cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Verve
Yhtyeen viimeiseksi jääneellä Urban Hymns -pitkäsoitolla yhtye saavutti todella suurta suosiota. Sitä pidetäänkin yhtenä 1990-luvun parhaista albumeista ja todellisena jättipottina. Erilaisten yhteensattumien summana yhtye kuitenkin hajosi huhtikuussa 1999, minkä jälkeen pääasiallinen lauluntekijä Richard Ashcroft siirtyi soolouralle. Vuonna 2004 The Verve julkaisi odotetusti This Is Music: The Singles 92–98 -kokoelmalevyn. Suurena yllätyksenä Richard Ashcroft esiintyi yhdessä Coldplayn kanssa 2. heinäkuuta 2005 Lontoossa järjestetyssä Live 8 -konsertissa ja esitti The Verven kappaleen ”Bitter Sweet Symphony”.
26. kesäkuuta 2007 DJ Jo Whiley BBC Radio 1:stä julkisti tiedon yhtyeen comebackistä ohjelmassaan. Richard Ashcroft oli kasannut yhtyeen uudelleen, ainoana poikkeuksena Simon Tong, joka jatkaa The Good, the Bad and the Queen -yhtyeen riveissä. The Verve ilmoitti alkajaisiksi julkaisevansa uuden albumin, ja marraskuulle ajoitettu kuuden keikan minikiertue Britanniassa myytiin alle 20 minuutissa loppuun. Yhtyeen ”statementtinä” paluuseen oli yksinkertaisesti: ”Getting back together for the joy of the music.”
Juho Koivistoinen (leipuri)
Elämä
Sisällissodan käynnistyessä Koivistoinen liittyi Helsingin punakaartiin. Hän katosi Helsingin taistelun yhteydessä ja julistettiin kuolleeksi 1923. Joidenkin tietojen mukaan Koivistoinen olisi kadonnut jossakin Helsingin ja Keravan välillä.
The Verve
The Verven tunnetuimpia kappaleita ovat ”Bitter Sweet Symphony”, ”The Drugs Don't Work”, ”Lucky Man”, ”Sonnet”, ”This is Music” ja ”History”.
Elokuva-Aitta
thumb|250px|Elokuva-Aitan logoElokuva-Aitta oli vuosina 1932–1968 ilmestynyt, elokuviin keskittynyt aikakauslehti. Se oli aikoinaan Suomen suurin elokuvajulkaisu, vuonna 1952 sen levikki oli 30 500. Päätoimittajana toimi muun muassa Seura-lehden perustanut Ensio Rislakki.
Vuonna 1966 päätoimittajana on ollut Kirsti Jaantila ja lehteä on kustantanut Lehtiaitta Oy, jonka toimitus on sijainnut osoitteessa Fredrikinkatu 48, Helsinki. Lehti on ilmestynyt joka toinen viikko eli 24 numeroa vuodessa. Lehti on painettu Kustannusosakeyhtiö Otavan syväpainossa Helsingissä. Irtonumeron hinta oli 1:20 mk ja vuosikerran 21 mk.
Historia
Elokuva-Aitta-lehden juuret ulottuivat "filmitaiteelliseen" Filmiaitta-aikakauslehteen, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1921. Sen ruotsinkielinen rinnakkaispainos Filmrevyn ilmestyi vuosina 1921–1927. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Ragnar Öller. Lehden ilmestymistiheys vaihteli, mutta se tuli ilmestyi kaksi kertaa kuukaudessa. Vuonna 1927 Suomi-Filmi perusti Filmiaitalle kilpailevan elokuvalehden Elokuva, joka taistelisi sen "trustia" vastaan, ja lehtien välinen nokitus jatkuikin vuoteen 1928 asti. Vuosien 1931–32 taloudellinen lama ajoi lehdet yhteen, ja ne yhdistyivät vuonna 1932 Elokuva-Aitaksi.
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Elokuva-Aitta oli vuonna 1933 sijalla 38, vuonna 1943 sijalla 14, vuonna 1953 sijalla 27 ja vuonna 1963 sijalla 55.
100% Uggla
100% Uggla – Absolut inget annat on ruotsalaisen Magnus Ugglan vuonna 1994 julkaistu kokoelma-albumi. Se on hänen kolmas kokoelma-albuminsa, jos puolivirallinen Suomen markkinoille julkaistu Collection lasketaan mukaan. Yhteensä se on hänen neljästoista albumijulkaisunsa.
Albumi sisältää 18 vuoteen 1994 ilmestynyttä Ugglan tunnetuinta kappaletta.
Albumin hyvän myyntimenestyksen myötä Ugglan albumien kokonaismyynti Ruotsissa ylitti kahden miljoonan rajan.
Ona Huczkowski
Ona Serafiina Huczkowski (s. 6. helmikuuta 2002 Barcelona, Espanja) on suomalainen näyttelijä.
Ura
Barcelonassa taiteilijaperheen esikoiseksi syntynyt Huczkowski muutti nelivuotiaana Suomeen. Hän varttui ympäristössä, jossa puhekielinä olivat suomen ohella englanti ja espanja.
Huczkowski on suorittanut merkonomin opintoja.
Tales from the Elvenpath
Tales from the Elvenpath on Nightwishin vuonna 2004 julkaisema kokoelmalevy.
Tochigin prefektuuri
Tochigin prefektuuri sijaitsee Kantōn alueella, Honshūn saarella, Japanissa. Sen pääkaupunki on Utsunomiya.
Maantiede
Tochigi on sisämaan prefektuuri. Sen rajanaapurit ovat Ibaraki, Gunma, Saitama ja Fukushima. Prefektuurin keskeltä löytyvä tasanko on Kantōn alueen suurin. Noin 55 % Tochigista on metsää.
Ilmasto
Prefektuurin kesät ovat kosteita ja niiden aikana esiintyy tyypillisesti ukkosmyrskyjä. Talvet ovat tuulisia ja kuivia.
Aluejako
Tochigin prefektuuri jakautuu 14 kaupunkiin ja 11 muuhun kuntaan, jotka ovat kaikki maaseutukaupunkeja. Kunnat kuuluvat viiteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Marja-Leena Luomanperä
Marja-Leena Luomanperä (s. 2. maaliskuuta 1947 Kemi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti jalkapallon naisten SM-sarjassa Kemin Intoa, ja pelasi 13 A-maaottelua vuosina 1973–1978. Hän pelasi myös Suomen naisten maajoukkueen kaikkien aikojen ensimmäisessa ottelussa elokuussa 1973 Ruotsia vastaan.
Tochigin prefektuuri
Historia
Ennen nykyisen hallintojärjestelmän syntyä Tochigin prefektuuri tunnettiin Shimotsuken provinssina.
Talous
Prefektuurin suurimmat maatalouden osa-alueet ovat riisin ja kasvisten tuotanto sekä karjan kasvatus. Teollisuuden oleellisimpia alueita ovat raskasteollisuus kuten sähkökoneet ja kulkuneuvot.
Kulttuuri ja nähtävyydet
Tochigin suosituimmat nähtävyydet ovat Nikkōssa sijaitsevat shōgun Tokugawa Ieyasun mausoleumi Nikkō Tōshō-gū, Rinnō-jin temppeli ja Futarasan-jinjan pyhäkkö. Ne ovat olleet osa Unescon maailmanperintöluetteloa vuodesta 1999. Prefektuurissa järjestetään vuosittain myös useita festivaaleja, kuten Nikkō Tōshō-gūn Tuhannen samurain kulkue.
Hevi reissu
Hevi reissu on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka ovat ohjanneet esikoistyönään Jukka Vidgren ja Juuso Laatio. Komedia kertoo pikkukylän metalliyhtyeen matkasta kohti unelmien keikkaa Norjassa. Elokuva on ensimmäinen suomalainen komedia, joka on päässyt South by Southwest -festivaalien ohjelmistoon Texasin Austinissa.
Teknologiansiirto
Teknologiansiirto on joko tarkoituksellista kehittyneen tekniikan siirtoa sitä kehittäneestä organisaatiosta ulospäin tai teknologian hankkimista organisaatioon. Ainakin 1960-luvulta alkaen teknologian siirtoon on käytetty erityisiä teknologiansiirtoon erikoistuneita organisaatioita.
Hevi reissu
Elokuvan päärooleissa ovat muun muassa Johannes Holopainen, Minka Kuustonen, Max Ovaska, Ville Tiihonen, Antti Tuomas Heikkinen ja Samuli Jaskio. Sivurooleissa ovat muun muassa Martti Syrjä, Kai Lehtinen, Pirjo Lonka, Pertti Sveholm ja Rune Temte.
Teknologiansiirto
Teknologiasiirron alkeellisin muoto lienee tytäryhtiötalous ja lisenssivalmistus, jossa molemmissa valmistava teollisuus tekee tuotteita jonkun muun tahon suunnitelmien perusteella.
Hevi reissu
Elokuvassa esiintyvän Impaled Rektum -yhtyeen alkuperäiskappaleet ovat Mors Subitan kitaristin Mika Lammassaaren säveltämiä. Kappaleissa laulaa Mors Subitan Eemeli Bodde. Elokuvan muusta sävellyksestä vastasi Lauri Porra.
Teknologiansiirto
Teollisuusvakoilu eri muodoissa on ollut käytössä muun muassa sotilastekniikan teknologiansiirrossa.
Hevi reissu
Tuotanto
Hevi reissu (engl. Heavy Trip Movie) on suomalais-belgialais-norjalainen yhteistuotanto. Elokuvan on tuottanut Making Movies Oy yhteistyössä Mutant Koala Picturesin ja Umedian kanssa.
Teknologiansiirto
"Sota on keksintöjen äiti" -sanonta on jossain määrin totta - esimerkiksi toisen maailmansodan Tiger-panssarivaunu kehitti levyjarrun sellaiseen valmiuteen, että se tuli sodan jälkeen käyttöön likimain kaikissa ajoneuvoissa korvaten rumpujarrun.
Hevi reissu
Vastaanotto
Hevi reissu on saanut Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvakriitikoilta 93 prosentin Fresh-pisteet.
Teknologiansiirto
Avaruusteknologian viedessä merkittävästi verovaroja NASA alkoi kertoa esimerkkejä, miten avaruusaluksissa käytetyt teknologiat siirtyvät jokapäiväiseen käyttöön. Apollo-ohjelman aikana vuonna 1938 keksitty Teflon-muovi liitettiin paistinpannujen muovipinnotteisiin. Mikroprosessori on toinen avaruuslentoihin tai ydinohjuksiin liittyvä teknologia, joka on siirtynyt koteihin ja työpaikoille.
Hevi reissu
Palkinnot
Lähde:
Teknologiansiirto
Esimerkkejä
"Japanin avautuminen" - tai ainakin Japanin nykyaikaistuminen - 1800-luvun jälkipuolella käynnistyi Yhdysvaltain laivaston väkivallan uhkan alla, mutta johti siihen, että japanilaisia lähetettiin järjestelmällisesti nk. länsimaihin opiskelemaan. Tämä johti maan teollistumiseen, joka kehitys voimistui hävityn toisen maailmansodan jälkeen jolloin Yhdysvallat toi laatuajattelun Japaniin eräänlaisena sodanjälkeisenä elvytystoimena. Japani teollisuus käytti erästä teknologiansiirtokeinoa, Yhdysvaltain ja Euroopan teollisuuden kopioimista, ainakin 1960-luvun loppuun asti. Sittemmin Aasian nk. tiikerivaltiot ja lopulta Kiinan kansantasavalta on käyttänyt tätä, tosin itse teknologia esimerkiksi CD-levyjen valmistuksessa on kaikkien saatavilla ja kopiointi liittyy muiden tuoteoikeuksien hyväksikäyttöön kuin ennen.
Suomen teollisuus teki ennen sotakorvauksia Neuvostoliitolle lähinnä lisenssivalmistusta. Eräs tapaus teknologiansiirrosta sotakorvauksissa on alun perin lautatarhoille rakennetut lukkitrukit (lautatarha-autot). Neuvostoliittolainen osapuoli toimitti valokuvia Neuvosto-Karjalassa toimineesta trukista, joka oli tehty Yhdysvalloista Neuvostoliittoon muuttaneen ihmisen kuvauksen perusteella. Valtion lentokonetehdas suunnitteli tämän perusteella toimivan laitteen. Myöhemmin tästä kehittyi Partekin merkittävä satamatrukki.
Jonas Arntzen
Jonas Arntzen (s. 21. marraskuuta 1997) on norjalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti, joka edustaa SHL:ssä pelaavaa Örebro HK:ta. Hänen hanskakätensä on oikea.
Frank Johansson
Johansson liittyi Amnestyyn vuonna 1983 ja vuodesta 1990 hän toimi järjestön Suomen osaston tiedotussihteerinä. Toiminnanjohtajana hän on ollut vuodesta 1996.
Johansson oli Vihreiden sitoutumaton ehdokas Helsingin vaalipiirissä vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Toy trawler spaniel
Ulkonäkö
Rotu oli tyypiltään kääpiöspanieli. Häntä oli hapsuttunut ja se typistettiin 10-12 cm pituiseksi. Karvapeite oli kihara, silkkinen ja kiiltävä. Toivottu väritys oli musta valkoisin merkein, mutta myös punaista valkoisin merkein esiintyi. Säkäkorkeus vaihteli 28–33 cm ja paino 5–7 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Toy trawler spaniel oli luonteeltaan rohkea, ei koskaan arka tai pelokas.
Alkuperä
thumb|280px|Täytetty yksilö Robin (1911–1920) Tringin eläintieteellisessä museossa. Rodun esi-isien joukossa saattoi olla vesispanieleita. 1900-luvun alussa sitä kuvailtiin vanhantyyppisen kiharakarvaisen kingcharlesinspanielin "moderniksi edustajaksi". Samoihin aikoihin Horshamin koiranäyttelyssä esiintyi peräti 27 yksilöä. Toy trawler spanielista oli tulossa suosittu myös Manner-Euroopassa kuten Alankomaissa ja Italiassa. Kuitenkin pian ensimmäisen maailmansodan jälkeen se kuoli sukupuuttoon.
MILF (pornografia)
thumb|200px|[[XRCO Award valitsi Julia Annin vuoden MILF-naiseksi 2011. ]] MILF-pornografia on pornografian tyylilaji, jossa naisnäyttelijät ovat usein 25–50-vuotiaita naisia, joista osa on aloittanut työskentelynsä pornoalalla 35-vuotiaana tai vanhempana. Tyylilajille ominaista on iäkkäämpi nainen ja nuoret rakastajat.
MILF on tyylilajina kasvava osa pornoteollisuutta ja monet naiset ovatkin luoneet uraa sen parissa. Tyylilajin näyttelijöille on omat palkintonsa: XRCO-palkinto vuoden MILF-naiselle, AVN-palkinto vuoden MILF-esiintyjälle, CAVR-palkinto vuoden MILF-naiselle ja Urban X Award -palkinto parhaalle MILF-esiintyjälle.
Japanissa on Adult Broadcasting Awards -palkinto parhaalle aikuiselle naiselle. Aikaisin nettiviittaus tyylilajiin on Playboyn vuoden 1995 artikkeli houkuttelevista äideistä. Vuodesta 2007 Playboyssa on ollut oma sarjansa MILF-tyylilajille osiossa nimeltä Hot Housewives.
MILF on lyhenne sanoista "Mother I'd Love to Fuck", joka viittaa suoraan edellä mainittuun ikäryhmään. Termin yleisti vuonna 1999 nuorisoelokuva American Pie.
Lähteet
MILF
Luettelo Andorran kaupungeista
thumb|[[Andorra la Vella.]] thumb|[[Escaldes-Engordany.]] Tämä on luettelo Andorrassa sijaitsevista kaupungeista.
Lucas Neill
Lucas Edward Neill (s. 9. maaliskuuta 1978 ) on australialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Neill edusti seuraurallaan muun muassa englantilaisia Millwallia, Blackburn Roversia, Evertonia ja West Ham Unitedia sekä turkkilaista Galatasarayta.
Neill lukeutui Australian maajoukkueen luottopelaajiin ja pelasi 96 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän kuului Australian joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa. Neill edusti Australiaa myös Sydneyssä järjestetyissä vuoden 2000 kesäolympialaisissa.
Luettelo Algerian kaupungeista
305px|thumb|[[Alger.]] 305px|thumb|[[Oran.]] 305px|thumb|[[Constantine.]] 305px|thumb|[[Annaba.]]
Taavi Vilhula
pienoiskuva|Taavi Vilhula (1940-luvun loppu) David (Taavi) Nikolai (T. N.) Vilhula (26. marraskuuta 1897 Multia – 20. maaliskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen maalaisliittolainen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana 1929–1930 ja 1933–1954 ja ministerinä ensin kansanhuoltoministerinä 1946–1948 Pekkalan hallituksessa ja myöhemmin maatalousministerinä 1950–1951 Kekkosen I hallituksessa. Hän oli presidentin valitsijamiehenä 1931, 1937, 1940, 1943 ja 1950.
Vilhulan isä oli David Vilhula ja äiti Helena, o.s. Koistinen, kotoisin Savosta Tuusniemen Jäätsalon saaresta. Vilhulan puoliso oli Ellen Vilhelmiina Partanen.
Työura
Vilhula oli konsulentin apulainen 1922, jonka jälkeen hän toimi Keski-Suomen maanviljelysseuran sihteerinä ja toiminnanjohtajana Jyväskylässä 1923–1954. Hänestä tuli Suomen maalaisten keskinäisen vakuutusyhtiön pääjohtaja Helsingissä ja Vilhula oli tässä tehtävässä vuodet 1954–1957, kunnes siirtyi Aura-vakuutusyhtiöiden johtokunnan puheenjohtajaksi 1958. Hän oli Auran puheenjohtajana vuoteen 1964.
Vilhula kouluttautui ylioppilaaksi 1917 ja agronomiksi 1923. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1948.
Politiikka
Vilhula valittiin eduskuntaan Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä. Hän toimi muun muassa seuraavien organisaatioiden toimielinten puheenjohtajana: Maalaisten keskinäisen vakuutusyhtiön hallintoneuvosto, Jyväskylän seudun osuuskassan hallintoneuvosto, Keskimaa oy:n johtokunta, Keskisuomalainen-lehden hallitus, Keski-Suomen maakuntaliitto, Maanomistajain liiton liittovaltuusto, Tarvaalan maamieskoulun johtokunta, Suomen maakeskus oy:n hallitus ja Suomen sotaveteraaniliiton liittoneuvosto. Eduskunnassa hän toimi perustuslaki-, ulkoasiain- ja valtiovarainvaliokunnassa sekä Yleisradio Oy:n hallintoneuvostossa. Hän oli maatalousvaliokunnan puheenjohtaja vuosina 1938–1946 ja 1951–1953.
Ernesto Revé
Ernesto Revé (s. 26. helmikuuta 1992) on kuubalainen kolmiloikkaaja.
Revé jäi ilman tulosta vuoden 2009 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuiden karsinnassa. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa tuloksella 16,47 metriä. 10. kesäkuuta 2011 Revé loikki Havannassa 17,40 metriä sivuten Pedro Pérezin alle 20-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian ennätystä.
Ci sarà
"Ci sarà" on julkaistu useilla Al Bano & Romina Powerin suosituinta tuotantoa esittelevillä kokoelma-albumeilla. "Quando un amore se ne va" on valittu kokoelmille huomattavasti harvemmin. Al Bano & Romina Power levyttivät kappaleesta "Ci sarà" myös espanjankielisen version "Pasará", jonka singlejulkaisun b-puolena on "Ángeles". Kappaleesta on levytetty myös muun muassa islanninkielinen versio "Þú og ég" ja suomenkielinen "Painan jäljet kasteeseen".
"Ci sarà" -kappaleen kertosäkeistössä lauletaan positiivisista asioista, joita on odotettavissa lähitulevaisuudessa vastakohtana säkeistöissä kerrotuille negatiivisille asioille.
Ernesto Revé
Revé saavutti hopeaa Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 halliennätyksellään 17,33.
Ennätyksensä 17,58 Revé hyppäsi Havannassa 7. helmikuuta 2014.
Ci sarà
"Ci sarà" voitti San Remon musiikkifestivaalin 1984.
Can’t Hold Us
Can't Hold Us on yhdysvaltalaisen hip hop-duo Macklemoren ja Ryan Lewisin kappale heidän The Heist -debyyttialbumiltaan. Kappale julkaistiin albumin kolmantena singlenä 16. elokuuta 2011 ja se sisältää myös Ray Daltonin esittämiä vokaaleja.
Tokugawa Tsunayoshi
pienoiskuva|Tokugawa Tsunayoshi Tokugawa Tsunayoshi (23. helmikuuta 1646, Edo — 19. helmikuuta 1709 Edo) oli Japanin Tokugawa-shōgunaatin viides shōgun. Hänet tunnetaan myös lisänimellä ”Koirien shōgun”, mikä johtuu hänen säätämistään eläinsuojelulaeista, jotka koskivat erityisesti koiria.
Can’t Hold Us
Kappale saavutti Billboard Hot 100 -listan ensimmäisen sijan, muodostuen kaksikon toiseksi kärkisijan hitiksi Yhdysvalloissa. Se on myös heidän kolmas peräkkäinen ensimmäisen listasijan saavuttanut single Australiassa.
Tokugawa Tsunayoshi
Tsunayoshi julistettiin shōguniksi vuonna 1680, jolloin Japani eli yhtä historiansa vauraimmista ja rauhallisimmista kausista. Tsunayoshi pyrki edistämään uuskungfutselaisuutta, jonka oli kehittänyt 1100-luvulla elänyt kiinalainen oppinut Zhu Xi. Zhu Xin oppien mukaan ihmisen tärkein tehtävä oli pysyä uskollisena valtiovallalle. Kautensa loppupuolella Tsunayoshi menetti kuitenkin kiinnostuksen virkatehtäviensä hoitoon ja keskittyi ylelliseen elämään palatsissaan. Hallinnosta tuli heikko ja todellisuudesta vieraantunut, mistä olivat hyvänä esimerkkinä Tsunayoshin omalaatuiset koirien hyvinvointia koskevat määräykset.
Tsunayoshi oli syntynyt koiran vuonna, ja eräs buddhalainen munkki väitti Tsunayoshille, että tämä oli ollut edellisessä elämässään koira. Tämän seurauksena Tsunayoshi määräsi kuolemantuomion jokaiselle, joka vahingoitti koiraa. Lisäksi hän vaati, että koiria puhuteltaisiin aina kunnioittavasti. Tsunayoshi myös piti valtion varoin yllä tarhassa arviolta 50 000 koiraa, joita ruokittiin riisillä ja kuivatulla kalalla.
Arne Hoel
right|thumb|Mäkihyppääjät Vidar Lindboe-Hansen (numero 62) ja Arne Hoel (numero 51) Ruotsin hiihtokisoissa Östersundissa 1948. Arne Hoel (5. huhtikuuta 1927 Skoger, Drammen – 10. syyskuuta 2006 Nordstrand, Oslo) oli norjalainen mäkihyppääjä. Hän edusti oslolaista Lyn-seuraa.
Tokugawa Tsunayoshi
Koirien asemalla Tsunayoshin vuodesta 1687 lähtien annetuissa laeissa oli toisaalta myös perusteet. Edo kuhisi 1600-luvulla kaltoin kohdeltuja, nälkiintyneitä ja villiintyneitä kulkukoiria sekä kuolleiden koirien mätäneviä ruumiita, ja näihin ongelmiin oli epäilemättä puututtava jo hygienian vuoksi. Tsunayoshin laeissa oli lisäksi myös lukuisia muita edunsaajia. Raskaana olevat naiset olivat lakien mukaan varattomina oikeutettuja sosiaalihuoltoon, hylätyille lapsille perustettiin ensimmäiset lastenkodit, paikallisviranomaisten oli huolehdittava sairaanhoidosta ja vankien oloja parannettiin.
Arne Hoel
Hoel sijoittui olympialaisissa kuudenneksi Oslossa 1952 ja 11:nneksi Cortina d'Ampezzossa 1956. Hän oli kolmas Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa vuodenvaihteessa 1958–1959.
Tokugawa Tsunayoshi
Huhtikuussa vuonna 1701 Edon hovissa tapahtui välikohtaus, kun Akōn daimio Asano Nakanori hyökkäsi hoviherra Kira Yoshinakan kimppuun ja haavoitti tätä veitsellä. Hyökkäys johtui siitä, että Kira oli aiemmin loukannut Asanoa, joka ei tuntenut hovietikettiä. Shōgun Tsunayoshi ei voinut hyväksyä Asanon raivonpurkausta ja määräsi tämän tekemään seppukun, kunniaitsemurhan. Tämä tapaus johti sittemmin tapahtumiin, jotka ovat 47 rōninin legendan taustalla.
Espanjalainen prikaati
Jalkaväen taistelumuodon keventyessä espanjalaisesta neliöstä alankomaalaiseen puolirykmenttiin myös espanjalainen prikaati sai väistyä, vaikka idea jatkoikin elämäänsä treffen-taktiikassa.
A. Aijal Uppala
Albert (A.) Aijal Uppala (vuoteen 1935 Wegelius) (31. toukokuuta 1897 Suoniemi – 13. lokakuuta 1984 Hämeenlinna) oli pastori ja Suomen tunnustuksellisen luterilaisen kirkon perustajia ja ensimmäinen johtaja.
Lapsuus ja nuoruus
A. Aijal Wegelius syntyi 31. toukokuuta 1897 Suoniemellä, mutta hän kasvoi Joensuussa. Hänen vanhempansa olivat Karl Albert Wegelius, joka oli Joensuun lyseon uskonnonlehtori ja myöhemmin rehtori sekä Aini o.s. Öhmann, joka oli Joensuun tyttökoulun laulunopettaja. Kodin elämää leimasi luterilainen ja evankelisen herätysliikkeen henki. Perheen isä piti kotihartauksia ja pyrki kutsumaan myös muita samaan vakaumukseen. Myöhemmin molemmat vanhemmat liittyivät niihin luterilaisiin tunnustuksellisiin seurakuntiin, joita heidän poikansa oli perustamassa. Aijal Wegeliuksen mukaan hänen rippikoulussaan heille opetettiin vain käskyt eikä mitään koskien uskoa, ehtoolliselle valmistautumista tai evankeliumista.
Joensuussa ei tuohon aikaan ollut juurikaan evankelista toimintaa, ja Aijal Wegeliukseltakin puuttui omakohtainen rauha uskonkysymyksissä. Keväällä 1917 hän vakuuttui pastori Yrjö Keijolan välityksellä siitä, että Kristus on sovittanut hänenkin syntinsä. Hän itse kuvasi tätä seuraavasti: "Taivaallinen valo tuli Jumalan sanan kautta sydämeen." Tämän tapahtuman myötä Wegelius tuli mukaan evankeliseen liikkeeseen ja Helsingissä asuessaan hänelle tulivat tärkeiksi Evankeliumiyhdistyksen rukoushuoneet. Jälkikäteen hän kuvasi näiden toimintaa täydeksi vastakohdaksi kirkoissa julistettavalle epäevankeliselle hengellisyydelle ja sanoi rukoushuoneiden olleen hänen varsinaisia kirkkojaan.
Opiskelut sekä toiminta Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä
Wegeliuksen aloittaessa 1918 teologian opintonsa Helsingissä hänen isänsä varoitteli häntä yliopistossa harjoitettavasta uudenaikaisesta jumaluusopista. Wegeliuksesta tulikin osa opiskelijajoukkoa, joka tietoisesti vastusti teologisen tiedekunnan epäraamatulliseksi ja epäluterilaiseksi mieltämäänsä opetusta. Hän oli mukana evankelisen ylioppilaskodin toiminnassa. Opiskelujensa aikana Wegelius sai kuulla Missouri-synodista ja muista ulkomaisista tunnustuksellisista luterilaisista kirkoista ja pääsi tutustumaan niiden kirjallisuuteen. Hän suoritti suoritti loppututkintonsa vuonna 1922 ja sai pappisvihkimyksen 28. helmikuuta 1922 Savonlinnassa. Tämän jälkeen hän toimi muutaman kuukauden ajan Soanlahden kirkkoherranviran armovuoden saarnaajana. Tämä jäi hänen ainoaksi virakseen Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa.
Kesällä 1922 Wegelius kävi tutustumassa Saksan vapaaseen evankelis-luterilaiseen kirkkoon ja matkusti sitten Yhdysvaltoihin St. Louisissa sijaitsevaan Missouri-synodin teologiseen korkeakouluun. Hän opiskeli siellä lukuvuoden 1922-1923. Tänä aikana hän sai kuulla professori Franz Pieperin ensimmäisen ja viimeisen vuosikurssin opiskelijoille pitämiä luentoja Raamattu-käsityksestä ja kirkko-opista. Lisäksi hän kuunteli toisten professorien luentoja kirkkohistoriasta, eksegetiikasta ja käytännöllisestä teologiasta. Wegelius vaikuttui sikäläisestä opetuksesta ja se ohjasi hänen teologista ajatteluaan koko hänen loppuelämänsä.
1920-luvun alussa oli Suomessa syntynyt liikehdintää tunnustuksellisten luterilaisten seurakuntien muodostamiseksi Suomeen. Liikehdinnän johtohahmo oli pastori Heino Pätiälä. Palattuaan Yhdysvalloista Wegelius alkoi innolla toimia tämän liikkeen hyväksi. Syksyllä 1923 hän erosi Suomen evankelis-luterilaisesta kirkosta ja sen pappisvirasta. Samoin tekivät syksyn 1923 ja alkuvuoden 1924 aikana pastorit Heino Pätiälä, Wegeliuksen veli R.G. Wegelius, Kauko Valve, B.A. Uusitalo, Erkki Penttinen ja Väinö Salonen. Lisäksi erosi useita maallikoita eri puolilla Suomea.
Luterilaisen vapaakirkon johtohahmona
Wegelius asui tässä vaiheessa Hämeenlinnassa, ja sinne muodostunut luterilainen vapaaseurakunta kutsui hänet pastorikseen tammikuussa 1924. Saman vuoden aikana liikettä kohtasi hajaannus, sillä Heino Pätiälällä oli sellaisia opillisia käsityksiä, jotka muiden mielestä olivat ristiriidassa luterilaisen opin kanssa. Pätiälä, pastori Uusitalo sekä osa syntyneistä seurakunnista muodosti sittemmin Suomen vapaan evankelisluterilaisen seurakuntaliiton, kun taas muut pastorit ja seurakunnat muodostivat Suomen vapaan evankelis-luterilaisen kirkon, nykyiseltä nimeltään Suomen tunnustuksellinen luterilainen kirkko. Sen johtohahmoksi tuli nuoresta iästään huolimatta A. Aijal Wegelius.
Wegelius, joka vuonna 1935 vaihtoi nimensä Uppalaksi, toimi Hämeenlinnan pastorina aina eläkkeelle siirtymiseensä asti eli vuoteen 1963. Koko tämän ajan tähän seurakuntaan kuului myös Turku sekä 1950-luvulle asti Helsinki. Karjalassa sijainneen Vuokselan seurakunnan pastorina hän oli vuodet 1938-1944 sekä Väinö Salosen kuoltua Koskenpään ja Kyyjärven seurakuntien pastori vuodet 1953-1963. Uppala toimi kirkkonsa sihteerinä vuodet 1928-1930 ja johtajana vuodet 1935-1955. Kirkon teologian opiskelijoiden opettajana hän toimi vuodet 1958-1963. Vuosien varrella hän toimitti useita lehtiä, kuten Paimen, Sana ja Tunnustus sekä Luterilainen. Hän kirjoitti myös useita kirjoja, joilla hän perusteli kirkkonsa olemassaolon oikeutta, kuten teokset Minkälaista kirkkoa Luther tahtoi (1930) sekä Kirkkokysymys Raamatun ja luterilaisen tunnustuksen valossa (1938). Uppala laati myös luterilaisen vapaaseurakuntaliikkeen historiikin nimeltä Tunnustukselliset seurakunnat syntyvät (1976). Hän piti tiivistä yhteyttä oman kirkkonsa jäsenten lisäksi myös useisiin Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa työskenteleviin henkilöihin, myös Suomen luterilaiseen evankeliumiyhdistykseen, vaikka olikin juuri sen piiristä aikanaan lähtenyt.
Kuolema
Uppala kuoli lauantaiyönä 13. lokakuuta 1984, yli 87 vuoden iässä. Hän oli viimeinen elossa olleista tunnustuksellisten luterilaisten seurakuntien perustajapastoreista. Uppala oli vielä kesäkuun lopussa huolimatta heikentyneestä kunnostaan kirjoittanut Luterilainen -lehteen kirjoituksen, jossa hän toi esille tunnustuksellisen luterilaisen seurakunnallisuuden oikeutuksen.
Merkitys nykyään
Uppalaa arvostetaan Suomen tunnustuksellisessa luterilaisessa kirkossa edelleen kirkon perustajiin kuuluvana hahmona sekä kirkko-opin asiantuntijana. Vuonna 2008 kirkko julkaisi kokoomateoksen, joka sisältää Uppalan laatimia kirkko-oppiin liittyviä kirjoja ja artikkeleja.
İlhan Mimaroğlu
İlhan Mimaroğlu (11. maaliskuuta 1926 Istanbul – 17. heinäkuuta 2012 Manhattan, New York) oli turkkilaissyntyinen säveltäjä ja äänilevytuottaja.
Vuonna 1959 Mimaroğlu liittyi Columbia-Princeton Electronic Music Centerin henkilökuntaan. Hän sai siellä opetusta Vladimir Ussachevskylta ja opiskeli lisäksi yksityisesti Edgar Varèsen ja Stefan Wolpen johdolla. Mimaroğlun työ keskuksessa jatkui lähes 30 vuoden ajan. Samalla hän työskenteli Ahmet ja Nesuhi Ertegünin palveluksessa Atlantic Recordsin tuottajana. Mimaroğlu tuotti muun muassa jazzmuusikko Charles Mingusin levyjä. Vuonna 1971 hän sävelsi musiikin trumpetisti Freddie Hubbardin albumiin Sing Me a Song of Songmy. Vuonna 1969 Mimaroğlu oli yksi neljästä säveltäjästä, joiden musiikkia käytettiin Federico Fellinin elokuvassa Fellinin Satyricon. Hän myös tuotti elektronisen musiikin ja sosiaalisen kommentaarin ohjelmia epäkaupalliselle WBAI-radioasemalle. Vuonna 1972 Mimaroğlu sai Guggenheim-stipendin, ja pian hän perusti Atlanticin Finnadar Records -haaran, joka omistettiin kokonaan aikansa musiikille. Pianisti İdil Biret teki debyyttinsä Finnadarilla. Mimaroğlu julkaisi myös muiden muassa John Cagen, George Flynnin, Karlheinz Stockhausenin ja Varèsen levytyksiä. Finnadar julkaisi myös Mimaroğlun omaa musiikkia levytettynä, mutta yhtiö lopetti toimintansa 1980-luvun puolessavälissä.
Mimaroğlun säveltämä elektroninen musiikki oli hyvin yksilöllistä, kiihkeää kontrasteissaan, yllätyksellistä ja joskus tiivistä. Säveltäjä oli Varèsen tavoin kriittinen omaa tuotantoaan kohtaan ja hylkäsi teoksiaan, joita ei saatu esitetyiksi tai julkaistuiksi riittävässä ajassa. Alun perin Mimaroğlun musiikkia julkaistiin enimmäkseen Turnaboutin ja Finnadarin LP-levyillä. 2000-luvun alussa hänen musiikkiaan tuli saataville myös CD-muodossa, ensimmäisenä kokoelmissa Outstanding Warrants (2001 ) ja Agitation (2004 ). Mimaroğlu tuli tunnetuksi myös valokuvaajana ja julkaisi useita kirjoja. Viimeiseksi kirjaksi jäi elokuvakritiikin kirja vuodelta 2010. Kerran Mimaroğlu kertoi olevansa ylpein filosofisesta pamfletistaan Project Utopia. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 86-vuotiaana. Leskeksi jäi 51 vuotta hänen kanssaan naimisissa ollut Güngör Mimaroğlu.
Vuonna 2020 Serdar Kökçeoğlu julkaisi Mimaroğlun elämää ja musiikkia käsitelleen dokumentin Mimaroğlu: The Robinson of Manhattan Island.
Elaine Pagels
pienoiskuva|Pagels kansallisella kirjafestivaalilla 2019. Elaine Pagels (o.s. Hiesey, s. 13. helmikuuta 1943) on yhdysvaltalainen uskontotieteilijä. Hänet tunnetaan Gnostilaiset evankeliumit -kirjan (1979) kirjoittajana.
Hän opiskeli Stanfordin yliopistossa historian maisteriksi, sen jälkeen tohtoriksi Harvardin yliopistosta. Valmistuttuaan vuonna 1970 Pagels toimi opettajana Columbian yliopistossa ja Barnard Collegessa. Vuodesta 1982 hän on työskennellyt Princetonin yliopistossa. Hän sai Princetonin Howard T. Behrman -palkinnon saavutuksistaan humanistisissa tieteissä vuonna 2012. Lisäksi hänelle on myönnetty Rockefeller-apuraha, Guggenheimin apuraha ja Harvardin satavuotismitali "erinomaisesta yhteiskunnallisesta panostuksesta". Vuonna 2015 hänelle myönnettiin humanistinen mitali National Humanities Medal, ansioistaan uskontojen ja uskontoperinteiden tutkimisesta.
Hanna Laine
Hanna Laine (s. 28. marraskuuta 1978) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti Naisten SM-sarjassa Tampereen Ilvestä sekä pietarsaarelaista FC Unitedia. Naisten A-maajoukkueessa Laine pelasi 13 ottelua vuosina 1995–2000. Hän on myös valmentanut Ilveksen naisten joukkuetta.
Vapaa Venäjä
Vapaa Venäjä on marssimuotoinen työväenlaulu, josta tunnetaan useita suomalaisia tekstiversioita ja levytyksiä.
Kappale on tavallisesti merkitty Vasili Agapkinin (1884−1964) sävellykseksi (alun perin Proshtshanije slavjanki eli ”Slaavilaistytön jäähyväiset”), mutta alkujaan se on ilmeisesti venäläiseen kansansävelmään perustuva marssilaulu. Kappaleen tunnetuimman suomalaisen sanoitusversion tekijää tai tekijöitä ei tunneta, mutta sanoituksen on arveltu syntyneen sisällissodan jälkeen suomalaisten punapakolaisten keskuudessa Neuvosto-Venäjällä ja kulkeutuneen sieltä Suomeen. Julkiseen keskusteluun Vapaa Venäjä nousi Suomessa 1920-luvun puolivälin jälkeen, kun siitä tuli suosittu kappale työväenjärjestöjen tapahtumissa. Jo tätä ennen vuosikymmenen alussa kappale oli kuitenkin alkanut levitä Pohjois-Amerikan suomalaistyöläisten keskuudessa. Niin Suomessa kuin amerikansuomalaisissa yhteisöissä kappaleesta tuli 1920-luvun mittaan ennen muuta kommunistisen työväestön tunnuskappale, jolla he erottautuivat sosiaalidemokraateista kamppaillessaan työväenjärjestöjen hallinnasta. Sosiaalidemokraatit ja oikeistolaiset puolestaan yhdistivät Vapaan Venäjän kommunismin leviämiseen Suomessa, mistä syystä laulun esittäminen herätti voimakasta arvostelua 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa.
Vapaan Venäjän suosiosta amerikansuomalaisten keskuudessa kertoo se, että Yhdysvalloissa kappaleesta tehtiin peräti neljä eri versiota. Ensimmäisessä Otto Pyykkösen levyttämässä versioissa oli erilainen sanoitus kun myöhemmässä Jukka Ahdin levytyksessä. Pyykkösen levyttämän version sanoittaja oli amerikansuomalainen työväenkirjailija Emil Rautiainen. Kööpenhaminassa 11.-12. huhtikuuta 1929 äänitetyllä savikiekolla B-puolella Warnys Danseorkester soittaa ”Vapaan Venäjän”. Ensimmäinen Suomessa tehty levytys oli 1955 Rytmi-merkille Solistiseitsikko Otavan tekemä versio. Ensimmäisen Suomessa levytetyn lauluesityksen kappaleesta teki Reijo Frank vuonna 1969. Frankin levytys liittyi vasemmistolaiseen poliittiseen laululiikkeeseen, joka antoi uuden elämän monille muillekin vanhoille työväenlauluille. Toisen maailmansodan jälkeen Vapaan Venäjän merkityksiä Suomessa muovasi myös sen sävelmän saavuttama suosio Neuvostoliitossa, missä sävelmää alettiin käyttää muun muassa puna-armeijan ohjelmistossa ja elokuvissa.
Sanat
Maailman raatajat, sorron kahleet pois! Meitä keisarit ei enää hoivaa eikä veriset julmuritkaan.
Jo ääni vapauden kultahelminä helähtelee. Sen tenho valtaa ja kahleet poistaa tai kansat julmain tyrannein.
Toverit kuulkaa, jo murtuu kahleet pois tieltä onnen, vapauden!
Seidi
Seidi on suomalainen harvinainen naisen etunimi. Sen oletetaan tulevan Sarah-nimen hellittelymuodosta Sadie, joka ääntyy seidi. Arvellaan, että nimi kulki Suomeen Amerikan-siirtolaisten kautta. Nimi on ollut yleisin Pohjanmaalla, josta onkin muutettu Amerikkaan laajamittaisemmin kuin muilta Suomen alueilta. Seidi on ollut Suomessa nimenä vuoden 2019 loppuun mennessä noin 570 henkilöllä. Suosionsa huipussa nimi oli vuosina 1900–1919, jolloin sen sai 166 tyttöä.
LaSalle
thumb|350px|LaSalle Touring Sedan vuodelta 1935
LaSalle oli vuosina 1927-1941 valmistettu amerikkalainen automerkki. Merkin perusti General Motors hieman halvemmaksi vaihtoehdoksi Cadillacille. LaSallen oli tarkoitus olla hinnaltaan Cadillacin ja muiden GM:n automerkkien välissä. LaSalle-merkin ja konseptin loi Alfred P. Sloan. Halvin merkki oli Chevrolet. Muut 1920-luvun General Motorsin automerkit halvimmasta kalliimpaan olivat nousevassa järjestyksessä Oakland, Oldsmobile, Buick ja ylimpänä Cadillac.
Buickin ja Cadillacin väliin tehtiin LaSalle. Taustalla oli Packard-merkin myynnin nousu saman luokan Cadillacia vastaan. LaSalle-autojen oli määrä haastaa suosittu Packard Six.
Vuoden 1927 LaSallessa oli 303 kuutiotuuman 90 asteen V8-moottori, teholtaan 75 hevosvoimaa (hp) eli 56 kilowattia.
Nimi LaSalle otettiin ranskalaiselta tutkimusmatkaajalta Robert Cavelier de La Sallelta, joka vuonna 1682 oli julistanut Louisianan alueen Ranskan siirtomaaksi.
Myöhemmin 1930-luvun laman aikaan sekä Cadillacin että LaSallen myynti väheni. Molemmat merkit kuitenkin säilyivät General Motorsin valikoimissa ja niiden myynti nousi 1930-luvun edetessä. LaSallen myynti vuosina 1933–1941 ylitti Cadillacin myyntimäärät, mutta silti GM lopetti LaSalle-merkin. Cadillacilla oli perinteisenä loistoautomerkkinä hyvä imago, joka autotehtaan kannatti säilyttää.
Audi Sport
pienoiskuva|Vuoden 2015 [[Audi R8.]] Audi Sport GmbH (aiemmin quattro GmbH) on Audin osasto, joka valmistaa R ja RS-merkeillä Audin malleja.
Moottoriurheilu
Audi Sport voitti rallin MM-sarjassa valmistajien mestaruuden kausilla 1982 ja 1984. Audi Sport on toiminut Abt Sportslinen kanssa nimellä Audi Sport ABT Formula E Team Formula E -sarjassa sekä DTM-sarjassa, ja Joest Racingin kanssa nimellä Audi Sport Team Joest FIA World Endurance Championship -sarjassa ja Le Mansin 24 tunnin ajossa. Audi Sport on kilpaillut Champion Racingin kanssa nimellä Audi Sport North America American Le Mans Series -sarjassa.
See What's on the Inside
See What's on the Inside on Asking Alexandrian seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 1. lokakuuta 2021.
Biltmore Estate
thumb|350px|Biltmore Estate. Biltmore Estate on ranskalaista renessanssia edustava kartano Yhdysvaltain Pohjois-Carolinassa, lähellä Ashevillen kaupunkia. Sen rakennutti George Washington Vanderbilt II vuosina 1888–1895 arkkitehtien Richard Morris Huntin ja Frederick Law Olmstedin piirustusten pohjalta. Se on edelleen Vanderbiltin jälkeläisten omistuksessa ja siellä toimii nykyisin museo. Noin 16 260 neliömetrillään rakennus on Yhdysvaltain suurin yksityisomisteinen talo. Se on myös listattu yhdeksi Yhdysvaltain kansallishistoriallisista maamerkeistä.
Biltmore Estaten alueella on kuvattu muun muassa elokuvia Joutsen (1956), Tervetuloa, Mr. Chance! (1979) ja Riku Rikas (1994).
Hyria ammattiopisto
Hyria ammattiopisto on osakeyhtiömuotoiseen Hyria koulutukseen kuuluva ammatillinen oppilaitos, jonka päätoimipiste sijaitsee Hyvinkäällä Sahanmäen kaupunginosassa. Oppilaitoksessa opiskeli vuonna 2015 runsas yhteensä 2 400 nuoriso-opiskelijaa.
Hyria koulutuksella on toimintaa kuudella paikkakunnalla, joista ammattiopiston toimitoja on seuraavilla viidellä paikkakunnalla: Hyvinkää, Hämeenlinna, Järvenpää, Lahti ja Riihimäki.
Hyria ammattiopiston osuus oli vuonna 60,3 prosenttia ja ammatillisen peruskoulutuksen 72,4 prosenttia koko Hyria koulutus Oy:n 41,2 miljoonan euron liikevaihdosta. Vuonna 2015 nuorten koulutus tuotti 775 tutkintoa. Opiskelijamäärällä mitattuna ammattiopiston suurin nuorisokoulutuksen osasto oli Liiketalous ja tietotekniikka, jota opiskeli 600 henkeä. Muita suuria osastoja olivat Sosiaali ja terveys (302 opiskelijaa), Rakennus- ja talotekniikka (252 opiskelijaa) ja Sähkö (229 opiskelijaa). Aikuiskoulutuksen (Hyria aikuisopisto) puolelta tutkintoja tehtiin vuonna 2015 yhteensä 581 kappaletta, joista perustutkintoja oli 328 kappaletta, erikoisammattitutkintoja 51 ja ammattitutkintoja 202 kappaletta.
Hyrian ammattiopiston opiskelijat valmistuivat ammattiin valtakunnallista ja maakunnallista keskiarvoa paremmin. Opetushallitus palkitsikin yhteistyössä Opetus- ja kulttuuriministeriön kanssa palkitsi oppilaitoksen vuonna 2014 kunniamaininnalla arvioidessaan Suomen ammatillisia oppilaitoksia koulutuksen läpäisyn edistämisestä. Tätä saavutusta Hyria koulutus kuitenkin yleistää kertomalla olevansa "Suomen 3. paras ammatillinen oppilaitos." Vastaväitteenä myyntihenkiselle viestinnälle voidaan todeta, ettei Hyria kuitenkaan ole voittanut kertaakaan Opetushallituksen ammatillisen koulutuksen laatupalkintoa vuosien 2000–2014 kilpailuissa. Muista ammattioppilaitoksista kolme on voittanut vuosittain teemaltaan vaihtuvan laatupalkinnon jopa kolmesti ja kolme oppilaitosta kahdesti tänä 15 vuoden ajanjaksona.
Kevyt osasto 5 (talvisota)
Kevyt osasto 5 oli suomalainen joukkoyksikkö, joka taisteli talvisodassa 1939–1940. Sen miehistö oli koottu pääosin Hämeen läänin alueelta. Osasto perustettiin ylimääräisten harjoitusten yhteydessä Aulangolla ja se taisteli muun muassa Kevyt osasto 5 kotiutettiin 27.5.1940
Erkki Lahti (eräkirjailija)
Erkki Lahti (s. 1946, Kuorevesi) on suomalainen Kuopiossa asuva eräkirjailija.
Teokset
Lahti on ollut mukana monissa kokoomateoksissa. Lisäksi hän toimi Pellervo-lehden eräsivujen toimittajana 1986–1989, Suomen Kalastuslehden toimituskunnan jäsenenä 1998–2007 ja Savon Sanomien kolumnistina 2011–2019.
Waneta Hoyt
Waneta Ethel Hoyt (13. toukokuuta 1946 – 13. elokuuta 1998) oli yhdysvaltalainen nainen, joka murhasi viisi lastaan 26. tammikuuta 1965 ja 28. heinäkuuta 1971 välisenä aikana New Yorkin osavaltion maaseudulla. Lasten kuolemat lavastettiin kätkytkuolemiksi.
Hoytin tapaus antoi lääketieteelle harhaanjohtavan käsityksen kätkytkuoleman kulkemisesta suvuissa. Häntä käytettiin jopa olettamusta tukeneena esimerkkinä Journal of Pediatricsin artikkelissa vuonna 1972.
Vasta vuonna 1994 Waneta Hoyt myönsi tappaneensa lapset saadakseen heidät lopettamaan itkunsa. Hänet tuomittiin huhtikuussa 1995 vankeuteen ”75 vuodesta elinkauteen”. Hän kuoli muutaman vuoden päästä haimasyöpään New Yorkin osavaltiossa.
Two Swords
Two Swords voi viitata seuraaviin asioihin:
Poikon kartano
Poikon kartano on Otavan saarella Rymättylässä nykyisessä Naantalin kaupungissa sijaitseva kartano Isopoikon kylässä. Kartanon nykyinen päärakennus on vuodelta 1828 ja nykyisen ulkoasunsa se sai 1924 kun se korotettiin kaksikerroksiseksi Lars Sonckin suunnitelmien mukaisesti. Kartano ja sen piharakennukset muodostavat hyvin säilyneen arvokkaan kokonaisuuden, joka on rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä. Kartano piharakennuksineen on suojeltu seutu- ja osayleiskaavassa seudullisesti merkittävänä. Kartanon pihapiiri on vanhoja puita kasvavaa puistoa.
Ensimmäinen kirjallinen maininta vanhaan rälssiin kuuluvasta Isopoikosta eli Poikosta on vuodelta 1442. 1400-luvulla kartano oli Fincke-suvun omistuksessa. 1610-luvulta 1730-luvulle kartanon omisti sama suku kuin läheisen Viljaisten kartanon. 1800-luvun vaihteessa Poikon omistus siirtyi aatelisilta pois ja tuolloin tila oli Rymättylän suurimpia. Nykyinen vuonna 1828 rakennettu päärakennus tehtiin merikapteeni E. P. Thomen omistuksessa.
Kartanorakennus on luonnonkiviperustainen, hirsirunkoinen ja aumakattoinen. Ulkopuolelta rakennus on vuorattu vaakaponttilaudoituksella, joka on jaettu vyöhykkeisiin seinän pilarimaisilla ulkonemilla. Yläkerran ikkunat ovat neliruutuisia ja alakerran kuusiruutuisia, ja niiden päällä on puuleikkauksin koristellut otsikot. Pääsisäänkäyntiin rakennettiin vuonna 1924 kuisti ja sen päälle 1980-luvulla kuusipylväinen terassi. Toisessa päässä taloa on lasiveranta pieniruutuisilla ikkunoilla ja vastakkaisessa päässä taloa satulakattoinen kuisti ja 1980-luvulla sen jatkoksi rakennettu avokuisti. Alakerran pohjakaava on säilynyt karoliinisena ja ulkoasultaan pitkälti alkuperäisenä, 1980-luvulla uudistettua keittiötä lukuun ottamatta. Ruokasalissa on kaakeliuuni 1800-luvun puolivälistä.
Pihapiirissä on 1800-luvun puolivälissä rakennettu "muorin rakennus", joka ainakin vielä 2000-luvun taitteessa toimi kotiseutumuseona ja oli säilynyt vanhassa asussaan. Nelihuoneinen hirsitalo on rakennettu luonnonkiviperustalle. Rakennuksen alla on osittain kellari, joka on mahdollisesti 1400-luvulta eli Suomen keskiajalta. Neljän metrin syvyydessä sijaitsevaan kellariin johtaa edelleen portaat. Luonnonkiviseinäinen kellari on 5,5 metriä leveä ja sen holvi on muurattu tiilistä. Pihassa on myös toinen holvikellari, joka on todennäköisesti myös kuulunut Poikon keskiaikaiseen kivilinnaan. Kivilinnasta on jäljellä kivimuurin pätkä. Muita pihapiirin rakennuksia ovat aitta vuodelta 1737 ja todennäköisesti samalta vuosisadalta empiretyylinen avosolainen luhti. Huvimaja vuodelta 1861, sikapiikojen asunto ja sauna 1800-luvun lopulta ja tiilinavetta 1900-luvun alkupuolelta.
ADC Airlinesin lento 53
ADC Airlinesin lento 53 oli ADC Airlinesin reittilento Nigerian Abujasta Sokotoon. Lennolla 29. lokakuuta 2006 käytetty Boeing 737-2B7 joutui tuuliväänteeseen pian lähdettyään lentoon Abujasta. Miehistö reagoi nostamalla koneen nokkaa ylöspäin, jolloin kone sakkasi ja syöksyi maissipellolle lähellä lentoasemaa.
Poikon kartano
Aiheesta muualla
60.41444°N, 21.90361°W
ADC Airlinesin lento 53
Onnettomuuslennolla oli sata matkustajaa ja viisi miehistön jäsentä. Heistä 96 kuoli onnettomuudessa. Yksi miehistön jäsen ja yksi matkustaja loukkaantuivat vakavasti, ja seitsemän matkustajaa selvisi vähin vammoin tai vammoitta. Uhrien joukossa oli Nigerian muslimien hengellinen johtaja, Sokoton osavaltion sulttaani Mohammadu Maccido, ja kaksi osavaltion senaattoria, joista toinen oli Maccidon poika.
Lennon 53 maahansyöksy oli kolmas vakava lento-onnettomuus Nigeriassa vuoden sisään, vaikka jo edellisten kahden onnettomuuden jälkeen maan lentoturvallisuutta oli pyritty parantamaan. Lennon 53 onnettomuutta seuranneen painostuksen myötä presidentti Olusegun Obasanjo siirsi liikenneministeri Babaola Borishaden muihin tehtäviin.
Lentokone
Koneella oli lennetty onnettomuuteen mennessä 44 465 lentoa ja 56 411 tuntia 9 minuuttia. Edellinen raskas huolto oli tehty 28. heinäkuuta 2005, jolloin lentotunteja oli 54 337. Seuraava raskas huolto olisi tehty joko 27. tammikuuta 2007 tai 57 337 tunnin täytyttyä.
Tapahtumat
Onnettomuuspäivän aamuna kone oli Calabarissa, jonne se oli saapunut edellisenä iltana. Päivän ensimmäinen lento oli Calabarista Lagosiin, jonne kone saapui kello 8.25 (kaikki ajat paikallista aikaa). Lagosissa kone tankattiin ja matkustamomiehistö vaihtui. Lagosista kone lähti lennolle 63 Abujaan 9.29 ja laskeutui kello 10.20. Abujassa koneeseen tankattiin 5 000 litraa polttoainetta, jota koneen tankeissa oli sen jälkeen kaikkiaan 11 000 kilogrammaa.
Matkustajien noustua koneeseen lentoasemalla alkoi sataa, ja miehistö sulki ovet. Maahuolintahenkilöstöä oli kuitenkin vielä koneessa, ja sateen tauottua ovet avattiin ja heidät päästettiin ulos, minkä jälkeen lentäjät pyysivät lennonjohdolta lupaa moottorien käynnistämiseen. Lento 53 sai käynnistysluvan kello 11.15 ja rullausluvan 11.21. Heti rullausluvan saatuaan lentäjä kysyi lennonjohdolta tuulioloista, ja hänelle kerrottiin tuulen nopeuden olevan kahdeksan solmua ja suunnan vaihtelevan. Pian tämän jälkeen tuuli oli yltynyt jo 15 solmuun, ja lennonjohto varoitti miehistöä tuulenpuuskista. Sillä hetkellä tuulen nopeus oli 35 solmua, mutta jo minuuttia myöhemmin enää 28 solmua.
Kone saapui kiitotielle kello 11.25, ja lennonjohto antoi tuulen nopeudeksi 15 solmua. Kentällä olleen toisen koneen lentäjä sanoi radioon nopeuden olevan todellisuudessa lähempänä 35 solmua ja ilmoitti samalla jäävänsä odottamaan sään paranemista. Lento 53 sen sijaan pyysi lähtölupaa. Juuri ennen lentoonlähtöä miehistö kuittasi tiedon siitä, että odotettavissa oli tuuliväänteitä. Kone lähti liikkeelle kello 11.29. Lähtökiidon aikana alkoi rankkasade. Kone saavutti etukäteen lasketun lentoonlähtönopeuden vasta lentoonlähdön jälkeen, neljä sekuntia laskutelineiden nostamisen jälkeen.
Kaksi sekuntia myöhemmin tuuliväännevaroitus käynnistyi, kun lentoonlähdön aikana vallinnut vastatuuli muuttui äkillisesti myötäiseksi. Tämä heikensi huomattavasti koneen suorituskykyä ja siiven tuottamaa nostetta. Miehistö reagoi tilanteeseen nostamalla koneen nokkaa ylöspäin, 30–35 asteen kulmaan, mikä oli huomattavasti kriittistä kulmaa suurempi. Suuren nousukulman vuoksi ilmavirta moottoreihin häiriintyi niin, että moottorien turbiinien lavat alkoivat sakata. Hetkeä myöhemmin lentokone sakkasi ja alkoi menettää korkeutta kovaa vauhtia. Koneen vasen siipi osui ensin puun oksaan, minkä jälkeen kone syöksyi maissipellolle. Kone osui maahan nokka alhaalla ja rajusti vasemmalle kallistuneena kello 11.30. Lento ehti kestää vain 76 sekuntia.
Pian koneen lähdettyä lentoon lennonjohto kehotti miehistöä vaihtamaan taajuutta, mutta ei saanut kuittausta. Myöskään lähestymis- ja aluelennonjohdon tai lentoasemalla olleiden muiden lentokoneiden yhteydenottoihin ei vastattu. Kello 11.38 lennonjohtajat saivat puhelimitse tiedon maahansyöksystä. Abujan lentokenttäpalokunnasta lähti onnettomuuspaikalle kymmenen palomiestä, mutta heidän autonsa juuttui ja he joutuivat sammuttamaan palopesäkkeitä 20 käsisammuttimella.
Maahansyöksyn seurauksena kone hajosi osiin, ja koneen keskiosa ja oikea siipi syttyivät tuleen. Koneen perästä pieni osa säilyi sen verran ehjänä, että siellä istuneet kahdeksan matkustajaa ja yksi lentoemäntä selvisivät onnettomuudesta. Kaikki muut 96 koneessa ollutta sen sijaan menehtyivät maahansyöksyssä ja sitä seuranneessa tulipalossa.
Onnettomuuden syyt
Julkaisemassaan loppuraportissa Nigerian onnettomuustutkintavirasto totesi onnettomuuden pääasiallisiksi syiksi lentäjän päätöksen lähteä lentoon huonossa säässä sekä väärän reagoinnin koneen jouduttua tuuliväänteeseen, mistä seurasi sakkaus, josta konetta ei saatu oikaistua. Onnettomuuden syntyyn vaikutti myös se, että miehistön koulutuksessa oli käytetty vääriä menetelmiä, kun opetettiin toimintaa tuuliväänteessä, eikä ADC Airlines ollut määrittänyt lentäjilleen toimintaohjeita huonossa säässä lentämiseen. Lisäksi tehtävien jako lentäjän ja perämiehen välillä ei ollut toimintaohjeiden mukainen, mikä vaikeutti koneen hallintaa.