cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reijo Koski
Suomen maajoukkueen kokoonpanoon Koski kuului kahdessa vuonna 1953 pelatussa ottelussa Ruotsia ja Tanskaa vastaan, muttei saanut peliaikaa.
Henrik Rydenfelt
Henrik Rydenfelt on suomalainen tutkija ja filosofi, filosofian tohtori sekä Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian ja viestinnän dosentti.
Rydenfeltin erikoisaluetta ovat etiikka, yhteiskuntafilosofia, tieteenfilosofia sekä median ja viestinnän tutkimus. Hän on julkaissut tutkimuksia kansalaisyhteiskunnasta ja demokratiasta, viestinnän ja journalismin etiikasta sekä pragmatistisesta tieteen- ja yhteiskuntafilosofiasta.
Rydenfelt on ollut Helsingin yliopiston tutkijakollegiumin johtokunnan varajäsen ja jäsen 2010-14, Viestinnän eettisen neuvottelukunnan (VEN) varapuheenjohtaja 2016-17 ja puheenjohtaja 2018-19 sekä Julkisen sanan neuvoston jäsen yleisön edustajana 2020-22.
Wilhelm von Leeb
Wilhelm Ritter von Leeb (5. syyskuuta 1876 Landsberg am Lech – 29. huhtikuuta 1956 Füssen) oli saksalainen toisessa maailmansodassa palvellut sotamarsalkka.
Syntymästä toiseen maailmansotaan
Wilhelm Leeb syntyi Lechissä, Baijerissa. Hän liittyi Baijerin armeijaan 1895 ja kohosi upseeriksi. Aluksi hän toimi tykistössä, myöhemmin hän palveli Kiinassa Boksarikapinan aikoihin. Vuodest 1907–1909 hän toimi Baijerin sotilasakademiassa ja sen jälkeen vuoteen 1911 asti hän oli Saksan armeijan pääesikunnassa. Kapteeniksi ylentämisen jälkeen hän oli tykistöpatterin komentajana Baijerin 10. kenttätykistörykmentissä.
Ensimmäisen maailmansodan syttymisen aikaan Leeb palveli 1. baijerilaisen armeijakunnan esikunnassa. Sotaan hän osallistui 11. baijerilaisen jalkaväkidivisioonan riveissä. Majuriksi ylentämisen myötä hän sai siirron itärintamalle kesällä 1916. Seuraavana vuonna hänet komennettiin Baijerin kruununprinssi Rupprechtin esikuntaan. Samana vuonna hänet myös ylennettiin Max Josephin ritarikuntaan ja hänen nimeensä lisättiin ”Ritter von” (saksan Ritter tarkoittaa ritaria).
Sodan jälkeen von Leeb jäi palvelemaan Reichswehriin, rajoitettuun 100 000 miehen armeijaan jonka sallittu aseistus ja koko oli tarkkaan määritelty Versailles’n rauhansopimuksessa. Vuonna 1923 hän otti osaa oluttupavallankaappauksen kukistamiseen. Tämän jälkeen hänestä tuli 7. sotilaspiirin (VII. Wehrkreis) komentaja. Sotilasarvoltaan von Leeb oli tuolloin kenraaliluutnantti.
Toinen maailmansota
thumb|220px|Leeb (vasemmalla) vuonna 1940 Adolf Hitler suhtautui von Leebin nihkeästi tämän fasisminvastaisuuden ja uskonnollisuuden vuoksi ja siirsi hänet eläkkeelle 1938 samalla korottaen hänet kenraalieverstiksi. Saman vuoden heinäkuussa von Leeb kuitenkin palautettiin palvelukseen ja hänestä tehtiin 12. armeijan komentaja. Tässä tehtävässä von Leeb myös osallistui Sudeettimaan miehitykseen. Tämän jälkeen hän eläköityi uudelleen.
Kesällä 1939 von Leeb kutsuttiin jälleen palvelukseen jolloin hänestä tuli armeijaryhmä C:n komentaja. Ranskan valtauksen aikaan hänen joukkonsa murtautuivat Maginot-linjan lävitse. Roolistaan Ranskasta saavutetussa voitossa von Leeb sai ylennyksen sotamarsalkaksi heinäkuussa 1940 ja hän sai rautaristin ritariristin.
Voittonsa myötä von Leeb saavutti myös Hitlerin luottamuksen ja hänestä tehtiin pohjoisen armeijaryhmän komentaja Saksan suunniteltua Neuvostoliiton valtausta varten. Hänelle annettiin tehtäväksi tuhota puna-armeijan joukot Baltian alueella ja vallata Neuvostoliiton Itämeren laivastotukikohdat. Kun operaatio Barbarossa alkoi 22. kesäkuuta 1941 von Leebin joukot saavuttivat sarjan suuria voittoja ja syyskuun loppuun mennessä hänen armeijansa oli edennyt 900 kilometriä Neuvostoliiton maa-alueelle ja piirittänyt Leningradin. Kaupungin valtaaminen ei kuitenkaan onnistunut, vaan piiritys pitkittyi kolmevuotiseksi.
Tappio ja ero
Loka-joulukuussa 1941 pohjoisen armeijaryhmän joukot epäonnistuivat valtaamaan Tihvinän ja kärsivät ensimmäisen merkittävän tappion Puna-armeijalle. Puna-armeijasta helposti saavutettujen voittojen rohkaisemana von Leeb toivoi voivansa suurilla joukkojen keskityksillä tuhota Tihvinän puolustuksen ja näin tuhota Leningradin puolustuksen. Neuvostoliittolaisen Olhavan rintaman joukot taistelivat kuitenkin huomattavasti menestyksekkäämmin kuin sodan alussa. Tappio aiheutti sen, että saksalaiset joutuivat sitomaan alueelle suuren määrän joukkojaan mikä heikensi – kenties ratkaisevasti – keskisen armeijaryhmän hyökkäystä kohti Moskovaa. Yli 30 prosenttia Wehrmachtin joukoista oli juuttunut Pripetin soille sodan kriittisimmillä hetkillä. Saksalaiset menettivät noin 45 000 miestä.
Epäonnistuminen Leningradin valtauksessa herätti uudelleen Hitlerin epäluulot von Leebiä kohtaan. Hitler syytti von Leebin tuhonneen hänen suunnitelmansa Leningradin nopeasta valtauksesta ja piti tätä hermostuneena, seniilinä katolisena joka rukoili mieluummin kuin taisteli. Erimielisyyksiensä ja von Leebin kärsimän tappion vuoksi von Leeb erosi palveluksesta. Kenraalieversti Georg von Küchler otti Pohjoisen armeijaryhmän komennon eikä von Leebiä enää kutsuttu palvelukseen.
Von Leeb ja natsit
Sodan loputtua yhdysvaltalaiset tutkivat hänen menneisyytensä sotaoikeudenkäynnissä. Hänet tuomittiin kolmen vuoden vankeuteen mutta koska hän oli jo ollut tätä pidemmän ajan vangittuna, hänet vapautettiin oikeudenkäynnin jälkeen. Lopun elämäänsä von Leeb vietti hiljaiseloa perheensä kanssa kuolemaansa asti Füssenissä 1956.
Myškin (täsmennyssivu)
Myškin, naisilla Myškina (Мышкина) on venäläinen sukunimi. Se perustuu ’hiirtä’ tarkoittavaan lisänimeen Myška.
Niclas Jensen
Niclas Christian Monberg Jensen (s. 17. elokuuta 1974 Kööpenhaminassa, Tanskassa) on tanskalainen jalkapalloilija, joka pelasi laitapuolustajana. Jensen on 179 senttimetriä pitkä.
Jensen pelasi vuodesta 1990 lähtien Tanskan nuorten maajoukkueissa ja vuodesta 1998 Tanskan A-maajoukkueessa, jossa hän oli mukana kaikkiaan 62 ottelussa. Hän on pelannut seuratasolla muun muassa kotikaupunkinsa FC Kööpenhaminassa, PSV Eindhovenissa, Manchester Cityssä, Borussia Dortmundissa sekä Fulhamissa. Hän pelasi MM-kisoissa vuonna 2002 ja vuoden 2004 EM-kisoissa putoamalla jatkosta pudotuspelien ensimmäisessä ottelussa.
Jensenillä on myös viisi vuotta nuorempi veli, Daniel Jensen, joka myös kuuluu maajoukkueeseen.
Nikotiiniamidi
Nikotiiniamidi on pyridiinin meta-substituoitu amidi ja eräs niasiinin vitamiinimuoto toimien ihmisissä ja muissa eliöissä esiasteena NADH:lle ja NADPH:lle.
Kemia
Nikotiiniamidi on valkoinen ja hygroskooppinen kiteinen jauhe, joka paakkuuntuu ilman kosteuden takia. Se on hajuton ja maistuu kitkerältä. Sen leimahduspiste on 182 °C, itsesyttymislämpötila 480 °C ja irtotiheys 0,50–0,70 g/cm3. Se on erittäin liukoinen veteen, etanoliin (660 g/l 20 °C:ssa) glyseroliin ja vähäliukoisempi kloroformiin. Sen vesiliuosten pKa on 3,35–3,65, absorptiomaksimi 260 nm ja molaarinen absorptiokerroin 5 800 M−1 cm−1. Se ei fluoresoi.
Nikotiiniamidi on kuivana vakaa aine. Liuoksissa hapot tai emäkset voivat hydrolysoida sen nikotiinihapoksi. Pyridiinirenkaan typen elektronegatiivisuus tekee orto-aseman hiilestä reaktiivisen monien nukleofiilien kuten sulfiitti-, syanidi- ja hydridi-ionien kanssa. Nikotiiniamidin 2 elektronia sisältävän hydridin siirto mahdollistaa sen osallisuuden eliöissä muun muassa elektroninsiirtoketjuun, jossa nikotiiniamidi on NADH:n muodossa.
Käyttö
Nikotiiniamidia käytetään nieltynä ravintolisänä usein noin 20–30 mg annoksin aikuisilla, mutta joissain lisissä on jopa 50–100 mg nikotiiniamidia. 100–500 mg annoksia käytetään aikuisilla hoitona pellagraan eli vakavaan niasiinipuutokseen. Niasiinin eräs toinen muoto, nikotiinihappo, sopii myös edeltäviin käyttökohteisiin, mutta toisin kuin amidi, happo voi aiheuttaa punastumista ja muita haittoja. Nikotiinihappo ja -amidi voivat aiheuttaa muun muassa akuuttia maksan vajaatoimintaa, mutta happo on näistä kahdesta myrkyllisempi. Yli 3 g/vrk amidiannokset eivät ole suositeltavia ja maksaongelmia on havaittu ainakin 9 g/vrk annoksin.
Altufjevon metroasema
Altufjevo on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 15. heinäkuuta 1994.
HC Slavia Praha
HC Slavia Praha (eng. HC Slavia Prague) on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Prahasta. Slavia Praha pelaa Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Chance Ligassa. Slavia Praha pelaa kotiottelunsa O2 Arenalla. Kaudella 2008–2009 seura osallistui jääkiekon Mestarien liigaan kauden 2007–2008 Tšekin mestarina.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Anna Maria Vaasa
Anna Vaasa (19. kesäkuuta 1545 – 20. maaliskuuta 1610), myös Anna Maria Vaasa, oli Ruotsin prinsessa ja Veldenzin palatsikreivitär. Hän oli Pfalz-Veldenz in ruhtinaskunnan väliaikainen hallitsija 1592–1598 sen aikaa kun maat jaettiin hänen poikiensa kesken. Hänen vanhempansa olivat Kustaa Vaasa ja Margareeta Leijonhufvud.
Varhaiset vuodet
Annan lapsuudesta ei tiedetä paljoa. Hänet kasvattivat ensisijaisesti kuninkaallisen päiväkodin henkilökunta, jossa vastuussa olivat hänen äitinsä luotettu lastenhoitaja Birgitta Lass Andersson, serkku Margareeta ja aatelisleski Ingrid Amundsdotter.
Annan ja hänen sisartensa opinnoista ei heidän veljistään poiketen ole löydetty kirjoitettua tietoa. Muiden aikansa prinsessojen tavoin heidänkin roolinsa oli kuitenkin mennä ulkomaalaisen hallitsijan kanssa naimisiin ja tehdä diplomaattityötä. Sen takia heidän on täytynyt opetella saksaa, taloudenhoitoa, tanssia ja soittoa ja osallistua virallisiin tapahtumiin.
Annan äidin kuoltua vuonna 1551 hänet asetettiin ensin Kristina Gyllenstierna n ja sitten tätiensä Märta ja Brita Leijonhufvud in hoitoon, kunnes hänen isänsä meni uudelleen naimisiin Katariina Stenbock in kanssa.
Vuonna 1556 Annan ja hänen sisartensa muotokuvat maalattiin ja hovirunoilija Henricus Mollerus kirjoitti heistä runoja, joissa hän kuvaili kunkin tytön hyveitä. He saivat myös 100 000 riikintaaleri n myötäjäiset, jotta heidät voitaisiin esitellä poliittisilla avioliittomarkkinoilla. Vuonna 1559 suunniteltiin, että Anna naitettaisiin joko vaaliruhtinas Ludvig VI:lle tai Hennebergin Poppo XII:lle. Samana vuonna Cecilia Vaasa aiheutti kuitenkin skandaalin, jonka jälkeen hänen kosijansa Veldenzin palatsikreivi Georg Johann I päättikin muuttaa avioliittoneuvottelut koskemaan Annaa. Avioliitto houkutti Georgia, sillä Annan myötäjäiset olivat kymmeniä tuhansia riikintaalereita suuremmat kuin useimmilla saksalaisilla prinsessoilla. Ruotsin kuningassuku saisi puolestaan tärkeitä suhteita, sillä Georg Johann oli sukua useimmille Saksan vaikutusvaltaisille suvuille. Georg Johann ja Anna menivät naimisiin Tukholman kuninkaanlinna ssa 20. joulukuuta 1562. Annalla oli häissään helmitiara ja vieraiden joukossa oli muun muassa Tanskan silloinen kuningas.
Palatsikreivittärenä
Annan ja Georg Johannin avioliittoa on kuvattu onnelliseksi. Anna toimi ilmeisesti miehensä neuvonantajana ja pyrki rajoittamaan hänen lukuisia kalliita hankkeitaan. Hän sovitteli myös veljiensä välistä kiistaa, kun Juhana III epäili Kaarlen juonittelevan häntä vastaan vieraillessaan Saksassa 1577. Vuosien 1578–1579 välillä Anna osallistui Kaarlen ja Pfalzin ruhtinatar Maria n välisiin kihlaneuvotteluihin.
Georg Johann kulutti Annan myötäjäiset kalliiseen hovielämäänsä ja riskialttiisiin sijoituksiin. Hän otti myös suuria velkoja, joiden takia valtio velkaantui. Yksi hänen kalleimmista hankkeistaan oli Pfalzburg in kaupungin perustaminen vuonna 1570. Myötäjäiset oli oletettavasti käytetty vuoteen 1579 mennessä, sillä pariskunnalla ei tuona vuonna ollut varaa osallistua Kaarlen ja ruhtinatar Marian häihin.
Anna oli usein myös miehensä kauppaneuvottelijana. Vuonna 1588 hän esimerkiksi suostutteli Lorrainen herttua Kaarle III:n antamaan Georg Johannille enemmän aikaa ostaa Pfalzburgin kaupunki takaisin, jotta hän ehtisi lainaamaan rahaa kauppoja varten. Kaupungista tuli kuitenkin osa Lorraine a vuonna 1590.
Myöhempi elämä
Myös politiikassa kuohui, kun pariskunnan pojat kiistelivät perimistään maista. Anna sovitteli poikiensa kiistaa ja johti jakamattomia maita vuosien 1592–1598 välillä, kunnes riita oli viimein sovittu ja maat voitiin jakaa poikien kesken. pienoiskuva|Annan hauta Haschbach am Remigiusbergissä. Anna hajotti hovin ja asui monta vuotta lankojensa luona säästääkseen rahaa velanmaksua varten. Hän myös neuvotteli Gunilla Bielke n ja Kaarle IX:n kanssa saadakseen rahat, jotka Juhana III oli luvannut lähettää hänelle ennen kuolemaansa. Myöhemmin hän perusti hovin uudelleen.
Anna ei saanut suostuteltua veljeään Kaarle IX:tä hallitsemaan ruhtinaskuntaa yhdessä hänen kanssaan, mutta hän teki hyvin yhteistyötä kanssahallitsijoidensa kanssa ja selvitti ruhtinaskunnan kohtaamat ongelmat. Vuonna 1592 hän uhkasi Lorrainen herttuaa Ruotsin väliintulolla mikäli hän ei kieltäisi poikaansa sotimasta Lützelsteinin lähialueella. Vuonna 1598 hän varmisti ennen vallasta vetäytymistään, että hänen vanhin poikansa Georg Gustav sai täyden vallan Veldenzistä ja Johan August Lützelsteinista.
Anna vietti loppuelämänsä Lautereckenissä ja Remigiusbergissä. Hän nimesi testamentissaan suuren rahasumman, joka tuli jakaa hänen kuolemansa jälkeen köyhälistön kesken.
Annaa kuvattiin uskolliseksi ja työteliääksi sekä empaattiseksi ja yhteistyökykyiseksi, mutta myös lujaksi. Hän sai tunnustusta siitä, että onnistui selvittämään valtakautensa aikana haastavan tilanteen henkilökohtaisten ominaisuuksiensa avulla. Hän oli Veldenzissä suosittu ja häntä kutsuttiin siellä myös "Anna-äidiksi".
Lapset
Anna nai Veldenzin palatsikreivin Georg Johannin 20. joulukuuta 1562. Pariskunta sai 12 lasta, joista seitsemän selvisi aikuisikään asti. Lapsista seitsemän vanhinta syntyi Lautereckenissä.
Kalmari
Kalmarit ovat kymmenlonkeroisia mustekaloja. Kahdeksan suhteellisen lyhyen "tavallisen" lonkeron ohella niillä on kaksi pitkää pyyntilonkeroa. Koiraan neljäs vasemmanpuoleinen lonkero on erikoistunut parittelutehtävään.
Kalmarit saalistavat parvina. Ne syövät lähinnä kalaa ja äyriäisiä. Ne pyydystävät saaliinsa kahdella pitkällä pyyntilonkerollaan ja lamauttavat sen sylkirauhasten erittämällä myrkyllä. Lopullisesti kala kuolee, kun kalmari puraisee sitä päähän. Sukkulamainen ruumis on tarvittaessa hyvin nopea pakenemaan lyhyitä matkoja saalistajan ulottuvilta.
Kalmarit elävät rannikon tuntumassa yleensä 20–250 m:n syvyydessä. Ne ovat nopeakasvuisia ja lyhytikäisiä, ja kuolevat yleensä lisäännyttyään vuoden ikäisenä.
Kalmari on jaettu kahteen alalajiin, joista Loligo vulgaris vulgaris esiintyy Pohjanmeren ja Länsi-Afrikan välisellä alueella sekä koko Välimeressä, L. v. reynaudi eteläisessä Afrikassa. Toiset pitävät näitä erillisinä lajeina.
Kalmaria pyydetään kaupallisesti huomattavia määriä ainakin Välimeressä.
Tribal-luokka
Tribal-luokka on ollut usean sotalaivaluokan nimenä:
Seiyo
Seiyo on Japanin kaupunki Shikokun saarella Ehimen prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tyynenmeren Uwanmeren rannikolla. Itä–länsisuunnassa pitkänomainen kaupunki ulottuu mereltä länteen Shikokuvuorille aina Kōchin prefektuurin rajalle saakka. Kaupungin läpi virtaa Hijijoki sivujokineen. Valtaosa kaupungin alueesta on metsäistä vuoristoa, mutta sen keskiosissa on kaksi viljavaa tasankoaluetta, Uwan allas ja Nomuran allas. Seiyossa on 37 447 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 514,34 neliökilometriä.
Seiyo on hallinnollisena alueena suhteellisen uusi: kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Uwan, Nomuran, Shirokawan, Akehaman ja Mikamen maaseutukaupungit. Kaupungin keskustaa on Uwan alueella sijaitseva Unomachin kaupunginosa, joka kehittyi Edo-kaudella postiasemana (shukuba). Merkittäviä elinkeinoja Seiyossa ovat metsätalous, karjatalous ja maanviljely, joka tuottaa muun muassa riisiä, hedelmiä ja vihanneksia. Akehama ja Mikame sijaitsevat rannikolla, joten niissä harjoitetaan kalastusta ja vesiviljelyä. Shirokawan alueella perinteisiä elinkeinoja ovat japaninpaperin ja japaninvahan valmistus.
Seiyon nähtävyyksiin kuuluvat useat luonnonalueet ja Unomachissa säilynyt, Uwajimaan johtavan tien varren vanha kaupunkiseutu. Osa kaupungista Hoketsun solan alueella kuuluu Ashizuri-Uwakain kansallispuistoon. Kaupunkia palvelee JR Shikokun Yosan-linja.
Willie Ormond
Willie Ormond OBE (s. 23. helmikuuta 1927 – 4. toukokuuta 1984) oli skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja laitahyökkääjä. Hänet muistetaan erityisesti Hibernianin legendaarisen hyökkäysryhmän, The Famous Fiven jäsenenä. Valmentajana hän mm. luotsasi Skotlannin maajoukkueen MM-kisoihin 1974.
Ura pelaajana
Skotlannin maajoukkueessa Ormond pelasi kuusi maaottelua ja teki kaksi maalia, joista toisen ottelussa Suomea vastaan 1954. Hän oli mukana Skotlannin joukkueessa MM-kisoissa 1954.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Ormond aloitti Falkirkin apulaisvalmentajana. Päävalmentajadebyyttinsä hän teki St. Johnstonessa 1967. Hänen johdollaan seura eteni liigacupin finaaliin kaudella 1968/69. Liigassa seura sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi 1970/71 jättäen taakseen Rangersin ja edeten mukaan europeleihin ensi kertaa seuran historiassa.
Vuonna 1973 Ormond siirtyi Skotlannin maajoukkueen peräsimeen ja johdatti mm. Kenny Dalglishin ja Dennis Law'n tähdittämän maajoukkueen MM-kisoihin 1974. Skotlanti ei ainoana joukkueena hävinnyt kisoissa yhtään ottelua, mutta putosi jo lohkovaiheessa maalierolla. Tämä on edelleen Skotlannin paras esitys MM-kisoissa. Ormond ei kuitenkaan onnistunut jatkamaan menestyskulkua EM1976-karsinnoissa, vaan se jäi rannalle lopputurnauksesta. Hän jätti tehtävänsä toukokuussa 1977.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Ormond toimi Heartsin päävalmentajana. Monet Hearts-fanit eivät sulattaneet arkkivihollisseura Hibernianissa uraa tehneen Ormondin palkkaamista ja vuonna 1980 annettuja potkuja ei juurikaan surtu. Hearts-pestinsä jälkeen hän toimi vielä Hibernianin valmentajana, mutta joutui eroamaan terveydellisten syiden vuoksi.
Ormond menehtyi 4. toukokuuta 1984 Musselburghissa 57-vuotiaana. Hänen kuolemansa jälkeen St. Johnstone nimesi stadioninsa eteläkatsomon Ormondin mukaan.
Lundmark
Lundmark on ruotsinkielinen sukunimi. Tunnettuja Lundmarkeja ovat:
Country Express
Country Express on Karjaalla elokuussa 1974 perustettu suomalainen kantriyhtye. Johtajanaan Göran Grönqvist yhtye sai vuonna 1976 hitin lainakappaleella "Daddy Frank" ja esikoisalbumi Country Express myi yli 25 000 kpl saaden kultalevyn. Kyseessä oli ensimmäinen suomalaiselle kantrilevylle myönnetty kultalevy. Seuraava albumi Relax with Country Express myi vielä kohtuullisesti, mutta myöhemmät levyt eivät ole menestyneet.
Vuonna 1975 Country Express voitti Göteborgissa pohjoismaisen kantrimestaruuden ja 1978 yhtye pääsi esiintymään Country Music Fan-Fair -tapahtumassa Nashvillessä ja soitti myös Grand Ole Opryssa.
Ennen suurempaa suosiota yhtyeen jäsenet olivat soitelleet mm. dixielandia 1960-luvun puolivälistä lähtien. Tyylinmuutoksen herätteenä oli Kulttuuritalolla vuonna 1969 järjestetty Travellin' Country -kiertue, jonka pääesiintyjiä olivat Bobby Bare ja George Hamilton. Muita innoituksen lähteitä olivat Merle Haggard, Tom T. Hall, Buck Owens ja Charley Pride.
Göteborgissa järjestetty kantrikilpailu oli tarkoitettu harrastajapohjalta toimiville yhtyeille. Kisassa oli yhtyeitä Norjasta, Ruotsista (lähes 30) ja Suomesta (yksi). Loppukilpailu oli 30. elokuuta 1975 ja sitä todisti noin 7000 kuulijaa. Country Expressin voitto oli yksimielinen ja tuomaristo kiitteli yhtyeen tasapainoista kokonaissointia, aitoa C&W-tyyliä, taitavaa neliäänistä laulua ja pehmeää komppia. Palkintona oli esiintymismatka vuoden 1976 pääsiäisen tienoilla Lontoon Wembleyllä järjestetyille Euroopan suurimmille country & western -festivaaleille. Voiton myötä yhtye sai Suomessa tehdä oman televisio-ohjelman.
Country Express 1974
Rumpuihin tul pian Jan Björklund joka oli mukana ensimmäisestä levystä lähtien. Benny Törnroos tuli lauluun Stig Töttermanin jälkeen 1977 julkaistun levyn jälkeen. Carina (s.Juselius) Werle liittyi kokoonpanoon 1980-luvun alussa, olessaan laulaja myös.
Armassaari
Armassaari on kylä Ylitornion kunnassa. Se sijaitsee Nuotiorannan ja Kainuunkylän välissä. Armassaaressa on noin 80 asukasta.
Country Express
Country Express 1974
Vuoden 1995 kokoonpano
Armassaari
Kuuluisuudet
Suomalainen maastohiihtäjä Sami Jauhojärvi on kotoisin Armassaaresta.
Country Express
Country Express 1974
Yhtye lopetti tilapäisesti 2000 luvun alussa. Country Train toimi välillä. Göran, Ingmar, Guy ja Kim jatkoivat. Piano Pavel Mrowinski ja laulu ja akustinen kitara Kai Pärnänen.
Armassaari
Tapahtumia
Kyläkokouksia kyläläiset pitävät silloin tällöin. Silloin väki kokoontuu entiseen kouluun, siellä kahvitellaan, jutellaan ja käydään läpi kylää koskevia asioita sekä joskus on arvontoja yms. Vuonna 2008 oli suunnitteilla kirjoittaa kyläkirja. Kokouksia on pidetty ja tietoa kerätty, mutta kirjaa ei ole vielä suuremmin kirjoitettu.
Claude Gauthier
Claude Gauthier on kanadalainen entinen jääkiekkohyökkääjä, jonka NHL-joukkue Detroit Red Wings varasi ensimmäisenä vuoden 1964 varaustilaisuudessa. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut NHL:ssä.
Armassaari
Nähtävyyksiä
66.25972°N, 23.71639°W
KÄPY – Lapsikuolemaperheet ry
pienoiskuva|KÄPY – Lapsikuolemaperheet ry logo KÄPY – Lapsikuolemaperheet ry on perustettu vuonna 1991. Yhdistys on vertaistukiyhdistys, joka tukee vanhempia ja perheitä, joilta on kuollut lapsi. Yhdistys jakaa myös tietoa ammattilaisille sekä on mukana järjestämässä Suru-konferenssia.
Yhdistys perustettiin vuonna 1991 ja silloin nimi on Käpy kätkytkuolemaperheiden yhdistys ry. Seuraavana vuonna toiminta alkaa perheviikonlopulla ja tulkita toimintaa. Parin vuoden päästä yhdistyksen auttava puhelin käynnistyy ja kirjallista materiaalia aletaan tuottamaan. Vuonna 1997 vertaistukiryhmä alkoi Helsingistä, josta se laajeni myöhemmin muualle. Vuonna 2000 yhdistyksen toiminta laajeni kätkytkuolemiin lisäksi perheitä, joissa on kuollut lapsi ja nimi muuttuu KÄPY Kätkyt- ja lapsikuolemaperheiden yhdistys ry. 10 vuotta myöhemmin eli vuonna 2010 nimi muuttui nykyiseksi KÄPY – Lapsikuolemaperheet ry nimen muutoksella halutaan viestittää yhdistyksestä saa apua myös perheet, jotka ovat menettää nuoren tai nuoren aikuisen.
KÄPY – Lapsikuolemaperheet ry on SOSTEn jäsenjärjestö.
Skew Siskin
Skew Siskin on saksalainen hard rock -yhtye, joka perustettiin Berliinissä vuonna 1990. Yhtye on tehnyt kuusi albumia ja omien kiertueiden lisäksi ollut lämmittelijänä muun muassa Motörheadille, Alice Cooperille ja Saxonille.
Historia
Kitristi Jim Voxx perusti Skew Siskinin vuonna 1990 löydettyään laulaja Nina C. Alicen. Yhtyeen nimi Skiw Siskin tarkoittaa "outoa lintua". Vuonna 1992 yhtye teki basisti Jogi Rautenbergin ja rumpali Nik Terryn kanssa debyyttialbumin Skew Siskin. Seuraavana vuonna se esiintyi yhdessä Acceptin ja Sargant Furyn kanssa, ja toimii Motörheadin lämmittelijänä.
Vuonna 1996 yhtye tekee albumit Voices From The War ja Electric Chair Music uuden rumpalin, Crash Clickin kanssa. Parin vuoden kuluttua yhtye on Motörheadin Euroopan ja Alice Cooperin Saksan kierueilla lämmittelijänä. Neljäs albumi, What The Hell, julkaistiin vuonna 1999.
Viidennen albumin Album Of The Year aikaan yhtyeellä oli vaikeuksia rumpalin kanssa. Lopulta levyllä soittaa Stefan Schwartzmann salanimellä Damien ennen siirtymistään Helloweeniin ja levy julkaistaan loppuvuodesta 2003. Yhtye jää tauolle Voxxin perheessä tapahtuneen tragedian vuoksi.
Yhtye tekee paluun vuonna 2005 basisti Henning Menken ja rumpali Randy Blackin kanssa. Yhtyeen on kuitenkin jäätävä jälleen tauolle laulajan sairastuttua ja vasta vuoden 2006 loppupuolella he alkavat työstää uutta albumia Peace Breaker. Yhtyeen kuudes albumi julkaistiin 14. syyskuuta vuonna 2007.
Filippiinienparatiisimonarkki
Filippiinienparatiisimonarkki (Terpsiphone cinnamomea) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Filippiinienparatiisimonarkkia tavataan Filippiineillä ja Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tuatha Dé Danann
pienoiskuva|John Duncanin maalaus Riders of the Sidhe Tuatha Dé Danann ("jumalatar Danun kansa") olivat Irlannin kelttiläisessä mytologiassa jumalten heimo. Lebor Gabála Érenn eli "Valloitusten kirja" kertoo heimon vaiheista Irlannissa. Tämä jumalryhmä on luultavasti peräisin jo esihistoriallisilta ajoilta. Tarujen mukaan Tuatha Dé Danann hallitsivat taikavoimia, ja he asuivat alun perin myyttisillä lännen saarilla, mutta lähtivät sieltä Irlantiin suurella pilvellä. Varhaisissa tarinoissa kerrotaan, että Tuatha Dé Danann olisi karkotettu taivaasta siksi, että he tunsivat taikuuden. Sen jälkeen he laskeutuivat sumupilvellä alas Irlantiin.
Lebor Gabála Érenn -kirjan mukaan Irlantiin oli muinaisina aikoina saapunut peräjälkeen aina uusi myyttinen valloittajien kansa. Tuatha Dé Danann olivat heistä viides valloittajien aalto. Pian tulonsa jälkeen Tuatha Dé Danann löivät Firbolg-nimisen kansan Mag Tuireadhin ensimmäisessä taistelussa. Magh Tuireadhin toisessa taistelussa he löivät fomorit, jättiläisten heimon.
Tuatha Dé Danann toivat mukanaan neljä voimakasta taikaesinettä:
Tuatha Dé Danann olivat mahtavia taikuudessa sekä druidien tiedoissa ja taidoissa. Myöhemmin milesialaiset eli keltit kukistivat Tuatha Dé Danann, ja heidät ajettiin alamaailmaan tai tuonpuoleiseen, jossa he tarujen mukaan yhä elävät näkymättöminä henkinä, jotka tunnetaan nimellä Aes Sidhe.
Ketit
Ketit ovat pieni Siperiassa asuva kansa. Kettien asuma-alue sijaitsee Krasnojarskin aluepiirissä Jenisein varrella Jeniseiskin ja Dudinskojen kaupunkien välissä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 1 219 kettiä. Lähes kaikki ketit asuvat Krasnojarskin aluepiirissä. Ketit puhuvat kettiä. Kettien perinteisiä elinkeinoja ovat metsästys ja kalastus.
Num3rot
Num3rot on yhdysvaltalainen rikossarja, joka kertoo FBI-agentti Don Eppesistä (Rob Morrow), joka selvittää rikoksia matemaattisesti lahjakkaan professoriveljensä Charlien (David Krumholtz) avustuksella. Sarjan ovat luoneet Nicolas Falacci ja Cheryl Heuton.
Suomessa sarjan ensimmäisen tuotantokauden esitti MTV3. Toinen tuotantokausi alkoi 24. syyskuuta 2007 Subilla, ja kolmas tuotantokausi käynnistyi Subilla joulukuussa 2009. CBS ilmoitti 18. toukokuuta 2010, ettei sarjaa tulla enää jatkamaan.
Roy J. Plunkett
Roy J. Plunkett (26. kesäkuuta 1910 – 12. toukokuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka keksi teflonin.
Vuonna 1938 hän työskenteli DuPontilla ja kehitti uusia jäähdytysaineita. Vahingossa syntynyt polytetrafluorieteeni vaikutti virhetuotteelta, mutta hän alkoi kuitenkin tutkia sen ominaisuuksia, ja huomasi uuden aineen olevan hyvin lämmönkestävää, kemiallisesti reagoimatonta ja liukasta joten se ei tarttunut juuri mihinkään. Vuonna 1941 Plunkett sai keksinnölleen patentin.
Oikeusmurha
Oikeusmurhaksi kutsutaan henkilön tuomitsemista ja rankaisemista rikoksesta, jota hän ei ole tehnyt. Yhdysvalloissa on useita kuolemantuomioita jouduttu purkamaan, kun uudella DNA-tekniikalla on voitu todistaa, ettei tuomittu ole voinut rikosta tehdä. Kaikissa tapauksissa purkaminen ei ole onnistunut ennen tuomion täytäntöönpanoa.
Suomen viime aikojen tunnetuin oikeusmurha on Turussa 20. huhtikuuta 1994 tapahtuneen pankkiryöstön tuomion purkaminen korkeimman oikeuden päätöksellä vuonna 2002. Purkua hakenut oli jo kokonaan suorittanut kolmen vuoden vankeusrangaistuksensa. Toinen tuomituista oli kuollut vankilassa.
Oikeuspoliittinen yhdistys Demla ry on laatinut tapauksesta raportin, joka julkaistiin elokuussa 2005.
Murtohälytys
thumb|200px|Murtohälytyslaitteeseen kytketty [[liikeilmaisin (PIR).]] Murtohälytys perustuu rikosilmoitinjärjestelmän toimintaan, yleensä jonkin ilmaisimen havaitsemaan poikkeamaan, kuten esimerkiksi lämpöön, liikkeeseen, ääneen, tärinään tai näiden yhdistelmiin ja rikosilmoitinjärjestelmän välittämään tietoon, murtohälytykseen. Murtohälytys tarkoittaa lähtökohtaisesti äänetöntä hälytystä joka aiheutuu esimerkiksi siitä, kun murtovaras tunkeutuu rikosilmoitinjärjestelmällä valvottuun kohteeseen. Joskus hälytyksen lauetessa myös sireeni alkaa soida.
Murtohälytyksen vastaanottaa ennalta määrätty taho. Näitä voi olla esimerkiksi vartiointiliike, hätäkeskus tai muu taho, kuten pienyrityksessä esimerkiksi kauppias. Hätäkeskus vastaanottaa hätäkeskuslain mukaan vain valtion hallinnoimien rakennusten hälytystietoja tai myös muiden tahojen, mikäli yleinen tärkeä etu sitä edellyttää.
Murtohälytys välittyy vastaanottajalleen rikosilmoitinjärjestelmän avulla yleensä puhelinlinjaa pitkin. Murtohälytyksen kuittaa yleensä käyttölaitteelta järjestelmän käyttäjä.
Neuromance
Neuromance on Dope Stars Inc.:n esikoisalbumi, joka julkaistiin 22. elokuuta 2005.
CD 2
Albumin bonuslevy sisältää useita uudelleensovitettuja versioita alkuperäisistä kappaleista.
Ierápetra
Ierápetra on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Ιεράπετρας, Dímos Ierápetras), joka sijaitsee Lasíthin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 551,0 neliökilometriä ja väkiluku 27 602. Varsinaisen Ierápetran kaupungin väkiluku on 12 355 (vuonna 2011).
Maantiede
Ierápetran kaupunki sijaitsee Kreetan etelärannikolla Välimereen kuuluvan Libyanmeren rannalla. Ierápetran kunta käsittää alueen rannikolla saaren kaakkoisosassa. Se muodostuu Ierápetran kaupungista, monista pienistä kylistä sekä Chrysín saaresta. Ierápetran kaupunki on Kreetan neljänneksi suurin taajama ja Euroopan eteläisin kaupunki. Kaupungissa sataa vähiten koko Kreikassa ja siellä on eniten aurinkotunteja.
Antiikki
Antiikin aikana nykyisen Ierápetran paikalla sijaitsi Hierapytnan kaupunki. Paikalla sijaitsi todennäköisesti satama jo minolaisella kaudella. Kaupunki perustettiin doorilaisten Kreetan-valloituksen jälkeen, ja se hallitsi laajimmillaan suuria alueita saaren itäosassa. Kreetan jouduttua Rooman valtakunnan osaksi taisteli Hierapytna kauan roomalaisia vastaan, mutta lopulta siitä tuli Rooman valtakunnan eteläisin etuvartioasema. Roomalainen kausi oli Hierapytnan kukoistuskautta, ja siitä kehittyi tärkeä Kreikan, Italian, Lähi-idän ja Afrikan välisen kaupankäynnin keskus. Kaupunkiin rakennettiin suuri määrä muun muassa teattereita ja temppeleitä. Antiikin ajan kaupungista on kuitenkin säilynyt vain vähän jäänteitä.
pienoiskuva|vasen|upright=0.7|Napoleonin talona tunnettu rakennus.
Génesis Rodríguez
Génesis Rodríguez Pérez (s. 29. heinäkuuta 1987 Miami, Florida) on yhdysvaltalais-venezuelalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän esitti Becky Ferreriä Päivien viemää -sarjassa 2005–2006 ja on näytellyt myös espanjankielisen Telemundo-kanavan telenoveloissa. Rodríguez tunnetaan muun muassa elokuvista Reunalla, The Last Stand, Väärät paperit ja Big Hero 6. Vuosina 2010–2011 hän näytteli kolmessa Entourage-televisiosarjan jaksossa.
Ierápetra
Myöhempi historia
Varhaisella bysanttilaisella kaudella Hierapytna oli piispanistuin, mikä näkyy edelleen Kreetan kirkon Ierápytnan ja Siteían hiippakunnan nimessä. Saraseenit tuhosivat kaupungin vuonna 824 jaa. Myöhemmin paikalle syntyi uusi asutus. Nykyisin se tunnetaan nimimuodossa Ierápetra. Kesäkuussa 1798 Napoleon I yöpyi Ierápetrassa ollessaan matkalla Egyptiin ja rakennus, jossa hän historioitsijoiden mukaan yöpyi, on nykyisin restauroitu.
Nykyinen Ierápetran kunta muodostui, kun Ierápetra ja Makrý Gialós yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Nähtävyydet
Ierápetran nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Ierápetran arkeologinen museo, venetsialaisten rakentama Ierápetran linna (Kástro Kalés) sekä Napoleonin talo. Merkittävin kirkko on Pyhän Georgioksen katedraali, joka on Kreetan kirkon Ierápytnan ja Siteían hiippakunnan katedraali. Muita merkittäviä kirkkoja ovat muun muassa Panagítsa- ja Aféntis Christós -kirkot. Kaupungissa on myös vanha turkkilaiskortteli, jossa sijaitsee Tzamí-nimellä tunnettu moskeija.
Koulutus
Ierápetrassa toimii osa Kreikan Välimeren yliopistosta.
Kunnan osat
pienoiskuva|[[Pyhän Georgioksen katedraali (Ierápetra)|Pyhän Georgioksen katedraali (Ágios Geórgios).]] pienoiskuva|[[Ierápetran linnaa.]] pienoiskuva|Turkkilaiskorttelissa sijaitseva Tzamí-moskeija. Etualalla turkkilainen kaivohuone. pienoiskuva|Ierápetran kunnantalo.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Ierápetran kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kurt Dossin
Kurt Dossin (28. maaliskuuta 1913 Leipzig-Reudnitz – 26. huhtikuuta 2004 Bad Kreuznach) oli saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Dossin pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Turku
Turku on Lounais-Suomen suurin kaupunki ja Varsinais-Suomen maakuntakeskus. Se sijaitsee Aurajoen suulla Saaristomeren rannikolla. Kaupungin asukasluku oli 0 henkilöä ja Turun seutukunnan noin 337 000 (2022). Täten Turku on asukasluvultaan Suomen kuudenneksi suurin kunta ja kolmanneksi suurin kaupunkialue.
Turku syntyi Aurajoen suulle jo ennen 1200-lukua ja se on Suomen vanhin kaupunki. Kaupungin perustamisvuotena pidetään vuotta 1229, jolloin paavi Gregorius IX mainitsee bullassaan ensimmäistä kertaa kaupungin nimeltä Aboa (Turun latinankielinen nimi). Jo sitä aikaisemmin arabialainen maantieteilijä Al Idrisi viittaa Abuan kaupunkiin kaukana pohjoisessa. Turku oli pitkään Suomen merkittävin asutuskeskus, maan epävirallinen pääkaupunki vuosina 1809–1812 ja 1840-luvulle saakka Suomen suurin kaupunki. Turku on yhä alueensa paikallishallinnollinen, taloudellinen ja kulttuurinen keskus. Kaupunki on Lounais-Suomen aluehallintoviraston päätoimipaikka ja Varsinais-Suomen maakuntakeskus.
Ruotsin vallan aikana Turku oli valtakunnan itäosan hallintokeskus. Venäjän vallan alussa Helsinki valittiin Suomen pääkaupungiksi itäisemmän sijaintinsa vuoksi ja useimmat virastot siirrettiin sinne. Arkkipiispanistuin jäi Turkuun ja lähes 800-vuotias Turun tuomiokirkko on edelleen maan kansallispyhättö. Vuonna 1640 perustettu Turun Akatemia eli maan vanhin yliopisto siirrettiin vuoden 1827 Turun palon jälkeen Helsinkiin ja tunnetaan nykyään Helsingin yliopistona.
Turkua on perinteisesti pidetty Suomen porttina länteen. Aurajoen suulle syntynyt kaupunki on aina ollut merkittävä kaupallinen satamakaupunki. Turun satamasta on tiheä matkustajalauttaliikenne Maarianhaminaan ja Tukholmaan. Turun lentoasema on Suomen neljänneksi vilkkain ja rahtimääriltään toiseksi suurin lentoasema. Vuonna 2011 Turku oli Euroopan kulttuuripääkaupunkina yhdessä Viron pääkaupungin Tallinnan kanssa.
Lounais-Suomi on yksi Suomen tärkeimmistä valmistavan teollisuuden tuotantokeskittymistä ja meriteollisuuden ydinalue. Tuotanto on voimakkaassa kasvussa ja kasvunäkymät ulottuvat yli 2020-luvun puolivälin. Lääketeollisuus on toinen Turun merkittävä teollisuuden ala. Sekä meri- että lääketeollisuuden voimakkaat kasvunäkymät ovat luoneet korkeasuhdannetta myös muille toimialoille, erityisesti rakentamiseen.
Kaupunki on virallisesti kaksikielinen. Vuoden 2018 lopussa sen asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia 5,4 prosenttia eli noin 10 300 henkeä.
Turun naapurikuntia ovat Aura, Kaarina, Lieto, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Parainen, Pöytyä, Raisio ja Rusko. Näistä Naantalin ja Paraisten kanssa Turulla on vain merirajaa ja Pöytyän, Mynämäen, Maskun ja Nousiaisten kanssa rajaa vain yhdessä pisteessä Kuhankuonon rajakivellä. 1900-luvulla Turkuun on liitetty Maarian, Paattisten ja Kakskerran kunnat sekä alueita muiden muassa Kaarinasta ja Raisiosta.
Nimen alkuperä
Suomenkielisen nimityksen kaupungille uskotaan periytyvän muinaisitäslaavilaisesta kauppapaikkaa tarkoittavasta sanasta tǔrgǔ. Nykyinen käsitys on se, että sanan toivat Fennoskandian alueelle novgorodilaiset kauppiaat.
Turun ruotsinkielinen nimi Åbo, alun perin Aboa, tulee mahdollisesti jokea tarkoittavasta alusta å ja loppuosasta asukas eli bo(a).
Keskiajan Turku
pienoiskuva|vasen|pysty|[[Koroinen|Koroisten raunioille on pystytetty muistomerkiksi valkea risti.]] Turun historia aloitetaan usein kirjeestä, jonka paavi Gregorius IX päiväsi 23. tammikuuta 1229. Kirjeessä annettiin lupa siirtää Suomen piispanistuin soveliaampaan paikkaan. Ilmeisesti tämä tarkoitti siirtoa Nousiaisista Koroisiin. Aurajokilaakso oli ollut vaurasta ja suhteellisen tiheästi asuttua aluetta jo rautakaudella, joten ei ole yllättävää, että hiippakunnan keskus siirrettiin sinne.
Varsinainen Turun kaupunki muodostui 1200-luvun lopulla hieman Koroistenniemeä alemmas Aurajoen varteen Unikankareen kummun läheisyyteen. Arkeologi Markus Hiekkanen on arvellut, että kaupunki perustettiin kuninkaan, piispan ja vuonna 1249 perustetun dominikaanikonventin yhteisestä aloitteesta. Kaupunkia ei kuitenkaan perustettu asumattomalle maalle, vaan paikalla oli peltoja ja luultavasti myös talonpoikaiskylä. Kaupungin tarkkaa perustamisvuotta ei tiedetä, koska mitään aiheeseen liittyvää asiakirjaa ei ole säilynyt. Unikankareelle rakennettu tuomiokirkko vihittiin käyttöön vuonna 1300.
Piispanistuimen ja dominikaaniluostarin sijaintipaikkana Turku oli keskiaikaisen Suomen kirkollinen ja opillinen keskus. Keskiaikainen Turku oli myös vilkas kaupan ja merenkulun keskus. Se oli Suomen suurin ja samalla koko Ruotsin valtakunnan suurimpia ja tärkeimpiä keskiaikaisia kaupunkeja. Kaupungin lähellä sijainnut Turun linna oli tärkeimpiä maallisen vallan tukikohtia Suomen alueella. Linnan antamasta suojasta huolimatta kaupunki joutui keskiajalla useita kertoja sotanäyttämöksi. Novgorodilaiset ryöstivät kaupunkia vuonna 1318 ja tanskalaiset 1509 ja 1522.
Turku 1500-luvulta Ruotsin vallan loppuun
pienoiskuva|vasen|pysty|[[Turun akatemian vihkiäiset vuonna 1640, osa Albert Edelfeltin maalausta.]] pienoiskuva|Turun keskusta vuonna 1811 pian Ruotsin vallan ajan päättymisen jälkeen. Keskiajan jälkeenkin Turku säilytti asemansa Suomen suurimpana kaupunkina. Juhana-herttuan pitäessä hoviaan Turun linnassa vuosina 1556–1563 turkulaiset saivat nähdä välähdyksiä keskieurooppalaisesta loistosta. Turun linnaa piiritettiin 1500-luvulla yhteensä kuusi kertaa Ruotsin valtataistelujen yhteydessä, mutta 1600-luvulla kaupungin olot olivat paljon rauhallisemmat. Turun asema laajan alueen keskuksena korostui 1600-luvun aikana, kun sinne perustettiin lukuisia koulu- ja hallintolaitoksia. Esimerkiksi lääninhallitus perustettiin Turkuun vuonna 1617 ja Suomen ensimmäinen hovioikeus, Turun hovioikeus vuonna 1623. Kuningatar Kristiina antoi käskyn perustaa Turkuun Suomen ensimmäinen yliopisto, Turun akatemia, vuonna 1640. Turussa asui 1600-luvulla noin 3 000 asukasta, jotka olivat paitsi pappeja, kauppiaita, käsityöläisiä ja palvelijoita, nyt myös virkamiehiä, opiskelijoita ja yliopiston henkilökuntaa. Kreivi Pietari Brahe toimi Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1637–1640 ja 1648–1654 tehtävänään alueen hallinnon hoitaminen. Tätä tehtävää varten Turun linnassa oli kenraalikuvernöörin virasto.
1600-luvun suotuisa kasvu tyrehtyi vuosina 1700–1721 suuren Pohjan sotaan ja sitä seuranneeseen isoonvihaan eli venäläiseen miehitykseen. Turku oli isonvihan aikana venäläisen miehityshallinnon keskus. Vuosina 1742–1743, hattujen sodan aikana, kaupunki miehitettiin jälleen pikkuvihan myötä. Pikkuviha päättyi Turun rauhana tunnettuun rauhansopimukseen. 1700-luvun jälkipuolisko oli rauhaisampaa, ja sitä leimasi Turussa teollisuuden kasvu. Turussa toimi 1700-luvulla kaksi valtakunnan suurimpiin kuulunutta tupakkatehdasta. Laivojen rakentaminen alkoi Turussa vuonna 1732 perustetulla Åbo Gamla Skeppswarf -telakalla, ja telakkateollisuudesta kehittyi aikaa myöten kaupungin merkittävin teollisuudenhaara. Kaupungin asukasluku nousi ja oli vuosisadan vaihtuessa jo noin 11 000. 1700-luvun lopulla kulttuuri ja tiede kukoistivat kaupungissa. Tästä esimerkkeinä olivat esimerkiksi ensimmäisen kasvitieteellisen puutarhan ja laboratorioiden perustaminen ja Suomen vanhimman sanomalehden Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo ilmestyminen vuonna 1771. Vuonna 1790 Turussa perustettiin Suomen vanhin yhä toimiva yhdistys, Musikaliska Sällskapet i Åbo eli Turun Soitannollinen Seura.
Venäjän vallan aika
pienoiskuva|vasen|pysty|[[Turun palo vuonna 1827 oli katastrofi kaupungin kehitykselle.]] pienoiskuva|Vuonna 1876 avattu rautatieasema yhdisti Turun entistä kiinteämmin muuhun Suomeen. Turussa ei ryhdytty minkäänlaiseen vastarintaan venäläisten marssiessa kaupunkiin lokakuussa 1809 Suomen sodan yhteydessä. Elämä Turussa jatkui miehityksestä huolimatta rauhallisena. Turun hovioikeus jatkoi venäläisten saapuessa istuntoaan ja myöhemmin keväällä Turun piispa Jacob Tengström ja Turun akatemian opettajakunta vannoivat uskollisuudenvalan keisarille.
Turusta tuli 1809 Suomen suuriruhtinaskunnan keskushallinnon sijoituspaikka eli autonomisen Suomen pääkaupunki. Turussa oli historiallisen asemansa vuoksi entuudestaan tärkeitä virastoja. Turun tuomiokapituli ja piispa olivat maan johtava kirkollinen auktoriteetti. Turussa sijaitsi yliopisto, ja kaupunki oli Suomen kaupan ja merenkulun keskus. Pääkaupunki siirrettiin kuitenkin Helsinkiin vuonna 1812, koska keisari Aleksanteri I:n mielestä Turku oli ruotsalaismielinen ja liian lähellä entistä emämaata. Myöhemmin Carl Erik Mannerheim, jota pidetään Suomen ensimmäisenä pääministerinä, kommentoi muistelmissaan, että pääkaupungin siirtäminen Turusta Helsinkiin oli hänen mielestään virhe, johon olivat vaikuttaneet suomalaiset ”onnenonkijat ja projektimaakarit”.
Arkkipiispanistuinta lukuun ottamatta viimeisetkin keskushallinnon elimet ja Turun akatemia siirrettiin uuteen pääkaupunkiin vuoden 1827 Turun suuren palon jälkeen. Pohjoismaiden historian tuhoisimman kaupunkipalon jälkeen uuden asemakaavan Turkuun laati Carl Ludvig Engel. Jälleenrakennuksen jälkeen kaupunki oli arkkitehtuuriltaan Euroopan yhtenäisimpiä kokonaisuuksia. Turku pysyi Suomen suurimpana kaupunkina 1840-luvulle asti. 1800-lukua leimasi kaupungin uuden nousun lisäksi kansallinen herätys, fennomania. Perusta liikkeelle oli niin sanotussa Turun romantiikassa.
Suomen itsenäistymisen jälkeen
pienoiskuva|vasen|Aurakatu Turun keskustassa 1910-luvulla. pienoiskuva|[[Turun linna kesällä 1941 Neuvostoliiton pommitusten jälkeen.]] Heti Suomen itsenäistymisen jälkeen alkaneessa Suomen sisällissodassa Turku oli muiden suurten kaupunkien tapaan punaisten hallinnon alla. Sota oli kuitenkin lyhyt, ja kevään 1918 aikana Turussa olleet punaiset vetäytyivät. Talvi- ja jatkosodan aikana Turku kärsi Neuvostoliiton pommituksista. Muun muassa Turun linna kärsi tuhoa, ja sen lähialue sekä Martin kaupunginosa pommitettiin lähes täysin maan tasalle. Neuvostoliitto pudotti talvisodan aikana kaupunkiin 4 000 pommia, jotka tuhosivat tai vaurioittivat yli 600 rakennusta. Pommituksissa kuoli 52 ja haavoittui 151 henkeä. Turku olikin Viipurin jälkeen talvisodan pommitetuin kaupunki. Presidentti, marsalkka Mannerheim oli sodan jälkeen sitä mieltä, että pääkaupunki pitäisi siirtää Helsingistä Turkuun, sillä Suomi joutui Moskovan välirauhassa vuonna 1944 luovuttamaan aivan Helsingin vierestä Porkkalan Neuvostoliitolle tukikohdaksi.
Sodan jälkeen Turun väkiluku kasvoi voimakkaasti suurten ikäluokkien synnyn ja maaltamuuton myötä. Turkuun on liitetty kokonaan kolmen naapurikuntaa ja osia kahdesta naapurikunnasta ajanjaksolla 1930-luvulta 1970-luvulle. Noina 40 vuotena Turku kymmenkertaisti pinta-alansa. Vielä 1930-luvulla Turkuun kuului lähes yksinomaan kantakaupungin ruutukaava-alue. Sitä ympäröineet Aurajoen pohjois- tai länsipuoliset alueet kuuluivat Maariaan, etelä- tai itäpuoliset Kaarinaan. Vuonna 1939 Turkuun liitettiin osa Kaarinan ja vuonna 1944 osa Maarian kunnasta. Näissä liitoksissa molempien kuntien kirkonkylätkin liitettiin Turkuun, samoin kuin Nummenmäen, Vähä-Heikkilän ja Raunistulan taajaväkiset yhdyskunnat, joista Raunistula oli kuulunut Maariaan, muut Kaarinaan. Vuonna 1967 Turkuun liitettiin loputkin Maarian kunnasta, vuotta myöhemmin Kakskerran saaristokunta ja vuonna 1973 Paattisten kunta. Raisiosta Turkuun on liitetty Mälikkälän, Pahaniemen, Artukaisten, Pansion ja Pernon kaupunginosat. Viimeisimpänä näistä liitettiin Perno alueelle rakennettavan Wärtsilän telakan vuoksi. Tämän jälkeen kaupungin laajentuminen maa-alueilla on pysähtynyt naapurikuntien, etenkin Raision ja Kaarinan haluttomuuteen tehdä kuntarakenneselvityksiä Turun kanssa ja luovuttaa uusia maa-alueita Turulle. Vuonna 2006 valtioneuvosto määräsi kuitenkin Turun lähialueen kunnat yhteiseen selvitystyöhön kuntarakenteen uudistamisesta. Asia nousi uudestaan pinnalle 2010-luvulla ja vuonna 2015 Turun lähikunnat Raisio, Kaarina, Rusko ja Lieto päättivät hylätä kuntien yhdistymisen Suur-Turuksi. 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alkupuolella Turku on kehittynyt vilkkaaksi kauppa- ja matkailukaupungiksi.
2000-luku
Vuonna 2017 Turussa tapahtui Suomen ensimmäinen jihadistisessa tarkoituksessa toteutettu terrori-isku, jossa kuoli kaksi ihmistä ja loukkaantui kymmenen.
Ympäristö
pienoiskuva|Näkymä [[Ruissalosta Pikisaareen syksyllä 2009.]] Turun pinta-ala oli maanmittauslaitoksen mittausten mukaan 0 km², josta 0 km² on maata, 0 km² sisävesialueita ja loput 0 km² merivesialueita. Turun rajanaapurikuntia ovat Aura, Kaarina, Lieto, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Pöytyä, Raisio ja Rusko. Mäet ovat etelästä pohjoiseen Kakolanmäki, Puolalanmäki, Samppalinnanmäki, Aninkaistenmäki, Yliopistonmäki, Vartiovuorenmäki ja Kerttulinmäki. Kaupungin korkein kohta on Karhunsauna (89 metriä) joka sijaitsee Tortinmäessä. Turku tunnetaankin seitsemän kukkulan kaupunkina. Kukkulat ovat Carl Ludvig Engelin nimeämiä.
Ruissalon saari Turun edustalla on sekä luonnoltaan että kulttuurihistorialtaan arvokas ja monipuolinen alue koko Suomessa ja Turun tärkeimpiä luonnonsuojelullisia kohteita. Sen lehdot kuuluvat kansalliseen lehtojensuojeluohjelmaan, ja lähes koko saari liitettiin Natura 2000 -verkostoon vuonna 2000. Jo ennen Natura-verkkoon liittämistä saarelle oli perustettu Ruissalon ja Marjaniemen luonnonsuojelualueet, joiden yhteispinta-ala on noin 85 hehtaaria. Ruissalo mukaan lukien Turun kaupungin alueella sijaitsee 12 luonnonsuojelualuetta. Pähkinäisten saaresta Naantalissa Turku omistaa itäisen puoliskon. Luonnonsuojelualueiden yhteenlaskettu kokonaispinta-ala on 603 hehtaaria. Aivan Turun pohjoisimmassa kärjessä sijaitsee osa Kurjenrahkan kansallispuistosta.
Vesistöt, merialue ja saaret
pienoiskuva|Aurajokea Turun keskustassa. Turku sijaitsee Saaristomeren rannalla Aurajoen suulla. Kaupungin keskustan halki virtaava Aurajoki on Suomen merkittävimpiä ja Varsinais-Suomen suurimpia jokia. Aurajokilaakson ikivanha kulttuurimaisema on kansallismaisema. Joki on vaikuttanut Turun historiaan merkittävästi. Kaupunki syntyi joen itäpuolelle (eli eteläpuolelle), ja siellä sijaitsevat tai ovat sijainneet muun muassa Turun tuomiokirkko, Turun akatemia, Vanha Suurtori, Raatihuone ja ensimmäiset koulut. Paikalliset kutsuvat sen vuoksi Aurajoen itäpuolta nimellä ”täl pual jokke” ja nykyisen ydinkeskustan ja Kauppatorin puolta nimellä ”tois pual jokke”. Joen eri puolia kutsutaan myös Åboksi (”täl pual”) ja Turuksi (”tois pual”) kaupungin yliopistojen (Turun yliopisto ja Åbo Akademi) vanhojen sijaintipaikkojen mukaan. Nimiä käytetään erityisesti, kun kerrotaan förin vievän ihmisiä risteilylle reitillä Turku–Åbo–Turku.