cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luottamus tai kuolema!
Murhat Ruotsissa 1958 ja 1960
Kuukautta aikaisemmin oli puukotettu kuoliaaksi Agnetta Nyholm Tukholmassa. Kaksi vuotta myöhemmin syyskesällä 1960 Sundbybergissä surmattiin Ulla Persson ja siitä kahden viikon kuluttua Berit Lindqvist. Perssonin oli nähty nousevan kaksiväriseen henkilöautoon, jonka kuljettajaksi epäiltiin ulkomaalaista miestä. Sekä häntä että Lindqvistiä oli kuristettu ja puukotettu. Kuten Lövqvistiltä, myös näiltä kolmelta oli viety pikkuesineitä, kenkiä, kelloja ja kameroita. Hansin tiedetään asuneen Sundbybergissäkin.
Herbert MacKay-Fraser
Herbert 'Mac' MacKay-Frasier (23. kesäkuuta 1927 Pernambuco, Brasilia – 14. heinäkuuta 1957) oli yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja.
Luottamus tai kuolema!
Murhat Ruotsissa 1958 ja 1960
Tutkimuksissa Hansia kuulusteltiin ruotsiksi, koska hän osasi sitä riittävästi, mutta taaskaan hänen syyllisyydestään ei saatu todisteita.
Herbert MacKay-Fraser
Ura
MacKay-Fraser syntyi Brasilian Pernambucossa (nykyisin osa Recifeä) vuonna 1927 keskiluokkaiseen yhdysvaltalaisperheeseen. MacKay-Fraserin isä oli varakas kahviplantaasin omistaja, joka halusi molemmille pojilleen Yhdysvaltain kansalaisuuden Brasilian sijasta.
Luottamus tai kuolema!
Tulilahden kaksoismurha 1959
Useiden silminnäkijöiden mukaan kaksi saksaa puhuvaa miestä oli hakenut hieman ennen kaksoismurhia punkaharjulaiselta kioskilta Tulilahden leirintäalueen kartan. Toinen miehistä olisi sopinut tuntomerkkien perusteella Hans Assmanniksi. Miehet olivat liikkellä kuplamallisella Volkswagen -henkilöautolla. Punkaharju sijaitsee lähellä Heinävettä. Assmannin vaimo kertoi vuosia myöhemmin, että hänen miehensä ja tämän autonkuljettaja olivat automatkalla Heinäveden suunnalla murhien aikaan. Kertomuksen mukaan Hans Assmann oli viettänyt aiemmin pari kesää Heinäveden pitäjässä, jossa hän oli tutustunut myös Tulilahden leirintäalueeseen.
Herbert MacKay-Fraser
Ura
MacKay-Fraser työskenteli myös kahviplantaasilla, kunnes kiinnostui ajamaan kilpa-autoja Brasilian ja Euroopan sarjoissa. Hän siirtyi ajamaan Euroopan sarjoihin 1950-luvun puolivälissä ajaen mm. Ferrarin, Lotuksen ja BRM:n autoilla, joissa hän kohtasi kilpailuissa usein teknisiä ongelmia.
Formula 1 -sarjaan MacKay-Fraser osallistui ainoastaan vuoden 1957 Ranskan GP:ssä, jossa hän keskeytti tekniseen vikaan eikä saavuttanut pisteitä. Hän kuoli viikon kuluttua Coupe de Vitesse -kilpailussa Reims-Gueuxissa, kun hän menetti F2-luokan Lotuksensa hallinnan kovassa vauhdissa.
Luottamus tai kuolema!
Bodominjärven kolmoismurha 1960
Sairaalan henkilökuntaa ihmetytti suuresti se, ettei poliisi suostunut koskaan kuulustelemaan heitä, eikä ottanut Assmanin tahraisia vaatteita tutkittavaksi. Assmannin kanssa tekemisissä olleet henkilöt olivat varmoja tämän syyllisyydestä Bodominjärven murhiin. Poliisin mukaan Assmannilla oli kuitenkin täydellinen alibi, jota arkaluontoisuutensa vuoksi ei ollut annettu julkisuuteen. 2000-luvulla keskusrikospoliisi lopulta julkaisi Assmannin alibin Helsingin Sanomien yleisönosastolla hillitäkseen huhumyllyä. Poliisin mukaan Assmann oli ollut surmayön naisystävänsä alivuokralaisasunnossa ja tämän vuokraisäntä ja -emäntä näkivät hänet aamiaispöydässä Helsingissä. Vuokraisäntäpari oli naisystävän sisar ja tämän mies, eli he olivat Assmannin lähipiiriä.
Sirkka-Liisa Valjuksen murha 1963
23.7.1963 löydettiin Turussa Rauhankatu 19:ssä asunut Sirkka-Liisa Valjus kuolleena. (Hänen sukunimensä on kirjoitettu eri lehdissä vuorotellen V:llä ja W:llä.) Kaikesta päätellen on kysymyksessä törkeä rikos. Ruumiissa oli nimittäin pahoinpitelyn jälkiä ja asunnossa ja porraskäytävässä oli verijälkiä. Sirkka-Liisa makasi alastomana sänkynsä vieressä lattialla. Nainen oli kuristettu lampun johdolla. Lisäksi hänen päässään oli verta vuotanut ruhjevamma. "Todistajien mukaan Sirkka-Liisa Waljuksen seurassa oli ollut murhaa edeltäneenä iltana saksalainen, suomea murtaen puhuva ja helposti kiivastuva mies. Taksinkuljettaja oli pitänyt seuralaista saksalaisena tai hollantilaisena, ja murhasta epäiltiinkin yleisesti 'hollantilaista merimiestä'. Saara Nissinen tunnisti puolestaan Hansiksi miehen, joka oli edellisenä uutena vuotena juhlinut Turussa hänen ja Sirkka-Liisan kanssa.
Löytyi myös turkulaisia, jotka tiesivät Hansin vierailleen Sirkka-Liisan luona, ja jotkut olivat nähneet myös hänen Opelinsa. Tiesivätpä jotkut Sirkka-Liisan olleen hänen kyydissäänkin."
Matkustajakodin emäntä oli jo kuullut Sirkka-Liisa Waljuksen surmasta ja näki pian hänen kuvansa sanomalehdessä. Silloin hän tunnisti Sirkka-Liisan samaksi naiseksi, joka oli käynyt heillä aiemminkin Hansin kanssa. Emäntä päätti kuitenkin vaieta sekä Hansin yhden yön pituisesta poissaolosta että hänen ja Sirkka-Liisan välisestä suhteesta. Ikävyyksiä siitä vain aiheutuisi. --"
Sirkka-Liisa Valjuksen murha on keskeisenä tausta-aiheena Aarre Haunian rikosromaanissa Päällikkökomisario ja kuristaja (1971).
Kuolema
Hans Assmann kuoli Ruotsissa kesäkuun 19. päivänä 1998, kuuden kuukauden ja kahden päivän kuluttua Matti Paloaron vierailusta.
Hans Assmann tunnusti Paloarolle kuolinvuoteellaan epäonnistuneensa varsinaisessa tehtävässään. "Olen pettänyt kaikki", hän tunnusti haastattelijalleen. "Ajattelen aina, ettei sellaista ole tapahtunutkaan, ja uskon siihen. Olen pystynyt suggeroimaan itseni neuvostokansalaiseksi, joka oli vain syntynyt Saksassa. Puhun saksaa, suomea, ruotsia, venäjää ja englantia. Nyt olen asunut 36 vuotta Ruotsissa ja odotan enää kuolemaa."
Arviot
Hans Assmann kuolinvuoteellaan 1997 oli kertonut ja epäsuorasti tunnustanut tapahtumia Matti Paloarolle. Assmann ei kuitenkaan myöntänyt suoraan mitään. "Odotat tietenkin, että kertoisin niistä teltta- ja puukkojutuista ja muista sellaisista, mutta tuotan sinulle pettymyksen. Yksityiskohdista en puhu, enkä myönnä enkä kiellä mitään. Sinun on vain tajuttava asiat puheestani tai käsitettävä ne muuten. Et saa mainita sanallakaan, että olisin tunnustanut jotain. Totuus löytyy tarinastani ja sen rivien välistä." Assmann oli huumeidenkäyttäjä ja hänen puheensa ja käytöksensä olivat joskus sekavia.
Poliisi on julkisuudessa väittänyt Jorma Palon ja Matti Paloaron kirjoja fiktioksi, eli mielikuvituksen tuotteeksi. Jorma Palo vastasi tutkineensa asiat perusteellisesti ja ihmetteli, miksi poliisi ei ole tutkinut kunnolla Assmannin osuutta. Palo epäili ulkopoliittisia syitä Assmannin suojelemiseen.
Resolution (Lamb of Godin albumi)
Resolution on metalliyhtye Lamb of Godin albumi, ja se julkaistiin 24. tammikuuta 2012.
Scared to Be Lonely
Scared to Be Lonely on alankomaalaisen DJ-tuottaja Martin Garrixin ja brittiläisartisti Dua Lipan kappale. Sen julkaisivat STMPD RCRDS ja Epic Records digitaalisesti ladattavana singlenä 27. tammikuuta 2017. Kappale on mukana Lipan omaa nimeä kantavan debyyttistudioalbumin "Complete Edition"-erikoispainoksella. Kappaleen ovat sanoittaneet Garrix, Giorgio Tuinfort, Nathaniel Campany, Kyle Shearer ja Georgia Ku, joista kaksi ensimmäistä myös tuottivat sen Valley Girlin sekä Lorna Blackwoodin kanssa. Kappaleesta on toteutettu myös akustinen versio, joka julkaistiin 7. huhtikuuta 2017.
Kappaleelle on toteutettu myös Blake Claridgen ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin Garrixin YouTube-kanavalla singlen julkaisupäivänä. "Scared to Be Lonely" oli kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon Alankomaissa, Malesiassa, Norjassa, Ruotsissa, Slovakiassa, Suomessa ja Tšekissä sekä kymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Itävallassa, Latviassa, Portugalissa, Saksassa, Tanskassa, Unkarissa ja Uudessa-Seelannissa. Lisäksi se on myynyt Australiassa, Italiassa, Kanadassa ja Puolassa kaksinkertaista,   Alankomaissa kolminkertaista, sekä Meksikossa ja Ruotsissa jopa nelinkertaista platinaa.
Osmo Viitasalo
Osmo Eerik Viitasalo (10. toukokuuta 1908 Helsinki – 13. kesäkuuta 1950 Kotka ) oli suomalainen toimittaja.
Viitasalo valmistui ylioppilaaksi Helsingin koelyseosta vuonna 1928. Hän työskenteli Suomen Sosialidemokraatin toimitusharjoittelijana vuonna 1929, mikkeliläisen Vapauden toimitussihteerinä vuonna 1930 ja siirtyi samana vuonna kotkalaisen Eteenpäin-lehden toimitussihteeriksi. Vuonna 1937 hänet valittiin lehden päätoimittajaksi.
Sosiaalidemokraatteihin kuulunut Viitasalo oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1934 ja kaupunginhallituksen jäsen vuodesta 1945. Hän toimi SDP:n kunnallisjärjestön puheenjohtajana vuodesta 1940. Viitasalo kuului Kotkan kaupunginkirjaston, työväenopiston ja työväen näyttämön johtokuntiin sekä Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton hallitukseen.
Liskoankeriaat
Liskoankeriaat (Halosauridae) on piikkiankeriaskaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä.
Lajit ja anatomia
Varhaisimmat heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu liitukauden varhaisvaiheille, tällainen on muun muassa Echidnocephalus. Nykyään liskoankeriaita elää 15 ja ne jaetaan kolmeen sukuun. Lajeja ovat muun muassa liskoankerias (Aldrovandia roatrata), siroliskoankerias (Aldrovandia gracilis), siipiliskoankerias (Halosauropsis macrorhir), atlantinliskoankerias (Halosaurus guentheri) ja pikkuliskoankerias (Halosaurus parvipennis).
Kooltaan liskoankeriaat ovat yleensä alle metrin. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja pyrstö sekä kuono ovat pitkät. Selkäeviä on yksi ja peräevä on hyvin pitkä. Liskoankeriaslajien suomut ovat melko kookkaat ja sykloidin muotoiset, väriltään ruskeat tai harmahtavat. Hampaat ovat kaloilla melko pienet. Koiraiden sieraimet ovat hyvin kehittyneet ja naaraat mahdollisesti viestivät koiraille feromonien välityksellä. Kuten naiskaloilla ja ankeriailla liskoankeriaiden poikanen on nauhamainen.
Levinneisyys ja elintavat
Liskoankeriaat elävät Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenemeren alueella. Ne ovat syvänmeren kaloja ja elävät tyypillisesti 500–3 000 metrin syvyydessä. Kalat elävät lähellä pohjaa ja käyttävät ravintonaan pohjalla eläviä äyriäisiä ja monosukamatoja. Sukupuolijakauma on vnoutunut ja naaraita on huomattavasti enemmän kuin koiraita.
Meksikonrevonhäntä
Meksikonrevonhäntä eli amarantti (Amaranthus hypochondriacus) on revonhäntäkasveihin kuuluva ruohovartinen kasvi, jota kasvatetaan sen ravintopitoisten siementen takia.
Meksikonrevonhäntää kasvaa jopa 3,5 metriä korkeaksi. Sen varsi on pysty, lehdet soikeita ja kukinto laaja, haarova tähkä, joka on lajikkeesta riippuen joko punainen tai vihreä.
Meksikonrevonhäntää kasvatetaan Keski-Amerikassa 1 000–1 500 metrin korkeudessa.
Meksikonrevonhäntä oli muinaisten asteekkien jokapäiväistä ruokaa. Se on pienijyväistä valeviljaa, joka sisältää runsaasti kalsiumia, kaliumia, sinkkiä, foolihappoa, rautaa ja kuitua. Aminohapoista amarantti sisältää erityisesti metioniinia ja lysiiniä. Meksikonrevonhäntää voi ostaa luontaistuotekaupoista, ja sitä lisätään joihinkin riisikakkuihin. Ruoanlaitossa jyvät kannattaa paahtaa kevyesti ennen kypsennystä, jolloin maku paranee. Meksikonrevonhännässä on vehnään verrattuna kolminkertainen määrä kuitua ja viisinkertainen määrä rautaa sekä maitoon verrattuna kaksinkertainen määrä kalsiumia.
Zhang Xiangxiang
Zhang voitti olympiakultaa 62 kilogramman painoluokassa 2008 Pekingin olympialaisissa yhteistuloksella 319 kilogrammaa (143 kg + 176 kg). Kuusi vuotta aikaisemmin hän voitti Havirovin MM-kisoissa kultamitalin työnnöstä (142,5 kg), tempauksesta (170 kg) sekä yhteistuloksesta (312,5 kg). Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 hän sijoittui 56 kilogramman painoluokasta pronssille. Samana vuonna hän saavutti Aasian mestaruuskisoista ykkössijan tempauksessa, kolmannen sijan työnnössä ja hopeaa yhteistuloksessa.
Uukuniemen laivaonnettomuus
Uukuniemen laivaonnettomuus oli sunnuntaina 16. elokuuta 1903 Uukuniemen Pyhäjärvellä tapahtunut vesiliikenneonnettomuus, jossa kuoli 18 ihmistä. Onnettomuudessa höyryvene Ainon hinaaman proomun kattorakennelma luhistui höyryveneen kääntäessä äkkiä suuntaa ja katolla olleista matkustajista 40 putosi veteen.
Onnettomuuden kulku
Höyryvene Aino lähti sunnuntaina jumalanpalveluksen päätyttyä Uukuniemen Ristirannan laiturista kuljettamaan kirkkoväkeä Pyhäjärven yli Ännikänniemeen. Rippipyhän vuoksi matkustajia oli tavallista enemmän. Itse höyryveneessä oli noin 75 henkilöä ja sen hinaamassa 25 metriä pitkässä proomussa eri arvioiden mukaan 250-400 henkilöä. Proomuun oli rakennettu tuuman paksujen rautatolppien varaan kaksiosainen katto, ja osa matkustajista siirtyi tilanahtauden vuoksi katolle, vaikka sinne meno olikin kiellettyä. Lopulta katolla oli noin sata matkustajaa. Katolle houkutteli myös erään matkustajan aloittama harmonikan soitto siellä. Alusten ylikuormauksesta varoiteltiin jo ennen lähtöä:
Höyryvene painui tuulen vaikutuksesta liian lähelle Höijsaaren rantaa, jolloin perämies käänsi äkkiä aluksen suuntaa. Proomun perämies ei havainnut tätä katolla olleen väenpaljouden takia, ja suunnanvaihdoksen takia aluksi löysälle mennyt hinausköysi nykäisi voimakkaasti proomua, joka heilahti ja kallistui. Proomun katon rautatolpat pettivät ihmisten painon ja heilahduksen takia, ja katto luhistui toisen puolen pudotessa matkustajineen alas proomun ruumaan ja toisen puolen taas luisuessa veteen mukanaan noin 40 matkustajaa. Proomuun jääneistä loukkaantui noin parikymmentä katon sortumisen takia.
Pelastustöiden aloittaminen viivästyi proomussa ja höyryveneessä syntyneen sekasorron takia. Lopulta höyryveneen kone pysäytettiin ja paikalle tuli useita veneitä, jotka eivät kuitenkaan tilanahtauden vuoksi voineet pelastaa kuin yksittäisiä vedessä olleita ihmisiä. Osa vedessä olleista saatiin nostettua takaisin proomuun laudankappaleiden ja köysien avulla, ja muutamat pääsivät uimalla 300 metrin päässä olleeseen Höijsaareen. Höyryvene kävi välillä viemässä matkustajia läheiseen saareen, koska alukseen ei voitu ottaa vedestä lisää väkeä ylikuorman takia ja palasi sitten uudelleen onnettomuuspaikalle. Tällöin kaikki pelastuneet oli kuitenkin saatu jo nostettua ylös. Höyryvene otti proomun uudelleen hinaukseen ja vei matkustajat Ristirantaan, jossa lääkäri G. Walle antoi loukkaantuneille ensiavun. Kolme pahiten loukkaantunutta vietiin sitten Sortavalan sairashuoneelle. Onnettomuudessa hukkuneet 18 matkustajaa saatiin naarattua ylös maanantaihin mennessä.
Tutkinta
Tapaus oli niin merkittävä, että merenkuluntarkastaja, kapteeni Teodor Hjelt lähti paikanpäälle tekemään asiasta tutkimuksen. Hjelt totesi ensimmäistä kesää Ainon päällikkönä toimineen Pölläsen viivytelleen pelastustoimien aloituksessa ja ottaneen 75 matkustajaa höyryveneeseen, jossa olisi saanut olla enintään 56 ja 208 matkustajaa proomuun, jossa olisi saanut olla enintään 75 henkilöä. Uusi Suometar tiivisti Hjeltin lausunnon syyllisyydestä näin:
Uukuniemen kihlakunnanoikeus tuomitsi 18. tammikuuta 1904 höyryveneen päällikön talollinen H. Pölläsen 200 markan sakkoon, koska laivaan ja proomuun oli otettu liikaa matkustajia ja matkustajien oli sallittu kiivetä proomun katolle. Lisäksi matkustajien kuljetukseen oli käytetty siihen sopimatonta proomua. Oikeus tuomitsi samasta syystä sakkoihin myös höyryveneen omistajina olleet sortavalalaiset Nikolai ja Konstantin Siitoimen. Oikeuden mielestä onnettomuuteen olivat kuitenkin pääasiassa syyllisiä katolle kiivenneet matkustajat.
Hjelt moitti myös Sortavalan katsastusmiehiä, jotka olivat katsastaneet Ainon matkustajaliikenteeseen, koska he eivät olisi saaneet hyväksyä Pöllästä päälliköksi riittämättömän pätevyyden vuoksi. Asiasta seurasi pitkällinen oikeusprosessi, joka päättyi vuonna 1908 katsastusmiesten vedotessa siihen, että koska heitä ei ollut virallisesti nimetty tarkastusmiehiksi, heillä ei ollut oikeutta antaa Pölläselle todistusta, joka matkustajahöyrylaivojen päälliköllä pitää olla. Hjelt totesi kirjeessä läänin kuvernöörille, että tällöin katsastajien olisi pitänyt olla hyväksymättä alusta matkustajaliikenteeseen, kunnes siihen olisi saapunut pätevyyden omaava päällikkö.
Uukuniemen laivaonnettomuuden 18 uhria on haudattu Uukuniemen Paakasalmen hautausmaalle, jonne heille on pystytetty yhteinen muistomerkki.
Lähteet
61.77389°N, 30.04778°W
Paul Weinstein
Paul Weinstein (5. huhtikuuta 1878 Wallendorf – 16. elokuuta 1964 Bochum) oli saksalainen yleisurheilija, joka kilpaili korkeushypyssä, seiväshypyssä, pituushypyssä, kolmiloikassa ja keihäänheitossa. Hän voitti St. Louisin olympialaisissa 1904 pronssia korkeushypystä tuloksella 177,8 senttimetriä. Toiseksi sijoittunut Garrett Serviss hyppäsi saman tuloksen, mutta voitti Weinsteinin uusinnassa. Myös Paulin veli Albert oli olympiatason yleisurheilija.
Matti Pennanen (pesäpalloilija)
Matti Kalevi Pennanen (2. elokuuta 1921 Lempäälä – 22. maaliskuuta 1991) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti Toijalan Pallo-Veikkoja.
13-vuotiaasta saakka TPV:n edustusjoukkueessa pelannut Pennanen saavutti Suomen mestaruuden kausilla 1945 ja 1946. Vuonna 1947 tuli vielä SM-hopeaa ja Suurkisamestaruus. Piirinmestaruuksia Pennanen voitti kaikkiaan 11 ja pesäpallon lisäksi pm tuli myös moukarinheitossa. Pennanen toimi TPV:n puheenjohtajana kahdeksan vuotta. Vuosina 1946–67 hän tuomitsi mestaruussarjaotteluja. Vuonna 1962 hän tuomitsi Itä–Länsi-ottelun Helsingissä. Pennaselle on myönnetty useita ansio- ja tunnustusmerkkejä.
Pennasen veljiä olivat pesäpalloilijat Mikko Pennanen ja Pekka Pennanen.
Impi Kauppila
Impi Mirjam Kauppila (28. helmikuuta 1909 Helsinki – 11. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Kauppila lienee käynyt kaksi luokkaa lyseota ja myöhemmin elämässään hän osallistui Helsingissä työväenopiston kirjalliseen opintopiiriin. Kauppila työskenteli ainakin myyjättärenä, kadunlakaisijana, kylvettäjänä ja alastonmallina.
Kauppilan esikoisrunokokoelma Paratiisin valloitus julkaistiin 1947 ja se jäi myös hänen ainoaksi julkaistuksi teoksekseen. Kokoelman 33 runoa oli koonnut Helsingissä Kalliolan piirissä vaikuttanut Osmo Hormia ja sitä pidetään Suomen ensimmäisenä täysmodernina runokokoelmana.
Kauppila poltti myöhemmät runonsa ja muunkin elämäänsä liittyneen kirjallisen aineiston joten häneltä ei senkään vuoksi ilmestynyt enää uusia teoksia.
Mórfou
Mórfou on kylä ja kunta (Δήμος Μόρφου, Dímos Mórfou) Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Güzelyurtin alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Nikosian alueeseen. Kylän väkiluku on (2011).
pienoiskuva|vasen|Pyhän Mamaksen (Ágios Mámas) kirkko. Mórfou sijaitsee Kyproksen luoteisosassa lähellä kylästä nimensä saaneen Mórfounlahden rantaa. Etäisyys pääkaupunki Nikosiaan on noin 46 kilometriä. Kylä sijaitsee noin 65 metrin korkeudella merenpinnasta.
Mórfoun nimen on selitetty tulevan Afroditen epiteetistä Morfo. Keskiajalla paikka tunnettiin nimillä Theomorfu ja Temorfu (Theomorphou, Temorphou). Mórfoun kunta on perustettu vuonna 1883. Kylä oli Mórfoun hiippakunnan piispanistuin vuodesta 1973. Mórfou on Turkin miehittämä ja kyproksenturkkilaisten asuttama muun Pohjois-Kyproksen tavoin vuodesta 1974. Nykyisin sekä kunnallishallinto että piispanistuin toimivat pakolaishallintona Kyproksen kreikkalaisella puolella. Mórfoun alue tunnetaan erityisesti sitrushedelmistään.
Naron avaruuskeskus
Laukaisut
Ensimmäinen kantoraketin ja sen kuljettaman koesatelliitin laukaisun piti tapahtua alkuvuonna 2009, mutta on siirtynyt syksyyn. 25. elokuuta 2009 KSLV-1 (eli Naro-1) laukaistiin Naron avaruuskeskuksesta. Laukaisu oli osittainen epäonnistuminen. 10. kesäkuuta 2010 Narosta laukaistuun KSLV-1 rakettiin (Naro 1) menetettiin yhteys 107 sekunnin kuluttua laukaisusta ja raketin oletetaan räjähtäneen. Bloombergin mukaan Etelä-Korea menetti kahden miljardin euron taloudellisen hyödyn epäonnistumisen myötä.
Liao Hui
Liao Hui (s. 5. lokakuuta 1987 Xiantao, Hubei) on kiinalainen painonnostaja.
Juniorina Liao on voittanut Aasian mestaruuden vuonna 2005 ja Kiinan mestaruuden 2006. Hän voitti olympiakultaa 69 kilogramman painoluokassa 2008 Pekingin olympialaisissa yhteistuloksella 348 kilogrammaa (158 kg + 190 kg). Aiemmin samana vuonna hän voitti olympiakarsintana toimineen Kiinan mestaruuskilpailun. Vuonna 2009 Liao voitti maailmanmestaruuden.
Vuoden 2010 MM-kilpailuissa Liao antoi positiivisen dopingnäytteen ja hän sai marraskuussa 2011 kilpailukiellon, joka päättyy syyskuussa 2014.
Musiikkia ja matkailua harrastava Liao on 168 senttimetriä pitkä ja painaa 72 kilogrammaa. Hänen valmentajanaan toimii Yu Jie.
Tähtisarja – 30 suosikkia (Kaija Koon albumi)
Tähtisarja – 30 suosikkia on Kaija Koon viides kokoelmalevy, joka ilmestyi 14. kesäkuuta 2010. Yli vuosi levyn ilmestymisen jälkeen se nousi 34. viikolla vuonna 2011 Suomen virallisen albumilistan 46. sijalle.
Tie 40 (Viro)
Kantatie 40 on Tarton luoteinen sisääntuloväylä. Se kulkee kaupungin keskustasta valtatieltä 3 Tähtveren kylään valtatielle 2. Tien pituus on 7,0 kilometriä.
Tien kulku
Kantatie 40 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Samppanjaruusu
Oikeusjuttu 2002–2005
VL-Musiikki osti 1990-luvun taitteessa albumin masternauhat ja julkaisi materiaalin vuonna 1992 CD-levynä uudella nimellä Kiitos tästä vuodesta ja esittäjänimellä Eija Kantola, jolla nimellä artisti oli juuri voittanut tangokuningatartittelin. Myös kappaleiden järjestys oli erilainen.
Eija Kantola vei tämän tekijänoikeusasian käräjäoikeuteen. Hänen mukaansa halvalla ja huonosti tehty Samppanjaruusu oli ”omakustannetasoa”, ja artisti paheksui levyn markkinoimista uudella taiteilijanimellään. Lohjan käräjäoikeus kielsi syksyllä 2002 VL-Musiikkia julkaisemasta materiaalia ja tuomitsi CD-levyt tuhottaviksi. Helsingin hovioikeus oli kuitenkin päinvastaisella kannalla, mutta korkein oikeus palautti vuonna 2005 käräjäoikeuden tuomion. Se korosti, että taiteilijalla on oikeus esiintyä haluamallaan nimellä ja että tekijän nimi on ilmoitettava juuri sellaisessa muodossa kuin tekijä itse haluaa. Nimeä Eija Kantola ei ollut mainittu Kantolan ja CAJ:n alkuperäisessä levytyssopimuksessa, joten sitä ei ollut lupa käyttää. Tämä ennakkopäätös mahdollistaa sen, että artistit voivat ajan kuluessa uudistaa tuotantoaan ja imagoaan vapaasti, ja kukin äänite on julkaistava sillä taiteilijanimellä kun on alun perin sovittu.
Elisabet (Venäjä)
Elisabet I tai Elisabet Petrovna (, Jelisaveta Petrovna); (29. joulukuuta [ J: 18. joulukuuta] 1709 Kolomenskoje lähellä Moskovaa – 5. tammikuuta 1762 [ J: 25. joulukuuta 1761] Talvipalatsi, Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisarinna vuosina 1741–1762.
Hän johti Venäjää Itävallan perimyssodan ja seitsenvuotisen sodan aikana. Talvipalatsi rakennettiin Elisabetin valtakaudella.
Keisarinna Elisabet tunnustautui Pietari I Suuren uudistusten jatkajaksi ja puolusti ulkopolitiikassa Venäjän keisarikunnan asemaa eurooppalaisena suurvaltana. Elisabetin astuessa valtaistuimelle Ruotsi ja Venäjä olivat sodassa, jonka Elisabet pyrki lopettamaan esittämällä, että Suomesta muodostettaisiin valtakuntien väliin puskurivaltio. Pikkuvihaksi kutsuttu Suomen venäläismiehitys päättyi Turun rauhaan vuonna 1743, jolla Venäjän rajaa siirrettiin Pietari Suuren rajaa lännemmäksi.
Lapsuus ja nuoruus
Jelisaveta Petrovna oli sisarensa, Holstein-Gottorpin herttuatar Anna Petrovnan lisäksi ainoa Pietari Suuren ja Katariina I:n yhdestätoista lapsesta, joka eli aikuisikään asti. Nuoruudessaan Jelisaveta tuli toistuvasti ohitetuksi hallitsijaa valittaessa. Isänsä velipuolen Iivana V:n tyttären, keisarinna Annan hallitessa Jelisaveta oleskeli poissa hovin elämästä. Hän ei nuoruudessaan ollut juurikaan kiinnostunut politiikasta vaan oli tyytyväinen saadessaan omistautua harrastuksilleen ulkoilulle, ratsastukselle, puutarhanhoidolle ja metsästykselle maakartanossaan Tsarskoje Selossa tai kesäpalatsissaan Pietarissa (nykyisen Mikaelinlinnan paikalla). Elisabetin kauneus, seurallisuus ja iloisuus takasivat sen, että hänellä riitti paljon niin mies- kuin naispuolisiakin ystäviä.
vasen|pienoiskuva|187x187px|Suuriruhtinatar Jelisaveta Petrovna, Louis Caravaque 1720-luku
Lapsena Jelisaveta oli isänsä suosikki, jota hän muistutti sekä fyysisesti että temperamentiltaan. Vaikka Pietari ihaili tytärtään, hän ei omistanut aikaa tai huomiota tämän koulutukseen. Hän ei odottanut, että toiselle vaimolle, entiselle palvelustytölle Katariinalle syntynyt tytär voisi jonakin päivänä periä Venäjän valtaistuimen, jolla ei ollut siihen asti koskaan ollut naista.
Jekaterina varttui Moskovassa setäpuolensa Iivana V:n lesken, suuriruhtinatar Praskovja Fjodorovna Saltykovan (1664-1723) vanhauskoisessa taloudessa, jossa ankara paastoaminen, jatkuvat rukoukset ja pyhiinvaellukset olivat päivittäinen käytäntö. Kesäksi lähdetiin maalle Pokrovskojeen, Preobraženskojeen, Izmailovskojeen tai Aleksandrovskaja Slobodaan. Hän näki harvoin isäänsä ja tytärten kasvattaminen jätettiin Katariinan tehtäväksi, mikä oli hänen oman puutteellisen koulutuksensa ja mielenkiinnottomuutensa vuoksi mahdotonta, varsinkin kun hän lähti miehensä luokse Pietariin.
St. Olaf (Minnesota)
St. Olaf on kaupunkikunta Minnesotan osavaltiossa, USA:ssa. St. Olaf kuuluu Otter Tailin piirikuntaan. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan siellä asui arviolta 340 ihmistä. Samannimistä kaupunkikuntaa käytettiin 1980-luvulla tulleessa Tyttökullat-sarjassa Rose Nylundin kotikaupunkina.
Maantiede
St. Olafin kaupunkikunnan alue on 93,4 km². Siitä 83,6 km² on maa-aluetta ja 9,7 km² vesistöjä.
Elisabet (Venäjä)
Lapsuus ja nuoruus
Hän otti rakastajakseen Aleksandr Jakovlev Šubinin (n. 1707-1766), komean kersantin Semjonovskin henkivartiorykmentistä, joka oli köyhästä maataomistavasta perheestä Aleksandrovista Vladimirin kuvernementistä. Šubin oli innokas metsästä kuten myös Jelisaveta. Kun keisarinna Anna sai tietää asiasta, tämä karkotti miehen Siperiaan Tobolskin vankilaan. Biron esti ettei keisarinna sulkenut Jelisavetaa luostariin. Lohdutukseksi Jelisaveta etsi seksuaalista nautintoa hovin komeista hevosajureista ja lakeijoista. Jelisaveta oli hyvin kiintynyt häneen, ja eroa oli vaikea kestää. Vuonna 1741 tultuaan keisarinnaksi, Elisabet käski etsiä Šubinin, joka löytyi vuonna 1743. "Viattomana ja kärsineenä" hänet ylennettiin suoraan kenraalimajuriksi ja Semjonovskin henkivartiorykmentin majuriksi ja hänelle annettiin Rabotkinin kylän maat sekä sen 2 000 maaorjaa Makarijevskin alueella Nižni Novgorodin kuvernementissa sekä maakartano kotiseudultaan. Seuraavana vuonna Šubin tyytymättömänä keisarinnan Razumovskille antamaan etuasemaan, jätti armeijan palveluksen ja asettui asumaan maatilalleen. vasen|pienoiskuva|188x188px|Elämänkumppani, Aleksei Grigorjevits Razumovski (1709-1771)
Elisabet löysi pitkäaikaisen kumppanin Aleksei Razumovskista (1709-1771), hyväsydämisestä ja komeasta ukrainalaisesta, maattomasta Dneprin kasakasta. Kylän paimenena toiminut poika oppi kyläpapilta lukemaan ja kirjoittamaan salaa isältään, joka jahtasi häntä kirveen kanssa saatuaan tietää asiasta ja poika pakeni asumaan papin luokse. Keisarinna Annan hovimies eversti Fjodor Stepanovitš Višnevski oli tuonut hyvän bassoäänen omistavan Razumovskin tämän kotikylästä Pietariin laulamaan kirkkokuorossa, mutta suuriruhtinatar otti hänet omaan kirkkokuoroonsa. Kun hänen äänensä ei enää ollut entisenlainen, hän soitti keisarinnalle ukrainalaista luuttua eli banduraa. Kansanomainen ja vaatimaton Razumovski ei koskaan osoittanut kiinnostusta valtion asioihin kaikkien niiden vuosien aikana, jotka hän oli suhteessa Elisabetiin, valtaannousun epävarmoista päivistä aina vallan huipulle saakka. Koska pari oli omistautunut toisilleen, on mahdollista, että he olisivat saattaneet mennä salaa naimisiin joko vuonna 1742 tai vuonna 1744. Vuonna 1742 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI teki Razumovskista Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kreivin (Reichsgraf). Vuonna 1756 Elisabet teki hänestä ruhtinaan ja marsalkan. Hän kustansi Smolenskin Jumalanäidin ikonin kirkon rakentamisen Troitse-Sergijevin luostariin vuosina 1746–1753 ja Kolmen hierarkin kirkon kotitilalleen Lemeshiin vuonna 1755. Keisarinnan kuoleman jälkeen hän asui tältä lahjaksi saamassaan Anitškovin palatsissa. Hän omisti myös Znamenkan palatsin Pietarhovissa ja viisi kylää Pietarin lähistöllä sekä syntymäkylänsä Lemeshin ja Oleksiivshchynan kotiseudullaan Kozelestskin alueella Tšernihivin kuvernementissa.
Hänen nuoremmasta veljestään Zaporižžjan kasakoiden hetmanni, kenttämarsalkka, kreivi Kirill Razumovskista [ ukr. Kyrylo Rozumovsky] (1728-1803) tuli Tiedeakatemian johtaja ja Razumovskin aatelissuvun kantaisä. Razumovskin palatsi rakennettiin hänelle. Hän nai vuonna 1746 Elisabetin pikkuserkun ja hovinaisen Jekaterina Ivanovna Narishkinan (1729-1771), heille syntyi 10 aikuiseksi elänyttä lasta, jotka sijoittuivat hyviin asemiin keisarikunnan palveluksessa.
Valtaannousu
pienoiskuva|Keisarinna Elisabet ratsailla [[Henkikaartin Preobraženskin rykmentti|Preobrazenskin rykmentin univormussa mustan palvelijan seurassa, Georg Cristoph Grooth 1743]] Elisabetin matka kohti valtaistuinta alkoi, kun keisarinna Anna sai sairauskohtauksen ja kuoli marraskuussa 1740. Valta siirtyi nyt Elisabetin ohi vain neljän kuukauden ikäiselle Iivana VI:lle. Syynä valintaan oli se, että keisarinna Anna halusi suosikkinsa Ernst Johann von Bironin säilyttävän valta-asemansa ja uskoi onnistuvansa siinä parhaiten nimittämällä seuraajakseen sisarentyttärensä, Iivanan äidin Mecklenburgin herttuattaren Anna Leopoldovnan (1718-1746). Biron kuitenkin taivutteli kuolemaisillaan olevan hallitsijan siirtämään vallan suoraan Iivanalle sillä ehdolla, että Bironista itsestään tulisi sijaishallitsija.
Ernst Johann von Bironin valta-asema ja hänen saksalaistaustansa saivat aikaan vastustusta, joka siivitti Elisabetin matkaa valtaistuimelle. Hänen innokas tukijansa oli Ranska, joka toivoi voivansa vaikuttaa Venäjän Itävallalle suopeaan politiikkaan. He myös uskoivat, että Elisabetin valtaannousu vähentäisi Venäjän ulkopoliittista aktiivisuutta. Elisabetia tuki myös Ruotsi, joka odotti hyötyvänsä politiikasta kiinnostumattoman naisen valtaannoususta. Ehdokas itse kuitenkin pelkäsi vallankaappauksen epäonnistumista ja kului suunnilleen vuosi, ennen kuin hän sai kerätyksi tarpeeksi rohkeutta ryhtyäkseen toimeen.
Tärkeässä osassa vallankaappausta oli Elisabetin lempirykmentin Henkikaartin Preobrazenskin rykmentin sotilaallinen tuki, jossa häntä kutsuttiin "rykmentin äidiksi" ja hän oli monen upseerin lapsen kummitäti ja kastaja. Saavuttuaan rykmentin päämajaan pukeutuneena rintapanssariin ja tarttuessaan hopeiseen ristiin, hän kysyi: "Ketä te haluatte palvella: minua, luonnollista hallitsijaanne vai niitä, jotka ovat varastaneet perintöni?" Rykmentti marssi Talvipalatsiin ja pidätti lapsikeisarin, hänen vanhempansa ja oman everstiluutnanttinsa, kreivi Burkhard Christoph von Münnichin. Rohkea vallankaappaus onnistui hämmästyttävällä tavalla ilman verenvuodatusta. Elisabet oli vannonut, että jos hänestä tulee keisarinna, hän ei allekirjoittaisi yhtäkään kuolemantuomiota, mikä oli tuolloin poikkeuksellista, mutta hän piti lupauksena koko elämänsä ajan.
Vallankaappaus tehtiin joulukuussa 1741, jonka jälkeen vuonna 1744 Anna Leopoldovna, hänen miehensä herttua Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenbüttel (1714-1774/1775) ja heidän tyttärensä Jekaterina Antonovna (1741-1807) vangittiin, karkotettiin ensin Riikaan ja sitten vankeuteen Arkangelin Holmogoryyn, jossa heille syntyi vielä kolme lasta. Pieni Iivana teljettiin Pähkinäsaaren linnaan, jossa hän vietti 23 vuotta kunnes hänet murhattiin Katariina II:n aikana vuonna 1764.
Ruotsi oli pyrkinyt lisäämään sekasortoa Venäjällä valtaannousun helpottamiseksi hattujen sodan avulla, mutta heidän sotilaallinen menestymättömyytensä sai aikaan sen, että Elisabet hyökkäsi Ruotsia vastaan. Ajanjakso tunnetaan Suomessa pikkuvihan nimellä. Sotatoimi oli Elisabetin viimeisiä varsinaisia tarmokkaita hallintotoimia, sillä vastedes hän omistautui puolittain nautinnoille, puolittain uskonnolle. pienoiskuva|Keisarinna Elisabet, Louis Caravaque, 1750|275x275px
Kruununperijän nimitys
Jotta hallitsijasuku jatkuisi tulevaisuudessakin, ryhtyi keisarinna määrätietoisesti etsimään 16-vuotiaalle Pietarille puolisoa. Sopiva ehdokas löytyikin Preussista, Alhalt-Zerbstin ruhtinaskunnasta. Neljätoistavuotias prinsessa Sophie Auguste Friederike von Anhalt-Zerbst oli keisarinnalle luultavasti siksikin mieleinen, että hän oli itse ollut nuorena kihloissa tämän enon Karl August Holstein-Gottorpin kanssa. Nuori Sophie sai jäädä Venäjälle ja ortodoksikasteessa hänen nimekseen valittiin Jekaterina Aleksejevna. Hänen hallitsijanimensä tuli olemaan Katariina II ja häntä kutsuttiin jo hallitsijakaudellaan Katariina Suureksi.
Hallitsijana
vasen|pienoiskuva|175x175px|Keisarinna Elisabetin pieni keisarillinen kruunu, 1730 pienoiskuva|200x200px|Keisarinna Elisabetin kruunajaiskulkue Moskovassa 6. toukokuuta 1742, Ivan Sokolow Kruunajaisissaan Moskovassa 6. toukokuuta 1742 Elisabet otti kruunun metropoliitalta omiin käsiinsä ja painoi sen itse päähänsä, osoittaen näin että valta kuului yksin hänelle. Elämänkumppani Aleksei Razumovski sai kunnian kantaa keisarinnan laahusta Uspenskin katedraalissa.
Hallituskaudellaan Elisabet jatkoi isänsä politiikkaa ja edistämällä Venäjällå valistuksen aikaa. Hän hyväksyi useita lakeja, jotka kumosivat suuren osan työstä, jota hänen isänsä oli tehnyt rajoittaakseen kirkon valtaa. Asiakirjat odottivat usein kuukausia hänen allekirjoitustaan.
Kulttuuri- ja koulutuspolitiikka
Keisarinna Elisabet kannusti Mihail Lomonosovia perustamaan vuonna 1755 keisarillisen Moskovan yliopiston, Venäjän korkeimman tason oppilaitoksen ja sen alaiseksi Moskovan kymnaasin ja myös Kazaniin perustettiin kymnaasi vuonna 1758, kaikki olivat Ivan Šuvalovin aloitteita. Hän rohkaisi Aleksandr Sumarokovia perustamaan teatteriryhmän maastotakouluun vuonna 1747. Keisarinnan allekirjoittamalla asetuksella Venäjän ensimmäinen julkinen draamateatteri perustettiin Vasilinsaarelle vuonna 1756 ja sen nosti nousuun vuodesta 1761 lähtien näyttelijä Fjodor Volkov. Hän piti musiikista ja laulamisesta, joten hovin esimerkistä uudenlaisten instrumenttien kuten kitaran, mandoliinin ja harpun käyttö yleistyi. vasen|pienoiskuva|241x241px|Keisarinna Elisabetin kruunajaispuku 1742 Hän modernisoi Venäjän teitä, kannusti Ivan Šuvalovia perustamaan Keisarillisen taideakatemian vuonna 1757 ja rahoitti suosikkiarkkitehtinsä Bartolomeo Rastrellin barokkiarkkitehtuuri projekteja, Katariinan palatsin laajennusta vuosina 1744–1756 ja erityisesti Pietarhovin palatsia, johon lisättiin siipirakennuksia vuosina 1745–1755. Talvipalatsi, joka rakennettiin vuosina 1754–1762 ja Smolnan luostari vuosina 1748–1764 Pietarissa ovat hänen hallituskautensa tärkeimpiä monumentteja. pienoiskuva|250x250px|Kesäpalatsi Pietarissa vuonna 1753 Hän asui Pietarissa myös kesäpalatsissaan, joka sijaitsi nykyisen Mikaelinlinnan paikalla.
Muscle Museum EP
Muscle Museum on brittiläisen vaihtoehtorockyhtye Musen toinen EP-julkaisu. Levy julkaistiin 11. tammikuuta 1999 ja sitä painettiin vain 999 kappaletta. Neljä EP:n viidestä alkuperäisestä kappaleesta – "Muscle Museum", "Sober", "Uno" ja "Unintended" – nauhoitettiin kahdesti uudestaan yhtyeen ensimmäistä kokopitkää albumia, Showbiz:tä, varten.
Elisabet (Venäjä)
Talous-, puolustus- ja sisäpolitiikka
Elisabetin hallituskauden aikana julma ruumiillinen kuritus levisi kuitenkin sekä armeijaan että maaorjien keskuuteen. Koska maanomistajalla ei muodollisesti ollut oikeutta teloittaa talonpoikiaan, he pieksivät heidät usein kuoliaaksi. Hallitus oli äärimmäisen vastahakoinen puuttumaan maaorjien elämään ja sulki silmänsä aatelisten räikeiltä rikoksilta myös siksi, että maanomistajat olivat käytännössä ainoita paikallishallinnon toimeksipanijoita, jotka valvoivat samanaikaisesti järjestystä, sotaväenottoja ja veronkantoa.vasen|pienoiskuva|Keisarinna Elisabet Petrovna mantiljassa eli pitsipäähineessä. Pietro Rotarin alkuperäisestä työn mukaan Jevgraf Petrovitš Tšemesov 1761
Henkilönä
Varsinaiset hallitustoimet Elisabet jätti usein suosikeilleen, joista merkittävin oli Aleksei Razumovski. Muita tärkeitä suosikkeja hänen ystäviään nuoruusvuosiltaan lähtien olivat kreivi Mihail Vorontsov, Ivan Šuvalov ja kreivi Pjotr Šuvalov (1711–1762) sekä Aleksandr Šuvalov (1710–1771). Keisarinna itse oli hallitsijana vailla suurta kunnianhimoa. Hän keskittyi hovielämään tanssiaisineen ja seurusteluineen. Elisabetin jäämistöstä löytyi 15 000 ranskalaistyylistä pukua, jotka muodostavat Valtion historiallisen museon tekstiilikokoelman perustan Moskovassa ja tuhansia pareja kenkiä sekä lukemattoman määrän sukkia. Sanottiin, ettei hän koskaan käyttänyt samaa asua kahdesti. Ranskalaisten kankaitten maahantuojat, jotka eivät tuoneet tuotteitaan ensimmäisenä keisarinnalle, pidätettiin.
Keisarinna pelkäsi jatkuvasti valtansa ja henkensä puolesta, hän oli epäluuloinen pienimmistäkin uhista. Hänen palatseissaan ei ollut erityistä paikkaa makuuhuoneelle, hän lepäsi eri huoneissa ja siirtyi joskus salaa toiseen palatsiin myöhään illalla. Peläten yövallankaappausta, jollaisen valmistelusta hän ​​sai luotettavaa tietoa vuonna 1742, Elisabet ei juuri koskaan nukkunut yöllä, mikä pakotti ympärilläolijat ja hovin pysymään myös hereillä.
Hän teki jalkaisin pyhiinvaelluksia Savvino-Storoževskin (ven. Саввино-Сторожевский монастырь) Zvenigorodiin, Uuden-Jerusalemin luostariin Istraan ja Troitse-Sergijevin lavraan Moskovan lähellä ja teki vuonna 1744 pyhiinvaelluksen Kiovan luolaluostariin. Samalla matkalla hän määräsi rakennettaviksi Marijinskyi palatsin ja Pyhän Andreaksen barokkikirkon. Hän myös mietti luopuvansa kruunusta ja vetäytyvänsä nunnaksi rakennuttamaansa Smolnan luostariin.
Ulkopolitiikka ja elämän loppuvuodet
Varsinaisesti keisarinna kiinnostui valtion asioista hattujen sodan jälkeen uudelleen vasta seitsenvuotisen sodan sytyttyä vuonna 1756. Hän halusi vääjäämättä jatkaa Preussia vastaan käytyä sotaa loppuun saakka, sillä sen mahdollinen laajeneminen Venäjän suuntaan koettiin uhkana. Menestys näyttikin varmalta, sillä kahdesti hävitetty Berliini oli raunioina ja suuri osa Preussista vihollisen miehittämänä. Hänen ulkopolitiikkansa johtanut kansleri, kreivi Aleksei Betsužev-Rjumin oli hänen hallintonsa merkittävä toimija.
Elisabetin oma terveys oli kuitenkin samalla heikentynyt vuodesta 1757 lähtien ja hän sai huimauskohtauksia. Hän vietti yhä enemmän aikaa ruokapöydässä ja lihoi. Toisinaan hän oli pitkään tilassa, jossa häntä oli mahdotonta saada hoitamaan hallitsijan velvollisuuksiaan. Hänellä kesti kaksi vuotta vastata Ranskan kuninkaan kirjeeseen. Joskus hän vietti päiväkausia rukouksiin uppoutuneena ikoninurkkauksessa; toisinaan hän virkistyi ja vannoi jatkavansa sodan loppuun saakka liittolaisensa Itävallan rinnalla.
The Legend of Zelda: Spirit Tracks
The Legend of Zelda: Spirit Tracks on Nintendon kehittämä ja Nintendo DS:lle vuonna 2009 julkaisema toimintaseikkailupeli, joka on 15. osa The Legend of Zelda -pelisarjassa. Peli julkistettiin vuoden 2009 Game Developers Conference -messuilla. Grafiikka on toteutettu The Legend of Zelda: The Wind Waker - ja The Legend of Zelda: Phantom Hourglass -peleistä tutulla cel-shading -tekniikalla.
Pelaaminen
Linkiä ohjataan Phantom Hourglassin tapaan kosketuskynällä. Link voi ohjata höyryjunaa, johon saa myöhemmin kanuunan. Tower of spirits -tornissa Link saa ohjattavakseen Kummitussotilaan (Phantom), jonka avulla voi ratkaista arvoituksia. Kummitussotilasta ohjataan piirtämällä reitti kosketusnäytölle.
Elisabet (Venäjä)
Ulkopolitiikka ja elämän loppuvuodet
Juuri Preussin tappion hetken saapuessa keisarinnan voimat kuitenkin loppuivat ja hän kuoli aivohalvaukseen/kurkkuverenvuotoon Talvipalatsissa 52-vuotiaana tammikuun toisena päivänä 1762. Hänen seuraajansa, innokas Preussin ja sen kuninkaan Fredrik II:n ihailija Pietari III lopetti heti valtaannousunsa jälkeen vihollisuudet ja palautti Preussille sen menettämät alueet. Näin Elisabetin viimeinen suuri hanke, Preussin murskaaminen, raukesi juuri ennen toteutumistaan.
Javichthys kailolae
Javichthys kailolae on meressä elävä pallokala. Se on sukunsa ainoa laji.
Elisabet (Venäjä)
Ulkopolitiikka ja elämän loppuvuodet
Keisarinna Elisabet Petrovna Romanova haudattiin Pietari-Paavalin katedraaliin äitinsä Katariina I ja isänsä Pietari I Suuren viereen.
Javichthys kailolae
J. kailolae elää Intian valtameressä Jaavan, Indonesian ja Balin salmen lähivesillä 60–70 metrin syvyydessä.
The Legend of Zelda: Spirit Tracks
Tarina
Tarun mukaan kolme henkeä olivat kansojen apuna, kunnes pahuuden kuningas Malladus tuli tuhoamaan kaiken. Hyvä ja paha taistelivat, ja kun kuningas Malladus oli voittamassa, henget lukitsivat hänet maan sisälle. Link kuuntelee tarinaa mieheltä, jolloin junakuljettaja nimeltään Alfonzo saapuu sisään ja muistuttaa tapaamisesta prinsessa Zeldan kanssa Hyrulen linnassa.
Póli
pienoiskuva|vasen|240px|Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkko. Póli tai perinteisesti Pólis sijaitsee Kyproksen luoteisrannikolla Chrysochoúnlahden rannalla. Kylän nimi tarkoittaa ”Kaupunkia”, ja on peräisin siitä, että paikalla sijaitsi antiikin aikana Marionin kaupunki. Póli on itsenäinen kunta vuodesta 1882, mikä tekee siitä yhden saaren vanhimmista kunnista.
Alija Mustafina
Alija Fargatovna Mustafina (,, s. 30. syyskuuta 1994 Jegorjevsk) on venäläinen telinevoimistelija, maailman- ja Euroopan mestari sekä olympiavoittaja.
Vuosi 2010 oli Mustafinan läpimurtokausi kansainvälisellä tasolla: hän oli Venäjän joukkueen jäsen sen voittaessa Euroopan mestaruuden Birminghamin EM-kilpailuissa, ja henkilökohtaisesti Mustafina saavutti hopeamitalit eritasonojapuilta ja puomilta. Samana vuonna Rotterdamin MM-kilpailuissa Mustafina voitti kultaa moniottelusta sekä joukkuekilpailusta ja hopeaa hypystä, eritasonojapuilta ja permannolta.
Huhtikuussa 2011 Mustafina loukkasi vasemman polvensa hypyn alastulossaan Berliinin EM-kilpailuissa. Vamman vuoksi hän joutui jäämään pois saman vuoden lokakuussa järjestetyistä Tokion MM-kilpailuista. Hän teki paluun kilpailuihin joulukuussa 2011 ja oli voittamassa joukkuekilpailun hopeaa Brysselin EM-kilpailuissa toukokuussa 2012. Vajaat kolme kuukautta myöhemmin hän saavutti neljä mitalia Lontoon olympialaisissa, kultaa eritasonojapuilta, hopeaa joukkuekilpailusta sekä pronssia neliottelusta ja permannolta.
Huhtikuussa 2013 Mustafina voitti kaksi EM-kultamitalia Moskovan kisoissa, eritasonojapuilta ja moniottelusta. Saman vuoden Antwerpenin MM-kilpailuissa hän voitti puomin maailmanmestaruuden sekä sai pronssia moniottelussa ja eritasonojapuilla.
Mustafina saavutti Sofian EM-kilpailuissa 2014 hopeaa eritasonojapuilla sekä pronssia puomilla ja joukkuekilpailussa. Saman vuoden Nanningin MM-kilpailuissa 2014 hän oli kolmas permannolla, puomilla ja joukkuekilpailussa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän saavutti kultaa neliottelussa, eritasonojapuilla ja joukkuekilpailussa sekä hopeaa permannolla.
Mustafina saavutti Bernin EM-kilpailuissa 2016 kultaa puomilla ja joukkuekilpailussa sekä pronssia eritasonojapuilla. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti jälleen kultaa eritasonojapuilla, hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia moniottelussa, samoin kuin neljä vuotta aiemmin Lontoossa. Dohan MM-kilpailuissa 2018 hän sai hopeaa joukkuekilpailussa.
Yksityiselämä
Alija Mustafinan (Aliyä Mostafina) volgantataari-isä Farhat Mustafin (Färxät Mostafin) on painin olympiapronssimitalisti Montreálin kesäolympialaisista 1976. Alijan äiti, opettaja Jelena Kuznetsova on etninen venäläinen.
Bibiane Schoofs
Bibiane Schoofs (s. 13. toukokuuta 1988) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 142 kesäkuussa 2012. Hän on voittanut urallaan neljä ITF-turnausta kaksinpelissä.
Schoofs pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa lokakuussa 2011 voittaen Luxemburgin turnauksessa Angelique Kerberin ja Rebecca Marinon.
Onni Paavola
Onni Emil Julius Paavola (8. huhtikuuta 1916 Hamina – 19. lokakuuta 1974 Hamina) oli suomalainen kauppaneuvos ja pesäpalloilija. Pesäpallourallaan hän edusti Haminan Palloilijoita.
Onni Paavola aloitti mestaruussarjauransa kesällä 1933. Suomen mestaruutta hän oli voittamassa 1939, 1943 ja 1947 ja valittiin kolme kertaa Itä–Länsi-otteluun. Paavola on saanut useita ansiomerkkejä, muun muassa PPL:n kultaisen ansiomerkin 1956.
Paavolalle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1967. Hän toimi perheensä omistaman tukkukaupan M. Paavola Oy:n toimitusjohtajana.
Louis Clerc
Louis Clerc (s. 25. joulukuuta 1976 Longjumeau Ranska) on ranskalais-suomalainen historioitsija ja Turun yliopiston professori.
Ura
Clerc valmistui vuonna 1998 Institut d'études politiques de Strasbourgista. Hän väitteli vuonna 2007 Strasbourgin yliopistossa. Sen jälkeen hänestä tuli osa-aikainen lehtori Turun yliopiston poliittisen historian oppiaineeseen. Vuonna 2016 hänestä tuli poliittisen historian dosentti, ja kesäkuussa 2016 hänet nimitettiin poliittisen historian professoriksi Turun yliopistoon. Hän toimi vuosina 2010–2013 Suomen Akatemian tutkijatohtorina, ja lukuvuonna 2016–2017 vierailevana professorina Hampurin Helmut-Schmidt -yliopistossa. Vuosina 2020–2024 Clerc toimii Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina.
Clercille myönnettiin vuonna 2017 ranskalainen Ordre des Palmes académiques -ritarikunnan kunniamerkki Ranskan Helsingin suurlähetystössä.
Unto Koskela
Unto Iisakki Koskela (3. joulukuuta 1908 Rauma – 19. lokakuuta 1934 Helsinki) oli Tulenkantajiin kuulunut suomalainen runoilija ja kirjailija, joka nykyään tunnetaan lähinnä Kuubalainen serenaadi -nimisestä runostaan, johon urkuri Juhani Pohjanmies teki sävellyksen. Koskela kirjoitti runon jo koulupoikana ja se julkaistiin hänen 1930 ilmestyneessä esikoiskokoelmassaan.
Henkilöhistoria
Koskelan vanhemmat olivat tehtailija Iisak Viktor Koskela (ent. Grönfors) ja Elli Aliina Tamminen. Hän tuli ylioppilaaksi 1928 ja toimi rautatievirkailijana 1925-1927. Koskelan nuorempi veli oli kirjailija ja opettaja Tauno Koskela. Hän opiskeli Helsingin ja Turun yliopistoissa ja työskenteli Länsi-Suomi-lehden toimittajana ja pakinoitsijana. Koskela kuului opiskeluaikanaan V. A. Koskenniemen johtamaan kirjalliseen piiriin, mutta siirryttyään Helsinkiin hän liittyi Tulenkantajiin.
Kirjallinen tuotanto
Koskela julkaisi meriaiheisen esikoisteoksensa, runokokoelman Purjeet sumussa, vuonna 1930. Hän julkaisi seuraavaksi kaksi omaelämäkerrallisia aineksia sisältänyttä psykologista romaania, ensimmäisenä Hedelmätön puu 1932 ja sen jatko-osana romaani Helena ja valhe 1933. Koskela jatkoi Hj. Nortamon perinteitä Rauman murteen käyttäjänä. Hän julkaisi Reimrin gyljest-otsikon alla murrepakinoita ja kirjoitti myös Pohjois-Atlantilta Islannin sillivesiltä raumankielisen matkakertomuksen Valaskaloild ruakka prakkamass. Tulenkantaja-vuosinaan hän ystävystyi runoilija Uuno Kailaan kanssa ja avusti tätä muun muassa esikoisrunokokoelman julkaisussa. Kailaan kuolema keuhkotuberkuloosiin Nizzassa maaliskuussa 1933 oli kova isku Koskelalle, joka kuoli lokakuussa 1934 syfiliksen aiheuttamaan keuhkokuumeeseen vain 25-vuotiaana.
Lu Yong
Lu Yong (s. 1. tammikuuta 1986) on kiinalainen painonnostaja.