cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kermadecsaaret
Historia
Suurimmasta osasta saaria tuli osa luonnonsuojelualuetta vuonna 1934 ja viimeiset siirtolaiset lähtivät vuonna 1938. Vuonna 1939 Raoulille perustettiin radio- ja sääasema. Saarista vastaa nykyisin Uuden-Seelannin Department of Conservation eli DOC. Maissa käyminen ei ole mahdollista ilman lupaa, jota ei käytännössä myönnetä kuin alueen suojelun tai tutkimuksen parissa työskenteleville.
Arja Puikkonen
Arja Marjatta Puikkonen (o.s. Santanen, s. 26. lokakuuta 1948 Jyväskylä ) on suomalainen kirjailija ja sanataiteen opettaja.
Vuosina 1973–1978 Puikkonen työskenteli Helsingin kaupungin vesiensuojelulaboratorion tutkijana, kirjastonhoitajana ja informaatikkona. Hän opetti luovaa kirjoittamista Kirkkonummen kansalaisopistossa vuosina 1986–2005 ja oli sanataideopettaja Kirkkonummen sanapajassa 1994–2010 ja Espoon kulttuuritoimessa 1994–2009. Puikkonen on myös ollut Nuoren Voiman Liiton kriitikko.
Hammarby sjö
Hammarby sjö on järvi Tukholmassa, Södermalmin ja Södra Hammarbyhamnenin kaupunginosissa. Järvestä pääsee sulkujen kautta Mälarenin Årstavikeniin ja Itämeren Saltsjönin lahteen sekä Sicklasjöhön.
Arja Puikkonen
Puikkosen teoksista on palkittu esikoisteos novellikokoelma Siskokulta (Otavan novellikilpailu 1983) sekä lastenkirja Haloo, kuuleeko kaupunki (Finlandia Junior -palkinto 2003). Helsingin kirjamessuilla 2002 hän sai Rakkaudesta kirjaan -palkinnon.
Hammarby sjö
Keskiajalla järvestä johti pieni puro Saltsjöhön, mutta Kustaa Vaasa määräsi sulun rakennettavaksi Skanstulliin. Järven pinta nousi tuolloin 4,8 metriä Saltsjön pinnan yläpuolelle. 1920-luvulla rakennettiin Hammarbyleden-kanavat joita pitkin Mälarenista pääsee Hammarby sjön kautta Saltsjöhön. Järven pinta laskettiin tuolloin taas samalle tasolle kuin Saltsjön. thumb|left|300px|Hammarby sjö.
Arja Puikkonen
Puikkoselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014. Hän asuu Kirkkonummella Veikkolassa.
Pindaros
Pindaros (, ; n. 522/518 eaa. – n. 442/438 eaa. Argos) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, jota pidettiin usein näistä suurimpana. Hellenistisellä kaudella hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Antiikin lähteet
Tiedot Pindaroksen elämästä ovat pääosin peräisin melko epäluotettavista antiikin aikaisista elämäkerroista, joita on säilynyt viisi. Yksi on säilynyt Thomas Magistroksen tekemän skolian alussa. Toinen on Sudassa. Kolmas tunnetaan yleensä metrisenä elämäkertana, sillä se koostuu 35 heksametrisäkeestä. Neljännen julkaisi ensimmäisenä Otto Schneider osana Nikandroksen runojen laitostaan. Viides on peräisin Eustathiokselta.
Perhe ja varhainen elämä
Pindaros oli kotoisin Boiotiasta, mutta antiikin lähteet jättävät epäselväksi sen, syntyikö hän Thebassa vai sen lähellä Kynoskefalain kylässä, mikä mainitaan usein hänen syntymäpaikakseen. Ainakin hänen vanhempansa olivat kotoisin Kynoskefalaista, mutta saattoivat silti asua Thebassa. Pindaroksen isän nimeksi mainitaan Daifantos, Pagondas ja Skopelinos, ja äidin nimeksi Kleidike, Kleodike ja Myrto. Jotkut näistä henkilöistä, kuten Skopelinos ja Myrto, olivat kuitenkin todennäköisemmin Pindaroksen opettajia musiikissa ja runoudessa. Todennäköisimmät nimet hänen vanhemmilleen saattaisivat olla Daifantos ja Kleidike, jotka esiintyvät ainoina mainitussa metrisessä elämäkerrassa.
pienoiskuva|vasen|Pindaroksen syntymä. [[Henri-Pierre Picoun maalaus, 1848.]] Myöskään Pindaroksen syntymäaikaa ei tunneta tarkasti. Hänen oman todistuksensa mukaan hän syntyi Python kisojen aikaan. Yleisimmin syntymäajaksi on arveltu 64. olympiadin kolmannen vuoden eli vuoden 522 eaa. kisoja tai 65. olympiadin kolmannen vuoden eli vuoden 518 eaa. kisoja. Kumpikaan ajoitus ei ole varma. Aiemmin on suosittu enemmän ensin mainittua ja nykyisin ehkä viimeksi mainittua ajoitusta.
Erään antiikin aikaisen elämäkerran mukaan Pindaros nai Megakleian, Lysitheuksen ja Kallinan tyttären. Toinen taas sanoo vaimon nimen olleen Timoksena. On mahdollista, että hän otti jossakin vaiheessa uuden vaimon. Pindaroksella oli poika nimeltä Daifantos ja kaksi tytärtä nimiltään Eumetis ja Protomakha.
Pindaroksen suku oli yksi Theban ylhäisimpiä. Se periytyi aigeidien suvusta, joka puolestaan katsoi periytyvänsä kadmideista. Nämä olivat asuttaneet Theban sekä Spartan ja viimeksi mainitusta käsin edelleen Theran ja Kyrenen Apollonin kehotuksesta. Eustathioksen kirjoittaman elämäkerran mukaan Pindaros kirjoitti hymnin pojalleen Daifantokselle, kun tämä valittiin toimimaan dafneforoksena juhlassa; myös tämä kertoo suvun asemasta, koska tehtävä oli avoin vain parhaiden sukujen nuorukaisille.
Koulutus ja varhainen ura
Elämäkertojen mukaan Pindaroksen isä tai setä oli huilunsoittaja, ja Pindaroksen kerrotaan saaneen nuorena opetusta Skopelinokselta samassa taidossa. Pian nuorukainen osoitti kuitenkin kykyjä runouden alalla, ja niin hänen isänsä lähetti pojan Ateenaan saamaan enemmän oppia, sillä lyyrinen runous oli kytköksissä musiikkiin, tanssiin ja koko kuoron koulutukseen, ja näin lyyriseltä runoilijalta vaadittiin paljon alan opintoja. Myöhemmät kirjailijat kertovat, että mehiläiset olisivat ennustaneet Pindaroksen tulevan menestyksen asettumalla hänen huulilleen hänen nukkuessaan, ja tämä ihme olisi saanut hänet kirjoittamaan runoja.
Ateenassa Pindaroksesta tuli ateenalaisen dithyrambisen runouden koulukunnan perustajan Lasoksen oppilas. Lasos toimi tuolloin kaupungissa Hipparkhoksen lähipiirissä. Hän tunsi hyvin monenlaiset musiikkilajit, ja Pindaros sai häneltä todennäköisesti laajalti oppia alalta. Pindarosta opetti Ateenassa myös Agathokles ja joidenkin lähteiden mukaan Apollodoros. Hän sai joltakin näistä luvan johtaa kyklisiä kuoroja vaikka oli vielä nuori.
pienoiskuva|upright=1.1|Papyruskatkelma Pindaroksen Partheneia-oodista. [[Oksyrhynkhoksen papyrukset (P.Oxy.) IV 659 col. i.]] Pindaros palasi Thebaan jo ennen 20 ikävuottaan. Siellä sai opetusta kahdelta runoilijattarelta, Myrtikseltä ja Korinnalta, jotka olivat tuohon aikaan maineessa Boiotiassa. Pindaros sai paljon vaikutteita erityisesti Korinnalta. Plutarkhos kertoo, että Korinna olisi kehottanut häntä lisäämään myyttisiä aineksia runoihinsa. Kun Pindaros sitten punoi lähes koko thebalaisen taruston erääseen hymniinsä, josta osa on säilynyt nykyaikaankin, Korinna hymyili ja sanoi: ”Tulee kylvää kädellä, ei koko säkillä”.
Pindaros kilpaili kummankin runoilijattaren kanssa Theban musiikkikilpailuissa. Vaikka Korinnan sanotaan kilpailleen Pindarosta vastaan viisi kertaa, yhdessä katkelmassa hän toruu Myrtistä siitä, että tämä kilpaili naisena Pindarosta vastaan. Korinna voitti Pindaroksen joidenkin tietojen mukaan kaikilla viidellä kerralla, mutta Pausanias mainitsee vain yhden voiton.
Pindaros aloitti uransa ammattirunoilijana jo nuorena. Hän sai niin suuren maineen, että hänet kutsuttiin pian eri kaupunkeihin ja hallitsijoiden luokse eri puolille Kreikkaa, jotta hän kirjoittaisi kuorolauluja eri tilaisuuksiin. Hän sai palkkioksi rahaa ja lahjoja, mutta ei koskaan siirtynyt toimimaan vain yhteen paikkaan. Varhaisimman nykyaikaan säilyneen runonsa, Pythia 10, hän kirjoitti 20-vuotiaana. Se on epinikion-oodi Hippokleen, aleuadien sukuun kuuluneen thessalialaisen nuorukaisen, kunniaksi hänen voitettuaan Python kisoissa. Oodi ajoittuisi näin vuoteen 502 tai 498 eaa. Ajallisesti seuraava oodi on Pythia 6, jonka hän kirjoitti 28-vuotiaana vuonna 494 tai 490 eaa. Se oli kirjoitettu Python kisojen valjakkoajot voittaneen Ksenokrates Akragaslaisen kunniaksi.
Myöhempi ura
Pindaros oli parhaissa voimissaan Marathonin ja Salamiin taisteluiden aikaan, ja oli suunnilleen saman ikäinen kuin tragediakirjailija Aiskhylos. Hänen runoilijan luonteensa määrittyi kuitenkin ennemmin persialaissotia edeltäneen ajan pohjalta, ja hän sai vaikutteensa ennemmin doorilaisesta ja aiolialaisesta runoudesta kuin Ateenasta. Näin Pindaros voidaan nähdä yhtenä kirjallisuuden vanhemman ajan viimeisistä edustajista, siinä missä Aiskhylos näyttäytyy uuden ajan ensimmäisinä edustajina.
Urallaan Pindaros kirjoitti oodeja lukuisten henkilöiden kunniaksi. Tunnetuimpiin lukeutuvat muiden muassa Syrakusan tyranni Hieron, Makedonian kuningas Aleksanteri I, Akragaan tyranni Theron sekä Kyrenen kuningas Arkesilaos IV. Näistä Pindarosta liehittelivät erityisesti Aleksanteri ja Hieron. Hieronin hovissa Pindaros vieraili vuonna 473 eaa. tämän kutsusta. Hän viipyi Syrakusassa vain nelisen vuotta, koska piti vapaasta elämästä, eikä halunnut toimia hovirunoilijana Simonideen tavoin.
pienoiskuva|upright=1.1|Pindaros ylistää voittajaa [[Olympian kisat|Olympian kisoissa. Giuseppe Sciutin maalaus, 1872.]] Pindaroksen suuri suosio tulee vielä selvemmin esille siitä vastaanotosta, jonka hän sai lukuisissa vapaissa kaupunkivaltioissa. Vaikka hän oli thebalainen, hän oli aina suuressa suosiossa Ateenassa, ja hän vieraili kaupungissa usein ja ylisti ateenalaisia runoissaan. Eräässä dithyrambissaan hän kuvaili kaupunkia sanoilla ”laulun tyyssija, Hellaan paaluvarustus, sinä jumalien kuulu kaupunki!”. Ateenalaiset tekivät hänestä kunniavieraansa (proksenos) ja antoivat hänelle drakhmaa. Myöhemmin, hänen jo kuoltuaan, he pystyttivät hänen kunniakseen patsaan. Keoksen asukkaat palkkasivat Pindaroksen kirjoittamaan heille prosodion- eli kulkuelaulun, vaikka saarella oli kaksi omaakin runoilijaa, jo mainittu Simonides sekä Bakkhylides. Rhodoslaiset kirjoituttivat hänen Olympia 7 -oodinsa kultaisin kirjaimin Athene Lindian temppeliin.
Pindaros asui Thebassa, mutta vieraili usein juhlakisoissa eri puolilla sekä hänet kutsuneissa kaupungeissa ja hänen palveluksiaan käyttäneiden henkilöiden luona. Hän ei vaikuta ottaneen osaa ajan politiikkaan tai sotiin. Polybios lainaa joitakin Pindaroksen säkeitä pyrkiessään osoittamaan, että runoilija kehotti thebalaisia pysymään hiljaa ja olemaan auttamatta muita kreikkalaisia Persian vastaisessa taistelussa; todellisuudessa Pindaros vaikuttaa kehottavan thebalaisia pysymään rauhallisina ja yksimielisinä ja välttämään kaupungin sisäisiä riitoja, jotka voisivat johtaa sen tuhoon. On totta, että hän ei kannustanut thebalaisia liittymään taisteluun Kreikan vapauden puolesta, mutta persialaissotien päätyttyä hän ylisti avoimesti voittajia. Theban vanhan vihollisen Ateenan ylistäminen ei aina miellyttänyt thebalaisia, ja hänen kerrotaan jopa saaneen tästä sakkoja ylistettyään ateenalaisten menestystä Artemisionin meritaistelussa. Ateenalaisten sanotaan maksaneen sakot. Kertomuksen luotettavuus on kuitenkin varsin kyseenalainen.
Pindaros oli luonteeltaan uskonnollinen ja noudatti tiukasti perinteisiä kulttimenoja. Hän omisti pyhäkön jumalten äidille Dindymenelle lähelle Theban kotiaan. Hän myös omisti Kalamiin tekemän patsaan Zeus Ammonille Libyassa, sekä toisen patsaan Hermes Agoraiokselle Thebassa. Pindaros vieraili usein Delfoissa, ja istui siellä hänelle varatulla rautatuolilla, jossa hän laului hymnejä Apollonin kunniaksi.
Kuolema ja jälkimaine
Pindaroksen kerrotaan kuolleen teatterissa Argoksessa nojaten rakastamansa nuorukaisen olkapäähän. Hän kuoli todennäköisesti 80-vuotiaana, vaikkakin jotkut lähteet sanovat hänen kuolleen jo nuorempana. Riippuen syntymävuodesta hän olisi näin kuollut noin vuonna 442 tai 438 eaa.
Kun Aleksanteri Suuri tuhosi Theban kapinoinnin vuoksi sata vuotta myöhemmin, vuonna 335 eaa., hän säästi ainoastaan Pindaroksen talon. On sanottu, että pääsyynä olisivat olleet Pindaroksen hänen esi-isälleen Aleksanteri I:lle aiemmin kirjoittamat ylistykset. Myöhemmissä versioissa Aleksanteri Suuren kerrotaan kirjoituttaneen tässä yhteydessä talon seinään runosäkeen muotoisen tekstin:
Myöhemmässä piirityksessä spartalaisten kerrotaan säästäneen talon uudelleen luettuaan tekstin. Pausanias kuvaa talon sijainneen Kadmeian länsipuolella ja olleen hänen aikanaan raunioina. Lähellä sijainneessa Dindymenen pyhäkössä oli runoilijan kuva.
Myöhemmän antiikin aikana Pindarosta pidettiin yleisesti suurimpana lyyrikkona. Siinä missä Homeros tunnettiin usein yksinkertaisesti nimityksellä ”runoilija”, Aristofanes nimityksellä ”komediakirjailija” ja Thukydides nimellä ”kirjailija” , samalla tavoin pelkkä ilmaisu ”lyyrikko”  viittasi juuri Pindarokseen. Hellenistisellä kaudella aleksandrialaiset tekstikriitikot lukivat Pindaroksen yhdeksän tärkeimmän lyyrisen runoilijan kaanoniin.
Runous
Pindaros tunnetaan parhaiten epinikion-oodeista (mon. ) eli urheilukilpailuiden voittajia ylistäneistä runoista, jotka ovat ainoita häneltä kokonaisina säilyneitä runoja, mutta ne olivat vain pieni osa hänen tuotannostaan. Niiden lisäksi hän kirjoitti hymnejä jumalille, paiaaneja, dithyrambeja, kulkuelauluja, lauluja neidoille , miimisiä tanssilauluja , juomalauluja , valituslauluja sekä ylistyslauluja  tai panegyyrejä hallitsijoille. Näistä on säilynyt lukuisia katkelmia.
Tämä jako oli peräisin Aristofanes Byzantionlaiselta. Myöhemmät antiikin kirjailijat ylistivät Pindaroksen runoutta kaikilla näillä eri aloilla. Runot itsessään ovat epinikioneita lukuun ottamatta usein niin katkelmallisia, ettei niiden arvioiminen ole enää helppoa. Näin kuva Pindaroksesta muodostuu lähes yksinomaan epinikioneiden perusteella.
Epinikion-oodit
pienoiskuva|upright=0.66|Pindaroksen epinikion-oodien kreikan- ja latinankielisen painoksen kansilehti vuodelta 1600.
Epinikion-oodit oli kirjoitettu juhlistamaan jotakin voittoa, yleensä panhelleenisissä kisoissa. Oodit on jaettu neljään kirjaan, Olympia, Pythia, Nemea ja Isthmia, ja ne juhlistavat vastaavasti voittoja Olympian, Python, Nemean ja Isthmian kisoissa. Poikkeuksellisesti kuitenkin runo Nemea 11 juhlistaa Aristagoraan asettamista prytaniksi Tenedoksen kaupungissa. Suurenmoisimmaksi voittolauluista on arvioitu Pythia 1:stä.
Epinikioneissa Pindaros ylisti voittajia ja urheilulajeja, mutta hänen oodiensa pääpaino ei ole niinkään kilpailussa tai voittajassa vaan tarustossa, jonka on tarkoitus tuoda sankarillisuutta runoilijan omaan aikaan ja ylevöittää runoja. Oodien ymmärtämiseksi tulee muistaa tilanne, jossa ne kirjoitettiin, sekä runoilijan tavoite. Panhelleenisissä kisoissa saavutettu voitto toi kunniaa paitsi voittajalle ja tämän perheelle, myös hänen kotikaupungilleen. Näin sitä juhlittiin kaupungissa suuresti. Juhliin kuului kulkue temppelille, jossa suoritettiin uhritoimitus, ja ne päättyivät juhlapitoihin ja riehakkaaseenkin juhlintaan. Näihin juhliin kirjoitettiin tilauksesta runoja, jotka esitti khoros eli kuoro, jonka oli kouluttanut tätä varten joko runoilija itse tai joku hänen toimeksiannostaan. Oodit laulettiin joko kulkueen aikana tai juhlapidoissa. Pindaroksen epinikioneista ne, joissa on säkeistö mutta ei epodeja, laulettiin kulkueen aikana, mutta suurin osa vaikuttaa esitetyn pidoissa. Siksi ne heijastelevat usein tilaisuuden riemullista luonnetta ja sisältävät myös leikillisyyttä.
Pindaroksen epinikion-oodeja on säilynyt 45. Niiden arvioitu kronologinen järjestys on:
Oodeissa Pindaros osoittaa voittajille lähes jumalallista kunnioitusta ja surkuttelee hävinneiden kurjaa kohtaloa. Hän ei useinkaan kuvaa itse voittotilannetta, koska läsnäolijat tunsivat sen, vaan käsittelee syvemmin voittajan kunniaa ja ylistää pääsiassa tämän vaurautta ja taitoja  – vaurautta silloin, jos voitto saavutettiin valjakkoajoissa, sillä niihin osallistuminen oli mahdollista vain rikkaille; ja taitoja, mikäli kilpailu oli pitänyt sisällään vaaroja. Pindaros ylistää usein myös voittajan hurskautta ja hyveitä, sillä hän katsoi, että voittajien moraalinen ja uskonnollinen luonne oli taivuttanut jumalat näiden puolelle ja saanut nämä auttamaan kilpailussa. Samasta syystä hän käsittelee usein voittajien sukutaustaan liittyviä myyttejä, ja yhdistää heidän voittonsa heidän herooisten esi-isiensä tai kotimaansa aiempiin voittoihin. Myytit ovat Pindaroksen oodien keskeinen piirre, eivätkä ne ole mukana vain koristeena, vaan ne ovat oleellinen osa kunkin runon tarkoitusta. Joskus myyttien sitomisessa voittajan persoonaan on kuitenkin selviä ongelmia.
doRunot ilmaisevat kirjoittajansa voimakkaita uskonnollisia tuntemuksia, eikä niissä ole sellaisia skeptisismin piirteitä, jotka alkoivat tulla esille Ateenassa arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa. Vanhat myytit olivat Pindarokselle todellisuutta ja hän hyväksyi ne, paitsi silloin kun ne esittivät jumalat tai heerokset tekemässä jotakin moraalitonta. Tämän vuoksi hän hylkäsi joitakin kertomuksia ja muutti toisia.
Pindaros käytti runomittoja hyvin monipuolisesti. Jokaisessa oodissa on omanlaisensa metrinen rakenne. Pindaros käytti erityisesti doorilaisia mittoja, mutta hyödynsi myös aiolialaisia ja lyydialaisia mittoja.
Seuraavassa esimerkkinä epinikionin Isthmia 3 alku Pentti Saarikosken suomentamana:
Muu runous
Pindaroksen hymneistä tunnetuimpia on thebalaisille kirjoitettu hymni Zeuksen kunniaksi. Se kertoo Kadmoksen ja Harmonian häistä, joita verrataan Zeuksen ja Themiin häihin. Hymnistä on säilynyt huomattava osa papyruslöytöjen ansiosta. Myös Pindaroksen paiaaneja tunnetaan papyruksista.
Editiot
Uusitun laitoksen, joka sisälsi uuden tekstilaitoksen selityksillä sekä latinankielisen käännöksen, julkaisi Erasmus Schmidius (Wittenberg, 1616). Seuraavaksi julkaistiin Joannes Benedictuksen laitos (Saumur, 1620) sekä Oxfordin laitos (1697). Merkittäväksi nousi Christian Gottlob Heynen laitos (Göttingen, 1773), jonka jälkeen Pindarosta alettiin tutkia enemmän. Parannettu laitos tästä julkaistiin Göttingenissä vuonna 1798–1799. Se sisälsi Godofred Hermannin tutkielman Pindaroksen runomitoista. Heynen kolmannen laitoksen julkaisi hänen kuolemansa jälkeen G. H. Schafer (Leipzig, 1817). Myöhemmin parhaaksi laitokseksi nousi A. Böckhin laitos (Leipzig, 1811–1821), joka sisälsi laajan kommentaarin.
Abdullah Ahmad Badawi
Abdullah bin Ahmad Badawi (s. 26. marraskuuta 1939, Kepala Batas, Penang) on Malesian entinen pääministeri. Hän astui virkaan Mahathir Mohamadin seuraajana 31. lokakuuta 2003. Najib Razak korvasi hänet 3. huhtikuuta 2009.
Will Schusterick
Will Schusterick (s. 1992) on yhdysvaltalainen frisbeegolfaaja ja kolminkertainen USDGC:n voittaja.
Abdullah Ahmad Badawi
Varhaisvaiheet
Badawi syntyi huomattavaan, uskonnolliseen perheeseen 26. marraskuuta 1939. Hänet nimettiin isoisänsä Syeikh Abdullah Fahimin mukaan, joka oli Mekassa opiskellut malesialainen uskonoppinut. Badawi oli nuorena muutenkin hyvin läheinen isoisänsä kanssa ja kävi usein moskeijassa lukemassa Koraania isoisänsä opetuksessa. Badawin perheeseen kuuluivat myös pikkusisko Aminah sekä kaksi veljeä, Ibrahim ja Mohammad Tahir.
Will Schusterick
Major-turnaukset
Maailmanmestaruuskilpailut
Abdullah Ahmad Badawi
Varhaisvaiheet
Badawin isä, Ahmad bin Abdullah, oli aktiivinen jäsen Malesian suurimmassa poliittisessa puolueessa, Yhdistyneiden malaijien kansallisessa organisaatiossa (UMNO). Hänellä oli usein tapana ottaa nuori Badawi mukaan poliittisiin tilaisuuksiin. Sittemmin Badawi on muistellut, kuinka erityisesti Onn Jaafarin kohtaamisella oli häneen erittäin suuri vaikutus.
Will Schusterick
Major-turnaukset
United States Disc Golf Championship
European Open
Abdullah Ahmad Badawi
Varhaisvaiheet
Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 1964 Badawi haki valtion virkamieheksi. Hän päätyi lopulta NOC:hen, joka oli perustettu selvittämään vuoden 1969 Kuala Lumpurin rotumellakoita. Hän työskenteli komiteassa Tun Abdul Razakin alaisuudessa, josta sittemmin tuli Malesian toinen pääministeri.
Parlamentissa
Vuonna 1965 Badawi liittyi UMNO:hon rivijäsenenä, ja samana vuonna meni naimisiin Endon Mahmoodin kanssa. Seuraavina vuosina Badawi toimi muutamissa eri viroissa, kunnes häntä pyydettiin ehdokkaaksi parlamenttivaaleissa vuonna 1977. Hänen isänsä oli juuri kuollut, eikä Badawi ensin suostunut ehdotukseen, mutta lopulta muutti mielensä. Seuraavan vuoden vaaleissa hänet valittiin parlamenttiin Kepala Batasin vaalipiiristä 5029 äänellä.
Seuraavina vuosina Badawi nousi nopeasti sekä puolueen sisällä että parlamentissa. Kesäkuussa 1981 hänet nimitettiin UMNO:n ylimpään valtuustoon, ja toukokuussa 1984 hänet äänestettiin yhdeksi puolueen kolmesta varapuheenjohtajasta.
Vuonna 1987 Badawin tilanne muuttui täysin, sillä tuolloin UMNO:n korkeimmat jäsenet hajosivat kahteen leiriin. Tengku Razaleigh Hamzahin johtama vastarintaliike haastoi pääministeri Mahathir bin Mohamadin, ja haki voittoa huhtikuun puoluevaaleista. Badawin päätti kannattaa Hamzahia, kun taas entinen varapääministeri Tun Abdul Ghafar Baba liittyi Mohamadin tukijoihin. Oppositioliike hävisi vaalit täpärästi, mutta Badawi onnistui saamaan tarpeeksi ääniä pitääkseen varapuheenjohtajan paikkansa.
Varmistettuaan paikkansa puolueen johdossa Mohamad alkoi puhdistaa puoluetta vastustajistaan. Badawilta suljettiin paikat parlamentissa, ja hän joutui luopumaan puolustusministerin salkustaan. Useat uskoivat Badawin uran päättyneen ja alkoivat vältellä tämän läsnäoloa. Badawi ei kuitenkaan halunnut perustaa uutta puoluetta vaan alkoi matkustaa ympäri maata tapaamassa UMNO:n jäseniä.
Vuoden 1990 puoluevaaleissa Badawi valittiin toiseksi suurimmalla äänimäärällä puolueen varapuheenjohtajaksi, vaikkei hänellä ollut ministerin salkkua. Tämän myötä hänet nimitettiin ulkoministeriksi maaliskuussa 1991. Mohamadin suuri kiinnostus ulkopolitiikkaa kohtaan johti kuitenkin siihen että Badawi pysytteli ministerin kautensa lähinnä taka-alalla. Tästä huolimatta Badawilla oli jatkuvasti tapaamisia ympäri maailmaa, minkä seurauksena hän joutui jäämään lomalle. Tuolloin häneltä löydettiin tukkiintuneita verisuonia, ja hän joutui leikkaukseen.
Pääministerinä
Vuonna 2003 Badawi nimitettiin Malesian viidenneksi pääministeriksi. Seremonia käytiin Istana Negaran palatsissa hallitsija Tuanku Syed Sirajuddinin läsnä ollessa.
20. lokakuuta 2005 Endon kuoli vuonna 2003 todettuun rintasyöpään. Vaimo oli ollut hoidossa Yhdysvalloissa ja palasi Malesiaan vasta 18 päivää ennen kuolemaansa. Hänet on haudattu Taman Selataniin Putrajayaan. 6. kesäkuuta 2007 tiedotettiin virallisesti pääministerin uudesta avioliitosta Jeanne Abdullahin kanssa.
Badawista käytetään hänen kotimaassaan lempinimeä Pak Lah. Hallitus on kuitenkin ilmaissut, että pääministeriin ei tulisi viitata tällä nimellä virallisissa artikkeleissa ja uutisissa; kutsumanimeä käytetään kuitenkin yhä epävirallisesti. Myös Badawi on toisinaan viitannut sillä itseensä.
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2007
Euroopan ampumaurheiluliiton (ESC) Euroopan-mestaruuskilpailut ilma-aseilla järjestettiin Ranskan Deauvillessä 12.-18. maaliskuuta ja ruutiaseilla Espanjan Granadassa 11.-21. heinäkuuta.
Pakkasen purevuus
Pakkasen purevuus eli tuulen hyytävyys kertoo, miten lämpötilan ja tuulen yhteisvaikutus vaikuttaa ihmisen ihoon. Tuuli haihduttaa iholta lämpöä ja kosteutta nopeasti, jolloin iho kylmenee ja kuivuu. Lämmön siirtyminen iholta ympäröivään ilmaan on sitä suurempaa, mitä kylmempää ulkoilma on, ja tuuli nopeuttaa lämmön häviämistä. Sen sijaan ilman kosteudella ei pakkasoloissa ole oleellista merkitystä kylmyyden aistimiseen. Ilmiöstä käytetään myös nimeä viimaindeksi.
thumb|350px|Pakkasen purevuus tuulen indeksinä
Vanha kaava
Alkujaan majuri Paul Siple ja maantieteilijä Charles Passel tutkivat tätä 1940-luvulla Etelämantereella laittamalla vettä muoviastiaan, ja mittaamalla aikaa joka kuluu sen jäätymiseen. Samalla on mitattu ilman lämpötila ja tuulen nopeus. He kehittivät tiedoista kaavan pakkasen purevuudelle.
Kaavassa WCT on pakkasen purevuus, V on tuulen nopeus metreinä sekunnissa ja T on ilman lämpötila asteina Celsiusta.
Yksinkertaistettu vanha kaava
missä K0= pakkasen purevuusindeksi, V tuulen nopeus M/s ja Ta lämpötila celsiusasteina Tämä purevuus­indeksi osoittaa iholta ulos virtaavan lämpömäärän kilo­kaloreina neliö­metriä kohti (kcal/m2.
Käytännössä tämän indeksiluvun (WCT) sijasta käytetään pakkasen purevuuden mittana usein sitä lämpötilaa, jossa tämä indeksi saisi saman arvon tuulen nopeuden ollessa nolla.
Uusi kaava
Siplen-Passelin kaava oli käytössä noin 50 vuotta. Sen oikeellisuudesta keskusteltiin paljon, sillä muoviastia luultavasti käyttäytyy pakkasella eri tavalla kuin ihmisen iho. Yhdysvaltalaiset ja kanadalaiset tutkijat tekivät matemaattisia mallinnuksia ja myös kokeita vapaaehtoisilla koehenkilöillä, ja tutkimusten perusteella kehitettiin uusi kaava:.
Kaavassa WCT on pakkasen purevuus, T on lämpötila asteina ja V on tuulen nopeus kilometreinä tunnissa 10 metrin korkeudella.
Ilmatieteen laitoksen sivuilla on myös interaktiivinen taulukko, jossa voi testata eri tuulen nopeuksia ja lämpötiloja. Ohjelmakoodia tutkimalla näkyy, että siellä käytetään seuraavaa kaavaa.
Uusi kaava antaa huomattavasti pienempiä arvoja kuin vanha. frame|center|Pakkasen purevuus eli tuulen hyytävyys -15 lämpötilassa. Kaavojen vertailu.
Paleltumisaika
Tuulen hyytävyys - Paleltumisaika
alle - 21 - -27 °C Pieni paleltumariski, jos oikein pukeuduttu
- 28 - -30 °C 30 min paljas iho paleltumariski kasvaa
-36 - -47 °C 5-10 min iso paleltumavaara
-44 - -54 °C 2-5 min
-55 - -61° C alle 2 min
Paleltumisaika voidaan myös laskea. Karkeasti ottaen tuulen hyytävyys - 27 C palleluttaa puolessa tunnissa, -36 C 10 minuutissa ja -44 C viidessä minuutissa, jos tuulee myrskyisästä 27 m/s. Jos tuulta on 7 m/s ja pakkasta -10 °C, paleltuma-aika on yli
30 minuuttia. Mutta -20 °C/ 7 m/s tuotata paleltumia jo 30 minuutissa. -30 °C /7 ms palelluttaa 10 minuutissa. Toisaalta -30 °C/3 m/s palelluttaa 30 minuutissa.
Muuta
Tuulen hyytävys voi vähetä kirkkaassa auringonpaisteessa jopa -6 tai -10 astetta.
Oceansize
Oceansize oli manchesterilainen progressiivinen- / taiderock -yhtye. Se toimi vuosina 1998–2011, julkaisten neljä studioalbumia: Effloresce (2003), Everyone into Position (2005), Frames (2007) ja Self Preserved While the Bodies Float Up vuodelta 2010. Studioalbumien lisäksi yhtye julkaisi viisi EP:tä ja seitsemän singleä.
Étienne Balibar
thumb|Étienne Balibar Étienne Balibar (s. 23. huhtikuuta 1942 Avallon, Burgundi) on ranskalainen marxilainen filosofi. Hän oli Louis Althusserin oppilas. Tämän kuoleman jälkeen Balibarista tuli nopeasti ranskalaisen marxilaisen filosofian johtava puolestapuhuja.
Balibarin tytär Jeanne Balibar on ranskassa tunnettu näyttelijä.
Giola Gandini
Giola Gandini (1906 Parma – 1941 Venetsia) oli italialainen taidemaalari. Hän sairasti lapsena polion, joka teki hänen liikkumisestaan vaikeaa.
Taidemaalarin koulutuksensa Gandini sai Venetsian taideakatemiassa. Hänen uransa kesti vuodesta 1929 aina hänen poismenoonsa asti ja hän ehti osallistua moniin näyttelyihin, kuten Rooman Quadriennaleen vuonna 1935 ja Venetsian Biennaleen vuonna 1940. Teoksissaan Gandini kuvasi intiimejä kotinäkymiä ja teki tutkielmia naisista. Hän työskenteli myös pianistina. Elämäntyyliltään hän oli erakkomainen.
Vuonna 2014 hänelle pidettiin postuumi näyttely, jossa oli myös kolmen muun naistaiteilijan teoksia.
Puolimatkan koulu
Puolimatkan koulu on Hyvinkään Kirjavatolpan kaupunginosassa toimiva noin 540 oppilaan suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Koulussa on toiminut vuoden 2018 syksystä alkaen kielipainoitteinen luokka.
Koulun pohjoispuolella sijaitsee Puolimatkan hautausmaa siunauskappeleineen.
Loimijoen valuma-alue
Loimijoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.9) on Kokemäenjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 3 138,36 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,74 %. Se käsittää Kokemäenjoen vesistössä valuma-alueen, jonka laskujoki Loimijoki yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa. Valuma-alueella on yli 195 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea.
Seuraavassa on esitetty kooste valuma-alueen vesistöistä ja niiden yhteydestä toisiinsa. Esittelyn päälähteenä on valtionhallinnon vesistöalueiden SYKE-tietokanta. Tekstissä olevien linkkien takaa löytää asian perustelevat lähteet.
Vesistöaluejako
Toisen jakovaiheen Loimijoen alaosan alue (35.91), Loimijoen yläosan alue (35.92) ja Pyhäjärven alue (35.93) on kuvailtu tarkemmin alla, mutta muut toisen jakovaiheen valuma-alueet kuvataan omissa artikkeleissaan.
Pääuoma
Loimijoen valuma-alueen pääuoma on alajuoksulla selvästi Loimijoki. Loimijoki alkaa Pyhäjärvestä, johon liittyy siihen aikaisemmin samaan järveen kuulunut Kuvajärvi. Kuivajärveen laskee kaksi suurempaa jokea Myllyjoki (valuma-alue 275 neliökilometriä) ja Turpoonjoki (252 neliökilometriä). Pääuomaan valitaan jokihaarassa yleensä virtaamaltaan suurempi haara, joten tässäkin pääuomaan otetaan Myllyjoki. Myllyjoki alkaa Pehkijärvestä, johon laskevat Oksjoki (27 neliökilometriä), Vaihijoki (44 neliökilometriä) ja Teuronjoki (116 neliökilometriä). Teuronjoki alkaa Rautijärvestä, johon laskee kolme suurempaa jokea Suojärvenjoki (24 neliökilometriä), Kuorijoki (26 neliökilometriä) ja Kyläsillanjoki (37 neliökilometriä). Pääuoman ylin osuus muodostuu Kyläsillanjoesta ja sen latvavesistä, joita ovat lisäksi esimerkiksi Kylälammi, Salakkajoki, Keskinen, Ylimmäinen, Pörrösaarenjoki, Kanalammi, Kivitokeenoja ja Kanajärvi.
Pääuoman pituus voidaan laskea sen osuuksien ja järvenselkien yhteispituutena. Kun Loimijokeen (114 kilometriä) liittää Pyhäjärven ja Kuivajärven järvenselät Myllyjoen suuhun asti, saadaan alajuoksun pituudeksi 126 kilometriä. Myllyjoen (7,8 kilometriä), Pehkijärven ja Teuronjoen (9,5 kilometriä) kautta Rautijärvelle tulee lisää matkaa 10,6 kilometriä. Kun mittaa kartoista Kyläsillanjokeen päättyviä uomia Kanajärvelle asti, tulee yläjuoksulta lisää 10,6 kilometriä. Pääuoman pituus Kanajärveltä Kokemäenjoelle on noin 159 kilometriä, ja koska tässä ei käsitellä Kanajärveen laskevien ojien osuutta pääuomasta, voidaan pääuoman pituudeksi ilmoittaa yli 160 kilometriä.
Vesistöt osa-alueittain
Kunkin Loimijoen valuma-alueen osa on esitelty lähtien liikkeelle laskujoen alajuoksulta ja edeten joenvartta pitkin latvavesiin asti. Samalla tulee esiteltyä yllä olevan taulukon sivujoki lyhyesti. Suluissa olevat luvut tarkoittavat vesistöalueen numerointia, etäisyyttä laskujokensa suistosta tai valuma-alueen pinta-alaa. Muita tietoja voi etsiä joen omasta artikkelista.
Loimijoen alaosan alue (35.91)
thumb|273x273px|Loimijoen alajuoksua Huittisissa Loimijoen alaosa on 49 kilometriä pitkä ja sen alue ulottuu joen suistosta Alastaron yläpuolella olevaan Kojonjoen yhtymäkohtaan. Alueen sivuhaarojen valuma-alueilla sijaitsee 22 järveä ja niiden lisäksi muutama tekolampi ja Kiltajärven patoallas.
Osa-alueet
Loimijoen alaosa voidaan jakaa alla lueteltuihin pienempiin alueisiin ja valuma-alueisiin, josta on jo toisessa jakovaiheessa eroteltu Punkalaitumenjoen valuma-alue (35.94) ja Kourajoen valuma-alue (35.95). Niiden valuma-alueen vesistöjä on käsitelty niiden omissa artikkeleissaan. Yläosan alueen alueet on luetteloitu alajuoksulta yläjuoksulle:
Alajuoksulta yläjuoksulle
Punkalaitumenjoki (4 km, 435 km²) on yli 53 kilometriä pitkä joki, jolla on seitsemän suurempaa sivujokea. Näistä kahdella on 85 km² ja 64 km² suuruiset valuma-alueet. Valuma-alueella on vain kahdeksan järveä, jotka ovat Vehkajärvi, Aukanjärvi, Latvajärvi, Kuulammi, Venäjänlammi, Sammakkolammi, Huhkalanlammi ja Ahvenuslammi. Loimijoen ja punkalaitumenjoen yhtymäkohdassa sijaitsee Huittisten keskustaajama.
Pukinoja (6 km, 35 km²) on 16 kilometriä pitkä oja, joka laskee Punkalaitumenjoen kanssa rinnakkaisesta suunnasta. Sen latvat sijaitsevat Huhtamossa asti. Seuraava Suittioja (14 km, 18 km²) on verrattain lyhyt oja. Paukkionoja (18 km, 20 km²) on 5 kilometriä pitkä oja, joka tuo Suvisuon vettä.
Kourajoki (19 km, 228 km²) on yli 45 kilometriä pitkä joki, jolla on kolme suurempaa sivujokea. Näistä kahdella on 54 km² ja 75 km² suuruiset valuma-alueet. Alueella on kolme pientä järveä, jotka ovat Leppijärvi (itäinen), Leppijärvi (läntinen) ja Lampijärvi.
Matkusjoki (27 km, 67 km²) on 11 kilometriä pitkä joki, joka rajautuu Säkylänharjuun. Niin tekee myös Kärväselänjoki (28 km, 43 km²), joka pienempänä vain 7 kilometriä pitkä. Joet yhtyvät Loimijokeen 400 metrin välein. Noin kilometrin verran yläjuoksulle päin sijaitsee Vampulan kirkonkylällä Sallilankosken voimalaitos, jonka pato muodostaa taakseen Kiltajärven patoaltaan.
Hanhijoki (38 km, 89 km²) on 20 kilometriä pitkä joki, jolla on kaksi suurempaa joenhaaraa. Pohjoinen haara laskee Virttaalta saaden vetensä Virttaankankaalta. Yläjuoksulla haaraa kutsutaan Sepänojaksi ja ennen yhtymäkohtaa taas Virtaojaksi. Eteläinen haara on nimeltään Hanhijoki ja sen lähteenä voidaan pitää Myllylähdettä. Lampi on tosiaan lähde ja se on aikanaan padottu myllyn toiminnan parantamiseksi. Valuma-alueen eteläpuoli päättyy Oripään lentokentälle.
Niinijoki (46 km, 223 km²) on 46 kilometriä pitkä joki, joka laskee Loimijokeen noin 1,5 kilometriä Alastaron yläpuolelle. Sillä on kaksi suurempaa sivuhaaraa, jotka ovat Sulajoki ja Lappijoki. Joen valuma-alue sijaitsee Loimaan sisällä ja sen latvat ulottuvat Kosken rajalle saakka. Siihen kuuluu vain kolme luonnollista järveä: Pappistenjärvi, Pikkujärvi (Loimaa) ja Hevonlinnanjärvi. Loput vesistöt ovat hiekanotossa syntyneitä lampia. Hiukan Niinijoensuusta alavirtaan Loimijoen varressa on Alastaron keskustaajama.
Kojonjoki (myös Koenjoki, Koijoki, (49 km, 446 km²) on 70 kilometriä pitkä joki, joka laskee Loimijoen ala- ja yläosan rajalle noin neljä kilometriä Alastaron kirkolta yläjoelle ja itään. Sillä on yksi suurempi sivuhaara Onkijoki. Siihen kuuluu seitsemän pientä järveä: Ahvenlammi, Halinanlammi, Sokealammi, Raitoonlammi, Valijärvi, Kiipunjärvi ja Koijärvi.
Loimijoen yläosan alue (35.92)
Loimijoen yläosan alue on 48 kilometriä pitkä ja se alkaa Alastaron yläpuolelta Kojonjoen yhtymäkohdasta ja päättyy Pyhäjärven luusuaan. Ympäristöhallinnon tietokannan mukaan alueen todellinen päättymiskohta sijaitsee Forssan kaupungilla noin viisi kilometriä alajuoksulle päin luusuasta. Alueella on 35 järveä.
Osa-alueet
Loimijoen yläosan alue voidaan jakaa alla lueteltuihin pienempiin alueisiin ja valuma-alueisiin, josta on eroteltu pois toisessan jakovaiheessa Jänhijoen valuma-alue (35.97), Kojonjoen valuma-alue (35.96) ja Niinijoen valuma-alue (35.99). Näiden valuma-alueiden vesistöt on käsitelty omissa artikkeleissaan. Yläosan alueen alueet on luetteloitu alajuoksulta yläjuoksulle:
Alajuoksulta yläjuoksulle
Petäjoki (61 km, 63 km²) on 21 kilometriä pitkä joki, jonka valuma-alue jää Loimijoen ja Niinijoen väliin. Petäjoen latvat ulottuvat Öksysuolle saakka. Petäjoen suurin sivuhaara on Pempunoja. Petäjoen suuta vastapäätä Loimijoen varressa on entisen Loimaan kunnan keskustaajama Hirvikoski ja siitä vähän yläjuoksulle päin Loimaan keskustaajama.
Ypäjoki (76 km, 59 km²) on 11 kilometriä pitkä joki, jonka suurin sivuhaara on Haaranoja. Ypäjän kylän tienoilla joki haarautuu nimettömästä lammesta lähtien latvaojiksi. Joen sivuhaaroja ovat muun muassa Korvenoja, Lautakatonoja ja Hauenkuononoja. Äijälammi laskee Ypäjokeen ensin Letkunojan ja sitten Haaranojan kautta.
Kuusjoki (78 km, 69 km²) on 14 kilometriä pitkä joki, jonka valuma-alueella on lähes vain peltomaata eikä yhtään järveä. Siitä yläjuoksulle päin on Ypäjän keskustaajama Perttula.
Ennen Haapajokea Loimijokeen yhtyy vain pieniä ojia: Suo-oja (85 km, 14 km²), Alhonoja (86 km, 9 km²) ja Varsanoja (87 km, 13 km²).
Haapajoki (91 km, 57 km²) on 14 kilometriä pitkä joki, jonka lähteenä on pääasiassa Torronsuon reuna-alueet. Ainoa luontainen avovesi on pieni Hirvilähde, josta sivuhaarasta Haaranoja saa alkunsa. Joen uoma on sen keskijuoksulla poikkeuksellisen leveä.
Loimijoen yläjuoksu kulkee Jokioisten ja Forssan keskustojen läpi. Loput Loimijoen yläjuoksun järvistä sijaitsevat Loimijokeen laskevien ojien varrella tai joen välittömässä läheisyydessä. Näitä ovat Linikkalanlammi, Mäkilammi, Särkilammi ja Teerikiimalammi. Valuma-alueen virallinen raja sijaitsee Forssan kaupunkialueen sisällä. Tässä esityksessä se kuitenkin jatkuu Pyhäjärven luusuaan asti ja tämän osuuden varrella sijaitsee Loimalammi.
Pyhäjärven alue (35.93)
Pyhäjärven alueen kaksi keskusjärveä ovat Pyhäjärvi ja Kuivajärvi. Pyhäjärven alueeseen ei pohjoisen harjujakson alueelta laske merkittäviä ojia. Idästä laskee Saarensalmen kautta suurin osa Pyhäjärveen tulevasta valumasta, mikä on peräisin Kuivajärvestä. Kuivajärven pohjoispuolen vedet laskevat järveen Myllyjoen kautta ja eteläpuolelta ne laskevat Turpoonjoen kautta. Pyhäjärven alueella on 8 järveä tai lampea ja Myllyjoen valuma-alueella niitä on yli 70.
Osa-alueet
Pyhäjärven alue käsittää Loimijoen valuma-alueen kaikki latvavesistöjen alueet ja valuma-alueet. Siitä on toisessa jakovaiheessa eroteltu pois ainoastaan Turpoonjoen valuma-alue (35.98). Loppuosa on jaettu pienempiin alueisiin ja valuma-alueisiin, jotka on lueteltu alla edellä kerrotulla tavalla sisentäen.
Alueen kuvailu
Pyhäjärveen laskee muutama pieni laskuoja. Niin sanottu Kalliojärven valuma-alueen keskusjärvi Kalliojärvi on kuivatettu pelloksi 1950-luvulla. Sen ohittavaan vesistöjärjestelyyn kertyy Pyhäjärven lounaispuolelta Torronsuolta kertyvät vedet. Täällä on jäljellä suoksi laskettu Talpianjärvi ja Torronsuon itä- ja eteläpuolella sijaitsevat metsälammet Kaitalammi, Karstonlammi, Kolmikkaanjärvi, Niinilammit ja Paskolammi. Myllyjoen valuma-alueen yksityiskohtia on kuvailtu omassa artikkelissa.
Scott Fischman
Scott Fischman (s. 1980 Langhorne, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Fischman varttui Somers Pointissa New Jerseyssä ja muutti vuonna 1992 Las Vegasiin, jossa WSOP-voittajan lapsenlapsi tutustutti hänet pokeriin. Täytettyään 21 vuotta Fischman työskenteli Saharan ja Miragen kasinoilla jakajana.
Vuonna 2004 Fischmanista tuli kaikkien aikojen nuorin kaksi World Series of Poker -turnausta voittanut pelaaja. 23-vuotiaana hän voitti yhden WSOP-rannekkeen no limit hold 'emista ja yhden H.O.R.S.E.:sta. Saman vuoden pääturnauksessa pokerilegenda Doyle Brunson pudotti hänet jatkosta.
Joulukuussa 2004 Fischman voitti World Poker Tourin nuorten pelaajien kutsuturnauksen "Young Guns of Poker". Varsinaisissa WPT-turnauksissa hän on parhaimmillaan ollut kahdeksas (WPT:n viidennen kauden päättäneessä mestaruusturnauksessa huhtikuussa 2007). Australian pokerimestaruuskilpailuissa 2006 hän oli toinen speed poker -tapahtumassa. Marraskuussa 2007 Fischman sijoittui kolmanneksi David Singerin voittamassa Caesars Palace Classic -tapahtuman 9 800 dollarin pääturnauksessa. Kakkostilastaan hän ansaitsi 245 540 dollaria. Vuoden 2008 World Series of Poker Europen pääturnauksessa Fischman oli kuudes.
Fischman on toiminut vierailevana kommentaattorina Ultimate Poker Challenge -ohjelmassa. Aiemmin hän pelasi internetin pokerihuoneissa nimimerkillä "emptyseat88" mukaan lukien oma nettipokerihuoneensa TheFishTank.com, nykyisin hän edustaa Full Tilt Pokeria. Hän kirjoittaa kolumneja CardPlayer-lehteen.
Fischman on myös kirjoittanut pokerioppaan Internet-pokeri - Opi voittamaan (2007, ISBN 9789525592955).
Lokakuussa 2009 Fischmanin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,5 miljoonaa dollaria.
Episulfidit
thumb|250px|Episulfidien yleinen rakenne Episulfidit eli tiiraanit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on kahden hiiliatomin ja yhden rikkiatomin muodostama kolmiatominen rengas. Ne ovat siis epoksidien analogeja. Yksinkertaisin episulfidi on etyleenisulfidi.
Ominaisuudet ja valmistus
Episulfidit ovat rengasjännityksen vuoksi hyvin reaktiivisia ja voivat polymeroitua itsestään. Mitä enemmän renkaassa on substituentteina orgaanisia ryhmiä, sitä stabiilimpia ne ovat. Nukleofiilit reagoivat episulfidien kanssa, jolloin rengasrakenne avautuu ja reaktio on vastaava kuin mikä tapahtuu epoksideille. Episulfidit voidaan hapettaa episulfidioksideiksi tai pelkistää alkeeneiksi fosfiinien avulla.
Episulfidien valmistamiseen on useita menetelmiä. Tyypillisimmät tavat ovat epoksidien ja tiosyanaattien tai tioureajohdannaisten reaktio, hydroksitiolien reaktio fosgeenin kanssa ja muodostuvan tiokarbonaatin kuumentaminen tai β-halotiolin reaktio emäksen kanssa. Eräät rikkiyhdisteet reagoivat alkeenien kanssa episulfideiksi.
Universal Description Discovery and Integration
Universal Description Discovery and Integration (UDDI) on alustariippumaton ja avoin palvelurekisteristandardi. UDDI on eräs palvelukeskeisen arkkitehtuurin (SOA) toteuttamiseen käytettävistä standarditeknologioista. UDDI-määrittelyä johtaa OASIS-standardointiorganisaatio.
UDDI-rekistereitä verrataan toimintalogiikaltaan puhelinluettelon "keltaisten sivujen" (haku luokittelun mukaan) ja "valkoisten sivujen" (haku erilaisten järjestelyperusteiden mukaan) yhdistelmäksi. UDDI-rekisterien päätarkoituksena on toimia verkkopalveluiden keskitettyinä hakemistoina verkkopalveluita (Web Services) käyttäville asiakassovelluksille. UDDI-rekisteriin voidaan tallentaa monenlaisia luokittelevia tietoja palvelusta (Taxonomy) ja lisätietoja palvelun tarjoajasta, palvelusta ja URL-osoite palvelun teknisen toteutuksen kuvaavaan WSDL-tiedostoon.
UDDI-rekisterin tietomallin eri osa-alueiden tarkoitus on tarjota kaikki se informaatio, jota sovellukset tarvitsevat käyttääkseen rekisteriin rekisteröityjä verkkopalveluita.
Tietomallin osa-alueita ovat:
UDDI-standardi määrittelee hakumenetelmien lisäksi myös tavat, joilla rekisteriin voi ohjelmallisesti lisätä tai poistaa palveluiden kuvauksia. UDDI-Rekisterin rajapinta on itsessään Web Services-määrittelyn mukainen. Rekisterin visuaalista selailua varten on myös olemassa erilaisia asiakasohjelmia. UDDI-Standardissa kuvataan esimerkiksi keinot, joilla rekisterit voivat pitää toistensa sisällöistä identtisiä kopiota (replikointi). UDDI-rekistereitä voidaan ajatella olevan kolmea tyyppiä: julkisia (kuten UBR, Universal/UDDI Business Registry), sisäisiä (esim. lähiverkon rekisteri) ja jaettuja (esim. yrityksen extranet).
UDDI-määrittelyiden historia
UDDI-määrittelyiden ensimmäinen versio ilmestyi vuonna 2000, toinen versio 2001 (muodollisesti uudelleenjulkaistu 2003) ja kolmas versio 2004.
Ensimmäinen versio keskittyi enimmäkseen julkisen palvelurekisterin muodostamiseen. Osana tätä projektia syntyi UBR. Ensimmäinen UDDI-määritysten versio loi pohjan Internetpohjaiselle yrityspalvelurekisteriteknologialle. Ensimmäisen ja toisen version kehityksestä vastasi joukko yrityksiä (IBM, Microsoft ja Ariba).
UDDI-määritysten toinen versio keskittyi standardien yhtenäistämiseen ja siinä keskityttiin erityisesti joustaviin palveluiden luokittelumenetelmiin. Toisen version aikoihin aloitettiin määritysten standardointityö, se sai standardin aseman vuonna 2003. Versio 3 standardoitiin kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 2005.
Versiosta 2 lähtien UDDI-määritysten kehitystyötä on johtanut OASIS-standardointiorganisaatio. Versio 3:n painopiste on siirtynyt rekisterikeskeisestä ajattelusta laajempaan näkökulmaan, jossa UDDI-rekisterit nähdään keskeisenä osana palvelukeskeistä arkkitehtuuria.
Sääri
Sääri on ihmisen jalassa polven ja nilkan välinen osa. Varvasastujilla kuten hevosella säärellä viitataan tavallisesti nilkan ja vuohisen väliseen jalan osaan.
Säären takaosassa eli pohkeessa ovat kaksoiskantalihas, leveä kantalihas, pitkä pohjeluulihas ja lyhyt pohjeluulihas. Kaksoiskantalihaksen yhdistää kantaluuhun akillesjänne. Säären etuosassa on etummainen säärilihas.
Aimo Massinen
pienoiskuva|upright|Aimo Massinen [[Turun Kirjamessut|Turun kirjamessuilla 2009.]] Aimo Massinen (s. 4. heinäkuuta 1944 Sääminki) oli Turun Sanomien päätoimittaja vuosina 1988–2009. Vastaavana päätoimittajana Massinen toimi helmikuusta 2008 elokuuhun 2009, kunnes hän jäi virastaan eläkkeelle. Hän piti ”Aimo annos” -nimistä kysymys- ja vastauspalstaa lehden lauantaisin ilmestyvässä Extra-liitteessä. Massinen on puoluekannaltaan sosialidemokraatti ja tuli valituksi Turun kaupunginvaltuustoon vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.
Massinen toimi ennen Turun Sanomia sosialidemokraattisessa Turun Päivälehdessä. Hän juonsi Viikon viisastelijat -nimistä keskusteluohjelmaa Turku TV:ssä Juhani Heimosen kanssa 2000-vuosikymmenen alusta vuoteen 2008 saakka.
Gigetta Morano
thumb|200px|Gigetta Morano vuonna 1914. Luigia ”Gigetta” Morano (2. elokuuta 1887 Verona – 11. lokakuuta 1986 Torino) oli italialainen näyttelijä.
Eläinlääkärin perheeseen syntynyt Morano aloitti näyttelijänuransa harrastelijateatterissa ja Ermete Novellin teatteriseurueessa. Luigi Maggi kutsui hänet vuonna 1908 Ambrosio Filmille, jossa hän työskenteli lähes keskeytyksettä vuoteen 1920 saakka. Gigetta-nimellä esiintyneestä Moranosta tuli vuonna 1910 italialaisen elokuvan ensimmäinen naiskoomikko. Hän esiintyi myös historiallisissa elokuvissa ja draamoissa. Vuodesta 1913 lähtien Morano teki Eleuterio Rodolfin ja Camillo De Rison kanssa joukon pikantteja tilannekomedioita . Hän oli näyttelijänä monipuolinen ja välitön, vailla aikansa naistähdille ominaisia diivan elkeitä.
Italialaisen elokuva kriisiydyttyä Morano vetäytyi alalta vuonna 1921. Toisen maailmansodan jälkeen hän teki muutamia sivuosia muun muassa Federico Fellinin elokuvissa Vetelehtijät (1953) ja 8½ (1963).
Fanny Syrjänne
Fanny Lovisa Syrjänne (21. elokuuta 1872 Tampere – 29. heinäkuuta 1945 Orimattila ) oli suomalainen emäntäkoulun johtajatar.
Syrjänne toimi emäntäkoulun johtajattarena Laihialla 1906–1908, Orimattilassa vuodesta 1908. Hän oli Orimattilan kunnanvaltuuston jäsen ja varapuheenjohtaja vuodesta 1919. Hän jäi Orimattilan koulun johtajan virasta eläkkeelle 1939 ja sai talousneuvoksen arvonimen.
Lambertin oikeakulmainen kartioprojektio
thumb|Lambertin oikeakulmaisen kartio­projektion mukainen maailman­kartta, standardileveyspiireinä 20°N ja 50°N. [[Etelänapa joutuu kartassa äärettömän kauas, ja niinpä kartta on katkaistu pituuspiirin 30°S kohdalta.]] thumb|Lambertin oikeakulmaisen kartio­projektion mukainen lento­suunnistus­kartta, standardileveyspiireinä 3°N ja 45°N°. Lambertin oikeakulmainen kartio­projektio on karttaprojektio, jota käytetään varsinkin lento­suunnistus­kartoissa sekä monissa kansallisissa ja alueellisissa kartoitus­järjestelmissä. Se on yksi Johann Heinrich Lambertin vuonna 1772 teoksessaan Anmerkungen und Zusätze der Land- und Himmelscharten esittämistä seitsemästä karttaprojektiosta.