cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vedamatematiikka
Jakolasku: Yhdeksään päättyvien lukujen yksikkömurrot
Algoritmin suoritus voidaan keskeyttää tähän, koska seuraavaksi suoritetaan 1:2, jolloin ollaan taas askeleessa 1. Vastaus on siis .
Huomataan myös, että vastaus voidaan lukea helposti askelien osamääristä: 0,5,2,6, jne.
Razormaze
Razormaze on yhdysvaltalainen thrash metal/speed metal/heavy metal-yhtye, joka perustettiin vuonna 2007. Yhtye on julkaissut yhden studioalbumin ja kolme EP-levyä.
São Tomé ja Príncipen presidentti
São Tomé ja Príncipen presidentti on São Tomé ja Príncipen valtionpäämies. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla, ellei kukaan ehdokkaista saa yi 50% äänistä, voidaan käydä toinen kierros. Presidenttikauden pituus on viisi vuotta, sama henkilö voidaan valita korkeintaan kahdelle kaudelle.
Neuvostoliiton 8. kaartinarmeija
pienoiskuva|8. kaartinarmeijaksi suuri tunnus '''Neuvostoliiton 62. armeija''' (ven. 62-я армия) oli Neuvostoliiton puna-armeijan kenttäarmeija toisessa maailmansodassa. Armeija tunnetaan erityisesti sen sitkeästä puolustautumisesta Stalingradin taistelussa, jonka ansiosta se nimettiin '''8. kaartinarmeijaksi'''. Se oli palveluksessa kylmän sodan loppuun asti.
Toinen maailmansota
62. armeija muodostettiin alun perin nimellä '''7. reservinarmeija''' osaksi Stavkan reserviä toukokuussa 1942. Se nimettiin pian uudelleen '''62. kivääriarmeijaksi'''.
Stalingrad
Armeija sijoitettiin elokuussa 1942 Stalingradin kaupunkiin, jossa osa siihen liitetyistä yksiköistä jo taisteli. Sen johtajana oli tuolloin kenraaliluutnantti Anton Lopatin. Ei kestänyt kauan, kun Lopatin koki tilanteen mahdottomaksi. Hänen mielestään kaupunkia ei voitu pitää ja hän alkoi vetämään armeijansa yksikköjä ilman käskyä ylemmiltä tahoilta. Stalin oli määrännyt kaupungin pidettäväksi hintaan mihin hyvänsä, joten Stalingradin rintaman komentaja kenraali Andrei Jerjomenko ja johtava poliittinen upseeri Nikita Hruštšov erottivat Lopatinin ja määräsivät tilalle kenraaliluutnantti Vasili Tšuikovin. Hetken kuluttua komentajat kysyivät Tšuikovin mielipidettä uudesta tehtävästään. Aiemmin suomalaisia vastaan Talvisodassa huonosti pärjännyt kenraaliluutnantti vastasi: "Emme voi luovuttaa tätä kaupunkia. En aio koskaan jättää sitä. Joko pidämme sen tai kuolemme". Tšuikov johti armeijaansa edestä päin, mutta vaati siltä myös kovia. Armeijan kärsimät tappiot olivat valtavia ja se melkein tuhottiin kolmesti. Joukot hupenivat välillä 20 000 mieheen, vain reilua divisioonaa vastaavaan miesvahvuuteen. Suuret tappiot ja kärsimykset nostattivat karkuruuslukuja. Yli 10 000 miestä ammuttiin karkureina. Vihollisen jatkuvista valtausyrityksistä huolimatta Tšuikovin armeija piti kaupungin hallussaan, kunnes Saksan 6. armeija saatiin piiritettyä sinne.
thumb|140px|Kaartinarmeijan tunnus Stalingradin taistelun päättyessä armeija oli saavuttanut tarunomaisen maineen, sille myönnettiin kunnianosoituksena Leninin kunniamerkki ja kaartinarmeijan status, ja sen nimeksi tuli 8. kaartinarmeija.
Loppusota
Stalingradin jälkeen maaliskuussa 1943 8. kaartinarmeija liitettiin osaksi 3. Ukrainan rintamaa, jota johti Rodion Malinovski. Tšuikov pysyi armeijan komentajana ja lähti viemään sitä kohti Berliiniä. Rintama alkoi nopeasti valtaamaan takaisin Ukrainaa ja Valko-Venäjää 8. kaartinarmeija kärkenään.
Kesäkuussa 1944 8. kaartinarmeija siirrettiin osaksi 1. Valko-Venäjän rintamaa. Puolassa armeija osallistui Lublin-Brestin offensiiviin osana operaatio Bagrationia 18. heinäkuuta - 2. elokuuta 1944. Se kunnostautui Lublinin valtauksessa. Marraskuussa 1. Valko-Venäjän rintaman komentajaksi tuli Georgi Žukov. Tammikuussa 1945 käynnistetyn operaation aikana armeija eteni Veikseliltä Lublinin pohjoispuolelta Łódźin ja Poznańin kautta kohti Oderia, jonka rannan se tavoitti helmikuun alussa 1945.
8. kaartinarmeija toimi Berliiniin kohdistuvan hyökkäyksen kärkenä ja osallistui lopulta kaupungin valtaamiseen. 2. toukokuuta 1945 Berliinin varuskunta antautui Tšuikovin esikunnalle.
Kylmä sota
thumb|200px|Puna-armeijan oletetut hyökkäysreitit [[Länsi-Saksaan Fuldan aukon kautta.]] Kylmän sodan aikana 8. kaartinarmeija oli sijoitettuna Itä-Saksaan rajalle strategisesti tärkeän Fuldan aukon alueelle. Sitä vastapäätä lännessä vartioi Yhdysvaltain 5. armeijakunta. Sen päämaja sijaitsi Nohrassa, Weimarissa.
The Funeral of Being
The Funeral of Being on yhdysvaltalaisen yhden miehen black metal -yhtyeen Xasthurin toinen studioalbumi.
Displeased Records julkaisi levystä 666 kappaletta painetun tupla-LP:n vuonna 2004, joka sisältää yhden ennenjulkaisemattoman kappaleen ja Forgotten Woods -coverin.
Lorraine
Lorraine [lɔʁɛn] (ransk.) tai Lothringen [ˈloːtʁɪŋən] (saks.) on Ranskan entinen hallinnollinen alue maan koillisosassa. Vuonna 1999 Lorrainessa oli 2 310 376 asukasta, ja sen pääkaupunki oli Metz. Muita suuria kaupunkeja alueella olivat Nancy ja Verdun. Seutu on Ranskan raskaan teollisuuden keskus, ja perinteisesti hiili- ja terästeollisuusaluetta. Vuodesta 2016 Lorraine on ollut osa Grand Estin hallintoaluetta.
Maantiede
Lorraine jakaantui neljään departementtiin: Meurthe-et-Moselle, Meuse, Moselle ja Vosges. Sillä oli rajaa kolmen naapurimaan, Saksan, Belgian ja Luxemburgin, kanssa. Alueen keskeinen sijainti ja yhteinen raja Saksan kanssa ovat vaikuttaneet voimakkaasti Lorrainen seudun kehitykseen.
Alueelle tyypillisiä ovat pohjois–eteläsuuntaiset laaksot ja tasangot. Alueen maanpinta kohoaa lännestä itään päin mentäessä. Alueen korkein kohta on Vogeesien vuoristoon kuuluva Hohneck (1 362 m). Merkittävimmät joet ovat Maas ja Mosel, joiden nimet näkyvät myös departementtien nimissä. Moselin laakson viinit tunnetaan moselviineinä.
Seudun ilmasto on merellinen, mutta siinä on myös mantereisia vaikutteita. Nancyssa tammikuun keskilämpötila on 1,2 °C ja heinäkuun 18,3 °C. Vuotuinen sademäärä on 740 mm. Vogeeseilla sademäärät ovat huomattavasti suuremmat (1 780 mm, Gérardmer), ja niillä sataa talvella runsaastikin lunta.
Historia
Lothringen oli alun perin osa Lotharingian kuningaskuntaa. Se perustettiin vuonna 843, kun karolingien keisarikunta jaettiin kolmeen osaan Ludvig Hurskaan poikien kesken. Lothringen nimettiin uuden hallitsijan Lotharin mukaan. Lopulta siitä tuli osa Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Vuosina 1733–1766 Lothringenin hallitsijana oli Puolan entinen kuningas Stanisław Leszczyński, joka oli saanut alueen Puolan perimyssodan seurauksena. Stanisławin kuoltua vuonna 1766 Lothringenista tuli osa Ranskaa.
Lothringen ja Elsass olivat pitkään kiisteltyjä alueita Saksan ja Ranskan välillä. 1500- ja 1600-luvuilla alueella asui pääasiassa saksalaisia, jotka vastustivat ranskalaistamispyrkimyksiä. Stanislaus I:n aika päätti väliaikaisesti ranskalaistamisen, joka jatkui vuonna 1766. Ranskan–Preussin sodan jälkeisessä vuoden 1871 Frankfurtin rauhassa osa Lothringenista (nykyinen Mosellen departementti) ja Elsass liitettiin Saksan keisarikuntaan, minkä takia monet alueen ranskalaiset pakenivat Ranskaan. Lothringen säilyi Saksan osana ensimmäisen maailmansodan loppuun eli vuoteen 1918 asti. Saksan keisarikunnassa Elsass-Lothringenilla ei ollut juurikaan autonomiaa, ja ranskan kielen käyttämistä karsastettiin.
Alue liitettiin takaisin Ranskaan vuonna 1918, jolloin vuorostaan saksan kielen käyttö kiellettiin ja ranskan kielestä tuli pakollinen. Saksa liitti alueen jälleen itseensä toisen maailmansodan aikana vuonna 1940. Elsass yhdistettiin Badeniin ja Lothringen liitettiin hallinnollisesti Saarlandiin. Valloitus päätti saksalaisten syrjimisen ja toi tilalle natsihallinnon. Sodan runtelema alue annettiin takaisin Ranskalle vuonna 1945. Alueella käytyjen raskaiden taistelujen takia Lothringenissa on Ranskan suurin amerikkalaisten hautausmaa.
Kulttuuri
Suurin osa Lorrainesta on ranskalaista kulttuurialuetta, koska Bismarck liitti vain osan Lorrainesta Saksaan. Kiistelty Mosellen departementti ei ole kulttuuriltaan selkeästi ranskalainen eikä saksalainen. Alueella puhutaan yhä saksan murretta, frankkia. Ranskan yksikielisyyspolitiikasta huolimatta paikallinen murre on jossain määrin säilynyt, vaikka sillä ei ole virallista asemaa.
Kuuluisia lorrainelaisia
Kuuluisin alueella syntynyt henkilö on Jeanne d’Arc.
Network (taideteos)
Verkon voidaan ajatella symboloivan verkostoitumista työelämässä, ihmisten sosiaalisia verkostoja tai tietoteknillisiä verkostoja. Teos muistuttaa jättiläiskokoista hämähäkinverkkoa, jolla nimellä se myös yleisesti tunnetaan. Network on yksi Pro Cultura -säätiön veistoskaupunkihankkeen teos.
Verkko sijaitsee ylhäällä louhitussa kallioseinämässä, ja näyttää sijaitsevan jonkinlaisen tunnelin- tai luolanalun suulla. Kallioon louhittu aukko on peräsin suunnitelmasta rakentaa tontille tuolloin vielä yksityisen Turun Yliopiston tarvitsema uusi kirjastorakennus – yliopiston päärakennus oli kauppatorin laidalla entisen Hotelli Phoenixin talossa. Kirjastolle ei siinä rakennuksessa ollut tilaa ja sitä löytyi Samppalinnanmäen kupeelta. Kirjaston rakentaminen aloitettiin louhintatöillä vuonna 1946. Sen pidemmälle hanke ei edennyt ja yliopisto sai uudet tilat aikanaan Yliopistonmäeltä. 1970-luvulla tontille suunniteltiin väestönsuojaa, 1980-luvulla Suomen pankin uutta Turun-konttoria, ja paljon myöhemmin uutta kaupunginkirjaston pääkirjastoa. Nämä kaikki hankkeet raukesivat lähes alkuunsa ja tontti on nykyään Turun kaupunginteatterin pysäköintipaikkana.
Taimisto
Taimisto eli taimitarha on paikka, missä viljellään puiden, pensaiden tai perennojen taimia. Monet taimitarhat ovat puutarhoja, mutta on myös metsän kasvatusta varten olevia taimitarhoja. Taimet myydään esipakattuina, paakkutaimina tai astiataimina ja entisaikaan myös paljasjuuritaimina. Paljasjuuritaimet ovat kasvaneet maassa ja ne on ennen myyntiä yksinkertaisesti nostettu maasta ja mullat on ravisteltu pois. Näin myytiin ennen monia havupuiden taimia. Esipakattuihin taimiin on laitettu muovikelmu ympärille ennen myyntiä. Paakkutaimien juuria ympäröi multapaakku, joka on pakattu kankaaseen, muoviin tai verkkoon. Astiataimet kasvatetaan ja myydään ruukuissa tai muissa viljelyastioissa. Näin myydään perennojen ja muiden puutarhakasvien taimia.
Historia
Ensimmäiset todistettavat tiedot puun taimia kasvattavista taimitarhoista ovat Rooman valtakunnan ajalta, 200-luvulta eaa. Saksasta oli 1500-luvulla eräänlaisia taimikenttiä, jotka olivat taimitarhojen esivaihe. Tanskassa 1670 alkaen valtio velvoitti istuttamaan uudet taimet hakatun metsän tilalle ja 1680 alkaen valtio vaati taimitarhojen perustamista. Ruotsissa metsänviljelyä alettiin arvostaa 1700-luvun puolivälissä, jolloin vallitsi niin kutsuttu hyödyn aikakausi. Tällöin tutkittiin, miten puulajeja pitää kylvää ja istuttaa ja mukana oli muun muassa kasvitieteilijä Carl von Linné. Suomessa Evon metsäoppilaitoksen perustamisen 1860-luvulla jälkeisinä vuosikymmeninä perustettiin Suomen ensimmäiset taimitarhat, joita olivat opiston kotitaimitarha sekä Evon-, Vesijaon- ja Punkaharjun kruununpuistot. Yksityisien metsien puun hoitoa alettiin edistää 1800-luvun puolivälistä saakka. 1900-luvun alussa yksityismetsiin alettiin tilata istuttajia. Metsätaimitarhatuotanto keskittyi suuriin keskustaimitarhoihin 1950-luvulla ja vuosittaiset metsänistutusalueet moninkertaistuivat. Paakkutaimien kasvatustekniikkaa kehitettiin 1900-luvun lopulla ja 2000-luvulla paakkutaimet syrjäyttivät paljasjuuritaimet metsätaimitarhoilla.
Dora Maar
Henriette Theodora Markovitš, joka tuli tunnetuksi nimellä Dora Maar (22. marraskuuta 1907 – 16. heinäkuuta 1997) oli ranskalainen valokuvaaja, runoilija ja taidemaalari, joka oli kroatialaista sukujuurta. Hänet tunnettiin erityisesti Pablo Picasson rakastajattarena ja muusana.
Radiodiffusion Télévision Sénégalaise
thumb|RTS raportoimassa perinteisestä painikilpailusta Demba Diopin stadionilla Dakarissa. Radiodiffusion Télévision Sénégalaise (RTS) on Senegalin kansallinen yleisradioyhtiö.
Senegalin yleisradiotoiminta on saanut alkunsa vuonna 1939 perustetusta Radio Dakarista. Toinen radioasema perustettiin Saint-Louisiin vuonna 1952. Radio Dakar, josta 1950-luvulla tuli osa Ranskan Länsi-Afrikan Radio Inter-AOF -ketjua, oli hengeltään ja sisällöltään ranskalainen radioasema. Afrikkalaisia kieliä käytettiin lähinnä uutislähetyksissä ja historia-aiheisissa ohjelmissa. Aseman afrikkalaistuminen alkoi vuonna 1957. Malin liittovaltion aikana se kantoi nimeä Radio Mali ja Senegalin itsenäistyttyä vuonna 1960 siitä tuli Radio Sénégal. Maan hallituksen alaisuudessa toimineella radiolla oli kaksi kanavaa, Chaîne nationale ja Chaîne internationale.
RTS:llä on nykyään neljä radiokanavaa: ranskaksi, wolofiksi ja muilla kansallisilla kielillä toimiva Chaîne Nationale, vieraskielistä ohjelmaa välittävä Sénégal Internationale, alueradioista koostuva Chaîne Régionale ja Dakarissa toimiva RTS Mag FM. Kaikki radiolähettimet toimivat ULA-alueella. Valtakunnallisia televisiokanavia on kaksi. Televisio-ohjelmat tuotetaan digitaalisesti, mutta ne lähetetään maanpäällisessä verkossa analogisina. Radio- ja televisio-ohjelmia välitetään myös satelliittien kautta.
1990-luvulta lähtien Senegaliin on perustettu lukuisia kaupallisia ja yhteisöradioita sekä yksityisiä TV-asemia. Ne toimivat usein paikallisilla kielillä. Lisäksi välitetään ulkomaisten yleisradioyhtiöiden ohjelmia.
Jaroslav Pouzar
Jaroslav Pouzar (s. 23. tammikuuta 1952 Čakovec, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Pouzar oli hyökkääjä. Hän voitti kaksi maailmanmestaruutta ja saavutti yhden olympiahopean 1970-luvulla. NHL:ssä hän voitti kolme kertaa Stanley Cupin Edmonton Oilersin joukkueessa 1980-luvulla.
Pouzar pelasi uransa 12 ensimmäistä kautta Tšekkoslovakian sarjassa Motor České Budějovice -joukkueessa. Edmonton Oilers varasi Pouzarin NHL-liigaan 1982 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 83. Hän aloitti NHL:ssä 1983 ja pelasi Oilersissa kolme kautta, joista kaksi päättyi Stanley Cupin voittoon (1984, 1985). Syksyllä 1985 Pouzar siirtyi Bundesliigan ECD Iserlohniin, jossa pelasi kolme kautta. Keväällä 1987 Pouzar lähti Bundesliigan päättymisen jälkeen Edmontoniin auttamaan Oilersia, mikä toi hänelle kolmannen Stanley Cup -sormuksen. Kaudella 1987–1988 Pouzar siirtyi ECD Iserlohnin konkurssin jälkeen Sportbund Rosenheimiin. Hän pelasi Sportbundissa uransa loppuun saakka lukuun ottamatta kautta 1990–1991, jolloin hän pelasi Augsburger EV:ssä. Pouzar lopetti uransa 1992. Pouzaria on moitittu koko peliuransa ajan turhan itsekkääksi pelaajaksi, jota hän onkin kommentoinut viimeisinä pelivuosinaan leikkisästi; "Syötän aina vain itseäni paremmille pelaajille" -viitaten legendaariseen hyökkäysketjuun Edmontonin ajoilta Kurri - Gretzky.
Tšekkoslovakian maajoukkueessa Pouzar esiintyi 183 ottelussa. Hän oli mukana kuusissa MM-kisoissa, kaksissa olympialaisissa ja kahdessa Kanada-cupissa. Menestystä Pouzarille kertyi kaksi maailmanmestaruutta (1976, 1977), neljä muuta MM-mitalia, olympiahopea (1976) ja Kanada-cupin kakkossija.
Pouzar sairastui vuonna 2004 leukemiaan.
Ed O’Kelley
Edward Capehart ”Ed” O’Kelley (1858 – 13. tammikuuta 1904) tunnetaan siitä, että hän tappoi Robert Fordin – joka puolestaan oli ampunut kuuluisan lainsuojattoman Jesse Jamesin. Kirjailija Judith Ries on kirjoittanut O’Kelleystä kirjan Ed O’Kelley: The Man Who Killed Jesse James’ Murderer (1994).
Robert Fordin murha
Robert Ford ampui Jesse Jamesin palkkiorahojen vuoksi Missourissa vuonna 1882, ja O’Kelley vannoi kostavansa ystävänsä kuoleman. Ford joutui jättämään Missourin yleisen mielipiteen vuoksi. O’Kelley jäljitti tämän kymmenen vuotta myöhemmin Creeden pikkukaupungista Coloradosta. Ford oli tuolloin avaamassa telttasaluunaa hopeankaivajien asuttamaan pikkukaupunkiin. Ford oli huolestunut O’Kelleyn aiemmista uhkailuista ja syytti tätä kultaisen sormuksensa varastamisesta. Viranomaiset eivät kuitenkaan pidättäneet O’Kelleytä varkaudesta, kuten Ford oli odottanut.
Aiheettomista syytöksistä raivostuneena O’Kelley poistui saluunasta, mutta palasi takaisin haulikon kanssa. Nähdessään haulikon Ford yritti paeta, mutta O’Kelley ampui molemmat piiput tyhjiksi ja Ford sai surmansa. Välikohtaus tapahtui 8. kesäkuuta 1892. Myöhemmin O’Kelley tuomittiin elinkautiseen Coloradon rangaistuslaitoksessa toisen asteen murhasta. Monet osavaltion asukkaat kirjoittivat nimensä anomukseen O’Kelleyn vapauttamiseksi ja lokakuussa 1902 Coloradon kuvernööri armahti hänet.
Vuonna 1904 O’Kelley joutui Oklahoma Cityn kadulla riitaan paikallisen poliisin kanssa. Useita minuutteja kestäneen tappelun seurauksena lainvalvoja ampui O’Kelleytä kuolettavasti.
Shi (kana)
し hiraganalla tai シ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan, ja ne ovat kana-aakkostojen 12. sijalla sa- ja su-tavujen välissä.
Alkuperä
Hiragana し ja katakana シ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 之.
Tarkkeet
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut じ ja ジ, jotka lausutaan tai.
Latinisaatio
Kanat latinisoidaan eri tavalla Hepburn-, Kunrei-shiki ja Nihon-shiki-järjestelmissä. Hepburn-järjestelmässä merkit し ja シ latinisoidaan « shi » ja niiden soinnilliset vastineet « ji ». Kunrei- ja Nihon-shiki-järjestelmissä merkit し ja シ latinisoidaan « si » ja niiden soinnilliset vastineet « zi ».
Kirjoitus
thumb|right|Vetojen järjestys merkille し. Hiragana し kirjoitetaan vain yhdellä vedolla:
thumb|right|Vetojen järjestys merkille シ. Katakana シ kirjoitetaan kolmella vedolla:
Valkokuvemuuranen
Valkokuvemuuranen (Myrmotherula axillaris) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkokuvemuurasta tavataan laajalla alueella Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 10 400 000 km2. Lajia on kuvattu yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen kannankehitys on kuitenkin laskeva.
Rafael Advanced Defense Systems
Rafael Advanced Defense Systems Ltd, lyhyemmin pelkkä RAFAEL, (aiemmin RAFAEL Armament Development Authority) on israelilainen vuonna 1948 perustettu aseita ja aseteknologiaa valmistava yritys. Se kuului aiemmin Israelin puolustusministeriön alaisuuteen valtio-omisteisena.pienoiskuva|AGM-142 "Popeye"-ohjus.
Tuotteita
pienoiskuva|Esillä Python-sarjan ohjuksia.
Minigolf
Ratagolfissa käytetään golf-peleissä käytettävien puttereiden kaltaisia mailoja. Palloja on tuhansia erilaisia, ominaisuudet vaihtelevat pompusta, kovuudesta ja pinnasta riippuen. Ratagolfradat ovat satojen metrien mittaisten golfratojen sijaan muutamien metrin mittaisia eterniitti-, betoni- ja huoparatoja, sekä 2010 alkaen myös MOS-ratoja. Suomessa käytetään yleisimmin huoparatoja. Radat voivat olla joko ulkona tai sisällä. Yleisempiä ovat ulkoradat. Radoilla on erilaisia esteitä.
Tavoitteena on golfin tapaan saada pallo lyötyä reikään mahdollisimman pienellä lyöntimäärällä. Mikäli pelaaja ei saa palloa kuudennella lyönnillä reikään, keskeytyy kyseisen radan pelaaminen, ja radan tulokseksi merkitään seitsemän lyöntiä.
Minigolf Suomessa
Suomen ensimmäiset minigolfradat rakennettiin Helsinkiin vuonna 1952.
Suomessa lajin kilpailutoimintaa organisoi Suomen Ratagolfliitto ry. Lajiliitossa on yli 20 jäsenseuraa, joissa on yhteensä noin 700 jäsentä. Minigolfin MM-kilpailut pelattiin Lahdessa, Launeen minigolfkeskuksessa vuonna 2015.
Suomessa voi nykyään pelata myös adventure-radalla (MOS). Suomessa suurin minigolfrata sijaitsee Kouvolan Jaalassa, johon vuonna 2010 avattiin uusi merirosvoaiheinen minigolfrata. Radalla on 18 väylää. Vuonna 2011 kentällä kisattiin Suomen ensimmäinen ratagolfliiton MOS-alustalla pelattava kilpailu.
Pablo Zabaleta
Pablo Javier Zabaleta Girod (s. 16. tammikuuta 1985 Buenos Aires, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on jo uransa lopettanut argentiinalainen jalkapalloilija. 174 senttimetriä pitkä Zabaleta pelasi oikealla laidalla, joko puolustuksessa tai keskikentällä. Zabaletalla on myös Espanjan kansalaisuus.
Seurajoukkueura
Zabaletan ammattilaisura alkoi San Lorenzossa kaudella 2002–2003. Hänen parhaat saavutuksensa seurassa olivat kakkossijat Apertura-sarjassa 2002 ja Recopa Sudamericanassa 2003. Pelattuaan San Lorenzossa kolme kautta hän siirtyi Espanyoliin. Vuonna 2006 hän voitti Espanyolin paidassa Copa del Reyn eli Espanjan Cupin. Seuraavalla kaudella seura selviytyi loppuotteluun Eurooppa-liigassa.
David Výborný
David Výborný (s. 2. kesäkuuta 1975 Jihlava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija. Hän oli NHL-seura Columbus Blue Jacketsin historian ensimmäisen vuosikymmenen tehokkaimpia pelaajia. Výborný on voittanut urallaan viisi maailmanmestaruutta.
Pablo Zabaleta
Seurajoukkueura
Zabaleta siirtyi Manchester Cityyn kesällä 2008. Hän voitti Cityssä Valioliigan mestaruuden 2012 ja 2014, FA Cupin 2011, liigacupin 2014 ja 2016 sekä Community Shieldin 2012. Cityn kannattajat valitsivat hänet seuran kauden pelaajaksi 2012–2013. Hänet valittiin myös Valioliigan kauden joukkueeseen 2012–2013. Hän pelasi Cityssä kaikkiaan 230 valioliigaottelua, joissa teki kahdeksan maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 30 ottelua ja yhden karsintapelin sekä UEFA Cupissa / Eurooppa-liigassa yhteensä 21 ottelua ja kaksi karsintaottelua.
David Výborný
Seurajoukkueissa
Výborný nousi Sparta Prahan joukkueeseen jo muutamaksi otteluksi 16-vuotiaana kaudella 1990–1991 Tšekkoslovakian pääsarjaan. Seuraavalla kaudella Výborný teki läpimurtonsa ja hänet valittiin Tšekkoslovakian liigan vuoden tulokkaaksi. Kausi 1992–1993 oli Tšekkoslovakian liigan viimeinen ja Výborný oli voittamassa tuolloin sarjan mestaruutta.
Pablo Zabaleta
Seurajoukkueura
Zabaleta siirtyi vapaalla siirrolla Valioliigan West Hamiin kesällä 2017.
Maajoukkueura
Argentiinan maajoukkueessa Zabaleta on esiintynyt 58 kertaa, viimeksi marraskuussa 2016. A-maajoukkuedebyyttinsä hän teki elokuussa 2005 Unkaria vastaan pelatussa ottelussa. Hän kuului olympiakultaa voittaneeseen Argentiinan joukkueeseen Pekingissä 2008, jossa pelasi kaikki ottelut. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2014 kaikissa seitsemässä ottelussa Argentiinan saavuttaessa hopeaa. Myös Copa Américassa 2015 hän kuului Argentiinan hopeajoukkueeseen. Nuorten maajoukkueissa Zabaletan paras saavutus on alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruus vuodelta 2005.
Carlo Lurago
thumb|Pyhän Tapanin tuomiokirkko Passaussa Carlo Lurago (myös Loragho, Luraghi, Luragho, s. 1615, Pellio Intelvi, Comon maakunta – k. 22. lokakuuta 1684, Passau, Baijeri) oli italialainen arkkitehti. Hän oli enimmäkseen aktiivinen Böömissä, jonka pääkaupunkiin Prahaan hän muutti 23-vuotiaana.
David Výborný
Seurajoukkueissa
Kaudeksi 1998–1999 Výborný palasi takaisin Sparta Prahaan. Kauden aikana hän teki 52 ottelussa 70 pistettä ja voitti Extraliigan pistetilaston. Seuraavalla kaudella Výbornýn tehopisteet olivat runkosarjassa hieman huonommat, mutta pudotuspeleissä hän oli koko liigan tehokkain pelaaja 11 pisteellään. Sparta Praha voittikin kauden päätteeksi Extraliigan mestaruuden.
Výborný siirtyi kaudeksi 2000–2001 NHL-joukkue Columbus Blue Jacketsiin, jolle kausi oli historian ensimmäinen. Výborný teki heti seuran ensimmäisessä pelissä 7. lokakuuta 2000 maalin. Ensimmäisellä kaudellaan Výborný teki 32 pistettä. Kaudella 2002–2003 hän paransi 46 pisteeseen ja kaudella 2003–2004 53 pisteeseen. Tuolloin hän oli joukkueensa toiseksi tehokkain maalintekijä ja pistemies Rick Nashin jälkeen. Työsulkukauden 2004-2005 Výborný pelasi Sparta Prahassa. Siltä varalta, että työsulku jatkuisi myös seuraavan kauden, Výborný teki kesällä 2005 sopimuksen ZSC Lionsiin Sveitsin pääsarjaan. Kausi 2005–2006 saatiin kuitenkin NHL:ssä käyntiin ja Výborný palasi Columbukseen.
Kaudella 2005–2006 Výborný teki 65 pistettä ja oli joukkueensa paras pistemies. Kaudella 2006–2007 Výborný oli toistamiseen Columbuksen tehokkain pelaaja tehtyään 64 pistettä. Výborný pelasi huonoimman Columbus-kautensa 2007–2008, jolloin hän teki vain 26 pistettä 66 ottelussa.
Columbus ei tehnyt Výbornýn kanssa jatkosopimusta kesällä 2008. Hän jätti Columbuksen seuran historian eniten pisteitä tehneenä ja maalisyöttöjä antaneena pelaajana. Výborný on myös pelannut eniten otteluita Columbuksessa. Hän pelasi joukkueessa 534 ottelussa ja teki 317 pistettä, joista 113 oli maaleja ja 204 syöttöjä.
Výborný teki kaudesta 2008–2009 sopimuksen Sparta Prahan kanssa.
Maajoukkueessa
Výborný aloitti maajoukkueuransa nuorisomaaotteluissa. Vuonna 1992 hän pelasi Tšekkoslovakian kultaa voittaneessa 18-vuotiaiden EM-joukkueessa. Výborný oli 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa myös vuonna 1993, jolloin hän edusti jo Tšekkiä. Maa voitti vuonna 1993 EM-pronssia 18-vuotiaissa. Výborný valittiin sekä vuonna 1992 että 1993 EM-turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi ja vuonna 1992 hän voitti myös turnauksen pistepörssin 14 pisteellään. Nuorten MM-kilpailuissa Výborný pelasi vuosina 1993 ja 1994. Vuonna 1993 Výborný voitti MM-pronssia ja seuraavana vuonna hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Tšekin maajoukkueessa Výborný pelasi ensimmäisen aikuisten arvoturnauksensa vuonna 1994. Seuraavan kauden hän pelasi Pohjois-Amerikassa ja palasi maajoukkueeseen vuonna 1996, jolloin Tšekki voitti maailmanmestaruuden. Vuonna 1997 Výborný oli voittamassa MM-pronssia.
Vuosina 1999, 2000 ja Vuosina 2001 Tšekki voitti kolme maailmanmestaruutta ja Výborný pelasi joka kerta joukkueessa. Vuoden 2000 kisoissa Výborný teki 10 pistettä yhdeksässä ottelussa ja oli turnauksen kolmanneksi tehokkain pelaaja ja Tšekin toiseksi paras pistemies Jiří Dopitan jälkeen.
Výborný edusti Tšekkiä edelleen MM-turnauksessa 2002, 2003, 2004, mutta ilman suurempaa menestystä. Syksyllä 2004 pelatussa jääkiekon maailmancupissa Výborný oli jälleen mukana Tšekin joukkueessa.
Mitalikantaan Tšekki ja Výborný palasivat jälleen MM-kisoissa vuonna 2005, Výborný voitti viidennen maailmanmestaruutensa. Seuraavana vuonna Výborný pelasi uransa ensimmäisen olympiaturnauksen, kun hänet valittiin Tšekin joukkueeseen Torinon olympialaisiin. Saman vuoden MM-kilpailuissa Tšekin voitti hopeaa. Výborný valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Vuoden 2007 MM-turnaus oli Výbornýlle jo uransa kahdestoista.
Maris
Maris on etunimi, joka voi olla naisen tai miehen nimi. Se on mahdollisesti peräisin latinankielisestä ilmauksesta stella maris (’meren tähti’), jossa jälkimmäinen sana tarkoittaa merta. Virossa Maris on yleinen Maria-nimen muunnelma. Myös englantilaisella kielialueella Maris tunnetaan naisennimenä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 230–240 Maris-nimistä naista. Maris-nimisiä miehiä on ollut suunnilleen saman verran (noin 220–240).
Nimipäivä
Virossa Marisin nimipäivä on 1. elokuuta.
Seututie 561
Seututie 561 on Pohjois-Savossa kulkeva seututie. Tie kulkee Pielaveden Pajuskylästä Kiuruveden kaupunkikeskustaan. Tien kunto on erittäin vaihteleva. Tien vuorokausiliikennemäärät ovat Kiuruveden keskusta-alueella suuria, mutta pienevät keskusta alueen ulkopuolella noin 300–500 ajoneuvoon vuorokaudessa. Nopeusrajoitus tiellä on pääosin 80 kilometriä tunnissa lukuun ottamatta Pielaveden ja Kiuruveden taajamia. Seututie 561 toimii myös Kiuruveden keskustan pääkatuna.
Miki Andō
Miki Andō (, s. 18. joulukuuta 1987) on japanilainen taitoluistelija.
Suurkylä (Suursaari)
60.01606°N, 26.9414°W Suurkylä oli suurempi Suursaaren kahdesta kylästä. Se sijaitsi saaren itärannalla sen pohjoisosassa Kappelniemen lähellä olevan lahden rannalla Pohjoiskorkian kaakkoispuolella.
Nykyään Suurkylässä on edelleen laituri huviveneille.
Miki Andō
Andō voitti kultaa vuoden 2007 MM-kisoissa Tokiossa ja pronssia vuoden 2009 MM-kisoissa Los Angelesissa. Torinon talviolympialaisissa 2006 hän sijoittui 15:nneksi ja Vancouverin talviolympialaisissa 2010 viidenneksi.
Andō aloitti taitoluistelun yhdeksänvuotiaana. Ensimmäisen kolmoishyppynsä hän teki 11-vuotiaana. Andō on ensimmäinen naistaitoluistelija joka on pystynyt kilpailussa onnistuneeseen neloishyppyyn. Hän hyppäsi nelois-salchowin ISU Junior Gran Prix -finaalissa Haagissa joulukuussa 2002. Andōn valmentajana ja koreografina toimii venäläinen entinen taitoluistelija Nikolai Morozov.
HCA-virus
HCA-Virus on HC Andersenin EP-levy, joka julkaistiin vuonna 1989 levymerkillä 4R Records.
Albumista julkaistiin rajoitettu 500:n kappaleen 7″ vinyylipainos, jonka molemmilla puolilla on samat kappaleet.
Rodica Șerban
Rodica Șerban (o.s. Florea, s. 26. toukokuuta 1983 Rădăuți-Prut, Botoșani ) on romanialainen soudun olympiavoittaja, MM-mitalisti ja kolminkertainen Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan Olimpia Bucharest CS -seuraa.
Șerban saavutti kahdeksikossa olympiakultaa Ateenassa 2004 ja -pronssia Pekingissä 2008. MM-kilpailuissa hän sai kahdeksikossa hopeaa 2005 ja 2007. Lisäksi hän sijoittui perämiehettömässä kaksikossa neljänneksi 2005 ja kahdeksikossa kuudenneksi 2006. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2007, 2008 ja 2012. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti kahdeksikossa kultaa 2000 ja 2001 sekä perämiehettömässä kaksikossa hopeaa 2001.
John Pickard
John M. Pickard (25. kesäkuuta 1913 Lascassas, Tennessee, Yhdysvallat – 4. elokuuta 1993 Rutherford county, Tennessee, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli western-sarjassa Gunsmoke, jossa hän näytteli 12 jaksossa. Pickard loikin uransa lännensarjoissa ja -elokuvissa. Hän on näytellyt Gunsmoken lisäksi muun muassa sarjoissa Virginialainen, The Wild Wild West, Rawhide ja Bonanza. Hänellä ja vaimollaan Annilla on kaksi lasta.
Antero Viinikainen
Osmo Antero Viinikainen (s. 6. kesäkuuta 1941 Kotka) on suomalainen kirjailija, opettaja ja matkaopas.
Viinikaisen vanhemmat olivat Veikko Viinikainen ja Miili o.s. Viinamäki. Hän on opiskellut valtiotieteitä Helsingin yliopistossa ja työskennellyt muun muassa kansakoulunopettajana, sirkuksessa, atk-suunnittelijana, matkaoppaana ja sijoituskonsulttina. Viinikaisen kirja Aleksis Kivi ja Serbian prinsessa oli Finlandia-palkintoehdokkaana 1996. Viinikainen on asunut aiemmin 10 vuotta Oulussa ja nykyisin hän asuu Helsingissä.
Pau (täsmennyssivu)
Pau tai PAU voi tarkoittaa seuraavia:
Alan Gardiner
Alan Henderson Gardiner (29. maaliskuuta 1879, Eltham — 19. joulukuuta 1963, Oxford) oli englantilainen arkeologi ja egyptologi. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimpiä egyptologeja. Erityisen tunnetuksi hän tuli kirjoitettuaan kirjan, Egyptian Grammar, joka on yhä Keskivaltakunnan hieroglyfikirjoituksen tulkinnan perusteos.
Lapsuus ja opiskelu
Gardiner syntyi Elthamissa 29. maaliskuuta 1879. Hän kiinnostui muinaisesta Egyptistä jo nuorella iällä. Gardiner aloitti opiskelunsa Englannissa, mutta siirtyi myöhemmin Pariisiin. Pariisissa Gardineria opetti Gasten Maspero, jota Gardiner ihaili. Masperon luennot olivat kuitenkin Gardinerille suuri pettymys. Opiskeltuaan Pariisissa neljä vuotta, Gardiner matkusti Oxfordiin, jossa hän jatkoi kielten opiskeluaan. 1901 Gardiner meni naimisiin Hedwig von Rosenin kanssa. Myöhemmin he saivat kaksi poikaa ja tyttären.
Gardinerilla ei ollut varsinaista virkaa, vaan hän tutki muinaista Egyptiä pääasiassa omatoimisesti. Gardinerin isä, Henry John Gardiner, tuki häntä rahallisesti. Tästä syystä Gardinerin ei tarvinnut tehdä tutkimustensa ohessa töitä. Ainut varsinainen virka hänellä oli Manchesterin yliopistossa 1912–1914, jolloin hän avusti egyptinkielisen sanakirjan laatimisessa. Gardiner erikoistui hieraattiseen kirjoitukseen. Hän kopioi ja tulkitsi Pariisissa ja Torinossa useita hieraattisia kirjoituksia.
Työura
Ensimmäisen laajan artikkelinsa Gardiner julkaisi vuonna 1904. Se käsitteli visiirin virkaa muinaisessa Egyptissä. Vuonna 1915 Gardiner teki omasta mielestään tärkeimmän havaintonsa. Hän löysi piktogrammeja, joita hän uskoi foinikialaisten kirjainten alkumuodoksi. Tämä oli merkittävää, sillä englannin kielen uskottiin pohjautuvat nimenomaan foinikialaisten aakkosiin. Tämä, ja hieroglyfien parissa työskentely, sai Gardinerin innostumaan kielitieteistä.
Vuonna 1927 Gardiner julkaisi uransa merkittävimmän teoksen, Egyptian Grammar. Kirjassa on käsitelty hyvin laajalti egyptin kielen kielioppia. Lisäksi siitä löytyy erilaisia käännösharjoituksia sekä sanastoa. Merkittävin kirjan osio oli kuitenkin Gardinerin laatima hieroglyfiluettelo, jossa hän oli luokitellut hieroglyfit uudella tavalla (Gardinerin luettelo). Tämä luokitus on edelleen yleisin hieroglyfien luokitteluun käytetty tapa. Myöhemmin Gardiner julkaisi myös Theory on Speech and Language -kirjan, joka ei kuitenkaan Gardinerin harmiksi saanut yhtä suurta huomiota kuin edeltäjänsä. Gardiner lyötiin ritariksi vuonna 1948.
Gardiner oli hyvin intohimoinen työtään kohtaan. Hän työskenteli seitsemänä päivänä viikossa lähes koko elämänsä ja piti lomaa vain kaksi viikkoa vuodessa. 1960-luvulla Gardinerin kunto alkoi kuitenkin heiketä hänen sairastuttuaan vakavasti. Hän kuitenkin jatkoi työtään ja julkaisi viimeisen kirjansa (Egypt of the Pharaohs) kaksi vuotta ennen kuolemaansa.
Gardiner kuoli kotonaan Oxfordissa 19. joulukuuta 1963.
Sonic’s Rendezvous Band
Sonic’s Rendezvous Band oli yhdysvaltalainen rockyhtye, joka vaikutti Detroitissa 1970-luvulla. Yhtye koostui detroitilaisen rockin keskeisistä hahmoista: laulaja-kitaristi Fred ”Sonic” Smith oli aiemmin soittanut MC5:ssa, laulaja-kitaristi Scott Morgan The Rationalsissa, rumpali Scott Asheton The Stoogesissa ja basisti Gary Rassmussen The Upissa.
Historia
MC5:n hajottua vuodenvaihteessa 1972–1973 Fred ”Sonic” Smith perusti lyhytaikaiseksi jääneen yhtyeen Ascension. Vuonna 1974 hän liittyi kitaristiksi Scott Morgan Groupiin ja soitti yhtyeen singlellä Slow Down Take A Look. Scott Morgan Groupista muotoutui pian Sonic’s Rendezvous Band.
Yhtye äänitti ainoan singlensä City Slang vuonna 1976, mutta se julkaistiin vasta seuraavana vuonna. Yhtye äänitti samassa sessiossa myös toisen kappaleen Electrophonic Tonic, mutta se ei päätynyt singlelle. Levyn b-puolella on mono-versio City Slangistä.
Vuonna 1978 Sonic’s Rendezvous Band soitti ilman Scott Morgania Iggy Popin kiertueella taustayhtyeenä. Ryhmä esiintyi tuolloin myös Helsingin Kulttuuritalolla.
Sonic’s Rendezvous Band keikkaili runsaasti vuosina 1976–1980, mutta yhtyeen energinen rock ei herättänyt levy-yhtiöiden kiinnostusta. Vasta myöhemmin City Slang on noussut detroitilaisen rockin klassikoksi, ja kappaletta ovat versioineet muun muassa ruotsalainen The Hellacopters ja detroitilainen Back in Spades. Jälkimmäisessä soitti kitaraa Fred ”Sonic” Smithin poika Jackson Smith.
The Hellacoptersin Nicke Andersson ja Scott Morgan perustivat 1990-luvun lopulla The Hydromatics -yhtyeen, jonka kahdella albumilla on useita versioita Sonic’s Rendezvous Bandin kappaleista.
Sonic’s Rendezvous Bandin livenauhoituksia julkaistiin kokoelmilla Sweet Revenge (Mack Aborn, 1999) ja City Slang (Mack Aborn, 2000). Vuonna 2006 ilmestyi kuuden cd:n boksi Sonic’s Rendezvous Band (Easy Action), jolle on koottu yhtyeen studio-, treeni- ja liveäänityksiä. Mack Aborn on julkaisemassa vielä kolmannen kokoelman nimeltä American Boy.
Ryszard Kotys
thumb|right|Ryszard Kotys (2009)
Ryszard Kotys (20. maaliskuuta 1932 Mniów – 28. tammikuuta 2021) oli puolalainen näyttelijä.
Kotys valmistui Krakovan kansallisesta teatteriakatemiasta vuonna 1953. Hän teki debyyttinsä Kielcen Stefan Żeromski -teatterissa ja esiintyi tulevina vuosina monissa muissakin teattereissa. Kotys esiintyi yli 65-vuotisen uransa aikana yli neljässäkymmenessä televisiosarjassa ja 150:ssä elokuvassa. Hänet tunnettiin parhaiten Marian Paździochin roolista Polsatin televisiosarjassa Świat według Kiepskich.
Ensimmäisen elokuvaesiintymisensä Kotys teki Andrzej Wajdan elokuvassa Sukupolvi (1954). Vuonna 1999 hän sai Polonia Restituta -ritarikunnan ritarinristin. Vuonna 2018 Kotys sairasti vaikean keuhkokuumeen, jonka jälkeen hänen terveytensä ei palautunut ennalleen. Hän jätti teatteri- ja elokuvaesiintymisensä, mutta jatkoi työtään Świat według Kiepskich -sarjassa.
Kapellimestari
thumb|200px|Ranskalainen kapellimestari Charles Lamoureux (1834–1899) johtajankorokkeella.
Etymologia
Orkesterin tai oopperan kapellimestarista käytetään joskus nimitystä musiikkijohtaja tai ylikapellimestari tai saksankielisillä sanoilla Kapellmeister tai Dirigent (tai feminiinissä Dirigentin). Kuorojen johtajia kutsutaan joskus kuoromestareiksi tai kuoronjohtajaksi, erityisesti orkesteriin liittyvissä kuoroissa. Konserttiyhtyeiden, sotilasyhtyeiden, marssiyhtyeiden ja muiden yhtyeiden kapellimestarit titteli voi olla yhtyeen johtaja, yhtyemestari tai rumpumajuri. Arvostettuihin vanhempiin kapellimestareihin viitataan joskus italian sanalla maestro (feminiininen, maestra), joka tarkoittaa mestaria tai opettajaa.
Historia
Kapellimestareita alettiin käyttää 1700-luvun jälkipuoliskolla, jolloin sinfoniaorkesterit syntyivät. Aiempi barokkimusiikki oli orkesterien kokojen puolesta pienimuotoisempaa. Felix Mendelssohnin myötä alkoi vakiintua näkemys, että kapellimestari muodostaa teoksesta tietyn tulkinnan, jonka hänen johtamansa orkesteri sitten soittaa. Suomen ensimmäisenä kapellimestarina voidaan pitää Turun akatemian Akateemisen kapellin perustajaa ja johtajaa Carl Petter Lenningiä.
Kapellimestarin tehtävät
Kapellimestarin tehtävä on määritelty "taitona ohjata useiden soittajien tai laulajien samanaikaista esiintymistä eleiden avulla." Kapellimestarien ensisijaisena tehtävänä on tulkita partituuria siten, että se kuvastaa kyseisen partituurin erityisiä piirteitä, asettaa tempo ja varmistaa yhtyeen jäsenten oikea-aikainen mukaantulo. Kapellimestarit kommunikoivat muusikoidensa kanssa ensisijaisesti käsieleiden tai yleisimmin tahtipuikon avulla, mutta he voivat käyttää muita eleitä tai signaaleja, kuten katsekontaktia. Kapellimestari yleensä täydentää ohjaustaan muusikoille antamillaan suullisilla ohjeilla harjoituksissa.
Johtamisen apuvälineenä monet kapellimestarit käyttävät tahtipuikkoa, soittokuntien kapellimestarit marssi- ja seremoniasoitoissa yleensä johtajan sauvaa. Viime aikoina on muotiin tullut uudestaan 1800-luvun alun käytäntö, jonka mukaan kapellimestari voi samalla olla myös orkesterin tai yhtyeen soittaja tai solisti. Tämä on kuitenkin pikemminkin poikkeus kuin sääntö. Esimerkiksi pianisti Murray Perahia ja cembalisti Ton Koopman ovat tehneet tällaisia levytyksiä.
Konsertissa tapahtuva näkyvä johtaminen on vain osa kapellimestarin työstä. Merkittävin osa työstä on teosten itsenäinen opiskelu ja tulkinnan muodostaminen partituurin perusteella, johon voi kulua kuukausia tai vuosia. Muu osa työstä muodostuu orkesterin ohjelmiston valinnasta (taiteellinen johtajuus), sekä orkesterin harjoittamisesta ja kehittämisestä. Teokset käydään orkesterin kanssa läpi huolellisesti useaan kertaan, minkä aikana kapellimestari siirtää oman näkemyksensä teoksesta orkesterin jäsenille. Tässä vaiheessa kiinnitetään huomiota myös soittajien mahdollisiin virheisiin tai vääriin tulkintoihin. Myös edustukselliset ja henkilöstöpoliittiset tehtävät kuuluvat toisinaan kapellimestarin toimenkuvaan – näin on tapana erityisesti Yhdysvalloissa.
Kapellimestarin merkitys
Kapellimestari joutuu tekemään monia valintoja sen suhteen, miten teos esitetään. Näistä helpoin huomata on ehkä esityksen tempo, joka vaikuttaa suuresti esityksen kestoon (samoin kestoon vaikuttaa, hyppääkö kapellimestari partituurin mahdollisten kertausmerkkien yli vai ei). Erityisesti 1800-lukua edeltäviin teoksiin sisältyy tempojen lisäksi myös paljon muita vapauksia tai alkuperäiskäsikirjoituksen epäselvyyksiä esimerkiksi kuoron koon ja orkesterin kokoonpanon suhteen, ja esitykset saattavat kuulostaa hyvinkin erilaisilta sen mukaan, millaisiin ratkaisuihin kapellimestari on päätynyt. Kapellimestari voi vanhassa musiikissa pyrkiä autenttiseen taikka sitten modernimpaan tulkintaan. Levytyksen onnistumisen kannalta tärkeitä ovat kuitenkin kapellimestarin lisäksi myös soittajien sekä äänitysteknikoiden osuus omissa tehtävissään.
Eräät kapellimestarit myös säveltävät tai sovittavat musiikkia. Tunnettuja säveltäjä-kapellimestareita ovat tai ovat olleet muun muassa Felix Mendelssohn, Leonard Bernstein, Gustav Mahler, Richard Strauss, Pierre Boulez, Leif Segerstam ja Esa-Pekka Salonen.
Opiskelu Suomessa
Suomessa voi opiskella kapellimestariksi Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa. Kapellimestarin ja kuoronjohdon ammattiopinnot kestävät 3 vuotta (musiikin kandidaatti) + 2,5 vuotta (musiikin maisteri). Maisterikoulutuksesta valmistuneilla on laaja musiikillinen yleissivistys, musiikkiaineiden hallinta ja monipuolinen musiikkipedagoginen pätevyys. Maisterikoulutuksen saaneilla on valmiudet työskennellä kapellimestarina ja kuoronjohtajana vaativissa tehtävissä koko musiikin kentällä. Sotilaskapellimestareiksi opiskelleet voivat työllistyä Puolustusvoimien soittokuntien kapellimestareiksi ja päälliköiksi.
Jatko-opinnot
Musiikin maistereilla on mahdollisuus pyrkiä jatkamaan opintoja musiikin alan tohtoriohjelmassa ja suuntautua tieteellisiin, taiteellisiin tai soveltaviin tohtoriopintoihin. Jatkotutkintoja ovat musiikin lisensiaatintutkinto (MuL, mus. lis.) ja musiikin tohtorintutkinto (MuT, mus. toht.).
Amlwch
Amlwch on kaupunki Pohjois-Walesissä Angleseyn saaressa. Se sijaitsee saaren pohjoisrannalla.
Amlwchin kaupunki on pieni, mutta sillä on merkittävä osa 1700-luvun lopulla alkaneeseen teolliseen vallankumoukseen. Kaupungin laitamilla olevalla Parys Mountainilla oli tuolloin maailman suurin kuparikaivos, jonka kupari laivattiin Amlwchin sataman kautta maailmalle. Tämä teki kaupungista huomattavan satamakaupungin. Myös laivanrakennus ja muu teollisuus alkoi tuolloin kehittyä kaupungissa.
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|vasen|Our Lady Star of the Sea Kaupungissa oleva kirkko Our Lady Star of the Sea and St Winefride poikkeaa huomattavasti seudun muista kirkoista. Kirkko on omistettu neitsyt Marialle sekä 600-luvulla eläneelle walesiläiselle naiselle pyhälle Winefridelle. Kirkko on valmistunut vuonna 1937, ja sen suunnitteli italialainen Giuseppe Rinvolucri. Hän oli ensimmäisen maailmansodan sotavanki, kun hänet tuotiin Iso-Britanniaan. Myöhemmin hän avioitui walesiläisen naisen kanssa, ja he asettuivat asumaan Conwyin. Kunnianosoituksena kaupungin merenkulkuperinnölle hän suunnitteli kirkon laivan rungon muotoiseksi. Kirkon alaosassa olevat pyöreät ikkunat ovat myös kuin laivan ikkunoita. Kirkon katossa on useita kattoikkunarivistöjä. Lisäksi kirkon pohjoispäädyssä on viisi tähden muotoista pientä ikkunaa ja pääsisäänkäynnin puoleisessa eteläpäädyssä on yksi suurikokoinen tähden muotoinen ikkuna.
Kirkko rakennettiin teräsbetonista, joka mahdollisti avaran sisätilan. Betoni ei kuitenkaan kestänyt ankaraa meri-ilmastoa. Vuonna 2000 kirkko pääsi Walesin historiallisesti arvokkaiden rakennusten Cadwin listalle toisen luokan rakennukseksi. Pian tämän jälkeen kirkon vaurioituminen havaittiin ja kirkko suljettiin vuonna 2004. Tämän jälkeen jopa kirkon purku oli varteenotettava vaihtoehto, mutta lopulta kirkon korjaukseen saatiin kerättyä tarvittavat rahat. Korjattu kirkko avattiin vuonna 2011.
Amlwchin satamassa olevassa vanhassa purjeiden valmistuksessa käytetyssä rakennuksessa, The Sail Loftissa, voi tutustua sataman historiaan ja kehitykseen.
Pedar Jalvi
Pedar Jalvi, Lemehaš-Biehtár, alkuaan Piera Klemetinpoika Helander (10. huhtikuuta 1888 Utsjoen Outakoskella – 8. elokuuta 1916 Inarissa) oli Suomen ensimmäinen saamelainen kirjailija.
Elämäkerta
Pedar Jalvin vanhemmat olivat Klemet Klemetinpoika Helander ja Biret (o.s. Jompan) Helander. Hän kävi Jyväskylän opettajaseminaarin, josta valmistui vuonna 1915. Sen jälkeen hän työskenteli vuoden Savitaipaleella opettajana. Savitaipaleella asuessaan hän kirjoitti artikkeleita paikalliseen Lappeenranta-lehteen.
Jyväskylän seminaarissa hän toimitti oppilaskunnan lehteä yhdessä opiskelijatoverinsa kanssa. Hän käytti lehdessä sekä nimeä Helander että Pohjansäde. Keväällä 1914 hän julkaisi lehtiartikkelin nimellä Pedar Jalvi. Jalvin ensimmäinen painettu kertomus ”Lappalaisten joulunvietosta” ilmestyi vuonna 1912 Lasten Joulu -kirjassa Pekka Pohjansäde -nimellä.
Jalvi oli Suomen puolella ensimmäinen perinnemateriaalia kerännyt saamelainen. Ensimmäinen keräysmatka suuntautui Taivalkoskelle kesällä 1912. Vuosina 1913–1914 saamelaisalueelta kerätty materiaali ilmestyi vuonna 1966 Samuli Aikion toimittamana kaksikielisenä laitoksena Sabmelažžai maidnasak ja muihtalusak / Lappalaisten satuja ja tarinoita.
Muottačalmit-kirja (nykyisen pohjoissaamen oikeinkirjoituksen mukaan Muohtačalmmit) ilmestyi omakustanteena vuonna 1915. Jalvi kuoli tuberkuloosiin Inarin sairastuvalla elokuussa 1916 ollessaan matkalla kotiseudulleen Utsjoelle. Pedar Jalvin suunnitelmissa oli lapinkielisen aapisen kokoaminen, mutta varhainen kuolema esti hankkeen toteutumisen.
Piera Helander oli säveltäjä Armas Launiksen opas tämän saamelaisten joikusävelmien keräysmatkalla Utsjoella, Kaarasjoella ja Koutokeinossa kesällä 1905. Helander huolehti joikujen sanojen muistiin merkitsemisestä ja niiden suomalaisesta käännöksestä. Helander pystyi kansakoulun käyneenä ja saamen kielen taitoisena kirjaamaan joikutekstit saameksi ja suomeksi sekä selittämään niiden merkityksen. Launis kirjoitti myöhemmin: ”Hän oli koulutietonsa huolella omistanut ja hänen harrastuksensa olivat yleisiin asioihin, sikäläisiin olosuhteisiin ja kotioloihinsa nähden ihmetystä herättävät, joskin hän mielellään ja ehkä tarkoituksella toi ne esille.”
Piera Klemetinpoika Helander tunnettiin myös seuraavilla nimillä:
Liuskemuuranen
Liuskemuuranen (Myrmotherula schisticolor) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Liuskemuurasta tavataan Belizessä, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Perussa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 5 780 000 km2. Lajin kannaksi on arvioitu 50 000–499 999 yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen arvellaan kuitenkin olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia.
FS Tonnante (1855)
Tonnante oli Ranskan laivaston vuonna 1855 vesillelaskettu Dévastation-luokan uiva patteri.
Reumafaktori
Reumafaktori eli reumatekijä on verestä mitattavissa oleva arvo, joka koholla ollessaan viittaa reumaan. Kyseessä on elimistön omia proteiineja, immunoglobuliineja vastaan kehittynyt vasta-aine, jonka pitoisuutta voidaan mitata. Reumafaktorin arvo on tosin 30 %:lla potilaista nivelreuman alkuvaiheessa normaali. Vääriä positiivisia tuloksia voivat aiheuttaa mm. sarkoidoosi, kollageenisairaudet, kuppa, virushepatiitti, maksakirroosi, bakteerien aiheuttamat tulehdukset, korkea ikä sekä Sjögrenin syndrooma.
Kun reumafaktori mitataan plasmasta (P -RF), merkittävä pitoisuus on yli 30 IU/ml ja selvästi kohonnut pitoisuus on yli 60 IU/ml. Jos arvo on alle 30 IU/ml, sitä ei voida pitää osoituksena nivelreumasta tai sidekudossairaudesta. Kun pitoisuus pitkäaikaisesti yli 60 IU/ml, se liittyy yleensä nivelreumaan. Pitoisuus voi kohota jo ennen oireiden esiintymistä. Plasman reumafaktori ei ole koholla selkärankareumassa. Juveniilireuman yhteydessä reumafaktoria esiintyy noin 30 %:lla potilaista.