cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Madhumita Bisht
pienoiskuva|Madhumita Bisht (oikealla) vuonna 2006.Madhumita Bisht (s. 5. lokakuuta 1964) on intialainen entinen sulkapalloilija.
Bisht osallistui olympialaisiin kerran, Barcelonassa 1992. Hän pääsi tuolloin kaksinpelissä toiselle kierrokselle saakka voitettuaan Islannin Elsa Nielsenin ja hävittyään myöhemmin brittiläiselle Joanne Muggeridgelle.
Bisht voitti urallaan Intian-mestaruuden kaksinpelissä kahdeksan kertaa, nelinpelissä yhdeksän kertaa ja sekanelinpelissä kaksitoista kertaa. Hän sai Padma Shri -palkinnon urheilusaavutuksistaan vuonna 2006.
Mihail Rešetnjov
Mihail Fjodorovitš Rešetnjov (Михаил Фёдорович Решетнёв; 10. marraskuuta 1924 Odessan alue - 26. tammikuuta 1996 Železnogorsk) oli neuvostoliittolainen avaruusalusten suunnittelija.
Kotelosienet
Kotelosienet (Ascomycota) ovat sienikunnan kaarista se, johon kuuluu eniten lajeja, ainakin noin 33 000 lajia. Kotelosienet on yksi vanhimmista kuivalla maalla elävistä eliöryhmistä. Kantasienten (Basidiomycota), joita pidetään sienten kehittyneimpänä kaarena, uskotaan kehittyneen kotelosienten kanssa yhteisestä kantamuodosta.
Mihail Rešetnjov
Rešetnev opiskeli insinööriksi Moskovan ilmailuinstituutissa. Hän toimi lentokonemekaanikkona vuodesta 1942 toisen maailmansodan loppuun asti ja saattoi opintonsa päätökseen sen jälkeen.
Kotelosienet
Kotelosienet voivat olla elomuodoltaan sekä rihmastoja muodostavia että hiivamaisia. Monet suurikokoisia itiöemiä muodostavat kotelosienet tuottavat tyypillisesti maljan muotoisia itiöemiä. Jotkut lajit puolestaan ovat mikroskooppisen pieniä. Kotelosienten nimi (askos = kotelo, säkki + mykétes = sienet) viittaa mikroskooppisen pieneen itiökoteloon, jossa itiöt syntyvät. Tällainen askus yhdistää niin isoja kotelosieniä kuten korvasieni, kuin mikroskooppisia kuten tuulenpesäsienet.
Mihail Rešetnjov
Vuonna 1950 Rešetnjov sai työpaikan RKK Energijassa eli silloisessa OKB-1-suunnittelutoimistossa pääsuunnittelija Sergei Koroljovin alaisuudessa. Hän suunnitteli lyhyen kantaman ohjuksia, kuten R-11-ohjusta. Hän yleni nopeasti päästen Krasnojarskin toimiston päälliköksi vuonna 1959.
Kotelosienet
Monet kotelosienet voivat olla sieniosakkaana jäkälässä, esimerkiksi torvijäkälät. Useat myös muodostavat kasvien kanssa sienijuuren. Itiöemiä muodostavista kotelosienistä monet tuottavat itiöemiä keväällä, kun kantasienet ovat enemmän syksyn lajeja.
Mihail Rešetnjov
Vuonna 1961 Rešetnjovin osasto itsenäistyi, ja siitä tuli NPO Prikladnoi Mehaniki eli OKB-10. Toimisto suunnitteli mm. Molnija-radan tietoliikennesatelliitteja ja paikannussatelliitteja.
Rešetnjov työskenteli itse muun muassa ohjausjärjestelmien parissa. Hän oli akateemikko ja sai sosialistisen työn sankarin palkinnon. Asteroidi 7046 kantaa hänen nimeään.
Kotelosienet
Kotelosienet elävät pääasiassa maalla, jossa niillä on huomattava merkitys kuolleen orgaanisen aineksen hajottajina. Ne käyttävät ravinnokseen yksinkertaisia sokereita, jotkut myös selluloosaa, kitiiniä ja pektiiniä. Jotkut kotelosienistä ovat kasvien tai eläinten patogeeneja.
Kotelosienten luokittelu
Kotelosienet jaetaan nykyisin kolmeen alakaareen
Polveutuminen
Kaaviossa on esitetty kotelosieniryhmien polveutuminen nykyisimmän käsityksen mukaan.
Olavi Eronen
Olavi Vilhelm Eronen (23. syyskuuta 1903 Viipuri – 12. helmikuuta 1937 Nurmijärvi ) oli suomalainen toimittaja.
Olavi Eronen syntyi rautatieläisen perheeseen. Hän suoritti keskikoulututkinnon Viipurin suomalaisessa lyseossa ja työskenteli sähkömiehenä Viipurissa ja Ensossa.
Vuonna 1926 Eronen ryhtyi opiskelemaan Kansalaiskorkeakoulun sanomalehtilinjalla Helsingissä. Hän oli harjoittelijana Suomen Sosialidemokraatissa ja ryhtyi opinnot keskeytettyään Työväen Sanomalehtien Tietotoimiston toimittajaksi. Eronen siirtyi vuonna 1931 Vaasaan Pohjanmaan Kansan päätoimittajaksi. Vuonna 1931 hänestä tuli kotkalaisen Eteenpäin-lehden päätoimittaja. Erosen pakinoitsijanimimerkki lehdessä oli Junkkari.
Sosiaalidemokraatteihin kuulunut Eronen oli kaupunginvaltuutettuna Vaasassa ja Kotkassa. Hän kuoli Nummelan keuhkotautiparantolassa.
Rùm
Rùm on saari Skotlannissa. Se kuuluu Sisä-Hebrideihin ja on sen Small Isles -ryhmän suurin saari. Asukkaita on vain parisenkymmentä Kinlochin kylässä saaren itäosassa. Kinlochin linna valmistui saarelle vuonna 1900. Rùmin saaresta vastaa Scottish Natural Heritage.
left|thumb|Kinlochin linna
Androids
Androids oli suomalainen rokkiyhtye, joka vaikutti 1980-luvun lopulla ja ehti julkaista neljä singleä ja yhden pitkäsoiton. Alex ja Bone vaikuttivat sitä ennen Johnny Lee Michaelsin taustayhtyeessä, johon loppuvaiheessa liittyi myös Jone.
Diskografia
-Flamingo Records (FIN): Singlet:
Albumit:
-Hilargi Records (ESP)
CD- julkaisut:
-SunCityRecords (AUS)
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1968
Vuoden 1968 Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingissä Helsingin Olympiastadionilla 31.8. ja 1.9.
Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna
250px|thumb|Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna 250px|thumb|1927-1937 Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Sen otti käyttöön Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan hallitus 2. maaliskuuta 1937. Vaakunassa on tyypilliset kommunismin symbolit; sirppi ja vasara, punainen tähti ja auringonnousu. Vaakunan keskellä on öljynporaustorni ja öljyputki ja vaakunan sivuilla vehnän tähkät ja puuvillaa. Vaakunan sivuilla lukee neuvostotasavaltojen yhteinen tunnuslause Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen! (, Ähli ýurtlaryň proletarlary, birleşiň!) ja. Itsenäistyttyään Turkmenistan poisti neuvostoaikaisen vaakunan käytöstä vuonna 1992.
Historia
Vuonna 1937 otettiin käyttöön uusi vaakuna. Vuonna 1940 turkmeeninkielinen motto muutettiin kyrillisille kirjaimille. 1977 lisättiin vielä yläreunaan lyhenne "TSSR".
Bulgarija
Bulgarija oli Neuvostoliiton aikana Tšekkoslovakian Komarnossa vuonna 1955 valmistunut risteilyalus, joka teki risteilyjä Volga- ja Don-jokien välillä. 10. heinäkuuta 2011 alus upposi Sjukejevon lähellä Volgaan ja vei mukanaan 208 henkeä. Alus oli risteilymatkalla Bolgarista Kazaniin, ja ainakin 98 ihmistä kuoli onnettomuudessa.
Bulgarijan uppoaminen on Venäjän historian tuhoisin siviilimerionnettomuus sitten vuoden 1986, jolloin SS Admiral Nahimov törmäsi rahtialukseen Mustallamerellä ja 483 ihmistä sai surmansa.
Reaktiot
Presidentti Dmitri Medvedev esitti surunvalittelunsa ja vaati kaikkien matkustajaliikenteen kulkuvälineiden kunnon tarkistusta. Presidentti julisti myös kansallisen surupäivän onnettomuuden uhrien muistoksi.
Venäjän hätätilaministeriö päätti nostattaa uponneen aluksen, mutta se oli hankalaa. Alus oli kyljellään ja sukeltajien mukaan suhteellisen syvällä liejussa. Nosto onnistui 22. heinäkuuta, ja uhreja löytyi lisää. Alukselta puuttuivat asianmukaiset luvat. Paikallinen lupaviranomainen pidätettiin.
Pohjan neito
300px|right|thumb|Pohjan neito Pohjan neito on kuvanveistäjä Viljo Savikurjen vuonna 1967 valama pronssipatsas, joka kuuluu Oulun kaupungin julkisten veistosten kokoelmaan. Teosta pidetään yhtenä Savikurjen onnistuneimmista ulkoveistoksista. Pohjanmaa Oy lahjoitti veistoksen kaupungille 50-vuotisjuhlansa kunniaksi, ja se sijoitettiin yrityksen pääkonttorin eteen Lyötynpuistoon, keskustan Vanhatullin kaupunginosaan. Veistoksen mitat ovat 140 × 56 × 166 cm.
Patsasta on joskus kutsuttu ”Oulun Havis Amandaksi”, koska aikaisemmin ylioppilaat lakittivat neidon vappuisin.
Xx
XX tai xx tarkoittaa seuraavia asioita:
Katso myös
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Nou Estadi de Tarragona
Nou Estadi de Tarragona on jalkapallostadion Tarragonassa Espanjan Kataloniassa. Se toimii paikallisen urheiluseuran Gimnàstic de Tarragonan jalkapallojoukkueen kotistadionina. Stadion avattiin vuonna 1972, ja sen yleisökapasiteetti on 14 600.
Stadionin yhteydessä olevaan urheilukeskukseen kuuluu myös tekonurmikenttä ja pienempi luonnonnurmikenttä jalkapalloilijoille, liikuntahalli, tennis-, padel- ja pelotakenttiä sekä uima-allas.
Aiheesta muualla
41.12694°N, 1.27278°W
Suomen alle 18-vuotiaiden koripallomaajoukkue
Suomen alle 18-vuotiaiden koripallomaajoukkue edustaa Suomea koripallon alle 18-vuotiaiden miesten maaotteluissa. Vuonna 2020 joukkueen päävalmentajana toimii Mikko Tupamäki.
Suomen U18-joukkue on sijoittunut ikäluokan EM-kilpailuissa parhaimmillaan seitsemänneksi kahdesti 1980-luvulla. Tuolloin joukkueessa pelasivat Henrik Dettmannin valmennuksessa muun muassa Pekka Markkanen, Sakari Pehkonen ja Jari Raitanen. Vuonna 2015 Suomi sijoittui 13:nneksi, ja Lauri Markkanen voitti turnauksen korikuninkuuden.
EM-turnaushistoria
=== Pohjoismaiden mestaruuskilpailut ===
X (täsmennyssivu)
X voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Bisfenolit
thumb|Difenyylimetaani.
Schneider
Schneider on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Docomomo
Docomomo (esiintyy myös muodossa DoCoMoMo) on kansainvälinen modernin arkkitehtuurin tutkimus- ja suojelujärjestö. Se on perustettu vuonna 1988, ja vuonna 2012 siihen kuului jäseniä noin 50 eri maasta. Järjestön kotipaikka on Barcelona.
Kansainvälinen Docomomo-järjestö perustettiin erityisesti sen vuoksi, että monissa maissa oli havahduttu modernin arkkitehtuurin kohteiden joutumiseen uhanalaisiksi. Merkittäviäkin rakennuksia oli saatettu purkaa tai muuttaa jopa tunnistamattomiksi niiden alkuperäisestä suunnittelusta. Uhkien perussyinä ovat olleet toisaalta se, että modernismin kohteita ei ole vielä usein koettu riittävän vanhaksi ja arvokkaaksi arkkitehtuuriksi, ja toisaalta se, että kohteet ovat useimmiten kuitenkin jo niin vanhoja, että niihin on alkanut kohdistua voimakkaita uudistuspaineita.
Docomomo Suomessa
Suomen Docomomo-työryhmä on rekisteröity yhdistys, jonka jäseninä on korkeakouluja, museoita, kuntia ja yksityisiä henkilöitä. Se toimii suomalaisen modernismin arkkitehtuurin asiantuntijaorganisaationa, jonka keskeisin tehtävä on ylläpitää merkittävimpien suomalaisten modernismiin liittyvien arkkitehtuuri- ja ympäristökohteiden rekisteriä. Valikoituja kohteita on 90 ja työryhmä pyrkii jatkuvasti tarkentamaan ja laajentamaan valikoimaa. Työryhmä järjestää myös modernin arkkitehtuurin teemakävelyjä ja tukee alan julkaisutoimintaa. Toiminta on avointa kaikille aiheesta kiinnostuneille, mutta työryhmän jäseneksi pääsy edellyttää, että yhdistyksen hallitus hyväksyy jäsenhakemuksen, sekä luonnollisesti yhdistyksen jäsenmaksun suoritusta.
Docomomo-järjestön kahdestoista kansainvälinen konferenssi järjestettiin 7.–10. elokuuta 2012 Suomessa, Espoon kulttuurikeskuksessa. Konferenssiohjelman suunnitteluun osallistuivat muun muassa Alvar Aalto -säätiö, Helsingin kaupunki, Aalto-yliopiston arkkitehtuurin laitos, Arkkitehtuurimuseo, Museovirasto, opetus- ja kulttuuriministeriö ja ympäristöministeriö. Konferenssi liittyi myös maailman muotoilupääkaupunki -vuoden tapahtumiin.
Merkkikohteita Suomessa
Suomen Docomomo-työryhmä on valinnut maasta 90 merkittävää, modernismia edustavaa arkkitehtuuri- ja ympäristökohdetta, esimerkiksi:
Oceansat
Oceansat on Intian avaruusjärjestön ISROn valtameriä tutkiva satelliitti. Ensimmäinen eli IRS-P4 laukaistiin 26. toukokuuta 1999 ja toinen laukaistiin 23. syyskuuta 2009 Polar Satellite Launch Vehicle- eli PSLV-kantoraketilla Sriharikotan avaruuskeskuksesta. Lokakuun puolivälissä 2009 satelliitti alkoi komissiointivaiheen jälkeen tehdä mittauksia.
Satelliitti
Satelliitti painaa 1 050 kg. Se lentää aikanaan 720 km korkealla polaariradalla ylittäen ekvaattorin klo 12 päivällä. Satelliitti on suunniteltu toimimaan vähintään 5 vuotta.
P4:n instrumentit ovat
Perenna
thumb|300px|Perennaryhmä [[Utahissa, Yhdysvalloissa]] Perenna on ruohovartinen, monivuotinen koristekasvi, joita kasvatetaan puutarhoissa ja julkisilla paikoilla. Perennan maanpäälliset osat lakastuvat syksyllä kukinnan ja siementämisen jälkeen. Kasvi aloittaa kasvun taas seuraavana keväänä maassa säilyvien talvehtimiselinten, kuten juurakkojen, mukuloiden, maavarsien tai sipulien, avulla. Perennojen koko vaihtelee maata pitkin suikertavista matalista lajeista parin metrin korkuisiin. Eri perennalajit viihtyvät erilaisissa kasvuolosuhteissa niin maan, kosteuden kuin valoisuudenkin suhteen.
Kasvupaikat ja jaottelu
Perennat valitaan paikan kasvuolosuhteisiin sopiviksi, jolloin kasveista kehittyy terveitä ja kukoistavia. Lajin valintaan vaikuttavat kasvupaikan valoisuus, maalaji, maan happamuus ja ravinteisuus sekä tuuli- ja kosteusolosuhteet. Perennalajien joukosta löytyy sopivia lajeja kaikenlaisiin olosuhteisiin. Jotkin perennat viihtyvät auringossa, jotkin varjossa, jotkin ovat vesikasveja ja jotkin menestyvät kuivassa kivikossa.
Perennat jaetaan niiden käytön ja kasvupaikan mukaan eri ryhmiin:
Varjossa hyvin viihtyviä perennoja ovat etenkin peittokasvit, saniaiset ja sipulikasvit. Ne kaunistavat puutarhan heikoimmin kasvavia alueita ja samalla estävät valossa viihtyvien rikkakasvien kasvun.
Suomessa viihtyy myös muutama köynnösperenna, kuten humala ja karhunköynnös.
Käyttö
thumb|300px|Perennaistutus [[Kööpenhaminassa]] Useita perennoja kasvatetaan niiden kukkien vuoksi ja joitain niiden koristeellisten lehtien vuoksi. Joitakin perennoja käytetään myös leikkokukkina.
Perennat kukkivat lajista riippuen eri aikoihin kevään ja syksyn välillä. Lajivalikoiman valinnassa pyritään usein siihen, että puutarhassa olisi jatkuvasti joitain kukkivia perennoja. Yleinen tapa sijoitella saman ryhmän perennat on sijoittaa korkeimmat lajit joko keskelle tai taustalle ja matalimmat ryhmän reunuskasveiksi. Perennojen koko vaihtelee maata pitkin suikertavista matalista lajeista parin metrin korkuisiin. Kukkien värien valintaa ohjavat usein omistajan omat mieltymykset.
Perennoita on perinteisesti kasvatettu puutarhoissa suorakaiteen muotoisissa perennapenkeissä. Toinen paikka perennoille on kukkavyöhyke, joka on puutarhaa reunustavan puu- ja pensasvyöhykkeen sekä puutarhan keskellä olevan nurmikon välissä. Useimmat perennat istutetaan ryhmiksi, mutta suurimpia perennoja voidaan istuttaa yksittäiskasveiksikin. Perennaryhmiin voidaan sijoittaa myös yksivuotisia kesäkukkia ja pitkään kukkivia pensaita sekä koristeheiniä, joiden lehdet, kasvutapa ja kukinnot koristavat puutarhaa pitkälle talveen asti.
Perennaryhmiin istutetaan korkeiden kasvien joukkoon usein matalia peittokasveja, jotka torjuvat rikkakasvien leviämisen perennojen väliin viemällä niiltä tilan ja valon. Peittokasvit kukkivat usein aikaisin keväällä ja kuihtuvat sen jälkeen, mikä jättää korkeammille perennoille kasvutilaa.
Perennoita käytetään nykyisin aikaisempaa enemmän julkisilla paikoilla, kuten puistoissa, taajamien viheralueilla, liikennealueilla ja hautausmailla, sillä ne ovat esteettisiä, monimuotoisia ja helppohoitoisempia kuin nurmikko. Julkisten paikkojen perennoilta vaaditaan kuitenkin enemmän kuin kotipuutarhoissa käytettäviltä. Pohjoismaista Ruotsissa on perennoja käytetty julkisilla viheralueilla jo 1980-luvulta alkaen. Suomessa perennojen käyttöä julkisilla viheralueilla ilmastollisen soveltuvuuden ja hoitotarpeen kannalta tutkittiin Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen hankkeessa 2005–2010.
Istutus
Perennat myydään yleensä astiataimina, ja niitä on saatavilla keväästä syksyyn. Suomessa paras istutusaika on elokuu tai syyskuun alku, jolloin perennat ehtivät juurtua ennen talvea. Perennoja voi kasvattaa myös siemenistä ja lisätä jakamalla tai pistokkailla.
Perennat viihtyvät useimmiten tavallisessa puutarhamaassa, kunhan ne eivät joudu seisovaan veteen. Niiden tarvitsema kasvualustan syvyys vaihtelee 15–60 senttimetrin välillä. Perennojen istutuksessa kiinnitetään huomiota siihen, että istutusmullassa ei ole rikkakasvien juuria tai juurakoita. Perennat istutetaan niiden korkeudesta ja peittävyydestä riippuen noin 15 senttimetristä yli 50 senttimetrin välein. Perennat istutetaan märkinä ja ne kastellaan myös istutuksen jälkeen.
Perennan maanpäälliset osat lakastuvat syksyllä kukinnan ja siementämisen jälkeen. Kasvi aloittaa kasvun taas seuraavana keväänä maassa säilyvien talvehtimiselinten, kuten juurakkojen, mukuloiden, maavarsien tai sipulien, avulla.
Hoito
Vastaistutettuja taimia kastellaan istutuksen jälkeen viikoittain runsaasti kerrallaan. Perennojen hoitoon kuuluu tarpeen mukaan myös kitkeminen, kanttaus, lannoitus, kalkitus, tukeminen, kuihtuneiden kukkien poistaminen ja jakaminen.
Kuihtuneiden perennojen varret jätetään usein talveksi pystyyn, jolloin ne jäävät koristamaan pihaa. Keväällä varret voidaan hienontaa kasvupaikalleen lannoitteeksi.
Pitkälle jalostetut ryhmäperennat voivat vaatia paljon hoitoa. Jalostamattomat luonnonperennat eivät aina ole yhtä näyttäviä kuin jalostetut, mutta ne kasvavat vaatimuksilleen sopivassa paikassa usein kokonaan ilman hoitoa. Maatiaisperennat ovat Suomessa kauan menestyneitä kantoja, jotka ovat niin ikään helppohoitoisia.
Haitat
Jotkin perennat leviävät haitallisesti puutarhoista luontoon, missä ne syrjäyttävät alkuperäiset lajit. Suomessa näin on levinnyt komealupiini ja muualla Euroopassa jätti- ja japanintatar sekä kaukasianjättiputki. Leviämistä voi ehkäistä rajoittamalla juuriston kasvua ja poistamalla kukkavarret ennen siementen kypsymistä.
Jotkin yleiset perennat ovat myrkyllisiä, kuten kullerot, ukonhatut, ritarinkannukset ja pionit.
Historiaa
Suomalaisissa kotipuutarhoissa perennoja on kasvatettu 1800-luvun lopulta lähtien: sitä ennen viljeltiin lähinnä mauste- ja lääkeyrttejä tai luonnovaraisia kukkakasveja. Vanhimpia suomalaisia perinneperennoja ovat muun muassa ukonhatut, lapinakileija, lehtoakileija, lehtoängelmä, aasiankullero, kullero, siperianunikko, jalokiurunkannus, pystykiurunkannus, kesäpikkusydän, särkynytsydän ja harjaneilikka. Ensimmäisen varsinaisen suomenkielisen perennakirjan teki Alexandra Smirnoff vuonna 1910, joskin jo 1700-luvulta lähtien oli perennoita käsitelty suomalaisissa väitöskirjoissa ja puutarhakirjoissa.
Perennojen nykyisen jaottelun ekologisiin ryhmiin kehitti Münchenin yliopiston professori Richard Hansen toisen maailmansodan jälkeen. Hän jaotteli perennat muun muassa aurinkoisille ja avoimille paikoille sopiviin arokasveihin, kivikkokasveihin, ryhmäperennoihin, varjoperennoihin, puolivarjon perennoihin sekä ranta- ja vesikasveihin. Myös potsdamilainen Karl Foerster edisti samoihin aikoihin perennojen käyttöä jalostamalla uusia lajikkeita ja julkaisemalla kirjallisuutta. Englannissa perennojen käyttöä edisti 1900-luvun puolivälissä Alan Bloom. Hän jalosti tuhansia uusia lajikkeita ja kehitti ”saariryhmät”, joka puolelta katseltavat tukevavartisista perennoista koostuvat perennaryhmät. 1980-luvulla Hollannissa syntyi uusi perennatyyli, jossa suositaan hillitynvärisiä, ilmavia luonnonperennoja ja koristeheiniä.
Puolivarjon perennoja
thumb|[[Jaloangervot|Jaloangervo viihtyy puolivarjossa.]]
Aurinkoisen paikan perennoja
thumb|[[Keltasauramo viihtyy aurinkoisella paikalla.]]
Radio Valo
Radio Valo on internetmedia-asema, jonka toimittajat ovat kehitysvammaisia ja ohjelmat on tehty kaikille saavutettavasti kuvana ja äänenä. Radio Valo on lähettänyt ohjelmaa myös Radio Helsingin kautta, jossa ohjelmaa on ollut tekemässä muun muassa punkyhtye Pertti Kurikan Nimipäivien jäseniä.
Radio Valo on osa Helsingin lyhtyaikaiskoti ja työpaja Lyhty ry:n Kulttuuripaja Valoa.
Luettelo Kyproksen saarista
Kyproksen tasavaltaan kuuluu pääsaari Kyproksen lisäksi lukuisia pieniä kalliosaaria, kareja ja luotoja, jotka kaikki sijaitsevat pääsaaren rannikon edustalla. Kyproksen saaria ovat:
Malcolm Wallop
Wallop syntyi New Yorkissa ja valmistui Yalen yliopistosta. Hän oli vuonna 1969 onnistuneesti ehdolla Wyomingin edustajainhuoneeseen ja istui vuosina 1973–1976 osavaltion senaatissa. Tämän jälkeen hän voitti demokraatti Gale McGeen senaattorinvaaleissa lähes kymmenen prosentin äänierolla.
Wallopin vetäytyminen Yhdysvaltain senaatista astui voimaan tammikuussa 1995. Häntä seurasi nyt edesmennyt republikaani Craig L. Thomas. Wallopilla oli aviovaimo Isabel.
Raúl Albiol
Raúl Albiol Tortajada (s. 4. syyskuuta 1985 Vilamarxant, Valencian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaisseura Villarrealia. 190 senttimetriä pitkän Albiolin pelipaikka on keskuspuolustaja, mutta hän kykenee pelaamaan myös puolustavana keskikenttäpelaajana.
Ura
Albiolin isä pelasi aikoinaan Benidormissa ja hänen suhteittensa ansiosta pojan ura alkoi Benidormin junioreissa. 9-vuotiaiden ottelussa Benidorm kohtasi Valencian ja Albiol pelasi niin hyvin, että Valencian valmentaja halusi hänet joukkueeseensa. Valencian edustusjoukkueessa Albiol pelasi ensi kerran kauden 2003–2004 UEFA Cupin ensimmäisen kierroksen ottelussa AIK:ta vastaan, mutta muutoin kausi kului pääasiassa Valencian B-joukkueessa.
Kaudeksi 2004–2005 Albiol lainattiin Getafeen hankkimaan peliaikaa ja kokemusta korkeimmalta sarjatasolta Primera Divisiónista. Laina oli koitua kohtalokkaaksi, sillä hän joutui auto-onnettomuuteen 2. elokuuta 2004 ollessaan matkalla Madridin esikaupunkiin. Hän loukkasi selkänsä ja lantionsa, ja hänen pernansa jouduttiin poistamaan sisäisen verenvuoden vuoksi, mutta hän toipui onnettomuudesta ja palasi pelikentille vielä saman kauden aikana. Ensiesiintymisensä Primerassa hän teki 15. tammikuuta 2005 ottelussa Atléticoa vastaan, ja ensimmäisen maalinsa hän teki Real Madridia vastaan 13. maaliskuuta 2005.
Palattuaan lainalta Albiol kuului Valencian vakiokokoonpanoon. Tärkeä henkilö hänen urallaan on ollut valmentaja Quique Sánchez Flores, jonka alaisuudessa hän debytoi Getafessa ja joka siirryttyään samaan aikaan Valenciaan antoi hänelle luottoa myös siellä. Alku Valenciassa oli kuitenkin hankala, sillä Albiolin tuolloisella pelipaikalla keskikentän keskustassa pelasivat Valencian 2000-luvun tärkeimpiin pelaajiin lukeutuneet David Albelda ja Rubén Baraja. Sánchez Flores peluutti häntä aluksi oikeana laitapuolustajana kunnes siirsi hänet keskuspuolustajaksi, jolla paikalla hän on siitä lähtien pääasiallisesti pelannut. Kaudella 2007–2008 Albiol oli voittamassa Espanjan cupia Copa del Reytä, jonka loppuottelussa Valencia kaatoi hänen entisen seuransa Getafe.
25. kesäkuuta 2009 Albiol siirtyi Real Madridiin 15 miljoonan euron siirtosummalla ja 5 vuoden sopimuksella. Hänelle annettiin paidan numerokseen 18, joka oli käytössä edelliskaudella Rubén de la Redillä, mutta hän joutui jättämään koko tulevan kauden väliin sydänongelmiensa vuoksi. Ensimmäisen maalinsa hän teki joukkueessa 8. joulukuuta 2009 Mestarien liigan ottelussa vieraskentällä Marseillea vastaan.
Albiol pelasi kuusi vuotta italialaisseura Napolissa ja siirtyi vuonna 2019 kotimaahansa Villarrealiin.
Ihmislepakko
Ihmislepakko on kuvitteellinen sarjakuvahahmo, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa sarjakuvissa. Ihmislepakko on yksi Batmanin vihollisista ja DC Comicsin superroistoista, mutta on toisinaan sarjakuvissa esiintynyt myös sankarillisena hahmona. Ihmislepakon loivat piirtäjä-käsikirjoittaja Frank Robbins ja piirtäjä Neal Adams, ja se teki ensiesiintymisensä vuoden 1970 kesäkuussa Detective Comics -lehden numerossa 400.
Ihmislepakko on todellisuudessa tohtori Robert Kirkland ”Kirk” Langstrom, joka on erikoistunut lepakkojen tutkimiseen. Hän kehittää yhdisteen, jonka avulla ihminen voi saada lepakkojen saalistuksessa käyttämän kyvyn suunnistaa kaikuluotauksen avulla. Koska Langstrom on itse kuuroutumassa, hän päättää testata kehittämäänsä yhdistettä itseensä. Yhdiste antaa Langstromille kyvyn kaikuluotaamiseen, mutta sivuvaikutuksena hän muuttuu ihmisen kokoiseksi jättiläislepakoksi. Lepakoksi muuttumisen ja sen mukanaan tuomien yliluonnollisten voimien ohella yhdiste vaikuttaa hänen älykkyyteensä ja muistiinsa.
Benedetto Solari
Benedetto Solari (9. maaliskuuta 1742 Genova – 13. huhtikuuta 1814) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin dominikaanien papiksi 23. maaliskuuta 1765 ja nimitettiin Nolin hiippakunnan johtoon 1. kesäkuuta 1778. Piispaksi konsekroinnin suoritti 7. kesäkuuta Lazzaro Opiziio Pallavicino.
Solari kuoli 72-vuotiaana virassa. Hän jäi Nolin viimeiseksi piispaksi ennen hiippakunnan yhdistämistä Savonan hiippakuntaan vuonna 1820.
Tillyría
Tillyría on niemi Kyproksen saaren luoteisrannikolla. Se sijaitsee Chrysochoúnlahden ja Mórfounlahden välissä.
Vuonna 1964 niemellä käytiin Tillyrían taistelu osana Kyproksen kriisiä.
pienoiskuva|none|340px|Kartta Tillyrían alueesta.
Curro Torres
Cristóbal Emilio ”Curro” Torres Ruiz (s. 27. joulukuuta 1976 Ahlen, Länsi-Saksa) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Espanjan maajoukkueessa Torres pelasi viisi A-maaottelua vuosina 2001–2002. Hän oli mukana MM-kisoissa 2002.
Bert Hazell
Hazellista tuli viimeinen elossa oleva 1900-vuosikymmenellä syntynyt Britannian parlamentaarikko 98-vuotiaan David Rentonin kuoltua 24. toukokuuta 2007. 101-vuotiaana kuollut Hazell on toiseksi pisimpään elänyt Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin jäsen Theodore Cooke Taylorin jälkeen.
BC Žalgiris
alt=|pienoiskuva|210x210px|Žalgirisin kotiareena BC Žalgiris on vuonna 1944 perustettu koripalloseura Kaunasista, Liettuasta. Seuran logo muistuttaa Žalgirisin taistelusta.
Žalgiris on Liettuan suurin koripalloseura ja myös yksi Euroopan suurseuroista. Se pelaa Liettuan pääsarjan lisäksi Euroliigassa.
Michael John Nicoll
Michael John Nicoll (29. syyskuuta 1880 Midhurst, Sussex Englanti – 31. lokakuuta 1926 Leeds Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.
H. F. Soveri
Heikki Ferdinand Soveri (sukunimi vuoteen 1906 Silander; 1. marraskuuta 1863 Lammi – 3. huhtikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen lyseon rehtori, oppikirjojen tekijä ja kirjallisuuden suomentaja.
Otto Pensas
Otto Pensas (16. marraskuuta 1885 Jepua – 10. elokuuta 1940 Joensuu) oli suomalainen piirisihteeri ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
H. F. Soveri
Soverin vanhemmat olivat director cantus Henrik Silander ja Lovisa Silén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Hämeenlinnan normaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1889 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1912, hänen väitöskirjansa aihe oli De ludorum memoria.
Michael John Nicoll
Nicoll kävi koulua St. Leonards Schoolissa. Hän teki kaksi vuotta töitä maatilalla, mutta intohimo luontoon ja etenkin lintuihin estivät häntä ryhtymästä maanviljelijäksi. Tutustuminen tohtori Philip Lutley Sclateriin avasi hänelle tien Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society) puutarhoihin ja kirjastoon. Sclaterin suosituksesta Nicoll pääsi luonnontieteilijänä mukaan kolmelle lordi Crawfordin johtamalle tutkimusmatkalle höyrylaiva Valhallalla vuosina 1902–1906. Matkoistaan Nicoll kirjoitti kirjassaan Three Voyages of a Naturalist vuonna 1908. Havaitsemistaan linnuista hän laati raportit The Ibis-lehteen (1904 ja 1906). Nicoll toimitti British Museumiin 732 linnun kokoelman. Hän kuvaili seitsemän uutta lintulajia, jotka eivät enää nykyisin ole omia lajeja. Viisi alalajia on edelleen Nicollin nimeämiä, muun muassa afrikantervakiitäjän (Apus barbatus) alalaji mayottensis.
Otto Pensas
Pensaan vanhemmat olivat rautatien rakennustyöläinen Olof Huttunen ja Sanna Kortesmäki. Hän kävi kansakoulua ja työskenteli sitten vuoteen 1918 saakka rautatienrakennustyömailla tehden etupäässä kivitöitä. Vuodesta 1918 alkaen Pensas oli lastaus- ja ojankaivuutöissä Pielisjärvellä. Hän toimi sittemmin sosialidemokraattien luennoitsijana, puhujana ja piirisihteerinä Pielisensuussa ja Joensuussa.
H. F. Soveri
Soveri oli naimisissa vuodesta 1893 Alfhild Irene Palmrothin (k. 1932) kanssa. Soverin nuorempi veli oli rovasti, lehtori ja kirjailija Albert Johan Soveri.
Michael John Nicoll
Vuonna 1906 Nicoll sai apulaisjohtajan viran Egyptin hallituksen puutarhoissa Gizassa. Egyptissä hän keräsi 4 000 linnun kokoelman ja kirjoitti kirjan Egyptin linnuista Hand-list of the Birds of Egypt (1919). Vuonna 1923 Nicoll yleni puutarhojen johtajaksi, mutta hänen terveytensä petti, ja jo vuoden päästä hän joutui eroamaan ja palaamaan Englantiin.
Nicoll avioitui Norris Lyonin kanssa vuonna 1912.
Otto Pensas
Otto Pensas oli naimisissa vuodesta 1908 Anna Fredriikka Lampénin kanssa.
The Dance (EP)
The Dance on hollantilaisen Within Temptation -yhtyeen EP vuodelta 1998. EP sisältää kolme uutta kappaletta, kaksi remixiä Enter-albumilla aiemmin julkaistuista kappaleista sekä multimedia-osuuden. Remixit on miksannut tuottaja Oscar Holleman. The Dance julkaistiin uutena painoksena USA:ssa vuonna 2007.
Johanne Luise Heiberg
pienoiskuva|upright|Johanne Luise Heiberg Johanne Luise Heiberg, o.s. Pätges (22. marraskuuta 1812 – 21. joulukuuta 1890) oli tanskalainen näyttelijä. Hän oli aikakauden merkittäviä tanskalaisia näyttelijöitä. Hän kirjoitti muistelmat Et Liv gjenoplevet i Erindringen (1891–1892), joiden perusteella hänestä on saatu luoduksi ajan myötä yhä parempi kuva. Hänen elämänsä viimeisistä vaiheista saa parhaan käsityksen hänen kirjeenvaihdostaan A. F. Kriegerin kanssa.
Heibergin vanhemmat olivat alkujaan saksalaisia. He olivat muuttaneet Kööpenhaminaan ennen Johannen syntymää. Yhdeksänlapsisen työläisperheen toiseksi nuorin lapsi Johanne Pätges pääsi kahdeksanvuotiaana Kuninkaallisen teatterin balettikouluun ja sai pian pikku rooleja. Hänen varsinainen ensiesiintymisensä tapahtui 1826 Trinen roolissa Johan Ludvig Heibergin häntä varten kirjoittamassa vaudevillessa Aprilsnarrene. He avioituivat viiden vuoden kuluttua. Avioliitto toi hänelle sosiaalisen nousun, ja ajan merkittävät kirjailijat kirjoittivat hänelle rooleja.
1882 ilmestyneessä kirjassaan Peter Andreas Heiberg og Thomasine Gyllembourg Heiberg kertoo appivanhemmistaan ja heidän avioerostaan.
Sören Kierkegaard kirjoitti 1848 hänestä artikkelisarjana tutkielman Faedrelandet-lehteen osoittaakseen voivansa kirjoittaa muustakin kuin uskonnosta.
Kaunojalkaseitikki
Kaunojalkaseitikki (Cortinarius venustus) on melko harvinainen huopaseitikkien alasukuun (Telamonia) kuuluva helttasieni. Se kasvaa syyskuussa tuoreissa ja lehtomaisissa kuusikoissa kuusen juurisienenä ja tunturikoivikoissa koivulla. Laji on levinneisyydeltään pohjoispainotteinen. Kaunojalkaseitikki ei sovellu syötäväksi.
Ulkonäkö
Lajin 2–7 cm leveä lakki on aluksi puolipallon tai kartion mallinen, mutta muuttuu kasvaessaan laakean kuperaksi. Lakin reuna on pysyvästi kiertynyt sisäänpäin, ja siinä on varsinkin nuorena vaaleanliiloja suojusjätteitä. Yläpinta on väriltään okran- tai pähkinänruskea, toisinaan hyvin vaalea. Kolotyviset heltat ovat melko tiheässä. Ne ovat aluksi harmaanvalkeita mutta muuttuvat lopulta vaalean punaruskeiksi. 4–10 cm pitkä jalka kasvaa 0,5–1,2 cm paksuksi ja on väriltään syvän violetti muuttuen lopulta tyvestä kellanruskeaksi. Jalka on tasapaksu tai vähän nuijamainen. Vaaleanvioletti suojusjäte muodostaa jalkaan pysyvästi rengasvyöhykkeitä tai suomuhahtuvia. Jalan liila väri säilyy jopa kuivatuissa näytteissä, mikä on harvinaista seitikille. Paksu maltokerros on harmaaruskeaa, jalan yläosassa violettia ruskettuen tyveä kohden. Kaunojalkaseitikki tuoksuu miellyttävän hedelmäiseltä, mutta maku on mieto.
Kill the King
”Kill the King” on Rainbow-yhtyeen kappale, joka julkaistiin ensimmäisen kerran live-versiona albumilla On Stage (1977). Kyseinen versio julkaistiin samana vuonna myös 12-tuumaisena maxi-singlenä, jolloin se nousi Britannian singlelistalla sijalle 44. Kappaleen studioversio ilmestyi vuotta myöhemmin albumilla Long Live Rock ’n’ Roll. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhteistyössä Ritchie Blackmore, Ronnie James Dio ja Cozy Powell.
Vaikka kappaleen sanoituksia on pidetty väkivaltaisina, niiden kirjoittaja Ronnie James Dio on väittänyt laulun kertovan shakkipelistä.
Vuonna 1981 ”Kill the King” julkaistiin uudelleen singlenä. Tuolloin se pääsi Britanniassa listasijalle 41.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Anette Latva-Piikkilä
Anette Latva-Piikkilä  (s. 1979) on suomalainen urheilutoimittaja ja karting-kuljettaja. Hän luki vuosina 2005–2011 urheilu-uutisia MTV3-kanavalla ja toimi myös toimittajana joissain urheilutapahtumissa sekä aiemmin Motor Forum -ohjelmassa. Hän kirjoitti myös Racegirl-blogia MTV3:n internet-sivuille.
Latva-Piikkilä oli mukana suomalaisten naisrata-autoilijoiden Team Womena -tiimissä. Hän ajoi muun muassa kartingia Cup-, SM-, PM- ja EM-tasoilla eri luokissa. Hän ajoi nuorena kartingissa kilpaa muun muassa Kimi Räikkösen, Lewis Hamiltonin ja Nico Rosbergin kanssa. Toimittajan töiden jälkeen hän toimi Suomen Red Bullin viestintäpäällikkönä vuosina 2011–2014.
Nykyään (vuonna 2020) hän toimii Levillä Lapissa matkailualan yrittäjänä perustamassaan Discover Lapland -nimisessä yrityksessä.
Mike MacDowel
Michael George Hartwell MacDowel (13. syyskuuta 1932 Great Yarmouth, Norfolk, Englanti – 18. tammikuuta 2016 ) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.
Formula 1
MacDowel osallistui ainoastaan vuoden 1957 Ranskan GP:hen, jossa hän ajoi seitsemänneksi, mutta ei saavuttanut pisteitä. Hän jakoi sijoituksensa Jack Brabhamin kanssa. MacDowel ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Hillclimbing (mäkiajot)
MacDowel voitti Britannian Hillclimbing -sarjan mestaruuden vuosina 1973–1974. Hän ajoi myös kierrosennätyksen Shelsley Walshin kilpailussa 1973, 1 000 jaardia 28,21 sekunnissa.
Ester Almqvist
pienoiskuva|Ester Almqvist Ester Dorotea Almqvist (3. marraskuuta 1869 Johannelund, Bromma – 1934 ) oli ruotsalainen taidemaalari. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra K. W. Almqvist ja Augusta Svahn. Almqvist opiskeli Tukholman teknillisessä koulussa 1888–1891 ja oli sitten oppilaana Gustaf Cederströmin ja John Börjesonin oppilasateljeessa 1892–1893 ja Valandin piirustuskoulussa Carl Larssonin oppilaana sekä Konstnärförbundetin koulussa Tukholmassa vuoteen 1896. Hän maalasi maisemia, akvarelleja, pastelleja sekäteki piirustuksia ja etsauksia.
Kaleva (Michigan)
thumb|Kalevan sijainti Michiganin osavaltiossa. Kaleva on kylä Michiganissa, Yhdysvalloissa. Kylä sijaitsee Manisteen piirikunnassa, ja sen väkiluku oli 509 vuoden 2000 väestönlaskennassa.
Suomalaiset siirtolaiset perustivat Kalevan vuonna 1900. Kylässä sijaitsee kaksi Michiganin osavaltion historiallista kohdetta: Pullotalo John J. Makinen ja toinen historiallinen kohde on itse kylä.
Kitula
Kitula voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Mario Chalmers
Almario Vernard ”Mario” Chalmers (s. 19. toukokuuta 1986 Anchorage, Alaska) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on pelannut ammattilaisurallaan NBA:ssa Miami Heatissä ja Memphis Grizzliesissä sekä Euroopassa.
Pelaajaura
Minnesota Timberwolves varasi Kansasin yliopistossa pelanneen Chalmersin NBA:han kesän 2008 varaustilaisuudessa toisella kierroksella. Hänet myytiin myöhemmin samana päivänä Miami Heatiin. Chalmers eteni Heatin kanssa NBA:n finaaleihin kaudella 2010–2011, joissa Dallas Mavericks kuitenkin osoittautui vahvemmaksi. Chalmers teki kauden jälkeen rajoitettuna vapaana agenttina kolmen vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan 12 miljoonaa dollaria.
Seuraavalla kaudella Chalmers ja Miami raivasivat jälleen tiensä loppuotteluihin, joissa tällä kertaa vastaan asettui Oklahoma City Thunder. Tällä kertaa Heat voitti finaalit, ja Chalmersista tuli NBA:n mestari. Heat voitti mestaruuden myös seuraavalla kaudella.
Vuonna 2019 Chalmers voitti italialaisessa Virtus Bolognassa Mestarien liigan mestaruuden.
Boreaalinen vyöhyke
Boreaalinen vyöhyke eli pohjoinen havumetsävyöhyke on kasvillisuusvyöhyke, jonka perustana on halki pohjoisen pallonpuoliskon ulottuva yhtenäinen havumetsäalue. Euraasiassa se kulkee Fennoskandiasta itäiseen Siperiaan ja Pohjois-Amerikassa Alaskan länsiosista Labradorin niemimaalle. Vyöhyke rajoittuu pohjoisessa tundraan ja etelässä lauhkean vyöhykkeen seka- ja lehtimetsiin ja aroihin.
Boreaalinen vyöhyke käsittää noin 15 prosenttia mantereiden pinta-alasta ja sen metsäalueet ovat maailman suurimmat – noin 15 miljoonaa neliökilometriä. Sen ohella havumetsiä kasvaa erityisesti eteläisemmillä vuoristoseuduilla, kuten Kalliovuorilla, Alpeilla, Karpaateilla ja Himalajalla, ja Kalifornian itäisillä ylängöillä kasvaa havumetsiksi luokiteltavia punapuumetsiä. Jopa trooppisilla vuorilla esimerkiksi Borneossa kasvaa trooppisiin vuoristo-oloihin sopeutuneita havupuita, ja Välimeren kasvillisuusalueella kasvavat havupuut pinja ja rannikkomänty ovat sopeutuneet sateiseen talveen ja kuumaan ja kuivaan kesään. Eteläisemmillä havumetsillä ja havupuilla ei kuitenkaan ole mitään tekemistä boreaalisten havumetsien kanssa.
Boreaalinen ilmasto
Boreaalinen vyöhyke kuuluu pohjoiseen lauhkeaan vyöhykkeeseen ja tarkemmin ottaen viileään ilmastotyyppiin, jonka keskilämpötila on 10–22 celsiusastetta 1–3 kesäkuukauden aikana. Kylmimmän kuukauden lämpötila alittaa −3 °C.
Boreaalisella vyöhykkeellä lämpötila nousee 1–4 kk kestävän kesän aikana yli 10 °C, mutta laskee talvella alle +3 °C:n. Vuoden keskilämpötila on noin −5 – +5 °C tai −7 – +4,5 °C.
Havumetsävyöhykkeellä sataa yleensä noin 300–1500 mm, Suomessa noin 600–700 mm. Tällä sademäärällä havumetsä on yleensä humidi, kostea. Sademäärissä on yleensä vähempi sateinen aika talvella ja keväällä, ja runsassateisempi aika kesällä ja syksyllä. Vuotuinen sademäärä vaihtelee melko paljon alueittain, ja se on yleensä 200–2000 mm. Kosteimpia alueita ovat Norjan länsirannikko ja Alaskan etelärannikko, kuivinta on keskisessä Siperiassa. Kosteilla seuduilla on runsaasti kuusia, pihtoja ja koivuja. Kuivemmilla mantereisilla seuduilla metsä on lähinnä mäntyä ja lehtikuusta.
Merellisissä osissa, kuten Fennoskandiassa, talvet ovat melko leutoja suhteessa itäisen Siperian mantereiseen ilmastoon, jossa kesät ovat lämpimiä ja talvet erittäin ankaria.
Suomen ilmasto on kylmä- tai lauhkeatalvinen, ja kesän ja talven kuukausien lämpötilaero jopa 40 °C, alimman ja ylimmän kohdan (hyvin kylmä talviyö, kuuma kesäpäivä) jopa 70–80 °C. Sademäärä on meillä 700–800 mm.
Boreaalinen kasvillisuus
Metsät ovat boreaalisella vyöhykkeellä voimakkaasti havupuuvaltaiset, ja tietyssä metsätyypissä esiintyy vain vähän eri puulajeja. Hallitsevia havupuusukuja ovat männyt (Pinus), kuuset (Picea), pihdat (Abies) ja lehtikuuset (Larix).
Havumetsäalueen Euraasian puoleisessa osassa erotetaan neljä aluetta ilmaston mukaan. Pääosin puolimerellisen Fennoskandian alueen valtapuulajit ovat metsämänty (Pinus sylvestris) ja metsäkuusi (Picea abies). Idempänä Pohjois-Venäjällä ja Länsi-Siperiassa Ob-jokea myöten valtalajeihin kuuluvat männyn lisäksi siperiankuusi (Picea abies subsp. obovata), siperianlehtikuusi (Larix sibirica) Äänisen itäpuolelta, siperianpihta (Abies sibirica) ja siperiansembra (Pinus cembra subsp. sibirica). Siperiassa havumetsäalueen ilmasto on hieman kuivempi ja kuukausittaiset lämpötilaerot suurempia kuin leudommalla Fennoskandian havumetsäalueella: talvet jäätävän kylmiä ja lyhyet kesät runsashelteisiä. Siperianlehtikuusi kasvaa lähes ainoana puulajina muun muassa Keski-Siperian tasangolla, jossa maa on monin paikoin ikiroudassa lämpimistä kesistä huolimatta, ja jossa ikivihreät havupuut eivät enää selviydy. Kolmas alue on Itä-Siperia, joka on ilmastoltaan mantereisin. Alueella siperianlehtikuusen korvaa vähitellen dahurianlehtikuusi (Larix gmelinii). Neljännen alueen muodostaa Tyynenmeren rannikkoalue, joka muistuttaa Fennoskandiaa mereisyydellään. Vallitsevia lajeja ovat ajaninkuusi (Picea jezoensis), ohotanpihta (Abies nephrolepis) ja pensassembra (Pinus pumila).
Pohjois-Amerikassa tyypillisiä lajeja ovat valkokuusi (Picea glauca), mustakuusi (Picea mariana) karuilla ja metsänrajaseuduilla, kanadanlehtikuusi (Larix laricina) erityisesti alueen mantereisissa osissa, palsamipihta (Abies balsamea), kanadantuija (Thuja occidentalis) alueen koillisosissa, kanadanhemlokki (Tsuga canadensis) sekä banksinmänty (Pinus banksiana). Lehtipuita esiintyy paikoin melko runsaasti, erityisesti koivuja (Betula), leppiä, pajuja ja haapoja.
thumb|left|Boreaalisen vyöhykkeen ja tundran rajamailla puut ovat matalia ja kasvavat harvassa, [[Alaska.]]
Fennoskandian pohjoisosissa ja Islannissa on tundran ja havumetsän rajamailla subarktinen koivuvyöhyke, jossa kasvaa muun muassa tunturikoivua (Betula pubescens subsp. czerepanovii) ja vaivaiskoivua (Betula nana). Fennoskandian pohjoisosissa kuten Pohjois-Norjassa ja Ruotsissa, sekä Suomen puolella Lapissa, Kainuussa ja Pohjanmaalla valtalaji on ylivoimaisesti mänty. Etelämpänä muun muassa Etelä-Suomessa metsäkuusi hallitsee metsiä, vaikka männynkin osuus puustosta on lähes yhtä suuri. Virossa ja muualla Baltiassa, sekä Ruotsissa Tukholman eteläpuolella lehtipuiden osuus alkaa pikkuhiljaa kasvaa ja varsinkin jalot lehtipuut yleistyvät. Niinpä Ruotsin eteläisimmissä osissa ja Baltian eteläpuolella lehtimetsävyöhykkeellä havupuut edustavat vain vähemmistöä puustosta.
Köyhän ja happaman maaperän sekä viileän ilmaston takia havumetsien aluskasvillisuus on melko vähälajista. Tyypillisiä lajeja ovat ikivihreät kasvit – erilaiset varvut, kuten mustikka (Vaccinium myrtillus) ja puolukka (Vaccinium vitis-idaea) sekä sammalet ja jäkälät, jotka muodostavat usein tiheitä kasvustoja. Myös sieniä esiintyy runsaasti. Havumetsävyöhykkeen eteläosissa (Viro, Keski-Ruotsi, Lohjan seutu) on myös kalkkikiviseutuja, joissa esiintyy tavallista runsaammin eteläisempää kasvillisuutta.
Boreaalisen vyöhykkeen maaperä
Maaperä on melko vähäravinteinen, hapan ja podsoloitunut. Happamuus johtuu havupuiden pudottamien neulasten maatuessaan erittämästä haposta, joka estää useimpien muiden kasvien viihtymisen maaperässä. Pintakerros on turvemainen pintahumus, jossa on sienihyyfejä. Tyypillisin maalaji on moreeni, joka on peruja viime jääkaudelta.
Eläimistö
thumb|Karhu Boreaalisen vyöhykkeen eläimistö on vähälajinen, mutta monet sen lajeista esiintyvät ainoastaan kyseisellä alueella. Hirvi on niistä suurikokoisin, ja sen pienemmät sukulaiset peurat esiintyvät myös tundraseuduilla. Petoeläimistä tyypillisimpiä ovat karhu, susi, ilves, ahma ja näätä. Jyrsijöistä sopulit ja myyrät ovat tavallisempia kuin rotat ja hiiret, joita esiintyy lähinnä asutuksen läheisyydessä. Muita yleisiä nisäkkäitä ovat metsäjänis, kärppä, lumikko, saukko, orava, liito-orava ja pohjanlepakko.
Tavallista suurempi osa linnustosta koostuu pikkulinnuista. Tyypillisiä edustajia ovat muun muassa tiaiset, kertut ja tikat. Petolinnuista tavallisia ovat esimerkiksi kanahaukka ja pöllöt. Soilla viihtyvät teeri sekä useat viklot ja sorsat.
Suomi
Boreaalinen vyöhyke voidaan jakaa edelleen pohjoisboreaaliseen (Lappi ja Peräpohjola), jossa ei enää kasva tervaleppää, keskiboreaaliseen (Pohjanmaa ja Kainuu), jossa ei kasva metsälehmusta, sekä eteläboreaaliseen (Etelä-Pohjanmaa, Lounais-Suomi ja Järvi-Suomi), jossa ei kasva tammea.
Eteläboreaalinen vyöhyke
thumb|250px|Rehevää eteläboreaalista kuusikkoa Liesjärven kansallispuistossa. Eteläboreaalisia metsiä kasvaa suurimmassa osassa Etelä-Suomea [[Kokkolasta etelään lukuun ottamatta aivan lounaisinta rannikkoa.]] Eteläboreaalisen vyöhykkeen kasvukausi on 160–175 vrk, haihtuminen PE 465–510 mm. Metsät ovat tiheitä, korkeita ja nopeakasvuisia. Tyypillinen metsänkorkeus 15−17 m. Metsät uudistuvat voimakkaasti ja vaikuttavat voimakkaasti alueen ilmastoon. Valtalajeina havupuut, kuten kuusi ja mänty. Vanhan eteläboreaalisen metsän biodiversiteetti on suuri. Kuusi hieman mäntyä runsaampi, mänty kasvaa lähinnä siellä missä kuusi ei viihdy, eli karuilla paikoilla. Kuusen optimein kasvuvyöhyke, pohjoisemmaksi mentäessä se hiljalleen vähenee ja etelämmäksi mennessä se antaa hiljalleen tilaa lehtipuille, vaikka se onkin valtalajina suurimmassa osassa eteläisempää hemiboreaalista vyöhykettä. Eteläboreaalisessa vyöhykkeessä havupuiden seassa kasvaa myös lehtipuita, kuten haapaa, leppää, ja koivua. Ne saavat valoa jopa tiheissä kuusimetsissä, kasvamalla harvoina ja toisinaan kärsivinä kuusien väleissä. Ne esiintyvät kuitenkin alueella useammin pioneeripuina, esimerkiksi metsäpalojen jälkeen. Havupuut eivät myöskään kasva Etelä-Suomen savikoiden tulvatasangoilla, ja niillä muun muassa lepät, haapa ja koivut ovat runsaita. Erityisesti kosteikkoja suosiva tervaleppä kasvaa eteläboreaalisessa vyöhykkeessä yleisenä, kun taas pohjoisemmilla boreaalivyöhykkeillä se on harvinaisuus. Kenttäkerroksen lajisto vaihtelee voimakkaasti metsätyypin mukaan. Kuusimetsissä valtalajit ovat yleensä sammalet ja mustikka, mäntymetsissä jäkälät, kanerva ja puolukka ja lehdoissa esimerkiksi kielo, sananjalka ja käenkaali. Soita on runsaasti, mutta täällä ne muodostuvat vain laaksoihin ja painanteisiin. Suurin osa alueen eteläosan soista on kuivatettu maanviljelyn tieltä. Kesä on sen verran pitkä ja lämmin, että maa ehtii lämmetä hyvin. Ikiroutaa maaperässä ei ole lainkaan. Suotuisimmilla paikoilla reheviä lehtoja, pienilmastoltaan optimeilla paikoilla joskus jopa jalopuulehtoja. Tuore kangasmetsä on kuivaa kangasta tavallisempi metsätyyppi, ja lehtomainen kangasmetsä on erityisesti alueen eteläosissa tyypillinen metsätyyppi. Jalot lehtipuut kuitenkin harvinaisia, vaikkakin eteläboreaalisessa vyöhykkeessä kasvaa vielä jalavaa ja lehmusta, kuitenkin lähinnä paikallisluontoisina relikteinä. Eteläosissa vaahteraa ja pähkinäpensasta, mutta tammi ei alueella luonnostaan kasva lainkaan. Eteläboreaalisia metsiä kasvaa Suomessa Uudenmaan ja Varsinais-Suomen pohjoisosissa, Satakunnassa, Pirkanmaalla, Kanta- ja Päijät-Hämeessä, Kymenlaaksossa, Etelä- ja Pohjois-Karjalassa, Etelä- ja Pohjois-Savossa, Keski-Suomessa sekä Pohjanmaan rannikolla.