cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Richard Ramirez
Richard Leyva Muñoz Ramirez (29. helmikuuta 1960 El Paso, Texas, Yhdysvallat – 7. kesäkuuta 2013 Greenbrae, Kalifornia) oli kuolemaan tuomittu yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Ennen kiinnijäämistään Ramirez terrorisoi vuosina 1984–1985 Kaliforniaa kidnappauksilla, raiskauksilla ja murhilla. Hänen uhreikseen joutui Los Angelesin ja myöhemmin San Franciscon alueen asukkaita. Media antoi Ramirezille nimen ”Night Stalker”.
Rikosten oikeuskäsittely alkoi 22. heinäkuuta 1988. 20. syyskuuta 1989 Ramirez todettiin syylliseksi 13 murhaan, viiteen murhan yritykseen, 11 raiskaukseen ja 14 murtovarkauteen. Marraskuussa 1989 Ramirez tuomittiin Kaliforniassa kuolemaan kaasukammiossa. Ramirez avioitui vankilassa ollessaan. Hän kuoli 7. kesäkuuta 2013 sairaalassa verisyöpään klo 9.10 paikallista aikaa odottaessaan kuolemantuomion täytäntöönpanoa.
Lepinkäismonarkit
Lepinkäismonarkit (Clytorhynchus) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Lepinkäismonarkkilajit
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Lieko Zachovalová
thumb|upright|Lieko Zachovalová ylioppilaskuvassa vuonna 1943. Lieko Tuuli Zachovalová (o.s. Leino, 13. elokuuta 1927 Helsinki – 4. kesäkuuta 2017 Praha ) oli suomalaissyntyinen toimittaja, joka oli kylmän sodan aikana Suomen tunnetuimpia radioääniä toimittaessaan Suomeen useita radio- ja televisiolähetyksiä asuinmaastaan Tšekkoslovakiasta. Zachovalová asui Prahassa vuodesta 1948 lähtien, ja hän oli Tšekin kansalainen. Hän liittyi Tšekkoslovakian kommunistiseen puolueeseen vuonna 1956, mutta vuoden 1968 jälkeisissä puhdistuksissa hänet poistettiin jäsenluettelosta. .
Zachovalován isä oli sisäministerinäkin toiminut tunnettu kommunistipoliitikko Yrjö Leino. Lieko-tytär pääsi ylioppilaaksi 1943 ja opiskeli Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa 1944–1948. Hän toimi Vapaan Sanan kirjeenvaihtajana Prahassa vuosina 1949–1950, sitten vuoteen 1960 asti Prahan radion ruotsinkielisten lähetysten toimittajana, vuodesta 1961 Livet i Tjeckoslovakien -lehden toimittajana ja vuodesta 1966 Yleisradion freelance-kirjeenvaihtajana, jonka ääni tuli suomalaisille tutuksi etenkin Tšekkoslovakian miehityksen aikana elokuussa 1968.
Zachovalová avioitui 1948 insinööri Marcel Zachovalin kanssa, joka toimi Tšekkoslovakian tiedeakatemian tutkijana ja historioitsijana, sekä aktiivisesti kommunistisessa puolueessa. Heille syntyivät pojat Ilja (1951–2008) ja Vladimir (s. 1955). Vuonna 1967 Zachovaloválle myönnettiin Tšekkoslovakian tiedeakatemian vuosipalkinto.
Zachovalován velipuoli oli Ruotsissa asunut toimittaja ja kirjailija Olle Leino.
Hannu Södervik
Hannu-Jaakko Södervik (s. 16. heinäkuuta 1948) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1966–1980 Södervik pelasi pesäpallon SM-sarjassa Vimpelin Vedon, Seinäjoen Maila-Jussien ja Alajärven Ankkureiden joukkueissa sekä vuosina 1981–1982 Kokkolan Kirin Ykkössarjajoukkueessa. Södervik valittiin pelaajaurallaan kahdesti Itä–Länsi- ja Liitto–Lehdistö-otteluihin.
Pelaajauransa jälkeen Södervik on toiminut lääkärinä ja osallistunut Vedon taustajoukkoihin.
Athabascan öljyhiekka
thumb|210px|Athabascan öljyhiekkaesiintymän sijainti. Athabascan öljyhiekka on Kanadassa Albertassa, Wood Buffalon kunnan alueella sijaitseva laaja öljyhiekkaesiintymä. Varanto on arvioitu kokonaisuudessaan toiseksi suurimmaksi ”öljyesiintymäksi” Saudi-Arabian öljyn jälkeen. Öljyn uuttaminen hiekasta vie 30–50 prosenttia öljyn energiasisällöstä. Vedentarve on 2,5–4-kertainen saatuun öljyyn verrattuna.
Laajuus
Hiekasta erotetun öljyn määrä alueella on arvioitu vastaavan 173 miljardia tynnyriä öljyä nykytekniikalla tai 315 mrd. tynnyriä öljyä uusilla tekniikoilla. Varanto on arvioitu toiseksi suurimmaksi ”öljyesiintymäksi” Saudi-Arabian öljyn jälkeen.
Kaivos
Kaivos on vaatinut 6 500 hehtaarin rämeen ja metsän raivausta. Öljyhiekka kerätään 75 metriä syvästä avolouhoksesta.
Vesi
Syvemmältä uuttaminen vaatii vettä ja höyryä. Vedentarve on 2,5–4-kertainen saatuun öljyyn verrattuna. Jätteenä syntyy jätevettä ja myrkyllistä jätettä. Albertan viranomaiset sallivat louhoksen ottavan 359 miljoonaa kuutiota vettä läheisestä Athabascajoesta vuosittain. Määrä on kaksinkertainen miljoonan asukkaan Calgaryn kulutukseen verrattuna. Kanadan energiavirasto (National Energy Board) kyseenalaisti massiivisen vedenkäytön kestävyyden vuonna 2006.
Energiantarve
Öljyn uuttaminen hiekasta vie 30–50 prosenttia öljyn energiasisällöstä. Kanadan vihreän puolueen johtajan Elizabeth Mayn ja Sierra Clubin johtokuntajäsenen Zoé Caron mukaan öljy viedään Yhdysvaltojen energiatehottomien autojen kulutukseen.
Pyhän Olavin päivä
Pyhän Olavin päivä on Norjan ensimmäisen kristityn kuninkaan, Pyhän Olavin muistopäivä, jota vietetään 29. heinäkuuta. Sanottuna päivänä vuonna 1030 Pyhä Olavi sai surmansa Stiklestadin taistelussa kapinallisia vasallejaan vastaan. Muistopäivä kuuluu varsinaisesti katoliseen pyhimyskalenteriin, mutta sitä on juhlittu laajalti Pohjoismaissa uskonpuhdistuksen jälkeenkin. Nykyäänkin se on Norjassa perinteinen juhlapäivä ja liputuspäivä. Färsaarilla sitä vietetään kansallispäivänä, joka on samalla myös pyhäpäivä. Suomessakin sitä juhlitaan erityisesti Savonlinnassa. Päivä on myös Olavin nimipäivä.
Päivän norjankielinen nimi olsok ja fäärinkielinen nimi Ólavsøka ovat muunnoksia keskiaikaisesta nimityksestä Olafsvaka (Olavin valvojaiset, Olavin vigilia). Nimet ovat alkujaan tarkoittaneet katolisena aikana Norjan kirkoissa edellisenä iltana pidettyä messua.
Pyhän Olavin päivä Savonlinnassa
Savonlinnassa Pyhän Olavin päivä on vanhastaan tärkeä merkkipäivä, koska Pyhä Olavi on Olavinlinnan suojeluspyhimys, jonka mukaan linna on saanut nimensäkin. Koska vuonna 1639 perustetun kaupungin tarkka perustamisajankohta on hämärän peitossa, juhlitaan päivää myös kaupungin syntymäpäivänä.
Vanhaan aikaan Pyhän Olavin päivän juhlaruokana oli lammaspaisti. Olavinlinnassa kasvatettiin mustia pässejä silloin uhrattaviksi. Vuonna 1728 linnan viimeinen pässi hukkui pudottuaan virtaan.
Pyhän Olavin päivänä kaupungissa järjestetään koko päivän ajan erilaista ohjelmaa, esimerkiksi kulttuuritapahtumia. Kauppatorilla esiintyy muusikoita, ja Olavinlinnaan ja museoihin pääsee tavallista edullisemmin. Puolilta öin juhlinta päättyy ilotulitukseen.
Lähteet
Ólavsøka Ólavsøka
Kamila Rajdlová
Kamila Rajdlová (s. 22. huhtikuuta 1978) on tšekkiläinen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 30 kilometrillä sijalle 11 ja viestissä viidenneksi Tšekin joukkueessa. Hän on osallistunut Salt Lake Cityn ja Torinon olympialaisiin. Paras henkilökohtainen saavutus talviolympialaisista on 26. sija 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailusta Salt Lake Cityssä 2002.
Maailmancupissa hänen paras sijoituksensa on kymmenes sija Otepäässä tammikuussa 2007.
Elokuvavuosi 1964
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1964 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomalaiselokuvien ensi-illat
Elokuvatuottajien ja ammattinäyttelijöiden palkkiokiistasta alkoi keväällä 1963 Suomessa näyttelijälakko, joka kesti läpi vuoden 1964 aina kesään 1965 asti. Tänä aikana Suomessa tuotettiin elokuvia aiempaa vähemmän ja ilman ammattinäyttelijöitä. Vuoden 1964 aikana tuotiin ensi-iltaan seuraavat pitkät kotimaiset näytelmäelokuvat:
Jussi-palkinnot vuoden 1963 elokuvista
Jussi-gaalassa 31. toukokuuta Helsingin ravintola Vaakunassa palkittiin vuoden 1963 kotimaiset ensi-iltaelokuvat.
Arndt Pekurinen
Tausta
Pekurinen syntyi Juvalla torppari Kalle Viljam Pekurisen ja Hilma Sofia Schadewitzin seitsenlapsiseen perheeseen. Hän kävi neljä luokkaa kansakoulua saaden kiitettäviä arvosanoja, mutta vanhemmilla ei ollut varaa enempään koulutukseen. Hän lähti veljensä kanssa Kotkaan ja työskenteli siellä vuosina 1922–1927 satamatyöläisenä ja laivanapumiehenä. Lukuharrastuksensa myötä Pekurinen tutustui jo nuorena Arvid Järnefeltin ja Leo Tolstoin pasifistisiin opetuksiin. Vuonna 1927 hän muutti töiden perässä Helsinkiin, missä toimi seuraavat 12 vuotta autonkuljettajana ja sekatyömiehenä. Puolustusvoimien kortistossa Pekurisen ammatiksi oli myöhemmin merkitty kuorma-auton apumies.
Vuonna 1934 Pekurinen avioitui turkisompelija Aleksandra Havian (1903–1984) kanssa. Heillä oli kaksi lasta.
Hólar
pienoiskuva|Hólarin tuomiokirkko Hólar tai Hólar í Hjaltadal on pieni paikkakunta Pohjois-Islannin Skagafjörðurin kunnassa. Vuosina 1106–1798 Hólar oli hiippakunta ja Pohjois-Islannin todellinen pääkaupunki.
Arndt Pekurinen
Aseistakieltäytyminen ja seuraukset
Pekurinen ei hyväksynyt minkäänlaista väkivaltaa ja kieltäytyi kaikesta armeijaa hyödyttävästä työstä, mutta oli valmis palvelemaan jossakin muussa valtion osoittamassa työssä. Pekurisen mottona oli Jonathan Swiftin lause: ”Kun ihmisiä ei syödä, on niitä turha teurastaa.”
Hólar
Hólarin nykyinen tuomiokirkko valmistui vuonna 1765, ja se on yksi Islannin vanhimmista rakennuksista. Vuonna 1801 Tanskan kirkko lakkautti virallisesti Hólarin hiippakunnan ja saattoi koko Islannin Reykjavíkin piispan alaisuuteen. Hólarissa toimi vuosina 1553–1801 sekä koulu että kirjapaino, ja vuodesta 1882 maatalouskoulu. Hólarin kirjapaino oli Islannin ensimmäinen, ja sen perusti maan viimeinen katolinen piispa Jón Arason.
Arndt Pekurinen
Aseistakieltäytyminen ja seuraukset
Eettisen vakaumuksensa vuoksi Pekurinen jätti syyskuussa 1924 menemättä kutsuntoihin, mistä ei vielä välittömästi seurannut sanktioita. Tuohon aikaan asepalveluksesta oli mahdollista kieltäytyä vain uskonnollisen vakaumuksen perusteella ja silloinkin vaihtoehtoinen palvelus oli suoritettava kasarmialueella armeijan joukoissa, mitä Pekurinen ei hyväksynyt. Helsingissä hän liittyi Suomen Rauhanliittoon ja tutustui sen puheenjohtajaan Felix Iverseniin. Pian hän ystävystyi Aarne Selinheimon kanssa, josta tuli hänen tärkeä tukijansa. Selinheimo oli muutamaa vuotta aiemmin perustanut Suomen Antimilitaristisen liiton, joka ajoi Rauhanliittoa radikaalimpaa pasifistista linjaa, ei pelkästään siviilipalveluksen mahdollistamista vaan asevelvollisuuden lakkauttamista. Pekurinen toimi 1927 alkaen Antimilitaristisen liiton johtotehtävissä ja hänestä tuli pienelle järjestölle korvaamaton aktiivi.
Tesaurus
Tesaurus on kontrolloitu asiasanasto. Se listaa asiasanoja, joiden yhteydessä ilmaistaan niiden vastaavuussuhteita, hierarkkisia suhteita ja assosiaatiosuhteita muihin asiasanoihin. Asiasanasto luodaan kuvailukielen avulla, jossa ei sallita synonyymejä, vaan kutakin käsitettä voi kuvata vain yksi termi. Sanaston rajaamisen tarkoituksena on parantaa tiedon löydettävyyttä. Termien välisillä suhteilla pyritään auttamaan tiedonhakijaa löytämään oikea termi ja keksimään uusia hakutermejä. Tutkimalla aihepiirin sanastoa hakijan on mahdollista laajentaa tai tarkentaa hakuaan.
Arndt Pekurinen
Aseistakieltäytyminen ja seuraukset
Etsivä keskuspoliisi kiinnitti huomionsa Antimilitaristiseen liittoon, kun ilmeni että Pekurinen pakoili edelleen kutsuntoja. Tultuaan valituksi liiton puheenjohtajaksi hänet pidätettiin marraskuussa 1929 ja vietiin väkisin Santahaminan varuskuntaan palveluksen suorittamista varten. Pekurinen kieltäytyi tästä ehdottomasti ja vaati saada suorittaa aseettoman palveluksen siviilivaatteissa. Hän ryhtyi nälkälakkoon, jolloin sotaoikeus antoi hänelle kolmen kuukauden vankeustuomion niskuroinnista. Selinheimon aloitteesta hänen tuekseen organisoitiin keväällä 1930 laaja kampanja, johon kuului muun muassa puolustusministeri Juho Niukkaselle luovutettu kansainvälinen vetoomus. Sen allekirjoittivat Britannian parlamentin 60 jäsenen lisäksi muiden muassa H. G. Wells, Henri Barbusse ja Albert Einstein. Lisäksi Suomen Sosialidemokraatti ryhtyi puolustamaan Pekurista kirjoituksissaan. Tuomiota kuitenkin vain pidennettiin ja Ilmajoelle tapahtuneen siirron aikana Pekurinen joutui kesällä 1930 Lapuan liikkeen muiluttamaksi. Yhdeksän miestä pahoinpiteli Pekurisen ja laittoi hänet kävelemään asemalle nöyryyttävään asuun puettuna. Muiluttajat saivat teostaan vain lyhyitä ehdollisia tuomioita. Samaan aikaan Pekurisen tuomiota jatkettiin kuudella ja tammikuussa 1931 vielä yhdeksällä kuukaudella.
Puolustusministeri Niukkanen joutui Pekurisen asiassa suorastaan kirjepommituksen kohteeksi, ja kävi kirjeenvaihtoa Einsteinin kanssa. Niukkanen oli antanut harhaanjohtavaa tietoa, että Pekuriselle olisi tarjottu siviilipalvelusta. Todellisuudessa palvelus oli tehtävä Suomenlinnan varuskunnan palomiehenä, osana puolustusvoimia. Asia selvisi Einsteinille, joka lähetti Niukkaselle tiukkasävyisen paheksunnan. Kirjeet sijaitsevat Kansallisarkistossa puolustusministerin kirjeenvaihtoa vuodelta 1930 sisältävässä kansiossa.
Tesaurus
Asiasanaindeksointia alettiin kehittää 1800-luvun lopulla, ja se on kehittynyt rinnakkain luokituskaavojen kanssa. Asiasanaindeksointi on vakiintunut dokumenttien sisällönkuvaamisen välineeksi, sillä asiasanojen luonnollinen kieli on käyttäjille ymmärrettävämpää kuin luokituskaavojen numero- tai kirjainsymbolit.
Arndt Pekurinen
Aseistakieltäytyminen ja seuraukset
Pekurisen tapauksen herättämän huomion seurauksena eduskunnassa tehtiin kesällä 1930 aloite asevelvollisuuslain muuttamisesta siten, että siviilipalveluksen voisi suorittaa myös eettisen vakaumuksen perusteella ja täysin armeijan ulkopuolella. Lakimuutos eli niin sanottu Lex Pekurinen hyväksyttiin eduskunnassa yksimielisesti. Tämä Suomen ensimmäinen siviilipalveluslaki astui voimaan 14. huhtikuuta 1931. Laki oli kuitenkin voimassa vain rauhan aikana.
pienois|vasen|Pekurinen perheineen kesällä 1939.
Pekurinen vapautui ehdonalaiseen tammikuussa 1932 istuttuaan vankilassa yli kaksi vuotta. Hän jatkoi järjestötoimintaansa ja perusti 1934 yhdessä Selinheimon kanssa Suomen Sodanvastustajain liiton. Toiminta lamaantui Selinheimon kuollessa 1939. Talvisodan puhjettua Pekurinen kutsuttiin taas aseisiin ja hän sai kieltäydyttyään yli kahden vuoden vankeustuomion, josta anoi turhaan armahdusta. Jatkosodan alettua 1941 hänet määrättiin työvelvollisena etulinjaan III armeijakunnan rintamalle JR 11:n joukkoihin. Käskyssä määrättiin huolehdittavaksi, että Pekurinen tarttuu aseeseen ja käyttää sitä. Pekurinen kieltäytyi tästä edelleen johdonmukaisesti. ”Turhaan toitte Vienaan korpeen tapettavaksi. Olisitte voinut tappaa Helsingissäkin”, hänen tiedetään sanoneen autokyydissä kohti etulinjaa. Tämän vuoksi tuleva Mannerheim-ristin ritari, kapteeni Pentti Valkonen määräsi Pekurisen teloitettavaksi. Kaksi tehtävään ensin määrättyä sotilasta kieltäytyivät. Vasta kolmas Pekurisen teloittajaksi määrätty sotilas suostui noudattamaan käskyä. Tämän kuultuaan tehtävään ensimmäisinä määrätyt miehet poistuivat paikalta. Teloitus pantiin toimeen suomalaisjoukkojen Neuvostoliitolta miehittämän Kalevalan piirin alueella marraskuun alussa 1941. Aktivistit-kirjan (2006) tekijöiden mukaan Pekurisen teloituksessa oli kyse suunnitellusta tapahtumaketjusta, jonka tarkoituksena oli päästä eroon kiusalliseksi käyneestä rauhanliikkeen keulakuvasta.
Boeing E-3 Sentry
Kone lensi ensilentonsa 1975, ja vuoteen 1991 mennessä niitä valmistui 68 kappaletta. Suurin osa on Yhdysvaltain ilmavoimen käytössä. Muita merkittäviä käyttäjiä ovat Nato, Britannian Kuninkaalliset ilmavoimat, Saudi-Arabia ja Ranskan ilmavoimat.
Arndt Pekurinen
Aseistakieltäytyminen ja seuraukset
Pekurinen haudattiin aluksi teloituspaikalle, ja leskelle valehdeltiin hänen kaatuneen taistelussa. Tämä onnistui lopulta saamaan ruumiin tuoduksi Helsinkiin, jossa se haudattiin Malmin hautausmaalle. Ruumis oli murjottu, ja Pekurisen korva oli isketty kiväärin perällä pään sisään. Kansanedustaja K. H. Wiikin aloitteesta Pekurisen teloituksesta käynnistettiin 1945 tutkinta, joka kuitenkin päätettiin vuoden kuluttua tuloksettomana. Pekurisen ystävät kustansivat hänen haudalleen 1977 vaatimattoman muistokiven. Hautakivessä on aseistakieltäytymisen symboli ja sanat ”Elit rauhalle, siksi sinut ammuttiin. Sä elät sittenkin!” Aseistakieltäytyjäliitto järjestää vuosittain muistokäyntejä haudalle.
Maine
pienoiskuva|Pekurisen hautakivi [[Malmin hautausmaalla Helsingissä. Hautakivessä lukee: ”Elit rauhalle, siksi sinut ammuttiin. Sä elät sittenkin!”]] Pekurinen ja hänen kohtalonsa olivat pitkään unohduksissa, kunnes kirjailija Erno Paasilinna kirjoitti Pekurisen elämäkerran Rohkeus: Arndt Pekurisen elämä ja teloitus (1998). Paasilinna päättää kirjansa sanoihin: ”Pekurinen taisteli turhaan. Hän tiesi sen itse, koska jäi yksin ja sen takia joutui eristetyksi ja tuhon omaksi.” Seppo Parkkinen käsikirjoitti kirjan pohjalta näytelmän Sodankieltäjä, jonka ensiesitys oli Espoon kaupunginteatterissa 2002. Kirjan ja näytelmän myötä Pekurinen nousi jälleen kansalliseen tietoisuuteen. Suomalaisen rap-artisti Avaimen Punainen tiili -albumilla (2001) on kappale Ruokaa, ei aseita, joka kunnioittaa Pekurisen elämää.
Boeing E-3 Sentry
Vastaava konetyyppi on neuvostoliittolainen/venäläinen Berijev A-50.
Arndt Pekurinen
Maine
Yleisradion Suuret suomalaiset -ohjelman äänestyksessä 2004 Pekurinen sijoittui 54:nneksi. Helsingin Itä-Pasilassa Rauhanaseman vieressä sijaitseva puistikko vihittiin 19. toukokuuta 2006 Arndt Pekurisen puistoksi. Päätöksen nimeämisestä teki Helsingin kaupunginvaltuusto äänin 53–31. Kokoomuksen valtuustoryhmä olisi halunnut jättää Pekurisen nimen pois puiston nimestä ja RKP:n ryhmä ehdotti puiston nimeksi Siviilipalveluspuistoa (Civiltjänstparken).
Boeing E-3 Sentry
Tulevaisuus
Koska B707 ei ole enää tuotannossa, on tulevat koneet rakennettava eri pohjalle. Japanin itsepuolustusvoimat ovat rakentaneet muutamia E-3-tutkatekniikkaan perustuvia koneita uudemman Boeing 767:n runkoon.
Arndt Pekurinen
Maine
Pekurisen sukulainen, kuvanveistäjä Jarmo Vellonen teki teoksen Arndt elää, jolla muistetaan Pekurista. Se oli esillä Laterna Magica -galleriassa Helsingissä syksyllä 2018. Vuonna 2021 sai ensi-iltansa Ville Suhosen ohjaama dokumenttielokuva Ikuiseen rauhaan, joka kertoo Pekurisen elämästä. Samana vuonna ilmestyi myös Jarkko Räihän sarjakuva Pekurinen, joka valittiin Sarjakuva-Finlandia-ehdokkaaksi.
Boeing E-3 Sentry
Tulevaisuus
Yhdysvallat korvannee E-3-koneensa uusilla E-10-koneilla, jotka rakennetaan myös Boeing 767 -runkoon. Budjettileikkaukset kuitenkin siirtänevät hanketta.
Ominaisuudet
thumb|250px|E-3 Sentryn ohjaamo thumb|250px|E-3 Sentryn järjestelmäoperaattori Yleistiedot
Suorituskyky
Roman Horák (jääkiekkoilija, 1991)
Roman Horák (s. 21. toukokuuta 1991 České Budějovice, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-seura Vityaz Podolskia. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Pelaajaura
Horák on kotikaupunkinsa HC České Budějovicen kasvatti. Hän edusti kasvattajaseuraansa vain yhdeksässä Extraligan ottelussa ennen vuoden 2009 NHL:n varaustilaisuutta, jossa New York Rangers varasi hänet vuorolla 127. Horák siirtyi seuraavaksi kaudeksi Kanadan WHL-juniorisarjan Chilliwack Bruinsiin. Hän pelasi WHL:ssä kaksi kautta ennen sopimusta Rangersin kanssa.
Rangers kuitenkin kauppasi Horákin Calgary Flamesiin vaihdossa puolustaja Tim Erixoniin ennen kauden, eikä Horák koskaan edustanut Rangersia. Tulokaskaudestaan Horák vietti osan ajasta Calgaryn farmijoukkueessa AHL-liigassa Abbotsford Heatissa. Hän sai kuitenkin peliaikaa myös NHL:n puolella 61 ottelun verran.
Béla Balás
Béla Balás (s. 25. maaliskuuta 1941 Budapest) on unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Veszprémin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Feradi Maiuksen titulaaripiispaksi 10. elokuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi László Paskai, jota avustivat József Szendi ja Endre Gyulay. Balás sai 31. toukokuuta 1993 nimityksen Kaposvárin hiippakunnan piispaksi.
Ryningin palatsi
pienoiskuva|Yleiskuva Ryningin palatsista. Näkyvissä ovat rakennuksen pohjoinen ja läntinen sivu. pienoiskuva|220px|Ryningin palatsin pääsisäänkäynti.
Ryningin palatsi on palatsimainen rakennus Tukholman vanhassakaupungissa. Riddarhustorgetin etelälaidalla sijaitsevan palatsin suunnitteli arkkitehti Simon de la Vallée ja se rakennettiin vuosina 1640–1644. Sen rakennutti amiraali Erik Ryning.
Vuonna 1770 rakennukselle rakennettiin siipirakennukset Munkbronille päin. 1940-luvulla palatsissa tehtiin suuria restaurointitöitä, joita johti arkkitehti Artur von Schmalensee. Nykyisin rakennukseen on sijoitettu Ruotsin korkeimman oikeuden ja työoikeuden tiloja.
Aiheesta muualla
59.32548°N, 18.06705°W
Blessings and Miracles
Blessings and Miracles on Santanan 15. lokakuuta 2021 julkaisema studioalbumi.
Fat Pat
Fat Pat, oikealta nimeltään Patrick Lamark Hawkins, (4. joulukuuta 1970 Houston, Texas – 3. helmikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen hip hop -artisti. Hän oli yksi Screwed Up Click -kokoonpanon alkuperäisistä jäsenistä.
Fat Pat ammuttiin Houstonissa 3. helmikuuta 1998, kun hän oli hakemassa esiintymispalkkiota. Ampujaa ei saatu kiinni.
Lev Kamenev
Lev Borisovitš Kamenev (, oik. Rosenfeld ; 18. heinäkuuta (J: 6 heinäkuuta) 1883 Moskova, Venäjän keisarikunta – 25. elokuuta 1936 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Yhdessä Grigori Zinovjevin ja Josif Stalinin kanssa hän muodosti niin sanotun troikan, joka johti Neuvostoliiton kommunistista puoluetta Vladimir Leninin sairastumisen ja kuoleman jälkeen vuosina 1922–1925. Stalin syrjäytti vuosina 1926–1927 Kamenevin ja Zinovjevin puoluejohdosta. Stalinin vainojen käynnistyttyä heidät tuomittiin vuonna 1936 näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin. Kamenev oli etniseltä taustaltaan venäjänjuutalainen.
Ura ennen vallankumousta
Kamenev, oikealta nimeltään Rosenfeld, oli syntyisin juutalaisperheestä, ja hänen isänsä oli veturinkuljettaja Moskova–Kursk-rautatiellä. Hänen vanhempansa olivat olleet mukana opiskelijoiden vallankumouksellisessa toiminnassa 1870-luvulla. Kamenev kävi lukionsa Tbilisissä Georgiassa, jossa hän sai ensimmäisen kosketuksensa vallankumoukselliseen sosialistiseen liikkeeseen. Laittomaan Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen hän liittyi vuonna 1901. Koska Kamenev oli lukioaikanaan kuulunut radikaaleihin poliittisiin keskustelukerhoihin ja osallistunut mielenosoituksiin, hänet hyväksyttiin Moskovan yliopistoon vasta erillisestä anomuksesta. Maaliskuussa 1902 hänet vangittiin muutamaksi kuukaudeksi hänen osallistuttuaan tsaarinvallan vastaiseen opiskelijamielenosoitukseen, minkä jälkeen häneltä evättiin lupa jatkaa opintojaan. Hän pakeni Länsi-Eurooppaan, tutustui Pariisissa Vladimir Leniniin ja ryhtyi ammattivallankumoukselliseksi. Venäjän sosiaalidemokraattien jakaannuttua kahtia vuonna 1903 Kamenev liittyi Leninin johtamaan bolševikkisiipeen.
Kamenev oli vuodesta 1902 naimisissa Lev Trotskin sisaren Olga Bronsteinin kanssa.
Venäjälle palannut Kamenev ryhtyi organisoimaan lakkoa Transkaukasian rautatiellä, mutta salainen poliisi Ohrana pidätti hänet Tbilisissä ja hän oli vangittuna viisi kuukautta. Tbilisissä Kamenev tutustui myös ensimmäisen kerran Josif Staliniin vuonna 1904. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana Kamenev järjesti rautatielakkoja Pietarissa. Joulukuussa 1908 hän siirtyi asumaan Geneveen Sveitsiin, jossa hän työskenteli yhdessä Leninin ja Grigori Zinovjevin kanssa. Vuosina 1912–1914 kolmikko asui Itävalta-Unkarille kuuluneessa Krakovassa lähellä Venäjän rajaa.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Lenin lähetti Kamenevin Venäjälle, jossa tämä ohjeisti bolševikkien edustajat duumassa vastustamaan sotaa. Kamenev pidätettiin ja karkotettiin Siperiaan marraskuussa 1914. Hän vapautui vuonna 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen ja matkusti niin ikään Siperian-karkotuksesta vapautuneen Stalinin kanssa Pietariin, jossa he muodostivat maaliskuun lopussa bolševikkien tilapäisen johdon. Kamenevista tuli myös Pravdan päätoimittaja, joskin hänet korvattiin Stalinilla toukokuun alussa. Kamenev ja Stalin kehottivat puoluetta antamaan varauksellista tukea väliaikaiselle hallitukselle, mutta Venäjälle palannut Lenin kumosi tämän ohjeen huhtikuun teeseissään, jotka kehottivat suoraan seuraavaan vallankumoukseen. Kamenev pelkäsi ennenaikaisesti aloitetun vallankumouksen epäonnistuvan ja asettui avoimesti vastustamaan Leninin uutta linjaa. Varovainen linja henkilöityi vuonna 1917 juuri Kameneviin. Tästä huolimatta hänet vangittiin vähäksi aikaa niin sanottujen heinäkuun levottomuuksien yhteydessä.
Lokakuun vallankumous
Lokakuussa 1917 Kamenev ja Zinovjev olivat ainoat bolševikkien keskuskomitean jäsenet, jotka vastustivat välitöntä vallanottoa. Estääkseen tuhoisana pitämänsä hankkeen he paljastivat bolševikkien salaiset kaappaussuunnitelmat menševikkien Novaja Žizn -lehdessä julkaisemassaan artikkelissa, mitä muut bolševikit pitivät lähes petturuutena. Tästä huolimatta Kamenev valittiin päivää lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikkien muodollisesti ylimmäksi valtioelimeksi tunnustaman yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajaksi. Kamenev vaati muodostamaan kaikkien sosialististen puolueiden yhteishallituksen ja kävi vallankumousta seuranneina viikkoina marraskuussa 1917 niin sanottujen Vikžel-neuvotteluiden yhteydessä hallitustunnusteluita bolševikkien nimissä Leninin avoimesta vastustuksesta piittaamatta. Kamenevin tavoittelema laajapohjainen hallitus ei totetunut, mutta vasemmistososialistivallankumoukselliset liittyivät hieman myöhemmin bolševikkien hallituskumppaneiksi kansankomissaarien neuvostoon. Leninin torpedoitua Vikžel-neuvottelut Kamenev ja Zinovjev erosivat protestiksi puolueen keskuskomiteasta, mutta palasivat jo muutaman viikon kuluttua katuvaisina takaisin. Sitä ennen Kamenev kuitenkin syrjäytettiin 21. marraskuuta yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean johdosta ja hänen seuraajakseen tuli Jakov Sverdlov.
Vankeus Suomessa
Kamenev osallistui joulukuussa 1917 Brest-Litovskin rauhanneuvotteluihin. Kesken neuvotteluiden Lenin lähetti hänet Isoon-Britanniaan Neuvosto-Venäjän diplomaattisena edustajana, mutta hänet karkotettiin Britanniasta jo viikon kuluttua. Paluumatkalla hänet vangittiin Suomessa maaliskuun lopulla 1918. Saksalaiset olivat luvanneet hänelle turvallisen kulun Ahvenanmaan kautta punaiseen Etelä-Suomeen, mutta vastikään saapunut Ahvenanmaan suomalainen kuvernööri Hjalmar von Bonsdorff vangitutti hänet Maarianhaminassa vihollismaan edustajana. Hän oli kuukauden ajan vankina Vita Björnin vankilassa Kastelholmassa ja myöhemmin kolme kuukautta Oulun lääninvankilassa, kunnes hänet vapautettiin elokuun alussa 1918 osana Suomen ja Neuvosto-Venäjän välistä vankienvaihtoa. Zinovjev ja Moisei Uritski valvoivat vanginvaihtoseremoniaa Rajajoen sillalla.
Ura Neuvosto-Venäjällä ja Neuvostoliitossa
thumb|Kamenev ja Lenin syyskuussa 1922. Palattuaan kotimaahan Kamenev otettiin takaisin puoluejohtoon. Hän oli kuulunut lokakuussa 1917 perustettuun bolševikkien ensimmäiseen politbyroohon ja tammikuussa 1919 hänestä tuli yksi uuden politbyroon perustajajäsenistä. Samana vuonna hänet valittiin myös Moskovan neuvoston puheenjohtajaksi eli käytännössä pääkaupungin paikallisen puolueorganisaation johtoon. Kamenev oli lisäksi vuosina 1924–1926 Työn ja puolustuksen neuvoston puheenjohtajana, tammikuusta elokuuhun 1926 Neuvostoliiton ulkomaankaupasta vastanneena kansankomissaarina sekä 1926–1927 Italian-suurlähettiläänä. Hänet nimitettiin myös vuonna 1923 uuden Lenin-instituutin ensimmäiseksi johtajaksi ja hän sai toimittaa Leninin kootut teokset.
thumb|Lev Trotski, Kamenev ja Grigori Zinovjev (edessä keskellä) 1920-luvulla kuvattuina. Trotskin menetettyä asemansa vuoden 1925 alussa troikka hajosi Stalinin kääntyessä entisiä liittolaisiaan Kamenevia ja Zinovjevia vastaan. Kamenev pudotettiin lokakuussa 1925 politbyroon täysjäsenestä ehdokasjäseneksi ja häneltä vietiin Moskovan-puoluejohtajan tehtävä. Kesällä 1926 Kamenev ja Zinovjev liittoutuivat Trotskin kanssa, jolloin syntyi niin sanottu yhdistynyt oppositio. Sitä yhdisti Stalinin vastaisuus ja vaatimus puolueen sisäisen demokraattisen toimintakulttuurin palauttamisesta. Lokakuussa 1926 Kamenev menetti ehdokasjäsenyytensä politbyroossa ja Stalinin käydessä lopulliseen iskuun hänet erotettiin marraskuussa 1927 myös keskuskomiteasta. Joulukuun 1927 puoluekokouksessa Zinovjev ja Kamenev päättivät pelastaa uransa irtisanoutumalla kaikista aiemmista mielipiteistään. Heidät erotettiin puolueesta, mutta he saivat luvan hakea jäsenyyttään takaisin puolen vuoden koeajan jälkeen.
Tuho
Kamenev ja Zinovjev saivat puoluejäsenyytensä takaisin vuonna 1928. Puolueesta erottaminen ja uudelleen jäseneksi hyväksyminen toistui 1932–1933, missä välissä Kamenev oli karkotettuna Minusinskiin. Vuosina 1932–1934 hän oli Moskovaan perustetun Gorkin maailmankirjallisuuden instituutin ensimmäisenä johtajana. Kun Sergei Kirov murhattiin joulukuussa 1934, Zinovjevia ja Kamenevia syytettiin ”moraalisesta osallisuudesta” tapahtuneeseen. Tammikuussa 1935 pidetyssä salaisessa oikeudenkäynnissä Kamenev tuomittiin viiden ja Zinovjev kymmenen vuoden vankeuteen. Kamenev joutui heinäkuussa 1935 yhdessä 38 muun henkilön kanssa syytetyksi myös salaliitosta Stalinia vastaan ja tällä kertaa hänet tuomittiin kymmenen vuoden vankeuteen.
Zinovjeville ja Kameneville järjestettiin elokuussa 1936 uusi, julkinen oikeudenkäynti, joka tunnetaan ensimmäisenä niin sanotuista Moskovan oikeudenkäynneistä. Heidän väitettiin muodostaneen Trotskin ulkomailta johtaman salaisen terroristijärjestön, joka murhasi Kirovin ja suunnitteli Stalinin sekä muiden puoluejohtajien murhia. Kaikkiaan kuudestatoista syytetystä viisi oli turvallisuuspalvelu NKVD:n agentteja, joiden valheelliset tunnustukset kävivät todistusaineistosta myös muita vastaan. Salaisessa tapaamisessa Stalin lupasi Zinovjeville ja Kameneville, että heidän sekä heidän perheidensä ja tovereidensa henki säästettäisiin, jos he tunnustaisivat oikeudessa. Zinovjev ja Kamenev tunnustivat tekaistut syytökset, mutta Stalin petti lupauksensa. Heidät tuomittiin kuolemaan 24. elokuuta ja teloitettiin seuraavana aamuna. Kamenevin vaimo kuoli myöhemmin vankileirillä. Myös heidän kaksi poikaansa sekä Kamenevin veli ja tämän vaimo joutuivat teloitetuiksi.
Kamenev rehabilitoitiin Mihail Gorbatšovin kaudella vuonna 1988.
Lennart Petrell
Lennart Petrell (s. 13. huhtikuuta 1984 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, tätä nykyä tv-persoona ja asiantuntija, joka muistetaan etenkin pitkästä urastaan SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ssa. Isokokoinen Petrell (191 cm / 95 kg) on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Vuonna 2004 Columbus Blue Jackets varasi Petrellin NHL:ään 6. kierroksella varausnumerolla 190.
Petrellin vahvuudet ovat fyysisessä pelissä, taklaamisessa, karvaamisessa ja kiekonriistoissa. Hän on myös kohtalaisen hyvä maalintekijä ja häntä on luonnehdittu voimahyökkääjäksi. Näiden ominaisuuksien ja pitkän HIFK-taustan vuoksi hän on kannattajien keskuudessa erittäin suosittu, HIFK-ikoniksikin mainittu.
Ura
Lennart Petrellin jääkiekko-opit ovat alun perin Karhu-Kissoista, jossa hän kiekkoili nuorimpina junnuaikoinaan mutta myöhemmin hän siirtyi HIFK:n juniorijoukkueeseen. Juniorina Petrell pelasi myös KoJo:ssa ja Jokereissa. Nuorempana B-juniorina Petrell kiekkoili Karhu-Kissoissa (2000–2001), ja oli mukana nostamassa joukkuetta B-junioreiden SM-sarjaan.
"Lennun" ura lähti nousuun kaudella 2003–2004, jolloin HIFK voitti A-nuorten SM-pronssia, Petrellin voittaessa pudotuspelien pistepörssin (10 ottelussa 6+7=13). Samalla kaudella hän teki debyytin myös miesten SM-liigaan, josta myös tuli SM-pronssia. Samalla kaudella tuli myös kolmas arvomitali, kun Petrell oli alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa mukana voittamassa MM-pronssia Helsingin MM-kisoissa. On hyvin harvinaista, että yksi pelaaja saavuttaa yhden kauden aikana kaksi SM-tason mitalia ja yhden MM-tason mitalin.
Petrell voitti kultaa HIFK:n mukana keväällä 2011. Pelaajavalinnoistaan tavallisesti harvapuheinen päävalmentaja Jukka Jalonen myönsi huhtikuussa 2011, että ilman loukkaantumista Petrell olisi ollut saman kevään MM-kisajoukkueessa. Onnistuneen kauden jälkeen Petrell teki yksivuotisen sopimuksen NHL-joukkue Edmonton Oilersin kanssa. Kauden 2012–2013 alun Petrell pelasi kuitenkin kasvattajaseurassaan HIFK:ssa NHL:n työsulun takia.
Kaudella 2014–2015 Petrell pääsi juhlimaan Champions Hockey Leaguen voittoa Luleå HF:ssä.
Kaudeksi 2016–2017 Petrell palasi vuoden mittaisella sopimuksella Helsingin IFK:hon ja teki seuran kanssa toukokuussa 2017 kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hänet nimettiin myös joukkueen kapteeniksi.
Petrell lopetti uransa kaudella 2020–2021. Hänen uraa HIFK:ssa, jossa hän pelasi 14 kautta, muistettiin peliä edeltävällä seremonialla 30. lokakuuta 2021.
Ave Maria
thumb|Marian ilmestys. [[Fra Angelicon alttarimaalaus 1430-luvulta.]] Ave Maria (myös "Enkelin tervehdys" ja "Terve Maria") on perinteinen kristillinen rukous, tarkemmin ottaen esirukous(pyyntö), jonka alkuosa muodostuu enkelin tervehdyksestä Neitsyt Marialle ja Elisabetin huudahduksesta heidän kohdatessaan.
Rukous koostuu kahdesta osasta (”Terve Maria...” ja ”Pyhä Maria). Ensimmäinen osa on täysin raamatullinen ja kuuluu universaaliin kristinuskoon, niin protestanteille, ortodokseille kuin katolisillekin. Ortodoksit rukoilevat rukouksen ensimmäistä osaa mutta heillä on siitä oma versio ja ortodokseille on tätä rukousta suositumpia mariaanisia rukouksia. Martti Luther suositteli ensimmäisen osan, eli Marian tervehtimisen rukoilua merkkinä Marian kunnioituksesta ja omistautumisesta taivaan kuningattarelle.
Raamatussa
Ave Maria-hymni perustuu Luukkaan evankeliumin alussa (1:28) kuvattuun Marian ja enkeli Gabrielin kohtaamiseen sekä enkeli Gabrielin sanoihin Marialle: ''Ole tervehditty, Maria, sinä armon saanut! Herra kanssasi! sekä Johannes Kastajan äidin Elisabetin sanoja Marialle: Siunattu olet sinä, naisista siunatuin, ja siunattu sinun kohtusi hedelmä!'' (Luuk. 1:42)
Katolisuudessa
Rukouksen toinen osa ei pohjaudu Raamattuun vaan perustuu katoliseen perinteesen, vaikka se otettiinkin virallisesti käyttöön vasta Trenton kirkolliskokouksen jälkeen.
Katolilaiset kutsuvat Ave Maria -rukousta Enkelin tervehdykseksi tai Terve Maria -rukoukseksi. Rukous on tärkeä katolisessa perinteessä ja katolisen kristinuskon harjoittamisessa. Enkelin tervehdys on erityisen tärkeä ruusukko-rukouksessa, jossa sitä rukoillaan muiden rukousten kanssa useaan kertaan. Se on myös osa Angelus-rukousta, joka rukoillaan päivittäin puolilta päivin.
Katolinen kirkko painottaa, että tässä rukouksessa kirkko rukoilee Marian kanssa ja ylistää hänen kanssaan niitä tekoja, joita Jumala on hänen kauttaan ja hänelle tehnyt ja siitä syystä pyytää Mariaa erirukoilemaan uskovien puolesta.
Rukousteksti
Suomeksi: (yleisesti) (vain katolisilla)
Latinan kielellä
Latinaksi: (yleisesti) (katolinen.)
Ortodoksinen versio
Ortodoksinen versio:
Ortodoksinen versio koineekreikaksi:
Ortodoksinen versio kirkkoslaaviksi: left|350px
Sovellukset
Rukous on sävelletty monesti lauluksi. Franz Schubertin Ave Maria lienee yksi maailman rakastetuimmista sävellyksistä ja se usein rinnastetaankin Ave Maria -rukoukseen, vaikka Schubertin sävellys on alun perin sovitettu skotlantilaisen kirjailijan Walter Scottin runon Lady of the Lake (1810) saksankieliseen käännökseen. Sanoituksen myöhemmän latinankielisen käännöksen kautta yksi maailman rakastetuimmista teoksista muuttui kristilliseen kirkkokulttuuriin sopivammaksi ja loi vaikutelman kristillisestä sanomasta, mihin myös myöhemmät suomenkieliset käännökset perustuvat. Verdi, Biebl, de Victoria ja Gounod ovat kuitenkin säveltäneet itse rukouksesta omat versionsa, jotka yleensä esitetään latinaksi.
Ortodoksinen versio lauletaan jokaisen vigiliapalveluksen aikana, kun ehtoopalvelus päättyy ja aamupalvelus alkaa.
Uusiutuva energia Italiassa
Tämä artikkeli kertoo uusiutuvaan energiaan liittyvistä seikoista Italiassa.
Tuulivoima
Italiassa oli vuonna 2009 tuulivoimakapasiteettia 4 850 MW.
Aurinkolämmitys
European Solar Thermal Industry Federation:in (ESTIF) mukaan vuonna 2008 Italian aurinkolämmityksen kapasiteetti oli 1 124 MWh lämpöä eli likimain sama määrä kuin Espanjassa ja Ranskassa.
Aurinkolämmitys työllisti vuonna 2008 Italiassa 10 000 ihmistä ja liikevaihto oli 400 miljoonaa euroa.
Aurinkosähkö
Rooman lähellä on Montalto di Castro aurinkovoimala, jonka maksoi 30 miljoonaa €. Se on tuottanut kesästä 2009 alkaen sähköä 7 GWh vuodessa.
Biopolttoaineet
Italiassa on biopolttoaineille E1 ja D1 velvoite vuonna 2008. Worldwatch instituutin mukaan Italia tuotti 130 miljoonaa litraa bioetanolia ja 300 000 miljoonaa litraa biodieseliä vuonna 2008. Vuoden 2008 lopussa biodiesel kulutus oli Eurobaron mukaan 6,5 TWh.
Geoterminen energia
Geotermisen energian kapasiteetti vuoden 2008 lopussa oli 800 MW,
Voitto Hautala
Voitto Mikael Hautala (8. tammikuuta 1947 Nivala – 17. kesäkuuta 2023 Seinäjoki) oli suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Vuosina 1966–1978 Hautala pelasi pesäpallon SM-sarjassa Seinäjoen Maila-Jussien ja Vimpelin Vedon joukkueissa. Hautala valittiin pelaajaurallaan kerran Itä–Länsi-otteluun ja kahdesti Liitto–Lehdistö-otteluun.
Damaskin (Kononov)
Damaskin (maallikkonimeltään Damian Kononov, Дамиан Кононов, 22. lokakuuta 1795 – 23. tammikuuta 1881) oli Valamon luostarin igumeeni vuosina  1839–1881.
Elämä
Hän syntyi pienessä venäläisessä kylässä talonpoikaiseen perheeseen; kutsumus vei hänet nopeasti Valamoon. Hän ahkeroi kuten kaikki muutkin ja kohosi aikanaan pappismunkiksi. Kun Valamossa henki oli laskenut liikaa vieraasta luostarista nimitetyn igumeeni Venjaminin vuoksi, isä Damaskin kutsuttiin vuonna 1839 luostarin johtajaksi. Nopeasti hän saikin hengen nousuun ja luostarin viimeinen ja suurin kukoistuskausi alkoi; nyt rakennettiin mm. suuri pääkirkko, jota varten valettiin Pietarissa erityinen tuhat puutaa eli yli 16 tonnia painava Pyhän Andreaksen kello.
Isä Damaskinin johdolla luostarin väkiluku kasvoi ja uusia pyhättöjä jos muitakin tiloja valmistui. Mm. päärakennuksen sairaalasiiven yhteyteen rakennettiin suuri kirjasto, joka jo rakennusvaiheessa suojattiin erityisillä tulenkestävistä tiilistä tehdyillä paloseinillä, mikä sittemmin talvisodan aikana pelasti kirjaston pommitustulipalolta, joka tuhosi koko muun sairaalasiiven.
Isä Damaskin sairasti viimeiset vuotensa, ja lopulta koitti pelätty hetki: Pyhän Andreaksen kello löi kolme yksittäislyöntiä merkkinä igumeenin kuoleman hetkestä ja käynnissä ollut liturgiapalvelus keskeytyi hetkeksi; välittömästi alkoivat palvelusta toimittaneet pappismunkit muistella äsken poisnukkunutta Jumalan palvelija Damaskinia.
Isä Damaskin on vahvasti ehdolla kanonisoitavaksi. Hänen hautansa on Laatokan Valamossa igumeenien hautausmaalla, jota joissakin hakuteoksissa kutsutaan uudeksi hautausmaaksi. Hautausmaa on pääluostarista itään.
Endre Gyulay
pienoiskuva|Endre Gyulay vuonna 2018. Endre Gyulay (s. 17. syyskuuta 1930) on unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. kesäkuuta 1953 ja nimitettiin Szeged-Csanádin hiippakunnan piispaksi 5. kesäkuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi László Paskai, jota avustivat László Dankó ja József Udvardy. Gyulay jäi eläkkeelle 20. kesäkuuta 2006.
Ansaripetopunkki
Ansaripetopunkki (Phytoseiulus persimilis) on noin 0,3 mm pitkä ja väriltään punainen petopunkki. Sillä on pitkät jalat ja eteenpäin suuntautuneet leuat. Se syö kehrääjäpunkkien kaikkia kehitysasteita. Ansaripetopunkkia käytetään kasvihuoneissa kehrääjäpunkkeihin kuuluvan vihannespunkin biologiseen torjuntaan.
Aiheesta muualla
Phytoseiulus persimilis
Guatemalan historia
Guatemalan historia ulottuu maya-ajalta nykypäivään.
Elokuvavuosi 1963
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1963 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Elokuvavuosi 1963 Suomessa
Elokuvatuottajien ja ammattinäyttelijöiden palkkiokiistasta alkoi keväällä 1963 Suomessa näyttelijälakko, joka kesti kesään 1965 asti. Tänä aikana Suomessa tuotettiin elokuvia aiempaa vähemmän ja ilman ammattinäyttelijöitä.
Guatemalan historia
Varhaisvaiheet ja siirtomaa-aika
Vuosina 1523–1524 Espanja valloitti alueen siirtomaakseen.
Elokuvavuosi 1963
Suomalaisten elokuvien ensi-illat 1963
Lähde:
Guatemalan historia
Varhaisvaiheet ja siirtomaa-aika
Siirtomaa-aikana Guatemala oli Espanjan kapteenikenraalin alaisuudessa (Capitanía General de Goathemala), mutta osa Uutta-Espanjaa (nyk. Meksiko). Paikalliset intiaanit tekivät työtä espanjalaisten perustamilla suurilla viljelmillä. Kapteenikenraalikunta ulottui Costa Ricasta Etelä-Meksikoon, josta siihen kuuluivat nykyiset Chiapas ja Tabascon osavaltio.
Elokuvavuosi 1963
Jussi-palkinnot vuoden 1962 elokuvista
Vuoden 1962 elokuvien palkitsemiseksi järjestettiin toukokuussa 1963 neljän vuoden tauon jälkeen palkintogaala, jonka järjesti ensi kertaa Filmiaura. Tilaisuus televisioitiin Tesvision studiolta Helsingin Punavuoren Insinööritalolla.
Guatemalan historia
Varhaisvaiheet ja siirtomaa-aika
Alueella ei ollut hopeaa tai kultaa, eikä se saanut siirtomaana käydä kauppaa kuin Espanjan kanssa. 15. syyskuuta 1821 Guatemalan eliitti julisti maan itsenäiseksi. El Salvadorin maakunta sai muut Guatemalan alueen maakunnat liittymään Agustín de Iturbiden johtamaan Meksikon keisarikuntaan. Kun keisari Augustin I joutui eroamaan vuoden kuluttua, Guatemala irtautui Meksikosta.
Guatemala, El Salvador, Honduras, Nicaragua ja Costa Rica muodostivat Keski-Amerikan yhdysvallat heinäkuussa 1823. 1830-luvulla siihen liittyi Los Altos (nyk. jaettu Guatemalan ja Meksikon kesken). Vuosina 1838–1840 liittovaltion osat julistautuivat yksitellen itsenäisiksi. Guatemala vaati kauan osaa tai koko Belizeä, joka oli aluksi samaa Espanjan siirtomaata, mutta myöhemmin brittien valloittama. Guatemala tunnusti Belizen vasta vuonna 1991.
Itsenäisyys ja sisällissota
Guatemalan historiaa sävyttää kylmä sota Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välillä. Pieni joukko guatemalalaisia kaappasi Yhdysvaltain CIA:n tukemana vallan vapaasti valitulta vasemmistolaiselta Jacobo Arbenz Guzmánilta 1954 CIA:n operaatio PBSUCCESS:ssa, ja hänet korvasi sotilasdiktaattori eversti Carlos Castillo Armas. Tätä seurasi 36-vuotinen sisällissota, jossa sai surmansa 200 000 siviiliä. Yhdysvallat tuki laajasti sotilasjunttaa ja koulutti maan armeijaa. . Sotilashallitus toisensa jälkeen hallitsi maata. Monet kenraalit äänestettiin vaaleilla presidentiksi. Vaalien rehellisyys kyseenalaistettiin 1950-luvulla niissä esiintyneen epärehellisyyden takia, sillä kaikki maan asukkaat eivät olleet äänioikeutettuja. Toiset kenraalit taas nousivat valtaan kaappaamalla sen. Jos maassa kaudella 1954–1996 olikin siviilipresidentti, tämä oli jollain tavoin armeijan vaikutuksen alla.
Sissisota ajoi hallituksen käyttämään murhia poliittisena aseenaan, mikä nosti 1970-luvulla voimakkaat vastareaktiot tukijamaa Yhdysvalloissakin. Yleensä sotilaiden miehittämä hallitus pyrki tukahduttamaan kommunistisen toiminnan lisäksi myös muunlaisen kritiikin, jota esiintyi armeijassakin. Hallituksenvastaiset mielenosoitukset kukistettiin kovin ottein, ja poliittiset murhat olivat arkipäivää. Äärioikeiston kuolemanpartiot alkoivat harventaa sissejä ja oppositiomielisiä 1960-luvulla. Vuonna 1968 kidutettiin ja murhattiin vuoden 1958 Miss Guatemala Universe Rogelia Cruz. Cruz kuoli, koska oli nuorten työväenpuoleen johtajan tyttöystävä. Todella paha poliittinen väkivalta alkoi 1970-luvun puolivälin jälkeen, jolloin Yhdysvallat oli jo lakannut viemästä aseita Guatemalaan. Väkivaltaisin kausi osuu vuosina 1978–1983 hallinneiden kenraalien Fernando Romeo Lucas Garcían ja Efraín Ríos Monttin valtakausille. Varsinkin Ríos Monttin aikana hallitus käytti mayaintiaaneja vastaan poltetun maan taktiikkaa, jossa satoja vasemmistosissien tukijoiksi epäillyn alkuperäisväestön kyliä poltettiin. 1980-luvun alussa maailmaa järkytti tieto sadan aseettoman intiaanin surmaamisesta konekiväärein torille, joukkohauta surmattavia varten oli kaivettu jo edellisenä päivänä valmiiksi.
thumb|Guatemalan kartta Vuonna 1994 valittiin uusi kongressi, johon valittiin aiemmille hallituksille tyypillistä korruptiota vastustamaan pyrkivät FRG ja PAN. Sisällissota päättyi YK:n neuvottelemaan rauhansopimukseen presidentti Álvaro Arzún ja marxilaisen Unidad Revolucionaria Nacional Guatemaltecan välillä vuonna 1996. Vuonna 1992 Rigoberta Menchú sai Nobelin rauhanpalkinnon paljastaessaan hallituksen alkuperäisväestön kansanmurhan. Vuonna 1999 totuuskomissio todisti 42 275 ihmisen kuolleen pääosin valtiollisten tahojen tai valtioon kytköksissä olevien kuolemanpartioiden surmaamina.
2000-luku
4. marraskuuta 2007 pidettyjen presidentinvaalien toisella kierroksella maan uudeksi presidentiksi valittiin sosiaalidemokraatti Álvaro Colom. Hän sai noin 53 prosentin kannatuksen.
OIkeudenkäyntejä ja uusia presidenttejä
Vuonna 2008 entinen presidentti Alfonso Portillo palautettiin Meksikosta vastaamaan syytteisiin taloudellisista väärinkäytöksistä.
Vuonna 2009 tuomittiin ensimmäiset puolisotilaallisten joukkojen ja armeijan johdon edustajat vastuussa sisällissodan aikana kadonneiden siviilien kohtalosta.
Edellisen presidentin jouduttua eroamaan korruptio-syytösten takia valittiin syksyn 2015 presidentinvaaleissa Guatemalan uudeksi presidentiksi entinen tv-koomikko Jimmy Morales. Hän on taustaltaan evankelikaalinen protestantti, joka kannattaa konservatiivisia arvoja. Morales aloitti Guatemalan presidenttinä tammikuussa 2016.
Elokuun 2019 presidentinvaaleissa Moralesin seuraajaksi valittiin konservatiivi Alejandro Giammattei. Hänen vastaehdokkaanaan oli keskusta-vasemmistolainen Sandra Torres, joka on entisen presidentin (vallassa 2008-2012) Alvara Colomin puoliso.
Tammikuussa 2020 virkaansa astunut presidentti Giammattei on kovan linjan konservatiivi, joka kannattaa kuolemanragaistuksen palauttamista Guatemalaan ja vastustaa aborttia ja sukupuolineutraalia avioliitoa.
Jaakko Lehmus
Lehmus valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun kemian osastolta 1937. Hän oli tekniikan tohtori h. c. (1972) ja vuorineuvos (1965). Hän työskenteli Typpi Oy:n toimitusjohtajana 1951–1971 ja Kemira Oy:n varapääjohtajana 1972–1977.
Gissur Teitsson
Gissur Teitsson tai Gissur Teitsson valkoinen (k. noin 1020) oli islantilainen ylimys. Yhdessä vävynsä Hjalti Skeggjasonin kanssa hän sai Alltingin eli Islannin yleiskäräjät hyväksymään kristinuskon Islannissa vuonna 999 tai 1000. Gissur rakensi Skálholtin ensimmäisen kirkon, ja hänen pojastaan Ísleifur Gissurarsonista tuli Islannin ensimmäinen piispa vuonna 1056.
Pyhän Marian kirkko (Pietari)
thumb|220px|Pyhän Marian seurakunnan kotikirkko Pietarissa thumb|220px|Pyhän Marian kirkko sisältä