cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hugo Chávez
Autoritaarinen demokratia
Chávez on ”alistanut oikeuslaitoksen, tyrannisoinut tiedotusvälineitä ja ahdistellut oppositiota” muttei silti ole saanut oppositiota yhtä nujerretuksi kuin Iran, Venäjä tai Kuuba.
Esikuvat
Hugo Chávez piti esikuvanaan ennen kaikkea Etelä-Amerikan liittovaltiota ajanutta vapaussankaria Simón Bolívaria, jonka mukaan hän on nimennyt politiikkansa ”bolivarianismiksi”. Toinen tärkeä vaikuttaja on ollut Kuuban pitkäaikainen johtaja Fidel Castro. Samaten hän on ilmaissut ihailunsa myös niin Karl Marxin, Vladimir Leninin kuin Lev Trotskinkin ajatuksia kohtaan.
Vuonna 2010 Chávez kaivautti Bolívarin haudastaan ja rakennutti sitten tälle marmorimausoleumin.
ZetaBoo
ZetaBoo on suomalainen etnojazz-yhtye. Se perustettiin vuonna 1994. Kokoonpanoon kuuluvat Anna-Mari Kähärä (laulu, piano), Jarmo Saari (kitara), Pekka Lehti (basso) ja Marko Timonen (rummut). Omien levyjen lisäksi yhtye on ollut mukana Susanna Haaviston Kadonneella tiellä (2002) ja Sergio Machadon Quintalilla (2004).
Hugo Chávez
Rikollisuus
400px|pienoiskuva|Venezuelassa tehdyt sieppaukset 1989 - 2011. Lähde: [[Cuerpo de Investigaciones Científicas, Penales y Criminalísticas|CICPC''' * Pikasieppauksia ei luultavasti ole mukana tilaston pohjatiedoissa.]]
Sen jälkeen kun Chávez valittiin presidentiksi, Venezuelan rikollisuus kasvoi. Ryöstöt ja näistä johtuvat murhat lisääntyivät. Lakia valvova ja toimeenpaneva koneisto oli korruptoitunut ja tehoton. Kidnappausten määrä räjähti nousuun. Vankiloissa vallitsi vahvimpien rikollisten laki. Pääkaupunki Caracas on nykyään paikallisille ja matkailijoille yksi maailman turvattomimmista kaupungeista. Yhdysvallat syytti joitain Venezuelan viranomaisia huumekartellien jäseniksi. Chavez käytti mielenosoitusten vaientamiseen väkivaltaisia colectivos-joukkioita, joista ainakin osa on rikollisia.
Talousongelmat
Kun hallitus otti valvontaansa maatiloja ja tehtaita, ne lakkasivat tuottamasta.
Sensuuri
Chávezin aikana maan hallinto on rajoittanut ilmaisuvapautta puuttumalla tiedotusvälineiden omistukseen ja ohjelmien sisältöön. Chávez liittolaisineen on säätänyt tiedonvälityslain, jonka nojalla tiedotusvälineitä voidaan summittaisesti sulkea epämääräisten ”kiihotus”-syytösten perusteella.
Toukokuussa 2007 hän jätti uusimatta maan vanhimman ja katsotuimman yksityisen TV-kanavan RCTV:n lisenssin käyttää valtakunnanverkkoa. Kanava oli tukenut aktiivisesti Chávezia vastaan suunnattua kaappausyritystä vuonna 2002 ja oli sen jälkeenkin hänen hallintonsa äänekkäimpiä kriitikoita. Suositun RCTV:n sulkeminen aiheutti laajoja protesteja niin Venezuelassa kuin ulkomaillakin kyselyjen mukaan jopa yli 75 prosentin venezuelalaisista vastustaessa kanavan poisjäämistä. RCTV palasi ruutuihin maksullisena satelliitti- ja kaapelikanavana heinäkuussa 2007.
Elokuun alussa 2009 Chávezin hallinto sulki 13 yksityistä radioasemaa ja 23 muuta asemaa suljetaan pian. Yhteensä 240:ä asemaa uhkaa sulkeminen. Chávez aikoo siirtää toimiluvat tukijoilleen. Hän myös uhkasi sulkea Globovisionin, joka on ainoa jäljellä oleva TV-asema, joka ei ole Chávezin tukijoiden hallinnassa. Human Rights Watch:n Jose Miguel Vivanco kuvasi toimintaa kattavimmaksi hyökkäykseksi sananvapautta vastaan Chávezin valtaannousun jälkeen ja sanoi Venezuelan olevan Kuuban ohella ainoa alueen maista, joka osoittaa niin räikeää piittaamattomuutta ilmaisuvapauden yleismaailmallisia periaatteita kohtaan.
Tammikuussa 2010 Chávezin hallitus sulki kuusi kaapeli-tv-kanavaa, koska nämä eivät hallituksen mukaan noudattaneet lakia, jonka mukaan kaikkien tv-kanavien tulee näyttää myös presidentin puheita ja hallituksen vaalimainoksia. Kanavat kieltäytyivät tästä ja niiden lähetykset loppuivat. BBC:n toimittaja kuvaili kanavien sulkemista todennäköisesti väliaikaiseksi, mutta totesi käynnissä olevan ”tahtojen taistelun, jossa on lopulta vain yksi voittaja”. Oppositio syytti Chávezia pyrkimisestä mediakontrolliin ja Chávez puolestaan on syyttänyt kaupallista mediaa vuoden 2002 vallankaappausyrityksen tukemisesta ja yllytyksestä presidentin murhaamiseen. Helmikuussa RCTV ilmoitti suostuvansa ”vastalauseen kera” noudattamaan uutta lakia ja ilmoitti samalla aloittavansa uuden kansainvälisen RCTV World -kanavan lähetykset. Kansainvälisen kanavan sisällöstä 71 prosenttia ilmoitettiin tulevan ulkomailta, joten tätä kanavaa ei Venezuelan medialaki koske.
Joulukuussa 2010 Chávezin tukijoiden hallussa ollut parlamentti sääti lain, joka kielsi ensimmäistä kertaa internetissä ”sosiaalisen levottomuuden, auktoriteettien haastamisen ja rikollisuuden hyväksymisen”. Verkkoliikenteen pitää nyt kulkea hallituksen seulan läpi. Lain rikkomisesta seuraa sakko, joka on kymmenen prosenttia edellisen vuoden tuloista. Lain säätäjien mukaan tarkoituksena on ”vakiinnuttaa sosiaalinen vastuu viestien levittämisessä ja vastaanottamisessa, vahvistaa demokraattista tasapainoa velvollisuuksien, oikeuksien ja intressien välillä”. Oppositio piti uuden lain säätämistä perustuslain vastaisena ja hyökkäyksenä sananvapautta ja tiedonlevitystä vastaan. Lain vastustajien mukaan laki edistää itsesensuuria, eikä paranna sivistysprosessia, mikä on hyvän kommunikoinnin tulos. Sananvapausaktivistit ovat verranneet Venezuelan säädöksiä Kiinan ja Kuuban vastaaviin säädöksiin.
Nepotismi ja vallan keskittäminen
Hänen isoveljensä Adán Chávez on Venezuelan opetusministeri. Nuorempi veli Argenis Chávez on Barinasin osavaltion pääsihteeri. Toinen nuorempi veli Adelis Chávez on johtajana Sofitasa-pankissa, joka on puolivaltiollinen. Kolmas nuorempi veli Narciso Chávez vastaa yhteistyöstä Kuuban kanssa.
Chávezia on kritisoitu myös pyrkimisestä yksipuoluejärjestelmään. Hän on ilmoittanut, että haluaa hajanaisten tukijoidensa sulautuvan yhdeksi puolueeksi. Kolme suurinta Chávezin liittolaispuoluetta on kuitenkin kieltäytynyt hajottamasta itseään liittyäkseen uuteen Venezuelan yhdistyneeseen sosialistipuolueeseen. Perusteluina kieltäytymisille on esitetty mm. se, että uuden puolueen rakenne tulisi olemaan epädemokraattinen eikä antaisi puolueiden eri näkemyksille tilaa. Toisaalta tammikuussa 2007 myönnetyt valtuudet hallita asetuksin ovat tehneet puolueista jo käytännössä toimintakyvyttömiä ainakin seuraavan 18 kuukauden ajaksi.
Korruptio
Talousministeri Jorge Giordani ilmoitti tammikuussa 2016, että Chavezin presidenttikaudella valtion kassasta vietiin laittomasti jopa 300 miljardia dollaria. Monet Chavezin entiset lähipiiriläiset siirtyivät ulkomaille elämään ylellistä elämää.
Sensuuri
Kesällä 2007 RCTV-kanavan luvan uusimisesta aiheutunut kohu aiheutti kritiikkiä Chávezin harjoittamasta sensuurista, mutta myös toisenlaisia puheenvuoroja kuultiin. Median riippumattomuutta ja reiluutta tarkkaileva vasemmistolainen järjestö FAIR huomautti, että RCTV tuki avoimesti Chávezin vastaista vallankaappausta vuonna 2002. FAIRin mukaan kaappauksen tukijat esitettiinkin nyt ”sananvapauden marttyyreina”. Myös mm. journalisti John Pilger ja entinen työväenpuolueen brittiparlamentaarikko Tony Benn osallistuivat The Guardianissa julkaistuun kirjeeseen, jossa todettiin, että jos BBC tai ITV toimisi Englannissa samalla tavalla hallitusta vastaan kuin RCTV Venezuelassa, sillä olisi vastaavia seurauksia. Elokuussa 2009 Chávezin hallitus kiisti syytökset sananvapauden rajoittamisesta ja huomautti, että radiokanavat voivat jatkaa toimintaansa esimerkiksi lähettämällä lähetyksiään internetissä. Chávez on ollut törmäyslinjalla yksityisen median kanssa vuodesta 2002, jolloin yksityinen media tuki Chávezin vallastasyöksemisyritystä. Chávezin omasta mielestä asemien siirto kansalaisten haltuun on yksi askel bolivaarisen yhteiskunnan muodostamisessa. Elokuun alussa pieni ryhmä Chávezia kannattavan United for Venezuela Party:n (UPV) jäseniä hyökkäisi hallitusta kritisoivan Globovisionin asemalle. Chávez tuomitsi iskun ja ilmoitti epäiltyjen pidätyksestä seuraavana päivänä.
The Guardianiin kirjoittamassaan kolumnissa Latinalaisen Amerikan tutkija Francisco Dominguez huomautti, että Venezuelan median hallitsevana voimana ovat edelleen Chávezille kriittiset kanavat. Dominiguezin mukaan yli 200 oppositiota tukevaa epäsäännöllisesti operoivaa radiokanavaa jatkoi toimintaansa, vaikka ne eivät uusineet toimilupaansa.
BBC Mundo julkaisi vuonna 2011 OpenNetin tekemän tutkimuksen, jonka mukaan Venezuelasta ei löytynyt mitään todisteita internetin sensuroinnista.
South of the Border
Yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja Oliver Stone teki vuonna 2009 dokumenttielokuvan South of the Border, jossa hän kiersi haastattelemassa Etelä-Amerikan eri johtajia, jotka ajavat yhteiskunnallista muutosta ja pyrkivät irrottamaan maitaan USA:n vaikutusvallasta. Yksi Stonen haastattelemista presidenteistä oli Hugo Chávez. Stonen mukaan hänen elokuvansa tarkoitus on heijastella Etelä-Amerikassa tapahtuvia yhteiskunnallisia muutoksia ja toimia samalla vastapainona USA:n ja Euroopan medioille, jotka esittävät Chávezin diktaattorina. Hollywoodin tähdistä myös Sean Penn on ilmaissut tukensa Chávezille.
Operaatio Štorm 333
Operaatio Štorm 333 oli Neuvostoliiton toteuttama sotilasoperaartio 27.–28. joulukuuta 1979 Afganistanin silloisen kommunistihallinnon johtaja Hafiz Allah Aminia vastaan. Sen aikana Neuvostoliiton suunnitelmista tietämätön Amin sai surmansa ja valtaan nostettiin Babrak Karmal. Neuvostoliiton väliintulo oli alkanut Afganistanin kommunistihallinnon sisäisistä riidoista ja uhkaavasta romahduksesta.
Samaan aikaan kun neuvostojoukot valtasivat Aminin Taj Begin palatsin Kabulin liepeillä, varmistettiin strategiset kohteet ympäri Kabulia. Samana päivänä neuvostojoukot olivat alkaneet ylittää rajaa Afganistaniin, mistä alkoi vuosia kestänyt Afganistanin sota.
Tausta
thumb|vasen|[[Hafiz Allah Amin.]] Afganistanin kommunistihallinnon asema kesällä 1979 oli hyvin tukala. Kommunistihallinnon sisäisten valtakamppailujen jälkeen Hafiz Allah Amin syrjäytti Nur Muhammad Tarakin maan johdossa syyskuussa, mutta ympäri maata oli sotilaskapinoita ja kansannousuja. Tilanteeseen ei juuri vaikuttanut se, että Amin sysäsi aikaisemmat julmuudet Tarakin harteille. Armeijan rivit olivat harventuneet huomattavasti karkuruuden takia, eivätkä asevoimat enää kyenneet palauttamaan järjestystä. Sama kaoottinen tilanne vallitsi myös ulkopolitiikassa. Neuvostoliitto oli kyllästynyt afgaanien kyvyttömyyteen yhteistyöhön edes puolueen sisällä. Tilanne johti Neuvostoliiton päätökseen puuttua asioihin sotilaallisesti, mistä puolestaan alkoi vuosia kestänyt Afganistanin sota. Amin oli selvinnyt ilmeisesti Neuvostoliiton tukemasta palatsivallankumouksesta marraskuussa 1979 hän vaati Neuvostoliittoa kutsumaan takaisin lähettiläänsä Kabulissa. Neuvostoliitto iski 27. joulukuuta, jolloin joukot alkoivat ylittää rajaa Afganistaniin. Samalla toteutettiin operaatio Štorm 333, erikoisjoukkojen isku Aminin päämajaan Kabulissa.
Kabulissa Amin oli siirtynyt presidentinpalatsi Argilta Taj Begin palatsille 20. joulukuuta. Taj beg sijaitsi Kabulin lounaisnurkalla ja mahdollisesti Amin oli pitänyt sitä helpommin puolustettavana. Mukanaan hänellä oli edelleen KGB:n agentteja, joiden virallinen tehtävä oli toimia turvallisuusneuvonantajina. Palatsirakennus sisälsi vahvat seinät, jotka saattaisivat kestää jopa tykkitulta. Ympäristöä puolustivat afgaanijoukot. Ainut palatsille johtava tie sisälsi miinoitteita, konekivääripesäkkeitä ja tykistöä. Ympäröivällä puolustusrenkaalla oli presidentinkaartin sotilaita, jotka käsittivät kolme motorisoitua pataljoonaa ja yhden panssaripataljoonan, eli noin 2 500 miestä. Viereisellä kukkulalla oli asemiin kaivettuja T-54-panssarivaunuja. Lähellä sijaitsi myös ilmatorjuntarykmentti, jonka varustuksiin kuului 12 100mm ilmatorjuntatykkiä ja 12 ilmatorjuntakonekivääriä. Palatsin sisällä Aminin suojelusta vastasi hänen henkivartiostonsa, jonka jäseniin hän erityisesti luotti. Itse Kabulissa oli vielä lisäksi kaksi divisioonaa ja panssariprikaati.
Aminin syrjäyttämistä yrittävät Neuvostoliiton joukot olisivat auttamatta alivoimaisia puolustajiin nähden. 18. joulukuuta Taj Begin lähistölle oli siirretty Neuvostoliiton muslimipataljoona. Muslimipataljoona oli GRU:n alainen erikoisosasto, jonka sotilaat oli koottu turkmeeneista, uzbekeista ja tadžikeista. Sen sotilaat olivat muutaman kilometrin päässä Taj Begista. 21. joulukuuta Neuvostoliiton johtava Afganistanin sotilasneuvonantaja kenraali Magometov antoi muslimipataljoonan komentaja majuri Khalbaeville ja GRU:n eversti Kolesnikille tehtäväksi suunnitella Taj begin puolustusta yhdessä presidentinkaartin kanssa. Mistään suuremmista suunnitelmista heille ei kerrottu. He tekivät työtä käskettyä neuvotellen afgaanien presidentinkaartin komentaja majuri Jandadin kanssa muslimipataljoonan komppanioiden sijoituksesta palatsille.
Samoihin aikoihin Kabuliin alkoi saapua uusia neuvostojoukkoja. Yksi näistä oli erikoisjoukkojen ryhmä koodinimeltään Grom. Miehet olivat KGB:n terrorisminvastaisesta yksiköstä majuri Mihail Romanovin komennossa. Heilläkään ei ollut aluksi tietoa siitä, minne he päätyisivät tai mitä varten. Kabuliin saavuttuaan he olivat jonkin aikaa Neuvostoliiton lähetystöllä, kunnes heidät lähetettiin muslipataljoonan luokse Taj Begin palatsille. Paikan päällä he saivat afgaanien käyttämät univormut ja kiinnittivät valkoiset olkanauhat toistensa tunnistamiseksi. 23. joulukuuta Khalbaev oli saapunut Kabuliin lähetystölle selittämään palatsin puolustamisen yksityiskohtia kenraali Magometoville ja Ivanoville. Vasta nyt Ivanov sanoi tarkoituksena olevankin oikeasti palatsin valtaaminen. Kolesnikille annettiin johdettavaksi kaksi erikoisjoukkojen ryhmää Grom ja Zenit, muislimipataljoonan komppania ja maahanlaskukomppania. Valtaukseen osallistuisi myös joitakin afgaaneja, jotta tapaus ei näyttäisi kokonaan Neuvostoliiton toteuttamalta. Kolesnik suunnitteli kollegoineen valtausta seuraavan yön ja vaati seuraavana päivänä koko muslimipataljoonaa, jotta valtaus onnistuisi. Suunnitelma hyväksyttiin ja hän sai haluamansa joukot.
Valtaus sai koodinimen Štorm 333. Suunnitelman mukaan kaksi ZSU-23-4 Šilka-ilmatorjuntapanssarivaunua alkaisivat tulittaa palatsia, kun yliluutnantti Vostrotinin johtamat maahanlaskujoukot ja muslimipataljoonan kaksi komppaniaa estäisivät muiden afgaanijoukkojen saapumisen alueelle. Kapteeni Satarov johti panssarintorjuntakomppaniaa, jonka tarkoituksena oli tuhota palatsia puolustavat vaunut. Yksi muslimipataljoonan komppania, sekä erikoisjoukkojen ryhmät Zenit ja Grom iskisivät itse palatsiin. Alun perin valtauksen oli tarkoitus alkaa jo 25. joulukuuta, mutta sitä lykättiin alkavaksi vasta 27. joulukuuta.
Valmistelut
Suunnitelma alkoi neuvostojoukkojen alkaessa jo kolme päivää ennen valtausta toteuttaa liikkeitä palatsin ulkopuolella ajoneuvoja käynnistellen ja merkkiraketteja ampuen. Tarkoitus oli hämmentää pouolustavia afgaaneja, jotka aluksi jotain epäillen tarkkailivat neuvostojoukkoja valonheittimiä käyttäen. Majuri Jandad saapui vaatimaan selitystä ja hänelle sanottiin kyseessä olevan täysin normaalit harjoitukset. Afgaanien epäilykset lievenivät ainakin toistaiseksi.
26. joulukuuta muslimipataljoona kutsui presidentinkaartin juhlimaan. Heille tarjoiltiin herkkuja, kuten kaviaaria. Tarjolla oli myös runsaasti vodkaa, jota juotettiin kuitenkin vain afgaaneille. Muslimipataljoonan jäsenet saivat laseihinsa sen sijaan vain vettä.
Vielä viimeisillä minuuteilla tehtiin yritys ratkaista asia myös ilman valtausta. Joitakin tunteja ennen operaatio Štorm 333:n alkua Amin oli kokoontunut politbyroon kanssa juhlien ja esitellen uutta palatsiaan. Amin puhui kuinka asiat olivat jo ratkeamassa neuvostojoukkojen ollessa saapumassa maahan. Ruokailun aikana Amin ja useat hänen vieraansa pyörtyivät. Heidät oli myrkytetty. Aminia katsomaan kutsuttiin neuvostoliittolaisia lääkäreitä. Suunnitelmasta tietämättömät hoitivat Aminia, joka heräsi kooman kaltaisesta tilasta kello kuuteen mennessä.
Taj Beg
thumb|Taj Beg 27. joulukuuta. thumb|Sivuprofiili taistelujen jälkeen. Majuri Jandad oli myrkytyksen takia kutsunut palatsiin lisävartijoita ja panssariprikaati Kabulissa asetettiin hälytystilaan. Magometov antoi Kolesnikille käskyn aloittaa operaatio mahdollisimman pian noin kello 18.00. 20 minuuttia myöhemmin Satarovin joukot tappoivat panssarivaunujen vartijat tarkka-ampujia. Niiden varsinaiset miehistöt olivat parakeilla. Tämän jälkeen noin kello 19.15 ammuttiin kaksi punaista rakettia. Valtaus alkoi ja Šilkat avasivat tulen. Muslimipataljoonan panssariajoneuvot alkoivat lähestyä palatsia käskynään olla ottamatta vankeja tai pysähtyä auttamaan haavoittuneita tovereitaan. Afgaanijoukot avasivat oman tulensa. Keskusjohto oli lamaantunut ja pian hyökkäävät joukot toimivat omina itsejohtoisina ryhminään. Panssaroidut kuljetusajoneuvot toivat joka tapauksessa sotilaita mahdollisimman lähelle palatsia, josta sotilaat hyökkäsivät sen sisään.
Sen sijaan Amin ei tiennyt mistä oli kyse. Aluksi hän vaati adjuntanttiaan soittamaan neuvostoliittolaisille apua saadakseen. Lopulta adjuntantin vakuuttelujen myötä Aminkin tajusi tilanteen. Hänen kuolemastaan on olemassa erilaisia tarinoita. Mahdollista on, että hänet tapettiin tarkoituksella tai satunnaisesta luodista. Taistelujen päättyessä löydettiin joka tapauksessa Aminin ruumis ja hänen kuolettavasti haavoittunut vasta 5-vuotias poikansa. Myöhemmin ruumis käärittiin mattoon ja haudattiin salaiseen paikkaan.
Operaation taistelut palatsilla olivat ohi vain noin 43 minuutin jälkeen. Viisi muslimipataljoonan ja maahanlaskujoukkojen sotilasta oli kaatunut ja 34 haavoittunut. KGB:n erikoisjoukoista oli kaatunut toiset viisi. Kuolleiden joukossa oli myös yksi Aminia auttaneista neuvostolääkäreistä. Presidentinkaartin jäseniä oli otettu vangeiksi 150. Kaatuneita ei laskettu. Mahdollisesti kaatuneita oli noin 250.
Kabulin varmistaminen
Radio- ja televisiokeskuksella kuoli seitsemän afgaania ja haavoittui 29. Täälläkin otettiin noin 100 vankia. Rakennusta tarvittiin, jotta neuvostojoukkojen mukana maahan saapunut Afganistanin uusi johtaja Babrak Karmal voisi mahdollisiman nopeasti tehdä lähetyksen. Muilla rakennuksilla ei esiintynyt juurikaan vastarintaa puolustajien pääosin antautuessa. Sisäministeriöllä kuoli yksi neuvostosotilas. Taistelut olivat aamulla 28. joulukuuta pääosin ohi.
Seuraukset
Kaikkiaan neuvostoliittolaisia sotilaita oli kaatunut taisteluissa 29 ja 44 eri tapaturmissa. Esimerkiksi maahanlaskujoukkoja kuljettanut lentokone oli törmännyt vuoriin kuljettaessaan joukkoja Kabuliin. 74 oli haavoittunut. Afgaanien tappiot olivat noin 300 kaatunutta. Siviilitappioilta oli vältytty.
Kabulissa siviilit eivät olleet kiinnittäneet yön tapahtumiin juurikaan huomiota. Satunnaiset tulitaistelut olivat suhteellisen tavallisia. Babrak Karmal piti Kabulin varmistamisen jälkeen ennakkoon nauhoitetun puheen, jossa hän selitti "Aminin kidutuskoneiston" kaatuneen. Aminin selitettiin mielikuvituksellisessa tarinassa olleen Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun kätyri, joka oli kavalasti pettäen murhannut vilpittömän Muhammad Tarakin. Karmalin oma hallinto pyrittiin esittämään mahdollisimman hyvässä valossa. Poliittiset vangit vapautettiin, heidän joukossaan vankeina olleita kommunisteja ja muiden poliittisten ryhmien edustajia. Myös kommunistista ideologiaa pyrittiin ajamaan taka-alalle julkisuudessa. Vanhan Khlaq-hallinnon punalippu korvattiin uudella Afganistanin lipulla, jonka embleemissä kommunismin punaisen tähden rinnalla olivat Koraani ja minbar.
Bronski Beat
thumb|Bronski Beatin entinen laulaja Jimmy Somerville Varsovassa vuonna 2006 Bronski Beat oli 1980-luvulla suosittu brittiläinen synthpop-yhtye. Sen tunnetuin kokoonpano oli trio, jonka muodostivat laulaja Jimmy Somerville sekä kosketin- ja lyömäsoittajat Steve Bronski (syntyjään Steven Forrest) ja Larry Steinbachek (syntyjään Lawrence Cole). Yhtyeen sanoitukset olivat kantaa ottavia ja käsittelivät yleensä avoimesti homoseksuaalisuutta. Musiikin ehkä tunnusomaisin piirre on Somervillen omintakeinen falsettiääni.
Historiaa
Somerville jätti Bronski Beatin vuonna 1985 perustaakseen Richard Colesin kanssa poliittisemman The Communards -yhtyeen. Bronski Beatin uudeksi vokalistiksi tuli aikaisemmin Bust-nimisessä kokoonpanossa vaikuttanut John Jon (oik. John Foster). Tällä vaihdoksella ei ollut juuri vaikutusta yhtyeen suosioon. Vuoden 1986 albumi Truthdare Doubledare pärjäsi kohtuullisesti, ja esimerkiksi "Hit That Perfect Beat" -single ylsi samalle tasolle "Smalltown Boyn" kanssa listasijoitusten suhteen.
Vuonna 1987 myös Foster jätti Bronski Beatin. Pari vuotta myöhemmin laulajaksi tuli Jonathan Hellyer. Hän, Steve Bronski sekä taustalaulajana toiminut Annie Conway tekivät laajoja kiertueita Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Samoihin aikoihin levytettiin muun muassa jonkinlaiseksi hitiksi muodostunut kappale "Cha Cha Heels" yhteistyönä Eartha Kittin kanssa.
Bronski Beatin viimeinen albumi, Rainbow Nation, julkaistiin vuonna 1995 saksalaisella ZYX Music -levy-yhtiöllä.
Nokia Lumia 730
Nokia Lumia 730 on Microsoftin syyskuussa 2014 julkistama älypuhelin. Puhelimen erikoisuus on laajakulmainen viiden megapikselin etukamera, joka sopii yhtiön mukaan erityisen hyvin selfie-kuvien ottamiseen sekä videopuheluihin. Puhelimessa on 4,7 tuuman näyttö.
Näyttö:
Kaakkurin tarina
Kaakkurin tarina on vuonna 2012 julkaistu kuvateos, joka kertoo kaakkureiden tositarinan. Kirjan teksti ja kuvat ovat Tuomo Björkstenin.
Kirjan pääosassa on Heikiksi ristitty kaakkuri. Se joutuu vaikeaan tilanteeseen, kun sen puoliso kuolee ja siitä tulee yksinhuoltaja. Kirjan tarinassa kerrotaan, kuinka kaakkureiden elämä muistuttaa huomattavasti ihmisten elämää. Niin kaakkurit kuin ihmisetkin deittailevat, riitelevät ja ovat laihdutuskuurilla.
Kirjan kuvat on otettu pääasiassa Pirkanmaalla. Sen liitteenä on Tero Linjaman äänittämä levy lintujen äänistä.
Björksten on Jyväskylässä syntynyt, nykyisin Tampereella asuva Aamulehden toimittaja, joka aloitti luontokuvauksen jo 1997 mutta digijärjestelmäkameran hankinta vuonna 2004 sai hänet innostumaan oikein todella.
Kriitikoiden arvioissa teos saa myönteisen vastaanoton. Tekstistä on sanottu, että siitä ”huokuu – – rakkaus luontoon – sekä kärsivällisyys, jota harrastuksessa tarvitaan”. Pertti Koskimiehen joissakin viestimissä esittämiin negatiivisiin arvioihin häirintäväitteisiin Björksten on vastannut kirjan verkkosivulla.
Lamminrahka
Lamminrahka on Kangasalan kaupunginosa 1. Lamminrahka sijaitsee keskustan ja Tampereen välissä valtatie 12 pohjoispuolella ja Tampere-Orivesi-radan luoteispuolella.
Lamminrahka on myös asuinalue, jota on rakennettu vuodesta 2020 lähtien yhdessä Tampereen kaupungin kanssa. Valtatielle 12 rakennettiin 2020 uusi Lamminrahkan eritasoliittymä Kangasalan ja Tampereen kaupunkien rajan tuntumaan. Tampereen seudun joukkoliikenne suunnittelee alueelle raitiovaunu- ja linja-autoliikennettä.
Evoluutio – kriittinen analyysi
Evoluutio – kriittinen analyysi on saksalaisten Siegfried Schererin ja Reinhard Junkerin kirjoittama oppikirja, jonka Weyel-kustannusyhtiö julkaisi ensimmäisen kerran vuonna 1998. Matti Leisolan toimittama suomennos julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Kirjan kirjoittajat omaksuvat näennäistieteellisen käsityksen "älykkäästä suunnittelusta" – nimittäin, että elämästä näkyy todisteita siitä, että sen olisi suunnitellut kirjassa erikseen nimeämätön älyllinen toimija. Aatteen kannattajat kuitenkin ymmärtävät, että tämä viittaa kristinuskon Jumalaan. Kirjan kirjoittajat esittävät lukuisia väitteitä evoluution tieteellistä teoriaa vastaan.
Suomennokselle julkaistiin vuonna 2014 Evoluutio ja biologinen informaatio -niminen jatko-osa.
Julkaisuhistoria
Kirjan taustalla on noin viidentoista vuoden työ. Kirjan ensimmäiset versiot ilmestyivät saksan kielellä kolmena eri painoksena (1986, 1988, 1992) nimellä Entstehund und Geschichte der Lebewesen ja vuonna 1998 täysin uudistettuna nimellä Evolution – ein kritisches Lehrbuch, joka muodostaa suomenkielisen teoksen rungon.
Aino-lehdessä julkaistun artikkelin mukaan Matti Leisola perusti Datakirjat-kustannusyhtiön vuonna 2000 koska suomalaiset kustantamot kieltäytyivät julkaisemasta hänen suomentamaa versiota Evolution – ein kritisches Lehrbuch -kirjasta. Datakirjat julkaisi Evoluutio – kriittinen analyysi -nimisen suomennoksen ensimmäisen painoksen vuonna 2000 ja toisen, täydennetyn painoksen vuonna 2007.
Vuonna 2014 Datakirjat julkaisi 125-sivuisen Evoluutio ja biologinen informaatio -nimisen jatko-osan Evoluutio – kriittinen analyysi -kirjalle. Jatko-osa perustui myös Evolution – ein kritisches Lehrbuch -nimiseen kirjaan. Suomenkielisen version toimittivat Matti Leisola ja Pekka Reinikainen.
Vastaanotto
Kirjalle myönnettiin Deutscher Schulbuchpreis -palkinto vuonna 2002. Saksalainen lautakunta on myöntänyt palkinnon vuodesta 1990 asti teoksille, jotka välittävät "kunnioitusta Jumalaa kohtaan".
Euroopan neuvoston Committee on Culture, Science and Education -lautakunnalla vuonna 2007 ollut Anne Brasseur viittasi kirjaan negatiivisena esimerkkinä siitä, miten joissakin Euroopan maissa on esiintynyt vastustusta Darwinin teorian opetusta kohtaan.
Tekijät
Suomeksi toimittanut:
Avustajina:
Patajoen kanava
Patajoen kanava on Patalahden ja Päijänteen Vanhanselän yhdistävä kanava Jämsässä. Kanavaa on rakennettu ruoppaamalla Patajokea. Tarkoitus oli rakentaa pienvenekanava, kaksi siltaa, neljä laituria ja sulku.
Hankkeen yleissuunnitelma hyväksyttiin vuonna 2001, itse hanke 2006. Helmikuussa 2007 Jämsän kaupunki antoi hankkeelle aloitusluvan 1,7 miljoonan euron kustannusarviolla. Kustannuksista maksaisi kaupunki puolet, TE-keskus 40 prosenttia ja yritykset 10 prosenttia. Huhtikuuhun mennessä kanavaa valmistui 420 metriä kunnes työt keskeytettiin maan sulamisen takia. Syksyllä työtä jatkettiin ja sillat ja laiturit saatin asennettua, mutta työt jäivät taas kesken vuoden vaihteessa. Sulkua rakennettiin märkätyönä, mutta sekin jäi kesken.
Huhtikuussa 2008 kaupunki ei enää hyväksynyt jatkosuunnitelmia ja työt jäivät odottamaan rakentamista erillisenä urakkana. Vuoden 2009 talousarvioon rahaa ei annettu. Kesken jäänyt työ sai vastuuvapauden syksyllä 2009.
Virkkunen
Virkkunen tai Wirkkunen on suomenkielinen sukunimi.
Osa nimen kantajista on suomentanut sukunimensä nimestä Snellman, osalla Virkkunen on alkuperäinen sukunimi. Täten kaikki Virkkuset eivät välttämättä ole mitään sukua keskenään. Alun perin Snellman–Virkkuset olettivat, että Virkkunen oli ruotsinnettu Snellmaniksi ja täten kääntäminen oli vain alkuperäisen nimen asun palauttamista. Myöhemmin kävi ilmi, että Snellmanin suku onkin alun perin kotoisin Saksasta ja Pohjanmaalla oli toinen suku Virkkunen.
Lakkasprii
Lakkasprii eli mineraalitärpätti on orgaaninen liuotin, joka on jalostettu parafiinista. Se on kirkas neste, jota käytetään esimerkiksi maalaamisessa.
Discovery (Daft Punkin albumi)
Discovery on ranskalaisen Daft Punk-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 2001. Albumilla on kuultavissa vaikutteita muun muassa diskosta ja synthpopista. Albumin kappaleiden musiikkivideoiden ympärille tehtiin myöhemmin myös kokonainen anime-elokuva Interstella 5555.
Albumin varhaisissa painoksissa oli mukana "Daft Club" -jäsenkortti, joka sisälsi koodin, jolla pääsi lataamaan Internetistä yhtyeen aiemmin julkaisematonta tuotantoa. Kappaleita on julkaistu myöhemmin albumeilla Alive 1997, Alive 2007 ja Daft Club.
Kappaleet
Rap -artisti Kanye West on käyttänyt kappaleen "Harder, Better, Faster, Stronger" -samplea omalla "Stronger" -kappaleellaan.
Władysław Gomułka
thumb|200px|Władysław Gomułka Władysław Gomułka (6. helmikuuta 1905 – 1. syyskuuta 1982) oli puolalainen poliitikko ja maan kommunistinen johtaja kahteen otteeseen. Hän järjesti vuoden 1941 jälkeen Puolan kommunistisen puolueen ja oli sen pääsihteeri 1943–1948. Gomulka syrjäytettiin Stalinin määräyksestä puoluelinjalta poikkeamisesta syytettynä vuonna 1948, mutta hän nousi takaisin samaan tehtävään 1956. Gomulka säilytti sitten asemansa vuoteen 1971, jolloin taloudellisen kriisitilanteen aiheuttamat levottomuudet pakottivat hänet eroamaan lopullisesti.
Elämä
Gomułka liittyi vanhaan Puolan kommunistiseen puolueeseen (Komunistyczna Partia Polski, KPP) vuonna 1926. Hän välttyi vuoden 1938 Suuresta vainosta, jolloin useimmat (KPP) jäsenet tuhottiin Stalinin käskystä Neuvostoliitossa. Gomułkasta tuli yksi merkittävimmistä puolalaisista kommunisteista ja hän otti osaa Puolan työväenpuolueen (Polska Partia Robotnicza) muodostamiseen vuonna 1943.
Hän oli Puolan varapääministeri väliaikaisessa hallituksessa vuosina 1945–1947. Hän oli tärkeä henkilö kommunistipuolueessa, auttoi kommunisteja manipuloimaan ja voittamaan suorassa kansanvaalissa 1946 ja Puolan vaaleissa, 1947. Gomułkasta tuli "Puolan hegemoni". Stalin suhtautui epäluuloisesti Gomułkan tapaisiin "kotikommunisteihin". Stalin syytti Gomułkaa "nationalistisista poikkeamista" vuonna 1948. Vuosina 1951–1954 Gomułka oli syrjässä Puolan yhdistyneen työväenpuolueen toiminnasta.
Stalinistisen Bolesław Bierutin kuoleman jälkeen Gomułka nousi uudelleen puolueen johtajaksi lokakuussa 1956. Hänen uudistuksensa olivat suosittuja ja hänen "puolalainen tiensä sosialismiin" tuli tunnetuksi. Palkat nousivat 50 prosentilla ja maan raskasta teollisuutta kehitettiin. Maatilojen kollektivointi peruttiin, sensuuria höllennettiin ja yhteistyö katolisen kirkon kanssa aloitettiin. . Neuvostoliiton johto kutsui Gomułkan neuvottelemaan Varsovaan Unkarin kansannousun johdosta lokakuussa 1956. Gomułka nimitettiin Puolan yhdistyneen työväenpuolueen pääsihteeriksi. Gomułka hyväksyi virallisesti katolisen kirkon ja puolueen toisinajattelijoita (esimerkiksi Kołakowski). Hän otti osaa Varsovan liiton hyökkäykseen Tšekkoslovakiaan vuonna 1968. Samaan aikaan sensuurin tiukkeni ja opiskelijoiden ja intelligentsijan valvontaa tiukennettiin. Maaliskuussa 1968 aloitettiin juutalaisvastainen kampanja muiden Neuvostoblokin maiden tapaan Kuuden päivän sodan jälkeen vuonna 1967.
Joulukuussa 1970 telakkatyöläisten levottomuuksissa ammuttiin lukuisia ihmisiä. Gomułka pakotettiin eroamaan julkisista tehtävistään vuonna 1971. Nuorempi ja dynaamisempi Edward Gierek nousi puolueen johtoon. Gomułka pakotettiin eläkkeelle. Hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1982 Gomułkan huono maine jätettiin sivuun propagandassa ja hänen ansionsa tunnustettiin. Hänen muistelmansa julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1994.
David Picão
Picão sai 10. toukokuuta 1963 nimityksen Santosin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi ja Thoisin titulaaripiispaksi. 21. marraskuuta 1966 hänestä tuli Santosin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 26. heinäkuuta 2000. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Ne-Yo
Shaffer Chimere Smith (s. 18. lokakuuta 1979 Camden, Arkansas, Yhdysvallat), taiteilijanimeltään Ne-Yo, on yhdysvaltalainen R&B-laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Etniseltä taustaltaan afroamerikkalaisiin kuuluvalla Ne-Yo:lla on myös kiinalaisia sukujuuria.
Ne-Yon debyyttialbumi In My Own Words julkaistiin 28. helmikuuta 2006 Def Jam Recordings -levy-yhtiön kautta. Se nousi heti Billboard 200 -listan kärkipaikalle myytyään ensimmäisen viikon aikana 301 000 kappaletta. Samalla viikolla toinen albumilta julkaistu single, Stargaten tuottama So Sick nousi ykköseksi Billboard Hot 100 -listalla.
Toinen albumi Because of You ilmestyi 1. toukokuuta 2007. Myös ensimmäinen albumilta julkaistu single kantoi samaa nimeä.
Kolmas albumi Year of the Gentleman julkaistiin syksyllä 2008.
Marraskuussa 2010 Ne-Yo julkaisi neljännen studioalbuminsa Libra Scale, jonka ensimmäinen single on Beautiful Monster.
Ne-Yo on näytellyt CSI: New York -tv-sarjassa. Hän esitti seitsemännen kauden 14. jaksossa palkkatappajaa. Hän on lisäksi esiintynyt muutamassa elokuvassa kuten Battle: Los Angeles ja Red Tails.
Ne-Yolla on myös kaksi lasta.
Leopold Stokowski
Leopold Stokowski (alun perin Leopold Antoni Stanisław Bolesławowicz Stokowski; 18. huhtikuuta 1882 Lontoo, Englanti – 13. syyskuuta 1977 Nether Wallop, Hampshire, Englanti) oli brittiläis-yhdysvaltalainen kapellimestari, joka oli syntyperältään puolanjuutalainen. Pitkän uransa aikana hän toimi muun muassa Cincinnatin sinfoniaorkesterin, Philadelphian orkesterin, NBC Symphony Orchestran, Hollywood Bowl Orchestran ja Symphony of the Airin johtajana. Hän perusti New York City Symphony Orchestran ja American Symphony Orchestran.
Stokowski on muovannut suuren yleisön mielikuvaa suurieleisestä kapellimestarista. Hän onkin ollut esikuvana myös parodiahahmoille Väiski Vemmelsääri -elokuvista aina Paluu tulevaisuuteen -trilogian Dr. Emmett Browniin asti.
Stokowskin ohjelmisto oli laaja, ja se kattoi myös hänen oman aikansa uuden musiikin, jota hän usein ensimmäisenä esitti yhdysvaltalaiselle yleisölle. Hän esimerkiksi johti Mahlerin 8. sinfonian ensiesityksen Yhdysvalloissa vuonna 1916. Stokowski aloitti levytysuransa vuonna 1917. Se jatkuikin lähes hänen kuolemaansa asti, lähes kuudenkymmenen vuoden ajan. Stokowski johti kaikkiaan yli seitsemäntuhatta konserttia.
Opinnot ja ura
Vuonna 1905 Stokowski siirtyi New Yorkiin urkuriksi ja kuoronjohtajaksi St. Bartholomew’s -kirkkoon ja menestyi mainiosti. Stokowski kuitenkin erosi virastaan opiskellakseen orkesterinjohtamista Pariisissa. Kuultuaan Cincinnatin sinfoniaorkesterin tarvitsevan kapellimestaria Stokowski haki tarmokkaasti tehtävää ja tulikin nimitetyksi vuonna 1909. Hän kuitenkin erosi huhtikuussa 1912 jouduttuaan ristiriitoihin orkesterin johtokunnan kanssa.
Kohti maailmanmainetta
Jo kahden kuukauden kuluttua Stokowski sai uuden orkesterin johtaakseen: hän esiintyi ensi kerran Philadelphian orkesterin johtajana 11. lokakuuta 1912. Tämä tehtävä tulisi nostamaan hänet maailmanmaineeseen. Stokowski johti mielellään suurin elein, antoi hiustensa kasvaa todelliseksi leijonanharjaksi (ja omaksui tähän viittaavan nimen ”Leopold”) ja siirtyi johtamaan ilman tahtipuikkoa, josta tulikin hänen tavaramerkkinsä. Musiikillisesti Stokowski tähtäsi omintakeiseen sointiin ja harjoitti säälimättä orkesteriaan tähän päästäkseen. Hän ei myöskään epäröinyt sormeilla esittämänsä musiikin soitinnusta.
Jouduttuaan erimielisyyksiin Philadelphian orkesterin johtokunnan kanssa Stokowski vetäytyi sen johtamisesta vuodesta 1935 alkaen ja jätti orkesterin kakkoskapellimestari Eugene Ormandyn huostaan.
Vuonna 1939 Stokowski osallistui Walt Disneyn elokuvan Fantasia tekemiseen. Hän sovitti ja johti lähes kaiken elokuvan musiikin, johon kuuluivat Bachin toccata ja fuuga d-molli ja Musorgskin Yö autiolla vuorella. Hän myös pääsi kättelemään Mikki Hiirtä valkokankaalla.
Ura 1940-luvulta eteenpäin
Vuonna 1940 Stokowski muodosti All-American Youth Orchestran ja johti sitä useilla kiertueilla. Hän esiintyi myös toistuvasti Toscaninin NBC Symphony Orchestran johtajana. Vuosikymmenen lopulla hän aloitti myös säännölliset vierailut New Yorkin filharmonikkojen johtajana.
Symphony of the Air -orkesterin johtajana Stokowski toimi vuosina 1954–1963. Vuosina 1955–1961 hän oli myös Houstonin sinfoniaorkesterin johtaja. Vielä 80-vuotiaanakin Stokowski perusti uuden orkesterin, American Symphony Orchestran vuonna 1962, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1972 asti. Tällöin 90-vuotias Stokowski palasi Englantiin.
Vuonna 1972 Lontoossa järjestettiin kaksi suurta konserttia, joissa Stokowski johti saman ohjelman kuin 60 vuotta aikaisemmin Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa.
Vielä vuonna 1976 Stokowski solmi levytyssopimuksen RCA Victor levy-yhtiön kanssa, jonka mukaan hän olisi jatkanut levyttämistä aina satavuotiaaksi asti. Stokowski tosin kuoli seuraavana vuonna sydänkohtaukseen Hampshiren Nether Wallopissa 95-vuotiaana.
Mustatinami
Mustatinami (Tinamus osgoodi) on tinamien (Tinamidae) heimoon ja isotinamien (Tinamus) sukuun kuuluva lintulaji. Sen lajinimi osgoodi on annettu yhdysvaltalaisen eläintieteilijän Wilfred Hudson Osgoodin mukaan.
Tuntomerkit
Mustatinami kasvaa noin 40–46 senttimetrin mittaiseksi. Se on väritykseltään mustahtava. Linnulla on noenharmaa vatsa sekä punertava peräpää. Linnun jalat ovat vaaleanharmaat. Mustatinamin ääni on surumielinen, värisevä sekä laskeva noin sekunnin kestävä vihellys.
Levinneisyys ja elinympäristö
Mustatinamia esiintyy Etelä-Amerikassa. Sitä on tavattu Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lintu viihtyy sademetsissä 600–2 100 metrin korkeudella. Lajin kanta on laskeva ja koostuu arviolta 1 900–4 400 sukukypsästä yksilöstä. Mustatinamin kokonaisvaltaisen esiintymisalueen kooksi on arvioitu 969 000 neliökilometriä. Lintu on uhanalainen ja luokiteltu vaarantuneeksi. Sen kannan on arvioitu jatkavan nopeaa supistumista metsästyksen ja elinympäristön jatkuvan tuhoutumisen vuoksi. Muun muassa maanviljely ja kaivostoiminta uhkaavat lajin olemassaoloa.
Alex Yoong
Alexander ”Alex” Charles Loong Yoong (20. heinäkuuta 1976 Kuala Lumpur) on malesialainen kilpa-autoilija ja Malesian ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa Formula 1 -kuljettaja.
Ura
thumb|right|Alex Yoong ajaa Aasian Formula -sarjan autolla [[Zhuhaissa vuonna 1994.]] Yoongin ura alkoi Aasian Formuloissa vuonna 1994, joista hän siirtyi ensin pienempiin eurooppalaisiin Formulasarjoihin kuten Formula Renault (1996–1997), Britannian Formula 3 (1998–1999) ja Formula 3000 (1999). Vaikka hän ajoi muutaman kerran palkintosijoille, menestys oli kohtalaista.
Yoong pääsi F1-sarjaan malesialaisen vedonlyöntiyhtiö Magnumin tuella. Hän ajoi kaudella 2001 kolme kilpailua Minardi-tallissa. Sopimusta jatkettiin seuraavalle kaudelle, mutta Yoongilla oli toistuvia vaikeuksia päästä kilpailuihin mukaan, ja Anthony Davidson tuurasi häntä kahden kilpailun ajan. Yoongin otteet paranivat kauden mittaan, mutta hänen sopimustaan ei kauden jälkeen jatkettu. Yoong osallistui F1-sarjassa yhteensä 15 Grand Prix'hin, joista paras sijoitus oli vuoden 2002 Australian Grand Prix'n 7. sija, mutta silloin vain kahdeksan autoa pääsi maaliin asti ja kuudelle parhaalle jaettiin pisteitä.
Lentola
Lentola on Kangasalan kaupunginosa 4 keskustan länsipuolella Kangasalantien varrella, valtatie 12:n koillispuolella. Myös Suoraman, Linturinteen ja Harjunsalon asuinalueita kuuluu Lentolan kaupunginosaan. Kirkkoharju jatkuu keskustan alueelta Lentolaan.
Alex Yoong
Ura
Kaudella 2003 Yoong esitti lupaavia otteita Amerikan Champ Car -sarjassa (entinen CART-sarja) kauden avauskilpailussaan sijoittumalla yhdeksänneksi, mutta hänen kautensa loppui lyhyeen tallin talousvaikeuksien takia. Vuonna 2004 Yoong kilpaili Australian V8 Supercar -urheiluautosarjassa ilman mainittavampaa menestystä, ja on sen jälkeen keskittynyt toimimaan kotimaassaan F1-kilpailujen televisiolähetysten kommentaattorina. Yoong edusti Malesiaa A1 Grand Prix -sarjassa yhdessä Fairuz Fauzyn kanssa. Hän voitti kauden päätösviikonloppuna Shanghaissa sprinttikilpailun ja keräsi lisäksi kaksi kakkossijaa. Seuraavalla kaudella hän voitti kolmesti. Aasian GP2 -sarjassa Yoong ajoi muutaman osakilpailun kaudella 2008-2009. Vuodesta 2006 lähtien Yoong on ajanut kestävysajoja erilaisissa urheiluauto- ja GT-sarjoissa.
Lentola
Lentolan kaupunginosassa valtatien varressa on vanhaan soramonttuun perustettu Lentolan teollisuusalue ja uudempi Kallion teollisuusalue. Kyötikkälän urheilukeskus Kirkkoharjun pohjoisrinteellä on Lentolan alueella.
Alex Yoong
Ura
6. joulukuuta 2009 Yoong nimitettiin malesialaistaustaisen Lotus Racing -tallin nuorten kuljettajien kehitysohjelman johtajaksi.
Lentola
Lentolassa sijaitsee Lentolan liikekeskus ja Prisma Kangasala. Kangasala pyrkii kehittämään Lentolasta toista keskustaa kirkon seudun oheen.
Billie Holiday
Billie Holiday (ristimänimi Eleanora Fagan; 7. huhtikuuta 1915 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 17. heinäkuuta 1959 New York, New York, Yhdysvallat), joka tunnetaan myös saksofonisti Lester Youngin hänelle antamalla nimellä Lady Day, oli yhdysvaltalainen laulaja, jota edelleen pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jazzsolisteista.
Varhainen elämä
Holiday syntyi Baltimoressa teini-ikäisille vanhemmille, ja vietti ison osan nuoruuttaan sukulaisten hoivissa. Hän muutti äitinsä kanssa vuonna 1927 ensin New Jerseyhyn ja sitten New Yorkin Brooklyniin. Hänen nuoruutensa vaiheista ei ole varmuutta, sillä hänen omaelämäkerrassaan vuodelta 1956 kertomat tarinat on myöhempien tutkimusten valossa todettu väritellyiksi. Eräiden tarinoiden mukaan hän ajautui New Yorkissa työskentelemään prostituoituna.
Ura
Holiday alkoi vuonna 1930 laulaa Harlemin klubeissa yhdessä laulaja Laurence Jacksonin kanssa. Pian levytuottaja John Hammond otti hänet suojiinsa. 27. marraskuuta 1933 Hammond tuotti hänen ensimmäisen äänitteensä, nimeltään ”Your Mother’s Son-in-Law”, jolla häntä säesti muiden mukana nuori Benny Goodman.
Hammondin järjestämät pienyhtyelevytykset Columbia Records -levy-yhtiölle vuosina 1935–1941 ovat Holidayn myöhemmän maineen perusta. Näissä pikaisesti kootuissa sessioissa Holidayn kanssa soittivat ajan merkittävimmät jazzmuusikot kuten Lester Young, Roy Eldridge, Buck Clayton, Ben Webster ja Bunny Berigan. Yhtyeitä johti yleensä pianisti Teddy Wilson. Holiday lauloi näissä levytyksissä usein 1930-luvun keskeisten viihdesäveltäjien lauluja, jotka muuttuivat improvisoiduksi jazziksi.
Monista jazzlaulajista poiketen Holidayn ääniala oli vain hieman yli oktaavin, mutta se ei muodostunut esteeksi – hänen vakuuttavan tunteikasta tulkintaansa pidetään nykyään poikkeuksellisen vahvana. Holidayn tyylin tunnusomaisin piirre oli laulumelodian laahaaminen hieman säestyksen jäljessä. Samaa tekniikkaa käytti myöhemmin esimerkiksi Frank Sinatra. Hän oli myös ensimmäisiä mustia jazzmuusikoita, jotka rikkoivat ”värimuurin” esiintymällä levytysstudioiden ulkopuolella valkoisten muusikoiden kanssa. Holiday lauloi lyhyen aikaa 1930-luvun lopulla jopa Artie Shaw’n orkesterin solistina.
Jazzvaikutteet vähenivät Holidayn levytyksistä 1940-luvun alussa. Usein tämän syynä on pidetty hänen vuonna 1939 levyttämäänsä ”Strange Fruit” -laulua. Tämä etelävaltioiden lynkkauksista kertova kappale teki Holidaysta erityisen tunnetun myös jazzpiirien ulkopuolella. Useat radiokanavat kieltäytyivät soittamasta kappaletta, mutta kasvava jukebox-ala teki kappaleesta suuren ja keskustelua herättävän. Hänen levytyksensä ensin Commodore-merkille ja 1940-luvun puolivälissä Deccalle kertovat nopeasta muutoksesta. Holiday levytti ensin vielä pikkuyhtyeiden kanssa, tosin huolellisesti sovitettua materiaalia. 1940-luvun puolivälistä alkaen hän alkoi käyttää yhä enemmän isoja jousiorkestereja levyillään. Tältä ajalta on olemassa myös live-taltiointeja, joissa Holiday esiintyy jazzyhtyeiden solistina ennen kaikkea Jazz at the Philharmonic -kiertueilla.
Myöhemmät vaiheet
Holidayn elämä oli varsin myrskyisää. Hänen lukuisat miessuhteensa päättyivät onnettomasti ja Holidayn nousujohteinen ura hiipui hänen päihderiippuvuutensa vuoksi. Marihuanasta ja alkoholista alkanut päihdeongelma paheni 1940-luvun vaihteessa hänen aloittaessaan oopiumin käytön ensimmäisen aviomiehensä Johnnie Monroen kanssa ja lopulta heroiinin käytön toisen aviomiehensä Joe Guyn kanssa. 1940-luvun loppupuolella Holidayn äidin kuolema vaikutti häneen syvästi, ja vuonna 1947 hänet tuomittiin kahdeksan kuukauden vankeustuomioon heroiinin hallussapidosta. Päihteet vaikuttivat vähitellen hänen ääneensä.
Holidayn 1950-luvun levytykset Norman Granzin Verve-levy-yhtiölle merkitsivät hänen paluutaan jazziin. Holiday levytti pikkuyhtyeiden kanssa klassista Broadway-materiaalia vuodesta 1952 alkaen. Holiday esiintyi myös legendaarisessa Sound of Jazz -televisio-ohjelmassa, joka äänitettiin joulukuussa 1957.
Holidayn jäätyä kiinni heroiinin käytöstä häneltä evättiin mahdollisuus esiintyä New Yorkissa. Vuonna 1959 hän joutui sairaalahoitoon sydän- ja maksasairauksiensa takia. Viimeiset elinpäivänsä hän vietti sairaalassa poliisin määräämässä arestissa. Hän kuoli maksakirroosiin 17. heinäkuuta 1959, vain 44-vuotiaana.
Kochi (Intia)
Kochi, aikaisemmin Cochin, on kaupunki Ernakulamin piirikunnassa Keralan osavaltiossa Intiassa. Kaupungissa on Intian yksi tärkeimmistä satamista. Kaupunki sijaitsee noin 220 kilometriä pohjoiseen osavaltion pääkaupungista Thiruvananthapuramista. Kaupungissa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 601 574 asukasta, mikä tekee siitä osavaltion toiseksi suurimman kaupungin. Kochin metropolialueella asui yhteensä 2 117 990 asukasta.
Kochissa oli yli tuhannen vuoden ajan juutalainen yhteisö, johon kuului vielä 1950-luvulla noin viisituhatta henkeä. Vuosituhannen loppuun mennessä juutalaiset vähenivät muutamiin kymmeniin.
Kochin kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Kochin keskustasta.
Koulutus
Kochissa on sekä valtion että yksityisten ylläpitämiä kouluja. Yksityisissä kouluissa opetetaan enimmäkseen englanniksi, kun taas valtion ylläpitämissä julkisissa kouluissa opetetaan englannin lisäksi myös malajalamiksi. Korkeakoulutuksesta vastaa muun muassa Cochin University of Science and Technology.
Jorma Vainonen
Jorma Kalevi Vainonen (14. syyskuuta 1934 Kouvola – 5. toukokuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen äidinkielenopettaja ja nuortenkirjailija. Hän pääsi ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta 1955 ja lähti Helsingin yliopistoon opiskelemaan kotimaista kirjallisuutta, kansanrunoustiedettä ja suomen kieltä. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1964 ja toimi vanhempana lehtorina ja vararehtorina Kouvolan lyseossa 1966-1975 ja myöhemmin opetustehtävissä Inkeroisten lukiossa ja yläasteella sekä Myllykosken lukiossa, josta jäi eläkkeelle 1997. Anjalankosken kaupungin opetuspäällikkönä hän toimi vuosina 1984-1990. Opettajana Vainonen oli avarakatseinen humanisti, joka osasi käyttää huumoria ja herättää oppilaissa kiinnostuksen äidinkieltä ja kirjoittamista kohtaan. Hän julkaisi kaksi nuortenkirjaa, 1978 ja 1979.
Opettajantyön ja kirjoitusharrastuksen lisäksi Vainonen oli asuinpaikkakunnallaan Anjalankoskella aktiivinen yhteiskunnallinen vaikuttaja. Hän oli silloisen Sippolan kunnanvaltuuston sosiaalidemokraattisen ryhmän valtuutettu 1969-1974, Anjalankosken kauppalanvaltuuston jäsen 1975-1976, Anjalankosken kaupunginhallituksen jäsen 1977-1980 ja kaupunginvaltuuston jäsen 1981-1996. Hän toimi kirjastolautakunnassa, oli keskusvaalilautakunnan puheenjohtaja 1989-1996, Kymen läänin keskiasteen koulunuudistuksen suunnittelulautakunnan jäsen sekä Anjalankosken seurakuntien kirkkovaltuuston jäsen 1994-1998. Hänellä oli luottamustoimia myös sosiaalidemokraattisen puolueen elimissä. Kunnallispolitiikassa Vainonen tarkasteli asioita laajakatseisesti yli kylä- ja puoluerajojen.
Jorma Vainonen oli naimisissa äidinkielenopettaja Kaisu Vainosen (s. Kuusinen) kanssa. Hänen lapsiaan ovat Kulttuurien museon amanuenssi Pilvi Vainonen ja toimittaja Jaakko Valaskivi (s. Vainonen).
Ole Ellefsæter
Ole Martin Ellefsæter (15. helmikuuta 1939 Ringsaker – 18. lokakuuta 2022 Ringsaker) oli norjalainen maastohiihdon olympiavoittaja, juoksija ja iskelmälaulaja.