cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tarton rauha
Sopimuksen sisällöstä
Sopimuksen johdanto toteaa: ”Ottaen huomioon, että Suomi vuonna 1917 on julistautunut itsenäiseksi ja että Venäjä on tunnustanut Suomen valtakunnan, Suomen Suuriruhtinaanmaan rajoissa, riippumattomaksi ja täysivaltaiseksi, ja haluten lopettaa molempien valtioiden välillä sittemmin syntyneen sodan, luoda pysyväiset rauhalliset suhteet niiden kesken sekä lopullisesti selvittää Suomen ja Venäjän aikaisemmasta valtioyhteydestä johtuneet suhteet, ovat päättäneet tehdä tätä tarkoittavan sopimuksen”.
Sopimuksen ratifiointi ja voimaantulo
Ennen voimaantuloaan Tarton rauhansopimus oli vielä hyväksyttävä Suomen eduskunnassa, jossa asiasta muodostui kolme erilaista mielipidesuuntaa. Hyväksymisen kannalla olivat selkeimmin sosiaalidemokraatit, edistyspuolue, maltilliset kokoomuslaiset ja osa maalaisliittoa. Jyrkimmin sopimusta vastustivat ruotsalaiset ja E. N. Setälän johtamat kokoomuksen aktivistit, jotka vastustivat bolševistisen Venäjän tunnustamista. Varauksellisuutta oli laajemminkin kokoomuksessa ja Maalaisliitossa, joiden mukaan sopimusta olisi pitänyt parantaa jatkoneuvotteluilla. Samaan päätökseen oli sidottu myös lakialoite sotatilan päättymisestä. Oikeistoa ärsytti myös sopimuksen 35. artikla, joka velvoitti armahtamaan Venäjälle paenneita sisällissodan punaisia. Neuvosto-Venäjän julkilausuma Itä-Karjalan itsehallinnosta luultavasti edisti sopimuksen hyväksymistä eduskunnassa, vaikka Suomen valtiojohto käsitti sen todellisen merkityksen olevan vähäinen.
Rauhansopimus hyväksyttiin eduskunnassa 1. joulukuuta 1920 äänin 163–27. Presidentti Ståhlberg vahvisti päätöksen ja ratifioi sopimuksen Suomen osalta 11. joulukuuta. RKP:ta edustaneet ministerit Hjalmar Granfelt ja Hjalmar Procopé olivat suositelleet presidentille asian lykkäämistä. Neuvosto-Venäjän ylin valtioelin Yleisvenäläinen toimeenpaneva keskuskomitea ratifioi sopimuksen jo yhdeksän päivää allekirjoittamisen jälkeen 23. lokakuuta 1920. Ratifioimisasiakirjat vaihdettiin Moskovassa 27. joulukuuta.
Sopimus astui voimaan 31. joulukuuta 1920. Inkeriläisten vapaaehtoispataljoona oli jo joulukuun alussa perääntynyt Suomen puolelle ja luopunut Kirjasalosta. Repolan ja Porajärven kuntien luovutus Neuvosto-Venäjälle tapahtui 15. helmikuuta 1921. Neuvosto-Venäjän Helsingin-lähetystö aloitti toimintansa vuoden 1921 helmikuussa ja Suomen Moskovan-lähetystö saman vuoden syyskuussa. Petsamon rajankäynti kesti myös vuoden 1921 syksyyn. Rauhansopimuksen täydennykseksi tarkoitettua kauppasopimusta ei saatu aikaan.
Seuraukset
Aikalaisten mielipiteet Tarton rauhasta olivat ristiriitaisia. Monet suomalaiset eivät olleet tyytyväisiä sopimukseen, joka jätti Itä-Karjalan kokonaan Neuvosto-Venäjälle. Osa oikeistoa vastusti lisäksi yleensäkin sopimusten tekemistä epäluotettavina pidettyjen bolševikkien kanssa, joiden vallan he uskoivat pian romahtavan. Pettyneiden keskuudessa sopimusta kutsuttiin ”häpeärauhaksi”. Repolan väliaikainen nimismies Bobi Sivén ampui itsensä vastalauseena pitäjän luovutukselle tammikuussa 1921 ja kohosi heimoaatteen kannattajien marttyyriksi. Tarton rauha esti Suomea tukemasta talvella 1921–1922 puhjennutta Itä-Karjalan kansannousua, joka kukistettiin pian. Pettymys synnytti Suomessa yhteiskunnallista liikehdintää, jonka johti muun muassa Akateemisen Karjala-Seuran perustamiseen. Myöhemmän historian valossa Tarton rauhanehdot on usein nähty hyvinkin edullisina Suomelle. Neuvotteluvaltuuskuntaa johtanut J. K. Paasikivi arvioi vuosia myöhemmin, että Tarton rauha oli Suomelle ”liian hyvä kestääkseen”.
Tarton rauhan nojalla tuhannet pietarinsuomalaiset muuttivat Suomeen. Petsamon satamalle muodostui sittemmin erittäin merkittävä asema Suomen ulkomaankaupassa välirauhan aikana.
Talvisodan jälkeen Tarton rauha korvattiin vuonna 1940 Moskovan rauhalla ja vuonna 1947 Pariisin rauhalla, joissa Suomi joutui luovuttamaan huomattavasti alueitaan Neuvostoliitolle. Jotkut Karjalan palautuksen kannattajat ovat myöhemmin vaatineet Tarton rauhan rajojen palauttamista.
Mielenosoitus
pienoiskuva|Hallituksen vastainen mielenosoitus Helsingissä 2015, johon arvioitiin osallistuvan 30 000 ihmistä. pienoiskuva|Kylttejä mielenosoituksesta.
Mielenosoitus on toiminta tai teko, jolla esitetään huomiota herättävästi vaatimus, vastalause, mielipide tai muu sellainen. Sanaa käytetään joukkoesiintymisestä.
Mielenosoitukset ovat usein rauhallisia, mutta ne voivat karata käsistä. Mielenosoituksessa käytetään ainakin kahta erittäin merkittävää vapautta ja oikeutta, sananvapautta ja kokoontumisvapautta. Mielenosoituksiin liittyvät iskulauseet, yksinkertaiset lauseet tai sanat, joita toistetaan mielipiteen ilmaisemiseksi. Näitä iskulauseita huudellaan tai niitä kirjoitetaan kyltteihin.
Rauhallinen mielenosoittaminen on useimmissa demokratioissa sallittua ja sen kieltämistä pidetään vajeena ihmisoikeuksien toteutumisessa, koska kansanvallan perusteena on vapaa vaikuttaminen yleiseen mielipiteeseen ja julkinen mielipiteen muokkaaminen. Koska mielenosoitus on oikeus, Suomessa ei mielenosoitukseen anota lupaa, vaan annetaan ilmoitus mielenosoituksesta, jotta yleinen järjestys ja turvallisuus kyetään takaamaan.
Tavallinen mielenosoitus on yleensä ulkotiloissa tapahtuvaa fyysistä mielipiteen ilmausta. Tämän lisäksi on olemassa virtuaalimaailmassa (videopeleissä tai keskustelualueilla (kuten keskustelupalstoilla) tapahtuvia, jokseenkin harvinaisia mielenosoituksia. Esimerkiksi toukokuussa 2007 suositussa tietokoneroolipelissä World of Warcraft pelaajat muodostivat pitkän ruumisjonon virtuaalihahmoista osoittaen mieltään yhdysvaltalaiselle Blizzard Entertainment -peliyhtiölle heidän huonon asiakaspalvelunsa takia.
Suomen suurin yksittäinen mielenosoitus on vuoden 2018 Helsinki Pride, johon osallistui 30. kesäkuuta 100 000 ihmistä.
Väkivaltaiset mielenosoitukset
Yleensä vakaissa yhteiskunnissa mielenosoitukset ovat rauhallisia, mutta mielenosoituksilla voi olla joukkokokoontumisina olla piirre valvomattomina tulla väkivaltaisiksi, missä voidaan mm. rikkoa alakerrassa olevien kauppojen ikkunoita, polttaa autoja ja pahoinpidellä oletettavasti toista mieltä olevia. Tämän estämiseksi myös maissa, joissa mielenosoitusta ei ole tehty valvonnan vuoksi luvanvaraiseksi, edellytetään mielenosoituksesta ilmoitusta.
Rauhallista mielenosoittamista ei tule sekoittaa mellakkaan. Mellakat voivat syntyä mielenosoituksista, kun pieni osanottajajoukko menee liian pitkälle tai viranomaisten häirittyä rauhanomaista mielenosoitusta. Mellakoijat saattavat rikkoa ikkunoita yms. omaisuutta ja käyttäytyä uhkaavasti, jota yleensä seuraa poliisin väliintulo.
Joukkokokous
pienoiskuva|Sodanvastainen mielenosoitus Lontoossa 20. maaliskuuta 2005 pienoiskuva|Suurlakon aikana Suomen suurimmissa kaupungeissa kokoonnuttiin ennennäkemättömän laajoihin mielenosoituksiin. Lakkokuva Tampereen Kauppatorilta (nyk. [[Keskustori) loka-marraskuussa 1905.]] Joukkokokous on tapa osoittaa joukkovoimaa. Joukkokokouksessa suuri väkijoukko kokoontuu julkiseen tilaan, yleensä torilla tai mieluummin hallinnolliselle aukealle, joka on keskeisellä paikalla vedotakseen päättäjiin ja vaikuttajiin, yleensä poliitikkoihin ja johtaviin virkamiehiin suoraan ja tiedotusvälineiden kautta. Suomessa tällainen paikka on ollut Senaatintori. Kansainvälisesti kuuluisa mielenosoituspaikka on ollut Kiinassa Taivaallisen rauhan aukio.
pienoiskuva|Ukrainan oranssivallankumouksen joukkokokouksesta telttaleiriksi muuttunut tapahtuma
Pyhä Blasius
pienoiskuva|Pyhää Blasiusta (keskellä) esittävä lasimaalausikkuna; nykyisin [[Louvressa]] Blasius (Blasios, Blaise, arm. Սուրբ Վլասի, Surb Vlasi; kreikaksi: Άγιος Βλάσιος, Agios Vlasios) oli Sebasteian piispa ja lääkäri muinaisessa Armeniassa (nykyisin Sivas Turkissa), jota kunnioitetaan pyhimyksenä ja marttyyrinä sekä ortodoksien että katolisten parissa. Läntisessä kristikunnassa hänen muistopäivänsä on 3. helmikuuta, ortodokseilla 11. helmikuuta
Mielenosoitus
Mielenosoituksellinen liikenteen tukkiminen
Ranskassa maanviljelijät ja kuorma-autonkuljettaja tukkivat Pariisiin meneviä liikenneväyliä saadakseen huomiota asialleen. Venäjällä uutiskynnyksen yli nousee valtatien liikenteen tai rautatieyhteyden katkaiseminen 2–3 tunniksi, mikä ei vielä aiheuta valtiovallan voimakkaita vastatoimenpiteitä, mutta takaa julkisuuden joukkotiedotusvälineissä,
Pyhä Blasius
Pyhä Blasius oli keskiajalla yksi suosituimmista pyhimyksistä, ja hän on yksi neljästätoista hädässäauttajasta. Häneltä rukoiltiin apua kurkkutauteja vastaan, ja hän oli villankarstaajien ja kotieläinten suojelija.
Legenda
Legendan mukaan Blasius oli hurskas kristitty lääkäri, joka valittiin aikanaan kotikaupunkinsa Sebasteian piispaksi, ja toimi rohkeasti paikallisten kristittyjen johtajana vainon aikana. Hän vetäytyi myöhemmin luolaan kaupungin lähistöllä, ja eli siellä rukoillen kaikkien puolesta ja siunaten ja parantaen villieläimiä. Keisari Liciniuksen aikana v. 316 paikallinen maaherra aloitti vainot. Hänen miehensä löysivät Blasiuksen etsiessään petoja, joille kristityt voitaisiin syöttää. Kun häntä vietiin Sebasteiaan, hän paransi erään naisen pojan, joka oli tukehtumassa kurkussaan olevaan ruotoon. Blasiusta kidutettiin pieksemällä häntä kepeillä ja repimällä hänen ihoaan villan karstauksessa käytetyillä piikeillä. Lopuksi hänet mestattiin.
Mielenosoitus
Mielenosoitusmarssi
Suomessa yksi suurimmista mielenosoitusmarsseista on ollut 1930 järjestetty talonpoikaismarssi. Euroopan unionissa maanviljelijät järjestävät traktorimarsseja. Joissain mielenosoituksissa huomiota herätetään paheksuttavalla käytöksellä, esimerkiksi alastomuudella.
Joitain vakiintuneita ja juhlalliseksi muuttuneita mielenosoitusmarsseja ei enää pidetä varsinaisina mielenosoituksina. Tällaisiksi ovat muuttuneet mm. vappumarssit ja paraatit, joilla osoitetaan joukkovoimaa tai voimannäyttöä. Paraatien merkitys sotatilanteessa on osoittaa valloitetun alueen tai kaupungin asukkaille, että valta on vaihtunut. Tällöin kysymys on usein voitonparaatista.
Myös uskonnollisilla liikkeillä on julkisia marsseja, joilla osoitetaan yhteisön monilukuisuus julkisesti sekä sen sanoma. Tällöin ei kuitenkaan viitata tapahtumaan mielenosoituksena, vaan kulkueena. Esimerkkinä on mm. ortodoksien ristisaatto.
Mielenosoituksellinen äänimerkin käyttö
Mielenosoituksellinen äänimerkin käyttö kaupunkiliikenteessä voi olla mielenosoittamisen väline. Tätä käytettiin mm. Tallinnassa pronssisoturimellakoiden yhteydessä. Ajonopeus hidastettiin 20–30 km/h, ja annettiin äänimerkkejä.
Ulosmarssi
Virallisissa yhteyksissä, esimerkiksi kokousten yhteydessä voivat vähemmistöön jääneet tai sellaiset, joiden mielen mukaan asioita ei käsitellä, voivat virallisetkin kokousedustajat suorittaa ulosmarssin eli poistua mielenosoituksellisesti yhdessä samanaikaisesti kokouksesta, jolloin se huomataan ja joissain tapauksissa se menee tiedoksi myös joukkotiedotusvälineisiin.
Ulosmarssina Suomessa viitataan myös suunnittelemattomaan ja lyhyeen mielenosoituslakkoon, josta ei ole tehty asianmukaista lakkovaroitusta, ja joka sen vuoksi voi osoittautua työtuomioistuimessa laittomaksi työtaistelutoimeksi.
Lipun polttaminen
Vihapuhetutkija Tuija Saresman (JyU) mukaan Suomen lipun polttaminen on "hyvin väkivaltainen teko", siinä häpäistään vahvan symboliarvon omaava esine. Myös Pride-lipun tuhoaminen on hänestä vakavaa.
Terrorismi
Joissain tapauksissa terroriteot ovat mielenosoitustapa. Uhreja on varsinaiseen taisteluun nähden vähän, mutta julkisuus on melkoinen. Ehkä yksi kuuluisimmista terroriteoista on ollut Frans Ferdinandin murha 1914, joka tarjosi syyn Itävalta-Unkarille Serbian kuningaskunnan rankaisemiseen sodalla, minkä seurauksena Venäjän keisarikunta aloitti Serbiaa suojellakseen Itävalta-Unkarin vastaisen liikekannallepanon, jonka seurauksena Saksan valtakunta julisti sodan Venäjälle ja ensimmäinen maailmansota alkoi.
Palvelunestohyökkäykset
Palvelunestohyökkäykset viranomaisten tai merkittävien tahojen verkkopalvelimille ovat tapa osoittaa vastustusta asianomaisen tahon menettelyä vastaan. Samalla voidaan myös osoittaa, ettei verkkopalvelun ylläpitäjä kykene estämään häirintää, jolloin se on myös voimannäyttö ja tietoteknisessä mielessä voimankäyttöä.
Joidenkin Viron ministeriöiden verkkosivut joutuivat hyökkäyksien kohteiksi pronssisotilasmielenosoitusten yhteydessä, millä tavallaan demonstroitiin sitä, ettei Viro NATO-maanakaan kykene suojelemaan edes tietoverkkojaan. Puolustaakseen verkkojaan Viro hankki itselleen NATO-maiden organisaatioon kuuluvan kehityskeskuksen suojelemaan verkkoja.
Yleiset kokoukset Suomessa
Suomen kielessä mielenosoitus käsittää kaikenlaiset mielenilmaukset, minkä vuoksi mielenosoitus voi tarkoittaa myös väkivaltaista mielenosoitusta, josta voi kehittyä mellakka. Suomessa kokoontumislaki käyttää mielenosoituksista yleisen kokouksen nimikettä.
Yleinen kokous on järjestettävä rauhanomaisesti sekä osanottajien tai sivullisten turvallisuutta vaarantamatta ja heidän oikeuksiaan loukkaamatta. Tällaista tilaisuutta järjestettäessä on huolehdittava siitä, ettei kokoontumisesta aiheudu huomattavaa haittaa ympäristölle. Julkisen vallan on edistettävä kokoontumisvapauden käyttämistä turvaamalla oikeus kokoontua ilman ulkopuolista häiriötä ja luomalla edellytyksiä yleisten kokousten järjestämiselle.
Kokoontumislaissa tarkoitetusta, ulkona yleisellä paikalla järjestettävästä yleisestä kokouksesta kuten mielenosoituksesta tulee ilmoittaa poliisille vähintään kuutta tuntia ennen kokouksen alkua. Mitään määrämuotoa (esimerkiksi lomakkeen käyttöä) tai ilmoitusmaksua laki ei kuitenkaan vaadi, vaan ilmoituksen voi tehdä myös suullisesti. Ilmoituksen jättäminen poliisille on maksutonta. Myöhemminkin tehtyä ilmoitusta voidaan pitää pätevänä, jos tapahtumasta ei aiheudu kohtuutonta haittaa yleiselle järjestykselle. Yksittäisen henkilön mielenilmauksesta ei tarvitse ilmoittaa kenellekään. Yleisestä kokouksesta ilmoitettaessa poliisille on kerrottava Kokouksen järjestäjän on lisäksi nimettävä yhteyshenkilö, jonka kanssa poliisi voi sopia tarvittavista järjestelyistä ja johon poliisi voi olla yhteydessä kokouksen aikana.
Kuka hyvänsä täysi-ikäinen yksilö tai oikeushenkilö voi toimia mielenosoituksen järjestäjänä. 15–18-vuotias voi järjestää yleisen kokouksen, mikäli hänen voidaan katsoa kykenevän vastaamaan siitä aiheutuvista velvoitteista.
Mielenosoituksen saa järjestää ulkona sijaitsevalla julkisella paikalla kuten kadulla, torilla tai muussa vastaavassa kokoustarkoitukseen soveltuvassa yleisessä paikassa pyytämättä tähän lupaa alueen omistajalta tai haltijalta. Jos kaksi eri tahoa haluaa käyttää samaa paikkaa, on ensisijainen oikeus sillä, joka on tehnyt kokoontumisilmoituksen ensimmäisenä. Jos toinen taho on kuitenkin perinteisesti tai sopimuksen mukaan käyttänyt paikkaa, sillä on ensisijainen oikeus. Poliisi voi – yhteyshenkilön kanssa neuvoteltuaan – osoittaa mielenosoituksen siirrettäväksi toiseen, mielenosoituksen kannalta sopivaan paikkaan, mikäli se a) vaarantaa ihmisten turvallisuutta, b) aiheuttaa huomattavaa haittaa ympäristölle tai vahinkoa omaisuudelle, c) häiritsee kohtuuttomasti sivullisia tai liikennettä, taikka d) häiritsee valtiovierailua tai julkisyhteisön järjestämää kansainvälistä tilaisuutta.
Mielenosoituksessa saa käyttää julisteita, banderolleja, tunnuksia, äänenvahvistimia ja muita tavanomaisia kokousvälineitä sekä tilapäisiä rakennelmia. Järjestäjän on huolehdittava siitä, etteivät nämä välineet aiheuta vaaraa tai kohtuutonta haittaa osanottajille, sivullisille, tai ympäristölle. Järjestäjän on puhdistettava kokouspaikka kokouksen jälkeen ja poistettava pystyttämänsä rakennelmat.
Yleisen kokouksen järjestäjällä on velvollisuus huolehtia siitä, että tilaisuudessa säilyy järjestys. Tätä varten hän voi asettaa järjestyksenvalvojia kokouspaikalle ja sen välittömään ympäristöön. Yleisessä kokouksessa tai sen lähiympäristössä ei saa kantaa ampuma- tai teräaseita eikä muita rikoksentekoon soveltuvia välineitä. Poliisi voi kieltää alkoholin hallussapidon yleisessä kokouksessa. Mikäli järjestäjän suorittamat toimenpiteet eivät riitä varmistamaan turvallisuutta, poliisi voi kieltää tilaisuuden järjestämisen tai keskeyttää sen.
Jos joku tahallaan tai törkeästä huolimattomuudesta lyö laimin yleisestä kokouksesta poliisille ilmoittamisen ja siten aiheuttaa huomattavaa vaaraa yleiselle järjestykselle ja turvallisuudelle tai rikkoo olennaisesti poliisin lain nojalla antamia määräyksiä, hän syyllistyy kokoontumislain 26 §:n tarkoittamaan kokoontumisrikkomukseen, josta voidaan tuomita sakkorangaistukseen.
Suomessa viime vuosien tunnetuimpia mielenosoituksia ovat olleet "kuokkavierasjuhlat" ja Smash ASEM. Perinteisistä, joka vuosi toistuvista yleisistä kokouksista esimerkkinä ovat puolueiden vapputapahtumat. pienoiskuva|Helsinki Pride 2007
Mielenosoitukset Suomessa
Suomessa on osoitettu mieltä muun muassa seuraavissa tilanteissa
Pride
Pride on globaali liike seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen ylpeydestä seksuaalisesta suuntautumisestaan ja sukupuoli-identiteetistään. Pride puolustaa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia. Suomessa Pride-tapahtumia ja kulkueita on järjestetty vuodesta 1974 lähtien ja vuodesta 2000 eteenpäin jokavuotista Setan järjestämää tapahtumaa Helsingissä on kutsuttu Helsinki Prideksi.
Rakkaudenosoitus
28. marraskuuta 2014 eduskunnan täysistunnossa äänestettiin tasa-arvoisesta avioliittolaista. Eduskuntatalon eteen kansalaistorille kerääntyi tuhansia lakimuutosta kannattavia mielenosoittajia.
Turvapaikanhakijoiden mielenosoitus
10. helmikuuta 2017 turvapaikanhakijat aloittivat mielenosoituksen Helsingin keskustassa jossa vuorokauden ympäri mieltään osoittavat irakilaiset ja afganistanilaiset vaativat parempaa maahanmuuttopolitiikkaa ja pakkopalautusten lopettamista.
Itsenäisyyspäivät 2013 ja 2016
Vasemmiston Kiakkovieraat-mielenosoitus 6.12.2013 johti hyökkäyksiin poliisin kimppuun ja ikkunoiden ja omaisuuden tuhoamiseen, jossa loukkaantui kymmenisen poliisia ja kuusi poliisihevosta.
Vuoden 2016 itsenäisyyspäivänä Helsingissä järjestettiin poikkeuksellisen suuri määrä mielenosoituksia, muun muassa
Keltaveitset
Keltaveitset,, omalla kielellä T'atsaot´ine, olivat melko pieni intiaaniheimo, joka asui kanadan subarktisen havumetsä-alueen pohjoisosissa tundran rajalla ennen eurooppalaisten tuloa. Heimon alueella Suuresta Orjajärvestä pohjoiseen oli runsas kupariesiintymä, joka tuotti intiaanien välisessä kaupassa heimolle suuren omaisuuden vaihdettavana kauppatavarana. Heimon kaikki nimitykset Yellow Knives, Copper Indians "Kupari-intiaanit", Red Knives "Punaveitset" viittasivat kupariin. Keltaveitset kuuluivat na dene -kieliryhmään. Keltaveitsien heimo menetti asemansa kuparikaupassa, kun eurooppalaiset saapuivat ja myivät intiaaneille ruutiaseita ja muita tavaroita. Yellowknifet sulautuivat lopulta erääseen lännessä olevaan suurempaan intiaaniheimoon.
Yleisilmailu
Yleisilmailu (engl. General Aviation, GA) kattaa käsitteenä kaikki muut ilmailun toiminnot paitsi kaupallisen ilmakuljetuksen (engl. Commercial Air Transport, CAT) eli liikenneilmailun, valtion ilmailun (engl. State Aviation) ja lentotyön (engl. Aerial Work Operation).
Kaupallista yleisilmailutoimintaa on seuraavilla aloilla :
Arvioidaan, että maailmassa on 320 000 yleisilmailulentokoneita, joilla lennetään yli 35 miljoonaa lentotuntia vuodessa (hieman yli sata tuntia konetta kohden vuodessa). Yhdysvalloissa on 600 000 yleisilmailulentäjää ja Ranskassa on 50 000. Näistä vain osa on aktiivisia lentäjiä. Monissa lentokerhoissa tyypillinen lentäväkin jäsen lentää vain muutamia tunteja vuodessa. Vuonna 2004 Suomen ilma-alusrekisterissä oli 510 yleisilmailun lentokonetta, joilla lennettiin yli 70 000 tuntia (alle 150 tuntia konetta kohden vuodessa). Vuonna 2005 niille tapahtui neljä suurempaa onnettomuutta.
Kevytilmailu
Kevytilmailu sai alkunsa 1960-luvulla liitimistä ja painopisteohjatuista moottoriliitimistä. Niistä kehittyi 1980-luvun loppua kohden ultrakevyt lentokone, joka oli harrastajien vastaus yleisilmailun kustannusten nousulle.
Vuonna 2014 Suomessa oli rekisteröitynä 318 ultrakevyttä lentokonetta. Ultrakevyiden lentäminen on saavuttanut purjelennon suosion. Vuoteen 2014 mennessä lupakirjoja on Suomessa myönnetty noin 1 400. Ultrakevyen koneen paino on alle 450 kilogrammaa. Sen lentämiseen oikeuttavaan lupakirjaan vaaditaan vähintään 48 tuntia teoriaopiskelua ja 25 lentotuntia. 2010-luvulla ultrakevyiden lentokoneiden onnettomuudet ovat lisääntyneet. Monet onnettomuuksista ovat johtuneet ohjaajan tekemästä virhearvioinnista.
Experimental-lentokoneet
thumb|240px|Ultrakevyt Sky-Arrow. Ilmailu syntyi 1900-luvun alussa kokeellisten lentokoneiden, toisin sanoen Experimental-lentokoneiden, rakentamisena. Kuitenkin harrasterakenteisten Experimental-lentokoneiden lentäminen oli muun muassa Yhdysvalloissa kiellettyä pitkään toisen maailmansodan jälkeen, aina 1970-luvun alkuun asti. Tämän jälkeen harrastus on kasvattanut suosiotaan kautta maailman.
Emma (taidemuseo)
Samalla sisäänpääsylipulla pääsee Emman lisäksi Futuro-taloon, Mauri Kunnas -näyttelyyn sekä Espoon kaupunginmuseoon, jotka toimivat kaikki Näyttelykeskus WeeGeellä. Samasta pihapiiristä löytyy myös Museo Leikki sekä Suomen kello- ja korumuseo Kruunu.
WeeGee-talon edessä sijaitseva veistospuisto esittelee taidetta Emman kokoelmista. Esillä on Matti Peltokankaan teos Kulku vuodelta 1990, Eero Hiirosen Pro Aqua vuosilta 2005–2006. Raimo Utriaisen taidesäätiö teetti veistoksen Virta I (1981/2006) sijoitettavaksi Weegeen edustalle. Sen mallina oli Utriaisen 1980-luvun Virta-sarjan veistos Virta I vuodelta 1981. Veistos paljastettiin lokakuussa 2006.
Historia
Espoo perusti Espoon taidemuseosäätiön vuonna 2002. Emma avattiin yleisölle 13. lokakuuta 2006 WeeGee-talon kunnostuksen valmistuttua.
Emman oma taidekokoelma, entinen Espoon kaupungin taidekokoelma, sisältää yli 2 600 teosta. Taidekokoelmaan kuuluvat julkiset teokset kaupungin virastoissa, laitoksissa sekä ulkotiloissa. Joitakin on esillä myös Emmassa.
Vuonna 2003 perustettu Tapio Wirkkala Rut Bryk säätiö vaalii Rut Brykin ja Tapio Wirkkalan taiteellista perintöä. Säätiön ja Emman kesken solmittiin talletussopimus, jonka perusteella museon hallintaan siirtyi yli 3 000 säätiön omistamaa esinettä. Mukana on taideteoksia, taideteollista esineistöä, prototyyppejä sekä arkistoaineistoa. Marraskuussa 2015 Espoon kaupunki, EMMA – Espoon modernin taiteen museo ja Tapio Wirkkala Rut Bryk säätiö solmivat sopimuksen säätiön kokoelman sijoittamisesta pysyvästi näyttelykeskus WeeGeen tiloihin. Säätiön kokoelma on esillä Bryk&Wirkkala katseluvarastossa, joka on säilytystilan, näyttelyn ja työskentelytilan yhdistelmä.
Kesällä 2013 Espoon Taide- ja Tietotekniikkakeskus Cartes sulautui Emman toimintoihin. Cartesin olivat perustaneet vuonna 1990 Sibelius-Akatemia, Teknillisen korkeakoulu ja Espoon kaupunki, ja sitä ylläpiti voittoa tavoittelematon Espoon Taide- ja Tietotekniikkasäätiö. Cartes järjesti ja tuotti uutta teknologiaa soveltavia taidetapahtumia ja taideteoksia sekä edisti alan tutkimustoimintaa. Cartesin päätapahtuma viime vuosina oli vuosittain järjestettävä Cartes Flux -uusmediataidefestivaali, joka esitteli kotimaista ja kansainvälistä kokeellista mediataidetta. Cartes oli yksi keväällä 2010 perustetun Suomen Mediataideverkosto ry:n perustajajäsenistä.
Emmalle myönnettiin Vuoden museo -palkinto keväällä 2018.
Vuonna 2020 Kyösti Kakkonen, EMMA – Espoon modernin taiteen museo ja Espoon kaupunki solmivat yhteistyösopimuksen, jonka seurauksena Collection Kakkonen ja sen pitkäaikaista esittämistä varten rakennettu uusi näyttelytila avautuivat Näyttelykeskus WeeGeellä marraskuussa 2022.
Näyttelyt
thumb|250px|[[Pekka Kauhanen, Taidepoliisi, 2006. Veistos on Emman lähellä olevassa liikenneympyrässä.]] Emman toisella puolella vierailevat vaihtuvat näyttelyt, jotka esittelevät kansainvälistä ja kotimaista taidetta ja designia. Näyttelyt esittelevät modernin taiteen klassikoita sekä muistuttavat jo unohtuneista suomalaisista merkittävistä modernin taiteen edustajista. 2020-luvulla EMMAn rooli muotoilua esittelevänä taidemuseona on vahvistunut merkittävästi.
Espoon modernin taiteen museon kokoelma
Emman taidekokoelma on espoolaisten oma taidekokoelma. Emman kokoelmaa on kerätty 1950-luvulta lähtien, teoksia kokoelmassa on yli 2 600. Se on taidemuseon kokoelmista suurin ja vanhin. Alun perin Espoon kaupungin taidekokoelmasta tuli Emman kokoelma vuonna 2002, kun kaupungin kuvataidetoiminnasta ja kokoelmien kartutuksesta huolehtimaan perustettiin Espoon Taidemuseosäätiö, joka hallinnoi vuonna 2006 yleisölle ovensa avannutta taidemuseota. Merkittävä osa Emman kokoelman teoksista on jatkuvasti esillä Espoon kaupunkikuvassa, ulkotiloissa julkisina monumentteina tai koulujen, sairaaloiden, päiväkotien, palvelutalojen, uimahallien aulatiloissa ja käytävillä, kaikkien kaupunkilaisten saavutettavissa.
Vuonna 2017 Nokia lahjoitti nykytaiteen kokoelman Emmalle Suomen 100-vuotisjuhlavuonna. Museon omistukseen siirtyi kaikkiaan 27 teosta, joiden arvo on yhteensä noin 700 000 euroa. Taidelahjoitus sisältää teoksia sekä kotimaisilta että ulkomaisilta taiteilijoita. Kokoelman teokset ovat nykytaidetta ja edustavat monimuotoisesti eri tekniikoita. Se sisältää merkittävien kansainvälisten taiteilijoiden, kuten Eija-Liisa Ahtilan, Anselm Kieferin, Esko Männikön, Jussi Nivan, Tony Ourslerin ja Bill Violan teoksia. Pääosa teoksista oli esillä EMMAssa Nokian kokoelmanäyttelyssä 6.6.–10.9.2017.
Saastamoisen säätiön taidekokoelma
Saastamoisen säätiön taidekokoelma sai alkunsa, kun itäsuomalaisen teollisuussuvun kotiin hankittiin 1910-luvun taideteoksia muun muassa Ilmari Aallolta ja Tyko Salliselta. Liisa Saastamoinen ja Osmo P. Karttunen perustivat Saastamoisen säätiön vuonna 1968 taidekokoelman säilyttämiseksi. Nykyisin säätiön tehtäviin kuuluu taidekokoelman kehittäminen ja esittäminen. Kokoelma on vaikuttanut sekä Kuopion taidemuseon perustamiseen 1980-luvulla että Espoon modernin taiteen museon perustamiseen vuosituhannen taitteessa. Vuonna 1999 kokoelma talletettiin Espoon kaupungille. Taideteokset ovat säätiön omistuksessa ja kokoelman sijoituspaikka on Emma – Espoon modernin taiteen museo.
Taidekokoelmaan kuuluu runsaat 2 600 teosta, jotka edustavat suomalaista ja kansainvälistä taidetta. Suomalaisen kokoelman perusta on 1910-luvun Marraskuun ryhmän taide, ja nykyisin kokoelmaan kuuluu teoksia alkaen 1910-luvun modernismin maalauksista aina 2010-luvun valokuva- ja videotaiteeseen. Kansainvälisen nykytaiteen kokoelman keskeinen linja nousee eurooppalaisen 1960-luvun, italialaisen arte poveran ja uuden esittävän maalauksen perinteestä.
Saastamoisen säätiön taidekokoelmaan hankitaan pääosin kotimaista ja kansainvälistä nykytaidetta. Historiallista kokoelmaa täydennetään erittäin valikoivasti. Kansainvälisen kokoelman kerääminen aloitettiin 1990-luvulla. Englantilaisen kuvanveistäjän Antony Gormleyn veistos Two Times oli kokoelman ensimmäinen kansainvälinen teos. Säätiön taidekokoelman keskiössä on maalaustaide. Kokoelmaan hankitaan maalausten lisäksi muita taiteenlajeja. Valokuva- sekä mediataidetta on hankittu 1990-luvulta saakka. Mediataiteen kokoelmaan kuuluu muun muassa Eija-Liisa Ahtilan, William Kentridgen, Shirin Neshatin ja Pilvi Takalan teoksia.
Saastamoisen säätiö ja Emma tuottavat yhdessä InCollection-näyttelysarjaa, jossa tilataan vuosittain uraauurtavalta taiteilijalta uusi teos säätiön kokoelmaan. Kukin taiteilija luo paikkaan sidotun teoksen, joka ottaa huomioon museon arkkitehtuurin ja ympäristön. Tilatun teoksen julkistamisen yhteydessä järjestetään näyttely, jossa esitellään laajemmin taiteilijan tuoretta tuotantoa. InCollection -sarjaan liittyen Emmassa on nähty näyttelyt taiteilijoilta Alicja Kwade, Tatsuo Miyajima, Eeva-Leena Eklund, Chiharu Shiota, Pilvi Takala ja Pierre Huyghe.
Tapio Wirkkala Rut Bryk säätiön kokoelma
Tapio Wirkkalan ja Rut Brykin taiteellinen perintö on uskottu vuonna 2003 perustetun Tapio Wirkkala Rut Bryk säätiön tehtäväksi ja talletettu Emmaan. WeeGee-talon aulassa sijaitsevassa Wirkkala-kabinetissa on pysyvästi nähtävillä valikoima kokoelmasta.[4]
Vuonna 2017 Emma avaa 1 000 m2:n laajennuksen Tapio Wirkkala Rut Bryk säätiön kokoelmalle ja arkistolle sekä nykymuotoiluun keskittyville näyttelyille. Katseluvaraston ja vaihtuvien näyttelyiden kesken jakautuvan, Aukioksi nimetyn tilan suunnittelijoina toimivat Johanna Brummer ja Heini-Emilia Saari (Studio Wanderlust). Tapio Wirkkala Rut Bryk säätiön kokoelma on pysyvästi esillä Emmassa katseluvarastona. Alun perin taiteilija-muotoilijapariskunnan omistuksessa ollut kokoelma ja arkisto on laaja, se käsittää yli 5 000 esinettä, mallia, piirustusta, luonnosta, prototyyppiä sekä valokuvaa. Mukana on Brykin ja Wirkkalan työskentelyyn ja uraan liittyvän materiaalin lisäksi paljon henkilökohtaista esineistöä, ja kuvia pariskunnan matkoilta ja elämän varrelta.
Osmo Valtosen taidekokoelma
Espoon Nallenpolun taiteilijatalossa työskennelleen kuvataiteilijan Osmo Valtosen (1929–2002) taidekokoelma lahjoitettiin Emmaan vuonna 2008. Kokoelmaan kuuluu lähes 300 teosta, mukana liikkuvan taiteen teoksia, hiekkapiirtureita, joista suuri taideyleisö Valtosen parhaiten muistaa. Lisäksi kokoelmaan kuuluu maalauksia, piirustuksia, grafiikkaa ja arkistoaineistoa.
Lars-Gunnar Nordströmin taidekokoelma
Konkretistisen kuvataiteen klassikoksi kutsutun Lars-Gunnar Nordströmin (1924–2014) 100 teosta, maalauksia, veistoksia, grafiikkaa, talletettiin Emmaan vuonna 2011. Nordströmiä pidetään yhtenä Suomen nonfiguratiivisen taiteen varhaisimmista ja määrätietoisimmista uranuurtajista. Emmaan talletettu kokoelma sisältää laajan ajallisen kaaren mestarin tuotannosta.
Yleisöpalvelut
Emman yleisöpalvelujen tehtävä on taidesisältöjen avaaminen ja niiden tuominen yleisön käyttöön. Aktiivinen ja avoin vuorovaikutus taiteilijoiden ja taiteen ilmiöiden kanssa tuottavat rikkaan taidemuseokokemuksen. Emman yleisöpalveluiden tehtävä on rohkaista asiakkaan henkilökohtaista kokemusta sekä aktivoida omiin tulkintoihin taiteesta. Emma on kokoelmiensa, näyttelyidensä ja toimintansa kautta moniulotteinen oppimisympäristö kaiken ikäisille.
Yleisöpalvelujen tehtävänä on myös avata museota instituutiona ja tuoda tunnetuksi museotta tehtävää työtä. Näin vuorovaikutus yleisön ja museon eri toimintojen kanssa vahvistuu ja tuottaa käsityksen kiinnostavasta instituutiosta, jolla on merkitystä niin arjen tasolla kuin yhteiskunnallisesti.
Emman yleisöpalveluiden strategiassa on viisi pääteemaa, johon kaikki toiminta nojaa: Emma yhteiskunnallisena keskustelijana ja keskustelun herättäjänä, Emma Espoon kaupunkikulttuurin merkittävänä osana, Emma vuorovaikutteisena oppimisympäristönä kaiken ikäisille, Emma taiteilijoiden talona, sekä Emma kansainvälisenä toimijana.
Emma tarjoaa laajasti erilaisia tapahtumia, puheenvuoroja taiteesta, opastuksia ja taidepajoja. Vuonna 2016 Emman opastuksille osallistui 16 500 henkeä, ja tapahtumiin yhteensä 80 300 henkeä.
Vuonna 2017 Emma käynnisti EMMA Talks -keskustelusarjan, jonka aiheet liittyvät ajankohtaisiin näyttelyihin. EMMA Talks nostaa esiin yhteiskunnallisia ja ihmisten elämään liittyviä teemoja taiteen ilmiöiden avulla. Se kertoo taiteesta ajankohtaisesti yleisön omaan kokemuspohjaan nojaten. EMMA Talks on suunnattu taiteesta kiinnostuneille aikuisille ja nuorille, jotka haluavat kehittää itseään ja osallistua keskusteluun.
Muu toiminta
Museon toimintaan kuuluvat myös konservointi, tutkimus, arkistointi ja dokumentointi. Museo julkaisee omaa lehteä kerran vuodessa.
Karaurus
Karaurus on sukupuuttoon kuollut pyrstösammakoiden suku, joka eli myöhäisellä jurakaudella nykyisessä Kazakstanissa. Se oli noin 20 senttiä pitkä. Karaurus on yksi vanhimmista tunnetuista pyrstösammakoista. Se muistutti nykyisiä pyrstösammakoita rakenteeltaan, ja oletettavasti myös elintavoiltaan. Sen uskotaan olleen hyvä uimari, joka saalisti ravinnokseen etanoita, matoja, äyriäisiä ja hyönteisiä.
Farmarihousut
thumb|Farkut, työvaatteesta nuorison ja vähän vanhemmankin väen muodiksi muuttunut [[vaatekappale.]] Farmarihousut eli farkut ovat denim-puuvillakankaasta tehdyt, useimmiten siniseksi värjätyt housut.
Farmarihousut ovat hyvin suosittuja ympäri maailmaa. Erityisen suosittuja ne olivat 1970-luvulla, jolloin ne yhdistettiin samasta kankaasta valmistetun farkkupuseron eli -takin kanssa usein vapaa-ajanpuvuksi nimeltä farkkupuku. Farkkukangasta käytetään myös laukuissa, takeissa ja jopa minihameissa. Kapealahkeisia tai tiukkoja farkkuja sanotaan ”pillifarkuiksi” ja löysiä farkkuja kutsutaan muun muassa ”lökäreiksi”. Tunnettuja perinteisiä farmarihousujen valmistajia ovat Levi Straussin mukaan nimetty Levi’s sekä Lee ja Wrangler.
Historia
Farmarihousujen kantamuoto, kestävästä kankaasta tehdyt housut kehitettiin alun perin 1500-luvun Genovan kaupunkivaltiossa työhousuiksi laivaston merimiehille. Ranskalaiset kopioivat idean ja kehittivät oman kankaan, jolle antoivat nimeksi denim. Kyseisestä kankaasta tehtyjä housuja ranskalaiset taas alkoivat kutsua kankaan väriin viittaavalla nimellä "Bleu de Gênes" - genovansininen. Englanninkielinen sana jeans muistuttaa äännettäessä sanaa Gênes. 1700-luvulla farkut päätyivät Pohjois-Amerikkaan, kun brittiläiset kauppiaat myivät niitä työhousuiksi kaivos-, tehdas- ja rautatietyöläisille.
Farkkuja kehitettiin edelleen Yhdysvalloissa vuonna 1872. Saksalaissyntyisen, San Franciscoon muuttaneen kauppiaan Levi Straussin asiakas, räätäli Jacob Davis Nevadan Renosta sai idean vahvistaa farmarihousuja repeämiselle alttiista kohdista kupariniiteillä. Kestävien housujen suosio oli suuri ja Davis tajusi tehneensä tärkeän keksinnön. Davisilla ei ollut varaa hakea patenttia keksinnölleen yksin, joten hän ehdotti yhteistyötä Straussille, ja he hakivat patentin yhdessä. He saivat patentin vuonna 1873, ja tuotanto alkoi ripeästi. Ensimmäiset farmarihousut valmistettiin hamppukankaasta, joka korvaantui 1800-luvun loppupuolella puuvillalla.
1950-luvun alussa alkoivat amerikkalaiset farkut ilmestyä myös radikaalien suomalaisten nuorten pukeutumiseen, vaikka ulkomaista tuontia ei ollut. Farkkuja sai ostettua merimiehiltä satamista, tai niitä sai paketissa sukulaisilta Atlantin takaa. Kotimaiset farkut tulivat kauppoihin 1950-luvun puolivälissä. Ensimmäisenä farmarihousujen valmistuksen aloitti helsinkiläinen työvaatteita valmistanut Vaaksa Oy. Vuonna 1954 tehtaalle ilmestyi sattumalta kanadalainen merimies, joka vaihtoi päällänsä olleet resuiset ja likaiset työhousut tehtaan siisteihin ja uusiin vaatteisiin. Merimiehen housut päätyivät mallimestari Laila Anttilan käsiin, joka teki niistä kaavat. Suuren suosion saaneet "länkisääriset" housut saivat nimekseen Väiski, ja naisten mallia kutsuttiin nimellä Can-Can. Vielä tuolloin naisten housuissa vetoketju oli sivusaumassa, koska ei pidetty sopivana sijoittaa sitä eteen.
Malleja
thumb|Korkeavyötäröiset ja kapealahkeiset farkut. thumb|Low rise -farkkumalleja vuodelta 2009.
Rubikin kosto
pienoiskuva|Ratkaistu Rubikin kosto. Rubikin kosto on 4x4x4 Rubikin kuutio. Siinä on 24 keskusta, 24 reunaa ja 8 kulmaa. Sen loi Peter Sebestény. Toisin kuin Rubikin kuutiossa, tässä keskukset voivat siirtyä eri paikkoihin.
Jane’s Addiction
Jane’s Addiction on yhdysvaltalainen vaihtoehtorockyhtye. Yhtye tunnetaan omalaatuisesta vaihtoehtosoundistaan, joka sisältää vaikutteita funkista, psykedeelisestä rockista, heavy metalista, goottirockista ja punk rockista. Yhtyeen tunnetuin kokoonpano on Perry Farrell (laulu), Dave Navarro (kitara), Stephen Perkins (rummut) ja Eric Avery (basso).
Rubikin kosto
Tapoja ratkaista
Rubikin kosto voidaan ratkaista eri tavoin. Yksi tapa on ratkaista keskukset ja sitten reunat. Sitten voit ratkaista sen kuin 3x3x3 Rubikin kuution, mutta erityisiä ongelmia voi tapahtua. Kahta reunaa käännetään väärin tai kaksi reuna sarjaa voidaan vaihtaa toisiinsa.
Näitä ongelmia kutsutaan pariteettivirheiksi. Se voidaan edelleen ratkaista, mutta sen ratkaisemiseksi on tehtävä erityisiä liikkeitä. Toinen tapa on ratkaista ensin reunat, sitten keskukset, mutta on myös mahdollista tehdä pariteettivirheitä. On olemassa tapoja ratkaista Rubikin kosto ilman pariteettivirheitä. Yksi tapa on ratkaista ensin kulmat ja reunat ja sitten keskukset.
Jane’s Addiction
Perustaminen (1985–1987)
Yhtye perustuu sen laulaja Perry Farrelin vanhaan yhtyeeseen nimeltä Psi Com. Farrell etsi yhtyeelle basistia, kunnes hän tapasi Eric Averyn. Farrell toivoi Averyn tulon pitävän yhtyeen pystyssä, mutta hän olisi halunnut perustaa uuden yhtyeen. Psi Com kuitenkin hajosi Averyn tulosta huolimatta. Tämän jälkeen Avery ja Farrell esiintyivät duona, nimellä Illuminotics, mutta vaihtoivat sen Jane's Addictioniksi. Yhtye oli perustettu, mutta siitä puuttuivat rumpali ja kitaristi. Kitaristiksi yhtyeeseen liittyi Chris Brinkman, joka oli aiemmin soittanut Averyn kanssa yhtyeessä Scrunge ja rumpaliksi Averyn siskon kautta hänen poikaystävänsä Stephen Perkins.
Yhtyeen esiinnyttyä livenä muutaman kerran Farrel erotti Brinkmanin, koska ei ollut tyytyväinen tämän soittamiseen. Kitaristiksi yhtyeeseen liittyi pian Ed, mutta hän ei ollut siinä kauan. Yhtye oli taas ilman kitaristia, kunnes Perkins esitteli entisen yhtyetoverinsa Dave Navarron muulle yhtyeelle. Tämä kokoonpano jatkoi yhtyeen esiintymisiä ja alkoi kirjoittaa uusia kappaleita.
Live-esitysten myötä yhtye alkoi saada faneja ja tarjouksia levy-yhtiöiltä, joten yhtye päätti julkaista ensimmäisen albuminsa. Se solmi levytyssopimuksen Warner Brosin kanssa vuonna 1986 ja julkaisi ensimmäisen albuminsa Jane’s Addiction vuonna 1987. Albumi oli livealbumi, ja se nauhoitettiin The Roxy-yökerhossa.
Nothing’s Shocking (1987–1989)
Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, Nothing's Shocking julkaistiin vuonna 1988. Albumin soundi oli yhtyeelle tyypillistä vaihtoehtorockin ja heavy metalin sekoitusta. Yhtyeen laulaja Farrell käsittelee albumin kappaleiden sanoituksissa yleisesti seksiä, väkivaltaa, rakkautta ja huumeita. Albumin kannessa on veistos Farrellin silloisesta tyttöystävästä alasti, mikä aiheutti albumin laajaa kieltämistä. Albumin kansi on Farrelin suunnittelema. Hän on suunnitellut myös muut yhtyeen albumien kannet. Myös kappaleen ”Mountain Song” video kiellettiin laajasti. Albumi menestyi kuitenkin kohtalaisesti ja se oli 103. Billboard 200-listalla. Albumilta julkaistu single "Jane Says" oli kuudes Alternative Songs-listalla. Ensimmäisen albumin julkaistuaan yhtyeen suosio kasvoi entisestään.
Ritual de lo Habitual ja ensimmäinen hajoaminen (1989–1991)
Vuonna 1989 Warner Bros. pyysi yhtyettä aloittamaan toisen albumin tekemisen. Yhtye halusi kuitenkin pitää pienen tauon pitkän Yhdysvaltain kiertueen jälkeen. Lisäksi sen jäsenet kärsivät huumeriippuvuudesta. Lopulta vuoden 1990 puolella yhtye astui levytysstudioon, missä se teki albumia viiden kuukauden ajan. Kun toinen studioalbumi Ritual de lo Habitual lopulta julkaistiin vuonna 1990, siitä tuli yhtyeen kaupallinen läpimurto, ja se sisältää ehkä yhtyeen tunnetuimmat kappaleet Been Caught Stealing ja Stop!. Albumilla on runsaasti vaikutteita psykedeelisestä ja progressiivisesta rockista esimerkiksi yli 10-minuuttisessa kappaleessa ”Three Days”. Albumi ylsi 19. sijalle Billboard 200 -listalla. Molemmat singlet, Been Caught Stealing ja Stop! olivat listaykkösiä Alternative Songs-listalla. Ensiksi mainittu sai Grammy ehdokkuuden parhaasta rockesityksestä. Kolmas single Classic Girl oli samalla listalla 15. Tämänkin albumin kansi sensuroitiin laajalti ja yhtye pyysi Warner Brosia tekemään uuden kannen myytäväksi niihin kauppoihin, jotka kieltäytyivät myymästä albumia alkuperäisellä kannella.
Albumia seurasi puolentoista vuoden pituinen kiertue. Warner Bros. halusi kuitenkin kiertueen jatkuvan. Tämä sopi Farrelille, mutta hän halusi sanella ehdot. Niinpä vuonna 1991 Farrell perusti vaihtoehtorockfestivaalin Lollapalooza. Sen oli aluksi tarkoitus olla Jane's Addictionin jäähyväiskiertue, mutta siitä tuli suuri menestys. Kiertueen loputtua vuoden 1991 kesällä yhtye hajosi huumeongelmien takia.
Vuonna 1991 Farrell oli mukana ohjaamassa elokuvaa nimeltä Gift. Elokuva kertoo yhtyeestä, ja siinä on mm. kohtauksia yhtyeen live-esiintymisestä Méxicossä.
Vuoluhevonen
pienoiskuva|Vuoluhevonen. Vuoluhevonen on työpenkki, joka on käytännöllinen etenkin kaksikahvaisella vuoluraudalla työskenneltäessä.
Jane’s Addiction
Hajoaminen ja jäsenten sivuprojektit (1992–2001)
Yhtyeen jäsenet eivät kuitenkaan lopettaneet työskentelyä musiikin parissa, vaan jokainen keskittyi omiin projekteihinsa. Farrel jatkoi Lollapaloozan organisointia seuraavien vuosien ajan. Hän perusti vuonna 1992 Perkinsin kanssa uuden yhtyeen nimeltä Porno for Pyros. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa samana vuonna. Debyyttialbumin jälkeen yhtye piti matalaa profiilia, kunnes se julkaisi toisen albuminsa vuonna 1994. Tällä kertaa Avery oli mukana yhtyeessä. Navarrokaan ei pysynyt poissa musiikin parista, vaan liittyi Red Hot Chili Peppersiin vuonna 1993. Hän korvasi yhtyeestä eronneen John Fruscianten. Navarro levytti uuden yhtyeensä kanssa yhden albumin, vuonna 1995 julkaistun albumin One Hot Minute.
Gabriel Paletta
Gabriel Alejandro Paletta (s. 15. helmikuuta 1986 Buenos Aires, Argentiina) on italialainen jalkapalloilija, joka on pelannut Argentiinan ja Italian lisäksi lyhyen aikaa Englannissa ja Kiinassa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Vuoluhevonen
Vuoluhevonen on penkki, jonka toisessa päässä on viisto taso työstettävää kappaletta varten. Viiston tason yläpuolella oleva liikkuva "pää" puristaa työstettävän kappaleen tiukasti tasoa vasten. Vuolija istuu hajareisin penkille ja painaa jalallaan poljinta, joka lukitsee leuan paikalleen. Vuoluraudasta pidellään kaksin käsin kiinni ja sillä vuollaan itseen päin.
Vuoluhevosen etu höyläpenkkiin nähden on työskentelyn sujuvuus. Työstettävänä olevan puukappaleen voi irrottaa hetkessä löysäämällä jalalla polkimesta ja asettaa sen nopeasti uuteen asentoon.
Gabriel Paletta
190-senttinen Paletta aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 synnyinmaansa pääsarjassa Club Atlético Banfieldin joukkueessa. Vuonna 2005 hänet valittiin mukaan Argentiinan alle 20-vuotiaiden MM-joukkueeseen; Alankomaissa pidetyissä kisoissa Argentiina voitti maailmanmestaruuden. Englantilaisseura Liverpool ilmoitti 4. heinäkuuta 2006 hankkineensa nuoren lupauksen joukkueeseensa. Debyyttinsä Liverpoolissa Paletta teki ystävyysottelussa Wrexhamia vastaan. Vuonna 2007 Paletta siirtyi argentiinalaiseen Boca Juniorsiin. Vuonna 2010 hän siirtyi Serie A:ssa pelaavaan Parmaan. Hän pelasi Serie A:ssa Parman, Milanin ja Atalantan joukkueissa yhteensä 191 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.
Jane’s Addiction
Hajoaminen ja jäsenten sivuprojektit (1992–2001)
Vuonna 1997 Navarro erotettiin Red Hot Chili Peppersistä. Samoihin aikoihin myös Porno for Pyros oli hajoamassa. Navarro saapui soittamaan kitaraa heidän kanssaan Pyroksen viimeiseen kiertueeseen. Hänen mukanaan Flea tuli Red Hot Chili Peppersistä soittamaan bassoa kiertueelle. Samana vuonna Jane’s Addiction ilmoitti tekevänsä paluukiertueen. Flea soitti bassoa myös tällä kiertueella Averyn kieltäydyttyä. Hän keskittyi mieluummin toiseen yhtyeeseen nimeltä Polar Bear. Kiertueen jälkeen yhtye julkaisi kokoelma-albumin Kettle Whistle. Albumi sisälsi yhtyeen tunnetuimpia ja myös uusia kappaleita. Albumi myi kultaa Yhdysvalloissa ja oli 21. Billboard 200 -listalla.
Gabriel Paletta
Paletta voitti Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa nuorten maailmanmestaruuden 2005. Hän kuului Italian A-maajoukkueeseen MM-kilpailuissa 2014 ja pelasi turnauksessa ensimmäisen alkulohko-ottelun Englantia vastaan kokonaan mutta jäi voitosta huolimatta vaihtopenkille seuraavissa otteluissa, jotka Italia hävisi.
Jane’s Addiction
Hajoaminen ja jäsenten sivuprojektit (1992–2001)
Yhtye kuitenkin hajosi kiertueen jälkeen uudestaan, ja jäsenet lähtivät kukin eri suuntiin. Vuonna 1999 ilmestyi Porno for Pyroksen kokoelma-albumi nimeltä Rev. Farrelin ensimmäinen sooloalbumi Song Yet to be Sung ilmestyi vuonna 2001. Navarron oma sooloalbumi Trust No One ilmestyi kuukausi ennen Farrelin albumia. Samana vuonna yhtye ilmoitti taas tekevänsä kiertueen. Avery kieltäytyi tälläkin kertaa liittymästä yhtyeeseen. Hänen tilallaan bassoa soitti Porno for Pyros -yhtyeen entinen basisti Martyn Lenoble.
Toinen jälleenliittyminen ja The Great Escape Artist (2008–)
Vuonna 2008 yhtye palasi kokoon. Samana vuonna yhtye esiintyi NME musiikkigaalassa ja on maininnut palaavansa konserttilavoille. Tällä kertaa myös alkuperäisbasisti Avery oli mukana. Yhtye nauhoitti nopeasti kappaleet ”Whores” ja ”Chip Away” uudestaan. Jälkimmäistä ei oltu koskaan nauhoitettu studiossa. Sen jälkeen yhtye lähti kiertueelle Trent Reznorin ja Nine Inch Nailsin kanssa. Kiertueen jälkeen ilmestyi kokoelma A Cabinet of Curiosities. Vuonna 2010 Avery ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Hänen tilalleen yhtyeeseen tuli entinen Guns N’ Roses -yhtyeen basisti Duff McKagan. Hänen oli alun perin tarkoitus olla vain väliaikainen korvaaja, mutta jäi yhtyeeseen. Toukokuussa 2010 oli McKaganin ensimmäinen live-esiintyminen yhtyeen kanssa, kun yhtye esitti kappaleen "Soulmate" Cinco de Mayo -konsertissa Hollywoodissa.
McKagan kuitenkin jätti yhtyeen samana vuonna. Hänet korvasi Dave Sitek. Yhtye levytti uuden basistin ja tuottaja Rich Costeyn kanssa albumin The Great Escape Artist. Albumi julkaistiin lokakuun puolivälissä 2011. Vaikka Sitek soittaakin albumilla, hän ei soita yhtyeen kiertueella, vaan hänet korvaa Chris Chaney.
Nykyiset jäsenet
Muut
Jaffa (kaupunki)
Jaffa on historiallinen kaupunki ja satama, joka kuuluu nykyisin Israelin Tel Avivin kaupunkiin. Tel Avivin virallinen koko nimi onkin Tel Aviv-Jaffa. Ihmiset ovat asuttaneet Jaffan aluetta jo 5 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua ja ensimmäinen maininta kaupungista historiallisissa lähteissä on vuodelta 1468 eaa. Kaupungin historiallisia nimiä ovat muun muassa Yafi, Ioppe ja Flavia Ioppa. Kaupunki (nimillä Jafo ja Joppe) esiintyy monissa Raamatun kertomuksissa ja sittemmin kaupunki tuli tunnetuksi esimerkiksi alueen appelsiinien vientisatamana. Arabit muodostivat pitkään kaupungin asukkaiden enemmistön, mutta suuri osa heistä pakeni Israelin itsenäisyyssodan jälkeen vuonna 1948. Kaupunki liitettiin hallinnollisesti viereiseen Tel Avivin kaupunkiin vuonna 1950. 2010-luvun alkupuolella Jaffan asukasluku oli erään arvion mukaan 46 000 ja heistä arabeja oli noin 16 000. Vanhaakaupunkia on kehitetty matkailijaystävälliseksi taiteilijakaupunginosaksi, mutta monet Jaffan kaupunginosat kärsivät köyhyydestä ja asuntojen puutteesta.