cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Azerbaidžanin Grand Prix 2019
Kilpailu
Kierroksella 32 Renault’n Daniel Ricciardo yritti ohitusta Toro Rosson Daniil Kvjatista, mutta ohitusyritys päättyi kummankin osalta mutkan pitkäksi ajoon ja Ricciardo peruutti Kvjatin autoa päin yrittäessään poistua mutkasta. Tuomaristo langetti Ricciardolle kilpailun jälkeen kolmen lähtöruudun rangaistuksen seuraavaan Espanjan osakilpailuun. Varikolta kilpailuun lähtenyt Gasly ajoi kilpailun kuudentena, kunnes hänen autonsa hajosi ja aiheutti radalle virtuaalisen turva-auton.
Ghana yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Ghana on osallistunut vuoden 2015 kisoja lukuun ottamatta kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Sen urheilijat ovat saavuttaneet kaksi mitalia, molemmat Helsingin kisoissa 2005.
Ensimmäinen MM-kilpailuissa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt ghanalainen oli Emmanuel Tuffour, joka sijoittui 200 metrin juoksussa seitsemänneksi Stuttgartissa 1993. Vuonna 1997 Ateenassa Ghana sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi joukkueella, johon kuuluivat Abu Duah, Eric Nkansah, Aziz Zakari ja Emmanuel Tuffour. Samoissa kisoissa Andrew Owusu sijoittui kolmiloikassa kahdeksanneksi. Edmontonissa 2001 maan paras saavutus oli Aziz Zakarin seitsemäs sija 100 metrin juoksussa. Pariisissa 2003 Ignisious Gaisah sijoittui pituushypyssä neljänneksi, Akosua Serwah 800 metrin juoksussa seitsemänneksi ja Andrew Owusu kolmiloikassa kahdeksanneksi. Helsingissä 2005 Ignisious Gaisah saavutti pituushypyssä hopeaa ja Margaret Simpson seitsenottelussa pronssia. Osakassa 2007, Berliinissä 2009, Daegussa 2011, Moskovassa 2013 ja Lontoossa 2017 maa jäi jälleen vaille pistesijoja. Moskovassa Ignisious Gaisah saavutti pituushypyssä hopeaa mutta edusti Alankomaita. Pekingiin 2015 Ghana oli ilmoittautunut, mutta lopulta yksikään ghanalaisurheilija ei kilpaillut. Eugenessa 2022 miesten 4 × 100 metrin viestijoukkue (Joseph Oduro Manu, Joseph Paul Amoah, Benjamin Azamati, Sean Safo-Antwi) sijoittui viidenneksi.
Binghamton Devils
Binghamton Devils oli yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka oli kotoisin Binghamtonista New Yorkista. Se pelasi AHL-liigassa ja toimi NHL-joukkue New Jersey Devilsin farmijoukkueena.
California State Route 1
State Route 1 (SR 1; kutsutaan myös nimellä Highway 1 tai PCH, Pacific Coast Highway) on Tyynenmeren rannikkoa pitkin kulkeva state highway Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Tie alkaa etelässä Interstate 5:n (I-5) liittymästä lähellä Dana Pointin kaupunkia Orangen piirikunnassa. Tien pohjoinen päätepiste on U.S. Route 101:n (US 101) liittymä Leggettin kaupungin lähistöllä Mendocinon piirikunnassa. Ajoittain Highway 1 kulkee samaa tietä US 101 -tien kanssa, joista merkittävin osuus on Venturan ja Santa Barbaran piirikunnissa sekä Golden Gate Bridgellä.
Tie toimii vaihtoehtoisena maisemareittinä moottoriteille useissa paikoissa sekä läpikulkuväylänä muun muassa Los Angelesin suuralueella ja San Franciscon lahden ympäristössä kuin myös muissa asutuskeskittymissä tien varrella.
Meidän kesken (vuoden 1983 elokuva)
Meidän kesken on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut Diane Kurysin ohjaama ranskalainen elämäkerrallinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Miou-Miou ja Isabelle Huppert. Elokuva on omaelämäkerrallinen ja perustuu Diane Kurysin vanhempien elämään; elokuvan käsikirjoituksen laativat Kurys ja Alain Le Henry. Ariel Zeitoun oli elokuvan tuottajana.
Juoni
Vuoden 1942 miehitetyssä Ranskassa Belgiasta kotoisin oleva nuori juutalaisnainen Léna (Isabelle Huppert) avioituu ranskalaisen sotilaan Michelin (Guy Marchand) kanssa välttääkseen karkotuksen Saksaan. Samaan aikaan toinen nuori nainen, Madeleine (Miou-Miou), avioituu Raymond-nimisen (Robin Renucci) taiteilijan kanssa. Raymond kuitenkin pian kuolee, ja Ranskan vapautuksen aikana Madeleine tapaa Costa-nimisen miehen (Jean-Pierre Bacri), jonka kanssa hän avioituu.
Vuoden 1952 Lyonissa Léna ja Madeleine tapaavat sattumalta lastensa koululla ja huomaavat, että heidän välilleen syntyy välitön viehtymys toisiaan kohtaan. He alkavat viettää yhä enemmän aikaa yhdessä ja tehdä tulevaisuudensuunnitelmia. Samalla kun heidän ystävyytensä syvenee, molemmat naiset alkavat etääntyä aviomiehistään.
Tuotanto
Meidän kesken kuvattiin Rivesaltesin kunnassa Pyrénées-Orientalesissa, Frépillonin kunnassa Val-d’Oisessa ja Lyonin kaupungissa Rhônessa Ranskassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Partner’s Production, Alexandre Films, Hachette Première, Films A2 ja SFPC.
Julkaisu ja vastaanotto
Meidän kesken sai ensi-iltansa Ranskassa 6. huhtikuuta 1983 ja oli Gaumontin levittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 1 631 269 katsojaa ja tuotti Yhdysvalloissa 3 974 975 dollarin lipputulot. Elokuva esitettiin myös muun muassa vuoden 1983 Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa. Suomessa Meidän kesken ei saanut teatteriensi-iltaa, mutta televisioensi-iltansa se sai Yle TV2 -kanavalla 21. marraskuuta 1987.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 100% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 8,4/10 keskiarvolla. Tulos perustuu kuuteen arviointiin. 914 käyttäjästä 87% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,6/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 1 258 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,5/10.
Vuonna 2004 The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Player’s Choice
Player’s Choice on Nintendon lanseerama leima, jolla se markkinoi Super Nintendo Entertainment Systemin, Game Boyn, Nintendo 64:n, Game Boy Advancen ja Nintendo GameCuben hyvin myyneitä videopelejä. Kaikilla alustoilla leiman saamiseen vaadittiin miljoona myytyä kappaletta, paitsi GameCubella, jolla raja on asetettu 250 000 kappaleeseen. Kun pelistä lanseerattiin Player’s Choice -versio, sen myyntihinta aleni. Player’s Choice -konseptia on lainattu Segan Sega All Stars -leimaan, Sonyn Platinum- ja Essentials -leimaan ja Xboxin Platinum Hits ja Xbox Classics -leimaan.
NTSC-alueella Player’s Choice -pelit tunnistaa logon keltaisesta taustasta; Nintendo 64:llä Player’s Choice -leima on pelikotelon oikeassa yläkulmassa keltaisella taustalla, GameCubella kotelon ylälaidassa keltaisessa laatikossa. PAL-alueilla pelikotelot on väritetty hopealla tai platinalla, Player’s Choice -leiman ollessa Nintendo 64:n pelikoteloissa oikealla puolella ja GameCuben koteloissa ylälaidassa.
Vuonna 2011 Nintendo antoi hinta-alennetuille peleille uuden leiman nimeltä ”Nintendo Selects”.
Leimalla merkityt pelit
Huom.: Jotkut pelit eivät ole leimattuja kaikilla alueilla.
Teofylliini
Teofylliini (lat. thea "tee", kreik. fyllon "lehti") (1,3-dimetyyliksantiini) on alkaloidi, joka muun muassa rentouttaa keuhkojen lihaskudosta sekä stimuloi sydämen toimintaa. Teofylliini laajentaa keuhkoputkia, minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa astman ja keuhkoahtaumataudin hoitoon. Teofylliinia esiintyy mm. kaakaopavuissa ja vähäisiä määriä teepensaan lehdissä.
Teofylliini on palamatonta, huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, valkoista kiteistä jauhetta. Teofylliini on teobromiinin isomeeri.
Aikuisilla teofylliini poistuu elimistöstä pääasiassa maksan kautta, jossa aine hajoaa 1,3-dimetyylivirtsahapoksi (C7H8N4O3), 1-metyylivirtsahapoksi (C6H6N4O3) välituotteena syntyvän 1-metyyliksantiinin (C6H6N4O2) kautta sekä 3-metyyliksantiiniksi (C6H6N4O2). Alle 15 % teofylliinistä erittyy muuttumattomana virtsaan. Keskosilla ja vastasyntyneillä 50–90 % teofylliinin eliminaatiosta tapahtuu kuitenkin munuaisten kautta.
Teofylliinivalmisteiden kauppanimiä ovat Accurbrom, Bilordyl, Bronchorectard, Elixicon, Lasma, Retafyllin, Sabidal, Theo-Dur, Theochram, Xanthium.
New Jersey Devils
New Jersey Devils on yhdysvaltalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Newark New Jerseyn osavaltiossa. Seura kuuluu NHL-liigan Itäisen konferenssin Metropolien divisioonaan.
Devils on voittanut kolme Stanley Cup -mestaruutta vuosina 1995, 2000 ja 2003. Devils pelaa kotiottelunsa Prudential Centerissä, jonne mahtuu 16 514 katsojaa. Devils oli ensimmäistä kertaa nykyisellä nimellään mukana NHL-liigassa kaudella 1982–1983. Devilsin farmijoukkue on Utica Comets.
New Jersey Devilsin NHL-historia alkoi kaudella 1974–1975 Kansas Cityssä nimellä Kansas City Scouts. Kaudella 1976–1977 seura muutti Denveriin ja nimeksi vaihtui Colorado Rockies. Denverissä seura pelasi vuoteen 1982, kunnes eräs sijoittajaryhmä osti seuran ja siirsi sen New Jerseyhin. Seura on ottanut nykyisen nimensä Jerseyn paholaisen mukaan.
Historia
Vuonna 1974 NHL laajensi sarjaa ottamalla mukaan joukkueet Kansas Citystä ja Washingtonista. Kansas Cityyn perustettiin tuolloin New Jersey Devilsin edeltäjä. Kansas Cityn uuden seuran nimeksi piti tulla Kansas City Mohawks. Chicago Blackhawks kuitenkin vastusti nimien samankaltaisuutta. Niinpä nimeksi otettiin Kansas City Scouts kaupungissa olevan patsaan mukaan.
Scouts pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssa 9. lokakuuta 1974 Toronto Maple Leafsia vastaan. Ottelu päättyi Toronton voittoon lukemin 6–2. Rodeota arvostettiin Kansas Cityssä ja se sai parhaat ajat Scoutsin kotihallista Kemper Arenasta. Niinpä Scoutsin piti odottaa yhdeksän ottelua ennen kuin pääsi pelaamaan ensimmäisen kotiottelunsa. Sen ottelun Scouts hävisi Blackhawksille, mutta pian toinen laajennusjoukkue Washington Capitals kaatui luvuin 5–4. Kuten usein laajennusjoukkueilla, myös Kansas Cityllä oli huono avauskausi. Se keräsi ainoastaan 41 pistettä. Kausi 1975–1976 toi kuitenkin ainoastaan 12 voittoa. Joukkue ei päässyt kummallakaan kaudella pudotuspeleihin ja otti vain 27 voittoa 160 ensimmäisestä ottelustaan.
Vaikka Scouts pelasikin paremman avauskauden kuin Capitals, alkoi seura kärsiä keskilännen taloudellisesta taantumasta. Toisella kaudellaan Scouts myi ainoastaan 2 000 kausikorttia ja oli lähes miljoona dollaria velkaa. Niinpä seura siirrettiin Denveriin ja sen uudeksi nimeksi tuli Colorado Rockies. Joukkue pelasi Denverissä vuoteen 1982 asti.
Joukkue sai nimekseen 30. kesäkuuta 1982 New Jersey Devils, Jerseyn paholaisen mukaan. Yli 10 000 ihmistä äänesti paikallisissa sanomalehdissä nimestä. Devilsin kotihalliksi tuli East Rutherfordissa sijaitseva Brendan Byrne Arena, joka myöhemmin nimettiin Continental Airlines Arenaksi ja myöhemmin vuonna 2007 Izod Centeriksi. Devilsin ensimmäinen ottelu, joka pelattiin Pittsburgh Penguinsia vastaan päättyi 3–3 tasapeliin. Devilsin ensimmäinen voitto tuli paikallisvastustaja New York Rangersia vastaan. Lopulta Devilsin ensimmäisen kauden tuloksena oli 17 voittoa, 14 tasapeliä ja 49 tappiota. Devils sijoittui toiseksi viimeiseksi Patrick-divisioonassa, kolmen pisteen erolla viimeiseen.
Seuraavalla kaudella Wayne Gretzky nöyryytti julkisesti Devilsiä, kun Devils oli hävinnyt Gretzkyn Edmonton Oilersille 13–4. Gretzky oli järkyttynyt siitä, että entinen joukkuekaveri Ron Low pelasi niin huonossa joukkueessa ja sanoi:
Myöhemmin Gretzky myönsi julkisesti, että hänen kommenttinsa meni liian pitkälle. Yksityisesti Gretzky piti lausuntoaan oikeana. Vastauksena monet Devils-fanit käyttivät Mikki Hiiri -vaatteita, kun Oilers pelasi New Jerseyssä.
Kaudella 1983–1984 New Jersey isännöi vuosittain järjestettävää NHL:n tähdistöottelua. Ottelussa pelasi kaksi Devils-pelaajaa: maalivahti Chico Resch ja puolustaja Joe Cirella. Devilsin peli ei kuitenkaan toiminut, niinpä päävalmentaja Billy MacMillan sai väistyä ja tilalle tuli Tom McVie. Devils voitti koko kauden aikana ainoastaan 17 ottelua. Kauden jälkeen myös McVie erotettiin ja tilalle astui Doug Carpenter.
Kesällä Devils alkoi rakentaa joukkueen ydintä nuorista pelaajista. Joukkueeseen liittyivät John MacLean, Kirk Muller, ja Pat Verbeek, joista kaikista tuli avainpelaajia veteraanimaalivahti Reschin lisäksi. New Jersey pelasi kaudella 1986–1987 parhaan kautensa siihen mennessä, mutta edes se ei riittänyt ja Devils ei selvinnyt pudotuspeleihin. Omistaja John McMullen palkkasi joukkueeseen Lou Lamoriellon joukkueen puheenjohtajaksi. Lamoriello nimitti itseänsä joukkueen toiminnan johtajaksi ennen kauden 1987–1988 alkua. Tätä pidettiin yllätyksenä, koska Lamoriello ei ollut koskaan aikaisemmin tehnyt töitä NHL-joukkueille, eikä häntä juuri tunnettu yliopistosarjojen ulkopuolella.
Kaudella 1987–1988 Devils pääsi ensimmäistä kertaa historiassaan NHL:n pudotuspeleihin. Ensimmäisellä kierroksella Devils pudotti paikallisvastustaja New York Islandersin otteluvoitoin 4–2. Toisella kierroksella Devils voitti Washington Capitalsin voitoin 4–3. Devilsin taival päättyi vasta konferenssin finaalissa, jossa se joutui taipumaan Boston Bruinsille voitoin 4–3.
Seuraavalle kaudella Devils jäi peleissä alle 0,5 pisteen keskiarvon eikä päässyt pudotuspeleihin. Kauden jälkeen Lamoriello teki sopimukset kahden Neuvostoliiton maajoukkueen tähtipelaajan kanssa; Vjatšeslav Fetisov ja Sergei Starikov vahvistivat Devilsiä. Devils oli varannut Fetisovin jo vuonna 1983, mutta hän ei ollut saanut lähteä Neuvostoliitosta, koska hän oli tärkeä maajoukkuepelaaja.
Devils oli vaihtanut valmentajiaan usein. Jim Schoenfeld vaihtui John Cunniffiin kaudella 1989–1990. Cunniff vaihtui Tom McVieen 1990–1991, joka vaihtui seuraavalla kaudella Herb Brooksiin, joka oli valmentanut Yhdysvallat olympiakultaan vuonna 1980. Myös Brooks erotettiin ja tilalle tuli Jacques Lemaire.
Työsulkukauden 1994-1995 päätteeksi Devils voitti ensimmäistä kertaa Stanley Cupin. 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa Devils oli NHL:n parhaita joukkueita, ja tuli tunnetuksi tiiviistä puolustuspelistään. Devils voitti Stanley Cupin vuosina 1995, 2000 ja 2003. Martin Brodeur, Scott Stevens, Scott Niedermayer ja Ken Daneyko olivat mukana seuran kaikissa Stanley Cup-voitoissa.
Kauteen 2007 saakka seura pelasi East Rutherfordin Continental Airlines Arenalla, johon mahtui 19 040 katsojaa.
Lämpökapasiteetti
Lämpökapasiteetti on se lämpömäärä, joka tarvitaan kappaleen tai muun fysikaalisen järjestelmän lämpötilan kohottamiseksi yhdellä lämpöasteella. Lämpökapasiteetin SI-yksikkö on joule per kelvin (J/K). Lämpökapasiteetti riippuu siitä, mitataanko se vakiotilavuudessa vai -paineessa. Vakiotilavuudessa kaikki systeemiin tuotu lämpö kasvattaa sen sisäenergiaa ja siten myös sen lämpötilaa, kun taas vakiopaineessa osa lämmöstä kuluu systeemin laajenemistyöhön. Erityisesti kaasuilla eri olosuhteissa mitatut lämpökapasiteetit eroavat toisistaan merkittävästi.
Lämpökapasiteetti riippuu sekä systeemin koosta että sen materiaalista. Jakamalla kappaleen lämpökapasiteetti sen massalla, saadaan materiaalia kuvaava intensiivisuure, ominaislämpökapasiteetti, jonka yksikkö on J/(K·kg). Vastaava suure ainemääräyksikköä kohti on nimeltään moolinen lämpökapasiteetti, ja sen yksikkö on J/(K·mol). Ominaislämpökapasiteetti saadaan moolisesta lämpökapasiteetista kertomalla se materiaalin moolimassalla.
Lämpökapasiteetti mitataan kalorimetrillä.
Lämpökapasiteetti vakiopaineessa ja -tilavuudessa
Skotlantilainen Joseph Black määritti kokeellisesti 1700-luvun lopulla lämmön siirtymisiä ja havaitsi riippuvuuden siirtyneen lämpömäärän dq ja muuttuneen lämpötilan dT välillä: Kun kaksi eri lämpötilassa olevaa kappaletta ovat kosketuksessa toisiinsa, niin terminen tasapainoA saavutetaan kun kappaleiden lämpötilat ovat tulleet yhtäsuureksi. Lämpötilaero kappaleiden välillä aiheuttaa lämmönvirtauksen. Kappaleesta siirtyneen lämpömäärän ja kappaleen lämpötilan muutoksen suhde on sen lämpökapasiteetti. Black totesi myös, että materiaalin lämpökapasiteetilla C voi olla lämpötilariippuvuus, joten se määritellään
Lämpökapasiteettilla on tarkka arvo, mutta se riippuu siitä missä olosuhteissa ja millä menetelmällä lämpömäärä siirtyy. Lämpökapasiteetti on määritelty vakiopaineeseen C_p ja vakiotilavuuteen C_v, jolloin sitä merkitään
Kun tarkasteltavana on materiaali, joka absorboi lämpöä vakiopaineessa (ja vain tilavuustyötä tapahtuu), niin lämpömäärä voidaan merkitä entalpiaksi.B Yhtälö (2) voidaan uudelleen kirjoittaa
Koska dH on eksaksi differentiaali, niin materiaalin C_p:llä on tarkka arvo määritellyssä tilassa. Vastaavasti jos materiaali absorboi lämpöä vakiotilavuudessa, vastaa absorboitu lämpömäärä sisäenergian muutosta. Yhtälö (3) voidaan uudelleen kirjoittaa
Integroimalla yhtälö (4) voidaan laskea, kun kyseessä ei ole faasimuutos eikä kemiallinen reaktio, entalpian muutos lämpötilan muuttuessa. Kapealla lämpötila-alueella lämpökapasiteetti yleensä oletetaan vakioksi, jolloin entalpian lämpötilariippuvuus yksinkertaistuu.
Tässä n on ainemäärä. Tämä yhtälö pätee ideaalikaasulle vaikka paine ei olisi vakio, koska entalpia riippuu määritelmän mukaisesti vain lämpötilasta.C Sisäenergian lämpötilariippuvuus voidaan määrittää yhtälön (6) tapaan:.
Lämpökapasiteettien välinen riippuvuus sisäenergian avulla
Yhtälö (4) voidaan ilmaista sisäenergian avulla, jolloin saadaan
Käyttämällä sisäenergian kokonaisdifferentiaalia lämpötilan ja tilavuuden suhteen voidaan yhtälössä (7) sisäenergian osittaisderivaatta lämpötilan suhteen kirjoittaa . Sijoittamalla tämä yhtälöön (7) ja lisäksi sijoittamalla saadaan:
Yhtälö (8) voidaan edelleen sieventää yhtälöksi (10) käyttämällä osittaisderivaattojen ketjusääntöä (engl. cyclic rule) ja merkitsemällä lämpölaajenemiskertoimeksi \beta ja isotermiseksi puristuvuudeksi \kappa
Yhtälö (10) kytkee "abstraktiset" osittaisderivaatat kokeellisesti mitattavaan tietoon ja lämpökapasiteettien erotus mittauslämpötilassa on määriteltävissä tilavuuden, lämpölaajenemiskertoimen ja isotermisen puristuvuuden avulla. Yhtälö (10) on sovellettavissa aineen eri olomuodoille kun kyseessä ei ole faasimuutos tai kemiallinen reaktio. Molemmat kertoimet ovat positiivisia kaasuille, joten lämpökapasiteettien erotus on positiivinen. Ideaalikaasun tapauksessa ja, joten
Tässä R on yleinen kaasuvakio ja n on ainemäärä. Vastaavasti moolisten lämpökapasiteettien erotus on.
Nesteille ja kiinteille pätee, koska yhtälössä (8) näille olomuodoille paljon pienempi kuin kaasulle.
Lämpökapasiteettien välinen riippuvuus entalpian avulla
Yhtälössä (8) sisäenergian osittaisderivaatta tilavuuden suhteen voidaan antaan myös entalpian avulla, jolloin saadaan:
Lämpökapasiteetin käyttö
Klassisen termodynamiikan avulla ei voi määrittää numeerisia arvoja lämpökapasiteeteille, vaan ne on mitattavissa esim. kalorimetrisesti. Lämpökapasiteetti on laskettavissa myös spektroskooppisesta mittaustiedosta käyttämällä molekulaarisia jakaumafunktioita. Käytännössä kaasun moolinen lämpökapasiteetti lämpötilan funktiona ilmaistaan polynomilla, jossa lämpötilan kertoimina olevat vakiot määritetään kokeellisesti mittauksista, joissa paine on pidetty vakiona. Tätä yhtälöä käytetään lämpökapasiteettilaskuissa laskettaessa mm. entalpia- ja entropiamuutoksia eri lämpötiloissa.
Lasketaan seuraavassa esimerkissä entalpian kokonaismuutos kun -5 oC:nen jää lämmitetään 105 oC:ksi höyryksi käyttäen seuraavia kemian kirjallisuudesta otettuja standardisia termodynaamisia arvoja:, , veden höyrystymisentalpia , ja jään sulamisentalpia. Entalpian eri vaiheet ovat:
Kokonaismuutoksen standardinen entalpian muutos on:
Eri vaiheiden entalpioista on todettavissa, että kokonaisentalpian muutoksesta n. 75% muodostuu veden höyrystymisestä, n. 10% jään sulamisesta ja n. 15% veden kuumentamisesta sulavedestä kiehumispisteeseen. Veden höyrystymisen energiasisältö mahdollistaa lämpöenergian siirron vesiputkissa pitkiäkin matkoja.
Lämpökapasiteettien osamäärä
Ideaalikaasuille lämpökapasiteettien osamäärä,, voidaan määrittää kaasumolekyylin vapausasteesta, joten siitä voidaan laskea lämpökapasiteetit:
Ominaislämpökapasiteetti
Ominaislämpökapasiteetti (engl. specific heat capacity) on se lämpömäärä, joka tarvitaan kohottamaan massayksikön suuruisen ainemäärän lämpötilaa yhdellä asteella. Täten m-massaisen ainemäärän lämmittäminen lämpötilasta T lämpötilaan T+dT tarvitaan lämpömäärä dq=m\,c\,dT, jossa c on lämpötilasta riippuva ominaislämpökapasiteetti. Sen yksikkö on J g-1 K-1. Esimerkiksi lämpöenergia, joka tarvitaan korottamaan yhden kilogramman suuruisen vesimäärän lämpötilaa yhdellä asteella on 4184 J, joten veden ominaislämpökapasiteetti on 4184 J kg-1 K-1.
Ominaislämpökapasiteetti on määritetty vakiotilavuudessa c_v tai vakiopaineessa c_p ja nämä eroavat merkittävästi toisistaan kaasuilla. Adiabaattisessa prosessissa ominaislämpöjen osamäärää sanotaan adiabaattivakioksi. Sen suuruus kaasuille on suunnilleen: atomilla 1,67; kaksiatomisella molekyylillä 1,40; ja vesihöyryllä 1,28. Adiabaattivakion avulla voidaan laskea kaasun adiabaattisessa prosessissa tekemä työ.
Lisätieto
A Jos kaksi kappaletta ovat termisessä tasapainossa kolmannen kappaleen kanssa, niin niiden on oltava termisessä tasapainossa myös toistensa kanssa. Tämä on termodynamiikan 0. laki ja tähän seikkaan perustuu käsite lämpötilasta.
Eskilsön lossi
Eskilsön lossi on Suomen länsirannikolla Kaskisten ja Närpiölle kuuluvan Eskilsön saaren välillä, tiellä 17065 liikennöivä lossi. Lossin hyötykuorma on 44 tonnia ja kuivapaino 72 tonnia. Lossi liikennöi tarvittaessa. Lossitoiminnasta vastaa Finferries.
Nykyisin Pohjanmaalla on ainoastaan kaksi lossia. Toinen on Eskilsön lossi ja toinen Bergön lossi Korsnäsin Bredskäretin ja Maalahteen kuuluvan Bergön saaren välillä.
Antrakinoni
Antrakinoni eli 9,10-dioksoantraseeni (C14H8O2) on aromaattinen orgaaninen yhdiste, jonka rakennekaava on C6H4(CO)2C6H4. Sitä käytetään puunjalostusteollisuudessa katalyyttinä sekä punaisen väriaineen valmistamiseen. Alun perin sitä valmistettiin hapettamalla antraseeniä (C14H10) typpihapolla. Nykyään lähtöaineina käytetään bentseeniä ja ftaalianhydridiä tai indaania.
Trevor Barry
Trevor Barry (s. 14. kesäkuuta 1983) on bahamalainen korkeushyppääjä.
Antrakinoni
Antrakinonista käytetään myös nimityksiä 9,10-antrakinoni, 9,10-antraseenidioni ja difenyyliketoni.
Trevor Barry
Berliinin MM-kisoissa 2009 Barry jäi karsintaan. Hän ei päässyt loppukilpailuun myöskään Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010. New Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 Barry voitti hopeaa tuloksella 229.
Antrakinoni
Antrakinoni on myös fluoresoiva yhdiste eli hehkuu UV-valossa esimerkiksi sykloheksaaniin liuotettuna.
Trevor Barry
Daegun MM-kisoissa 2011 Barry sai pronssia ennätyksellään 232. Vuonna 2012 hän oli Istanbulin sisäratojen MM-kisoissa kahdeksas. Lontoon olympialaisissa hän jäi karsintaan. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän sijoittui kymmenenneksi ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 yhdenneksitoista.
Sivulajissaan pituushypyssä Barryn ennätys on vuonna 2006 hypätty 778.
Antrakinoni
Skyriini on kaksoisantrakinoni, jota sisältää muun muassa tatinriesa-niminen sieni.
Suomen yhdistyslaki
Suomen yhdistyslaki (26.5.1989/503) on laki, jossa säädetään yhdistysten perustamisesta, päätöksenteosta, hallinnosta ja purkautumisesta. Nykyinen yhdistyslaki on ollut voimassa 1.1.1990 alkaen. Lakiin on tehty useita muutoksia sen jälkeen.
Yhdistyslaki antaa perusteet yhdistyksen hallinnon järjestämisestä. Yhdistyksellä on kuitenkin autonomia päättää hallintonsa järjestämisestä niiltä osin kun se ei ole ristiriidassa lain kanssa.
Yhdistyslain perusta on Suomen perustuslaissa, jonka 13 §:n mukaan jokaisella on yhdistymisvapaus, mikä sisältää oikeuden ilman lupaa perustaa yhdistys, kuulua tai olla kuulumatta yhdistykseen ja osallistua yhdistyksen toimintaan. Yhdistymisvapaudesta säädettiin myös vuoden 1919 hallitusmuodossa.
Yhdistyslaki on luonteeltaan yleislaki ja se koskee aatteellisia yhdistyksiä. Lakia ei sovelleta julkisoikeudellisiin, lailla perustettuihin yhdistyksiin, jollei niin ole erikseen säädetty. Esimerkiksi raha-automaattiyhdistystä ei ole merkitty yhdistysrekisteriin, eikä siihen sovelleta yhdistyslakia, mutta metsänhoitoyhdistykset löytyvät yhdistysrekisteristä ja niihin sovelletaan yhdistyslakia.
Lain keskeinen sisältö
Yhdistyslaki jakautuu kahteentoista lukuun, jotka kattavat koko yhdistystoiminnan elinkaaren.
1 luku
Ensimmäisessä luvussa säädetään muun muassa kielletyistä ja luvanvaraisista yhdistyksistä. Yhdistyksen tarkoitus ei saa olla hyvien tapojen vastainen.
2 luku
Toisessa luvussa säädetään, kuinka yhdistys perustetaan. Perustettavasta yhdistyksestä on tehtävä peruskirja ja yhdistyksen on hyväksyttävä säännöt lain 8 §:n mukaisesti. Yhdistyksellä on oltava nimi, kotipaikka ja tarkoitus. Lisäksi säännöissä on määrättävä keskeisistä yhdistyksen hallinnon periaatteista, kuten tilintarkastuksesta.
3 luku
Kolmannessa luvussa säädetään yhdistyksen jäsenyydestä. Yhdistyksellä on oltava jäsenluettelo. Luvussa säädetään myös jäseneksi hyväksymisestä, eroamisesta ja erottamisesta.
6 luku
Kuudennessa luvussa säädetään yhdistyksen muun muassa hallituksesta, esteellisyyksistä sekä tilintarkastuksesta.
8 luku
Kahdeksannessa luvussa säädetään yhdistyksen varoituksesta, toimintakiellosta ja yhdistyksen lakkauttamisesta.
9 luku
Yhdeksännessä luvussa säädetään yhdistyksen merkitsemisestä yhdistysrekisteriin.
10 luku
Kymmenennessä luvussa säädetään rekisteröimättömien yhdistysten vastuista ja velvoitteista.
11−12 luvut
Yhdestoista ja kahdestoista luku sisältävät erinäisiä säännöksiä sekä voimaantulo- ja siirtymäsäännökset.
Continental (täsmennyssivu)
Continental voi viitata seuraaviin asioihin:
Graaf Sisters
Graaf Sisters on ruotsalaisen yhtyeen Graafin julkaisema debyytti albumi vuodelta 1998. Se sisältää hitit You Got What I Want, Never Never, Give It Up ja Heartbreaker. Heartbreaker on cover-balladi Dionne Warwickin hitistä.
André Masséna
thumb|André Masséna, kopio [[Antoine-Jean Grosin vuonna 1814 maalaamasta muotokuvasta.]] André Masséna, Rivolin herttua, Esslingin ruhtinas (6. toukokuuta 1758 Nizza, Sardinian kuningaskunta – 4. huhtikuuta 1817 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen sotilas ja Ranskan marsalkka, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa sekä Napoleonin sodissa.
Vallankumoussotien aika
Masséna oli kauppiaan poika, joka jäi orvoksi kuusivuotiaana ja vietti nuoruudessaan neljä vuotta merillä. Hän ei ollut Ranskan kansalainen, sillä hänen synnyinkaupunkinsa Nizza ei vielä tuolloin kuulunut Ranskalle. Hän liittyi vapaaehtoisena Ranskan armeijan italialaisrykmenttiin vuonna 1775 ja yleni kaksi vuotta myöhemmin kersantiksi. Hän erosi armeijasta hieman ennen Ranskan vallankumouksen puhkeamista vuonna 1789 ja asettui kauppiaaksi Antibesiin, mutta liittyi siellä pian uuteen Ranskan kansalliskaartiin. Masséna liittyi vuonna 1791 Varin 2. vapaaehtoispataljoonaan, jossa hänestä tuli seuraavana vuonna everstiluutnantti. Hän osallistui syksyllä 1792 Levensin kaupungissa puhjenneen vastavallankumouksellisen kapinan kukistamiseen, minkä jälkeen hänen pataljoonansa liitettiin Italian-armeijaan. Masséna ylennettiin elokuussa 1793 prikaatinkomentajaksi ja pian prikaatikenraaliksi. Hänet määrättiin suorittamaan kenraali Jean-Jacques Dortomanin pidätys. Osallistuttuaan Toulonin piiritykseen sen loppuvaiheessa hänet ylennettiin joulukuussa 1793 divisioonakenraaliksi.
Tammikuusta 1794 alkaen Masséna toimi Italian-armeijan oikean siiven komentajana taisteluissa itävaltalaisia vastaan. Hän osallistui Saorgion taisteluun, valtasi Garession, Col de Tenden solan ja Degon. Hän joutui jättämään tehtävänsä sairauden vuoksi joulukuussa 1794, mutta palasi huhtikuussa 1795, ja osallistui marraskuussa 1795 Loanon taisteluun. Taitavasti joukkojaan vaikeassa maastossa liikutelleesta Massénasta tuli yksi kenraali Napoléon Bonaparten luotetuimmista upseereista, kun tämä keväällä 1796 otti Italian-armeijan komentoonsa. Masséna taisteli Bonaparten rinnalla muun muassa Montenotten, Degon, Lodin, Lonaton, Castiglionen, Bassanon, Caldieron ja Arcolen taisteluissa. Hän oli keskeisessä roolissa tammikuussa 1797 peräkkäisinä päivinä käydyissä voitokkaissa Rivolin ja La Favoriten taisteluissa, minkä johdosta Bonaparte antoi hänelle lempinimen l’enfant chéri de la victoire (”voiton rakas lapsi”). Bonaparten solmittua Leobenin välirauhan keväällä 1797 Masséna lähetettiin Pariisiin.
thumb|upright=1.25|Zürichin taistelu 25. syyskuuta 1799, François Bouchot’n historiamaalaus vuodelta 1837. Kenraali Masséna keskellä ratsailla. Ranskan valloitettua helmikuussa 1798 Kirkkovaltion Masséna lähetettiin komentamaan Rooman miehitysjoukkoja, mutta hän onnistui huonolla käytöksellään vain viikossa suututtamaan sotilaansa niin pahasti, että nämä nousivat kapinaan häntä vastaan, jolloin hän joutui eroamaan. Sen jälkeen hän vetäytyi palveluksesta, kunnes hänet elokuussa 1798 nimitettiin Mainzin armeijan komentajaksi. Joulukuussa 1798 Massénasta tuli Sveitsiin sijoitettujen joukkojen komentaja, aluksi kenraali Jean-Baptiste Jourdanille alistettuna. Masséna aloitti maaliskuussa 1799 hyökkäyksen Graubündeniin ja valtasi Churin. Jourdanin erottua myös Tonavan-armeija annettiin huhtikuussa Massénan komentoon, minkä jälkeen hän vastasi koko Ranskan itärintamasta. Masséna oli aluksi puolustuskannalla itävaltalaisia vastaan (Zürichin ensimmäinen taistelu), mutta syksyllä 1799 hän onnistui estämään Sveitsiin edenneitä kahta vihollisarmeijaa yhdistämästä voimiaan ja uhkaamasta Ranskaa. Hän löi syyskuussa ensin kenraali Aleksandr Korsakovin komentamat venäläis-itävaltalaiset joukot Zürichin toisessa taistelussa ja pakotti sitten Sankt Gotthardin solan läpi työntyneen, marsalkka Aleksandr Suvorovin komentaman toisen venäläisarmeijan perääntymään.
Kun Napoleon Bonaparte marraskuun 1799 vallankaappauksen myötä siirtyi konsuliksi, hän järjesti ensi töikseen Massénan nimityksen Italian-joukkojen komentajaksi. Italiaan saavuttuaan Masséna siirsi päämajansa Nizzasta Genovaan ja onnistui palauttamaan joukkojen rapistuneen taisteluhengen. Keväällä 1800 vastahyökkäyksen tehneet itävaltalaiset piirittivät Genovaa 21. huhtikuuta alkaen brittiläisen laivaston tuella. Masséna piti pintansa 4. kesäkuuta saakka, jolloin hänen oli antauduttava, mutta hänen vastarintansa voitti riittävästi aikaa Napoleonille, joka kiiruhti toisen armeijan kanssa Italiaan ja löi itävaltalaiset kymmenen päivää myöhemmin Marengon taistelussa. Lisäksi Genovan antautumissopimus salli Massénan armeijalle vapaan poistumisen, joten se ei jäänyt vihollisen vangiksi. Napoleon nimitti Massénan nyt molempien Italiaan saapuneiden armeijoiden yhteiseksi komentajaksi, mutta hän joutui eroamaan jo elokuussa 1800, kun häntä syytettiin ryöstelystä ja joukkojensa huonosta kohtelusta.
Napoleonin sotien aika
Rueiliin asettunut Masséna oli vuosina 1803–1807 Seinen edustajana Ranskan lainsäätäjäkunnassa. Napoleon ylensi hänet vuonna 1804 marsalkaksi. Masséna kutsuttiin takaisin palvelukseen ja Jourdanin tilalle Italian-armeijan komentajaksi elokuussa 1805. Hän valtasi Veronan ja kohtasi itävaltalaiset lokakuussa tuloksettomassa Caldieron taistelussa. Masséna ei tällä kertaa saavuttanut suuria voittoja, mutta hän onnistui estämään arkkiherttua Kaarlen komentamaa armeijaa marssimasta Italian läpi Itävallan muiden joukkojen avuksi. Helmikuussa 1806 Masséna valtasi Capuan ja Napolin kukistaen koko Napolin kuningaskunnan, mikä mahdollisti Napoleonin veljen Joseph Bonaparten tulon Napolin kuninkaaksi. Sen jälkeen Masséna piiritti Gaetan ja ajoi brittiläiset maihinnousujoukot pois Calabriasta. Vuonna 1807 hän oli V armeijakunnan komentajana päärintamalla Itä-Preussissa, mutta vetäytyi jälleen palveluksesta Tilsitin rauhan jälkeen. Hänelle annettiin vuonna 1808 Rivolin herttuan aatelisarvo osoituksena hänen ansioistaan vuoden 1797 taistelussa.
Viidennen liittokunnan sodan puhjettua vuonna 1809 Massénasta tuli IV armeijakunnan komentaja itävaltalaisia vastaan sotineessa Napoleonin komentamassa armeijassa. Hän osallistui huhtikuussa Landshutin ja Eckmühlin taisteluihin. Wienin lähellä 21.–22. toukokuuta 1809 käydyssä tappiollisessa Aspern-Esslingin taistelussa Massénan joukot puolustivat Aspernia, kunnes Napoleon määräsi ne perääntymään takaisin Tonavan yli. Masséna haavoittui lievästi perääntymisen aikana. Voittoisassa Wagramin taistelussa 5.–6. heinäkuuta hänen armeijakuntansa muodosti ranskalaisten vasemman siiven, joka joutui ottamaan vastaan itävaltalaisten hyökkäyksen. Aivan sodan lopussa hän toi vielä joukkonsa marsalkka Auguste de Marmontin avuksi Znaimin taistelussa. Näiden saavutusten kunniaksi Massénalle annettiin tammikuussa 1810 Esslingin ruhtinaan aatelisarvo.
Huhtikuussa 1810 Napoleon taivutteli huonokuntoisen ja väsyneen Massénan ryhtymään komentajaksi Portugaliin. Hänen armeijansa valtasi heinäkuussa Ciudad Rodrigon ja elokuussa Almeidan, mutta hävisi syyskuussa Buçacon taistelun kenraali Arthur Wellesleyn brittijoukoille. Masséna pakotti lopulta Wellesleyn peräytymään, mutta brittien Torres Vedrasiin rakentama puolustuslinja pysäytti ranskalaisten etenemisen ennen Lissabonia. Muonatarvikkeiden ehtyessä Masséna määräsi maaliskuussa 1811 perääntymisen, jolloin Wellesleyn armeija aloitti vastahyökkäyksen. Yrittäessään vapauttaa Almeidaa brittien piirityksestä Masséna kärsi toukokuussa 1811 tappion Espanjan puolella käydyssä Fuentes de Oñoron taistelussa, minkä jälkeen Napoleon korvasi hänet marsalkka Marmontilla. Masséna ei tämän jälkeen enää saanut merkittäviä komentajantehtäviä, mutta hänet nimitettiin vuonna 1813 Toulonin kuvernööriksi.
Napoleonin luovuttua vuonna 1814 kruunusta Masséna asettui tukemaan Bourbonien valtaanpaluuta. Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana Napoleon kutsui Marseillessa divisioonankomentajana olleen haluttoman Massénan Pariisiin ja antoi hänelle päärinarvon, mutta ei muita tehtäviä. Napoleonin toisen kukistumisen jälkeen Masséna oli muutaman päivän Pariisin kuvernöörinä aina Bourbonien vallan palauttamiseen asti. Hänet nimitettiin jäseneksi sotaoikeuteen, jonka oli tarkoitus tuomita Napoleonia tukenut marsalkka Michel Ney kuolemaan, mutta oikeus ei suostunut antamaan tuomiota.
Vuonna 1817 kuollut Masséna haudattiin Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin. Hänen nimensä on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen.
Martin Ødegaard
Martin Ødegaard (s. 17. joulukuuta 1998 Drammen, Norja) on norjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia. Ødegaard pelaa myös Norjan jalkapallomaajoukkueessa. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ødegaard teki debyyttinsä ammattilaisena kasvattajaseuransa Strømsgodset IF:n paidassa 13. huhtikuuta 2014. Hänestä tuli Tippeligaenin kaikkien aikojen nuorin pelaaja 15 vuoden ikäisenä. Ødegaard pelasi Strømsgodsetin edustusjoukkueessa ja osallistui ulkomaalaisseurojen harjoituksiin ennen siirtymistään espanjalaiseen Real Madridiin tammikuussa 2015. Hän pelasi aluksi vain seuran reservijoukkueessa Real Madrid Castillassa, mutta harjoitteli edustusjoukkueen kanssa. Useiden lainasiirtojen ja kahdeksan Real Madridissa pelatun Primera División -ottelun jälkeen hän siirtyi Englannin Valioliigan Arsenaliin vuonna 2021.
Ødegaard esiintyi ensimmäisen kerran Norjan maajoukkueessa Arabiemiirikuntia vastaan 27. elokuuta 2014, jolloin hänestä tuli maajoukkueen nuorin pelaaja 15 vuoden ja 253 päivän ikäisenä.
Nuorisoseurat
Ødegaard vietti ensimmäiset vuotensa paikallisessa Drammen Strong -jalkapalloseurassa. Hänen isänsä, Hans Erik Ødegaard, perusti seuran ja aloitti poikansa joukkueen päävalmentajana. Vuonna 2005 Ødegaardin ollessa kuusivuotias, hänen vanhempansa muiden muassa sijoittivat kukin 50 000 kruunua seuraan, jotta sen omistama hiekkakenttä muutettaisiin tekonurmeksi. Tätä on sanottu välttämättömäksi Ødegaardin kehitykselle, sillä hän vietti lukemattomia tunteja kentällä.
Strømsgodset
Strømsgodsetin kasvatti Ødegaard teki debyyttinsä Tippeligaenissa huhtikuussa 2014, ollen kaikkien aikojen nuorin Tippeligaenissa pelannut pelaaja 15 vuoden ikäisenä. Toukokuussa 2014 hän teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa, tehden nuoruusennätyksen myös tässä kategoriassa.
Ødegaardin perässä syksyllä 2014 Tippeligaen-kauden päätyttyä olivat lukuisat eurooppalaiset suurseurat, muun muassa Arsenal, Liverpool, Bayern München ja Real Madrid.
Real Madrid ja lainaseurat
Ødegaard siirtyi espanjalaisen Real Madridin riveihin 22. tammikuuta 2015. Hänestä maksetun siirtokorvauksen arvioitiin olevan noin 3 miljoonaa euroa. Hän pelasi pääasisssa Real Madrid Castillassa, mutta debytoi Realin ykkösjoukkueessa Primera Divisiónin ottelussa Getafea vastaan toukokuussa 2015.
Ødegaard siirtyi tammikuussa 2017 puolitoista kautta kestäneelle lainalle Heerenveeniin, jossa teki 38 Eredivisien ottelussa kaksi maalia. Kauden 2018–2019 hän oli lainalla saman sarjan Vitessessä. Siellä hän pelasi 31 Alankomaiden pääsarjaottelua, joissa teki kahdeksan ja syötti yksitoista maalia. Seuraavan kauden hän oli lainalla Real Sociedadissa. Hän voitti Copa del Reyn, jossa pelaamissaan viidessä ottelussa teki kolme maalia. 31 Primera Divisiónin ottelussa hän teki neljä maalia.
Ødegaard palasi Real Madridiin kaudeksi 2020–2021, mutta pääsi pelaamaan vain seitsemän ottelua Espanjan pääsarjassa ja kaksi peliä Mestarien liigassa.
Arsenal
Ødegaard pelasi kevätkaudella 2021 lainalla Englannin Valioliigan Arsenalissa 14 liigaottelua ja teki yhden maalin. Hän siirtyi Arsenaliin 35 miljoonan euron siirtosummalla vakituisesti elokuussa 2021. Kaudella 2021–2022 hän viimeisteli 36 liigaottelussa seitsemän maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 37 liigaottelua, joissa teki 15 ja syötti kahdeksan maalia.
Maajoukkueura
Ødegaard kuuluu Norjan maajoukkueeseen. Elokuussa 2014 Norjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja Per-Mathias Høgmo kutsui Ødegaardin mukaan harjoitusotteluun Arabiemiirikuntia vastaan. Hän teki ottelussa debyyttinsä ollen kaikkien aikojen nuorin pelaaja Norjan A-maajoukkueessa. Ikää hänellä oli debytoidessaan vain 15 vuotta, 8 kuukautta ja 10 päivää. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan saman vuoden lokakuussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän viimeisteli EM-karsinnassa Romaniaa vastaan kesäkuussa 2019.
Ødegaard on 2. kesäkuuta 2023 mennessä pelannut 9 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi ja syöttänyt yhdeksän maalia. Hän on pelannut kymmenen MM- ja kuusitoista EM-karsintaottelua sekä kymmenen ottelua Kansojen liigassa.
Pasi Sahlberg
Pasi Sahlberg (s. 26. lokakuuta 1959 Oulu) on suomalaisen koulutuksen asiantuntija ja kirjailija. Hän työskentelee professorina Southern Cross -yliopistossa Australiassa. Aiemmin Sahlberg on toiminut muun muassa professor of practice -tehtävässä Harvardin yliopistossa, asiantuntijana Maailmanpankissa sekä Suomessa CIMOn johtajana. Sahlberg on Helsingin yliopiston ja Oulun yliopiston dosentti. Hänen teoksensa "Finnish Lessons: What can the world learn from educational change in Finland?" on voittanut useita kansainvälisiä palkintoja.
Sahlberg on koulutukseltaan kasvatustieteen tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1996 otsikolla ”Who would help a teacher – post-modern perspective on change in teaching in light of one school improvement project”. Hän opetti matematiikkaa ja tietotekniikkaa kahdeksan vuotta yläasteella ja lukiossa.
Hätäpaikannusradiopoiju
Nykyaikaisen EPIRB-majakan vakiotaajuus on 406 MHz. Se on kansainvälisesti säännelty liikkuva radioviestintäpalvelu, joka auttaa etsintä- ja pelastusoperaatioita havaitsemaan ja paikantamaan hädässä olevat veneet, lentokoneet ja ihmiset. Se eroaa satelliittihätäpaikannusradiomajakka-asemasta.
Kiinan ralli 1999
Kiinan ralli 1999 (virallisesti 3. 555 China Rally) oli rallin MM-sarjan kauden 1999 11. osakilpailu, joka ajettiin 17.–19. syyskuuta. Kilpailussa oli 22 erikoiskoetta ja kilpailun pituus oli (suunniteltu pituus oli ).
Kilpailu oli ensimmäinen rallin maailmanmestaruussarjaan kuuluva Kiinan ralli. Kilpailu oli soraralli, joka järjestettiin Guangdongin provinssissa. Sateen jäljiltä olosuhteet olivat haastavat ja monet merkittävät kilpailijat keskeyttivät.
Hätäpaikannusradiopoiju
Cospas-Sarsatin perustamisesta vuonna 1982 lähtien hätäradiomajakat ovat auttaneet yli 28 000 ihmisen pelastamisessa yli 7 000 hätätilanteessa. Pelkästään vuonna 2010 järjestelmän avulla saatiin tietoja, joita käytettiin 2 388 henkilön pelastamiseen 641 hätätilanteessa.
Kiinan ralli 1999
Tapahtumia
Ensimmäisenä päivänä Tommi Mäkinen oli 29 sekunnin johdossa kolmen erikoiskokeen jälkeen, mutta sai kymmenen sekunnin aikasakon myöhästymisestä. Colin McRae ja Thomas Rådström keskeyttivät ensimmäisenä päivänä jousituksen rikkoutumiseen. Mäkisen tallikaverina ajanut Freddy Loix kolaroi seitsemännellä erikoiskokeella. Piero Liatti keskeytti saatuaan vettä moottoriin.
Toisena päivänä Richard Burns ajoi kilpailun kärjessä, mutta päivän toisella erikoiskokeella Auriol siirtyi kärkeen ja jatkoi samalla sijalla kilpailun loppuun asti. Toisena päivänä Mäkinen keskeytti jousituksen rikkoutumiseen. Sainz kärsi renkaiden rikkoutumisista ja Sainzin kanssa kilpaillut Kankkunen menetti aikaa ulosajossa.
Kilpailun jälkeen Auriol ja Mäkinen jakoivat sarjan kärkipaikan 48 pisteellä kun kolme kilpailua oli jäljellä.
Megafauna
thumb|250px|Jääkauden megafaunaan kuulunutta [[villamammuttia esittävä rekonstruktio.]]
Megafauna on yhteisnimi suurikokoisille maaeläimille. Suurikokoisen rajana on pidetty joko sataa kiloa tai sataa paunaa (100 lb, noin 45 kiloa). Sanaa käytetään etenkin jääkaudella eläneistä, sittemmin sukupuuttoon kuolleista lajeista. Myös nykyään eläviä suurikokoisia kesyttämättömiä eläimiä, kuten norsuja ja leijonia voidaan pitää megafaunana.
Jääkauden megafauna
Viimeisen jääkauden (Euroopassa Veiksel-jääkauden) megafauna oli jääkauden oloihin sopeutunut suureläimistö. Siihen kuuluivat mammutti, villasarvikuono, saiga-antilooppi, myskihärkä, peura, biisoni, arovisentti, hevonen, kameli, luolahyeena, luolaleijona ja luolakarhu, sekä harmaakarhu, jääkarhu, susi, villikoira ja niin edelleen. Merkittävä osa pleistoseenin magafaunasta hävisi pleistoseenin lopussa ja holoseenin alussa. Tämän pleistoseenin megafaunan tuhon syyksi on epäilty ihmisen harjoittamaa metsästystä, ilmastonmuutosta, kosmista katastrofia jne. Jääkauden megafaunaan kuului tundran, metsän ja aron lajeja.
Viime jääkauden megafaunan levinneisyys
Noin 30 000 vuotta sitten laajimmalle levinneet jääkautiset suureläimet olivat mammutti ja villasarvikuono. Näiden elinalue supistui, kun ilmasto kylmeni. Mammuttifauna tarkoittaa sitä plestoseenin magafaunan osaa, joka asui suunnilleen villamammutin asuinalueella, mutta siihen voidaan lukea megafaunaa kevyempiäkin eläimiä. Mammuttifaunan asuinaluetta kutsutaan monesti arotundraksi ja/tai mammuttiaroksi, vaikka mammutti näyttää asuneen kasvillisuudeltaan monenlaisilla alueilla. Siperian mammuttifaunaksi lasketaan yleensä villamammutti, biisoni, tsherskinhevonen, villasarvikuono, peura, baikalinjakki, myskihärkä, pohjoinen saiga, susi, jääkarhu, ahma, luolaleijona ja luolakarhu.
Euraasiassa mammuttifauna jaetaan arktiseen ja boreaaliseen. Ukrainassa arktisen faunan eteläraja oli noin 50. leveysasteella, mutta lännempänä se kattoi käytännössä koko Ranskan. Boreaalisen faunan eteläraja kulki vähän ikiroudan rajan pohjoispuolella noin 40. leveydellä ja oli Itä-Siperiassa 60. leveydellä. Metsämaan lajit elivät yleensä vuoristoissa, mutta myös jokien varsilla.
Sirkka (lehti)
thumb|right|Sirkka, lasten oma kuvalehti n:o 2/1939. Isänmaallisuuskasvatus oli lehden tärkeä tehtävä.
Sirkka oli suomalainen lastenlehti, jossa julkaistiin kuvitettuja satuja, jatkokertomuksia, sarjakuvia ja erilaisia tehtäviä. Sirkka on ilmestynyt kolmena eri ajanjaksona.
Sirkka, 1886–1887 ja 1895–1896
Lehden ensimmäisen ilmestymisajan kustantajana oli G. W. Edlund (Hufvudstadsbladetin kirjapaino). Sirkan sisältönä oli runoja, satuja ja kertomuksia sekä leikkejä. Näytenumerossa (0/1886) ilmoitetaan, että lehden "sisällys, perustuen oikeudentuntoon sekä raittiiseen lapsen uskoon, on osaksi oleva sama kuin Nya Trollsländan nimisen lastenlehden".
Kirjoittajia olivat valtioneuvos Zacharias Topelius, prof. Julius Krohn, rouva Minna Krohn sekä nimimerkit P. C. ja Maria. Vuosikerran hinta oli neljä markkaa. Z. Topelius kirjoitti moniin eri lastenlehtiin, kuten Trollsländan, Nya Trollsländan, Sländan ja Lasten Kuvalehti.
Sirkka lopetti ilmestymisensä muutamaksi vuodeksi. Vuodesta 1895 lehteä kustansi Tilgmannin kirja- ja kivipaino. Vuosikerran hinta oli nyt kolme markkaa. Lehteä toimittivat Alta Dahlgren ja Vera Hjelt. Aputoimittajina olivat muun muassa Rafaël Hertzberg, Toini Topelius, B. M. Nyberg, Hilda Käkikoski, Constance Ullner, M. Joutsen, F. Tavaststjerna, Eva Ljungberg, Immy Hellén ja Theodolinda Hahnsson.
Sirkan rinnakkaislehti ruotsinkielinen Sländan jatkoi ilmestymistään suomenkielistä versiotaan pidempään, vuoteen 1900 saakka.
Sirkka, Nuorten toveri 1926–1930
thumb|left|Sirkka, Nuorten toveri 18/1928. 1920-luvulla lehden kannessa oli lähes aina valokuva, tässä australialainen koulupoika.
Anni Swan (1875–1958) ryhtyi vuonna 1919 yhdessä Alpo Noposen (1862–1927) kanssa julkaisemaan lehteä Nuorten toveri (Valistus 1919, WSOY 1920–1924), jossa edistettiin hyviä harrastuksia ja isänmaanrakkautta. Vuonna 1925 lehti ilmestyi Nuori Voima -lehden itsenäisenä liitteenä. Anni Swan oli aikaisemmin toimittanut lastenlehteä Pääskynen.
Sirkan toimituksen jäseniä olivat myös Jorma Pohjanpalo ja Antero Manninen.
Lehdessä julkaistiin satujen ja tarinoiden lisäksi jatkoromaaneita, jotka yleensä kestivät vuosikerran verran. Vuonna 1928 seikkailtiin koko vuoden ajan villissä lännessä G. A. Hentyn ”Intiaanien ja kullankaivajien parissa”.
MFK Ružomberok
Mestský futbalový klub Ružomberok on jalkapalloseura Ružomberokin kaupungista. Seura pelaa Slovakian korkeimmalla sarjatasolla Fortuna ligassa. Slovakian mestaruuden Ružomberok on voittanut kaudella 2005–06. Slovakian Cupin seura on voittanut kaudella 2005–06.