cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sailor Moon
Sailor Moon R
Sailor-sotureille selviää, että Chibi-Usa on Usagin ja Mamorun tytär tulevaisuudessa ja että Black Moon onkin joukko maanpakolaisia Kristalli-Tokiosta, tulevaisuuden utopiasta, jota johtavat Usagin ja Mamorun tulevaisuuden minänsä Neo-Queen Serenity ja King Endymion. Black Moon haluaa ottaa maapallon haltuihinsa, jotta heidän kansansa voisi elää siellä. Joka tapauksessa Wiseman manipuloi heitä omiin tarkoituksiinsa heidän sitä tietämättään. Chibi-Usan pettymykseksi Sailor Moon ei pystynytkään herättämään Neo-Queen Serenityä syvästä unestaan, joten Chibi-Usa juoksi ulos palatsista, jolloin Wiseman kaappasi hänet. Wiseman taivutti hänen mieltään ja aiheutti Chibi-Usan muuttumisen Black Ladyksi. Jaksossa 88 Usagi muuntautuu Neo-Queen Serenityksi ja Tuxedo Kamenin avulla hän onnistuu saamaan Black Ladyn muistamaan oikean menneisyytensä. Neo-Queen Serenityn taistellessa Wisemania vastaan, Chibi-Usa alkaa kyynelehtiä, ja hänen kyyneleestään syntyy Hopeakristalli. Hopeakristalli oli kulkenut hänen matkassaan koko ajan, se oli yhtynyt Chibi-Usan ruumiiseen. Näin hän ja Usagi yhdistivät kahden Hopeakristallin voiman ja tuhosivat Wisemanin.
Sailor Moon S
Sailor-soturit kohtaavat uuden vihollisen: Death Bustersit. Death Bustersit käyttävät apunaan hirviöitä, joita kutsutaan daimoneiksi. Daimonien avulla he yrittävät varastaa Heart Crystaleita. Heidän päämääränään on löytää kolme tiettyä Heart Crystalia, jotka sisältävät halutut talismaanit. Usagi ystävineen joutuu konfliktiin uusien sailor-soturien kanssa: Uranus ja Neptune eivät halua toimia yhdessä Sailor Moonin ja tämän ystävien kanssa. Myös Sailor Uranus ja Neptune etsivät taalismaaneja, mutta eri tarkoitukseen kuin Death Bustersit. Sailor Pluto palaa nykyaikaan Setsuna Meiō:na. Chibi-Usakin palaa nykyaikaan, mutta nyt hän pystyy muuttumaan Sailor Chibi Mooniksi.
Death Bustersit saavat selville, että Haruka (Uranus) ja Michiru (Neptune) kantavat talismaaneja. Setsunalla on kolmas talismaani ja hän "herättää" talismaanit Harukassa ja Michirussa. Talismaanit saavat aikaan Graalin maljan, jonka avulla Sailor Moon pystyy muuttumaan Super Sailor Mooniksi. Death Bustersien tavoite muuttuu tämän jälkeen: he yrittävät kerätä kerralla monta Heart Crystalia, jotta he pystyisivät elvyttämään pahaenteisen Mistress 9:n. Chibi-Usa ystävystyy Hotaru Tomoen kanssa, eikä tiedä, että Hotaru on Death Bustersien johtajan, Professori Tomoen tytär. Hotaru on sailor-soturi Sailor Saturn, joka pystyy tuhoamaan kaiken, mutta Chibi-Usa ei tiedä sitäkään. Haruka, Michiru ja Setsuna pelkäävät, että Sailor Saturnin voima herää Hotarussa ja se johtaa maailman tuhoon, joten he anelevat Usagia tappamaan Hotarun.
Mistress 9 asustaa Hotarun sisällä, ja se herää ja ryöstää Chibi-Usan Heart Crystalin. Sen jälkeen, Mistress 9 huijaa Usagin luovuttamaan Graalin maljan itselleen, jotta hän voi kutsua Prahaoh 90:n tuhoamaan maailman. Hotarun sisällä herää Sailor Saturnin voima ja hän haluaa uhrautua pelastaaksen maailman tuholta. Usagi kuitenkin onnistuu muuttumaan super-muotoonsa ja pelastaa Hotarun ja tuhoaa Prahaoh 90:n. Tämän jälkeen, Hotaru syntyy uudestaan vauvaksi ja palaa isänsä luo, joka ei enää kuulu Death Bustersiin.
Sailor Moon SuperS
Chibi-Usa elää nykyhetkessä, sillä hänen täytyy harjoitella sailor-soturina olemista. Chibi-Usa tapaa Pegasus-nimisen yksisarvisen, joka saapuu aina Chibi-Usan uniin. Pegasus auttaa sailor-sotureita antamalla heille pysyvät super-muodonmuutokset. Uusia voimia käytetään uutta vihollista vastaan. Dead Moon Circus on mystinen sirkus, joka hyökkää ihmisten kimppuun ja vie heidän haaveensa. Dead Moon Circus varastaa ihmisten Dream Mirroreita, sillä he uskovat Pegasuksen piilevän joissain niistä. He luulevat, että Pegasuksella on Golden Crystal. Dead Moon Circuksen valtijatar, Kuningatar Nehelenia pystyy pakenemaan peilistään Golden Crystalin avulla.
Kuningatar Nehelenia oli ennen oman valtakunnansa kuningatar, mutta hänen valtakuntansa joutui turhamaisuuden valtaan. Nehelenia pelkäsi menettävänsä kauneutensa, joten hän käytti muiden unelmia pysyäkseen ikuisesti nuorena. Nehelenia yritti viedä Heliokselta (Pegasuksen todelliselta muodolta) Golden Crystalia, mutta sen seurauksena Kuningatar Serenity lukitsi Nehelenian peilin sisään. Nehelenia perusti sen jälkeen Dead Moon Circuksen ja käytti Zirconiaa välikätenään löytääksen Pegasuksen. Vaikka he saavat lopulta käsiinsä Golden Crystalin, Amazoness Quartet pettää heidät ja antavat Crystalin Chibi-Usalle. Kuningatar Nehelenia voitetaan Golden Crystalin avulla: tämä alkaa kuihtua ja ikääntyä, joten hänen on pakko palata peiliinsä takaisin. Helios lähtee Elysion-kotiplaneetalleen.
Sailor Moon Stars
Kuningatar Nehelenia palaa takaisin, kun Sailor Galaxia vapauttaa tämän peilistään ja usuttaa tämän kostamaan sailor-sotureille. Nehelenia hyökkää Mamourun kimppuun ja langettaa kirouksen tämän päälle, joka tulee tappamaan Mamourun ja kadottamaan Chibi-Usan maanpäältä. Nehelenia kaappaa Mamourun painajaismaailmaansa, ja sailor-soturit lähtevät pelastamaan Mamourua. Usagi alkaa kuitenkin sääliä Neheleniaa, ja onnistuu irrottamaan Nehelenian pahuudestaan Eternal Sailor Moon-muodon avulla.
Tämän jälkeen, Mamouru lähtee ulkomaille opiskelemaan. Usagi ja muut aloittavat uuden luokka-asteen, ja Chibi-Usa palaa omaan aikaansa. Sailor-sotureita on vastassa uusi vihollinen: Sailor Animamates, jotka toimivat Shadow Galactican valtijattaren, Sailor Galaxian alaisuudessa. Sailor Animamatesit yrittävät varastaa ihmisten Star Seedejä. Usagi saa apua uusilta sailor-sotureilta — Sailor Starlighteilta. Starlightit tekeytyvät idolryhmäksi nimeltä Three Lights. Starlightit etsivät Prinsessa Kakyūta. Chibi-Chibi-niminen pikkutyttö ilmestyy myös Usagin kotiin.
Sailor Galaxian tausta alkaa selvitä. Galaxia lopetti sailor-sotureiden ja Chaoksen (pahantahtoisuuden lähteen) sodan sulkemalla Chaoksen sisäänsä. Galaxia ei kuitenkaan pystynyt vastustamaan Chaoksen pahaa vaikutusta, joten hän erotti Star Seedinsä kehostaan. Galaxian Star Seed muuttui Chibi-Chibiksi. Sailor Galaxia varastaa lopulta Usagin ystävien Star Seedit, joka johtaa näiden kuolemaan. Chibi-Chibi muuttuu miekaksi (Sword of Sealing) ja painostaa Usagia tappamaan Galaxian. Usagi ei kuitenkaan suostu siihen, vaan käyttää sen sijaan sydämensä hyvyyttä ja vapauttaa Galaxian Chaoksen vaikutuksesta. Kaikki kuolleet sailor-soturit heräävät henkiin sen jälkeen. Sarja loppuu siihen, kun Usagi ja Mamouru suutelevat kuun alla. Paha on poissa.
Tietokonesimulointi
Tietokonesimulointi on maailman jäljittelyä tietokoneella. Maailmasta tai useimmiten sen osasta tehdään loogis-matemaattinen malli. Malli muutetaan tietokoneen ymmärtämään muotoon tietokoneohjelmaksi käyttäen jotain ohjelmointikieltä. Tietokoneohjelma suoritetaan eli ajetaan. Lopuksi ohjelman tulokset saadaan kuvina, taulukoina ja kaavioina. Esimerkiksi tietokoneeseen voidaan syöttää yhtälöt, joilla säätila lasketaan, sekä säätiedot ja laskea säätilaa eteenpäin. Tietokoneella voi simuloida monenlaisia muitakin asioita: kaupan kassajono, lentäminen, kasvihuoneilmiö. Tietokonesimulaatio ei yleensä pysty antamaan varmoja tuloksia, koska reaalimaailman ilmiöitä käsittelevät mallit ovat monesti väistämättä epätarkkoja ja koska tietokoneen laskentakyvyt ovat rajalliset.
Tietokonesimuloinnin sovellutukset
Supertietokoneiden tulo Suomeen 1980-luvulla paransi merkittävästi kykyä ennustaa sää oikein.
Tietokonesimuloinnin keinot
Tietokonesimulointi vaatii runsaasti laskentatehoa. Nykyiset supertietokoneetkaan eivät ole niin tehokkaita kuin tutkijat haluaisivat, sillä aina löytyy simulaatio, jota tutkijat eivät kykene tehokkaassakaan tietokoneessa ajamaan.
Yksinkertaistettuna yhden ihmisen kyky ratkaista edellä mainitun tyyppinen yhtälöryhmä on siis pudonnut noin yhteen 60. miljardisosaan paperiversiosta. Vastaava koskee tosin vain ns. polynomisessa ajassa ratkaistavia ongelmia. NP-täydellisten ongelmien, joita on kohdattu muun muassa geenitekniikkaan liittyvässä simuloinnissa, ratkaisuteho on kasvanut paljon hitaammin. Tietokone on edelleen keskeisesti laskin (computer). Kehitys perustuu muun muassa tekniikan kehitykseen ja kasvavaan erikoistumiseen. Paperilla taustaorganisaatioksi riittää ehkä heimo (paperin (vast.) valmistus ja laskijan elättäminen), tietokonetapauksessa se on käytännössä globaali taso, ihmiskunta.
Simuloinnin ongelmat
Simulointi vaatii monesti erittäin raskasta laskentakykyä tietokoneelta, varsinkin jos simuloidaan säätilan kaltaista mutkikasta systeemiä.
Aiheesta lisää
Імітаційне моделювання
Epikurolaisuus
Epikurolaisuus oli hellenistisen filosofian koulukunta, jonka perusti muinaiskreikkalainen Epikuros (341-270 eaa.). Koulukunta perustettiin noin vuonna 307 eaa.
thumb|380px|Epikurolainen [[tetrafarmakos Papyrusten huvilasta löydetyssä papyruksessa (PHerc. 1005, col. 5). Kopio 1800-luvun alusta.]] Epikuros oli atomistinen materialisti. Fysiikka eli tieto maailman todellisesta toiminnasta oli epikurolaisen etiikan taustalla. Epikuroksen materialismi johti hyökkäyksiin taikauskoa ja tavallisen kansan jumalia koskeneita uskomuksia vastaan. Kyreneläisiä seuraten Epikuros katsoi, että korkein hyvä oli maltillisten nautintojen tavoittelu, minkä avulla ihminen saattoi saavuttaa mielenrauhan (ataraksia) ja poistaa ruumiillisen kärsimyksen (aponia).
Vaikka epikurolaisuus on näin eräs hedonismin muoto sikäli, että sen mukaan korkein hyvä on mielihyvä, epikurolaisuus eroaa nykyaikaisesta hedonismikäsityksestä siinä, että se määrittelee kärsimyksen puutteen suurimmaksi nautinnoksi, ja painottaa yksinkertaista elämää. Epikurolaisten mukaan mielihyvää tuottavaa elämää ei saavuteta syömällä ja juomalla vaan suunnitelmallisella elämäntyylillä, johon kuuluvat ystävät, keskustelut ja kohtuulliset ruumiilliset nautinnot. Epikurolaisuuteen kuului myös yhtenä vahvana osana yhteiskunnasta eristäytyminen ja politiikasta pidättäytyminen.
Epikurokselta on säilynyt joitakin kirjoituksia. Roomalaisista Lucretius on tunnetuin epikurolainen. Hänen runoelmansa Maailmankaikkeudesta esittää epikurolaisuuden tärkeimmät näkemykset. Monet Papyrusten huvilasta Herculaneumista löydetyistä papyruksista sisältää epikurolaisia kirjoituksia. Ainakin osan arvellaan kuuluneen epikurolaiselle Filodemokselle. Epikurolainen materialismi ennakoi useita myöhemmin tehtyjä tieteellisiä löytöjä. Muun muassa John Daltonin atomiteoria ja Charles Darwinin evoluutioteoria voidaan löytää jo epikurolaisista kirjoituksista.
Epikurolaisuus vaipui unohduksiin Rooman vallan lopulla, ja heräsi uudelleen henkiin atomisti Pierre Gassendin ajattelussa. Myöhemmistä vaikuttajista muun muassa Thomas Jefferson on kutsunut itseään epikurolaiseksi.
Epikuroksen Puutarha
Epikuros oli materialisti ja kannatti atomismia. Tässä hän seurasi Demokritosta ja Leukipposta. Materialistinen ajatusmaailma sai hänet hyökkäämään kaikkea taikauskoa vastaan, sekä sitä ajatusta vastaan, että jumalat osallistuisivat millään tavalla maailman toimintaan. Sokrateen oppilaana olleen Aristippoksen tavoin hän uskoi, että suurinta hyvää oli kohtuullisten nautintojen etsiminen. Tällaisia olivat muun muassa mielentyyneys, sekä vapautuminen pelosta tiedon kautta.
Epikuroksen koulu, jota kutsuttiin nimellä ”Puutarha” (kreik., Kēpos), toimi Epikuroksen talossa ja hänen omistamassaan puutarhassa. Epikuros hankki paikan käyttöönsä vuonna 307/306 eaa. Puutarha sijaitsi juuri Ateenan ulkopuolella, sen tien varrella, joka johti Dipylon-portilta Akatemiaan.
Epikuroksen koulun oppilasmäärä oli hänen eläessään pieni, mutta oppilaat olivat koululleen omistautuneita. Epikuroksen oppilaisiin kuuluivat Hermarkhos, Idomeneus, Kolotes, Polyainos, Metrodoros sekä Leonteus. Kouluun kuului myös naisia, kuten Metrodoroksen elämänkumppani Leontion ja Leonteuksen vaimo Themista, sekä orjia. Puutarha ei ollut pelkästään koulu vaan yhteisö, johon epikurolaiset olivat vetäytyneet elämään yhdessä. Epikuros painotti ystävyyttä oleellisena osana onnellisuutta. Puutarha vaikuttaa olleen melko askeettinen yhteisö, joka hylkäsi Ateenan politiikan parrasvalot. Ateenalaisen mittapuun mukaan heitä voitiin pitää maailmankansalaisina. Epikurolaiset olivat todennäköisesti kasvissyöjiä.
Senecan mukaan Puutarhan portilla oli seuraava kirjoitus:
Epikurolaisuus oli alun perin lähinnä platonilaisuuden haastaja, mutta myöhemmin siitä tuli stoalaisuuden päävastustaja. Stoalaiset tunnettiin yleismaailmallisen järjen ja kaitselmuksen kannattajina, kun taas epikurolaiset kielsivät ajatuksen täysin.
Epikurolaisuuden suosio kasvoi ajan myötä, ja siitä tuli yhdessä stoalaisuuden ja skeptisismin kanssa yksi hellenististä filosofiaa hallinneista koulukunnista, ja sen vaikutus kesti Rooman valtakunnan myöhäisaikaan saakka. Koska Epikuros ja hänen seuraajansa karttoivat politiikkaa, epikurolaisuudesta ei kuitenkaan koskaan tullut kovin merkittävää yhteiskunnallisesti vaikuttanutta filosofiaa.
Roomalainen aika
Myöhemmällä hellenistisellä ja roomalaisella ajalla erilaisia epikurolaisia yhteisöjä toimi ympäri Välimeren aluetta, muun muassa Antiokiassa, Aleksandriassa, Rhodoksessa ja Herculaneumissa. Yksi ensimmäisiä roomalaisia epikurolaisuutta kannattaneita kirjailijoita oli Amafanius. Myöhemmin Lucretius oli epikurolaisuuden suurin puolestapuhuja. Hänen kuusi kirjaa käsittävä eeppinen runoelmansa Maailmankaikkeudesta on merkittävimpiä säilyneitä epikurolaisia teoksia. Se käsittelee etupäässä epikurolaista luonnonfilosofiaa, ja monet tutkijat katsovat sen esittävän yhdessä teoksessa Epikuroksen kirjoitusten tärkeimmät argumentit ja teoriat.
Roomalaisista myös runoilija Horatius kuului Epikuroksen opetusten kannattajiin. Hänen tunnetun lausahduksensa carpe diem voidaan nähdä kuvastavan epikurolaista ajattelua. Muita merkittäviä lähteitä tuon ajan epikurolaisuuden tuntemisen kannalta ovat Cicero, Diogenes Oinoandalainen ja Diogenes Laertios. Cicero oli hyvin kriittinen epikurolaisuutta kohtaan ja tuomitsi sen hillittömäksi hedonismiksi, joka on tyhjä kaikesta hyveestä ja velvollisuuksista. Lisäksi hän syytti epikurolaisia siitä, että nämä vetäytyivät julkisesta elämästä. Diogenes Oinoandalainen kirjoitutti Lyykiassa sijaitsevaan kotikaupunkiinsa suuren niin kutsutun Oinoandan piirtokirjoituksen, joka sisälsi epikurolaisia opetuksia. Diogenes Laertioksen teos Merkittävien filosofien elämät ja opit sisältää useita epikurolaisia kirjoituksia, muun muassa Epikuroksen Pääopit sekä hänen kolme kirjettään.
Roomalaisista valtiomiehistä ainakin Julius Caesarin tiedetään olleen taipuvainen epikurolaisuuteen. Hän esimerkiksi hylkäsi ajatuksen elämästä tuonpuoleisessa, mikä johti siihen, että hän vetosi oikeudessa Catilinan kuolemantuomiota vastaan. Hänen vastaväittäjänsä oli stoalainen Cato.
Herculaneumissa Vesuviuksen purkaus vuonna 79 hautasi alleen myös huvilan, joka nykyään tunnetaan Papyrusten huvilana. Sen omisti Caesarin appi Lucius Calpurnius Piso Caesoninus. Huvilasta on löydetty kirjasto, jonka on havaittu sisältävän useita Filodemoksen, myöhäishellenistisen epikurolaisen filosofin, sekä Epikuroksen itsensä teoksia. Tämä osoittaa epikurolaisuuden olleen tuolloin suosittua. Hiiltyneiden papyrusten tutkimus ja julkaisu jatkuu edelleen.
Sen jälkeen kun Konstantinus I omaksui kristinuskon valtionuskonnoksi, epikurolaisuutta samoin kuin muitakin pakanallisia filosofioita alettiin sortaa. Epikuroksen materialistiset näkemykset siitä, että jumalat ovat aineellisia atomeista muodostuneita olentoja, joka eivät ole luoneet kaikkeutta eivätkä kiinnostuneet ihmisistä, sekä hänen eettinen oppinsa siitä, että suurin hyvä oli yksilön oma nautinto, ei jumalan palveleminen, nähtiin peruuttamattomasti ristiriidassa kristillisten opetusten kanssa. Rooman valtakunnan lopulla epikurolaisuus oli lähes kuollut. Se vaipui unohduksiin pitkäksi ajaksi, niin ettei sitä juurikaan tunnettu.
Bertrand Russell luonnehti epikurolaisuuden menestystä ja kohtaloa sanoen, että kuoleman pelko on niin syvällä ihmisten vaistoissa, ettei Epikuroksen sanoma vedonnut koskaan kovin laajoihin joukkoihin, vaan se pysyi aina vähemmistön tunnustuksena. Jopa filosofien keskuudessa se pääsääntöisesti hylättiin ja sen sijaan suosittiin stoalaisuutta. Epikurolaisuus kuitenkin säilyi oppina 600 vuotta Epikuroksen kuoleman jälkeen. Ihmisten käännyttyä kristinuskoon kaikki hyvä nähtiin usein sijoittuvaksi elämään kuoleman jälkeen, mikä oli Russellin mukaan täysin päinvastainen ajatus kuin Epikuroksella.
Varhaiskristillinen kirjailija Lactantius kritisoi Epikurosta useasti teoksessaan Divinarum Institutionum. Danten Jumalaisessa näytelmässä epikurolaisten haudat sijaitsivat helvetin kuudennella kehällä (Inferno, Canto X). Vastaavasti Mišnassa epikurolaiset (apiqorsim, liikkeen uskomukset jakavat ihmiset) ovat niiden joukossa, joilla ei ole osaa ”tulevasta maailmasta” eli tuonpuoleisesta tai messiaanisen ajan maailmasta.
Myöhempiä epikurolaisia
1500-luvulla Lucretiuksen ja Diogenes Laertioksen teoksia alettiin painaa Euroopassa, ja tietoisuus epikurolaisista opeista levisi uudelleen. 1600-luvulla ranskalainen tieteilijä ja filosofi Pierre Gassendi kirjoitti kaksi teosta, jotka herättelivät epikurolaisuutta uudelleen henkiin. Pian tämän jälkeen, ja selvästi Gassendin vaikutuksesta, Walter Charleton julkaisi englanniksi useita epikurolaisuutta käsitelleitä teoksia. Myös kristilliset hyökkäykset epikurolaisuutta vastaan heräsivät uudelleen henkiin, muun muassa Cambridgen platonistien taholta.
Yhdysvaltojen perustajiin kuuluva Thomas Jefferson viittasi itseensä epikurolaisena. Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen esipuheessa voidaan nähdä epikurolaisia piirteitä sen puhuessa luovuttamattomasta oikeudesta elämään, vapauteen ja onnellisuuden tavoitteluun. Muita uuden ja nykyajan epikurolaisia ovat olleet François Bernier, Charles de Saint-Évremond, Ninon de l'Enclos, Denis Diderot ja Jeremy Bentham. Myös Christopher Hitchens on viitannut itseensä epikurolaisena.
Epikurolaisuus on vaikuttanut sekä luonnontieteessä että etiikassa. Luonnontieteilijät omaksuivat atomismin vähitellen, ja epikurolainen materialismi taas vaikutti 1800-luvun materialismiin ja muun muassa marxilaiseen filosofiaan. Materialistiset filosofit omaksuivat Epikuroksen hedonistisen etiikan ja esittivät uudelleen hänen vastaväitteitään luonnossa esiintyvää teleologiaa vastaan.
Epikurolaisuus ja ”apiqoros”
Juutalaisessa rabbiinisessa kirjallisuudessa esiintyy sana ”apiqoros”. Sillä viitataan niihin, joilta puuttuu uskonto tai hengellinen perusta moraalille. Sanan alkuperä on epävarma, mutta se on saattanut viitata alun perin erityisesti epikurolaiseen filosofiaan. Myöhemmin sillä on viitattu paitsi niihin, jotka vaikuttavat ateisteilta, myös erilaisiin harhaoppeihin ja harhaoppisiin itseensä. Sanaa käytetään heprean kielessä edelleen.
Filosofia
Epikurokselle filosofiassa oli — muun hellenistisen filosofian tapaan — tärkeintä etiikka. Fysiikan ja mielenfilosofian teoriat oli tarkoitettu palvelemaan ensisijaisesti tätä tarkoitusperää: oikea ymmärrys maailman toiminnasta johti turhien pelkojen poistumiseen ja mahdollisuuteen elää oikeanlaista elämää. Muun muassa jumalien ja kuoleman pelon poistamisen katsottiin mahdollistavan rajallisesta elämästä nauttimisen, kun se on tässä ja nyt.
Tetrafarmakos
Tetrafarmakos, ”neliosainen lääke”, on Epikurokselta peräisin oleva ohje siihen, kuinka ihminen voi elää onnellisinta mahdollista elämää. Se tiivistää koko epikurolaisuuden neljään lyhyeen lauseeseen:
Fysiikka
Epikuroksen oman luonnonfilosofian kuvaus sisältyy hänen kirjeeseensä Herodotokselle. Epikuroksen mukaan kaikkeus on ikuinen ja ääretön; se ei ollut syntynyt koskaan, koska tyhjästä ei voi syntyä mitään (kuten Lucretius sanoi, ex nihilo nihil fit), eikä se myöskään koskaan lakkaa olemasta. Atomit ovat kaikkein pienimpiä aineosia, eli ainetta ei voi jakaa loputtomiin, mikä oli stoalaisten kanta. Atomeilla on kuitenkin erilaisia muotoja ja kokoja. Lisäksi ne ovat jatkuvassa liikkeessä, joka muodostaa atomien pyörteen. Nämä seikat mahdollistavat sen, että ne voivat tarttua yhteen isommiksi kappaleiksi.
Kirjeessään Pythokleelle Epikuros käsitteli myös paljon erilaisia luonnonilmiöitä, kuten tähtien, kuun ja planeettojen liikettä, sääilmiöitä ja pyrstötähtiä, tarkoituksenaan hälventää niitä kohtaan tunnettuja pelkoja.
Sielu
Epikurolaiset kiistivät sielun kuolemattomuuden ja monet muut sieluun antiikin aikana usein liitetyt ajatukset, mutta eivät sielun olemassaoloa sinänsä. Atomiteorian mukaisesti kuitenkin myös sielun tulee koostua atomeista. Epikurolaiset katsoivat, että sielun erottaa sitä raskaammasta ruumiista sen koostumus: sielu koostuu ruumista hienomman laatuisesta materiasta eli kaikkein pienimmistä, keveimmistä ja nopealiikkeisimmistä atomeista.
Näitä hienoimmanlaatuisia atomeja katsottiin olevan neljää laatua: tulen, ilman ja tuulen (eli pneuman) kaltaisia atomeja sekä neljättä, nimetöntä laatua. Tulen, ilman ja tuulen kaltaiset atomit selittävät kreikkalaisessa ajattelussa sielun vastuualueeseen kuuluvan ruumiinlämmön ja hengityksen. Neljännen nimettömän lajin atomit ovat kaikista sieluatomeista vielä kaikkein liikkuvimpia, ohuimpia, pienimpiä ja sileimpiä atomeja. Ne ovat vastuussa aistimisesta ja liikkeestä sekä niihin liittyen ajattelusta, tunteista ja muistista. Samalla ne tekevät sielusta yhden yhdessä toimivan kokonaisuuden, joka on jotain aivan muuta kuin ruumis.
Aineellisuudesta johtuen ihmisen sielu on kuolevainen ja ruumiin mukana tuhoutuva. Tämä seuraa siitä, että atomit itsessään eivät ole eläviä, vain niiden kokonaisuus (kuten eläin tai ihminen) voi olla elävä. Sielu voi elää ja toimia vain kokonaisuutena yhdessä ruumiin kanssa ja päinvastoin. Mikään atomien kokonaisuus ei kuitenkaan ole ikuinen, toisin kuin yksittäiset atomit. Siksi myöskään sielun olemassaolo tai elämä ei ole ikuista.
Tietoteoria
Mainitut totuuden kriteerit muodostivat Epikuroksen noudattaman tieteellisen menetelmän perustan totuuden löytämiseksi.
Aistiminen
Aistiminen oli keskeisessä roolissa epikurolaisessa tietoteoriassa. Hieman nykyaikaisen tieteen tavoin epikurolainen filosofia painotti empirismiä menetelmänä erottaa totuus epätotuudesta. Aistimukset ovat ensimmäinen kriteeri tiedolle, koska ne antavat ensimmäisen vaikutelman ja todistavat ulkoisen todellisuuden olemassaolon.
Aistiminen tapahtuu niin, että kappaleista virtaa atomeja sieluun. Ulkoisista kappaleista virranneet atomit saapuivat aistinelimiin, jossa ne laittoivat liikkeelle ihmisen eri osien välillä kulkevissa kanavissa olevia atomeja, kunnes lopulta myös ihmisen tietoisuudessa olevat hienoimman laatuiset nimettömän atomityypin atomit liikkuivat. Näin aistimus oli saapunut lopulta tietoisuuteen.
Epikurolaisen käsityksen mukaan kaikki aistittu oli atomiteorian seurauksena aina oikeellista. Aistihavainto ei ole sen enempää subjektiivista kuin pettävääkään. Väärinkäsitykset syntyvät silloin, kun mieli lisää näihin vaikutelmiin jotakin tai poistaa niistä jotakin ennakkokäsitystemme kautta. Näin pelkkä aistihavainto ei voi johtaa meitä virheisiin, vain käsitteet ja mielipiteet, jotka ovat seurausta aistihavainnosta tekemistämme tulkinnoista. Näin aistihavainnot ovat ainoita todella paikkansapitäviä asioita, joihin meidän tulee luottaa ymmärryksemme ympärillämme olevasta todellisuudesta.
Ajattelu oli epikurolaisessa tietoteoriassa melko toissijaisessa roolissa, koska sekin oli käytännössä vain aistimisen erikoistapaus: ajattelu toimi suoraan aistien antamasta syötteestä. Atomistien käsityksen mukaan ajatus syntyy samalla tavalla kuin aistimukset, kun ulkoisesta esineestä jokin osanen, ”kuva”, siirtyy mieleen. Osa ajatuksista syntyi aistien kautta tulevien atomien muodostamien kuvien seurauksena, osa suoraan ajatukseen iskevistä paljon hienommista kuvista.
Käsitteet ja tuntemukset
Ennakkokäsityksiä voisi verrata universaaleihin ideoihin, eli kaikkien ymmärtämiin käsitteisiin. Eräs esimerkki on sana ”ihminen”, koska kaikilla ihmisillä on ennakkokäsitys siitä, mikä ihminen on. Käsitteet ovat muodostuneet mielessä aistihavaintojen perusteella. Käsitteet ovat suorassa yhteydessä muistiin ja ne voidaan palauttaa mieleen koska tahansa vain niihin liittyvää sanaa käyttämällä.
Tuntemukset ovat sisäisiä impulsseja, jotka saavat meidät pitämään tai tuntemaan vastenmielisyyttä jotakin sellaista ulkoista asiaa kohtaan jonka havaitsemme aisteilla, ja liittyvät ennakkokäsityksiin, jotka aistitusta palautuvat mieleen. Tuntemukset liittyvät enemmän etiikkaan kuin epikurolaiseen fysiikkaan. Ne kertovat ihmiselle, mikä tuottaa nautintoa ja mikä kärsimystä. Tämä on epikurolaisuudessa tärkeää, koska se on koko epikurolaisen etiikan perustana.
Toimintateoria ja tahdonvapaus
Epikuros ei hyväksynyt Demokritoksen atomiteoriaan implisiittisesti liittyvää reduktiivista determinismiä, jossa myös ihmisen tahdon toiminta palautettaisiin pelkkään fysiikkaan. Hän piti kiinni vapaan tahdon olemassaolosta, koska otti sen annettuna – vapaa tahto oli arkijärjen mukaista, ja siksi atomiteoriassa täytyi olla jokin piirre, joka mahdollisti sen.
Tämän vuoksi epikurolaiset tekivät atomioppiin pienen lisäyksen: heidän mukaansa atomien muutoin täysin deterministisissä liikeradoissa tapahtuu satunnaisia poikkeamia (clinamen). Ne selittivät myös sen, miksi ihmisillä on tahdonvapaus. Tällä selityksellä voitiin huojentaa huolestuneita mieliä, ihmisillä kun on aina ollut tapana pohtia omaa rooliaan maailmankaikkeudessa. Vapaan tahdon olemassaololle haluttiin löytää fysikaaliset perusteet, koska se tarvittiin motivoimaan inhimillisiä valintoja ja mahdollistamaan nautinnollinen elämä ja yksilöllinen kehitys.
Etiikka
Etiikassa Epikuros kannatti yksilön nautintoja tärkeimpänä hyvänä elämässä. Siksi ihmisen oli elettävä niin, että hän pystyy saavuttamaan elämässään niin suuren määrän nautintoa kuin mahdollista. Epikuroksen mukaan suurin nautinto, mielenrauha ja peloista vapautuminen saavutettiin tiedon, ystävyyden sekä hyveellisen ja kohtuullisen elämän kautta. Hän kannatti yksinkertaisia nautintoja, millä hän tarkoitti liiallisista ruumiillisista nautinnoista, kuten mässäilystä ja seksistä, pidättäytymistä, koska liiallinen nautinnon tavoittelu saattoi itse asiassa vähentää kokonaisnautintoa. Näin epikurolainen hedonismi saattoi olla hyvinkin askeettista.
Epikuroksen mukaan erityisesti tarpeettomia, luonnottomia nautintoja tuli välttää. Esimerkiksi osallistuminen yhteiskunnalliseen toimintaan saattoi tuoda mukanaan nautintoja, jotka olivat hankalia tyydyttää ja joita ihminen ei voinut pitää yllä koko elämäänsä, mikä johti nautintoa suurempiin ongelmiin. Samoin Epikuros katsoi, ettei syödessä tullut syödä liikaa, koska se saattoi johtaa tyytymättömyyteen myöhemmin, jos samanlaisia nautintoja ei ole enää saatavilla. Samoin seksi saattoi johtaa halun lisääntymiseen ja sitä kautta tyytymättömyyteen kumppania kohtaan. Epikuros piti avioliittoa ja siihen liittyviä asioita uhkana mielenrauhalle, ja eli siksi itse selibaatissa. Hän ei kuitenkaan vaatinut tätä koulun muilta jäseniltä.
Nautintojen ja toisaalta hyveellisen elämän välillä nähtiin kiinteä yhteys:
Epikuroksen mukaan oikeudenmukaisuus perustui ihmisten väliseen sopimukseen siitä, etteivät ihmiset vahingoita toisiaan eivätkä tule vahingoitetuksi toistensa taholta. Yhteisöllinen elämä lakeineen ja rangaistuksineen perustuu siihen, että se tarjoaa turvan vahingoitetuksi tulemiselta, niin että ihmiset ovat vapaita tavoittelemaan onnellisuutta. Epikurolaisuus oli todennäköisesti ensimmäinen filosofinen koulukunta joka esitti ajatuksen yhteiskuntasopimuksesta, jonka mukaan lait ja valtion olemassaolo perustuvat ihmisten keskinäiselle sopimukselle, eivät millekään jumalallisille säädöksille.
Lakien rikkomista pidettiin pahana, koska kiinnijäämiseen liittyi häpeää ja se saattoi johtaa rangaistukseen. Eläminen kiinnijäämisen tai rangaistuksen pelossa poistaisi nautinnon, ja tämä teki jopa salatusta väärintekemisestä kannattamatonta. Epikurolaisille hyveellä itsellään ei ollut arvoa, ja sillä oli arvoa vain sikäli kuin se saattoi edesauttaa onnellisuutta. Kultaisen säännön kaltaista vastavuoroisuutta suosittiin siksi, että se oli hyödyllistä yksilöille, ei siksi, että se olisi ollut jumalallinen käsky. Ystävyys perustui samanlaiseen vastavuoroisuuteen ja nautinnon tavoitteluun.
Epikuros ei kuitenkaan muotoillut mitään laajaa Platonin tai Zenonin Valtioiden tapaista sosiaalieettistä järjestelmää joka olisi säilynyt nykypäiviin.
Uskonto
Epikurolaisuus on usein yhdistetty ateismiin, mutta epikurolaiset itse eivät kieltäneet jumalten olemassaoloa. Sen sijaan Epikuros katsoi, että jumalat ovat autuaita ja kuolemattomia, joskin kaiken muun tavoin aineellisia ja atomeista koostuvia olentoja, jotka sijaitsevat metakosmiassa, maailmojen välisessä tyhjässä tilassa äärettömässä avaruudessa.
Epikuros kuitenkin painotti sitä, että jumalat eivät olleet luoneet maailmaa eivätkä sekaannu millään tavalla maailmankaikkeuden toimintaan, eivätkä myöskään ihmisten elämään palkitsemalla tai rankaisemalla. Siksi jumalien rukoilemisesta tai jumalille uhraamisesta ei ollut mitään hyötyä. Jumalat olivat eristyksissään täydellisen onnellisia, ja tämä oli malli, jonka mukaan ihmisten tuli järjestää oma elämänsä.
Vaikka Epikuros hyväksyi jumalat nimellisesti, tämän materialistinen selitys jumalien olemassaololle ja heidän täydelliselle puuttumattomuudelleen maailman tapahtumiin vastaa lähinnä deismiä. Jotkut ovat tulkinneet Epikuroksen opetuksen ainoastaan naamioituneeksi ateismiksi. Epikuros oli hyvin tietoinen Sokrateen kohtalosta, eikä halunnut tulla syytetyksi uusien jumalia koskevien oppien esittämisestä. Siksi hän varoi osoittamasta ateismia julkisesti, ja kävi temppeleissä siinä missä muutkin. Hän vain kutisti jumalat pelkiksi fyysisiksi olennoiksi ja sulki heidät erilliseen maailmankaikkeuden osaan, jossa he voivat oleskella ilman ihmiskuntaa koskevia ajatuksia tai huolenpitoa. Näin hän saattoi olla käytännössä ateisti, mutta teoreettisesti teisti.
Epikuroksen mukaan ihmisillä on samanlaiset atomeista koostuvat sielut kuin jumalillakin. Jumalilla sielut ovat kuitenkin kiinni ruumiissa niin, etteivät ne pääse pakenemaan. Siksi jumalat ovat kuolemattomia. Ihmisillä ruumiin ja sielun atomien välillä olevat voimat eivät ole yhtä suuria, ja niin ruumis ei kykene pitämään sielua kiinni loputtomiin. Siksi ihmiset ovat kuolevaisia. Epikuros hylkäsi kaikki ajatukset tuonpuoleisesta elämästä, mutta katsoi silti, ettei ihmisten tarvitse olla huolissaan kuolemasta; kuolema ei ole meille mitään, koska emme voi sitä kuolleina aistia.
Nykyinen käyttö
Nykyisessä populaarissa käytössä sanalla epikurolainen tarkoitetaan usein aistinautintojen tavoittelijaa ja erityisesti hyvästä ruoasta ja hyvistä juomista nautiskelijaa. Tämä voidaan nähdä alkuperäisten epikurolaisten oppien väärinymmärtämisenä: Koska epikurolaisuuden mukaan nautinto on suurin hyvä ja inhimillisen elämän päämäärä, se ymmärretään usein väärin oppina, joka kannattaisi jatkuvaa juhlimista, mässäilyä, seksuaalisia ylilyöntejä ja niin edelleen. Epikuroksen mukaan onnellisuuden huippu oli kuitenkin ataraksia, mielenrauha, sekä aponia, kärsimyksen puuttuminen. Hän piti myös harkitsevuutta tärkeänä hyveenä, ja näki liialliset nautinnot ristiriitaisina ataraksian ja aponian saavuttamisen kannalta.
Filosofit
thumb|160px|[[Metrodoros Lampsakoslainen (nuorempi)|Metrodoros]]
Kreikkalaiset
Roomalaiset
Lichinga
Lichinga on kaupunki Mosambikin pohjoisosissa. Se on Niassan provinssin pääkaupunki. Siirtomaa-aikoina kaupunki tunnettiin nimellä Vila Cabral. Kaupungin asukasluku on noin 142 000. Kaupungissa on lentokenttä.
Helvi
Helvi on suomalainen naisen etunimi. Se tulee alun perin saksalaisesta nimestä Hedwig, joka on yhdistetty taistelua ja sotaa tarkoittavista sanoista. . Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Helvi on Suomessa annettu 23 835 naiselle ja alle viidelle miehelle. Suurin osa Helveistä on 1900-luvun alkupuolella syntyneitä.
Helvin nimipäivää vietetään 15. lokakuuta, joka oli alun perin pyhän Hedwigin päivä.
Poco (albumi)
Poco on saman nimisen country rock-yhtyeen toinen albumi. Levyn julkaisi Epic Records vuonna 1970.
Abu Za'bal
Abu Za'bal on kaupunki Egyptissä parikymmentä kilometriä Kairosta pohjoiseen.
Maantiede
Abu Za'bal sijaitsee Ala-Egyptissä noin 24 kilometriä Kairosta pohjoiseen.
Historia
Nykyisen Abu Za'balin paikalla on sijainnut kylä, jonka historia ulottuu muinaisiin aikoihin. Se tunnettiin aikaisemmin nimellä al-Kusayr. Ibn Mammati (k. 1209) mainitsee sen teoksessaan Kitab Kawanin al-dawawin. Nykyisen nimensä se on saanut Egyptin mamelukkien valtakauden päättyessä. Nimi mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran Egyptin ensimmäisen osmanikuvernööri Khairbein tekemässä wakf-säädöksessä.
Muhammad Ali perusti Abu Za'baliin Egyptin ensimmäisen lääketieteen oppilaitoksen vuonna 1827. Paikka sijaitsi tuolloin armeijan tukikohdan lähellä ja oppilaitoksen perustaminen liittyi jo vuonna 1825 Abu Za'baliin perustetun sotasairaalan toimintaan. Oppilaitosta johti ranskalainen Antoine Clot eli egyptiläisittäin Clot Bei. Oppilaitoksen toiminnan yhteydessä alettiin kääntää lääketieteellisiä teoksia arabiaksi. Lääketieteellinen opisto siirtyi Kairoon vuonna 1837.
Sittemmin Abu Za'bal on ollut tunnettu etenkin suuresta vankilastaan. Vuonna 1933 Abu Za'baliin perustettiin leprasiirtokunta. Sen toiminta jatkui vielä 2010-luvulla Egyptin viimeisenä vastaavana leprasiirtokuntana.
Joosef
Joosef on miehen etunimi.
Joosef tulee hepreankielisestä sanasta jasaf, joka merkitsee 'Jumala lisää' tai 'Jumala antaa lisää (lapsia)'. Nimi on tullut tunnetuksi Raamatusta, jossa mainitaan useita tämän nimisiä henkilöitä. Joosef on nimen suomalainen muoto, useissa muissa maissa se esiintyy muodossa Josef tai Joseph.
Suomen almanakassa nimi on esiintynyt erilaisissa kirjoitusasuissa (Josephus, Joseph, Josef) sekä 19. maaliskuuta että 22. joulukuuta vuosina 1708–1888. Vuodesta 1890 Joosefin korvasi rinnakkaisnimi Jooseppi. Nimi palautettiin almanakkaan vuonna 1995.
Suomessa Joosef-nimen on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä saanut Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 276 henkilöä. Muodossa Josef nimen on samana aikana saanut noin 1 480 henkilöä.
Edunvalvontavaltuutus
Edunvalvontavaltuutus on valtuutus, jonka valtuuttaja on määrännyt tulemaan voimaan siinä tapauksessa, että hän tulee sairauden, henkisen toiminnan häiriintymisen, heikentyneen terveydentilan tai muun vastaavan syyn vuoksi kykenemättömäksi huolehtimaan asioistaan. Edunvalvontavaltuutus on marraskuusta 2007 alkaen käytössä oleva uusi oikeudellinen instituutio, joka on luotu vaihtoehdoksi perinteisille edustuksen muodoille. Edunvalvontavaltuutuksen tarkoitus on samankaltainen kuin edunvalvojan määräämisellä, mutta erona on se, että edustus perustuu valtuuttajan omaan tahdonilmaisuun ja valtuuttajan tekemään valtakirjaan. Riittävän yksilöidyllä edunvalvontavaltuutuksella on mahdollista antaa valtuutetulle oikeus toimia myös sellaisissa asioissa, joiden hoitaminen ei edunvalvojan toimesta onnistuisi tai olisi erillisen luvan varaista.
Joosef
Viitteet
Giuseppe Giuseppe
Edunvalvontavaltuutus
Edunvalvontavaltuutettu
Edunvalvontavaltuutettu on valtuuttajan itsensä määräämä henkilö, joka edustaa valtuuttajaa niissä asioissa, jotka on yksilöity valtakirjassa. Edunvalvontavaltuutettu on aina luonnollinen henkilö. Valtuutettu osoittaa kelpoisuutensa edunvalvontavaltakirjalla ja holhousviranomaisen vahvistamispäätöksellä. Valtakirja laaditaan valtuuttajan vielä ollessa toimintakykyinen. Valtuutus tulee voimaan kun valtuuttaja on tullut kykenemättömäksi huolehtimaan niistä asioistaan, joita valtuutus koskee, ja holhousviranomainen on vahvistanut sen.
Itsemääräämisoikeuden kannalta edunvalvontavaltuutuksesta annetun lain keskeisiä elementtejä ovat:
Esineellistäminen
Lähteet
Falacia patética Reifikation
MV Stirling Castle
MV Stirling Castle oli Union-Castle Line -laivayhtiön valtameriristeilijä. Se palveli sotavuosia lukuun ottamatta reitillä Southampton–Kapkaupunki aina 1960-luvulle saakka. Jo elokuussa 1936 alus rikkoi reitin aiemman vuodelta 1896 peräisin olleen nopeusennätyksen 14 päivää, 18 tuntia, 57 minuuttia: uudeksi ennätykseksi kirjattiin 13 päivää ja 9 tuntia.
Rakentaminen
Aluksen tilattiin Harland and Wolffin Belfastin telakalta, ja se laskettiin vesille heinäkuussa 1935. Alus suoritti neitsytmatkansa 7. helmikuuta 1936 alkaen, matka alkoi Southamptonin satamasta.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan aikana Stirling Castle palveli joukkojenkuljetusaluksena. Alus lähti 1. marraskuuta 1940 Liverpoolista saattueen WS4A kommodorialuksena. Alukselle oli kuormattu 3. Panssariprikaatin esikunta, 3. ja 4. panssarirykmentti sekä prikaatijoukkoja. 13. marraskuuta eli vuorokautta ennen Freetowniin saapumista alus ilmoitti polttoainetarpeekseen 1 950 tonnia. Se oli 14. marraskuuta kello 17.04 ankkuroituna sukellusveneverkon suojassa Freetownin laiturissa S8 ja alus jatkoi saattueen mukana matkaansa iltapäivällä 17. marraskuuta. Saattue saapui 3. joulukuuta Durbaniin, josta se jatkoi matkaansa kaksi päivää myöhemmin. Se kulki 8. joulukuuta Mosambikin kanavassa ja läpäisi Adenin lahden suun 18. joulukuuta. Suez saavutettiin 22. joulukuuta iltapäivällä ja Port Tewfik seuraavana päivänä. Aluksella olleet joukot siirrettiin maihin Suezin ankkuripaikalla jouluaattona.
Stirling castle lähti paluumatkalle 1. tammikuuta 1941 osana saattuetta WS4A, johon kuuluivat sen lisäksi Highland Monarch sekä Blue Funnel Linen Memnon ja egyptiläinen Zamzam. Saattajina oli risteilijä HMS Caledon, hävittäjä HMS Kandahar sekä kaksi sluuppia. Aluksen määränpäänä oli Durban, jossa se siirrettiin telakalle. Alus lähti Kapkaupungista 26. tammikuuta Clydeen, jonne se saapui 15. helmikuuta. Luotsin noustua alukseen se ajoi tiheässä sumussa matalikolle tarttuen mutaan Toward Pointin pohjoispuolella. Hinaajat saivat aluksen irti vielä samana päivänä. Alus makasi ankkurissa kuukauden, jona aikana sen saamat lievät vauriot korjattiin.
Alus lähti 24. maaliskuuta saattueen WS7 mukana Clydestä. Se oli saattueessa varakommodorin aluksena. Alus jäi jo ensimmäisenä yönä Strathairdin yliajamaksi, jolloin kumpikin alus vaurioitui pahoin. Päälleajaneen aluksen keulan vauriot estivät matkan jatkamisen, mutta Stirling Castlen kapteeni päätti jatkaa matkaa saamistaan vaurioista huolimatta. Alus saapui 4. huhtikuuta saattueen mukana Freetowniin, josta matkaa jatkettiin 7. huhtikuuta. Saattue jakaantui 16. huhtikuuta 30 merimailia ennen Kapkaupunkia, jolloin osa meni Kapkaupunkiin ja Stirling Castlen johtama toinen osa jatkoi matkaansa Durbaniin. Saattue saapui kolme päivää myöhemmin Durbaniin, jossa aluksella olleet joukot siirrettiin muihin aluksiin ja se siirrettiin vaurioiden korjaamiseksi telakalle. Alus vapautui telakalta 26. huhtikuuta aloittaen matkan Melbourneen, jonne se saapui neljätoista päivää myöhemmin. Alukselle kuormattiin yhdeksän seuraavaa päivää pakastettua lihaa ja muita elintarvikkeita kotimaahan kuljetettavaksi. Alus teki kotimatkansa kulkien Panaman kanavan kautta Halifaxiin, jossa se liitettiin saattueeseen TC11. Alus saapui saattueen mukana Clydeen 30. kesäkuuta.
Alus oli mukana kuljettamassa joukkoja lisäksi ainakin saattueissa WS10, WS15, WS20, WS24, KMF15, WS31 ja CM45. Se muutettiin takaisin risteilyalukseksi 1946. Alus romutettiin Japanissa vuonna 1966.
Lincolnin piirikunta (Louisiana)
Lincolnin piirikunta on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 46 742 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Rustonin kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1873.
Iso Kalliolampi (Keuruu, Tarhia)
Iso Kalliolampi on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Arete Kyreneläinen
Arete Kyreneläinen (, 300-luku eaa.) oli Sokrateen oppilaan Aristippos Kyreneläisen tytär ja kyreneläiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän on ensimmäinen ja yksi harvoja antiikin ajalta tunnettuja merkittävämpiä naisfilosofeja. Hänen nimensä tarkoittaa "Hyvettä". Aretella oli poika jonka nimi oli myös Aristippos ja jota hän opetti itse. Tämän vuoksi poikaa kutsuttiin nimellä Aristippos Äidinopettama.
Areten mainitsevat sekä Diogenes Laertios että Claudius Aelianus. Hänet kuvataan usein vanhemman Aristippoksen seuraajana kyreneläisen koulukunnan johdossa, mutta todellisuudessa ei tiedetä, kumpi Aristippoksista perusti koulukunnan. Ei kuitenkaan ole mitään syytä epäillä, etteikö Arete olisi toiminut itsekin filosofina. Hänen kerrotaan opettaneen yli 30 vuotta ja kirjoittaneen useita teoksia, jotka kaikki ovat kuitenkin kadonneet.
J. Moransin mukaan Arete opiskeli Platonin Akatemiassa ja hänen hautakirjoituksessaan luki: ”Kreikan suuruus, Helenan kauneus, Aristippoksen kynä, Sokrateen sielu ja Homeroksen kieli”.
LYS
LYS (Leading Yard Stick) on kilpapurjehduksessa käytettävä tasoitusjärjestelmä, jonka laskenta perustuu veneen tilastolliseen menestymiseen kilpailuissa suhteessa toisiin purjevenemalleihin. Se on käytössä Suomessa ja Ruotsissa. Muiden tasoitusjärjestelmien tavoin sillä pyritään mahdollistamaan erilaisten purjeveneiden kilpaileminen keskenään. LYS on jaettu eri ryhmiin purjeveneiden erilaisten ominaisuuksien mukaan: LYS-kevytveneet, LYS-urheiluveneet, LYS-monirungot ja tavallisille perhepurjeveneille LYS.
LYS on ns. yhden luvun tasoitusjärjestelmä, jossa kullakin venetyypillä on oma, kahden desimaalin tarkkuudella ilmoitettava tasoituslukunsa. Nopealla veneellä luku on suurempi kuin hitaalla. Veneen LYS-luku kertoo sen nopeuden suhteessa pohjoismaiseen kansanveneeseen, jonka LYS-luku on 1,00. Monirunkoveneellä LYS voi olla jopa 2,14 (SeaCart 30) ja köliveneellä 1,41 (X-512). Optimistijollan LYS-luku on 0,79.
LYS-tasoitusjärjestelmää käytettäessä jokaiselle kilpailuun osallistuvalle veneelle lasketaan tasoitettu aika, joka saadaan kertomalla purjehdukseen käytetty aika veneen LYS-luvulla. Kilpailun voittaja on vene, jonka tasoitettu aika on pienin. Radan nopeimmin purjehtinut vene ei siis välttämättä ole voittaja.
Kaikkien yhden kertoimen tasoitusjärjestelmien ongelmana on se, että erilaisilla purjeveneillä on erilainen suorituskyky erilaisissa tuulissa – puhutaan mm. kevyen tuulen ja kovan tuulen veneistä. Yhtä tasoituslukua käytettäessä ei voida huomioida veneiden suorituskyvyn muutosta tuulen voimakkuuden muuttuessa.
Valkeinen (Keuruu, Kivelä)
Valkeinen on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Luca Signorelli
Luca Signorelli (syntymänimeltään Luca d’Egidio di Ventura, n. 1450 Cortona – 16. lokakuuta 1523 Cortona) oli italialainen taidemaalari.
Valkeinen (Keuruu, Kivelä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 10,4 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. .
Luca Signorelli
Hänen taiteelleen oli ominaista kiinnostus ihmisen anatomiaan ja liikkeen esittämiseen. Signorellin päätyö on vuosina 1499–1503 maalattu Orvieton tuomiokirkon freskosarja Viimeinen tuomio. Signorelli maalasi myös Rooman Sikstuksen kappeliin freskon Mooseksen teot. Muita töitä on Monte Oliveton luostarissa oleva freskosarja Benedictus Nursialaisen elämästä (1498–1508).
Ken Loach
Kenneth ”Ken” Loach (s. 17. kesäkuuta 1936) on brittiläinen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan yhteiskunnallisesta realismistaan. Nuneatonissa, Warwickshiressä syntynyt Loach on tehnyt työtä sekä elokuvien parissa että televisiolle.
Luca Signorelli
Aiheesta muualla
thumb|300px|left|Viimeinen tuomio. Fresko Orvieton katedraalissa.
Ken Loach
Britannian elokuvainstituutti BFI on arvioinut Loachin varhaistyön Poika ja haukka 1900-luvun seitsemänneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Loach on palkittu Kultaisella palmulla vuoden 2006 Cannesin elokuvajuhlilla elokuvastaan The Wind That Shakes the Barley. Vuonna 1990 hän sai Cannesissa tuomariston palkinnon elokuvasta Hidden Agenda ja vuonna 2012 elokuvasta Enkelten siivu. Vuonna 2016 Loach voitti Kultaisen palmun elokuvasta I, Daniel Blake. Lisäksi Loach on vastaanottanut muun muassa César-palkinnon ja Kultaisen leijonan.
Valkeinen (Keuruu, Kivelä)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Ken Loach
Loach on ollut vuodesta 1962 naimisissa Lesley Ashtonin kanssa, ja hänellä on viisi lasta.
Luettelo Färsaarten kunnista
right|thumb|250px|Kartta Färsaarten kuntajaosta Luettelo Färsaarten kunnista käsittää Färsaarten paikallishallintoalueet. Färsaaret on jaettu 30 kuntaan. Ennen vuonna 2005 voimaan astunutta kuntauudistusta saarilla oli 48 kuntaa. Tulevina vuosina Färsaarten kuntien lukumäärä on oletettu laskevan seitsemän ja 15 välille.
Väinö Iisakkala
thumb|150px|Väinö Iisakkala Väinö Iisakkala (20. tammikuuta 1890 Viipurin maalaiskunta – 12. joulukuuta 1960) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Kristian Iisakkala ja Emma Maria Pöntinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1933 Salli Pärnäsen kanssa.
Opinnot
Hän kävi kansakoulun ja toimi koulun jälkeen autonkuljettajana ja asentajana. Hän suoritti viidennen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1920 ja kahdeksannen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1935. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918 ja jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 sekä taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1925 ja 1927. Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuonna 1929 ja komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1932–1933.
Jääkäriaika
thumb|250px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915 ja vapautettiin sotapalveluksesta sairautensa takia 27. helmikuuta 1916.
Suomen sisällissota
Hän palasi Suomeen Ruotsin kautta maaliskuun alussa vuonna 1918 ja astui armeijan palvelukseen 10. maaliskuuta 1918 aliupseerin vakanssilla ja hänet sijoitettiin Valkoisen armeijan 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, missä hän toimi koulutusaliupseerina ja joukkueenjohtajana. Kyseisen joukon mukana hän osallistui sisällissodassa Raudun ja rajaseudun taisteluihin.