cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viiltäjä-Jack
Rikostutkinnat
Joukko vapaaehtoisia eastendiläisiä perusti eräänlaisen naapurivartioston, "Whitechapel Vigilance Committeen" osittain siksi, että he olivat tyytymättömiä poliisin toimintaan. Komitea partioi kadulla ja piti silmällä epäilyttäviä tyyppejä, anoi hallitukselta rahaa tappajan kiinnisaamiseksi johtavien ilmiantojen palkitsemiseen ja palkkasi yksityisetsiviä kuulustelemaan todistajia.
Teurastajia, kirurgeja ja lääkäreitä epäiltiin tappoihin liittyneiden silpomisten vuoksi. Lontoon Cityn poliisin virkaatekevän komentajan, majuri Henry Smithin mukaan paikallisten teurastajien alibeja tutkittiin, jotta heidät voitiin sulkea pois tutkinnasta. Komisario Donald Swansonin raportti sisäasiainministeriölle vahvistaa, että poliisi jututti 76 teurastajaa ja että tutkinnat kattoivat myös teurastajien kaikki työntekijät edelliseltä kuudelta kuukaudelta. Jotkut Viiltäjän aikalaiset, mukaan lukien kuningatar Viktoria, uskoivat murhien kaavan viittaavan siihen, että syyllinen oli teurastaja ja karjanajaja karjalaivalta, joita kulki Lontoon ja manner-Euroopan välillä. Whitechapel oli lähellä Lontoon satamaa, ja laivat saapuivat usein torstaisin tai perjantaisin ja lähtivät lauantaisin tai sunnuntaisin. Karjalaivoja tutkittiin, mutta murhien päivämäärät eivät sopineet yhdenkään aluksen tulo- ja lähtöpäiviin, ja se mahdollisuus, että työntekijä olisi siirtynyt laivalta toiselle, voitiin myös sulkea pois.
Profiloinnit
Lokakuun lopussa Robert Anderson pyysi poliisilääkäri Thomas Bondia antamaan mielipiteensä murhaajan kirurgisista tiedoista ja taidoista. Bondin mielipide on varhaisin "Whitechapelin murhaajasta" tehty profilointi. Bondin arvio perustui paitsi siihen, että hän oli itse tutkinut pahiten silvotun uhrin, myös neljästä aiemmasta kanonisesta uhrista tehtyjen ruumiinavausten muistiinpanoihin. Bond kirjoitti:
Bond vastusti jyrkästi sitä, että murhaajalla olisi ollut mitään tieteellistä tai anatomista osaamista tai edes "teurastajan teknistä osaamista". Hänen mielestään tappaja oli mies, jolla oli erakkomaisia tapoja ja joka sai "toisinaan murhanhimoisia kohtauksia tai kärsi eroottisesta maniasta", ja hän arveli silpomisten luonteen viittaavan "hyperseksuaalisuuteen". Bond sanoi myös, että "kimmoke murhaamiseen saattoi kehittyä kostonhimoisesta tai asioita hautovasta mielestä, ja että alun perin saattoi olla kyse uskonnollisesta maniasta, mutta en pidä kumpaakaan hypoteesia todennäköisenä". Vaikka mistään seksuaalisesta kanssakäymisestä yhdenkään uhrin kanssa ei ole todisteita, psykologit olettevat, että veitsen työntäminen uhriin ja "ruumiiden jättäminen seksuaalisesti halventaviin asentoihin kaikki haavat näkyvillä" viittaa siihen, että tekijä sai murhista seksuaalista mielihyvää. Jotkut pitävät tällaisia hypoteeseja olettamuksina, joille ei löydy todellista tukea.
FBI:n vuonna 1988 tekemän profiloinnin mukaan Viiltäjä-Jack oli valkoinen mies, joka oli lähtöisin alemmista yhteiskuntaluokista, todennäköisesti rikkinäisestä kodista. Murhaajan arveltiin olevan joko teurastaja tai lääkärin apulainen. Murhaaja oli selvityksen mukaan myös sosiaalisesti kyvytön.
Epäillyt
thumb|right|Viiltäjä-Jackin henkilöllisyydestä oli erilaisia spekulaatioita: Puck-lehden kansi 21. syyskuuta 1889 esittää veristä veistä pitelevää miestä, joka katsoo halveksuen puolta tusinaa oletettua epäiltyä, kaikki täysin erinäköisiä Koska tapot tapahtuivat viikonloppuina ja kaikki tekopaikat sijaitsivat lähellä tosiaan, monet ovat ajatelleen, että Viiltäjä oli töissä arkipäivisin ja asui Whitechapelissa. Toisten mielestä tappaja oli koulutettu yläluokan jäsen, mahdollisesti lääkäri, joka tuli Whitechapeliin vaurailta alueilta : tällaiset ajatukset kertovat sellaisista kulttuurisista käsityksistä kuin lääkärin ammattia kohtaan tunnetusta pelosta, epäluottamuksesta nykytiedettä kohtaan ja rikkaiden harrastamasta köyhien hyväksikäytöstä. Kirjailija Stephen Knight esitti kirjassaan Jack the Ripper: The Final Solution (1976) teorian vapaamuurarien salaliitosta, johon kuului yläluokan jäseniä ja lääkäri, mutta monet kirjailijat pitävät teoriaa mielikuvituksen tuloksena. Murhien jälkeen vuosien mittaan syyllisiksi esitettiin käytännössä jokaista, joka oli aikalaisdokumenttien mukaan jotenkin sivunnut tapausta, sekä lukuisia kuuluisuuksia, joita poliisitutkinnassa ei missään vaiheessa epäilty. Koska kaikki noihin aikoihin eläneet ovat jo kuolleet, nykykirjailijat voivat syyttää ketä tahansa "ilman mitään tarvetta esittää historiallista todistusaineistoa". Poliisin kansioissa mainittujen epäiltyjen joukossa on kolme nimeä, jotka mainitaan Sir Melville Macnaghtenin muistiossa vuodelta 1894, mutta todistusaineisto näitä kolmea vastaan sisältää vain aihetodisteita.
Trekki
Trekki Oy  oli retkeily- ja ulkoilutarvikkeiden erikoisliike. Trekki myi retkeily- ja vapaa-ajan vaatteita, jalkineita ja muita ulkoilussa ja retkeilyssä tarpeellisia varusteita sekä toimitti liike- ja yrityslahjoja.
Viiltäjä-Jack
Epäillyt
Viiltäjä-Jackiksi epäiltyjen lukumäärä on noussut yli sataan henkilöön.
Trekki
Liikkeen perustivat alun perin Lahden seudun partiolaisten yhdistykset, suurimpana Salpausselän Partiolaiset ry vuonna 1992 nimellä Partioretki. Yrityksen toimiva johto osti yrityksen osakkeet partiopiiriltä vuonna 2009. Kaupan ehtojen mukaisesti yritys luopui Partioretki-nimestä. Yritys muutti nimekseen Trekki Oy vuonna 2010.
Viiltäjä-Jack
George Chapman
Puolalaissyntyinen sarjamurhaaja, joka myrkytti Englannissa kolme naista. Chapman oli koulutukseltaan kirurgi, mutta Lontooseen saavuttuaan hän työskenteli parturina. Chapmanin uhrit olivat hänen omia rakastajattariaan. Motiivi jäi hämäräksi, eikä Chapman koskaan solminut avioliittoa yhdenkään surmaamansa naisen kanssa. Chapmanin kiinnijäämisen jälkeen on syntynyt huhu että hän olisi ollut myös Viiltäjä-Jack, mutta väittämää ei ole voitu osoittaa paikkansapitäväksi. Epätodennäköiseksi teorian tekee muun muassa se, että Viiltäjä-Jackin teot eivät sovi Chapmanin modus operandiin eikä mikään seikka ole yhdistänyt Chapmania tekoihin.
Trekki
Trekki Oy:n päämyymälä oli Lahdessa. ABC-liikenneasemien myymälät toimivat outlet-painotteisesti. Outlet-myymälöiden valikoima painottui tavarantoimittajien poistoeriin.
Viiltäjä-Jack
David Cohen
David Cohen oli puolanjuutalainen suutari, joka joutui Colney Hatchin mielisairaalaan joulukuussa 1888 noin kuukausi Viiltäjä-Jackin murhien loppumisen jälkeen. Äärimmäisen epäsosiaaliseksi kuvailtu Cohen asui Whitechapelissa, ja hänen mahdollisen syyllisyytensä on ottanut esille ripperologi Martin Fido teoksissaan. Fido tunnisti Cohenin puolanjuutalaiseksi suutariksi, jota kutsuttiin Nahkaesiliinaksi. Fido uskoo, että David Cohenin oikea nimi oli Nathan Kaminski, ja että poliisit sekoittivat hänet Aaron Kosminskiin. Tässä tapauksessa Kaminski olisi ollut yksi poliisin pääepäillyistä, murhanhimoinen hullu ja naisia syvästi vihaava puolanjuutalainen. Colney Hatchin mielisairaalan potilastietojen mukaan "David Cohen" oli vainoharhainen skitsofreenikko, joka teki kaduilla ilkivaltaa, potki ohikulkijoita ja repi omia vaatteitaan riekaleiksi. Hän sairasti myös kuppaa, ja tartunta oli mahdollisesti saatu seksityöntekijältä. Kaminski kuoli Colney Hatchin mielisairaalassa lokakuussa 1889.
Thomas Cutbush
Cutbush oli pääepäilty yhteensä 11 naismurhasta Lontoossa vuosina 1888-1891. Hänet julistettiin mielisairaaksi vuonna 1891 ja suljetiin Broadmoorin sairaalaan, jossa hän vuonna 1903 kuoli. Cutbush oli Viiltäjä-Jackin tekemien murhien aikaan nähty usein Itä-Lontoossa, ja hänen kerrottiin palanneen yöllä kotiin mudan ja veren tahrimana. Raa'at naissurmat loppuivat hänen jouduttuaan mielisairaalaan. Cutbushin potilaskertomuksen mukaan hän oli mieleltään hyvin sairas ja suhtautui epäilevästi kaikkiin ihmisiin. Hän oli uhkaillut repivänsä muut potilaat ja hoitajat kappaleiksi. Hän oli myös purrut sairaalassa vieraillutta äitiään kasvoihin. Cutbush oli Viiltäjä-Jackin murhien aikaan 24-vuotias.
Montague Druitt
Sir Melville Macnaghtenin muistiossa Druitt mainitaan yhtenä kolmesta epäillystä. Todistusaineistoa Druittia vastaan oli kuitenkin varsin vähän. Viiltäjä-Jackin veriteot tapahtuivat Lontoon alueella loppuvuodesta 1888, ja Druitt löytyi saman vuoden viimeisenä päivänä Thamesjoesta ilmeisesti hukuttautuneena.
Aaron Kosminski
Puolanjuutalainen parturi, joka oli poliisin yksi vahvimmista epäillyistä. Viiltäjä-Jackin tapauksia tutkinut ylikomisario Donald Swanson kirjoitti käsin esimiehensä omaelämäkerran marginaaliin Kosminskin nimen. Swanson lisäsi yhteyteen myös motiivit, jotka hänen mielestään ajoivat Kosminskin veritekoihin. Kosminskin on mainittu vihanneen naisia ja hän oli juttua aikanaan tutkineiden poliisien mielestä murhanhimoinen. Häntä on kuvattu myös skitsofreeniseksi ja vainoharhaiseksi. Kosminski joutui mielisairaalaan vuonna 1891 ja samana vuonna raa'at naismurhat loppuivat. Kosminski mainitaan yhtenä epäiltynä Sir Melville Macnaghtenin muistiossa. Hän kuoli vuonna 1919.
Trekki
Syskyllä 2012 Trekki hakeutui velkasaneeraukseen, mutta jätti lopulta huhtikuussa 2014 konkurssihakemuksen. Enimmillään yritys työllisti noin 50 henkeä. Loppuvaiheessa yrityksessä oli töissä noin 15 henkilöä ja sillä oli myymälät Lahdessa, Heinolassa ja Riihimäellä.
Viiltäjä-Jack
Aaron Kosminski
Englantilainen Daily Mail -lehti kertoi syyskuussa 2014, että uuden DNA-tutkimuksen mukaan neljännen uhrin, Catherine Eddowesin murhaaja olisi Kosminski. Liikemies Russel Edwards osti vuonna 2007 huutokaupasta viltin, joka kerrottiin olleen Eddowesin murhapaikalta. Myöhemmin tehdyn DNA-tutkimuksen ansiosta saatiin viltistä eristettyä kahden henkilön DNA:ta. Viltillä olevan siemennesteen ja verijälkien DNA:t vastasivat Aaron Kosminskin ja Catherine Eddowesin nykyisin elossa olevien sukulaisten DNA:ta. Tutkimusta oli johtamassa tohtori Jari Louhelainen Liverpoolin John Mooresin yliopistosta. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan DNA-tutkimus ei vielä osoita Kosminskia kiistattomasti syylliseksi, sillä tutkimusta ei ole vertaisarvioitu, saali on voinut kontaminoitua, eikä saalin alkuperästä ole varmuutta. Myöskään se, että Kosminski on ollut kosketuksissa saalin kanssa, ei tee hänestä vielä syyllistä. Tutkija Louhelainen ei itsekään pidä DNA-selvitystään riittävänä tapauksen lopulliseen selvittämiseen.
Jacob Levy
Juutalainen teurastaja Jacob Levy asui ja piti teurastamoa Middlesex Streetillä. Levy omasi ammattinsa puolesta anatomian tuntemusta, ja osasi käsitellä teurastusveistä. Teurastajat tekivät tuohon aikaan töitä usein öisinkin, eikä kukaan ihmetellyt sitä, että teurastaja liikkui kaduilla verisissä vaatteissa. Levyn vaimon mukaan hänen miehensä kulki usein öisin kaduilla, ja kuuli päänsisäisiä ääniä ja itki hysteerisesti. Levy oli sairastunut kuppaan saatuaan tartunnan todennäköisesti seksityöntekijältä. Todistaja kertoi nähneensä Mary Kellyn tuntemattoman, todennäköisesti juutalaisen miehen seurassa Middlesex Streetillä samana yönä, kuin hänet murhattiin. Levy sopii erinomaisesti FBI:n Viiltäjä-Jackista tekemään profilointiin. Levy sopii pituudeltaan ja ulkoiselta olemukseltaan silminnäkijöiden kuvauksiin miehestä, joka oli uhrien seurassa ennen murhaa. Lisäksi Middlesex Street sijaitsee aivan murhien keskiössä.
Walter Sickert
Taidemaalari, joka yhdistettiin Viiltäjä-Jackiin 1970-luvulla Stephen Knightin kehittelemän teorian kautta. Toisaalta on esitetty epäilyjä, jonka mukaan Sickert vihjasi erään teoksensa yksityiskohdalla prinssi Albert Victorin olleen Viiltäjä-Jack. Sittemmin Jean Overton Fuller ja Patricia Cornwell ovat teoksissaan yhdistäneet Sickertin Viiltäjä-Jackin tekoihin. Useat ripperologit ovat arvostelleet teoriaa Sickertistä Viiltäjä-Jackina, ja kyseenalaistaneet sen uskottavuuden.
James Kenneth Stephen
Englantilainen runoilija, joka toimi Englannin prinssi Albert Victorin opettajana. Stephenin tiedettiin vihanneen naisia ja kärsineen kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä.
Francis Tumblety
Tumblety oli amerikkalainen lääkäri, joka asui Whitechapelissa Viiltäjä-Jackin murhien aikaan. Hän oli homoseksuaali ja katkeroitunut naisille. Helvetistä-kirjeen käsialaa on verrattu Tumbletyn käsialaan ja niissä on huomattu paljon yhteneväisyyksiä. Tutkijat ovat lisäksi huomanneet, että Helvetistä -kirjeen kirjoittajan käyttämä kieli on samanlaista, kuin Tumblety käytti. Kirjeen kirjoittajalla todettiin mahdollisesti myös irlantilaisia kirjoitus- ja kielenkäyttötapoja. Tumbletyn isä oli irlantilainen. Tumbletyn ulkonäkö tosin oli persoonallinen, ja hänen valtavat viiksensä olivat huomiota herättävät. Tumblety ei näin ollen sovi ainakaan niihin murhaajan tuntomerkkeihin, joista todistajat kertoivat. Lisäksi Tumblety oli murhien aikaan 55-vuotias, kun taas Viiltäjä-Jack on profiloitu 25–35-vuotiaaksi.
Kirjeet
Viiltäjän murhien aikana poliisi, sanomalehdet ja muut saivat satoja tapaukseen liittyviä kirjeitä. Jotkut kirjeistä olivat hyvää tarkoittavia neuvoja tappajan kiinnisaamiseksi, mutta useimmat olivat hyödyttömiä. 150px|left|thumb|"Hyvä pomo"-kirje Tappajan itsensä on väitetty kirjoittaneen satoja kirjeitä, ja kaikista kirjeistä tunnetaan parhaiten kolme: "Hyvä pomo" -kirje , "Hävytön Jacky" -postikortti , ja "Helvetistä" -kirje.
"Hyvä pomo" -kirje on päivätty 25. syyskuuta ja leimattu 27. syyskuuta 1888. Tuona päivänä sen vastaanotti Lontoon keskusuutistoimisto, mistä se toimitettiin edelleen Scotland Yardiin 29. syyskuuta 1888. Aluksi sitä pidettiin huijauksena, mutta kun Eddowes löydettiin kolme päivää kirjeen postileiman jälkeen kuolleena ja toinen korva osittain leikattuna irti, kirjeen lupaus "leikata naisen korvat irti" herätti huomiota. Tappaja oli kuitenkin ilmeisesti viiltänyt Eddowesin korvaa vahingossa surman aikana, eikä kirjeen kirjoittajan uhkaus lähettää korvat poliisille koskaan toteutunut. Nimeä "Viiltäjä-Jack" käytettiin ensimmäisen kerran tässä kirjeessä allekirjoituksena, ja kirjeen julkaisemisen jälkeen se oli maailmanlaajuisesti pahamaineisena tunnettu nimi. Useimmat seuraavista kirjeistä matkivat tämän ensimmäisen kirjeen sävyä. Joidenkin lähteiden mukaan toisessa, 17. syyskuuta 1888 päivätyssä kirjeessä olisi ensimmäisen kerran käytetty Viiltäjä-Jackin nimeä, mutta useimmat asiantuntijat pitävät kirjettä uudempana väärennöksenä, joka on pantu poliisin arkistoihin 1900-luvulla kauan sen jälkeen, kun surmatyöt tehtiin.
"Hävytön Jacky" -postikortti on leimattu 1. lokakuuta, jolloin se vastaanotettiin keskusuutistoimistossa. Käsiala oli samantapaista kuin "Hyvä pomo" -kirjeessä. Postikortissa mainitaan, että kaksi uhria tapettiin lähellä toisiaan, "tuplatapaus tällä kertaa", minkä ajateltiin viittaavan Striden ja Eddowesin murhiin. Postikortti on väitetty postitetun ennen kuin tieto murhista oli julkinen, jolloin olisi epätodennäköistä, että pilailijalla olisi ollut tietoa rikoksesta, mutta kortti on leimattu yli 24 tuntia surmien jälkeen, jolloin toimittajat ja alueen asukkaat tunsivat jo surmien yksityiskohdat. "Helvetistä"-kirje oli lähetetty naapurivartioston komitean johtaja George Luskille 16. lokakuuta 1888. Kirjeen käsiala oli epäselvää ja kirjeessä oli lukemattomia kirjoitusvirheitä. Lisäksi kirjeen tyyli oli erilainen, kuin "Hyvä pomo" -kirjeessä ja "Hävyttömän Jackyn" -postikortissa. Kirje tuli pienessä rasiassa, josta Lusk löysi puolikkaan munuaisen, joka oli säilötty etanoliin. Tappaja oli vienyt Eddowesin vasemman munuaisen. Kirjeen kirjoittaja väitti paistaneensa ja syöneensä toisen munuaisen. Kirjeen mukana lähetetty munuainen vakuutti monet siitä, että Helvetistä -kirje oli nimenomaan Viiltäjä-Jackin kirjoittama. Varmuutta asiaan ei ole kuitenkaan saatu, eikä sen aikaisilla rikostutkintamenetelmillä pystytty varmistamaan oliko munuainen todella Eddowesin. Munuaisen tutki tohtori Thomas Openshaw Lontoon sairaalasta. Openshaw oli sitä mieltä, että munuainen oli ihmisen vasen munuainen, mutta hän ei voinut päätellä munuaisen kantajan sukupuolta tai ikää. Openshaw sai sittemmin kirjeen, jonka oli allekirjoittanut "Viiltäjä-Jack" ja joka tunnetaan Openshaw-kirjeenä.
Scotland Yard julkaisi näköiskopiot "Hyvä pomo" -kirjeestä ja postikortista 3. lokakuuta siinä toivossa, että joku tunnistaisi käsialan, mutta toivo osoittautui turhaksi. Charles Warren kirjoitti sisäasiainministeriön alivaltiosihteerille osoittamassaan kirjeessä: "Luulen koko asian olevan huijausta, mutta meidän on pakko yrittää & varmistua kirjoittajan henkilöllisyydestä joka tapauksessa." 7. lokakuuta 1888 George R. Sims esitti sunnuntailehdessä Sunday Referee tyrmäävän vihjeen, että kirjeen oli kirjoittanut toimittaja, jonka tavoitteena oli "nostaa sanomalehden levikki pilviin". Poliisiviranomaiset väittivät myöhemmin selvittäneensä sen toimittajan henkilöllisyyden, joka oli kirjoittanut sekä "Hyvä pomo" -kirjeen että postikortin. Ylikomisario John George Littlechild väitti kirjeessään George R. Simsille 23. syyskuuta 1913, että kyseinen toimittaja oli Tom Bullen. Fred Best -niminen toimittaja ilmeisesti tunnusti vuonna 1931 kirjoittaneensa kirjeet "pitääkseen bisneksen hengissä".
Media
Viiltäjän murhat merkitsivät muutosta siinä, miten toimittajat käsittelivät rikoksia. Vaikkei ollutkaan historian ensimmäinen sarjamurhaaja, Viiltäjä-Jackin tapaus oli ensimmäinen, jota maailman lehdistö seurasi kiihkeästi. 1850-luvun verouudistukset mahdollistivat halpojen ja laajalevikkisempien sanomalehtien julkaisun. Myöhemmin viktoriaanisella aikakaudella nämä kasvoivat massojen sanomalehdiksi, joista halvimmat maksoivat vain puoli penniä, mukaan lukien monia suosittuja lehtiä kuten Illustrated Police News, jonka ansiosta Viiltäjä sai ennennäkemättömän paljon julkisuutta.
Nicholsin murhan jälkeen syyskuussa Manchester Guardian raportoi: "Mitä tietoa poliisilla hallusaan onkin, he tuntuvat haluavan pitää tiedon salassa… Uskotaan, että heidän huomionsa on erityisesti kiinnittynyt … pahamaineiseen hahmoon, joka tunnetaan nimellä 'Nahkaesiliina'." Toimittajat turhautuivat, kun poliisi ei halunnut paljastaa tutkimustensa yksityiskohtia yleisölle, ja turvautuivat sitten todenperäisyydeltään kyseenalaisten juttujen kirjoittamiseen. Mielikuvituksellisia kuvauksia "Nahkaesiliinasta" esiintyi lehdistössä, mutta kilpailevat toimittajat väheksyivät niitä "reportterien fantasian tarunomaisina tuotoksina". John Pizer, paikallinen juutalainen joka valmisti nahkakenkiä, tunnettiin nimellä "Nahkaesiliina", ja hänet pidätettiin, vaikka asiaa tutkiva komisario raportoi, että "tällä hetkellä häntä vastaan ei ole minkäänlaisia todisteita". Hänet vapautettiin pian sen jälkeen, kun hänen alibinsa oli vahvistettu.
Perintö
Murhien ja uhrien luonne kohdisti huomion East Endin köyhien asuinoloihin ja lujitti yleisen mielipiteen täpötäysiä, epäsiistejä slummeja vastaan. Murhia seuraavana kahtena vuosikymmenenä pahimmat slummialueet raivattiin ja hävitettiin, mutta kadut ja osa rakennuksista ovat yhä tallella, ja Viiltäjän legenda elää murhapaikkojen opastetuilla kävelykierroksilla. Ainakin yksi uhreista, Mary Jane Kelly, oli tavannut käydä Ten Bells -nimisessä kapakassa Commercial Streetillä, ja siitä tuli kävelykierrosten kohde moniksi vuosiksi.
Aikaiskertomusten ristiriitaisuuden ja epäluotettavuuden lisäksi oikean tappajan tunnistamista on vaikeuttanut oikeuslääketieteellisten todisteiden puute. Säilyneiden kirjeiden DNA-analyysi ei vakuuta, ja käytettävissä olevaa materiaalia on käsitelty moneen otteeseen ja se on liian epäpuhdasta, jotta siitä voitaisiin saada merkittäviä tuloksia Viiltäjä-Jackin surmista on ilmestynyt yli 100 tietokirjaa, mikä tekee siitä yhden eniten tutkituista tosielämän rikoksista. Termin "ripperologia" kehitti Colin Wilson 1970-luvulla kuvaamaan niin ammattilaisten kuin amatöörienkin suorittamaa tapauksen tutkintaa. Aikakauslehdet Ripperana, Ripperologist ja Ripper Notes julkaisevat tällaista tutkimusta.
Viiltäjä-Jack esiintyy myös sadoissa fiktiivisissä teoksissa sekä teoksissa, jotka tasapainoilevat faktan ja fiktion välisellä rajalla, mukaan lukien Viiltäjän kirjeet ja niin sanottu Viiltäjä-Jackin päiväkirja. Viiltäjä on esiintynyt romaaneissa, novelleissa, runoissa, sarjakuvakirjoissa, peleissä, lauluissa, näytelmissä, oopperassa, televisiossa ja elokuvissa.
Heti murhien jälkeen ja myöhemmin "Viiltäjä-Jackistä tuli lasten mörkö" Viiltäjän kuvaukset olivat usein aavemaisia tai hirviömäisiä. 1920- ja 1930-luvuilla hänet kuvattiin elokuvissa tavanomaisiin vaatteisiin pukeutuneena miehenä, jolla oli salaisuus ja joka saalisti pahaa aavistamattomia uhrejaan: tunnelmaa ja pahuutta korostettiin valaistuksella ja varjoilla. 1960-luvulle tultaessa Viiltäjästä oli tullut "saalistajien eliitin symboli", ja hänet kuvattiin silinterihatussa ja herrasmieheksi pukeutuneena. Koko yläluokasta tuli konna, kun Viiltäjän käytös oli vain yläluokan harjoittaman hyväksikäytön ilmentymä. Viiltäjän kuvaan yhdistyi muista kauhutarinoista lainattuja symboleita, kuten Draculan viitta tai Viktor Frankensteinin elinten keruu. Viiltäjästä kertova fiktio kattaa useita eri tyylilajeja aina Sherlock Holmes -tarinasta eroottiseen kauhuun.
Toisin kuin monista vähemmän kuuluisista murhaajista, Viiltäjä-Jackista ei ole vahakuvaa Madame Tussaudsin vahakabinetin kauhukammiossa: vahakabinetin politiikkana on, ettei siellä ole esillä vahanukkeja henkilöistä, joiden todellista ulkoasua ei tunneta. Sen sijaan hänet esitetään varjona. Vuonna 2006 Viiltäjä-Jack valittiin BBC History -lehden äänestyksessä kaikkien aikojen pahimmaksi britiksi.
Marion Dönhoff
Perhe
Dönhoff syntyi vuonna 1909 Itä-Preussissa Friedrichsteinin linnassa lähellä Königsbergiä. Linna oli ollut hänen sukunsa koti jo useamman vuosisadan. Hänen vanhempansa olivat August Karl Graf Dönhoff ja Ria von Lepel. August-isä oli Preussin herrainhuoneen ja Saksan valtiopäivien jäsen. Ria-äiti oli puolestaan keisarinna Augusta Victorian palveluksessa.
Kansallissosialmisin vastarintaliikkeessä
Dönhoff aloitti vuonna 1932 taloustieteen opinnot Frankfurt am Mainissa. Kansallissosialistien noustua valtaan 1933 Dönhoff vastusti julkisesti puoluetta: hän poisti yliopiston katolta hakaristilipun ja repi seiniltä juutalaisia ja vasemmistolaisia vastustavia julisteita. Dönhoff pakeni 1933 mahdollisilta ainoilta Baseliin. Siellä hän jakoi natsivastaisia mainoslehtisiä ja saa lempinimen ”punainen kreivitär”.
Baselista Dönhoff lähti matkustelemaan ympäri Eurooppaa, Afrikkaa ja Yhdysvaltoja. Itä-Preussiin hän palasi 1938 hoitamaan perheen omistuksia. Saksassa hän liittyi vastarintaliikkeeseen. Heinäkuun 20. päivän salaliiton jälkeen Gestapo epäili Dönhoffia myös osallisuudesta, mutta hänet vapautetaan kuulusteluiden jälkeen.
Toimittajana ja päätoimittajana Die Zeitissa
Dönhoffista tuli Hampurissa toimittaja, kun hän liittyi vuonna 1946 freelancerina Die Zeit -lehteen. Hänestä tuli vuonna 1955 politiikan osaston johtaja ja varapäätoimittaja ja vuonna 1968 lehden päätoimittaja. Dönhoff tunnettiin 1950-luvulla erityisesti liittokansleri Konrad Adenauerin tylynä kriitikkona. Dönhoff kannatti itse enemmin sosiaalidemokraattista puoluetta.
Dönhoffistä vuli vuonna 1972 The Zeitin kustantaja. Hän jatkoi edelleen toimittajana mutta keskittyi kuitenkin kirjoihin. Häneltä ilmestyi muun muassa artikkelikokoelmia ja 1988 omaelämäkerrallinen kirjoitus Kindheit in Ostpreußen. Teoksessa Um der Ehre willen (1994) hän käsitteli suhteitaan heinäkuun 20. päivän salaliiton jäseniin.
thumb|Marion Dönhoffin hauta. Dönhoff oli aktiivinen ihan viimeisiin vuosiinsa asti. Hän kuoli 92-vuotiaana maaliskuussa 2002, ja vielä muutamaa kuukautta aiemmin hän oli Die Zeitin toimistossaan.
Liechtensteinin jääkiekkomaajoukkue
Liechtensteinin jääkiekkomaajoukkue on Liechtensteinin edustusjoukkue kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja -turnauksissa. Liechtenstein on vuodesta 2001 lähtien ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen. Ensimmäisen maaottelunsa Liechtenstein pelasi vuonna 2003 Luxemburgia vastaan häviten lukemin 7–1.
Vuonna 2022 maassa oli yksi ulkojääkaukalo ja 34 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa. Maalla ei tuolloin ollut sijoitusta jääkiekon maailmanrankingissa.
Marie Gudme Leth
Marie Christine Mathea Gudme Leth (5. lokakuuta 1895 Århus – 17. joulukuuta 1997 Fredriksberg) oli tanskalainen taidekäsityöläinen, joka tunnetaan Tanskaan kankaanpainannan edelläkävijänä. Hänen elämäntyönsä valittiin vuonna 2006 osaksi Tanskan kulttuurikaanonia.
Marie Gudme Leth syntyi århusilaisen tieinsinöörin tyttäreksi. 18-vuotiaana hän muutti Kööpenhaminaan opiskelemaan naisille tarkoitettuun piirustus- ja taideteollisuuskouluun. Hän jatkoi opintoja Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Vuodet 1921–1924 hän vietti sisarensa luona Jaavalla, jossa hän tutustui muun muassa perinteiseen batiikkitekniikkaan. Palattuaan Tanskaan Leth ryhtyi tutkimaan painolaattojen käyttöä kankaanpainannassa. Hän lähti vuonna 1930 opiskelemaan kankaanpainantaa Frankfurt-am-Mainiin Saksaan ja palasi sinne vielä 1934 opiskellakseen silkkipainatusta, jonka kehittäjä hänestä sitten tuli. Vuonna 1935 hän oli yksi puuvillakankaiden painatukseen erikoistuneen yrityksen Dansk Kattuntrykkeri perustajista, ja vuonna 1940 hän perusti oman suunnittelustudion. Samalla hän myös opetti kankaanpainantaa.
Marie Gudme Leth palkittiin muun muassa Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 ja Milanon triennalessa 1951. Hän kuoli 102 vuoden iässä 1997.
Salme Jyräs
Salme Maria Jyräs (s. 31. heinäkuuta 1933 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli musikaaleissa ja puhenäytelmissä 1950-luvun puolivälistä alkaen. Valtaosan urastaan Jyräs on tehnyt Mikkelin teatterissa.
Ura
Ennen näyttelijän uraansa, vuosina 1948–1956, Jyräs työskenteli toimistoapulaisena. Hänen ensimmäinen kiinnityksensä oli Joensuun kaupunginteatteriin 1957–1959. Seuraavana oli vuorossa kiinnitys Punaiseen Myllyyn 1959–1961 ja Kouvolan Teatteriin 1961–1965. Jyräksen pitkä kiinnitys Mikkelin teatterin näyttelijänä alkoi 1969.
Jyräksen rooleja olivat muun muassa Kristiina komediassa Gabriel, tule takaisin, Heta Niskavuori draamassa Niskavuoren Heta ja Golde musikaalissa Viulunsoittaja katolla. Jyräksen rooliluetteloon kuuluu niin ikään Amanta (Ryysyrannan Jooseppi), Maija (Tukkijoella), Hurja-Hilja (Lapualaisooppera), Olga (Kolme sisarta), Ethel (Kultalampi) ja Amanda (Poltettu oranssi). Hän näytteli myös mamselli Eufrosynen roolin Serpin epookkikomediassa Katariina kaunis leski.
Jyräs vietti 40-vuotistaiteilijajuhlaansa kevätkaudella 1994. Juhlanumerona oli musikaali Kevättä rinnassa.
Salme Jyräs teki sivuroolin opettajana Rauni Mollbergin historiallisessa draamaelokuvassa Ystävät, toverit (1990).
Gilf el-Kebir
thumb|Autokaravaani Gilf el-Kebirissä Gilf el-Kebir on ylänkö, joka levittyy Egyptin ja Libyan välisen eteläisen rajan molemmin puolin. Ylängön löysi ja nimesi egyptiläinen prinssi Kamal El Din Hussein vuonna 1926. Ylänkö on hiekkakiviaavikkoa. Unkarilainen tutkimusmatkailija ja maantieteilijä László Almásy löysi aavikolta luolan, jossa on kalliopiirroksia ajalta, jolloin alue oli vehreää savannia. Luola sai nimen Uimareiden luola. Luolan löytäjän tarina on osa Michael Ondaatjen romaania Englantilainen potilas ja siitä tehtyä elokuvasovitusta. thumb|Kalliopiirroksia Uimareiden luolassa
Kerrostuma
Kerrostuma on maan sisässä olevaa maa-ainesta, joka on suunnilleen samanlajista ja levittäytyneenä levymäisesti laajelle alueelle. Kerrostumat muuttuvat kiveksi maan sisällä paineessa tai kuumuudessa. Kerrostumat näyttävät sivusta katsottuna raidoilta, jotka erottuvat toisitaan esimerkiksi värinsä, vaaleutensa tai rakeisuutensa takia. Kerrostumia tutkitaan muun muassa stratigrafiassa.
Kerrostumat voivat syntyä joko maalla tai vedessä. Maalla ne voivat syntyä esimerkiksi tuulen kuljettamasta maa-aineksesta tai biologisessa systeemissä kerrostuvasta eloperäisestä aineesta, kuten soiden turve. Vedessä, yleensä meressä, syntyneet kerrostumat ovat syntyneet sedimentaation tuloksena veteen päätyneestä maa-aineksesta tai vedessä eläneiden eliöiden jäänteistä, kuten esimerkiksi piilevien kuorista. Muun muassa luoliin kulkeutuneesta aineksesta, kuten karikkeesta voi syntyä turvetta ja myös eläinten jäänteistä voi syntyä luolissa kerrostumia.
Kuningas (shakki)
thumb|120px|[[Staunton-tyyppiset shakkinappulat|Staunton-tyypin kuningas]]
Kuningas on shakin tärkein nappula. Pelin tarkoitus on uhata vastustajan kuningasta niin, että tämä ei voi välttyä lyömiseltä (matti). Jos pelaajan kuningasta uhataan (shakki), tämän on siirrettävä nappuloitaan niin, että uhka poistuu. Jos kuningasta ei voi yhdellä siirrolla pelastaa, kyseessä on shakkimatti eli matti ja uhatun kuninkaan omaava pelaaja häviää pelin.
Sijainti pelin alussa ja liikkeet
Kuningas voi liikkua yhden ruudun kerrallaan mihin suuntaan tahansa: vaakaan, pitkittäin tai vinottain. Poikkeus tähän on sääntö, jonka mukaan kuningas ei voi siirtyä ruutuun, jota vastapuolen nappula uhkaa. Kuningas ei voi myöskään siirtyä ruutuun, jossa on oma nappula. Tästä seuraa, etteivät kuninkaat voi koskaan olla vierekkäisissä tai toisiaan kulmittain koskettavissa ruuduissa, mutta kuningas voi antaa paljastusshakin paljastamalla lähetin, tornin tai kuningattaren. Kuningas osallistuu myös erikoissiirtoon, jonka nimi on tornitus eli linnoittuminen. Kuten kaikki nappulat paitsi sotilas, kuningas lyö siirtymällä ruutuun, jossa vastapuolen nappula on.
Tornitus
thumb|150px|[[Cinema 4D:llä luotu kuva kuningasnappulasta]]
Kun kuningas on samalla rivillä tornin kanssa, sillä voi tehdä erikoissiirron nimeltä tornitus (linnoittuminen). Tornituksessa kuningas siirtyy kaksi ruutua tornia kohden ja torni siirretään kuninkaan toiselle puolelle. Tornituksessa kuningasta siirretään ensimmäisellä rivillä kaksi ruutua kohti jompaakumpaa alkuperäisissä asemissaan olevista torneista ja siirretään sitten kyseinen torni ruutuun, jonka yli kuningas hyppäsi. Tornituksen voi tehdä vain silloin kun kuningas ja tornitukseen käytettävä torni eivät ole vielä liikkuneet. Tornitusta ei saa tehdä, jos kuninkaan ja tornin välissä on yksi tai useampi muu nappula. Tornitusta ei myöskään saa tehdä, jos kuningas on shakissa tai siirtyisi sellaisen ruudun kautta tai sellaiseen ruutuun, jota vastapuolen nappula uhkaa. (Torni saa olla uhattuna ja ylittää pitkässä tornituksessa uhatun ruudun.)
Shakki ja shakkimatti
Jos pelaaja siirtää nappulaansa niin, että se uhkaa vastustajan kuningasta, kuninkaan sanotaan olevan ”shakissa”. Vastapuolen on tällöin välittömästi purettava shakkitilanne. On kolme tapaa saada kuningas pois shakista:
Jos mikään näistä torjunta­tavoista ei ole mahdollinen, on kyseessä matti ja vasta­pelaaja on voittanut pelin.
Patti
Patti on tilanne, jossa vuorossa oleva pelaajalla:
Jos näin käy, kuninkaan sanotaan olevan patissa ja peli päättyy tasapeliin. Pelaaja, jolla ei ole mahdollisuutta voittaa peliä, saattaa yrittää harhauttaa vastustajaa pattiin välttääkseen häviön.
Rooli pelissä
thumb|150px|Standardinmukainen kuningas ja kolme sotilasta.
Kuninkaalle ei ole tarkoituksenmukaista antaa suhteellista arvoa, koska sitä ei voi lyödä tai vaihtaa. Tässä mielessä sen arvon voisi katsoa äärettömäksi. Alku- ja keskipelissä se ei kuitenkaan ole kovin voimakas nappula, vaan se on itsessään passiivinen ja sitä on suojattava. Usein pelaaja yrittää tornittaa ja saada kuninkaan turvaan laudan reunalle omien sotilaiden taakse.
Loppupelissä, jossa muita nappuloita on vähän jäljellä, kuninkaasta tulee kuitenkin voimakas nappula, joka voi tehokkaasti osallistua peliin. Sitä voidaan käyttää sekä omien sotilaiden suojaamiseen että tien sulkemiseen vastapelaajan sotilailta niiden pyrkiessä kohti korottumisruutua. Se sopii lähellä olevien sotilaiden puolustamiseen paremmin kuin ratsu, ja vastapelaajan sotilaiden uhkaamiseen paremmin kuin lähetti. On myös mahdollista tehdä yksinäisestä kuninkaasta matti kuninkaan ja kuningattaren taikka kuninkaan ja tornin avulla, mutta tällöin oma kuningas on vietävä lähelle vastapelaajan yksinäistä kuningasta sen liikkumatilan rajoittamiseksi. Loppupelissä kuningas katsotaankin usein hieman lähettiä tai ratsua vahvemmaksi – Emanuel Lasker antoi sille ratsun ja sotilaan yhteisarvon (eli neljä pistettä shakkinappuloiden suhteellisten arvojen skaalassa).
Tetralogia
Tetralogia on neljän toisiinsa liittyvän taiteellisen teoksen sarja. Tetralogioita esiintyy mm. elokuva- tai kirjateoksissa, tietokone- ja konsolipeleissä ja näytelmissä, mutta tetralogioita voivat olla myös musiikkikappaleet ja taulut. Jälkimmäisessä tapauksessa neljä (suhteellisen) itsenäistä taulua muodostavat yhdessä vierekkäin aseteltuna yhden, suuremman kokonaisuuden.
Taidehistorian kuuluisin tetralogia lienee Richard Wagnerin neljän oopperan kokonaisuus Nibelungin sormus, jota Wagner sävelsi 26 vuotta.
Tetralogiasta käytetään joskus nimitystä kvadrilogia (latinan sanan ”quattuor” =neljä, mukaan), mutta tämä on epävirallinen nimitys. Kvadrilogia-nimitystä on käytetty erityisesti elokuvasarjojen, kuten The Alien Quadrilogy ja Die Hard Quadrilogy, kohdalla.
Mehrteiler
Renault Duster
Renault Duster on Dacia Dusterin pohjalta Renault Argentinan valmistama erämaaralliauto. Renault Duster Teamin ajatti autoa vuosina 2013–2018, jonka aikana sen paras sijoitus Dakar-rallissa oli 14.
2013
Renault kilpaili viidensissä Etelä-Amerikassa ajetun Dakar-rallin kahdella autolla. Emiliano Spataro ja kartanlukijana Benjamin Lozada, kun toista autoa ajoi Francisco José Garcia ja kartanlukijanaan Javier Mauricio Malano. Garcia ajoi sijalle 29, kun Spataro joutui keskeyttämään.
2014
Vuoden 2014 rallissa Spataro sijoittui 14:nneksi. Duster oli samalla kilpailun paras argentiinalaisvalmisteinen ajoneuvo.
2015
Kolmansissa Dakar-rallissa Renault uudisti moottoriaan V8 Nissan VK-50, jonka lisäksi sen hevosvoimat nousi 348 aina 380:een. Duster jäi 15-parhaan ulkopuolelle ollen Spataron ajamana 21. Tallikaverit Garcia ja Fernando Luis Bradach puolestaan keskeyttivät. Renaultilla ajettiin parhaimmillaan yhdeksännellä erikoiskokeella sijalle 11, jonka jälkeen Spataro ajoi vielä kahdesti kolmanneksi kahdella viimeisellä erikoiskokeella ollen lopulta koko rallissa 21.
2016
Spataro jatkoi Renaultilla myös 2016 Dakar-rallissa tallikaverinaan Christian Lavieille. Spataro ajoi parhaimman sijoituiksen ollen 18:nneksi ja Lavieille sijoitusta alempana.
2018
Kuudes Dakar-ralli päättyi kehnosti, kun Spataro ja kartanlukija Santiago Hansen keskeytti neljännellä erikoiskokeella etujousituksen vuoksi. Hän ajoi ennen keskeytystään sijalla 13. Toista autoa ajoi entinen erämaarallin maailmanmestari Carlos Souza.
Toukokuussa 2018 talli ilmoitti vetäytyvänsä kansainvälisistä kilpailuista.
Mike Carman
Mike Carman (s. 14. huhtikuuta 1988 Apple Valley, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääpalloilija ja entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Carman pelasi AHL-liigaa Lake Erie Monsters, Hershey Bears ja Wilkes-Barre/Scranton Penguins -joukkueissa. Hän oli NHL-seura Colorado Avalanchen vuoden 2006 3. kierroksen varaus (81. varaus).
Louisa Adams
Louisa Catherine Johnson Adams (12. helmikuuta 1775 – 15. toukokuuta 1852) oli Yhdysvaltain presidentti John Quincy Adamsin puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1825–1829.
Mike Carman
Yliopistojääkiekkoilija
Ennen ammattilasjääkiekkouraa Carman opiskeli Minnesotan yliopistossa ja pelasi neljä kautta yliopiston jääkiekkojoukkueessa Minnesota Golde Gophers NCAA Division I:ssä.
Louisa Adams
Louisa Catherine Adams syntyi Lontoossa, hänen äitinsä oli englantilainen mutta isänsä amerikkalainen. Hän muutti Yhdysvaltoihin vasta neljä vuotta sen jälkeen kun oli mennyt naimisiin John Quincy Adamsin kanssa. He tapasivat Lontoossa vuonna 1794, kun John Quincy Adams oli diplomaattina Euroopassa sijoituspaikkanaan Alankomaat. Kolme vuotta myöhemmin he menivät naimisiin ja muuttivat Berliiniin. He ehtivät asua vielä Moskovassa, Ghentissä ja Lontoossa, ennen kuin James Monroe kutsui John Quincy Adamsin ulkoministerikseen ja Adamsit muuttivat Washingtoniin vuonna 1817.
Mike Carman
Yliopistojääkiekkoilija
Sinä aikana Carman edusti Yhdysvaltain nuorten maajoukkueita ja saavutti alle 17-vuotiaiden MM:n vuonna 2006 ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssia 2007. Hän pelasi vielä seuraavana vuonna eli 2008 neljänneksi sijoittuneessa Yhdysvaltain joukkueessa.
Louisa Adams
Presidenttikausi oli raskas, koska vaaleja varjostivat vilppiepäilyt ja poliittiset kiistat, ja Louisan terveys oli hauras. Hän kärsi masennuksesta ja vietti mieluiten aikaansa kotonaan. Presidenttikauden päätyttyä hän oli toivonut muuttoa perheen maatilalle Massachusettsiin, mutta John Quincy Adams oli vielä 17 vuotta edustajainhuoneen jäsen.
Mike Carman
Ura ammattilaisena
Maaliskuussa 2010 Carman allekirjoitti sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Avalanche peluutti Carmania AHL-seurassaan Ohion Clevelandin Lake Erie Monsters. Helmikuussa 2012 Avalanche myi hänet Washington Capitals:ille. Samalla hän siirtyi pelaamaan Capitalsin AHL-seuraan Pennsylvanian Hersheyssä.
Syyskuussa Carman teki try-out-sopimuksen, jolla hän siirtyi Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin harjoitusleirille. Pelattuaan 13 ottelua Carman sai sopimuksen AHL:ään Wilkes-Barre/Scranton-seuraan vuoden loppuun asti.
Koska NHL-seurat eivät olleet kiinnostuneet hänestä kauden 2014 aikana, hän päätti uransa syksyllä 2014. Kaikkiaan Carman pelasi AHL:ssä viisi kautta kolmessa seurassa, kaikkiaan 264 runkosarjaottelua ja 19 pudotuspeliottelua.
===Yhteenveto yliopisto- ja AHL-sarjoista ===
Ura jääpalloilijana
Carman aloitti jääpallouransa 2014. Hän pelasi ensin amerikkalaisten jääpalloilijoiden kanssa kaukalopalloa kesällä 2014 ja siirtyi sen jälkeen suurelle jäälle. Hän pelasi seuraavana kautena Yhdysvaltain jääpalloliigassa edustaen Mississippi Mojo -seuraa. Vuodesta 2015 alkaen hän on ollut mukana jääpallon MM-kisoissa Yhdysvaltain joukkueessa.
Harmonia (kovakuoriaissuku)
Harmonia on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu ainakin 5 lajia. Suomessa suvun edustajia on tavattu 2 lajia. Suku on kotoisin Aasiasta, mutta suvun lajit ovat levinneet kaikille mantereille.
Ragni Malmstén
Ura
Ragni Malmstén opiskeli Sibelius-Akatemiassa, mutta veri veti kevyen musiikin pariin. Hän teki ensimmäiset levytyksensä 1954 ja esitti aluksi lähinnä lastenlauluja. Mikki-hiiri -levytyksissä hän jatkoi tätinsä Greta Pitkäsen perinnettä. Muita tunnettuja lastenlauluja ovat muun muassa "Neljä kissanpoikaa" ja "Kissankulman kauhu, Eemeli".
1960-luvulla syntyivät muun muassa sellaiset levytykset kuin "Tuska", joka oli käännösversio Míkis Theodorákiksen tunnetusta "Kaimos"-hitistä, ja Georg-isän säveltämät "Unohtumaton Elmeri", "Aaltoskan haitariswing" ja "Riepumatto". Suuri hitti oli myös "Tango ruohikolla". Toivo Kärkeä hän levytti 20 originaalia, tyylillisesti hyvin monenlaisia, suurin osa Reino Helismaan sanoittamia: lastenlauluja kuten "Tiku ja Taku" (1961, duettona Raggenin kanssa), huumorikappaleita kuten "Tango amerikkalaisittain" (1963) ja tyylikkäitä foxtroteja kuten "Olavi" (1963).
Vuonna 1975 ilmestyi pitkäsoitto Vain hetkeä mä sulta pyydän, joka oli ilmeeltään laulelmallinen ja kevyen jazzahtava, sovittajana Teuvo Suojärvi. Levyn hitti oli artistin oma sävellys "Mä laihdutan". Mukana oli myös Toivo Kärjen ja Kerttu Mustosen tango "Siks oon mä suruinen" lattarirytmissä.
Uinu lapsein (1983) oli kokoelma kehtolauluja ja Vardagsmorgonin (1991) Malmstén levytti äidinkielellään, ruotsiksi. Levyltä löytyy muun muassa ruotsinkielinen versio Georg Malmsténin ikivihreästä laulusta "Auringon lapset: Barn av solen".
Vuonna 1988 Malmstén palasi 22 vuoden tauon jälkeen vielä Toivo Kärjen sävellysten pariin kun hän levytti jenkan "Lieksan likka" (san. Pauli Ylitalo) ja valssin "Unelma" (san. Aappo I. Piippo). Sovitukset olivat Malmsténin miehen Erkki Karjalaisen.
Vuonna 2001 studiossa Raimo Virtasen yhtyeen kanssa syntyi kolme englanninkielistä levytystä: "Too close for comfort", "Hello Dolly" ja "Long ago and far away", jotka löytyvät 2002 julkaistulta kokoelmalta Raimo Virtasen Yhtye: levytyksiä vuosilta 1958–2001.
Ragni Malmstén toimi aktiivisesti musiikin taustavaikuttajana muun muassa Solo ry:n ja Georg Malmstén -säätiön puheenjohtajana.
Unto Kunnas
Unto Oskari Kunnas (3. lokakuuta 1908 Helsinki – 27. elokuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja, päätoimittaja, helluntailiikkeen vaikuttaja ja kirjáilija.
Kunnas oli Hyvä Sanoma -lehden päätoimittajana 1942-1979, Ristin Voitto -lehden päätoimittajana 1956–1971 ja kustannusliike Ristin Voitto ry:n (nyk. Aikamedia) toimitusjohtajana 1943–1971. Hän johti myös Suomen Vapaa ulkolähetys ry:n (nyk. Fida International) toimintaa 1969–1979 ja kuului Helsingin Saalem-seurakunnan vanhimmistoon erityistoimialanaan lähetystyö.
Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2012
Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2012 käynnistyivät vuonna 2010. Isäntämaiden Puolan ja Ukrainan joukkueet olivat molemmat saaneet automaattisen paikan lopputurnaukseen. Kaikkiaan lopputurnaukseen osallistui karsintojen perusteella 16 maajoukkuetta.
Ensimmäistä kertaa joukkueet jaettiin arvontakoreihin UEFAn maakertoimen perusteella. Arvonnassa arvottiin kuusi kuuden joukkueen ja kolme viiden joukkueen lohkoa. Lohkovoittajat sekä paras lohkokakkonen pääsivät suoraan kisoihin, muut kahdeksan lohkokakkosta etenivät jatkokarsintaan, josta jokaisen otteluparin voittaja pääsi lopputurnaukseen.
Karsintalohkot
Karsintalohkot arvottiin Varsovassa 7. helmikuuta 2010. UEFA:n päätöksellä Venäjän ja Georgian sekä Armenian ja Azerbaidžanin joukkueita ei sijoitettaisi samoihin karsintalohkoihin maiden välisten poliittisten kiistojen vuoksi. Näistä Armenia ja Azerbaidžan arvottiin A-lohkoon, mutta myöhemmin arvottu Armenia siirrettiin B-lohkoon ja A-lohkoon sijoitettiin seuraavana arvottu joukkue, Kazakstan.
Ensimmäinen kierros
Kaikki otteluajat UTC+1
Lohko A
Saksa varmisti lohkovoitton 2. syyskuuta voittaessaan Itävallan ja näin etenee varmasti lopputurnaukseen.
-
Lohko B
-
Lohko C
Italian ja Serbian välinen ottelu jouduttiin keskeyttämään kuuden minuutin pelin jälkeen Serbian kannattajien aiheutettua häiriöitä. 29. lokakuuta 2010 ottelu tuomittiin lopulta Italian voitoksi maalein 3–0. Italia varmisti paikkansa lopputurnaukseen 6. syyskuuta.
-
Lohko D
-
Lohko E
Alankomaat varmisti paikkansa lopputurnaukseen 6. syyskuuta voitettuuaan jokaisen ottelunsa ennen sitä. Myös Ruotsi varmisti jatkopaikkansa ollen paras lohkossaan toiseksi sijoittunut joukkue.
-
Lohko F
-
Lohko G
-
Lohko H
Portugali eteni jatkokarsintaan paremman maalieron turvin ennen Norjaa.
-
Lohko I
Espanja varmisti jatkopaikkansa 6. syyskuuta voitettuaan sitä ennen kaikki ottelunsa.
-
Jatkokarsinnat
Jatkokarsintoihin osallistuu kahdeksan maata, jotka sijoittuivat lohkoissaan toiseksi. Ainoastaan paras lohkossaan toiseksi sijoittunut joukkue, Ruotsi, pääsi suoraan lopputurnaukseen. Nämä kahdeksan maata jaettiin UEFAn maajoukkuekertoimien mukaan kahteen lohkoon, joista arvottiin otteluparit. Otteluparit pelaavat kaksiosaisen ottelusarjan, jonka voittaja etenee lopputurnaukseen. Arvonta suoritettiin Krakovassa 13. lokakuuta 2011.
Ottelut
-
Kaminen
Kaminen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2011–2012
Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2011-2012 kahdessa kahdentoista joukkueen lohkossa, joissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen parhaat nousivat suoraan Elitserieniin ja lohkojen kakkoset karsivat Elitseienin kolmanneksi ja neljänneksi heikointa selviytyivät vastaan, lohkojen kaksi heikointa putosi 1. divisioonaan ja lohkojen sijoille 9.-10. sijoittuneet joutuivat karsimaan Allsvenskanin sarjapaikastaan.
Karsinnat
Karsinnat pelattiin kaksiosaisina, ja ne aloitettiin Allsvenskan-seuran kotikentällä. Sirius ja Vetlanda säilyivät Elitserienissä.
Allsvenskan-karsinnat
Frillesås, IF Boltic ja Finspång säilyivät Allsvenskanissa sekä Nyborg nousi uutena Allsvenskaniin.
Pikseli
thumb|Tämä on mustavalkokuva Pikseli (, lyhenne px) eli kuvapiste tai kuva-alkio on bittikarttagrafiikassa kuvan pienin yksittäinen osa, suomeksi myös lyhyesti piste. Kuvatiedostossa oleva alkio eli kuvapikseli koostuu yhdestä tai useammasta lukuarvosta, jotka vastaavat eri värikomponenttien kirkkautta. Digitaalisissa näyttölaitteissa kuvapinta koostuu diskreeteistä elementeistä eli näyttöpikseleistä. Kuvatiedostoa esitettäessä yksi tai useampi kuvapikseli projisoituu yhdelle tai useammalle näyttöpikselille. Jos kuvatiedoston ja näytön pikselit vastaavat toisiaan yksi yhteen puhutaan ominaistarkkuudesta, mutta kuvia suurennettaessa tai pienennettäessä vastaavuus häviää.
Kuvatiedoston koko näytöllä riippuu useasta tekijästä – kuvatiedoston sisältämien pikselien määrästä, näyttölaitteen koosta sekä näytön kuvatarkkuudesta eli resoluutiosta. Pikselit ovat kuvassa suorakulmion muotoisia: joko litistyneitä tai neliömäisiä.
Termiä resoluutio (eli erottelukyky) käytetään puhuttaessa tietokoneiden näytöistä, digitaalikameroiden säädöistä ja kuvankäsittelyohjelmassa kuvatiedoston pikselien määrästä. Resoluutio tarkoittaa pikselien määrää näytöissä ja televisioissa; näytön yksityiskohtien erottelutarkkuutta. Resoluutio 1 600 × 1 200 tarkoittaa, että kennossa on 1 600 pikseliä leveyssuunnassa ja 1 200 pikseliä korkeussuunnassa.
Termiä megapikseli (lyhenne Mpx ) käytetään yleisimmin näyttöjen ja digitaalikameroiden yhteydessä. Megapikseli tarkoittaa miljoonaa pikseliä. Kolmen megapikselin kameran CCD-kenno (oikeammin 2 048 × 1 536 = 3 145 728, eli 3,1 megapikseliä) tuottaa 2 048 × 1 536 pikselin kuvatiedoston. Digitaalikameroissa yksi pikseli pystyy kuitenkin yleensä tallentamaan vain yhden päävärin RGB-järjestelmässä, tyypillisesti siten, että puolet pikseleistä tunnistavat vihreää väriä ja 1/4 punaista ja sinistä. Lopullinen kuva luodaan näistä näytteistä algoritmien avulla. thumb|Tämä on värikuva Pikseleiden väri määräytyy käytettävästä värimallista, yksi pikseli voi sisältää pelkästään harmaasävyarvon, indeksiviitteen vakioituun väripalettiin tai suoran väriarvon, joka määräytyy kuvan muodosta.
RGB-väritilassa väri määritellään näytöllä esitettävänä punaisen (R;red), vihreän (G;green) ja sinisen (B;blue) kanavan arvona (kukin kanava saa 24-bittisessä RGB-esityksessä jonkin arvon väliltä 0–255). Tässä tapauksessa musta pikseli on arvoiltaan (0,0,0) ja valkoinen (255,255,255).
Väliin jäävät arvot määräytyvät värilämpötilasta, gammakorjauksesta, värintoistoprofiilista, jne. RGB-tilaan voidaan yhdistää myös kuvan pikselien peittävyys (läpinäkyvyys).