cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Etenemisviive
Elektroniikassa
Loogisen piirin osien etenemisviipeiden erot ovat suurin syy asynkronisten piirien häiriöille, ja ne ovat seurausta kilpailutilanteesta (engl. race condition).
Loogisen työskentelyn periaate hyödyntää etenemisviipeitä samaa loogista lauseketta toteuttavien ohjelmien vertaamiseen.
Etenemisviive kasvaa käyttölämpötilan mukana, koska johteiden sähkövastus kasvaa yleensä lämpötilan mukana. Pienikin jännitteen nousu voi kasvattaa etenemisviivettä, koska ylempi kynnysjännite eli VIH (ilmaistaan usein prosentteina suurjännitevirtakiskosta) kasvaa luonnostaan suhteellisesti. Lähtökuorman sähkövastuksen kasvu, joka johtuu usein useiden tulojen kytkemisestä lähtöön, kasvattaa myös etenemisviivettä. Kaikki nämä tekijät vaikuttavat toisiinsa RC-aikavakion kautta: mikä tahansa kuormakapasitanssin kasvu kasvattaa kapasitanssia (C), lämmön aiheuttama sähkövastus resistanssia (R), ja syötettävän kynnysjännitteen kasvu vaikuttaa siihen, tarvitaanko kynnysarvon saavuttamiseksi useampia aikavakioita. Jos loogisen portin lähtö on kytketty pitkään virtapiiriin tai sitä käytetään ohjaamaan monia muita portteja, etenemisviive kasvaa merkittävästi.
Sähköjohtojen etenemisviive on noin 1 ns 15 senttimetrin pituutta kohden. Loogisten porttien etenemisviipeet voivat olla pikosekunneista yli kymmeneen nanosekuntiin riippuen käytettävästä tekniikasta.
Fysiikassa
Fysiikassa, varsinkin sähkömagneettisista kentistä puhuttaessa, etenemisviive tarkoittaa aikaa, joka signaalilla kestää kulkea määränpäähänsä. Se on esimerkiksi aika, joka kuluu sähköisen signaalin kulkuun johdon läpi.
Willi Schulz
Willi Schulz (s. 4. lokakuuta 1938 Bochum, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija.
Schulz pelasi ensimmäisen maaottelunsa yhteensä 66 ottelusta Länsi-Saksan paidassa jo vuonna 1959, jolloin hän oli vielä amatööri ja pelasi alasarjajoukkue Union Günnigfeldissä. Vuonna 1960 hän siirtyi FC Schalke 04:n riveihin, joista kolmena ensimmäisenä vuonna sarjataso oli Oberliga West, ja vuodesta 1963 Bundesliiga, jolloin sarja perustettiin. Vuonna 1965 Schulz siirtyi Hamburger SV:n paitaan, jossa hän pelasi uransa loppuun asti lopettaen uransa vuonna 1973.
Schulz edusti Länsi-Saksaa vuosien 1962, 1966 ja 1970 MM-kilpailuissa.
M/S Stena Partner
M/S Stena Partner on ruotsalaisen Stena Linen omistama ro-ro-matkustajarahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1978 Ulsanissa, Etelä-Koreassa. Kuollutta painoa laivalla on 7 734 tonnia. Stena Partner on rekisteröity Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle ja sen kotisatama on Lontoo. Nykyisin alus liikennöi Alankomaiden Europoortin ja Britannian Harwichin välillä.
Stena Partnerin sisaraluksia ovat M/S Stena Transporter, M/S Stena Transfer, M/S Tor Baltica, M/S Atlantic Freighter, M/S Kilmore, M/S Diplomat, M/S Global Carrier, M/S Global Freighter, M/S Finnforest sekä jo uponnut M/S Finnbirch.
1978–2002
1. helmikuuta 1978 alus laskettiin vesille. 31. toukokuuta alus luovutettiin Stena Container Linen omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alpha Enterprise -nimisenä Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Lontoo. Tämän jälkeen laiva aikarahdattiin eli vuokrattiin Arghiris Line -varustamon liikenteeseen. 28. huhtikuuta ja 14. toukokuuta 1979 välisen ajan Alpha Enterprise oli aikarahdattuna North Sea Ferries B.V. Rozenburgin Rotterdamin ja Hullin väliseen liikenteeseen. 15. toukokuuta ja 14. heinäkuuta välisen ajan laiva oli Hapag Lloyd Werftin telakalle Bremerhavenissa, Saksassa, jossa alus sai muun muassa ylimääräisen sääkannen ja lisää matkustajapaikkoja. Syyskuussa alus aikarahdattiin Hellas Ferriesin Vóloksen ja Tartuksen väliseen liikenteeseen nimellä Syria. 15. marraskuuta ja 23. joulukuuta 1981 välisen ajan Syria oli Hapag Lloyd Werftin telakalla Saksassa pidennettävänä 30,6 metrillä. Samalla alukseen rakennettiin uusia hyttipaikkoja. Telakalta päästyään laivan lippuvaltio vaihtui Kyprokseksi, kun Polyzena Maritime merkittiin laivan omistajaksi. Keväällä 1982 European Ferries vuokrasi aluksen 11 kuukaudeksi Townsend Thoresen European Ferriesin Felixstowen ja Europoortin väliseen liikenteeseen. Vuokraaja nosti aluksen perään Yhdistyneen kuningaskunnan lipun ja kotisatamaksi tuli Lontoo. Vuonna 1983 alus sai uuden nimen: Stena Transporter. 12. kesäkuuta ja 23. syyskuuta 1984 välisen ajan Stena Transporter oli aikarahdattuna TT-SAGA Linen Travemünden ja Trelleborgin väliseen liikenteeseen. Myöhemmin samana vuonna belgialainen Cobelfret vuokrasi laivan Zeebruggen ja Imminghamin väliseen liikenteeseensä. Seuraavana vuonna laiva aikarahdattiin Townsend Thoresen European Ferriesin Felixstowen ja Europoortin väliseen liikenteeseen Cerdic Ferry -nimisenä. Vuonna 1986 omistaja vaihtui; alus rekisteröitiin Lombard Charterhire Ltd:n omistukseen ja Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Lontoo. 22. lokakuuta 1987 rahtaaja vaihtui: P&O European Ferries vuokrasi laivan. Kotisatamaksi tuli Felixstowe. Tammikuun alussa vuonna 1992 alus sai uuden nimen: European Freeway. Huhtikuussa 1994 P&O European Ferries osti aluksen. Kotisatamaksi tuli Lontoo.
2002–
Heinäkuussa 2002 Stena Line osti aluksen ja rekisteröi sen Britannian alusrekisteriin. 1. elokuuta laivan nimi vaihtui Freewayksi. 15. syyskuuta alus siirtyi Harwichin ja Europoortin välille. Joulukuun lopulla Freeway meni tarkastuskäynnille puolalaiselle telakalle. Tammikuussa 2003 alus sai nykyisen Stena Partner -nimensä ja aloitti liikennöinnin Harwichin ja Europoortin välillä.
Keräkaali
Keräkaali (Brassica oleracea var. capitata) on kaalin (Brassica oleracea) muunnos. Keräkaalista on jalostettu viljelyyn runsaasti erilaisia lajikkeita, jotka muodostavat Capitata-lajikeryhmän. Tähän kuuluu tavallisen keräkaalin eli valkokaalin lisäksi punakaali- ja suippokaalilajikkeet.
Keräkaali sisältää runsaasti C-vitamiinia ja kalsiumia ja fyllokinonia eli K1-vitamiinia. Suomalaiset syövät vuodessa keskimäärin noin kolme kiloa valkokaalia henkeä kohti.
thumb|none|150px|Valko- ja punakaalia. thumb|none|200px|Keräkaalipelto.
Elna Nieminen
Elna Hilkka Hellikki Nieminen (o.s. Tuunainen, 18. joulukuuta 1921 Suistamo – 18. joulukuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen Lääkelaboratorion professori ja Apteekkitavaraintarkastus Oy:n toimitusjohtaja. Hänellä oli farmasian tohtorin arvo. Nieminen valittiin Vuoden naiseksi 1966. Hän kuoli vuoden 2016 joulukuussa 95-vuotispäivänään.
Nieminen oli syntynyt Suistamossa Ida Tuunaisen (o.s. Hoffrén) aviottomana tyttärenä. Hän avioitui Aimo Niemisen kanssa vuonna 1944.
Jillian Camarena-Williams
Camarena-Williams on osallistunut kaksiin kesäolympialaisiin vuosina 2008 ja 2012. Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä hän oli finaalin viimeinen. Vuoden 2011 MM-kilpailuista Camarena-Williams saavutti pronssia tuloksella 20,02. Hän on osallistunut kolmiin MM-kilpailuihin. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Camarena-Williams saavutti hopeaa tuloksella 18,65.
Philip Boit
thumb|Boit Oslon MM-kisoissa 2011 Philip Boit (s. 12. joulukuuta 1971 Eldoret) on kenialainen kalenjin-heimoon kuuluva maastohiihtäjä.
Johannes Haapasalo
Johannes Haapasalo (vuoteen 1902 Kääriäinen; 23. syyskuuta 1880 Mikkeli – 17. joulukuuta 1965 Mikkeli) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän teki suurehkoja veistoksia pronssista ja graniitista.
Philip Boit
Ennen hiihtouraansa Boit monien muiden kalenjin-heimoveljiensä tapaan harrasti juoksemista. Boitin hiihtouran takana oli amerikkalainen urheiluvälinemerkki Nike. 1990-luvun loppupuolella projektin tarkoituksena oli sponsoritarkoituksissa saada kenialainen hiihtäjä olympialaisiin. Kenian hiihtomaajoukkuetta valmensi tuolloin 24-vuotias lahtelainen Jussi Lehtinen. Niken rahallinen panos projektiin oli 200 000 Yhdysvaltain dollaria. Lisäksi Lehtinen hankki Niken rinnalle Suomesta yhteistyökumppaneiksi sauvavalmistaja Exelin sekä Peltosen sukset. Yhdessä maanmiehensä Henry Bitokin kanssa Boit tuli harjoittelemaan Suomeen, missä he ensimmäisen kerran eläessään näkivät lunta.
Johannes Haapasalo
Elämä ja työt
Haapasalo syntyi Mikkelin pitäjän Rantakylässä torpparisukua olleen suutari Karl Fredrik Kääriäisen ja Clara Kellmanin pojaksi ja oli perheen ainoa poika. Hän kirjoitti vuonna 1900 ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa Kreikan ja Rooman kirjallisuutta. Vuoden 1902 kutsuntalakkojen aikana hän muutti sukunimensä Haapasaloksi, mahdollisesti harhautustarkoituksessa. Vuonna 1902 hän aloitti opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa Albert Gebhard siirsi hänet maalauslinjalta veistolinjalle. Seuraavana vuonna Haapasalo joutui kutsuntalakkoihin osallistumisen vuoksi keskeyttämään opintonsa, ja hän pakeni väärällä passilla ulkomaille. Lukuvuoden 1903–1904 hän opiskeli Kööpenhaminassa kuninkaallisessa taideakatemiassa ja vuodet 1904–1906 Académie Colarossissa Pariisissa. Vuonna 1906 Haapasalo oli muutaman kuukauden myös Auguste Rodinin oppilaana.
Philip Boit
Boit osallistui 1998 talviolympialaisissa Naganossa lyhimmälle hiihtomatkalle, kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailuun, jota hänelle suositteli kilpailuissa FIS:n hiihtotuomariston jäsenenä toiminut norjalainen Odd Martinsen. Martinsen myös kehotti, ettei Boit missään tapauksessa käyttäisi yhden matkan osanotto-oikeuttaan 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuun. Kymmenen kilometrin kilpailu hiihdettiin vesisateessa, ja maastot olivat rankimmat arvokisoissa miesmuistiin. Boitin sukset lipsuivat ja hänen matkaansa hidasti myös kaatuminen. Lopputuloksissa hän sijoittui sijalle 92, maaliin päässeistä viimeiseksi. Hänellä kului matkaan aikaa 47 minuuttia ja 25 sekuntia, noin 20 minuuttia pitempään kuin voittaja Bjørn Dæhliellä. Kilpailun palkintojenjakoseremoniat viivästyivät, koska voittaja Dæhlie odotti Boitia mallialueella halatakseen tätä. Tämä liikutti Boitia niin paljon, että nimesi poikansa Dæhlieksi.
Johannes Haapasalo
Elämä ja työt
Rodin-vaikutteet näkyivät myöhemmin Haapasalon pronssisissa ihmishahmoisissa. Tyypillinen esimerkki tästä on Nyrkkeilijät-teos Helsingin Siltasaaren Paasivuoren puistikossa. Teoksen malleina oli kaksi nuorta nyrkkeilijää Helsingin Jyrystä, Uuno Pitkä ja Armas Wilkman. Varhaisiin teoksiin kuuluu myös Raahessa vuonna 1932 paljastettu Puolustaja vuodelta 1908.
Philip Boit
Boit ei kuitenkaan lopettanut uraansa Naganoon, vaan osallistui myös 1999 MM-hiihtoihin Ramsaussa, Itävallassa kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailuun. Tällä kertaa Boitin matkaa hidasti kaatumisen lisäksi se, että häneltä meni keskellä ylämäkeä kaatumisen yhteydessä olkapää sijoiltaan. Sivustaseuraajan avustuksella Boit sai muljautettua kätensä paikalleen. Lopputuloksissa hänen sijoituksensa oli sama kuin vuotta aikaisemmin Naganossa, 92. Helpommassa kelissä ja maastossa hiihdetyn kilpailun loppuaika oli 40.02,8, mikä jäi noin 16 minuuttia mestaruuden voittaneen Mika Myllylän ajasta. Ramsaun kisoja ennen Boit oli tammikuussa osallistunut Valkeakoskella Continental Cupin kilpailuun.
Vuoden 2001 loppupuolella Boit hiihteli joitakin FIS-kilpailuja, ja hänen suoritustasonsa osoitti aikojen perusteella koko ajan paranemista. Hän hiihti Kajaanissa myös FIS-sprinttikilpailun. Vuoden 2002 alkupuolella Boit hiihti ennen Salt Lake Cityn olympialaisia olympialaduilla 10 kilometrin ja sprinttikilpailun, ja nuo kilpailut olivat hänen uransa ensimmäiset, joissa hän ei sijoittunut viimeiseksi. Taakse jäi molemmissa puolenkymmentä muiden, vielä Keniaa vähemmän perinteikkäiden hiihtomaiden tulevia olympiaedustajia.
Johannes Haapasalo
Elämä ja työt
Herkkää ihmiskuvausta edustaa Suomen tasavallan presidentin kesäasunnon Kultarannan puistossa oleva veistos Lohdutus. Haapasalo teki useita julkisia veistoksia ja lukuisia sankaripatsaita toisen maailmansodan jälkeen. Hänen uransa oli harvinaisen pitkä, sillä hän teki monumentaaliteoksia vielä 1950-luvun lopussa.
Philip Boit
Itse olympiakisoissa Boitille, kuten muillekin uusien hiihtomaiden edustajille, oli tarjolla lyhyempi matka, sprinttihiihto. Vapaalla tyylillä hiihdetyssä olympialaisten sprintissä Boit sijoittui karsinnassa sijalle 64. Hän jätti taakseen viisi muuta hiihtäjää.
Vuoden 2002 olympialaisten jälkeen Boit oli pitkään hiihtämättä kilpaa, mutta joulukuussa 2005 hän osallistui hiihtokilpailuihin Suomessa. Boit nähtiin myös Torinon olympialaisissa 2006, missä hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa sijalle 92. Maaliin päässeistä hänen taakseen jäi tuloksissa viisi hiihtäjää. 2007 Sapporon MM-kisoissa Boit osallistui sprinttihiihtoon, jossa hän jäi karsinnassa viimeiselle sijalle, takaa-ajoon, jossa hän keskeytti, sekä 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuun, jossa hänen sijoituksensa oli 112. eli kolmanneksi viimeinen. Liberecin MM-kisoissa 2009 hän sijoittui sijalle 51 perinteisen tyylin 10 kilometrin karsintakilpailussa eikä päässyt osallistumaan 15 kilometrin kilpailuun. Yhdistelmäkilpailussa hän keskeytti. Oslon MM-kisoissa 2011 hän sijoittui kymmenen kilometrin perinteisen tyylin karsintakilpailussa sijalle 42, eikä päässyt osallistumaan varsinaiseen 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailuun. Yhdistelmäkilpailussa hänet otettiin kierroksella kiinni ja vapaan tyylin sprinttikilpailussa hän oli 118:s.
Johannes Haapasalo
Elämä ja työt
Haapasalo oli Suomen Kuvanveistäjäliiton sihteeri vuosina 1927–1951, puheenjohtaja 1954–1960 ja kunniapuheenjohtaja vuodesta 1961.
Chiyo-Kenchōguchin metroasema
thumb|250px|Chiyo-Kenchōguchin aseman sisäänkäynti.
Chiyo-Kenchōguchin metroasema on Fukuokan kaupungin Hakata-kun suuralueella sijaitseva metroasema. Chiyo-Kenchōguchin asema kolmas asema Hakozaki-linjalla. Asema on avattu 27. huhtikuuta 1984.
Aseman lähistöllä sijaitsevat muun muassa:
Bilineaarinen interpolaatio
thumb|350px|Kuvassa on yksikköneliön sisälle interpoloitu bilineaarisella menetelmällä neliön nurkissa olevat arvot (meritty z:lla). Arvot on väritetty sateenkaaren eli spektrin väreillä siten, että sininen on nolla ja punainen on yksi. Spektrin värit "nousevat" siten sininen, syaani, vihreä, keltainen, oranssi ja punainen. Bilineaarinen interpolaatio on matematiikassa approksimaatiomenetelmä, joka on lineaarisen interpolaatiomenetelmän kaksiulotteinen laajennus. Siinä tasoalueen pisteiden arvoja lasketaan lähimpien pisteiden arvojen avulla sovittamalla kahdessa suunnassa lineaarisia polynomeja eli interpolaatiosuoria. Koska lineaarisia sovituksia on kaksi, kutsutaan menetelmää bilineaariseksi. Yleisessä käytössä on ollut kaksi menetelmää, joista toinen hyödyntää kolme ja toinen neljä näytepistettä. Interpoloinnin seurauksena syntyy silloin joko lineaarisia- tai kvadraattisia pintoja. Näitä pintoja kutsutaan interpolanteiksi tai interpolaatiopinnoiksi.
Tasoalueella satunnaisesti sijaitsevat pisteet voidaan aina yhdistää toisiinsa kolmioiksi, jotka sivuavat toisensa tiiviisti. Kolmion sisällä tapahtuva bilineaarinen interpolaatio on siksi aina mahdollista toteuttaa yksinkertaisella tavalla. Satunnaisia tason pisteitä ei aina ole helppo yhdistää nelikulmioiksi, jotka olisivat aina konvekseja. Bilineaarinen interpolaatiomenetelmässä nelikulmion vastakkaisten sivujen väliset suorat tulisi leikata toisensa nelikulmion sisällä, mikä ei aina onnistu ei-konveksissa nelikulmiossa. Neljän pisteen bilineaarinen interpolaatio totetutetaankin yleensä pisteille, jotka sijaitsevat suorakulmion kärjissä. Silloin näytepisteet on otettu hilamaisen verkon solmukohdissa.
Aiemmin bilineaarista interpolaatiota käytettiin kartografiassa, luonnontieteellisessä tutkimuksessa ja numeerisessa matematiikassa. Nykyään yleisimpiä sovelluskohteita ovat sekä digitaalisten valokuvien kuvankäsittely, tietokonepelien hahmojen käsittely ja elokuva-alan tehosteet. Nykyään nelikulmiossa totetutetut bilineaariset interpolaatiot ovat suoritetuista algoritmeista yleisimpiä, koska esimerkiksi monet kuvankäsittelyohjelmat hallitsevat bilineaarisen kuvankäsittelyn.
Lineaarinen interpolaatio janalla
Alkuun voidaan esitellä lyhyesti yksiulotteisen lineaarisen interpolaation lausekkeet. Ensin muodostetaan interpolaatio lyhyellä välillä [0,1], jonka päätepisteissä funktio saa arvokseen f(0)=f_1 ja f(1)=f_2. Silloin välin sisäpisteiden arvoksi saadaan Kun interpolaatio viedään toiseen väliin [x_1,x_2], missä f(x_1)=f_1 ja f(x_2)=f_2, saadaan sisäpisteen arvoksi
Bilineaarinen interpolaatio kolmiossa
Vaikka kolmella näytepisteellä toteutettu lineaarinen interpolaatio jää suosiossa neljän pisteen menetelmälle, on sillä vielä etulyöntiasema tietyissä tilanteissa. Jokainen pinta, esimerkiksi tasot, pallopinnat tai aaltoilevat pinnat, voidaan miehittää epäsäännöllisellä näytepopulaatiolla. Tällaisellä pistejoukolla voidaan aina muodostaa kolmioita, jotka peittävät pinnan tarkasti ja joilla voidaan suorittaa bilineaarinen interpolaatio kaikille tason pisteille.
Kolmiomenetelmässä valitaan kaksi sivua, joihin merkitään kumpaankin yksi sisäpiste. Sisäpisteiden arvot lasketaan lineaarisella interpolaatiolla, jossa hyödynnetään sivujensa päätepisteiden arvoja. Toisessa vaiheessa yhdistetään sivujen sisäpisteet suoralla, jonka pisteet lasketaan lineaarisella interpolaatiolla edellisessä vaiheessa laskettujen arvojen avulla. Kolmion sisäpisteen arvo selviää kolmella interpolaatiolla.
Yksikkökolmiossa: bilineaarisesti
Edellinen laskentamenetelmä ei sovellu tilanteisiin, jossa on tilattu bilineaarinen interpolaatio tiettyyn kolmion sisäpisteeseen. Siinä on ongelmana määrittää sivujen pisteet, jotta niiden lineaarinen interpolaatio voidaan suorittaa. Edullinen lähestymistapa on suorittaa kolmiolle affiinimuunnos suorakulmaiselle tasakylkiselle kolmiolle, jonka sivut ovat origon vieressä sijaitsevan yksikköneliön [0, 1]×[0, 1] sivuilla. Tätä kolmiota kututaan tässä yksikkökolmioksi ja sen kärkien koordinaatit ovat (0, 0), (1, 0) ja (0, 1).
Kun interpoloidaan haluttua pistettä f(x, y) = fxy, kannattaa interpolointiin valita kolmion hypotenuusan suuntainen suora, koska sen päätepisteet ovat yhtä etäällä origosta. Mainittu etäisyys pisteen (x, y) interpoloimiseksi on a = b = x + y. Edelliset tulokset kirjoitetaan silloin
Koska pisteen (x, y) etäisyys päätepisteestään hypotenuusan suuntaisella suoralla on verrannollinen koordinaatin x ja matkan x + y suhteeseen, voidaan haluttu interpolaatio kirjoittaa (pisteestä (0, x + y) lukien)
Yksikkökolmiossa: tasopinnan sovitys
Vaikka pinnansovitus ei ole billineaarista interpolointia, voidaan asiaa sivuta myös tässä. Menetelmän tuottaman pinnan laatu selviää, kun sieventää edellisen laskelman viimeinen lauseke:
Interpolaatiopisteet muodostavat (lausekkeen muodon mukaisesti) tason, jossa kolmion sisäpisteen arvo saadaan yhtälöstä missä vakiot ovat
Bilineaarinen interpolaatio nelikulmiossa
thumb|300px|Pisteen P (vihreä) interpolointi, kun tunnetaan arvot suorakulmion kulmissa (punainen). Pisteet R1 ja R2 (sininen) ovat ensimmäiset apupisteet, joidan arvo interpoloidaan ensimmäiseksi.Tässä esitettävä menetelmä perustuu suorakulmioon, koska sen avulla on helppo demostroida suorakulmaisessa koordinaatistossa menetelmän perusperiaatteet. Sillä ratkeaa myös suorakulmioista affiinikuvauksella muodostettavien muiden nelikulmioiden bilineaariset interpolaatiot. Affiinikuvauksia ei käsitellä tässä.
Yksikköneliössä: bilineaarisesti
Interpoloidan bilineaarisesti origosta alkavan yksikköneliön, eli alueen [0, 1]×[0, 1], sisäpisteen (x, y) arvo f(x, y). Merkitään neliön kärjissä sijaitsevat funktion arvot f(0, 0) = f00,f(0, 1) = f01, f(1, 0) = f10 ja f(1, 1) = f11. Vaakasuorilla sivuilla suoritetut lineaarit interpoloinnit tuottavat arvot f(x, 0) = fx0 ja f(x, 1) = fx1 seuraavasti Kun interpoloidaan pystysuoraan f(x, y) = fxy, saadaan
Suorakulmiossa: bilineaarisesti
Valitaan suorakulmiosta yksi sivu ja sivulta piste. Lasketaan tämän pisteen arvo lineaarisella interpolaatiolla sivunsa päätepisteiden avulla. Piirretään sivun pisteestä normaali suorakulmion vastakkaiselle sivulle. Normaalin leikkauspiste vastakkaisen sivun kanssa on seuraavan interpolaation kohde. Se suoritetaan vastakkaista sivua pitkin. Kun molempien pisteiden interpoloidut arvot tunnetaan, voidaan pisteiden väliset suorakulmion sisäpisteet interpoloida lineaarisesti.
Interpoloidaan bilineaarisesti pisteessä (x, y) olevaa arvoa suorakulmion kärjissä (viereinen kuva) Q11 = (x1, y1), Q12 = (x1, y2), Q21 = (x2, y1), and Q22 = (x2, y2) olevien arvojen f(x1, y1) = f11, f(x1, y2) = f12, f(x2, y1) = f21 ja f(x2, y2) = f22 avulla (viereinen kuva).
Yksikköneliössä: pinnansovitus
Nelikulmaisessa bilineaarisessa interpoloinnissa syntyy pinta, jonka laatu selviää sieventämällä edellisiä lausekkeita. Nisstä saadaan Tämä yhtälö voidaan kirjoittaa kompaktiin muotoon sijoittamalla muuttujien eteen vain kertoimet missä kertoimet ovat Muodostunutta pintaa kutsutaan hyperboliseksi paraboloidiksi, mikä se yleisesti onkin. Joskus funktion arvot ovat sellaiset, että pinta onkin taso.
Suorakulmiossa: pinnansovitus
Vaikka pinnansovitus ei ole bilineaarinen interpolaatio, esitetään vaihtoehtoisena ratkaisutapana samassa yhteydessä. Kun valitaan tasolta mitkä tahansa neljä kulmapistettä voidaan niiden kautta sovittaa kulkemaan tasopinta Tasopinnan lausekkeen kertoimet voidaan määrittää ratkaisemalla yhtälöryhmä, jossa lausekkeeseen on sijoitettu koordinaatit ja jossa funktion arvoiksi merkitään kulmapisteiden funktion arvot. Yhtälöryhmä on tällöin
Sovellus: Digitaalisen valokuvan käsittely
Digitaalista valokuvaa pienennettäessä voidaan neliön vierekkäiset neljä kuvapikseliä kutistaa yhdeksi pikseliksi bilineaarisella interpolaatiolla. Pikselien numeeriset arvot interpoloidaan yhdeksi numeeriseksi arvoksi, joka sijoitetaan kopiokuvaan vastaavalle paikalle pienennöksessä. Valokuvia suurennettaessa osa pikseleistä kopioidaan alkuperäisestä valokuvasta ja osa pikseleistä luodaan tyhjinä. Tyhjät pikselit täytetään interpoloimalla viereisiä pikseleitä bilineaarisesti. Samalla voidaan interpoloida kopioituja pikseleitä uudelleen sahalaitaisuuden välttämiseksi.
John Brown
John Brown voi viitata useisiin henkilöihin, näihin kuuluvat:
Top (YoungBoy Never Broke Againin albumi)
Top on yhdysvaltalaisen rap-artistin YoungBoy Never Broke Againin toinen studioalbumi. Se julkaistiin Never Broke Againin ja Atlantic Recordsin kautta 11. syyskuuta 2020. Albumi nousi ensimmäiselle sijalle yhdysvaltalaisella Billboard 200 -listalla, jossa siitä tuli artistin kolmas listaykkönen vuoden sisällä.
Sarah Solemani
Sarah Solemani on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa tilannekomediasarjasta Becky ja Steve (Him & Her).
Solemanilla on puoliksi persialaiset ja juutalaiset sukujuuret. Hänen varhaisiin rooleihinsa kuuluu elokuva Mrs. Henderson esittää (2005), jossa hän esiintyi kolmantena Cambridgen-vuotenaan opiskellessaan politiikkaa. Jo ennen yliopisto-opintoja hän näytteli West Endin Miehuuskoe-näytelmässä.
Kaukopalvelu
Kaukopalvelu on kirjastojen välistä aineiston lainausta. Mikään kirjasto ei pysty pitämään kokoelmissaan kaikkea aineistoa, joka on olisi hyödyllistä sen asiakkaille. Kaukopalvelun avulla eri kirjastojen kokoelmat muodostavat yhtenäisen tietovarannon, joka on kaikkien tarvitsijoiden käytössä.
Kaukopalvelussa aineiston tilaa kirjastosta toinen kirjasto tai tietopalveluyksikkö, joka antaa sen asiakkaan käyttöön. Kaukopalvelu on kaukolainausta tai jäljennepalvelua, jossa aineiston omistava kirjasto lähettää tilaavalle kirjastolle valo- tai digitaalisen kopion esim. tieteellisestä artikkelista. Molemmissa tapauksissa aineiston tarvitsija voi asioida paikallisen kirjastonsa kanssa, joka huolehtii aineiston paikantamisesta ja tilaamisesta. Lähettävä kirjasto voi periä maksuja tilaavalta kirjastolta, ja tilaava kirjasto puolestaan asiakkaalta.
Kirjasto- ja institutionaalinen yhteistyö on asianmukainen tapa vastata haasteiden ratkaisemiseen oikeudellisella ja eettisellä tavalla tarjoamalla luonnollinen yhdistelmä ICT-tuotteisiin: laitteisiin, sovelluksiin, sosiaalisiin verkostoihin, muotoihin ja tukiin jne., Joihin se syvästi hyödyntää sen yhteisön tuen henki, jolle se on velkaa.
Varastokirjaston toiminta perustuu kokonaan kaukopalveluun.
Rautatientori
pienoiskuva|Rautatientori ja [[Helsingin päärautatieasema|päärautatieasema]] Rautatientori on Helsingin ydinkeskustassa, päärautatieaseman vieressä sijaitseva aukio. Sitä rajoittavat etelässä Kaivokatu, idässä Mikonkatu, pohjoisessa Vilhonkatu ja lännessä rautatieaseman ohi kulkeva Keskuskadun jatke. Rautatieaseman lisäksi torin varrella on useita historiallisesti ja arkkitehtonisesti huomattavia rakennuksia, kuten Ateneumin taidemuseo torin etelä- ja Suomen Kansallisteatteri pohjoisreunalla. Torin keskellä sijaitsee Aleksis Kiven patsas.
Rautatientori on tärkeä liikenteen solmukohta, sillä sen länsireunalla on useiden Helsingin sisäisten ja Helsingistä Vantaalle lähtevien bussilinjojen päätepysäkki. Tori on myös antanut nimensä päärautatieaseman alla olevalle Rautatientorin metroasemalle. Rautatientorin ohitse Kaivokatua pitkin kulkevat raitiolinjat 3, 5, 6, 7 ja 9.
Historia
pienoiskuva|vasen|Rautatientori ja [[Suomen Kansallisteatteri|Kansallisteatteri 1900-luvun vaihteessa.]] pienoiskuva|Torikauppaa vuonna 1909. Tori on entistä merenpohjaa, ja sen paikalla sijaitsi vielä 1800-luvulla Kluuvinlahti. Nykyisen torin paikalle kaavoitettiin jo 1800-luvun alkupuolella rakennuskortteli, mutta siihen ei ollut rakennettu mitään, ennen kuin se päätettiin jättää suureksi aukioksi, kun viereiseen kortteliin rakennettiin rautatieasema. Kun ensimmäinen asemarakennus valmistui vuonna 1861, Rautatientorin paikalla oli vielä vesijättömaata ja niittyä.
Rautatientorilla harjoitettiin torikauppaa vuoteen 1929 saakka. Alkujaan siellä oli myyty halkoja ja puu­tavaraa, 1900-luvun puolella etupäässä puu­astioita, koreja ja käsitöitä. Myynti­kojut olivat pää­asiassa torin itäisellä, Mikon­kadun puoleisella laidalla.
Liikenne
Raitiolinjat kulkivat alun perin diagonaalisti Rautatientorin poikki. Vuonna 1910 raitiotie linjattiin kulkemaan torin länsi- ja pohjoispuolitse Keskuskatua ja Vilhonkatua pitkin. Vuonna 1935 alkoi raitioliikenne Kaivokadulla. Myöhemmin Rautatientorille sijoitettiin linja-autojen päätepysäkkejä. Viimeisinä aikoina ennen kuin Helsingin metro vuonna 1982 otettiin käyttöön ja Itä-Helsingissä siirryttiin liityntäliikenteeseen, tori oli lähes kokonaisuudessaan bussien lähtölaiturialuetta. Nykyisin lähtölaiturialueena on vain torin länsiosa, kun taas torin keskiosa Ateneumin ja Kansallisteatterin kohdalla on palautettu jalankulkualueeksi. Jalankulkualueella on järjestetty useita yleisötapahtumia, kuten turvapaikanhakijoiden Oikeus elää -tukikonsertti maaliskuussa 2017. pienoiskuva|Viime vuosina torille on talvisin järjestetty pääsymaksullinen luistinrata.
Lähikorttelit
pienoiskuva|Torin itälaidan liikerakennuksia, oikealta vasemmalle [[Fennian talo, Casino Helsinki ja Radisson Blu Plaza Hotel.]] Torin itäpuolella on kaksiosainen, Kaisaniemenkadun aikoinaan halkaisema Kameeli-kortteli, jonka pohjoispuoliskon torinpuoleista julkisivua hallitsevat Mikonkatu 19, jossa toimii nykyisin Casino Helsinki ja Fennian talo Mikonkatu 17:ssä, joka oli alun perin maineikas ja aikanaan Helsingin hienoin hotelli Grand Hotel Fennia. Sittemmin talossa on toiminut usein aikansa menestysravintola, kuten Aseveliravintola, Vanha Iloinen Fennia, Uusi Iloinen Fennia, Cafe Metropol ja Ravintola Fennia. Nykyisin ravintolasali on liitetty kasinon tiloihin. Mikonkatu 17:n piharakennus purettiin 1988, ja sen tilalle valmistui vuonna 1998 elokuvateatteri Kinopalatsi.
Asematunneli
Kaivokadun alla sijaitsevassa Asematunnelissa on runsaasti erilaisia liikkeitä, yhteys Rautatientorin metroasemalle sekä maanalaiset jalankulkutunnelit kauppakeskus Forumiin, keskustan Sokokseen, Rautatieasemalle ja City Centeriin (Makkaratalo).
Rautatientorilta lähtevät bussit
pienoiskuva|Rautatientori on useiden kymmenien linjojen lähtöpaikka. pienoiskuva|Linja-autolaitureita vuonna 1961.
Mana (albumi)
Mana on Anna Erikssonin yhdeksäs albumi, joka julkaistiin 27. maaliskuuta 2012. Se debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla ja pysyi listalla yhteensä 24 viikkoa. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Lähitaksi
Lähitaksi Oy (vuoteen 2010 Helsingin Ympäristön Taksikeskus Oy) on suomalainen taksien tilausvälitysyhtiö. Lähitaksi on julkaissut Taksini-sovelluksen.
Erkki Mikkola (taidemaalari)
Erkki Ensio Mikkola (1920 Enso – 2. lokakuuta 1988) oli suomalainen taidemaalari. Mikkola asui sotavuosien jälkeen Hämeenlinnassa ja toimi kultaajana ja kehystäjänä. Hänen taulujaan oli ensimmäisen kerran näytteillä Hämeenlinnassa 1949. Mikkolan maalauksia oli esillä myös ulkomaisissa taidenäyttelyissä. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen.
Mikkolan teoksia on muun muassa Hämeenlinnan taidemuseon sekä valtion ja Helsingin, Valkeakosken ja Hämeenlinnan kaupunkien kokoelmissa.
Tuomet
Suvun lajeja on viljelty tuhansien vuosien ajan.
Luokittelu
Tuomiin kuuluu 336 hyväksyttyä lajia ja lisäksi lukuisia risteymiä. Lajeja esiintyy suuressa osassa maailmaa, esimerkiksi monista Afrikan maista ne kuitenkin puuttuvat luontaisesti. Australiassa, Uudessa-Seelanissa ja Patagoniassa tuomet eivät ole alkuperäisiä, vaan tulokkaita.
Suku on vanhentuneessa luokittelussa jaettu kuuteen alasukuun.
Lajeja
Amygdalus – mantelit
Cerasus – kirsikat
thumb|250px|Kukkiva kirsikkapuu
Laurocerasus – laakerikirsikat
Lithocerasus – kääpiökirsikat
Padus – tuomet
Prunus – luumut
Chrysler PT Cruiser
Chrysler PT Cruiser on nostalgisesti muotoiltu tila-auto ja se kuuluu niihin Chrysler-malleihin, joita myydään myös Euroopassa. Chryslerillä on jopa tarjolla PT Cruiseriin myös dieselmoottori vain eurooppalaisia markkinoita varten. Chryslerin jouduttua monien muiden autonvalmistajien tavoin taloudellisiin vaikeuksiin vuosien 2008–2009 aikana, se ryhtyi etsimään säästökohteita ja karsimaan mallistoaan. Tämän johdosta Chrysler tammikuussa 2009 ilmoitti lakkauttavansa PT Cruiserin tuotannon. PT Cruiseria saa myös avoversiona.
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä PT Cruiser sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Lassi Virtanen
Lassi Allan Virtanen (s. 18. maaliskuuta 1955 Viiala) on suomalainen oopperalaulaja (tenori).
Lassi Virtanen opiskeli laulua Oulun konservatoriossa Esko Jurvelinin oppilaana. Lisäksi hän on opiskellut Galina Polivanovan, Herbert Brauerin, Dorothy Irvingin ja Gerhard Kahryn johdolla.
Virtanen on ollut kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan vuodesta 1990 lähtien. Siellä hän on laulanut kymmeniä solistitehtäviä, muun muassa Charles Gounod’n Faustin nimiroolin, Nemorinon Gaetano Donizettin oopperassa Lemmenjuoma ja Leevi Madetojan Pohjalaisia-oopperan Antin. Virtanen on laulanut useissa kantaesityksissä, kuten Aulis Sallisen Kullervo ja Kuningas Lear, Einojuhani Rautavaaran Rasputin ja Kalevi Ahon Hyönteiselämää.
Lassi Virtanen on vieraillut 15 eri roolissa Savonlinnan oopperajuhlilla. Lisäksi hän on laulanut solistina suomalaisissa maakuntaoopperoissa ja ulkomailla.
Rachel Carson
Rachel Carson (27. toukokuuta 1907 Springdale, Pennsylvania – 14. huhtikuuta 1964 Silver Spring, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen biologi, jonka tärkeimmän kirjan Äänetön kevät (1962) katsotaan usein käynnistäneen maailmanlaajuisen ympäristöliikkeen. Äänetön kevät toi julkiseen tietoisuuteen erityisesti DDT:n haittavaikutukset. Tämä johti DDT:n käytön kieltämiseen Yhdysvalloissa vuonna 1972.
Nuoruus ja opinnot
Rachel Carson syntyi vuonna 1907 pienellä perhemaatilalla Springdalessa, Pennsylvaniassa. Hänen vanhempansa olivat Robert ja Maria Carson, ja hänellä oli kaksi vanhempaa sisarusta. Maria Carson opetti tyttärensä rakastamaan luontoa. Rachel sai äidiltään myös rohkaisua kirjoittamiseen, ja jo 11-vuotiaana hän voitti ensimmäiset kirjoituskilpailunsa.
Valmistuttuaan Parnassus High Schoolista Carson pääsi opiskelemaan Pittsburghissa toimineeseen Pennsylvanian naisten collegeen. Hän aloitti opintonsa vuonna 1925 ja suunnitteli uraa kirjailijana. Carsonin pääaine oli alkujaan englanti, mutta noin opintojen puolivälissä hän vaihtoi sen biologiaan.
Carson valmistui collegesta vuonna 1929, ja hän sai stipendin jatkaakseen opintojaan Johns Hopkinsin yliopistossa. Hän valmistui 1932 maisteriksi eläintieteestä.
Uran alku
Carson opetti seitsemänä kesänä Johns Hopkinsin yliopiston kesäkoulussa, ja vuonna 1931 hänestä tuli Marylandin yliopiston eläintieteen laitoksen työntekijä. Hän jatkoi samaan aikaan opintojaan Woods Holen meribiologian laboratoriossa. Carsonin taloudellinen tilanne oli ollut aina heikko, mutta se huononi vuonna 1932, kun hänen isänsä kuoli. Carson joutui huolehtimaan ikääntyvästä äidistään eikä pystynyt jatkamaan tohtoriopintojansa.
Carson sai 1935 osa-aikatyön Yhdysvaltain kalastusasian toimistossa, missä häntä pyydettiin käsikirjoittamaan merielämää käsitellyttä radiosarjaa Romance Under the Waters. Carson valittiin vuonna 1936 nuoremmaksi meribiologiksi. Hän oli toinen nainen, jonka kalastusasiainvirasto oli palkannut kokopäiväiseen ammattivirkaan.
Virastossa Carson työskenteli kaikenlaisten julkaisujen parissa keittokirjoista aina tieteellisiin aikakausjulkaisuihin saakka ja tuli tunnetuksi ehdottomasta kirjoituksien korkeatasoisuuden vaatimuksesta. Työn alkuaikana Scientific Inquiry -osaston johtaja (joka oli auttanut häntä työpaikan hankkimisessa) hylkäsi yhden Carsonin radiokäsikirjoituksen, koska se oli ”liian kaunokirjallinen”, mutta ehdotti että Carson lähettäisi sen The Atlantic Monthlyyn. Carsonin hämmästykseksi se hyväksyttiin ja julkaistiin nimellä Undersea (”merenalainen”) vuonna 1937. (Toisten lähteiden mukaan The Baltimore Sun -lehti ehdotti Atlantic Monthlylle julkaisemista – Carson oli hankkinut lisätuloja lehdelle kirjoittamistaan lyhyistä artikkeleista.) Vuonna 1937 Carsonin velvollisuudet sukuaan kohtaan kasvoivat hänen isosiskonsa kuoltua 40-vuotiaana ja hänen täytyi huolehtia kahdesta sisarentyttärestään.
Kirjajulkaisut
Kustannusosakeyhtiö Simon & Schuster kiinnostui Undersea-artikkelista ja otti Carsoniin yhteyttä ehdottaen että hän täydentäisi sen kirjaksi. Useiden vuosien iltatyön jälkeen Under the Sea-Wind julkaistiin vuonna 1941 ylistävin arvosteluin mutta ei onnistunut kaupallisesti – teoksella oli huono onni ilmestyä vain kuukausi ennen Yhdysvallat toiseen maailmansotaan liittävää Pearl Harborin hyökkäystä.
Carsonista tuli vuonna 1943 hiljattain uudelleenjärjestetyn Fish and Wildlife Servicen meribiologi. Virastossa hän julkaisi muun muassa useita virallisia tiedonantoja, jotka oli suunnattu yhdysvaltalaisille. ”Conservation in Action” -sarjassa käsiteltiin kansallisten luonnonsuojelualueiden lajistoa ja ekologiaa maallikoille ymmärrettävällä kielellä.
Carson kohosi vuonna 1949 Fish and Wildlife Servicen julkaisujen päätoimittajaksi. Hänen tehtäviinsä kuului erilaisten käsikirjoitusten arvioiminen, viraston kirjaston ja sen henkilökunnan valvominen, kongressin lausuntojen valmistaminen ja viraston henkilökunnan puheiden laatiminen.
pienoiskuva|Rachel Carson ja [[Bob Hines tekemässä kenttätutkimusta.]] Carson oli jo jonkin aikaa työskennellyt toisen kirjan parissa: 15 eri aikakauslehteä hylkäsi sen ennen kuin The New Yorker julkaisi vuonna 1951 osan siitä sarjamuodossa nimellä A Profile of the Sea. Muut osat julkaistiin pian Nature-julkaisussa ja Oxford University Press julkaisi sen kirjana nimellä The Sea Around Us (suomeksi Meren ihmeet). Kirja pysyi The New York Timesin bestsellerien listalla 81 viikkoa, siitä ilmestyi Valittujen palojen lyhennelmä, se voitti National Book Awardin ja Carsonille myönnettiin kaksi kunniatohtoriutta teoksen johdosta.
Menestyksen myötä Carsonin taloudellinen asema oli turvattu ja hän pystyi vuonna 1952 luopumaan työstään ja keskittymään kokopäiväiseen kirjoittamiseen. Carsonin kolmas kirja The Edge of the Sea ilmestyi vuonna 1956. Kirjasta tuli jälleen bestseller, se voitti uusia palkintoja ja siitä tehtiin Oscarin voittanut dokumenttifilmi – mikä harmitti suuresti Carsonia, jota kauhistutti elokuvan sensaatiohakuinen tyyli ja tosiasioiden vääristely. Hän sanoutuikin irti elokuvasta.
Toinen Carsonin 1940-luvulla huostassa olleista sisarentyttäristä kuoli vuoden 1957 alussa. Carson adoptoi sisarentyttärensä ja huolehti tätä lähes 90-vuotiaan äitinsä lisäksi. Carson muutti pojan kanssa Marylandin Silver Springiin. Tämä ympäristö tuli olemaan ratkaisevassa asemassa hänen seuraavan aiheensa valinnassa.
Äänetön kevät
Carsonin neljäs, viimeiseksi jäänyt kirja Äänetön kevät oli lopulta hänen vaikutusvaltaisin teoksensa. Se julkaistiin vuonna 1962, ja siinä Carson dokumentoi tarkasti torjunta-aineiden vaikutuksen ekosysteemissä.
Carson oli kiinnostunut torjunta-aineiden vaaroista jo työskennellessään Fish and Wildlife Servicelle. Hänen huolensa ympäristöstä kasvoi DDT:n käyttöönoton jälkeen 1945. Hänen työnsä Fish and Wildlife Servicellä antoi hänelle varhaisia tietoja DDT:n vaikutuksesta merielämään.
hän kirjoitti myöhemmin, selostaen päätöstään ryhtyä suorittamaan tulevan teoksensa taustakartoitusta.
Äänettömän kevään neljä vuotta kestänyt kirjoitustyö alkoi kirjeellä, jonka oli lähettänyt ilmasta ruiskutetun DDT:n tuhoaman Massachusettsin lintujensuojelualueen valvoja. Kirjeessä pyydettiin Carsonia käyttämään vaikutusvaltaansa viranomaisiin nähden, jotta aloitettaisiin kasvinsuojeluaineiden käytön tutkimus. Carson päätti kuitenkin että olisi tehokkaampaa ottaa asia esille yleistajuisessa julkaisussa. Kustantajia ei asia kuitenkaan kiinnostanut ja lopulta hankkeesta syntyi kirja.
Kesken kirjoitustyön häneltä löydettiin rintasyöpä. Äänettömästä keväästä tuli hänen viimeinen merkittävä teoksensa. Kirja kohtasi laajaa vastustusta joidenkin tieteilijöiden ja kemianyhtiöiden taholta ja sen julkaiseminen yritettiin estää. Siitä tuli kuitenkin kansainvälinen menestys. Nimi Äänetön kevät viittaa siihen, että kasvinsuojeluaineiden myrkyttämät linnut eivät laula enää keväällä.
Kuolema ja kunnianosoitukset
Carson kuoli 14. huhtikuuta 1964 56-vuotiaana rintasyöpään kotonaan Silver Springissä. Vuonna 1980 hänelle myönnettiin kuoleman jälkeen Yhdysvaltain korkein siviilikunniamerkki, Presidential Medal of Freedom.
Peräruiske
Peräruiske on toimenpide, jossa ruiskutetaan lääkeainetta peräsuoleen. Peräsuolesta lääke imeytyy verenkiertoon tehokkaasti limakalvojen kautta.
Kirsikka
Kirsikka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Eduard Bernstein
Eduard Bernstein (6. tammikuuta 1850 Berliini – 18. joulukuuta 1932 Berliini) oli saksalainen sosiaalidemokraattinen teoreetikko ja poliitikko. Hän oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) jäsen ja häntä pidetään usein revisionismin isänä.
Elämä ja ura
Bernstein syntyi Berliinin Schönebergin kaupunginosassa juutalaiseen perheeseen ja aloitti poliittisen toimintansa 1872 sosiaalidemokraattisen SDAP-puolueen (Sozialdemokratische Arbeiterpartei Deutschlands) riveissä. 1875 hän oli mukana perustamassa Saksan Sosiaalidemokraattista Puoluetta. Liittokansleri Otto von Bismarckin sosialistilakien myötä Bernstein joutui monien puoluetovereidensa tavoin jättämään Saksan, ja hän asui maanpaossa muun muassa Sveitsin Zürichissä, sekä sen jälkeen Lontoossa, jossa hän tutustui Friedrich Engelsiin ja englantilaisiin reformistisiin sosialisteihin Fabian Societyssa. Lopulta Bernstein sai luvan palata Saksaan vuonna 1901, minkä jälkeen hän jatkoi lehtiartikkelien kirjoittamista ja hänet valittiin myös Saksan valtiopäiville.
Bernstein kannatti revisionismia eli oppia, jonka mukaan sosiaalista vallankumousta ei tarvittu sosialismin saavuttamiseksi. Revisionismi-kiistan myötä syntyi Bernsteinin kuuluisin lausahdus: ”päämäärä ei tarkoita minulle mitään, liike on minulle kaikki kaikessa” (”das Endziel ist mir nichts, die Bewegung ist mir alles”). Bernsteinin merkittävin tunnetuin teos on revisionismin pääteesit yhteen koonnut Die Voraussetzungen des Sozialismus und die Aufgaben der Sozialdemokratie (1899, suom. Sosialismin edellytykset ja sosiaalidemokratian tehtävät). Kirjassa kritisoidaan Saksan sosiaalidemokraattien keskustamarxilaista linjaa, jonka keskeisin teesi oli kapitalismin luhistumis- ja keskittymisteoria. Bernstein käyttää empiriisiä argumentteja, ja huomauttaa esimerkiksi, ettei Karl Marxin ennustama teollisuuden ja omistuksen keskittyminen ollut toteutunut niin kuin on ennustettu. Omistuksen keskittymisen sijaan oli itse asiassa tapahtunut diffuusiota. Samoin Bernstein kritisoi teoksessaan Marxin työnarvon teoriaa. Bernstein myös uskoi varallisuuden jakautuvan tulevaisuudessa tasaisemmin ja työluokan aseman parantuvan. Bernstein oli liberaali sosialisti, joka uskoi että sosialismin tulee rakentaa kamppailunsa liberalismin universaaleille vapausoikeuksille. Sosialismin tehtävä oli vapauden alan laajentaminen yhteiskunnissa.
Kun Bismarckin asettama etsintäkuulutus Bernsteinia kohtaan purettiin 1901, Bernstein palasi Saksaan. Hän toimi SPD:n parlamentaarikkona Saksan valtiopäivillä sekä toimittajana eri työväenliikkeen lehdissä. Parlamentissa Bernstein vastusti militarismia ja suurvaltojen imperialistista vastakkainasettelua sekä kannatti etenkin vapaakauppaa ja kansainvälisen oikeuden kehittämistä. Ensimmäisen maailmansodan alussa Bernstein äänesti useimpien saksalaisten sosiaalidemokraattien tavoin hallituksen ehdottamien sotamäärärahojen puolesta, mutta ensimmäisen sotavuoden jälkeen Bernsteinista tuli keisarillisen Saksan sotapolitiikan äänekäs kriitikko, samaan aikaan kun sosiaalidemokraattien enemmistö pysyi uskollisena sotapolitiikalle. Bernstein julkaisi keväällä 1915 yhdessä Karl Kautskyn ja Hugo Haasen kanssa ”Das Gebot der Stunde” -manifestin, joka kritisoi Saksaa aluevalloituksien tavoittelusta. Tästä alkoi saksalaisen sosiaalidemokratian kahtiajako, joka johti lopulta itsenäisen sosiaalidemokraattisen puolueen irroittautumiseen SPD:stä.
Bernstein oli ensimmäisiä sosialisteja, joka puhui seksuaalivähemmistöjen oikeuksien puolesta asettuessaan Oscar Wilden puolelle oikeudenkäynnissä 1890-luvulla.
Vaikutus Suomessa
Bernsteiniä on pidetty merkittävänä myös suomalaiselle sosiaalidemokraattiselle ajattelulle. Suomessa Bernstein muistetaan erityisesti presidentti Mauno Koiviston takia, joka luonnehti itseään ”bernsteinlaiseksi sosialistiksi”. Samoilla sanoilla on itseään kuvaillut myös Erkki Tuomioja.
Näyttöön perustuva politiikka
Näyttöön perustuva politiikka (engl. "evidence-based policy") tarkoittaa poliittista päätöksentekoa, jossa päätökset perustellaan objektiivisella tutkimustiedolla. Konsepti on sovellus näyttöön perustuvasta lääketieteestä, jossa luotettavimpana tietona pidetään satunnaistettujen vertailukokeiden tuloksia. Keskeisenä periaatteena näyttöön perustuvan päätöksenteon neuvonannossa on, että "neuvoja neuvoo, mutta päättäjä päättää".
Kaiken saatavilla olevan tutkimustiedon sisältäviä kirjallisuuskatsauksia tuottavista järjestöistä keskeisin on Campbell-verkosto. Sen sisarjärjestö Cochrane-verkoston on ensisijainen taho lääketieteen hoitojen toimivuuden arvioinnissa. Suomessa Valtion taloudellinen tutkimuskeskus (VATT) tuottaa tutkimustietoa talouspoliittisen päätöksenteon ja sen vaihtoehtoja koskevan keskustelun tueksi, EU-tasolla mm. Euroopan komission alainen yhteistutkimuslaitos (Joint Research Center, JRC) tuottaa ja välittää tutkimustietoa päätöksentekijöille, globaalilla tasolla maailmanpankki tuottaa ja välittää tutkimustietoa valtioiden päätöksentekijöille.
European Wind Energy Association
European Wind Energy Association (EWEA) on tuulivoimatuottajien edunvalvontajärjestö, joka edistää tuulivoiman käyttöä Euroopassa ja maailmassa. Jäseninä on runsaat 300 yritystä yli 40 maasta. Jäsenyritysten markkinaosuus tuulivoiman maailmanmarkkinoista on lähes 98 prosenttia. Suomesta jäseninä ovat Winwind ja Tekes.
EWEA pyrkii vaikuttamaan tuulivoimatuotantoon liittyvään poliittiseen päätöksentekoon, antaa lausuntoja ja rahoittaa aiheeseen liittyvää tutkimusta. Järjestön toimisto on Brysselissä (Renewable Energy House). Järjestö on Global Wind Energy Council (GWEC) jäsen ja Euroopan uusiutuvan energian neuvoston European Renewable Energy Council] (EREC) perustajajäsen.
Lainsäädäntötavoitteet
Tuulivoiman lisäämiseksi EWEAN:n mukaan valtioiden olisi nopeasti säädettävä lainsäädäntö, joka sisältäisi: kansallisen toimintasuunnitelman, yksityiskohtaiset ja sitovat tavoitteet eri sektoreille (sähkö, lämpö ja kuljetus), lainsäädännöllisesti vakaan uusiutuvan sähköntuotannon, EU:ssa merituulivoiman vauhdittamisen, uusiutuvan energian sähköverkkoyhteyksien kehittämisen ja tuulivoiman tutkimuksen lisäämisen.
EWEAn tavoitteet tuulivoimarakentamiselle
EWEA:n mukaan EU:ssa on alkanut tuulivoimakausi vuonna 2010. EWEA:n mukaan tuulivoima on yleisin sähköntuotantomuoto Eurooppaan rakennettavassa uudessa sähkövoimassa; vuonna 2008 36 prosenttia ja seuraavana vuonna 39 prosenttia rakennetusta sähkövoimasta oli tuulivoimaa. EWEAn mukaan tuulivoiman etuja ovat omavaraisuus, taloudellisuus, polttoaineettomuus, teollisuuden, viennin ja kotimaisen työllisyyden kehitys, sähköntuoton savukaasuttomuus ja hiilidioksidittomuus ja kansalaisten enemmistön kannatus.
Tuottajajärjestö on asettanut omat tavoitteensa tuulivoimalla tuotetun sähkön tuotantomääräksi Euroopassa:
Prowl
Prowl on Transformers-universumissa esiintyvä Autobotti. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 The Transformers -animaatiosarjassa. Prowl on hiljainen ja erittäin lojaali, mutta eniten hänestä löytyy kuitenkin kärsivällisyyttä. Prowl suorittaa jokaisen tehtävänsä alusta loppuun asti huolellisesti. Hän on Maassa olevista Autoboteista korkea-arvoisimpia.
Transformers: The Headmasters
Japanilaisessa Transformers: The Headmasters -animaatiosarjassa Prowlin ruumiista rakennetaan nimetön vakoiluun soveltuva Decepticon, joka muuntautuu astianpesukoneeksi.
Transformers: Robots in Disguise
Sarjassa Prowl on yksi kolmesta urheiluautoveljeksestä. Toiset kaksi ovat X-Brawn ja Side Burn.
Transformers: Energon
Prowl muuntautuu sarjassa urheiluautoksi. Japanilaisessa versiossa Super Link hänen nimensä oli Red Alert.
Prowl oli yksi autoboteista, joka lähti vuosia sitten Cybertronista Rodimus Primen komennossa, kierrellen pitkin avaruutta. Osa Rodimuksen seuraajista kuitenkin asettuivat eri planeetoille, jossa niistä tuli Omniconeja. Prowl jäi kuitenkin yhdessä Landminen kanssa Rodimuksen seuraksi, jotka myöhemmin kohtasivat Alpha Q:n. He saivat selville tämän suunnitelman käyttää Energonin voimaa rakentaakseen Unicronin uudelleen. Kolmikko lupautui Alpha Q:n suunnitelmalle ja palasivat Maahan, jossa he törmäsivät Optimus Primeen ja hänen autobotteihinsa. Optimuksen kuullessa suunnitelman hän onnistui puhumaan järkeä Prowlille ja kumppaneille. Rodimus päätti asettaa kolmihenkisen joukkonsa Optimuksen komennon alle estääkseen Alpha Q:n aikeet.