cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandr Havanov
Aleksandr Pavlovitš Havanov (s. 30. tammikuuta 1972 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan NHL:ssä yhteensä 348 runkosarjaottelua tehopistein 27+75=102 ja keräten 233 jäähyminuuttia sekä 26 playoff-ottelua tehopistein 5+5=10 ja keräten 18 jäähyminuuttia. Suurimman osan urastaan Havanov vietti kuitenkin kotimaassaan. Hän pelasi myös Suomessa ja Sveitsissä.
Seuraura
Havanov oli Dinamo Moskovan kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kuitenkin Pohjois-Amerikassa kaudella 1992–1993, jolloin Havanov pelasi ECHL-liigaa sekä Birmingham Bullsin että Raleigh IceCapsin väreissä. Hän palasi kotimaahansa kaudeksi 1993–1994 pelaamaan Kansainvälistä liigaa SKA Pietariin, jossa tulokaskausi toi 41 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3. Kaudella 1994–1995 Havanov oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja seitsemällä osumallaan. Kesken kauden 1995–1996 hän siirtyi Pietarista SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon, jossa 16 runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua toi kaksi syöttöpistettä.
Kaudeksi 1996–1997 Havanov palasi kotimaahansa Superliigan Severstal Tšerepovetsiin, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 3+8=11. Kahden siellä vietetyn vuoden jälkeen Havanov palasi kaudeksi 1998–1999 kasvattajaseuraansa Dinamo Moskovaan, jota hän edusti kauden aikana myös EHL:ssä. St. Louis Blues varasi 27-vuotiaan Havanovin yli-ikäisenä 232. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1999. Kauden 1999–2000 päätteeksi Havanov voitti Venäjän-mestaruuden. Hän edusti Dinamoa kauden aikana myös EHL:ssä.
NHL:n työsulun 2004–2005 aikana Havanov pelasi kolme ottelua kotimaassaan SKA Pietarin paidassa. Elokuussa 2005 hän teki vapaana agenttina vuoden mittaisen sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Sveitsin Nationalliga A:n HC Davosiin, jonka tehokkain puolustaja Havanov oli tehoilla 1+19=20. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Havanov edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa, joka päättyi myös voittoon. Hän lopetti pelaajauransa kevääseen 2007.
Maajoukkueura
Havanov edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuosina 1999, 2000 ja 2003 sekä maailmancupissa vuonna 2004.
Errico Malatesta
thumb|upright|Errico Malatesta. Errico Malatesta (14. joulukuuta 1853 Santa Maria Capua Vetere, Molempain Sisiliain kuningaskunta – 22. heinäkuuta 1932 Rooma, Italian kuningaskunta ) oli italialainen anarkisti ja vallankumouksellinen. Hän oli 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä anarkistisia ajattelijoita ja toimijoita, ja hänet tunnetaan erityisesti vaikutuksestaan anarkokommunismiin. Malatesta oli taitava puhuja ja agitaattori, joka sai helposti runsaasti kannattajia, missä tahansa vaikuttikin. Hän osallistui aktiivisesti erilaisiin kansannousuihin, mielenosoituksiin ja lakkoihin eri puolilla Eurooppaa ja joutui viettämään yli kymmenen vuotta vankeudessa tai pidätettynä.
Nuoruus
Malatesta pidätettiin ensimmäisen kerran 14-vuotiaana hänen lähetettyään kirjeen kuningas Viktor Emanuel II:lle. Kirjeessään Malatesta arvosteli voimakkaaseen tyyliin kuningaskunnassa vallitsevaa sosiaalista epäoikeudenmukaisuutta.
Opiskellessaan lääketiedettä Napolin yliopistossa hän tutustui tasavaltalaisuuteen ja erityisesti Giuseppe Mazzinin ajatuksiin. Malatesta kuitenkin erotettiin yliopistosta vuonna 1871 mielenosoitukseen osallistumisen johdosta. Sen jälkeen hän suoritti mekaanikon ja sähkömiehen opintoja ja Pariisin kommuunista innostuneena liittyi ensimmäisen internationaalin toiminnassa mukana olleisiin sosialisteihin. Internationaalin hajottua vuoden 1872 Haagin kongressin jälkeen marxilaisten ja anarkistien välisiin ristiriitoihin Malatesta liittyi Sveitsin Saint-Imierissä perustettuun anarkistiseen internationaaliin. Hän tapasi muun muassa venäläisen anarkistin Mihail Bakuninin, jonka riidat Karl Marxin kanssa aiheuttivat ensimmäisen internationaalin hajaannuksen.
Anarkistinen toiminta
Malatesta aloitti 1877 yhdessä kymmenien muiden anarkistien kanssa kahdessa Beneventon maakunnassa sijaitsevassa kylässä pienimuotoisen vallankumouksen. Vallankumoukselliset muun muassa polttivat kylien verokirjat ja julistivat kuningas Viktor Emanuelin hallinnon päättyneeksi. Paikalliset asukkaat suhtautuvat toimintaan myötämielisesti, mutta vallankumous sai kuitenkin nopeasti päätöksen hallituksen joukkojen pidätettyä anarkistit.
Runsaan vuoden pituisen vankeuden jälkeen Malatesta pakeni Italiasta ja päätyi vuonna 1881 muun muassa Egyptin, Sveitsin ja Romanian kautta Lontooseen. Genevessä ollessaan Malatesta ehti tutustua useisiin anarkisteihin, kuten Pjotr Kropotkiniin ja Elisée Reclusiin, jotka myöhemmin osallistuivat hänen ohellaan Lontoossa järjestettyyn anarkistisen internationaalin kongressiin. Vuonna 1882 Malatesta kokosi ryhmän, joka matkusti Egyptiin taistelemaan brittejä vastaan anglo-egyptiläiseksi sodaksi kutsutussa kapinassa.
Malatesta palasi 1883 Italiaan ja julkaisi tunnetuimman pamflettinsa Fra Contadini, jota pidetään anarkokommunismin perusteoksena. Vuoden kuluttua Malatesta pidätettiin vallankumouksellisen toiminnan vuoksi, ja hän joutui lähtemään maanpakoon Argentiinaan. Siellä hän levitti anarkistisia aatteitaan Buenos Airesin italialaisten siirtolaisten keskuudessa.
thumb|upright|Malatestan muistomerkki [[Pozzuolissa.]] Malatesta palasi 1889 Eurooppaan ja oleili muun muassa Lontoossa, Espanjassa ja Belgiassa. Espanjassa Malatesta oli mukana Jerezin kaupungissa puhjenneessa anarkistien kansannousussa, ja Belgiassa hän puolestaan osallistui yleistä äänioikeutta vaatineen yleislakon aikaiseen toimintaan. Vuonna 1896 Malatesta osallistui Lontoossa toisen internationaalin kongressin järjestelyihin.
Matkustettuaan seuraavana vuonna salaa Italiaan hänet pidätettiin jälleen Anconassa nousseiden mellakoiden vuoksi. Malatesta karkotettiin Lampedusan saarelle, josta hän pakeni vuonna 1899. Pakonsa jälkeen Malatesta kävi ensimmäistä kertaa Yhdysvalloissa, jossa hän vaikutti New Jerseyn italialais- ja espanjalaistaustaisten anarkistien toiminnassa. Vuonna 1900 Malatesta muutti jälleen Lontooseen ja joutui poliisin tarkkailuun amerikanitalialaisen anarkistin Gaetano Brescin murhattua Monzassa kuningas Umberto I:n. Malatesta teki Lontoossa yhteistyötä saksalaisen anarkosyndikalistin Rudolf Rockerin kanssa, ja miehet osallistuivat muun muassa 1907 Amsterdamissa järjestettyyn anarkistien kongressiin.
Heidät pidätettiin 1909 ja uhattiin karkottaa Britanniasta. Päätös kuitenkin kumottiin Malatestan ja Rockerin kannattajien laajojen mielenosoitusten vuoksi. Malatesta vietti vielä lähes koko 1910-luvun Lontoossa, mutta kävi kuitenkin Italiassa vuosina 1913–1914. Siellä hän organisoi vallankumouksellista toimintaa Anconassa, jossa oli muun muassa laajoja hallituksen ja kirkon vastaisia mielenosoituksia ja lakkoja.
Paluu kotimaahan
Malatesta palasi 1919 viimeisen kerran Italiaan. Hän järjesti 1920 Milanossa alkaneen metallityöläisten lakon ja tehtaiden haltuunoton. Ne kuitenkin epäonnistuvat sosialistisen puolueen ja ammattiliittojen keskusjärjestön kehotettua työläisiä lopettamaan lakkoilun. Tapauksen johdosta Malatesta ja yli 80 muuta anarkistia pidätettiin. Hänet vapautettiin vuonna 1922, pari kuukautta ennen fasistien valtaannousua. Malatesta jatkoi poliittista toimintaansa myös Mussolinin valtakaudella, vaikka se tuli uusien sensuurilakien ja viranomaisten jatkuvan häirinnän vuoksi lähes mahdottomaksi.
Errico Matatesta kuoli vuonna 1932 keuhkokuumeeseen sairasteltuaan sitä ennen vuosien ajan.
Kirjallinen tuotanto
Malatestan kirjallinen tuotanto käsittää kymmeniä pamfletteja ja lehtikirjoituksia, joita julkaistiin muun muassa hänen toimittamissaan La Questione Sociale, L'Associazione ja Pensiero e Volontà -nimisissä lehdissä. Hän avusti myös Pjotr Kropotkinia tämän julkaiseman Le Révolté -lehden tekemisessä. Malatestan pääteoksia ovat pamfletit Fra Contadini ja  L'Anarchia.
Elokuvat
Errico Malatestan elämästä on tehty kaksi elokuvaa. Vuonna 1970 valmistui saksalaisen Peter Lilienthalin ohjaama Malatesta, jossa häntä esittää yhdysvaltalaissyntyinen näyttelijä Eddie Constantine. Toinen elokuva on Paolo ja Vittorio Tavianin vuonna 1972 ohjaama San Michele aveva un gallo, joka pohjautuu löyhästi Malatestan elämään.
Crassiclitellata
Merkitys maaperälle
Crassiclitellata-madot toimivat biologisten ”mäntien” tavoin pakottamalla ilmaa ulos tunneleista liikkuessaan. Näin madon toiminta ilmastoi ja sekoittaa maaperää. Crassiclitellata-madot myös lisäävät mineraaleja maastoon ja siten auttavat kasviston kasvamista. Tiettyjen lajien madot nousevat maan pinnalle, sillä siellä on suurempia pitoisuuksia orgaanista materiaalia. Koska orgaanisen aineksen runsas sekoittuminen liittyy selvästi maaperän hedelmällisyyteen, lieroja pidetään yleisesti hyödyllisinä ja luonnonmukaisina ”puutarhureina”.
Taloudelliset vaikutukset
Eri Crassiclitellata-lajien matoja käytetään matoviljelyyn. Matoviljelyä käytetään usein ruoan kompostoinnissa. Nämä lierot ovat yleensä tunkiolieroja (Eisenia fetida) (tai sen lähisukulainen tummatunkioliero (Eisenia andrei) -lieroja, jotka usein tunnetaan nimellä tiikerimato. Ne eroavat muista maaperässä elävistä madoista. Tropiikissa afrikkalaista Eudrilus eugeniae ja intialaista Perionyx excavatus -lieroa käytetään kompostointiin. Crassiclitellata-matoja myydään kaikkialla maailmassa. Niiden kauppa on melkoinen: vuonna 1980 Doug Collicutin mukaan 330 miljoonaa matoa vietiin Kanadasta Yhdysvaltoihin (kanadalaisen viennin arvo 13 miljoonaa dollaria, Yhdysvaltojen markkina-arvo 54 miljoonaa dollaria). Matoja myös myydään ihmisravinnoksi. Noke on kulinaarinen termi, jota käytetään Maori-kulttuurissa Uudessa-Seelannissa. Noke merkitsee matoja, joita pidetään herkkuina.
Kota (Intia)
Kaupunki sijaitsee Chambaljoen rannalla, Delhistä Gujaratiin kulkevan reitin varrella. Se on perinteinen kauppapaikka, missä maataloustuotteet, tekstiilit ja metalliesineet ovat vaihtaneet omistajaa.
Viola Profonda
thumb|300px|Viola Profonda, Alttoviulu, Viulu
Viola Profonda on 2000-luvulla kehitetty tenorirekisterissä soiva, nelikielinen jousisoitin. Se on kooltaan suurempi kuin alttoviulu, ja sitä soitetaan kuten viulua tai alttoviulua.
Sointivärinsä sekä tenorirekisterinsä ansiosta viola profonda voi uudistaa perinteisen jousikvartetin. Samalla se täydentää jokaisen soitinryhmän jaon neljään itsenäiseen äänialaan (sopraano, altto, tenori, basso). Tämä periaate on jo tuttu niin kuoromusiikissa kuten myös puupuhallin- ja vaskiyhtyeissä.
Viritys
Viola Profonda soi oktaavia tai suurta noonia alempaa kuin viulu. Kielet voidaan virittää joko G-d-a-e tai F-c-g-d. Instrumentille kirjoitetaan joko g-avaimelle (soi oktaavia kirjoitettua alempaa) tai c-avaimelle (soi kvarttia nuottikuvaa alempaa, transponoituu tällöin kuin g-vireiset soittimet).
Historia
Viola Profondan kehitteli bolivialainen säveltäjä, kapellimestari ja soitinsuunnittelija Gerardo Yañez. Ensimmäinen soitin, ainoa laatuaan, patentoitiin vuonna 2007.
Soitin esiteltiin yleisölle ensi kerran Leipzigin Tuomas-kirkossa, Saksassa 2. marraskuuta 2008 sekä seuraavan kerran Berliinin filharmoniassa 14. tammikuuta 2010.
Sävellyksiä
2011
2010
2009
2008
2002
Lahden ammattikorkeakoulu
Lahden ammattikorkeakoulu (LAMK) (engl. Lahti University of Applied Sciences) oli Lahdessa sijaitseva, Päijät-Hämeen maakunnassa toimiva monialainen ammattikorkeakoulu. Lahden ammattikorkeakoulu ja Saimaan ammattikorkeakoulu (SAIMIA) yhdistyivät 1.1.2020 uudeksi LAB-ammattikorkeakouluksi. LAB toimii Lahdessa, Lappeenrannassa sekä verkossa.
LAMKille valmistui syksyllä 2018 uusi moderni kampus entiseen Iskun huonekalutehtaaseen Mukkulaan. LAMKissa opiskeli noin 5 000 opiskelijaa. Ammattikorkeakoulun rehtorina toimi Turo Kilpeläinen. Työntekijöitä oli noin 360.
Tutkinnot
YAMK-tutkinnot
Bachelor’s Degree Programmes
Master’s Degree Programmes
Tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoiminta
Lahden ammattikorkeakoulun tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoiminnan (TKI) laajuus kasvoi vuosittain merkittävästi ja se oli alueen suurin julkisrahoitteinen TKI-toimija.
Omistajajärjestelyt
Lahden ammattikorkeakoulu aloitti toimintansa vuonna 1992, jolloin oppilaitokset olivat kuntien ja valtion omistuksessa. Vuosina 1996–2014 LAMKin ylläpitäjä oli Päijät-Hämeen koulutuskonserni. 1.1.2015 LAMK aloitti itsenäisenä osakeyhtiönä. Lahden AMK siirtyi Lappeenrannan-Lahden teknillisen yliopiston, LUT-yliopiston omistukseen vuodenvaihteessa 2017–2018. LUT-korkeakoulujen kokonaisuuteen kuuluivat sen jälkeen LUT-yliopisto, Saimaan ammattikorkeakoulu ja Lahden ammattikorkeakoulu. SAIMIA ja LAMK yhdistyvät vuoden 2020 alusta LAB-ammattikorkeakouluksi.
FUAS-liittouma
LAMK kuului vuosina 2012–2017 FUAS-liittoumaan yhdessä Hämeen ammattikorkeakoulun ja Laurea-ammattikorkeakoulun kanssa.
Opiskelijakunta
Ammattikorkeakoulun opiskelijoiden edunvalvonnasta ja yhteisestä toiminnasta vastaavana opiskelijakuntana toimi Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (LAMKO).
Liivinmaan–Moskovan sota
Liivinmaan–Moskovan sota käytiin vuosina 1501–1503 Liivinmaan ja Moskovan välillä. Sota alkoi Moskovan aggressiona mutta sen voi nähdä päättyneen Liivinmaan torjuntavoittoon. Sodan suurin ja merkittävin taistelu oli Liivinmaan puolustusvoitto Smolinajärvellä.
Tausta
Moskovan ruhtinaskunnan hallitsija Iivana Suuri oli onnistunut valloittamaan Novgorodin tasavallan ja yhdistämään näin suuren osan Venäjää valtansa alle 1470-luvulla. Iivana oli näin luonut itselleen rajan Ruotsin valtakunnan kanssa ja maat sotivat keskenään 1490-luvulla. Venäläiset yrittivät vallata Viipuria vuonna 1495 siinä onnistumatta ja seuraavana vuonna Ruotsi teki oman vastahyökkäyksensä kohti Narvaa. Ruotsi sai aktiivista tukea Liivinmaalta ja Liivinmaan ja Venäjän vastaisella rajalla oli seuraavien vuosien ajan jatkuvia kahakoita. Liivinmaan ritarikunnan mestari Wolter von Plettenbergin politiikan tavoitteena oli luoda Venäjän vastainen liittouma Ruotsin, Tanskan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan välille. Hän yritti myös saada paavi Aleksanteri VI:tä julistamaan ristiretken ortodokseja vastaan, mutta ajatusta ristirekistä pidettiin tuolloin vanhentuneena. Venäjältä toivottiin sitä paitsi tukea Konstantinopolin vapauttamiseen Ottomaaneilta tulevaisuudessa. Tanska ja Ruotsikin alkoivat sotia keskenään ja Liettua alkoi kamppailla vallasta Puolassa. Liivinmaa jäi näin yksin ja maassa oli myös sisäisiä ongelmia ritarikunnan, Riian kauppiaiden ja hiippakuntien välillä.
Sota
Liivinmaan–Moskovan sota alkoi liivinmaalaisten hyökkäyksellä Venäjälle vuoden 1501 elokuussa. Joukot saavuttivat voiton venäläisistä Seritsajoella, mutta niiden oli käännyttävä takaisin saman vuoden syyskuussa. Venäläiset hyökkäsivät yllättäen Liivinmaalle marraskuussa 1501 kuutena kolonnana Keski-Liivinmaalle hävittäen sitä ja voittaen helposti maan pienen ritariarmeijan. Vasta hyökkäyksen tapahduttua von Plettenberg alkoi saada tukea Riian kauppiailta. Tämän tuen avulla Liivinmaalle tuotiin 3 000 kokenutta palkkasoturia Lyypekistä. Seuraavana syksynä myös tykistöllä varustettu uusi armeija lähti Cēsisistä eli silloisesta Wendenistä kohti Narvan rintamaa. Plettenbergin johtama armeija kohtasi venäläiset Smolinajärvellä Pihkovan eteläpuolella 14. syyskuuta 1502. Taistelussa molemmat osapuolet kärsivät pahoja tappioita eikä täysin selvää voittajaa ilmennyt. Taistelua voidaan kuitenkin pitää Liivinmaan torjuntavoittona. Varhaisin seuraavana vuonna Liivinmaa ja Venäjä solmivat rauhan Pihkovassa, jossa otettiin uudelleen käyttöön 1300-luvulta lähtien voimassa ollut raja lähes sellaisenaan.
Seuraukset
Liivinmaan–Moskovan sodan jälkeen venäläiset keskittivät sotatoimensa Liettuaa vastaan, joista he saavuttivat 1510-luvulla huomattavia voittoja. Liivinmaan ja Venäjän rajalla oli edelleen satunnaisia kahakoita, mutta suurempaa sotaa ei syttynyt ennen Liivinmaan sotaa. Liivinmaa oli sodan jälkeen rauhassa lähes puoli vuosisataa ja alue koki suuren taloudellisen nousun. Liivinmaa alkoi kuitenkin heikentyä ilman sotaakin uskonpuhdistuksen myötä, vaikkakin se hajosi lopullisesti vasta Liivinmaan sodassa.
Star Wars: Episodi III – Sithin kosto
Star Wars: Episodi III – Sithin kosto on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen eeppinen avaruusoopperaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut George Lucas. Se on Tähtien sota -elokuvasarjan esiosatrilogian kolmas osa ja julkaisujärjestyksessään elokuvasarjan kuudes osa. Elokuvan pääosissa esiintyvät Ewan McGregor, Natalie Portman, Hayden Christensen, Ian McDiarmid, Samuel L. Jackson, Christopher Lee, Anthony Daniels, Kenny Baker ja Frank Oz.
Sithin kosto sijoittuu tapahtumiltaan kolme vuotta Kloonien hyökkäyksen jälkeen eli 19 vuotta ennen Alkuperäistä Tähtien sota elokuvaa. Jediritarit ovat hajaantuneet eri puolille galaksia sodassa separatisteja vastaan. Jedimestari Obi-Wan Kenobin lähtiessä kukistamaan kenraali Grievousia, separatistien droidiarmeijan johtajaa, Anakin Skywalkerin ystävyys Galaktisen tasavallan ylikansleri Palpatinen kanssa uhkaa jediritarikunnan, Tasavallan sekä Anakinin omaa tulevaisuutta.
Elokuva sai ensi-iltansa 19. toukokuuta 2005. Se rikkoi avausviikollaan useita ennätyksiä ja tuotti maailmanlaajuisesti yli 848 miljoonaa dollaria. Tähtien sodan saaga jatkui vuonna 2015 jatko-osatrilogian ensimmäisellä elokuvalla Star Wars: The Force Awakens.
Juoni
Galaktinen tasavalta on sodassa sith-lordi kreivi Dookun johtamaa separatistijärjestö Itsenäisten aurinkokuntien konfederaatiota vastaan. Separatistikomentaja kenraali Grievousin kidnapattua ylikansleri Palpatinen, jediritarit Obi-Wan Kenobi ja Anakin Skywalker lähetetään pelastamaan hänet. Grievousin aluksella Obi-Wan ja Anakin kohtaavat valosapelitaistelussa kreivi Dookun. Taistelun päätteeksi Anakin, vastoin jedisäännöstöä, mutta Palpatinen vaatimuksesta, tappaa puolustuskyvyttömän Dookun. Palatessaan Coruscantiin Anakin saa tietää salaisen vaimonsa senaattori Padmé Amidalan raskaudesta. Anakin on aluksi iloinen uutisesta, kunnes näkee unen, jossa Padmé kuolee synnytyksessä.
Ylikansleri Palpatine nimittää Anakin Skywalkerin edustajakseen jedineuvostoon, mutta neuvosto ei anna hänelle jedimestarin arvonimeä ja Obi-Wan pyytää Anakinia vakoilemaan Palpatinea. Anakinin luottamus jedeihin alkaa hiipua ja Palpatine alkaa houkutella Anakinia Voiman pimeälle puolelle kertomalla voiman pimeän puolen tarjoavan mahdollisuuden välttää kuolema. Samaan aikaan Obi-Wan lähetetään Utapaulle surmaamaan Grievous ja Yoda puolustamaan Kashyyykiä separatisteilta. Kun Palpatine paljastaa Anakinille olevansa sith-lordi Darth Sidious, Anakin kertoo tästä jedimestari Mace Windulle. Windu sekä jedimestarit Kit Fisto, Agen Kolar ja Saesee Tiin menevät pidättämään Palpatinea, joka tappaa hetkessä kaikki muut paitsi Windun. Palpatinen ja Windun taistellessa valosapelein, Anakin saapuu paikalle ja pelastaa Palpatinen Windulta, jonka Palpatine surmaa. Anakin vannoo uskollisuuttaan Palpatinelle, joka antaa hänelle sith-nimen Darth Vader.
Palpatine antaa kloonisotilaille käskyn tuhota jedit. Suurin osa jedeistä kuolee, Obi-Wanin ja Yodan selviytyessä. Vader johtaa kloonisotilaiden hyökkäystä Jeditemppeliin ja matkustaa sen jälkeen tuliperäiselle planeetta Mustafarille, jossa tappaa Palpatinen käskyn mukaisesti separatistineuvoston jäsenet. Palpatine julistaa senaatille muuttavansa tasavallan Galaktiseksi Imperiumiksi ja nimittää itsensä keisariksi. Coruscantilla Obi-Wan ja Yoda palaavat Jeditemppeliin ja saavat tietää Anakinin petoksesta. Obi-Wan kertoo tästä Padmélle ja Padmé lähtee Mustafariin. Obi-Wan kuitenkin livahtaa salaa alukseen mukaan. Kun Anakin luulee Padmén johdattaneen Obi-Wanin hänen luokseen, hän kuristaa vaimoaan ja ryhtyy kaksintaisteluun Obi-Wanin kanssa. Taistelu päättyy, kun Obi-Wan leikkaa Anakinin vasemman käden ja molemmat jalat. Anakin vierii laavavirran lähistölle ja laavan kuumuus sytyttää hänet liekkeihin. Sillä välin Yoda yrittää tappaa Palpatinen, mutta epäonnistuu ja joutuu pakenemaan.
Obi-Wan vie Padmén Polis Massaan. Siellä Padmé synnyttää kaksoset, Luken ja Leian, mutta kuolee heti synnytyksen jälkeen. Palpatine pelastaa Anakinin ja Anakinin pahasti palaneeseen kehoon asennetaan mekaaniset raajat sekä elintoimintoja ylläpitävä haarniska. Palpatine kertoo Padmén kuolemasta, mikä murtaa Vaderin. Sithit aloittavat Kuolemantähden rakentamisen, kun taas Obi-Wan ja Yoda päättävät piilottaa kaksoset Imperiumilta. Senaattori Bail Organa adoptoi Leian ja vie tämän Alderaaniin. Yoda lähtee maanpakoon Dagobahiin ja Obi-Wan Tatooinelle, missä hän vie Luken Owen Larsin luokse, aikoen katsoa tämän perään, kunnes on oikea aika pysäyttää sithit.
Oheistuotteet
Sithin kostosta tehtiin videopeli, Star Wars Episode III: Revenge of the Sith, ja Matthew Stover kirjoitti elokuvan pohjalta kirjan. Elokuvan musiikin on säveltänyt John Williams, ja siitä koostettiin musiikkialbumi. Albumiin kuuluu viisitoistaraitainen CD-levy ja DVD, jossa esitellään Tähtien sota -sarjan musiikkia kappaleisiin sopivien elokuvakohtausten kanssa. DVD:n juonsi Ian McDiarmid. Albumilta julkaistiin myös singlelevy Battle of the Heroes, jota varten tehtiin musiikkivideo.
Vastaanotto
Elokuva vei Cannesin elokuvajuhlilla huomiota kilpailusarjaan osallistuneilta elokuvilta. Helsingin Sanomien arvostelun mukaan toimintakohtausten tietokonetehosteet olivat vaikuttavia, mutta dialogi köyhää ja dramatiikka puuttui kokonaan – tämän elokuvan dramaattisen loppuratkaisunhan useimmat katsojat jo tietävät. Toisaalta elokuvalehti Hohdon mukaan elokuvan yllättävyys ja erinomaisuus piilee nimenomaan tuossa seikassa.
Yhdysvalloissa elokuva keräsi 24 tunnissa 50 miljoonaa euroa, mikä on kaikkien aikojen ennätys. Elokuvaa näytettiin näiden 24 tunnin aikana Yhdysvalloissa lähes 3 700 elokuvateatterissa noin 9 400 näytöksessä. Monet yhdysvaltalaiset kriitikot ylistivät elokuvaa, esimerkiksi The New York Times -sanomalehden elokuvakriitikko A. O. Scott julisti elokuvan sarjan parhaimmaksi osaksi.
Lapinnoita
Lapinnoita, saameksi noaidi, oli saamelaisyhteisön hengellinen tietäjä ja šamaani. Noidan tehtävä oli parantaa, torjua pahaa ja selvittää jumalien tahto.
Noitien keinot
Noidan työkalu oli noitarumpu eli kannus (saam. goavddis), jonka merkeistä noita ennusti tulevaa. Rummun avulla noita osasi myös vaipua transsiin. Noidan apuna toimi apuhenki (noaidi-vuoigŋa). Noidanoppi saatiin usein perinnöksi esimerkiksi vanhemmalta. Erityisesti lapsena ja nuorena sattuneita sairauskohtauksia pidettiin merkkinä noidanlahjoista. Muuten noidalta edellytettiin hyvää terveyttä. Hampaiden menettämistä vanhemmiten pidettiin merkkinä vähenevistä voimista. Lars Levi Laestadius oletti, että lapinnoidat käyttivät tietyissä seremonioissa jotakin salaista, narkoottisesti vaikuttavaa ainetta ennen toimituksen alkua parantaakseen elimistönsä suoritustasoa ja mielikuvitusvoiman nostamiseksi. Laestadius tiesi noitien myös paastoavan aina ennen maagisen seremonian aloittamista. Inarista onkin tallennettu perimätieto, jonka mukaan noidat söivät 7-pilkkuisia kärpässieniä. Kärpässienet ovat myös muualla šamanismissa usein käytetty apuväline. Noita oli lähes aina miespuolinen. Maininnat naispuolisista noidista ovat harvinaisia ja joskus pahansuopia: "Inarin porolappalaiset tiesivät myös ns. rumpuakoista (rum´b-āhkkuh). Nämä söivät kärpässieniä, ennen kuin ryhtyivät käyttämään noitarumpua. Rumpuakat olivat pahansuopia, lähettivät ”pahanpanoja” ihmisten kimppuun ja surmasivatkin näitä joko omasta aloitteestaan tai muiden pyynnöstä, pitäen 'taaloja' (paha haltijaolento) lähetteinään. Noita ei voinut kastaa rumpuakkaa eikä tämä häntä. Noita hoiti uskonnollisia menoja, rumpuakka syntisenä ei siihen kelvannut.""
Noitien aatelia olivat lentonoidat (kirdi noaidi), jotka osasivat lentää tuulenpuuskina tai lintuina ja kykenivät noutamaan esineitä pitkienkin matkojen takaa tällä tavoin. Seuraavaa tasoa edustivat lovinoidat, jotka kykenivät menemään transsiin ja liikkumaan henkenä ruumiin ulkopuolella eläimen hahmossa ja selvittämään salaisia asioita. Heikkolahjaisimmat noidat joutuivat tyytymään sanan voimin esimerkiksi palauttamaan varastettua tavaraa tai torjumaan tai panemaan kirouksia. Eräs tärkeä tehtävä oli villipeuralaumojen juovsattaminen eli kutsuminen yhteisön omille metsästysmaille. Noidat ottivat myös selville ja joskus rankaisivat rikkomuksiin syyllistyneitä.
Kansanperinteen lapinnoidat
Suomessa lapinnoitia sekä pelättiin että kunnioitettiin, ja heistä kerrottiin paljon tarinoita. Jos tuuli nosti heinää heinänteossa pohjoiseen päin, arveltiin lapinnoidan olevan sitä ryöstämässä. Heinää vievää tuulenpuhuria saatettiin heittää tai iskeä puukolla tai viikatteella. Joskus osuman saanut tuulispää parahti lapsen tavoin, ja tuuli tyyntyi. Erään tarinan mukaan eräs Lapissa käynyt näki lappalaisen luona poikansa heinäpellolle heittämän puukon. Oli kuulemma sattunut reiteen.
Lapinnoitien arveltiin myös muuttuvan linnun kaltaisiksi ja menevän kokoamaan metsistä lintuparvia houkutellakseen ne Lappiin. Tällöin ne saattoivat esiintyä muuta parvea isomman linnun hahmossa. Tällaista kerran koitettiin pyssyllä ampua, mutta turhaan. Vasta, kun pyssynpiippuun vuoltiin hopeaa, ja koitettiin sillä latauksella ampua, putosi noitalintu oksaltaan.
Kalevalassa Lapin laulajat ja tietäjät "lauloivat Lapin runoja, Hiiden virttä vinguttivat". Lapin noitien aseina olivat kalevalaisissa runoissa ja muissakin kertomuksissa noidannuolet. Noidannuoli saattoi iskeä esimerkiksi metsäretkellä. Se ei näkynyt ulospäin, mutta aiheutti kovan kivun (katso lumbago). Lapinnoita saattoi myös kirota esimerkiksi karjan sairastumaan.
Lapinnoidat eurooppalaisessa perinteessä
Tarinat lapinnoidista olivat yleisiä myös eurooppalaisissa tarinoissa. Usein kerrottiin lappalaisten noitien pystyvän kontrolloimaan säätä, ja on paljon tarinoita merimiehistä, jotka ostivat noidilta suotuisaa tuulta. Usein ostajalle annettiin köysi, jossa oli kolme solmua, jotka aukaisemalla ostaja saattoi kontrolloida tuulen voimakkuutta. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana katolilaiset syyttivät Kustaa II Aadolfin käyttäneen lapinnoitien apua taisteluissaan. Koska Norjassa nimitystä 'finn' käytettiin sekä saamelaisista että suomalaisista, eurooppalaisessa tarinaperinteessä myös suomalaiset saivat noituuden harrastajan maineen. Eurooppalaisissa tarinoissa lapinnoidat kuvattiin usein hampaattomiksi vanhoiksi akoiksi: kuten ylempänä todettiin, todellisuudessahan lapinnoidat olivat yleensä miehiä, joiden voimat hupenivat hampaiden menetyksen myötä.
Aikalaiskuvaus
Vuonna 1681 ranskalainen näytelmäkirjailija Jean-François Regnard matkusti Tornioon nähdäkseen omin silmin, pitivätkö lappalaisista kertovat tarinat paikkansa. Hän järjesti tapaamisen tunnetun lappalaisen noidan kanssa. Skeptinen Regnard oli kumppaniensa kera valmistellut kolme koetta laittaakseen noidan kyvyt testiin: "[Lappalainen] otti rumpunsa ja alkoi lyödä sitä, kiemurrellen kuin riivattu. Kysyimme häneltä, osasiko hän sanoa, olivatko isämme ja äitimme yhä elossa. Kysymys oli vaikea, sillä meitä oli kolme, joista yhdellä oli äiti ja toisella isä elossa, ja kolmannella ei ollut vanhempia enää lainkaan. Velhomme kertoi meille kaiken tämän ja selvitti erinomaisesti tämän vaikean tehtävän...yksikään mukanamme olleista ruotsalaisista tai suomalaisista ei tiennyt meistä näitä asioita eivätkä olisi voineet kertoa niitä lappalaiselle. Kuitenkin, tyydyttääksemme sellaisia jotka eivät vakuutu helposti ja jotka haluavat jotain konkreettisempaa todistusaineistoa kuin jotain minkä voisi laskea puhtaan onnen piikkiin, kerroimme hänelle, että jos hän haluaisi vakuuttaa meidät olevansa oikea velho, hänen tulisi lähettää demoninsa jonkun meistä asumukseen ja tuoda takaisin jotain, joka todistaisi meille, että hän oli käynyt siellä. Pyysin häntä tuomaan minulle avaimet äitini kaapistoon, ja lupasin hänelle viisikymmentä dukaattia, jos hän pystyisi tuomaan ne minulle."
Tietäjä meni transsiin, maaten kasvoillaan jäykkänä kuin lauta, muiden lappalaisten pitäessä vahtia. Tällä kertaa noita kuitenkin epäonnistui täysin: herättyään hän kertoi Regnardille, että hänen apuhenkensä ei pystynyt tehtävään, koska Regnard oli häntä voimakkaampi noita ja tämän apuhenki esti velhoa suorittamasta tehtävää. Näin selvitettyään itsensä tilanteessa tietäjä marssi vihaisena ulos mökistä, eikä Regnard enää tavannut häntä. Mikäli hän olisi onnistunut, Regnardin kolmas pyyntö olisi ollut neljännestunnin pituisen keskustelun järjestäminen paholaisen kanssa. Toinen Regnardin tapaama lapinnoita ei selvinnyt sen paremmin: Regnard halusi hänen lähettävän henkensä Ranskaan, mutta noita selitti ettei hänen henkensä pystynyt kulkemaan Tukholmaa edemmäksi: hän oli jo vanha mies ja menettänyt osan hampaitaan. Näiden kokemusten jälkeen Regnard tuli siihen tulokseen, että "[He] ovat enemmän taikauskoisia kuin taikureita" ja "...voi olla että joskus heillä todella on ollut oikeita velhoja keskuudessaan, entisinä aikoina kun he olivat vielä syvällä pakanuuden harhoissa: mutta nykyään uskon että olisi hyvin vaikeaa löytää heidän keskuudestaan ketään, joka kunnolla taitaa ammattinsa."
HMS Snapper
HMS Snapper on ollut kahdeksan Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Ammunta kesäolympialaisissa 2004 – miesten 25 metrin olympiapistooli
Miesten 25 m olympiapistooli ammuttiin 21. elokuuta. Kilpailun voitti Saksan Ralf Schumann tuloksella 694.9 (592+102.9).
Ennätykset
Ennen olympialaisten alkua voimassa olleet maailman- ja olympiaennätykset:
Dan Brown
Dan Brown (s. 22. kesäkuuta 1964 Exeter, New Hampshire, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten jännitysromaaneistaan Enkelit ja demonit (Angels and demons, 2000) ja Da Vinci -koodi (The Da Vinci Code, 2003).
Varhainen elämä
Brown syntyi 22. kesäkuuta 1964 New Hampshiren Exeterissä. Hän oli kolmilapsisen perheen kuopus. Brownin isä oli matematiikanopettaja ja äiti urkuri. Brown asui vanhempiensa kanssa Exeterin collegekampuksella ja osallistui college-elämään, joka Exeterissä oli kristillistä. Brown lauloi kirkkokuorossa, kävi pyhäkoulua ja vietti kesät kristillisillä leireillä.
Brown kasvatettiin episkopaaliksi ja hän oli lapsena hyvin uskonnollinen. Koulussa hän kuitenkin omaksui tieteellisen maailmankuvan havaittuaan, että siinä oli enemmän järkeä kuin Raamatun selityksissä. Hän kertoo kuitenkin vanhemmalla iällä alkaneensa nähdä tieteessäkin järjestystä ja hengellisyyttä.
Muusikonura
Brown kävi Amherst Collegea ja valmistui englannin ja saksan kielten linjalta vuonna 1986. Valmistumisensa jälkeen hän yritti rakentaa uraa laulaja-lauluntekijänä ja pianistina, mutta ilman suurta menestystä. Brownia verrattiin musiikillisesti Barry Manilowiin. Muusikonuraa tavoitellessaan hän muutti Los Angelesiin, opetti siellä espanjaa ja tapasi tulevan vaimonsa Blythe Newlonin, joka oli National Academy of Songwriters -opiston taiteellinen johtaja. Brown levytti kaikkiaan neljä CD-levyä musiikkia.
Vuonna 1993 Brown palasi Blythen kanssa New Hampshireen ja sai englannin kielen opettajan toimen Phillips Exeter Academy -opistosta. Seuraavana vuonna Brown luki Tahitin-lomallaan Sidney Sheldonin romaanin Tuomiopäivän salaliitto ja katsoi pystyvänsä parempaan. Hän teki yhdessä vaimonsa kanssa huumorikirjan 187 Men to Avoid: A Guide for the Romantically Frustrated Woman.
Päätoiminen kirjailija
Vuonna 1996 Brown lopetti opettamisen ja ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Hän ja Blythe menivät naimisiin 1997. Brownin ensimmäinen romaani, Murtamaton linnake ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1998. Samana vuonna Brown julkaisi vaimonsa kanssa huumorikirjan The Bald Book.
Brownin toinen romaani, Enkelit ja demonit, julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 2000. Siinä esiintyy ensi kerran symbologi Robert Langdon, joka esiintyy myös Brownin myöhemmissä romaaneissa. Kolmas romaani, Meteoriitti, ilmestyi vuonna 2001.
Kolmea ensimmäistä romaania myytiin kohtalaisesti, kuitenkin kutakin alle 10 000 kappaletta ensipainoksena. Vuonna 2003 julkaistusta Da Vinci -koodi -romaanista tuli kuitenkin suurmenestys, ja se nousi New York Timesin myyntilistan kärkeen heti julkaisuviikolla. Sitä oli vuoteen 2006 mennessä myyty yli 40 miljoonaa kappaletta, ja sen vanavedessä aiemmistakin romaaneista on tullut menestyksiä. Da Vinci -koodista valmistui vuonna 2006 samanniminen elokuva, joka sekin oli menestys.
Vuonna 2009 ilmestyneessä Kadonneessa symbolissa Brown jatkoi Robert Langdon -tarinaansa. Kirjaa myytiin ilmestymisvuonna lähes 68 000 kappaletta Suomessa ja oli toiseksi myydyin käännöskirjojen listalla.
Vuoden 2013 kirjan Inferno kääntämiseksi kaikille pohjoismaisille kielille kääntäjät kutsuttiin yhteen paikkaan tiukkojen salassapitojärjestelyjen taakse. Kirjan päähenkilönä oli neljännen kerran Robert Langdon.
Dan Brown julkaisi lokakuussa 2017 uuden romaaninsa Alku (engl. Origin), jossa on myös päähenkilönä Robert Langdon.
Kritiikkiä
Brown on herättänyt ristiriitaisia ajatuksia lukijakunnassa ja kirjallisuuskriitikoissa. Monet ovat etenkin Yhdysvalloissa ottaneet Brownin kirjojen antikristillinen sanoman vakavasti ja dogmaattisesti. Kirjallisuuskriitikot tunnustavat yleensä Brownin taidot juonenpunonnassa mutta samalla huomauttavat hänen kirjojensa karkeista historiallisista virheistä. Hänen kielenkäyttöään on myös arvosteltu kömpelöksi.
Esimerkiksi kirjallisuuskriitikko Jari Olavi Hiltunen ei erityisesti arvosta Brownia jännityskirjailijana ja on kutsunut Da Vinci -koodin uskonnollisia kytköksiä löyhiksi ja mitäänsanomattomiksi. Hän myös arvostelee Brownin liiallista ylisanojen käyttöä. Toisaalta Brown osaa hänen mukaansa kierrättää aiheita kiintoisalla tavalla esimerkiksi Murtamattomassa linnakkeessa, ja hän kiittelee Brownin kykyä kuljettaa juonta Kadonneessa symbolissa.
Brown on itse vastannut kritiikkiin korostamalla sitä, että hänellä on tietoinen pyrkimys yhdistää faktaa ja fiktiota nykyaikaisella ja tehokkaalla tavalla tarinan kertomiseksi. Hänen mukaansa jotkut ymmärtävät sen, mutta joidenkin pitäisi vain lukea jotain muuta. Brown kertoo kirjoittavansa sellaisia kirjoja joita itsekin haluaisi lukea.
Aarno Sihvo
Aarno Antero Sihvo (30. joulukuuta 1922 Käkisalmi – 30. tammikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja Rajavartiolaitoksen päällikkö vuosina 1978–1982. Hän oli kenraalimajuri Jussi Sihvon poika.
Sihvo osallistui talvisotaan viestikomppanian sotilaana ja jatkosotaan ryhmänjohtajana Viestipataljoonassa 29. Aarno Sihvo kävi Maasotakoulun 1942–1943, Sotakorkeakoulun 1953–1955 sekä British Army Staff Collegen 1965. Hän palveli vuodesta 1945 alkaen Rajavartiolaitoksessa. 1956–1958 hän toimi Kaakkois-Suomen rajavartioston komentajan apulaisena. Rajavartiostojen esikunnassa hän työskenteli toimistoesiupseerina 1958–1961. Kainuun rajavartioston komentajan apulaisena hän oli 1961–1965 ja Kaakkois-Suomen rajavartiostossa 1965–1966. Rajavartiostojen esikunnassa rajatoimiston päällikkönä Sihvo toimi 1966–1969. Pohjois-Karjalan rajavartiostoa hän komensi 1969–1970. Rajavartiostojen esikunnassa rajaosaston päällikkönä hän työskenteli 1970–1976. Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä hän toimi 1976–1978 sekä päällikkönä 1978–1982. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1976 ja kenraaliluutnantiksi 1978.
Sihvo kuului muun muassa raja-asiain toimikuntaan sekä Suomen ja Neuvostoliiton rajavesistöjen käyttökomissioon. Hän kuoli hiihtoretkellä Helsingin Paloheinässä.
Sveitsin liittopresidentti
Sveitsin valaliiton presidentti eli Sveitsin liittopresidentti on maan toimeenpanovaltaa käyttävän seitsemänjäsenisen liittoneuvoston johtaja. Sveitsin liittokokous valitsee vuosittain liittopresidentin, joka johtaa liittoneuvoston kokouksia ja hoitaa edustustehtäviä. Liittopresidentillä on juridisesti samat oikeudet ja velvoitteet kuin muilla kuudella liittoneuvoston jäsenellä. Perinteisesti tehtävään valitaan liittoneuvoston jäsen ikäjärjestyksessä, ja edellisen vuoden varapresidentistä tulee seuraavan vuoden liittopresidentti. Liittopresidentti ei ole Sveitsin valtionpäämies, vaan koko liittoneuvosto muodostaa kollektiivisen valtionpäämiehen roolin.
Kun liittoneuvostossa pidetään sitova äänestys ja äänet menevät tasan, liittopresidentti - liittoneuvoston puheenjohtajana - antaa ratkaisevan äänen, tai voi myös äänestää tyhjää.
Oman hallinnonalansa valvonnassa lisäksi liittopresidentti suorittaa joitakin edustustehtäviä, joita yleensä hoitaa yksi valtionpäämies muissa demokratioissa. Esimerkiksi Sveitsin Yhdistyneiden kansakuntien jäsenyyden alusta alkaen Sveitsin liittopresidentit ovat joskus puhuneet Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen avajaisistunnossa muiden valtioiden ja hallitusten päämiesten kanssa.
Koska Sveitsillä ei ole yhtä valtionpäämiestä, maa ei järjestä valtiovierailuja. Ulkomaille matkustettaessaan liittopresidentti tekee niin vain hallinnonosansa johtajana. Liittoneuvoston seitsemän jäsentä vastaanottavat vierailevat valtionpäämiehet yhdessä. Valtioiden väliset sopimukset allekirjoitetaan koko liittoneuvoston nimissä, ja kaikki liittoneuvoston jäsenet allekirjoittavat sopimukset ja muut vastaavat asiakirjat.
Valinta
Liittopresidentti valitaan liittoneuvoston edustajakokouksessa yhdeksi vuodeksi.
Historiaa
1800-luvulla valinta liittopresidentiksi olivat palkintovirka arvostetulle liittoneuvoston jäsenille. Muutama vaikutusvaltainen hallituksen jäsen sivuutettiin kuitenkin säännöllisesti liittopresidentin valinnassa. Yksi tällainen esimerkki on Wilhelm Matthias Naeff, joka oli liittoneuvoston jäsen 27 vuotta ja liittopresidentti vain kerran, vuonna 1853.
1900-luvun alkupuolella liittopresidentin valinta oli yleensä yksimielinen. Kirjoittamaton sääntö oli, että liittoneuvoston jäsen, joka ei ollut ollut liittopresidentti, valittiin liittopresidentiksi. Siksi jokainen liittoneuvoston jäsen sai vuoron vähintään seitsemän vuoden välein. Ainoa kysymys vaaleissa oli, kuinka monta ääntä valintaan vaadittiin. 1970- ja 1980-luvulla 200:ta ääntä, 246 mahdollista, pidettiin erinomaisena tuloksena, mutta puolueiden poliittisten konfliktien lisääntyessä 180 ääntä on kunnioittava tulos.
Vuoteen 1920 asti liittoneuvoston presidentti hoiti myös Sveitsin ulkoministerin tehtävää. Näin ollen joka vuosi tapahtui niin, että tehtävää hoitava liittopresidentti jäi eläkkeelle hän palasi entiseen virkaansa ja uusi liittopresidentti otti ulkoministeriön salkun. Vastaavasti liittoneuvoston presidentti ei perinteisesti lähtenyt Sveitsistä heidän toimikautensa aikana.
Volvere
Volvere on suomalaisen rock- ja metalliyhtyeen Fall of the Leafen neljäs studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2004 levymerkillä Rage of Achilles.
Formula 1 -kausi 1984
Kausi oli pääasiassa McLaren -tallin hallintaa sen voittaessa 12 kauden 16 osakilpailusta ja varmistaen aikaisessa vaiheessa valmistajien mestaruutensa. Mestariksi nousi kolmatta kertaa Niki Lauda, joka voitti tittelin vain puolikkaalla pisteellä. Kausi oli samalla ensimmäinen modernin ajan kausi, jolloin kaikki ajettavat F1-kilpailut kuuluivat MM-sarjaan.
Niki Lauda voitti kauden mestaruuden ilman ainuttakaan paalupaikkaa. Ainoastaan Denny Hulme on pystynyt samaan vuonna 1967.
Mark Gorski
Mark Brian Gorski (s. 6. tammikuuta 1960 Evanston, Illinois) on yhdysvaltalainen ratapyöräilyn olympiavoittaja. Hän on pituudeltaan 183 cm.
Gorski oli Yhdysvaltojen paras eräajaja 1970-luvun lopulla, mutta lopetti uransa pahojen kolareiden seurauksena 1981. Hän teki kuitenkin paluun 1983 ja voitti kahden edellisvuoden maailmanmestarin Sergei Kopylovin kolmesti tuona vuonna. Hän voitti eräajon olympiakultaa Los Angelesissa 1984 kukistettuaan loppuottelussa maanmiehensä Nelson Vailsin erävoitoin 2–0.
Gorski sai eräajossa hopeaa Pan-Amerikan kisoissa 1987. Hän voitti myös useita Yhdysvaltojen-mestaruuksia.
When You’re Gone
When You’re Gone on kanadalaisartisti Avril Lavignen sekä Butch Walkerin sanoittama kappale. Se sanoitettiin Lavignen vuonna 2007 julkaistulle The Best Damn Thing -albumille. Kappaleen vastaavana sanoittajana sekä tuottajana toimi Walker ja se julkaistiin albumin toisena singlenä 19. kesäkuuta 2007.
Ca’ Foscari
Ca’ Foscari on palatsi Venetsiassa Italiassa. Doge Francesco Foscari osti palatsin Venetsian tasavallalta vuonna 1453. Nykyään rakennus on Ca’ Foscari -yliopiston päärakennus.
Ca’ Foscarin suunnitteli todennäköisesti arkkitehti Bartolomeo Bon aikaisemmin tontilla sijainneen bysanttilaisen rakennuksen Ca’ delle Due Torrin tilalle. Arkkitehtoniselta tyyliltään Ca’ Foscari edustaa venetsialaista gotiikkaa, josta tärkein esimerkki on Dogen palatsi. Ca’ Foscarin sijainti Canal Granden varrella on ainutlaatuinen sillä rakennuksesta on näkymä Rialton sillalta aina Accademian sillalle asti. Näkymän ovat ikuistaneet useat kuvataiteilijat, joista kuuluisin on Canaletto.
Trémilly
thumb|250px|Trémillyn kunnantalo Trémilly on kunta Haute-Marnen departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2005 oli 91.
Trémilly ja naapurikunta Nully liittyivät yhteen 1. joulukuuta 1972, mutta erosivat itsenäisiksi kunniksi 1. tammikuuta 2005. Kuntien yhteenlaskettu pinta-ala oli 29 km² (1999).
Jakub Lev
Jakub Lev (s. 6. joulukuuta 1990 Plzeň, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Tšekin Extraligassa pelaavaa HK Hradec Královéa. Hän laukoo vasemmalta.
Ura
Lev debytoi Tšekin pääsarjassa HC Lasselsberger Plzeňin paidassa kaudella 2008–2009. Hän siirtyi HC Vítkovicen riveihin vuonna 2017. Kaudeksi 2019–2020 Lev teki sopimuksen Kometa Brnon kanssa.
Niko Luoma
Niko Luoma (Mikael Luoma; s. 20. lokakuuta 1970 Helsinki) on suomalainen valokuvataiteilija.
Luoma on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta 2003. Hän on opiskellut Yhdysvalloissa Bostonissa School of the Museum of Fine Artsissa 1998 ja New England School of Photographyssa 1995. Hänellä on ollut yksityis- ja yhteisnäyttelyjä Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1995, muun muassa Saksassa Galerie Haus Schneiderissa vuodenvaihteessa 2007–2008.
Hänen töitään on julkisissa kokoelmissa muun muassa Suomen ja Ruotsin valtioiden kokoelmissa, Kiasman kokoelmassa, Kourin kokoelmassa, Emil Aaltosen museossa Tampereella, sekä yksityiskokoelmissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hän on tehnyt myös levynkansitaidetta, muun muassa Alamaailman vasarat -yhtyeen albumien kuvat ovat Luoman käsialaa.
Hänen kuviaan oli vuonna 2008 Kiasman näyttelyssä Kuvan jälkeen.
Valokuituprojektori
Valokuituvalaistuksessa projektori valaisee valokuitukaapeleita, joidenka päästä valo loistaa. Projektori muuntajineen on ainoa sähköinen osa valaistusta. Projektoreita on eri vahvuisilla polttimoilla, tuikekiekoilla, värikiekoilla ja suuremmissa projektoreissa on tuuletin. Projektoreissa on useita eri efektejä, joita voi vaihdella vaikka tilanteen mukaan. Projektoreita on yhden watin Led-valonlähteestä aina suurempiin halogeeni- tai monimetallilamppuihin 150 wattiin asti. Projektoreissa käytetään myös usein kauko-ohjausta jos valaistus on muutettavissa.
Valokuidut ovat kaapeleita. Paksummasta kuidusta tulee enemmän valoa, kuin ohkaisesta kuidusta. Valokuidun sisässä valo lähtee kuidun toisesta päästä ja ”kimpoilee” kuidun sisässä eteenpäin tullen lopulta ulos. Kuituja on eri käyttötarkoituksiin esim. tietoliikenne yhteyksissä käytetään todella laadukkaita kuituja, mutta valaistuksessa ei tarvita yhtä laadukkaita kuituja, koska valaistuskuidussa on saatava vain valaistus toiseen päähän. Useimmin valokuituja käytetään valon siirtämiseen kuidun päähän, mutta mahdollisuutena on myös sivusta säteilevät kuidut.
Kvh
Lyhenteet Kvh ja KVH voivat tarkoittaa ainakin seuraavia:
Nokkahaukkakala
Nokkahaukkakala (Oxycirrhites typus) on haukkakaloihin kuuluva kala. Se on sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö
Nokkahaukkakala kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen kuono on pitkä ja suippo, vartalossa on valkoisella pohjalla tiilenpunainen ruutukuvio. Koska niillä ei ole ilman täyttämää uimarakkoa, haukkakalat painuvat pohjaan silloin kun eivät ui.
Alkuperä
Nokkahaukkakala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen
Nokkahaukkakala nöpöttää usein rintaeviensä varassa samalla tavalla kuin tokot, ja odottaa syötävien pikkueläinten mönkivän esille. Se on aggressiivinen saman lajin yksilöitä ja muita suunnilleen saman kokoisia kaloja kohtaan.
C. V. A. Strandberg
thumb|upright|C. V .A. Strandbergin hauta Solnan hautausmaalla. C. V. A. Strandberg (myös C.W.A.), Carl Wilhelm August Strandberg (joskus Carl Vilhelm), salanimi Talis Qualis, toisinaan muodossa Talis Qvalis ("olen mikä olen") (16. tammikuuta 1818 Stigtomta, Södermanland, Ruotsi – 5. helmikuuta 1877 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kääntäjä. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1862. Hänen veljensä oli oopperalaulaja Olof Strandberg.
Strandberg aloitti opinnot Lundin yliopistossa 1837 ja suoritti kansliatutkinnon 1847. Hän avioitui samana vuonna. Hän kuoli 1877 kirjoituspöytänsä ääreen, ja hänen seuraajansa Akatemian jäsenenä oli Viktor Rydberg, joka kuoli 1895 samalla tavalla. Strandberg kirjoitti sanat lauluun Kungssången ("Ur svenska hjärtans djup en gång", 1844), mutta syynä ei ollut ensisijaisesti kunnioitus kuningashuonetta kohtaan vaan halu saada kuningas sotaan Venäjää vastaan Suomen valloittamiseksi takaisin. Strandbergilla oli itse asiassa tasavaltalaisia ja vallankumouksellisia mielipiteitä.
Strandberg oli runollinen sielu, ja hän oli Ruotsin merkittävimpiä runoilijoita jälkiromantiikan aikaan. Hänen ensimmäiset runonsa olivat luonteeltaan poliittisia, ja niihin vaikutti "Nuoren Saksan" poliittinen runous. Lundissa opiskellessaan hän antoi runoissaan ilmauksen nuorison vapauspyrkimykselle ja alistettua kansaa kohtaan tunnetulle myötätunnolle, joka 1840-luvulla sykki monen ruotsalaisen sydämessä, samoin silloin yleiselle vihalle Venäjää kohtaan.
Strandberg löysi vähitellen oman ruotsalaisen tyylinsä, ja Runebergin tavoin hänen onnistui luoda todenmukainen, joskus hyvin voimakas ilmaus muodossa, jolle on ominaista reipas omaperäisyys ja tietynlainen niukkuus. Hänen ensimmäiset omat runonsa, jotka ilmestyivät sotaisalla otsikolla Sånger i pansar (1845), sisälsivät joukon leiskuvia, julkeita runoja, joukossa Vaticinium, joka monien muiden tavoin haastaa sotaan ("Finland, så jag ville ropa") "maailman Goljatia", naapuri Venäjää vastaan. Tähän kokoelmaan kuuluu myös pitkä kansanlaulun tapaan laulettu Kungssången, joka on lauletaan aina Ruotsin kuninkaan saapuessa johonkin tilaisuuteen tai juhlaan.