydensi tykistöön kuulunut viiden Carden-Lloyd Mark VI -tanketin muodostama joukkue.
Tykistöllä oli 676 haupitsia ja kenttätykkiä. Näistä 310 oli osittain Alankomaissa lisenssillä valmistettuja Kruppin 75 millimetrin kenttätykkejä, joita täydensi 52 kappaletta Boforsin 105 millimetrin haupitseja. Lisäksi oli 144 kappaletta Kruppin 125 millimetrin ja 40 kappaletta 150 millimetrin FH13 tykkiä sekä 72 kappaletta Kruppin 150 millimetrin L/24 ja 28 kappaletta Vickersin 152 millimetrin L/15 haupitseja. Panssarintorjuntaan oli 386 kappaletta tehokkaita Böhlerin 47 millimetrin L/39-tykkejä, mutta niitä oli liian vähän, vain noin kolmannes tarpeesta.
Alankomaiden lentoyksiköt olivat osa maavoimia, ja niiden kalustona oli 10. toukokuuta kaikkiaan 155 lentokonetta. Ne olivat: Koneista 74 oli kaksitasoisia. Koneista 125 oli operatiivisessa käytössä, loput koulutuskäytössä. Lisäksi nelisenkymmentä lentokonetta kuului laivastoon.
Kauniit häviäjät
Kauniit häviäjät on Leonard Cohenin kirjoittama romaani, joka ilmestyi vuonna 1966. Romaani on kanadalaisen kirjoittajansa toinen, ja se sijoittuu aikaan ennen hänen uraansa laulaja-lauluntekijänä. Suomeksi romaani julkaistiin vuonna 2003 Helena Lohtajan kääntämänä.
Romaanin minäkertoja on intiaanitutkija, jolla on intohimo 1600-luvulla eläneeseen katolisen kirkon autuaaksi julistamaan siunattuun mohawk-intiaaniin Kateri Tekakwithaan. Hänen omaa elämäänsä taas hallitsee kolmiodraama parhaan ystävänsä ja intiaanivaimonsa kesken. Teos on postmodernia proosaa ja tyyliltään hyvin vaativaa ja polveilevaa luettavaa.
Ancona (kaupunki)
Ancona on satamakaupunki Italian keskiosassa Adrianmeren rannikolla. Se on Marchen alueen ja Anconan maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee 210 kilometriä koilliseen Roomasta ja 200 kilometriä kaakkoon Bolognasta. Anconassa on noin 100 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 125 neliökilometriä.
Historia
Kaupungin perustivat kreikkalaiset pakolaiset vuonna 387 eaa. Se joutui goottien, lombardien ja saraseenien hyökkäysten kohteeksi Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen, ja ranskalaisten käsiin 1700-luvun lopulla.
Maantiede
Kaupunki sijaitsee kahden kukkulan rinteellä: linnoitus on rakennettu Monte Astagnolle, ja tuomiokirkko 150 metriä korkealle Monte Guascolle. Se on satamakaupunki, josta on useita säännöllisiä lauttayhteyksiä Kreikan ja Kroatian puolelle.
Luettelo Joe Satrianin kappaleista
Tämä on luettelo kitaristi Joe Satrianin kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Eco-Drive
thumb|250px|Citizen Promaster Eco-Drive AP0440-14F sukeltajankello. Eco-Drive on japanilaisen kellovalmistaja Citizenin valmistama kellosarja, joka toimii aurinkovoimalla. Ensimmäinen Eco-Drive kello julkaistiin myyntiin vuonna 1995.
L. J. Rose
'''Lynden Bernard ”L. J.” Rose jr.''' (s. 11. joulukuuta 1993 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hänellä on myös Bahaman kansalaisuus.
Elämä ja ura
Rose pelasi yliopistokoripalloa kolmessa joukkueessa vuosina 2012–2017, pisimpään Houstonin yliopistossa. Kaudella 2013–2014 hän oli 5,5, korisyötön keskiarvollaan konferenssinsa syöttökuningas.
Yliopistouransa jälkeen Rose pelasi kauden 2017–2018 NBA:n kehityssarjajoukkue Salt Lake City Starsissa vaatimattomassa roolissa. Helmikuussa 2019 hän siirtyi Viro–Latvian yhteissarjassa pelanneeseen Valgaan.
Rose pelasi kesällä 2019 Australiassa Golden Coast Rollers -joukkueessa. Elokuussa hän siirtyi yksivuotisella sopimuksella Suomen pääsarjajoukkue Tampereen Pyrintöön. Rose pelasi Pyrinnössä 7,3 pisteen, 5,1 levypallon ja 5,5 korisyötön ottelukohtaisilla keskiarvoilla antaen parhaimmillaan yhdeksän korisyöttöä yhdessä ottelussa. Syksyn edetessä Rosen peliotteet ailehtelivat, hän kärsi pienistä loukkaantumisista ja lisäksi hänen puolustuksensa ei täyttänyt Pyrinnön vaatimuksia. Joulukuussa Pyrintö vapautti Rosen joukkueestaan.
Vuoden runoilija
Vuoden runoilija (Poeta Finlandiae) on palkinto, jonka Suomen runoilijaliitto myönsi vuosittain 1993–2002.
Palkinnon saajat
Lähde:
The Day I Tried to Live
The Day I Tried to Live on Soundgardenin kappale, joka julkaistiin singlenä albumilta Superunknown vuonna 1994. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Chris Cornell.
Single on saatavilla CD:nä, kasettina, 12" vinyylinä sekä 7" vinyylinä.
Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Matt Mahurin. Se julkaistiin Alive In The Superunknown CD+-formaatissa.
Yhtye Between the Buried and Me teki kappaleesta oman versionsa. Se löytyy heidän kolmannelta albumiltaan The Anatomy Of.
16. kesäkuuta
16. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 167. päivä (168. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 198 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 15. kesäkuuta, 17. kesäkuuta
Renate Dorrestein
pienoiskuva|Renate DorresteinRenate Dorrestein (25. tammikuuta 1954 Amsterdam, Alankomaat – 4. toukokuuta 2018) oli hollantilainen kirjailija ja toimittaja. Hän sai Annie Romein -palkinnon 1993 koko tuotannostaan. Hän aloitti toimittajanuransa Panorama-nimisessä lehdessä, ja hänen esikoisteoksensa Buitenstaanders ilmestyi 1983. Hänen sisarensa itsemurha on vaikuttanut merkittävällä tavalla hänen teoksiinsa.
Hän kuoli ruokatorven syöpään 64-vuotiaana.
Hof
Hof on kaupunki Saalejoen varrella Baijerin osavaltion pohjoisosissa Saksassa. Kaupungin pinta-ala on 58,02 km² ja väkiluku 44 660 (2015). Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1319.
Lothar de Maizière
Lothar de Maizière (s. 2. maaliskuuta 1940) on saksalainen konservatiivinen poliitikko, joka oli Saksan demokraattisen tasavallan viimeinen pääministeri ja ainoa vapailla vaaleilla valittu pääministeri.
Itä-Saksan ensimmäiset vapaat parlamenttivaalit järjestettiin 18. maaliskuuta 1990 ja niiden selväksi voittajiksi nousi kristillisdemokraattien johtama konservatiiviliittouma. DDR:n kansankamari valitsi Lothar de Maizièren pääministeriksi 12. huhtikuuta 1990. Lothar de Maizièren pääministeriys päättyi 3. lokakuuta 1990 Saksan jälleenyhdistyessä.
Lothar de Maizièren suku oli hugenotteja, jotka pakenivat Ranskasta vainojen takia Preussiin 1600-luvulla. Saksan sisäministeri Thomas de Maizière on hänen serkkunsa.
Onni Korkka
Onni Korkka (s. 28. huhtikuuta 2001 Pori) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Rauman Lukkoa.
Ura
Korkka on Rauman Lukon kasvatti. Hän oli kaudella 2015–2016 C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 8+13=21. Kaudella 2016–2017 Korkka oli C-nuorten SM-karsinnoissa Lukon paras maalintekijä ja tehokkain puolustaja tehoilla 11+7=18. C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa hän voitti pelipaikastaan huolimatta joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin sekä jakoi sisäisen syöttöpörssin voiton Patrik Nevanpään kanssa.
Kaudella 2019–2020 Korkka oli tehoilla 8+17=25 Lukon A-nuorten tehokkain puolustaja ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Eppu Karuvaaran kanssa. Korkka nousi samalla kaudella Lukon SM-liigajoukkueeseen, jossa hän sai tililleen kolme runkosarjaottelua, mutta Korkka jäi niissä kuitenkin ilman peliaikaa. Hän sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa 5. joulukuuta 2019 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Korkalle avautui paikka Lukon kokoonpanosta, kun Ilkka Heikkinen oli huilivuorossa ja Miska Kukkonen pelikiellossa. Hänet merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi.
Korkka teki kaudeksi 2020–2021 Lukon kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän sai ensimmäiset peliaikansa SM-liigassa lopulta kautensa neljännessä ja uransa seitsemännessä ottelussaan 9. tammikuuta 2021 vieraissa JYPiä vastaan. Korkka merkittiin Lukon seitsemänneksi puolustajaksi. Hän pelasi pääasiassa Robin Pressin puolustajaparina ja sai jääaikaa lopulta 10.24 minuuttia. Korkka sai kauden aikana SM-liigassa tililleen 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän ei saanut peliaikaa pudotuspeleissä, mutta Korkka pelasi kuitenkin riittävän määrän runkosarjaotteluita, jotka oikeuttivat hänet voittamaan kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Korkka pelasi ison osan kaudestaan vielä myös Lukon U20-joukkueessa, jossa hän voitti kauden päätteeksi myös Suomenmestaruuden. Toukokuussa 2021 hän teki Lukon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2021–2022 Korkka pelasi Lukon SM-liigajoukkueessa 11 runkosarja- viisi Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan vielä seuran U20-joukkueessa. Korkka oli tehoilla 11+13=24 joukkueen paras maalintekijä ja tehokkain puolustaja sekä jakoi sisäisen pistepörssin neljännen sijan Miro Markkulan kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-sarjan mestaruuden. Kaudella 2022–2023 Korkka pelasi SM-liigassa viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi miesten pelejä myös kuuden ottelun verran lainalla Mestis-joukkue TUTO Hockeyssa. Suurimman osan kaudestaan Korkka pelasi kuitenkin yli-ikäisenä Lukon U20-joukkueessa. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+24=33, joilla Korkka sijoittui koko U20 SM-sarjan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Huhtikuussa 2023 Korkka teki Lukon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Pelityyli
Lukon urheilutoimenjohtaja Kalle Sahlstedt kuvaili Korkan vahvuuksia ja heikkouksia hänen jatkosopimuksensa yhteydessä toukokuussa 2021:
Alison Stephens
Alison Stephens (1. maaliskuuta 1970 – 10. lokakuuta 2010) oli brittiläinen mandolinisti. Valmistuttuaan Lontoon Trinity College of Musicista hän ryhtyi opettajaksi samaisessa koulussa. Hän esiintyi laajalti eri puolilla maailmaa ja nousi yhdeksi harvoista kuuluisista klassisista mandoliinivirtuooseista.
Stephens levytti muun muassa Raffaele Calacen kaksi mandoliinikonserttoa.
Horst Bulau
Horst Hardy Bulau (s. 14. elokuuta 1962 Ottawa, Ontario) on kanadalainen kilpauransa päättänyt mäkihyppääjä.
Ura
Vuonna 1979 Bulau voitti nuorten normaalimäen maailmanmestaruuden.
Bulaun ja hänen maanmiehensä Steve Collinsin mäkihyppyurien parhaat vuodet ajoittuvat 1980-luvun alkupuolelle. Bulaun paras sijoitus mäkihypyn maailmancupin kokonaiskilpailusta oli kaudelta 1982–1983, jolloin hän oli yhteispisteissä toinen Matti Nykäsen jälkeen. Kausilla 1980–81 ja 1981–82 hän sijoittui kolmanneksi. Kaikkiaan Bulau saavutti 13 maailmancupin osakilpailuvoittoa.
Maailmancup-menestyksestä huolimatta arvokisoissa Bulaun menestys jäi vaatimattomaksi, eikä hän voittanut niistä yhtään mitalia. Parhaiksi aikuisten arvokisasijoituksiksi jäivät lentomäen MM-kilpailujen 5. sija vuodelta 1981 Oberstdorfissa, Oslon vuoden 1982 MM-kisojen 6. sija normaalimäessä ja 10. sija Sarajevon talviolympialaisten 1984 suurmäestä. Bulau lopetti mäkihyppyuransa vuonna 1992 Albertvillen olympialaisten jälkeen.
.ag
right|NicAg. .ag on Antigua ja Barbudan Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Tunnus otettiin käyttöön vuonna 1991 ja sitä hallinnoi NicAg.
Toisen ja kolmannen tason rekisteröinnit
Rekisteröinnit voidaan tehdä suoraan toiselle tasolle.ag tai kolmannelle .com.ag, .org.ag, .net.ag, co.ag tai nom.ag. Sille, kuka voi rekisteröidä tunnuksen, ei ole rajoituksia.
Tour Saint-Jacques
Torni kuului alkujaan Pariisin teurastajien killan omistamaan Saint-Jacques-de-la-Boucherie-nimiseen kirkkoon. Torni rakennettiin Jean de Félinin johdolla vuosina 1508–1522 ja se edustaa gotiikkaan kuuluvaa niin sanottua flamboyant-tyyliä, jota myös itse kirkon oletetaan edustaneen. Itse kirkko purettiin Ranskan vallankumouksen jälkimainingeissa vuonna 1797. Torni restauroitiin paroni Haussmannin aikana 1800-luvulla, jolloin sitä tukemaan rakennettiin jalusta ja sen alimpaan kerrokseen lisättiin arkadit.
.ag
Laillinen asema Saksassa
Saksassa tunnuksella .ag on toinen merkitys: AG, Aktiengesellschaft, www.bmw.ag.
Aiheesta muualla
Toppdomän
Tour Saint-Jacques
Tornin yhteydestä purettu Saint-Jacquesin kirkko oli varhaiskeskiajalta lähtien osa Euroopan halki kulkenutta Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreittiä. Yhdessä 78 muun rakennuksen kanssa Tour Saint-Jacques on kuulunut vuodesta 1998 Unescon maailmanperintöluettelon kohteeseen nro 868, ”Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitit Ranskassa”.
Tiedemies Blaise Pascal suoritti 1600-luvulla tornissa ilmanpaineen mittaamiseen liittyneitä kokeita. Tämän muistoksi tornin juurella on nykyään Pascalin patsas. Toinen patsas esittää Pyhää Jaakobia, jolle kirkko oli omistettu.
Raffaele Calace
Raffaele Calace (29. joulukuuta 1863, Napoli – 14. marraskuuta 1934, Napoli) oli italialainen säveltäjä. Hän oli aikanaan tunnettu mandoliinivirtuoosi, ja hän sävelsikin laajan tuotannon tälle klassisessa musiikissa melko harvoin kuullulle instrumentille.
André Chénier
pienoiskuva|André Chénier, [[Joseph-Benoît Suvéen maalaus vuodelta 1794.]] André Marie de Chénier (30. lokakuuta 1762 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 25. heinäkuuta 1794 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen runoilija. Hänet teloitettiin Ranskan vallankumouksen niin sanottuna terrorin aikana. Italialainen Umberto Giordano on säveltänyt oopperan Andrea Chénier, jonka libretto pohjaa Chénier’n elämään.
Elämä
André Chénier syntyi Konstantinopolissa, missä hänen isänsä Louis Chénier toimi Ranskan konsulina. Hänen äitinsä Elisabeth Santi-Lomaca oli kreikkalainen. Andrén ollessa kolmevuotias perhe muutti takaisin Ranskaan.
Vuonna 1783 Chénier pestautui kadetiksi ranskalaiseen rykmenttiin Strasbourgissa, muttei viihtynyt siellä pitkään vaan palasi jo samana vuonna takaisin Pariisiin perheensä luo. Siellä hän viihtyi äitinsä järjestämissä salongeissa, joissa kävivät useat tuon ajan merkittävät kirjailijat ja taiteilijat, kuten Jacques-Louis David.
Vuonna 1787 Ranskan Lontoon-suurlähettiläs, joka oli perheen tuttu, tarjosi nuorelle runoilijalle sihteerin paikkaa, ja Chénier muutti Englantiin.
Vuonna 1789 alkanut vallankumous oli yllättäen nostanut hänen nuoremman veljensä Marie Joseph Chénier’n kuuluisaksi poliittisten näytelmien kirjoittajaksi ja propagandistiksi. Chénier palasikin jo seuraavana vuonna Lontoosta sekasortoiseen Pariisiin. Aiemmin politiikkaan välinpitämättömästi suhtautuneesta runoilijasta tuli nyt mestarillinen satiirikko, ja hänen tekstejään julkaistiin Journal de Paris -lehdessä.
Vuonna 1794 Chénier pidätettiin erehdyksessä. Kaksi yhteishyvän valiokunnan agenttia tulivat pidättämään pakomatkalla olevaa markiisia, mutta löysivät vain tuntemattoman miehen ja pidättivät tämän, Chénier’n, joka oli sattumalta kylässä. Hänet vietiin ensin Luxembourgin ja sitten Saint-Lazaren vankilaan. Vankeusaikanaan Chénier kirjoitti kuuluisimmat runonsa. Vaikka Chénieriä vastaan nostettiin täysin keksityt syytteet, hänet tuomittiin kuolemaan ja mestattiin giljotiinilla oikeudenkäynnin jälkeen jo samana iltana, vain kolme päivää ennen yhteishyvän valiokunnan johdossa olleen Robespierren syrjäyttämistä.
Suomennetut runot
Lähde:
Moderni perhe
Moderni perhe (engl. Modern Family) on yhdysvaltalainen ns. "mokumenttimuotoon" tehty tilannekomediasarja, jonka esittäminen alkoi 23. syyskuuta 2009 ABC-televisiokanavalla. Sarjasta tehtiin 11 tuotantokautta, ja sarjan viimeinen jakso esitettiin 8. huhtikuuta 2020. Suomen levityksessä sarjasta on nähty 11 kautta suoratoistopalvelu Netflixin julkaistua yhdennentoista kauden jaksot vuoden 2021 tammikuun alussa. Kausia 9 ja 10 on esitetty myös Ava-televisiokanavalla.
Sarjassa seurataan vaatekaappialalla menestyneen Jay Pritchettin ja hänen kahden aikuisen lapsensa, Clairen ja Mitchellin, perheiden elämää. Monikulttuuriset suhteet, adoptio ja samaa sukupuolta olevien avioliitto ovat vain muutamia ajankohtaisia aiheita, joita TV-sarjan kolme erilaista perhettä joutuvat käsittelemään arjen tohinoissaan. thumb|250px|Modernin perheen ensimmäisen kauden juliste.
Moderni perhe on palkittu viidesti peräkkäin parhaan komediasarjan Primetime Emmy -palkinnolla, vuosina 2010–2014. Se on palkittu myös parhaan musikaali- tai komediasarjan Golden Globella tammikuussa 2012. Lisäksi sarja on palkittu neljästi parhaan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinnolla.
Sarjan pilottijakso esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran MTV3-kanavalla 5. tammikuuta 2010. Sarjan varsinaisen esittämisen oli määrä alkaa syksyllä 2010, mutta aikaisemmasta tiedosta poiketen sarjan esittäminen alkoikin vasta 7. huhtikuuta 2011. Toinen tuotantokausi esitettiin suoraan ensimmäisen tuotantokauden jälkeen. Toisen tuotantokauden jaksoihin siirryttiin 22. syyskuuta 2011.
Elät vain kahdesti
Elät vain kahdesti (You Only Live Twice) on Lewis Gilbertin ohjaama James Bond -elokuva vuodelta 1967. Elokuvan käsikirjoittamiseen osallistui etupäässä lastenkirjailijana tutuksi tullut Roald Dahl. Useiden aikaisempien Bond-elokuvien tapaan elokuvamusiikin sävelsi John Barry ja tunnuskappaleen lauloi amerikkalainen poplaulaja Nancy Sinatra. James Bondia elokuvassa esittää viidennen kerran ja ennen yhden elokuvan välistä taukoa Sean Connery.
Juoni
Yhdysvallat syyttää Neuvostoliittoa avaruusaluksensa kaappauksesta ja tulkitsee avaruusohjelmaansa puuttumisen sotatoimeksi. Sovittelijoina huippukokouksessa toimivat britit lupaavat selvittää kaappauksen taustat. Operaatioon määrätään MI6:n agentti James Bond (Sean Connery).
Bond tapaa Osato Chemicalsin johtajan herra Osaton (Teru Shimada), ja sen jälkeen hänet yritetään jälleen tappaa, mutta Aki-nimisen tytön (Akiko Wakabayashi) avulla Bond selviää. Tanaka kertoo, että Osato Chemicalsilta ryöstetyissä valokuvissa esiintyvä Ning Po -rahtialus on Koben satamassa, jossa Bond ja Aki joutuvat Osaton kätyreiden jahtaamaksi. Aki pakenee, mutta vangittu Bond viedään Spectren agentti Helga Brandtin (Karin Dor) luo. Bond taivuttelee Brandtia puolelleen, mutta tämä yrittää tappaa Bondin lukitsemalla hänet lentokoneen pöytään, mutta Bond saa lentokoneen hallintaansa, ja räjähtää.
Tanaka kertoo Bondille Ning Pon tyhjentäneen lastinsa Matsu-saarelle. Bond menee saarelle Q:n autogiro Pikku-Nelliellä, mutta siellä on vain tulivuoria. Bond saa kimppuunsa helikoptereita, mutta hän tuhoaa ne Pikku-Nellien asearsenaalilla ja palaa takaisin.
Neuvostoliitto syyttää aluksensa kaappauksesta Yhdysvaltoja. Yöllä salamurhaaja tiputtaa lankaa pitkin myrkkyä kohti Bondin suuta tarkoituksenaan tappaa hänet, mutta myrkky tippuukin Akin suuhun, ja hän kuolee. Bond harjoittelee ninjan kanssa, joka paljastuu Spectren salamurhaajaksi. Salamurhaaja yrittää tappaa Bondin puukottamalla häntä ninjakepillä, jossa on puukko. Bond tappaa hänet sijaan. Saadakseen peitetarinan Bond solmii valeavioliiton Kissy Suzukin (Mie Hama) kanssa.
Matsu-saarella Bond ja Kissy huomaavat helikopterin laskeutuvan Shinmoedake-tulivuoreen, ja päästyään kraatteriin Bond huomaa sillä olevan metallipäällys. Kissy lähtee hakemaan Tanakaa joukkoineen samalla, kun Bond laskeutuu huomaamattomasti tulivuoreen, josta paljastuu raketinlaukaisukeskus. Bond vapauttaa kaapatut astronautit ja yrittää päästä kaappausrakettiin, mutta Blofeld huomaa hänet tunkeilijaksi. Bond viedään Ernst Stavro Blofeldin (Donald Pleasence) luo, joka yrittää saada aikaan kolmannen maailmansodan. Kun Tanaka joukkoineen saapuu tulivuorelle, keskuksessa syntyy konflikti Tanakan joukkojen ja Spectren miehien välillä. Blofeld ampuu Osaton rangaistuksena epäonnistumisesta ja aikoo ampua Bondinkin, jonka Tanaka kuitenkin pelastaa. Bond tuhoaa aluksen viime hetkellä, ennen kuin se ehtii kaapata Yhdysvaltalaisten avaruusaluksen. Pakeneva Blofeld aktivoi keskuksen itsetuhomekanismin todistusaineiston hävittämiseksi. Tanakan ninjat, Bond ja Kissy pakenevat saarelta kumilautoilla. Bond ja Kissy ajelehtivat avomerelle. Kaksikko päästää tunteet kuohumaan, kunnes brittiläinen sukellusvene M1 ottaa lautan kyytiinsä.
Tuotanto
thumb|right|Elokuvassa esiintyvä Autogiro. Elokuva kuvattiin pääasiassa Japanissa. Kuuluisa Himejin linna toimi elokuvassa ninjojen koulutusleirinä. Bondin naispuolisen japanilaisen apulaisen auto oli avomallinen Toyota 2000GT. Elokuvassa Bond lentää Little Nellie -nimisellä autogirolla.
Tapahtumapaikat:
Arviot
Erään kriitikon mukaan Sean Connery vaikuttaa roolissaan jo varsin väsähtäneeltä. Nancy Sinatran esittämä tunnuskappale kuuluu hänen mukaansa sarjan parhaimpiin.
Laulava sydän – Juice Leskinen
Laulava sydän – Juice Leskinen, sisältää musiikkia Yle TV2:n Laulava sydän -ohjelmasta. Se on tribuuttialbumi, joka sisältää eri suomalaislaulajien tulkintoja Juice Leskisen kappaleista. Esitykset ovat peräisin Yle TV2:n tuottamasta Laulava sydän -ohjelmasarjasta. Sen innoittaja oli Juice Leskisen 50-vuotisjuhla 19. helmikuuta 2000.
Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset Juice Leskinen, ellei toisin mainita. Sovitukset Matti Puurtinen, paitsi Esa Nieminen (CD1/3. & CD2/14.).
Dan Sundell
Sundellin vaimo oli taidemaalari Johanna Ehrnrooth. Dan Sundellilla on viisi lasta.
Maitikat
Lajeja
Suomessa tavattavia maitikoita ovat:
Suomessa kangas- ja metsämaitikka ovat koko maassa yleisiä metsäkasveja, muita lajeja esiintyy paikoittain maan etelä- ja lounaisosissa.
Kolpinan piiri
Kolpinan piiri on hallintoalue Pietarissa. Se sijaitsee Nevan rannalla Pietarin keskustasta kaakkoon. Pohjoisessa se rajoittuu Nevan ja Frunzen piiriin, lännessä Puškinin piiriin sekä idässä Leningradin alueen Seuloskoin piiriin. Asukkaita on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 175 400 henkeä, joista yli 75 % asuu Kolpinan kaupungissa.
Kunnat
Kolpinan piiriin kuuluu 6 kuntaa:
Kolpina on statukseltaan kaupunki, muut taajamia.
Piirihallinnon päämies on Viktor Safjanov.
Unto Valtanen
Unto Aarne Valtanen (29. toukokuuta 1929 Helsinki – 28. helmikuuta 1989 Las Palmas, Kanariansaaret) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Helsingin metrotoimiston entinen toimitusjohtaja joka tuomittiin 1980-luvulla vankeuteen lahjusten ottamisesta.
Valtasen vanhemmat olivat linjatarkastaja, teknikko Aarne Nikolai Valtanen ja Aune Elisabeth Väänänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui insinööriksi 1951 sekä diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1959.
Valtanen toimi Helsingin kaupungin liikennelaitoksen osastopäällikkönä 1959–1962 ja talousjohtajana 1963–1964. Hän oli kaupungin kanslian apulaistalousarvio-päällikkönä 1965–1967, metrosuunnittelutoimiston johtajana 1968–1969 sekä Helsingin metron rakentamista varten perustetun metrotoimiston toimitusjohtajana vuodesta 1969. Valtanen erotettiin virasta elokuussa 1982 lahjusepäilyiden takia.
Helsingin metrotoimikunta tilasi vuonna 1974 sarjajunan prototyypin ja antoi jatkotilauksesta takuun ohittaen kaupunginvaltuuston. Vuonna 1976 metrotoimikunta ja Strömbergin ja Valmetin perustama Metrovaunut-yhtiö allekirjoittivat sopimuksen 13 kuusivaunuisen metrojunan valmistamisesta. Kauppahinta oli 345 miljoonaa markkaa, ja kauppa tehtiin metrotoimikunnan päätöksellä ohi kaupunginvaltuuston, ilman tarjouskilpailua ja asiakirjat julistettiin salaisiksi. Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Aura myönsi Metrovaunut-yhtiölle lainan vaunuja varten, ja metrotoimiston johtaja Unto Valtanen lupasi metrotoimiston hoitavan korot, jolloin kaupunki maksoi ulkopuolisille myöntämänsä velan korkoja itselleen. Aura oli ylittänyt valtuutensa, mutta menettelystä ei myöhemmissä selvityksissä kuitenkaan nähty koituneen kaupungille varsinaista haittaa.
Lääninhallitus alkoi selvittää epäiltyjä toimivallan ylityksiä vuonna 1979. Poliisi ja kaupunginhallituksen asettama toimikunta selvittivät kaupunginjohtajan, kaupunginhallituksen, metrotoimikunnan sekä metrotoimiston johtajan osallisuutta päätöksiin ja rahankäyttöön liittyvissä epäselvyyksissä. Oikeudenkäyntisarjan lopputuloksena kaikki syytteet hylättiin. Metrotoimiston lahjusepäilyt johtivat erilliseen oikeuskäsittelyyn, jossa korkein oikeus totesi vuonna 1985 useiden henkilöiden syyllistyneen lahjusten ottoon. Metrotoimiston johtajan virasta pidätetty Unto Valtanen tuomittiin tuomittiin 23. lokakuuta 1987 lahjusten ottamisesta vuoden ja yhdeksän kuukauden ehdottomaan vankeuteen hänen otettuaan Siemens AG:ltä lahjuksina 80 000 Saksan markkaa ja moottoriveneen. Muiden kohdalla syytökset hylättiin vanhentuneina.
Valtanen kuoli helmikuussa 1989 ilmeisesti ruokamyrkytykseen ollessaan lomamatkalla Kanarian saarilla.
Lassi (nimi)
Lassi on jo 1500-luvulla käytössä ollut suomalainen miehen etunimi, Laurentius- tai Lauri-nimen muunnelma. Lassin nimipäivää vietetään 10. elokuuta. Silloin on myös Lassen ja Laurin nimipäivä.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Lassi on Suomessa 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 6 521 henkilölle.
Nova (täsmennyssivu)
Nova voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
John van den Brom
John van den Brom (s. 4. lokakuuta 1966) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kesästä 2022 lähtien hän on toiminut Lech Poznańin päävalmentajana.
Ura pelaajana
Van den Brom aloitti pelaajauransa APWC:n joukkueessa kotikaupungissaan Amersfoortissa. Ammattilaisjalkapalloilija hänestä tuli vuonna 1986, kun hän teki sopimuksen SBV Vitessen kanssa. Van den Brom oli yksi seuran kantavia voimia 1980-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun asti ja hän pelasi seurassa yli 200 ottelua. Kaudella 1988/89 hän juhli seuran paidassa Eerste Divisien voittoa ja nousua pääsarjaan, jossa seura menestyikin 1990-luvun alussa hyvin. Menestyksekkäät otteet toivat van den Bromille siirron AFC Ajaxiin kesällä 1993. Hän voitti Ajaxissa kaksi liigamestaruutta ja oli mukana Mestarien liigan kaudella 1994/95 voittaneessa joukkueessa, muttei mahtunut finaalin kokoonpanoon.
Kahden Ajax-kauden jälkeen van den Brom pelasi vuoden Turkissa, kunnes palasi 1996 Vitesseen. Joukkueen kantava voima ja seuraikoneihin lukeutunut van den Brom jätti joukkueen toistamiseen vuonna 2001 ja pelasi vielä uransa kaksi viimeistä kautta De Graafschapissa.
Ura valmentajana
Pelaajauransa lopetettuaan van den Brom valmensi Bennekomin amatöörijoukkuetta, kunnes nousi kesällä 2004 Ajaxin junoriojoukkueen peräsimeen. Kolmen kauden jälkeen hänen uransa jatkui AGOVV Apeldoornissa, jossa tuli hyviä tuloksia. Pieni joukkue sijoittui van den Bromin alaisuudessa Eerste Divisiessä parhaimmillaan kuudenneksi ja karsi jopa noususta liigaan. Kesällä 2010 hän jätti Apeldoornin ja siirtyi ADO Den Haagin päävalmentajaksi. ADO sijoittui kaudella 2010/11 liigassa seitsemänneksi ja selvitti karsintojen kautta tiensä Eurooppa-liigaan. Kauden jälkeen van den Brom palasi vanhan seuransa SBV Vitessen päävalmentajaksi.
Vitessessä toistui edelliskauden tilanne ja joukkue selvisi van den Bromin opeilla Eurooppa-liigaan. Valmentaja itse jätti seuran kuitenkin jo kesällä 2012, kun hänestä tuli RSC Anderlechtin päävalmentaja. Anderlecht voitti hänen alaisuudessaan Belgian mestaruuden kaudella 2012/13 sekä kaksi supercupia. Pesti päättyi potkuihin maaliskuussa 2014.
Syyskuussa 2014 van den Bromista tuli AZ Alkmaarin päävalmentaja. Van den Bromin johdolla AZ Alkmaar nousi takaisin Eredivisien kärkitaisteluun ja sijoittui kaudella 2014/15 kolmanneksi, mikä oli paras sijoitus sitten mestaruuskauden 2008/09. Kausilla 2016/17 ja 2017/18 van den Brom luotsasi Alkmaarin Alankomaiden cupin loppuotteluun, mutta joukkue hävisi ensin van den Bromin entiselle seuralle SBV Vitesselle ja vuotta myöhemmin Feyenoordille.