cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Safari-ralli
1960-luku Itä-Afrikan Safari-rallissa
thumb|250px|[[Safari-ralli 1969|Vuoden 1969 voittajat Robin Hillyar ja Jock Aird]] Rallin lähtö ja maali olivat vuodesta 1955 lähtien sijainneet Nairobissa, ja 1960-luvun loppupuolella Tansaniassa ja Ugandassa alkoikin esiintyä tyytymättömyyttä Kenian muita näkyvämpään rooliin. Erimielisyydet johtivat lopulta siihen, että vuonna 1969 Tansanian hallitus kielsi rallia tulemasta maaperälleen, joten tuona vuonna ajettiin Kenian lisäksi vain Ugandassa.
Vartiomoottorivene 20
Palvelus
Se poistettiin käytöstä 1970 ja vuonna 2007 aluksen kotipaikka oli Lappeenranta.
Safari-ralli
1970-luvulla MM-sarjaan
thumb|250px|Safari-rallin reitti [[Safari-ralli 1972|vuonna 1972.]] Itä-Afrikan Safari-ralli otettiin vuonna 1970 mukaan FIA:n vastikään perustamaan, MM-sarjaa edeltäneeseen Valmistajien kansainväliseen mestaruussarjaan. Tuolloin rallin lähtö ja maali vietiin ensimmäistä kertaa Ugandan Kampalaan. Saksalaistaustaisen Edgar Herrmannin voittamassa rallissa nähtiin tuona vuonna myös kuolonuhreja, kun ensimmäiseen ralliinsa osallistunut Ugandan armeijan entinen kapteeni David Ndahura sekä tämän kartanlukija Ismail Sebbi huuhtoutuivat tulvivan Tiva-joen ylittävältä sillalta jokeen ja hukkuivat.
Vuonna 1971 aiemmat erimielisyydet Tansanian kanssa oli saatu sovittua, mutta lähtö ja maali olivat jälleen Nairobissa. Kysesenä vuonna tehtiin rallin edelleen voimassa olevat ennätykset niin osallistujamäärässä kuin kilpailun pituudessakin. 6400-kilometriseen kilpailuun ilmoittautui 118 autoa. Voiton vei toista kertaa peräkkäin Edgar Herrmann.
Tansanian silloisen pääkaupungin Dar es Salaamin vuoro toimia lähtö- ja maalikaupunkina koitti vuonna 1972. Kyseisessä kilpailussa (20:s Safari-ralli) tehtiin historiaa, sillä voittoon ajaneet Hannu Mikkola ja Gunnar Palm olivat ensimmäinen Afrikan ulkopuolelta saapunut voittoon kyennyt autokunta.
thumb|250px|[[Ann Taieth ja Silvia King Safari-rallin aikatarkastusasemalla vuonna 1973.]] Myös vuoden 1973 kilpailu oli historiallinen, olihan kyseessä ensimmäinen rallin MM-kausi. Idi Aminin sotilasvallankaappauksen jäljiltä Uganda oli sekasortoisessa tilassa, minkä vuoksi rallin reitti ei enää sinne ulottunut. Itä-Afrikan Safari-ralli kuului siis MM-sarjaan alusta alkaen, mutta vaikka muissa MM-ralleissa käytettiinkin erikoiskoe-formaattia, Safari kilpailtiin perinteiseen tapaansa. Kilpailumatkaa kaikille avoimilla teillä oli 5300 km, johon sisältyi 56 aikatarkastusasemaa. Voittaja oli se, jonka yhteenlasketut myöhästymiset aikatarkastuksista olivat pienimmät. Voittoon ajoi ensimmäistä kertaa urallaan kenialainen Shekhar Mehta.
Tansanian ja Kenian suhteet olivat alkaneet heikentyä, ja Tansania jättäytyikin vuonna 1974 pois rallin reitiltä. Seuraavana vuonna kokonaan Keniassa ajettu ralli jättikin nimestään pois viittauksen Itä-Afrikkaan ja otti käyttöön nykyisen nimensä Safari-ralli (engl. Safari Rally).
Mikkolan avausvoiton jälkeen 1970-luvun loppupuolella alkoivat myös muut Kenian ulkopuolelta tulleet kilpailijat saavuttaa menestystä ja voittoja. Ruotsalaiset Ove Andersson ja Björn Waldegård voittivat 1970-luvulla kertaalleen, kuten myös Ranskan Jean-Pierre Nicolas. Vuonna 1976 isäntämaan Joginder Singh otti siihen mennessä ennätyksellisen kolmannen Safarin yleiskilpailun voittonsa.
1980-luku: Mehtan valtakauden jälkeen ulkomaalaiskomentoon
thumb|250px|[[Nissan Violet GT, jolla Shekhar Mehta voitti Safari-rallin vuonna 1982 (kuvattu Japanissa vuonna 2015).]] Isäntämaan Shekhar Mehta oli voittanut Safari-rallin ensimmäisen kerran jo 1973, mutta vankkumattomasti rallin historiaan hän jäi 1970- ja 1980-lukujen taitteessa, kun hän voitti rallin kartanlukijansa Mike Doughtyn kanssa neljästi peräkkäin 1979–1982. Hän on viidellä voitollaan edelleen kaikkien aikojen voittotilaston kärjessä.
Mehtan voittovuosiin saakka kenialaiset olivat menestyneet rallissa hyvin. Niiden jälkeen isäntämaan kuljettajat ovat kuitenkin saavuttaneet ainoastaan yhden ainoan voiton MM-tasoisista Safari-ralleista (Ian Duncan vuonna 1994). Mehtan valtakauden jälkeen rallin voitto meni viidesti peräkkäin Pohjoismaihin. Vuonna 1983 voittoon ajoi Opel Asconalla Ari Vatanen, ja seuraavana vuonna Toyotan kolmen voiton putken käynnisti toisella voitollaan Ruotsin Björn Waldegård. Juha Kankkusen ensimmäinen voitto tuli vuonna 1985 ja Waldegårdin kolmas 1986. Vuonna 1987 voittajaksi palasi viidentoista vuoden tauon jälkeen Hannu Mikkola, jolle kyseinen voitto jäi MM-ralliuran viimeiseksi.
Vuoden 1987 kilpailuun tehtiin Kansainvälisen autourheiluliiton FISA:n vaatimuksesta joitain uudistuksia: ajanotossa siirryttiin sekunnin tarkkuuteen, ja kilpailuun nimettiin erikseen siirtymä-, huolto- ja kilpailullisia osuuksia. Muutokset tehtiin puhtaasti FISA:n vaatimusten täyttämiseksi, ja kilpailun järjestäjät pitivät huolen, ettei niillä ollut käytännön vaikutuksia rallin läpivientiin, vaan edelleen voittajaksi kruunattiin vanhaan tapaan vähiten aikatarkastuksista myöhästynyt kuljettaja. Suurempi, rallin luonteeseen jonkin verran vaikuttanut muutos oli pidentyneet lepo- ja yötauot.
1980-luku päättyi Safari-rallissa Lancia Deltalla ajaneen italialaisen Miki Biasionin kahteen voittoon.
Kilpailu uudistuu 1990-luvulla
1980-luvun lopulta hiljalleen alkaneet muutokset ralliin saivat jatkoa 1990-luvulla. Vielä vuosikymmenenen alkuvuosina kilpailu ajettiin tutussa formaatissa: käytännössä kilpaa ajettiin koko yli 4000-kilometrinen rallireitti, ja voittaja oli se, jonka yhteen lasketut myöhästymiset aikatarkastusasemilta olivat pienimmät.
Safari oli vuodesta 1957 lähtien kilpailtu aina pääsiäisviikonloppuna, mutta vuonna 1992 FISA siirsi sen pois perinteiseltä pääsiäisviikonlopun ajankohdaltaan, ja vuoteen 2000 saakka rallin ajankohta vaihtelikin helmikuun lopun ja huhtikuun alun välillä riippumatta pääsiäisen ajankohdasta. Toinen vuoden 1992 muutos oli palaaminen ajanotossa edellisvuosista poiketen jälleen vanhaan minuutin tarkkuuteen. Ajanotossa ratkaisi se hetki, jolloin virkailija sai aikatarkastusasemalla aikakortin käteensä ja huusi ”Time!”. Saattoi siis olla sekunneista kiinni, saiko kilpailija osuudelta minuutin paremman vai huonomman ajan.
Muita 1990-luvun alun muutoksia olivat jo edellisen vuosikymmenen lopulla alkanut lepotaukojen, etenkin öisten, lisääntyminen ja pidentyminen mutta myös lisääntynyt helikoptereiden käyttö. Helikoptereiden tehtävä oli varoittaa edellä olevasta liikenteestä, eläimistä tai muista vaaroista sekä kuljettaa tallin henkilökuntaa auttamaan pulaan joutuneita autokuntia. Etenkin helikoptereilla lentävät mekaanikot ja huoltoautoissa kuljetettavat varaosat muuttivat rallin luonnetta kestävyysajosta nopeuskilpailun suuntaan.
Safari-rallin historian kenties merkittävin muutos koettiin vuonna 1996, kun kilpailussa siirryttiin muiden MM-rallien tavoin käyttämään erikoiskokeita, vaikkakaan niitä ei suljettu muulta liikenteeltä. Samalla kilpailumitta lyheni: kun edellisenä vuonna kilpaa oli ajettu lähes 3000 kilometriä, oli erikoiskokeiden suunniteltu yhteispituus nyt ”vain” 1784 km, josta tosin lähes 300 km jouduttiin perumaan. Safari oli silti täysin omassa luokassaan verrattuna muihin kauden 1996 MM-ralleihin, niissä kun kilpailumatka oli korkeintaan viitisensataa kilometriä.
Ensimmäisen EK-muotoisen Safarin voitti yli 14 minuutin erolla ensimmäiseen Safariinsa Mitsubishillä osallistunut Tommi Mäkinen, jonka ajotapa oli hyvin poikkeuksellinen. Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1976 ja Joginder Singhin voittajaksi ajettiin hyökkäämällä kovaa eikä niinkään säästelemällä autoa varovaisella ajolla. Menestyksen salaisuus oli Mitsubishin uusi tapa toimia huoltotauoilla. Tallin mekaanikot olivat harjoitelleet vaihtamaan mahdollisimman paljon osia mahdollisimman nopeasti, ja niin talli sitten vaihtoikin jokaisessa huollossa niin paljon osia kuin vain suinkin kerkesivät, eivätkä tyytyneet korjaamaan vain selvästi hajonneita osia.
Seuraavana vuonna 1997 muutkin tallit kopioivat Mitsubishin tavan huoltaa autoa. Kustannusten karsimiseksi tosin sääntöjä oli tiukennettu niin, että huoltomekaanikkojen lennättäminen helikoptereissa ei ollut enää sallitua. Koptereiden päätarkoitus oli varoittaa tiellä olevista ihmisistä tai eläimistä, mutta ainakin Mitsubishi-talli lennätti jokaisessa helikopterissaan myös lääkäriä. Samoin rallia edeltävä testaaminen oli rajattu seitsemään päivään, kun ennen tallit olivat voineet testata Safaria varten jopa kuukausia. Voittoa tuona vuonna juhlivat ensimmäistä kertaa sekä Subaru että skotti Colin McRae.
thumb|250px|[[Ford Focus WRC, jolla Colin McRae ja Nicky Grist voittivat vuoden 1999 Safari-rallin.]] 1990-luvun loppuvuosina ja 2000-luvun alussa rallin erikoiskokeiden yhteispituus oli lyhentynyt noin tuhanteen kilometriin. McRae nousi kolminkertaisten voittajien joukkoon vuosien 1999 ja 2002 voitoillaan. Richard Burns voitti kahdesti (1998 ja 2000), ja Tommi Mäkinen juhli toista voittoaan vuonna 2001.
Vuodet MM-sarjan ulkopuolella
Safari-ralli oli kuulunut rallin maailmanmestaruussarjaan MM-sarjan alusta (1973) lähtien yhtä vuotta lukuun ottamatta joka vuosi. Vuoden 2002 jälkeen Safarin taru MM-sarjassa kuitenkin päättyi, ja se korvattiin MM-kalenterissa Turkin rallilla. FIA perusteli päätöstään hyvin lyhyesti ilmoittamalla, että rallin järjestäjät ”eivät ole antaneet tarpeellisia takuita” eivätkä täyttäneet velvollisuuksiaan FIA:a kohtaan. MM-sarjaan Safari pääsi palaamaan vasta vuonna 2021. Menetettyään MM-arvonsa rallia muokattiin suuresti. Kilpailun keskuspaikka vietiin Nairobista muutamaksi vuodeksi Mombasaan ja rallin kilpailumatka lyhennettiin 300 kilometrin tietämille. Kilpailu otettiin mukaan rallin Afrikan-mestaruussarjaan. Vuosina 2007 ja 2009 Nairobiin palannut kilpailu kuului lisäksi kansainvälisen IRC-rallisarjan kalenteriin.
2000- ja 2010-luvuilla Safari-ralli ajettiin 17 kertaa MM-sarjan ulkopuolisena kilpailuna. Niistä peräti 14 päättyi jollakin Mitsubishi Lancer Evo -mallilla ajaneen kenialaiskuljettajan voittoon. Vain kaksi kertaa voittaja tuli Kenian ulkopuolelta: Vuonna 2007 voitto meni Subarulla ajaneelle Zimbabwen Conrad Rautenbachille ja vuonna 2017 niin ikään Subarulla ajaneelle Suomen Tapio Laukkaselle.
Paluu MM-sarjaan
Toiveet Safari-rallin paluusta MM-sarjaan alkoivat voimistua 2010-luvun loppuvuosina. Marraskuussa 2017 Kenian hallitus teki virallisen päätöksen käynnistää projekti kilpailun palauttamisesta MM-kalenteriin. Tavoitteena oli vuosi 2020. Heti vuoden 2018 alussa FIA:n puheenjohtaja Jean Todt ilmoitti haluavansa nähdä Safarin palaavan MM-sarjaan. Kilpailun järjestäjät jättivät virallisen hakemuksen, jonka MM-sarjan promoottoriyhtiö hyväksyi ja sopimus Safarin paluusta kaudelle 2020 allekirjoitettiin Pariisissa kesäkuussa 2018.
Keniassa järjestettiin virallinen kandidaattikilpailu heinäkuussa 2019, ja sen jälkeen kaiken piti olla valmiina seuraavan vuoden paluuseen MM-kalenteriin. Safari-ralli saikin paikan kauden 2020 kalenterissa, mutta kilpailu jouduttiin perumaan koronaviruspandemian vuoksi. Kaudella 2021 Safari-ralli voitiin jälleen järjestää, ja se teki paluun MM-sarjan osakilpailuksi.
Voittajat
Sarjojen lyhenteet: MM = MM-sarja, 2LMC = Kaksilitraisten autojen maailmancup, ICM = Valmistajien kansainvälinen mestaruussarja, AfM = Afrikan-mestaruussarja, IRC = Intercontinental Rally Challenge, KE = Kenian-mestaruussarja, FR = Ranskan-mestaruussarja
Lähteet:
Coelho
Coelho on muun muassa seuraavien sukunimi:
Ruud Krol
Ruud Krol (s. 24. maaliskuuta 1949) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Seurajoukkueissa
Ajaxin jälkeen Ruud Krol siirtyi Vancouver Whitecapsin joukkueeseen NASL:ään, mutta viihtyi siellä vain yhden kauden. Pohjois-Amerikasta hän palasi Eurooppaan Serie A:han ja liittyi SSC Napolin kokoonpanoon. Krol pelasi Italiassa vuodesta 1980 vuoteen 1984 ja sai pronssin kaudella 1980–81. Sitten hän siirtyi Ranskan Ligue 2:een AS Cannesiin ja lopetti siellä uransa vuonna 1986.
Maajoukkueessa
Ruud Krol debytoi Hollannin maajoukkueessa 5. marraskuuta 1969 ja pysyi maajoukkueessa 14 vuotta. Krol osallistui kaksiin MM-kisoihin ja voitti molemmista MM-hopeaa. Vuoden 1974 kisoissa hän pelasi vasempana pakkina ja onnistui kerran maalinteossa. Hollanti hävisi finaalissa Saksalle.
Vuoden 1978 kisoissa Krol pelasi liberona ja oli joukkueen kapteeni, koska Johan Cruijff oli lopettanut maajoukkueessa. Krol johdatti joukkueensa loppuotteluun, mutta jälleen tuli tappio, kun Argentiina oli vahvempi. MM-kisojen lisäksi Krol osallistui EM-kisoihin vuosina 1976 ja 1980 voittaen 1976 pronssia. Yhteensä hän pelasi 83 maaottelussa ja teki niissä 4 maalia.
Ura valmentajana
Valmentajana Ruud Krol aloitti vuonna 1989 Belgian liigan KV Mechelenissä, jonka valmensi pronssille ja siirtyi sieltä yhden kauden jälkeen Sveitsin pääsarjaan Servette FC:n peräsimeen. Seuraavaksi hän luotsasi Egyptin maajoukkuetta ja maajoukkuevastuun päätyttyä jatkoi Egyptissä El Zamalekin valmentajana.
Vuosina 2000–02 hän toimi Hollannin maajoukkueen apuvamentajana Louis van Gaalin alaisuudessa. Sen jälkeen hän siirtyi Ajaxin valmennustiimiin Ronald Koemanin alaisuuteen. Kun Koeman jätti tehtävän, Krol toimi hetken aikaa Ajaxin päävalmentajana. 2006 Krol nousi ranskalaisseura AC Ajaccion päävalmentajaksi. Kausi Ligue 2:dessa oli korsikalaisseuralle kuitenkin pettymys eikä Krol onnistunut luotsaamaan seuraa Ligue 1:een ja hän jätti tehtävänsä kauden päätyttyä.
Elokuussa 2007 Krol nimettiin toistamiseen egyptiläisen El Zamalekin päävalmentajaksi, kun ranskalainen Henri Michel siirtyi Marokon maajoukkuevalmentajaksi. Krol luotsasi seuran kauden päätteeksi Egyptin cupin voittoon, mutta hän ei menestyksestä huolimatta jatkanut seurassa vaan siirtyi eteläafrikkalaisen Orlando Piratesin päävalmentajaksi. Krol johdatti Orlandon Etelä-Afrikan cupin mestariksi 2010 ja liigamestariksi vuotta myöhemmin. Hyvästä menestyksestä huolimatta Krol jätti seuran sopimuksensa päätyttyä kauden 2010/11 jälkeen.
Lokakuussa 2012 Krol teki vuoden mittaisen sopimuksen tunisialaisen CS Sfaxienin kanssa. Hän johdatti joukkueensa kauden päätteeksi Tunisian mestariksi. Syyskuussa 2013 Krol nimitettiin Tunisian maajoukkueen väliaikaiseksi valmentajaksi, jonka aikana hän valmentaa Tunisiaa lopuissa vuoden 2014 MM-karsintaotteluissa. Krol toimi samaan aikaan myös Sfaxienin valmentajana ja luotsasi seuran CAF Confederation Cupin mestariksi 2013. Tunisia ei selvinnyt Krolin alaisuudessa MM-kisoihin, vaan hävisi ratkaisevan karsintaotteluparin Kamerunille 4–1. Hän jätti tehtävänsä karsintojen päätyttyä.
Tammikuussa 2014 Krolista tuli Espérancen päävalmentaja. Hän johdatti seuran Tuninisian mestariksi kauden päätteeksi. Krolin pesti päättyi lopulta lyhyeen, kun huono menestys Afrikan Mestarien liigassa johti potkuihin toukokuun lopussa 2014. Hän palasi valmennustehtäviin kesällä 2015 Raja Casablancan peräsimessä. Pesti päättyi Krolin potkuihin jo marraskuussa 2015. Seuran mukaan syynä olivat Krolin pelaajavalinnat, johtaminen ja tulehtuneet välit pelaajien kanssa.
Tammikuussa 2016 Krol jatkoi uraansa Tunisiassa, kun hänestä tuli Club Africainin päävalmentaja. Krol jätti seuran kesällä 2016.
Kesäkuussa 2018 Krolin valmennusura jatkui CS Sfaxienissa. Sfaxienin kausi päättyi Tunisian liigassa kakkossijaan. Kauden jälkeen Krol jätti tehtävänsä.
Tuulisella terassilla
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Hjalmar Grahn
pienoiskuva|Hjalmar Grahn Georg Hjalmar Grahn (20. heinäkuuta 1882 Kotka – 26. helmikuuta 1949 Tukholma) oli suomalainen myöhemmin Ruotsiin siirtynyt taidemaalari.
Mario Tennis
200px|thumb|left|Mario Power Tennis -pelissä nähdään useita teemakenttiä. Tässä Mario ja Waluigi pelaavat [[Super Mario Sunshine -pelistä tutulla kaupunkiaukiolla.]] Mario Tennis on urheilupelisarja Nintendon konsoleille, joka alkoi vuonna 1995 Virtual Boyn pelillä Mario's Tennis. Pelisarjassa tennistä pelaavat Mario-pelisarjasta tutut hahmot. Peleissä noudatetaan perinteisiä tennissääntöjä, mutta oman lisäyksensä peliin tuovat Mario-maailmasta tuodut elementit. Tenniskentissä nähdään perinteisiä massa- ja ruohokenttiä, mutta myös pelisarjan hahmoille ominaiset kotikentät ovat edustettuina, esimerkkinä Donkey Kong -teemainen viidakkokenttä. Vastapuolen pelaajia voi sabotoida muun muassa banaanien ja koopakuorien avulla. Mario Power Tennis esitteli ensimmäisenä sarjassa myös jokaiselle hahmolle ominaiset erikoislyönnit. Jokainen Nintendon konsolisukupolvi on saanut Mario Tennis -pelin sitten sen aloituksen, josta lähtien myös pelien kehittämisestä on vastannut Camelot Software Planning Nintendon sijaan.
Mario Tennis -sarjan avaus nähtiin vuonna 1995 Virtual Boylla pelillä Mario's Tennis. Koska Virtual Boy ei menestynyt kaupallisesti, Mario's Tennis on jäänyt suosiossa muiden Mario Tennis -pelien varjoon; Virtual Boyta ei julkaistu Euroopassa, joten Mario's Tennis on jäänyt eurooppalaisilta väliin. Seuraavaa sarjan osaa saatiin odottaa viisi vuotta, kunnes Camelotin kehittämä Mario Tennis julkaistiin Nintendo 64:lle. Vuotta myöhemmin Game Boy Colorille julkaistiin oma Mario Tennis, joka eroaa Nintendo 64 -pelistä muun muassa roolipelitilansa ansiosta.
Nintendo GameCubelle Mario Tennis sukelsi vuonna 2004 Mario Power Tennis -pelin myötä. Uututena sarjassa esiteltiin erikoislyönnit ja minipelit. Marion erikoislyöntinä on tennispallon lyöminen jättikokoisella moukarilla. Erikoislyöntien avulla voi iskeä tavoittamatonta palloa tai vain tehdä voimakkaan lyönnin vastustajan puolelle. Game Boy Advancelle julkaistiin vuotta myöhemmin Mario Tennis: Power Tour, joka on jatkoa Game Boy Colorille ilmestyneelle Mario Tennis -pelille.
Uusin Mario Tennis-peli on Mario Tennis Aces, joka julkaistiin vuonna 2018 Nintendo Switch-konsolille.
Pelihahmot
Kaikissa sarjan peleissä on seuraavat hahmot: Myös seuraavat hahmot ovat esiintyneet sarjassa (esiintymisjärjestyksessä):
Käsikonsolien versioissa esiintyy myös omia hahmoja, jotka voi ladata Nintendo 64 -versioon:
Giacomo Bonaventura
Giacomo Bonaventura (s. 22. elokuuta 1989 San Severino Marche) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa. Pelipaikaltaan Bonaventura on keskikenttäpelaaja, mutta hän voi pelata myös vasempana laitahyökkääjänä. Bonaventura on pelannut 14 ottelua Italian jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura
Bonaventura on bergamolaisen Atalanta BC:n kasvatti. Hän teki debyyttinsä Serie A:ssa toukokuussa 2008 AS Livorno Calciota vastaan. Vuonna 2009 hän oli lainalla Pergocremassa ja vuotta myöhemmin Calcio Padovassa. Kaudeksi 2010–2011 Bonaventura palasi Serie B:hen pudonneeseen Atalantaan. Hänestä tuli pian yksi joukkueen avainpelaajista, kun Atalanta palasi vain vuoden tauon jälkeen takaisin pääsarjaan. Syyskuun 2014 alussa, siirtoikkunan viimeisenä päivänä Bonaventura siirtyi Milanon suurseuraan AC Milaniin, jossa ensimmäinen maali syntyi pari viikkoa myöhemmin Parma FC:tä vastaan.
Maajoukkueura
Bonaventura on pelannut Italian nuorten maajoukkueissa. Italian jalkapallomaajoukkueessa hän teki debyyttinsä toukokuussa 2013 ystävyysottelussa San Marinoa vastaan.
Sauna Hermanni
Yleistä
Hermanni on ollut perustamisestaan lähtien jatkuvalämmitteinen sähkösauna. Kimmo Helistön mukaan Hermanni edustaa korttelisaunojen toista sukupolvea, joka syntyi ensimmäisen sukupolven puulla lämpiävien kertalämmitteisten saunojen jälkeen.
Hermannin tilat on sisustettu 1950-luvun tyylillä, ja niihin mahtuu mahtuu miesten puolelle 25 ja naisten puolelle 20 henkilöä. Saunan viimeisimpinä vetäjinä ovat toimineet vuodesta 2009 Sielun Veljet yhtyeen Jouko Hohko vaimonsa Jaana Pietilän kanssa, ja vuodesta 2013 Mika Ahonen.
Aiheesta muualla
60.19339°N, 24.96533°W
Aleksandr Popov (ampumahiihtäjä)
Aleksandr Vladimirovitš Popov (,, s. 22. helmikuuta 1965) on kilpailu-uransa lopettanut valkovenäläinen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Aleksandr Popov voitti kultaa Calgaryn 1988 olympialaisissa Neuvostoliiton ampumahiihtoviestijoukkueen kolmannen osuuden hiihtäjänä. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän edusti Valko-Venäjää vielä neljänsissä olympiakisoissaan Naganossa 1998. Hän hiihti siellä hyvän 10 kilometrin kilpailun puhtaalla ammunnalla ja oli 16 kilpailijan ehdittyä maaliin tuloslistalla ensimmäisenä mutta rankan lumisateen vuoksi kilpailu päätettiin keskeyttää ja aloittaa uudelleen alusta seuraavana päivänä. Toisella yrityksellä Popov ampui ja hiihti heikosti ja jäi sijalle 55.
Popov saavutti urallaan yhteensä 12 arvokisamitalia. Ainoan henkilökohtaisen mitalin hän sai Lahden MM-kisoissa 1991, kun hän sijoittui 20 kilometrillä toiseksi.
Lohipato
pienoiskuva|Lohipato [[Oulujoki|Oulujoen Merikoskessa.]] Lohipato eli kalapato (myös apaja) oli yleisesti kalastuksessa käytetty pyytämismenetelmä 1700-1900-luvuille asti.
Toimintaperiaate
Lohipato oli jokeen asennettu pyydys, joka rakennettiin puoleenväliin asti jokea tai koko joen levyiseksi. Kalapadon rakennus aloitetaan A-kirjainta muistuttavalla kuoritulla puurakenteella, joka oli valmistettu yleensä mänty- tai kuusipuusta. Rakenteessa A-kirjaimen vaakaviivaa muistuttava osa ylitti rakenteen n. 1 m. Tämän ylittävän osan kohdalle rakennettiin kulkusilta, jota pitkin pyytäjät pystyivät liikkumaan kokiessaan pyydyksiä. Kulkusilta tehtiin laudasta tai samasta materiaalista kuin pystyrakenteet. Kun rakenteet ja kulkusillat oli asetettu jokeen, alkoi pato-osan rakennus. A-rakenteiden väliin, jotka oli asetettu jokeen n. 1-2 m välein, asetettiin sulkuaidat. Aita oli koottu kahden vaakapuun väliin asetetuilla pystypuilla, joiden välistä vesi pääsi läpi. Rakenne esti suurten kalojen, kuten lohien, läpipääsyn. Sulkuaitojen väliin jätettiin aukkoja, joiden kohdalle asetettiin pyyntirysiä. Niiden molemmilla sivuilla oli nostopuut, joiden avulla pyydykset koettiin nostamalla ne ylös. Lisäksi padon yläosaan asetettiin kiviä painoksi, ettei virta veisi rakennelmia mukanaan. Padosta löytyi useita muunnelmia paikkakunnan tai tekijöiden mukaan. Myös kovat virtapaikat asettivat padon rakenteelle erityisiä lisärakenteita. Virtaisimmista paikoista saatettiin jättää sulkuportit pois. Niihin asetettiin rysiä tiheämpään, ja pyydykset saatettiin käydä kokemassa veneen avulla. Veneitä varten piti rakentaa myös erityisiä puomipuita, joista veneen apumies saattoi ottaa kiinni. Pato purettiin syksyllä kevään jäidenlähdön vuoksi.
Nykypäivä
Höyrylaivojen ja dieselmoottorin keksimisen jälkeen alkoi patoamiskalastaminen vähentyä troolikalastuksen myötä. Syynä oli mm. edellisten kalastusmenetelmien tehostumisen myötä saaliin väheneminen joissa. Nykyään kalapatoja käytetään lähinnä Pohjois-Suomessa nahkiaisen sekä vähäisessä määrin myös lohen ja siian pyynnissä. Käytetyt rakenteet ovat 5-20 metriä pitkiä. Nahkiaisrysiä ja -mertoja käytetään perinteiseen tapaan, mutta lohen ja siian pyynnissä käytetään verkkoja, jotka on sijoitettu useimmiten padon päähän virran suuntaisesti. Tarkoituksena on silloin pyydystää kaloja, jotka lepäävät padon muodostamassa kosteessa. Kalojen ohjaamiseen voidaan käyttää myös aitaverkkoa, joka on sijoitettu rannan ja padon väliin. Koko joen ylittävä patoaminen on nykyisin kielletty.
Marcha Real
”Marcha Real” on Espanjan kansallislaulu.
”Marcha Real” on yksi Euroopan vanhimmista kansallislauluista. Laulun alkuperä on tuntematon, sen nuotit löytyvät muun muassa Manuel Espinosan kirjoittamasta dokumentista vuodelta 1761 nimellä ”Marcha Granadera”. Historian kuluessa monet ovat sanoittaneet sävelmää, mutta nykyisin mikään sanoitus ei ole virallinen eikä hymniä nykyisin virallisesti lauleta.
Useista yrityksistä huolimatta Francon ajan jälkeiset yritykset sanoittaa kansallislaulu uudelleen eivät ole johtaneet mihinkään. Yleisesti ottaen sanoituksia on pidetty vasemmistopiireissä liiaksi Francon aikoja muistuttavana kun taas eri autonomisilla alueilla (kuten Baskimaassa ja Kataloniassa) ei pidetä mahdollisista nationalistisista sanoista. Ehdotettuja sanoituksia on myös käännetty muille Espanjassa puhuttaville kielille.
Espanjan monarkian lakkauttamisen jälkeen kansallislauluna oli tasavaltalaisten Himno de Riego. Espanjan sisällissodan päätyttyä vuonna 1942 Marcha Real palautettiin maan kansallislauluksi Francisco Francon määräyksellä. Australian Davis Cupissa 2003 sattui diplomaattinen kömmähdys, kun kilpailun järjestäjät laittoivat erehdyksessä soimaan ”Himno de Riegon”, joka on nyky-Espanjassa monarkiaa vastustavien ja tasavaltalaisuutta kannattavien symboli.
Käytössä olleita sanoituksia
Kuningas Alfonso XIII:n aikana laulusta käytettiin Eduardo Marquinan sanoitusta:
Diktaattori Francon aikana sanoituksena käytettiin José Maria Pemánin sanoitusta:
Artemare
Artemare on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 970 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Artemaren pinta-ala on noin 4 neliökilometriä.
Koivujärvi
Koivujärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Paul Cook
thumb|Cook vuonna 1977. Paul Cook (s. 20. heinäkuuta 1956 Lontoo, Englanti) on Sex Pistolsin alkuperäinen rumpali.
Rieselin luku
Lukuteoriassa Rieselin luku on sellainen pariton luonnollinen luku k, että kaikki luvut muotoa k 2^n - 1 ovat yhdistettyjä lukuja, kun n on mikä tahansa luonnollinen luku. Toisin sanoen joukon
Paul Cook
Cook asui nuoruudessaan Lontoon Hammersmithissä. Hän kävi Christopher Wrenin koulua ja tapasi siellä myös Steve Jonesin. Toisin kuin Jones, hän oli kuitenkin vakaasta perheestä. Vuosina 1972–1973 Cook, Jones ja heidän koulukaverinsa Wally Nightingale muodostivat The Strand -nimisen yhtyeen. Cook oli ensimmäinen joukosta, joka teki mieluummin investointeja yhtyeen varusteiden eteen kuin varasti ne. Seuraavien kolmen vuoden aikana yhtyeestä muodostui Sex Pistols, jossa Cook toimi rumpalina.
Rieselin luku
kaikki alkiot ovat yhdistettyjä lukuja.
Paul Cook
Sex Pistolsin hajoamisen jälkeen 1978 Cook ja Jones työskentelivät yhdessä Malcolm McLarenin kanssa The Great Rock'n'Roll Swindle -elokuvan parissa. Kaksikko levytti myös pari kappaletta käyttäen Sex Pistols -nimeä, esimerkiksi "Silly Thing", jonka päälaulajana Cook oli. Ajauduttuaan kiistoihin McLarenin kanssa Cook ja Jones perustivat Andy Allenin kanssa uuden yhtyeen nimeltä The Professionals. Professionals julkaisi kuusi singleä ja kaksi albumia, mutta he eivät koskaan pääseet yhtä pitkälle kuin Sex Pistolsin kanssa. Myöhään 1980-luvulla Cook tuli taas pinnalle Chiefs of Relief -rock-yhtyeen rumpalina, ja sen jälkeen hän soitti Edwyn Collinsin kanssa 1990-luvulla. Pistolsien kanssa tehtiin kuitenkin vielä vuonna 1996 The Filthy Lucre -maailmankiertue.
Rieselin luku
Vuonna 1956 Hans Riesel todisti, että luvulla 509203 on tämä ominaisuus. Hän todisti myös, että sama ominaisuus on luvuilla 509203 + 11184810m (kaikilla luonnollisilla luvuilla m). Tästä seuraa, että Rieselin lukuja on äärettömän monta.
Paul Cook
Nykyisin Cook on perheellinen isä, joka asuu Shepherds Bushissa vaimonsa Jennyn ja tyttärensä Hollien kanssa. Hän jatkaa työtään muusikkona Collinsille ja Man-Raze-nimisen yhtyeen kanssa.
Cortina d’Ampezzo
thumb|Cortina d'Ampezzo Cortina d’Ampezzo on lomailu- ja talviurheilukeskus Venetossa, Italian pohjoisosassa. Cortina sijaitsee 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta, ja asukkaita siellä on noin 5 800. Kuntaa ympäröivät vuoret, Ampezzon Dolomiitit.
Maantiede
Cortina d’Ampezzo sijaitsee Veneton alueella Italian pohjoisosassa. Kunta on Boite- ja Bigontinajokien yhtymäkohdassa Ampezzonlaakson keskiosissa.
Cortina d’Ampezzo on Dolomiitteihin kuuluvan Ampezzon Dolomiittien ympäröimä. Kuntakeskus on 1 224 metrin korkeudella merenpinnasta. Kunnan pinta-ala on 252,81 neliökilometriä, ja sen matalin kohta on 1 057 metrin korkeudessa ja korkein kohta 3 244 metrin korkeudessa Tofanen huipulla. Ampezzon Dolomiittien huippuja ovat myös Monte Cristallo (3 221 m), Pomagagnon (2 450 m), Sorapiss (3 205 m) ja Monte Antelao (3 264 m).
Historia
Cortina d’Ampezzo oli pitkään suojassa Dolomiittien keskellä, ja asukkaat tulivat toimeen maataloudella. Vaurautta alueelle toi metsätalous. Cortina d’Ampezzo on ollut satojen vuosien ajan merkittävä kauttakulkukohde Venetsiasta Innsbruckiin. Matkailijoita alueelle alkoi tulla 1800-luvun puolivälissä rautatien tulon myötä. Cortina d’Ampezzon ympäristössä käytiin useita ensimmäisen maailmansodan taisteluita italialaisten ja itävaltalaisten välillä.
Matkailun kukoistuskausi kunnassa alkoi 1950-luvulla. Cortinassa pidettiin vuoden 1956 talviolympialaiset, joiden ansiosta laaksosta kehittyi erittäin tärkeä talviurheilukeskus. Maine on tuonut kuntaan vuosikymmenien ajan tuhansia matkustajia.
Urheilu ja kulttuuri
Cortinassa pidettiin vuoden 1956 talviolympialaiset. Olympialaiset oli määrä pitää jo vuonna 1944, mutta kisat peruttiin toisen maailmansodan vuoksi. Cortina d’Ampezzo isännöi myös tulevia talviolympialaisia 2026 yhdessä Milanon kanssa.
Alppihiihdon maailmancupin osakilpailuja järjestetään Cortina d’Ampezzossa. Sieltä lähti myös maastohiihdon Tour de Skin ohjelmassa aikaisemmin ollut miesten 35 km etappi Dobbiaco/Toblachiin.
Alueen alppimaisemissa on kuvattu myös monia elokuvia, muun muassa Cliffhanger – kuilun partaalla, Vaaleanpunainen pantteri sekä James Bond -elokuva Erittäin salainen.
Idefix
Idefix on René Goscinnyn ja Albert Uderzon luoma pieni koira, joka seikkailee Asterix-sarjakuvassa ja omassa lastenkirjasarjassaan. Se on Obelixin lemmikki. Idefixillä on usein tärkeä rooli Asterixin ja Obelixin seikkailuissa ja se pelastaa tarpeen mukaan, esimerkiksi johdattamalla sankarit pois Kheopsin pyramidin salakäytävistä tai löytämällä jonkun hajuaistinsa avulla.
Idefix esiintyy ensimmäisen kerran taustahahmona albumissa Asterix lyö vetoa, joka on Asterix-sarjan viides albumi. Asterixin ja Obelixin oleskellessa Parisiumissa Idefix löytää heidät lihakaupan luota ja seuraa heitä heidän kiertäessään koko Gallian ympäri. Vasta aivan tarinan lopussa Obelix huomaa sen. Sankareita seuraavan koiran lisääminen tarinaan oli piirtäjä Uderzon idea eikä sitä mainita Goscinnyn alkuperäisessä käsikirjoituksessa. Goscinnyn täydentämässä käsikirjoituksessa Asterixin oli tarkoitus lopussa silittää koiraa, mutta Uderzo vaihtoikin tilalle Obelixin, josta näin tuli Idefixin omistaja. Tarinan valmistumisen jälkeen Asterixia julkaissut Pilote-lehti järjesti lukijakilpailun koiran nimestä ja neljän nuoren lukijan muodostama raati valitsi voittajaksi nimiehdotuksen Idéfix. Ranskan kielessä idée fixe voisi tarkoittaa ”määrättyä ajatusta” tai pakkomiellettä.
Idefix rakastaa puita ja ulvoo aina jos näkee niitä kohdeltavan huonosti. Asterix-animaatioissa Idefixin rooli on usein suurempi kuin sarjakuvissa ja sille on voitu kirjoittaa omia kohtauksia tai sivujuonia.
Neliosaisen Idefix -kirjasarjan julkaisi Suomessa vuonna 1973 Sanoma Oy. Ranskankieliset alkuteokset ilmestyivät edellisenä vuonna. Idefix-sarjan suomensi Outi Walli.
Ensio Suominen
Pertti Ensio Suominen (2. tammikuuta 1934 Louhisaari – 1. syyskuuta 2003 Pirkkala) oli suomalainen lavastaja. Suominen tunnetaan kansallisten suuraiheiden visualisoijana niin teattereissa, elokuvissa kuin televisiossakin.
Kun Suominen oli paimenena ja sai ensimmäisen palkkansa, hän osti sillä jätepaperia, sillä puhtaalle paperille piirtäminen olisi ollut hänen mielestään tuhlausta. Elokuvatyössä Suominen oli itseoppinut. Hän aloitti uransa 1950-luvulla ensin klaffipoikana, kohosi sitten kamera-assistentiksi ja lopulta filmilavastajaksi. Hän työskenteli muun muassa Aarne Tarkaksen, Teuvo Tulion ja Matti Kassilan kanssa. Fennada-Filmissä hän oli aluksi kuvaaja ja sitten lavastaja, jolloin hän suunnitteli muun muassa Komisario Palmu -elokuvien lavastukset. Myöhemmin hänen yhteistyökummpaneitaan filmialalla olivat muun muassa Edvin Laine, Mikko Niskanen, Rauni Mollberg, Lasse Pöysti ja Spede Pasanen.
Tesvisio Oy:n puolelle tuli Suominen lavastajaksi ja Kalle Ehder ohjelmapäälliköksi vuonna 1960 ja molemmat toimivat siellä Tesvision lopettamiseen 1964 asti.
Myöhemmin Suominen siirtyi Yleisradioon, ja hän oli TV2:n päälavastaja vuodet 1964–1986 ja 1990–1997. Yleisradiolla hän lavasti muun muassa Kalevalaan pohjautuvan televisiosarjan Rauta-aika sekä Aleksis Kiven romaaniin pohjautuvan sarjan Seitsemän veljestä. Suominen toimi myös vierailevana lavastajana muun muassa Suomen Kansallisoopperassa, Kansallisteatterissa, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Helsingin kaupunginteatterissa. Teatterissa hän oli muun muassa Kalle Holmbergin ja Ralf Långbackan ohjaustöiden lavastaja. Ensio Suominen on myös suunnitellut Orivedellä sijaitsevan yksityisen tsasounan, joka vihittiin 1988.
Idefix
Idefix-kirjat
thumb|250px|Idefix -sarjan ensimmäisen kirjan kansi
Lordi Shaftesbury
thumb|upright|Lordi Shaftesbury Lordi Shaftesbury (Shaftesburyn kolmas jaarli, Anthony Ashley Cooper) (26. helmikuuta 1671 – 4. helmikuuta 1713) oli valistusajan englantilainen moraalifilosofi, poliitikko ja esteetikko. Hän sai vaikutteensa opettajaltaan Lockelta, mutta etiikkansa lähinnä anti-lockelaisilta Cambridgen platonisteilta. Hänen näkemyksensä olivat lähellä stoalaisuutta (vrt. Epiktetos ja Marcus Aurelius): korkein hyvä ihmiselle on universaali rakkaus elämään ja ihmisiin.
Idefix
Idefix, Asterixin ja Obelixin lemmikki
Teksti: René Goscinny – Kuvitus: Albert Uderzo
Kissology Volume One: 1974–1977
KISSology - The Ultimate KISS Collection Vol. I on Kiss-yhtyeen Live-DVD. Se sisältää livekeikkoja vuosilta 1974-1977.
Idefix
Idefix
Teksti ja kuvitus: Albert Uderzo
Lordi Shaftesbury
Shaftesbury sai kasvatuksensa John Locken ohjauksen mukaan ja omaksui jo nuorena suuressa määrin antiikn sivistysihanteen. Pitkillä matkoilla Ranskaan ja Italiaan hän hankki itselleen ihmis- ja maailmantuntemusta sekä taiteenymmärrystä. Siten valmistautuneena hän antautui vapaaksi kirjailijaksi ja oli samaan aikaan muutamia vuosia alahuoneen jäsen. Hänen isoisänsä on Anthony Ashley Cooper, 1. Shaftesburyn jaarli.
Kissology Volume One: 1974–1977
Levy 1
LONG BEACH AUDITORIUM 17.2.1974 ABC'S IN CONCERT 29.3.1974 THE MIKE DOUGLAS SHOW 29.4.1974 WINTERLAND 31.1.1975 THE MIDNIGHT SPECIAL 1.4.1974 ALIVE! PROMO 1975 COBO HALL 26.3.1976
Ensio Suominen
Taideteollisessa korkeakoulussa Suominen toimi apulaisprofessorina vuosina 1988-1989, ja professorin arvonimen hän sai 1996. Elokuva-alan Jussi-palkinnon hän sai kolme kertaa: vuosina 1963, 1983 ja 1989. Vuonna 2001 Suomiselle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki. Suominen kuoli 69-vuotiaana pitkään sairastettuaan Pirkkalassa. Suominen on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Will Eno
Will Eno (s. 1965 Lowell, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, joka asuu Brooklynissa, New Yorkissa. Ennen näytelmäkirjailijan uraansa hän oli maalarina rakennuksilla.
Kissology Volume One: 1974–1977
Levy 2
THE PAUL LYNDE HALLOWEEN SPECIAL 29.10.1976 BUDOKAN HALL 2.4.1977 DON KIRSHNE'S ROCK CONCERT 28.5.1977 THE SUMMIT 2.9.1977
Will Eno
Enon näytelmiä on esitetty pääasiassa Britanniassa, muun muassa lontoolaisessa National Theatressa. The New York Timesin kriitikko Charles Isherwood on sanonut Enosta, että tämä on "Jon Stewartin sukupolven Samuel Beckett." Maineikas näytelmäkirjailija Edward Albee on sanonut: "Will Eno on hienoimpia nuoria näytelmäkirjailijoita, joita olen vuosiin tavannut". Enon tuorein näytelmän on mukaelma Henrik Ibsenin Peer Gyntistä.
Vilho Lehtonen
pienoiskuva|Vilho Lehtonen noin vuonna 1943. Kuvaa on luultavasti käytetty vaalikampanjoissa. Vilho Hjalmar Lehtonen (9. helmikuuta 1908 Jyväskylän maalaiskunta – 31. tammikuuta 1996 Jyväskylän maalaiskunta) oli suomalainen varastonhoitaja ja SKDL:n kansanedustaja 1940-luvulla.
Lehtosen vanhemmat olivat työmies Fritjof Lehtonen ja Hulda Maria Kankainen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kauppa-apulaisena 1924–1931. Vuosina 1931–1971 Lehtonen oli osuuskauppa Mäki-Matin palveluksessa Jyväskylässä toimien eri tehtävissä kuten lähettinä, rautamyyjänä, varastonhoitajana, kuljetusasiainhoitajana, matka-asiamiehenä, säästökassa-asiamiehenä ja maatilanhoitajana sekä tavaratalon tavarain vastaanottajana ja talonmiehenä.
Lehtonen oli SKDL:n kansanedustajana 1945–1948 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli myös jäsenenä Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuustossa ja Jyväskylän kaupunginvaltuustossa. Vuosina 1931–1934 Lehtonen oli Jyväskylän sosialidemokraattisen nuorisopiirijärjestön piirisihteerinä.
Lehtonen oli naimisissa vuodesta 1933 Anna Matilda Peipposen kanssa.
Pekka Tegelman
Pekka Tegelman (s. 13. toukokuuta 1957) on suomalainen kitaristi, lauluntekijä ja levytuottaja. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli Finnforest, jonka Tegelman perusti vuonna 1972 veljensä Jussin kanssa.
Kolme albumia julkaisseen Finnforestin lisäksi hän soittanut useiden muiden artistien levyillä sekä toiminut tuottajana kymmenillä albumeilla. Tegelmanin pitkäaikaisimpia yhteistyökumppaneita ovat olleet muun muassa Petri Pettersson, Liisa Tavi sekä Sakari Kuosmanen. 2010-luvulla hän on tulkinnut Jacques Brelin tuotantoa yhdessä näyttelijä Martti Suosalon kanssa. Tegelmanin ensimmäinen sooloalbumi ilmestyi vuonna 2010.
Lordi Shaftesbury
Shaftesbury on vaikuttanut huomattavasti varsinkin moraalifilosofian kehitykseen.
Optimistisen Shaftesburyn mukaan Jumala on olemassa: hyvä ja ikuinen mieli hallitsee maailmaa ja kaitsee sitä sen parhaaksi, ja tätä ihmisjärjen sisäisesti ymmärtämää Jumalaa rakastetaan Hänen itsensä vuoksi ja pyyteettömästi. Järjestys ja kauneus ovat ihmisen suurimpia ilonaiheita: hyvä ja kaunis ovat luonnon absoluuttisia ominaisuuksia, kuten esimerkiksi harmonia musiikissa. (Tätä vastustivat niin puritanistiset aikalaiskristityt, joiden uskonto motivoitui palkinnoista/rangaistuksista, kuin myös lockelaiset relativistiset deistit, joiden moraali syntyi subjektista.)
Useimmat kirjoituksensa Shaftesbury kokosi 1711 itse kolme osaa käsittäväksi kokoomateokseksi, joka julkaistiin nimellä Characteristics of men, manners, opinions, times 1711–1714. Tärkeimmät näistä tutkimuksista ovat Inquiry concerning virtue and merit ja The moralists. Varsin paljon luettuja ovat myös Shaftesburyn kirjeet Letters to a young man at the university, joissa hän nimenomaan arvostelee kunnioittamansa opettajan John Locken oppia synnynnäisten aatteiden olemattomuudesta.
Shaftesburyn yleistä maailmankatsomusta määrittelee sopusointuisuuden, harmonian aate. Kokonaisuuden kannalta maailmassa ei ole onnettomuutta eikä pahaa, vaikka äärellisyyteen rajoittuva ymmärrys kyllä tajuaa monet todellisuuden yksityiskohdat epätäydellisiksi. Shaftesbury arvosteli historiallista kristinuskoa, sillä hän katsoi sen opettavan, että ihminen voi elää hyveellisenä vain haudantakaisen palkan tai rangaistuksen takia. Moraalisesti ala-arvoinen on se ajatus, että hyve vaatii palkkaa: se sisältää palkan omassa itsessään.
Myös Shaftesburyn moraaliopissa harmonia on johtavana aatteena. Tunteiden ja viehtymysten sopusuhde on moraalisuuden olemus. Tunteita on kolmea eri lajia: 1) henkilökohtaiset, 2) sosiaaliset eli niin kuin Shaftesbury sanoo, "luonnolliset" ja 3) "luonnottomat" tunteet, sellaiset, jotka eivät kohdistu omaan eikä toisen etuun. moraalisuus on siinä, että luonnottomat tunteet puuttuvat ja henkilökohtaisten ja toisten onneen kohdistuvien tunteiden välillä vallitsee harmonia. Shaftesburyn moraalioppi on sävyltään esteettinen.
Shaftesbury tahtoo kuitenkin psykologisessa tunteiden erittelyssään edellä mainittujen tunteiden lisäksi vielä ottaa huomioon sellaiset tunteet, jotka perustavat ihmiselle ominaisen moraalisen aistin (moral sense). Ihmisellä on näet vielä neljäs laji tunteita, rationaaliset eli refleksitunteet, siis ne tunteet, jotka kohdistuvat itse tunteisiin ja ikään kuin niistä itsetietoisuudessa heijastuen ilmenevät mieltymyksinä myötätunnon, ystävyyden, kiitollisuuden ynnä muihin tunteisiin tekojen vaikuttimina ja mielipahan tunteina päinvastaisia tunteita kohtaan. Nämä järkeen ja itsetietoisuuteen liittyvät tunteet voivat antaa lisätukea ihmisen moraalisille pyrkimyksille, sikäli kuin lisätuki varsinkin henkilökohtaisten ja sosiaalisten tunteiden harmonian saavuttamiseksi on tarpeen. Näissä psykologisissa moraalisen tietoisuuden erittelyissään, joita monet englantilaiset moraalifilosofit ovat jatkaneet, Shaftesbury näyttää panevan pääpainon moraalisiin tunteisiin antaen moraaliselle harkinnalle vain toisarvoisen aseman.
Lohipato (täsmennyssivu)
Lohipato voi viitata seuraaviin paikkoihin ja asioihin:
Thrashing Relics Volume 1
Thrashing Relics Volume 1: Underground thrash metal from Finland 1987-1990 on suomalaisen levy-yhtiön Bestial Burstin julkaisema kokoelmalevy. Albumille on koottu Pohjois-Pohjanmaalta kotoisin olevien thrash metal-yhtyeiden demoja. Albumi julkaistiin vuonna 2006
Kappaleet
Sulkujen sisällä yhtyeen kotikaupunki/-kunta ja toisten sulkujen sisällä äänite jolta kappaleet ovat peräisin.
Lycantrophy (Kuusamo) (demot Sickness Revealed ja Sleepwalker.)
Morphosis (Kuusamo) (demo Sick Standard of Living.)
National Napalm Syndicate (Pudasjärvi) (demo Painful Ten Hours.)
Mengele (Kiiminki) (demo Abominable Thoughts.)
Bergenin yliopisto
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Bergenin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 201–300.
Vetehinen (taruolento)
thumb|200px|Anker Eli Petersen: Sævarmaður (1998). thumb|200px|Vodjanoita esittävä piirros. Vetehinen on vedenhaltija suomalaisessa mytologiassa ja kansanperinteessä.
Käsityksiä vetehisestä
Yleensä vetehinen käsitetään pahaksi olennoksi, toisinaan taas hyväksi. Vetehinen oli luultavasti veden väkeä. Vetehinen saattoi olla hukkuneen sielu, joka pyrki houkuttelemaan eläviä hukkumaan. Se saattoi nousta maallekin ja tulla houkuttelemaan maan asukkaita veteen. Näissä suhteissa vetehinen muistuttaa näkkiä ja saattaa Suomessa olla vierasperäisen näkki-hahmon kotoinen edeltäjä.
Erään kansantarinan mukaan vetehinen ahdisteli järvellä kalamiehiä. Se seurasi venettä pitkään ja tarttui lopulta kiinni sen laitaan, jolloin veneessä olleet miehet iskivät kirveellä vetehisen käden irti. Vetehinen lupasi jättää ihmiset rauhaan, jos saisi kätensä takaisin. Niin tapahtui, eikä vetehinen sen jälkeen ole noussut syvyyksistä ihmisiä häiritsemään.
Vetehinen ei kuitenkaan aina ole paha. Eräissä loitsuperinteissä vetehiseen vedotaan paremman kalansaaliin toivossa, ja häntä kutsutaan Karjalan kala-Jumalaksi. Ihmisten kerrotaan myös saaneen kiinni vetehisen lehmiä, erityisen hyviä lypsylehmiä.
Erään käsityksen mukaan vetehinen on merenneidon miespuolinen vastine. Tällöin vetehinen kuvataan komeana ja lihaksikkaana miehenä, jolla alkaa navan alapuolelta pyrstö. Pyrstö on leveämpi kuin merenneidolla.
Vastaavia hahmoja muissa mytologioissa
Vetehishevonen on muun muassa irlantilaisilla, skoteilla ja ruotsalaisilla ihmisiä syvyyksiin houkutteleva hevonen.
Vodjanoi on slaavilaisen kansanperinteen miespuolinen veden henki, joka voi esiintyä hyvin monenlaisissa hahmoissa. Hänen sanotaan asuvan vedenpyörteessä tai vedenalaisessa palatsissa, joka on täynnä uponneista laivoista peräisin olevia aarteita. Vodjanoin sanotaan esiintyvän vanhan miehen hahmossa, jolla on vihertävä, lian peittämä parta. Hänen uskotaan aiheuttavan hukkumisia: hukkuneet hän vie veden alle palvelijoikseen. Kalastajilla on ollut tapana uhrata vodjanoille tupakkaa hyvän kalaonnen saadakseen. Vodjanoita voi lepytellä myös uhraamalla hänelle voita tai ensimmäisen saaliiksi saadun kalan. Vodjanoi on mylläreiden, mehiläistenkasvattajien ja kalastajien suojelushenki.
Aiheesta muualla
Водник (митология)
Ylijohtaja
Ylijohtaja on eräiden virastojen ja laitosten ylin tai pääjohtajan jälkeen seuraavaksi ylin johtaja. Ylijohtaja on myös eräiden ministeriön osastopäälliköiden virkanimike.
Ylijohtajan arvonimi on myönnetty Suomessa kerran.
Eino Heljo
Eino Herman Heljo (25. marraskuuta 1884 Hämeenkyrö – 16. toukokuuta 1959) oli suomalainen taidemaalari.
Heljo opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1905–1908 ja Pariisissa Académie Colarossissa 1913. Heljo täydensi myöhemmin opintojaan vielä Tanskassa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1915 ja 1916. Vuonna 1923 Heljolla oli näyttely Stenmanin taidesalongissa Helsingissä ja sitä ennen näyttely Tampereella. Heljolla oli ateljee Hämeenkyrössä.
Alvar Kangasmaa
Kangasmaan vanhemmat olivat asemapäällikkö Frans Johan Hedman (1827–1885) ja Amanda Margareta Stenij (1855–1943). Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuonna 1900, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1900–1901 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1923, 1926 ja 1931. Kangasmaa toimi piirtäjänä ja kuvittajana.
Senet
pienoiskuva|300x300px|Senet-pelilauta, johon pelin omistaja [[Amenhotep III|Amunhotep III on kaivertanut nimensä. Peli on Thebesistä luultavasti hänen haudastaan.]] Senet tai S'n't (tai Senat tai Zinat) on egyptiläinen, kahden pelattava lautapeli ja yksi vanhimmista tunnetuista peleistä. Sitä on pelattu ainakin 3500-luvulta eaa. Alkujaan peli juhlisti kuukauden 30 päivää (pelissä on 30 peliruutua), mutta se kehittyi aikojen saatossa vakavaksi peliksi, jolla oli kulttuurillista ja uskonnollista painoarvoa.
Pelin pelaaminen ja säännöt
pienoiskuva|200x200px|Tunnettu kuningatar [[Nefertari pelaamassa Senetiä.]]Senet-pelin lauta koostuu kolmesta kymmenen ruudun rivistä. Vaikka arkeologit ovat löytäneet yli viisikymmentä Senet-lautaa, ei pelin säännöistä ole varmuutta. Yleisen käsityksen mukaan nappuloita siirrettiin laudalla sen päästä päähän, leveän (peilikuva) S-kirjaimen muodossa. Siirtojen määrä ratkaistiin heittämällä neljää tikkua. Lauta sisälsi viisi erikoisruutua (ruudut 15 ja 26–29), jotka määrittivät siihen osuvan pelaajan toimenpiteet. Pelin voitti pelaaja, joka ensimmäisenä sai kaikki pelinappulansa pois laudalta.
Effoa
thumb|Effoan juliste, jossa nainen seisoo savupiipun vieressä. thumb|Yhtiön entinen pääkonttori Helsingin Etelärannassa, nykyinen [[Kirkon talo.]] thumb|S/S Titania reitillä Helsinki/Hanko–Kööpenhamina–Hull. thumb|FÅA:n romutetun rahtilaivan M/S Asynjan ankkuri [[Helsinki|Helsingin Liuskasaaressa.]] Effoa (vuoteen 1937 Finska Ångfartygs Aktiebolaget, vuosina 1937–1976 Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö – Finska Ångfartygs Aktiebolaget, lyhenne suomeksi SHO ja ruotsiksi FÅA) oli vuosina 1883–1990 toiminut suomalainen laivayhtiö. Se oli yksi nykyisen Silja Linen edeltäjäyhtiöistä.
Senet
Pelin pelaaminen ja säännöt
Egyptologit yrittivät lähes vuosisadan selvittää pelin sääntöjä. Sääntöjä selvitettiin hautakammioiden kuvituksista, säilyneistä pelilaudoista ja niiden kuvituksista sekä uskonnollisista teksteistä, jotka käsittelivät matkaa kuolemaan.
Nykyään käytössä olevat säännöt
Pelissä heitetään neljää tikkua, joiden toinen puoli on pyöreä, toinen tasainen, tai pyramidinomaista noppaa. Saatujen tasaisten tikkujen tai valkoisten pyramidinkärkien perusteella pelaaja voi liikkua tikkujen osoittaman määrän: