cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Suomen Kommunistisen Puolueen rooli
Liiton ulkopuoliset eivät usein ymmärtäneet SKDL:n organisaatiota ja suhdetta SKP:hen, joten kaikkia kansandemokraatteja kutsuttiin monesti kommunisteiksi.
Puolueen on nähty olleen osa SKP:n taktiikkaa yhteiskunnallisen vallan ottamiseksi; inklusiivisen SKDL:n tarkoituksena oli yhdistää kaikki sosialistit ja liberaalit porvarit SKP:n johtoon.
Hallituksissa
SKDL osallistui hallituksiin heti jatkosodan jälkeen (1944–1948) ja jälleen 1960-luvun puolivälistä alkaen, kun niin sanottu kansanrintamahallitus (SKDL-SDP-Keskusta) aloitti toimintansa. Vuonna 1971 SKDL jätti hallituksen neljäksi vuodeksi, mutta meni mukaan Kekkosen runnomaan Miettusen hallitukseen, mikä jakoi puoluetta. SKDL:n viimeinen hallituskausi (Sorsa III) päättyi eroamiseen joulukuussa 1982.
Ulkopolitiikka
SKDL:n perustamisessa keskeinen tekijä oli koota ihmisiä uuden ulkopolitiikan taakse, pois vanhojen sotapoliitikkojen vaikutuksesta. Läheisten suhteiden vaaliminen Neuvostoliittoon oli SKDL:lle tärkeää ja puolue pyrki kaikin tavoin edistämään maiden välistä kanssakäymistä. YYA-sopimuksen solmimisen edesauttaminen oli yksi SKDL:n toimenpiteistä. 1940-luvulla muut puolueet suhtautuivat tähän vielä epäillen, joten SKDL:n toiminnalle oli tilausta. Vuosien edetessä kaikki suuret puolueet kääntyivät pikkuhiljaa kannattamaan kekkoslaista ulkopolitiikkaa ja SKDL:n merkitys idänsuhteiden hoitamisessa väheni. 1970-luvulla SKP:n taistolaiset väittivät ”pahimpien neuvostovastaisuuksien” tulevan SKDL:n piiristä ja neuvostoliittolaisissa lehdissäkin arvosteltiin voimakkain sanoin SKDL:n puheenjohtaja Aleniusta.
Sosialismi
SKDL:n suhde sosialismiin oli koko liiton toiminnan ajan ongelmallinen. Sosialistit olisivat halunneet maininnan sosialismista puolueen ohjelmiin, mutta osalle kommunisteista tämä ei sopinut. SKP karsasti ”kilpailevaa” versiota sosialismista, jonka oikeaoppista tulkintaa se yksin koki edustavansa. Toiseksi kommunistit elättelivät toivoa muidenkin kuin sosialismin kannattajien mukaantulosta. Ennen vuoden 1967 liittokokousta sanaa sosialismi ei mainittu SKDL:n ohjelmissa. Tällöin se otettiin ohjelmaan puheenjohtajaksi valitun Ele Aleniuksen johdolla. SKDL:n johdossa Alenius ajoi sosialismia, joka erosi luonteeltaan ja menettelytavoiltaan kommunistien mallista. Aleniuslaiset ja enemmistökommunistit tulivat kuitenkin käytännössä hyvin toimeen keskenään, vaikka myönsivät erilaiset aatteelliset lähtökohtansa. Molempien sosialismi korosti suomalaisen sosialismin omia kehityslinjoja suhteessa itäeurooppalaiseen reaalisosialismiin.
Vuonna 1990 perustetun Vasemmistoliiton ohjelmaan ei otettu mainintaa sosialismista, vaikka se oli esillä vielä luonnosvaiheessa, ja sosialismia ohjelmaan kannattivat niin kommunistit kuin SKDL:n Sosialistitkin.
Vaalit
SKDL osallistui omilla listoillaan kaikkiin valtakunnallisiin vaaleihin vuosina 1945–1987. SKDL nousi suurten puolueiden joukkoon ensimmäisissä eduskuntavaaleissaan 1945 saaden lähes 400 000 ääntä. Ehdokasasettelusta ei ehditty pitää jäsenäänestystä, joten SKDL:n johto teki kompromissin, jossa ehdokkaita asettivat kommunistit (72), kuutoset (66), sosiaalidemokraattinen oppositio (48) ja SKDL:n kanssa vaaliliittoon ryhtynyt Pienviljelijäin puolue (14). Eduskuntaan valittiin 38 kommunistia, seitsemän kuutosta ja neljä sosiaalidemokraattisen opposition ehdokasta. SKDL:n eduskuntaryhmästä tuli suurin kahden sosiaalidemokraatin loikattua puolueen riveihin syksyllä 1946.
Parhaimman vaalituloksensa SKDL saavutti vuoden 1958 eduskuntavaaleissa, jolloin se nousi eduskunnan suurimmaksi puolueeksi noin 23 prosentin kannatuksella ja 50 kansanedustajalla. Viimeisissä eduskuntavaaleissaan 1987 SKDL sai vain 16 kansanedustajaa ja alle 10 % äänistä. Kannatus alkoi laskea 1970-luvun puolivälin jälkeen.
SKDL oli kannatukseltaan yksi Länsi-Euroopan suurimmista vasemmistopuolueista SKP:n ollessa vastaavasti suurimpia kommunistipuolueita. 1960-luvulla SKDL:n edesottamuksia hallituksessa seurattiin innokkaasti vastaavien länsieurooppalaisten puolueiden ollessa hallitusten ulkopuolella.
SKDL solmi vaaliliittoja 1960-luvulta 1980-luvun alkuun Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton (TPSL) ja sen seuraajan Sosialistisen työväenpuolueen (STP) kanssa. Ensimmäisissä sodanjälkeisissä kunnallisvaaleissa vuonna 1945 SKDL oli vaaliliitossa SDP:n kanssa.
Vuonna 1956 pidettiin ensimmäiset valtakunnallisesti samanaikaisesti järjestetyt osuuskauppavaalit 107:ssä osuusliikkeessä. SKDL sai noin 72 000 ääntä (42,4%) ja enemmistön useissa liikkeissä. Uutena kansandemokraattien hallintaan siirtyi Taalintehtaan Osuuskauppa. SKDL menetti enemmistön Osuusliike Ådalenissa ja Ylä-Savon Osuusliikkeessä.
Kunnallisvaalit
Ennen vuoden 1950 kunnallisvaaleja SKDL:llä oli enemmistö valtuustopaikoista Kajaanin maalaiskunnassa, Karkkilassa, Karttulassa, Kolarissa, Maariassa, Munsalassa, Pyhäjärvellä, Rautavaaralla ja Suomussalmella. Rautavaaran enemmistö syntyi SDP:n edustajan loikkauksen seurauksena. Vaaleissa SKDL sai enemmistön uusina paikkakuntina Kemin kaupungissa, Kittilässä ja Sallassa. Kemin valtuusto oli ensimmäinen kansandemokraattien hallintaan siirtynyt kaupunginvaltuusto – aiemmat olivat maalaiskuntia ja kauppaloita. SKDL:n 23 prosentin äänisaalis toi liitolle yli 2 500 valtuutettua ja noin 10 000 lautakuntapaikkaa. SKDL menetti enemmistönsä Pyhäjärvellä ja Suomussalmella, mutta valloitti ne takaisin seuraavissa vaaleissa 1953. Kajaanin maalaiskunnassa SKDL:llä oli vuoden 1953 vaalien jälkeen 17 valtuuston 27 paikasta.
Vuoden 1960 vaalien jälkeen kansandemokraattinen valtuustoryhmä oli suurin muun muassa Karkkilassa, Kemissä, Nokialla, Tampereella, Varkaudessa ja Äänekoskella. Vuoden 1964 kunnallisvaaleissa SKDL sai enemmistön Kajaanin maalaiskunnan, Kolarin, Rautavaaran ja Saloisten valtuustoihin. Liitto menetti enemmistöasemansa Haukiputaalla, Karkkilassa, Kempeleessä ja Pyhäjärvellä.
Presidentinvaalit
SKDL ei puolueena osallistunut vuoden 1988 presidentinvaaliin, mutta Kalevi Kivistö osallistui sitoutumattomana Liike 88:n ehdokkaana. Liike 88 sai valitsijamiesvaaleissa 286 833 ääntä (9,61 %) ja 26 valitsijamiestä. Kivistö sai välittömässä vaalissa 330 072 ääntä (10,67 %).
Tiedonvälitys
SKDL:n pää-äänenkannattaja oli aluksi Vapaa Sana, jonka ensimmäinen (sodanjälkeinen) numero ilmestyi 7. marraskuuta 1944. Vapaan Sanan päätoimittajina työskentelivät Väinö Meltti, Cay Sundström, Raoul Palmgren ja Jarno Pennanen. Vuonna 1957 Vapaa Sana yhdistettiin SKP:n Työkansan Sanomien kanssa uuteen Kansan Uutiset -lehteen, kun kahden lähes samoja asioita käsitelleen päivälehden ylläpitoa ei katsottu enää tarpeelliseksi. Kansan Uutiset oli puolueiden yhteinen äänenkannattaja vuoteen 1990 asti. Vapaa Sana ja Kansan Uutiset painettiin Yhteistyön kirjapainossa.
Kansandemokraattiset järjestöt omistivat Kansankulttuuri-kustantamon yhdessä Suomi–Neuvostoliitto-Seuran kanssa.
Yleinen lehtimiesliitto perustettiin vuonna 1947 SKDL:n lehtien toimittajien ammattijärjestöksi, kun kansandemokraattisten lehtien toimittajia ei hyväksytty Suomen Sanomalehtimiesten Liiton jäseniksi lyhyen toimittajakokemuksen vuoksi.
Eksponenttifunktio
thumb|Eksponenttifunktion e^x kuvaaja. Eksponenttifunktio tai eksponentiaalifunktio on matematiikassa transsendenttisiin alkeisfunktioihin kuuluva funktio. Se on määritelty kaikille reaaliluvuille ja saa arvoksi positiivisia reaalilukuja. Eksponenttifunktio kertoo, mikä on tietyn, kantaluvuksi kutsutun vakion arvo korotettuna muuttujan määräämään potenssiin. Kantaluku voi olla mikä tahansa positiivinen reaaliluku paitsi ykkönen.
Eksponenttifunktio, jonka kantaluku on Neperin luku e, on matematiikassa hyvin tunnettu funktio. Joskus eksponenttifunktiolla viitataan nimenomaan tähän e:n eksponenttifunktioon.
Eksponenttifunktion käänteisfunktio on logaritmifunktio. Kantaluvun e logaritmifunktiota sanotaan luonnolliseksi logaritmiksi. Mikä tahansa eksponenttifunktio voidaan esittää e:n eksponenttifunktion ja logaritmifunktion yhdistettynä funktiona.
Matemaattinen merkintä
Matemaattisesti ilmaistuna eksponenttifunktio määritellään seuraavasti:
Kun kantalukuna on Neperin luku e, voidaan käyttää jompaakumpaa seuraavista merkinnöistä:
Jälkimmäistä merkintää käytetään etenkin yhdistetyissä funktioissa, joissa eksponenttiin pelkän muuttujan x paikalle on sijoitettu jokin monimutkaisempi muuttujan x funktio. Mielivaltaisen kantaluvun a eksponenttifunktio voidaan esittää tällaisena yhdistettynä funktiona seuraavasti:
missä \ln merkitsee luonnollista logaritmia.
Eksponenttifunktion e^x vaihtoehtoisia määritelmiä
Kantaluvun e eksponenttifunktion e^x Taylorin sarja on
Tätä sarjakehitelmää voidaan käyttää myös eksponenttifunktion määritelmänä. Sen avulla funktio voidaan määritellä myös, kun argumenttina on kompleksiluku.
Eksponenttifunktio voidaan kirjoittaa myös raja-arvona seuraavasti:
Näissä määritelmissä n on luonnollinen luku, x on mielivaltainen reaaliluku tai kompleksiluku ja n! on kertoma.
Funktion kulku
Koska eksponenttifunktio kuuluu alkeisfunktioihin ja on määritelty kaikilla muuttujan x reaalisilla arvoilla, on se kaikkialla jatkuva. Funktion kuvaaja (x,y)-koordinaatistossa on myös kaikkialla x-akselin yläpuolella, sillä eksponenttifunktio voi kantaluvusta riippumatta saada vain positiivisia arvoja. Lisäksi kuvaajalta tunnetaan nämä kaksi pistettä:
Näin ollen eksponenttifunktion kuvaaja kulkee aina pisteiden (0,1) ja (1,a) kautta.
Jos kantaluku a>1, niin kuvaaja on aidosti kasvava. Oikealle mentäessä kuvaaja nousee kohti äärettömyyttä. Vasemmalle mentäessä kuvaaja lähestyy x-akselia yläpuolelta, mutta koska funktio ei voi saada arvoksi nollaa, kuvaaja ei koskaan saavuta x-akselia. Niinpä x-akseli on kuvaajan vaakasuora asymptootti ja funktion raja-arvo positiivisessa äärettömyydessä on äärettömyys, negatiivisessa äärettömyydessä nolla. Raja-arvot ovat siis matemaattisesti ilmaistuna seuraavat:
Jos taas 0<a<1, niin kuvaaja on kasvaa päinvastaiseen suuntaan: Kuvaaja lähestyy oikealle mentäessä x-akselia yläpuolelta ja vasemmalle mentäessä äärettömyyttä. Tällöinkin x-akseli on siis kuvaajan asymptootti, mutta eri suunnassa. Raja-arvot ovat seuraavat:
Derivaatat ja differentiaaliyhtälöt
Eksponenttifunktion derivaatta on seuraava:
Koska kantaluku a on vakio, derivaatta on siis alkuperäinen eksponenttifunktio vakiolla kerrottuna. Kantaluvun e tapauksessa \ln e=1, joten
Kantaluvun e eksponenttifunktion derivaatta on siis eksponenttifunktio itse. Tämä ominaisuus on ainutlaatuinen reaalilukumuuttujien reaalilukuarvoisilla funktioilla. Ominaisuudella on seuraavat seuraukset:
Kantaluvun e eksponenttifunktion erikoisasema matematiikassa ja monissa matemaattisissa sovelluksissa johtuu juuri tästä derivaatan ominaisuudesta.
Eksponenttifunktio kompleksialueessa
Kompleksialueelle eksponenttifunktio määritellään saman sarjakehitelmän avulla, joka pätee myös reaalisille argumenteille:
Jos kantalukuna on jokin muu reaaliluku a, määritellään eksponenttifunktio a^z seuraavasti:
Kantaluvun a on kuitenkin oltava positiivinen reaaliluku, muussa tapauksessa eksponenttifunktio ei ole yksikäsitteisesti määriteltävissä.
Samaan tapaan myös trigonometriset funktiot laajennetaan kompleksialueeseen Taylorin sarjakehitelmien avulla. Kompleksialueessa eksponenttifunktion ja trigonometriset funktiot yhdistää toisiinsa Eulerin kaava,
Laskusääntöjä
Kompleksiselle eksponenttifunktiolle pätevät seuraavat laskusäännöt: Olkoot :
Sovelluksia
Erityisesti e:n eksponenttifunktiota hyödynnetään lukuisissa matemaattisissa sovelluksissa. Esimerkiksi monet differentiaaliyhtälöt, kuten Schrödingerin yhtälö ja Laplacen yhtälö, johtavat e:n eksponenttifunktioihin. Samoin todennäköisyyslaskennan Rencontre-ongelma ratkeaa e:n eksponenttifunktion avulla.
Eksponentiaalinen kasvu ja pieneneminen
Mallinnettaessa sellaisia mitattavia ilmiöitä, joissa ilmiön kulloinenkin muutosnopeus on suoraan tai kääntäen verrannollinen ilmiön sen hetkiseen arvoon, sopii muotoa
oleva eksponenttifunktio usein ilmiön kuvaajaksi. Tässä t on ajanhetki ja c on reaalilukuvakio. Tällöin suureen sanotaan kasvavan tai pienenevän eksponentiaalisesti riippuen siitä, onko vakio c positiivinen vai negatiivinen. Jos pääomalle maksetaan jatkuvasti korkoa korolle, se kasvaa ajan myötä eksponentiaalisesti. Myös esimerkiksi Thomas Malthusin esittämässä rajoittamattomassa väestönkasvumallissa vakio on positiivinen, eli hänen mallinsa mukaan väkiluku pyrkii kasvamaan eksponentiaalisesti. Hajoavan radioaktiivisen aineen määrää esittävissä funktioissa vakio puolestaan on negatiivinen eli jäljellä olevan aineen määrä pienenee eksponentiaalisesti.
Televiziunea Română
Televiziunea Română (tai TVR) on kansallinen koko maassa näkyvä kaupallinen televisiokanava Romaniassa. Kanava aloitti toimintansa 31. joulukuuta 1956. Televiziunea Română omistaa kanavat TVR 1, TVR 2, TVR ja TVR Cultural.
Kaikki kanavan ohjelmat ovat romaniaksi.
Rakkauselokuva
pienoiskuva|[[Audrey Hepburn ja Gregory Peck syleilevät elokuvassa Loma Roomassa (1953)]] Rakkauselokuva, myös romanttinen elokuva, on elokuva, jonka keskipisteessä on rakkaustarina eli romanssi. Rakkauselokuvassa romanssia käytetään joko juonityyppinä tai mihin tahansa aiheeseen sovellettuna aseenteena eli moodina. Kun romanssi ymmärretään moodina, rakkauselokuva voi edustaa useaa elokuvan lajityyppiä, joista yleisimpiä ovat romanttinen komedia, melodraama ja rakkausdraama.
Aitolos
Aitolos viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useaan eri mieshahmoon:
Aitolos, Endymionin poika
Aitolos oli Endymionin, Eliin kuninkaan, ja joko nymfi Neisin tai Ifianassan poika. Pausanias nimeää äidiksi myös Asterodian, Khromian tai Hyperippen.
Endymion haastoi Aitoloksen ja tämän kaksi veljeä, Paieonin ja Epeioksen juoksukilpaan keskenään Olympiassa valitakseen näistä seuraajansa Eliin hallitsijana. Kilpailun voitti Epeios, joka seurasi isäänsä kuninkaana.
Rakkauselokuva
Rakastunut ihminen voidaan kirjallisuudesta poiketen elokuvassa kuvata vain ulkoisesti ja lausuttujen repliikkien kautta. Siksi etenkin katseella on rakkauselokuvassa hyvin suuri merkitys. Elokuvaromanssien tärkein tehokeino on kasvoista otettu lähikuva ihmisluonteen ja mielentilan metaforana. Elokuvaromanssin avainhetkeksi on muodostunut lähikuva valkokankaan täyttävien kasvojen suudelmasta, jota pohjustaa rakastavaisten vuorotellen näkyvät kasvot erillisissä puolilähikuvissa.
Aitolos
Aitolos, Endymionin poika
Aitolos ajoi Azanin kunniaksi järjestetyissä hautajaiskisoissa vahingossa vaunuilla Apiin yli niin, että tämä kuoli, jolloin Apiin pojat ajoivat Aitoloksen maanpakoon. Hän matkasi kureettien maille ja tappoi siellä isäntänsä Doroksen, Laodokoksen ja Polypoiteen. Maan hän nimesi itsensä mukaan Aitoliaksi. Täällä Aitolos nai Pronoen ja sai tämän kanssa kaksi poikaa, Pleuronin ja Kalydonin.
Rakkauselokuva
Rakkauselokuvassa on usein onnellinen loppu, jossa pariskunta saa toisensa tai jossa elokuva antaa katsojalle vihjeen sen varmuudesta tai parin rakkaudesta toisiaan kohtaan.
Aitolos
Aitolos, Palaimonin isä
Aitolos mainitaan mahdollisesti Palaimonin, yhden argonauteista, isänä.
Aitolos, Oksyloksen poika
Aitolos oli Oksyloksen ja Pierian poika, joka kuoli jo nuorella iällä. Hänet haudattiin Aitoliassa Olympiaan vievälle portille, koska oraakkeli oli kieltänyt hautaamasta ruumista kaupungin sisä- tai ulkopuolelle.
Erik Lindorm
Gustaf Erik Lindorm, oik. Gustaf Erik Jonsson (1889 Tukholma, Ruotsi – 1941 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija ja toimittaja.
Lindorm oli pilalehti Naggenin toimittaja 1913–1922 ja Bonniers Veckotidningin toimittaja 1924–1930. Hänen runotuotannossaan on voimakas yhteiskunnallinen motiivi, ja siksi hänet on sijoitettu työläiskirjailijoihin. Keskustelua synnytti eroottissisältöinen runokokoelma På marsch (1934). Hän on kirjoittanut myös pakinoita ja näytelmiä.
Pariisin Kevät -yhtyeen diskografia
Tämä artikkeli on suomalaisyhtye Pariisin Kevään diskografiasta.
Saint-Paul-de-Vence
Saint-Paul-de-Vence on Ranskan kunta Alpes-Maritimes-departementissa Provence-Alpit-Rivieran hallintoalueella. Se sijaitsee Ranskan Rivieralla parikymmentä kilometriä Nizzasta länteen ja saman verran Antibesista pohjoiseen ja on yksi Ranskan tunnetuimmista matkailukohteista keskiaikaisine kylineen ja sen kymmenine taidekauppoineen. Vuonna 2015 kunnassa oli 3 451 asukasta. Pinta-alaltaan se on 7,26 neliökilometriä ja väentiheys on näin 475 asukasta neliökilometrillä.
Saint-Paul-de-Vencen naapurikunnat ovat pohjoisessa Vence, idässä ja etelässä Cagnes-sur-Mer ja lännessä La Colle-sur-Loup.
Vanhankaupungin muurit rakennettiin alun perin 1400-luvun alussa, ja nykyiset muurit ovat 1500-luvun keskivaiheilta. Myös valtaosa rakennuksista on vanhoja, sillä kylä kuihtui keskiajan jälkeen pitkäksi aikaa. Saint-Paul-de-Vencen uusi nousu alkoi 1920-luvulla, kun monet kuvataiteilijat löysivät seudun. Taiteilijoiden silloinen tapaamispaikka on nykyisinkin toimiva hotelli ja ravintola Auberge de la Colombe d’Or, ”kultaisen kyyhkysen majatalo”. Sen seinillä on muun muassa Pablo Picasson ja kylän tunnetuimman asukkaan Marc Chagallin töitä. Chagall on myös haudattu tänne.
Saint-Paul-de-Vencen kylän lähellä sijaitsee modernin taiteen museo Fondation Maeght.
Attila Zoller
Attila Cornelius Zoller (13. kesäkuuta 1927 Visegrád, Unkari – 25. tammikuuta 1998 Townshend, Vermont, Yhdysvallat) oli unkarilaissyntyinen jazzkitaristi. Hän pakeni Unkarin neuvostomiehitystä Itävaltaan vuonna 1948. Zoller muutti Länsi-Saksaan 1950-luvulla ja edelleen Yhdysvaltoihin 1959. Free jazzin tyylilajikseen omaksunut Zoller tunnetaan myös Vermont Jazz Center -koulun perustajana.
Ura
Attila Zollerin isä oli ammattimainen viulisti, joka opetti pojalleen klassista viulunsoittoa. Teini-ikäisenä Zoller kiinnostui kitaransoitosta; toisen maailmansodan jälkeen hän soitti Budapestin jazzklubeilla, kunnes hän 1948 pakeni neuvostomiehitystä vuorten yli Itävaltaan. Wienissä Zoller perusti jazzkokoonpanon harmonikansoittaja Vera Auerin kanssa. Muutettuaan Länsi-Saksaan 1950-luvulla Zoller musisoi pianisti Jutta Hippin ja saksofonisti Hans Kollerin kanssa.
Zoller muutti 1959 Yhdysvaltoihin, missä hän kiinnostui freejazz-tyylistä Ornette Colemanin inspiroimana. Vuonna 1965 Zoller perusti freejazz-vaikutteisen kokoonpanon pianisti Don Friedmanin kanssa. Vuonna 1974 Zoller perusti Attila Zoller Jazz Clinics -oppilaitoksen, joka tuonnempana sai nimekseen Vermont Jazz Center.
Zoller levytti kymmenittäin albumeja 1960-luvun puolesta välistä alkaen. Ensimmäiset single- ja EP-julkaisunsa hän oli levyttänyt 1950-luvulla.
Zollerin viimeinen esiintyminen oli New Yorkin Zinc Barissa pianisti Tommy Flanaganin ja basisti George Mrazin kanssa 6. tammikuuta 1998. Zoller kuoli paksusuolen syöpään saman kuun lopulla.
Karihaaran Tenho
Karihaaran Tenho on vuonna 1910 perustettu kemiläinen urheiluseura. Nykyisin seuralla ei ole enää kilpailutoimintaa.
Alkuvuosina Tenhon lajeihin kuuluivat voimistelu, paini, hiihto ja yleisurheilu. Lajivalikoima kasvoi toisen maailmansodan jälkeen muun muassa nyrkkeilyllä, painonnostolla, jalkapallolla, koripallolla ja jääkiekolla. Erityisesti painissa ja nyrkkeilyssä Tenhon urheilijat ovat saavuttaneet menestystä SM-tasolla.
Jalkapallossa Tenho pelasi yhteensä kahdeksan kautta Suomensarjassa 1960-luvulla. Vuonna 1955 seura voitti Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuden ja kaudella 1957 se eteni Suomen Cupissa välieriin. Karihaaran Tenhossa ovat jalkapallo-oppinsa saaneet muun muassa entiset liigapelaajat Jukka Ollikkala ja Jarno Kallijärvi. Myös entinen kansanedustaja Esko-Juhani Tennilä on pelannut seuran riveissä jalkapalloa.
Jääkiekossa Tenho pelasi korkeimmillaan Suomen sarjassa, toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, kahden kauden ajan.
Silkkikana
thumb|Valkoinen silkkikana. thumb|Silkkikanan munia.
Silkkikana on kanarotu, joka on alkujaan kotoisin Itä-Aasiasta. Silkkikanan näkyvin erityispiirre on pehmeän ja tuuhean turkkimainen höyhenpeite. Useimpien lintujen höyhenten ruodosta haarautuvat höydyt ovat kiinnittyneet toisiinsa pienillä väkäsillä, jolloin höyhen pysyy muodossaan, mutta silkkikanoilta nämä väkäset puuttuvat kokonaan, jolloin höyhenten höydyt osoittavat pöyhistyneinä eri suuntiin. Silkkikanoja pidetään toisinaan lemmikkeinä.
Fünf Minuten Amerika
Fünf Minuten Amerika on itävaltalaisen toimittaja-kirjailijan Felix Saltenin matkakirja vuodelta 1931. Teos kertoo Carnegie-säätiön järjestämästä Yhdysvaltain-matkasta, jolle kutsuttiin Salten ja kolmetoista muuta toimittajaa. Kirja on Saltenin toinen matkakertomus; tätä ennen hän oli 1925 kuvannut Palestiinan-matkaansa teoksessa Uusia uurtajia vanhassa maassa. Suomesta Yhdysvaltain-matkalle oli kutsuttu Turun Sanomien toimittaja Urho Toivola, joka kirjoitti matkasta kirjan Aurinkoista Amerikkaa. Saltenin teoksesta on julkaistu omakustannesuomennos Amerikka viidessä minuutissa.
Tausta
Andrew Carnegien perustama kansainvälinen rauhansäätiö (Carnegie Endowment for International Peace) pyrki edistämään kansainvälistä yhteisymmärrystä järjestämällä toimittajien vaihtovierailuja Yhdysvaltain ja muiden maiden välillä. Vuonna 1930 Keski- ja Pohjois-Euroopasta kutsuttiin neljätoista toimittajaa kahden kuukauden kiertomatkalle Yhdysvaltoihin, heidän joukossaan Itävallasta Felix Salten (Neue Freie Presse), Suomesta Urho Toivola (Turun Sanomat), Ruotsista Sven Backlund (Nyt Tid) ja Virosta Georg Meri (Viron ulkoministeriö). Toimittajat kiersivät Yhdysvaltoja, tapasivat merkkihenkilöitä, kuten presidentti Herbert Hooverin ja Henry Fordin, sekä tavallisia kansalaisia ja tutustuivat nähtävyyksiin.
Toimittajat saapuivat New Yorkiin 18. toukokuuta 1930, kiersivät muiden muassa Washingtonin, Atlantan, New Orleansin, Los Angelesin, San Franciscon, Denverin, Chicagon ja Buffalon kautta ja lähtivät paluumatkalle New Yorkista 17. heinäkuuta 1930.
Salten selosti matkaansa följetongeissa, joita julkaistiin Neue Freie Pressessä kesäkuun 8. päivästä alkaen, ja ne koottiin kirjaksi vuonna 1931.
Sisältö
Kirjassaan Salten selostaa Yhdysvaltain yhteiskuntaa ja luontoa subjektiivisesta näkökulmasta, ja pääpaino on hänen henkilökohtaisissa vaikutelmissaan ja mielipiteissään. Hän suhtautui maahan sekä ihaillen että kriittisesti; hän esimerkiksi ihailee luonnonnähtävyyksiä, kuten Grand Canyonia ja Yosemitea, mutta pahoittelee luonnonvarojen haaskausta ja metsänhakkuita, jotka olivat johtaneet eroosioon. Arjen ilmiöitä, kuten uskonnollista elämää, mainontaa ja suuria elokuvateattereita, hän tarkastelee välillä ironisesti:
Toisinaan hän havainnollistaa maisemia vertaamalla niitä Eurooppaan, jotta itävaltalaiset lukijat pystyisivät tajuamaan mittasuhteita.
Kieltolakiin Salten suhtautuu torjuvasti; hänen mukaansa alkoholinkieltolaki vain innostaa ihmisiä juopottelemaan, koska säilyttääkseen itsekunnioituksensa ihmiset uhmaavat lakeja, jotka tunkeutuvat yksityiselämän piiriin. Yhtä lailla hän arvostelee puritaanisia ”seksuaalikieltolakeja”, koska ne johtavat kaksinaismoralismiin.
Laura Giordano
Laura Giordano on Palermossa 1979 syntynyt sopraano ja oopperalaulaja.
Laura Giordano aloitti lauluopintonsa 16-vuotiaana ja osallistui joihinkin tuotantoihin (Rigoletto, Tosca, Ruusuritari) Palermon Teatro Massimossa ja Catanian Teatro Massimo di Bellinissä. Hän voitti Operalaboratorio-kilpailun kahdesti peräkkäin 1997-98 ja lauloi pääroolin Donizetin oopperassa I pazzi per progetto ja Rossinin Adinassa. Vuosina 1998-99 hän opiskeli ensin Maria Chiaran, sitten Alida Ferrarinin johdolla.
Jakojäännösvarmistus
Jakojäännösvarmistus on menetelmä numerosarjan, esimerkiksi koodin oikeellisuuden varmistamiseksi. Varmiste muodostetaan siten, että numerosarjaa käsitellään kokonaislukuna ja jaetaan se ennalta määrätyllä vakiolla. Vertaamalla saatua jakojäännöstä oikeaksi tiedettyyn arvoon voidaan havaita useimmat näppäily-, tiedonsiirto- tai muut virheet numerosarjassa. Oikea tulos ei kuitenkaan takaa numerosarjan virheettömyyttä, koska useilla eri numerosarjoilla on sama jakojäännös (ks. esimerkki).
Esimerkkejä
1. Henkilötunnuksen viimeinen merkki on varmiste, joka muodostetaan laskemalla syntymäajan ja yksilönumeron muodostaman 9-numeroisen kokonaisluvun ja numeron 31 jakojäännös. Jakojäännös on välillä 0-30, ja sitä vastaava merkki katsotaan erityisestä taulukosta. Menetelmän avulla voidaan huomata useimmat numerosarjaan tulleet virheet tietojärjestelmissä, joissa käsitellään henkilötunnuksia.
2. Jakojäännösvarmistus ei huomaa kaikkia virheitä. Esimerkiksi on tunnettua, että luku on jaollinen yhdeksällä jos ja vain jos sen numeroiden summa on jaollinen yhdeksällä. Kuitenkin 9+9 ≠81, vaikka 9+9=18 ≡ 0 ≡ 81 (mod 9).
469219 Kamoʻoalewa
469219 Kamoʻoalewa, väliaikaiselta nimeltään  on Apollo-tyypin asteroidi. Se löydettiin Pan-STARRS 1-kartoitusteleskoopilla 27. huhtikuuta vuonna 2016 ja on radaltaan vakain toistaiseksi tunnettu Maan kvasikuu. Sen nimi tulee havaijin kielestä,ja viittaa sen kiertorataan.
Kamoʻoalewa kiertää muiden asteroidien tapaan Aurinkoa, mutta sen rata on sellainen, että kappale pysyy jatkuvasti maapallon läheisyydessä siten, että Maasta katsottuna se näyttää kiertävän Maata. Tämän vuoksi kohdetta kutsutaan kvasikuuksi. Ratalaskujen perusteella Kamoʻoalewan rata on kuitenkin kvasikuuksi poikkeuksellisen vakaa: se on jäänyt kvasikuuradalle hieman alle sata vuotta sitten ja pysyy tällaisella radalla useita satoja vuosia tulevaisuuteen. Kvasikuuradalla ollessaan Kamoʻoalewan liike on lukkiutunut siten, että se pysyy koko ajan likimain 38–100 kertaa Kuun etäisyydellä Maasta.
Kohteen fysikaalisia ominaisuuksia ei juuri tunneta. Sen läpimitta on arviolta 40–100 metriä. Asteroidin pyörähdysajan on havaittu olevan 0,467 tuntia.
Operaatio Vihreä (1938)
thumb|360px|[[Joachim von Ribbentrop|Ribbentrop, Chamberlain ja Hitler neuvottelemassa Münchenin sopimuksesta joka teki operaation tarpeettomaksi.]] Fall Grün eli tapaus Vihreä tai operaatio Vihreä oli Saksan suunnitelma väkivaltaisesta tunkeutumisesta Tšekkoslovakiaan vuonna 1938. Ensimmäinen luonnos suunnitelmasta tehtiin loppuvuodesta 1937, ja uusia versioita tehtiin sotilaallisen tilanteen ja vaatimusten muuttuessa. Lopullinen versio määritti toteuttamisajankohdaksi 28. syyskuuta 1938, mutta Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta, jotka olivat haluttomia ajautua sotaan Tšekkoslovakiaa tukiessaan, tahtoivat ratkaista tilanteen poliittisesti hinnalla millä hyvänsä. Kun maat hyväksyivät Münchenin sopimuksen 30. syyskuuta 1938, Saksa sai miehittää Tšekkoslovakiaan kuuluneet Sudeettialueet ja liittää ne itseensä. Samalla suunnitelma aseellisesta hyökkäyksestä menetti merkityksensä ja se jäi toteuttamatta. Sodanjulistuksia ei annettu tapahtumien aikana miltään taholta.
Koska suurin osa Tšekkoslovakian Saksan vastaisista puolustusasemista sijaitsi Sudeettialueella, oli saksalaisten helppo liittää loputkin maasta alueeseensa 15. maaliskuuta 1939. Tämä koodinimellä Unternehmen Südost eli operaatio Kaakko kohtasi vain vähäistä vastarintaa. Slovakialle myönnettiin nimellinen itsenäisyys ja valtaan nostettiin Jozef Tiso.
Kim Jong-hyun (laulaja)
Kim Jong-hyun (8. huhtikuuta 1990 – 18. joulukuuta 2017 ), paremmin tunnettu etunimellään Jonghyun, oli eteläkorealainen laulaja-lauluntekijä, levytuottaja, radiojuontaja sekä kirjailija. Hän oli Shinee-yhtyeen päävokalisti yhdeksän vuotta. Hän julkaisi yhtyeen kanssa kaksitoista albumia.
Taivaanpallo (romaani)
Taivaanpallo on vuonna 2018 ilmestynyt kirjailija Olli Jalosen romaani. Sen tapahtumat sijoittuvat Saint Helenan saarelle 1600-luvun loppuvuosiin.
Kim Jong-hyun (laulaja)
Kim teki itsemurhan 18. joulukuuta 2017. Levy-yhtiö julkaisi Kimin viimeisen albumin Poet Artist tammikuussa 2018. Albumin tuotot annettiin Kimin äidille, joka käytti niitä hyväntekeväisyyteen. Kimin perhe avasi Shiny Foundationin 2018, joka alkoi tukea nuoria artisteja.
Taivaanpallo (romaani)
Romaanin päähenkilö ja kertoja on kahdeksanvuotias Angus, joka tekee Edmond Halleyn hänelle antamia luonnontieteellisiä tutkimuksia, erityisesti taivaankappaleiden liikkeiden tarkkailua. Poika oppii lukemaan paikallisen papin avulla ja saa samalla uskonnollisen kasvatuksen. Tieteellistä tutkimusta tehdessään poika kuitenkin kohtaa aatteellisia ristiriitoja. Lisää ristiriitoja teoksen päähenkilölle avautuu, kun hänet lähetetään Lontoseen: suurkaupungin elämä onkin aivan toisenlaista kuin syrjäisellä saarella. Merimatka luo teokseen seikkailuromaanin tuntua.
Kim Jong-hyun (laulaja)
2005–2014: Uran alku
SM Entertainment löysi Jonghyunin vuonna 2005 hänen ollessaan 15-vuotias, kun hän oli esittänyt laulun bändin kanssa koulussa. Jonghyun debytoi osana viisihenkistä Shineeta 25. toukokuuta 2008 SBS:n Inkigayossa. Vuonna 2009 Jonghyun alkoi kirjoittamaan yhtyeelle lauluja. Näistä ensimmäinen oli Shineen korealainen single "Juliette", joka oli mukana ryhmän toisella EP:llä Romeolla. Jonghyun kertoi saaneensa inspiraatiota klassisesta Romeo ja Julia -elokuvasta ja hän halusi kirjoittaa romanttisen tarinan, joka "saa kaikki kiinnostumaan, mutta on myös tarina, johon kaikki voivat samaistua".
Taivaanpallo (romaani)
Taivaanpallo sai kirjallisuuden Finlandia-palkinnon 2018.
Kim Jong-hyun (laulaja)
2005–2014: Uran alku
Lokakuussa 2010 Jonghyun oli yksi kahdestakymmenestä idolista, jotka tekivät kappaleen "Let's Go" mainostamaan vuoden 2010 G20 Soul -huippukokousta. Hänen lisäksi samasta yrityksestä lauloivat Super Juniorin Sungmin, Girls’ Generationin Seohyun ja f(x):n Luna. 2010 marraskuussa Jonghyun oli mukana SM the Balladissa, SM Entertainmentin ryhmässä, joka keskittyi balladeihin ja R&B:hen. Ryhmässä mukana olivat myös TraxX:in Jay, Super Juniorin Kyuhyun ja Jino (nykyisin Pentagonin jäsen ja tunnettu nimellan Jinho). Ryhmä julkaisi ensimmäisen EP-levynsä, Miss You, 29. marraskuuta 2010.
Vuoden 2011 kesäkyyssä Jonghyun osallistui KBS:n kilpailuohjelmaan Immortal Songs: Singing the Legend, jossa laulajat uusivat "legendaaristen laulajien" vanhoja lauluja. Jonghyun voitti ensimmäisen kierroksen ja Super Juniorin Yesungin samasta yhtiöstä, mutta lähti ohjelmasta ensimmäisen jakson jälkeen kiireellisen aikataulunsa takia. Ohjelma sai paljon kritiikkiä katsojilta, joiden mielestä ohjelman kova eliminaatiotaktiikka sai Jonghyunin itkemään lavalla.
Lokakuussa 2013 Jonghyun debytoi säveltäjänä kappaleella "A Gloomy Clock", joka oli mulkana IU:n kolmannellaa albumilla Modern Times. Kappale, jonka Jonghyun antoi IU:lle ystävänä, oli myös Jonghyunin kirjoittama, ja se nimettiin duetoksi. Kaksi kuukautta myöhemmin joulukuussa Son Dam-bi julkaisi kappaleen "Red Candle", jonka Jonghyun oli myös säveltänyt ja kirjoittanut.
Neljän vuoden tauon jälkeen SM the Ballad palasi 4. helmikuuta 2014 uudella kokoonpanolla ja toisella EP-albumillaan Breath. Jonghyun esitti nimikappaleen "Breath" yhdessä Girls 'Generationin Taeyeonin kanssa. Heinäkuussa 2014 Jonghyun debytoi radiojuontajana MBC:n radio-ohjelmassa "MBC Blue Night". MBC kertoi valinneensa Jonghyunin juontajaksi, koska tämä suhtautuu musiikkiin sitoutuneesti ja intohimoisesti. Elokuussa 2014 toinen Shineen jäsen Taemin julkaisi ensimmäisen EP-albuminsa, Ace, jonka tuotantoon Jonghyun osallistui kirjoittamalla sanat kappaleeseen "Pretty Boy".
2015–2016: Base, Story Op.1 ja She Is
vasen|pienoiskuva| Jonghyun esiintymässä tammikuussa 2015.
12. tammikuuta 2015 Jonghyun teki soolodebyytin EP:llään Base. Sen pääkappale oli alun perin "Crazy (Guilty Pleasure)", jonka Jonghyun kirjoitti. "Déjà-Boo" nimettiin toiseksi pääkappaleeksi, koske se sijoittui listoilla hyvin. Zion.T oli mukana "Déjà-Boo"n sävellyksessä. Jonghyunin debyyttialbumi sai huomiota, sillä hän osallistui albumin tekoon. Hän teki myös useita kappaleita yhdessä artistien kanssa, jotka eivät kuulu pelkästään SM Entertainmentiin, kuten Younha, Wheesung ja Zion.T. Albumi oli ensimmäisellä sijalla sekä Billboard World Album Chartissa että Gaon Album Chartissa. 10. tammikuuta Mnet vahvisti, että Jonghyun tulisi olemaan viihdeohjelma 4 Things Shown toisen kauden ensimmäisessä jaksossa. Taemin, Davichit, Minkyung ja Zion.T esiintyivät Jonghyunin ystävinä jaksossa.
Elokuussa 2015 Jonghyun järjesti ensimmäisen soolokonsertinsa The Story by Jonghyun osana SM Entertainmentin kiertuetta The Agit. Jonghyun esitti kappaleitaan ensimmäiseltä EP:ltään, ja hän julkaisi myös uuden kokoelmalevynsä kappaleistaan, jotka oli tallennettu hänen radio-ohjelmastaan "MBC Blue Night". Kokoelmalevy Story Op.1 julkaistiin 17. syyskuuta 2015. Levyn julkaisun jälkeen Jonghyun piti lokakuussa yhteensä 12 loppuunmyytyä konserttia nimeltä The Story by Jonghyun. Jokaisessa konsertissa eri vieras, kuten Shineen Onew ja Taemin, IU, Zion.T, Jung-in, Lim Kim, Oksang Dalbit, Coffee Boy, Nine, Lee Ji-hyoung, Soran ja runoilija Ha Sang-wook.
Jonghyun julkaisi syyskuussa kirjan, jonka nimi oli Skeleton Flower: Things That Have Been Released and Set Free, joka kertoo hänen kokemuksistaan laulunkirjoittajana ja inspiraatioistaan. Samassa kuussa Jonghyun esitti radio-ohjelmassaan segmentin, jossa hän debytoi yhteensä yhdeksän kappaletta, jotka olivat joko täysin Jonghyunin kirjoittamia ja säveltämiä tai kirjoitettu Jonghyunin kokoonpanoryhmänsä WeFreakyn avulla.
SM Entertainment julkaisi Jonghyunin ensimmäisen studioalbumin, She Is, 24. toukokuuta 2016. Albumi koostuu yhdeksästä kappaleesta, joista suurin osa olivat Jonghyunin kirjoittamia ja säveltämiä.
2017–2018: Story Op.2 ja Poet | Artist
Jonghyun julkaisi toisen kokoelmalevynsä, nimeltään Story Op.2, 24. huhtikuuta 2017. Jonghyun piti 20:n konsertin kiertueen nimeltään The Agit (The Letter) toukokuun ja heinäkuun 2017 välisenä aikana Soulissa sijaitsevassa SMTOWN Coex Artiumissa. Alun perin suunniteltiin vain 12 konserttia, mutta Jonghyun päätti pitää kahdeksan konserttia lisää fanien pyynnöstä. Konsertit sisälsivät kappaleita Story Op.2 -albumista ja katsomaan tuli 14 000 fania.
Jonghyun piti 9.-10. Joulukuuta 2017 konsertin nimeltä Inspired South Korea Olympic Handball Gymnasiumissa. Jonghyun työskenteli samaan aikaan myös uuden albuminsa parissa, joka julkaistiin tammikuussa 2018. Hän oli myös saanut musiikkivideon pääkappaletta varten. Albumi, Poet | Artist julkaistiin lopulta Jonghyunin kuoleman jälkeen 23. tammikuuta 2018, ja kaikki albumin myynnin voitot annettiin Jonghyunin äidille säätiön perustamisen lisäksi "vaikeissa olosuhteissa olevien ihmisten auttamiseen". Poet | Artist debytoi sijalla 177 Billboard 200:ssa, Jonghyun oli yksi vain muutamasta Kpop-artistista, jotka sijoittuivat tällä listalla.
Yksityiselämä
Jonghyun lopetti koulun 10. luokan jälkeen voidakseen harjoittaa musiikkia ammatikseen. Myöhemmin hän kävi Chungwoonin yliopistoa, mutta siirtyi Myongjin yliopistoon ja suoritti maisterin tutkinnon elokuva- ja musiikkialalla.
Huhtikuussa 2013 Jonghyun joutui auto-onnettomuuteen ja loukkasi nenänsä. SM Entertainment ilmoitti hänen joutuneen leikkaukseen onnettomuuden jälkeen.
Joulukuussa 2013 Jonghyun osoitti tukensa Etelä-Korean epätasa-arvoa vastaan protestoijille. Hän vaihtoi Twitter-profiilikuvansa viestiksi, jonka transsukupuolinen ja biseksuaali protestoija oli kirjoittanut. Viesti kritisoi maan sosiaalisten normien korostamista ja HLBT-yhteisöjen syrjintää. Jonghyun otti myös yhteyttä opiskelijaan ja kiitti häntä siitä, että hän puhui ja ilmaisi kantansa ja että "erilaisuus ei ole väärää". Tämä tuen osoitus herätti sekä positiivisia että negatiivisia reaktioita. Hän sai loukkaavia vastauksia nettisivu Ilbe Storehousen jäseniltä, jotka väittivät olevansa Shineen faneja.
Kuolema
Joulukuussa 2017 Jonghyun vuokrasi asunnon kahden päivän ajaksi Gangnamin alueelta Soulista. Hän saapui asunnolle 18. joulukuuta 2017 klo 12. Samana päivänä klo 16.42 Jonghyunin sisko Kim So-dam otti yhteyttä hätäkeskukseen ja ilmoitti uskovansa Jonghyunin aikovan tehdä itsemurhan. Jonghyun oli lähettänyt hänelle useita viestejä KakaoTalkissa, kuten "viimeiset hyvästit" ja "sano, että pärjäsin hyvin". Hänet oli viimeksi nähty lähikaupassa asunnon naapurissa.
Poliisi ja pelastustyöntekijät löysivät tajuttoman Jonghyunin hänen asunnostaan noin klo 18.10. Hänet vietiin välittömästi sairaalaan. Siellä hän sai PPE-hoitoa. Häntä ei kuitenkaan onnistuttu saamaan tajuihinsa ja Jonghyun julistettiin kuolleeksi sairaalassa noin klo 23.32, 27-vuotiaana. Tutkijat uskovat, että hän kuoli hengittäessään myrkyllisiä huuruja tai savua, sillä he löysivät paistinpannulla palaneita hiilikokkareita asunnosta. Poliisi ilmoitti, että Jonghyunin perheen pyynnöstä ruumiinavausta ei suoritettaisi ja kuolemansyyksi julistettiin mahdollinen itsemurha.
Jonghyunin hautajaiset pidettiin Asan Medical Centerissä Pungnam-dongissa Soulissa joulukuun 19. päivänä iltapäivästä alkaen. Julkkisia, kuten BTS, IU, BoA, Girls’ Generation ja Exo, sekä fanit osallistuivat kolme päivää kestäviin julkisiin hautajaisiin. Myös kansainväliset fanit muistelivat laulajaa ympäri maailmaa. 21. joulukuuta, julkisten hautajaisten jälkeen, Jonghyun vietiin sairaalasta yksityisiin hautajaisiin, joihin osallistuivat vain hänen perheensä ja läheiset ystävänsä. Sitten hänet vietiin mainitsemattomaan lepopaikkaan.
Jonghyunin kuolema liitettiin masennukseen. Jonghyunin kuoleman jälkeen hänen ystävänsä ja laulaja Nine9 yhtyeestä Dear Cloud julkaisi Instagramissa Jonghyunin itsemurhaviestin, jonka Jonghyun oli lähettänyt hänelle kaksi tai kolme päivää ennen 9. joulukuuta pidettyä konserttiaan. Viesti kertoi "tuhoavasta" masennuksesta ja hänen kamppailustaan kuuluisuuden kanssa. Nine9 oli huolestunut viestistä ja hänen yhtiönsä suositteli häntä pitämään yhteyttä Jonghyuniin. Hän oli yrittänyt auttaa Jonghyunia, mutta tämä vain "viivästytti hänen kuolemaansa" ja "ei estänyt sitä".
Seuraukset
Jonghyunin single "Lonely" nousi Etelä-Korean verkkomusiikkikauppojen huipulle. Kappale sijoittui uudelleen maan Gaon-digitaalilistoille ensimmäisellä sijalla, ja kokoelmalevy Story Op.2 sijoittui sijalle seitsemän Gaonin albumilistoilla. Hänen ensimmäinen albuminsa She Is sijoittui neljänneksi. Single ja kokoelmalevy sijoittuivat myös kuudenneksi Billboardin World Digital Song Sales -listalla ja viidenneksi Billboardin World Albums Chartissa. Lisäksi Jonghyunin kirja Skeleton Flower julkaistiin uudelleen ja siitä tuli hänen kuolemansa jälkeen bestseller.
Jonghyunin esiintyminen viihdeohjelma Night Goblinissa oli tarkoitus esittää 24. joulukuuta 2017, mutta JTBC päätti olla esittämättä sitä. Shinee suunnitteli konsertteja Japanissa helmikuussa 2018 ja keskustelun jälkeen he päättivät pitää konsertit aikataulun mukaisesti.
Kunnianosoitukset
Monet muusikot ja alan ammattilaiset ympäri maailmaa surivat Jonghyunin kuolemaa. Samasta yhtiöstä Exo, Girls' Generationin jäsen Taeyeon ja TVXQ kiittivät häntä heidän konsertteissaan. SM Entertainmentin artistit, kuten Exo, Red Velvet, Super Junior, NCT 127 ja JYP Entertainmentin Got7 pitivät musiikkiesityksissään vuoden lopussa mustia nauhoja, joihin oli kirjailtu "R.I.P JH" sinivihreällä värillä.
Gustavo Marzi
Gustavo Marzi (25. marraskuuta 1908 – 14. marraskuuta 1966) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Euroopan mestaruuskilpailuissa Marzi oli monta kertaa mitaleilla mutta ei voittanut yhtään mestaruutta. Lausannen kisoissa 1935 hän ja hänen maanmiehensä Giorgio Bocchino sekä Ranskan André Gardère ja René Lemoine ottelivat tasan eikä mestaruutta jaettu kellekään. Vuonna 1937 kisojen arvo oli korotettu maailmanmestaruuskilpailuiksi, ja Pariisissa Marzi voitti kultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa.
Velikije Lukin rautatieasema
Velikije Lukin rautatieasema on Velikije Lukin kaupungissa Venäjän Pihkovan alueen eteläosissa sijaitseva rautatieasema. Asema on Venäjän rautateiden merkittävä kauttakulku- ja risteysasema Moskovan Riian aseman ja Latvian Riian välisellä radalla.
Velikije Lukiin saapuvat kaukojunat jatkavat neljään suuntaan: Moskovaan, Riikaan tai Pietariin (joko suorempaa reittiä Dnon kautta tai pitempää reittiä Bologojen kautta). Lisäksi asemalta on lähijunaliikennettä. Venäjän rautateiden aluejaossa asema kuuluu läntiseen Lokakuun rautateiden toimialueeseen.
II taso
II taso on Kilven toinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. syyskuuta 2004. Albumista julkaistiin myös rajoitettu painos, jossa on mukana DVD-levy. II taso on kaikkiaan Kilven parhaiten myynyt albumi.
Albumi nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 10, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Helsingin yliopiston keskustakampus
thumb|300px|[[Helsingin yliopiston päärakennus, keskustakampuksen sydän.]]
Toiseen maailmansotaan asti koko yliopisto toimi nykyisellä keskustakampuksella. Opiskelijamäärien nopea kasvaminen sodan jälkeisinä vuosikymmeninä kuitenkin aiheutti yliopistolle vakavan tilapulan, minkä vuoksi 1970-luvulla luotiin nykyinen neljän kampuksen malli. Nykyisin keskustakampukselle ovat jääneet humanistiset tieteet, yhteiskuntatieteet ja oikeustiede, muut tiedekunnat on hajasijoitettu Meilahden kampukselle, Kumpulan kampukselle ja Viikin kampukselle.
Keskustakampuksen historia
thumb|[[Tiedekulma]] thumb|[[Porthania]]
Yliopiston muuttaessa Turusta Helsinkiin 1820-luvulla se sijoitettiin aivan kaupungin ydinkeskustaan. Sen uudet toimitilat suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel, Helsingin empirekeskustan luoja. Engelin arkkitehtonisesti tärkeimmät yliopistorakennukset ovat yliopiston päärakennus (1832) ja Kansalliskirjasto (1844), jotka ovat osa Senaatintorin ainutlaatuista empiremiljöötä. Engel suunnitteli yliopistolle myös Kliinisen instituutin eli opetussairaalan (Vanhan Klinikan, 1830-luvlla ) sekä tähtitieteellisen observatorion (1832 ), ja myös hänen piirtämänsä Venäläinen sotilassairaala otettiin myöhemmin yliopiston käyttöön. Kaikki nämä rakennukset sijaitsevat Unioninkadun varrella paitsi tähtitorni poikittain sen eteläpäässä Tähtitorninmäellä. Kaisaniemeen perustettiin yliopiston kasvitieteellinen puutarha, jonka alkuperäiset rakennukset olivat myös Engelin käsialaa.
Ensimmäisten vuosikymmenien ajan kaikki opetus tapahtui yliopiston päärakennuksessa, lukuun ottamatta omat rakennuksensa saaneita lääketiedettä, tähtitiedettä ja kasvitiedettä. Tilanahtaus, josta etenkin luonnontieteet kärsivät, kuitenkin pakotti yliopiston nopeasti uudisrakennussuunnitelmiin. Vuonna 1844 valmistui päärakennuksen viereiselle tontille Jean Wikin piirtämä anatomian laitos, joka jäljitteli Engelin empiretyyliä. Vuonna 1869 vihittiin Senaatintorin vastakkaisella puolella käyttöön mahtava kemian laboratorio- ja museorakennus Arppeanum, jonka Carl Albert Edelfelt oli suunnitellut venetsialaiseen tyyliin.
1800–1900-lukujen taitteessa keskustaan valmistui lukuisia laitosrakennuksia, joiden arkkitehti oli Gustaf Nyström. Nyströmin ensimmäinen työ oli Engelin suunnitteleman Kansalliskirjaston rakennuksen laajentaminen puolipyöreällä kirjavarastolla, Rotundalla. Siltavuorelle, Kruununhaan kaupunginosan pohjoisosaan, valmistui 1905–1910 kaksi Nyströmin piirtämää laitosrakennusta, fysiologian laitos ja fysiikan laitos. Hän suunnitteli Siltavuorelle myös uuden anatomian laitoksen, mutta tämä rakennus toteutettiin vasta 1920-luvulla Jussi ja Toivo Paatelan suunnitelman mukaan. Lisäksi ahkera Nyström suunnitteli Kaisaniemen kasvitieteelliseen puutarhaan uudet kasvihuoneet sekä kasvitieteen laitosrakennuksen (1903).
1920–1930-luvuille asti yliopiston kasvu oli verkkaista ja uusia laitosrakennuksia valmistui harvakseltaan. 1930-luvulla se alkoi kuitenkin kärsiä lukiokoulutuksen yleistymisestä johtuneesta "ylioppilastulvasta". Oppilasmäärän paisuessa vanhat tilat jäivät nopeasti pieniksi, ja yliopisto käynnisti useita suuria uudisrakennushankkeita, jotka olivat mittasuhteiltaan moninkertaisia aikaisempiin verrattuna. Yliopiston päärakennus laajennettiin 1935–1938 korttelin kokoiseksi J. S. Sirénin suunnitelmien mukaan. Vuonna 1939 valmistui Jussi Paatelan suunnittelema funktionalistinen Metsätalo metsätieteiden opetusta varten. Aarne Ervin suunnittelema modernistinen Porthania valmistui Hallitus­kadun (nyk. Yli­opiston­kadun) varteen vuonna 1957. Vuonna 1977 sitä vasta­päätä valmistui yli­opiston hallinto­rakennus. Alueen rakennuksista uusin on vuonna 2012 käyttöön otettu yli­opiston kirjaston rakennus, Kaisa-talo Kaisa­niemen­kadun varrella.
Toisen maailmansodan jälkeen oltiin kuitenkin tilanteessa, jossa yliopistoa ei enää voitu laajentaa keskustassa, ja tiedekuntia ryhdyttiin hajasijoittamaan kaupungin laidoille. 1940-luvulta alkaen lääketieteen opetus alkoi siirtyä Meilahteen ja maataloustieteiden opetus Viikkiin. Vuonna 1969 yliopiston konsistori päätti siirtää koko yliopiston Viikkiin, mutta kiivas vastustus esti suunnitelman toteuttamisen. 1970-luvulta alkaen keskustasta pois siirtyviä laitoksia ja tiedekuntia ryhdyttiin keskittämään kolmelle kampusalueelle: lääketiedettä Meilahteen, luonnontieteitä Kumpulaan ja maatalous- ja metsätieteitä Viikkiin. Keskustan vanhasta yliopistoalueesta muodostettiin keskustakampus, jonne jäivät humanistiset tieteet, yhteiskuntatieteet ja oikeustiede sekä yliopiston keskushallinto. Tämä neljän kampuksen malli saatiin valmiiksi 2000-luvun alussa.
Yölento (vuoden 1999 elokuva)
Yölento on Klaus Härön tekemä lyhytelokuva vuodelta 1999. Sen pääosissa näyttelevät Evilda Nikander ja Kenneth Klaile.
Sara Nunes
Sara Nunes (s. 1980 Seinäjoki ) on suomalainen poplaulaja, joka tuli tunnetuksi vuonna 2005 julkaistulla ensisinglellään ”Simon Can't Sing”, joka on parodia tunnetusta American Idol ja Pop Idol -tuomarista Simon Cowellista. Single oli Suomen virallisella singlelistalla kolme viikkoa parhaan sijoituksen ollessa 16:s.