cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kid Ory
Edward ”Kid” Ory (25. joulukuuta 1886 LaPlace, Louisiana – 23. tammikuuta 1973 Honolulu) oli yhdysvaltalainen pasunisti ja orkesterinjohtaja. Hän johti yhtyettä, joka äänitti vuonna 1922 jazzin historian ensimmäinen mustaihoisen yhtyeen tekemän äänitteen. Omien kokoonpanojensa lisäksi hän soitti muun muassa Joe ”King” Oliverin, Jelly Roll Mortonin ja Louis Armstrongin yhtyeissä ja oli tärkeässä osassa Dixieland-musiikin elvyttämisessä 1940-luvulla. Hän sävelsi tunnetut jazzklassikot ”Ory’s Creole Trombone” ja ”Muskrat Ramble”.
Uran alkuvaiheet
Ory syntyi vuonna 1886 LaPlacessa, Louisianassa, lähellä New Orleansia. Hänen ensimmäinen instrumenttinsa oli banjo. Pasuunansoiton hän aloitti 13-vuotiaana ja sai tarjouksen päästä soittamaan Buddy Boldenin yhtyeeseen, muttei saanut nuoren ikänsä vuoksi vanhemmiltaan lupaa liittyä orkesteriin. 21-vuotiaana Ory lopulta jätti kotikaupunkinsa ja aloitti muusikon uransa New Orleansissa. Hänen yhtyeensä aloitti jousisoitinpainotteisena, mutta muuttui jazzmaisemmaksi yhtyeen viulistin vaihdettua kornettiin. Kokoonpanoon kuului muun muassa klarinetisti Johnny Dodds, joka pystyi Oryn maksamalla palkalla jättämään päivätyönsä ja ryhtymään ammattimuusikoksi. Yhtye soitti New Orleansissa seitsemän vuotta ja tuli tuona aikana yhdeksi kaupungin menestyneimmistä jazzkokoonpanoista. Tänä aikana soittajat vaihtuivat useaan kertaan; muun muassa Joe ”King” Oliver, Louis Armstrong, Sidney Bechet, Mutt Carey ja Jimmie Noone soittivat kukin vuorollaan Oryn alaisuudessa.
Vuonna 1919 Ory muutti Kaliforniaan terveyssyistä. Siellä hän kokosi uuden yhtyeen, ja vuonna 1922 nauhoitti Los Angelesissa Sunshine-levy-yhtiölle kappaleet ”Ory’s Creole Trombone” ja ”Society Blues”. Tämä oli ensimmäinen kerta kun mustaihoisen jazzyhtyeen soittoa tallennettiin levylle. Ensimmäiset jazznauhoitteet oli tehnyt valkoihoinen Original Dixieland Jass Band viisi vuotta aikaisemmin. Yhtye käytti nauhoituksissa nimeä ”Spike’s Seven Pods of Pepper Orchestra”, mutta yleisesti heidät tunnettiin nimellä Kid Ory’s Creole Orchestra.
Oryn ja hänen yhtyeensä suosio jatkui Kaliforniassa vuoteen 1924 asti, jolloin orkesterinjohtaja hajotti yhtyeensä liittyäkseen Louis Armstrongin kokoonpanoon Chicagossa. Muutaman kuukauden jälkeen hän siirtyi Joe ”King” Oliverin yhtyeeseen, mutta palasi Armstrongin leipiin vuonna 1926, kun tämä kokosi yhtyettä Okeh-levy-yhtiön nauhoitussessiota varten. Tämän ryhmän nimeksi tuli ”Louis Armstrong and his Hot Five” ja siihen kuuluivat Armstrongin ja Oryn lisäksi pianisti klarinetisti Johnny Dodds, banjonsoittaja Johnny St. Cyr sekä Armstrongin vaimo, pianisti Lil Hardin. Ryhmän vuosina 1926–1928 tekemiä nauhoitteita pidetään jazzhistoriallisesti merkittävinä. ”Heebie Jeebies” vuodelta 1926 on yksi varhaisimmista scat-laulua sisältävistä nauhoituksista, ja Oryn säveltämästä ”Muskrat Ramble” -kappaleesta tuli samana vuonna top ten -hitti. Kappaleesta on sittemmin tullut jazzstandardi ja Oryn menestynein sävellys. Ory nauhoitti tänä aikana myös muissa tunnetuissa yhtyeissä, kuten Oliverin johtamassa Dixie Syncopatorsissa ja Jelly Roll Mortonin Red Hot Peppersissä.
Vetäytyminen musiikista ja comeback
Vuonna 1930 Ory vetäytyi musiikkielämästä 1930-luvun laman aiheuttamien talousvaikeuksien vuoksi ja ryhtyi ansaitsemaan elantonsa kanankasvattajana. Hän työskenteli veljensä kanssa kanatilalla Los Angelesin lähellä eikä juurikaan näyttäytynyt julkisuudessa. Ory työskenteli tilalla vuoteen 1939 asti. Swing-musiikin aikakauden ollessa täydessä käynnissä hän alkoi kuitenkin kiinnostua uudelleen perinteisen Dixieland-jazzin mahdollisuuksista ja teki lopulta comebackin jazzpiireihin vuonna 1942. Hän soitti ensin lyhyen aikaa Barney Bigardin yhtyeessä, minkä jälkeen perusti oman yhtyeen Los Angelesissa ja suostutteli monet takavuosien Dixieland-muusikot liittymään kokoonpanoonsa. Yhtye sai paljon julkisuutta vuonna 1944 Orson Wellesin radio-ohjelmaan tekemästään musiikista. Ory esiintyi vuonna 1946 elokuvassa Etelän tähtien alla ja myöhemmin Benny Goodmanin elämäkertaelokuvassa Rytmin kuningas Benny Goodman. Hänestä tuli uuden Dixieland-liikkeen keulakuva ja sai bebopin muotiin tullessa kestää kritiikkiä modernimpien jazztyylien edustajilta. Hän soitti yhtyeensä kanssa Kaliforniassa lähes 20 vuotta, kunnes joutui vuonna 1966 lopettamaan musiikkiuransa terveydellisten syiden takia. Hän muutti Havaijille, jossa eli kuolemaansa asti. Ory kuoli vuonna 1973 Honolulussa sydänkohtaukseen.
Soittotyyli
Ory tunnetaan erityistesti niin sanotusta "tailgate" ("takaluukku") -soittotyylistä, jossa pasuuna soittaa rytmisiä bassokuvioita trumpetin ja klarinetin taustalla. Tyylin juuret ovat jazzia edeltäneessä ragtime- ja cakewalk-musiikissa. Ory luetaan Big Jim Robinsonin ohella yhdeksi tailgate-tyylin kehittäjistä.
Oryn soittotyyli tunnettiin "primitiivisenä", joskin pasunistin sanottiin tarvittaessa pystyvän teknisesti vaativampaankin soittoon. Hänen soittonsa tuli iän myötä minimalistisemmaksi, ja viimeisessä levytyksessään vuonna 1971 hän ei soittanut ollenkaan vaan ainoastaan lauloi. Hänen laulunsa oli helposti tunnistettavissa Louisianan alueelle tyypillisestä kreolikielestä.
Jacob Larsson
Jacob Larsson (s. 29. huhtikuuta 1997 Ljungby, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Ottawa Senatorsin organisaatiossa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue Belleville Senatorsissa.Anaheim Ducks varasi Larssonin ensimmäisellä kierroksella 27. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. The Sports Forecaster -sivuston mukaan hänellä on NHL-tasolle hyvä runko. Larssonilla on hyvät kiekolliset taidot, hän on käyttökelpoinen ylivoimalla ja tykkää pelata myös aggressiivisesti. Larssonin aggressiivisuus kuitenkin ajoittain kostautuu. Hänellä on kehitettävää myös suunnanmuutospelissä ja voimassa.
Seuraura
Larsson on IF Troja-Ljungbyn kasvatti. Hän toimi seuran U16-junioreiden varakapteenina kaudella 2012–2013, jolloin Larsson oli myös Troja/Ljungbyn tehokkain puolustaja tehoilla 6+8=14. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi Frölunda HC:n J18-junioreihin. Larsson nousi joukkueen varakapteeniksi. Hän oli J18 Allsvenskanissa Frölundan tehokkain puolustaja tehoilla 4+8=12 ja kevään 2014 pudotuspeleissä Larsson oli joukkueen paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Anton Karlssonin kanssa tehoilla 2+4=6. Hän voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin pronssia.
Kaudella 2014–2015 17-vuotias Larsson debytoi Frölundan SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 20 runkosarja- ja viisi Mestarien liigan ottelua tehopistein 1+2=3. Larsson teki miesten pääsarjadebyyttinsä CHL:ssä 4. syyskuuta 2014 sveitsiläistä Genève-Servette HC:tä vastaan. SHL-debyyttinsä hän teki 28. lokakuuta 2014 Färjestad BK:ta vastaan. Larsson keräsi ottelussa myös syöttöpisteen Erik Karlssonin tekemään maaliin. SHL-uransa avausmaalin hän teki 14. helmikuuta 2015 Brynäs IF:ää vastaan. Larsson voitti kauden aikana CHL-hopeaa. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan vielä Frölundan J20-junioreissa ja voitti J20 SuperElitin kevään 2015 pudotuspelien tehotilaston lukemalla +8. Helmikuussa 2015 Larsson teki kaksivuotisen SHL-sopimuksen Frölundan kanssa.
Anaheim Ducks varasi Larssonin ensimmäisellä kierroksella 27. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän oli varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu Euroopassa pelannut puolustaja. Varsinaisella SHL:n tulokaskaudellaan 2015–2016 Larsson teki 47 runkosarjaottelussa tehot 5+9=14 ja 16 playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä. 13 CHL-ottelussa hän teki tehot 3+2=5. Larsson voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Hän voitti kauden aikana myös CHL:n mestaruuden. Kauden jälkeen, huhtikuussa 2016 Larsson siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue San Diego Gullsiin, jossa hän pelasi yhden playoff-ottelun.
Toukokuussa 2016 Larsson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Anaheim Ducksin kanssa. Hän otti syksyn harjoitusleirin päätteeksi paikan joukkueen NHL-kauden 2016–2017 avauskokoonpanosta. Larsson teki näin ollen NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 13. lokakuuta 2016 vieraissa Dallas Starsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 15.51 minuuttia. Larsson pelasi Ducksissa neljä ottelua ilman tehopisteitä, jonka jälkeen hänet lähetettiin San Diego Gullsin AHL-joukkueen vahvuuteen. Marraskuussa 2016 Ducks lainasi Larssonin loppukaudeksi 2016–2017 Frölundaan. Hän voitti joukkueessa CHL:n mestaruuden.
Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Ducks lähetti Larssonin farmijoukkue San Diego Gullsiin.
Heinäkuussa 2022 Larsson teki Ottawa Senatorsin kanssa yksivuotisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Larsson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Ruotsin varakapteenina. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015 sekä Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014. Larsson pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa tammikuussa 2014. Yhteensä Larsson on pelannut 30 nuorten ja 37 poikien maaottelua.
Arja Nurminen
Arja Nurminen (s. 21. heinäkuuta 1945 Lempäälä) on suomalainen näyttelijä. Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 30-vuotisen uran tehnyt Nurminen näytteli aiemmin Vaasan kaupunginteatterissa ja sitä ennen Jyväskylän kaupunginteatterissa vuodesta 1968. Nurminen jäi eläkkeelle Hämeenlinnan kaupunginteatterista vuonna 2006.
Nurminen on vieraillut Pyynikin kesäteatterissa näytelmissä ”Vain muutaman huijarin tähden” vuonna 2002 ja ”Mooseksen perintö” vuonna 2007. Birgitan Teatterissa hän vieraili vuosina 2003 ja 2004 näytelmässä ”Miglin joutsenet” ja Oulussa, Toppilan Möljällä maalaiskomedioissa ”Mooseksen perintö” ja ”Turvetta ja timantteja” vuosina 2008 ja 2009 sekä vuonna 2010 näytelmässä ”Vain muutaman huijarin tähden”.
Nurminen esiintyi myös televisiosarjassa Lehmän vuosi (2006–2010) Paula Surakan roolissa. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta. Nurmiselle on myönnetty useita palkintoja ja tunnustuksia, joista viimeisimmät Vapaussodan Sininen Risti vuodelta 2000 ja Sotaveteraaniliiton ansiomitali vuodelta 2006.
Nurmisen aviopuoliso on näyttelijä Matti Nurminen. Heillä on kaksi tytärtä: Helena Lehkonen (s. 1967) ja Annukka Lahtinen (s. 1971).
Tanglewood
thumb|Tanglewoodin keskeisiä esityspaikkoja on konserttisali The Shed. thumb|Kapellimestari [[Seiji Ozawan mukaan nimetty musiikkisali Tanglewoodin kampuksella.]] Tanglewood on Yhdysvaltojen Massachusettsin osavaltiossa sijaitseva musiikin koulutuskeskus ja konserttipaikka, joka tunnetaan etenkin kesällä pidettävistä taidemusiikin mestarikursseista ja vuonna 1937 alkaneista musiikkijuhlista. Se on toiminut 1930-luvulta lähtien Bostonin sinfoniaorkesterin kesäkauden keskuspaikkana.
Tanglewoodin nosti kansainväliseen maineeseen kapellimestari Serge Koussevitzky, joka toimi Bostonin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuodesta 1924 vuoteen 1949. Tanglewoodin kesäkurssien ohjaajina ovat Bostonin orkesterin muusikot, säveltäjät ja kapellimestarit, kuten Leonard Bernstein, Kurt Masur, Seiji Ozawa ja Aaron Copland.
Tanglewoodin kursseille otetaan lahjakkaita muusikoita ympäri maailmaa ja heidän koulutuksensa kustannetaan yksityisten lahjoittajien stipendeillä. Suomalaisista Tanglewoodissa on opiskellut ainakin säveltäjä Einojuhani Rautavaara vuonna 1956. Amerikkalaistunut suomalaisarkkitehti Eliel Saarinen teki 1930-luvulla suunnitelman Tanglewoodiin rakennettavan musiikkikampuksen arkkitehtuurista, mutta se hylättiin liian kalliina.
Calabasas
Calabasas on kaupunki Los Angelesin piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 23 241. Calabasas sai kaupunkioikeudet 5. huhtikuuta 1991.
Väestö
Calabasasin asukkaista 82,84 prosenttia on valkoisia, 8,25 prosenttia aasialaisia, 6,44 prosenttia aasialaisia, 1,60 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,42 prosenttia intiaaneja. 7,28 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 43,6 vuotta.
Pauliina Parhiala
Pauliina Parhiala (o.s Arola, s. 1973 Tampere) on suomalainen pappi, kehitysyhteistyöntekijä ja järjestöjohtaja. Hän on Suomen Lähetysseuran toiminnanjohtaja. Hän tuli Lähetysseuraan Norjan kirkkojen ulkomaanavun maajohtajan tehtävästä Tansaniasta, missä hänen asemapaikkanaan oli Dar es Salaam. Parhiala on aiemmin toiminut mm. Luterilaisen maailmanliiton johtajana Jerusalemissa, kansainvälisen humanitaarisen ja kehitysyhteistyöverkoston ACT Alliancen johtajana Genevessä, Kirkon Ulkomaanavun vt. toiminnanjohtajana, Kirkon Ulkomaanavun kansainvälisen työn johtajana ja Lähi-idän aluejohtajana sekä rauhanvälitysjärjestö Crisis Management Initiative ry:n toiminnanjohtajana. Lisäksi hän on työskennellyt tutkijana Helsingin yliopistossa, lehtorina Humanistisessa ammattikorkeakoulussa, projektipäällikkönä Eurooppalainen Suomi ry:ssä ja pääsihteerinä Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi ry:ssä. Parhiala on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi.
Parhialalla on ollut lukuisia luottamustoimia suomalaisessa ja kansainvälisessä kansalaistoiminnassa - ml. puheenjohtajuus Euroopan Nuorisofoorumissa ja varapuheenjohtajuus eurooppalaisten rauhanrakennusjärjestöjen kattojärjestössä EPLOssa. Aiemmin hän on ollut myös Luterilaisen maailmanliiton Maailmanpalvelun pysyvän komitean jäsen sekä kehityspoliittisen EU-lobby APRODEVin, nykyisen ACT Alliance EU:n puheenjohtaja. Hän toiminut myös mm. Suomen Setlementtiliitto ry:n ja Nuorten Akatemian hallitusten puheenjohtajana.
Parhiala on koulutukseltaan filosofian maisteri, teologian maisteri, pappi, opettaja ja työnohjaaja. Hän on suorittanut Executive Masters -tutkinnon Geneven Graduate Institutessa kansainvälisen neuvottelutaidon ohjelmassa. Hän on tohtorikoulutettavana Helsingin yliopistossa ja on naimisissa Keijo Parhialan kanssa. Heillä on kaksi lasta. Parhiala asuu Helsingissä.
Överskottsbolaget
250px|thumb|Överskottsbolaget Överskottsbolaget (ÖoB) on ruotsalainen kauppaketju. Sen perusti Rune Svensson. Kauppaketjulla on Ruotsissa yli 90 kauppaa.
Chamit
thumb|Chameja Kambodžassa vuonna 2007. Chamit on kaakkoisaasialainen etninen ryhmä. Sen jäseniä elää vähemmistöinä Itä-Kambodžassa, Keski-Vietnamissa,  Laosissa ja Malesiassa. Chameilla oli itsenäinen Champan kuningaskunta ajanlaskun ensimmäisiltä vuosisadoilta vuoteen 1832 asti.
Chamit ovat kieleltään ja etnisesti läheisempää sukua saariston austronesialaisille kansoille kuin lähialueiden khmereille tai vietnamilaisille.
Monet chamit ovat muslimeja. Islam levisi chamien joukossa 1600-luvulla, kun silloinen Champan kuningas kääntyi islamiin ja hänen kansansa seurasi kuningastaan. Vietnamin valloitettua Champan muslimit kokivat syrjintää, ja suuri joukko pakeni Malaijiin. Seuraava maanpaon aalto koettiin Vietnamin sodan jälkeen, kun etelän muslimit pelkäsivät kommunistien vainoja. On arvioitu, että nykyisin Kambodžan muslimeista 80% on chameja. Punaisten khmerien vallitessa Kambodžaa pääosin islaminuskoisia chameja vainottiin säälimättömästi.
Nykyisin Vietnamin sisämaassa, lähellä Kambodžan rajaa elävät chamit ovat pääsääntöisesti muslimeja, kun taas rannikolla asuvat chamit ovat hinduja. Rannikon cham-asutus keskittyy Phan Rangin ja Phan Thietin  väliselle alueelle Đông Nam Bộn alueella. Siellä chamit ovat jatkaneet perinteisiä matrilineaarisia traditioitaan ja elävät maanviljelystä, kulta- ja hopeaseppinä sekä silkkiä tuottamalla.
Matthias Erzberger
thumb|Matthias Erzberger vuonna 1919. Matthias Erzberger (20. syyskuuta 1875 Buttenhausen, Württemberg – 26. elokuuta 1921 Schwartzwald, Baden) oli saksalainen keskustapoliitikko, joka muistetaan parhaiten ensimmäisen maailmansodan aikana esittämistään rauhanvaatimuksista sekä toimimisestaan sodan päättäneen Compiègnen aselevon saksalaisena allekirjoittajana. Erzberger toimi myös Saksan valtiovarainministerinä vuosina 1919–1920. Äärioikeistolainen terroristijärjestö Organisation Consul salamurhasi hänet.
Ura
Erzberger oli lähtöisin käsityöläisperheestä ja työskenteli aluksi opettajana, mutta siirtyi sitten keskustalaisen Deutsches Volksblatt -lehden toimittajaksi. Hänestä tuli katolisen keskustapuolueen paikallinen vaikuttaja Württembergissä ja hänet valittiin valtiopäiväedustajaksi vuonna 1903. Vähitellen Erzbergeristä tuli keskustapuolueen vasemmistosiiven johtohahmo. Hän saavutti mainetta, kun hänen arvostelunsa Bernhard von Bülowin hallitusta kohtaan Saksan Afrikan-siirtomaissa vallinneiden olojen vuoksi johti joulukuussa 1906 valtiopäivien hajottamiseen. Uransa alkuvaiheessa Erzberger tunnettiin piintyneenä monarkistina ja lähinnä maltillisten perustuslaillisten reformien kannattajana. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 hän antoi tukensa Saksan hallituksen politiikalle ja sai tehtäväkseen Saksan ulkomaille suunnatun sotapropagandan suunnittelun vuosina 1914–1915.
Vuoteen 1915 asti Erzberger kannatti Saksan alueen laajentamista valloituksin – ensisijaisesti Ranskan ja Belgian kustannuksella – mutta seuraavan vuoden aikana hänen julkiset kannanottonsa sodasta muuttuivat merkittävästi. Hän vakuuttui nyt rauhanneuvottelujen välttämättömyydestä ja asettui tiukasti vastustamaan Saksan aloittamaa rajoittamatonta sukellusvenesotaa. Hänen aloitteestaan Saksan valtiopäivät hyväksyivät 19. heinäkuuta 1917 äänestyksessä niin sanotun rauhanpäätöksen, jossa vaadittiin aluevaatimuksista luopumista rauhanneuvottelujen aikaansaamiseksi. Tämä johti kansleri Theobald von Bethmann Hollwegin eroon ja Erzberger toivoi Bülowista uutta kansleria. Erzbergeristä tuli keskustapuolueen, sosiaalidemokraattien ja edistyksellisen kansanpuolueen (FVP) muodostaman valtiopäivien enemmistön johtaja. Hän vaati perustuslain uudistamista demokraattisempaan suuntaan ja kannatti vuonna 1918 julkaisemassaan kirjassa Der Völkerbund myös ajatusta kansainliitosta. Lopullisesti Erzberger sai oikeiston vihan ja katkeruuden niskoilleen julkaistuaan Itävalta-Unkarin ulkoministeri Ottokar Czerninin kirjoittaman salaisen muistion, jossa annettiin synkeä kuva sodan johdosta.
Lokakuun alussa 1918 Erzberger nimitettiin salkuttomaksi jäseneksi prinssi Max von Badenin johtamaan hallitukseen, joka ensi töikseen pyysi ympärysvalloilta aselepoa. Erzberger nimitettiin johtamaan Saksan rauhanvaltuuskuntaa, joka saapui 8. marraskuuta Compiègnen metsään neuvottelemaan ranskalaisen sotamarsalkka Ferdinand Fochin kanssa lopullisesta aselevosta. Saksalle saneltuihin koviin ehtoihin perustunut aselepo allekirjoitettiin 11. marraskuuta, kaksi päivää sen jälkeen kun vallankumous oli muuttanut Saksan keisarikunnasta tasavallaksi. Se, että aselevon allekirjoittaneen saksalaisen delegaation johtajana oli siviili (Erzberger) eikä sotilas, innoitti myöhemmin niin sanotua puukonpistolegendaa – väitettä, jonka mukaan Saksan armeija joutui antautumaan vain koska kotirintaman petturit ”puukottivat sitä selkään”. Esimerkiksi Adolf Hitler julisti aikanaan Erzbergerin yhdessä sosiaalidemokraattien johtajien kanssa ”marraskuun rikollisiksi”.
Erzberger toimi ministerinä Weimarin tasavallan perustamisen jälkeen nimitetyssä Philipp Scheidemannin hallituksessa ja kannatti Versaillesin rauhansopimuksen hyväksymistä. Kesäkuusta 1919 maaliskuuhun 1920 hän oli valtiovarainministerinä ja varakanslerina Gustav Bauerin hallituksessa. Hänen toteuttamansa verouudistukset herättivät vastustusta omistavassa luokassa sekä federalisteissa, joiden mielestä ne tekivät Saksasta keskusjohtoisemman valtion. Erzberger joutui kuitenkin äärioikeiston hyökkäysten kohteeksi ennen kaikkea vuoden 1918 aselevon allekirjoittajana ja tasavallan puolustajana, eikä oma puolue tukenut häntä aktiivisesti. Karl Helfferichin syytettyä Erzbergeriä korruptiosta hän nosti tätä vastaan kunnianloukkauskanteen. Erzberger voitti oikeudenkäynnin maaliskuussa 1920, mutta erosi valtiovarainministerin paikalta. Hän joutui äärioikeistolaisten toteuttaman salamurhan kohteeksi 26. elokuuta 1921 viettäessään lomaa Schwartzwaldissa. Saksa julistettiin tapauksen vuoksi kolme päivää myöhemmin poikkeustilaan.
J. G. Bergbom
J. G. Bergbom voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Lenzburg
Lenzburg on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Aargaun kantonissa. Siellä on vajaat 11 000 asukasta.
Sijainti
Lenzburg sijaitsee Aabachjoen laaksossa Aaren eteläpuolella, kymmenkunta kilometriä Aarausta itään. Kaupunki muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen pohjoisen naapurikuntansa Niederlenzin kanssa.
Liikenne
Moottoritie A1 kulkee kaupungin poikki.
Lenzburg on rautateiden risteysasema, josta johtaa SBB:n rautatie viiteen suuntaan: länteen Olteniin ja Zofingeniin, etelään Luzerniin ja Rotkreuziin sekä itään Zürichiin.
Keskeisen sijaintinsa takia Lenzburg kuuluu useaan Keski-Sveitsin lähiliikennealueeseen, joiden S-junia pysähtyy Lenzburgissa:
Nähtävyyksiä
Lenzburgin Lindfeldistä on löytynyt roomalaisten ajalta oleva asuinpaikka. Lenzburgissa on 1000-luvulta peräisin oleva linna.
Viljo Lampela
Viljo Ahti Lampela (28. huhtikuuta 1918 Perho – 16. joulukuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäytteljä, -ohjaaja ja -tuottaja.
Lampela opiskeli Oy Suomen Filmiteollisuuden vuonna 1938 perustamassa Filmikoulussa ja oli sitten avustajana ja sivuosien näyttelijänä Suomen Filmiteollisuuden elokuvissa 1938–1940. Myöhemmin hän oli Suomi-Filmi Oy:n kaitafilmiosaston hoitajana ja teki tilaustöinä vuosina 1952–1962 tusinan verran lyhyt- ja dokumenttielokuvia.
Lampela oli mukana Moraalinen varustautuminen (MRA) liikkeen toiminnassa Suomessa. Hän käsikirjoitti, ohjasi ja tuotti kaksi MRA-liikkeen opeista vaikutteita saanutta elokuvaa Vastaus (1952) ja Kiusausten vuori (1960).
Viljo Lampela oli naimisissa 1941–1962 elokuvanäyttelijä Kaija Raholan kanssa. Heidän lapsiaan ovat oopperalaulaja Pirkkoliisa Tikka ja elokuvaäänittäjä ja -leikkaaja Pekka Lampela.
Natalia Kallio
Natalia Kallio (s. 1996 Järvenpää) on suomalainen kirjailija, ihmisoikeusaktivisti ja ihmisoikeuskouluttaja. Hänen englanninkielinen esikoisrunokokoelmansa She Needs Bigger Boots ilmestyi vuonna 2019. Vuonna 2022 ilmestyi Kallion autofiktiivinen esikoisromaani Kotileikki.
Kallion puoliso on laulaja-lauluntekijä Alma.
Janne Mursu
Juho (Janne) Mursu oli suomalainen jääkärivääpeli ja Viron armeijan vänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajana ja Viron vapaussotaan vänrikkinä Pohjan Poikani rykmentissä.
Perhe ja koulutus
Mursun vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Mursu ja Ida Höyhtyä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Anna Matilda Dahlin kanssa. Hän kävi kansakoulun.
Suomen sisällissota
Mursu astui Suomen armeijan palvelukseen jefreitteriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ryhmänjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Mursu palveli sisällissodan jälkeen komppanianvääpelinä 1. Krenatöörirykmentin 3. Oulun pataljoonan 4. komppaniassa ja myöhemmin Tampereen vartiopataljoonan l. komppaniassa. Hänet siirrettiin 8. lokakuuta 1918 Lapin ryhmän II pataljoonaan. Armeijasta Mursu erosi 24. syyskuuta 1919 ja liittyi Viron vapaussotaan joukkueenjohtajaksi Pohjan Poikain rykmentin II pataljoonan 6. komppaniaan. Hän osallistui Viron vapaussodan taisteluihin Valkissa, Marienburgissa ja Petserin rintamalla. Viron vapaussodasta palattuaan hän astui takaisin armeijan palvelukseen 10. huhtikuuta 1922 ja hänet sijoitettiin Salmin rajavartioston 5. komppaniaan, jossa hän toimi koulutusaliupseerina. Armeijasta hän erosi lopullisesti 3. maaliskuuta 1923 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Kuivaniemellä. Hänet haudattiin Yli-Iin Tannilan metsähautausmaalle.
SC Olhanense
Sporting Clube Olhanense on portugalilainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1912. Joukkue tulee Olhãon kaupungista ja pelaa kaudella 2015–2016 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla LigaPro.
Neiti Julie
Neiti Julie tarkoittaa seuraavia
Hippias Elisläinen
Hippias Elisläinen (, 400-luvun puoliväli eaa.) oli antiikin kreikkalainen sofisti, joka oli kotoisin Eliistä. Hän oli Protagoraan ja Sokrateen nuorempi aikalainen.
Elämä
Hippias oli kotoisin Eliin kaupungista Peloponnesokselta. Hän oli monipuolinen mies ja voitti aikalaistensa kunnioituksen siinä määrin, että hän sai toimia useaan kertaan lähettiläänä muissa kaupungeissa. Ateenassa hän tutustui Sokrateehen ja muihin merkittäviin ajattelijoihin. Hänen sanottiin olleen kaikkien asioiden auktoriteetti ja luennoineen menestyksellä runoudesta, kieliopista, historiasta, politiikasta, arkeologiasta, matematiikasta ja tähtitieteestä.
Hippias kehuskeli olivansa Protagorasta suositumpi, ja hän oli valmistautunut siihen, että voisi milloin tahansa pitää extempore-puheen mistä tahansa asiasta Olympiassa. Hän oli varmasti taitava, mutta yhtä varmaa on, että hän oli myös pinnallinen. Hänen tavoitteenaan ei ollut opettaa tietoa, vaan antaa oppilailleen argumentoinnin aseet, jotka tekisivät heistä kekseliäitä mitä tahansa asiaa koskevissa keskusteluissa. Hänen sanotaan kehuskelleen, ettei pukeudu mihinkään, mitä ei ollut tehnyt omin käsin.
On kuitenkin selvää, että Hippias teki myös palveluksen kreikkalaiselle kirjallisuudelle korostamalla sanojen merkityksiä sekä rytmin ja kirjallisen tyylin arvoa. Hänen nimiinsä on laitettu merkittävä Homerosta käsittelevä teos, kokoelmat kreikkalaista ja ulkomaista kirjallisuutta, sekä arkeologisia tutkielmia. Näistä on kuitenkin säilynyt vain osia. Hippias muodostaa yhdistävän linkin ensimmäisistä suurista sofisteista, Protagoraasta ja Prodikoksesta, lukemattomiin eristikkoihin, jotka saattoivat sofistien maineen huonoon valoon.
Käärmeankeriaat
Käärmeankeriaat (Ophichthidae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia
Varhaisimmat käärmeankeriaiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimo on lajimäärältään ankeriaskalojen lahkon suurin. Siihen kuuluu 52 sukua ja lähteestä riippuen 250–290 lajia. Käärmeankeriaiden heimo jaetaan Myrophinae-, johon kuuluu 11 sukua, ja Ophichthinae-alaheimoon, johon kuuluu 41 sukua.
Käärmeankeriaslajit saavuttavat yleensä noin 50 cm:n pituuden, mutta suurimmat lajit voivat kasvaa 250 cm pitkiksi. Ruumis on pitkulainen ja käärmemäinen. Selkä- ja peräevät ovat pitkät, mutta eivät kaikilla lajeilla ulotu kapenevan pyrstön kärkeen asti. Osalla lajeista ei ole rintaeviä. Silmät ovat lajeista riippuen joko kookkaat tai pienet. Kuonon kärki on heimon lajeilla usein terävä ja sieraimet kaukana toisistaan ja ovat joskus putkimaiset. Väritykseltään Myrophinae- ja Ophichthinae-alalahkojen lajit eroavat toisistaan. Myrophinae-lajit ovat useimmiten yksivärisen tummia, kun taas Ophichthinae-alalahkoon kuuluvat käärmeankeriaat ovat värikkäitä ja ruumiissa on täpliä, raitoja tai laikkuja.
Levinneisyys ja elintavat
Käärmeankeriaita tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne ovat pääasiassa mereisiä rannikkoseutujen lajeja, mutta eräitä käärmeankeriaita tavataan myös joista. Suurin osa elää alle 200 metrin syvyydessä, mutta niitä on tavattu myös yli 800 metrin syvyydestä. Useat käärmeankeriaslajeita elävät kaivautuneena pyrstöedellä hiekka- tai sorapohjaan, josta ne vaanivat ravintoaan pieniä kaloja ja äyriäisiä.
Ankan
Ankan (466–536) oli perinteisen japanilaisen tiedon mukaisesti Japanin 27. keisari sekä keisari Keitain vanhin poika. Ankanin arvellaan hallinneen vuosina 531–536.
Narubodin Weerawatnodom
Narubodin Weerawatnodom (s. 12. heinäkuuta 1994) on thaimaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Thaimaan valioliigassa pelaavaa BEC Tero Sasanaa. Hän kuuluu myös Thaimaan maajoukkueeseen.
Ankan
Taustaa
Ankan oli kruununprinssinä ja nousi valtaan ilmeisesti isänsä kuoltua vuonna 531. On myös mahdollista, että isä luopui kruunusta 65-vuotiaan Ankanin hyväksi.
Ankan kuoli 70 vuoden iässä vuonna 536, jolloin valtaan nousi hänen nuorempi veljensä Senka.
Life Looks Better in Spring
Kappale selviytyi Euroviisujen toisesta semifinaalista finaaliin, jossa se esiintyi viidentenä. Finaalissa kappale sijoittui sijalle 21 kerättyään 27 pistettä. Finaalipaikka oli Kyproksen ensimmäinen viiteen vuoteen.
Kappaleen nimeä Life Looks Better in Spring ei sanota kappaleen aikana kertaakaan, eikä siinä ole myöskään väliosaa. Laulaja Jon Lilygreen on kotoisin Walesista.
Elsa Montell-Saanio
Taiteellisen ja taideteollisen työnsä hän aloitti 1950-luvun alussa Rovaniemen maalaiskunnan Oikaraisen kylässä, ja hän yhdisti perinteeseen jälleenrakennusajan tekstiilitaidetta. Hän perusti taidekutomo Lapin raanun ja työllisti paikallisia kutojia. Hän menestyi muotoilun kansainvälisissäkin näyttelyissä, hän sai esimerkiksi tunnustusta Milanon trienaalissa 1957, Brysselin maailmannäyttelyssä 1958 ja Kaliforniassa 1966. Montel-Saanio sai pohjoiskalotin kulttuuripalkinnon 1966 sekä Lapin läänin taidepalkinnon 1978.
Montell-Saanio oli valokuvaaja Matti Saanion ensimmäinen puoliso ja heidän tyttärensä on tekstiilitaiteilija Kristiina Wiherheimo.
Torbjørn Gasbjerg
Torbjørn Gasbjerg (s. 24. elokuuta 1980) on tanskalainen pyöräsuunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa OK Pan Århusia.
Lohikosken kirkko
Lohikosken kirkko on Lohilahden kylässä sijaitseva Sulkavan seurakunnan toinen kirkko. Kirkon rakennusvuosi on 1934. Kirkko sijaitsee Saimaan vesistön Lohilahden pohjukassa mäellä ympärillään kylän hautausmaa.
Kirkon synty
Lohilahtelaiset olivat käyneet kirkossa Sulkavalla pitäjän perustamisesta 1630-luvulta lähtien. He olivat pitäneet kiinni seurakuntayhteydestään myös pitäjän ollessa Turun rauhan jälkeen Ruotsin ja Venäjän valtakunnanrajan jakama siten, että Lohilahti kuului Venäjään. Päätös kirkon rakentamisesta tehtiin kirkkovaltuustossa vuonna 1930, mutta rakennustyöt käynnistyivät vasta neljän vuoden kuluttua. Kirkon ja kirkkotarhan suunnitteli arkkitehti Ilmari Virkkala. Kirkon sisällä on samaisen arkkitehdin tekemiä veistoksia ja alttaritaulu. Kirkko rakennettiin Hackman & Co:n lahjoittamalle tontille, ja kirkko vihittiin käyttöön 16. lokakuuta 1934.
Lohikosken kirkko
Kirkko on päätytorninen tiilikirkko. Kirkossa on päälaivan lisäksi lehteri. Kirkon suunnittelijana toimi arkkitehti Ilmari Wirkkala, jonka käsialaa ovat myös alttaritaulu Tulkaa minun Isäni siunatut sekä lehterin kaiteen kristillisiä symboleita kuvaavat maalaukset. Saarnatuolissa on kuvanveistäjä Tapio Wirkkalan veistos Jeesus siunaa lapsia. Kirkossa on kuorissa vuonna 1981 hankitut Hans Heinrichin urkurakentamon valmistamat kahdeksanäänikertaiset urut. Lohikosken kirkossa pidetään messu noin kerran kuukaudessa. Kirkko palvelee myös lähistön Savonlinnan ja Puumalan puoleisten kylien (Kiviapaja, Lieviskä) asukkaita.
Phil Baltisberger
Phil Baltisberger (s. 13. marraskuuta 1995 Zofingen) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa NLA-joukkue ZSC Lionsissa.
Isokokoinen Baltisberger on edustanut maataan nuorten arvokisoissa useaan otteeseen.
Jäljet
Jäljet on laulaja-lauluntekijä Tommi Kaleniuksen Message Recordsilla tuotettu debyyttialbumi vuodelta 2007.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Tommi Kalenius sekä sovittanut Ville Riippa, ellei toisin mainittu.
Eugeniusz Knapik
pienoiskuva|Eugeniusz Knapik (2019) Eugeniusz Knapik (s. 9. heinäkuuta 1951 Ruda Śląska) on puolalainen pianisti ja säveltäjä. Hänen opettajiinsa lukeutuivat Henryk Górecki ja Olivier Messiaen. Pianistina hän on erikoistunut 1900-luvun musiikkiin ja levyttänyt laajasti. Hän on myös saanut sävellyspalkintoja. Teosten joukossa on ensimmäinen jousikvartetto (1980) ja lisäksi muun muassa oopperaa.
Knapik kuuluu 1970-luvun puolessavälissä nousseeseen puolalaiseen Stalowa Wola -nimiseen säveltäjien ryhmään. Hän työskentelee musiikkiakatemiassa Katowicessa.
Senka
Senka (467–539) oli perinteisen japanilaisen tiedon mukaisesti Japanin 28. keisari. Hän nousi valtaan vanhemman veljensä Ankanin kuoltua vuonna 536 ja pysyi vallassa, kunnes kuoli itse vuonna 539.
Taustaa
Senka oli keisari Keitain poika. Keitai kuoli vuonna 531, jolloin vallan peri Senkan vanhempi veli Ankan. Ankan kuoli oltuaan vallassa viisi vuotta, jolloin Senka peri vallan. Hän kuoli vuonna 539, jolloin hänen nuorempi veljensä Kinmei nousi valtaan.
Jesús Arámbarri
Jesús Arámbarri (1902 Bilbao – 1960) oli espanjalainen kapellimestari ja säveltäjä. Hän sai sävellyksenopetusta synnyinkaupungissaan ja opiskeli myöhemmin Pariisissa muun muassa Paul Dukasin johdolla. Arámbarri johti vuodesta 1933 lähtien Bilbaon sinfoniaorkesteria. Vuodesta 1953 hän oli Madridin konservatorion professori ja Madridin sinfoniaorkesterin kapellimestari.
Arámbarrin sävellystuotantoon lukeutuu vokaalimusiikkia säestyksellä, jousikvartetto ja pianomusiikkia.
Rona Nishliu
Rona Nishliu (s. 25. elokuuta 1986, Titova Mitrovica, Jugoslavia) on kosovonalbanialainen laulaja-lauluntekijä sekä radiojuontaja.
Eurovision laulukilpailu 2012
Albanian kansalaisuuden tammikuussa 2012 saanut Nishliu edusti ensimmäisenä kosovolaissyntyisenä Albaniaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Suus". Hän selviytyi ensimmäisestä semifinaalista loppukilpailuun, jossa sijoittui viidenneksi.
Nishliun sijoitus oli Albanian euroviisuhistorian paras suoritus, parantaen vuonna 2004 asetettua edellistä ennätystä kahdella pykälällä.
Paul Dobbs
pienoiskuva Paul Dobbs (1970 – 10. kesäkuuta 2010) oli Onewherosta Waikatoista kotoisin ollut uusiseelantilainen kilpamoottoripyöräilijä. Hän kuoli Mansaaren TT-ajoissa.
Dobbs kuoli Ballagareyn osuudella osallistuessaan Supersport-luokassa neljän kierroksen kilpailuun. Aiemmin viikolla ajetulla osuudella hän oli ollut 22. Dobbs ajoi Mansaaren TT-ajoissa ensimmäisen kerran vuonna 1999, ja hänen paras sijoituksensa oli vuonna 2000, jolloin hän sijoittui kuudenneksi 400 kuutioisten kevytluokassa.
Dobbs ajoi Yamahalla ja Suzukilla.
Jyrki A. Juuti
Jyrki A. Juuti (6. tammikuuta 1927 Helsinki – 13. toukokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja ammattijärjestövaikuttaja.
Elämä
Jyrki Juutin vanhemmat olivat päätoimittaja Yrjö Juuti ja Aino Lukkarinen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1947 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1950.
Juuti oli Suomen Sosiaalidemokraatin taloustoimittaja ja pääluottamusmies sekä Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen sihteeri. Suomen Sanomalehtimiesten Liiton (nykyinen Suomen Journalistiliitto) puheenjohtajana Juuti toimi vuosina 1963–1974. Aluksi hän hoiti liiton puheenjohtajan tehtäviä toimittajan työnsä ohessa, kunnes vuonna 1968 liiton puheenjohtajuus muuttui kokopäiväiseksi tehtäväksi. Juutin puheenjohtajakaudella Suomen Sanomalehtimiesten Liitto muuttui ammattiliitoksi. Yksi ratkaiseva tapahtuma oli toimittajien ensimmäisen työehtosopimuksen solmiminen vuonna 1967. Tähän asti toimittajien työehdoista oli ollut vain suosituksen luonteinen niin sanottu normaalivälikirja.
Juutilla on nykyisin oma muistostipendinsä, jonka Journalistisen kulttuurin edistämissäätiö eli Jokes panee hakuun vuosittain. Jyrki A. Juutin muistostipendi on tarkoitettu edunvalvontataitojen kehittämiseen.
Karthago
Karthago (, Qart-Ḥadašt, "uusi kaupunki" ) oli historiallinen kaupunki Pohjois-Afrikassa nykyisessä Tunisiassa. Karthagon perustivat Tyroksen kaupungista tulleet foinikialaiset perimätiedon mukaan 800-luvulla eaa. Kaupankäynnin ansiosta Karthagosta tuli 500-luvulla eaa. läntisen Välimeren alueen suurvalta, jolla oli laaja imperiumi siirtokuntineen. Karthago kävi kilpailevia Välimeren valtioita vastaan useita sotia. Roomalaiset löivät Karthagon puunilaissodissa, ja Karthago tuhottiin 146 eaa. kolmannen puunilaissodan jälkeen. Roomalaiset perustivat vuonna 122 eaa. Karthagon paikalle roomalaisen siirtokunnan ja siitä tuli yksi valtakunnan merkittävimmistä kaupungeista. Seuraavan vuosituhannen aikana kaupunkia hallitsivat vandaalit, Bysantti ja arabit, ja lopulta se jäi Tunisin kaupungin alle.
Perustaminen
Tyroksen kaupungista tulleet foinikialaiset perustivat Karthagon Tunisianlahdelle kertoman mukaan vuonna 814 tai 813 eaa. Vuosiluku on sisilialaisen historioitsijan Timaios Tauromenionlaisen antama, mutta vanhoissa lähteissä on esitetty muitakin lukuja. Alueelta on löydetty kivitalojen perustuksia ajalta ennen vuotta 750 eaa. ja radiohiiliajoitettuja karjan ja lampaiden luita noin ajalta 835–800 eaa. Kaupungin nimi tulee foinikian kielen sanoista Qart-ḥadašt, ’uusi kaupunki’. Junianus Justinuksen mukaan siirtokunta perustettiin alun perin toiseen paikkaan, läheiselle Byrsa-kukkulalle, mutta siirrettiin huonojen ennusmerkkien johdosta alemmas.
Perimätiedon mukaan Tyroksen petollisen kuningas Pygmalionin sisko Elissa (myöhemmin nimeltään Dido) pakeni veljeään Libyaan ja perusti seuraajiensa kanssa sinne Karthagon. Kertomus on kreikan- ja latinankielisten kirjoittajien välittämä ja totuusarvoltaan epävarma.
Sijainti
thumb|Karthago sijaitsi kaupankäynnin kannalta hyvin suotuisasti Tunisianlahden sopukassa Välimeren etelärannikolla. Varhainen Karthagon kaupunki sijaitsi Tunisianlahteen työntyvällä nuolenpäänmuotoisella niemellä sijaitsevien Byrsa-kukkulan ja muiden kukkuloiden sekä meren välisellä alangolla. Etelässä oli Tunisjärvi. Sade oli epäsäännöllistä, ja makeaa vettä saatiin lähteistä ja kaivoista. Paikka soveltui hyvin asutukseen, ja foinikialaiset loivat libyalaisten kanssa hyvät kauppasuhteet. Sisiliaan oli meriteitse vain 140 kilometriä, ja Sardiniakin oli melko lyhyen laivamatkan päässä, mikä oli tärkeää kaupankäynnin kannalta. Kaksi vuosisataa perustamisensa jälkeen Karthagon kaupunki oli jo 55–60 hehtaaria laaja, yhtä suuri kuin Tyros. Kaupungin varhaishistoria on kuitenkin yhä paljolti hämärän peitossa.
Nousu mahtivallaksi
thumb|300px|Karthagon hallitsemat alueet ennen ensimmäistä puunilaissotaa 264 eaa. Karthagolaiset ja numidialaiset sekoittuivat ajan kuluessa seka-avioliittojen myötä. Vuoteen 500 eaa. mennessä lähelle oli perustettu myös Kerkuane-niminen foinikialaiskaupunki ja muitakin pikkukaupunkeja. Kartagolaiset hallitsivat niemeään 500-luvun lopulla jo niin, että he pystyivät kieltämään vastaperustetun Rooman kauppalaivoja purjehtimasta sen länsirantoja. Sisämaita karthagolaiset eivät asuttaneet ennen 400-luvun loppua, vaikka sen vaikutus olikin tuolloin jo merkittävä Sisiliassa ja Sardiniassa. Karthagolaiset maksoivat libyalaisille (itäisille numidialaisille) vuokraa paikasta vuoteen 480 eaa. saakka, kunnes he olivat riittävän vahvoja lopettaakseen maksunsa.
Karthagon kauppa ja vaikutusvalta kasvoivat nopeasti etenkin 600-luvun eaa. aikana. Aluksi se perusti siirtokuntia Pohjois-Afrikan rannikolle ja esti samalla kreikkalaisia tekemästä samaa. Karthagon valvomat afrikkalaiskaupungit maksoivat Karthagolle suojelurahaa ja tarjosivat sille pyydettäessä sotilasapua, mutta ne säilyttivät omat lakinsa ja instituutionsa. Kaupankäynnin ansiosta Karthagosta tuli 500-luvulla eaa. läntisen Välimeren alueen suurvalta. Merkittävä tulonlähde sille olivat Pohjois-Afrikan ja Espanjan hopeakaivokset.
Karthago teki Rooman kanssa sopimuksen vuonna 509 eaa. Sopimuksessa Libyan, Sisilian ja Sardinian rannikkoihin viitattiin karthagolaisten hallitsemina, ja roomalaisten laivojen pääsyä niille rajoitettiin. Sardinian karthagolaissiirtokunnat sijaitsivat etupäässä saaren lounaisrannikolla ja Sisilian siirtokunnat länsirannikolla.
Joskus 400-luvun eaa. alussa karthagolainen tutkimusmatkailija Hanno Merenkulkija purjehti Afrikan länsirannikkoa myöten etelään ja perusti Marokon rannikolle siirtokuntia.
Sodat ja tuhoutuminen
Roomalaiset löivät Karthagon puunilaissodissa, jotka alkoivat 264 eaa. Karthago tuhottiin ja poltettiin lopulta 146 eaa. kolmannen puunilaissodan päätteeksi. Sotaa edelsi roomalaissenaattori Caton puheidensa lopussa väitetysti viljelemä kuuluisa lausahdus Muuten olen sitä mieltä, että Karthago on tuhottava (Ceterum censeo Carthaginem esse delendam).
Kuuluisan tarinan mukaan roomalaiset olisivat hävittäneet Karthagon täydellisesti ja kylväneet maaperään suolaa estääkseen minkään kasvamasta siinä. Todellisuudessa kaupungin massiiviset rauniot olivat selvästi nähtävissä vielä vuosisatoja tapahtuneen jälkeen. Kertomukset täydellisestä hävityksestä ovatkin myöhäisantiikin historiankirjoituksen liioittelua. Ensimmäiset kirjalliset maininnat suolan kylvämisestä ovat vasta 1800-luvulta jaa.
Rooman osana
thumb|Puunilaiselta ja euralaiselta ajalta jäljelle jääneet rauniot nyky-Karthagon kartalla. Keskellä Byrsa-kukkula. Puunilaissotien jälkeen Karthagosta tuli osa Rooman valtakuntaa. Rooman senaatti antoi määräyksen perustaa Karthagon paikalle siirtokunta 122 eaa., mutta tämä pyrkimys ei vielä ollut menestyksekäs. Myöhemmin Julius Caesar asutti paikalle maattomia Rooman kansalaisia, ja 29 eaa. Augustus perusti sinne African provinssin hallintokeskuksen. Sen jälkeen paikka vaurastui nopeasti. 200-luvun lopulla kaupunki sai piispanistuimen, ja sen merkkihenkilöihin lukeutuivat kirkkoisät Tertullianus ja Cyprianus. Kaupunki alkoi taantua 200-luvun puolivälissä.
Nykyisin
Nykyisin Karthago on Tunisin läheisyydessä sijaitseva huvilaesikaupunki. Antiikinaikaisia raunioita niin foinikialaisajalta kuin roomalaisajaltakin on nähtävillä siellä täällä. Asukkaita oli vuonna 2014 noin 17 000.
Konstantin Nikkari
Konstantin Nikkari (s. 1. toukokuuta 1986) on suomalainen graafikko, malli ja näyttelijä.
Karthago
Nykyisin
Unesco liitti Karthagon arkeologisen kohteen maailmanperintökohteiden luetteloonsa vuonna 1979.
Konstantin Nikkari
Ura
Lohjalla varttunut Nikkari valmistui muotoilijaksi Lapin yliopistosta, minkä jälkeen hän työskenteli graafikkona. Vuonna 2016 Nikkari kokeili mallin töitä ja sai positiivista palautetta. Näyttelijänä Nikkari aloitti samoihin aikoihin: vuonna 2017 hän teki sivuroolin MTV3:n päivittäisdraamassa Salatut elämät. Niin ikään 2017 Nikkari näytteli sivuroolin komediasarjassa Onnela. Sittemmin hän on näytellyt muun muassa sarjoissa Koukussa ja Aallonmurtaja.
Vejle Boldklub
Vejle Boldklub (myös Vejle BK) on vuonna 1891 perustettu tanskalainen jalkapalloseura Vejlen kaupungista. Se on voittanut viidesti Tanskan mestaruuden ja kuudesti Tanskan Cupin. Kaudella 2022–2023 joukkue pelaa 1. divisioonassa.
Nykyinen kokoonpano
''Päivitetty 10. helmikuuta 2021''
Karthago
Muurit
Karthagon rantaviivalle rakennettiin 400-luvulla eaa. korkeat ja viisi metriä paksut muurit. Kaupungin länsipuolen kolmiriviset muurit suojasivat kaupunkia maalta tulevilta hyökkäyksiltä. Jokainen kolmesta muurista oli 13,5 metriä korkea, ja niissä oli tornit 30 metrin välein. Muurien heikko kohta oli etelässä meren rannalla, mitä kautta roomalaiset lopulta aloittivat lopullisen hyökkäyksensä 146 eaa.
Konstantin Nikkari
Ura
Nikkari on opiskellut muun muassa stanislavskilaista näyttelijäntekniikkaa. Hänellä oli rooli Joni Skiftesvikin näytelmässä Katsastus kesällä 2018.
Vejle Boldklub
Saavutukset
Tanskan mestaruus: 1958, 1971, 1972, 1978, 1984
Tanskan cup: 1958, 1959, 1972, 1975, 1977, 1971
Karthago
Satamat
Karthagossa oli kaksi keinotekoista satamaa, jotka ovat säilyneet nykyaikaan asti laguuneina. Ulompi satama oli suorakaiteen muotoinen, kooltaan 300 × 150 metriä, ja sitä käyttivät kauppalaivat. Sisempi, suojaisa ja muurien piilottama satama oli ympyrän muotoinen, ja sitä käytti kaupungin sotalaivasto. Laivastosatamaan mahtui 220 alusta. Sataman vesi oli kaksi metriä syvää, ja laivastosatamaa reunusti pylväskolonnadi.
Temppelit ja muut julkiset rakennukset
Kaupungissa oli lukuisia temppeleitä, jotka oli pyhitetty eri jumalille ja jumalattarille. Temppeleistä mahtavin sijaitsi Byrsan laella ja oli pyhitetty Ešmunille. Temppelin perustuksetkin katosivat, kun roomalaiset aikanaan tasoittivat kukkulan laen. Toinen suuri temppeli oli kullalla koristeltu Rešefin temppeli, joka sijaitsi toriaukiolla. Muiden tärkeiden jumaluuksien temppelien sijainnista ei ole enää tietoa. Karthagon temppelit olivat tyyliltään tasakattoisia foinikialaisen ja egyptiläisen perinteen mukaisesti. Niissä oli sisähuone, jossa oli alttari, jumalankuva ja uhriesineitä. Temppelien yhteydessä oli piha-alue, jolla papit järjestivät seremonioitaan.
Byrsasta kilometri etelään sijaitsi tofet-nimellä nykyisin tunnettu pyhä alue, jonne sijoitettiin polttohaudattujen pikkulasten jäännöksiä.
Kaupungin muista julkisista rakennuksista ei tiedetä paljoakaan niiden nimien lisäksi. Lähellä rantaa oli toriaukio, jota ympäröi korkeita rakennuksia. Senaatin kokoontumispaikkaa ei tiedetä, mutta senaattitalon arvellaan sijainneen aukion laidalla kuten Roomassakin.
Hallinto
Karthago oli kauppatasavalta, jonka valtiomuoto muistutti Rooman valtiomuotoa. Sitä johti kaksi suffeettia, jotka senaatti valitsi Rooman konsulien tavoin vuodeksi kerrallaan. Suffeetti on usein käännetty tuomariksi, koska nämä seemiläisten kielten sanat palautuvat samaan kantasanaan.
Karthagon senaatti (adirim) syntyi foinikialaisten kuninkaiden neuvonantajaneuvostojen pohjalta. Senaatin koosta tai toiminnasta on vain vähän tietoja. Se kokoontui luultavasti kaupungin pääaukion lähettyvillä. Se käsitteli monenlaisia asioita, niin paikallisia asioita kuin sodan ja rauhan julistamista ja muita ulkomaansuhteitakin. Livius mainitsee lisäksi pienemmän, ”pyhemmän neuvoston”, joka koostui mahdollisesti entisistä suffeeteista tai vanhemmista senaattoreista, mikäli se oli olemassa. Jos suffeetit olivat eri mieltä senaatin kanssa sen päätöksestä, asia vietiin kansankokouksen päätettäväksi – joskus muulloinkin.
Karthagon sotilasjohtajat valittiin ammatillisin perustein pitkiksi kausiksi, mutta epäonnistumisista heitä voitiin rangaista jopa kuolemalla.
Valtaa Karthagossa piti usein käytännössä ja joskus virallisestikin jokin aristokraattinen valtasuku, kuten Magojen suku 500- ja 400-luvuilla ja Hamilkar Barkan suku 200 vuotta myöhemmin. Karthagon tasavallan poliittinen rakenne tunnetaan edelleen huonosti, mutta useat kreikkalaiset kirjoittajat, kuten Aristoteles, ylistivät sitä.
Asukkaat
Karthagolaisten nimet oli yleensä johdettu jonkin jumaluuden nimestä, kuten Baalin, Astarten tai Melqartin. Yleisimmät nimet olivat hyvin yleisiä: esimerkiksi Hannibal-nimisiä miehiä kirjoituksissa mainitaan kolmisen sataa. Karthagolaisten sukuarkistoja ei ole säilynyt, joten heidän sukulaissuhteitaan ei juurikaan tunneta.
Taide
thumb|Karthagolainen [[elektrumkolikko 200-luvulta eaa.: toisella puolella jumalatar Tanit ja toisella hevonen.]] Karthagolaista taidetta ei ole säilynyt kovinkaan paljon. Suurin osa on löydetty haudoista ja on siksi merkitykseltään uskonnollista. Erityisen paljon vaikutteita on saatu kreikkalaisesta taiteesta. Karthagolaisten kolikkojen kuva-aiheena oli yleensä joko pääjumala Tanit, hevonen tai palmu. Kolikot ovat tyyliltään kreikkalaisia, ja arvometalleista tehdyt ovat taiteellisesti korkeatasoisia.
Finnhits – 14 huippuhittiä
Finnhits – 15 huippuhittiä on vuonna 1983 julkaistu Finnhits-sarjan kokoelmalevy. Kustantaja on Finnlevy ja LP-levyn luettelotunnus on FTV 22.
Tšerepanovo
Tšerepanovo on kaupunki Novosibirskin alueella Venäjällä. Kaupunki on Tšerepanovon piirin hallintokeskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 19 803 henkeä ja koko piirissä 47 842 asukasta. Tšerepanovon kaupungin lisäksi piirissä oli kaksi kaupunkityyppisestä taajamaa: Dorogino ja Posevnaja.