cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Punkalaidun
Yleistä
Punkalaidun selvitti 2007 mahdollisuutta osallistua uuden Sastamalan kaupungin perustamiseen. Kunnanvaltuusto päätti 10. joulukuuta 2007 olla osallistumatta hankkeeseen ja jatkaa edelleen itsenäisenä kuntana. Palvelurakenteitaan Punkalaidun uudisti liittymällä vuoden 2009 alusta Sastamalan perusturvakuntayhtymään ja siirtämällä sille myös vanhustenhuollon.
The Masterplan
Kappaleet
Kaikki kappaleet on sanoittanut Noel Gallagher, paitsi The Beatles-coverin ”I Am the Walrus” (John Lennon, Paul McCartney).
Punkalaidun
Historia
Punkalaitumen kunnan nimen varhaisempi muoto Punkalaitio, ja sen kautta myös nykyinen nimi, on todennäköisesti johdettu alueen halki virtaavasta Punkalaitumenjoesta, sillä punka on merkinnyt syvännettä ja laitio väylää.
The Masterplan
Kappaleet
Liam Gallagher esittää päälaulun kappaleissa ”Underneath the Sky”, ”Fade Away”, ”I Am the Walrus”, ”Listen Up”, ”Rockin’ Chair”, ”(It’s Good) To Be Free”, ”Stay Young” ja ”Headshrinker”. Noel Gallagher esittää päälaulun kappaleissa ”Talk Tonight”, ”Going Nowhere”, ”Half the World Away” ja ”The Masterplan”. Liam ja Noel laulavat yhdessä kappaleen ”Acquiesce”, kappaleessa ”The Swamp Song” ei kuulla laulua ollenkaan.
Punkalaidun
Historia
Ensimmäinen kirjallinen maininta Punkalaitumesta on vuoden 1540 maakirjassa, tuolloin nimellä Punkalaitio. Punkalaidun kuului tuolloin Huittisten hallintopitäjään, jossa se muodosti yhden neljästä neljänneksestä.
Punkalaitumen kirkkopitäjän perustamiskirjan allekirjoitti kenraalikuvernööri Pietari Brahe 31. heinäkuuta 1639. Seurakuntaan liitettiin myös Liitsolan kylä Tyrväästä sekä muun muassa Oriniemen kylä Urjalasta. Punkalaitumen kunta pitää seurakunnan itsenäistymisajankohtaa myös kuntakehityksen alkuna.
Kunnallinen ja seurakunnallinen hallinto erotettiin vuonna 1868, jolloin Punkalaitumen kuntakokous kokoontui ensimmäisen kerran. Sen ensimmäisiä päätöksiä oli kansakoulun perustaminen, ja koulu aloitti toimintansa Sarkkilan kylässä seuraavana vuonna. Vuonna 1919 Punkalaitumen alue pieneni jonkin verran, kun siitä liitettiin osia tuolloin perustettuun Halkivahan saarnahuonekuntaan, joka kuului aluksi Vesilahteen ja nykyisin Urjalaan. Toisaalta vuonna 1932 pieni alue Tyrvään kunnasta, niin kutsuttu Jutin kulma, siirrettiin Punkalaitumeen.
Punkalaitumelle asutettiin viime sotien jälkeen Sakkolan siirtoväkeä.
Punkalaitumen kunnan kehitystä hidasti pitkään sen jääminen sivuun 1950- ja 1960-luvuilla rakennetuista uusista valtateistä ja kunnan alueella kulkevan tiestön heikko kunto. Huittisten ja Urjalan välisen seututie 230:n perusparannus ja siihen liittynyt kevyen liikenteen väylien rakentaminen 1970-luvun puolivälissä muutti voimakkaasti Punkalaitumen kirkonkylän yleiskuvaa. Samalla vuosikymmenellä suoritettiin myös Punkalaitumelta Vammalaan, Humppilaan ja Vesilahteen suuntautuvien teiden parantaminen ja päällystys.
Maantiede
Punkalaidun sijaitsee Pirkanmaan maakunnan lounaiskulmassa Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Kanta-Hämeen maakuntien rajalla. Kunnan halki virtaa Punkalaitumenjoki, jonka varrella useimmat kylät, muun muassa kirkonkylä, sijaitsevat. Asutuksen keskittymiseen jokivarteen ovat vaikuttaneet Punkalaitumenjoen ja sen sivujokien hedelmälliset savikkolaaksot. Muuten kunnan alueella on vesistöjä vähän. Suurin järvi on Urjalan rajalla sijaitseva Vehkajärvi. Punkalaitumenjokeen yhtyy kuntakeskuksen kaakkoispuolella Jalasjoki, joka alkaa naapurikuntien Humppilan ja Urjalan puolelta. Punkalaitumenjoki puolestaan yhtyy Loimijokeen Huittisissa juuri ennen Loimijoen yhtymistä Kokemäenjokeen.
Maisemallisesti Punkalaidun liittyy Loimaan seudun viljelyslakeuteen, mutta jokilaaksojen väliset kallioiset metsäalueet antavat viitteitä kunnan sijainnista lakeuden ja kankaremaan rajakohdassa. Noin kolmasosa kunnan maa-alasta on peltoa, mikä on selvästi vähemmän kuin Loimaan seudulla. Punkalaitumenjoen varren savitasanko on lännessä Huittisten rajalla keskimäärin 80 metrin korkeudella merenpinnasta, kirkonkylän ja Koskioisten tienoilla vastaava korkeus on noin 85 metriä ja kunnan itä- ja kaakkoisrajoilla 90–95 metriä. Kallioiden ja mäkien huiput kohoavat paikoin jopa 50 metriä ympäristöään korkeammalle. Punkalaitumen korkeimpia maastonkohtia ovat Yhivuori kirkonkylän pohjoispuolella (135 m mpy.), Ruokostenriutta kunnan pohjoisrajalla (144 m mpy.) ja Kelkkakallio kirkonkylän kaakkoispuolella (132 m mpy.). Punkalaitumen lounais- ja eteläosassa sijaitsevat suurimmat suot, ja osa Isosuosta on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi. Näiltä seuduilta saa alkunsa Palojoki, joka yhtyy Loimijokeen Huittisissa.
Liikenne
Taikayöntie (seututiet 230 ja 232) kulkee Punkalaitumen, Huittisten ja Urjalan alueella. Se on historiallisesti arvokas matkailutie ja sen varrelta löytyy hienoja luonto- ja jokimaisemia, sekä kulttuuriympäristöä. Seututie 230 oli aiemmin osa kantatietä 57. Kanteenmaan kautta kulkee Helsingin ja Porin välinen valtatie 2. Muita tärkeitä väyliä ovat seututiet Alastarolle, Humppilaan, Sastamalaan ja Vesilahteen. Lähimmät rautatieasemat ovat Vammalan rautatieasema Tampere–Pori-radalla ja Humppilan rautatieasema Toijala–Turku-radalla. Lähin lentokenttä on Tampere-Pirkkalan lentoasema.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Punkalaitumen väestö vähenee keskimäärin 44 henkilöllä vuodessa eli suurin piirtein saman verran kuin lukiosta ja yläasteelta valmistuu oppilaita, jotka muuttavat muualle työpaikkojen ja koulutuksen perässä. Toisaalta viime vuosina kunnan luontainen väestönvähenemä (syntyneet vs. kuolleet) on ollut 35–40 henkilöä vuodessa eli kunnan väestö vähenee noin 1,5 prosenttia vuodessa "luontaisesti" (ottamatta huomioon muuttoliikettä). Punkalaitumen kunnan liittämisestä naapurikaupunki Sastamalaan on käyty keskustelua. Liitospaineiden vuoksi kunta on aloittanut monia hankkeita, joiden toivotaan elävöittävän keskustaa. Tällaisia hankkeita ovat muun muassa uuden koulurakennuksen ja päiväkodin rakentaminen ja nykyisen koulurakennuksen purkaminen. Punkalaidunta halkovan Punkalaitumenjoen suistoon rakennettiin aiemmin puistobulevardi ja laituri. Keskustaan vanhan huoltoaseman tontille rakennettiin niin sanottu Pietarinaukio, jossa on penkkejä, lasten leikkilaitteita ja pieni estradi esityksiä varten. Hankkeet on rahoitettu yhteisistä verovaroista, mutta myös EU:n maaseuturahasto on osallistunut kuluihin. Hankkeet on toteutettu sen suurempaa kansalaiskeskustelua käymättä kunnanhallituksen demokraattista toimintakaavaa kuitenkin noudattaen.
Kyliä
Hakuni, Halkivaha, Hankuri, Haviokoski, Jalasjoki, Kannisto, Kanteenmaa, Kivisenoja, Kokkola, Koskioinen, Kostila, Kouvola, Liitsola, Moisio, Mäenpää, Oriniemi, Parrila, Pärnänmaa, Sarkkila, Talala, Teikarla, Vanttila.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Punkalaitumella oli 2 949 asukasta, joista 1 219 asui taajamassa, 1 697 haja-asutusalueilla ja 33:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Punkalaitumen taajama-aste on 41,8 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Punkalaitumen kirkonkylä.
Seurakunnat
Punkalaitumella toimii evankelis-luterilainen Punkalaitumen seurakunta. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Punkalaitumen alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Elinkeinot
Punkalaitumen kunnan väestöstä saa elantonsa palveluista 51,4 prosenttia, alkutuotannosta 26,2 prosenttia ja jalostuksesta 20,8 prosenttia.
Kanteenmaan kylässä, valtatie 2:n varrella on aloitettu uuden biokaasulaitoksen rakentaminen, mutta rakennusprojekti on laitettu jäihin.
Ville Mattila
Herman Vilhelm ”Ville” Mattila (9. maaliskuuta 1903 Haapavesi – 11. heinäkuuta 1987 Haapavesi) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Punkalaidun
Elinkeinot
Vuonna 2008 Punkalaitumella avattiin (kolmannen kerran) turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus. Aluksi perustettiin 24-paikkainen ryhmäkoti alaikäisille, ilman huoltajaa maahan tulleille turvapaikanhakijoille. Vähän myöhemmin perustettiin myös tukiasunnot itsenäistyville nuorille sekä vastaanottokeskus perheitä varten. Tällä hetkellä keskuksessa on noin 120 turvapaikanhakijaa ympäri maailman ja henkilökuntaa 12 henkilöä. Toimintaa ylläpitää Suomen Punaisen Ristin Varsinais-Suomen piiri ja keskus on osa Turun vastaanottokeskusta. Koulutusta kaikille -strategiansa mukaisesti kunta on järjestänyt perusopetukseen valmistavan koulutuksen perusopetusikäisille lapsille. Valmistavan opetuksen jälkeen oppilaat siirtyvät perusopetukseen. Esikouluikäisille järjestetään esikouluopetusta. Länsi-Suomen opisto ja Sastamalan seudun koulutuskuntayhtymä sekä Satakunnan koulutuskuntayhtymä tuottavat koulutuspalveluja aikuisille turvapaikanhakijoille. Koulutus aloitetaan jo turvapaikanhakuprosessin aikana. Sisäasiainministeriö on 2009 valinnut Punkalaitumen kunnan maahanmuuton valtakunnallisten pilottipaikkakuntien joukkoon.
Maahanmuuttovirasto ilmoitti toukokuussa 2014 lakkauttavansa Punkalaitumen vastaanottokeskuksen saman vuoden elokuun lopussa perustellen päätöstä turvapaikanhakijoiden vähentyneellä majoituspaikkojen tarpeella. Vastaanottokeskus avattiin uudelleen toimintaan vuonna 2015, kun ennätysmäärä turvapaikanhakijoita hakeutui Suomeen. Toiminnan ylläpitäjänä on edelleen SPR:n Varsinais-Suomen piiri. Punkalaitumen vastaanottokeskus lopettaa toimintansa vuoden 2020 jälkeen.
Ville Mattila
Sankt Moritzin 1928 talviolympialaisissa Mattila sijoittui 18 kilometrin hiihdossa kymmenenneksi. Samana vuonna hän sijoittui Salpausselän kisojen 50 kilometrin hiihdossa neljänneksi.
Punkalaidun
Nähtävyyksiä
Mauri Kunnaksen luoman Koiramäen maalaisympäristö on saanut hahmonsa Yli-Kirran talossa Punkalaitumen Talalan kylässä. Kotiseutuyhdistyksen ylläpitämä museon pihapiiri on edelleen samassa asussa kuin Koiramäen kirjoissa. ”Koiramäen talo” Punkalaitumella on kesäisin kanatarhoineen ja kahviloineen varsinkin lapsiperheiden suosiossa. Kotiseutuyhdistyksen lähes 30 kertaa järjestämä Kaikkien aikojen maatalousnäyttely Yli-Kirran laajalla alueella kokoaa vuosittain tuhansia kävijöitä ihailemaan vanhoja puksuttavia maatalouskoneita, lankojen värjäystä, kakon paistoa ja muita satakuntalaiseen talonpoikaiseen elämään kuuluneita työtapoja. Ja luonnollisesti maistuvat ohrakryynipuuro ja väskynäsoppa.
Hyvin suosittu on myös Suomen kauneimpana lavana palkittu Särkän tanssilava, jota ylläpitää Punkalaitumen Kunto. Kunnassa sijaitsee Punkalaitumen Golfin pay and play -kenttä. Hyvin hoidetulle kentälle pääsee pelaamaan ilman seurajäsenyyttä tai green cardia, opetustakin on tarjolla. Koulutintti Oy tarjoaa majoitus- ja kokoustilaa vanhassa Sarkkilan kansakoulutalossa kirkon tuntumassa. Matkailukohde on myös KokkonKota, jonka kotaympäristö tarjoaa vaihtoehdon perinteisille juhlatiloille erilaisten tilaisuuksien järjestämiseen.
Punkalaitumen keskustan kylämaisema
Punkalaitumen keskustan kylämaisema on Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luettelossa. Punkalaitumen kirkonseudun vaikuttavan kulttuurimaiseman muodostavat jokivarren avointa viljelymaisemaa seurailevat tiet, niihin liittyvät talonpoikaistilat ja pienasutus sekä maisemallisina kohokohtina kirkko, pappila, työväentalo ja kansakoulu. Hyvin säilynyt kokonaisuus on jokivarsiasutuksen ydinaluetta Satakunnassa.
Aad Bak
Adrianus "Aad" Johannes Bak (18. heinäkuuta 1926 Rotterdam, Alankomaat – 16. tammikuuta 2009 Schiedam ) oli alankomaalainen ammattilaisjalkapalloilija.
Punkalaidun
Punkalaitumen keskustan kylämaisema
Punkalaitumen seurakunnan kiinteistöt muodostavat kokonaisuuden Punkalaitumenjoen molemmin puolin. Punkalaitumen kirkko vuodelta 1774 on länsisuomalaista pitkäkirkkoperinnettä jatkava puinen, länsitornillinen kirkkorakennus. Kiviaidan rajaamalla kirkkomaalla on paljon vanhoja sukuhautoja muistomerkkeineen. Kirkon vieressä on 1954 valmistunut, sodanjälkeistä modernismia edustava seurakuntatalo. Joen puolella, kirkon alapuolella on niin kutsuttu alahautausmaa, jonka merkittävin osa on sankarihautausmaa. Polvistunutta nuorta sotilasta kuvaava sankaripatsas on kuvanveistäjä Johannes Haapasalon. Sankarihautausmaan vieritse kulkee polku valkoisen riippusillan yli kohti uusrenessanssiasuista kirkkoherranpappilaa, joka nykyisin on paitsi pappila myös kirkkoherranvirasto ja monien toimintojen kokoontumistila.
Punkalaitumen kunnantalo valittiin (Suomen Kuntaliitto) kesällä 2009 kolmen Suomen kauneimman kunnantalon joukkoon (Kuopion kaupungintalo, Pälkäneen kunnantalo).
Paha tieto
Kirja tarkastelee läpi historian elänyttä näkemystä, että eliitin täytyy hallita kansaa illuusion, ”hyvän myytin” avulla. Tällöin totuutta hakeva tiede on koettu vaarallisena ja pahana. Yhtenä esimerkkinä Kivivuori kuvaa evoluutiopsykologian aiheuttamaa kuohuntaa suomalaisessa tiedemaailmassa 1990-luvulla.
Punkalaidun
Punkalaitumen keskustan kylämaisema
Punkalaitumen kunnantalo on rakennettu vuonna 1923 Jugend-henkisesti kaksikerroksiseksi puurakennukseksi, josta ensimmäinen kerros on hirttä. Toinen kerros on laajan mansardikaton peittämä, jonka laella on soma lanterniini. Taloa on remontoitu useaan otteeseen. Vuosina 1992–1998 talossa tehtiin täydellinen peruskorjaus. Viimeisin korjaustyö tehtiin vuonna 2000. Kunnantalon pinta-ala on 915 m² ja keskimäärin sen huoneet ovat 15 m².
Ruokakulttuuri
Punkalaitumen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla suolavesiliha sekä sitruunankuorella ja pölysokerilla maustetut pitopaakelssit, jotka tarjoillaan luumukräämin kera.
Aad Bak
Bak aloitti uransa synnyinkaupunkinsa kakkosjoukkueessa Excelsior Rotterdamissa. Vuosina 1955-62 hän pelasi Feyenoordissa, jossa hän nappasi kaksi peräkkäistä Eredivisien voittoa, vuosina 1961 ja 1962. Ainoan maaottelunsa Bak pelasi Alankomaiden maajoukkueessa vuonna 1956. Hän lopetti uransa 36-vuotiaana ja meni töihin kassanhoitajaksi alankomaalaiseen Amro-pankkiin.
Radek Smoleňák
Radek Smoleňák (s. 3. joulukuuta 1986 Praha) on tšekkiläinen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa Tšekin pääsarjassa pelaavaa HK Hradec Královéa.
Smoleňák on pelannut Tšekin pääsarjan lisäksi NHL:ssä ja KHL:ssä sekä Suomen, Ruotsin ja Sveitsin pääsarjoissa.
Ura
Smoleňák pelasi Tšekissä juniorina jääkiekkoa HC Kladnossa vuoteen 2004 asti. Hän ei kuitenkaan pelannut seurassa miesten pelejä, vaan siirtyi kaudeksi 2004–2005 Kanadaan pelaamaan juniorijääkiekkoa OHL:n Kingston Frontenacsiin, jossa pelasi kaksi kautta.
Tampa Bay Lightning varasi Smoleňákin kesällä 2005 NHL:n varaustilaisuudessa vuorolla 73. Kaudella 2006–2007 Smoleňák siirtyi ammattilaiseksi, mutta pelasi kahdella ensimmäisellä kaudella vain farmijoukkueissa, AHL:ssä ja ECHL:ssä.
Kaudella 2008–2009 Smoleňák pelasi NHL:ssä Tampa Bayssä kuusi peliä, vaikka pelasi edelleen suurimman osan kaudesta AHL-farmijoukkue Norfolk Admiralsissa. Syyskuun 2009 lopussa Smoleňák siirtyi waivers-siirtolistalta Chicago Blackhawksiin, mutta pelasi seurassa vain yhden NHL-ottelun, sillä Tampa Bay otti hänet takaisin waiver-listalta 10. lokakuuta.
Porin Ässät ilmoitti toukokuussa 2011 tehneensä Smoleňákin kanssa yksivuotisen pelaajasopimuksen. Hän edusti Ässiä tammikuun 2012 loppupuolelle, jolloin Ässät hankkiutui miehestä eroon siirtorajan kynnyksellä. 30. tammikuuta Smoleňák teki Pelicansin kanssa loppukauden kattavan sopimuksen. Hän jatkoi Pelicansissa myös seuraavalla kaudella ja jakoi joulukuussa Juha-Pekka Haatajan kanssa SM-liigan maalitilaston kärkipaikan, kun Pelicans päästi hänet kevätkaudeksi KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodiin. Pelicans solmi samalla Smoleňákin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, jossa on kuitenkin mahdollisuus KHL-siirtoon. Smolanak käytti KHL-option myös syksyllä 2013.
Kaudeksi 2014–2015 Smoleňák siirtyi Turun Palloseuraan. Joulukuussa hän ja TPS purkivat sopimuksensa. Hän teki pelaamissaan 31 ottelussa 13+10=23 tehopistettä. Muutama päivää myöhemmin hänen ilmoitettiin siirtyvän Ruotsiin SHL-joukkue Modoon.
Kauden 2015–2016 Smoleňák pelasi KHL:n Medveščak Zagrebissa ja seuraavan kauden HC Slovan Bratislavassa. Kesken kauden 2017–2018 hän siirtyi Tšekin pääsarjan HK Hradec Královéen, jossa pelasi myös seuraavalla kaudella lukuun ottamatta seitsemää ottelua Sveitsin pääsarjan Rapperswil-Jona Lakersissa.
Hestia
right|160px|thumb|Vesta Giustiniani Museo Torlonia, Rooma - kuva: Meyers Lexikon 1888 Hestia oli kreikkalaisessa mytologiassa kotilieden, perhe-elämän ja valtiollisen elämän suojelija ja oli yksi 12 olympolaisesta jumalasta, kunnes luovutti paikkansa Dionysokselle. Hän oli Kronoksen ja Rhean tytär ja pysyi neitsyenä ikuisesti, vaikka Apollon (mies) ja Poseidon (mies) yrittivät lähennellä. Hestiasta ei ole monia tarinoita, vaan hän on melko väritön hahmo. Roomalaiset samaistivat Hestian heidän omaan jumalaansa Vestaan, jonka valtiollinen rooli oli kuitenkin Hestiaa merkittävämpi.
Kurjenjalka
thumb|200px| thumb|Comarum palustre Kurjenjalka eli suokurjenjalka (Comarum palustre) on punakukkainen kurjenjalkojen sukuun kuuluva hyönteispölytteinen ruohovartinen kasvi. Aiemmin kurjenjalka on luokiteltu hanhikkeihin (Potentilla).
Ulkonäkö ja koko
Kurjenjalka on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Sen maavarsi voi olla metrin pituinen. Lehdet ovat sormiliuskaiset, hammaslaitaiset. Kukka on punaruskea, heteet purppuranväriset. Verholehtiä ei pidä luulla terälehdiksi niiden ulkonäöstä huolimatta.
Levinneisyys
Kurjenjalka kasvaa Euroopassa, Siperiassa, Grönlannissa ja Pohjois-Amerikassa.
Elinympäristö
Kurjenjalka viihtyy märissä paikoissa kuten suolla tai rannalla.
Käyttö
Kurjenjalkaa on käytetty väriaineena.
Their Greatest Hits
Their Greatest Hits on The Carpenters -duon vuonna 1990 julkaistu kokoelmalevy.
Lähteet
CD-levy 397049-2 (A&M Records, 1990)
Neova
Neova Oy (Vapo Oy toukokuuhun 2021 asti ) on suomalainen valtionyhtiö. Vuonna 2021 yhtiön liikevaihdosta noin kaksi kolmasosaa tuli jalostetuista kasvualustoista, joita myytiin muun muassa Kekkilä-tuotemerkillä. Muita tärkeitä tuotteita ovat turpeesta valmistettu aktiivihiili ja puupohjaiset polttoaineet.
Suomen valtio omistaa Neovasta 50,1 % ja suomalaisten energiayhtiöiden omistama Suomen Energiavarat Oy (SEV) loput.
Yhdestä virkamiehestä Puutavaratoimistoksi (1897–1939)
Kun rautatieliikenne käynnistyi nykyisen Suomen alueella vuonna 1862, veturien polttoaineena käytettiin puuta. Varastokonttori hankki rautatien tarvitsemat puutavarat ja vuonna 1897 ostoja hoitamaan nimitettiin virkamies. Viran ympärille syntyi puutavarakonttori, johon kuului muun muassa puutavarakirjanpitäjät ja myöhemmin omasta hakkuutoiminnasta vastaavat työntekijät. Vuonna 1933 konttorista syntyi Rautatiehallituksen Puutavaratoimisto, johon kuului puutavaranostojaosto ja metsänhakkausjaosto, josta tuli seuraavana vuonna valtionrautateiden puutavaraliike. Sen tehtäviä oli muun muassa halkojen hankinta ja kuljetus ja VR:n laivauskaluston, telakoiden ja Roikosken sahan toiminnoista vastaaminen. Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja oli Jukka Hiillos.
Puutavaratoimistosta Valtion Polttoainetoimisto, Vapo (1940–1950)
Hiilloksen seuraajana toimitusjohtajana aloitti Lauri Karttunen. Toisen maailmansodan syttyminen vaikeutti valtion laitosten polttoaineen hankintaa Suomessa. Tammikuussa 1940 valtion laitosten polttopuiden sekä puutavaran hankinta keskitettiin väliaikaisesti laajennetulle Rautatiehallituksen Puutavaratoimistolle. Puutavaratoimiston toiminta laajentui, ja se siirtyi kansanhuoltoministeriön alaisuuteen. Toimisto vastasi VR:n lisäksi myös armeijan, valtion virastojen, teollisuuslaitosten ja kolmen suurimman kaupungin polttoainehuollosta. Sodan päättyessä Vapo vastasi noin neljänneksestä Suomen polttoainehuollosta.
Toimitusjohtaja Karttusen seuraajana aloitti vuonna 1943 Bjarne Bützow.
Vuonna 1945 nimi vaihdettiin Valtion Polttoainetoimistoksi ja VAPO-lyhennettä alettiin käyttää. Maaliskuussa VAPOn toimitusjohtajana aloitti Tapio Saikku, joka oli yhtiön ensimmäinen päätoiminen toimitusjohtaja. Puutavaraa hakattiin noin viisi miljoonaa kuutiota ja hakkuut työllistivät yli 30 000 ihmistä. Pilkkeen ja ratapölkkyjen tuotanto aloitettiin. 1940-luvun puolivälissä Vapo alkoi välittää valtiolle polttoturvetta.
Kun Suomeen alettiin tuoda polttoaineita ulkomailta kesällä 1948, polttopuun tarve väheni. Vuonna 1949 Vapostakin tuli tuontipolttoaineiden kuten kivihiilen ja koksin välittäjä.
Valtionrautateiden Polttoainetoimistosta Valtion Polttoainekeskus (1950–1969)
Huhtikuussa 1950 yrityksen nimeksi muutettiin Valtionrautateiden Polttoainetoimisto. Yhtiön omien puutavarankuljetusajoneuvojen määrä väheni, pinotavaran uitot loppuivat ja laivaukset vähenivät. Yhtiön ensimmäinen saha avattiin vuonna 1954 Mikkeliin ja se aloitti ratapölkkyjen sahaustoiminnalla. Sahalle hankittiin myös rimahakkuri sekä hake- ja purusiilot, jotka mahdollistivat sahausjätteen hyödyntämisen. Vuonna 1956 Vapo alkoi hankkia ulkomailta lämmitysöljyä.
Vuonna 1959 toimitusjohtaja Tapio Saikku kuoli ja hänen seuraajakseen valittiin Kosti Ranta.
1960-luvun alussa VR:n osuus Vapon liikevaihdosta oli lähes kaksi kolmasosaa. Vuonna 1962 yhtiö osti Hankasalmen sahan. Vuonna 1963 nimeksi muutettiin jälleen Valtion polttoainetoimisto, ja VAPO-lyhenne virallistettiin. Vuonna 1964 ratapölkkyjen valmistus päätettiin keskittää Kemin Tuomilahteen. Vuonna 1968 yhtiön nimeksi tuli Valtion polttoainekeskus ja se siirtyi kauppa- ja teollisuusministeriön alaisuuteen. Vapon tehtäväksi annettiin polttonesteiden varmuusvarastointi. . Sahausta tehostettiin ja keskitettiin muutamille tuotantopaikkakunnille. Ari-sirkkelilaitoksia oli Inarissa Nukkumajoella ja Peuravuonossa, Kemin Tuomilahdessa, Paltamon Autioniemessä, Enon Rahkeella, Nokian Siurolla ja Nurmijärven Röykässä. Vuonna 1969 Vapo osti Suo Oy:n, jonka valtio oli perustanut 1940-luvun alussa ja joka oli siirtynyt Imatran Voima lle 1960-luvulla. Kaupassa Vapo sai muutaman toimivan turvetyömaan, runsaasti suoalueita sekä tuotantokalustoa. Eduskunta antoi Vapolle tehtävän hankkia uusia turpeen käyttäjiä. Ensimmäinen iso polttoturveasiakkuus solmittiin Kuopion kaupungin kanssa.
Vapo (1970–1999)
Turvetuotanto käynnistyi Suomessa suuressa mittakaavassa 1970-luvulla, ja Vapolle siirrettiin suuria osuuksia valtion maista. Esimerkiksi vuonna 1970 valmistui puolustusvoimien jyrsinturvelämpökeskus Niinisalossa ja Oy Serlachius alkoi hyödyntää turvetta Mäntän tehtaillaan. Turpeen tuotantoa kasvatettiin edelleen, kun öljyntuottajamaiden etujärjestö OPEC nosti raakaöljyn hintaa vuonna 1971 ja kun vuonna 1973 alkanut Jom kippur -sota aiheutti öljykriisin. Polttoturvetuotannon rinnalla aloitettiin kasvuturpeen tuotanto.
Vuonna 1972 Vapon uusi öljyvarasto Akonniemessä otettiin käyttöön ja myös Nokialla sijainnut kauppa- ja teollisuusministeriön öljyvarasto siirtyi Vapon hallintaan.
Turvetuotannon laajetessa henkilökuntaa palkattiin lisää ja Helsingin Bulevardi n pääkonttori alkoi käydä ahtaaksi. Helsingistä oltaisiin saatu isommat tilat vasta 1980-luvulla, joten muuttoa muualle alettiin harkita. Turveteollisuus oli keskittynyt Pohjois-Satakuntaan, Etelä-Pohjanmaalle, Keski-Suomeen, Pohjois-Savoon ja Pohjois-Karjalaan ja tuotantoa aloiteltiin myös Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla. Valtion Tietokonekeskuksen laskelmien mukaan Vapon toimintojen painopiste sijaitsi Saarijärvellä, joten pääkonttorin paikaksi valittiin saman läänin pääkaupunki Jyväskylä. Pääkonttorin siirto tuli henkilöstölle täytenä yllätyksenä, eivätkä toimiston naiset halunneet muuttaa työpaikan perässä. Kaikille 9 naistyöntekijälle löytyi uusi työpaikka, osittain Vapon avulla. Miestyöntekijät sen sijaan muuttivat Jyväskylään. Vuonna 1973 pääkonttori siirrettiin Helsingistä Jyväskylään ja vaikka tilaa oli Kalevankadun toimistossa aluksi riittävästi, jo seuraavana vuonna ne alkoivat käydä ahtaiksi, kun valtio kaksinkertaisti polttoturvetuotanto-ohjelmansa. Ensiapuna ostettiin lisätilaa samasta rakennuksesta, mutta vuonna 1977 muutettiin uusiin tiloihin Yrjönkadulle.
Vuonna 1974 Vapo tuotti turvetta miljoona kuutiota vuodessa.
Vuonna 1975 yhtiön toiminta jaettiin kolmeen toimialaan: turve, puunjalostus ja öljy. Vientiin tarkoitetun kasvuturpeen käsittely ammattimaistui ja sitä alettiin aluksi säkittää Kihniön Aitonevalla. Vuonna 1976 Peräseinäjoen Haukinevalla avattiin turvekoksitehdas ja seuraavana vuonna sen yhteydessä aloitti myös turvebrikettitehdas. Ilomantsin brikettitehdas avattiin vuonna 1980.
Vapoa 20 vuotta johtanut Ranta jäi eläkkeelle joulukuussa 1981 ja hänen seuraajakseen valittiin Olavi Lähteinen, joka oli tehtävässä noin vuoden, ennen kuin jäi itse eläkkeelle. Vuonna 1982 pääkonttori muutti jälleen uusiin ja isompiin tiloihin. Maaliskuussa 1983 toimitusjohtajana aloitti Juhani Arppe.
1. tammikuuta 1984 Vapo muuttui valtion kokonaan omistamaksi osakeyhtiöksi. Samalla sen edellytykset tehokkaalle yritystoiminalla kasvoivat. Muun muassa tuontipolttoaineiden välityksestä ja polttoaineiden varmuusvarastoinnista luovuttiin. Vapo Oy osti Paltamon sahan vuonna 1984 ja lieksalaisen Kevätniemen sahan vuonna 1985.
Vuonna 1987 Vapolla oli hallussaan 123 000 hehtaaria suoalueita, joista omaa maata oli 47 000 hehtaaria.
Toimitusjohtaja Arppen seuraajana aloitti kesäkuussa 1988 Esko Muhonen. Briketin ja koksin tuotannosta luovuttiin 1980-luvulla kannattavuussyistä.
Ympäristöliiketoiminta aloitettiin vuonna 1991, kun Vapo Oy Biotech perustettiin. Biotechin ensimmäinen tunnelikompostointilaitos otettiin käyttöön viisi vuotta perustamisen jälkeen.
Turve- ja puutoimialan yhteiset tekijät olivat merkittävästi vähentyneet puupolttoaineen kysynnän vähennyttyä. Siksi vuonna 1993 yhtiön puutoimiala, joka muodostui Vapon omistamista sahoista, organisoitiin Vapo Timber Oy -tytäryhtiöksi. . Vapon kasvuturvetoimiala ja Kekkilä Oy fuusioituivat vuonna 1994.
Vuonna 1996 Vapon jätteenkäsittelyyn keskittynyt tytäryhtiö Vapo Wastech toimitti Pohjoismaiden ensimmäisen biojätteen ja lietteen kompostointiin tarkoitetun laitoksen Kiteelle.
Vapo aloitti tuulivoimatuotantonsa vuonna 1998, kun Kuivaniemen tuulipuistoon Kuivamatalan saareen rakennettiin kolme 750 kilowatin tuulivoimalaitosta.
Yhtiön kasvuturveliiketoimintoihin keskittynyt Kekkilä listautui Helsingin pörssiin vuonna 1998.
Vuonna 1999 Vapo osti Forssan Energia Oy:n. Yhtiön hallinnassa oli kuusi tuulivoimalaa ja 13 voima- tai lämpölaitosta. Puupellettien tuotanto aloitettiin Ilomantsissa.
Vapo (2000–2010)
2000-luvun alussa Vapo tähtäsi Itämeren johtavaksi bioenergiayhtiöksi ja se osti turveyrityksiä Ruotsista, Virosta ja Latviasta, esimerkiksi ruotsalaisen Råsjö Torv AB:n ja virolaisen Tootsi Turvas AS:n. Puupelletin tuotanto biopolttoaineena alkoi.
Metsäliitosta tuli Vapon osaomistaja vuonna 2002, kun valtio myi kolmanneksen yhtiöstä osuuskunnalle. Vuoden 2005 alussa Metsäliiton omistusosuus nousi 49,9 prosenttiin. Samalla Metsäliitto myi Biowatti Oy:n pellettiliiketoiminnot Vapolle ja muun osan yhtiöstä Lassila & Tikanojalle.
Vapon Forssan tehdas päätettiin sulkea vuonna 2006. Kekkilä poistettiin Helsingin pörssistä.
Vapo Oy ilmoitti marraskuussa 2007 haluavansa tehdä turpeesta liikenteen polttoainetta. Vapo suunnitteli dieselin valmistusta turpeen ja puun seoksesta vuoden 2010 alusta. Vapon rahoittaman ja VTT:n tekemän tutkimuksen mukaan uudella tuotantomenetelmällä tuotetun turvedieselin ilmastovaikutukset olisivat 80 prosenttia fossiilista dieseliä alhaisemmat, jos tuotannossa käytettäisiin hiilidioksidineutraalia sähköä ja jos tarkastelujaksoksi otettaisiin 300 vuotta ja jos turve tuotettaisiin suopellolla sen sijaan, että suopeltoa viljeltäisiin. Vastaavasti metsäojitetuilla soilla tuotetun dieselturpeen vaikutukset olisivat 10–20 prosenttia fossiilista dieseliä alhaisemmat, kun dieselturpeen jalostuksessa tehtäisiin vähäpäästöisellä sähköllä ja myös suon pohjan jälkikäytössä syntynyt biomassa hyödynnettäisiin.
VTT:n tutkimusprofessori Ilkka Savolainen arvosteli heinäkuussa 2008 Vapon turvedieselin ilmastovaikutuksia koskevia lausuntoja virheellisiksi, koska niissä oli tulkittu VTT:n tutkimuksen tuloksia liian pitkällä aikajänteellä. Savolaisen mukaan tulkinnssa käytetyn 300 vuoden aikajänteen takia turvediesel ei täytä EU:n asettamia kestävyyskriteerejä.
Hooray for Boobies
Hooray for Boobies on The Bloodhound Gangin neljäs pitkäsoitto vuodelta 1999. Albumi on yhtyeen parhaiten menestynyt ja samalla parhaiten arvosteltu albumi. Levyltä nousi hittejä kuten "The Bad Touch", "Mope" ja "The Ballad of Chasey Lain". Albumin lopussa on kappalelistaan merkitsemätön piilokappale (Hidden Track), tämä onkin yhtyeen tapaan kuuluvaa.
Neova
Vapo (2000–2010)
Vuonna 2009 Metsäliitto myi koko omistusosuutensa Vaposta Suomen Energiavarat Oy:lle. Yhtiöstä oli tullut yksi Euroopan suurimmista pelletintuottajista, maailman suurin turpeen tuottaja, Suomen kolmanneksi suurin sahuri ja Pohjoismaiden markkinajohtaja kasvualustoiden tarjoajana.
Vapo (2011–2021)
Huhtikuussa 2011 Valkeakosken Energian ja Sallila Energian perustama Forssan Energia osti Vapo Sähkömyynnin. Vapo kertoi tarjoavansa ympäristöministeriön suojelukseen yli 2300 hehtaaria luonnontilassa olevia soitaan.
Vuonna 2012 Jyväskylän kaupunki halusi ostaa Vapolta sen osuuden jätteenkäsittelykeskus Mustankorkea Oy:stä. Vapo oli omistanut yhtiöstä 55 prosenttia. Kauppa toteutui joulukuussa 2014.
Vuonna 2013 Vapo oli Itämeren alueen suurin pelletinvalmistaja. Se tuotti pellettejä Suomessa, Ruotsissa, Virossa, Tanskassa ja Puolassa. Vapo Oy kertoi olevansa myös maailman johtava turveteollisuusyritys. Lisäksi se tuotti kaukolämpöä, sähköä sekä valmisti ympäristöturpeita, kasvualustoja sekä kasvinravinteita ja kehitti ympäristöteknologian ratkaisuja.
Yhtiö myi sahaustoimintaa harjoittaneen tytäryhtiönsä Vapo Timber Oy:n itävaltalaiselle Binderholz-konsernille tammikuussa 2015. Myydyn tytäryhtiön, jolle Nurmeksen ja Lieksan sahat siirtyivät, nimeksi tuli Binderholz Nordic Oy.
Vapo alkoi myydä maaomaisuuttaan vuonna 2017.
Vuonna 2018 Vapo alkoi uudistaa strategiaansa, sillä energiaturpeen käyttö Suomessa väheni. Yhtiö osti hollantilaisen kasvatusalustoja myyvän BVB Substratesin, jonka kanssa Kekkilä yhdistyi. BVB:n liiketoiminta oli keskittynyt kasvihuoneisiin ja puutarhoihin tarkoitettujen ammatillisiin viljelytuotteisiin. Kekkilä-BVB työllisti 500 henkilöä.
Vuonna 2019 Vapo kertoi pyrkivänsä tuulivoiman kehittäjäksi. Omia maa-alueita sillä oli 80 000 hehtaaria. Neova hankki ensimmäisen aktiivihiilituotantolaitoksen Ilomantsista. Energiaturpeen käytöstä tuli huomattavasti aiempaa kalliimpaa seurauksena päästöoikeuden hinnannoususta ja turpeen verotuksen kiristymisestä ja sen kysyntä romahti. Energiaturpeen sijasta alettiin panostaa turpeesta jalostettuihin ammattilais- ja harrastekäyttöön soveltuviin kasvualustoihin, joita yhtiö myi muun muassa Kekkilä-brändillä. Marraskuussa Vapo kertoi perustaneensa uuden tytäryhtiön. Nevel Oy toimi kuntien ja teollisuuden kehittyneiden infrastruktuuriratkaisujen parissa Suomessa, Ruotsissa ja Virossa ja työllisti noin 125 henkilöä. Yhtiön asiakkaina oli yli 150 energiantuotantolaitosta ja 40 kaukolämpöverkkoa.
Kamtšatkalaiset kielet
pienoiskuva|Kartta [[Tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet|tšuktšilais-kamtšatkalaisisten kielten maantieteellisestä jakaumasta. Kamtšatkalaiset kielet on merkitty vihreän sävyillä.]] Kamtšatkalaiset kielet (joskus myös itelmeenikielet) on tšuktšilaisten kielten ohella toinen tšuktšilais-kamtšatkalaisen kielikunnan haaroista, jonka kieliä puhutaan Kamtšatkassa. Venäjän väestönlaskennan 2010 mukaan kamtšatkalaisilla kielillä on jäljellä 80 puhujaa, joista kaikki puhuvat itelmeeniä. Ryhmän kaksi muuta kieltä ovat kuolleet viimeistään 1700-luvun lopulla. Kamtšatkalaisia kieliä puhuvien etnisten itelmeenien väkiluku on 3 193. Unesco on määritellyt itelmeenin uhanalaiseksi kieleksi.
Venäjän väestönlaskenta 2021, joka ajoittuu loppuvuodelle 2021, tulee antamaan tuoretta tietoa myös kamtšatkalaisten kielten ja kansojen nykytilasta.
Luokittelu
Kamtšatkalaisia kieliä ovat:
† Kuollut sukupuuttoon.
Kamtšatkalaiskielten sukulaisuus toisilleen on toisinaan kyseenalaistettu. Niitä on myös joskus pidetty yhden kielen eri murteina. Myös niiden sukulaisuus tšuktšilaiskielille on kyseenalaistettu.
Tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet, ja näin ollen kamtšatkalaiset kielet, luokitellaan toisinaan paleosiperialaisten kielten joukkoon, joka on kattava termi kieliryhmille, joilla ei ole tunnistettua yhteyttä toisiinsa ja joiden uskotaan edustavan Siperian kielikartan jäänteitä ennen turkkilais- ja tunguusikielten kehittymistä.
Neova
Vapo (2011–2021)
Nevel-kauppa toteutui tammikuussa 2021.
Neova Oy (2021–)
Huhtikuussa 2021 yhtiö ilmoitti vaihtavansa nimekseen Neova Oy. Toukokuussa käyttöön otetulla nimellä haluttiin profiloitua kansainvälisenä viheralan tuotteiden ja aktiivihiilen valmistajana. Energiaturpeen osuus Neovan liikevaihdosta oli noin 15 prosenttia vuonna 2020, mutta yhtiö odotti osuuden pienenevän lähivuosina. Neova suunnitteli tuulivoimahankkeista esimerkiksi entisille turvetuotantoalueilleen ja muille omistamilleen maille. Metsähallituksen kanssa suunniteltiin 25–38 tuulimyllyn puistoa Pyhännälle ja Halsualle 15 voimalan puistoa. Elokuussa Neova aloitti kumppanuuden Suomen MM-rallia järjestävän AKK Sports Oy:n kanssa rallin hiilijalanjäljen kompensoimisessa metsää istuttamalla. Rallin tavoite oli olla hiilineutraali vuoteen 2030 mennessä. Syksyllä EU käsitteli lulucf-asetusta, joka koski kestävän rahoituksen säädöksiä ja maankäyttöä. Siinä esitettiin turpeen käytön voimakasta vähennystä ja käyttöön vaikuttamista niin kutsutuilla taksonomiasäännöillä, joiden mukaan pankit eivät antaisi edullista rahoitusta turvetta käyttäville yrityksille. Vaikka Neova oli vähentänyt huomattavasti polttoturpeen tuotantoa, se hyödynsi turvetta kasvu- ja kuiviketurpeena sekä aktiivihiileen. Neova näki uhkana sen, että jos aktiivihiiltä ei saisi valmistaa EU:ssa, sitä jouduttaisiin tuomaan Yhdysvalloista. Marraskuussa yhtiö kertoi, ettei se tuota enää energiaturvetta Suomessa. Se aikoi kuitenkin pitää yllä tuotantovalmiutta poikkeustilanteiden varalta. Ennen päätöstä Neovalla oli yhteensä yli 10 000 hehtaaria maa-alueita, joita se oli käyttänyt tuotannossa. Alueet olivat jakautuneet satoihin maakappaleisiin. Alueet oli tarkoitus metsittää tai ennallistaa kosteikoiksi. Joulukuussa Neova ja Lassila & Tikanoja kertoivat yhdistävänsä energiapuuhun liittyvän liiketoimintansa. Yhteisyritys muodostui L&T Biowatti Oy:stä ja osasta Vapo polttoaineet -yksikön liiketoiminnoista. Kilpailuviranomaisen hyväksyntää vaativan kaupan myötä Neova omistaisi uudesta yrityksestä 45 prosenttia. Samassa kussa Neovan tytäryhtiö Kekkilä-BVB osti saksalaisen Brill Substraten ja Brill Papenburg Logisticsin.
Neova investoi vuonna 2022 yhteensä 167,5 miljoonan euroa Suomen, Ruotsin ja Saksan liiketoimintojen kehittämiseen. Varat olivat peräisin Nevel-kaupasta. Helmikuussa Neova osti Nielson Belegging en Beheer B.V.:ltä 30 prosenttia Kekkilä-BVB Oy:stä, jolloin yhtiöstä tuli Neovan kokonaan omistama tytäryhtiö. Maaliskuussa Neova kertoi aloittavansa uudestaan turpeen energiantuotannon ainakin Itä-Suomessa esimerkiksi kaukolämpöä hyödyntäville kaupunkiasiakkaille. Syynä päätökseen oli energiahuollon turvaaminen Venäjän Ukrainan sotatoimien vaikutusten vuoksi. Huhtikuussa Neova ja Lassila & Tikanoja saivat kilpailuviranomaisilta luvan kaupalleen. Heinäkuussa toimintansa aloittaneen yhteisyrityksen nimeksi tuli Laania Oy ja sen toimitusjohtajana aloitti L&T Biowatin johtaja Tomi Vartiamäki. Laanian 120 työntekijästä 54 tuli Neovalta. Huhtikuussa Neova kertoi myös aloittaneensa useita tuuli- ja aurinkovoimahankkeita alueilla, joilla se oli tuottanut aiemmin turvetta. Syyskuussa Neova keskeytti pelletin myynnin uusille kuluttaja-asiakkaille. Ukrainan sodan vuoksi venäläisen pelletin maahanmyynti oli loppunut, mikä nosti Vapo-pelletin kysynnän aikaisempiin vuosiin verrattuna monikymmenkertaiseksi. Marraskuussa Neovaan kuuluva Hasselfors Garden osti ruotsalaisen Algomin AB -lannoiteyrityksen.
Tammikuussa 2023 Ranuan kunta kertoi, että irlantilainen ETFuels -yhtiö on kiinnostunut rakentamaan Ranuan Näätäaavalle vihreää metanolia valmistavan tehtaan. Metanolitehtaan toimintaan tarvittaisiin 35-50 tuulivoimalaa, jotka toimisivat valtakunnan sähköverkon ulkopuolella. Osa tuulivoimaloista rakennettaisiin yksityisten maanomistajien maille, osa Neovan tytäryhtiön Vapo Terran maille. Sillä on Näätäaavalla 1000 hehtaarin verran entistä turvesuota ja se vastaisi tuulipuistohankkeesta kyseisellä alueella. Helmikuussa Neova kertoi aloittaneensa rahkasammaleen koekasvatuksen entisillä turvetuotantoalueilla. Rahkasammalta voidaan hyödyntää muun muassa kasvihuoneissa käytettävien kasvualustojen raaka-aineena turpeen ja muiden seosmateriaalien muassa. Rahkasammal parantaa kasvualustan vedenpidätykseen ja kasvatukseen liittyviä ominaisuuksia. Rahkasammalta käytetään myös Kekkilä-BVB:n kuluttajille suunnattuissa seoksissa.
Organisaatio
Vuonna 2022 Neova-konsernin liiketoiminta oli jaettu kolmeen divisioonaan ja niiden yhteisiin Supply Chain Management - ja Group Services -toimintoihin. Divisioonat:
Neova toimii Suomen lisäksi Espanjassa, Hollannissa, Italiassa, Kiinassa, Meksikossa, Portugalissa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa, Virossa ja Yhdysvalloissa. Yhtiön pääkonttori on Jyväskylässä, jossa sijaitsee myös tuotekehitystä, it-toimintoja ja taloushallinto. Yhtiön johto toimii pääasiassa Vantaalla.
Konserniin kuuluvat emoyhtiö Neova Oy:n lisäksi Brill France S.A., BVB Substrates B.V., G&C Materials Oy, G&C Materials Germany GmbH, Hasselfors Garden AB, Kekkilä Oy, Kekkilä-Brill Substrate GmbH&Co KG, Kekkilä-BVB Oy, Kekkilä-BVB Eesti Oü, Kekkilä-BVB Germany GmbH, Kekkilä-BVB Iberia S.L., Kekkilä-BVB Netherlands B.V., Neova AB, AS Tootsi Turvas, Vapo Oy ja Vapo Terra Oy.
Kekkilä-BVB:n osuus konsernin liikevaihdosta vuonna 2020 oli yli puolet ja seuraavana vuonna jo yli kaksi kolmasosaa. Sekä Neovan että Kekkilä-BVB:n toimitusjohtajana toimii Vesa Tempakka.
Tuotteet
Vuonna 2021 yhtiön strategisesti tärkeimmiksi tuotteiksi valittiin turpeesta valmistetut kasvualustat ja aktiivihiili. Noin puolet yhtiön toimittamista polttoaineista oli turvetta, loput puupohjaisia polttoaineita, kuten haketta ja pellettejä.
Aktiivihiili
Aktiivihiiltä käytetään savukaasujen, ilman ja veden puhdistukseen, esimerkiksi autojen ilmansuodattimissa. Teollisuus ja elintarviketuotanto hyödyntävät aktiivihiiltä kemikaalien, metallien ja hajujen adsorboimisessa.
Aktiivihiililaitos ja pellettitehdas työllistävät Ilomantsissa 15 ihmistä.
Neovalla on ympäristölupa aktiivihiililaitosten rakentamiseen myös Seinäjoelle ja Haapavedelle.
Aurinko- ja tuulivoima
Huhtikuussa 2022 Neova kertoi aloittaneensa useita tuuli- ja aurinkovoimahankkeita alueilla, joilla se oli tuottanut aiemmin turvetta. Se suunnitteli aktiivisesti seitsemää kohdetta, joissa olisi yhteensä noin nimellisteholtaan 1000 megawattia tuulivoimaa. Suomessa tuolloin olleiden tuulivoimaloiden yhteisteho oli 3600 megawattia nimellistehon verran. Yhtiö selvitteli myös mahdollisuuksiaan aurinkovoiman tuotantoon. Neova suunnitteli esimerkiksi Yli-Iihin enintään 15 tuulivoimalaa ja enintään 170 hehtaarin aluista aurinkovoima-aluetta ja Karstulan Kaijansuolle aurinkovoimalaa ja seitsemää tuulivoimalaa. Lokakuussa 2022 Neova kertoi rakentavansa kuudelle vanhalle turvetuotantoalueelleen aurinkovoimaa. Alueiden pinta-ala oli 560 hehtaaria ja niiden kapasiteetti olisi yhteensä noin 310 megawatin nimellistehon verran.
Biostimulantit
Biostimulantit ovat luonnonmukaisia aineita, joita käytetään viljelyssä kasvun stimulointiin eli kasvien ravinteidenottokyvyn nostamiseen. Biostimulanttien avulla keinolannoituksen määrää voidaan vähentää. Neova tutkii humushappobiostimulanttien valmistamista turpeesta. Se on suunnitellut humusbiostimulanttien tuotantoa yhdessä Lapuan peruna -yrityksen kanssa. Neovalla on Lapun seudulla useita turvetuotantoalueita.
Energiaturve
Energiaturve eli jyrsinpolttoturve on ollut yhtiön tärkeimpiä tuotteita. Vuonna 2020 sen osuus Neovan liikevaihdosta oli noin 15 prosenttia. Joulukuussa 2021 Neova kertoi lopettavansa energiaturpeen tuotannon vuonna 2022. Poikkeustilanteita silmällä pitäen se aikoi kuitenkin pitää yllä tuotantovalmiutta. Maaliskuussa 2022 Neova kertoi aloittavansa uudestaan turpeen energiantuotannon ainakin Itä-Suomessa esimerkiksi kaukolämpöä hyödyntäville kaupunkiasiakkaille. Energiaturvetta hyödynnetään esimerkiksi voima- ja lämpölaitoksissa.
Kasvuturve
Vuonna 2021 Euroopassa käytettiin puutarhakasvien ja puuntaimien kasvualustoina noin 75-prosenttisesti turvetta. Sen korvikkeeksi on ehdotettu kookospähkinän kuorta, jonka saatavuus on kuitenkin pientä.
Kuiviketurve
Suomessa turvetta käytetään myös eläinten kuivikkeena.
Pelletti
Neovan Vapo-pelletti valmistetaan mekaanisen metsäteollisuuden sivuvirroista eli sahanpurusta ja kutterinlastusta. Valtaosa tuotannosta käytetään suurissa ja keskisuurissa lämpölaitoksissa, mutta sitä tarvitaan myös kuivikkeiksi ja aktiivihiilen raaka-aineeksi. Vuonna 2020 se valmisti pellettiä Haukinevalla, Ilomantsissa, Kärsämäellä, Turengissa, Vilppulassa ja Ylistarossa. Suurin laitoksista sijaitsee Vilppulassa. Puupellettiä se on valmistanut vuodesta 1999 lähtien.
Ruokohelpi
Monivuotista ruokohelpiä voidaan hyödyntää kasvualustojen raaka-aineena, eläinten rehuna ja energiantuotannossa. Se toimii myös hiilinieluna pelloilla.
2000-luvun alussa Vapo arveli ruokohelveen voivan korvata turpeen, mutta sen polttaminen osoittautui käytännössä haasteelliseksi. Syksyllä 2022 Kekkilä-BVB ja sen kumppani Wood Forest Finland alkoivat etsiä suomalaisia sopimusviljelijöitä ruokohelven kasvatukseen läheltä länsirannikkoa. Raaka-ainetta oli tarkoitus hyödyntää kasvualustoissa.
Kritiikki
Vuonna 2013 turvetuotannon vastustajat väittivät, että media julkaisee artikkeleita, joissa turvehaittoja vähätellään ja joilla kohennetaan Vapon mainetta. Suomen Luonnonsuojeluliitto sanoi Vapon hakevan lupia toiminnalleen virheellisten vesistömittausten perusteella. Vuonna 2019 Geologian tutkimuskeskus julkaisi 62 järveä kattaneen tutkimuksen, jonka mukaan turvetuotanto ei kasvata järvien sedimenttiä eli humuspitoista liejua. Vuonna 2020 Suomen hallitus linjasi, että turpeen energiakäyttö tulee puolittaa vuoden 2030 mennessä. Vapon mukaan verot ja päästöoikeuksien hinta vähensivät energiaturpeen kysyntää arvioitua nopeammin, jolloin puolittumiseen päästäisiin jo ennen vuotta 2025.
Joulukuussa 2021 Neova kertoi lopettavansa energiaturpeen eli jyrsinpolttoturpeen tuotannon vuonna 2022. Tilinpäätöksessään se alaskirjasi 16,2 miljoonan euron tase-erät, jotka liittyivät energiaturpeen tuottamiseen. Luopumispäätökseen vaikuttivat uusi energiaverotus ja päästöoikeuden hinnan moninkertaistuminen, joiden myötä tuotanto muuttui kannattamattomaksi.
Me kaksi vain
Me kaksi vain on Arja Korisevan toinen albumi, joka julkaistiin 1991. Levy ylitti myynnillään kulta- ja platinalevyjen rajat vuonna 1991. Kaikkiaan levyä myytiin 84 200 kappaletta. Albumi on julkaistu CD-levynä, vinyylilevynä, C-kasettina ja VHS-videona. Levyn on julkaissut Fazer Finnlevy.
Arja osallistui vuoden 1990 Syksyn sävel -kilpailuun albumin kappaleella Rakkauden värit. Lisäksi levyllä on mukana kappale "Enkelin silmin", jolla Arja kilpaili Suomen Euroviisukarsinnoissa 1991, sijoittuen viidenneksi.
Mari (nimi)
Mari on vanha, mutta nykyäänkin suosittu naisen etunimi, joka on käytössä varsinkin Suomessa ja Virossa. Se on lyhentymä Mariasta, joka ilmeisesti tarkoittaa 'toivottua lasta'. Marin kutsumaniminä on käytetty muun muassa Massaa, Martsaa, Maikkia ja Marsaa. Suomessa nimi Mari on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 26 102 naiselle ja ainakin kahdelle miehelle.
Revontultentie
Revontultentie on yhteispohjoismainen matkailutie Suomen, Ruotsin ja Norjan alueella Perämeren ja Norjanmeren välillä. Reitin kokonaispituus on noin 620 kilometriä. Se alkaa Torniosta ja seurailee Tornion- ja Muonionjokea ja Könkämäenoa, eli käytännössä valtatietä 21, Kilpisjärvelle valtakunnanrajalle, josta se jatkuu Norjan Eurooppatie 8:a pitkin Tromssaan. Toisen osan tien eteläpäästä muodostaa vastaava reitti Tornionjoen toisella puolella Ruotsissa nimellä Norrskensvägen. Sen reitti kulkee pitkin Riksväg 99:ää Haaparannalta Ruotsin Kaaresuvantoon ja siitä Suomen puolelle. Tie ylittää pohjoisen napapiirin Suomen puolella Pellon Juoksengissa ja Ruotsin puolella Ylitornion Juoksengissa.
Reitti on saanut virallisen matkailutien statuksen Suomessa vuonna 2002. Interreg-rahoituksella on vuodesta 2004 lähtien kehitetty matkailutien informaatiota ja viitoitusta sekä toteutettu rajanylityspaikkojen maisemointia.
Isojärvi (järvi Keuruulla)
Isojärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Isojärven kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,9 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Nuuskapuron valuma-alueeseen (35.664) se kuuluu.
Naturi Naughton
thumb|Naturi Naughton Naturi Cora Maria Naughton (s. 20. toukokuuta 1984 East Orange, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän lauloi aikaisemmin yhtyeessä 3LW.
Magnus Carlson
thumb|[[Tukholma 2010.]] Magnus Carlson (s. 1968 Tukholma) tunnetaan parhaiten Weeping Willows yhtyeen solistina, mutta hän myös kirjoittaa ja säveltää kappaleita. Carlson on julkaissut myös sooloalbumeita, joista ensimmäiset olivat Allt är bara du, du, du (2001) ja Ett kungarike för en kram (2003).
Pussitiaiset
Pussitiaiset (Remizidae) on pienenkokoisten varpuslintujen heimo. Pussitiaiset ovat hyönteissyöjiä, ja syövät hyönteisiä ja muita niveljalkaisia. Pussitiaiset rakentavat taidokkaasti umpinaisen pesän, johon johtaa pyöreä putki; pesä riippuu elävän puun oksalla, yleensä veden päällä. Suomessa heimon lajeista on tavattu ainoastaan pussitiainen, joka on myös pesinyt Suomessa.
Pussitiaisten heimoon kuuluu kymmenen lajia ja 3 sukua. Afrikanpussitiaisiin kuuluu kuusi lajia, pussitiaisiin 3 ja amerikanpussitiainen muodostaa oman sukunsa.
Soilampi (Keuruu)
Soilampi on Keski-Suomessa Keuruulla Isojärven kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Nuuskapuron valuma-alueeseen (35.664) se kuuluu.