cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koolhoven F.K.31
Koolhoven F.K.31 oli 1920-luvun alankomaalainen yksimoottorinen ja kaksipaikkainen tiedustelukone, jonka suunnitteli Fredrick Koolhoven Nationale Vliegtuig Industrie -lentokonetehtaalle.
Maria di Rohan
Oopperan ensi-ilta oli Wienin Kärntnertortheaterissa 4. kesäkuuta 1843.
Koolhoven F.K.31
Konetyypin kehitys
F.K. 31 suunniteltiin ensisijaisesti tiedustelukoneeksi, mutta konetta oli tarkoitus voida käyttää myös hävittäjänä, pommikoneena ja meritoimintakoneena. Eri tarkoituksia varten koneeseen sai kolme erikokoista siipeä ja kellukkeet pyörien tilalle. Kone esiteltiin Pariisin ilmailunäyttelyssä, missä se aiheutti sensaation. Monitoimisuuden lisäksi koneessa oli edistyksellistä mm. laskusiivekkeinä toimivat koko siiven mittaiset siivekkeet sekä ohjaamosta käsin trimmattava korkeusvakain. Koneeseen sai muun muassa 400-500 kg:n pommikuorman ja siihen oli suunniteltu peräti seitsemän konekiväärin aseistus.
Pariisin ilmailunäyttelyn katosta riippui vain puinen maketti, sillä F.K.31 lensi ensilennon vasta kesäkuussa 1924. NVI–lentokonetehdas ja Koolhoven saivat koneen myötä paljon julkisuutta, mutta vain vähän kauppoja. Alankomaiden siirtomaa-armeija tilasi neljä konetta ja ranskalainen tehtailija de Monge lisenssin, jolla hän rakensi yhden koneen. Kolmas asiakas oli Suomen ilmavoimat. NVI lopetti toimintansa pian Suomen koneiden toimituksen jälkeen.
Hankinta Suomeen
Suomen ilmavoimat tarvitsi korvaajan Breguet XIV –tiedustelukoneelle. F.K.31 oli nähty Pariisin ilmailunäyttelyssä ja siihen oli ihastuttu. Hankinta vietiin läpi pikavauhtia harvinaisella päättäväisyydellä: helmikuussa 1925 tehtiin spesifikaatio, myöhemmin saman kuukauden lopulla saatiin NVI:n tarjous, joka hyväksyttiin maaliskuussa ja sopimus tehtiin huhtikuussa. Sopimuksella tilattiin kahdeksan konetta, kymmenen Bristol Jupiter –moottoria, kaksi isoa varasiipeä ja valmistuslisenssi. Koneista kuuden piti olla maa- ja kahden vesikoneita.
Suomalaiset kävivät kesäkuussa 1925 NVI:n tehtaalla toteamassa, että lisenssipiirustukset eivät olleet valmistuksen edellyttämässä kunnossa. Elokuussa 1925 komennettiin Pariisissa opintomatkalla oleva Valtion Lentokonetehtaan johtaja Asser Järvinen vastaanottamaan kolmea ensimmäistä maakonetta, joiden oli pitänyt olla toimituskunnossa jo 31. heinäkuuta 1925. Järvinen totesi jo syyskuussa, että koneet eivät tule valmistumaan pitkään aikaan ja että koneen kaikista osista ei todennäköisesti ollut tehty edes lujuuslaskelmia.
Lokakuussa 1925 kolmea ensimmäistä konetta vastaanottamaan lähetetty komissio sai lennettäväkseen vain prototyypin, joka osoittautui komissiolle tyrmistykseksi: koneen runko oli valtavan paksu, pyrstö näytti laahaavan maata ja ohjaajan paikka siiven kohdalla oli omituinen. Lisenssi ja kuuden koneen rakentaminen Valtion Lentokonetehtaalla haluttiin perua. Syystä tai toisesta asialle ei tehty mitään, ja vuoden 1926 alussa ostettiin 23 Jupiter-moottoria lisenssivalmistusta varten. Keväällä 1926 selvisi, että pääsuunnittelija Frederick Koolhoven oli eronnut ja NVI-tehtaan taloudellinen asema oli huono. Sopimus olisi voitu perua, mutta niin ei tehty.
Suurisiipinen F.K.31 lennettiin maakoneena vasta heinäkuussa 1926. Tässä vaiheessa vesikoneversiosta oli jo luovuttu. Myöskään sopivia pommiripustimia ei löytynyt ja alkoi näyttää siltä, ettei kone kanna haluttua pommikuormaakaan. Kahdeksan maakonetta vastaanotettiin syyskuuhun 1926 mennessä.
Valtion lentokonetehdas sai tehtäväkseen lujuuslaskelmien tarkastuksen ja tarvittavien muutosten suunnittelun. Osoittautui, ettei kone täyttänyt Britannian vaatimuksia, vaan rasitukset ylittivät sallitut arvot 1,5..5-kertaisesti. Kone olisi hajonnut puuskaisella tuulella vaakalennossa – syöksystä puhumattakaan. Valtion Lentokonetehdas tarjosi elokuussa 1927 lisenssikoneita siltä pohjalta, että koneen jokainen osa suunniteltaisiin uudelleen mutta koneen päärakenne jätettiin ennalleen. Neljä konetta tilattiin syyskuussa 1927.
Lisenssivalmistusta haittasi piirustusten puutteellisuus, muun muassa kokoonpanopiirustukset puuttuivat kokonaan. Yksi Alankomaissa rakennettu kone oli otettava mallikoneeksi. Vaikeuksia aiheuttivat myös duralumiinirakenteet, joita varten oli rakennettava lämpökäsittelylaitos. Koneet valmistuivat lopulta joulukuusta 1929 helmikuuhun 1930.
Käyttö Suomessa
Alankomaissa valmistetut F.K.31–koneet asetettiin lentokieltoon rakenteen heikkouden vuoksi syksyllä 1929. Siivet taipuivat lennossa niin, että siivekkeet takertelivat. Sivuperäsimet repeilivät ja ohjainvaijerit takertelivat. Moottorit oli kiinnitetty kieroon asentoon. Öljy- ja bensiinisäiliöt repeilivät. Alumiiniosat hapettuivat, koska niitä ei ollut käsitelty oikein. Rullaus oli raskas, koska kannukselle kohdistui yli 400 kg:n massa. Samasta syystä startissa oli vaikeaa saada pyrstöä ylös maasta. Koneen ohjaamoon pääsy oli hankalaa ja lennon aikana sieltä poistuminen laskuvarjon kanssa olisi todennäköisesti ollut mahdotonta. Tarkkuutta vaativat suoritukset koneella olivat mahdottomia, sillä ohjaaja ei nähnyt eteen eikä alas. Kone tärisi voimakkaasti. Koneita ei korjattu koskaan lentokuntoon.
Jos Alankomaissa valmistetut koneet olivat huonoja, Suomessa valmistetut olivat vielä näitäkin huonompia. Ensimmäisessä vastaanottotarkastuksessa laskuteline löi lommoja runkoon jo rullauksen aikana. Myös ilmakuopat lennoilla aiheuttivat koneen eturunkoon pysyviä muodonmuutoksia niin, että lento-ominaisuudet muuttuivat jokaisella lennolla. Koneita korjattiin ja tarjottiin uudelleen ilmavoimille marraskuussa 1930. Koelentoja jatkettiin läpi talven 1930-1931. Ohjaajien mielestä konetta ei pitäisi huonojen lento-ominaisuuksiensa ja heikon rakenteensa vuoksi ottaa ollenkaan lentopalvelukseen. Vuonna 1931 kone määrättiin lentokieltoon ja koneet poistettiin kirjanpidosta helmikuussa 1932.
Alankomaissa valmistetuilla koneilla lennettiin koneyksilöä kohden 10-50 tuntia mutta suomalaisilla vain 1,5-5,5 tuntia. Kolmella koneella tehtiin pakkolasku ilman henkilövahinkoja, mikä lienee seurausta sekä vähäisestä että varovaisesta käytöstä.
Nieuport 17
Nieuport 17 oli ranskalaisen Nieuportin valmistama hävittäjälentokone, joka oli käytössä ensimmäisessä maailmansodassa.
Koolhoven F.K.31
Rakenne
Koneen eturunko oli rakennettu duralumiinisista muototangoista, jotka oli katettu alumiinipellillä. Takarunko oli puolestaan niitattu teräsputkista ja päällystetty kankaalla. Siipi oli puurakenteinen ja siivekkeet sekä peräsimet duralumiinirakenteiset kangasverhouksella.
Nieuport 17
Käyttö Suomessa
Suomen sisällissodassa valkoiset saivat keväällä 1918 haltuunsa kaksi entistä Venäjän ilmavoimien Nieuport 17 -konetta. Ne liitettiin Ilmavoimien vahvuuteen. Tunnuksen 1.C.452 saanut kone tuhoutui 18.5.1920, ja tunnuksen 1.D.453 saanut kone poistettiin käytöstä 5.2.1925 meillä 34 tuntia lentäneenä. Karjalan ilmailumuseossa on Nieuport 17:n replika.
Tekniset tiedot
thumb|piirustus Nieuport 17
Isaac Herzog
Isaac Herzog (, s. 22. syyskuuta 1960 ) on työväenpuoluetta edustava israelilainen poliitikko. Hänet valittiin Israelin presidentiksi kesäkuussa 2021. Hän astui virkaansa 7. heinäkuuta 2021.
Herzog valittiin Israelin parlamenttiin ensimmäisen kerran 2003 ja nimitettiin asuntoministeriksi Ariel Sharonin hallitukseen 2005. Vuoden 2006 vaalien jälkeen hänet nimitettiin perusturvaministeriksi Ehud Olmertin tultua pääministeriksi. Vuonna 2009 muodostetussa hallituksessa hän jatkoi hyvinvointipalveluista vastaavana ministerinä vuoteen 2011 asti.
Isaacin isä oli Israelin entinen presidentti Chaim Herzog.
Jatuli Laevuo
thumb|Jatuli Laevuo 2018 Jatuli Laevuo (s. 19. toukokuuta 1995) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa FC Honkaa.
Laevuo teki ensiesiintymisensä Kakkosessa FC Hongan reservijoukkue Pallohongan riveissä 5. toukokuuta 2013 joukkueen voittaessa kotonaan Klubi 04:n 1–0. Yhteensä hän pelasi kauden 2013 aikana yhdeksän ottelua. Veikkausliigassa Laevuo pelasi ensimmäisen ottelunsa 13. heinäkuuta 2014, kun Honka hävisi vieraissa 1–3 Vaasan Palloseuralle.
Laevuo on pelannut myös jääkiekkoa HC Espoon ja Espoon Palloseuran juniorijoukkueissa. Lisäksi hän on toiminut lapsinäyttelijänä. Hän oli pienessä roolissa televisiosarjassa Tummien vesien tulkit (2002) ja televisioelokuvassa Joulukuusivarkaat (2009).
Monteils (Aveyron)
thumb|250px|Monteilsin kylää Monteils on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 465 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Monteilsin pinta-ala on 17 neliökilometriä.
Puutorin Vessa
thumb|Ravintola Puutorin vessa huhtikuussa 2007.
Puutorin Vessa on Turun Puutorilla sijaitseva pyöreä rakennus. Vuonna 1933 silloisen linja-autoaseman yhteyteen valmistunut, Totti Soran vaakahuoneeksi suunnittelema rakennus toimi yleisenä käymälänä vuoteen 1986 saakka. Markku Heikkilä ja Kaija Väisänen kunnostivat rakennuksen ravintolaksi, joka avautui vuonna 1997 nimellä Puutorin Vessa. Heikkilä toimi itse ravintoloitsijana vuoteen 2007 saakka. Ravintola meni konkurssiin huhtikuussa 2014, ja tiloihin tuli Tim Gloganin pitämä brittipubi The WaterLoo. Kiinteistön omistaa Heikkilän, Väisäsen ja Jarkko Pihlajan perustama Turun toimitilamarkkinointi Oy. Kiinteistön omistaa nykyään L-S Kiinteistöt Oy. Rakennuksen edustalla Puutorilla järjestetään ympäri vuoden erilaisia tapahtumia.
Ravintola Puutorin Vessan avajaisia vietettiin Kustaan päivänä 6. kesäkuuta 1997. Vuosipäivää oli tapana juhlistaa valitsemalla Vuoden Kustu. Markku Heikkilä toimi Puutorin Vessan ravintoloitsijana vuoteen 2007 saakka, minkä jälkeen liiketoiminta myytiin ravintoloitsija Lasse Laaksoselle. Tammikuussa 2019 Tim Glogan lopetti The Waterloo pubin toiminnan ja nimi Puutorin Vessa otettiin jälleen ravintolan nimeksi. Pubin toiminnasta, Puutorin Vessa, vastaa 2019 alkaen Kenneth Forsström.
Aiheesta muualla
60.45528°N, 22.26917°W
Pyörre
thumb|Lentokoneen siiven aiheuttama pyörre, jonka paljastaa värjätty savu.
Pyörre on virtaus, jossa on pyörteisyyttä. Reitti tai polku pyörteen ympäri, tavalla tai toisella, on erilainen kiertosuunnasta riippuen, siitä nimi "rot"
missä on virtausnopeus.
Luettelo Formula 1 -sarjan voittoennätyksistä
Tämä on luettelo eniten Formula 1 -sarjan Grand Prix -kilpailuja voittaneista kuljettajista, kansallisuuksista, rengasmerkeistä sekä valmistajista. Yhteensä 113 kuljettajaa on voittanut vähintään yhden Grand Prix'n. Heikki Kovalaisesta tuli vuoden 2008 Unkarin GP:n jälkeen 100. osakilpailuvoittaja. Nuorin osakilpailuvoittaja on Max Verstappen, joka ajoi kaudella voittoon Espanjan osakilpailussa (hän oli 18 vuoden ja 227 päivän ikäinen). Vanhin osakilpailuvoittaja on Luigi Fagioli, joka ajoi jaetulla autolla voittoon kaudella Ranskan osakilpailussa (hän oli 53 vuoden ja 22 päivän ikäinen). Kaudella Lewis Hamilton ajoi ensimmäisenä kuljettajana uransa sadannen osakilpailuvoiton. Vihreä tausta tarkoittaa nykyään mukana olevaa kuljettajaa/tallia. Tiedot on päivitetty Belgian GP 2023 jälkeen.
Dnepr (raketti)
thumb|Dnepr-kantoraketin laukaisu Dnepr on ukrainalainen kantoraketti. Se perustuu neuvostoliittolaiseen mannertenväliseen RS-20K-ohjukseen (josta käytetään toisinaan mediassa venäjän kielen näköistä PC-20-nimitystäkin; ohjuskäytössä raketin koodi oli esimerkiksi R-36M Vojevoda).
Muokattu SS-18-ohjus
Dnepr perustuu SS-18 ohjukseen. SS-18-ohjuksen koelaukaisut alkoivat 23. maaliskuuta 1986. Ohjuksia laukaistiin 36 kappaletta. Kuusi koelaukaisua epäonnistui. Ohjuksen Nato-tunnus oli SS-18 Satan. Tuota ohjusta on sanottu Neuvostoliiton vastineeksi Yhdysvaltain Tähtien sota (Strategic Defense Initiative) -avaruusasehankkeelle. Se voi selittää voimallisen Nato-koodinimen.
Kantoraketti
Ohjusten suunnittelija oli ukrainalainen Južnoje ja valmistaja ukrainalainen Južmaš. Ukrainalainen JSC "Hartron" (aiemmin NPO "Electropribor") suunnitteli uuden ohjausjärjestelmän.
Ohjuksesta kehitettyä Dnepr-1-kantorakettia käytettiin ensi kerran 21. huhtikuuta 1999, jolloin se laukaisi englantilaisen SSTL Company-yhtiön mikrosatelliitin. Kantorakettia markkinoiva Kosmotras International Space Company-yhtiö omistaa 150 SS-18-ohjusta (R-36M2), jotka voidaan muuttaa Dnepr-kantoraketeiksi. Ne piti START-2 -aserajoitussopimuksen mukaan romuttaa vuoteen 2007 mennessä. Vuonna 1999 kehitti yhtiö Dnepr-M-kantorakettiversion alkuperäisestä Dnepr-1-kantoraketista.
Laukaisut
thumb|Dnepr-kantoraketin hyötykuorma-osa (kärki) Dnepr-kantorakettien laukaisut tehdään yleensä siiloista Baikonurin kosmodromilta Kazakstanissa, vuodesta 2006 myös Dombarovskin laukaisukeskuksesta Etelä-Venäjällä. Satelliittien rata on yleensä 650 km korkea ympyrärata, jonka inklinaatio 65 astetta vastaa Baikonurin leveysastetta.
Dnepr-kantoraketin kaikki laukaisut (Baikonurista ellei toisin mainita):
Ohjuksen luotettavuus oli tuotannon alkuvaiheessa 84 %. Kantoraketin luotettavuus oli vuonna 2006 noin 86 %, joka – vaikkakin on kaukana Delta II:n ja Sojuzin yli 98 %:n luotettevuudesta - on riittävä näin huokealle kantoraketille, jolla laukaistaan pieniä satelliitteja. Esimerkiksi yliopistosatelliittien valmistajille kukin menetys on kuitenkin suuri, koska se voi merkitä jopa 100 % kansallisesta tai ainakin kyseessä olevan tutkimuslaitoksen satelliittiohjelmasta. Vuoteen 2007 mennessä Dnepr-kantoraketin kahdeksasta laukaisusta seitsemän on onnistunut. Vuoden 2006 viimeinen laukaisu epäonnistui, joka merkitsee muun muassa raketin luotettavuuden uutta analyysiä. Vuosien 2007-2011 laukaisut ovat onnistuneita, mikä kertoo lastentautien lopusta.
Gabriela Dabrowski
Gabriela Dabrowski (s. 1. huhtikuuta 1992 Ottawa) on kanadalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 164 marraskuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 7 maaliskuussa 2018. Hän on voittanut urallaan kahdeksan nelinpelin WTA-turnausta.
Dabrowski saavutti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa nelinpelissä heinä-elokuussa 2014 pelatussa Washingtonin turnauksessa, jossa hän voitti Shūko Aoyaman parina. Yhdysvaltain avoimissa 2014 Dabrowski eteni kolmannelle kierrokselle Alicja Rosolskan kanssa.
Millau
thumb|250px|Millaun keskustaa Millau [mijo] on kaupunki ja kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 21 943 asukasta vuoden 2008 väestönlaskennassa. Millaun pinta-ala on 168 neliökilometriä.
Rooman vallan aikana paikkakunnan nimi oli Condatomagus, ”markkina jossa joet kohtaavat”. Tuolloin seutu tuli tunnetuksi punaisesta terra sigillata -keramiikasta, jonka perinnettä vaalitaan Millaun lähellä sijaitsevassa arkeologisessa kohteessa La Graufesenque. Paikkakunta on nykyisin tunnettu myös lampaannahkasta valmistetuista käsineistä ja muista nahkatuotteista, joiden historiaa on koottu museoon nimeltä La Maison de la Peau et du Gant.
Joan Collins
Joan Henrietta Collins (s. 23. toukokuuta 1933 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. 1980-luvulla Joan Collins esiteltiin menestyksellisesti seksisymbolina ja itsenäisenä lähes viisikymppisenä naisena hänen esiintyessään suositussa Dynastia-saippuaoopperassa. Tuolloin elettiin aikaa Dallasin huippuaikojen jälkeen, mutta ennen Viinitila Falcon Crestin nousua. Collins osaltaan oli keskeisessä osassa Dynastian näyttelijäkaartissa auttaen ohjelmaa lyömään sen tärkeimmän kilpailijan Dallasin televisiosarjojen ykköspaikalta Suomessa 1980-luvun puolivälissä.
Collins voitti Golden Globe -palkinnon vuonna 1983 ja oli ehdokkaana Emmy-palkinnon saajaksi. Vuonna 1996 Britannian hallitus ja kuningatar Elisabet II myönsivät hänelle OBE-arvonimen. Vuonna 2015 hän sai kuningattarelta arvonimen dame, joka vastaa ritarin arvoa.
Joan Collins on ollut viisi kertaa naimisissa. Aviomiehiä ovat olleet Maxwell Reed, Anthony Newley, Ron Kass, Peter Holm ja Percy Gibson. Anthony Newleyn kanssa hänellä on poika Sascha ja tytär Tara Newly. Ron Kassin kanssa hänellä on tytär Katie.
Collins voitti 29. helmikuuta 1996 kahden miljoonan dollarin sopimusrikkomuskanteen Random Housea vastaan.
Hänellä on luksusasunnot Lontoossa, New Yorkissa ja Etelä-Ranskassa.
Hilde Gerg
Hilde Gerg (s. 19. lokakuuta 1975 Lenggries, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Gerg osallistui Lillehammerin olympialaisiin 1994, Naganon olympialaisiin 1998 ja Salt Lake Cityn olympialaisiin 2002. Naganon olympialaisista hän voitti kultaa pujottelusta ja pronssia alppiyhdistetystä.
Maailmanmestaruuskilpailuista Gerg voitti yhden kullan ja kolme pronssia. Kultaa hän voitti Bormiossa 2005 joukkuekilpailusta. Pronssia hän saavutti Sestrieressä 1997 supersuurpujottelusta ja yhdistetystä sekä St. Antonissa 2001 supersuurpujottelusta.
Maailmancupissa Gerg voitti supersuurpujottelu-cupin kaksi kertaa vuosina 1997 ja 2002. Osakilpailuvoittoja kertyi tasan 20.
Gerg joutui lopettamaan uransa talvella 2005 loukkaantumisten takia.
Jakob Krank
Jakob (Jacob) Krank (25. elokuuta 1822 Kempele – 26. lokakuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja valtiopäivämies joka valittiin 1862 Jyväskylän ensimmäiseksi pormestariksi.
Krankin vanhemmat olivat Rovaniemen kirkkoherra Johan Kranck, myöhemmin Krank (1781–1834) ja Katarina Elisabet Wegelius. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1841. Krank suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1846 ja oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa. Hän suoritti vielä suuremman kameraalitutkinnon 1851 ja sai varatuomarin arvon 1850.
Krank oli Suomen senaatin talousosaston ylimääräisenä kamarikirjurina vuodesta 1851, Oulun läänin vt. apulaislääninkamreerina vuodesta 1852 ja Oulun kämnerinoikeuden puheenjohtajana vuodesta 1854. Hänet valittiin Jyväskylän ensimmäiseksi pormestariksi 1862. Kemin tuomiokunnan tuomarina Krank oli vuodesta 1869 ja Saloisten tuomiokunnan tuomarina vuodesta 1870 aina eroonsa saakka 1890. Krank osallistui säätyvaltiopäiville porvarissäädyssä Jyväskylän edustajana 1863–1864 ja Jyväskylän ja Heinolan yhteisenä edustajana 1867. Valtiopäivillä hän oli useiden eri valiokuntien jäsen tai varajäsen.
Jakob Krank oli naimisissa vuodesta 1852 Augusta Vilhelmina Palmbergin (k. 1893) kanssa. Heidän poikansa oli insinööri ja tehtailija Albert Krank.
Puutturi
Puutturi eli Puutturinjärvi on pieni järvi Utajärven kunnassa. Järvi sijaitsee Sanginkylässä kunnan luoteisosassa, lähellä Sanginjärveä ja siitä alkunsa saavaa Sanginjokea, joka laskee Oulujokeen Oulun Sanginsuun kaupunginosassa. Järven laskujoki on nimeltään Puutturinoja, joka laskee Sanginjokeen hieman Persauskosken alapuolella.
Järvimaisema
Järven ympärillä on Puutturi-niminen Sanginkylän sivukylä, jonne johtaa Puutturintie seututien 837 risteyksestä. Puutturinjärven ympärillä ovat mm. Lehto, Junttari, Poikala, Pekkala ja Puutturi -nimiset tilat, joista viimemainitusta järvi on saanut nimensä. Ne sijaitsevat järven etelä-, itä- ja pohjoisrannalla, Hirsikankaan ja Puutturinkankaan reunamilla.
Järvestä etelälounaaseen Isosuon takana on kaksi pienempää Puutturin kylän alueeseen kuuluvaa järveä, Ahvenlampi ja Hanhilampi. Järven länsiranta on Järvenpäänsuota. Siitä lounaaseen Tuohiselkä-nimisten kankaiden takana on Iso Karvasjärvi.
Kokkolan jäähalli
Kokkolan jäähalli on Mestiksessä pelaavan Hermeksen kotihalli. Vuonna 1988 rakennetun hallin suurin yleisökapasiteetti on 5 220, joista 781 on istumapaikkoja. Jääkiekko-otteluissa hallin kapasiteetti on 4 200 katsojaa.
Kristoffer Rygg
thumb|Kristoffer Rygg vuonna 2007. Kristoffer Rygg (s. 9. syyskuuta 1976 Oslo), joka tunnetaan myös nimimerkeillä Garm, G. Wolf, Trickster G. ja Fiery G. Maelstrom, on norjalainen muusikko, laulaja ja tuottaja/kitaristi (Ulver), joka tunnetaan parhaiten laajasta ääniskaalastaan. Rygg omaa baritoniäänensä rinnalla hiotun falsettirekisterin ja on kouliintunut myös säröisissä black metal -vokaaleissa.
Rygg perusti 16-vuotiaana Ulverin, joka oli yksi black metallin tärkeimmistä nimistä ensimmäisillä kolmella albumillaan. Ulverin teokset ovat olleet myös suunnannäyttäjänä folk metallille ja avantgardemetallille. Rygg on ollut laulajana myös yhtyeissä Borknagar (1995–1997) ja Arcturus (1993–2003).
Nykyään Rygg pyörittää omaa levy-yhtiötään Jester Recordsia, ja luo musiikkia Ulverille ja vaihtoehtorock-yhtye Head Control Systemille. Hän kuitenkin vierailee usein muiden yhtyeiden levyillä ja on ollut tekemisissä muun muassa Darkthronen, Emperorin, Mayhemin ja Zyklonin kanssa.
Vierailut
Aakkosjärjestyksessä.
Jukolan terveysasema
Jukolan terveysasema on Hämeenlinnan Voutilan kaupunginosassa Jukolan alueella toimiva kaupungin terveysasema.
Mur-de-Barrez
thumb|250px|Sainte-Clairen luostari Mur-de-Barrezissa Mur-de-Barrez on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 880 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Mur-de-Barrezin pinta-ala on 20 neliökilometriä.
Planckin sähkövirta
Planck sähkövirta I_\mathrm P on sähkövirran yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
Perusyksilöillä ilmaistuna ja likiarvo SI-järjestelmässä:
missä
Rough Cutt
Rough Cutt on yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye. Sen perusti kolme Ratt-yhtyeestä eronnutta jäsentä vuonna 1981. Rough Cuttilta on ilmestynyt kolme levyä vuosina 1985, 1986 ja 1996.
Muret-le-Château
thumb|250px|Muret-le-Châteaun kylää Muret-le-Château on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 272 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Muret-le-Châteauin pinta-ala on 15 neliökilometriä.
David Jackson
David Jackson –nimisiä henkilöitä ovat:
Otto Lilienthal
thumbnail|180px|Otto Lilienthal thumb|180px|Otto Lilienthalin tekemien varhaisten liitimien pienoismalleja thumb|180px|Lilienthal liitokoneen kyydissä 1895 Otto Lilienthal (23. toukokuuta 1848 Anklam – 10. elokuuta 1896 Berliini) oli saksalainen keksijä ja yksi lentämisen uranuurtajia. Häntä pidetään usein ensimmäisen menestyksellisen ihmistä kannattavan liitolaitteen rakentajana (ns. Derwitzer-liitokone vuodelta 1891), mutta tämä kunnia kuuluu itse asiassa Sir George Cayleylle lähes neljäkymmentä vuotta aikaisemmin.
Lilienthal oli nuoresta lähtien kiinnostunut lintujen lennosta, varsinkin haikaroiden. Vuonna 1889 hän julkaisi kirjan ”Der Vogelflug als Grundlage der Fliegekunst” (Lintujen lento lentotaidon perustana). Hän hankki koneenrakennusinsinöörin koulutuksen, minkä avulla hän järjestelmällisesti sovelsi lintuhavaintojaan ihmislennon toteuttamiseen. Vuonna 1891 hän pystyi lentämään jo yli 25 metriä liitokoneillaan. Lilienthal rakensi sekä liitokoneita että lihasvoimalla toimivia siipien räpyttelyyn perustuvia lentolaitteita ja vuonna 1893 hän liiti jo 250 metriä. Vuonna 1894 aloitettiin erään liitokoneversion (Normalsegelapparat) sarjatuotanto.
Lilienthal syöksyi useita kertoja maahan kokeilujensa aikana, mutta hänen lentolaitteensa lensi ainoastaan matalalla ja alhaisella nopeudella. 9. elokuuta 1896 tuulenpuuska taittoi hänen liitokoneensa siiven ja hän putosi 17 metrin korkeudelta, mikä mursi hänen selkärankansa. Hän kuoli seuraavana päivänä sanoen ”Opfer müssen gebracht werden!” (”Uhrauksia on tehtävä!”).
Hänen lentoonlähtöpaikkansa Schütte-Lanz-Straße-nimisellä kadulla Lichterfelden kaupunginosassa Berliinissä muutettiin vuonna 1932 Lilienthalin muistopaikaksi. Berlin-Tegelin lentoasema sai 7. kesäkuuta 1988 toiseksi nimekseen Otto Lilienthalin lentokenttä.
Sergej Verč
Sergej Verč (27. maaliskuuta 1948 Trieste, Italia – 23. huhtikuuta 2015 Slovenia ) oli slovenialainen radiotoimittaja, teatteriohjaaja ja kirjailija. Hän asui Slovenian Komenissa.
Verčin tuotantoon kuuluu näytelmiä ja rikosromaaneja. Romaanien päähenkilö on poliisikomisario Benjamin Perko.
Alfred Abel
Alfred Abel (12. maaliskuuta 1879 Leipzig – 12. joulukuuta 1937 Berliini) oli saksalainen näyttelijä. Hän teki tunnetuimman esiintymisensä Fritz Langin mykkäelokuvassa Metropolis vuonna 1927.
Planckin jännite
Planckin jännite V_\mathrm P on jännitteen yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
missä
Medisiinari (EP)
Medisiinari-EP on vuonna 1970 Medisiinari-lehden välissä julkaistu M. A. Nummisen tuottama EP-levy, jonka levitykseen päätyneellä versiolla esiintyivät Nummisen ohella Kari Rydman, Heikki Kinnunen, Liisamaija Laaksonen, Juha Virkkunen ja Rauli Somerjoki.
Levyn koelevypainos sisälsi yhteensä seitsemän raitaa. Lopulliselta julkaisulta kuitenkin poistettiin Muksut-yhtyeen esittämä Runkkarin laulu. Koelevyä painettiin M. A. Nummisen mukaan 50 kappaletta.
Myös sensuroitu julkaistu versio levystä herätti runsaasti pahaa närää ja Nummisen muistikuvien mukaan sadat lehden tilaajat peruivat tilauksensa julkaisusta närkästyneenä.
Kappaleet
Rocket Records on julkaissut levyn sensuroimattoman version cd-painoksena vuonna 2011. Samalle levylle on sisällytetty M.A. Numminen niin sanottu Sex-ep M.A. Numminen laulaa jälleen.
Agrico Holland
Agrico Holland on alankomaalainen siemenperunan jalostaja ja -tuottaja. Sen jäseninä ovat 1 200 alankomaalaista erikoistunutta perunanviljelijää, ja sen piirissä tuotetaan vuosittain miljardi kiloa perunoita. Tutkimusta suorittaa yritysryhmässä Agrico Research Bantissa. Yritysryhmällä on koeviljelmiä Alankomaissa ja ulkomailla. Pakkaamona yritysryhmässä toimii Leo de Kock BV Purmerendissa.
Yrityksellä on omia myyntiyhtiöitä Italiassa, Kanadassa, Ranskassa, Unkarissa, Tšekissä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Lisäksi se harjoittaa edustajien välityksellä vienti myös moniin muihin maihin, mm. Ukrainaan.
Suomessa Agrico Hollandin siemenperunoita edustaa Ravintoraisio (Kardal- ja Saturna-lajikkeet) ja Maatalouskesko (Fontane-lajike).
Piemonten kieli
Piemonten kieli (piemonteksi: Piemontèis) on romaaninen kieli, jolla on vajaa kaksi miljoonaa puhujaa Italian luoteisosassa sijaitsevassa Piemontessa. Maantieteellisesti ja kielitieteellisesti se kuuluu pohjoisitalian ryhmään (johon kuuluvat myös lombardin, emiliaromagnan, liguurin ja venetsian kielet). Se kuuluu romaanisten kielten läntiseen ryhmään, kuten myös ranska, oksitaani ja katalaani.
Monet ulkomaiset kielitieteilijät, kuten Einar Haugen, Hans Göbl, Helmut Lüdtke, George Bossong, Klaus Bochmann, Karl Gebhardt, Guiu Sobiela Caanitz ja Gianrenzo P. Clivio, katsovat piemonten olevan itsenäinen kieli, vaikka Italiassa sitä usein pidetäänkin italian murteena. Piemontella ei nykyään ole virallisen kielen asemaa.
Piemonte oli Piemontesta vuosina 1850–1950 muun muassa Ranskaan, Argentiinaan ja Uruguayhin muuttaneiden siirtolaisten äidinkieli.
Alkuperä
Ensimmäiset tunnetut piemonten kielestä kertovat asiakirjat, Sermones subalpini, ovat peräisin 1100-luvulta, jolloin kieli vielä muistutti hyvin läheisesti oksitaania. Piemonten kirjakieli kehittyi 1600- ja 1700-luvuilla. Se ei kuitenkaan kielellisesti kehittynyt Piemontessa myös puhuttujen ranskan tai italian tasolle. Piemonten kielellä on kuitenkin jatkuvasti julkaistu kirjallisuutta kuten runoutta, teatteritaidetta, romaaneja ja tieteellisiä teoksia.
Ominaisuuksia
Piemontelle tyypillisiä piirteitä ovat:
Piemontessa on useita murteita, jotka osittain poikkeavat selvästikin yleiskielestä. Vaihtelua esiintyy sekä kieliopissa että sanastossa, sillä alueittain on murteisiin siirtynyt piirteitä toisaalla lombardista, toisaalla frankkien kielestä. Sanoja on lainattu monista muistakin, esimerkiksi Pohjois-Afrikan kielistä. Nykyisin uutta sanastoa lainataan eniten ranskasta.
Nykyinen asema
Kuten kaikkialla Italiassa, italian kieli on paikalliskieleen nähden vallitsevana päivittäisessä yhteydenpidossa. Piemonten käyttöön ei ole suhtauduttu suopeasti sen paremmin kuningaskunnan kuin tasavallankaan aikana. Virallinen selitys on ollut, että näin on pyritty estämään erityisesti Torinoon runsaslukuisesti muuttaneiden eteläitalialaisten sortoa.
Vuonna 2004 alueparlamentti tunnusti piemonten Piemonten alueelliseksi kieleksi. Maan hallitus ei kuitenkaan tunnusta kielelle tätä asemaa. Teoriassa piemontea voidaan nykyään opettaa lapsille koulussa. Opetusta annetaan kuitenkin vain vähäisessä määrin.
2000-luvun ensivuosikymmenellä on piemonteksi julkaistu ensimmäiset oppimateriaalit koululaisille ja yleisessä myynnissä olevat aikakauslehdet. Koulun jo taakseen jättäneille on järjestetty kielikursseja. Edistysaskeleista huolimatta piemonten tilanne näyttää synkältä, sillä vuonna 2003 tehdyn tutkimuksen mukaan viimeisten 150 vuoden aikana kieltä kirjallisesti taitavien osuus syntyperäisistä puhujista on pienentynyt kahteen prosenttiin. Toisaalta sama tutkimus osoitti, että piemontea yhä puhuu rinnan italian kanssa yli puolet väestöstä. Kielen puhujia arvioidaan olevan kaikkiaan 4,2-miljoonaisesta väestöstä 2–3 miljoonaa (Ethnologue ). Piemontelle pyrittiin saamaan asema yhtenä vuoden 2006 Torinon talviolympialaisten virallisista kielistä, mikä ei kuitenkaan onnistunut.
Limburg (Belgia)
Limburg on Flanderin itäisin provinssi Belgiassa. Limburg sijaitsee Maasjoen länsipuolella ja rajoittuu Alankomaihin sekä Liègen, Flanderin Brabantin ja Antwerpenin provinsseihin. Limburgin pääkaupunki on Hasselt, mutta teollisuus on keskittynyt Genkiin. Provinssissa on arviolta 863 425 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 422,1 neliökilometriä.
Aluejako
right|300px|
Karlsruhe
Karlsruhe on kaupunki Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa lähellä Ranskan rajaa. Se sijaitsee noin 75 km Stuttgartista luoteeseen ja noin 60 km Mannheimista etelään. Kaupunki perustettiin 1715, joten se on saksalaiseksi kaupungiksi hyvin nuori. Karlsruhe oli Badenin pääkaupunki vuodesta 1724 vuoteen 1945. Ennen toista maailmansotaa se tunnettiin hallinto- ja varuskuntakaupunkina. Sodan jälkeen kauppa, teollisuus ja liikenne ovat olleet kaupungin keskeisiä elinkeinoja. Kaupungissa sijaitsevat Saksan perustuslaillinen oikeus ja korkein oikeus.
Karlsruhe on Karlsruhen hallintopiirin ja piirikunnan keskuskaupunki. Karlsruhe ei kuitenkaan itse kuulu piirikuntaan, vaan se muodostaa oman kaupunkipiirinsä (Stadtkreis).
Sijainti
Karlsruhe sijaitsee Ylä-Reinin laaksossa pienten Alb- ja Pfinzjokien sekä Reinin varrella. Se rajoittuu idässä Schwarzwaldin metsään ja Kraichgaun kumpumaastoon. Kaupunki sijaitsee Karlsruhe/Pforzheimin taajama-alueella (Verdichtungsraum Karlsruhe/Pforzheim), johon kuuluvat Karlsruhen kaupungin lisäksi samannimisen piirikunnan kaupungeista Bruchsal, Ettlingen, Stutensee ja Rheinstetten sekä Pforzheimin kaupunki ja Enzin piirikunnan luoteisosa, Mühlackerin kaupunki sekä Niefern-Öschelbronnin kunta Enzin piirin koillisosassa. Karlsruhe on osa saksalais-ranskalaista Paminan yhteistyöaluetta (Regio Pamina).
Karlsruhen naapurikunnat pohjoisesta myötäpäivään ovat Eggenstein-Leopoldshafen, Stutensee, Weingarten (Baden), Pfinztal, Karlsbad, Waldbronn, Ettlingen ja Rheinstetten (kaikki Karlsruhen piirikunnassa) sekä Hagenbach ja Wörth am Rhein (molemmat Germersheimin piirikunnassa Rheinland-Pfalzin osavaltiossa). Kaupungin korkein kohta on Grünwettersbachin kaupunginosassa 322,7 metriä merenpinnan yläpuolella.
Ilmasto
Karlsruhen vuotuinen keskilämpötila kaudella 1971–2000 oli 10,7 °C, joten se on yksi Saksan lämpimimpiä kaupunkeja. Pitkän aikavälin (1799–2008) keskilämpötila oli 10,2 °C. Aurinkotunteja kaudella 1971–2000 oli 1 722,5 h. Kesäisin Karlsruhessa vallitsee usein painostavan kostea säätyyppi. Talvet ovat leutoja. Kaupungissa on keskimäärin 17,1 pakkaspäivää vuodessa.
Historia
pienoiskuva|Kreivi Karl-Wilhelm, Karlsruhen perustaja. [[Johann Rudolf Huberin maalaus vuodelta 1710.]]
Paikallisen legendan mukaan Karlsruhe sai alkunsa kun kreivi Karl-Wilhelm von Baden-Durlach levähti puun alle ollessaan retkellä Hardtwaldin metsässä. Hän näki unen viuhkan muotoon rakennetusta kaupungista, jonka keskus oli mahtava linna, josta kaikki kadut lähtivät kulkemaan säteittäin. Hän päätti perustaa Karlsruhen unensa mukaisesti ja laskea linnansa peruskiven ”unipuunsa” juurien paikalle.
Karlsruhe on Euroopan nuorimpia suurkaupunkeja, mutta sen alueella oli asutusta jo 700-luvulla. Sen perusti yllä mainittu Baden-Durlachin kreivi Karl-Wilhelm, joka kyllästyi entisen asuinpaikkansa Durlachin keskiaikaiseen ahtauteen. Hän rakennutti Karlsruhen barokkilinnan, jonka ympärille kaupunki alkoi kehittyä. Linnan peruskivi laskettiin 17. kesäkuuta 1715; linna valmistui 1782. Kreivi esitteli suunnitelmansa tulevaisuuden mallikaupungista Privilegienbrief-nimisessä historiallisessa dokumentissa. Kirjeessään hän toi esille useita aatteita, jotka myöhemmin tulivat suosituiksi Euroopassa: henkilökohtainen ja taloudellinen vapaus, yhdenvertaisuus lain edessä ja poliittiset oikeudet.
Nuoreen Karlsruheen muutti ihmisiä Ranskasta, Puolasta, Italiasta, Sveitsistä ja useista tuolloin vielä hajanaisen Saksan valtioista. Kaupungin ensimmäinen pormestari Johann Sembach oli kotoisin Strasbourgista. Kreivi Karl-Wilhelmin alkuperäinen ajatus kaupungin viuhkamaisesta asemakaavasta on edelleen tunnistettavissa. Karlsruhen linna on keskellä ympyrää, josta lähtee säteittäin eri suuntiin 32 katua. Tästä Karlsruhe on saanut lempinimen Fächerstadt, ”viuhkakaupunki”. Katujen lukumäärä perustuu 1700-luvun kompasseihin, joiden tuuliruusu oli jaettu 32 osaan.
Karlsruhe oli Badenin suurherttuan asuinpaikka vuodesta 1806. Vuonna 1818 kaupungissa annettiin tuolloin varsin liberaali Badenin perustuslaki (Die badische Verfassung). Neljä vuotta myöhemmin kaupunkiin kohosi Saksan ensimmäinen varta vasten parlamenttia varten tarkoitettu rakennus. Vuonna 1825 suurherttua Ludwig I perusti polyteekin, joka oli nykyisen Karlsruhen yliopiston alkio. Saksan vallankumouksen jälkeen toukokuussa 1849 suurherttua Leopold pakeni Koblenziin ja palasi Karlsruheen Preussin joukkojen mukana elokuussa. Vuosina 1863 ja 1864 Karlsruhessa tuli voimaan lakeja, joiden ansiosta ihmiset alkoivat vähitellen nousta valtion alamaisen asemasta kansalaisiksi.
Vuoden 1918 vallankumouksesta toisen maailmansodan loppuun Karlsruhe oli Badenin vapaavaltion pääkaupunki. Sodan jälkeen kaupunki liitettiin Württemberg-Badenin osavaltioon ja vuonna 1952 uuteen Baden-Württembergin osavaltioon. Saksan liittotasavallan Korkein oikeus aloitti työnsä Karlsruhessa 1950. Toisen maailmansodan jälkeen Karlsruheen nousi runsaasti käytännöllisiä betonirakennuksia. Karlsruhen kaupunkikuva oli muuttunut jo ennen sotaa, mutta varsinkin sen jälkeen, jolloin rakennettiin runsaasti betonitaloja. Ajan hengen mukaisesti 1970-luvulla purettiin useimmat ”Dörflen” pienet talot ja tilalle kohosi suuria betonirakennuksia. Kriegsstraße muutettiin monikaistaiseksi, keskustan halki kulkevaksi nopean liikenteen kaduksi. Vuonna 1972 aloitettiin kävelykeskustan rakentaminen Kaiserstraßella. Nykyinen Kronenplatzilta Europaplatzille ulottuva kävelyvyöhyke valmistui 1984. Punainen armeijakunta murhasi tuomari Siegfried Bubackin Karlsruhessa 7. huhtikuuta 1977. Tammikuussa 1980 kaupungissa perustettiin Saksan vihreä puolue.
Saksan ensimmäiset sähköpostit vastaanotettiin ja lähettiin Karlsruhen yliopistossa 2. elokuuta 1984. Ilmailuyhtiö Baden-Airport GmbH perustettiin 13. kesäkuuta 1995. Se rakensi kansainvälisen lentoaseman Söllingeniin 40 kilometriä kaupungista lounaaseen.
Kaupunginosat
Karlsruhessa on 27 kaupunginosaa. Kantakaupungissa (punasävyiset alueet) asui 31. joulukuuta 2008 noin 96 300 ihmistä ja sen väentiheys oli 4 853 asukasta/km². Ulompien kaupunginosien (vihreä- ja keltasävyiset alueet) väkiluku oli noin 183 000 ja väentiheys 1 191 asukasta/km².
Karlsruhen kaupunginosien pinta-ala ja väkiluku 31. joulukuuta 2006:
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
pienoiskuva|vasen|Karlsruhen pyramidi. pienoiskuva|vasen|Gottesauen linnassa toimii nykyisin musiikkikorkeakoulu.
Suhteellisen nuorena kaupunkina Karlsruhesta puuttuvat useille muille saksalaisille kaupungeille tyypilliset kapeat keskiaikaiset kadut. Alkuperäisen viuhkamaisen kaupungin keskellä olevan Karlsruhen linnan puutarha on ympyränmuotoinen. Sen keskellä kohoaa linnan torni. Puutarhaa kiertää ympyränmuotoinen katu, "Zirkel". Linnaa ympäröivien rakennusten korkeudelle asetettiin alun perin tiukat rajat, jotta kaupunkikuva säilyisi yhtenäisenä. Linnan läheisyydessä olevat itäpuoliset rakennukset kuuluvat yliopistolle, länsipuoliset puolestaan oikeuslaitokselle. Karlsruhen linnassa toimii nykyisin museo, Badisches Landesmuseum.
Muita linnoja ovat muun muassa renessanssilinna Gottesauen linna (Schloss Gottesaue) Karlsburg Durlachin kaupunginosassa ja Augustenburgin linna (Schloss Augustenburg) Grötzingenin kaupunginosassa. Merkittävä näköalapaikka on Turmberg Durlachissa. Alueella sijaitsevat Durlachin linnan rauniot (Ruine Durlach), joiden alkuperä ulottuu 1000-luvulle.
1800-luvun alkupuoliskolla Karlsruhen kaupunkikuvaan vaikutti etenkin klassisistinen arkkitehti Friedrich Weinbrenner. Hän suunnitteli Karlsruhen linnan eteläpuolelle keskusaukion (Marktplatz). Aukiolla sijaitsee 1823–1825 rakennettu Karlsruhen pyramidi (Karlsruher Pyramide), joka tehtiin kaupungin perustajan, kreivi Karl Wilhelmin haudan yläpuolelle. Pyramidin paikalla sijaitsi aiemmin kaupungin ensimmäinen kirkko Konkordienkirche (1719–1722). Keskusaukiolla sijaitsevat myös Weinbrennerin suunnittelemat evankelinen kaupunginkirkko (1807–1815) (Stadtkirche) ja raatihuone (1821–1825) (Rathaus). Katolinen St. Stephanin kirkko (1808–1814) on myös Weinbrennerin käsialaa.
Zentrum für Kunst und Medientechnologie Südweststadtissa on merkittävä mediataiteen keskus. Ettlinger Torille avattiin 2005 suuri ostoskeskus, joka laajensi keskikaupungin ostosvyöhykettä Kaiserstraßelta etelään.
Talouselämä
Kemianteollisuus on Karlsruhen keskeisiä teollisuudenaloja. Saksan suurin öljynjalostamo sijaitsee Karlsruhessa. Kaupungissa on myös teräs- ja koneteollisuutta sekä sähköteknistä teollisuutta. Energiayhtiö EnBW:n kotipaikka on Karlsruhe. Siemens AG:lla on kaupungissa eräs Saksan suurimmista ja vanhimmista toimipaikoistaan. Karlsruhe tunnetaan myös Saksan internet-pääkaupunkina, koska siellä on kaksi suurta internet-palveluntarjoajaa. Karlsruhen merkittäviä työllistäjiä ovat myös pankki- ja vakuutustoiminta sekä lääketeollisuus. Kaupungissa on niin ikään suuri teknologiapuisto, jossa on tutkimuslaitoksia ja kehityskeskuksia. Saksan suurin, vuonna 1956 perustettu ydintutkimuslaitos sijaitsee Karlsruhessa. Nykyisin sen nimi on Forschungszentrum Karlsruhe.
Karlsruhessa sijaitsee yksi Saksan viidestä valtiollisesta kolikkopajasta, Staatliche Münze Karlsruhe, jossa lyödään saksalaisia eurokolikoita. Karlsruhessa lyödyissä kolikoissa on tunnuskirjain "G". Kolikkopajan historia ulottuu vuoteen 1827.
Vuonna 2009 tehdyssä tutkimuksessa Karlsruhe arvioitiin Saksan kuudenneksi menestyneimmäksi suurkaupungiksi. Tutkimuksen teki INSM (Initiative Neue Soziale Marktwirtschaft).
Liikenne
pienoiskuva|vasen|Karlsruhea ilmasta. pienoiskuva|vasen|Ratapihaa ja eteläinen kiertotie (Südtangente).
Karlsruhen päärautatieasemalta on 150 päivittäistä kaukojunayhteyttä eri puolille Saksaa. Karlsruhe sijaitsee Mannheimista Baseliin johtavan vilkkaasti liikennöidyn Rheintalbahn-radan varrella. Kesästä 2007 alkaen Karlsruhen kautta on liikennöinyt TGV-juna Stuttgartista Pariisiin (→ LGV Est européenne).
Karlsruhen itäosien halki kulkee pohjois–eteläsuuntaisesti moottoritie A 5 (Alsfeld–Basel), hieman etäämmällä kulkee moottoritie A 8 (Perl–Salzburg). Kaupungin alueella kulkevat myös valtatiet B 3 (Heidelberg–Freiburg), B 10 (Landau–Stuttgart) ja B 36 (Mannheim–Lahr). Karlsruhen eteläiseltä kiertotieltä (Südtangente; Wolfartsweier–Rheinbrücke) on yhteys moottoritielle A 65 (Autobahndreieck Ludwigshafen-Süd–Wörth am Rhein). Samaisen kiertotien liittymältä numero 2 on yhteys Karlsruhen päärautatieasemalle.
Lähin lentoasema on Karlsruhen–Baden-Badenin lentoasema (Flughafen Karlsruhe/Baden-Baden), joka sijaitsee noin 42 km etelään Karlsruhesta. Lentokentän matkustajamäärä vuonna 2010 oli noin 1,2 miljoonaa. Frankfurtin ja Stuttgartin lentoasemat sijaitsevat noin tunnin ajomatkan päässä kaupungista.
Karlsruhen paikallisliikenteessä on vuodesta 1992 käytetty niin sanottuja duoraitiovaunuja, joilla voi ajaa sekä katuverkossa että rautatiellä (Stadtbahn Karlsruhe). Karlsruhen kaupunkijunaverkon pituus on yli 400 kilometriä.
Tasaisen pinnanmuodostuksensa ja suorien katujensa ansiosta Karlsruhen alue soveltuu erinomaisesti polkupyöräliikenteelle. Nykyisen polkupyörän edeltäjän, potkupyörän, kehitti karlsruhelainen paroni Karl Drais 1810-luvulla. Karlsruhen kaupunginvaltuuston tavoite on kehittää kaupunkia polkupyöräilyä suosivaan suuntaan.
Koulutus
Karlsruhessa on useita korkeakouluja ja tutkimuslaitoksia.
Uskonnot
pienoiskuva|Kristuksen kirkko (Christuskirche).
Kristityt
Luterilainen uskonpuhdistus saavutti vankan suosion Baden-Durlachin kreivikunnassa vuonna 1556. Sen myötä myös Karlsruhe oli perustamisensa aikoina protestanttinen kaupunki. Houkutellakseen asukkaita uuteen kaupunkiin kreivi Karl-Wilhelm tarjosi heille sekä taloudellisia etuja että uskonnonvapauden. Karlsruheen alkoi muuttaa katolilaisia uudisasukkaita. Ensimmäinen roomalais-katolinen kirkko St. Stephan valmistui 1814. Nykyisin katolilaisten ja protestanttien osuus kaupungin väestöstä on suunnilleen sama.
Muut uskonnot
Juutalaiset asettuivat Karlsruheen kun kaupunki perustettiin. Vuonna 1925 kaupungissa asui noin 3 300 juutalaista. He omistivat yrityksiä ja maata ja kaupungissa oli useita synagogia, juutalaisia kouluja, kauppoja sekä hautausmaita.
Kansallissosialistisen hallituksen ensimmäisenä vuonna monet juutalaiset muuttivat pois. Kaikki miespuoliset puolalaistaustaiset juutalaiset vietiin 22. lokakuuta 1938 Puolaan. Synagogat tuhottiin kristalliyönä. Monet miespuoliset juutalaiset vietiin Dachaun keskitysleirille. Vuonna 1945 kaupungissa oli vain kahdeksantoista juutalaista. Uusi synagoga rakennettiin vuonna 1969. Nykyään kaupungissa asuu noin 900 juutalaista.
Karlsruhessa asuu noin 12 000 muslimia. Kaupungissa on useita moskeijoita. Vuonna 1989 perustettiin saksalaisten ja saksankielisten muslimien yhteisö Deutschsprachiger Muslimkreis Karlsruhe.
Väkiluvun kehitys
pienoiskuva|49. leveyspiiri kulkee Karlsruhen halki. Muun muassa Pariisi ja Kanadan Vancouver sijaitsevat samalla leveysasteella.
Karlsruhen väkimäärä on kasvanut verrattain tasaisesti lukuun ottamatta toisen maailmansodan poikkeusvuosia. Vuosina 1907–1910 Karlsruheen liitettiin naapurikunnat Beiertheim, Rintheim, Rüppurr, Grünwinkel ja Daxlanden. Vuonna 1929 liitettiin Bulach, 1935 Knielingen ja 1938 Durlach sekä Hagsfeld. Seuraavat kuntaliitokset tehtiin 1972–1975; tuolloin osaksi Karlruhea tulivat Stupferich, Hohenwettersbach, Wolfartsweier, Grötzingen, Wettersbach ja Neureut. Uusia asukkaita 1970-luvun liitoksista tuli 22 000.
Neljännesmiljoonan asukkaan rajan Karlsruhe ylitti vuonna 1963. Väkiluku laski 1970-luvun puolivälin jälkeen, mutta alkoi kasvaa jälleen 1980-luvun lopulla. 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä väkiluvun muutos oli +6,3 %. Taulukossa väkiluku on ilmoitettu kulloisenkin aluejaon mukaan.
Vuodesta 1950 alkaen 31. joulukuuta
A–J
pienoiskuva|Karoline von Günderrode. pienoiskuva|Karl Benz.
Ain Daran temppeli
Ain Dara on arkeologinen kohde lähellä Afrinin kaupunkia Pohjois-Syyriassa. Sen tell käsittää muun muassa temppelin, joka oli mahdollisesti omistettu mesopotamialaiselle jumalatar Ištarille.
Suuren osan temppelistä uutisoitiin tuhoutuneen Turkin ilmaiskussa tammikuussa 2018.
Kohde
thumb|vasen|Portaita temppelin sisäänkäynnillä. Ain Dara sijaitsee noin 67 kilometrin päässä Aleppon kaupungista pohjoiseen ja 7 kilometriä Afrinista etelään. Alue on Afrinjoen laaksoa. Ain Daran tell kohoaa noin 30 metrin korkeuteen ympäröivästä tasangosta. Nimensä Ain Dara on saanut läheisen lähteen mukaan, joka sijaitsee noin 700 metriä tellin itäpuolella.
Ain Daran temppelin ja sen ylä- ja alapuolella oleva alue voidaan jakaa kuuteen arkeologiseen kerrostumaan niistä löydettyjen esineiden ajoituksen perusteella. Ain Daran temppeli on osa kerrostumaa VII.
Temppeli
thumb|vasen|Leijonaa esittävä patsas. Ain Daran temppeli voidaan jakaa kuuteen arkkitehtuuriseen osaan. Piha-alueella on kaivo, joka on tarkoitettu käsien pesua varten ennen itse temppelissä suoritettuja rukouksia. Temppelin sisäänkäynti koostuu basalttiportaista ja kahdesta suuresta kalkkikivilohkareesta kynnyksinä. Näistä ensimmäisessä on kahdet jalanjäljet ja toisessa vasemman jalan jalanjälki. Sisäänkäynnin sivuilla on saattanut aikanaan olla pylväitä tai muita huoneita. Temppelin fasadin koristeena on leijonia ja sfinksejä. Temppelin anticella on koristeltu näyttävästi. Suurissa basalttilaatoissa kuvataan vuorten jumalia. Anticella cellaan johtaa porraskäytävä. Itse cella lienee aikanaan koristeltu myös näyttävästi, mutta nykypäiviin on säilynyt vain muutamia aaltomaisella kuvioinnilla koristeltuja kivipaasia. Temppelin viimeisin osa on käytävä, jonka molemmin puolin sijaitsee leijonin ja sfinksein koristeltuja kivipaasia.
Koristelussa usein esiintyvät leijonat yhdistetään jumalatar Ištariin ja sfinksit esiintyvät samaan jumalattareen yhdistettyinä hahmoina esimerkiksi foinikialaisten taiteessa. Ištar-Sawuska tunnettiin myös Pohjois-Syyrian ja Etelä-Anatolian vuorenjumalan rakastajattarena ja vuorenjumala esiintyy myös joissakin Ain Daran koristeluissa. Näistä piirteistä voidaan päätellä, että temppeli oli alun perin omistettu Ištarille.
Tammikuussa 2018 temppelin uutisoitiin kärsineen tuhoja Turkin tekemissä ilmaiskuissa. Turkki teki ilmaiskut osana toimintaansa kurdien YPG-joukkoja vastaan, jota se pitää osana PKK-terroristijärjestöä. Syrian Observatory for Human Rights -järjestön mukaan noin 60 % temppelistä tuhoutui iskussa.
Tutkimukset
thumb|Kiveen kaiverretut jalanjäljet. Ain Dara on mainittu tieteellisissä julkaisuissa suhteellisen harvoin. Jotkin tutkijat ovat käyneet alueella heidän keskittyessään Kunuluan muinaisen kaupungin tutkimuksiin. Ain Dara sai suurempaa huomiota vasta, kun sen basaltista tehdyt leijonat löydettiin vuonna 1955. Löydön jälkeen Aleppon museovirasto järjesti joitakin kaivauksia tellin luona. Feisal Seirafe ja Maurice Dunand. tekivät kaivauksia tellin huipun etelä- ja luoteisosissa vuosina 1956, 1962 ja 1964. Vuosina 1976 ja 1978 kaivauksia järjesti Ali Abou Assaf Syyrian museovirastosta. Ain Daran temppeli paljastettiin kaivauksissa vuosien 1980 ja 1985 välillä. Samalla aikavälillä Paul Zimansky ja Elizabeth Stone tutkivat alakaupunkia, jonka todettiin asutetun myöhäisellä pronssikaudella 1200-luvulta eaa.
Planckin impedanssi
Planckin impedanssi Z_\mathrm P on impedanssin yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
Perusyksilöillä ilmaistuna ja arvo SI-järjestelmässä:
missä
Thabana Ntlenyana
Thabana Ntlenyana on Ntlenyana-vuoren huippu, joka kohoaa 3482 metrin korkeuteen. Se sijaitsee Lesothossa ja on koko Kilimanjaron eteläpuolisen Afrikan korkein kohta. Huippu sijaitsee aivan Lesothon itäosassa, lähellä Lesothon ja Etelä-Afrikan rajaa.
Thabana Ntlenyana kuuluu Lohikäärmevuorten vuoristoon ja huipun lähellä sijaitsevat Oranje-joen alkulähteet.