cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Quillette
Media Bias Chart 7.0:n mukaan Quillette on melkein yhtä luotettava ja keskustalainen kuin Vox ja FiveThirtyEight, enemmän kuin CNN. Näin se olisi "faktojen raportoinnin" ja "analyysin tai kovin vaihtelevan luotettavuuden" rajoilla ja "kallellaan oikealle" (lievin kolmesta oikeistolaiskategoriasta). Vaikka Lehmannin mukaan Quillette on keskustalainen, myös AllSides luokittelee sen olevan "kallellaan oikealle", koska nykyään klassinen liberalismi luokitellaan useammin oikealle kuin vasemmalle.
The Hunter: Call of the Wild
Kiinnostavien paikkojen alueet
Kiinnostavien paikkojen pisteet ovat alueita kartalla, jotka kertovat jotain alueesta missä ne sijaitsevat tai reservin hahmoista. Kiinnostavien paikkojen pisteet tunnistaa kivitauluista.
Eläinten lepo-, ruoka- ja juomapaikat
Alueella on useita eläinten alueita, joissa ne lepäävät, syövät tai juovat. Eläimet palaavat alueelle aina tiettynä kellonaikana. Alueen saa auki joko kävelemällä sen yli ja aktivoimalla sen tai näkemällä eläimen, joka on juuri kyseisellä alueella.
Kiväärit
Kiväärit ovat paras asevaihtoehto pitkille matkoille. Niitä voi käyttää joko tähtäimellä tai ilman sitä. Kiväärejä on eri tasoisia ja jotkut niistä ovat suunnattu esimerkiksi ketuille ja jotkut tehokkaammat esimerkiksi biisoneille.
Haulikot
Haulikot ovat hyviä aseita pienen ja keskisuuren riistan metsästykseen. Haulikoiden osumaympäristö on laaja, joka helpottaa niillä osumista, vaikka niiden kantama onkin paljon pienempi kuin kiväärien. Haulikoita käytetään enimmäkseen lintujen metsästykseen tai aggressiivisen eläimen taltuttamiseen.
Käsiaseet
Käsiaseiden käyttöympäristö on laaja, sillä niitä voidaan käyttää vara-aseena, suojana vihaista eläintä vastaa tai ihan vain ensisijaisena aseena. Tehokkaiden ammusten kanssa niitä voidaan käyttää mitä tahansa eläintä vastaan.
Jousipyssyt
Jouset ovat erityisesti pelaajille, jotka pitävät hiljaisesta metsästämisestä ja jaksavat olla eläinten perässä kauan. Nuolet tunkeutuvat syvälle eläimiin, mutta jousilta puuttuu silti kiväärien kantama ja tarkkuus.
Hannu Rönkkönen
Hannu Ensio Rönkkönen (1. kesäkuuta 1950 Rantasalmi – 15. joulukuuta 2016 Pukkila) oli suomalainen ekspressionistinen taidemaalari, kuvanveistäjä, kuvataiteilija ja taidegraafikko.
The Hunter: Call of the Wild
Eläimet
Call of the Wildissa on 84 metsästettävää eläintä, joista jotkut ovat esillä useammassa reservissä, mutta suurin osa on yksilöity vain tiettyyn reserviin. Pelistä löytyy eläimiä aina linnuista petoeläimiin ja kauriihin.
Hannu Rönkkönen
Tausta
Rönkkönen syntyi pienviljelijäperheeseen vanhempinaan Matti Rönkkönen ja Alma Elviira Rönkkönen o.s. Kinnunen. Rönkkösen perhe muutti Pukkilaan Hannun ollessa nelivuotias. Pukkilassa käytyjen koulujen jälkeen Rönkkönen opiskeli Savonlinnan taidelukiossa.
The Hunter: Call of the Wild
Ammusluokat
Eläimet jaetaan yhdeksään eri ammuskategoriaan sen perusteella, kuinka iso eläin on. Kun eläimen ampuu oikealla ammuskategorian ammuksella, se auttaa harvest chekissä saavuttamaan korkeamman arvosanan eläimestä.
Hannu Rönkkönen
Tausta
Rönkkönen on omien sanojensa mukaan matkustellut runsaasti ja tämän mahdollistaakseen elättänyt itseään monenlaisilla töillä taulumyynnin ohella. Hän on kertonut työskennelleensä muun muassa viinurina, siivoojana, sairaalatyöntekijänä sekä kommunistisen työväenlehti Tiedonantajan toimittajana. Hän on opiskellut myös eläinten konservointia. Aatteelliselta taustaltaan Rönkkönen pitää itseään kommunistina ja hän on kuvannut 1970-luvun taistolaista aikakauttaan muun muassa dokumenttielokuvassa "Lenin-setä asuu Venäjällä" (1987). Rönkkösen elämää monivivahteisuudessaan on kuvattu jopa vuoristoratamaiseksi.
The Hunter: Call of the Wild
Saalisnäyttö
Saalisnäyttö on kaadetun eläimen eri ominaisuuksien ja lopullisen informaation selvittämiseen tarkoitettu näkymä, joka saadaan auki saalistetun eläimen läheltä.
Hannu Rönkkönen
Ura ja teoksia
Hannu Rönkkösen debyytti taiteilijana oli vuonna 1980 Nuorten näyttelyssä Helsingin Taidehallissa. Hänet tunnetaan ekspressionistisista ja usein suurikokoisista teoksistaan. Monet teokset kuvaavat hevosia, kuten Poika ja hevonen (1983) ja Pukkilan Savijoen kylässä sijainnut, vuonna 1995 paljastettu yli 70 m²:n suuruinen, kahta kyntöhevosta kuvannut latomaalaus Kyntäjä. . "Kyntäjän" lato on sittemmin purettu. Rönkkösen teoksia kuuluu muun muassa Oulun taidemuseon (mm. Pentti Saarikosken muotokuva) ja Helsingin kaupungin taidemuseon (mm. Pentti Linkolan muotokuva) kokoelmiin.
The Hunter: Call of the Wild
Yleistieto-osa
Yleistieto-osassa on perustietoja saalistetusta eläimestä, kuten sukupuoli, turkin väri, eläimen jäljitysaika, eläimen ampumisen vaikeustaso ja lajin palkinto. Kaikkia yleistieto-osan tietoja ei välttämättä ole saatavilla.
Pisteisiin vaikuttava tieto
Tämä osio keskittyy siihen, kuinka ison pistemäärän ja täten myös arvosanan saat metsästämälläsi eläimellä. Arvosanat ovat pronssi, hopea, kultainen ja timanttinen, sekä erittäin harvinainen "great one", jota ei voi saada kaikista eläimistä. Yleisimmin urokset ovat korkeatasoisempia ja arvosana voi määräytyä esimerkiksi sarvien koon mukaan. Pelissä on myös erilaisia tyyppejä turkiksille ja monet keräilijät keräävät erittäin harvinaisia yksilöitä. Jotta voit läpäistä tarkastuksen, sinun pitää läpäistä neljä kohtaa eläintä ampuessasi, jotka ovat:
Nopea tappo bonus
Nopea tappo bonus on eläimen kuolemisen nopeuden ilmoitettava arvo. Mitä nopeammin eläin kuolee ensimmäisestä siihen osuneesta luodista lähtien, sitä paremman bonuksen saa. Jotta voi saada 100% bonuksen, eläimen täytyy kaatua enintään kahdeksan sekunnin aikana.
Hannu Rönkkönen
Uran loppuvaiheet
Rönkkönen loukkasi päänsä vakavasti vuonna 2004 pudottuaan tikapuilta pää edellä maahan. Tapahtuman jälkeen hän ei ole maalannut. Hänet oli ehditty vammojensa vuoksi loppusijoittaa vanhainkotiin, mutta hän toipui huomattavasti ja jopa avioitui tapahtuman jälkeen. Rönkkösen taiteilijauraa kokonaisuutena yhteenvetänyt, enimmäkseen yksityiskokoelmista koottu, Pukkilan kunnan hänen kunniakseen järjestämä näyttely Retrospektiivi oli esillä Galleria Kohisevassa, Pukkilassa kesällä 2012.
The Hunter: Call of the Wild
Rehellisyysbonus
Rehellisyysbonus on muokkaus, joka perustuu siihen, kuinka hyvin laukauksen kaliiperi tai ammustyyppi vastasi eläimen kokoa ja tyyppiä. Eläimen ampuminen eettisesti sopivimmalla ammuksella parantaa lopullisia pisteitäsi.
Hannu Rönkkönen
Uran loppuvaiheet
Hannu Rönkkönen kuoli tulipalossa kotonaan Pukkilassa joulukuussa 2016.
The Hunter: Call of the Wild
Peräkkäiset saalistukset
Peräkkäiset saalistukset on muokkaus, joka perustuu siihen, kuinka jatkuvasti pelaaja keräsi kaatuneita eläimiä. Kaikkien osumien eläinten kerääminen parantaa rahapalkkiota.
Tietoja ammutuista laukauksista
Tietoja ammutuista laukauksista on näkymä, jossa pelaaja voi selata kaikkia eläimeen osuneita laukauksia nähdäkseen lisätietoja, kuten prosenttiosuuden laukauksen aiheuttamasta kokonaisvauriosta tai osumistaan ​​luista ja elimistä. Lisäksi näytetään käytetty ase, ammukset, laukausetäisyys ja saatu asepistemäärä. Moninpelissä myös kaikkien eläintä ampuneiden pelaajien osumat näytetään.
Taksidermisointi
Taksidermisoinnin avulla pelaaja voi tallentaa kaadetun eläimen näytteillepanoa varten metsästysmajassa. Eläin voidaan joko taksidermisoida suoraan valitsemalla Taxidermize tai tallentaa myöhempää taksidermiointia varten valitsemalla Save Harvest. Tämä mahdollistaa kaadon säästämisen esillepanoa varten, vaikka rahat olisivat vähissä.
Etuudet ja taidot
Etuudet ja taidot ovat erinäisiä ominaisuuksia, joita voi ostaa pelissä saatavilla skill- tai perk pointeilla. Pointteja saa vuorotellen jokaiselle tasolle päästyään 37 tasolle asti, jonka jälkeen pointteja saa vuorotellen joka kolmas taso. Skillit ovat yleisten taitojen ja ominaisuuksien kehittämistä ja perkit keskittyvät aseisiin ja niiden ominaisuuksien kehittämiseen. Molempia, sekä skillejä että perkkejä on kahta tyyppiä: passiivisia ja aktiivisia. Passiiviset ovat aina käytössä, mutta aktiivisia voi olla käytössä vain yksi kerrallaan.
Tasot
Pelissä on 60 kokemustasoa, joita avaamalla saa auki uusia aseita ja muita ominaisuuksia, sekä skill- ja perk pointteja. Pelaaja voi nostaa hahmonsa tasoa metsästämällä eläimiä, avaamalla reserveistä löytyviä paikkoja, löytämällä eksoottisia tavaroita, sekä suorittamalla erilaisia tehtäviä.
Moninpeli
Call of the Wildia voi pelata myös moninpelinä. Moninpeli mahdollistaa pelaamisen muiden pelaajien kanssa Steam-palvelinverkon kautta. Peliä voi isännöidä itse tai pelaaja voi liittyä jo käynnissä olevaan peliin päävalikon Moninpeli-välilehden kautta. Vaikka isäntä pelaisi peliä sellaisella DLC-lisäpaketilla, jota muut eivät omista, he voivat siitä huolimatta käyttää kyseisen DLC:n sisältöä istunnon aikana. Tämä sisältää myös mönkijäpaketin. Pelaajat voivat liittyä myös sellaisten DLC- reservien peleihin, joita he eivät omista. Jos istunnon isäntä lähtee pelistä, muilla pelaajilla on 15 minuuttia aikaa pelata, ennen kuin istunto päättyy. Tämä toimii vain Medved Taiga National Park & Vurhonga Savanna Reserve- reserveissä.
DLC
Peliin voi ostaa monia erilaisia lisäpaketteja (DLC), jotka ovat reservejä, asepaketteja, mönkijäpaketti, koira, telttapaketti, metsästysmajoja ja aseskinejä. Useimmat niistä maksavat oikeaa rahaa, mutta jotkut ovat saatavilla ilmaiseksi. Lisäpaketteja voi ostaa Steamista, PlayStation Storesta ja Microsoft Storesta riippuen peliympäristöstä.
Vastaanotto ja suosio
Call of the Wild on saanut pääsääntöisesti hyvät arviot kriitikoilta, sekä pelaajilta. Andy Kelly antoi pelille arvosanaksi 60/100 pistettä ja kehui erityisesti sen visuaalista ulkomuotoa, mutta paheksui pelin hidasta edistymistä. Dave Irwin antoi pelille arvosanaksi 4/10 pistettä, sillä hänen mielestä pelissä tapahtuu liian harvoin vakuuttavia tilanteita, joka voi pitkästyttää pelaajan. Travis Northup antoi pelille arvosanaksi 85/100 pistettä ja hän painottaa pelaajan tarvitsevan runsaasti kärsivällisyyttä, mutta omien sanojensa mukaan hän pitää peliä todennäköisesti kaikkien aikojen parhaana metsästyspelinä. Neil Bolt antoi pelille arvosanaksi 7,5/10 pistettä. Muiden kriitikoiden tavoin hän painotti kärsivällisyyden tarvetta, mutta kehui pelin visuaalista ulkomuotoa.
Peliä pelaa Steamissa lähes kokoajan useita tuhansia pelaajia. Call of the Wildin kuukausittainen pelaajamäärä muuttuu paljon, sillä peliin tullessa uusia lisäosia, sitä pelataan enemmän. Lähde:
Steamissa pelillä on noin 110 000 arvostelua ja se on saanut keskivertoarvosanaksi 9/10 pistettä.
Kosmonautti
Kosmonautti on Neuvostoliiton ja Venäjän käyttämä nimitys avaruuslentäjistä. Nimessä on yhdistetty kreikan sanat kosmos (maailmankaikkeus) ja nautes (purjehtija).
Kosmonautti-termi löi itsensä läpi globaalisti Juri Gagarinin lentäessä ensimmäisenä ihmisenä avaruudessa huhtikuussa 1961. Neuvostoliiton johtajan Nikita Hruštšovin käyttäessä avaruuslentoja oman asemansa pönkittämiseen, ja Neuvostoliiton propagandana termi sai poliittisen värityksen.
Venäjän avaruuslentäjien koulutus tapahtuu Tähtikaupungissa Moskovan lähellä. Kosmonautit olivat Neuvostoliitossa eriytynyt ihmisryhmä. Kosmonautit asuvat edelleen perheineen ko. kaupungissa. Vastaava ilmiö voi olla olemassa myös Houstonissa, mutta se ei ole yhtä silmiinpistävä.
Venäjällä oli vuonna 2006 kaikkiaan 37 kosmonauttia, joista 29 oli koulutusvaiheessa. Kosmonautin palkka on 600 euroa, mikä on yksi syy siihen, että hakijoiden määrä on laskenut. Vuonna 2006 Energija-yhtiö pyrki rekrytoimaan kosmonautteja yliopistoista: 20 valikoidusta hakijasta kukaan ei läpäissyt lääketieteellisiä testejä.
Vuonna 2012 Venäjän avaruusjärjestö muunsi kosmonauttien työnkuvaa ja valintaprosessia. Kosmonauttien pitää tästedes erota asevoimista, joka loi siviiliavaruuslentäjien kaaderin, joka poikkeaa Yhdysvaltain NASA:n käytännöstä. Tammi-maaliskuussa 2012 Venäjän avaruusjärjestö järjesti uusien kosmonauttien avoimen haun. Valintavaatimuksiin kuului alle 33 vuoden ikä, yliopistokoulutus ja Sojuz-avaruusalukseen perustuvista pituusvaatimuksia.
Sami Koski (kirjailija)
Sami Koski (s. 1972) on suomalainen tietokirjailija.
Vuonna 2005 Kosken, Mika Rissasen ja Juha Tahvanaisen kirjoittama Antiikin Urheilu voitti Tieto-Finlandia- palkinnon.
Henri Tajfel
pienoiskuva|Henri Tajfel Henri Tajfel (22. kesäkuuta 1919 Wloclawek – 1982) oli puolanjuutalainen sosiaalipsykologi, joka kehitti sosiaalisen identiteetin teorian yhdessä John Turnerin kanssa.
Elämä ja ajattelu
Henri Tajfel syntyi juutalaisperheeseen Wloclawekissa Puolassa. Toisen maailmansodan alkaessa hän oli kaksikymmenvuotias kemian opiskelija Sorbonnessa. Hänet kutsuttiin Ranskan armeijaan, ja seuraavana vuonna hän jäi saksalaisten vangiksi. Tajfelin juutalainen syntyperä ei kuitenkaan paljastunut, vaan häntä siirreltiin vankileiristä toiseen koko sota-ajan. Vapauduttuaan ja palattuaan kotiin hän totesi lähes kaikkien ystäviensä ja koko perheensä kuolleen. Tämä käännekohta suuntasi Tajfelin elämää kolmella tavalla. Ensinnäkin se herätti hänessä pysyvän kiinnostuksen ennakkoluuloisuutta kohtaan, toiseksi se sai hänet tiedostamaan oman kohtalonsa yhteyden ryhmänsä identiteettiin ja kolmanneksi se opetti sen, että juutalaisten surmaamista ei voi selittää psykologian avulla, vaan on ymmärrettävä kuinka psykologiset prosessit toimivat tietyssä sosiaalisessa ja poliittisessa kontekstissa.
Sodan loppuselvittelyjen aikana Tajfel työskenteli monissa organisaatioissa, muun muassa YK:n pakolaisavun palveluksessa, auttaakseen orpojen ja keskitysleiriltä pelastuneiden elämää uuteen alkuun. Vuonna 1946 hän aloitti psykologian opinnot ja valmistui vuonna 1954 Englannissa parhain arvosanoin.
Tajfelin varhaisin tutkimustyö sosiaalipsykologiassa edusti niin sanottua new lookia ja liittyi havaintojen yliarviointiprosesseihin. Vaikka hänen myöhäisempi ryhmienvälisten suhteiden tutkimuksensa näyttäisi olevan kaukana tästä, oli kaikessa jo kuitenkin kysymys siitä, kuinka sosiaaliset arvot muovaavat kognitiivisia prosesseja – tai oikeastaan, kuinka psykologinen toiminta muovaa laajamittaisia sosiaalisia prosesseja samalla kun se itse on niiden muovattavana. Tajfelin empiiriseen työhön liittyi terävää kritiikkiä reduktionismia kohtaan, ja eräässäkin tyypillisessä lausumassaan hän ilmaisee suuttumuksensa siitä, kuinka psykologit kehittelevät yksinkertaistettuja malleja samalla kun he suhtautuvat "tylsän välinpitämättömästi kaikkeen siihen, mitä ihmisten yhteiskunnasta tiedetään".
Vuonna 1967 Tajfel otti vastaan sosiaalipsykologian professuurin Bristolin yliopistossa, missä hän toimi kuolemaansa asti, vuoteen 1982. Pian Bristoliin saavuttuaan hän toteutti kuuluisat "minimaalisten ryhmien kokeet" paikallisista koulupojista koostuvilla lähes nimellisillä ryhmillä, jotka spontaanisti alkoivat noudattaa ryhmäkuuluvuuden mukaista sisäryhmän suosintaa. Näiden tutkimusten oli määrä edustaa perustasoa, jonka mukaan voitaisiin määritellä kollektiivisen ennakkoluuloisuuden välttämättömät ja riittävät edellytykset. Minimaalisten ryhmien kokeet siis osoittivat, että pelkkä luokittelu voi tuottaa ryhmien välistä erilaistumista. Tulosten perusteella Tajfel kehitti yhdessä John Turnerin kanssa sosiaalisen identiteetin teorian (SIT), joka usein tiivistetään seuraavasti:
Ihmiset määrittelevät itsensä ryhmäjäsenyyksiensä avulla ja saavuttaakseen myönteisen itsemäärittelyn pyrkivät saavuttamaan sisäryhmälleen etua tai paremmuutta vertailun kohteena oleviin ulkoryhmiin nähden.
Tajfelin ajattelua kokoava teos Human groups and social categories ilmestyi 1980-luvun alussa.
Ville Mäntymaa
Ville Jaakko Mäntymaa (s. 8. maaliskuuta 1985 Seinäjoki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii SM-liigajoukkue Oulun Kärppien apuvalmentajana.
Pelaajaurallaan Mäntymaa pelasi SM-liigassa yhteensä 329 runkosarjaottelua tehopistein 22+53=75 keräten 206 jäähyminuuttia sekä 49 pudotuspeliä tehopistein 1+8=9 keräten 34 jäähyminuuttia. Mäntymaa pelasi myös kaksi kautta Ruotsissa. Hän joutui lopettamaan pelaajauransa 28-vuotiaana aivotärähdyksen jälkioireiden vuoksi vuonna 2013.
Mäntymaan isä on pesäpalloilija Esa Mäntymaa.
Seuraura
Mäntymaa oli S-Kiekon kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Tapparaan. Mäntymaa pelasi kaudella 2002–2003 SM-liigassa kahdeksan runkosarja- sekä yhden playoff-ottelun, joka oikeutti hänet voittamaan Suomenmestaruuden. Mighty Ducks of Anaheim varasi Mäntymaan yhdeksännellä kierroksella 280. pelaajana vuonna 2003. Hän teki yksivuotisen sopimuksen Tapparan kanssa syyskuussa 2003.
Kaudella 2003–2004 Mäntymaa pelasi Tapparassa vielä lähinnä A-nuorissa ja Mestistä alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. A-nuorissa mestaruuden keväällä 2004 voittanut Mäntymaa pelasi Tapparan SM-liigajoukkueessa 19 runkosarjaottelua tehopistein 0+2=2. Mäntymaa pelasi marraskuussa 2003 myös kaksi ottelua vuokralla Pelicansissa. Toukokuussa 2004 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa. Kausina 2004–2005 ja 2005–2006 Mäntymaa ei onnistunut vielä murtautumaan SM-liigaan. Hän pelasi molempina kausina 32 ottelua runkosarjassa sekä Tapparan kaikki playoff-ottelut. Kevään 2005 pudotuspeleissä Mäntymaa voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +4. Hän kuitenkin pelasi molempina kausina vielä muutamia otteluita A-nuorissakin. Kaudella 2004–2005 Mäntymaa teki ensimmäisen SM-liigamaalinsa. Maali syntyi 4. joulukuuta 2004 pelatussa ottelussa JYPiä vastaan. Kaudella 2005–2006 Mäntymaa pelasi kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan riveissä. Kaudella 2006–2007 hän pelasi Tapparan kaikki 56 runkosarjaottelua sekä pudotuspelit tehden kaksi syöttöpistettä. Mäntymaa ei kuitenkaan pelannut isoa roolia.
Kahden rikkonaisen Ruotsissa vietetyn kauden jälkeen Mäntymaa palasi maaliskuussa 2011 SM-liigaan ja teki kaksivuotisen sopimuksen Oulun Kärppien kanssa. Toisella sopimuskaudellaan 2012–2013 hän sai kaksi aivotärähdystä ja pelasi vain 28 runkosarjaottelua. Mäntymaan aiemmin Ruotsissa taklannut, nykyään Pelicansia edustava Ilkka Pikkarainen taklasi häntä uudestaan 25. lokakuuta 2012 pelatussa vierasottelussa. Mäntymaa kannettiin jäältä tajuttomana ja Pikkarainen sai tilanteesta 5+20 minuutin rangaistuksen päähän kohdistuneesta taklauksesta sekä automaattisen pelirangaistuksen käytöksestä. Hän sai tämän jälkeen kahden ottelun mittaisen pelikiellon. Mäntymaan toipuminen Pikkaraisen taklauksesta kesti toista kuukautta. Mäntymaan toisen aivotärähdys tuli 15. tammikuuta 2013 ottelussa Rauman Lukkoa vastaan, hänen saatuaan iskun päähänsä kaksinkamppailuissa Jarkko Kauvosaaren kanssa. Kärppien prostestoinnista huolimatta tilanteesta ei tuomittu jäähyä. Hän ei pelannut tämän jälkeen enää loppukaudella ja sairausloman oli määrä kestää tammikuuhun 2014. Marraskuussa 2013 ilmoitettiin Mäntymaan lopettaneen peliuransa aivotärähdyksen jälkioireiden vuoksi.
Kaudeksi 2014–2015 Mäntymaa nimettiin Kärppien A-nuorten SM-liigajoukkueen apuvalmentajaksi Lauri Mikkolan johtamaan valmennustiimiin. Kaksi ensimmäistä kautta päättyi puolivälieriin ja kausi 2016–2017 neljänteen sijaan. Kaudeksi 2017–2018 Mäntymaa nimettiin joukkueen päävalmentajaksi.
Maajoukkueura
Mäntymaa pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2002 ja 2003. Hän toimi jälkimmäisessä turnauksessa Suomen kapteenina. Yhteensä Mäntymaa pelasi 30 nuorten ja 38 poikien maaottelua.
Mäntymaa pelasi myös Suomen A-maajoukkueessa yhteensä 17 ottelua tehopistein 2+1=3. Hän debytoi A-maajoukkueessa Channel One Cupissa 13. joulukuuta 2007 ottelussa isäntäjoukkue Venäjää vastaan. A-maajoukkueuransa avausmaalin Mäntymaa teki 11. huhtikuuta 2008 Suomen MM-leiriryhmän harjoitusottelussa Saksaa vastaan ylivoimalla Resenburgissa.
Mäntymaa valittiin Pohjola-leirin parhaaksi puolustajaksi vuonna 2001.
Pelityyli
Jatkoaika.com -verkkolehden mukaan isokokoinen Mäntymaa liikkui kokoisekseen hyvin ja hänen vahvuuksiinsa kuului myös oman pään pelaaminen ja kiekollinen peli. Mäntymaan heikkouksiin kuului laukauksen epätarkkuus ja hyökkäyspään pelikäsitys. Oikealta laukova Mäntymaa sai usein vastuuta myös ylivoimalla.
Dorinel Munteanu
right|thumb|Dorinel Munteanu vuonna 2013. Dorinel Ionel Munteanu (s. 25. kesäkuuta 1968 Grădinari, Caraș-Severin) on romanialainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa 134 ottelua ja teki niissä 16 maalia vuosina 1991–2007. Hän on vielä vuonna 2019 eniten maaotteluja pelannut romanialainen. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.
Munteanu edusti ammattilaisuransa alkuvuosina kotimaassaan Metalul Bocșaa, CSM Reșițaa, Olt Scorniceștia, Inter Sibiuta ja kaksi kautta Dinamo Bukarestia, jonka riveissä hän voitti Romanian-mestaruuden vuonna 1992. Hän siirtyi belgialaisseura Cercle Bruggeen vuonna 1993 ja pelasi siellä kaksi kautta. Seuraavat vuodet hän pelasi Saksassa, neljä kautta Kölnissä ja vähän yli neljä kautta Wolfsburgissa, josta hän palasi kesken kauden 2003–2004 kotimaahansa. Hän pelasi Bundesliigassa 198 ottelua ja teki niissä 22 maalia. Viimeisen Kölnin-kautensa hän pelasi 2. Bundesliigassa. Jalkapallolehti Kicker arvioi hänet kesällä 2000 Bundesliigan kolmanneksi parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Steaua Bukarestin joukkueessa Munteanu voitti toisen Romanian-mestaruutensa vuonna 2005. Viimeiset pelivuotensa hän edusti CFR Clujta, Argeș Piteștiä ja Vasluita.
Munteanu pelasi Romanian maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa toukokuussa 1991. Hän pelasi neljissä arvokisoissa joukkueensa kaikissa otteluissa: vuoden 1994 MM-kilpailuissa viisi ottelua, vuoden 1996 EM-kilpailuissa kolme ottelua, vuoden 1998 MM-kilpailuissa neljä ottelua ja vuoden 2000 EM-kilpailuissa neljä ottelua. Hän teki EM-kilpailuissa 2000 joukkueensa toisen maalin Englantia vastaan alkulohko-ottelussa, jonka Romania voitti 3–2. Syyskuussa 1997 hän teki MM-karsintaottelussa Liechtensteinia vastaan hattutempun. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 2007.
Ensimmäisen päävalmentajapestinsä Munteanu sai CFR Cluj'n joukkueeseen kesällä 2005. Hän on valmentanut yli kymmentä joukkuetta, muun muassa venäläisseuroja Mordovija Saransk ja Kuban Krasnodar. Pisimpään hän on valmentanut kotimaansa Oțelul Galația vuosina 2009–2012.
Tuulikki Karjalainen
Pirkko-Liisa Tuulikki Karjalainen (o.s. Kaprio; 6. tammikuuta 1939 Tampere – 1. helmikuuta 2012 Kajaani ) oli suomalainen kulttuurivaikuttaja ja kamarineuvos. Hän oli Kuhmon kamarimusiikin perustajia vuonna 1970.
Karjalainen kuoli kaatumisen jälkiseurauksiin.
Super Cars
Super Cars on Magnetic Fieldsin kehittämä ylhäältä kuvattu ajopeli. Pelin on julkaissut Gremlin Graphics vuonna muun muassa Amigalle, Atari ST:lle ja Commodore 64:lle. Tyylillisesti peli on ottanut vaikutteita Super Sprint -pelistä.
Pelaaminen
Jokaisella neljällä vaikeusasteella on yhdeksän eri rataa, jotka voi ajaa eri järjestyksessä (joskin viimeisenä ajettava rata on tehty muita vaikeammaksi). Kilpailuissa voittaa rahaa, jonka voi käyttää käsittely- ja muihin auton päivityksiin, ja muutamaan muuhun asiaan. Maaliin tulee päästä kolmen parhaan joukossa – alussa pelissä on yhteensä neljä autoa, mutta lisää vastuksia tulee pelin edetessä.
Autoa voi päivittää läpi pelin. Pelin alussa pelaajalle annetaan hieman rahaa, mutta myös muutamia vaihtoehtoja, joita sanoa myyjälle – valitsemalla oikea yhdistelmä hinta putoaa. Pelissä on epätavallinen pääsiäismuna, sillä kirjoittamalla tietty kirosana nimiruutuun peli alkaa alusta.
Pelin jatko-osa, Super Cars 2, oli vielä suositumpi kuin ensimmäinen. Siinä ei voinut vaihtaa autoa, mutta sai ostettua parannettuja osia, kuten tehokkaamman moottorin. Peli on jaettu kolmeen vaikeusasteeseen, joissa on erilaiset radat. Kaksinpeli oli nyt mukana ja se onnistuu jaetulla ruudulla. Kenttien välissä joutuu kommunikoimaan eri tahojen kanssa valitsemalla kolmesta vaihtoehdosta, mitä haluaa sanoa. Vastaamalla oikein tai väärin, voi menettää tai saada rahaa tai mestaruuspisteitä. Aseita jatko-osassa on ykkösosaa enemmän. Ne ovat etu- ja takaohjukset, miinat, nitro (jolla auto hyppää), auton ympärillä pyörivä ohjus sekä keskellä rataa kulkeva, mutkissa kääntyvä pitkän matkan ohjus. Radat pitää ajaa ykkösosasta poiketen tietyssä järjestyksessä ja ne monimutkaistuvat eteenpäin päästäessä. Joillakin radoilla on hyppyreitä sekä junanratoja. Ykkösosasta poiketen autot räjähtelevät usein, mutta ne nostetaan aina takaisin radalle, kunnes vauriomittari on tullut täyteen, jolloin peli loppuu siihen. Toinen tapa hävitä peli on sijoittua kilpailussa liian huonosti.
Fred Kaan
Frederik ”Fred” Hermanus Kaan (29. heinäkuuta 1929 Haarlem, Alankomaat – 4. lokakuuta 2009 Penrith, Cumbria) oli alankomaalainen,Englannissa toiminut pappi, ekumeenikko ja virsirunoilija.
Elämänvaiheet ja työ
Fred Kaan syntyi Hollannin Haarlemissa perhee­seen, joka natsimiehityksen aikana piilotteli kaksi vuotta juutalaista naista ja antoi turvapaikan paenneelle poliitti­selle vangille. Toisen maailmansodan päätyttyä hän alkoi opiskella teologiaa Utrechtissä. Fred muutti 23-vuotiaana Englantiin, opis­keli siellä muun muassa sosiologiaa ja sielunhoitoa ja vihittiin pa­piksi 1955. Hän toimi pappina muun muassa Plymouthin the Pilgrim Church-kirkossa. Toimittuaan pappina kongregationalisti­seurakunnissa Englannissa hän siirtyi 1968 Geneveen ekumee­niseen keskukseen (International Congregational Council), muun muassa Reformoidun kirkon maailman­liiton (World Alliance of Reformed Churches) palvelukseen, josta hän palasi 1978 Englantiin. Vuosina 1993–1997 Kaan toimi Britannian ja Irlannin kirkkojen ihmisoikeusfoo­rumin (Churches' Human Rights Forum in Britain and Ireland) sihteerinä.
Kaan tunnetaan erityisesti virsirunoilijana. Hänen virsiään on käännetty ainakin viidelletoista eri kielelle ja hän on myös kääntänyt muun muassa ruotsalaisia virsiä englanniksi. Häntä pidetään oman aikansa yhtenä merkittävimmistä virsirunoilijoista. Ollessaan pappina Plymouthissa hän koki vaikeaksi löytää vir­siä käytössä olleesta virsikirjasta. Niinpä hän alkoi ru­noilla itse virsiä seurakunnalleen. Syntyi kokoelma ”Pilg­rim Praise” 1968, joka on ensimmäinen hänen julkaisemansa virsikokoelma. Monien Kaanin virsien tausta-ajatuksena kuva kirkosta erämaassa vaeltava Jumalan kansana, joka on matkalla kohti luvattua maata. Kaanin näkemys kirkon yhteiskunnallisesta ja sosiaali­sesta vastuusta ja tehtävästä löysi 1960-luvulla vastakai­kua. Hänen teksteissään yhdistyvät kirkon usko ja maail­man monikasvoinen hätä, mutta samalla hän avaa toivon näkökulmia.
Kaan on esitellyt kirjassaan ”The Only Earth We Know” käsitteen "mind the gap-teologia". Sen takana on hänen Lontoon metrossa päivittäin kuulema varoitus "Mind the gap". Sillä hän tarkoittaa sitä välimatkaa, rakoa, joka on sanan ja teon, jumalanpalveluksen ja mission, liturgian ja tekemisen väli. Monet hänen virtensä liittyvät tähän ajatteluun, jossa virren tulisi olla maanläheinen, ihmislähtöinen ja Kristus-keskeinen.
Fiji
Fiji tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Urho Kaipainen
Urho Johannes Kaipainen (17. kesäkuuta 1908 Jääski – 17. elokuuta 1942 Helsingin mlk) oli suomalainen kommunisti, joka teloitettiin jatkosodan aikana vakoojana.
Elämä
Viipurilaisessa työläisperheessä varttunut Kaipainen oli 1920-luvun puolivälistä lähtien mukana viranomaisten kieltämän Kommunistisen nuorisoliiton toiminnassa. Kaipainen pidätettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928, jolloin hän suoritti varusmiespalvelustaan Karjalan kaartin rykmentissä. Armeijasta päästyään Kaipainen jatkoi maanalaista toimintaa yhdessä puolisonsa Lempin kanssa. SKP:n sotilaslinjan käskystä he levittivät lentolehtisiä sekä loivat kontakteja armeijan kantahenkilökuntaan ja varusmiehiin. Kaipainen pidätettiin uudelleen syksyllä 1931. Syytteen mukaan Kaipainen oli matkustellut eri puolilla Karjalan kannasta laatien karttoja sekä sekä kerännyt armeijaa koskevia tietoja, jotka hän oli toimittanut punaupseeri Johan Alfred Sorsalle. Joulukuussa 1931 Kaipainen sai valtiopetoksen valmistelusta sekä valtiosalaisuuksien paljastamisesta 6 vuoden kuritushuonerangaistuksen. Lempi Kaipainen sai vuoden vankeutta ja samassa yhteydessä tuomittiin myös kuusi muuta Viipurin seudulla vaikuttanutta SKP:n jäsentä.
Kaipaisen vapauduttua Tammisaaren pakkotyölaitoksesta pariskunta muutti vuonna 1938 Helsingin Pakilaan. He olivat mukana sosialidemokraattien järjestötoiminnassa, johon oli soluttautunut lukuisia kommunisteja. Talvisodan Kaipainen vietti työvelvollisena Karjalan kannaksella. Välirauhan aikana pariskunta muutti Kallion kaupunginosaan. Jatkosodan alla Kaipainen, Reino Leander ja Veikko Pöysti rakensivat piilopaikan Aleksis Kiven katu 14:ssä sijainneen Kaipaisten kotitalon pannuhuoneeseen, jonne Kaipainen ja Leander sekä Viljo Mononen ja Vilho Papunen asettuivat noin viikko ennen sodan alkua. Piileskellessään miehet tekivät SKP:n sotilaslinjan antamia tehtäviä, johon kuului muun muassa asiakirjojen väärentämistä sekä pommien rakentamista. Mononen ja hieman myöhemmin piilopaikkaan saapunut viipurilainen punaupseeri Janne Kääriäinen poistuivat pannuhuoneesta lokakuun alussa hoitaakseen asioitaan, mutta eivät palanneet takaisin. Tämän jälkeen 8. lokakuuta Valpo pidätti piilossa vielä majailleet Kaipaisen ja Leanderin. Kaipiaisen oman arvion mukaan heidät oli paljastanut ilmiantajana toiminut Kääriäinen.
Keväällä 1942 käydyssä oikeudenkäynnissä Kaipaisen katsottiin osallistuneen maanpetoksellisen toiminnan suunnitteluun ja järjestämiseen sekä palvelleen vihollista vakoojana, joka oli toimittanut sille merkittäviä sotilaallisia tietoja. Lisäksi hänen katsottiin avustaneen Helsingin pitäjässä ja Karkkilassa toimineita vastarintaryhmiä, jotka olivat toteuttaneet sabotaaseja. Kaipainen sai rikoksenuusijana kuolemanrangaistuksen maanpetoksesta. Jo aikaisemmin heinäkuussa vangittu Lempi Kaipainen sai 2 vuotta vankeutta avustuksesta maanpetokseen. Lisäksi tuomittiin muun muassa Arthur Rönnqvist, jonka 15 vuoden kuritushuonerangaistus sisälsi syytteen Kaipaisen avustamisesta.
Kaipainen teloitettiin Malmin ampumaradalla 17. elokuuta 1942. Valpon etsivän Gunnar Seeven raportin mukaan Kaipianen huusi viimeisinä sanoinaan ''”Alas Hitler! Eläköön maailmanvallankumous!”''. Hänet haudattiin Malmin hautausmaalle tunnistamattomaan hautaan, jonne kuitenkin pian ilmestyi salaa tuotu muistolaatta. Sodan jälkeen vuonna 1946 Kaipaisen jäännökset siirrettin Fasismin vastustajien yhteishautaan.
Perhe
Urho Kaipaisen puoliso oli viipurilainen Lempi Onerva Orvokki Mordvinoff (myöh. Miettinen, 1911–1988). Pariskunnan tytär syntyi vuonna 1930. Sotien jälkeen Lampi Kaipainen toimi SFT:ssä ja SNS:ssä sekä kuului myöhemmin SKDL:n Sosialisteihin.
Babylon Zoo
Babylon Zoo oli brittiläinen elektro-indie rock-yhtye 1990-luvun keskivaiheilla. Yhtyeen johtohahmo Jas Mann perusti yhtyeen Wolverhamptonissa, Englannissa. Se tunnetaan parhaiten kappaleestaan ”Spaceman”, joka nousi suoraan julkaisuviikolla listaykköseksi Britanniassa tammikuussa 1996 ja oli ykkösenä viisi viikkoa.
Jas Mann oli aiemmin indie-yhtyeessä The Sandkings, jonka hän jätti vuonna 1992 musiikillisien erimielisyyksien vuoksi. Clive Black otti Babylon Zoon Phonogram Recordsiin. Kun Black siirtyi Warner Brothers Recordsiin vuonna 1993, hän otti Mannin sopimuskirjan mukaansa. Black siirtyi vielä kerran EMI-levy-yhtiöön, jonka kanssa Babylon Zoo allekirjoitti seitsemän albumin sopimuksen vuonna 1995.
Vuonna 1996 ilmestyi Babylon Zoo debyyttialbumi The Boy With The X-Ray Eyes, jolta julkaistiin singlet "Animal Army" ja "The Boy with the X-Ray Eyes". Albumi nousi brittilistan kuudenneksi. Vuonna 1998 Babylon Zoo julkaisi kakkosalbumi King Kong Groover, joka ei menestynyt yhtä hyvin listoilla kuin Spaceman.
Vuonna 2005 Jas Mann tiedotti julkaisevansa uuden Babylon Zoon albumin Cold Clockwork Doll, jota ei ole vielä julkaistu.
Nina Hagen
Nina Catharina Hagen (s. 11. maaliskuuta 1955, Itä-Berliini, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen punk-laulaja. Hagenin ääniala on laaja, neljä oktaavia, ja ulottuu hyvin matalista äänistä oopperakorkeuksiin. Myös tietty hillittömyys on tyypillistä Hagenin vokalisaatiolle: korkeuden vaihtelun lisäksi hän kirkuu, rääkyy, huutaa ja murisee. Hagen myös liikkuu sujuvasti eri genrejen välillä punkista poppiin, oopperaan ja swingiin.
Lapsuus ja nuoruus
Nina Hagenin vanhemmat ovat Hans Oliva-Hagen ja käsikirjoittaja-näyttelijä Eva-Maria Hagen. Myös Eva-Maria Hagen laulaa, ja hän on esiintynyt jopa duettona tyttärensä kanssa. Oopperalaulua Nina Hagen sanoo oppineensa äidiltään 9-vuotiaana. Vanhemmat erosivat, kun Nina oli 4-vuotias. Hagenin äiti avioitui uudestaan, kun Nina oli 11-vuotias. Äidin uusi puoliso Wolf Biermann on myös Nina Hagenin ottoisä. Nina keskeytti koulunsa 16-vuotiaana ja matkusti Puolaan, jossa hän alkoi laulajaksi. Saksaan palattuaan Hagen liittyi coverbändiin nimeltä Fritzens Dampferband. Hagen pyrki teatterikouluun vuonna 1972, mutta ei päässyt sisään – mahdollisesti siksi, että hänen isäpuolensa Biermann avoimesti kritisoi Itä-Saksan hallintoa. Hän opiskeli kaksi vuotta laulua Kevyen musiikin keskusstudiossa Itä-Berliinissä ja perusti yhtyeen Automobil. Hänestä tuli yksi maan tunnetuimmista nuorista laulajista. Vuonna 1976 toisinajattelija Wolf Biermann karkotettiin Itä-Saksasta ja perhe muutti Hampuriin. Hagen muutti New Yorkiin, jossa hän asui, kun hänen ensimmäinen soololevynsä julkaistiin vuonna 1982.
1970–1980-luvuilla
Jo vuonna 1974 Nina Hagen lauloi bändissä nimeltä Automobil, jolla oli myös yksi hitti: ”Du Hast den Farbfilm Vergessen”. Näennäisesti laulu oli harmiton: nainen moittii poikaystäväänsä, kun tämä on unohtanut ottaa värifilmin mukaan lomamatkalle. Laulun verhottu viesti oli DDR:n steriilin ilmapiirin vastainen. Kun perheen isä Biermann karkotettiin länteen, Nina Hagen seurasi mukana ja lähti tutustumaan Lontooseen. Lontoossa Hagen tutustui ska- ja punk-musiikkiin, ja palasi Saksaan täynnä uusia musiikillisia ideoita. Ne tulisivat vielä olemaan keskeisiä paikallisissa musiikkipiireissä.
Vuonna 1976–77 Hagen perusti oman yhtyeen, jonka nimeksi tuli Nina Hagen Band. Yhtye julkaisi samannimisen albumin vuonna 1978. Levyllä olivat muun muassa kappaleet ”Tv-Glotzer” ja ”Auf'm Bahnhof Zoo”. Julkaisua seuranneella Euroopan kiertuella Hagen päätti jättää yhtyeen, vaikka hän oli kirjoittanut sopimuksen toisesta albumista. Lopulta toinen LP valmistui nimellä Unbehagen vuonna 1979, kun yhtye nauhoitti osuutensa Berliinissä ja Hagen Los Angelesissa. Levyn nimi sisältää sanaleikin: unbehagen-sana tarkoittaa epämukavaa tai harmia. Yhtye jatkoi esiintymistä myöhemmin ilman Nina Hagenia nimellä Spliff.
Hagenin julkinen esiintyminen synnytti jatkuvaa huomiota jopa enemmän kuin hänen musiikkinsa. Elokuun 9. vuonna 1979 Hagen osallistui itävaltalaiseen, iltaisin esitettävään Club 2 -talk show’hun, jossa keskustelun aiheena oli nuorisokulttuuri. Hagen hämmensi tv-katsojia, kun hän simuloi ohjelmassa suorasukaisesti erilaisia mastrubaatio-asentoja ja -liikkeitä, joissa nainen voi tuottaa itselleen seksuaalista mielihyvää. Hagenilla oli toki vaatteet yllään, mutta teko herätti silti pahennusta, ja Hagen ja toinen panelisti ajautuivat sanaharkkaan. Show’sta nousi meteli, jonka seurauksena show’n juontaja joutui jättämään ohjelman.
Euroopan kiertue uuden yhtyeen kanssa 1980 peruttiin, mutta vuonna 1982 julkaistu Hagenin ensimmäinen soololevy NunSexMonkRock, erikoinen sekoitus punkia, funkia ja oopperaa. NunSexMonkRock oli hittilevy ja se johti maailmankiertueeseen No Problem Orchestran kanssa. No Problem Orchestran kanssa tehdystä kiertyeestä on ilmestynyt epävirallinen levyjulkaisu Nina Hagen & The No Problem Orchestra in Concert, jolta löytyy muun muassa opiskelija-aktivisti Rudi Dutschkesta kertova kappale ”Who Killed Rudi”. Poliittisuus kulkee perheessä: isäpuoli oli toisinajattelija ja isä vastusti natseja; isoisä kuoli keskitysleirillä. Myös myöhemmin Hagen on ottanut poliittisesti kantaa asioihin. Vuonna 1983 ilmestyi levy Fearless, jolta lohkaistu single "New York New York" ylsi top 10 -listoille. Levyä seurasi pienehkö Euroopan kiertue, mutta kiinnostus Hageniin alkoi vähentyä. Hagenin julkisissa esiintymissä alkoi myös vilistä erikoisia näkemyksiä jumalasta, Ufoista ja eläinten oikeuksista. Nina Hagen julkaisi vuonna 1989 albumin Nina Hagen, johon liittyi Saksan kiertue. Tässä vaiheessa Hagen asui Pariisissa tyttärensä Cosma Shivan kanssa.
1990-luvulla
Hagenin albumi Street ilmestyi 1991, ja levyn julkaisua seurasi jälleen Euroopan kiertue. Nina Hagenista tuli 1992 RTL plus -tv-kanavan juontaja. Vuonna 1993 hän julkaisi levyn Revolution Ballroom ja pari vuotta myöhemmin saksankielisen albumin Freud Euch, joka julkaistiin englanniksi vuonna 1996 nimellä Beehappy. Vuonna 1998 Hagen alkoi juontaa viikoittaista science fiction -ohjelmaa brittiläisellä Sci-Fi-kanavalla ja valmisteli samalla uutta Saksan kiertuetta. Seuraavana vuonna julkaistiin levy Om Namah Shivay, jota jaettiin ainoastaan Internetin välityksellä.
2000-luvulla
Vuonna 2000 Nina Hagenin kappale ”Schön ist die Welt” päätyi EXPO 2000:n viralliseksi lauluksi. Albumi Return of the Mother julkaistiin 2001 ja siihen liittyen Hagen teki jälleen kerran Saksan kiertueen. Vaikka Hagen ei nykyään kansainvälisessä mittakaavassa suuri tekijä olekaan, vaikuttaa hän edelleen aktiivisesti Saksan musiikkimarkkinoilla. Hagen asuu sekä Los Angelesissa että Berliinissä. Hagen konsertoi 26. huhtikuuta 2016 Helsingin Kulttuuritalolla osana Nina Hagen Unplugged & Band -kiertuettaan.
Yksityiselämä
Vuonna 1979 Hagen esiintyi kohua herättäneessä Club 2 -talk show’ssa yhdessä alankomaalaisen poikaystävänsä, muusikko Ferdinand Karmelkin kanssa. Nina laulaa ohjelmassa Janis Joplinin kappaleen ”Move Over” sekä Nina Hagen Bandin kappaleen ”Pank”, kun taas Ferdi säestää häntä kitaralla. Suhteesta sai alkunsa Nina Hagenin tytär Cosma Shiva Hagen, joka syntyi 1981. Hagen joutui hakemaan oikeudelta lupaa tyttärensä erikoiselle nimelle. Cosma Shivan isä sortui huumeisiin ja kuoli AIDSiin jo vuonna 1988. Cosma Shiva on näyttelijä ja malli. Hagenilla on myös poika, vuonna 1990 syntynyt Otis Hagen Chevalier, jonka isä on Franck Chevallier. Hagen on ollut kolme kertaa naimisissa. Vuonna 1987 Hagen avioitui vain 17-vuotiaan lontoolaisen muusikon kanssa. Hagen ja "Iroquios" olivat naimisissa viikon ajan. Toinen aviomies oli 15 vuotta Ninaa nuorempi David Lynn vuosina 1996–2000, kolmas 22 vuotta nuorempi Lucas Alexander Breinholm vuosina 2004–2005. Kolmas avioliitto ei päättynyt hyvissä tunnelmissa, sillä Hagen sai Breinholmilta tappouhkauksia. Lucas Alexander laulaa duettona Nina Hagenin kanssa vuonna 2003 julkaistulla levyllä Big Band Explosion, kappaleilla ”The Lady Loves Me” ja ”Let's Call the Whole Thing Off”.
Muuta
Nina Hagen on aina pukeutunut huomiota herättävästi. Sekä Jean-Paul Gaultier että Vivienne Westwood ovat suunnitelleet Hagenille vaatteita. Se johti Hagenin perustamaan oman vaatemerkin nimeltä "Mother of Punk". Nina Hagen on tehnyt äänirooleja muun muassa Tim Burtonin elokuvassa Painajainen ennen joulua (saksankielinen versio), Michael Schoemannin elokuvassa Hot Dogs ja japanilaisessa Henkien kätkemä -animaatiossa. Hagen on myös näytellyt useissa saksalaisissa ja ulkomaalaisissa elokuvissa.
Elämäkerrat
Nina Hagen on julkaissut kolme elämäkertaa, joista yksi on käännetty suomeksi:
Tuukka Mäntylä
Tuukka Matias Mäntylä (s. 25. toukokuuta 1981 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi suurimman osan urastaan SM-liigaa kasvattajaseurassaan Tapparassa, eikä Mäntylä edustanut Suomessa muita seuroja. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 621 runkosarjaottelua tehopistein 50+171=221 ja keräten 757 jäähyminuuttia sekä 101 pudotuspeliottelua tehopistein 9+22=31 ja keräten 119 jäähyminuuttia. Mäntylä toimi Tapparan kapteenina kaudella 2012–2013 sekä voitti joukkueessa Suomenmestaruuden vuosina 2003 ja 2016. Hän pelasi urallaan myös viisi kautta Ruotsissa ja viitenä kautena KHL:ssä. Mäntylä myös edusti Suomea kuusissa MM-kilpailuissa voittaen kaksi hopeaa (2007 ja 2014) ja yhden pronssin (2006).
Ura
Mäntylä on Tapparan oma kasvatti ja pelasi joukkueessa koko liigauransa. NHL-joukkue Los Angeles Kings varasi Mäntylän viidennellä kierroksella vuonna 2001. Suurimpina saavutuksinaan hänellä on SM-liigan mestaruudet kausilta 2002–2003 ja 2015–2016. Kausina 2003–2005 Mäntylä pelasi Ruotsin Elitserieniin Luulajassa, josta palasi Tapparaan. Kahden Tampereella vietetyn kauden jälkeen Mäntylä siirtyi takaisin Ruotsiin ja Frölundaan kausiksi 2007–2009.
Mäntylä siirtyi kaudella 2009–2010 takaisin Tapparaan peräti kymmenvuotisella sopimuksella. Sopimuksessa on pykälä joka mahdollistaa pelaamisen ulkomailla kolmella kaudella. Alkukaudella 2009–2010 Mäntylä sai lukuisia pelikieltoja: hän taklasi Jokereiden Ilmari Pitkäsen, ajeli luistimella päähän Lukon Justin Morrisonia, taklasi Pelicansin Vili Sopasta, tönäisi HPK:n Janne Kolehmaisen vaarallisen näköisesti päin omaa maalivahtia, taklasi HIFK:n Mikko Kurvisen sekä tappeli HIFK:n Ilari Melartin kanssa. Pelikieltojen jälkeen Mäntylä kuitenkin ryhdistäytyi ja oli joukkueensa johtavia pelaajia Tapparan yltäessä aina puolivälieriin asti. Mäntylä teki henkilökohtaisen piste-ennätyksensä 5+19=24.
Mäntylä siirtyi kesken kauden 2011–2012 KHL:n Neftehimik Nižnekamskiin, jossa pelasi 38 ottelua pistein 0+17. Kaudeksi 2012–2013 hän palasi takaisin Tapparaan ja hänet nimettiin myös joukkueen kapteeniksi. Kaudella 2013–2014 hän pelasi jälleen Venäjällä, Metallurg Novokuznetskissa. Mäntylä oli isossa roolissa MM-kisoissa 2014 ja merkkautti tehot 2+3.
Kesäkuussa 2017 uutisoitiin Mäntylän jatkavan uraansa KHL-seura Jugra Hanti-Mansijskin riveissä. Saman vuoden heinäkuussa ilmoitettiin Mäntylän ja Jugra Hanti-Mansijskin purkaneen sopimuksen yhteisymmärryksessä perhesyiden vuoksi. Pian tämän jälkeen Mäntylän uutisoitiin siirtyvän Ruotsin SHL-liigan Malmö Redhawksiin.
Kaudeksi 2018–2019 Mäntylä palasi kaksivuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Tapparaan.
Muuta
Mäntylä on pelannut myös rullakiekkoa.
Laskuperustekorko
Laskuperustekorolla tarkoitetaan Sosiaali- ja terveysministeriön vahvistamaa laskennallista korkoprosenttia, joka määrittelee eläkerahastojen korkotuottovaatimuksen. Laskuperustekorko on työeläkeyhtiön vuotuinen rahastoonsiirtovelvoite, ja korko määrittää mikä osa eläkeyhtiön sijoitustuotoista käytetään eläkkeiden rahastoituihin osiin.
Yleistä
TEL:n laskuperustekorkoa käytetään ennakkomaksun ja lopullisen vakuutusmaksun korkouttamisessa. YEL:n laskuperustekorko vahvistetaan koko vuodeksi, TEL laskuperustekorko tyypillisesti puolivuosittain. Laskuperustekorko määrittelee osuuden, joka siirretään kunakin vuonna kasvattamaan eläkerahastoja. Laskuperustekorko on sitä korkeampi, mitä suurempi on eläkelaitosten keskimääräinen toimintapääoma eli laskuperustekorko määrittyy eläkelaitosten vakavaraisuuden perusteella.
Laskuperustekorolla on tarkoitus kattaa sen hetkinen eläkemeno ja eläkejärjestelmän hallinnosta aiheutuneet kulut. Laskuperustekorko määrittelee eläkeyhtiön vakavaraisuutta: eläkeyhtiön/-säätiön tuoton on pysyttävä nk. tavoitevyöhykkeellä. Eläkeyhtiön vakavaraisuus määrittyy sijoitusjakaumasta: mitä enemmän eläkeyhtiön sijoituksista on riskipitoisissa sijoituksissa (johdannaiset, osakkeet) sitä suurempi on vakavaraisuusvaatimus.
Laskuperustekorolla ajatellaan olevan eläkeyhtiöiden sijoitustoimintaa ohjaava vaikutus. Kuitenkin laskuperustekoron taso ei vielä riitä ratkaisemaan, miten sijoitustuottojen vaikutus kanavoituu työeläkemaksuun. Ratkaisevaa eläkkeiden turvaamisen kannalta on, että työeläkemaksun taso säilyy kansantalouden kantokyvyn puitteissa.
Lakimääritelmä
Laskuperustekorko määritellään työeläkelaissa: TEL 12 a § ja TYEL 171 §.
TYEL 171 §'':”Vanhuuseläkkeen rahastoituja osia täydennetään rahastoinnin lisäämiseksi vuosittain määrällä, joka lasketaan 166 §:n mukaisiin laskuperusteisiin sisällytettävän eläkevastuun täydennyskertoimen avulla. Täydennyskerroin on määriteltävä ottaen huomioon eläkkeiden turvaamisesta johtuvat vaatimukset ja eläkelaitosten vakavaraisuus.”''
Laskuperustekoron laskentamalleista
Yksinkertaistettuna laskentamenetelmät voidaan jakaa kahteen ryhmään. Ensimmäiseen kuuluvat ne, joissa korko perustuu eläkejärjestelmän ulkopuoliseen tekijään, esimerkiksi johonkin viitekorkoon, inflaatioon, ansiotasoindeksiin tai tuottoindeksiin. Toisen ryhmän malleissa koron peruste on järjestelmän sisältä saatava tieto, joka voi olla esimerkiksi sijoitusten toteutunut tuotto tai vakavaraisuusaste.
Vakiokorkomalli
Korolle määritellään vakiomalli, joka voimassa useita vuosia. Malli on selkeä, mutta ei ota huomioon sijoitusmarkkinoita ja eläkeyhtiön tuottoja.
Santtu
Santtu on suomalainen miehen etunimi. Nimi on muunnos Santerista, joka taas on Aleksanteri-nimen lyhentymä.
Laskuperustekorko
Laskuperustekoron laskentamalleista
Reaalikorkomalli
Santtu
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Santtu on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2 900 henkilölle. Nimi alkoi yleistyä vasta 1960-luvulta lähtien, ja yleisin se on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneillä.
Laskuperustekorko
Laskuperustekoron laskentamalleista
Viitekorkomalli
Kuten reaalikorko, mutta viitekorkomallissa lasketaan lisäämällä valittuun viitekorkoon (esimerkiksi Euribor) kiinteä korkopreemio.
Ansiotasomalli
Laskuperustekorko perustuu sijoitussalkkumallissa annetun sijoitussalkun tuottoihin. Kullekin sijoituslajille käytettäisiin sopivaa markkinoilta saatavaa tuottoa kuvaavaa tilastolukua.
Vakavaraisuusmalli
Korkotason perusteena on eläkelaitosten vakavaraisuusaste. Tällainen malli perustuu menettelyyn, jolla valitulla laskentamenettelyllä arvioidaan kunkin vakavaraisuusaseman mahdollistama sijoitustuottojen taso.
Tuottoprosenttimalli
Laskuperustekorko määritetään käyttämällä eläkelaitosten sijoitussalkkujen keskimääräistä todellista tuottoprosenttia. Tuotto voi olla esimerkiksi joko edellisen vuoden toteutunut tuotto tai jokin ennuste.
Yhdistelmämallit
Sovellettu korkomalli voi olla myös yhdistelmä erilaisista puhtaista vaihtoehdoista. nykyinen malli perustuu vakavaraisuuteen (vakavaraisuusmalli), mutta siihen lisätään korjaustermi, joka perustuu korkoinstrumenttien osuuteen yhtiöiden keskimääräisessä sijoitussalkussa (tuottoprosenttimalli) ja niille viitekorkojen pohjalta laskettuihin tuottoihin (viitekorkomalli).
Laskuperustekoron määräytyminen
Laskuperustekoron suuruuden määrittää Eläketurvakeskus (ETK), jonka Sosiaali- ja terveysministeriö vahvistaa. Kuitenkin eläkeyhtiöillä on merkittävä rooli koron määräytymisessä – laskuperustekorko on viime kädessä neuvottelutulos. Laskuperusteasian neuvottelukunta käsittelee muun muassa: