cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kerala
Väestö
Naiset muodostavat 51,42 prosenttia väestöstä. Osavaltion tärkeimmät uskonnot ovat hindulaisuus (56,1 prosenttia), islam (24,7 prosenttia) ja kristinusko (19 prosenttia). Jäänteen aikoinaan suuresta cohininjuutalaisesta väestöstä harjoittavat juutalaisuutta – suurin osa on muuttanut Israeliin. Muuhun Intiaan verrattuna Keralassa on suhteellisen vähän uskonnollisia lahkoja. Tästä huolimatta fundamentalististen uskonnollisten järjestöjen vaikutus näyttää olevan nousussa. Lisäksi Keralassa on Intian kolmanneksi suurimmat rikosluvut, ja raiskauksien sekä väkivaltarikosten esiintyvyys on paljon kansallista keskiarvoa suurempi.
Keralan yhteiskunta on vähemmän patriarkaalinen kuin muualla kolmannessa maailmassa keskimäärin. Monet keralalaiset (jotkut hindut ja Malabarin muslimit) noudattavat perinteistä nimellä marumakkathayam tunnettua matrilineaarista järjestelmää. Kristityt, loput muslimit ja jotkut hindukastit kuten namboothirit ja ezhavat seuraavat kuitenkin makkathayamia, patrilineaalista järjestelmää. Keralan sukupuolten suhteet kuuluvat Intian ja koko kolmannen maailman tasa-arvoisimpiin. Tämäkin on kuitenkin uhan alla patriarkaalisaation (myös naisia vastaan kohdistunut väkivalta on yleistymässä, ja 45 prosenttia keralalaisista naisista on kokenut ainakin kerran elämässään fyysistä väkivaltaa), globalisaation, modernisaation ja "sanskritisaation" (alempien kastien yrittäessä noudattaa ylempien elintapoja) myötä.
Keralan inhimillisen kehityksen indeksit, köyhyyden väheneminen, perustason koulutus ja terveydenhuolto, ovat Intian parhaimpien joukossa. Esimerkiksi Keralan lukutaitoaste (91 prosenttia) ja elinajanodote (73 vuotta) ovat nyt Intian korkeimmat. Keralan maaseudun köyhyysaste putosi 69 prosentista (1970–1971) 19 prosenttiin (1993–1994), ja yleinen köyhyysaste (kaupungeissa ja maaseudulla) putosi 36 prosenttia 1970- ja 1980-luvuilla. Nämä muutokset ovat suureksi osaksi seurausta Cochinin ja Travancoren kuningaskuntien 1800-luvun lopulla aloittamista yrityksistä parantaa sosiaalista hyvinvointia. Ohjelmia jatkoi Keralan hallinto Intian itsenäistyttyä. Osavaltion työttömyys- ja itsemurha-asteet ovat Intian kaskitasoon verrattuna kuitenkin korkeat. Myös Keralan keskimääräistä suurempi nais- ja miesväestön suhde, 1,058, erottaa osavaltion muusta Intiasta yhdessä väestön alhaisen hedelmällisyystason ja alhaisen lapsikuolleisuuden kanssa (arviolta 12–14 kuolemaa tuhatta syntymää kohden). Keralan kuolleisuusaste on kuitenkin korkeampi kuin missään muussa Intian osavaltiossa: 118 (maaseudulla) ja 88 (kaupungeissa) tuhatta henkeä kohden, kun koko Intian keskiarvot ovat vastaavasti 55 ja 54. Vastasyntyneiden alhaisen syntymäpainon yleisyys, 13,3 prosenttia lapsista, on merkittävästi suurempi kuin teollisuusmaissa. Lisäksi vedestä saatujen sairauksien, kuten ripulin, punataudin, hepatiitin ja lavantaudin esiintyminen muodostaa toisen ongelman, jota laaja viemäröinnin puute vain pahentaa: yli 50 prosenttia Keralan asukkaista saa juomavetensä noin 3 miljoonasta kaivosta.
Keralan terveydenhoito on saanut kansainvälistä tunnustusta, ja UNICEF sekä Maailman terveysjärjestö (WHO) ovat nimittäneet Keralan maailman ensimmäiseksi "vauvaystävälliseksi" osavaltioksi – yli 95 prosenttia synnytyksistä tapahtuu Keralassa sairaaloissa. Ayurvedan, siddhan ja unanin lisäksi Keralassa harjoitetaan monia vaarantuneita perinteisen lääketieteen muotoja, joita ovat mm. kalari, marmachikitsa, ja vishavaidyam. Niitä harjoitetaan gurukul-oppilasjärjestelmän kautta, ja ne yhdistelevät lääketieteellisiä ja hengellisiä hoitomenetelmiä. Hoidot ovat houkutelleet Keralaan myös turisteja. Osavaltion vanheneva väestö (11,2 prosenttia keralalaisista on yli 60-vuotiaita) ja alhainen syntyvyys (18/1 000, yksi kehitysmaiden alhaisimmista) tekevät Keralasta yhdessä Kuuban kanssa yhden harvoista kolmannen maailman väestöllisen muuntumisen läpikäyneistä alueista.
Kulttuuri
Keralan kulttuuri on pääasiassa dravidalaista alkuperää, ja saanut alkunsa laajemmalta Tamilakam-nimellä tunnetulta tamililaiselta kulttuurialueelta. Myöhemmin Keralan kulttuuria ovat vuosisatojen kuluessa muokanneet yhteydet merentakaisiin alueisiin. Alueelle alkuperäisiin esittäviin taiteisiin kuuluvat koodiyattom, kathakali – sanoista katha ("tarina") ja kali ("esitys") – ja siitä syntynyt Kerala natanam, koothu (stand-up komiikkaa), mohiniaattam, thullal, padayani ja theyyam. Muita taiteen lajeja leimaavat enemmän uskonto ja heimokulttuuri. Näitä ovat chavittu nadakom, oppana (alun perin Malabarista), joka yhdistää tanssia, käsien taputuksia ja laulua. Monia näistä taiteenlajeista esitetään kuitenkin lähinnä turisteille ja nuortenfestivaaleilla, eivätkä ne ole suosittuja tavallisten keralalaisten keskuudessa. Keralassa on myös suuri elokuvateollisuus, joka kilpailee sekä Bollywoodia että Hollywooda vastaan. thumb|left|150px|[[Mohiniaattam-esiintyjä (malajalamiksi മോഹിനിയാട്ടം).]]
Malajaminkielinen kirjallisuus on vanhaa. 1300-luvun Niranam-runoilijoiden (Madhava Panikkar, Sankara Panikkar ja Rama Panikkar) kaudella saivat alkunsa sekä moderni malajalamin kieli että keralalainen runous. "Runoilijoiden triumviraatin" (Kavithrayam: Kumaran Asan, Vallathol Narayana Menon ja Ulloor S. Parameswara Iyer) on tunnustettu siirtäneen Keralan runoutta arkaaisesta sofistisuudesta ja metafysiikasta lyyrisempään suuntaan. 1800-luvun toisella puoliskolla Jnanpith-palkinnon voittajat, kuten G Sankara Kurup, S. K. Pottakkat ja M. T. Vasudevan Nair ovat antaneet oman panoksensa Keralan kirjallisuudelle. Myöhemmin kansainvälistä tunnustusta ovat saaneet kirjailijat O. V. Vijayan, M. Mukundan ja Booker-palkinnon voittaja Arundhati Roy, jonka vuonna 1996 ilmestynyt puolielämäkerrallinen bestseller Joutavuuksien jumala asettuu Ayemenemin kaupunkiin.
Myös Keralan musiikilla on vanhat juuret. Karnaattinen musiikki hallitsee keralalaista perinteistä musiikkia, sillä Swathi Thirunal Rama Varma popularisoi genren 1800-luvulla. Rāgan perustuvat sävelmät kuten sopanam säestävät kathakali-esityksiä. Melam-musiikki edustaa perkussiivisempaa tyyliä – sitä esitetään hindulaisen temppelin ympärille keskittyneillä festivaaleilla chenda-soittimella. Melam-yhtyeeseen kuuluu jopa 150 muusikkoa, ja esitykset voivat kestää neljäkin tuntia. Panchavadyam on perkussioyhtyeen toinen muoto, jossa sata soittajaa soittaa viittä eri lyömäsoitinta. Keralassa on myös erilaisia kansanmusiikin ja heimomusiikin muotoja. Osavaltion populaarimusiikki, kuten muuallakin Intiassa, on maan elokuvamusiikin hallitsemaa.
thumb|200px|Elefanttien muodostama kulkue [[Thrissur Pooramissa. Pooramit ovat hindulaisten temppelien ympärillä tapahtuvia festivaaleja, jotka ovat suosittuja niin keralalaisten kuin turistienkin keskuudessa.]]
Keralalla on oma malajalam-kalenterinsa, jota käytetään maanviljelyn ja uskonnollisten tapahtumien suunnittelussa. Keralassa ruokaa tarjotaan tyypillisesti sadhya-ateriana vihreiltä banaaninlehdiltä; tyypillisiä mausteisia ruokalajeja ovat idli, payasam, pulisherry, puttucuddla, puzhukku, rasam ja sambar. Keralalaiset, sekä miehet että naiset, ovat perinteisesti käyttäneen väljiä ja ompelemattomia vaatteita. Mundu on väljä kangas, jonka miehet kietovat vyötärönsä ympärille. Naiset taas käyttävät yleensä saria, joka on pitkä, taidokkaasti kiedottu kangaskaistale.
Useilla muinaisilla rituaalistuneilla taiteenlajeilla on keralalainen alkuperä, esimerkkinä kalarippayattu. Maailman vanhimpiin kuuluvan taistelulajin kalarippayattu'n synnyn sanotaan suullisessa perinteessä olleen Parashuraman ansiota. Muita rituaalitaiteita ovat theyyam ja poorakkali. Keralalaiset keskittyvät kuitenkin yhä enemmän moderneihin lajeihin, kuten krikettiin, kabaddiin, jalkapalloon ja sulkapalloon. Kymmenet suuret stadionit, joiden joukossa Kochin Jawaharlal Nehrun stadion ja Thiruvananthapuramin Chandrashekaran Nairin stadion, kertovat näiden lajien suuresta suosiosta osavaltion väestön keskuudessa. Myös televisiolla ja Internetillä on ollut oma vaikutuksensa Keralan kulttuuriin. Sanomalehdet ja aikakauslehdet ovat kuitenkin säilyttäneet 50 prosentin tilausasteen Keralassa, ja keralalaiset käyttävät viikossa keskimäärin noin seitsemän tuntia romaanien tai muiden kirjojen lukemiseen.
Álvaro Mutis
Álvaro Mutis (25. elokuuta 1923 – 22. syyskuuta 2013 ) oli kolumbialainen kirjailija. Hän asui vuodesta 1956 Meksikossa.
Mutis syntyi Bogotássa ja eli lapsuutensa varhaiset vuodet Brysselissä, jossa hänen isänsä työskenteli diplomaattina. Isän kuoltua vuonna 1932 poika palasi kotimaahansa. Hänen ensimmäiset julkaisunsa olivat runoutta vuodelta 1948. Hän julkaisi myös novelleja ja sai mainetta varsinkin romaaneillaan ja pienoisromaaneillaan, joiden joukkoon lukeutuvat Diario de Lecumberri (1960) ja La Nieve del Almirante (1986). Mutisin tunnetuin henkilöhahmo oli seikkailija Maqroll el Gaviero.
Mutis sai työnsä johdosta lukuisia palkintoja, joista tärkeimpiä olivat Médicis-palkinto (1989), Asturian ruhtinaan palkinto (1997), Cervantes-palkinto (2001) ja Neustadt-palkinto (2002).
Dzili (kirjain)
Dzili (asomtavruli Ⴛ, nuskhuri ⴛ, mkhedruli ძ) on 31. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
Dzili äännetään yleensä.
Tōgō Heihachirō
Tōgō Heihachirō (, 27. tammikuuta 1848 Kagoshima – 30. toukokuuta 1934 Tokio) oli japanilainen laivastoamiraali, joka johti Japanin laivaston voittoon vuosien 1904–1905 Venäjän–Japanin sodassa. Hän saavutti murskavoiton vuoden 1905 Tsushiman meritaistelussa käyttämällä uudenlaista taistelutaktiikkaa. Länsimainen lehdistö nimesi hänet ”idän Nelsoniksi”.
Sotapalvelus
Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa Tōgō komensi risteilijä Naniwaa. Sodan ensimmäisessä taistelussa 25. heinäkuuta 1894 hän upotti kiinalaisia joukkoja Koreaan kuljettaneen brittiläisen kauppalaivan SS Kowshingin. Tapaus aiheutti selkkauksen Japanin ja Ison-Britannian välillä, mutta Tōgōa ei rangaistu. Tōgōn komentama Naniwa kuului amiraali Tsuboi Kōzōn ”lentävään eskadroonaan”, joka saavutti ratkaisevan voiton Kiinan laivastosta Jalujoen taistelussa syyskuussa 1894. Sodan jälkeen Tōgō sai ylennyksen kontra-amiraaliksi ja nimityksen laivaston reservin komentajaksi.
Tōgō toimi vuosina 1896–1899 laivastokoulun johtajana ja sai vuonna 1898 vara-amiraalin arvon. Vuonna 1899 hänet siirrettiin tärkeän Sasebon laivastotukikohdan komentajaksi. Kiinan boksarikapinan aikana vuosina 1900–1902 hän komensi Kiinan rannikolla partioinutta laivuetta. Sen jälkeen Tōgōlle myönnettiin Nousevan auringon ritarikunnan suurnauha ja hänet nimitettiin Maizuruun perustetun uuden laivastotukikohdan ensimmäiseksi komentajaksi. Joulukuussa 1903 Tōgō nimitettiin Japanin yhdistetyn laivaston ylipäälliköksi. Hän sai amiraalin arvon seuraavan vuoden alussa, sodan Venäjää vastaan ollessa jo ovella.
thumb|upright=1.1|vasen|Tōgō lippulaivansa [[Mikasa (1900)|Mikasan komentosillalla, Tōjō Shōtarōn historiamaalaus vuodelta 1906.]] Tōgōlla oli nyt käytössään yli sata sotalaivaa, mukaan lukien neljä upouutta taistelulaivaa ja kahdeksan taisteluristeilijää. Lippulaivakseen hän valitsi taistelulaiva Mikasan. Seitsemän taistelulaivaa ja yhdeksän risteilijää käsittänyt Venäjän Tyynenmeren-laivasto oli vahvempi, joten Japanin sotastrategia perustui yllätyshyökkäyksenä tehtävään ensi-iskuun. Tōgō iski Port Arthurin satamaan ankkuroitua Venäjän laivastoa vastaan torpedoveneillä ja hävittäjillä 7.–8. helmikuuta 1904 välisenä yönä – vain päivää diplomaattisuhteiden katkaisemisen jälkeen ja ennen virallista sodanjulistusta – vahingoittaen kolmea sotalaivaa. Voitokkaassa Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta 1904 Tōgō upotti lisää aluksia ja torjui Venäjän laivaston yrityksen murtautua ulos saarroksiin jääneestä Port Arthurista. Kaupunki antautui pitkän piirityksen jälkeen 2. tammikuuta 1905.
Venäjä lähetti Itämeren laivastostaan kootun uuden eskadroonan pelastamaan tilannetta. Pitkän kiertomatkan tehnyt, amiraali Zinovi Rožestvenskin komentama laivasto saapui viimein keväällä 1905 ja kohtasi Tōgōn yhdistetyn laivaston 27.–28. toukokuuta Japaninmeren ja Itä-Kiinan meren välisessä Tsushimansalmessa, jossa Tōgō oli päättänyt pysäyttää sen. Venäläisillä oli ylivoima, mutta Tōgō onnistui toteuttamaan ”T-ohituksena” tunnetun manööverin, jossa hänen sotalaivansa kulkivat poikittain peräkkäin etenevien venäläisten sotalaivojen edestä. Hän oli käyttänyt sitä myös Keltaisenmeren taistelussa. Tōgōn taktiikkaan sisältyi uhkarohkea täyskäännös, joka asetti kaikki hänen laivansa hetkellisesti alttiiksi venäläisten täsmätulelle, mutta Rožestvenski ei onnistunut hyödyntämään tilaisuutta ja jäi alakynteen. Venäläisten kaikkiaan 35:stä sotalaivasta 33 joko upotettiin tai pakotettiin antautumaan tai pakenemaan puolueettomiin satamiin. Kahdeksasta taistelulaivasta upotettiin kuusi ja kaksi muuta jäivät japanilaisten sotasaaliiksi. Japanilaiset menettivät vain kolme torpedovenettä.
Tsushiman taistelu ratkaisi sodan. Ensimmäisen kerran Aasian valtio oli kukistanut eurooppalaisen suurvallan modernin sodankäynnin keinoin. Tōgōn soveltama uusi taktiikka hyökkäävän vihollislaivaston lyömisessä osoittautui niin toimivaksi, että muun muassa Ison-Britannian ja Ranskan laivastot käyttivät sitä myöhemmin.
Myöhempi ura
Tōgō toimi Japanin merivoimien pääesikunnan päällikkönä joulukuusta 1905 joulukuuhun 1909. Hänet nimitettiin myös keisarillisen sotaneuvoston jäseneksi. Hänet kutsuttiin brittiläisen ansioritarikunnan jäseneksi. Japanissa hän sai vuonna 1911 kreivin (hakushaku) arvon ja 1913 laivastoamiraalin (gensui) sotilasarvon. Vuosina 1914–1924 Tōgō johti kruununprinssi Hirohiton kasvatusta. Hän matkusti yhdessä Hirohiton kanssa ja varjeli tätä. Hirohiton noustua valtaistuimelle vuonna 1926 Tōgō vetäytyi tehtävistään.
Tsushiman taistelun 29-vuotispäivänä 28. toukokuuta 1934 keisari antoi hänelle markiisin (kōshaku) aatelisarvon. Tōgō kuoli kaksi päivää myöhemmin 86-vuotiaana.
Yksityiselämä
Tōgōn vaimo Tetsuko kuoli puoli vuotta hänen jälkeensä. Heillä oli kaksi poikaa ja yksi tytär.
Muistaminen
thumb|Tōgōn patsas (vas.) ja hänen museoitu lippulaivansa Mikasa [[Yokosukassa.]] Venäjän–Japanin sotaan liittyvistä henkilöistä Tōgō on kenraali Maresuke Nogin ohella nyky-Japanissa tunnetuin isänmaallisen sankarinpalvonnan kohde. Tōgōn muistoksi Tokion Harajukuun perustettiin vuonna 1940 šintolainen pyhäkkö Tōgō-jinja. Se tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa, mutta rakennettiin uudelleen vuonna 1964. Tōgōlla on näköispatsas Yokosukassa, jossa hänen lippulaivansa Mikasa on nykyään museolaivana.
Näyttelijä Toshirō Mifune esitti Tōgōa historiallisessa sotaelokuvassa Nihonkai daikaisen (1969).
Suomen Tokion-suurlähetystön osallistuminen Tōgōn kuoleman 50-vuotismuistojuhlaan vuonna 1984 aiheutti pienen ulkopoliittisen välikohtauksen, kun Neuvostoliitto tuomitsi tilaisuuden japanilaisen imperialismin kunnioittamisena. Suurlähettiläs Pauli Opas jätti osallistumatta tilaisuuteen, johon lähetettiin vain alempi virkamies. Noihin aikoihin suomalainen Pyynikki-panimo markkinoi Amiraali-merkkistä olutta, jonka etiketeissä oli tunnettujen historiallisten amiraalien kuvia, yhtenä amiraali Tōgō.
Hydratsidit
thumb|250px|Hydratsidien yleinen rakenne Hydratsidit eli asyylihydratsiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on karbonyyliryhmä ja hydratsiineille tyypillinen funktionaalinen ryhmä. Hydratsidien rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla RC(=O)NRNR2, missä R on vety tai orgaaninen ryhmä.
Ominaisuudet ja valmistus
Hydratsideja valmistetaan hydratsiinista ja karboksyylihapoista, karboksyylihappoanhydrideistä, estereistä, amideista tai happoklorideista. Usein käytetään joko metyyli- tai etyyliestereitä ja vaikeammin reagoivien substraattien tapauksessa happoklorideja. Dikarboksyylihappojohdannaiset johtavat dihydratsideihin ja esimerkiksi polyestereistä muodostuu polyhydratsideja.
Sheriffi (elokuva)
pienoiskuva|[[Gary Cooper elokuvan trailerissa.]] Sheriffi (High Noon) on Fred Zinnemannin ohjaama lännenelokuvan klassikko vuodelta 1952. Se kertoo pikkukaupungin sheriffistä (Gary Cooper), jonka kaupunkilaiset jättävät yksin puolustautumaan kostamaan saapuvia rikollisia vastaan. Elokuva on kuvattu reaaliajassa eli sen tapahtumat kestävät 85 minuuttia niin kuin itse elokuvakin. Elokuvan muissa osissa nähdään Grace Kelly (uransa toisessa elokuvassa) ja Katy Jurado.
John Waynen mielestä Sheriffi oli epäamerikkalaisin elokuva, mitä hän oli koskaan nähnyt. Elokuvan perustilanne, jossa ystävät ja naapurit hylkäävät sheriffin ja jättävät hänet yksin kohtaamaan rikolliset, kuvasi osuvasti Hollywoodin tuolloista ilmapiiriä, jolloin liberaalit ja vasemmistomieliset elokuvantekijät kokivat usein saman kohtalon. Carl Foreman sai poikkeuksellisesti kirjoittaa käsikirjoituksen, koska Gary Cooper, yksi Hollywoodin vannoutuneimmista kommunismin vastustajista, järjesti sen. Lisäksi elokuvan pääosissa oli kaksi mustalla listalla olevaa näyttelijää: Lloyd Bridges ja Howland Chamberlain. John Waynen ”vastaus” Sheriffille oli Howard Hawksin ohjaama Rio Bravo (1959).
Elokuva valittiin vuonna 1989 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.
Palkinnot
Voitetut Oscar-palkinnot:
Oscar-ehdokkuudet:
Golden Globe -gaalassa Sheriffi sai seitsemän ehdokkuutta, joista se palkittiin neljässä kategoriassa: parhaana draamaelokuvana sekä parhaasta musiikista (Tiomkin), naissivuosasta (Jurado) ja mustavalkokuvauksesta (Floyd Crosby).
Fafe
Fafe on kunta Bragan piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 219,1 km² ja väkiluku noin 50 600.
Fafen nykyinen pormestari on Raul Cunha. Kunnan juhlapäivä on 16. toukokuuta.
Max Newman
Maxwell Herman Alexander Newman (7. helmikuuta 1897 Chelsea, Lontoo – 11. helmikuuta 1984 Combertonissa lähellä Cambridgeä) oli englantilainen matemaatikko ja koodinmurtaja.
Newman oli yksi Colossus-tietokoneen suunnittelijoista. Newmanin luento vuonna 1935 esitteli Alan Turingille konseptin, joka johti Turingin koneeseen ja Turingin työn johdosta kiinnostui itse laskevien koneiden mahdollisuuksista teoreettisella tavalla. Newman liittyi Government Code and Cypher Schooliin (GC&CS) Bletchley Parkiin vuonna 1942, jolloin kiinnostuksesta tuli käytännöllisempää. Newman tutustutti Tommy Flowersin Alan Turingin vuoden 1936 artikkeliin.
Sodan jälkeen Newman siirtyi Manchesterin yliopistoon. Newman kuuli Freddie Williamsin kokeista katodisädeputkien kanssa ja sai Williamsin Tom Kilburnin kanssa Manchesterin yliopistoon. Newman kuvasi tietokoneen toimintaa Williamsille ja Kilburnille, jotka eivät tienneet tietokoneista mutta tiesivät elektroniikasta, josta Newman ja Turing eivät tienneet juurikaan. Newman kuvasi Turingin kolmen osoitteen konseptia, ohjelman tallennusta ja ehdollista haarautumista. Williams ja Kilburn rakensivat Small-Scale Experimental Machine -tietokoneen tämän jälkeen.
Francis Carco
Francis Carco, (oik. François Carcopino-Tusoli 1886–1958) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli alkuun runoilija, mutta siirtyi myöhemmin kirjoittamaan romaaneja, joissa hän kuvasi alamaailmaa ja taiteilijapiirejä. Teoksestaan L’homme traque (suom. Vainottu) hän sai Ranskan akatemian suuren romaanipalkinnon.
National Malaria Eradication Program
thumb|320px|right|Merkityillä alueilla Yhdysvaltain kartalla tavattiin malariaa vuonna 1934 ja 1935. National Malaria Eradication Program (NMEP) oli Yhdysvaltain liittovaltion Communicable Disease Center -viraston ohjelma, jonka tavoite oli malarian hävittäminen Yhdysvalloista. Se perustettiin 1. heinäkuuta 1947 ja oli saanut malarian hävitettyä maasta vuoteen 1951 menneessä. Ohjelma lakkautettiin seuraavana vuonna.
NMEP:in hävitysmenetelmiin kuului esimerkiksi DDT-hyönteismyrkkyn käyttö ja hyttysten lisääntymispaikkojen kuivaaminen.
Emmi Niemelä
Emmi Niemelä (s. 22. heinäkuuta 1989) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka laukoo vasemmalta ja pelaa hyökkääjänä. Kaudella 2017-2018 hän edustaa Sveitsin NLA-joukkue Unihockey Berner Oberlandia.
Seurajoukkueessa
Niemelä on pelannut salibandyliigaa OLS:issa, Papasissa ja SSRA:ssa. Sveitsin liigassa Niemelä on ollut kahteen otteeseen, Zug Unitedissa ja Unihockey Berner Oberlandissa.
Maajoukkueessa
Niemelä on voittanut MM-hopeaa maajoukkueessa.
Muuta
Emmi Niemelän sisko Hanna Niemelä on myös salibandyn liigapelaaja.
L7
L7 on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Sen musiikkia on luonnehdittu punkiksi, grungeksi ja alternative rockiksi. L7:n perustivat vuonna 1985 Los Angelesissa Donita Sparks ja Suzi Gardner ja se jatkoi toimintaansa 2000-luvun alkupuolelle asti vetäytyen virallisesti tauolle vuonna 2001. Yhtye ilmoitti paluustaan joulukuussa 2014.
L7 on esiintynyt Suomessa vuosina 1992 ja 2000.
Jevgeni Ketov
Jevgeni Nikolajevitš Ketov (s. 17. tammikuuta 1986 Gubaha, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja maailmanmestari. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Ketov on Molot-Prikamje Permin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Avangard Omskiin, jonka miesten kakkosjoukkueessa Ketov debytoi Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa vain 16-vuotiaana kaudella 2002–2003. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs Vysšaja Ligan TsSK VVS Samaraan. Kaudeksi 2005–2006 Ketov siirtyi Superliigan Lada Toljattiin, jossa tulokaskausi toi 41 runkosarjaottelussa tehot 4+6=10 ja kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Continental Cupissa, jonka Lada voitti.
Kaudella 2006–2007 Ketov oli ladan toiseksi paras maalintekijä Igor Grigorenkon kanssa 14 osumallaan ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Kaudella 2007–2008 Ketov oli Ladan toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Dmitri Vorobjovin jälkeen tehoilla 15+11=26. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+4=5. Kaudeksi 2008–2009 Superliigan tilalle perustettiin KHL. Ketov oli siellä ensimmäisellä kaudellaan Ladan paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Aleksandr Tšernikovin kanssa tehoilla 7+17=24.
Ketov siirtyi kaudeksi 2009–2010 jatkamaan KHL-uraansa Ak Bars Kazaniin. Kesken kauden, tammikuussa 2010 hänet kaupattiin Severstal Tšerepovetsiin. Kaudella 2010–2011 Ketov oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä Josef Strakan jälkeen 15 osumallaan, kuten myös seuraavalla kaudella 2011–2012 Ruslan Nurtdinovin kanssa 13 osumallaan. Kaudella 2011–2012 hän nousi Severstalin kapteeniksi. Kaudella 2012–2013 Ketov oli joukkueen toiseksi paras pistemies Vadim Šipatšovin jälkeen tehoilla 12+22=34.
Kaudeksi 2013–2014 Ketov siirtyi SKA Pietariin. Kauden 2014–2015 päätteeksi hän voitti Gagarin Cupin. Kaudella 2015–2016 Ketov toimi SKA:n varakapteenina. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti toisen Gagarin Cupinsa. Huhtikuussa 2017 Ketov teki SKA:n kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Ketov edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä Ketov on pelannut 22 A-maaottelua tehopistein 2+1=3. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin Ketov voitti hopeaa.
Joe R. Lansdale
thumb|Joe R. Lansdale Joe R. Lansdale (s. 28. lokakuuta 1951 Gladewater) on yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja itsepuolustuslajien opettaja. Hänen tuotantonsa on laaja ja monimuotoinen, sisältäen muun muassa tieteiskirjallisuutta, kauhua, lännenkertomuksia ja dekkareita. Lansdale oli yksi 1980-luvun kauhukirjallisuuden, ja erityisesti splatterpunkiksi kutsutun äärimmäisen väkivaltaisen ja nihilistisen kauhukirjallisuuden tyylisuuntauksen, tärkeimmistä kirjailijoista. Hänet on palkittu useasti muun muassa arvostetulla Bram Stoker-palkinnolla.
Myöhemmässä tuotannossaan Lansdale on keskittynyt ns. kovaksikeitettyihin dekkareihin. Landsdale sijoittaa tarinansa usein kotiseuduilleen Teksasiin ja käyttää erittäin värikästä kieltä ja hahmoja yhteiskunnallisia ja asenteellisia vääryyksiä satiirisesti käsittelevissä teoksissaan. Hänen tunnetuinta tuotantoaan on Hap ja Leonard -sarja, joka on myös suomennettu.
Lansdale on myös tunnettu itsepuolustusasiantuntija. Hän omistaa oman budo-koulun kotikaupungissaan Nacogdochesissa, jossa opetus on keskittynyt Lansdalen kehittämän Shen Chuan -itsepuolustustyylin ympärille.
Mihail Kalatozov
thumb|Mihail Kalatozovin hauta. Mihail Konstantinovitš Kalatozov (,, 28. joulukuuta (J: 15. joulukuuta) 1903 Tbilisi – 26. maaliskuuta 1973 Moskova) oli georgialaissyntyinen neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Kalatozov on ohjannut muun muassa elokuvat Kurjet lentävät (1957), Älä odota kirjettä (1960) ja Punainen teltta (1969).
Khust
Khust tai Khost on kaupunki Afganistanin Khustin maakunnassa lähellä Pakistanin vastaista rajaa. Sen asukasluku oli Yk:n arvion mukaan 88 403–106 083.
Maantiede
Khust sijaitsee Afganistanin Khustin maakunnassa lähellä Afganistanin Pakistanin vastaista rajaa. Pakistanin puolella rajaa sijaitsee Waziristan. Khustista pohjoiseen kohoavat Spin Ghar- eli Safid Kuh-vuoret. Vuorilta virtaa Kurramjoen sivujoki Kaitu. Kurram virtaa edelleen kohti Indusjokea idässä. Paikkakunnalla kasvaa lähiseudulle harvinaisia metsiä.
Historia
Historiallisesti Khust-nimisiä paikkoja tunnetaan eri puolilta Afganistania. Nimi on johdettu ilmeisesti sanskritin sanasta suvāstu, joka tarkoittaa vapaasti kääntäen "hyvää paikkaa". Samasta juuresta on johdettu myös Swat. Khust-nimisiä paikkoja on historiallisissa lähteissä Afganistanin pohjoisosissa.
Khust tunnettiin aikanaan hyvin konservatiivisena seutuna. Vuonna 1924 Khustissa puhkesi alueen Mangal-paštujen kapina kuningas Aman Allahin uudistuksia vastaan. Aman Allahin joukkojen onnistui tukahduttaa kapinointi tammikuuhun 1925 mennessä.
Afganistanin sodan aikana alueella käytiin kiivaita taisteluja. Kaupunki itsessään tunnettiin lempinimellä pikku-Moskova, koska monet Afganistanin kommunistihallinnon jäsenistä olivat kotoisin paikkakunnalta. Hallinnon vastaiset alkoivat piirittää Khustia vuonna 1986 ja sitä jouduttiin huoltamaan ilmateitse. Kaupunki kukistui maaliskuussa 1991 sen puolustajien antauduttua Džalal al-Din Haqqanin joukoille.
Talibanin joukot valtasivat Khustin syyskuussa 1996 ja hieman myöhemmin kukistuivat myös Kabul ja Jalalabad. Taliban syöstiin vallasta Yhdysvaltojen hyökättyä maahan, mutta talibanin kukistumista seurasi eri heimopäälikköjen yhteenotot. Sittemmin taliban ja Isis ovat tehneet kaupungissa pommi-iskuja.
Väestö
Kaupungissa sijaitsee Khustin yliopisto.
Suomen työväen vallankumous
Suomen työväen kapina
Suomen työväen kapina tapahtui 28.1.1918. Työväellä oli kapinan myötä valta pääkaupungissa sekä laajoilla alueilla Suomea kevään 1918.
Kansanvaltuuskunta perustettiin 28. tammikuuta 1918, ja se asettui johtamaan samana aamuna aloitettua kapinaa. Kansanvaltuuskunnan perustamisesta tiedotettiin Työmies-lehdessä 29. tammikuuta julkaistussa julistuksessa, jossa myös nimettiin kansanvaltuutetut ja selostettiin lyhyesti punaisen hallituksen keskeisimmät ohjelmalliset tavoitteet. Kansanvaltuuskunta otti jo ensimmäisenä päivänään käyttöönsä Senaatintalon Helsingissä (nykyinen Valtioneuvoston linna).
"Olemme tänään päättäneet ehdottaa Suomen työväelle, että kun kansan vihan ansainnut senaatti on kukistunut, asetetaan maan vallankumoushallitukseksi Suomen Kansanvaltuuskunta sekä Työväen Pääneuvosto sen toimintaa valvomaan ja yhdessä sen kanssa maan hallitusasioita toistaiseksi hoitamaan, kunnes Suomen työtätekevä kansa toisin päättää."
"Suomen porvarien hallitus astui julkeasti taantumuksellisen valtiokaappauksen tielle. Nyt on Suomen työväenluokka vuorostaan käyttävä vallankumouksen oikeuttaan, yhteiskunnallisen edistyksen palvelukseen."
Punainen hallinto lakkautti ensi töikseen kaikki "vastavallankumoukselliset sanomalehdet, pääkaupungissa jo 28. tammikuuta ja muissa kaupungeissa seuraavina päivinä. Kansanvaltuuskunta vahvisti 2. helmikuuta ”vastavallankumouksellisen” lehdistön olevan ”toistaiseksi” lakkautettu. Tämän jälkeen saivat ilmestyä vain sosialidemokraattisen puolueen ja kristillisen työväenliikkeen lehdet.
Kansanvaltuuskunta otti sisällissodan alussa vallan syrjäyttämällä porvarillisen Svinhufvudin senaatin ja eduskunnan, minkä jälkeen se antoi itse lakeja ja asetuksia. Kansanvaltuuskunnan ohella toimi myös eduskuntaa vastannut Työväen pääneuvosto.
Työväenhallitus teki mm. päätöksiä kuolemanrangaistuksen kumoamisesta sekä torpparien, lampuotien ja mäkitupalaisten julistamisesta maanomistajista riippumattomiksi.
Saksan ja Neuvosto-Venäjän välillä solmitun Brest-Litovskin rauhansopimuksen myötä Suomen työläisten kapinan onnistumisedellytykset kuihtuivat. Neuvosto-Venäjän johtaja Lenin sitoutui rauhansopimuksessa vetämään venäläiset sotajoukot pois Suomen alueelta, mikä merkitsi lopun alkua suomalaisten sosialistien kapinalle. Kapinayrityksen epäonnistumisen sinetöi saksalaisten sotilaiden maihinnousu ja Saksan Itämeren divisioona n sotilaallinen tuki Suomen valkoiselle armeijalle Helsingin valtauksessa.
Katherine Paterson
pienoiskuva|Katherine Paterson vuonna 2011. Katherine Paterson (s. 31. lokakuuta 1932) on yhdysvaltalainen palkittu lastenkirjailija.
Paterson syntyi Kiinassa kristittyjen lähetystyöntekijöiden George ja Mary Womeldorfin tyttäreksi. Lapsuusvuosinaan hän muutti perheensä kanssa usein paikasta toiseen, ja näihin aikoihin hän aloitti myös kirjoittamisen. Hän meni 14. heinäkuuta 1962 naimisiin presbyteeripastori John Patersonin kanssa. Pari sai kaksi biologista ja kaksi adoptiolasta.
Paterson on tullut tunnetuksi varsinkin lastenkirjallisuudestaan. Hänet on palkittu kahdella Yhdysvaltain Kansallisella kirjapalkinnolla, kahdella Newbery-mitalilla (1978 ja 1981), Hans Christian Andersen -palkinnolla 1998 ja Astrid Lindgrenin muistopalkinnolla (2006).
Patersonin tunnetuimpien teosten joukkoon lukeutuu Silta salaiseen maahan (The Bridge to Terabithia, 1977), josta on tehty myös kaksi elokuvaversiota vuosina 1985 ja 2007.
Mitsubishi Heavy Industries
Mitsubishi Heavy Industries, Ltd (三菱重工業株式会社) on Mitsubishi-yhtymän raskasteollinen yritysryhmä, joka toimii mm. laivanrakennuksen ja puolustusvälineteollisuuden alalla. Se on valmistanut myös Beloitin kanssa yhteistyössä paperikoneita.
Marja-Leena Mikkola
thumb|Marja-Leena Mikkola [[Turun kansainväliset kirjamessut|Turun kirjamessuilla 2013.]] Marja-Leena Mikkola (o.s. Pirinen, vuodesta 1963 oik. Salmi; s. 18. maaliskuuta 1939 Salo) on suomalainen kirjailija ja runoilija.
Mikkola suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1963. Hän on työskennellyt muun muassa Helsingin yliopiston kirjastossa ja Suomen Kirjailijaliiton toimistonhoitajana. Kirjailijanuransa hän aloitti novellikokoelmalla Naisia (1962). Hän oli 1960- ja 1970-luvun vaihteen tunnetuimpia vasemmistoradikaaleja kirjailijoita ja taistolaisen kulttuuriliikkeen näkyvimpiä henkilöitä.
Mikkola teki 1960-luvun lopulla paljon kabareetekstejä ja -lauluja. Hänen kokonaan tai osittain kirjoittamistaan kabareista tunnetuimpiin kuuluvat Orvokki, Laulu tuhannesta yksiöstä ja Sirkus Eurooppa. Hän on kirjoittanut puuvillateollisuudessa työskentelevistä naisista dokumenttiraportin Raskas puuvilla (1971). Mikkolan teos Menetetty lapsuus on tarina 17 venäläisestä, jotka joutuivat viettämään lapsuutensa tai nuoruuteensa Suomen Itä-Karjalan miehityshallinnon 1941–1944 ylläpitämillä venäläisperäiselle väestölle tarkoitetuilla keskitysleireillä.
Mikkola on käsikirjoittanut Mikko Niskasen elokuvat Käpy selän alla (1966) ja Lapualaismorsian (1967) sekä kirjoittanut dialogin Erkko Kivikosken esikoiselokuvaan Kesällä kello 5 (1963). Hän on suomentanut Anna Ahmatovan, Osip Mandelštamin, Boris Pasternakin, Sylvia Plathin, Dylan Thomasin ja William Shakespearen runoja sekä muun muassa italialaista proosaa. — Mikkolalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2001.
Mico Ahonen
Mico Ahonen (s. 27. marraskuuta 2001 Lahti) on suomalainen mäkihyppääjä, joka edustaa Lahden Hiihtoseuraa. Hänen valmentajansa on Pasi Ahonen. Janne Ahonen on hänen isänsä.
Antti Keksi
Antti Mikonpoika Keksi, ruotsalaiselta nimeltään Anders Mickelsson Keksi, (noin 1622 Ylitornio – 1705 ) on ensimmäinen nimeltä tunnettu suomenkielinen kansanrunoilija. Hän kirjoitti ainakin kaksi kalevalamittaista runoa. Tyyliltään ne ovat ironisia ja humoristisia.
Keksi oli sotilas ja tilallinen. Maanviljelystä enemmän häntä kiehtoi kuitenkin runonlaulu. Perimätiedon mukaan hän kiersi Tornionjokivarressa talosta taloon esittämässä laulujaan ja tuli tunnetuksi jokivarren asukkaiden keskuudessa. 1600-luvun lopulla suurina katovuosina Antti Keksin mainitaan käyneen Norjassa asti laulamassa Jäämeren rannalla sinne muuttaneille kveeneille.
Sanomisen pakko ajoi häntä liikkeelle, kuten myös toimeentulon hankkiminen perheelle. Antti Keksin runoja on jälkipolville säilynyt kaksi. Tunnetumpi niistä on Laulu jäänlähdöstä Tornionjoessa 1677. Toinen runoista on pilkkalaulu Ylitornion kirkkoherrasta Nicolaus Ulopolitaniuksesta. Ennen muistiinmerkitsemistä laulut elivät kansan suussa yli vuosisadan. Sekin osoittaa, että Keksin runot olivat tunnettuja kansan keskuudessa. Vielä 1970-luvulla, kun kansanmuusikko Hasse Alatalo kiersi Ruotsin Tornionlaaksoa keräämässä vanhoja lauluja, hän tapasi ihmisen, joka osasi Antti Keksin tulvalaulun ulkomuistista.
Acerbiin tämä Antti Keksin runo teki vaikutuksen, ja hän kertoo:
Toinen Keksin säilyneistä runoista on Frans Mikael Franzénin jälkeläisten lahjoittamasta suomalaisten kansanlaulujen kokoelmasta. Se kertoo pilkalliseen sävyyn Ylitornion kirkkoherrasta Nicolaus Ulopolitaniuksesta, jolla oli ”teinin tieto, papin palkka”. Pappi ei Keksin mukaan saanut omin avuin saarnaa aikaan, ainoastaan ”postillasta prätiköitti”.
Keksi käytti runoissaan Kalevala-mittaa. Tunnetuissa runoissaan hän osoittaa mainiota huumoria, joka joskus muuttuu mitä kirpeimmäksi ivaksi. Runoilla on myös kulttuurihistoriallista arvoa. Niistä saa eloisan kuvan Tornionlaaksosta ja sen asukkaista. Monissa kohdin runot täsmäävät virallisten asiakirjojen kanssa vaikka elivät vain suullisena perintönä yli sadan vuoden ajan.
Robert I (Artois)
Robert I (1216 – 8. helmikuuta 1250) oli Artois’n kreivi ja Ranskan kuninkaan Ludvig VIII Leijonan ja tämän puolison Kastilian Blankan toiseksi vanhin poika ja siten kuningas Ludvig IX:n nuorempi veli.
Antti Keksi
Antti Keksi kuoli 83-vuotiaana vuonna 1705. Hänelle on pystytetty Tornionjoen Ruotsin puoleiselle rannalle Torakankorvaan muistokivi, jossa lukee: "Antti Mikkelinpoika Keksi, talokas – sotilas – runoseppä – n. 1622–1705." Kivessä on lainaus hänen runostaan "Laulu jäänlähdöstä Tornionjoessa 1677": ”Minä Keksi kankahalta katson, varoittelen vaaran päältä, turvassa Torakankorvassa”.
Robert I (Artois)
Isänsä tahdon mukaisesti Robertille annettiin vuonna 1237 hallittavaksi Artois’n kreivikunta. Vuonna 1240 hän kieltäytyi paavi Gregorius IX:n ehdotuksesta pyrkiä keisariksi.
Robert oli naimisissa Brabantin herttua Henri II:n ja Hohenstaufen Marien tyttären Matilden (tai joskus Mahaut) kanssa. Heillä oli kaksi lasta:
thumb|left|200px|Artois’n vaakuna.
Kalgoorlie
Kalgoorlie eli Kalgoorlie-Boulder, alun perin Hannan's, on kaivoskaupunki Länsi-Australian osavaltiossa Australiassa. Kaupungissa oli noin 29 900 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee noin 600 kilometriä itään Perthin kaupungista. Nimi kalgoorlie on johdettu aboriginaalien ilmaisusta Karlkurla, joka tarkoittaa silkkisten päärynöiden paikkaa.
Itään päin suuntaaville junamatkustajille Kalgoorlie on viimeinen asutuskeskus ennen Nullarborin tasankoa. Kaupungista on päivittäinen henkilöjunayhteys Perthiin: Prospector-nimistä junayhteyttä operoi rautatieliikenneoperaattori Transwa.
Kalgoorlie on syntynyt vuonna 1893 kultalöydöksen ympärille. Alueelta kaivetaan kultaa, nikkeliä ja muita mineraaleja rikkaana malmina.
Angelin metroasema
Angel on Lontoon metron asema Islingtonissa, Lontoossa. Se on Northern-linjan Bankin haaralla, Oyster-vyöhykkeellä 1.
Historia
Angelin aseman rakennutti alun perin City & South London Railway (C&SLR). Se avattiin 17. marraskuuta 1901 uuden laajennuksen pääteasemaksi. City Roadin ja Torrens Streetin kulmassa sijaitsevan asemarakennuksen suunnitteli Sydney Smith. Linjaa jatkettiin Eustoniin 12. toukokuuta 1907.
thumb|left|250px|Erityisleveä etelään menevien junien laituri. Tunnelissa ovat alun perin kulkeneet molempiin suuntiin kulkevat junat. Kuten monilla C&SLR:n asemilla, Angelissakin oli alun perin vain yksi tunneli, jossa olivat molempiin suuntiin kulkevien junien raiteet ja niiden välissä laiturisaareke. Laituritasolle pääsy tapahtui kolmella hissillä.
Liukuportaat
thumb|left|200px|Lontoon metron pisimmät liukuportaat. Angelin metroaseman liukuportaat ovat 60 metrin pituiset ja nousevat 26,5 metrin matkan laituritasolta asemarakennukseen. Ne ovat Lontoon metron pisimmät ja Euroopan neljänneksi pisimmät. Pidemmät liukuportaat on vain Prahan metrossa Námeští Mirún asemalla (88 metriä), Västra skogenin asemalla Tukholman metrossa (67 metriä) ja Kampin asemalla Helsingin metrossa (64 metriä).
Legend of Grimrock 2
Legend of Grimrock 2 on Almost Human -studion kehittämä tietokoneroolipeli, joka julkaistiin Windowsille 2014 sekä myöhemmin Mac OS X:lle. Peli on jatko-osa Legend of Grimrockille.
Angelin metroasema
Tulevaisuus
Angelin asemaa on ehdotettu liitettäväksi suunnitteilla olevaan Crossrail 2 -linjaan. Toteutuvasta reitistä riippuen asema sijaitsisi King’s Cross St. Pancrasin ja joko Dalston Junctionin tai Hackney Centralin välissä. Angel liitettiin virallisesti suunnitelmaan vuonna 2007, vaikka reitin rakentamista oli ehdotettu jo aiemmin. Reitin alkuperäinen suunnitelma tehtiin jo vuonna 1991.
Legend of Grimrock 2
Samoin kuin ensimmäisessa osassa pelissä ohjataan neljää hahmoa. Aiemmasta poiketen pelikentissä on mukana myös ulkoilmatiloja kuten hiekkarantaa.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.6/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Palkinnot
Peli on palkittu Finnish Game Awards -tapahtumassa Big Screen Game of the Year 2014 -palkinnolla.
Runousyhdistys Karhu
Ehdokkaat julkistetaan Turun kirjamessuilla ja palkitut Helsingissä marraskuussa kirjallisuusyhteisö Tekstin talon kanssa.
Andy Thomas
thumb|250px|Andy Thomas Andrew Sydney Withiel "Andy" Thomas (s. 18. joulukuuta 1951) on australialaissyntyinen astronautti, jolle myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus joulukuussa 1986. Hän elää avioliitossa astronautti Shannon Walkerin kanssa.
Thomas on varsinaiselta ammatiltaan insinööri ja hän ennätti valmistua Adelaiden yliopistosta ennen maastamuuttoaan. Hänet otettiin NASA:n astronautiksi vuoden koulutuksen jälkeen elokuussa 1993.
Thomas suoritti ensimmäisen avaruuslentonsa Endeavourilla toukokuussa 1996. Lentoja on tähän mennessä kertynyt neljä.
Drama Queen
Drama Queen on tanskalaisen laulajan DQ:n kappale, jonka ovat sanoittaneet Peter Andersen ja Claus Christensen. Kappale valittiin Tanskan Eurovision karsinnasta edustamaan maataan Helsinkiin Eurovision laulukilpailuun, jossa se jäi semifinaalissa sijalle 19 eikä päässyt loppukilpailuun. Se oli myös ensimmäinen drag-artistin esittämä kappale laulukilpailun historiassa.
Verenpunainen aurinko
Verenpunainen aurinko (Soleil rouge tai Red Sun) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut lännenelokuva. Elokuvan ohjasi Terence Young. Pääosissa ovat Charles Bronson ja Ursula Andress.
Elokuva kertoo kahdesta rosvosta, Linkistä ja Gauchista, jotka suunnittelevat junan ryöstöä joukkoineen. Junassa on myös Japanin suurlähettiläs joka vierailee ensimmäistä kertaa Yhdysvalloissa. Hänellä on mukanaan erittäin arvokas samuraimiekka, joka on lahja Yhdysvaltojen presidentille. Link ja Gauch ryöstävät junan matkustajilta rahat ja kaikki arvoesineet – mukaan lukien kallisarvoisen samuraimiekan. Gauch kuitenkin pettää Linkin ja tämän joukot ottaen rahat ja miekan itselleen. Raivostunut Link päättää lähteä Gauchin perään ja saa suurlähettiläältä avukseen tämän samurai-henkivartijan Kurodan. Tämä erikoinen kaksikko lähtee jäljittämään Gauchia ja arvokasta miekkaa.
Arvioita
Helsingin Sanomien Pertti Avola kiteytti elokuvan vuonna 1985 tunkkaiseksi eurowesterniksi, jossa ei ole paljon tyyliä eikä tunnelmaa. Hänestä Youngin ohjaus on löysää ja pääroolit Mifunea lukuun ottamatta tylsiä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo ”kansojen kohtaamisen” jäävän Verenpunaisessa auringossa horjuvaksi ja ulkokultaiseksi ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever -elokuvaoppaalta ”naurettava ja tylsä” elokuva saa kaksi tähteä neljästä.
Burgos
Burgos on kaupunki Pohjois-Espanjassa, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella ja Burgosin maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa oli lähes 176 100 asukasta vuonna 2018, ja se sijaitsee noin 860 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kaupunki on tunnettu 1200–1500-luvuilla rakennetusta goottilaisesta katedraalistaan, joka on 1000-luvun kansallissankarin El Cidin hautapaikka.
Ilmasto
Burgosissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 11 °C ja keskimääräinen sademäärä 580 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 19 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 60 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 28 millimetriä.
Talous
Burgos on maatalouden keskus, ja kaupungissa on monipuolista teollisuutta. Siellä valmistetaan esimerkiksi elintarvikkeita, lannoitteita, metalleja ja paperia. Tärkeimpiä palvelualoja ovat rahoitus- ja hallintoalat.
Väestö
Vuoden 2018 arvioiden mukaan Burgosissa oli 175 921 asukasta, kun vuoden 2011 väestönlaskennassa asukkaita oli 178 864. Vuonna 2018 kaupungin asukkaista 83 728 eli 47,6 prosenttia oli miehiä ja 92 193 eli 52,4 prosenttia oli naisia. Vuonna 2011 suurin ikäryhmä on 30–39-vuotiaat, joita asuu kaupungissa lähes 28 000. Alle 18-vuotiaiden osuus väestöstä on alle 17 prosenttia, kun yli 65-vuotiaiden osuus on melkein 19 prosenttia.
Osmo Kalpala
thumb|Kalpalan veljekset vuoden 1956 Suurajoissa. Osmo Yrjö Teuvo Pentti Kalpala, ent. Sarlin (9. heinäkuuta 1925 Helsinki – 12. syyskuuta 2016 Espoo) oli Jyväskylän suurajojen kolminkertainen voittaja 1950-luvulla. Ensimmäisen voiton vuonna 1954 hän ajoi Panhardilla, vuonna 1956 DKW Donaulla ja 1958 Alfa Romeo Giuliettalla. Kartanlukijana toimi hänen veljensä Eino Kalpala. Vuosina 1955 ja 1957 he sijoittuivat toiseksi. Veljekset osallistuivat myös Hankiralliin ja kotimaan rallimenestyksen innoittamina myös vuoden 1959 Monte Carlon ralliin.
Osmo Kalpala toimi Kalpaloiden perheyrityksen Radiotukku Oy:n johtokunnan puheenjohtajana. Loppuvuodesta 1959 hän siirtyi muiden kiireidensä vuoksi sivuun aktiivisesta kilpailutoiminnasta. Kalpala toimi Suomen Urheiluautoilijoiden Liiton puheenjohtajana vuosina 1963–1967, 1968–1970 ja 1972–1973.
Meningokokki
Meningokokki (Neisseria meningitidis) on tunnetuin bakteeriperäisen aivokalvontulehduksen eli bakteerimeningiitin aiheuttaja. Meningokokki löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1887, kun Weichselbaum tutki aivokalvontulehduspotilaan aivoselkäydinnestettä.
Tunnistaminen
Immuunipuolustuksen vasta-aineet kehittyvät ennen kaikkea kapselin polysakkarideja kohtaan. Varsinkin pienillä lapsilla vasta-aineet kapselipolysakkarideihin kehittyvät hitaasti ja niitä myös syntyy vain vähän. Tämä osaksi selittää sen, että meningokokkitautia on suhteellisesti eniten pienillä lapsilla.
Immuunipuolustuksen välttely
Meningokokki reagoi isäntäkehon lämmön nousuun lisäämällä immuunijärjestelmältä suojelevien proteiinien tuotantoa. Näihin proteineihin kuuluvat lipopolysakkariidin sialylaatioproteiini (Lst), komplementtijärjestelmän inhibiittorin tekijä H:ta sitova proteiini (fHbp) ja kapselia biosyntetisoiva proteiini (CssA). Lämmon aiheuttama muutos tapahtuu viesti-RNA tasolla, kun immuunipuolustukselta suojelevien proteiinien ei luettavassa RNA osuudessa oleva hiuspinnirakenne hajoaa ja vapauttaa rakenteessa jumissa olleen ribosomin sitomispaikan. Immuunipuolustusjärjestelmältä suojaamisen nostaminen lämmön noustessa on suora evolutiivinen reaktio tulehdusreaktion ja kuumeen nostamaan epätarkkaan mikrobien tappamiseen isännässä. Lämpöön reagoiva puolustuksen lisäys mahdollistaa meningokokin taudinaiheuttamisen muiden tautien aikana ja jälkeen. On raportoitu, että influenssa voi olla meningokokkille mahdollinen patogeneesin laukaiseva tekijä.
Anserini
Anserini on hanhien alaheimoon kuuluva tribus. Siihen kuuluvia sukuja ovat harmaahanhet (Anser), kirjohanhet (Branta) sekä Chen, joka usein luokitellaan kuuluvan samaan sukuun harmaahanhien kansa.
Meningokokki
Esiintyminen
Saharan eteläpuolinen Afrikka on meningokokkitaudin endeemistä aluetta, mutta epidemioita voi puhjeta missä tahansa. Meningokokin aiheuttamaa meningiittiä on Suomessa vain vähän, noin 50 tapausta vuodessa. Näistä meningiiteistä 80 prosenttia on B-ryhmän aiheuttamia. A- ja C-ryhmien meningokokkeja vastaan on olemassa yhdistelmärokotteita (Meningovax A+C, Mencevax ACWY). B-ryhmän meningokokkia vastaan on viime vuosina kehitetty rokotteita (Bexsero, Trumenba ), jotka eivät ole toistaiseksi mukana suomalaisessa rokotusohjelmassa.
Noin 8-25% ihmisistä kantavat meningokokkia kurkun ja nielun alueilla oireetta. Näillä ihmisillä meningokokki esiintyy obligaattina kommensaalisena bakteerina. Meningokokki ei selviä isännän ulkopuolella kauaa, eikä sitä kanna mitkään muut eläimet, kuin ihmiset.
Taudit
Meningokokki aiheuttaa useita erilaisia tauteja, kuten aivokalvontulehdusta, verenmyrkytyksiä sekä virtsaputken tulehduksia. Meningokokkin aiheuttamista taudeista vaarallisimmat ovat aivokalvontulehdus eli bakteerimeningiitti sekä bakteerin aiheuttaman verenmyrkytys (sepsis). Näistä meningiitti on yleisempi ja helpompi diagnosoida. Se on myös helppohoitoinen ja sen tappavuus on vain 0–3 prosenttia, jos se hoidetaan nopeasti. Hoitamattomana tauti on hengenvaarallinen.
Meningokokkisepsis on vaikeampi tauti, sen tappavuus on jopa 15–80 prosenttia ja sen jälkitaudit ovat pahoja. Meningokokkisepsiksen diagnoosi on pitkälti kliininen, sen oireet ilmaantuvat nopeasti ja potilaan tila usein heikkenee nopeasti. Noin 50 prosentilla meningokokkipotilaista on petekkioita eli hiussuoniverenvuotoja eli alle 3 mm läpimittaisia pieniä, punaisia ja tarkkarajaisia verenpurkaumia.
Meningokokki voi aiheuttaa myös keuhkokuumetta, ylähengitystieinfektioita, konjunktiviittia, septistä artriittia sekä lantionalueen infektioita, kuten virtsatien tulehduksia tai eturauhastulehdusta.
Ts’ili (kirjain)
Ts'ili (asomtavruli Ⴜ, nuskhuri ⴜ, mkhedruli წ) on 32. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
Ts'ili äännetään yleensä.