cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roberto Donadoni
Ura valmentajana
Heinäkuun lopulla 2019 Donadonista tuli Kiinan Superliigan hännille juuttuneen Shenzhenin päävalmentaja. Donadonin johdolla Shenzhen sijoittui lopulta sarjassa toiseksi viimeiseksi säilyttäen sarjapaikkansa seitsemän pisteen turvin. Hän sai potkut seurasta elokuussa 2020, kun Shenzhen oli ylemmässä loppusarjassa kuudentena.
Mika Kaurismäki
Mika Kaurismäen tärkeimmät elokuvat Suomessa ovat Arvottomat (1982), Rosso (1985) ja Zombie ja Kummitusjuna (1991). Kansainvälisesti huomattavimpia ovat Helsinki Napoli All Night Long (1987), Amazon (1990) ja musiikkidokumentti Moro no Brasil (2002).
Mika Kaurismäki asui Brasiliassa 1990-luvun alusta 2010-luvun loppupuolelle asti ja on tehnyt useita Brasilia-aiheisia elokuvia, kuten Amazon, Tigrero, Sambólico, Rytmi ja Moro no Brasil. Vuonna 2005 ensi-iltansa saanut musiikkidokumentti Brasileirinho teki tunnetuksi brasilialaista choro-musiikkia. Sonic Mirror (2008) kuvasi maailman eri kulttuureita ja autismin kirjon viestintää jälleen musiikin kautta. Elokuvan keskeinen hahmo on jazzrumpali Billy Cobham.
Kaurismäen Miriam Makebasta kertova dokumentti Mama Africa valmistui vuonna 2011. Dokumentti sai Berliinin filmifestivaaleilla 2011 yleisöpalkinnon. Vuonna 2012 dokumentti palkittiin juryn erikoispalkinnolla The Pan African Film Festivalilla Los Angelesissa.
Kaurismäen elokuvassa Tie pohjoiseen (2012) pääosissa isänä ja poikana ovat Vesa-Matti Loiri ja Samuli Edelmann. Vuonna 2012 Kaurismäki toimi myös Kuningas Litmanen-dokumentin tuottajana ja käsikirjoittajana.
Vuosia valmisteilla ollut epookkielokuva Ruotsin kuningattaresta Kristiinasta sai pääosanesittäjäksi ruotsalaisen Malin Buskan. Elokuva kuvattiin Suomessa, Saksassa ja Ruotsissa. Käsikirjoittaja on kanadalainen Michel Marc Bouchard. Nimen Tyttökuningas saaneelle elokuvalle myönnettiin merkittävä 460 000 euron Euroopan unionin elokuvatuki lokakuussa 2013. Montrealin elokuvajuhlilla 2015 se valittiin yleisön suosikiksi ja Buska sai parhaan naisnäyttelijän palkinnon.
Nina Weckström (jalkapalloilija)
Nina Weckström (s. 25. syyskuuta 1974 Helsinki ) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti pääsarjatasolla Helsingin Jalkapalloklubia ja Malmin Palloseuraa, ja pelasi seitsemän A-maaottelua vuosina 1990–1996.
Mika Kaurismäki
Mika Kaurismäki palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä vuonna 1994.
Nina Weckström (jalkapalloilija)
Weckströmin isä on entinen jalkapalloilija Juha Weckström ja veli jalkapalloilija John Weckström. Jalkapalloilijat Amanda ja Daniel Rantanen ovat hänen sisarensa lapsia.
Mika Kaurismäki
Mika Kaurismäki oli perustamassa vuonna 1986 Sodankylän elokuvafestivaalia.
Elokuvaohjaaja Aki Kaurismäki on Mika Kaurismäen nuorempi veli. Veljeksillä oli myös yhteinen elokuvatuotantoyhtiö Villealfa, jonka toiminta hiipui 1990-luvulla.
Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys
Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys on yhdysvaltalaisen politiikan tutkijan Samuel P. Huntingtonin vuonna 1996 julkaisema kirja, jossa hän hahmottelee kylmän sodan maailmanhistoriallisesti poikkeuksellisen kaksinapaisuuden jälkeistä maailmaa.
Käsitystään Huntington esitteli ensimmäisen kerran Foreign Affairs -lehdessä 1993 julkaistussa artikkelissa ”The Clash of Civilizations?”. Artikkeli ja kirja on nähty vastauksena Francis Fukuyaman esittämille ajatuksille ”historian lopusta”, joiden mukaan länsimainen kansanvalta ja markkinatalous leviäisivät koko maailmaan, jolloin perinteinen aatteiden välinen kamppailu päättyisi. Huntingtonin teesi osoittautui välittömästi suosituksi, ja sitä ovat siteeranneet laajasti sekä poliitikot, politiikan harrastajat että tiedotusvälineet. Monien silmissä syyskuun 11. päivän terrori-iskut ja Irakin sota olivat todiste Huntingtonin näkemysten paikkansapitävyydestä. Huntingtonin teesit länsimaiden ja islamilaisen maailman välisestä konfliktista ovat vedonneet erityisesti konservatiiveihin, kun taas vasemmiston parissa Huntingtonia on syytetty jopa rasismista.
Politiikan tutkijoiden parissa Kulttuurien kamppailun aikalaisvastaanotto ja jälkimaine ovat olleet voimakkaan kielteiset. Teos on heidänkin parissaan tunnettu, mutta siihen ei juurikaan viitata eikä sen näkökulmia hyödynnetä tieteellisessä tutkimuksessa. Huntingtonin väite selvärajaisten, toisistaan erillisten sivilisaatioiden olemassaolosta on useimpien politiikantutkijoiden mukaan virheellinen. Huntingtonin tavoitteena ei ylipäätään ollut kuvata historiaa tai nykypäivää, vaan Kulttuurien kamppailu oli yritys ennustaa, kuinka konfliktit kylmän sodan jälkeisessä maailmassa ehkä jäsentyisivät. Huntingtonia onkin kritisoitu siitä, että hän keskittyy sivilisaatioiden väliseen konfliktiin, vaikka suurin osa konflikteista on sivilisaatioiden sisäisiä, ja toisaalta sivilisaatioiden välinen vuorovaikutus on enimmäkseen rauhanomaista.
Tausta
Samuel P. Huntington oli Harvardin yliopiston professori, joka tunnettiin maailmanpoliitiikan laajoja virtauksia hahmottelevana konservatiivina. Hän esitteli sivilisaatioiden välistä konfliktia käsittelevän teesinsä Foreign Affairs -lehdessä vuonna 1993 julkaistussa esseessä ”Clash of Civilizations?” Siinä hän esitti ”sivilisaatioiden välisten siirroslinjojen olevan tulevaisuuden rintamalinjoja”. Kirjoitus synnytti paljon keskustelua sekä puolesta että vastaan, ja siitä tuli nopeasti eräs kaikkien aikojen kohutuimmista politiikantutkimuksen teksteistä.
Vuonna 1996 Huntington laajensi teesinsä kirjaksi The Clash of Civilizations and the Remaking of World Order. Huntington ei perustele näkemyksiään historialla eikä esitä tieteellistä argumenttia. Sen sijaan hänen tarkoituksenaan oli hahmotella, kuinka kansainväliset konfliktit voisivat kehittyä kylmän sodan jälkeisessä maailmassa. Neuvostoliiton hajoamisen seurauksiin suhtauduttiin 1990-luvun alussa optimistisesti, ja niiden toivottiin johtavan globaaliin yhteistyöhön ja aiempaa rauhanomaisempaan maailmanjärjestykseen, kuten Francis Fukuyaman esitti teoksessaan Historian loppu ja viimeinen ihminen. Huntingtonin teos oli antiteesi tälle ajattelulle. Se oli yritys löytää yhteinen selittävä tekijä näennäisesti erilaisille sodille, joita kylmän sodan jälkeen syttyi esimerkiksi Jugoslaviassa ja Tšetšeniassa. Kulttuurien kamppailu ei siis käsittele niinkään historiaa tai kirjoittamisajankohtansa tilannetta vaan tulevaisuutta.
Kirjallaan Huntington pyrki tietoisesti korvaamaan George Kennanin kylmän sodan aikaisen Moskovan-raportin, joka linjasi patoamispolitiikan perusteet. Kulttuurien kamppailulla onkin vahva poliittinen ulottuvuus.
Kimmo Pietiläisen suomennos ilmestyi Terra Cognitan kustantamana vuonna 2003. Tuolloin teoksen arvioitiin jo osin menettäneen ajankohtaisuutensa. Pietiläinen käänsi englanninkielen sanan civilization ”kulttuuriksi”. Huntingtonin käyttämä ”sivilisaatio” oli kuitenkin jo vakiintunut Suomessakin käyttöön. Clash of civilization voidaankin suomentaa ”kulttuurien kamppailun” ohella myös ”sivilisaatioiden yhteentörmäykseksi”.
Huntingtonin teesit
[[Kuva:Clash of Civilizations mapn2.png|thumb|center|750 px|Kulttuuripiirit Huntingtonin (1996) mukaan:
]]
Huntingtonin mukaan maailma jakautuu selvästi kahdeksaan tai yhdeksään suureen kulttuuripiiriin, jotka ovat länsimainen, latinalaisamerikkalainen, ortodoksinen, islamilainen, intialainen, kiinalainen, japanilainen ja afrikkalainen kulttuuri, mahdollisesti lisäksi buddhalainen kulttuuri. Keskeisin sivilisaatiota määrittävä piirre on yhteinen uskonto.
Huntingtonin jaottelu poikkeaa jonkin verran esimerkiksi Arnold J. Toynbeen aikaisemmin esittämästä, jossa latinalaisamerikkalaista kulttuuria ei pidetty länsimaisesta erillisenä. Useimpia näistä kulttuureista Huntington kuitenkin käsittelee kirjassaan vain lyhyesti, ja eniten huomiota osakseen saavat länsimaisen ja islamilaisen kulttuurin väliset suhteet. Kylmän sodan jälkeisessä moninapaisessa maailmassa konfliktit ovat kulttuuripiirien välisiä, ja niitä esiintyy ennen kaikkea kulttuuripiirien raja-alueilla. Kutakin kulttuuripiiriä hallitsee yksi, muita voimakkaampi valtio, joka etupiirinsä alueella pitää yllä rauhaa ja järjestystä – tarvittaessa voimakeinoin. Uuden maailmanjärjestyksen myötä sotien pääsyyt eivät enää ole ideologisia tai taloudellisia vaan palautuvat eri sivilisaatioihin toisistaan poikkeaviin arvoihin ja identiteetteihin.
Todisteena käsitykselleen Huntington piti sitä, että useimmat nykyajan pahimmat selkkauspesäkkeistä kuten Bosnia, Kosovo, Palestiina sekä Intian ja Pakistanin raja ovat sijainneet eri kulttuuripiirien rajoilla ja kiistojen osapuolet kuuluvat eri kulttuuripiireihin. Lisäksi hän toteaa, että useimmissa tapauksissa toisena osapuolena on jokin islamilaiseen kulttuuriin kuuluva kansa. Huntington kirjoittaa:
Kehuja
Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys on suosittu kirja poliitikkojen ja politiikasta kiinnostuneiden parissa. Yhdysvalloissa se eräs professorien yleisimmin opiskelijoille antamista lukusuosituksista, ja myös maailmanpolitiikasta uutisoivat tiedotusvälineet viittaavat siihen usein.
Kritiikkiä
Ammattitutkijoiden parissa Huntingtonin sivilisaatioteoriaa pidetään yleisesti virheellisenä. Sivilisaatioiden välisten erojen sijaan suurin osa tutkijoista korostaa kulttuuripiirien keskinäistä vuorovaikutusta ja niiden sisäistä monimuotoisuutta.
Politiikantutkija Paul Musgraven (2019) mukaan Kulttuurien kamppailu on Yhdysvaltojen korkeakoulujen ”tärkein moderni politiikantutkimuksen teesi”. Tätä hän pitää valitettavana, sillä kirjan virheelliset väitteet johtavat opiskelijoita harhaan. Musgraven mukaan kirja on sekä epätarkka (inaccurate) että sisäisessä ristiriitaisuudessaan käsittämätön (incoherent). Huntington esimerkiksi kuvaa sivilisaatiot muinaisina ja muuttumattomina, mutta samalla myöntää, että ne voivat ajan mittaan jakaantua tai yhdistyä. Lisäksi Huntington keskittyy kulttuurien kamppailuun, vaikka suurin osa konflikteista on sivilisaatioiden sisäisiä. Poliittiselle päätöksenteolle Kulttuurien kamppailu on Musgraven mukaan ”surkea” (terrible) ohjenuora. Vaikka kirja on tunnettu ja herättää voimakkaita mielipiteitä, sitä ei juurikaan käytetä tieteellisen tutkimuksen lähteenä tai näkökulmana. Musgraven mukaan Huntingtonia ”suosivat samat vaikuttajat, jotka mielellään viljelevät Sun Tzun kaltaisia nimiä. Kansainvälisten suhteiden asiantuntijat sen sijaan tukeutuvat [kirjaan] vain harvoin eivätkä muutenkaan suhtaudu siihen suopeasti. Suoraan sanottuna Kulttuurien kamppailu ei ole hyödyllinen eikä paikkansapitävä ohjenuora maailman ymmärtämiseen.”
Amartya Senin (1999) mukaan Huntington on pätevä tutkija, mutta Kulttuurien kamppailu ja sen ”monoliittinen” sivilisaatiokäsitys eivät vakuuta. Teos keskittyy kulttuurien välisiin eroihin ja sivuuttaa niiden sisäisen monimuotoisuuden. Senin mukaan Huntington on väärässä väittäessään, että demokratia olisi länsimaiden ainutlaatuinen ja ikiaikainen piirre. Pikemminkin demokratia ja länsimainen identiteetti ovat valistuksen ja teollisen vallankumouksen peruja ja siten varsin tuoretta keksintöä. Edward Saidin (2001) mielestä Huntington on pikemmin ideologi kuin tutkija, joka näkee sivilisaatiot perustavanlaatuisella tavalla erilaisina ja identiteetit muuttumattomia. Saidin mukaan Huntington sivuuttaa sivilisaatioiden välisen rauhanomaisen vuorovaikutuksen ja keskittyy pelkästään uskonsotiin ja imperialismiin. Erityisesti Said kritisoi Huntingtonin suhtautumista islamiin, jonka tämä kuvaa stereotyyppisenä, aggressiivisena ja takapajuisena.
Timothy Garton Ash (1999) arvostelee Huntingtonin ajatusta Euroopan perustavanlaatuisesta kahtiajaosta ja pitää epäuskottavina tämän ennusteita siitä, että Kreikka mahdollisesti jättää Euroopan unionin ja Turkki Naton, koska kyseiset valtiot eivät kuulu läntiseen sivilisaatioon. Hän arvostelee myös poliittisessa keskustelussa ilmenevää ”vulgaaria huntingtonilaisuutta” ja sen ”äärimmäistä kulttuurista determinismiä”, jonka mukaan läntisen kristikunnan kulttuuriperintö johtaa demokratiaan, mutta itäinen kristikunta ja islam ovat tuomittuja diktatuuriin.
Kirjan vastaanotto Suomessa
Suomennoksen arviossa politiikan tutkija Anssi Kullberg kuvaili Huntingtonia ”nojatuoliteoreetikoksi”, jolla on taito tehdä ajan henkeen sopivia suurisuuntaisia yksinkertaistuksia. Kullbergin mukaan Huntingtonin sivilisaatioteoria ei perustu empiriaan, historiaan tai tieteeseen eikä se ylipäätään ole kovin hyvin muotoiltu. Suosionsa vuoksi teos on kuitenkin jättänyt varjoonsa huomattavasti laadukkaampia analyysejä samasta aiheesta. Tieteellisen tutkimuksen sijaan Kulttuurien kamppailu on poliittinen kiistakirjoitus, jollaisena se onkin ollut hyvin vaikutusvaltainen. Teoksen ristiriitaista vastaanottoa Kullberg luonnehtii seuraavasti:
Suomennoksen ilmestymisajankohtaa Kullberg piti valitettavan myöhäisenä, sillä vuoteen 2004 mennessä teos oli ”suurimmalta osin jo menettänyt ajankohtaisuutensa muiden kuin sivilisaatioteorian vankimpien kannattajien keskuudessa”. Hän kuitenkin arvioi kirjan osoittautuvan suosituksi islamofobien, maahanmuuton ja Turkin EU-jäsenyyden vastustajien sekä Venäjän suurvalta-aseman puolustajien keskuudessa.
Orientalisti Jaakko Hämeen-Anttila katsoo, että Huntingtonin ydinteesi eri sivilisaatioiden yhteensovittamattomuudesta on väärä. Hämeen-Anttilan mielestä islam ja länsimainen kulttuuri kuuluvat samaan Välimeren alueen kulttuuripiiriin, joka rakentuu monoteismin ja antiikin kreikkalaisen tieteen ja filosofian perustalle. Islamilainen kulttuuri on myöhäisantiikin jatkaja ja sen perillinen. Islamilaisen kulttuurin eristäminen ”toiseksi” on tietyille piireille kuitenkin poliittisesti tarkoituksenmukaista.
Elisabet Fjodorovna
Suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovna (, Jelizaveta Fjodorovna) (1. marraskuuta 1864 Darmstadt, Hessen – 18. heinäkuuta 1918 Alapajevsk, Neuvosto-Venäjä), syntyään Hessen-Darmstadin prinsessa Elisabet, suurherttua Ludvigin tytär, oli suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš Romanovin (1857–1905) puoliso. Suuriruhtinas oli Venäjän keisari Aleksanteri II:n poika. Elisabetin sisar puolestaan oli Venäjän viimeisen keisarin Nikolai II:n puoliso keisarinna Aleksandra Fjodorovna.
Elämäkerta
Nuoruudessaan prinsessa Elisabetiä pidettiin yhtenä Euroopan kauneimmista naisista ja hänellä oli paljon ihailijoita, joihin lukeutui myös tuleva Saksan keisari Vilhelm II.
Elisabet avioitui suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin kanssa Pietarissa 1884 ja otti nimen Elisabet (Jelizaveta) Fjodorovna. Hän kääntyi ortodoksiseen uskoon vuonna 1891. Vuodesta 1892 he asuivat Moskovassa, johon suuriruhtinas oli nimitetty kenraalikuvernööriksi, ja kesäisin sen lähistöllä Iljinskin palatsissa. Heillä ei ollut omia lapsia, mutta he toimivat Sergein veljenpojan ja -tyttären, Dmitri Pavlovitšin ja Maria Pavlovnan kasvatusvanhempina, kun näiden isä oli maanpaossa. vasen|pienoiskuva|Elisabet Fjodorovna nunnana Elisabetin puoliso suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš kuoli salamurha-attentaatissa Moskovan Kremlissä 1905.
Kuolema
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Elisabet Fjodorovna yhdessä eräiden muiden keisarin sukulaisten kanssa kuljetettiin Uralille. Hänet ja hänen seuranaan ollut nunna surmattiin Alapajevskin kaupungin läheisessä metsässä 18. heinäkuuta 1918, samassa yhteydessä kuin suuriruhtinas Sergei Mihailovitš, ruhtinaat Ioann Konstantinovitš, Konstantin Konstantinovitš ja Igor Konstantinovitš sekä runoilija Vladimir Palei. Sergei Mihailovitšia lukuun ottamatta heidät haudattiin elävinä kaivoskuiluun.
Ortodoksisessa kirkossa suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovnaa kunnioitetaan nykyään uusmarttyyrinä ja pyhänä.
Pommerin provinssi
Pommerin provinssi oli osa Preussia vuosina 1815–1945. Provinssin pinta-ala oli 39 197 neliökilometriä vuonna 1939. Vuonna 1925 sen asukasluku oli 2,22 miljoonaa, kun vuoden 1905 väestönlaskennassa asukkaita oli 1,68 miljoonaa. Provinssin pääkaupunki oli Stettin, jonka asukasluku oli noin 220 000 vuonna 1905.
Dáfni
Paikkoja Kreikassa:
Muuta:
Liane Haid
pienoiskuva|pysty|Liane Haid vuonna 1930. Liane Haid (16. elokuuta 1895 Wien, Itävalta – 28. marraskuuta 2000 Bern, Sveitsi) oli itävaltalainen näyttelijä.
Haid opiskeli tanssia ja laulua. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli ensimmäisen maailmansodan propagandaelokuva Mit Herz und Hand fürs Vaterland (1916).
Haidin merkittävimpiä elokuvia olivat muun muassa Lady Hamilton (1921), Lucrezia Borgia (1926) ja Mustalaisruhtinatar (Die Czardasfürstin, 1927). Hän pakeni kansallissosialistisesta Saksasta Sveitsiin vuonna 1942.
Haid eli poikkeuksellisen pitkäikäiseksi: hän kuoli 105-vuotiaana.
Kesäolympialaiset 1960
Valintaprosessi
Kisojen pitopaikka päätettiin Pariisissa, Ranskassa 15. kesäkuuta 1955. Samalla päätettiin myös Talviolympialaisten 1960 pitopaikka.
Lajit
Vuoden 1960 kesäolympialaisten ohjelmassa oli 150 kilpailutapahtumaa 19 urheilulajissa.
Osallistuneet maat
Vuoden 1960 kesäolympialaisiin osallistui 83 maata.
Mitalitaulukko
Mitalitilaston ykkössijan saavutti Neuvostoliitto.
Saana Sassali
Saana Sassali (s. 3. lokakuuta 1988 Sodankylä) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuningattareksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2018. Sassalin ja samana vuonna tangokuninkaaksi kruunatun Jarno Kokon esikoisalbumi Tangokuninkaalliset 2018 Saana Sassali & Jarno Kokko ilmestyi lokakuussa 2018. Sassali on valmistunut ylioppilaaksi Sodankylän lukiosta, ja koulutukseltaan hän on sairaanhoitaja, jossa ammatissa hän toimi tangomarkkinakesään saakka.
Sassalin isoveli on Tenavatähti-kilpailuun osallistunut Matias Sassali.
Vesa Julin
Vesa Veikko Julin on suomalainen matemaatikko ja apulaisprofessori. Hän on ollut Jyväskylän yliopistossa matematiikan apulaisprofessorina vuodesta 2020. Tutkijana hän on erikoistunut matemaattiseen analyysiin.
Akateeminen ura
Palattuaan takaisin kotimaahan Julin väitteli Jyväskylän yliopistossa filosofian tohtoriksi matematiikan alalta vuonna 2010. Väitöskirjan ohjaajana oli professori Petri Juutinen. Julinin väitöstutkimus liittyy teemallisesti variaatiolaskentaan, funktionaalianalyysiin ja osittaisdifferentiaaliyhtälöihin.
Tutkimus
Julinin viimeaikainen tutkimus akatemiahankkeessa (nimeltä "Isoperimetriset ongelmat. Stabiilisuus ja geometriset virtaukset") vuosina 2017–2022 on käsitellyt niin kutsuttuja isoperimetrisiä ongelmia. Isoperimetrinen epäyhtälö tarkoittaa matematiikassa teoriaa, jonka mukaan pallon reunan pinta-ala on pienempi kuin minkään muun joukon reuna, joka on tilavuudeltaan kyseisen pallon kokoinen. Julinin mukaan esitetty teesi on yksi tärkeimmistä tuloksista niin kutsutussa geometrisessa mittateoriassa, joka on 2020-luvulla eräs matematiikan merkittävimpiä tutkimusaloja. Tutkimusprojektin tavoitteena on löytää uudenlaisia matemaattisia tuloksia, joiden avulla voitaisiin tarkastella materiaalifysiikan ja ydinfysiikan aloilla käytössä olevia matemaattisia malleja. Julin selvittää myös, millaisia niin sanottuja evoluutio-ongelmia näihin matemaattisiin malleihin mahdollisesti liittyy. Ongelmien stabiilisuuden osalta hän selvittelee, miten matemaattisesti äärettömäksi määritelty joukko aluksi muuttuu, mutta päätyy kuitenkin lopulta tasapainotilaan.
Kesäkuuhun 2021 mennessä Vesa Julin on julkaissut matematiikan alalta noin 30 tieteellistä tutkimusartikkelia.
Makronísi (Kreeta)
Makronísi eli Megalonísi (Μεγαλονήσι) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Libyanmeressä Kreetan etelärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,064 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Makronísi kuuluu Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Makronísi sijaitsee Kaloí Liménesin kylän edustalla ja kuuluu Pigaïdákian kyläyhdyskuntaan. Saarella on pieni majakka. Makronísista koilliseen sijaitsee pienempi Mikronísin saari eli Ágios Pávlos.
Trångsundsträsket
Trångsundsträsket on järvi Degerössä Raaseporin kaakkoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 73 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on kymmenen kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede
Trångsundsträsket muistuttaa etäisesti neliapilaa, sen mutkaisen rantaviivan pituus on 5 954 metriä. Saaria ja luotoja on kolme, niistä laajin on Knälappen järven eteläosassa. Suuri osa Trånsundsträsketistä on merenpinnan korkeustason alapuolella eli järvessä on kryptodepressio. Syvin kohta sijaitsee järven luoteiskolkassa 3,6 metriä merenpinnan alapuolella. Trångsundsträsketiä ympäröi suurimmaksi osaksi metsämaa. Luoteispuolella sijaitsee Suomenlahdesta hiljalleen eroon kuroutuva matala Persöfladan. Valuma-alueella on peltomaata.
Trångsundsträsketin ekologinen tila on tyydyttävä, kemiallinen tila on hyvä. Vesitilavuus on 2 564 000 kuutiometriä.
Trångsundsträsket (91.810.1.001) kuuluu Tammisaaren-Hangon rannikkoalueeseen (91.81), joka on osa Suomenlahden päävesistöä (91). Trångsundsträsket on Tammisaaren-Hangon rannikkoalueen laajin järvi, seuraavaksi laajimmat ovat Byträsket ja Storträsket.
Esihistoriallinen sodankäynti
Esihistoriallisella sodankäynnillä tarkoitetaan sodankäyntiä, joka tapahtui ennen kirjoituksen käyttöönottoa ja josta siten ei ole kirjallisia aikalaiskuvauksia. Esihistoriallinen aika päättyi Lähi-idässä ja Egyptissä vuoden 3000 eaa. paikkeilla. Tämän ajanjakson sotatoimista ei ole jäänyt kirjoituksien puuttumisen takia niin paljoa tietoa kuin myöhemmistä ajanjaksoista, eivätkä tutkijat ole yksimielisiä siitä, koska sodankäynti alkoi.
Kivikausi
pienoiskuva|[[Valencia|Valencian Morella la Vellassa sijaitseva, myöhäiseen mesoliittiseen aikaan ajoitettu luolamaalaus, jonka on tulkittu esittävän jousiampujien välistä taistelua.]]
Sodankäynnin alkamisaika
On vaikeaa sanoa varmasti, milloin ihmiset alkoivat käydä sotaa keskenään. Jo keskipaleoliittiselta kaudelta on löydetty joukkohautoja, joiden on erään teorian mukaan tulkittu olevan rituaalimurhien seurausta. Toisen teorian mukaan joukkohautoihin päätyneet ihmiset saattoivat kuolla myös ei-väkivaltaisesta syystä, kuten sairauteen. Toisaalta nykyaikana jotkin metsästäjä-keräilijäyhteisöt harjoittavat rituaalista sodankäyntiä tai käyttävät murhaa sosiaalisesti hyväksyttävänä koston välineenä. Rituaalinen sodankäynti ei välttämättä johda kuolemaan, vaan taistelu päättyy heti, jos joku saa vamman. Keskipaleoliittiselta kaudelta lähtien on myös löytynyt ihmisten luita, joihin on jäänyt todisteita myös aseellisesta väkivallasta.
15 000–10 000 vuotta sitten keksittiin kivikirves ja keihäs (kivi tai luukärjellä), joista keihäs soveltui paremmin metsästämiseen ja siten myös aseeksi. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että ihmiset olisivat käyttäneet aseita vielä toisiaan vastaan.
Suurin osa myöhäispaleoliittinen kauden luolamaalauksissa esiintyvistä ihmisistä esiintyy rauhallisissa yhteyksissä. Jotkin maalauksista ovat kuitenkin herättäneet keskustelua siitä, esittävätkö ne ihmisten välistä väkivaltaa. Osa tutkijoista väittää, että muutamissa maalauksissa on kuolleita tai kuolevia ihmisiä, kun taas osa väittää, että maalaukset esittävät rauhanomaisia ihmisiä. Osan teoksista on tulkittu esittävän ihmisten välisiä taisteluita. On kuitenkin epäselvää, esittävätkö ne todellisia vai kuviteltuja tai liioiteltuja taisteluita.
Todisteet sodankäynnistä
Ensimmäinen arkeologinen todistusaineisto esihistoriallisesta taistelusta sijaitsee Sudanissa kohteessa, joka tunnetaan nimellä kalmisto 117. Kalmisto kuuluu Qadan kulttuuriin ja ajoittuu arviolta vuosien 12 000–10 000 eaa. välille eli myöhäis- tai epipaleoliittiselle kaudelle. Paikalla on 59 luurankoa ja 110 esinettä, joista melkein kaikki näyttävät haavoittaneen ihmisiä. Haavat olivat tappavia. Paikka saattaa olle ensimmäinen laaja todiste sodankäynnistä, mutta yhtä hyvin se voi olla tulosta pitkän ajanjakson aikana haudatuista ihmisistä. Yksi mahdollisuus aineistolle on joukkomurha, jota tukee myös paikan sukupuolijakauma: miehiä ja naisia on lähes saman verran, ja se, että eräässä nuoressa naisessa oli yhteensä 21 nuolenpäätä ja keihäänkärkeä.
Ensimmäinen varmaksi väitetty todiste sodankäynnistä löytyy Jerikosta vuosien 8 350–7 350 eaa. paikkeilta. Kaupunki oli ympäröity kallioon louhitulla vallihaudalla ja yhtenäisellä kivimuurilla. Järjestelmän rakentamiseen on käytetty kymmeniä tuhansia työtunteja ja se on joidenkin tulkintojen mukaan selvästi rakennettu hyvin organisoitua, päämäärätietoista ja vahvasti aseistettua vihollista silmällä pitäen. Toisen tulkinnan mukaan kyse on tulvavallista. Myös useat muut kivikauden kylät olivat linnoitettuja.
Asetekniikan kehittyminen
Ensimmäiset aseet olivat luultavasti maasta poimittuja muotoilemattomia puunkappaleita ja kiviä. Aikanaan niihin alettiin liittää varsia ja niitä teroitettiin, jotta niillä saataisiin pahin mahdollinen vaurio metsästettäessä. Kivikaudella otettiin käyttöön aseina keihäs, nuija, tikari, karttu, linko ja jousi. Suoja-aseeksi kehittyi kilpi.
Ensimmäinen asetekniikan vallankumous tapahtui neoliittisen kauden alussa noin 8000 eaa. Silloin ilmestyi neljä voimakasta asetta: jousi, linko, tikari ja karttu. Linko kehittyi bolasta tai keihäänheittovivusta, tikari keihäänkärjestä ja karttu nuijasta. Jousi sitä vastoin oli aivan uusi keksintö, ja sitä voidaan pitää ensimmäisenä koneena. Uusi keksintö levisi nopeasti. Heitetyn keihään kantama oli noin 50 metriä, jousella ammuttu nuoli taas ylsi noin sadan metrin päähän. Lisäksi suurta määrää nuolia oli helpompi kantaa kuin keihäitä. Linko oli kuitenkin tehokkaampi kuin jousi: se oli tarkempi ja ammukset lensivät kahdensadan metrin päähän.
Neoliittinen kausi
Neoliittisella kaudella ihmiset alkoivat siirtyä maanviljelykseen. Osa yhteisöistä muutti uusille alueille, joita saattoi jo asuttaa jokin toinen yhteisö. Ainakin Euroopan lauhkeilla seuduilla eri yhteisöjen välillä syntyi todennäköisesti kilpailua ympäristön resursseista. Osa yhteisöjen kohtaamisista saattoi siis olla myös vihamielisiä ja johtaa väkivaltaan.
Vuosien 1983–1984 välillä Baden-Württembergin läheltä löydettiin arkeologisten kaivausten yhteydessä joukkohauta, jossa oli 34 ihmisen jäänteet. Kaikki uhrit olivat luihin jääneiden vammojen perusteella kokeneet väkivaltaisen kuoleman, ja heidät oli ilmeisesti heitetty hautaan kiireellä. Suurin osa vammoista oli ruumiiden takaosassa ja ilmeisesti tehty lyömäaseella, kun taas osan on tulkittu johtuneen esimerkiksi tallautumisesta. Pieni osa vammoista oli nuolten aiheuttamia. Neoliittisen kauden Euroopasta on löydetty muitakin joukkohautoja, joihin haudatut ihmiset olivat kuolleet väkivaltaisesti kenties joukkomurhan yhteydessä. Osaan murhista saattoi myös liittyä kannibalismi.
Pronssikausi
Kuparilla alettiin tehdä kokeita Anatoliassa 6 000 eaa., mutta pronssikausi alkoi Lähi-idässä vasta noin 3 500 eaa. Tuolloin keksitty pronssi mahdollisti terävämmät, kovemmat ja kestävämmät aseet. Samoihin aikoihin syntyivät Lähi-idän ensimmäiset korkeakulttuurit ja ensimmäiset kirjoitusjärjestelmät kehittyivät vuoden 3 000 eaa. paikkeilla. Esihistoriallinen aika loppui Lähi-idässä, mutta ei suurimmassa osassa maailmaa.
Uusi maailma
Suurimmassa osassa Amerikkaa sodankäynti pysyi teknisesti kivikauden tasolla vuoteen 1492 asti. Ainoastaan Keski-Andeilla, Kolumbiassa ja Meksikon ylätasangoilla saavutettiin ensimmäinen metallikausi, muuten mantereella pysyttiin kivikaudella. Vain Meksikossa pronssia käytettiin merkittävässä määrin sodankäynnissä. Eurooppalaisten tunkeuduttua mantereelle intiaanit omaksuivat nopeasti tuliaseet ja hevosten käytön sodankäynnissä.
Jamal Lewis
pienoiskuva|Jamal Lewis vuonna 2018. Jamal Lewis (s. 25. tammikuuta 1998 Luton, Englanti) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia.
Lewis pelasi Norwich Cityn nuorisojoukkueissa ja nousi seuran edustusjoukkueeseen joulukuussa 2017. Hän pelasi kaudella 2017–2018 Englannin mestaruussarjassa 22 ottelua. Hän pelasi tammikuussa 2018 myös kaksi FA Cupin ottelua ja teki uusintaottelussa Chelseaa vastaan maalin. Seuraavalla kaudella hän kuului edustusjoukkueen kokoonpanoon koko kauden ajan ja pelasi mestaruussarjassa 42 ottelua. Ensimmäisen valioliigaottelunsa hän pelasi Norwichin joukkueessa elokuussa 2019. Koko kauden aikana hän pelasi 28 valioliigaottelua. Ensimmäisen ja kauden ainoan valioliigamaalinsa hän teki helmikuun 2020 lopussa Norwichin voittaessa kotiottelussaan Leicester Cityn 1–0.
Norwichin pudottua Valioliigasta Lewis siirtyi syyskuussa 2020 Newcastle Unitediin. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Newcastlessa 24 valioliigaottelua, mutta kahdella seuraavalla vain viisi ja kaksi.
Lewis pelasi Pohjois-Irlannin juniorimaajoukkueissa yhteensä neljä ottelua. Pohjois-Irlannin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018. Toukokuun 2023 loppuun mennessä hän on pelannut 30 A-maaottelua, joista kuusi on ollut MM- ja kymmenen EM-karsintaotteluita.
Fiona Dolman
Fiona Jane Dolman (s. 1. tammikuuta 1970 Findhorn, Skotlanti) on skottilainen näyttelijä. Hänet muistetaan mm. brittiläisistä tv-sarjoista Sydämen asialla (Jackie Lambertina vuosina 1998–2001) ja Midsomerin murhat (rouva Barnabyna, päähahmon vaimona). Hän näytteli myös Joe Ahearnia Ultravioletissa vuonna 1998. Hän on vieraillut myös Holby Cityssä.
Lentäjän poika (romaani)
Lentäjän poika on kirjailija Jari Järvelän vuonna 1999 WSOY:n kustantamana ilmestynyt romaani. Se oli hänen neljäs teoksensa, ja se valittiin saman vuoden kirjallisuuden Finlandia-palkinto -ehdokkaaksi.
Iloko
pienoiskuva|Puhuttua ilokoa Iloko (omakielinen nimi: ilokano ) on Filippiinien kolmanneksi puhutuin kieli. Se kuuluu austronesialaisten kielten malaijilaispolynesialaiseen kieliryhmään. Kieltä puhuu äidinkielenään noin seitsemän miljoonaa ihmistä. Suurin osa puhujista asuu Luzonin saarella. Lisäksi kielen puhujat muodostavat merkittävän vähemmistön Havaijilla, jossa osavaltion laskelmien mukaan on 54 000 ilokon puhujaa.
Ilokolla on kaksi murretta, pohjois- ja etelämurre. Ne eroavat toisistaan lähinnä ääntämiseltään. Kielessä on lainasanoja muun muassa espanjasta ja englannista.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Kolmipäinen pohjelihas
thumb|Kaksoiskantalihas ja leveä kantalihas Pohjelihas on kolmipäinen lihas. Se sijaitsee säären takapuolella. Pohjelihas muodostuu kahdesta lihaksesta, kaksoiskantalihaksesta (musculus gastrocnemius) ja leveästä kantalihaksesta (musculus soleus), jotka kiinnittyvät kantajänteellä eli akillesjänteellä (tendo calcaneus) kantaluuhun (os. calcaneus). Leveän kantalihaksen origo on pohjeluussa (os. fibula) sekä sääriluussa (os. tibia). Kaksoiskantalihas peittää leveän kantalihaksen lähes kokonaan, ja sen origo on reisiluun (os. femoris) mediaalisen ja lateraalisen nivelnastan takaosassa. Kolmipäisen pohjelihaksen päätehtävä on ylemmän nilkkanivelen plantaarifleksio, mutta kaksoiskantalihas osallistuu myös polven fleksioon.
Dejan Savićević
Dejan Savićević (, s. 15. syyskuuta 1966 Titograd) on montenegrolainen, vuosina 1986–1999 Jugoslavian maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän toimii Montenegron jalkapalloliiton puheenjohtajana.
Savićević aloitti uransa Budućnostin riveissä silloisen Jugoslavian sarjassa vuonna 1982. Vuonna 1988 hän siirtyi Belgradin Punaiseen Tähteen, jonka riveissä hän voitti kolme liigamestaruutta ja yhden cup-mestaruuden sekä Euroopan Cupin ja Intercontinental Cupin vuonna 1991. Vuonna 1992 Savićević siirtyi italialaiseen AC Milaniin, jonka paidassa hän saavutti muun muassa kolme Italian mestaruutta sekä Mestarien liigan voiton vuonna 1994. Mestarien liigan loppuottelussa, jossa Milan voitti FC Barcelonan 4–0, Savićević teki joukkueensa kolmannen maalin. Vuosina 1999–2001 Savićević edusti vielä Punaista Tähteä, jossa hän voitti toistamiseen Jugoslavian cup-mestaruuden, ja itävaltalaista Rapid Wieniä.
Vuosina 2001–2003 Savićević valmensi Jugoslavian liittotasavallan/Serbia ja Montenegron maajoukkuetta heikolla menestyksellä. Vuodesta 2004 lähtien hän on toiminut Montenegron jalkapalloliiton puheenjohtajana.
Kwenit
thumb|upright|Kweninaamio|alt= Kwenit (myös gurot) ovat mandelaista guron kieltä puhuva kansa Norsunluurannikolla. He asuvat Valkoisen- ja Punaisen-Bandaman keskijuoksuilla Bouaflén ja Zuénoulan departementeissa. Kwenejä on 420 000 henkeä.
Kwenien lähin sukukansa ovat manot. He ovat muuttaneet 1500–1600-luvuilla pohjoisesta ja sulattaneet itseensä alueen alkuperäiskansoja.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, jamssi ja maissi, pohjoisessa taaro, etelässä banaani ja luoteessa maniokki. Nykyään suuri osa kweneistä työskentelee kahvi- ja pohjoisessa kaakao- tai puuvillaviljelmillä. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, metsästystä ja käsityöammatteja.
Kwenit asuvat pyöreistä tai pohjoisessa nelikulmaisista majoista koostuvissa tiiviissä rivikylissä. Ruokavalio koostuu puuroista, keitoista ja paistetuista juureksista ja vihanneksista, jotka on maustettu palmuöljyllä ja voimakkailla kastikkeilla. Vaihdon välineenä toimivat kolapähkinät ja palmuviini.
Yhteiskunta perustuu patrilineaarisiin sukuihin, salaseuroihin ja varsinkin aikaisemmin ikäryhmiin. Avioliitto on virilokaalinen. Polygynia, leviraatti, sororaatti ja ostoavioliitto ovat yleisiä. Nuoret käyvät läpi aikuistumisriittejä.
Suurin osa kweneistä harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu luonnonvoimien ja esi-isien palvontaa, noituutta ja taikuutta. Osa on sunnimuslimeja, osa katolisia tai protestantteja.
Minangkabau
Minangkabau voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Tara Patrick
Tara Patrick voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Maria Schell
Maria Schell (alk. Margarete Schell, 15. tammikuuta 1926 Wien, Itävalta – 26. huhtikuuta 2005 Preitenegg, Kärnten) oli itävaltalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli sveitsiläinen kirjailija ja äitinsä itävaltalainen näyttelijä. Hän oli myös näyttelijä Maximilian Schellin ja vähemmän tunnettujen näyttelijöiden Carl Schellin ja Immy (Immaculata) Schellin vanhempi sisar.
Schell oli päätähti muun muassa elokuvissa Mutta suurin kaikista (The Heart of the Matter, 1953), Ansa (Gervaise, 1956), Valkeat yöt (Le Notti Bianche, 1957), Karamazovin veljekset (The Brothers Karamazov, 1958), jossa hän näytteli Grushenkaa, Hirsipuu (The Hanging Tree, 1959), Cimarron (1960) ja Teräsmies (Superman: The Movie, 1978). Hänen vastanäyttelijöinään toimivat muun muassa Yul Brynner, Gary Cooper ja Marlon Brando. Schell oli vierailevana tähtenä televisiosarjan Vanha kettu kolmessa jaksossa. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä oli Maximilian Schellin dokumentin My Sister Maria ensi-illassa vuonna 2002. Maria Schell sai naispääosastaan elokuvassa Viimeinen silta ulkomaan Jussi-palkinnon vuonna 1955.
Schell oli naimisissa kahdesti, ensin Horst Hächlerin ja myöhemmin Veit Relinin kanssa. Hänellä on toisesta avioliitostaan tytär, näyttelijä Marie Theres Kroetz-Relin (1966).
Minangkabaun kieli
Minangkabau on Sumatran saarella, Indonesiassa puhuttava austronesialainen kieli. Kieltä puhuu 5,53 miljoonaa ihmistä. Sitä puhuvat pääasiassa Länsi-Sumatralla asuvat minangkabaut, mutta kieltä puhutaan myös muun muassa muualla Indonesiassa sekä Malesiassa. Kieltä pidetään joskus malaijin murteena, mutta minangkabaun ja malaijin välillä on eroja myös kieliopissa. Minangkabaulla on useita alueellisia murteita.
Naisten marssi
Naisten marssi voi tarkoittaa seuraavia tapahtumia:
Pawan Kumar Chamling
Pawan Kumar Chamling (s. 22. syyskuuta 1950) on intialainen poliitikko, joka toimi Sikkimin pääministerinä vuosina 1994–2019. Hän on Intian pisimpään virassa palvellut osavaltion pääministeri, kun hänen viides virkakautensa päättyi vuonna 2019. Vuosina 1989–1992 hän toimi Nar Bahadur Bhandarin osavaltiohallituksessa ministerinä.
Sikkimin yliopisto julisti hänet kunniatohtoriksi vuonna 2017, vuonna 2003 Sikkim Manipal University osoitti hänelle kunniaa samalla tavalla. Chamlingin toiminta luomuviljelyn edistämiseksi Sikkimissä on tuonut hänelle kansainvälistä kiitosta.
Vuonna 2019 hänen puolueensa hävisi Sikkimin osavaltiovaalit saaden 15 paikkaa 32:sta. Loput 17 paikkaa menivät kilpailevalle Sikkim Krantikari Morchalle. Pawan Kumar Chamling päätyi oppositiojohtajaksi, jonka jälkeen hänen puolueensa muut lainsäätäjät hylkäsivät puolueensa Intian kansanpuolueen ja Sikkim Krantikari Morchan eduksi. Chamling jäi ainoaksi Sikkim Democratic Front -puolueen lainsäätäjäksi.
Ordo Ad Chao
Ordo Ad Chao on norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin neljäs albumi. Albumin nimi on latinaa ja suomeksi se tarkoittaa järjestys kaaokseen.
Hans Rott
pienoiskuva|Hans Rott Hans Rott (1. elokuuta 1858 Braunhirschengrund, Wien – 25. kesäkuuta 1884 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä ja urkuri.
Hans Rottin molemmat vanhemmat olivat näyttelijöitä. Äiti kuoli vain hieman yli 30-vuotiaana vuonna 1872 ja isä 1876 rampauduttuaan pari vuotta aiemmin. Rott opiskeli muun muassa urkujensoittoa Anton Brucknerin johdolla.
Rott ansioitui Brucknerin mukaan varsinkin Johann Sebastian Bachin teosten tulkitsemisessa, ja Bruckner arvosti myös hänen improvisointitaitojaan. Hän sai lisäksi vaikutteita Richard Wagnerilta ja osallistui ensimmäisille Bayreuthin musiikkijuhlille vuonna 1876.
Rott jäi omana aikanaan suurilta osin vaille arvostusta, vaikka sekä Bruckner että Gustav Mahler olivat vakuuttuneita hänen kyvyistään. Hänen E-duuri-sinfoniansa sai kantaesityksensä vasta vuonna 1989. Sittemmin siitä on tehty useita levytyksiä.
Igor Divejev
pienoiskuva|Igor Divejev maaliskuussa 2019. Igor Divejev (s. 27. syyskuuta 1999 Ufa) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 193-senttimetrinen. Hän on edustanut Venäjän Valioliigassa Ufaa ja vuodesta 2019 TsSKA Moskovaa. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän Valioliigassa 61 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Divejev pelasi Venäjän alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Moldovaa vastaan. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut neljä maaottelua, joissa kaksi kertaa avauskokoonpanossa.
Phichit
Phichit on kaupunki Pohjois-Thaimaassa. Se on samannimisen provinssin pääkaupunki.
Makronísi (Pátmos)
Makronísi on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin ja sijaitsee Arkoín kaakkoispuolella. Saaren pinta-ala on 0,258 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Makronísi kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Makronísin kaakkoispuolella sijaitsee Kalóvoloksen saari. Kummatkin ovat osa lintudirektiivin mukaista Natura 2000 -aluetta yhdessä muiden lähisaarten kanssa.
Kaksoiskantalihas
thumb|Oikean ja vasemman jalan kaksoiskantalihakset värjättynä punaisella Kaksoiskantalihas luetaan kuuluvaksi kolmipäiseen pohjelihakseen yhdessä leveän kantalihaksen kanssa. Kaksoiskantalihas on kaksipäinen ja siinä on lateraalinen sekä mediaalinen pää. Lateraalinen pää lähtee reisiluun lateraalisen nivelnastan yläpuolelta ja mediaalinen pää vastaavasti mediaalisen nivelnastan yläpuolelta. Lihas kiinnittyy loppupäästään akillesjänteellä kantaluuhun. Kaksoiskantalihaksen tehtäviin kuuluu polvinivelen koukistus ja kinnernivelen ojennus.
Koisjärvi (järvi)
Koisjärvi järvi ja luonnonsuojelualue Lohjan keskiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 36,2 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 16 kilometriä pohjoiseen. Järven vesiala on nykyisin puolisen hehtaaria.
Maantiede
Koisjärvi (23.068.1.001) kuuluu Koisjärvenojan valuma-alueeseen (23.068), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Koisjärvenojan valuma-alueeseen kuuluu Koisjärven lisäksi Viidanjärvi.
Filippiinientiira
Filippiinientiira (Sterna bernsteini) on tiiroihin kuuluva lintu. Filippiinientiira on äärimmäisen uhanalainen lintu, ja niitä on jäljellä alle 50 yksilöä. Populaatio on luultavasti pienentynyt pääosin rannikolla olevien soiden vähentymisen seurauksena, mutta myös mahdollisesti munien keruun takia.
Koko ja ulkonäkö
Filippiinientiira on lähes kokonaan harmaa 43 cm pitkä tiira, jolla on musta pää ja keltainen nokka, jossa on musta kärki. Linnun jalat ovat mustat. Suomalaisista tiiroista filippiinientiira muistuttaa eniten pikkutiiraa nokan värin takia, mutta on kuitenkin huomattavasti suurempi.
Levinneisyys
Lajia on nähty hyvin harvoin, sitä on nähty ainoastaan Itä-Kiinan, Indonesian, Malesian, Taiwanin, Thaimaan ja Filippiinien rannikolla, ja näissäkin paikoissa erittäin harvoin. Uusimmat havainnot on nähty Kiinan rannikolla.
Niemen kartano (Kalvola)
Niemen kartano sijaitsee Äimäjärven länsipäässä Kalvolassa Hämeenlinnassa. Kartano syntyi 1567 kun Kristiina Hornille lahjoitettiin alueelta neljä maatilaa. Myöhemmin kartanoa ovat omistaneet muun muassa Tott-, Tammelander-, Granfelt- ja Lönnholtz-suvut.
Kartanon kaksikerroksinen valkeaksi rapattu tiilinen empiretyylinen päärakennus on Carl Ludvig Engelin suunnittelema ja peräisin vuodelta 1826. Lisäksi kartanon pihapiirissä on puinen konttorirakennus 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta, empiretyylinen tiilinen viljamakasiini 1830-luvulta sekä talouspihan puolella vanha väentupa ja 1870-luvulta peräisin olevat tiiliset navetat ja talli.
Kartanoa ympäröi puisto ja sinne johtaa koivurivien reunustama tie. Lisäksi Sittalan kyläraitin varrella sijaitsee kartanon punamullattuja työväenasuntoja ja metsänhoitajan asunto.
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema (1. maaliskuuta 2010 saakka nimeltään Kokkola-Kruunupyy)   sijaitsee Kruunupyyssä noin 13 kilometriä Kokkolan keskustasta etelään ja 22 kilometriä Pietarsaaren keskustasta koilliseen. Finnair liikennöi säännöllisesti Kokkolan ja Helsingin välillä huhtikuun 2024 loppuun saakka, minkä lisäksi liikennettä on keväisin ja syksyisin etelän lomakohteisiin. Lentoasemalla on kaksi kiitotietä, pituuksiltaan 700 ja 2 500 metriä.
Niemen kartano (Kalvola)
Niemen kartanon omistajaksi tuli 1869 Lönnholtzin suku, kun kunnallisneuvos Johan Fredrik Lönnholtz osti kartanon maanmittari Volter Blåfieldin konkurssipesältä. Hänen pojistaan kartanon lunasti kokonaan itselleen 1895 Werner Lönnholtz. Hänen pojistaan taas kartanon omistaja Bertil Lönnholtz rakennutti Kalvolaan vuosina 1927–1931 puutavaran kuljetuksia varten kapearaiteisen rautatien, Kuurilan metsäradan, joka oli käytössä aina vuoteen 1943 saakka.
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema
Vuonna 2022 lentoaseman kautta kulki 17 198 matkustajaa. Lentoasema täytti 50 vuotta 1. marraskuuta 2010.
Niemen kartano (Kalvola)
Yhdessä viereisen Taljalan kylän kanssa Niemen kartano muodostaa yhden Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema
Vuonna 1998 Finavia valitsi Kruunupyyn lentoaseman eli nykyisen Kokkola-Pietarsaaren lentoaseman vuoden lentoasemaksi.
Palvelut
Lisäksi terminaalista löytyy maallikkokäyttöön soveltuva defibrillaattori eli AED-laite.
Liikenneyhteydet
Lentoasemalta on linja-autoyhteys Kokkolaan ja Pietarsaareen jokaiselta lennolta. Linja-auto lentoasemalle lähtee Pietarsaaresta 70 minuuttia ja Kokkolasta 60 minuuttia ennen koneen lähtöä.
Pyhä perhe
Pyhä perhe voi viitata seuraaviin:
Niklaus Wirth
Niklaus Emil Wirth (s. 15. helmikuuta 1934 Winterthur) on sveitsiläinen tietojenkäsittelytieteilijä.
Wirth valmistui insinööriksi 1959 Sveitsin liittovaltion teknillisestä korkeakoulusta (ETH) Zürichissä. Vuonna 1960 hän sai diplomi-insinöörin arvon Laval-yliopistosta Kanadassa ja 1963 tohtorin arvon Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä.
Wirth työskenteli 1963–1967 tietotekniikan apulaisprofessorina Stanfordin yliopistossa ennen kuin sai 1968 professorin viran ETH Zürichistä. Hän työskenteli kaksi vuotta myös Xerox PARC:ssa Kaliforniassa. Wirth jäi eläkkeelle huhtikuussa 1999.
Wirth on suunnitellut Algol W-, Euler-, Pascal-, Modula-, Modula-2- ja Oberon-ohjelmointikielet. Hän oli myös mukana suunnittelemassa Lola-laitteistosuunnittelu- ja simulointijärjestelmää. Wirth sai Turing-palkinnon vuonna 1984 suunnittelemistaan ohjelmointikielistä Euler, Algol W, Modula ja Pascal. Wirth on saanut myös muun muassa IEEE Computer Society Pioneer Award -palkinnon 1987.
Wirth vaikutti ETH:ssa Lilith-työaseman ja sen seuraajan Ceresin kehitykseen. Oberon System -järjestelmän kehitykseen kehitettiin Oberon-ohjelmointikieli, jota käytettiin Modula-2:n sijaan.
Wirthin kuuluisin artikkeli on Program Development by Stepwise Refinement ja hänen merkittävin teoksensa Algorithms + Data Structures = Programs.
Wirthin mukaan on nimetty tietojen­käsittely­alalla sanan­parreksi tullut Wirthin laki.
Pietari Joosef Väänänen
Pietari Joosef Väänänen, aik. Petter Wänänen (8. toukokuuta 1781 Kuopio – 1846) oli Itä-Suomen ensimmäinen kirjakauppias 1800-luvun alkupuolella. Väänänen näki tärkeimmäksi tehtäväkseen hengellisten kirjojen toimittamisen ja levittämisen maakuntaan. Hänen elämäntyönsä jätti pysyvät jäljet suomalaisen herätysliikkeen historiaan.
Kotitausta
Pietari Joosef Väänänen syntyi Kuopion Kehvon kylässä 8. toukokuuta 1781 talonpoika Ivar Väänäsen ja vaimon Anna Catharina Hollenderin poikana. Kaiken kaikkiaan perheessä oli kolme poikaa, ja kun vanhin peri tilan ja nuorempi nai itsensä kotivävyksi muualle, jäi keskimmäiselle ainoaksi mahdollisuudeksi hankkia elantonsa muualta. 1811 Pietari myi osuutensa tilasta vanhemmalle veljelleen Ivarille 2 000 riikintaalerin hinnasta, mutta jäi silti vielä asumaan lapsuudenkotiinsa. Vanhempi veli, patriarkaalista kuria pitänyt Ivar Väänänen tuli myöhemmin omien lastensa murhaamaksi.
Kirjakauppiaaksi
Hengellisen herätyksen saatuaan Pietari Väänänen ryhtyi painattamaan uskonnollisia kirjasia. Vuonna 1819 Väänänen sai maaherra Aminoffin vastustuksesta huolimatta luvan kirjakaupan perustamiseen Kuopion kaupungissa. Väänänen oli anonut oikeuksia jo pitkään ja useat arvovaltaiset kirkonmiehet olivat kirjoittaneet asian puolesta suosituskirjeitä, mutta ilmeisesti vasta arkkipiispa Jacob Tengström vaikutti ratkaisevasti tuen myöntämiseen.
Pietari Joosef Väänänen oli yhdessä appensa kultaseppä Lunströmin kanssa Kuopion alueen ensimmäisiä heränneitä maallikoita. Väänänen tuki rahallisesti Henrik Renqvistin opiskelua, mutta kunnon kauppiaana hän piti yhteyttä myös herätysliikkeiden keskenään kilpaileviin liikkeisiin; hän oli kaikkien hovihankkija. Tämä oli taloudellisesti viisasta. Herännäisyyden historiaa tallentanut L. J. Niskanen syytti Väänästä myöhemmin "kahakätisyydestä", tämä kun "piti kaikki hyvänä, niin Paavon kuin myöskin Lustin ja muut tekopyhät".