cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tauno Pylkkänen
Henkilöhistoria
Pylkkänen hoiti useita luottamustehtäviä: Hän oli Suomen Säveltaiteilijain Liiton sihteeri vuosina 1943–1956 ja puheenjohtaja vuosina 1959–1970 sekä valtion säveltaidelautakunnan jäsen vuodesta 1960. Pylkkänen oli Yleisradion äänilevyosaston ohjelmatoimittaja vuosina 1943–1961 ja Musiikki-lehden päätoimittaja 1947–1950. Hän kirjoitti musiikkiarvosteluja Ylioppilaslehteen vuosina 1937–1945, Uuteen Suomeen 1943–1974 ja Suomalaiseen Suomeen 1944–1951. Hän esiintyi myös orkesterinjohtajana.
Pylkkäselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1971. Sibelius-Akatemian tukisäätiöllä on hänen mukaansa nimetty Tauno Pylkkäsen rahasto.
Tuotanto
Pylkkänen oli erityisen merkittävä oopperasäveltäjänä; ensi kosketuksensa teatteriin hän sai äitinsä Hilma Rantasen kautta, kun taas isä oli innokas laulaja.
Oopperasävellyksiä
Pylkkänen sävelsi ensimmäisen oopperansa Jaakko Ilkka jo alle 20-vuotiaana. Läpimurtoteos oli Mare ja hänen poikansa (1945), joka perusti Aino Kallaksen näytelmään. Kolmas ooppera Simo Hurtta tilattiin vuonna 1948 Suomalaisen Oopperan 75-vuotisjuhlaoopperaksi. Esikoisteoksestaan alkaen Pylkkänen osasi käsitellä lauluääntä luontevasti. Pylkkästä verrattiin aiheellisesti italialais-amerikkalaiseen Gian Carlo Menottiin. 1950- ja 1960-luvulla Pylkkänen oli ainoa suomalainen säveltäjä, joka keskittyi oopperoihin. Tuon kauden oopperoita ovat mm. Opri ja Oleksi, Vangit ja Varjo. Radio-oopperalla Sudenmorsian Tauno Pylkkänen voitti vuonna 1950 Prix Italian. Pylkkäsen sai viimeisellä oopperallaan Tuntematon sotilas (Väinö Linnan romaanin pohjalta) kiittäviä arvioita. Vuonna 1967 kantaesitetty ooppera sai uudeksi oopperaksi ennätyksellisen paljon katsojia, mutta sen esitykset ovat jääneet vähiin. Pylkkäsen oopperoista on levytetty Mare ja hänen poikansa. Kaikkiaan Pylkkänen sävelsi kymmenen oopperaa.
Soitin- ja laulusävellyksiä
Pylkkäsen soitinsävellyksiin kuuluvat Divertimento (1940), Sinfonietta (1943), sinfonia (1945), sävelrunoelma Ultima Thule (1949), sellokonsertto (1950) ja baletti Kaarina Maununtytär (1961). Hän sävelsi myös runsaasti laulumusiikkia, mm. balladin Räikkö Räähkä (1941) mieskuorolle, solisteille ja orkesterille, sekä kuoro- ja yksinlauluja. Pylkkänen sävelsi myös elokuvamusiikkia.
Yksityiselämä
Pylkkänen oli homoseksuaali, mikä ei ollut julkisesti tiedossa hänen elinaikanaan. Hänen ystävänsä, apulaisprofessori Saara Lilja paljasti asian vuonna 2000 ilmestyneessä muistelmateoksessaan. Joulukuussa 1948 Pylkkänen jäi kiinni ”homoseksuaalien kohtauspaikkaan” tehdyssä poliisin ratsiassa ja joutui oikeuteen (homoseksuaalisuus oli Suomessa rikos vuoteen 1971), mutta hän sai vapauttavan tuomion eikä tapaus päässyt julkisuuteen. Myöhemmin Pylkkänen kärsi alkoholismista, masennuksesta ja muistihäiriöistä. Hänen työkykynsä hiipui pian Tuntemattoman sotilaan valmistumisen jälkeen, joten hän lopetti säveltämisen 49-vuotiaana ja jäi virkavapaalle Kansallisoopperasta toukokuussa 1968. Hänen viimeinen merkittävä työnsä oli kesken jäänyt Suomen Kansallisoopperan historian käsikirjoitus. Viimeiset vuotensa hän vietti hiljaiseloa Helsingin Taiteilijakoti Lallukassa.
Théodore-Adrien Sarr
thumb|right|Théodore-Adrien Sarr vuonna 2008
Théodore-Adrien Sarr (s. 28. marraskuuta 1936) on senegalilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Dakarin arkkihiippakuntaan Hyacinthe Thiandoum 28. toukokuuta 1964. Hän sai 1. heinäkuuta 1974 nimityksen Kaolackin hiippakunnan piispaksi, ja hänet konsekroi piispaksi Théophile Albert Cadoux'n ja Augustin Sagnan avustama Thiandoum 24. marraskuuta.
Sarr sai 2. kesäkuuta 2000 nimityksen Dakarin arkkipiispaksi. Kardinaaliksi hänet valittiin 24. marraskuuta 2007, ja hänet asetettiin Santa Lucia a Piazza d'Armin kardinaalipapiksi 6. huhtikuuta 2008.
Luigi Dallapiccola
Dallapiccola alkoi saavuttaa tunnettavuutta Mussolinin Italiassa. Hän oli kuitenkin fasistien vastustaja ja joutuikin hengenvaaraan toisen maailmansodan aikana. Esimerkiksi sellaiset aiheet kuin vaino, vankeus ja tyrannian vastustaminen ovat hänen tuotannossaan usein esillä. Yhdeksi säveltäjän viimeisistä teoksista jäi ooppera Ulisse (1960–1968). Heikkenevä terveys vaikeutti hänen sävellystyötään viimeisinä vuosina. Säveltäjä kuoli keuhkoödeemaan.
Ulissen lisäksi Dallapiccolan tuotantoon kuuluvat muiden muassa oopperat Volo di notte (kantaesitetty 1940) ja Vanki (kantaesitetty 1950). Encyclopædia Britannican mukaan säveltäjästä tekee huomionarvoisen 12-säveljärjestelmän hyödyntäminen lämpimässä, emotionaalisessa ilmaisussa.
Vuosina 1930–1932 Dallapiccola sävelsi kaksi teosta Kalevalan tekstiin: Due liriche del Kalewala (1930) ja Tre studi (1932).
Itis (kauppakeskus)
Itis (entiseltä nimeltään Itäkeskus) on kauppakeskus, joka sijaitsee Itä-Helsingissä Vartiokylän kaupunginosan Itäkeskuksen osa-alueella Kehä I:n ja Itäväylän risteyksessä. Kauppakeskusta rajaavat Kehä I:n lisäksi Itäkatu ja Turunlinnantie. Itiksen vuokrattava pinta-ala (Gross Leasable Area, GLA) on 101 452 neliömetriä ja kokonaispinta-ala noin 200 000 neliömetriä. Myymälöitä, ravintoloita ja erilaisia palveluita on yhteensä yli 200, ravintoloita näistä on 30 ja myymälöitä yli sata. Niissä työskentelee yli 2 000 henkilöä, pysäköintipaikkoja on noin 3 000.
Kauppakeskuksen nimi oli alun perin kaupunginosan mukaan Itäkeskus, maaliskuussa 2012 se muutettiin muotoon Itis. Aikaisemminkin Itis oli käytössä epävirallisena lempinimenä. Kauppakeskus uusittiin kokonaisvaltaisesti vuoden 2014 loppuun mennessä.
Metrolla pääsee suoraan kauppakeskuksen sisäänkäyntiin Helsingin keskustasta päin tultaessa. Vuosaaresta ja Mellunmäestä tultaessa kuljetaan Tallinnanaukion kautta. Suurimpia Itiksen liikkeitä ovat muun muassa Stockmann, S-market, Tokmanni, Gigantti, Halonen ja H&M. Itiksessä on niin kotimaisia kuin ulkomaisiakin muotikauppoja. Erilaisia ravintoloita ja kahviloita Itiksessä on noin 30.
Marraskuussa 2018 avattiin Finnkino Itis, joka saneerattiin Anttilan entisiin tiloihin. Suomen ensimmäinen Kentucky Fried Chicken -ravintola avautui 11. marraskuuta 2021 Itiksessä.
Historia
thumb|Vuonna 1992 valmistuneen osan julkisivua [[Seututie 170|Itäväylälle.]] thumb|[[Hansasilta johtaa Itiksestä Itäväylän yli kauppakeskus Eastoniin. Sillan takana Itiksen vanhimman osan julkisivua.]] Itäkeskuksen rakennutti SKOP, joka myös omisti keskuksen aluksi. Se oli SKOP:lle 200 miljoonan markan sijoitus. Itiksen ensimmäinen vaihe valmistui syksyllä 1984 aluetta palvelleen Puhoksen ostoskeskuksen läheisyyteen, ja sen suunnitteli arkkitehti Erkki Kairamo (Gullichsen, Kairamo, Vormala Arkkitehdit Ky) ja rakensi Haka. Julkisivussa ei pyritty tuomaan esiin kulttuurillisia eikä historiallisia viitteitä, vaan sen vallitseva kuva syntyi mainosten ja liikkeiden tunnusten avulla. Nykyisin Pasaasiksi nimetty osa oli pinta-alaltaan 22 000 neliömetriä ja siinä oli 41 liikettä, kuten Anttila, Maxi, Pukeva ja Seppälä. Pian avajaisten jälkeen alettiin suunnitella laajennusta, joka valmistui vanhan osan uudistuksen kanssa viiden arkkitehtitoimiston (muun muassa Juhani Pallasmaan ) suunnittelemana 1992. Laajennuksen myötä kauppakeskuksen pinta-ala moninkertaistui 85 000 neliömetriin, uusiksi vuokralaisiksi tulivat muun muassa Stockmannin ja liikkeiden kokonaismäärä kasvoi kahteensataan, jolloin Itiksestä tuli Pohjoismaiden suurin kauppakeskus. Kauppakeskuksen Kehä I:n puoleiseen päätyyn alettiin suunnitella uutta laajennusta 1990-luvun lopussa. Piazzaksi nimetty laajennusosa avattiin syyskuussa 2001, jolloin kauppakeskus saavutti nykyiset mittansa.
Bosniakit
thumb|border| Bosniakit (bosniaksi Bošnjaci) ovat slaavilainen kansa, joka pääasiassa muodostuu Bosnia ja Hertsegovinan muslimeista. Bosniakit muodostavat Bosnia ja Hertsegovinan väestöstä 51 prosentin osuuden. Heitä asuu vähemmistönä myös muun muassa Serbiassa, Montenegrossa, Kosovossa ja Pohjois-Makedoniassa kuten myös muissa entisen Jugoslavian maissa. Nykyään bosniakkien kieltä kutsutaan bosnian kieleksi (serbokroatiankieli).
Itis (kauppakeskus)
Historia
Kauppakeskus Itiksen ja sen lähiympäristön suunnittelijat on palkittu kahdesti Teräsrakenneyhdistyksen myöntämällä Vuoden teräsrakenne -palkinnolla. Vuonna 1984 palkinnon sai kauppakeskuksen ensimmäisestä vaiheesta arkkitehti Erkki Kairamo ja vuonna 1986 Itäväylän ylittävästä katetusta Hansasillasta arkkitehdit Sakari Aartelo ja Esa Piironen.
Bosniakit
Länsimaissa bosniakkeja kutsutaan usein Bosnian muslimeiksi, mikä on virheellinen nimitys, sillä kaikki bosniakit eivät ole muslimeja eivätkä kaikki Balkanin muslimit bosniakkeja. Suurin osa (noin 90 prosenttia) bosniakeista on islaminuskoisia, mutta uskonto ei heille ole kovinkaan määräävässä asemassa ja jotkut ovat kääntyneet takaisin kristinuskoon. Bosniakkien kansallistunne ei ole koskaan ollut yhtä voimakas kuin alueen serbien tai kroaattien. Toisessa maailmansodassa bosniakit olivat monesti Saksan puolella. Titon Jugoslavia voimisti muslimien asemaa, mikä herätti serbeissä vastustusta.
1990-luvun alkupuolella Bosnia ja Hertsegovinan muslimit joutuivat Bosnian sodassa ankaran vainon kohteeksi. Heitä surmattiin joukoittain. Jugoslavian aikoina bosniakkien ja muiden muslimikansojen kansallisuudesta käytetty nimitys oli muslimi tai katsottiin sukujuuret sitten kansallisuus oli serbi tai kroaatti. Ennen ensimmäistä Jugoslaviaa, jota kutsuttiin serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnaksi sekä ortodoksit, katoliset että muslimit käyttivät itsestään nimitystä bosniakit. Myöhemmin serbien painostuksesta Jugoslaviassa pyrittiin tuhoamaan bosniakkilainen kansallinen identiteetti mm. kieltämällä heidän nimensä perustuslaissa.
Itis (kauppakeskus)
Omistus
Itiksen laajennusvaihetta rahoitti 1980-luvun lopussa Säästöpankkien Keskus-Osakepankki (SKOP). Sen jouduttua Suomen Pankin haltuun syksyllä 1991 sen kiinteistöomistukset siirrettiin Suomen Pankin perustamalle Sponda Oy:lle. Tammikuussa 2002 Sponda myi Kauppakeskus Itiksen hollantilaiselle kiinteistösijoitusyhtiölle Wereldhave N.V:lle 317 milj. eurolla. Vuonna 2012 Wereldhave Finland omisti Itiksestä 84 prosenttia, Kesko 15 prosenttia ja Helsingin kaupunki yhden prosentin. Lokakuussa 2018 Wereldhave myi Itiksen amerikkalaiselle Morgan Stanleylle.
Hansasillan omistaa Helsingin kaupunki ja Itiksen viereisen Easton Helsingin kiinteistökokonaisuuden Itäväylän toisella puolella Kesko.
Suojelu
Rakennustaiteen seura on tehnyt Uudenmaan ely-keskukselle suojeluesityksen Itiksen vanhasta osasta. Ely-keskus suosittelee julkisivujen suojelua asemakaavan muutoksella. Suojeluesityksen taustalla on kauppakeskuksen halu korjata teräsrakenteet. Arkkitehtuurihistorian lehtorin Kristo Vesikansan näkemyksen mukaan rakennuksen ilme perustuu teräsrakenteisiin. Kairamon arkkitehtuurin perusominaisuus on selkeys ja laatikkomaisuus, mihin luovat ilmettä ulkopuolelle sijoitetut portaikot, parvekkeet ja mainoslaitteet. Kaupunginmuseo edellyttää lausunnossaan värityksen säilyttämistä.
Itiksen Stockmann
Stockmann-tavaratalo on toiminut kauppakeskus Itiksessä vuodesta 1992 alkaen. Kauppakeskusta uudistettaessa uudistunut Stockmann Itis avattiin kauppakeskuksen itäpäätyyn 4. marraskuuta 2013. Stockmannilla on siellä kolmessa kerroksessa tilaa 12 000 neliömetriä. Tavaratalon keskellä on 26-metrinen valopiha, johon tulee valoa kattoikkunoiden kautta. Niin sanottu ”Stockan kello” on tavaratalon valopihan päädyssä.
Alue
Itiksen itäpuolella, Kehä I:n vastakkaisella puolella, on muun muassa HOK-Elannon hypermarketti (Prisma) sekä asuntoja noin 400 asukkaalle. Laajennuksen asemakaavamuutos hyväksyttiin kaupunginvaltuustossa 27. syyskuuta 2006. Prisma avattiin maaliskuussa 2009. Prisma ei ole osa Itistä, kuten ei ole myöskään Kauppakartanonkadulla sijaitseva kauppakeskus Easton.
Heikki Siren
thumb|[[Ympyrätalo Hakaniemessä on Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelema liikerakennus, joka valmistui 1968. Rakennuksen pääoven edustalla on Sirenin pojan, Hannu Sirenin veistos Symboli.]] thumb|Sauvosaaren koulu, Valtakadun yksikkö. Entinen Kemin yhteiskoulu. thumb|Bagdadin kongressipalatsi valmistui 1983. Heikki Siren (5. lokakuuta 1918 Helsinki – 25. helmikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli arkkitehti Kaija Sirenin aviopuoliso.
Elämänvaiheet
Heikki Siren valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1946, jossa hän oli ollut isänsä J. S. Sirénin oppilaana. Siren työskenteli aluksi isänsä arkkitehtitoimistossa mutta perusti vaimonsa Kaija Sirenin kanssa oman toimiston vuonna 1949. Sirenit työskentelivät koko uransa ajan yhdessä.
Heikki Sirenin isä oli Eduskuntatalon suunnitellut arkkitehti Johan Sigfrid Sirén. Heikki ja Kaija Sirenillä on neljä lasta, joista vanhin, teatteritaiteen maisteri Kirsi Siren (ent. Aropaltio, s. 1945) on Teatteri Hevosenkengän johtaja. Tytär Sara Siren (ent. Popovits, 1947–2002) oli lavastaja ja teollinen muotoilija, koulutukseltaan taiteen maisteri. Sirenien poika Jukka Siren (s. 1950) on arkkitehti ja toinen poika Hannu Siren (s. 1953) on kuvanveistäjä.
Heikki Siren kuoli 94-vuotiaana helmikuussa 2013. Kaija Siren kuoli vuonna 2001.
Tuotanto ja huomionosoitukset
Kaija ja Heikki Siren työskentelivät tiiviisti yhdessä, ja heidän yhteiset kilpailutyönsä palkittiin useissa arkkitehtikilpailuissa Suomessa ja ulkomailla. Heidän tuotantonsa on varsin runsas ja monipuolinen. Sirenien rakennusten leimaa-antava piirre on hillitty tyylikkyys. Se ilmenee muotokielessä, rakennustekniikassa, materiaalien laadussa ja uudisrakennuksen sopeuttamisessa ympäristöön.
Läpimurtonsa Sirenit tekivät vuonna 1957 valmistuneella Otaniemen teekkarikylän kappelilla. Sen sisätilasta avautuu laaja näkymä viereiseen metsikköön. Sisätilan ja ympäristön rajaa on häivytetty muillakin tavoin. Sirenien 1960-luvun töitä ovat muun muassa Oriveden kirkko sekä Helsingin Ympyrätalo ja Kallion virastotalo. Niistä virastotalo on puhtaasti modernistinen, kun taas kirkko ja Ympyrätalo perustuvat pyöreisiin ja kaareviin aiheisiin. Oriveden kirkko muodostuu viidestä vastakkain kaartuvasta tiiliseinästä, joiden välissä on vino tasakatto.
Seuraavilla vuosikymmenillä Sirenit toteuttivat useita suuria suunnitelmia: asuntoalueita, julkisia rakennuksia, kouluja ja pankkeja. Niistä huomionarvoinen on esimerkiksi Helsingin Suomalaisen yhteiskoulun uudisrakennus 1972. Sen tyypillisiä piirteitä on tilojen muunneltavuus ja rohkea väritys. Ulkomaisista hankkeista tunnetuimpia ovat Boussy-Saint-Antoineen Pariisin lähelle toteutettu asuntoalue ja Japanin Hakoneen tehty lomakylä.
Kaija ja Heikki Siren saivat 1950-luvulta alkaen useita ammatillisia huomionosoituksia. He saivat São Paulon IV biennaalissa vuonna 1957 sekä VI biennaalissa 1961 myönnetyt mitalit ja kunniamaininnat, Maailman arkkitehtiliiton Auguste Perret -palkinto 1965, Ranskan arkkitehtuuriakatemian kultamitali 1980, Suomen valtion rakennustaidepalkinto 1980 ja Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinto vuonna 1984. Heikki Siren sai vuonna 2009 italialaisen Benetton-säätiön kansainvälisen arkkitehtuuripalkinnon Otaniemen kappelin ja sen ympäristön suunnittelusta.
Kristian Fjeld
Kristian Fjeld (16. helmikuuta 1887 Vestre Toten – 23. joulukuuta 1976) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1945–1961 ja toimi Norjan maatalousministerinä 1945–1951. Vuosina 1925–1961 hän oli Stangen pormestari.
Oikeus olla
Oikeus olla on Suomessa vuonna 2021 allekirjoituksia kerännyt kansalaisaloite oikeudenmukaisemman translain puolesta. Kansalaisaloitteen tavoitteena on saada translaki, joka vahvistaisi lasten oikeuksia sekä yleistä itsemääräämisoikeutta. Allekirjoituksien kerääminen aloitettiin 6.4.2021 ja aloite sai eduskunnan käsittelyyn vaadittavat 50 000 allekirjoitusta täyteen alle kahdessa vuorokaudessa. Aloitteen takana toimii Trans ry.
Kansalaisaloitteen virallisena kampanjabiisinä toimii Pink Taco Krewn kappale "Oikeus olla."
Taustatietoa
Suomen nykyinen translaki tuli voimaan vuonna 2002, josta lähtien sitä on arvosteltu ihmisoikeuksia loukkaavana. Asiasta on tullut huomautuksia muun muassa Euroopan neuvostosta, ihmisvaltuuskunnasta ja perustuslain asiantuntijoilta. Suomen uutta translakia valmisteleva työryhmä aloitti työskentelyn maaliskuussa 2021. Keskustelua työryhmän sisällä ovat herättäneet varsinkin juridiseen sukupuoleen liittyvät asiat.
Juridinen sukupuoli tarkoittaa sukupuolimerkintää väestörekisterissä, joka näkyy esimerkiksi henkilön henkilötodistuksessa, -tunnuksessa ja monissa muissa tiedoissa. Juridinen sukupuoli määritellään yleensä syntymässä vauvan ulkoisten sukuelinten perusteella, joiden perusteella vastasyntynyt määritellään joko tytöksi tai pojaksi. Suomessa on käytössä vain kaksi juridista sukupuolta (mies ja nainen) mutta monissa maissa, kuten Saksassa, Maltassa, Intiassa ja Australiassa on käytössä myös kolmas juridinen sukupuoli.
Kansalaisaloitteen vaatimukset
Kansalaisaloite pyrkii saamaan Suomeen translain, joka kunnioittaisi nykyistä paremmin kaikkien transihmisten perusoikeuksia ja ihmisoikeuksia. Oikeus olla vaatii täyttä itsemääräämisoikeutta sekä lasten perus- ja ihmisoikeuksien noudattamista perustuslain ja kansainvälisten sopimusten mukaisesti.
Oikeus olla -kansalaisaloitteen takana oleva Trans ry toteaa nykyisen translain olevan laatimishetkestään lähtien ihmisoikeuksien vastainen, ja uudistuksella pyritään tuomaan Suomen lainsäädäntöä kansainvälisten suositusten ja linjausten tasolle.
Lisääntymiskyvyttömyysvaatimuksen poistaminen
Nykyinen transihmisiä koskeva lainsäädäntö linjaa, että sukupuolen juridinen korjaaminen edellyttää lausunnon lisääntymiskyvyttömyydestä. Tällä hetkellä Suomi on ainoa Pohjoismaa, jossa juridisesti sukupuolensa korjaavan henkilön on oltava steriloitu.
Lääketieteellisen diagnoosin vaatimuksen poistaminen
Tällä hetkellä sukupuolen juridinen vahvistaminen vaatii lääketieteellisen, psykiatrisen diagnoosin, jossa todetaan henkilöllä olevan sukupuoli-identiteetin häiriö. Kansalaisaloitteen vaatimuksiin kuuluu, että juridisen sukupuolen vaihtamiseen ei enää vaadittaisi lääketieteellisiä diagnooseja.
Sukupuolen korjaamisesta ilmoitusasia kaikille 15 vuotta täyttäneille
Tutkimusten mukaan sosiaalinen transitio (eli sukupuolenkorjaukseen liittyvät prosessit, joihin ei liity lääketieteellisiä toimenpiteitä. Tällaisia asioita voivat olla muun muassa nimen ja juridisen sukupuolen vaihtaminen) parantaa huomattavasti translasten ja -nuorten hyvinvointia ja vähentää riskiä masennukseen ja muuhun mielenterveyden negatiiviseen kehitykseen. Tähän vedoten Oikeus olla vaatii, että yli 15-vuotiaat voisivat jatkossa korjata juridisen sukupuolensa pelkällä ilmoituksella.
Puolison veto-oikeuden poistaminen
Rekisteröidyssä parisuhteessa olevan henkilön puolisolla on nykyisen lainsäädännön mukaan oikeus vaikuttaa, ja täten esimerkiksi estää transihmisen mahdollisuus vahvistaa juridinen sukupuolensa. Tämä rajoittaa sukupuoltaan vahvistamassa olevan henkilön itsemääräämisoikeutta.
Oikeus olla -aloitteen vaatimuksiin kuuluu, että puolison oikeus estää ja heikentää transihmisen itsemääräämisoikeutta tulisi poistaa.
”Transrekisterin” poistaminen
”Transrekisteri” on väestötietojärjestelmän erillinen merkintä, joka kertoo rekisteriin merkittyjen ihmisten olevan transsukupuolisia. Merkintä rekisteriin tehdään niistä ihmisistä, jotka ovat vaihtaneet juridisen sukupuolensa. Oikeus olla linjaa ”transrekisterin” turvallisuusriskiksi, sillä sukupuolivähemmistöstä muodostuva rekisteri kiinnostaa esimerkiksi ääriliikkeitä, jotka saattaisivat pyrkiä käyttämään rekisteriä väkivallan, vainon tai muiden rikosten kohteiden valikointiin.
Lähetekeskustelu
Kansalaisaloitteen lähetekeskustelun oli tarkoitus olla 28.10.2021, mutta se poistettiin täysistunnon päiväjärjestyksestä ja siirrettiin myöhemmälle. Lähetekeskustelu käytiin eduskunnan täysistunnossa torstaina 11.11.2021, ja aloite lähetettiin sosiaali- ja terveysvaliokuntaan.
Sekä hallituspuolueissa että oppositiossa on kansalaisaloitetta kannattavia kansanedustajia, ja lähetekeskustelussa kuultiin kokoomuksen, vihreiden, vasemmistoliiton ja RKP:n kansanedustajilta aloitetta tukevia puheenvuoroja. Vastustavia puheenvuoroja kuultiin kristillisdemokraattien kansanedustajilta. Useassa puheenvuorossa puhuttiin kansalaisaloitteen esittämän translakiuudistuksen lisäksi hallituksen esityksestä translain uudistamiseksi.
Turbo (Kolumbia)
Historia
Turbon kunta perustettiin 28. elokuuta 1840 presidentti José Ignacio de Márquezin annettua luvan sen perustamiseen. Se on kuulunut historian aikana Chocón ja Caucan departementteihin. Osana Antioquian departementtia se on ollut vuodesta 1905 lähtien. Turboa modernisoitiin 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla paljon. Merelle johtava valtatie valmistui 1950-luvulla ja 1960-luvulla alueelle perustettiin ensimmäiset banaaniviljelmät. Banaaninviljely on nykyisin yksi Turbon elinkeinoista karjankasvatuksen ja kalastuksen ohella. 1990-luvulla alueella oli paljon sissitoimintaa ja myös puolisotilaalliset joukot terrorisoivat paikallisväestöä. Olot ovat Turbossa 2010-luvulle tultaessa rauhoittuneet huomattavasti, mutta alueella tiedetään vielä nykyään oleskelevan FARC-sissejä ja huumekauppaa pyörittäviä tahoja (esimerkiksi Los Urabeños) eikä alueella liikkumista suositella pimeän tultua. Useat siirtolaiset Afrikan maista, Haitista ja Kuubasta ovat kulkeneet Turbon läpi Panamaan jatkaen sieltä matkaansa Yhdysvaltoihin. Panama sulki Kolumbian vastaisen rajan toukokuussa 2016 rajoittaakseen maahan pyrkivien siirtolaisten määrää.
Ilmasto
Turbon ilmasto on trooppinen. Lämpötilat pysyvät keskimäärin 26:ssa lämpöasteessa. Kuivinakin kausina sataa paljon. Vuosittainen sademäärä on 2426 millimetriä.
Nähtävyydet
Turbossa on paljon tulivuoria ja siellä voi ottaa tuliperäisiä mutakylpyjä. Alueella sijaitsee myös Los Katíoksen kansallispuisto. Turbosta pääsee hyvin laivalla esimerkiksi Capurganáan. Jalkapalloseura Leones Fútbol Club S.A. on kotoisin Turbosta.
Abdul Rashid Dostum
pienoiskuva|Abdul Rashid Dostum vuonna 2014. Abdul Rashid Dostum (s. 1954, Khwaja Du Koh, Jowzjan, Afganistan) on afganistanilainen poliitikko. Vuodesta 2014 hän on toiminut presidentti Ashraf Ghanin varapresidenttinä.
Helmikuuhun 2008 asti Dostum toimi Afganistanin kansallisen armeijan esikuntapäällikkönä. Dostum on uzbekki ja hänellä on merkittävä vaikutusvalta maan pohjoisosissa, jossa hänelle uskolliset aseelliset joukot hallitsevat suurta osaa Afganistanin kahdesta miljoonasta uzbekista.
1990-luvulla Dostum hallitsi Afganistanin pohjoisosissa omaa "pienoisvaltiotaan".
Presidentti Najibullahin militian johtajana
Dostum nousi Afganistanin demokraattisen tasavallan aikana turvallisuusjoukoista presidentti Mohammad Najibullahin merkittävimmän militian johtajaksi. 1980-luvun puolivälissä hänen komennossaan oli 20 000 henkeä Pohjois-Afganistanissa. Militiat kapinoivat kommunistipresidentti Najibullahia vastaan vuoden 1992 alussa, mikä johti valtion hajoamiseen.
Afganistanin islamilaisen kansallisliikkeen perustaja
Dostum perusti Junbish-i Milli-yi Islami-yi Afghanistanin (Afganistanin islamilainen kansallinen liike), joka kokosi yhteen pohjoisen lähinnä uzbekkien johtamat militiat, joitain entisen hallinnon persiaa puhuvia johtajia ja uzbekkimujahidinejä yhdeksi järjestöksi. Alkuvuodesta 1992 Junbish sai haltuunsa pohjoisen Mazar-i-Sharifin yhdessä muiden järjestöjen kanssa ja hallitsi pääosaa maakunnista; Samangania, Balkhia, Jowzjania, Faryabia ja Baghlania. Liittolaistensa kanssa se oli pohjoisen voimakkain ryhmittymä 1992–1997, kunnes se hajosi sisäisiin kiistoihin.
Hallitessaan "pienoisvaltiotaan" Dostum rikastui merkittävästi. Hänen hallintonsa järjesti rikollisten julkisia teloituksia, jotka toteutettiin useimmiten panssarivaunulla yliajamalla. Hänen seuraajansa nimesivät hänet paššaksi ja erään diplomaatin mukaan Dostum piti itseään uutena Timurina.
Afganistanin demokraattisen tasavallan kaatumisen jälkeen Dostum oli aluksi pääkaupunki Kabulia hallitsevan presidentti Burhanuddin Rabbanin puolella, mutta siirtyi 1994 Gulbuddin Hikmatyarin puolelle tavoitteena poistaa Rabbani vallasta, jonka jälkeisissä taisteluissa kolmannes kaupungista tuhoutui.
Talibanin vallan aikana
Vuonna 1997 Taliban-liike hyökkäsi pohjoiseen. Junbish menetti kaikki alueensa vuoteen 1998 mennessä ja monet sen komentajista loikkasivat talibanien puolelle. Käännekohta oli 19. toukokuuta 1997, kun kenraali Abdul Malik Pahlawan vaihtoi puolta ja liittoutui talibanin kanssa Dostumia vastaan, pidätti Junbishin komentajat ja sen 5000 taistelijaa, ja Dostum joutui pakenemaan Turkkiin.
Vuodesta 2001−
Huhtikuussa 2001 Dostum palasi maanpaosta Turkista, solmi sopimuksen kenraali Ahmad Shah Massoudin kanssa liittyen Pohjoiseen liittoon ja avasi Yhdysvaltain sotilaallisella ja CIA:n tuella läntisen rintaman Talibania vastaan. Dostum oli yksi Pohjoisen liiton johtajista Mazar-i-Sharifin valtauksessa. Massoud sai surmansa itsemurhapommittajan iskussa ja häntä seurasi kenraali Fahim. Dostum lupasi kunnioittaa pakolaishallituksen presidentti Burhanuddin Rabbanin ohjeita.
Dostumin joukkojen haltuun jäi tuhansia antautuneita taliban-vankeja, joiden väitettiin kuolleen kun heitä kuljetettiin konteissa kuorma-autoissa Sheberghanin vankilaan Mazar-i-Sharifin länsipuolella. Ruumiit kaivettiin joukkohautoihin Dasht-i-Leilissä. Tuolloin Yhdysvaltain joukkoja johtanut kenraali Tommy Franks määräsi tutkimuksen aiheesta, mutta Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin hallinto lakkautti tutkimuksen. Heinäkuussa 2009 Barack Obaman hallinto määräsi tutkimaan antautuneiden kohtaloa joukkomurhan yhteydessä.
Talibanhallinnon jälkeen Dostum sai seremoniallisen aseman Afganistanin kansallisen armeijan (ANA) esikuntapäällikkönä. 2. helmikuuta 2008 Dostumin joukot kaappasivat ja pahoinpitelivät hänen entisen liittolaisensa Akbar Bain, josta oli tullut hänen kilpailijansa. Dostumin väitetään myös raiskanneen Bain. Dostum erotettiin asemastaan armeijassa.
Ahmad Ishchin sieppaus 2016
Marraskuussa 2016 Dostum sieppasi Jowzjanin entisen kuvernöörin Ahmad Ishchin kesken buzkashi-pelin katsomosta ja piti häntä vangittuna viisi päivää. Ishchin mukaan Dostum ja hänen yhdeksän henkivartijaansa hakkasivat pahasti ja henkivartijat raiskasivat hänet kiväärin piipulla. Hyökkäys kuvattiin videolle. Lääketieteelliset tutkimukset tukivat kertomusta. Dostumin edustaja kiisti syytteet ja sanoi miesten pidättäneen Ishchin, koska hän teki yhteistyötä Talibanin kanssa.
Dostum vältteli rangaistusta kotiarestissa aseistettujen joukkojensa ympäröimässä kartanossaan Kabulin keskustassa. Hän ei ilmaantunut kuulusteluun, eikä poliisi yrittänyt pidättää häntä syyttäjän määräyksestä huolimatta. Pidättämättömyyteen saattoi vaikuttaa poliisin pelko levottomuuksista, jotka Dostum voisi vaikutusvaltansa takia aiheuttaa. Syyttäjä kieltäytyi paljastamasta, kohdistuuko tutkinta Dostumiin. Dostumia ei ole kertaakaan syytetty mistään rikoksesta.
Presidentti Ghani vakuutti hallituksen sitoutuneen laillisuusperiaatteeseen ja vastuullisuuteen ja sanoi kyllästyneensä vallanpitäjien rankaisemattomuuteen. Yhtäkään epäillyistä ei kuitenkaan ole pidätetty eikä syytetty, vaan hallitus tiettävästi painosti Dostumia lähtemään maasta. 19. toukokuuta 2017 Dostum matkusti yksityiskoneella Turkkiin, hallituslähteiden mukaan saamaan hoitoa. Dostumilla kerrotaan olevan alkoholiongelma ja diabetes. Turkin johto on tukenut Dostumia pitkään.
Pako Afganistanista 2021
Dostum pakeni 14. elokuuta 2021 Mazar-i-Sharifista Uzbekistaniin. Taliban-joukot etenivät kaupunkiin ilman vastarintaa kun turvallisuusjoukot pakenivat pohjoista kohti ja tukkivat rajajoki Amudarjan ylittävän sillan Hairatanissa.
Perhe
Dostum on naimisissa. Hänellä on neljä tytärtä ja neljä poikaa.
To Keep from Crying
To Keep from Crying on brittiläisen progressiivistä ja psykedeelistä rockia sekä folkia yhdistelleen Comusin albumi.
Niaux
Niaux on kunta Ranskan eteläosassa Ariègen departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Foix’n kaupungista etelään.
pienoiskuva|vasen|Biisoni kalliomaalauksessa Kunnan nähtävyyksiä on Niaux’n luola (Grotte de Niaux). Luolasta löydetyt kalliomaalaukset ovat pääosin yhdessä suuressa Salon Noir -hallissa.
Sandro Key-Åberg
Sandro Gustav Key-Åberg (6. toukokuuta 1922 Dresden, Saksa – 5. kesäkuuta 1991 Tukholma, Ruotsi ) oli ruotsalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Key-Åberg kirjoitti romaaneja, lyhytromaaneja, novelleja, näytelmiä ja runoteoksia. Lisäksi hän julkaisi kotiseutukuvauksia. Hänen esikoiskokoelmansa Skrämdas läkas ilmestyi 1950. Hänen runonsa ovat tiiviitä, ilmaisultaan jänteviä.
Anna Friel
Anna Friel (s. 12. heinäkuuta 1976 Rochdale, Suur-Manchester) on englantilainen näyttelijä.
Frielin ensimmäinen huomiota saanut rooli oli 16-vuotiaana saippuasarjassa Brookside, jossa hänen suudelmansa toisen tytön kanssa herätti aikanaan suurta huomiota.
Vuonna 2007 Friel esiintyi yhdessä päärooleista useita Emmy-palkintoja voittaneessa fantasiasarjassa Pushing Daisies. Hän sai roolistaan parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden vuonna 2008.
pienoiskuva|Henry Bondin ottama kuva Frielistä ja [[David Thewlisistä Mulberryn mainoskampanjassa vuonna 2001.]]
Pitkäjärvi (Mänttä-Vilppula)
Pitkäjärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa ja Virroilla Pohjaslahden lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 32 hehtaaria, se on 1,9 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Majajärven valuma-alueeseen (35.418) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,5 metriä mpy.
Eleven
Eleven on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Stranger Things. Hahmon ovat luoneet Dufferin veljekset ja häntä näyttelee Millie Bobby Brown.
Pian Eleven kuitenkin onnistuu pakenemaan laboratoriosta ylösalaisen maailman kautta, ja hän löytää poikia, jotka ovat etsimässä ystäväänsä, Will Byersia. Ei mene kauaakaan, kuin Eleven kertoo tietävänsä missä Will on.
Augustin Sagna
Augustin Sagna (23. lokakuuta 1920 – 12. joulukuuta 2012) oli senegalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. maaliskuuta 1950 ja nimitettiin Ziguinchorin hiippakunnan piispaksi 29. syyskuuta 1966. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. tammikuuta 1967. Pääkonsekraattorina toimi Hyacinthe Thiandoum, jota avustivat Luc Auguste Sangaré ja Prosper Dodds.
Rhodesian dollari
Dollari (R$) oli Rhodesian valuuttana vuosina 1970–1980. Se jaettiin 100 centiin.
Historia
Rhodesian dollari otettiin käyttöön 17. helmikuuta 1970, alle kuukausi sen jälkeen, kun Rhodesia oli julistautunut tasavallaksi. Valuutta korvasi Rhodesian punnan. Dollari oli Rhodesian valuuttana valtion loppuun asti, vuoteen 1980.
Laura Häkkisen silmät
Laura Häkkisen silmät on J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 1998. Albumin tunnetuimmat laulut ovat "On kaikki niinkuin ennenkin" sekä albumin nimikappale.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 24 viikkoa. Albumi myi ilmestyessään platinaa, ja sitä on myyty yli 78 900 kappaletta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen sekä sovittanut J. Karjalainen Electric Sauna, ellei toisin mainittu.
Possum Bourne
Peter Raymond George "Possum" Bourne (13. huhtikuuta 1956 – 30. huhtikuuta 2003) oli uusiseelantilainen ralliautoilija ja maan historian menestynein lajissaan. Peter Bourne sai lempinimensä Possum kolaroituaan nuorena äitinsä Humber 80:n yrittäessään väistää opossumia.
Ura
Bourne voitti urallaan kolmesti muun muassa Aasian-Tyynenmeren rallisarjan vuosina 1993, 1994 ja 2000 sekä Australian rallimestaruuden peräti seitsemästi peräkkäin vuosina 1996-2002. Bourne ajoi rallin maailmanmestaruussarjassa uransa aikana 42 kilpailua ollen parhaimmillaan kolmas Uuden-Seelannin rallissa vuonna 1987. Ensimmäisen WRC-kilpailunsa Bourne ajoi vuonna 1983. Hänen kartanlukijansa Dr. Rodger "Roj" Freeth kuoli vakavassa onnettomuudessa Bournen kyydissä Australian rallissa 1993. Bourne itse kuoli auto-onnettomuudessa Race to the Sky -kilpailuun valmistautuessa vuonna 2003 kun toinen auto tuli väärällä puolella tietä vastaan. Bourne kuoli vain muutama päivä hänen omaelämäkertansa Bourne to Rallyn ilmestymisen jälkeen. Bournelle pystytettiin pronssinen patsas vuosi hänen kuolemansa jälkeen vuonna 2004.
Bob & Carol & Ted & Alice
Bob & Carol & Ted & Alice on Paul Mazurskyn ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1969. Elokuvan käsikirjoituksen laati Mazursky yhdessä Larry Tuckerin kanssa. Nimiosia näyttelevät Robert Culp (Bob), Natalie Wood (Carol), Elliott Gould (Ted) ja Dyan Cannon (Alice). Elokuva oli Mazurskyn ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaustyö.
Juoni
Vietettyään viikonlopun muodikkaassa parisuhderetriitissä Los Angelesin elokuvapiirejä edustavat Bob ja Carol Sanders päättävät antautua avioliitossaan täydelliselle avoimuudelle, jossa voi harrastaa syrjähyppyjä kunhan kertoo niistä ja kunhan kyse on vain seksistä. He yrittävät käännyttää ryhmäseksiaatteelleen myös heitä konservatiivisemman pariskunnan, Ted ja Alice Hendersonin, mutta he suhtautuvat Bobin ja Carolin uusiin ajatuksiin pidättyvämmin.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus
Elokuva sai suopean vastaanoton sekä kriitikoilta että yleisöltä ja nousi Yhdysvalloissa vuoden 1969 viidenneksi tuottoisimmaksi. Natalie Wood otti riskin ja vaihtoi 750 000 dollarin kertakorvauksensa lipputuloista riippuvaiseksi sopimukseksi ja ansaitsi elokuvalla seuraavien vuosien kuluessa viitisen miljoonaa dollaria. Elokuva sai neljä Oscar-ehdokkuutta, kaksi Golden Globe -ehdokkuutta ja kaksi Bafta-ehdokkuutta.
Paula Talaskivi ei Helsingin Sanomien ensi-iltakritiikissään lämmennyt Mazurskyn esikoisohjaukselle. Hänestä elokuva ei muodikkaasta ja provokatiivisesta aiheestaan huolimatta ole oikein mitään kunnolla, vaan ihmisten keskeisen avoimuuden asia tarjotaan katsojalle ”tuiki lapsellisesti, ulkokohtaisesti ja teennäisesti”. Hänen loppuvaikutelmakseen jäi ”paljon melua tyhjästä”.
Elokuvan suosion myötä ABC-televisioverkko tuotti esityskaudella 1973–1974 lähetetyn samannimisen tilannekomediasarjan, jossa pääosia esittivät Anita Gillette, Robert Urich, David Spielberg ja Anne Archer. Toisen pariskunnan nuorta tytärtä esitti Jodie Foster.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Ääniraita
Elokuvan ääniraidan on tehnyt Quincy Jones.
Tuolilta herännyt
__EISISLUETT__ Tuolilta herännyt on Tero-Petri Suovasen ensimmäinen soololevy, joka julkaistiin vuonna 2008.
Mireille Mathieu
Mireille Mathieu (s. 22. heinäkuuta 1946 Avignon) on ranskalainen laulaja.
Live Desire
Live Desire on suomalaisen rock-yhtyeen Smackin vuonna 1986 ilmestynyt livealbumi. Yhtye tunnettiin aikanaan nimenomaan vetovoimaisena ja energisenä live-esiintyjänä, ja albumi oli yhtyeen uran kolmas. Se on nauhoitettu syyskuussa 1986 vain kahdelta keikalta Helsingissä Tavastia Klubilla ja Haminassa Husulan Casinolla. Kyseisiä esiintymisiä ei pidetä yhtyeen onnistuneimpina, mutta albumi antaa silti hyvän kuvan Smackistä live-esiintyjänä, ja levylle valitut kappaleet ovat yhtyeen tuotannon parhaimmistoa.
Mireille Mathieu
Mathieu on pienestä asti ihaillut Édith Piafia, ja hän halusi Piafin tavoin tulla kuuluisaksi laulajaksi. Marraskuussa 1965 Mathieu osallistui Ranskan television Télé-Dimanche -ohjelmassa Jeu de la Chance -laulukilpailuun Piafin kappaleella "Jézébel". Hän jatkoi ohjelmassa seitsemän perättäistä viikkoa ja voitti kilpailun ylivoimaisesti katsojaäänestyksessä. Tuolloin myös manageri Johnny Stark näki Mathieun ohjelmassa ja ehdotti heti tälle yhteistyötä. Laulajan uran lisäksi Mathieu on ollut Mariannen rintakuvan mallina vuonna 1978.
Mathieun äänilevyjä on myyty noin 150 miljoonaa kappaletta (näistä yksistään Saksassa yli 40 miljoonaa). Hän on esittänyt 1 200 laulua 11 eri kielellä. Vuonna 1984 hän sai Saksan liittotasavallan ansioristin, ja vuonna 1999 hänelle annettiin Ranskan kunnialegioonan ritarin arvo. Hän on ollut vieraana mm. kuningatar Elisabet II:n luona, Yhdysvaltojen presidentin Ronald Reaganin ja paavi Johannes Paavali II:n luona. Mathieu on esiintynyt useita kertoja myös Suomessa.
Lapsuus ja nuoruus
Mathieu syntyi köyhän 14-lapsisen perheen vanhimpana. Hänen isänsä oli kivenhakkaaja, joka oli nuorena haaveillut laulajan urasta. Mathieu peri isältään paitsi tuon unelman myös lauluäänen. Hän lauloi ensimmäisen kerran julkisesti nelivuotiaana kotikirkossaan jouluyön messussa. Lopetettuaan koulunkäynnin 13-vuotiaana Mathieu meni töihin kirjekuoritehtaaseen ja alkoi ottaa laulutunteja.
Laulajan ura
thumb|Mathieu [[Hampurissa 1971]]
Televisiokilpailusta tähteyteen
Marraskuussa 1965 Mathieu esiintyi televisiolähetyksessä Télé Dimanche, jonka Jeu de la Chance -laulukilpailussa hän esitti Édith Piafin kappaleen ”Jézébel” ja voitti. Voittoa seurasi ensimmäinen esiintyminen Pariisin Olympia-teatterissa. Seuraavaksi Mathieu solmi levytyssopimuksen Barclayn kanssa. Seuraavana keväänä hän julkaisi ensimmäisen singlensä nimeltä ”Mon crédo”, joka myi 1,7 miljoonaa kappaletta. Ensimmäisen ulkomaanesiintymisensä Mathieu teki Yhdysvalloissa maaliskuussa 1966, jolloin hän esiintyi myös Ed Sullivan Show'ssa.
Vuonna 1970 Mathieu teki ensimmäisen maailmankiertueensa, joita kertyi vuoteen 1982 mennessä kuusi. Seuraavana vuonna hän sai suurta julkisuutta Francis Lain elokuvaan Love Story säveltämän kappaleen ”Une histoire d’amour” myötä myös Japanissa. Mathieu solmi vuonna 1972 Ranskassa sopimuksen uuden levy-yhtiön Philipsin kanssa. Seuraavana vuonna hänen suuri hittinsä ”La Paloma ade” julkaistiin, ja se pysyi 27 viikkoa Top 50 -listalla. Parin vuoden kuluttua julkaistiin maailmanlaajuisesti Ennio Morriconen elokuvamusiikkia sisältävä albumi. Vuonna 1976 Mathieu esiintyi Moskovan Bolšoi-teatterissa. Hän oli ensimmäinen kevyen viihdemusiikin esittäjä Bolšoin lavalla.
Mathieu oli Ranskassa tasavaltaa symboloivan Marianne-rintakuvan mallina vuodesta 1978 aina vuoteen 1985, jonka jälkeen Catherine Deneuve sai kyseisen kunnian. Vuonna 1979 julkaistiin maailmanlaajuisesti Paul Ankan säveltämä ja Mathieun tähdittämä albumi, jonka nimi oli ranskaksi ”Toi et moi” ja englanniksi ”You and I”.
1980- ja 1990-luvut ja kansainvälinen ura
Vuonna 1980 Mathieulla oli lukuisia show-esiintymisiä ympäri Eurooppaa, mm. Ranskassa, Saksassa, Monacossa, Itävallassa, Marokossa ja DDR:ssä. Mathieu levytti vuonna 1981 ranskankielisen version Abban hitistä ”The Winner Takes It All", jonka taustalla lauloivat ranskaksi Abban Frida, Björn ja Benny. ”Bravo tu as gagné” -kappaleen äänitys tehtiin Tukholmassa Polar Studiossa.
Mathieun kuudes maailmankiertue toteutettiin vuonna 1982. Kiertueella hän esiintyi 83 konsertissa ja ensimmäisen kerran myös Suomessa, Helsingin Kulttuuritalolla. Seuraavan kerran Mathieu esiintyi Pohjoismaiden kiertueella vuonna 1985–1986 ”Les grandes chansons françaises” -levyn erinomaisen menestyksen jälkeen. Tuolloin hän lauloi Suomessa Helsingissä, Turussa ja Tampereella. Seuraavana vuonna Mathieu levytti kappaleen nimeltä ”Together We're Strong” näyttelijä Patrick Duffyn kanssa.
Vuonna 1984 Mathieulle myönnettiin Saksan Liittotasavallan ensimmäisen luokan ansioristi, ja seuraavana vuonna hän voitti Ranskassa ”Les victoires de la musique” -palkinnon suosituimman naisartistin sarjassa. 1986 järjestettiin Mathieun 20-vuotistaiteilijajuhla Ranskassa, ja kuukauden ajan hänellä oli konsertteja Pariisissa ensimmäistä kertaa 13 vuoteen. Samana vuonna Mathieulle myönnettiin Saksassa uran kunniaksi Goldene Stimmgabel -palkinto. Samana vuonna hän lauloi dueton ”Don’t Talk to Me of Love" Barry Manilow'n kanssa. Yhdysvaltain itsenäisyyspäivänä vuonna 1986 Mathieu esiintyi New Yorkissa Vapaudenpatsaan 100-vuotisjuhlissa, joissa olivat mukana presidentit Reagan ja Mitterrand.
Vuonna 1988 Ranskassa ilmestyi Mathieu. yli 500-sivuinen elämäkerta Oui je crois. Samana vuonna solmittiin uusi sopimus uuden levy-yhtiön Carrèren kanssa. Mathieun manageri Johnny Stark kuoli huhtikuussa 1989. Vuonna 1990 järjestettiin konserttisarja Pariisissa Palais des Congrès’ssa Mathieun 25-vuotistaiteilijajuhlan kunniaksi. Vuosien 1990 ja 1991 aikana julkaistiin kaksi espanjankielistä albumia, jotka molemmat myivät kultaa Espanjan lisäksi myös monessa latinalaisamerikkalaisessa maassa. Tammikuussa 1992 Mathieu juoksi synnyinkaupungissaan Avignonissa olympiatulen kanssa (Albertvillen talviolympialaiset). Samana vuonna Mathieun elämäkerta julkaistiin saksaksi nimellä Ja, ich glaube. Tasan 30 vuotta Édith Piafin kuoleman jälkeen vuonna 1993 Mathieu julkaisi maailmanlaajuisesti albumin, joka sisälsi yksinomaan Piafin lauluja. Saksassa ilmestyi myös Piafin kappaleesta "Sous le ciel de Paris" saksankielinen versio "Unter dem Himmel von Paris".
Vuonna 1994 Ranskassa esitettiin TV-ohjelma nimeltä C’est votre vie, jossa käytiin läpi Mathieun koko ura. Samana vuonna Mathieu esiintyi jälleen Turussa ja lauloi tuolloin yhden laulun myös suomeksi: "Anteeksi suo" oli Katri Helenan tunnetuksi tekemä suomenkielinen versio Mathieun omasta kappaleesta "Pardonne-moi ce caprice d'enfant". Seuraavana vuonna Mathieulla oli useita esiintymisiä Kanadassa. Samana vuonna järjestettiin hänen 30-vuotistaiteilijajuhlansa Ranskassa. Mathieun albumi ”Vous lui direz” julkaistiin Ranskassa. Seuraavana vuonna ilmestyi Saksassa albumi ”In meinem Traum”. Marraskuussa 1996 Mathieulle järjestettiin konsertti Los Angelesin Universal Amphitheaterissa 6 000 katsojan edessä.
Mathieu esiintyi loppuvuodesta 1997 mm. Suomessa, San Remossa ja Moskovassa. Turussa hän esitti suomeksi kaksi laulua: "Anteeksi suo" ja "Hymni rakkaudelle". Samana vuonna hän esiintyi Vatikaanissa paavi Johannes Paavali II:n joulukonsertissa, jossa oli mukana myös Monacon ruhtinasperhe. Maaliskuussa 1998 Saksan ARD-kanavalla esitettiin Mathieusta kertova erikoisohjelma ”Meine Welt ist die Musik”. Ranskassa puolestaan solmittiin uusi sopimus levy-yhtiö EMI Capitolsin kanssa. Samana vuonna ilmestyi Mathieun uusi kokoelma-albumi ”Son grand numéro”, jossa oli kaksi uutta laulua. Joulukuussa 1999 Ranskan presidentti Jacques Chirac myönsi Mathieulle Ranskan kunnialegioonan ritarin arvon.
2000-luku
thumb|[[Dmitri Medvedev ja Mireille Mathieu]] thumb|Mireille Mathieu 2008 Vuonna 2002 ilmestyi Mathieun uusi albumi ”De tes mains” Ranskassa. Hän esiintyi seitsemännen kerran Olympiassa ja teki kiertueen Euroopassa. Seuraavana vuonna hän konsertoi Moskovassa ja Pietarissa.
Ranskan France 2 -kanavalla 5. kesäkuuta 2004 Normandian maihinnousun 60-vuotisjuhlan kunniaksi lähetetyssä ohjelmassa Mathieu esitti kuuluisan vastarintaliikkeen hymnin ”Le Chant des partisans”. France 2 -kanavalla esitettiin elokuussa 2004 ohjelma Pariisin vapautuksen 60-vuotisjuhlan kunniaksi: ohjelmassa Mathieu esitti vastarintaliikkeestä kertovan kappaleensa ”Paris en colère”.
Toukokuussa 2005 Mathieu esiintyi presidentti Vladimir Putinin kutsusta Moskovassa Punaisella torilla, jolla hän lauloi ainoana länsimaisena artistina toisen maailmansodan päättymisen 60-vuotisjuhlassa. Samana vuonna ilmestyi Mathieun 38. ranskankielinen albumi ”Mireille Mathieu”. Mathieun 40-vuotistaiteilijajuhlan kunniaksi Mathieulla oli hänen uransa kahdeksas esiintyminen Olympiassa sekä kiertue Ranskassa. Seuraavan vuoden kesällä Mathieu osallistui Avignonissa kuuluisan Saint-Bénézet’n sillan yhteyteen avatun näyttelytilan avajaisiin. Pysyvä näyttely keskittyy tunnettuun ”Sur le pont d’Avignon” (Avignonin sillalla) -lastenlauluun. Marraskuussa 2006 julkaistiin ensimmäinen DVD nimeltä ”Mireille Mathieu à l´Olympia” Ranskassa Abilène Discin tuottamana. Kyseessä on tallenne vuoden 2005 Olympian konserteista.
Tammikuussa 2007 Saksassa Mathieulle myönnettiin ”Krone der Volksmusik” -palkinto vuoden 2006 parhaan ulkomaisen artistin kategoriassa. Ranskassa julkaistu DVD ”Mireille Mathieu à l´Olympia” (2005) myi samaan aikaa kultaa. Toukokuussa 2007 Mathieu esitti Ranskan kansallishymnin Marseljeesin 40 000 katsojan edessä Ranskan vastavalitun presidentin Nicolas Sarkozyn kunniaksi. Mathieu tutustui Sarkozyyn henkilökohtaisesti jo vuosia aiemmin tämän vielä toimiessa hänen asuinkaupunkinsa Neuilly-sur-Seinen kaupunginjohtajana. . Vuoden 2007 aikana julkaistiin Saksassa kahdeksan vuoden tauon jälkeen uusi saksankielinen albumi ”In meinem Herzen”, ja Pietarin Jääpalatsissa pidettiin konsertti 12 000 katsojan edessä.
Mathieulle myönnettiin Saksassa vuonna 2008 BZ-kulttuuripalkinto. Saman vuoden marraskuussa Mathieulle järjestettiin Moskovassa Kremlin palatsissa konsertti 6 500 katsojalle. Myös Venäjän presidentti Vladimir Putin ja Libyan silloinen diktaattori Muammar Gaddafi osallistuivat konserttiin. Marraskuussa 2008 Mathieu konsertoi myös BKZ-konserttisalissa Pietarissa. Syyskuussa 2009 Mathieu esiintyi 750 muusikon kanssa suuren kansainvälisen "Spasskin torni" -sotilasmusiikkitapahtuman yhteydessä Moskovan Punaisella torilla Kremlin Katedraaliaukiolla. Taustalla soittivat mm. Pohjan ja Lapin Sotilassoittokunnat. Samana vuonna ilmestyi saksaksi Mathieun uusi albumi ”Nah bei Dir”, jolla oli ensimmäistä kertaa myös kaksi Mathieun itsensä säveltämää laulua. Alkuvuodesta 2010 Mathieu esiintyi Musikantenstadlissa Saksassa ja lauloi muun muassa Andy Borgin kanssa kappaleen "Es geht mir gut, merci Cheri".
Diskografia
Luettelossa ei ole kokoelma-albumeita.
Holyhead
Holyhead on Angleseyn hallintoalueen suurin kaupunki Pohjois-Walesissa. Kaupunki sijaitsee Holy Islandin saarella hallintoalueen suurimman saaren Angleseyn luoteispuolella.
Lauttaliikenne Holyheadin satamasta Irlantiin alkoi vuonna 1801, mutta kaupungin kasvu kiihtyi parikymmentä vuotta myöhemmin, kun sinne vedettiin maantie Englannin puolelta Shrewsburystä ja sitten rautatie Chesteristä.
Nykyisin kaupungin satama on vilkkain Britannian ja Irlannin välisen lauttaliikenteen satamista.
Teemu Tamminen
Teemu Tamminen (s. 27. elokuuta 1987 Riihimäki) on suomalainen käsipalloilija, joka edustaa SM-liigassa pelaavaa Riihimäen Cocksia. Pelipaikaltaan Tamminen on vasen laitahyökkääjä. Tamminen on edustanut kotikaupunkinsa Riihimäen Cocksia vuodesta 2005 alkaen ja on saavuttanut seuran kanssa kymmenen Suomen mestaruutta (2007, 2008, 2009, 2010, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018), kuudesti Suomen cupin (2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2015), kahdesti SM-hopeaa ja kerran SM-pronssia.