cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minni (Prätkähiiret)
Hahmo
Minni on synnynnäinen johtaja ja tämän taidon avulla hänestä tuli pikkuhiljaa kuuluisa Marsin armeijassa, mikä puolestaan avasi hänelle tien johtamaan omaa joukkoaan sodassa plutolaisia vastaan. Luonteeltaan Minniä voikin kuvata rohkeana johtajana, joka omistautuu tekemiseensä täysillä. Perinteitä kunnioittavana hän voikin usein vaikuttaa itsepäiseltä ja ankaralta. Minni on myös romanttisessa suhteessa Turboon, mutta sen pidemmälle se ei ole edennyt heidän välillä. He eivät siis seurustele, vaikka katsojat niin sen tulkitsevat. Neljännellä tuotantokaudella Minni toimii täyden neljän tähden Kenraalina.
Vuoden 1993 sarja
2. tuotantokausi
3. tuotantokausi
100 Greatest Beatles Songs
100 Greatest Beatles Songs on musiikkijulkaisu Rolling Stonen vuonna 2010 julkaisema lista, jossa lehden toimitus listasi mielestään maailman menestyneimmän rock-yhtyeen, The Beatlesin 100 parasta kappaletta.
Lista
Kappaleen sijoituksen ja nimen perässä mainitaan sulkeissa kappaleen pääasiallinen tekijä ja laulaja, albumi jolla kappale on alun perin julkaistu ja kappaleen julkaisuvuosi.
Sijat 1-20
thumb|right|230px|A Day in the Life bootleg-singlen kansikuva
Cold Chisel
Cold Chisel on eräs kaikkien aikojen suosituimmista australialaisista rockyhtyeistä. Se perustettiin vuonna 1973. Tällöin alkuperäinen nimi oli Orange, kunnes se muutettiin Cold Chiseliksi seuraavana vuonna. Klassinen kokoonpano on Jimmy Barnes (laulu, kitara), Don Walker (kosketinsoittimet), Ian Moss (kitara), Phil Small (basso) ja Steve Prestwich (rummut).
Yhtye soitti alkuaikoinaan pääosin Adelaiden ja myöhemmin Sydneyn hotelleissa ja pubeissa ja oli omalta osaltaan määrittelemässä australialaista pubrock-tyyliä (muita edustajia olivat muiden muassa AC/DC, Rose Tattoo ja The Angels).
Uran alku
WEA teki yhtyeen kanssa sopimuksen vuoden 1977 demoäänitysten jälkeen. Seuraavana vuonna Cold Chisel julkaisi esikoisalbuminsa Cold Chisel. Vaikka yhtye oli aluksi singlelevytyksiä vastaan, se julkaisi kuitenkin vastahakoisesti esikoissinglekseen kappaleen ”Khe Sanh”, joka kertoi australialaisten Vietnamin sodan veteraanien kotiinpaluusta. Vaikka laulun soittaminen kiellettiin radioissa sen sisältämien sanoitusten vuoksi, kappaleesta on muodostunut Australian eräs kaikkein suosituimmista lauluista. Sanoittaja Don Walker kuvaa usein tarinoissaan Australian takapihojen ja vähäosaisten elämää.
Seuraavan vuoden 1979 julkaisu Breakfast at Sweethearts jatkoi siitä, mihin esikoisalbumi jäi. Tuolta levyltä saivat eniten julkisuutta singlet ”Goodbye (Astrid Goodbye)” ja ”Breakfast at Sweethearts”. Albumi osoitti tuotannollisista ongelmistaan huolimatta yhtyeen monipuolisuuden. Useammin myös yhtyeen muut jäsenet osallistuivat sävellystyöhön, ja tuloksena syntyi usein tyyliltään vaihtelevia albumeita, joissa yhdistyivät ledzeppelinmäinen hard rock, rockabilly ja bluessävytteinen pubrock. Yhtyeen alkuaikojen idoleita ovat olleet Ray Charles, Jeff Beck sekä Stevie Wonder.
Läpimurto Australiassa
Vuoden 1980 East oli yhtyeen todellinen läpimurto Australiassa. Albumin radioystävällisempi tuotanto yhdistettynä vahvaan sävellystyöhön, johan osallistuivat kaikki yhtyeen jäsenet tekivät Eastista erään kaikkien aikojen kuuluisimmista australialaisista levytyksistä. Yhtye kiersi Oseaniaa valtavalla intensiteetillä ja sai aikaan useilla paikoilla yleisöennätyksiä. Jimmy Barnesin arvaamaton lavakäyttäytyminen oli legendaarista. Kappaleet, kuten ”Star Hotel”, ”Cheap Wine”, ”Four Walls” ja ”Tomorrow” kuvasivat yhä Australian sosiaalista jakautumista ja syrjäytyneiden elämää.
Cold Chisel ei ollut vielä murtautunut laajemmille markkinoille. Vuonna 1981 yhtye kuitenkin teki USA:n kiertueen, jonka aikana levy-yhtiö ei kuitenkaan osannut hyödyntää yhtyeen potentiaalia. Aiemmin amerikkalaisille markkinoille onnistuneesti päässeet Men at Work ja Little River Band olisivat voineet tehdä tietä Cold Chiselinkin kaltaisille yhtyeille, mutta USA:n valloitus jäi kuitenkin vain haaveeksi. Turhautuneena yhtye purki tunteensa tekemällä kriitikoiden mielestä parhaan levynsä, vuonna 1982 julkaistun Circus Animalsin. Levyllä on muun muassa kappale ”You Got Nothing I Want”, joka kertoo amerikkalaisesta levy-yhtiön virkailijasta.
Hajoaminen
Yhtyeen kiertueiden suosio oli valtava, mutta rankka kiertue-elämä alkoi kuluttaa joidenkin jäsenten välejä. Rumpali Steve Prestwich jätti Cold Chiselin vuonna 1983. Yhtye kuitenkin jatkoi esiintymisiä, kunnes loppuvuonna 1983 ilmoitti yllättäen hajoavansa ja pitävänsä jäähyväiskiertueen. Nämä Last Stand -nimellä olevat keikat myytiin loppuun ennätysajassa. Viimeiseksi albumiksi tuolloin jäi vuoden 1984 Twentieth Century, jolla rummuissa kuultiin Ray Arnottia.
Yhteen hajottua lähes kaikki jäsenet jatkoivat soolotuotantoaan. Jimmy Barnesista tuli Australian eräs suosituimmista artisteista. Hän jatkoi rock'n'roll -perinteiden tyylistä musiikkia myös soolourallaan. Sen sijaan yhtyeen päälauluntekijä Don Walker suuntasi musiikilliset ja kirjalliset ambitionsa täysin toisentyyppiseen musiikkiin. Hänen soolotuotantonsa on ollut usein varsin vaikeasti lähestyttävää lyyristä country-blueshenkistä musiikkia.
Vuonna 1998 Cold Chisel varsin yllättäen ilmoitti aloittavansa uuden levyn äänitykset. Muutamaa salakeikkaa lukuun ottamatta yhtye ei ollut esiintynyt yhdessä ennen uuden levyn Last Wave of Summer julkaisua vuonna 1999. Uuden levyn synnyttämä kiertue oli valtavan suosittu.
Vuonna 2003 Cold Chisel teki kiertueen Ringside, josta on julkaistu samanniminen tupla-CD sekä DVD.
Altain tasavalta
Historia
Alue liitettiin osaksi Venäjää 1800-luvun puolivälissä, jolloin alueen asukkaiden enemmistö oli paimentolaisia. Oiraattien autonominen alue perustettiin 1. kesäkuuta 1922 ja sen nimi muutettiin Vuoristo-Altain autonomiseksi alueeksi 7. tammikuuta 1948. Kollektivisoinnin myötä altailaiset pakotettiin asettumaan paikoilleen ja alueelle ryhdyttiin tuomaan venäläistä väestöä. Neuvostoliiton hajoamisprosessin alettua Vuoristo-Altain autonominen alue julistautui Vuoristo-Altain neuvostotasavallaksi 3. heinäkuuta 1991 ja toukokuussa 1992 se muutti nimensä Altain tasavallaksi. Altain tasavallan perustuslaki hyväksyttiin 7. heinäkuuta 1997.
Maantiede
Altain tasavalta sijaitsee Aasian keskiosassa, alueella, jossa toisiinsa rajoittuvat Keski-Aasian aroalue, Mongolian aavikkoalue ja Siperian havumetsävyöhyke, taiga. Näiden kolmen erilaisen kasvillisuusvyöhykkeen yhtymäkohdasta johtuu, että Altain tasavallan luonto on hyvin monimuotoinen. Metsät peittävät neljänneksen tasavallan pinta-alasta.
Pinnanmuodostus
Altain tasavallan maisemia hallitsevat Altaivuoriston vuoriharjanteet ja niiden väliset kapeat ja syvät jokilaaksot. Tasavallan korkein kohta on Beluha (4 506 m).
left|thumb|250px|Vuorimaisemaa Altain tasavallasta
Vesistöt
Altain tasavallan alueella on yli 20 000 jokea, puroa yms, joiden yhteenlaskettu pituus on yli 60 000 kilometriä. Suurimmat joet ovat Katun ja Bija, jotka ovat Objoen lähdehaaroja.
Järviä tasavallan alueella on yli 7 000, ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on yli 700 km². Suurin järvi on Altyn-Köl, joka on noin 80 kilometriä pitkä ja viisi kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 233 km². Järven suurin syvyys on 325 metriä. Vuoristojärvet sisältävät valtavan ja korkealaatuisen puhtaanveden varaston.
Ilmasto
Altain tasavallassa vallitsee mannerilmasto lyhyine ja kuumine kesineen sekä pitkine ja kylmine talvineen.
Ilmasto on yleisesti ottaen ankarampi tasavallan kaakkoisosassa Ulaganskin ja Koš-Agatšskin piireissä kuin tasavallan pohjois- ja koillisosissa. Vuoden keskilämpötila vaihtelee tasavallan eri osissa +1 °C ja –6,7 °C välillä. Vastaavasti tammikuun keskilämpötila vaihtelee –9,2 °C ja –31 °C välillä ja heinäkuun +11 °C ja +19 °C välillä. Vuotuinen sademäärä vaihtelee tasavallan eri osissa 100 ja 1 000 mm välillä.
Talous
Altai on edelleen maatalousvaltainen tasavalta, laaksoissa kasvatetaan viljaa ja vuorilla harjoitetaan karjanhoitoa. Teollisuutta edustavat elintarvike-, metsä-, rakennusaine- ja tekstiiliteollisuus. Myös kaivosteollisuus on tärkeä elinkeino. Altain tasavallan kaivoksista saadaan kultaa, hopeaa, elohopeaa, mangaania ja jalokiviä.
Väestö
Altain tasavallan asukasluku on 206 168 (2010). Väestöstä on miehiä 47,5 % ja naisia 52,5 %. Maan ainoa kaupunki on pääkaupunki Gorno-Altaisk (Vuoristo-Altai), jossa asuu 53 256 asukasta eli 30 % koko maan väestöstä. Väestö jakaantuu etnisiin ryhmiin seuraavanlaisesti: altailaiset 30,6 %, venäläiset 57,0 %, kazakit 5,97 %, telengitit 1,18 %, tubalarit 0,8 %, ukrainalaiset 0,7% ja muut 3,7 %.
Kulttuuri
Maassa toimii Vuoristo-Altain valtionyliopisto, 12 korkeakoulua ja 205 peruskoulua.
Hallinnollinen jako
Hallinnollisesti maa on jaettu pääkaupunkialueeseen ja 10 piiriin, jotka jakaantuvat edelleen 90 kylähallintoalueeseen.
Politiikka
Maan parlamentissa (El Kurultay) on 41 edustajaa, jotka valitaan neljäksi vuodeksi kerrallaan. Tasavallan perustuslaki hyväksyttiin 7. kesäkuuta 1997.
Altain tasavallan presidentti on Oleg Khorokhordin. Presidentti valitaan neljäksi vuodeksi kerrallaan.
UFF
pienoiskuva|Logo U-landshjälp från Folk till Folk i Finland sr (UFF) on yksityinen yleishyödyllinen säätiö. UFF on perustettu vuonna 1987 Suomessa, ja se on koko toimintansa ajan ollut suomalainen, itsenäinen säätiö. UFF on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton.
UFF-säätiön pääasiallinen tarkoitus on kehitysyhteistyön tukeminen ja sitä kautta ihmisten elinolojen parantaminen kehitysmaissa. Lisäksi säätiön kierrätystoiminta palvelee kotimaan ympäristöä.
UFF-säätiön avustustoiminnan perustana on vaatteiden kierrätys. Kierrätetyt vaatteet säätiö myy vähittäis- ja tukkumyynnissä. Myyntituotolla kustannetaan ympäristöpalvelu Suomessa ja rahoitetaan kehitysyhteistyöhankkeita eteläisessä Afrikassa ja Aasiassa.
Kehitysyhteistyö
UFF-säätiön kehitysyhteistyö kohdentuu pääasiassa koulutukseen, ympäristön kestävään kehitykseen ja toimeentulon parantamiseen. Tiedon jakaminen on koettu parhaaksi keinoksi taistelussa köyhyyttä vastaan. Kerran saatu tieto ei rahan tai tavaran tavoin voi päätyä vääriin käsiin, vaan hyödyttää saajaansa koko loppuelämän ajan.
UFF:n tukemissa projekteissa paikalliset ihmiset ovat itse aktiivisesti mukana avustusprojekteissa. Näin projektit rinnastuvat parhaiten köyhimpien todellisiin tarpeisiin. Vuoden 2019 aikana UFF tuki 33 projektia noin 2,5 miljoonalla eurolla muun muassa Mosambikissa, Malawissa, Namibiassa, Angolassa ja Intiassa.
Kehitysyhteistyö on Suomen valtion tukemaa. Suomen UFF ry on saanut ulkoministeriöltä kehitysyhteistyötukea hankkeisiinsa noin 30 vuoden ajan. Nämä hankkeet käsittävät lähinnä opettajankoulutusta, ammattikoulutusta ja perusopetusta.
UFF on kiinnittänyt erityistä huomiota projektiensa kestävyyteen ja jatkuvuuteen, jotta toiminta kohteilla ei loppuisi tuen päätyttyä. Esimerkiksi Mosambikin hallitus on sitoutunut maksamaan UFF:n tukemien opettajaopistojen opettajien palkat, jolloin opetus voi jatkua myös tulevaisuudessa. Lisäksi opettajaopistot ovat lisänneet omavaraisuuttaan esimerkiksi viljelytoiminnalla. Kaikille valmistuneille opettajille on tarjolla työpaikka.
Vaatekeräys
pienoiskuva|UFF:n vaatekeräyslaatikoita Helsingissä UFF kerää käyttökelpoisia vaatteita, kenkiä ja kodintekstiilejä. Keräystuotoilla tuetaan kehitysyhteistyökohteita Afrikassa ja Aasiassa. Vuonna 2019 UFF keräsi 15 miljoonaa kiloa suomalaisten lahjoittamia vaatteita. Näistä vaatteista noin 88,5 % kierrätetään vähittäis- ja tukkumyynnin kautta, 5 % menee jätteeksi ja 6,5 % materiaalikierrätykseen.
Myymälät
pienoiskuva|Myymälä Jyväskylässä Second hand -myymälät ovat yksi UFF:n merkittävimmistä varainkeruun muodoista. Myymälöitä sijaitsee Helsingissä kaksitoista, Turussa yksi, Tampereella kaksi, Espoossa kaksi, Vantaalla yksi, Hyvinkäällä yksi ja Jyväskylässä yksi. Myynnistä saatava voitto ohjataan kehitysyhteistyöhön. Myynnin tuotolla kustannetaan myös vaatteiden keräys-, kuljetus- ja käsittelykulut sekä katetaan myynnistä itsestään koituvat kulut.
Kritiikkiä
UFF:n toiminta on herättänyt myös epäilyjä. Yle on esittänyt dokumentin "Ryysyillä rikkauksiin?", jossa väitetään järjestön johtohahmojen olevan talousrikoksista tuomittuja, ja toiminnan olevan salaperäistä. UFF valitti dokumentista Julkisen sanan neuvostolle, joka antoi 30.3.2010 päätöksen, jonka mukaan se ei löytänyt dokumentista moitittavaa. UFF:n kattoyhdistyksen, Humana People To Peoplen, toimintaa on kritisoitu myös Voima-lehden verkkojulkaisussa ja Vihreässä Langassa. UFF:n toimintaa kritisoi myös Hymy. Sekä Humana People To People että UFF on yhdistetty Tvind-järjestöön, jonka toiminta on myös herättänyt kritiikkiä.
Ulkoasiainministeriö on kuitenkin tuonut esiin vuonna 2009 ja 2018, ettei heillä ole ollut huomauttamista UFF:n toiminnasta ja raportoinnista. UM tekee myös tarkastusmatkoja järjestön hankkeisiin ja järjestö on tilitarkastettu ministeriön toimeksiannosta.
UFF:n toiminta ei ole täysin läpinäkyvää: Yle MOT pyysi vuonna 2020 kuvauslupaa UFF:n lajittelukeskukseen, mutta säätiö kielsi kuvaamisen. Jutussa toimittajat selvittivät vaatteiden kulkua maailmalle piilottamalla niihin lähettimiä.
Storfallan
Storfallanin saareen on kasvanut kiinni kaksi pienempää saarta Jeppan ja Linjen. Saarten yhdistäminen on luonut merenlahden saaren edustalle. Storfallanin naapurisaaria ovat Storön, Granholmen ja Gunholmen.
Storfallan muodostaa yhdessä muutamien Dragsfjärdin pohjoispuolisten saarten kanssa maarekisterikylän. Kylän alue on kolmessa osassa. Keskimmäinen osa on Storfallanin ympäristö. Idässä kylään kuuluu Lillfallanin ympäristö ja lännessä Höglandin ympäristö. Kylän länsiosa kuuluu Saaristomeren kansallispuistoon. Ainoastaan Hälholmenin saarella on nykyään vakituista asutusta.
Anaaliseksi
thumb|[[Édouard-Henri Avrilin kuvitusta Pietro Aretinon teokseen vuodelta 1892.]] Anaaliseksi tarkoittaa peräaukkoon keskittyvää seksuaalista kanssakäymistä, tyypillisesti anaaliyhdyntää eli siittimen työntämistä peräaukkoon. Siihen voi kuulua myös muunlaista peräaukon ja peräsuolen kiihottamista. Anaaliseksiä harjoittaa osa niin hetero- kuin homopareistakin.
Menetelmät
Anaaliseksiin voi kuulua anaaliyhdyntää tai peräaukon stimulointia huulilla, kielellä, sormilla tai esineillä. Jotkut voivat työntää kielensä partnerin peräaukon sisään. Yhtä tai useampaa sormea voidaan käyttää peräsuolen seinämien tunnustelemiseen. Tällöin voidaan stimuloida myös G-pistettä tai häpykieltä, jotka sijaitsevat naisella aivan peräsuolen seinämän takana.
Siittimen työntämisessä peräsuoleen vaikeinta on terskan saaminen sisään. Sen jälkeen siittimen varsi menee sisään helposti. Vastaanottava osapuoli voi tällöin tuntea voimakasta ulostamisen tarvetta peräsuolen venyessä. Jotkut kokevat tämän aluksi epämiellyttävänä, mutta tunteeseen voi tottua ja jopa oppia nauttimaan siitä.
Yhdynnässä sekä sormea ja esineitä käytettäessä käytetään usein liukuvoidetta kitkan ja vaurioiden vähentämiseksi. Liukuvoiteita sekä anaaliseksiin tarkoitettuja seksivälineitä kuten anaalitappeja myydään esimerkiksi erotiikkaliikkeissä.
Anaaliyhdynnän voi suorittaa eri asennoissa. Sulkijalihas on helpointa rentouttaa makaamalla selällään jalat levitettyinä tai polvet koukussa rintakehän yllä. Takapuolen alle voi tällöin sijoittaa myös tyynyn. Myös niin sanotussa koira-asennossa ja kylkiasennossa voidaan saavuttaa rentous. Miehen päällä istumalla sen sijaan pakarat jännittyvät, jolloin sulkijalihaskin voi jännittyä.
Kiihottuminen
thumb|[[Paul Avrilin 1800-luvun eroottinen tulkinta Hadrianuksesta ja Antinoosista.]] Anaaliseksi voi aiheuttaa vastaanottavan osapuolen kiihottumista. Tällöin peräsuolen kudos voi muuttua tummemmaksi ja se kosteutuu hiukan. Peräaukon lihakset saattavat supistella ja tuntoherkkyys kasvaa. Jotkut saavat anaaliyhdynnässä orgasmeja. Vastaanottava osapuoli voi anaaliyhdynnän aikana myös samalla stimuloida omia sukupuolielimiään kädellään lisätäkseen kiihottumistaan.
Hygienia ja vaarat
Koska anaaliseksi tapahtuu peräaukon ja peräsuolen alueella, jonka kautta ihminen ulostaa, siinä voi tapahtua tahriintumista. Sormien, siittimen tai esineiden välityksellä anaaliseksissä voi emättimeen levitä tauteja, kuten tulehduksia. Anaaliseksistä ei olekaan hygieenistä siirtyä suoraan emätinseksiin tai suuseksiin, koska peräsuolen bakteereja voi päästä tuolloin emättimeen tai suuonteloon. Seksitaudit, varsinkin hepatiitti ja HI-virus, leviävät anaaliseksin välityksellä erityisen herkästi peräsuolen limakalvon herkkyydestä johtuen. HIV tarttuu anaaliyhdynnässä herkemmin kuin emätinyhdynnässä, koska peräsuolen huokoiseen seinämään syntyy herkästi pieniä mikrovaurioita, joiden kautta virus siirtyy vereen.
Tahriintuminen vältetään suolen tyhjennyksellä ja pesulla ennen seksiä. Peräsuoli on tosin suurimman osan ajasta valmiiksi tyhjä. Kondomin tai lateksihanskojen käyttö suojaa sekä tahriintumiselta että taudeilta, jos suojavälineet vaihtaa uusiin siirryttäessä anaaliyhdynnästä emätinyhdyntään.
Anaaliyhdyntä ei aiheuta peräaukon pidätyskyvyn menetystä eli anaalista inkontinenssia. Anaaliseksin kautta ei voi tulla raskaaksi.
Kipu
Anaaliseksi voi olla kivuliasta. Peräsuolen ympärillä olevat lihakset jännittyvät tiukasti, kun peräsuoleen työnnetään jotain. Tällöin peräaukon ympärillä olevat hermopäätteet aistivat lihaksissa olevan jännitystilan, mikä tuntuu kipuna. Se saa lihakset jännittymään entistä enemmän, jolloin kipu voimistuu.
Kipu voidaan välttää suorittamalla anaaliseksi huolellisesti ja rauhallisesti. Vastaanottava osapuoli voi myös etukäteen harjoituttaa peräaukkonsa sulkijalihaksia rentoutumaan esimerkiksi työntämällä sormensa peräaukkoon suihkussa, tai käyttämällä anaalitappia. Tällöin sulkijalihakset tottuvat ajan myötä peräaukkoon työntymiseen.
Lastulevy
thumb|Pinnoitettua lastulevyä. Lastulevy on puisista tai puumaisista lastuista valmistettua levyä, jossa lastut on liitetty toisiinsa liiman (tai muun sideaineen), paineen, ajan ja lämmön avulla. Se on erittäin tiheää, painavaa ja tasaista materiaalia. Sitä käytetään halvempana ja vähemmän kestävänä umpipuun tai vanerin korvikkeena rakentamisessa ja huonekaluteollisuudessa. Lastulevy kestää huonosti vettä, ja kosteus saa sen turpoamaan.
Lastulevyn valmistus alkaa puuosien kuivaamisesta, jonka jälkeen ne lajitellaan koon mukaan. Lastut liitetään toisiinsa lämmössä kovettuvalla liimalla. Lastujen ja liiman sekoitus sirotellaan kerroksittain levyaihioiksi ja puristetaan yhtenäiseksi levyksi kuumapuristimella. Tämän jälkeen levyt jäähdytetään ja reunat sahataan. Lopuksi levyt paloitellaan myyntikokoon, hiotaan ja lajitellaan.
Lastulevyn valmistus alkoi Suomessa vuonna 1956.
Aiheesta muualla
Madera
Ala-Syvärin luonnonpuisto
thumb|200px|[[Syvärin alajuoksu, vasemmalla Laatokka ]] Ala-Syvärin luonnonpuisto on Venäjän federaation liittovaltiotason luonnonsuojelualue Leningradin alueen Lotinapellon piirissä. Se sijaitsee Lotinapellon kaupungin länsipuolella Syvärijoen länsirannalla ja ulottuu Laatokan rantaan ja sen vesialueelle. Luonnonpuisto perustettiin vuonna 1980, ja sen kokonaispinta-ala on noin 414 neliökilometriä, josta 360 neliökilometriä Laatokan vesialuetta.
Luonnonpuisto rajoittuu pohjoisessa Karjalan tasavallan rajaan ja liittyy välittömästi Karjalan puoleiseen Aunuksen rauhoitusalueeseen. Yhdessä suojelualueet muodostavat 605 neliökilometriä kattavan Syvärinlahden kosteikkoalueen, joka kuuluu Ramsarin sopimuksella suojeltaviin kosteikkoihin.
Alue on merkittävä muuttavien vesilintujen levähdysalue.
Željko Rebrača
Željko Rebrača (s. 9. huhtikuuta 1972 Prigrevica) on serbialainen uransa lopettanut koripalloilija.
Flybe
Flybe Group PLC oli brittiläinen halpalentoyhtiö, joka oli Britannian suurin kotimainen lentoyhtiö ja Euroopan suurin alueellinen lentoyhtiö. Yhtiön tärkein solmukohta oli Southamptonin lentoasema, ja se lensi 180 reittiä 65 kohteeseen. Yhtiöllä oli franchise-sopimus brittiläisen Loganair-lentoyhtiön kanssa ja codeshare-sopimus Air Francen ja arabiemiirikuntalaisen Etihad Airwaysin kanssa. Maaliskuussa 2007 Flybe osti British Airwaysin tytäryhtiön BA Connectin. Osana kauppahintaa British Airways sai 15 % osuuden Flyben osakekannasta. Joulukuussa 2010 Flybe listautui Lontoon pörssiin. Heinäkuun alussa 2011 Flybe ja Finnair ilmoittivat, että ne ostavat suomalaisen Finncomm Airlinesin ja perustavat ostoa varten yhteisyrityksen Flybe Nordic AB:n, jossa Flyben osuus on 60 % ja Finnairin osuus 40 %. Flybe hakeutui konkurssiin 5. maaliskuuta 2020 ja perui kaikki tulevat lennot.
Željko Rebrača
Seurajoukkueet
Rebrača aloitti koripallon KK NAP Novi Sadissa, josta hän siirtyi pian KK Partizaniin. Seuran paidassa hän voitti Euroliiga-mestaruuden kaudella 1991–1992 sekä Jugoslavian-mestaruuden vuosina 1992 ja 1995. Viimeisen mestaruutensa jälkeen Rebrača hankittiin italialaiseen Benetton Trevisoon, jossa hän voitti Italian-mestaruuden kaudella 1996–1997. Lisäksi Rebrača voitti seuran paidassa Saporta Cupin kaudella 1998–1999. Vuonna 1999 hän siirtyi kreikkalaiseen Panathinaikosiin, jossa hän voitti uransa toisen Euroliiga-mestaruuden kaudella 1999–2000. Rebrača oli merkittävässä roolissa, sillä hänet valittiin Euroliigan Final Fourin arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lisäksi hän voitti Kreikan-mestaruuden vuosina 2000 ja 2001.
Vuonna 2001 Rebrača siirtyi NBA:han, jossa hänen pelioikeutensa oli kaupattu Detroit Pistonsille. Ensimmäinen NBA-kausi oli tilastollisesti hänen parhaansa NBA:ssa, sillä hän teki 6,9 pistettä ottelua kohden. Hänet valittiin myös kauden 2001–2002 tulokkaiden kakkostähdistöön. Rebrača edusti Detroitia helmikuuhun 2004 asti, jolloin hänet kaupattiin Atlantalle, jossa hän vietti loppukauden. Vuodet 2004–2007 Rebrača edusti Los Angeles Clippersia. Hän kärsi sydänongelmista ja joutui olemaan kaudella 2005–2006 tämän takia sivussa 25 ottelua. Kaudella 2006–2007 hän ei pelannut yhtään ottelua. Vuonna 2007 Rebrača palasi Eurooppaan, Pamesa Valenciaan. Hän ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripalloilun saman vuoden joulukuussa.
Maajoukkue
Rebrača edusti maajoukkuetasolla Jugoslaviaa ja myöhemmin Serbia ja Montenegroa. Hän voitti EM-kisoista kultaa vuosina 1995 ja 1997. MM-kilpailuista hän saavutti kultaa vuonna 1998. Rebrača oli mukana vuosien 1996 ja 2000 olympialaisissa, joista hän saavutti olympiahopeaa vuonna 1996.
Pelityyli
Rebrača oli pelipaikaltaan sentteri. Hänet tunnettiin hyvästä puolustustyöskentelystään ja näyttävistä donkeistaan. Lisäksi hän oli hyvä heitontorjuja.
EgyptAir
pienoiskuva|EgyptAirin entinen Airbus A300-600R.
EgyptAir  on Egyptin kansallinen lentoyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Kairossa. Se on yksi Afrikan ja Lähi-idän suurimpia lentoyhtiöitä, ja sillä on yli 50 kohdetta Lähi-idässä, Euroopassa, Kaukoidässä, Afrikassa, Australiassa ja Yhdysvalloissa. Sen kotikenttä on Kairon kansainvälinen lentoasema.
EgyptAir on Star Alliancen ja Arab Air Carriers Organizationin jäsen.
Onnettomuuksia
EgyptAirin merkittävimmät onnettomuudet ovat:
Laivasto
thumb|EgyptAirin Airbus A320neo laskeutumassa [[Berliinin–Brandenburgin lentoasema|Berliinin-Brandenburgin lentoasemalle.]] thumb|EgyptAirin Airbus A330-300 [[Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema|Charles de Gaullen kansainvälisellä lentoasemalla.]] thumb|EgyptAirin Boeing 737-800. thumb|EgyptAirin Boeing 777-300ER laskeutumassa Lontoon [[Heathrow’n lentoasema|Heathrow'n lentoasemalle.]] thumb|EgyptAirin Boeing 787-9 Dreamliner. thumb|EgyptAir Cargon Airbus A330-200P2F laskeutumassa Lontoon [[Heathrow’n lentoasema|Heathrow'n lentoasemalle.]] Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 8,2 vuotta.
Beninin jalkapallomaajoukkue
Beninin jalkapallomaajoukkue on Beninin kansallinen edustusjoukkue jalkapallossa. Joukkuetta hallinnoi Beninin jalkapalloliitto (Fédération Béninoise de Football). Benin ei ole kertaakaan esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Afrikan-mestaruuskilpailuissa se on pelannut neljä kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 2004, jolloin se hävisi kaikki alkulohko-ottelunsa ja teki vain yhden maalin. Vuoden 2019 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Benin ylsi puolivälieriin.
Lähteet
🇨🇫
Carlson Rezidor Hotel Group
Carlson Rezidor Hotel Group (aik. Rezidor SAS) on Belgiassa ja Yhdysvalloissa päämajaansa pitävä, Tukholman pörssissä noteerattu hotelliyhtiö. Se omistaa useita hotelliketjubrändejä ja hallinnoi niitä ympäri maailmaa. Yrityksen alkujuuret ovat lentoyhtiö SAS:n hotellitoiminnassa ja Curtois L. Carlsonin Yhdysvaltojen Minneapolisiin vuonna 1928 perustamassa Gold Bond -⁠yhtiössä. Siitä syntynyt Carlson Hotels Inc. on omistanut niukan enemmistön Carlson Rezidor Hotel Groupista.
Keväällä 2016 Carlson Hotels Inc., mukaan lukien Carlsonin 51 prosentin omistus Carlson Rezidor Hotel Groupissa, myytiin kiinalaiselle monialayritykselle HNA Tourism Group.
Carlson Residorin hotelliketjuja ovat Radisson Blu (Suomessa osa Sokos Hotelsia), muut Radisson Hotels & Resorts -&#8288;ryhmän hotellit, Arena Hotels, Art’otel, Country Inns & Suites, Park Plaza, Park Inn ja Quorvus Collection, vuoteen 2010 asti myös Regent Hotels.
Vuonna 2014 Carlson Rezidor Hotel Group sijoittui huonemäärältään (168 927 huonetta) maailman 10. suurimmaksi.
Innovaatiojärjestelmä
Innovaatiojärjestelmä tarkoittaa ihmisten ja organisaatioiden muodostamaa verkostoa, jossa kehitetään ja hyödynnetään uusia toimintatapoja, tuotantomenetelmiä tai keksintöjä. Innovaatiojärjestelmään kuuluu mm. innovaatiotoiminnan rahoittajia, yksityisiä ja julkisia tutkimuslaitoksia sekä korkeakouluja.
Innovaatio tarkoittaa keksintöä tai muuta uudistusta, joka on otettu käyttöön esimerkiksi kaupallisena tuotteena tai toimintatapana. On paljon keksintöjä, joista ei tule innovaatioita, koska ne eivät jostain syystä kelpaa aiotuille käyttäjille. Sama koskee patentteja: kaikkia patentoitujakaan keksintöjä ei hyödynnetä käytännössä, jolloin niistä ei tule innovaatioita.
Voidaan puhua kansallisesta innovaatiojärjestelmästä tai jonkin toimialan innovaatiojärjestelmästä. Kansallisen innovaatiojärjestelmän keskeisiä toimijoita ovat yliopistot ja muut korkeakoulut, tutkimuslaitokset sekä maassa sijaitsevat suurten yritysten tutkimusyksiköt. Kansallisen innovaatiojärjestelmän kyvyllä tuottaa kilpailukykyisiä innovaatioita voi olla huomattava vaikutus talouden kasvuun ja työllisyyteen.
Yksittäisen toimialan innovaatiojärjestelmä tuo yhteen toimialan yrityksiä. Yritykset voivat kilpailla keskenään uusilla tuotteilla, mutta niillä voi olla myös yhteisiä tutkimushankkeita esimerkiksi yhdessä toimialaa palvelevan tutkimuslaitoksen kanssa. Yhteishankkeilla luodaan perustaa tulevaisuuden innovaatioille.
Käsitys innovaatioiden taloudellisesta merkityksestä alkoi tarkentua Joseph Schumpeterin (1883–1950) kirjoitusten perusteella. Karl Marxin tavoin Schumpeter korosti kapitalististen yrittäjien kykyä ottaa käyttöön uutta, tuotantoa uudistavaa tai jopa mullistavaa tekniikkaa.
Käsitettä innovaatiojärjestelmä käytti ensimmäisenä Bengt-Åke Lundvall (1941–) vuonna 1985 (ks. s. 29).
Kansallisten innovaatiojärjestelmien erojen vaikutusta maiden kilpailukykyyn pohti ensimmäisten joukossa Christopher Freeman (1921–2010). Hänen mukaansa Japani saavutti 1980-luvulla monilla teollisuudenaloilla ylivoimaisen kilpailukyvyn soveltamalla tuotteisiin ja tuotantoprosesseihin informaatiotekniikkaa.
Omalla tutkimus- ja innovaatiopolitiikallaan Euroopan unioni on pyrkinyt avaamaan jäsenmaidensa välisiä tutkimus- ja tuotekehitysyhteistyön kansallisia rajoja. Tällöin yksittäisiin hankkeisiin voitaisiin osoittaa suurempia voimavaroja, ja eri maissa harjoitettua päällekkäistä tutkimustyötä voitaisiin vähentää. EU:n tavoitteena on luoda tutkimus- ja tuotekehitystyön sisämarkkinat, eräänlainen EU:n innovaatiojärjestelmä.
Wassily Kandinsky
Kandinsky oli ekspressionisti ja hänen sanotaan maalanneen modernin taiteen ensimmäiset merkittävät abstraktit työt. Hän on vaikuttanut suuresti 1900-luvun maalaustaiteeseen.
==Elämä ==
Lapsuus ja opiskeluaika
Wassilyn vanhemmat näkivät hänen tulevaisuutensa lakimiehenä. Hän muutti 1886 Moskovaan, jossa opiskeli Moskovan yliopistossa lakitiedettä, kansantaloustiedettä ja etnologiaa. Hän menestyi opinnoissaan hyvin ja meni kuusi vuotta myöhemmin naimisiin serkkunsa, Anna Chimyakinan kanssa.
Hänestä tuli vuonna 1893 tiedekunnan dosentti, ja hän jatkoi opetustyötään. Vuonna 1896 hänet nimitettiin Tarton yliopiston lakitieteellisen tiedekunnan professoriksi, mutta juuri tähän aikaan hän päätti luopua menestyksekkäästä urastaan ja omistautua maalaamiselle, kolmenkymmenen vuoden ikäisenä. Myöhemmin Kandinsky muisteli kahta tapahtumaa, jotka olivat vaikuttaneet hänen päätökseensä. Ne olivat ranskalaisten impressionistien näyttely Moskovassa 1895 ja emotionaalinen šokki, jonka hän koki koettuaan Monet’n Heinäsuovat, sekä vaikutelma Richard Wagnerin Lohengrinista Bolšoi-teatterissa.
München
pienois|[[Gabriele Münter vuonna 1900.]] Vuonna 1896 hän muutti Müncheniin, jota pidettiin siihen aikaan eräänä eurooppalaisen nykytaiteen keskuksena. Hän alkoi opiskella jugoslavialaisen Anton Azen arvostetussa maalaustaiteen yksityiskoulussa, jossa hankki taitoja kuvan sommittelussa ja työskentelyssä viivan ja muodon parissa. Melko pian koulu kuitenkin lakkasi tyydyttämästä hänen tarpeitaan. Päästyään toisella pyrkimiskerralla opiskelemaan Münchenin taideakatemiaan vuonna 1900 hän opiskeli Franz Stuckin johdolla.
Tänä aikana Kandinsky tutustui nuoreen Gabriele Münteriin ja otti vuonna 1903 eron vaimostaan. Seuraavat viisi vuotta Kandinsky matkusteli Euroopassa Gabrielen kanssa maalaten ja osallistuen taidenäyttelyihin. Palattuaan Baijeriin pariskunta asettui asumaan Murnauhun lähellä Alppeja. Noihin aikoihin Kandinskyn työt olivat tavallisesti maisemia, jotka perustuivat värien riitasointuihin.
Vuonna 1911 Kandinsky perusti ystävänsä taiteilija Franz Marcin kanssa ryhmän nimeltä Der Blaue Reiter. Kandinskyn mukaan ryhmän painopiste oli värin assosiatiivisten ominaisuuksien paljastamisella, viivalla ja sommittelulla käyttäen erilaisia lähteitä, kuten Goethea ja Otto Rungen romanttista väriteoriaa, jugend-tyyliä ja Rudolf Steinerin antroposofiaa.
Vuonna 1912 hän julkaisi Münchenissä ensimmäisen abstraktin taiteen teoriaa koskevan kirjan Über das Geistige in der Kunst, joka ilmestyi suomeksi nimellä Taiteen henkinen olemus vuonna 1962.
Moskova
Maailmansodan sytyttyä Kandinskyn täytyi poistua Saksasta. Elokuussa 1914 hän muutti Gabrielen kanssa Sveitsiin, jossa Kandinsky alkoi työskennellä pistettä ja viivaa käsittelevän kirjansa parissa. Parin tiet erosivat saman vuoden marraskuussa, kun Gabriele Münter siirtyi Müncheniin ja Kandinsky Moskovaan. Syksyllä 1916 hän tutustui Nina Andreevskajaan, venäläisen kenraalin tyttäreen, jonka kanssa meni naimisiin helmikuussa 1917. Näinä kriisin ja vallankumouksen vuosina Kandinsky vaihteli aiheitaan puoliabstrakteista idiomeista impressionistisiin maisemiin ja romanttisiin fantasioihin. Hänen abstrakteissa kuvissaan eri elementtien geometrisointi voimistui, mikä johtui yksinkertaistamisen prosessista ja ajan avantgarde-ilmapiiristä Moskovassa.
pienois|Opiskelua Vhutemasissa, joka oli Svomasin jatkaja 1920-luvulla. Venäjällä Kandinsky oli vallankumouksen jälkeisen kulttuurin ja politiikan kehityksen äärellä. Vuosina 1918–1921 hän toimi yhteistyössä Narkomprosin (Kansanvalistuskomissariaatin) ISO-osaston kanssa taidekoulutuksen ja museoiden uudistuksen aloilla. Hän julkaisi kuusi laajaa artikkelia vuosina 1919–1921. Hän osallistui kahdenkymmenen alueellisen museon perustamiseen ISO:n Narkomprosin osaston, Valtion hankintakomission puheenjohtajana. Kandinsky tulkitsi itse suurimman vaikutuksensa olleen opettaminen Moskovan Svomasissa (Vapaat työpajat) ja sitten Vhutemasissa. Ollessaan niiden professorina vuodesta 1918 hän laati erityisen opintosuunnitelman, joka perustui värin ja muodon analyysiin kehittäen Taiteen henkisyydestä -kirjansa ajatuksia. Hän osallistui myös Moskovan taiteellisen kulttuurin instituutin (Inkhukin) perustamiseen ja johtamiseen, laatien sille opetussuunnitelman, joka perustui hänen teorialleen. Hänen mielipiteensä poikkesi kuitenkin Instituutin hallituksen näkemyksestä. Kandinskyn vastustajat Aleksandr Rodtšenko, Varvara Stepanova ja Ljubov Popova puolustivat materiaalien tarkkaa analyysiä, niiden konstruktiivista järjestelyä ja asettelua. He kielsivät painokkaasti kaiken irrationaalin esittämisen luovassa prosessissa.
Kandinsky vuorostaan vastusti voimakkaasti konstruktivisteja:
Yhä jatkuvat taiteilijakollegoiden hyökkäykset saivat Kandinskyn vakuuttuneeksi Moskovan jättämisestä, jonka hän teki joulukuussa 1921. Kommunistisen aatteen painostus taidetta kohtaan alkoi vuonna 1922, joka johti lopulta sosialistiseen realismiin. Kandinskyn maalaukset siirrettiin useiksi vuosiksi pois näkyvistä Neuvostoliiton taidemuseoista.
Bauhaus
pienois|Kandinskyn ja [[Paul Kleen paritalo Dessaussa.]] Palattuaan Saksaan Kandinsky hyväksyi Bauhaus-koulun perustajan Walter Gropiuksen kutsun. Kandinsky ja Nina muuttivat Weimariin, jossa Kandinsky johti fresko-työpajaa. Hän kehitti ajatuksia kuvan eri elementtien analyyttisesta tutkimisesta, joka johti kirjaan Punkt und Linie zu Fläche (Piste ja viiva tasoon, 1926). Kandinsky työskenteli paljon ja kokeili värin kanssa, soveltaen analyyttista perustaansa ja opetuksensa johtopäätöksiä. Myös oma tuotanto muuttui siten, että eri geometriset elementit tulivat yhä tärkeämmäksi ja hänen palettinsa täyttyi kylmillä väriharmonioilla, joita joskus pidetään dissonansseina. Ympyrää hän käytti eri tavalla, täydellisen muodon sensuaalisena symbolina. Kompositio VIII, (1923) on Weimarin kauden pääteos. Ajatuksellisten töidensä lisäksi hän loi Pieniä Maailmoja, fantasiakirjan ja joitakin ”intiimejä” kuvia, kuten Pieni uni punaiselle (1925). Kandinsky luennoi ja piti näyttelyitä Yhdysvalloissa perustettuaan Sininen neljä -ryhmän yhdessä Feiningerin, Javlenskiin ja Kleen kanssa.
Pariisi
Pariisin taiteellinen ilmapiiri osoittautui varautuneeksi Kandinskylle. Syynä oli se, että hän oli etäällä sikäläistä kollegoistaan, eikä ylipäätään abstraktia maalaustaidetta vielä hyväksytty laajasti. Tämän takia Kandinsky eli ja työskenteli yksin tavaten vain vanhoja ystäviään. Maalaukset muuttuivat tänä aikana viimeisen kerran Kandinskyn siirtyessä pois puhtaiden päävärien käytöstä pehmeisiin, hienostuneisiin ja monivivahteisiin värinyansseihin. Samanaikaisesti se korvasi ja monimutkaisti muotojen valikoimaa, edustalla on biomorfisia elementtejä, jotka tuntuvat olevan levossa kuvatilassa, kuin leijumassa maalauskankaan pinnan yläpuolella. Kandinskyn kuvat tältä ajalta ovat kaukana ”kylmän romantiikan” kaudesta, niissä elämä kuohuu ja kiehuu. Taiteilija nimitti tätä luovuutensa kautta ”todella pittoreskiksi saduksi”. Sota-ajan materiaalipulan takia maalausten formaatit pienenivät, kunnes taiteilija oli pakotettu tyytymään pieniin guassimaalauksiin pahville. Hän koki jälleen yleisön ja kollegoiden vastahankaisuuden. Ja jälleen hän kehitti ja paransi teoriansa perustaa:
Erityispiirteitä
Kandinskylla oli äärimmäisen herkkä väritaju. Hän on kertonut tapauksia, joissa lapsuudessa koetut voimakkaat värit aiheuttivat hänelle fyysisiä oireita. Kandinsky oli synesteetikko, joka saattoi kokea värejä myös kuuloaistimuksina. Ennen taideopintojaan Kandinsky perehtyi Pohjois-Venäjällä, lähellä Karjalaa olevan Vologdan alueen kansantaiteeseen. Varhaistuotannon kirkkaat värit tummalla pohjalla saivat vaikutteita Lubokeista ja alueen kansanomaisista maalauksista. Ennen taideuralle siirtymistään Kandinsky näki myös Claude Monet’n maalauksen Heinäsuovat ja kuvaili miten siinä oli ”voimakas värin tuntu joka oli riippumaton taulun aiheesta”. Kandinsky tutustui myös teosofiaan.
Kandinskyn maalaustapa kehittyi tunnelmallisesta maisemamaalauksesta vähitellen yhä abstraktimmaksi ja voimakkaammaksi väreiltään ja muodoiltaan järjestelmällisemmäksi. Geometriset figuurit luovat selkeän liikkeen ja avaruudellisuuden vaikutelman.
Kandinskya pidetään yhdessä Piet Mondrianin ja Kazimir Malevitšin kanssa abstraktin taiteen edelläkävijänä. Kandinskyn ”ensimmäinen abstrakti akvarelli” vuodelta 1910 on nimetty uuden taiteen esikoiseksi. Siinä on väritäpliä vapaasti kehäsommitelmassa eräänlaisena musiikillisen teeman hahmotuksena. Näissä ensimmäisissä abstrakteissa töissään Kandinsky pyrki vapauttamaan värin muodosta, johon se oli siihen asti perinteisesti liittynyt. Käyttäessään myöhemmissä töissään jotain väriä kokoavaa elementtiä hän päätyi abstrakteihin muotoihin, jotka syntyivät yksinkertaisten geometristen lakien mukaan. Kandinskyn tyyliä voi kuvailla mielikuvitukselliseksi ja moni-ilmeiseksi. Hän eristi tietoisesti maalauksen merkittävät elementit toisistaan.
==Taiteen henkisyys ==
Panos eurooppalaiseen kulttuurikeskusteluun
Friedrich Nietzschen tavoin Kandinsky hakee jalansijaa rakennemuutokselle, katkokselle aatehistoriallisessa jatkumossa:
Tunne ja sielu
Taiteen ”henkisyys” on ennen kaikkea emotionaalisten ja sielullisten tasojen kartoittaja. Kandinskylle maalaamisen, säveltämisen ja kirjoittamisen kaltaisten toimintojen totuusarvo ei piile yksinomaan niiden loogisissa tai järjellä jäsennettävissä piirteissä, vaan tietyn verhotumman ja syvällisemmän ymmärryksen parissa. Värien psykologisia vaikutuksia eritellessään Kandinsky toteaa, että esteettisen kokemuksen merkitys ei muodostu hetkellisten fysiologisten reaktioiden ketjusta, vaan koko mielenmaailmaa läpivalaisevasta mullistuksesta.
”Sisäisen välttämättömyyden periaatteen” ohjaama taide kommunikoi kokijansa kanssa muodon ja sisällön välisenä ykseytenä, yksityiskohtien ja kokonaisuuksien peilaamina harmonioina sekä rytmeinä, jotka julistavat omaa erityistä sanomaansa ympäröivässä kulttuurisessa keskustelussa.
Taiteen henkisyydestä -teos on havaintopsykologiaa sekä fenomenologista filosofiaa lähenevästä analyyttisyydestään huolimatta myös ilmaisuasultaan pikemmin kuvaileva kuin tiukan järjestelmällinen esitys. Teoksessa lähestytään esimerkiksi Maurice Maeterlinckin näytelmiä sekä Claude Debussyn ja Richard Wagnerin säveltaidetta niin kirjallisin kuin sonorisinkin määrein:
Väri, muoto ja sointi
Samalla tavoin eri värien ja muotojen sekä valojen ja varjojen suhteet saavat Kandinskyn maalausteoriassa pikantin orkestraation muodon:
pienois|Fuuga, 1914. Kandinsky kommentoi varhaisissa kirjoituksissaan ihailemansa Arnold Schönbergin atonaalisia sävellyksiä ja kuvallisia tuotoksia. Lisäksi useat Kandinskyn maalauksista on nimetty musiikkiin vakiintuneiden muotojen mukaan ”improvisaatioiksi”. Esimerkiksi Fuuga-teoksen polyfoninen, toistuvien värien ja muotojen limittämä sommittelu samastuu katsojassa fuugan yksinkertaisilla teemoilla leikkivään soinnilliseen rakenteeseen.
Jo Kandinskyn uran alun esittävämpää ilmaisua suosivissa teoksissa musiikin melodinen sekä sitä taustoittava harmoninen kokemus löytävät kuvallisen kielensä. Kandinsky painottaa kuvataidetta suhteessa musiikkiin kaikkein abstrakteimpana ja immateriaalisimpana taiteenlajina, jossa maalaustaiteen
Sisäinen kehitys
Taiteen henkisyydestä -teosta voi verrata muihin 1900-luvun alun perinteistä ilmaisua henkiviin avantgardistisiin taidepohdintoihin. Kazimir Malevitšin, Pablo Picasson ja Georges Braquen tavoin Kandinsky hylkää taiteen tehtävän havaitun todellisuuden mykkänä jäljentäjänä.
Hänen ratkaisunsa modernin maalaustaiteen ongelmaan poikkeaa kuitenkin ratkaisevasti edellä mainituista. Henkisyys, sekä sisäisen sielunmaiseman pyhät mitat saavuttava korostus lyövät leimansa Kandinskyn taideteoriaan. Kandinsky toteaakin taiteilijuudesta identiteettinä:
"”Kuvan tarkoitus on antaa kuvallisessa muodossa sisäiselle vaikutelmalle ulkoinen ilmaus. […] Todellisuudessa taiteilijan eteneminen ei koostu ulkoisesta kehityksestä (sellaisen muodon etsinnästä, joka vastaisi sielun muuttumatonta ehtoa), vaan sisäisestä kehityksestä (henkisten halujen heijastuksesta kuvallisessa muodossa tavoitettuina).”"
Näyttelyitä
Vuonna 1902 Kandinsky kutsui Akseli Gallen-Kallelan osallistumaan perustamansa Phalanx -ryhmän neljänteen näyttelyyn Münchenissä. Gallenin kuvaus kalevalaisesta sankarista Kullervon sotaanlähdössä teki häneen lähtemättömän vaikutuksen. Kerrotaan, että Kandinsky innostui siitä niin, että muutti taiteilijaryhmän nimen maalauksen hahmon mukaiseksi runolliseksi symboliksi Der Blaue Reiter.
Ellen Thesleff tutustui Phalanx-ryhmän ja Kandinskyn tuotantoon Münchenissä, matkallaan Italiaan vuonna 1904. Thesleffin töissä on nähty yhtymäkohtia Kandinskyn taiteeseen, koska juuri vuosien 1905–1906 aikana hänen töihinsä ilmestyivät vahvat värit, keltainen, vihreä, sininen ja violetti. Thesleff alkoi myös viedä pidemmälle itsenäistä ilmaisuaan, osallistua luonnon tapahtumiin ja maiseman lopullisen muodon muokkaamiseen omien kokemustensa lähtökohdista. Suomen Taideyhdistyksen näyttelyssä Helsingissä oli keväällä 1906 mukana myös taiteilijoita ulkomailta ja niiden joukossa kaksitoista Kandinskyn työtä. Edvard Richter kirjoitti virheellisesti Kandinskyn olevan puolalainen, "joka kuuluu toimivan taideopettajana Münchenissä".
"'(Kandinsky) on luettava oikeain wärihekkumoitsijain joukkoon. Hänen wärinsä owat paksuja ja kuumia kuin tuliwuoren laawawirta. Meikäläiset hennot wärit aiwan hukkuwat ja katoawat niiden ylitsewuotawaan runsauteen ja hehkuwaan loistoon. Muutamissa hänen öljymaalauksistaan on kylläkin oma omituinen, samea, helteinen ja raskas tunnelmansa, mutta yleensä ne eiwät ole erityisen sielukkaita.”"
Kirjoittaja vertasi Kandinskyn maalauksia venäläisen Gomoffin maalauksiin ja totesi Kandinskyn etsivän ”woimakeinoja ja polttavaa intohimoa.” Richterin mukaan "useissa Kandinskyn wäripiirustuksissa ilmenee hieno tyylintunne, joka niinikään muistuttaa nuorwenäläisiä taiteilijoita."
Asuessaan Venäjällä 1914–1921 Kandinsky matkusti usein Suomeen ja Ruotsiin. Hänen töitään oli esillä Tukholmassa Gummesonsin taidekaupassa, ja hänellä oli yksityisnäyttely Helsingissä vuonna 1916.
Kandinsky matkusti toisen vaimonsa kanssa häämatkalle vuonna 1917 Imatralle. Tältä matkalta on peräisin maalaus kahdesta naisesta, joita erottaa vuoret ja koski. Suurennettuna ja dramatisoituna maalauksessa on vuoren huipulla Imatran Valtionhotelli. Teoksen sommitelmassa on yhtymäkohtia Kandinskyn aikaisempiin teoksiin.
Kandinskyn vaikutus Suomessa tuli merkittäväksi viimeistään vuodesta 1962 alkaen, kun hänen kirjansa Taiteen henkinen olemus julkaistiin suomeksi viisikymmentä vuotta alkuperäisen teoksen julkaisemisen jälkeen.
Nimen kirjoitusasu suomen kielessä
Kandinskyn nimen yleisesti käytetty suomenkielinen kirjoitusasu juontuu hänen varhaisista yhteyksistään Suomeen ennen ensimmäistä maailmansotaa. Silloin Saksassa asuneen taiteilijan nimi kirjoitettiin saksaksi Wassily Kandinsky. Tästä on myös poikkeuksia. Esimerkiksi Helsingin taidemuseo on käyttänyt muotoa Vasili Kandinski erään näyttelyn yhteydessä. Ranskassa nimi kirjoitetaan Vassily Kandinsky.
František Kupka
František Kupka (23. syyskuuta 1871 Opočno, Itävalta-Unkari – 24. kesäkuuta 1957 Puteaux, Ranska) oli tšekkiläinen taidemaalari. Hän oli varhainen abstraktin taiteen pioneeri, joka siirtyi abstraktiin ilmaisuun jo 1900-luvun alussa.
Elämä ja ura
František Kupka oli Václav ja Josefa Kupkan vanhin poika. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan vain 10-vuotias, ja se vaikutti poikaan syvästi.
Kupka oli ensin satulasepän oppipoikana, mutta pääsi sitten paikalliseen piirustuskouluun. Sen jälkeen Kupka opiskeli taidetta ensin Prahan taideakatemiassa 1889–1892 ja sen jälkeen Wienissä Akademie der Bildende Künstessa. Hän tutustui Wienin-aikoinaan Karl Wilhelm Diefenbachiin ja liittyi tämän taidepiiriin, jolla oli myös henkisiä ulottuvuuksia. Kupkan debyyttinäyttely oli Wienin Kunstvereinissa. Kupka tutustui myös tanskalaiseen muotisuunnittelija Marie Bruhniin.
Vuonna 1896 Kupka siirtyi Pariisiin, jossa hän opiskeli hetken Académie Julianissa. Hän ehti muuttaa Bruhnin kanssa yhteen vuonna 1897, mutta jo vuonna 1898 Bruhn menehtyi sairastuttuaan syöpään. Kupka työskenteli Pariisissa lehti- ja kirjakuvitusten parissa. "Bibliofiili" oli Pariisin salongissa vuonna 1897 hänen ensimmäinen julkisesti esillä ollut työnsä. Vuonna 1904 Kupka kohtasi Eugénie Cécilie Starubin, jonka kanssa myöhemmin avioitui. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1914–1918 Kupka toimi vapaaehtoisena muukalaislegioonassa.
1800-luvun lopulla länsimaisissa kulttuurissa lisääntynyt innostus yliluonnolliseen ja esoteriaan, niin kutsuttu ”okkulttuuri”, vaikutti vahvasti myös Kupkaan. Hän julistautui 1910-luvulla teosofiksi ja perehtyi laajasti sekä klassiseen filosofiaan että aikansa tieteelliseen ja filosofiseen kirjallisuuteen.
Tyyli
Kupka tunnetaan erityisesti abstraktin taiteen uranuurtajana, mutta hänen taiteensa kävi läpi monia eri vaiheita ja tyylisuuntia. Kaikkia niitä yhdistää kuitenkin kiinnostus moniaistisuuteen ja okkultistiseen henkevyyteen.
Varhaistuotannossaan Kupka seurasi useita ajan tyylisuuntauksia, ja alkutuotanto onkin tyylillisesti hajanainen. Osansa hajanaisuuteen tuo myös se, että Kupka toimi myös kuvittajana, joskaan hyvistä palkkioista huolimatta lehtikuvitusten tekeminen ei tyydyttänyt Kupkan taiteellisia intohimoja. Alkuvaiheen tyylissä näkyy vahvasti symbolismin tyylisuunnan vaikutus, vaikka Kupka ei pitänyt itseään symbolistina. Leimallista Kupkan alkuvaiheen tuotannolle oli muun muassa yhdistellä naturalistisia katunäkymiä antiikin tyylin kanssa. Monipuolisuuden vuoksi Kupkan tuotantoa onkin vaikea luokitella yksiselitteisesti.
Kupkan taiteessa yhdistyivät sekä henkisen tavoittelu että hyvin tieteellinen maailmankuva. Hän oli perehtynyt tarkkaan muun muassa värin optiikkaan. Kupkan abstraktissa taiteessa näkyykin pyrkimys ilmaista maailmankaikkeus nähtynä taiteilijan korkeamman tietoisuuden kautta. Kupka opiskeli luonnontieteitä Sorbonnessa. Kiinnostus luonnontieteisiin näkyy hänen taiteessaan taideuran alusta loppuun.
Kupkan taiteen selkeä johtoaihe on kuitenkin musiikki. Hänen teoksillaan on sellaisia nimiä kuin Amorfa, Kaksivärinen fuuga ja Amorafa, Lämmin kromatiikka, jotka herättivät ensimmäisinä julkisesti esillä olleina täysin abstrakteina maalauksina suurta huomiota. Teoksillaan hän toi ikään kuin musiikkia näkyväksi.
Myöhäisempinä kausinaan Kupka eteni konetaiteeseen, jossa hänen ilmaisuunsa ilmaantui konemaisia muotoja ja värejä aiempien luonnon organismeja mukailevan muotokielen rinnalle. 1930-luvulta lähtien Kupka pyrki yhä abstraktimpaan ja pelkistetympään ilmaisuun.
JR 8
JR 8 tarkoittaa