cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cram Competition
Cram Motorsport aiemmin nimellä Cram Competition on italialainen pikkuformulatalli, joka kilpailee nykyään Formula Renault Alps ja Italian Formula 4 -sarjoissa. Aiemmin talli on kilpaillur Sveitsin Formula Renault, Italian Formula Renault ja Formula Abarth sarjoissa. Talli perustettiin vuonna 1994. Talli on voittanut International Formula Master sarjan mestaruuden vuonna 2007 Jerome D'Ambrosion voimin ja neljä italian Formula Renault sarjan mestaruutta vuosina 2000, 2002, 2004 ja 2006. Talli on aiemmin kilpaillut World Series by Renault ja Eurocup Formula Renault sarjoissa vaihtelevalla menestyksellä.
Sulfametitsoli
Sulfametitsoli (C9H10S2N4O2) on sulfonamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antibioottina virtsatietulehdusten hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö
Sulfametitsoli on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Kuten muillakin sulfonamideilla, sulfametitsolin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien dihydropteroaattisyntaasientsyymiä ja ne eivät kykene muodostamaan foolihappoa. Tällöin niiden kasvu estyy. Aine tehoaa grampositiivisia kokkibakteereja ja eräitä kolibakteerikantoja vastaan. Sulfametitsolia käytetään virtsatulehdusten hoidossa.
Valmistus
Sulfametitsolin valmistamiseen on kaksi tapaa. Asetaldehydin tiosemikarbatsoni reagoi p-asetyyliaminobentseenisulfonyylikloridin kanssa ja muodostuva tuote muodostaa rengasrakenteen kaliumferrisyanidin vaikutuksesta. Toinen tapa on p-nitrobentseenisulfonyylikloridin ja 5-amino-2-metyyli-1,3,4-tiadiatsolin reaktio ja nitroryhmän pelkistys raudalla aminoryhmäksi, jolloin muodostuu sulfametitsolia.
Aurinkoauto
Aurinkoauto on ajoneuvo, joka saa käyttövoimansa auringosta. Käytännön toteutukset on tehty aurinkokennojen ja akkujen avulla, joten tekniikka vastaa pitkälti sähköautoa. Auringosta saatavan energian suhteellisen niukkuuden vuoksi aurinkoautot rakennetaan keveiksi ja samalla yritetään maksimoida aurinkokennojen pinta-ala. Aurinkoautoissa on mukana akku, jolla saadaan enemmän tehoa kiihdytyksiin ja varmistetaan sujuvaa kulkua puolipilvisellä säällä.
Aurinkotaksi
thumb|Aurinkotaksin peräkärry. Sveitsiläinen opettaja Louis Palmer kutsuu aurinkotaksiksi aurinkovoimalla liikkuvaa kaksipaikkaista ajoneuvoaan, jolla hän on ajanut maailman ympäri. Matkan pituus oli 52 000 kilometriä. Rakenteellisesti kyseessä on kolmipyöräinen vetoyksikkö, joka vetää aurinkokennopaneelilla ja akuilla varustettua peräkärryä. Jos aurinkoa ei ollut tarpeeksi akkujen lataamiseen, niin akut ladattiin sähköverkosta. Auton huippunopeus on 90 km/h. Täydellä latauksella auton väitetään kulkevan 300 kilometriä. Auto on rakennettu Luzernin teknillisen yliopiston tutkijoiden ja opiskelijoiden tuella. Hinnaksi arvioidaan 300 000-500 000 euroa. Taksin kyydissä oli matkan aikana useita poliitikkoja ja merkkihenkilöitä.
LMMS
Linux MultiMedia Studio eli LMMS on alustariippumaton vapaa musiikkiohjelmisto. Ohjelmassa on digitaalisen audiotyöaseman ominaisuuksia musiikin tekemiseen.
Ohjelman avulla ääntä voidaan tuottaa syntetisaattoreilla, sampleilla ja ulkoisilla MIDI-laitteilla, ja siinä on laajasti trackereistä, sekvenssereistä ja syntetisaattoreista tuttuja ominaisuuksia ja toimintoja. Ohjelma tukee LADSPA- ja VST-liitännäisiä.
LMMS on saatavilla Linuxille, Microsoft Windowsille ja macOS:lle.
John Nunn (soutaja)
John Hamann Nunn (s. 12. lokakuuta 1942 Terre Haute) on yhdysvaltalainen entinen soutaja ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Detroit Boat Clubia.
Nunn opiskeli Cornellin yliopistossa ja sousi jo ollessaan siellä, mutta hänen uransa puhkesi kukkaan vasta yliopistoaikojen jälkeen. Hän voitti vuonna 1967 maansa mestaruuden yksiköissä ja sai samassa lajissa hopeaa Pan-Amerikan kisoissa kyseisenä vuonna. Nunn kilpaili Bill Maherin kanssa Méxicon olympialaisissa 1968 pariairokaksikoissa, joissa he voittivat pronssia, ja Nunn sai myöhemmin lajista pronssia Thomas McKibbonin kanssa Pan-Amerikan kisoissa.
Nunn perusti soutu-uransa jälkeen yrityksen, joka myi avaruusteollisuudelle työstettyjä metalleja.
La Muette de Portici
La Muette de Portici (Porticin mykkä) on Daniel-François-Esprit Auberin vuonna 1828 säveltämä ooppera, joka kertoo napolilaisten kapinoinnista espanjalaisia vastaan 1600-luvulla. Portici on Napolin lähistöllä oleva kunta. Teoksen libreton on kirjoittanut Eugène Scribe.
Oopperan historia
Oopperan libreton pohjana oli vapaustaistelija Tommaso Anellon Napolissa vuonna 1647 nostattama kapina Espanjan varakuningasta vastaan. Kapina oli voitokas, mutta Anello itse sai siinä surmansa. Libretto käsitteli aihetta kuitenkin niin vapaasti, että kaikkein oleellisinta lukuun ottamatta alkuperäisistä tapahtumista ei ollut oopperassa paljonkaan jäljellä.
Ooppera koki ennennäkemättömän menestyksen, kun se esitettiin Pariisissa Pelletier-kadun teatterissa 28. helmikuuta 1828. Pariisissa oopperaa esitettiin kaikkiaan 505 kertaan vuoteen 1882 mennessä ja Berliinissäkin 285 kertaa vuoteen 1898 mennessä.
Teos kuvaa isänmaallisuuden ja vapaudenkaipuun viriämistä — kaikki eräänlaisena freskona napolilaisten joutuessa kärsimään espanjalaisten sortoa.
La Muette de Portici on Auberin koomisiin oopperoihin verrattuna epäyhtenäisempi, leikkisyys ja vakavuus ovat sen partituurissa toisinaan pahasti ristiriidassa. Toisaalta muiden muassa Richard Wagner piti sitä mestariteoksena ja hän ylisti etenkin orkesterin käsittelyä siinä. Ooppera on kuitenkin nykyisin painunut lähes täydelliseen unohdukseen. Vain Marseillessa yritettiin sen esittämistä vuonna 1991, mutta esitys ei ollut kovinkaan suuri menestys ja se ei toiminut edes tekohengityksenä.
Suomessa ooppera esitettiin ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 1841, suomen kielellä vuonna 1874.
Bryssel 25.8.1830
Oopperan esitys Brysselin Théâtre de la Monnaiessa 25. elokuuta 1830 eli Alankomaiden kuninkaan Vilhelm Oranialaisen 59. vuosipäivän juhlallisuuksien yhteydessä laukaisi tapahtumaketjun, joka johti Belgian itsenäistymiseen Alankomaiden herruudesta. Kun lavalla laulettiin aariaa pyhästä isänmaanrakkaudesta (Amour sacré de la patrie), katsojat nousivat seisomaan ja ryntäsivät kadulle. Tapahtumaa pidetään Belgian vallankumouksen ja itsenäisyystaistelun alkuna.
Piikkikrotti
Piikkikrotti (Centrophryne spinulosa) on krottikaloihin kuuluva laji, jota tavataan lämpimien valtamerien syvistä vesistä. Se on ainoa laji piikkikrottien heimossa (Centrophrynidae).
Koko ja ulkonäkö
Piikkikrotin sukupuolet eroavat kooltaan toisistaan huomattavasti. Naaras voi saavuttaa 23 cm:n pituuden koiraan jäädessä tyypillisesti korkeintaan 1,3–1,6 cm pitkäksi. Koiras elää aikuisena kiinnittyneenä naaraaseen, mutta ei kuitenkaan naaraan loisena. Naaras on ruumiinrakenteeltaan pitkulainen ja pää on kookas. Etumaisen selkäevän ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoa tuottava elin, jolla kala huokuttelee saaliinsa. Lajin selkä- ja peräevät ovat lyhyehköt ja pehmeät. Piikkikrottikoiraan ja poikasten tyypillinen piirre on kurkun säie. Toisin kuin monilla muilla kaloilla, piikkikrottinaaraalla on vain yksi munasarja. Piikkirkottien ihossa on pieniä piikkejä ja kala on väriltään punainen tai musta.
Levinneisyys
Piikkikrottia tavataan lämpimistä vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät meso- ja bathypelagisessa kerroksessa yleensä yksittäin.
Mygalomorphae
Oikoleukahämähäkit (Mygalomorphae, Orthognatha) on yksi hämähäkkien kolmesta osalahkosta. Siihen kuuluu vajaa 2600 lajia viidessätoista eri heimossa. Ryhmä esiintyy fossiiliaineistossa varhaiselta triaskaudelta lähtien.
Oikoleukahämähäkkien keskeisenä määrittävänä piirteenä pidetään myrkkyleukojen, kelikerien, toimintatapaa. Näillä hämähäkeillä kelikerit toimivat kirveen tapaan ja hämähäkin purressa leukapiikit (”myrkkyhampaat”) iskevät ylhäältä alas. Oikoleukahämähäkeillä leukapiikit suuntautuvatkin suoraan taaksepäin. Myrkkyrauhaset sijaitsevat kokonaisuudessaan kelikerin sisällä eivätkä jatku eturuumiin puolelle.
Useimmat lajit elävät hyvin piilottelevaa elämää. Saalistus tapahtuu lähes aina väijymällä maahan kaivetussa kolossa, jonka sisäänkäynti on useimmiten naamioitu jollakin tavoin. Useilla lajeilla naaraat viettävätkin koko elämänsä tekemässään onkalossa, ellei jokin pakota sitä muuttamaan. Koiraat liikkuvat etsimässä parittelukumppania. Hämähäkkien näkö ei ole erityisen hyvä ja eläin havaitsee saaliin yleensä sen kävellessä seittirihmoihin, joita hämähäkki on virittänyt piilopaikan ympäristöön. Yksittäisten lajien kokoerot ovat valtavia. Osalahkoon kuuluu niin suurin nykyisin elävä hämähäkkilaji, goljattarantula (Theraphosa blondi), kuin muutaman millimetrin pituisia lajeja kuten Micromygale diblemma. Myös erittäin myrkyllinen, Australiassa elävä Atrax robustus kuuluu oikoleukaisten osalahkoon, mutta sen heimo- ja sukutason luokittelu on toistaiseksi varsin epäselvä. Toisin kuin kehittyneemmät hämähäkit, joiden elinikä on tavallisesti vuoden-parin luokkaa, mygalomorfit kasvavat hitaasti ja saattavat elää jopa 25 vuotta.
Lehtikeuhkoja on kaksi paria, mutta ilmaputkistoa ei ole lainkaan. Kehruurauhasia on yhdestä kahteen paria ja ne muodostuvat kolmesta jaokkeesta. Seittiä käytetään lähinnä pesäkolon vuoraamiseen sekä munakoteloiden kokoamiseen.
Suomessa ryhmän hämähäkkejä ei esiinny ja koko Euroopassakin vain vähän. Meitä lähinnä esiintyy Etelä-Ruotsiin asti verhoilijahämähäkki Atypus affinis.
Johannes Olai Pratanus
Johannes Olai Pratanus (1620–1676) toimi Turun akatemian logiikan ja metafysiikan professorina 1650 alkaen. Samana vuonna hän nai vaikutusvaltaisen piispa Rothoviuksen tyttären, mikä avioliitto vahvisti piispan ympärille muodostunutta perhedynastiaa Turun akatemiassa.
Tausta
Johannes Olai syntyi 1620 Hälsinglandissa Ruotsissa. Hän opiskeli vuodesta 1637 Uppsalan yliopistossa ja vuodesta 1640 vasta perustetussa Turun akatemiassa. Turussa hän väitteli 1645 Rothoviuksen suosikin Wexioniuksen johdolla. Saatuaan 1647 maisterin arvon hän jatkoi opiskeluaan Leidenin yliopistossa 1648, mikä oli Hollannissa opiskelevien suomalaisten keskuspaikka.
Työura
Leidenista palattuaan Pratanus toimi lyhyen ajan Turun kaupunginsihteerinä, kunnes nimitettiin professoriksi Turun akatemiaan. Värmlannin ja Taalainmaan maakuntien inspehtori 1653 ja Paraisten kirkkoherra 1655 vaimonsa veljen Isaacus Rothovius nuoremman jälkeen. Kemiön kirkkoherra 1660.
Perhe
Pratanus oli naimisissa piispa Rothoviuksen tyttären Marian (k.1691) kanssa. Häät vietettiin 7.5.1650 ja juhlallisuuksia mainitaan loisteliaiksi. Pratanuksen lapset olivat:
Kim Da-hyun
Kim Da-hyun (, s. 28. toukokuuta 1998 Seongnam, Korean tasavalta), tunnetaan etunimellään Dahyun, on eteläkorealainen laulaja-lauluntekijä ja rap-artisti. Hän kuuluu tyttöbändiin Twice.
Lapsuus ja ura
Kim Da-hyun syntyi 28. toukokuuta 1998 Seongnamissa, Korean tasavallassa. Hän kasvoi vanhempiensa ja isoveljensä kanssa. Jo nuorena hän kiinnostui laulamisesta ja kuului muun muassa kirkkokuoroon. Kim tuli huomatuksi ensimmäisen kerran YouTubeen ladatun videon kautta, jossa hän tanssi. Kimistä tuli JYP Entertainmentin harjoittelija vuonna 2012. Kim osallistui vuonna 2015 tosi-tv ohjelmaan Sixteen, josta hänet valittiin Twice -yhtyeeseen. Lokakuussa 2015 Twice debytoi minialbumillaan The Story Begins.
Kim valmistui vuonna 2017 Hanlimin taiteellisesta koulusta Soulista.
Antti Tuomento
Nuorallakävely
Köyliöstä kotoisin oleva Tuomento aloitti nuorallakävelyn 13-vuotiaana. Kolme vuotta myöhemmin hän oli mukana ensimmäisellä kiertueellaan sirkuksen kanssa. Tuomento on esiintynyt muun muassa Sirkus Finlandiassa. Hän oli pitkään Suomen ainoa nuorallakävelijä. Tuomento on toiminut myös taikurina.
Hän on ylittänyt muun muassa kahdesti Imatrankosken, Kokemäenjoen Porin keskustan kohdalla sekä Lahden mäkimontun Salpausselän kisojen yhteydessä. Lisäksi Tuomento on ajanut Vilppulankosken ylitse moottoripyörällä nuoraa pitkin. Kalmarin Unionin 600-vuotisjuhlissa vuonna 1997 hän ylitti kaupungin keskustassa olevan kanaalin.
Ympäristötaide
Antti Tuomennolla on kotipaikassaan Köyliön Tuiskulassa Pelimanninmäki-niminen taidematkailukohde. Se muodostuu erilaisista kierrätysmateriaaleista tehdyistä teoksista. Tuomennon öljyvärimaalauksia on ollut esillä muun muassa Keravan taidemuseossa. Hän on esiintynyt myös pienessä roolissa Pirjo Honkasalon elokuvassa Tulennielijä vuonna 1998.
Bihać
Bihać on kaupunki ja kunta luoteisessa Bosnia ja Hertsegovinassa Unajoen varrella. Vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli noin 39 700 asukasta ja kunnassa noin 56 300 asukasta. Bihać on Una-Sanan kantonin hallintokeskus. Kaupungin tärkeimmät teollisuudenalat ovat puutavara- ja tekstiiliteollisuudet. Bihaćissa on vesivoimala.
Historia
Bihać mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1260, jolloin paikalla sijaitsi luostari. Kaupunki oli osa Osmanien valtakuntaa vuoteen 1878 asti, jolloin siitä tuli osa Bosniaa. Vuonna 1942 Bihaćin tasavalta julistautui hetkellisesti itsenäiseksi. Toisen maailmansodan aikaan kaupungissa sijaitsi fasisteja vastustaneen Kansallisen vapautusarmeijan päämaja, ja Bihać oli sodan aikana tärkeä kokouspaikka. Vuonna 1992 Bosnian sodassa Bihaćissa oli Serbian ja Bosnian joukkojen välisiä taisteluja Bosnia ja Hertsegovinan irtauduttua Serbiasta. Bihaćin alue oli suuri saarrettu muslimialue.
Albuquerque
Albuquerque (engl. [ˈælbəˌkɜːrki], esp. [alβuˈkeɾke]; lyhennettynä lentoaseman mukaan ABQ) on New Mexicon osavaltion suurin kaupunki. Pääkaupunki Santa Fen ohella Albuquerque on merkittävä taloudellinen, poliittinen ja kulttuurillinen keskus. Kaupungissa on 564 559 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Rio Granden varrella Chihuahuan aavikolla. Espanjalaiset valloittajat perustivat kaupungin 1706, ja se sai nimensä Alburquerquen herttuan mukaan. Kaupungissa on varsin hyvin säilynyt meksikolaistyylinen vanha kaupunki, jota on 1990-luvulla siistitty. Samalla sinne on perustettu ravintoloita ja matkamuistomyymälöitä.
Albuquerque on Bernalillon piirikunnan hallintokeskus. Metropolialueen muodostavat Bernalillon, Sandovalin, Torrancen ja Valencian piirikunnat. Metropolialueen asukasluku on 916 528 (2020).
Historia
Kuvernööri Valdes kirjoitti Espanjan kuninkaalle Felipe V:lle ja Uuden-Espanjan varakuninkaalle Don Francisco Fernández de la Cuevalle, että hän oli perustanut kylän soveliaalle paikalle Rio del Norten varrelle. Hän nimitti paikan varakuninkaan kunniaksi tämän arvonimen, Alburquerquen herttua, mukaan: San Francisco de Alburquerque. Alburquerque oli kolmas kylä Santa Fen ja Santa Cruzin jälkeen, jonka espanjalaiset perustivat New Mexicon alueelle.
Iberian niemimaalla Portugalin rajan läheisyydessä sijaitseva Alburquerque kuuluu nykyään Espanjan Badajozin provinssiin. Nimi Albu(r)querque johtuu todennäköisesti arabian kielen sanasta Abu al-Qurq, joka tarkoittaa "korkkitammen maata". Nimi saattaa johtua myös sanasta al-burquq, joka tarkoittaa "luumua".
Ensimmäiset kirjalliset merkinnät Albuquerquen suvusta (portugalissa nimi kirjoitetaan vain yhdellä r-kirjaimella) ovat peräisin 1300–1400-luvuilta. Kuuluisin suvun jäsenistä oli Afonso de Albuquerque (1453–1515), joka valloitti Goan ja oli Intian ensimmäinen portugalilainen varakuningas.
Väestö
Valkoihoisia on 69,7 %, (valkoihoisia pois lukien latinot 42,1 %), intiaaneja 4,6 %, mustia 3,3 % ja aasialaisia 2,6 %. Latinoja (mitä tahansa rotua; alkuperä espanjankielisessä Latinalaisessa Amerikassa tai Espanjassa) on 46,7 %.
Maantiede
Albuquerque sijaitsee noin 1 615 metrin korkeudessa. Rio Grande -joki virtaa kaupungin länsilaidalla. Sandia Mountains -vuoristo, jonka korkein huippu on 3 254 metrin korkeudessa, sijaitsee kaupungin itäpuolella.
Seudun vallitseva ilmasto on Köppenin ilmastoluokituksessa aroilmasto, jossa talvet ovat leutoja ja kesät kuumia. Kasvillisuus on kuivuuden takia niukkaa.
Kaupungissa on yli 300 aurinkoista päivää vuodessa. Heinäkuu on keskimäärin lämpimin kuukausi. Talvisin satava lumi sulaa yleensä päivässä. Korkein mitattu lämpötila on 42 °C (1994) ja alin −27 °C (1971).
Koulutus
Osavaltion suurin oppilaitos, New Mexicon yliopisto, toimii kaupungissa. Muita oppilaitoksia ovat muun muassa Central New Mexico Community College, Southwest University of Visual Arts, Southwestern Indian Polytechnic Institute, Trinity Southwest University ja St. Norbert College.
Talous
Kaupungin suurimmat työnantajat ovat Kirtland Air Force Base, University of New Mexico ja Sandia National Laboratories. Muita suuria työnantajia ovat muun muassa julkinen koululaitos, Presbyterian Health Services, Albuquerquen kaupunki ja Wal-Mart -vähittäiskauppaketju.
Kulttuuri ja nähtävyydet
Central Avenue kulkee kaupungin halki. Kuuluisa Route 66, joka merkittiin vuonna 1926, on osoitettu neon-kyltein Central Avenuellä. Reittiä pitkin kulkemalla voi tutustua kaupungin länsipuolen vulkaanisiin alueisiin, Rio Granden kasvitieteelliseen puutarhaan, Albuquerquen akvaarioon, keskustan kaupalliseen keskukseen ja historialliseen vanhaan kaupunkiin.
Historic Old Town sijaitsee paikalla, jonne kaupunki perustettiin. Nykyinen San Felipe de Neri -kirkko on rakennettu vuonna 1793.
Nob Hill on vanha, mutta trendikäs kaupunginosa ravintoloineen ja muotiliikkeineen.
Vuonna 1927 avattu, keskustassa sijaitseva KiMo Theater on rakennettu omaperäiseen Pueblo deco -tyyliin, ja siellä järjestetään konsertteja, elokuvia ja teatteriesityksiä.
Indian Pueblo Cultural Center esittelee laajasti alkuperäisasukkaiden historiaa näyttelyineen ja tanssiesityksineen. Espanjalaisten kulttuuriperintöön voi tutustua National Hispanic Cultural Centerissä, joka on monipuolinen kulttuurikeskus niin paikallisille kuin turisteillekin.
Albuquerquessa on 19 museota, muun muassa Albuquerque Museum, Anderson-Abruzzo International Balloon Museum, Casa San Ysidro ja Holocaust & Intolerance Museum of New Mexico. Museoiden lisäksi kaupungissa on paljon taidegallerioita.
Albuquerquessa pidetään vuosittain kansainvälinen kuumailmapallofestivaali (Albuquerque International Balloon Fiesta).
Acoma Pueblo sijaitsee kaupungista 45 minuutin ajomatkan päässä. Pueblon sanotaan olevan Yhdysvaltain vanhin yhtäjaksoisesti asuttu alue.
Albuquerqueen sijoittuvat televisiosarjat Breaking Bad ja Better Call Saul.
Salenius
Salenius on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
William Faulkner
William Faulkner (25. syyskuuta 1897 New Albany, Mississippi – 6. heinäkuuta 1962 Oxford, Mississippi), oikealta nimeltään William Cuthbert Falkner (kirjain u tuli nimeen alun perin latojan virheenä), oli yhdysvaltalainen proosakirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1949.
Faulkner on ehkä ainoa kirjailija, joka edusti modernismia Yhdysvalloissa jo sen Euroopan-huippukauden aikana. Aluksi Faulkner saikin Euroopassa enemmän tunnustusta kuin Yhdysvalloissa, jossa hänet hyväksyttiin julkisesti vasta vuoden 1954 Pulitzerin palkinnon myötä, siis viisi vuotta Nobelin palkinnon jälkeen. Nykyään Faulkneria pidetään yhtenä merkittävistä 1900-luvun angloamerikkalaisista prosaisteista ja eräänä Yhdysvaltain kirjallisuuden suurista hahmoista. Häntä ei kuitenkaan tunneta läheskään yhtä hyvin kuin kahta muuta yhdysvaltalaisnobelistia, Ernest Hemingwayta ja John Steinbeckia, mihin on voinut vaikuttaa se, että hänen tuotantoaan on pidetty vaikealukuisempana.
Faulknerin tuotanto on keskeiseltä osaltaan suomennettu. Teokset ovat ilmestyneet Tammen Keltaisessa kirjastossa vuodesta 1962 alkaen.
Elämä
Faulkner vietti suurimman osan elämästään Mississipin Oxfordissa. Häntä ei hyväksytty ensimmäisen maailmansodan syttyessä Yhdysvaltain armeijaan pienikokoisuutensa tähden, joten hän liittyi Kanadan ilmavoimiin. Sodan jälkeen Faulkner kirjoittautui Mississipin yliopistoon Oxfordissa, mutta hän ei selvinnyt ensimmäisestä opiskeluvuodestaan. Tänä aikana hän kuitenkin aloitti fiktion kirjoittamisen. Faulkner käväisi New Yorkissa etsimässä tuloksetta kontakteja kustantamoihin, ja palattuaan Mississippiin hän sai pestin yliopiston postimestariksi, missä virassa toimi vuoteen 1924, jolloin tapasi kirjailija Sherwood Andersonin, joka oli vakuuttunut Faulknerin kyvyistä ja kannusti tätä kirjoittamaan.
Faulknerin esikoisteos, runokokoelma The Marble Faun, ilmestyi vuonna 1924. Kun ensimmäisiä romaaneja ei aluksi mikään kustantamo ollut tahtonut julkaista, Faulkner kirjoitti lopulta realistisen romaanin parodian Kaikkein pyhin (1931), joka myyntimenestyksenä antoi hänelle taloudellisen vapauden. Hedelmällisellä 1930-luvulla Faulknerilta ilmestyi merkittävin osa hänen proosataiteestaan. Faulkner toimi myös käsikirjoittajana Hollywoodissa parinkymmenen vuoden ajan.
Tuotanto
Faulknerin teokset sijoittuvat kirjailijan miltei elinikäiselle kotiseudulle, Yhdysvaltain Syvään Etelään, joka tarjoaa otollisen maaperän ihmispsyyken voimalliselle kuvaukselle – Faulknerin ja Tennessee Williamsin etelä onkin ikoni intohimoiselle tuntemiselle. Faulkner syntyi riittävän aikaisin, jotta hän vielä saattoi aistia jotakin myös myyttisestä, tuhoonsa päätyneestä Etelästä dekadentin loiston verhoamine orjaplantaaseineen.
Faulkner loi Yoknapatawpha-nimellä tunnetun romaanisarjan, joka käsittää miltei koko hänen proosatuotantonsa. Sarja kuvaa kuvitteellista Yoknapatawphan piirikuntaa, jonka keskipiste on Jeffersonin kaupunki. Sarja käsittelee aristokratian ja vanhan kunnian rappiota sekä etelän kirouksia: orjatyövoimaa, rahan tuomaa turmiota, väkivaltaa ja vihaa. Tämä kaikki sekä kauhistutti että kiehtoi Faulkneria. Faulknerin henkilöt eivät elä elämäänsä vaan kohtaloaan, jonka menneisyys on heille määrännyt.
Ääni ja vimma
Ääni ja vimma (The Sound and the Fury, 1929) on Faulknerin omien sanojen mukaan ainoa hänen romaaneistaan, joka syntyi inspiraation vallassa, ilman tarkkaa suunnitelmaa lopullisesta muodosta.
Romaani koostuu neljästä luvusta, joissa tarkkaillaan rappioituneen ja antiikin tragedian ehdottomuudella pian tuhoutuvan Compsonin perheen ”viimeisiä tapauksia” yhden tietyn henkilön näkökulmasta kussakin. Kukin neljästä näkökulmasta rajautuu yhteen päivään, jonka kokemuksia ja jonka herättämiä muistoja näkökulmahenkilössä kertoja referoi. Ensimmäinen näkökulmahenkilö on (1) kehitysvammainen, asioita tajuamaton Benjy Compson; toinen on (2) hänen veljensä, neuroosien ja pakkomielteitten repimä Quentin Compson viimeisenä päivänään ennen itsemurhaansa; kolmas on (3) katkera ja julma veli Jason Compson; neljättä näkökulmaa edustaa (4) vanha neekeripalvelijatar Dilsey, joka näkee tapahtumat muita kolmea puolueettomammin. Neljästä rajoittuneesta näkökulmasta lukija saa kuvan tapahtumien kulusta, joitten varsinainen inhimillinen keskus on Caddy-sisko.
Äänen ja vimman muoto – pitkälti samojen tapahtumien läpikäyminen vuorotellen neljästä eri näkökulmasta – paljastaa maailman tapahtumien monisäikeisyyden, jota ei olisi realistisen kertomakirjallisuuden kertojan (yksiulotteiseen) näkökulmaan pitäytyvän kerronnan avulla ollut mahdollista osoittaa. Teoksen on jopa ylistetty pystyvän synnyttämään illuusion ”lukijan omakohtaisesta läsnäolosta tapahtumien keskellä”.
Modernismille ominainen pyrkimys spatiaaliin muotoon on havaittavissa Äänessä ja vimmassa. Faulkner tarjoaa lukijalle sirpaletietoja, joitten yhteyttä aikaisemmin kerrottuun tai tulevaan ei selitetä. Kertoja jättää välittömän ymmärtämisen kannalta välttämättömän tärkeitä asioita salaan.
Kolmessa ensimmäisessä luvussa ei ole lainkaan kertojan selittäviä huomautuksia. Kun luvuista ensimmäisessä kuvataan ainoastaan kehitysvammaisen Benjyn tajunnanvirtaa tiettynä päivänä, ei tapahtumien ja asioitten keskinäinen yhteys voi ilmetä lukijalle, koska Benjy pystyy tajuamaan vain aistihavainnon objekteja ja tuntemuksia, vailla käsitystä ajallisesta järjestyksestä tai tapahtumien seuraussuhteista. Samoin kahdessa seuraavassa luvussa tapahtumiin on vain se subjektiivinen, osittainen näkökulma, joka tajunnanvirtaesityksen kohteella niihin on. Kertojan niukat kommentit tulevat vasta neljännessä luvussa. Ainoastaan suhteuttamalla neljä vajavaista kertomusta toisiinsa on mahdollista päätellä, mikä oli tapahtumien kulku ja miten kuvatut osatekijät ovat vaikutussuhteessa toisiinsa. Vain romaanin osatekijät samanaikaisesti haltuun ottamalla käy mahdolliseksi romaanin kokonaismerkityksen tajuaminen. Lukija saa nyt ”kolmiulotteisen” näkemyksen tapahtumista, aavistuksen omakohtaisesta osallistumisesta. Välittyy elämää koskeva kokemus, joka on todellisuudenkaltaisempi kuin perinteisessä, ajallisesti ”luonnollisessa” järjestyksessä etenevässä realistisessa romaanissa.
Äänessä ja vimmassa on merkittävässä roolissa modernistiselle kerrontataiteelle keskeinen tajunnanvirtakuvaus. Tajunnanvirta edustaa parhaiten nimenomaan Quentin-luku, sillä kehitysvammainen Benjy ei juuri kykene kuin rekisteröimään aistihavaintojaan, eikä paljoa monitasoisempaa ole yksitotisen Jasoninkaan sielunelämä. Jason on katkera ja kylmä. Hän ei pysty saati halua analysoida itseään ja menneisyyttään vaan elää pelkässä aistimaailmassa. Faulkner karsii Quentinin tajunnanvirrasta hyppäykset romaanin muotoutumisen kannalta epäolennaiseen pois. Silti ajattelun esikielellisyys tulee näkyviin esimerkiksi 15 sivua kattavassa tajunnankuvauksessa, jossa Quentin on täysin tietämätön ympäristöstään ja tekemisistään. Siinä ei ole ainoatakaan välimerkkiä eikä suurta alkukirjainta uuden virkkeen alkua osoittamassa. Muualla Quentinin tajunnan hyppäykset toiselle ajalliselle tasolle saatetaan esittää esimerkiksi siirtymällä kursiivien käyttöön:
Tajunnanvirtakuvauksen avulla Faulkner luo teokseen suuremman intensiteetin ja elämäntunnun kuin olisi mahdollista perinteisellä, koulukielioppiin nojaavalla ajatusreferaatilla.
Faulknerin kertomataiteen juuria on jäljitetty aina Elisabetin aikaisiin traagikoihin. Äänessä ja vimmassa, Compsonin suvun rappion ”draamassa”, henkilöt näyttäytyvät lukijalle shakespearelaisella intensiteetillä luotuina ekspressiivisinä hahmoina. Shakespearen lailla myös Faulkner hakeutuu tarinoissaan rikoksen ja tuhon piiriin ihmissielun syvyyksiin päästäkseen. Romaanin nimi ja prologin runo-ote ovatkin suoria sitaatteja Shakespearen Macbethistä.
Absalom, Absalom
Absalom, Absalom (1936) on ”kokeellinen plantaasiromaani” ja kuuluu Faulknerin vaikeimpiin teoksiin. Se on sukukertomus tuhoon tuomitun suurtilan omistajan Thomas Sutpenin ja hänen perheensä kohtalosta, samanlaista aihetta käsittelevän Margaret Mitchellin Tuulen viemän vähemmän viihteellinen aikalainen.
Romaanin päähenkilö on Äänestä ja vimmasta tuttu Quentin Compson, joka kerää isältään ja Thomas Sutpenin kälyltä tietoja Sutpenin perheen tarinasta. Sitten yliopistoon siirryttyään, muutama kuukausi ennen itsemurhaansa, hän spekuloi oman käsityksensä tapahtumien todellisesta kulusta keräämiensä tietojen ohella omaa mielikuvitustaan hyväkseen käyttäen. Teos antaa Ääntä ja vimmaa laveamman kuvan Quentinin psyykestä ja niistä syistä, jotka johtavat hänet itsemurhaan: isäsuhteesta ja voimakkaasta emotionaalisesta kiinnittymisestä Sutpenin perheen kohtaloihin.
Absalom, Absalomissa muoto – useitten samaa tarinaa koskevien, keskenään ristiriitaisten ”todistajalausuntojen” lomitteleva esittäminen – paljastaa maailman ristiriitaisuuden, epistemologisen saavuttamattomuuden. Modernistiselle kirjailijalle ”totuus” ei ole enää välittömästi läsnä. Maailma on kompleksinen. Maailman pirstoutuneisuus, totuuden relativistisuus näkyy modernistisessa kertomataiteessa tarinan pirstoutumisena. Kirjailija ei tunne enää itseään tarinan määrääväksi auktoriteetiksi sen enempää kuin ketään tarinan henkilöistäkään. Tämän takia samassa teoksessa saattaa esiintyä vastakkaisia ja keskenään ristiriitaisia katsontakantoja ja käsityksiä samasta tapahtumasta tai asiasta. Yksi keino monien katsontakantojen, monien relativististen totuuksien esiintuomiseksi on näkökulmatekniikka, näkökulmanvaihdos. Tarina esitetään useitten rajoittuneitten ja erehtyväisten näkökulmien kautta. Absalom, Absalom edustaa hyvin tätä poetiikkaa.
Koko teoksen lukeminen nimittäin ei anna läheskään varmaa vastausta polttavaan kysymykseen Thomas Sutpenin ja hänen perheensä elämäntarinasta. Quentin Compson saa tiedonsirpaleita Sutpenin perheen kohtaloista Sutpenin kälyltä, Rosa Coldfieldiltä, ja isältään, joka puolestaan on suurimman osan tiedoistaan kuullut omalta isältään, Sutpenin aikalaiselta. Tiedot ovat pääasiassa toisen-, kolmannen- ja jopa neljännenkäden tietoa. Quentin siis kokoaa tietonsa Sutpenin perheen menneisyydestä tarinan kannalta rikotussa aikajärjestyksessä. Jo Sutpenin kälyn ja Quentinin isän versiot tapahtumista ovat keskenään ristiriitaiset joissakin suhteissa. Mutta Quentin itse kokoaa tajunnassaan vielä kolmannen kilpailevan version, kolmannen näkökulman tarinaan. Päättelyssään hän soveltaa saamiensa faktojen ohessa omaa elämäänsä ja psyykenkohtaloaan Sutpenin perheen tarinaan. Kukin näkökulma on rajallinen ja riippuvainen esittäjänsä ennakko-oletuksista. Totuutta kompleksisesta maailmasta ei ole mahdollista saavuttaa. Lukija jää epätietoisuuteen tapahtumien todellisesta kulusta.
Teoksen nimi tulee Raamatusta (2. Sam. 18:33 / 19:1), kuningas Daavidin valituksesta Absalom-poikansa kuoleman jälkeen. Teoksen kontekstissa nimi nähtävästi viittaa Sutpenin perheen – ja myös Compsonin perheen – kuolemaan.
Villipalmut
Villipalmut (The Wild Palms, 1939) koostuu kahdesta eri tapahtumasarjasta, joita kuvataan vuorotellen kahden eri otsikon alla. Teoksen pääkertomuksen nimi on ”Villipalmut”. Sen henkilöt ovat nuori lääkäri Harry Wilbourne ja kahden lapsen äiti Charlotte Rittenmeyer, joka jättää perheensä rakastuttuaan Wilbourneen. Toinen, ”Villipalmuille” alisteinen kertomus on nimeltään ”Vanhus”. Siinä pitkäaikaisvanki pääse sattumalta karkuun vankilasta, mutta palaa itse vapaudestaan takaisin turvalliseen vankilaansa.
Faulkner itse on kuvannut ”Vanhus”-kertomusta kontrapunktiksi ”Villipalmujen” tarinalle. ”Vanhus” nostaa päätarinaa sen suvantovaiheissa ja tarjoaa vaihtoehtoisen näkökulman siihen ja sen teemaan – ihmiselämän tyhjyyden kohtaamiseen. ”Villipalmut”-tarinan päättävä, temaattisesti merkittävä repliikki on usein siteerattu: ”– Niin, hän ajatteli, siispä murheesta ja tyhjyydestä valitsen murheen.”
Villipalmuissa Faulkerin pyrkimys spatiaaliin muotoon on ilmeinen. Ilman teoksen molempien tarinoitten, ”Villipalmujen” ja ”Vanhuksen”, lukemista ei ole mahdollista saada selville, mikä on niitten keskinäinen yhteys ja millä tavalla ne yhdessä muodostavat merkitsevän kokonaisuuden. Villipalmujen kokonaismerkitys rakentuu keskeisen teeman ympärille. Kaksi tarinaa antaa teemaan kolmiulotteisen näkökulman. Modernismia edeltävän realistisen proosan aikaan olisi ollut kyseenalaista julkaista yhtenä romaanina kaksi ulkoiselta sisällöltään (juoneltaan ja henkilöiltään) täysin erillistä kertomusta. Mutta Villipalmujen vastaanottajan odotetaan sisäistäneen modernismin poetiikka ja tajuavan, että kokonaisuuteen tuo ykseyden kertomusten sisäinen yhteys: ihmiselämän tyhjyyden teemaa käsitellään kahtena variaationa kahden kertomuksen kahdessa eri henkilössä.
Vangin palattua vapaaehtoisesti vankilaan käy ilmi, että hänet on ehditty armahtaa kuolleena, joten hänelle täytyy keksiä juridisista syistä uusi syyte vankilatuomion jatkamiseksi (vaikkapa syyte toisesta junaryöstöstä). Sitten johtaja vain ilmoittaa vangille: ”Teillä oli huono tuuri, vai mitä? [...] On täytynyt antaa teille kymmenen vuotta lisää.” Vanki vastaa: ”Hyvä on. [...] Jos se kerran on sääntö.” Absurdismi modernismin isminä syntyi varsinaisesti vasta myöhemmin, mutta kohtauksessa on nähtävissä sen tunnusmerkit: ihmiset puhuvat toistensa ohi, eivät ymmärrä toisiaan, ovat menettäneet oman käsityksen tapahtumisen logiikasta.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1953
Itälohko A
1 Luovutusvoitto JoPS:lle. 2 Luovutusvoitto VaPa:lle. Joensuun Kalevaiset luopui kilpailusta.
Länsilohko B
Kissalan Pojat luopui kilpailusta.
Suomensarjan karsinnat
Suomensarjan karsinnoissa pelasivat maakuntasarjan ja TUL:n Suursarjan lohkovoittajat - yhteensä 16 joukkuetta - kahdessa kahdeksan joukkueen lohkossa.
Länsilohko
Viimeisillä kierroksilla peruutettiin otteluita, joilla ei ollut enää kummallekaan joukkueelle merkitystä. Nämä pelit on laskettu sarjataulukkoon tasapeleiksi, maalit 0–0.
Loppukierros
TUL:n liittosarja pelattiin 16 lohkossa. Lohkovoittajat Hangon AIK, Leppävaaran Sisu, Turun Pallo-Veikot, Lielahden Kipinä, Kotkan Työväen Palloilijat (2-joukkue), Lauritsalan Työväen Palloilijat, Varkauden Työväen Palloilijat, Rauman Pallo (2-joukkue), Oulun Pallo-Veikot, Urheiluseura -33, Turun Pyrkivä (2-joukkue), Paraisten Rehti, Tahmelan Vesa, Loviisan Riento, Suolahden Urho ja Jakobstads BK (2-joukkue) nousivat Suursarjaan. Kun sarjat kaudeksi 1954 yhdistettiin SPL:n sarjojen kanssa pääsivät kaikki Suursarjan joukkueet, myös nämä sinne nousseet lukuun ottamatta TUL:n seurojen 2-joukkueita yhdistettyyn maakuntasarjaan.
Valamiesten ratkaisu
Arvioita
Elokuva valittiin vuonna 2007 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Sorja (rakennus)
Sorja on Tampereen kaupungin omistama ja Tampereen Kesäsiirtolayhdistys ry:n hallinnoma Rautaveden rannalla Sastamalan kaupungissa Karkun kylässä sijaitseva rakennus. Se on alun perin valmistunut piirilääkärin asunnoksi ja on sittemmin toiminut lottaopistona ja nykyisin kesäsiirtolana. Sorjan rakennutti piirilääkäri Otto Meurman vuonna 1907. Otto Meurman oli Agathon Meurmanin poika.
Alkuaikoina Meurmanit pitivät kesäisin Sorjalla lepokotia, ilmeisesti kattaakseen rakennuksesta aiheutuneita kuluja. Sinne tuli enimmäkseen vanhempia säätyläisrouvia. Otto Meurmanin 1929 tapahtuneen kuoleman jälkeen Aina-vaimo ja Heikki-poika muuttivat Helsinkiin. Tällöin Sorja jäi Yrjö-pojan kesänviettopaikaksi. Kesämajaa vuokrattiin edelleen vieraille. Talvisodan aikana Sorjalla oli lyhyen aikaa evakkoja.
Sotien aikaan Sorja vuokrattiin Lotta Svärd -järjestön käyttöön ja tunnettiin nimellä Karkun siirtolottakoti. Syksyllä 1940 Otto Meurmanin perikunnan kannalta ei tuntunut mahdolliselta toteuttaa lottien vaatimia kunnostuksia, mm. keskuslämmityksen asentamista. Tällöin Lotta Svärdin keskusjohtokunta, Porin piirijohtokunta ja Satakunnan paikallisosastot ostivat Sorjan kurssitarkoitukseen. Vuosina 1941-44 Sorja toimi järjestön toisena lottaopistona Syvärannan ohella. Pääasiassa Sorjalla järjestettiin viestialan koulutusta. Vuonna 1944 Sorja päätyi lottien perilliselle, Suomen Naisten Huoltosäätiölle ja toimi toipilaskotina vähävaraisille ja varattomille lotille.
Vuonna 1952 Sorja myytiin Tampereen kaupungille kesäsiirtolatoimintaa varten. Kaupunki kunnosti tilan ja vuokrasi sen Tampereen Kansakoululasten Kesäsiirtolayhdistykselle. Vuonna 1959 Sorja siirtyi takaisin kaupungin hallintaan, koska uusi kansakoululaki teki kesäsiirtolatoiminnasta kuntien velvollisuuden. 1990-luvun alussa ympyrä sulkeutui, kun Tampereen Kesäsiirtolayhdistys alkoi järjestää toimintaa. Ensimmäinen leiri 1992 mahdollistui keräyksen avulla. 1993 kaupunki lopetti oman kesäsiirtolatoiminnan ja vuokrasi Sorjan järjestölle. Kesäsiirtolatoiminta Sorjalla jatkuu edelleen.
The Lies in Your Eyes
”The Lies in Your Eyes” on brittiläisen Sweet-yhtyeen kappale ja single vuonna 1976 julkaistulta albumilta Give Us a Wink. Kappale ylsi Britanniassa sijalle 35, mutta Yhdysvalloissa se jätettiin kokonaan julkaisematta. Singlen B-puolena toimi myös Give Us a Winkille kuulunut ”Cockroach”.
Kappaleen rakenne
Lontoon Air-studioilla nauhoitettu ”The Lies in Your Eyes” on yhtyeen harvoja kappaleita, joilla se sääteli nauhanopeuksia saadakseen aikaan entistä korkeampia säveliä. Basisti Steve Priest on myöntänyt, että hän lisäksi joutui vuoden 1974 Sweet Fanny Adams -albumin äänityksissä toisinaan turvautumaan nauhanopeuksien muuttamiseen, koska alkujaan Brian Connollylle laulettavaksi tarkoitetut kappaleet olivat hänelle sävellajiltaan liian korkeita.
Yhtye osoitti kappaleessa siirtyneensä lopullisesti hard rock -tyyliin teinipopin sijaan. Kappale on Sweetin jäsenten yhteistyössä tekemä.
Julkaisu ja vastaanotto
”The Lies in Your Eyes” valittiin Give Us a Wink -albumin singlejulkaisuksi, koska sitä pidettiin levyn kaupallisimpana kappaleena. Julkaisu tehtiin tammikuussa 1976 ainoastaan Britanniassa ja Manner-Euroopassa, ja B-puolena toimi samalla albumilla ollut kappale ”Cockroach”. Britanniassa singlen menestys jäi yhtyeen mittakaavassa vaatimattomaksi sijoituksen ollessa neljän listaviikon aikana korkeimmillaan 35. Popmusiikkia kuunteleva nuoriso oli löytänyt uusia, musiikkimakuaan vastaavia idoleita, kuten Smokie-yhtyeen. Manner-Euroopassa menestys oli verrattain parempaa, esimerkiksi Länsi-Saksassa se ylsi viidenneksi, ja top 10:een single pääsi myös Ruotsissa, Alankomaissa ja Belgiassa.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Pohjankartano (Perniö)
Pohjankartano on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön pohjoislaidalla Perniönjoen varrella.
Pohjankartano sijaitsee Perniönjoen itäpuolella aivan entisen kunnanrajan tuntumassa. Pohjankartanon kyläalue ulottuu joelta itään aina Tuohitunnummelle saakka. Kylän keskus sijaitsee joen varrella Pohjankosken ja Hamarinkosken välissä. Sen eteläpuolella jokeen laskee Korvenoja, jonka varrella idempänä on kylään kuuluva Korvenkylän kulmakunta. Kyläalueen halki on rakennettu tie, jota kylän pellot ja asutus myötäilevät. Pohjankartanon etelä- ja pohjoisosat ovat lähinnä korkeita metsien peittämiä kallioita, joiden laaksoissa on kosteikkoja, suurimpana Muuransuo.
Perniönjoen laakso on vanhaa asutus- ja kulkuseutua. Pohjankartanonkin asutus lienee hyvin varhaista. Pohjankartanon aateliskartano on peräisin keskiajalta. Kartanon koskissa on ollut myllyjä ja rautatakomo. Takomo tuhoutui isovihan aikana, minkä jälkeen kosken voimaa ovat hyödyntäneet saha ja sähkövoimalaitos. Pohjankartanon alueelle syntyikin 1600-luvulla varhainen teollisuuskeskittymä, minkä vuoksi Korvenojan varrelle syntyi työläisasutusta. Kartano myytiin vuonna 1910 ja puolet sen maista palstoitettiin pienviljelijöille.
Kartanosta tuli vuoteen 1974 asti toiminut maanviljelykoulu. Nykyään sen tiloissa on sokerijuurikkaan tutkimuskeskus. Kylässä toimi kansakoulu vuosina 1949–1974. Vaikka lähiseutu onkin hiljentynyt ja palvelut poistuneet, on kylälle rakennettu viime vuosina muutamia uusia taloja.
Kristoffer Knuts
Kristoffer Knuts (s. 14. huhtikuuta 1990 Pietarsaari) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Knuts on FF Jaron kasvatti. Ensimmäiset aikuisten ottelunsa hän pelasi Jaron yhteistyöseuran Jakobstads Bollklubbin riveissä. Knuts siirtyi opiskelemaan Uumajaan vuonna 2011, jolloin hän pelasi kauden 2011 2. divisioonan Norrlandin lohkossa pelanneessa Umedalens IF:ssä. Knuts debytoi FF Jaron edustusjoukkueessa 30. heinäkuuta 2013 ottelussa Jyväskylän Jalkapalloklubia vastaan. Hän esiintyi yhteensä neljässä pääsarjaottelussa kauden aikana.
Marja Oja
Sointu Marja Johanna Oja (ent. Aaltoila, o.s. Liuhto; 7. heinäkuuta 1918 Valkeala – 9. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen pianisti. Oja opiskeli pianonsoittoa Turussa Alma Wikeströmin johdolla, Helsingissä Kerttu Bernhardin ja Elli Rängman-Björlinin johdolla ja jatkoi opintojaan Pariisissa sekä Sibelius-Akatemiassa Ilmari Hannikaisen johdolla vuoteen 1942 asti. Ensikonserttinsa Oja piti Helsingissä vuonna 1944. Hän opetti lyhyen aikaa Helsingin konservatoriossa (1944–1945) ja toimi sen jälkeen yksityisenä pianonsoitonopettajana. Häntä arvostettiin erityisesti konserttisäestäjänä, mutta hän esiintyi myös orkesterisolistina ja piti pianoiltoja.
Ojan ensimmäinen puoliso oli vuosina 1941–1949 Heikki Aaltoila, vuodesta 1949 taidemaalari Onni Oja.
Endre Molnár
Endre Molnár (s. 23. heinäkuuta 1945 Gheorgheni) on unkarilainen entinen vesipalloilija. Hän voitti joukkueineen kultaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Lisäksi hän kuului joukkueisiin, jotka saivat hopeaa kesäolympialaisissa 1972 sekä pronssia kesäolympialaisissa 1968 ja 1980.
Siem de Jong
thumb|Siem de Jong Siem de Jong (s. 28. tammikuuta 1989 Aigle, Sveitsi) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ajaxia. Myös hänen pikkuveljensä Luuk de Jong on jalkapalloilija.
De Jong on edustanut suurimman osan uraansa Ajaxia. Kotimaansa seurojen lisäksi hän on pelannut englantilaisseura Newcastle Unitedissa ja lainalla australialaisessa Sydney FC:ssä.
De Jong on pelannut useissa Alankomaiden juniorimaajoukkueissa. Alankomaiden A-maajoukkueessa hän on pelannut kuusi ottelua ja tehnyt kaksi maalia vuosina 2010–2013. Maalinsa hän teki ystävyysottelussa Indonesiaa vastaan kesäkuussa 2013.
EHC Biel
EHC Biel (ransk. HC Bienne) on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka pelaa maan pääsarjassa National League:ssa. EHC Biel pelaa kotiottelunsa vuonna 1973 avatulla Eisstadion Bielillä.
Joukkue
21. heinäkuuta 2023.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Tunnettuja henkilöitä
Georges Aeschlimann, Olivier Anken, Normand Dupont, Urs W. Frey, Willy Gassmann, Richmond Gosselin, Jean Helfer, Jakob Kölliker, Steve Latinovich, Dan Poulin, Erwin Stalder, Peter Winkler
Sperm
Sperm tai The Sperm oli Mattijuhani Koposen ja Pekka Airaksisen vuonna 1967 perustama underground-yhtye. Se hämmensi eri taiteiden rajoja, käytti useita medioita ja oli useiden tekijäpolvien edelläkävijä. Teatraalisista esityksistä tunnetun yhtyeen maine on kuitenkin perustunut lähinnä kuulopuheisiin ja muistelijoiden mielikuviin.
Bufo (yritys)
Oy Bufo Ab on vuonna 2007 perustettu elokuvatuotantoyhtiö. Yhtiön perustivat tuottajat Misha Jaari ja Mark Lwoff sekä käsikirjoittaja Vesa Virtanen. Yhtiön ensimmäinen pitkä elokuva oli Jörn Donnerin draama Kuulustelu. Yhtiö on tuottanut ja osatuottanut toistakymmentä pitkää elokuvaa sekä useita lyhytelokuvia.
Sperm
Yleistä
Yhtyeen sanotaan olleen sähkökitaroita manipuloineen Airaksisen studioprojekti, jossa hän käytti ensimmäisillä levyillä hyväksi myös “äänteleviä ihmisolioita”, joiden rooleissa olivat Koponen, Pekka Yrjänä Hiltunen ja sodanvastaisia runoja lukenut yhdysvaltalainen Bill Coldwell.
Bufo (yritys)
Bufon ohjaajin ovat kuuluneet Jörn Donner (Kuulustelu, Armi elää), Pirjo Honkasalo (Betoniyö), Zaida Bergroth (Hyvä poika), Aki Kaurismäki (Toivon tuolla puolen), Veiko Õunpuu (Viimeiset) ja Ilja Rautsi (lyhytelokuvat Helsinki Mansplaining Massacre ja Night of the Living Dicks).
Sperm
Yleistä
Yhtye hyödynsi keksijä Erkki Kurenniemen projektia varten rakentamaa kokeellista sähkösoitinta, ”Seksofonia”, eräänlaista alkeellista musiikkikonetta, joka mittasi soittajansa käsien ihon sähkönjohtavuuden muutoksia ja muutti ne syntetisaattorin avulla ääneksi.
Spermin tavoite oli nimensä mukaisesti toimia osana 1960-luvun seksuaalista vallankumousta, ja omalta osaltaan se johtikin myöhemmin muun muassa M. A. Nummisen Sähkökvartetti-projektiin. Spermiä ja Kurenniemen musiikkilaitteita pidetään suomalaisen elektronisen musiikin pioneereina.
Bufo (yritys)
Bufon elokuvista Betoniyö sekä Tyhjiö ovat voittaneen parhaan elokuvan Jussi-palkinno n.
Ruandan sisällissota (1990–1994)
Ruandan sisällissota käytiin vuosina 1990–1994 Ruandassa.
The Last One for Life
The Last One for Life on suomalaisen sinfonisen death metalin yhtyeen Eternal Tears of Sorrowin single. Se on julkaistu vuonna 2001.
Sperm
Yleistä
Olemassaolonsa aikana yhtye julkaisi yhden EP-levyn sekä Shh!-nimisen LP:n, joista molemmat ovat muodostuneet arvokkaiksi keräilyharvinaisuuksiksi. Myöhemmin yhtyeen vanhaa tuotantoa on julkaistu CD-ajassa Siboneyn kustantamilla Arktinen hysteria (2001) ja Psychedelic Phinland (2006) -kokoelmilla sekä saman kustantajan julkaisemalla Pekka Airaksisen kokoelmalla Madam I’m Adam (2003). Vuonna 2018 Svart Records julkaisi yhtyeen 50-vuotisjuhlajulkaisun, jossa on monia aiemmin julkaisemattomia äänityksiä sekä Jukka Lindforsin 70-sivuinen essee.
Ruandan sisällissota (1990–1994)
Sisällissodassa oli vastakkain Ruandan kaksi suurinta etnistä ryhmää, tutsit ja hutut. Konfliktin juuret olivat Belgian siirtomaakaudella, jolloin belgialaiset suosivat tutseja, jotka olivat hutuja rikkaampia ja paremmin koulutettuja. Hutut olivat kuitenkin enemmistö Ruandassa ja ottivat vallan itselleen sisällissodassa, joka käytiin vuosina 1959–1961. Ruanda itsenäistyi sisällissodan jälkeen 1. heinäkuuta 1962. Sisällissodan vuoksi monet tutsit pakenivat Ugandaan, jossa he asuivat seuraavat kolmekymmentä vuotta.
Vuonna 1990 kapinallisryhmä Ruandan isänmaallinen rintama tunkeutui Ugandasta Ruandaan. Ryhmän tavoitteena oli saada Ruanda hallintaansa. Ruandan hutu-vetoisella hallituksella oli muitakin ongelmia: maa oli pahasti velkaantunut ja hallituksella oli vaikeuksia ruokkia kansaa. Näiden ongelmien ja isänmaallisen rintaman maahantunkeutumisen vuoksi hutu-hallitus luovutti osan vallastaan tutseille Arushan rauhansopimuksella elokuussa 1993.
Ruandan presidentti Juvénal Habyarimana kuitenkin hidasteli Arushan rauhansopimuksen täytäntöönpanoa. Hidastelun vuoksi jännitteet nousivat uudelleen ja tämän vuoksi joitakin hallituspaikoista luovutettiin tutseille. Huhtikuussa 1994 Habyarimana osallistui Tansaniassa pidettyyn konferenssiin, jossa Ruandan hutu–tutsi-ongelmaa käsiteltiin. Paluumatkalla konferenssista Habyarimanan lentokone räjähti ja Habyarimana ja Burundin hutu-presidentti Cyprien Ntaryamira kuolivat. Epäilyttävästä räjähdyksestä syytettiin välittömästi tutsien isänmaallista rintamaa, vaikka todellisuudessa räjähdyksen takana olivat kovanlinjan hutut. Lentokoneen räjähdyksen seurauksena käynnistyi 14 viikkoa kestänyt Ruandan kansanmurha, jonka aikana Ruandan hutujohtoinen armeija ja hutujen kuolemanpartiot tappoivat noin 800 000 ihmistä. Kuolleet olivat enimmäkseen tutseja, mutta kansanmurhassa tapettiin myös maltillisia hutuja. Kansanmurhan vuoksi Ruandasta pakeni yli kolme miljoonaa hutua, jotka pelkäsivät tutsien kostotoimia.
Kansanmurhasta huolimatta tutsien isänmaallinen rintama voitti hutujohtoisen Ruandan armeijan ja Arushan rauhansopimus pantiin täytäntöön heinäkuussa 1994. Kapinallisjohtaja majuri Paul Kagame nousi Ruandan uudeksi varapresidentiksi ja puolustusministeriksi. Pääministerin ja presidentin tehtäviin asetettiin maltilliset hutut.
Kapverdenviistäjä
Kapverdenviistäjä (Pterodroma feae) on keskikokoinen ulappalintujen lahkoon kuuluva avomerilintu.
Koko ja ulkonäkö
Lähes täysin samanlaista madeiranviistäjää (Pterodroma madeira) suurempi ja hieman tukevampi- ja pitempinokkainen. Tummempi päälaki. Lajit eivät kuitenkaan ole erotettavissa toisistaan maastossa.