cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Äyrinmäki
Äyrinmäki on ollut Pattijoen Ylipään laitimmainen perä vanhan Saloisten kunnan rajalla. Noin puolentoista kilometrin matkalla Mattilanperäntien varressa olevat talot ovat kuuluneet Pattijoen kunnan perustamisvuodesta 1920 alkaen Pattijoen kuntaan ja kuuluivat Pattijoen Ylipään koulupiiriin. Sitä kauempana sijaitsevat talot kuuluivat ensin Saloisiin ja 1973 tapahtuneen kuntaliitoksen jälkeen Raaheen.
Nykyisin Äyrinmäen katsotaan usein olevan osa Mattilanperää alueen nykyisen postiosoitteen mukaisesti.
Samajwadi Party
Samajwadi Party on ollut varsinkin Intian muslimiväestön sekä alhaiskastisten suosiossa. Muslimit arvostivat suuresti puolueen perustaja Mulayam Sing Yadavia, joka tuki muslimeita vuonna 1992, kun hindunationalistit tuhosivat Baburin moskeijan.
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Samajwadi Party oli vaaliliitossa Bahujan Samaj Partyn kanssa. Tämä mahagathbandhan-niminen liitto ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen. Vaalien jälkeen Mayawati, BSJ:n, lopetti liiton johtuen huonosta vaalituloksesta sekä sisäisistä erimielisyyksistä. Puolueet ovat olleet liittolaisia aikaisemminkin vuonna 1993, mutta se päättyi kaksi vuotta myöhemmin Mayawatin väitettyä, että Samajwadi Partyn kannattajat aikoivat vahingoittaa häntä. Tuolloinen riita alkoi siitä, että Samajwadi Partyssä oli epäilyksiä, että Bahujan Samaj Party aikoi luopua yhteisestä liitosta. pienoiskuva|Puolueen kampanjointia Mumbaissa vuonna 2009
Basil Hiley
Basil Hiley (s. 1935) englantilainen, Lontoon yliopiston fysiikan professori emeritus. Hiley on tutkinut muun muassa tietoisuutta sekä David Bohmin aktiivisen informaation ja Claude Shannonin informaatioteorian suhdetta.
Hiley sai Majorana-palkinnon vuonna 2012.
George Washington
George Washington (22. helmikuuta [ Juliaanisen kalenterin mukaan 11. helmikuuta 1731 ] 1732 Westmorelandin piirikunta, Virginia – 14. joulukuuta 1799 Mount Vernon, Virginia) oli yksi Yhdysvaltojen perustajista ja Yhdysvaltain ensimmäinen presidentti vuosina 1789–1797. Hän toimi Yhdysvaltain armeijan ylipäällikkönä vapaussodassa.
Washington syntyi Virginiassa ja toimi maanviljelijänä ennen liittymistään armeijaan, missä hän taisteli ensin ranskalaisia vastaan Ohiossa. Myöhemmin hän johti Yhdysvaltain vapaussodassa Siirtokuntien armeija n ylipäällikkönä taistelua brittejä vastaan. Sodan jälkeen Washington valittiin Yhdysvaltain ensimmäiseksi presidentiksi vuonna 1789. Presidenttinä hänen merkittävimpiä päätöksiään oli, että Yhdysvallat ei pyri eristäytymään suhteessa ulkovaltoihin.
Nuoruus
Washingtonin suku on kotoisin Englannin Essexistä. Georgen isoisoisä John Washington oli pappi, joka joutui eroamaan tehtävästään liiallisen alkoholinkäytön vuoksi ja muutti sen jälkeen Englannista Virginiaan vuonna 1657.
thumb|left|Lawrence Washington, noin 1738. George Washington syntyi isänsä plantaasilla Pope's Creekissä Westmorelandissa Virginiassa. Tuolloin käytössä olleen juliaanisen kalenterin mukaan oli 11. helmikuuta 1731. Vuonna 1752 Britannia ja sen siirtomaat ottivat kuitenkin käyttöön gregoriaanisen kalenterin, jonka mukaan Washingtonin syntymäpäiväksi tuli 22. helmikuuta 1732.
Hänen isänsä Augustine Washington oli alueen johtava suurtilallinen ja lääninoikeuden tuomari. Augustinen ensimmäinen vaimo Janet Butler kuoli 1729. He saivat kaksi poikaa, Lawrencen ja Augustine nuoremman sekä Jane-tyttären. Augustine meni naimisiin Mary Ballin kanssa 1731, ja he saivat kuusi lasta, joista George oli vanhin. George Washingtonin syntymäpaikalla sijaitsee nykyisin hänen muistomonumenttinsa.
Vuonna 1735 Augustine muutti perheineen Potomacjoen yläjuoksulle, Little Hunting Creekin plantaasille, joka myöhemmin nimettiin Mount Vernoniksi. Vuonna 1738 he muuttivat jälleen, tällä kertaa Ferry Farmin plantaasille Fredericksburgiin Virginiaan, missä George vietti suuren osan nuoruudestaan. George Washingtonin lapsuus tunnetaan varsin heikosti, mutta siitä kerrotaan monia suosittuja tarinoita, jotka korostavat hänen rehellisyyttään, hurskauttaan ja fyysistä voimaansa. Nämä tarinat ovat suurelta osin myyttisiä, vaikka ne osittain perustuvatkin todellisiin tapahtumiin. Esimerkiksi tarina, jonka mukaan George heitti hopeadollarin Potomacjoen yli − mikä on fysikaalisesti mahdotonta − sai alkunsa hänen serkkunsa muistikuvasta, jonka mukaan George kykeni heittämään kiven Potomacjokea paljon kapeamman Rappahannockjoen yli.
George Washington oli isänsä kuollessa 11-vuotias. Tämän jälkeen hänen huoltajanaan toimi 14 vuotta vanhempi velipuoli Lawrence, jolla oli korkea arvo Virginian armeijassa. Lawrence opetti nuorelle Georgelle sosiaalisia taitoja ja esitteli tämän Virginian yläluokan jäsenille. George Washingtonin koulutus tunnetaan heikosti. Yleensä Virginian yläluokan lapset saivat tuohon aikaan opetusta kotona yksityisopettajilta tai paikallisissa yksityiskouluissa. Pojat aloittivat tavallisesti muodollisen koulutuksen noin seitsemänvuotiaina ja saivat opetusta lukemisessa, kirjoittamisessa ja peruslaskutoimituksissa. Myöhemmin heille opetettiin latinaa ja kreikkaa sekä käytännöllisempiä aineita, kuten geometriaa, kirjanpitoa ja maanmittausta. Varakkaat plantaasinomistajat lähettivät usein poikiaan Englantiin käymään koulunsa loppuun, kuten tehtiin Georgen kahden vanhemman velipuolen kohdalla.
George Washington ei saanut yliopistokoulutusta. Hän kävi kuitenkin koulunsa loppuun joko Fredericksburgissa tai Westmorelandissa. Koulussa hän kunnostautui matematiikassa ja oppi maanmittauksen alkeet, mutta hän ei oppinut latinaa tai kreikkaa eikä koskaan puhunut mitään vierasta kieltä. Hän päätti koulunsa noin 15-vuotiaana. Koulutuksen puute jätti Washingtoniin jälkensä, ja hän yritti myöhemmin paikata muodollisen koulutuksen puutteita lukemalla paljon ja myös kirjoittamalla. Hän piti koulutusta erittäin tärkeänä ja testamenttasi rahaa nimeään kantavan yliopiston perustamiseksi.
Sotilasuran alku
thumb|250px|[[Charles Willson Peale, George Washington, 1772.]] Vuonna 1746 Lawrence Washington ehdotti, että George liittyisi Britannian laivastoon. Vaikka George itse oli innoissaan, hänen äitinsä kielsi häntä lähtemästä sotilasuralle. Vuonna 1748 Lawrencen naapurissa asunut merkittävä Fairfaxin perhe kutsui Georgen mukaan maanmittariksi Länsi-Virginiaan suuntautuneelle tutkimusmatkalle. Seuraavana vuonna Fairfaxit auttoivat häntä saamaan nimityksen läänin maanmittariksi. 17-vuotiaana Georgella oli alkamassa tuottoisa ja menestyksekäs ura. Hän halusi kuulua herrasväkeen, työskenteli kovasti, säästi rahaa ja osti lunastamatonta maata.
Vuonna 1751 George seurasi tuberkuloosia sairastavaa Lawrencea Barbadoksen brittiläiseen siirtokuntaan Karibialla. Lawrence toivoi trooppisen ilman helpottavan sairautta. Barbadoksella George näki linnoituksia ja seurusteli sotilaiden kanssa, mikä luultavasti innoitti häntä myöhemmin asepalvelukseen. Hän myös sairasti isorokon, ja vaikka hän toipui nopeasti, jotkut historiantutkijat arvelevat hänen tulleen steriiliksi. Hän ei koskaan saanut omia lapsia.
Lawrence kuoli 1752, ja pian sen jälkeen George peri Mount Vernonin maatilan. Hän sai myös Lawrencen paikan Virginian vapaaehtoiskaartissa ja suuren provision, mikä oli ensimmäinen askel sotilasuralla. Samanaikaisesti kiihtynyt Ranskan ja Englannin siirtomaakamppailu Ohionlaakson maista enteili tulevaa sotaa. Talvella 1753–1754 Virginian varakuvernööri Robert Dinwiddie lähetti Washingtonin Eriejärven itärannalle kehottamaan ranskalaisia jättämään alueen rauhaan. Ranska oli kuitenkin ehtinyt julistaa Ohion maaseudun itselleen eikä suostunut luovuttamaan maita Englannille.
Dinwiddie lähetti Washingtonin sotilaskoulutuksen jälkeen rakentamaan linnakkeen Allegheny- ja Monongahela-jokien yhtymäkohtaan, mutta ranskalaiset olivat jo rakentaneet samalle paikalle Fort Duquesnen linnakkeen. Washington rakennutti vajaan sadan kilometrin etäisyydelle etelään Fort Necessityn, mutta ranskalaiset valtasivat sen 3. heinäkuuta 1754 ja pakottivat Washingtonin miehineen antautumaan. Alkuvuodesta 1755 Washington sai ranskalaisilta luvan palata Virginiaan. Jo saman kesän aikana hän osallistui seitsenvuotiseen sotaan kenraalimajuri Edward Braddockin adjutanttina. Alexandriasta lähteneen Braddockin johtaman sotilasretkikunnan tarkoitus oli vallata Fort Duquesne. Ranskalaiset estivät Braddockin aikeet ja järjestivät intiaaniliittolaistensa avustamina verilöylyn, joka tunnetaan Monongahelan taisteluna. Washington selvisi haavoittumattomana, mutta satoja retkikunnan jäseniä menehtyi taistelukentälle.
Myöhemmin samana vuonna Washington ylennettiin everstiksi ja samalla koko Virginian sotajoukkojen komentajaksi. Washington palveli Virginian armeijassa joulukuuhun 1758, jolloin hän erosi palveluksesta. Hän haki upseeriksi Britannian armeijaan, mutta häntä ei hyväksytty.
Erottuaan palveluksesta Washington siirtyi politiikkaan, ja hänestä tuli Virginia House of Burgessesin jäsen vuonna 1759. Samana vuonna hän meni naimisiin rikkaan lesken Martha Custisin kanssa. Vaimonsa omaisuuden turvin Washington nousi Virginian siirtokunnan yläluokkaan ja saattoi keskittyä Mount Vernonin kehittämiseen. Pian hänelle kuitenkin selvisi, että hänen liiketoimiaan rajoitti Lontoosta säädelty alhainen tupakan hinta, ja hän velkaantui kalliin elämäntapansa vuoksi Lontoon kauppiaille. Washington oli tyytymätön Britannian armeijaan ja kauppiaisiin. Lisäksi hän oli varma siitä, että Ranskalta vuonna 1763 valloitettu Ohion alue jäisi brittien hallintaan eikä siirtyisi Virginialle, kuten hän toivoi. Tämän vuoksi oli selvää, että Washington kannatti itsenäisyyttä, kun se tuli ajankohtaiseksi.
Vapaussota
thumb|250px|Domenick D'Andrea, Delawaren rykmentti Long Islandin taistelussa, 2002. thumb|250px|[[Emanuel Leutze, Washington ylittää Delawarejoen, 1851.]] thumb|250px|[[John Trumbull, Lordi Charles Cornwallis antautuu, 1820.]]
George Washington pääsi Virginian edustajana ensimmäiseen (1774) ja toiseen mannermaakongressiin (1775). Toisessa mannermaakongressissa toukokuussa 1775 perustettiin siirtokuntien armeija, jonka ylipäälliköksi Washington valittiin sotakokemuksensa vuoksi. Vaikka Washingtonin valinta oli yksimielinen, vielä jäi epäselväksi, perustetaanko siirtokunnille yhteistä armeijaa lainkaan. Vaihtoehtona oli, että jokainen siirtokunta puolustaisi aluettaan omilla joukoillaan. Yhteisen armeijan perustamisesta päästiin kuitenkin sopuun, ja Washington otti komentajuuden vastaan. Hän sai huonosti koulutetun sotilasjoukon komentoonsa 3. heinäkuuta 1775 Cambridgessa, Massachusettsissa. Washington käytti taisteluissa taktiikkaa, jossa hän ensin perääntyi hitaasti ja sen jälkeen hyökkäsi yllättäen vihollisen kimppuun. Tämän taktiikan avulla hän voitti Trentonin ja Princetonin taistelut sekä lopulta ratkaisevan Yorktownin piirityksen.
Washington lähti hyökkäykseen 25. joulukuuta 1776 ja ylitti noin 2 400 miehen kanssa Delawarejoen yhdessä kenraali John Gloverin joukkojen kanssa. Hän eteni joukkoineen noin 16 kilometrin matkan Trentoniin, jossa teki aamuyöllä yllätyshyökkäyksen ja löi brittien hesseniläisistä palkkasotureista koostuneen varuskunnan. Viikkoa myöhemmin Washington voitti britit myös Princetonissa, ja siirtokuntien taistelutahto nousi.
Noin 18 000 miehen vahvuinen brittiarmeija jätti New Yorkin 23. heinäkuuta 1777 ja nousi maihin 25. elokuuta lähelle Philadelphiaa. Britit ja Washingtonin joukot, noin 11 000 miestä, kävivät Brandywinen taistelun 11. syyskuuta 1777, ja britit valtasivat kaupungin 26. syyskuuta. Vuonna 1777 Washington hävisi myös Germantownin taistelun Pennsylvaniassa, mutta lokakuussa 1777 Horatio Gatesin ja Benedict Arnoldin johtamat siirtokuntien joukot voittivat puolestaan britit Saratogan taistelussa. Washingtonin armeija siirtyi vuoden lopulla talvileiriin Valley Forgeen, missä armeijaa harjoitettiin preussilaisen Friedrich Wilhelm von Steubenin johdolla.
Sotatilanne muuttui täysin 6. helmikuuta 1778, kun Ranska ja Yhdysvallat solmivat Treaty of Alliance -sopimuksen. Kesäkuussa Washington hyökkäsi vetäytyvän kenraali Henry Clintonin armeijan jälkijoukkoa vastaan. Vaikka taistelu päättyikin ratkaisemattomana, se toi ajan mittaan etua siirtokunnille. Taistelun jälkeen Washington johti armeijansa Hudsonjoen yläjuoksulle, josta tuli hänen tukialueensa. Seuraavien kahden vuoden aikana Washington operoi pohjoisissa siirtokunnissa, kun taas britit sotivat menestyksekkäästi eteläisissä siirtokunnissa. Siirtokunnat kärsivät sodan raskaimman tappion, kun Clinton valtasi toukokuussa 1780 Etelä-Carolinan Charlestonin. Tämän jälkeen eteläisten brittijoukkojen komentajaksi tuli kenraali Charles Cornwallis.
Sotaonni vaihtui vuonna 1781, jolloin amerikkalaiset kävivät eteläisissä siirtokunnissa menestyksekästä sissisotaa brittejä vastaan. Helmikuussa 1781 amerikkalainen kenraali Daniel Morgan löi Cornwallisin joukot Cowpensin taistelussa, ja maaliskuussa britit kärsivät tappion Guilfordin käräjätalon taistelussa. Näiden voittojen jälkeen Washington johti armeijansa New Yorkista Virginiaan ranskalaisten tukemana. Cornwallis vetäytyi joukkoineen Yorkin niemimaalle. Ranskalais-amerikkalaiset joukot saartoivat Cornwallisin joukot, jotka antautuivat kuukauden piirityksen jälkeen 19. lokakuuta. Yorktownin piiritys oli sodan viimeinen suuri taistelu siirtokuntien alueella.
Britannia ja siirtokunnat aloittivat rauhanneuvottelut Pariisissa vuonna 1782, ja rauhansopimus allekirjoitettiin syyskuussa 1783. Sota teki Washingtonista siirtokuntien kuuluisimman henkilön. Hän jätti eroanomuksensa ylipäällikön virasta joulukuussa 1783, muutama kuukausi sodan päättymisen jälkeen.
Presidenttinä
thumb|150px|[[Gutzon Borglum, Mount Rushmore National Memorial, 1927–1941.]] Vapaussodan päätyttyä George Washington palasi viljelemään maata Mount Vernoniin. Vuonna 1784 hän teki tutkimusretken Yhdysvaltain länsiosaan. Washington oli yksi keskeisiä uuden perustuslain säätämisen puolestapuhujia ja vuonna 1787 Philadelphiassa kokoontuneessa perustuslaillisessa konventissa hän toimi puheenjohtajana. Lisäksi hän tuki Alexander Hamiltonin ja John Adamsin federalisteja. Kun uusi perustuslaki oli astunut voimaan, valitsijamieskokous valitsi Washingtonin yksimielisesti Yhdysvaltain presidentiksi. Hänet valittiin, koska hän oli menestynyt vapaussodassa, hänellä oli poliittinen oikeutus virkaan perustuslain allekirjoittajana ja aikalaiset luottivat häneen. Washington peitti kunnianhimoaan olemalla vähäpuheinen ja esittämällä usein välinpitämätöntä politiikkaa kohtaan.
thumb|225px|left|[[Gilbert Stuart, George Washington, 1796.]] Washington astui presidentin virkaan 30. huhtikuuta 1789 ja piti virkaanastujaispuheensa New Yorkissa. Aluksi hän käytti presidentin toimeenpanovaltaa harkiten ja varovasti, sillä monet suhtautuivat uuteen hallintoon edelleen epäilevästi. Aina kun hän teki ensimmäisen kerran jotain, se määritti osaltaan uuden presidentin asemaa.
Washingtonin ympärille syntyi hallitus, vaikka sillä ei ollutkaan muodollista perustuslaillista asemaa, kun hän delegoi ensimmäisellä kaudellaan neuvonantajilleen vastuuta tärkeistä aloista. Hallituksen tärkeimmillä paikoilla oli poliitikkoja Massachusettsista, New Yorkista ja Virginiasta. John Adams oli varapresidentti ja Alexander Hamilton valtiovarainministeri. Ulkoministerinä toimi John Jay, mutta hän jätti toimensa, kun Washington nimitti hänet korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi, ja hänen tilalleen tuli Thomas Jefferson. Lisäksi tärkeä virka oli myös sotaministerillä. Kun hallinto laajeni, hallitukseen tuli lisää paikkoja. Hallituksesta huolimatta Washington säilytti ratkaisevan päätöksenteko-oikeuden itsellään. Hallituksen jäsenten yhteistoiminta oli haastavaa, sillä varsinkin Hamiltonilla ja Jeffersonilla oli täysin vastakkaiset näkemykset Yhdysvaltain tulevaisuudesta. Hamilton kannatti vahvaa ja yhtenäistä liittovaltiota, kun taas Jefferson olisi halunnut antaa osavaltioille laajat itsemääräämisoikeudet. Näiden kahden ympärille muodostuivat myös ensimmäiset puolueet: Hamiltonin federalistit ja Jeffersonin demokraattis-republikaanit. Washingtonin ensimmäisen kauden aikana presidentin apuna toimi vain vähäinen joukko ihmisiä.
Washington vieraili virkakautensa alussa kaikissa osavaltioissa: vuonna 1789 hän matkusti Uuteen-Englantiin ja 1790 eteläisiin osavaltioihin. Vaikka hänen tärkeimmät tehtävänsä olivat seremoniallisia, presidentin toimi oli nuoralla tanssimista. Arvostelijoiden mielestä Washington yritti päästä monarkin asemaan. Aluksi Washington yritti pysytellä poliittisten kiistojen ulkopuolella, mutta hallituksen ja kongressin jakauduttua hänenkin piti valita puolensa.
Hamilton ehdotti vuonna 1791 kansallisen pankin perustamista. Sen tehtävänä olisi säilyttää liittovaltion varoja, laskea liikkeelle paperirahaa ja lainoittaa hallinnon toimia. Ehdotus meni läpi kongressissa, mutta Washington harkitsi veto-oikeutensa käyttämistä ehdotusta vastaan, koska keskuspankin perustaminen oli vastoin perustuslakia. Hän pyysi kirjalliset mielipiteet Jeffersonilta ja Hamiltonilta, minkä jälkeen hän asettui Hamiltonin kannalle ja hyväksyi pankin perustamisen. Tapaus osoitti kuinka hän joutui ottamaan kantaa puolueiden välisiin kiistoihin.
Washingtonin presidenttikauden alussa Yhdysvalloissa asui arviolta neljä miljoonaa ihmistä, joista noin viidesosa oli orjia. Noin kymmenen vuotta myöhemmin, Washingtonin kauden lopussa, asukasluku oli kasvanut noin puolella miljoonalla. Suurin osa yhdysvaltalaisista asui vielä tuolloinkin pienissä kylissä. Lisäksi ihmiset olivat alkaneet muuttaa itärannikolta, pääasiassa Virginiasta ja Pohjois-Carolinasta, sisämaahan intiaanien asuinalueille.
Myös äänioikeutta oltiin vähitellen laajentamassa. Vuonna 1789 vain noin 50–75 % Yhdysvaltain aikuisista, valkoisista miehistä sai äänestää. Vuonna 1790 Vermontin osavaltio kuitenkin antoi äänioikeuden kaikille vapaille miehille, ja sitä seurasivat Kentucky (1792) ja Tennessee 1796. Tosin Tennesseessä äänioikeuden sai vasta puolen vuoden kyläyhteisössä asumisen jälkeen. Vuoden 1792 presidentinvaaleissa vain kuusi viidestätoista osavaltiosta valitsi valitsijamiehet vaaleilla ja äänioikeuden määritelmä vaihteli osavaltioittain. Yhteensä ääniä annettiin vain 13 000. Washington suuntautui yhä enemmän Hamiltonin federalistien linjalle, mutta Jeffersonkin myönsi, että hän oli tärkeä kansakunnan yhdistäjä. Washingtonin valinta toiselle kaudelle oli yksimielinen.
Pian Washingtonin toisen kauden alkamisen jälkeen, huhtikuussa 1793 Ranska ja Iso-Britannia ajautuivat Ranskan vallankumouksen seurauksena sotaan. Washington päätti pitää Yhdysvallat erillään konflikteista ja julisti maan puolueettomaksi, kunnes se ehtisi kasvaa voimakkaammaksi. Washington lähetti John Jayn Lontooseen neuvottelemaan brittijoukkojen vetäytymisestä ja solmimaan paremmat kauppasuhteet Britannian kanssa. Jay onnistui ensimmäisessä tavoitteessaan, mutta kauppasopimusta kritisoitiin ja Washington joutui panemaan arvovaltansa peliin, ennen kuin kongressi ratifioi sopimuksen.
Washingtonin toisella kaudella demokraattis-republikaanisen (nyk. demokraatit) ja federalistisen (nyk. republikaanit) puolueen välinen ero kasvoi merkittäväksi. Washington pysyi kuitenkin puolueettomana, sillä hän ei ymmärtänyt poliittisten puolueiden merkitystä.
Viimeiset vuodet ja kuolema
thumb|250px|[[Junius Brutus Stearns, George Washington kuolinvuoteellaan, 1851.]] Presidentinviran jätettyään George Washington vetäytyi maatilalleen Mount Vernoniin. Presidentti John Adams nimitti hänet Yhdysvaltain ensimmäiseksi kenraaliluutnantiksi sekä puolustusvoimien komentajaksi vuonna 1798. Hän toimi puolustusvoimien komentajana kuolemaansa saakka.
Washington määräsi testamentissaan Mount Vernonin vaimolleen Marthalle sekä kaksi muuta maatilaa Virginiasta lapsenlapsilleen. Lisäksi Washington lahjoitti rahaa orpojen koululle sekä Washington D.C.:ssä toimineelle kansalliselle yliopistolle. Hän määräsi orjansa vapautettavaksi heti vaimonsa kuoleman jälkeen, joskin hänen henkilökohtainen orjansa William sai vapautuksen heti. Lisäksi Williamille maksettiin Washingtonin kuolinpesästä 30 dollaria kerran vuodessa.
Yksityiselämä
thumb|200px|[[Thomas Ball, George Washingtonin ratsastajapatsas, 1864.]] thumb|200px|[[John Trumbull, George Washington, noin 1780. Taustalla Washingtonin orja William Lee.]] Washingtonin lempiharrastus oli ketunmetsästys. Lisäksi hän harrasti muun muassa kalastusta, ratsastusta ja tanssimista. Hänen tiedetään myös omistaneen useita hevosia ja osallistuneen niillä erilaisiin kilpailuihin. Washingtonin lempihevosena on pidetty Magnolia -nimistä arabianhevosta. Magnolia menestyi kilpailuissa hyvin ja Washington vaihtoi sen 20 neliökilometrin kokoiseen maa-alueeseen kenraali Henry Lee III:n kanssa vuonna 1788. Vielä kuolemansa aikoihin Washington omisti yhteensä 21 hevosta. Washington toimi myös vapaamuurarina.
Washingtonin hiukset olivat punaiset, mutta hänellä oli tapana puuteroida ne vaaleiksi. Washington alkoi menettää hampaitaan jo 20-vuotiaana. Erään myytin mukaan hänellä olisi ollut puusta tehdyt tekohampaat, mutta se on myöhemmin osoitettu vääräksi. Vuonna 2005 tutkijaryhmä skannasi Washingtonin hampaat laserilla ja totesi, että tekohampaita oli tehty muun muassa kullasta ja eläinten hampaista.
Uskonto
George Washington kastettiin episkopaalisen kirkon (joka oli tuolloin osa Englannin kirkkoa) jäseneksi 16. huhtikuuta 1731, noin kaksi kuukautta syntymänsä jälkeen. Washingtonin kummisediksi merkittiin Beverley Whiting ja kapteeni Christopher Brookes sekä kummitädiksi Mildred Gregory. Ennen vallankumousta Washington osallistui episkopaalisen kirkon toimintaan. Kuten useat muutkin Yhdysvaltain perustajaisät, myös Washington oli elämänsä loppupuolella deisti.
Perintö
thumb|upright|left|[[Robert Mills (arkkitehti)|Robert Mills, Washington-monumentti, 1848–1888.]] thumb|[[Yhdysvaltain dollari|Yhdysvaltain yhden dollarin seteli.]] Washingtonin kuoleman jälkeen hänen mukaansa on nimetty useita kohteita; muun muassa Washington D.C.:n kaupunki, Washingtonin osavaltio, kymmenen Yhdysvaltain laivaston sota-alusta sekä useita kouluja, yliopistoja, piirikuntia, kyliä ja katuja. Lisäksi Washingtonin kuva on Yhdysvaltain yhden dollarin setelissä sekä neljännesdollarin kolikossa. Washingtonin kasvot on myös ikuistettu kolmen muun presidentin kanssa Mount Rushmoren monumenttiin. Rushmoren lisäksi Washington on ollut lukuisten muiden patsaiden ja monumenttien aiheena; yksin New Yorkin kaupungissa on seitsemän Washingtonia esittävää patsasta. Washingtonin mukaan nimetyistä monumenteista tunnetuin on Washington D.C.:ssa sijaitseva Washington Monument -obeliski.
Washingtonin syntymäpäivä on ollut Yhdysvalloissa lakisääteinen kansallinen juhlapäivä vuodesta 1879. Vuodesta 1971 päivää on vietetty helmikuun kolmantena maanantaina eikä se siten osu enää Washingtonin varsinaiselle syntymäpäivälle. Juhlapäivä tunnetaan nykyään yleisesti presidenttien päivänä (Presidents’ Day), joka on omistettu myös muille presidenteille, mutta virallisesti sen nimenä on edelleen Washingtonin syntymäpäivä (Washington’s Birthday).
Yhdysvaltain kongressin rakennuksessa on Constantino Brumidin fresko The Apotheosis of Washington (Washingtonin Apoteoosi, 1865).
Yhdysvalloissa julkaistiin ensimmäiset postimerkit 1. heinäkuuta 1847. Viiden sentin postimerkkiin päätettiin painaa Benjamin Franklinin kuva ja kymmenen sentin merkkiin Washingtonin kuva. Kumpikin merkki on painettu yksivärisenä halvemman tuotantohinnan takia.
Aurela
thumb|Aurela B737-300. Aurela (ICAO: LSK) oli liettualainen charter-lentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Vilnan lentoasema. Se lensi charter-lentoja lähinnä Baltian maiden matkanjärjestäjille. Yhtiö perustettiin ja se aloitti lennot Tupolev Tu-134A:lla vuonna 1996.
Yhtiö lopetti toimintansa 18. helmikuuta 2013, kun sen toimilupa peruttiin yhtiön talousvaikeuksien vuoksi.
Laivasto
Aurelan laivasto lokakuussa 2007:
Alppilan vesitornit
Alppilan vesitornit ovat kaksi Helsingin Alppilan kaupunginosassa Linnanmäellä sijaitsevaa vesitornia, jotka on rakennettu vuosina 1876–1929 ja 1937–1938. Niistä vanhempi, alun perin vuonna 1876 valmistunut suorakaiteen muotoinen vesitorni eli Vesilinna, on Helsingin ensimmäinen ja vanhin, mutta sitä on myöhemmin useita kertoja laajennettu. Uudempi, vuosina 1937–1938 rakennettu, on pohjaltaan ympyrän muotoinen. Kumpikaan ei ole alkuperäisessä käytössään, mutta rakennukset on suojeltu asemakaavassa.
Vanhempi vesilinna
thumb|left|Vanha vesilinna, valmistunut 1876. Vanhempi, vuonna 1929 nykyiseen kokoonsa valmistunut vesisäiliö eli vesilinna on pohjaltaan suorakaiteen muotoinen, 13 000 kuutiometrin vetoinen ja sijaitsee nykyisen Vuoristoradan takana.
Vesilinnaa on muutettu useaan otteeseen. Helsingin ensimmäinen ja vanhin vesisäiliö otettiin käyttöön vuonna 1876. Sen suunnitteli norjalaissyntyinen insinööri Endre Lekve. Suorakaiteen muotoisen altaan pohjamitat olivat 32,5 metriä ja 20,6 metriä, seinien korkeus oli runsaat 4 metriä. Vesitilavuus oli 2 617 kuutiometriä. Säiliö oli muurattu hakatuista, kiilatuista kivistä. Altaan sisäpuolelta seinät oli verhoiltu tiilimuurauksella ja rapattu. Pohjaksi oli valettu kalliolle betonikerros, jonka päällä oli rapattu tiilimuuraus. Allas kuitenkin vuoti, ja ensimmäinen korjaus tehtiin kolmen vuoden kuluttua käyttöönotosta. Altaan keskellä olivat rapatut tiilipilarit, jotka tukivat puurakenteista kattoa. Vesilinnaa laajennettiin vuonna 1902. Laajennusosaan tehtiin teräksisten I-palkkien varaan muurattu tiiliholvikatto, jonka päälle valettiin betonia ja katto katettiin vielä yli metrin paksuisella maakerroksella. Laajennustyön yhteydessä ensimmäisen säiliön lahonneet puupalkit korvattiin teräsrakenteilla.
Toinen laajennus valmistui vuonna 1915, jolloin altaiden sivuille lisättiin kaksi laajennusallasta. Altaita oli siten kaikkiaan neljä ja niiden yhteinen vesitilavuus oli noin 10 000 kuutiometriä. Viimeisessa muutostyössä, joka valmistui vuonna 1929, vanhoja altaita korotettiin rakentamalla niiden päälle kaksi yhtenäistä uutta allasta. Koko rakennelman vesitilavuus oli noussut 13 000 kuutiometriin, ja ulkoasuksi tuli nykyinen tiiliverhoilu. Rakennuksen pohjanpinta-ala on noin 3 000 neliömetriä ja korkeus noin 13 metriä.
Vesilinnaan suunniteltiin hotellia, mutta rakennuksen vesieristyksessä käytetyn kivihiilitervan poistaminen olisi ollut liian kallista. Uudeksi käyttötarkoitukseksi on kaavailtu 400-paikkaista pysäköintihallia.
Pyöreä vesitorni
Lieriön muotoinen tummalla tiilellä verhoiltu halkaisijaltaan 65-metrinen ja noin 17 metriä korkea 16 000 kuutiometrin vesitorni valmistui vuonna 1938. Sen suunnittelijat olivat kaupunginarkkitehti Gunnar Taucher ja insinööri Emil Holmberg. Varsinaisen vesisäiliön alapuolella noin 3 300 neliömetrin alueella on 144 betonipilaria, jotka estävät sen, että tilaan ei voida rakentaa suurikokoisia huvipuistolaitteita. Tila on myös matala. Linnunrata-vuoristoradan lisäksi pyöreä vesitorni sisältää varastotiloja, joissa on muun muassa säilytetty Sateenkaari-huvilaitteen osia vuoteen 2013 saakka.
Vesitornin katolla on pyöreä "paviljonki", joka on tornin valoaukko. Vesitornin katto on viherkatto. Katolle oli tuotu maata ja istutettu puita, jotka sodan aikana naamioivat tornin muistuttamaan tavallista puistoa, jota ei kannattaisi pommittaa.
Safari
Safari oli safariaiheinen teemarata, joka rakennettiin talvella 1982–1983 vesitornin alla olevasta varastosta lohkaistuun noin 630 neliömetrin tilaan. Radalla oli suuret kaiuttimilla varustetut sivusuunnassa kulkeneet vaunut ja sen varrelle aseteltuja mekatronisia ihmis- ja eläinhahmoja. Radan ja sen liikkuvat hahmot valmisti saksalainen animatroniikkayritys Christian Hofmann GmbH. Alkuvuosina pitkiä jonoja keränneen radan suosio väheni vuosien mittaan, ja osa radasta uudistettiin kaudeksi 1995 Indiana Jones -seikkailujen tyyliseksi. Uudistettu rata sai nimen Indiana’s Adventure. Pian suosio alkoi kuitenkin taas hiipua. Rata toimi kauden 1999 loppuun, jonka jälkeen se purettiin.
Linnunrata eXtra
Linnunrata eXtra (aiemmin Linnunrata ja Space Express) on vesitornin sisällä sijaitseva avaruusaiheinen sisävuoristorata, joka korvasi samalla paikalla olleen Safariradan. Radalla on kaksi junaa, joita käytetään ihmismäärän mukaan. Itse radan varrelle on sijoitettu avaruusteemaisia pienoismalleja. Linnunrata oli Linnanmäen toiseksi suosituin laite vuonna 2010. Laite oli toiseksi suosituin myös kesällä 2009 heinäkuun puoliväliin mennessä. Laite uudistettiin kaudeksi 2016, jolloin mukaan tulivat virtuaalilasit joita voi halutessaan pitää kyydissä. Linnunradan nimi muutettiin Linnunrata eXtraksi. Kaudella 2018 lisättiin Avaruusseikkailun lisäksi kaksi uutta vaihtoehtoa: Kauhujen taival sekä Liitolentomatka. Laitteeseen astuttaessa, kun lasit saa päähän, voi valita mieluisensa videon.
Linnunrata eXtran elokuvat
Linnunrata eXtrassa on tällä hetkellä saatavilla 3 elokuvaa/pätkää, jotka valitaan valikosta, laitettaessa lasit päähän.
Raid (elokuva)
Raid on Tapio Piiraisen ohjaama vuonna 2003 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva. Elokuva on ohjaajansa ensimmäinen kokoillan elokuva ja jatkoa Piiraisen ohjaamalle samannimiselle 12-osaiselle televisiosarjalle. Molempien tarina pohjautuu Harri Nykäsen luomaan Raid-nimiseen dekkarihahmoon, mutta elokuva ei suoraan perustu mihinkään tiettyyn kirjaan. Juha Muje voitti elokuvasta parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon vuonna 2004, samoin kuin Jukka Uusitalo (lavastus) ja Pentti Tillder (puvustus).
Juoni
Raid on palaamassa Suomeen kierreltyään Venäjällä. Hän kuulee Janssonilta Tarjan kuolleen tulipalossa.
Tuupalan museo
Tuupalan talomuseo on Kuhmon kaupungin ylläpitämä museo, joka on perustettu vuonna 1975. Talo on nimetty Tuupaisten suvun mukaan, jotka asuttivat ja viljelivät tilaa 1600-luvulla. Museoalue käsittää Tuupalan alkuperäisten rakennusten lisäksi saunan ja riihen, jotka on saatu Kuusamonkylän Alavan talosta. Keskiössä on kuitenkin 1800-luvun puolivälissä valmistunut päärakennus, jonka huoneet on sisustettu 1800–1900-luvun interiöörein. Tuupalan työväen oloihin voi tutustua pikkupirtissä, jossa asui talon karjakko perheineen. Tuupalassa on toiminut mm. kestikievari, posti, apteekki, useita kauppoja, kirjasto, hammaslääkäri ja talvisodan aikana esikunta.
Raid (elokuva)
Juoni
Pian tuhopolton jälkeen Maailmanpankin vastaisessa mielenosoituksessa kuolee nuori nainen. Kuolinsyyksi epäillään poliisin harhaluotia, mutta juttua tutkiva Jansson löytää videonauhalta todisteen siitä, että tuntemattoman naisen kuolema oli harkittu murha.
Tuupalan museo
Rakennukset
1.Päärakennus
Raid (elokuva)
Juoni
Raid ei voi jättää Tarjan kuolemaa sikseen, vaan päättää löytää oikeat syylliset. Avukseen hän hakee vanhan ystävänsä Sundmanin. Pian parivaljakko huomaa olevansa keskellä kansainvälisiä rikoskuvioita.
Sähly
Sähly on salibandyn varhainen harrastusmuoto. Sähly saapui Suomeen Ruotsista 1970-luvulla. Ensimmäiset harrastajat olivat opiskelijoita.
Maria Bonnevie
Ensimmäinen elokuvarooli Bonneviellä oli jo Ola Solumin vuonna 1991 ohjaamassa Kvitebjørn Kong Valemonissa. Samana vuonna hänellä oli rooli myös Hrafn Gunnlaugssonin elokuvassa Den hvita viking (Valkoinen viikinki). Läpimurtoelokuva oli kuitenkin Bille Augustin Jerusalem vuonna 1997. Tämän jälkeen hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Insomnia (1997), Øyenstikker (2001) ja Syndare i Sommarsol (2001). Elokuvasta Dina (2002) hän sai parhaan ulkomaalaisen naisnäyttelijän palkinnon Montrealin elokuvafestivaaleilla.
Bonnevien puoliso vuosina 1998–2003 oli näyttelijä Mikael Persbrandt. Hänen nykyinen puolisonsa on norjalainen toimittaja Fredrik Skavlan.
Sähly
Salibandyn ja sählyn välillä on sääntöeroja. Oleellisin ero salibandyyn verrattuna on, että maalivahteja ei ole.
Useimmiten sählyllä tarkoitetaan salibandyn vapaamuotoista epävirallista harrastamista – siis kaikenlaista salibandymailoilla ja -pallolla tapahtuvaa liikkumista, jossa osallistujamäärä, säännöt ja peliolosuhteet voivat vaihdella suuresti verrattuna salibandyyn.
Sählylle on olemassa virallisemmat säännöt, joita on käytetty muun muassa sählyturnauksissa. Näissä säännöissä määrätään kerralla kentällä olevaksi pelaajamääräksi 4 (ei maalivahtia). Maalin koko on 90 × 60 cm (leveys × korkeus). Maalin edessä on maalialue, jota pelaajat eivät saa koskettaa jaloillaan. Mailalla koskettaminen on sallittu. Alueen yli saa hypätä. Rangaistuslyönti suoritetaan keskipisteestä suoraan tyhjään maaliin. Vaatimukset pelitilan suhteen ovat salibandyä pienemmät. Muilta osin säännöt ovat samankaltaiset kuin salibandyssä.
Sählyn ensimmäiset Suomen mestaruuskisat järjestettiin Helsingissä vuonna 2009. Mukaan ilmoittautui yhteensä 263 joukkuetta. Miesten mestariksi selvisi IBK Reino. Naisten mestari oli VKTP.
Tuupalan museo
Rakennukset
2.Sivurakennus
Mikkelin hyvinvointikeskus
Mikkelin hyvinvointikeskus on Mikkelin keskussairaalan yhteyteen muodostettu päivystyssairaalan ja sosiaali- ja terveyskeskuksen sisältämä kokonaisuus Mikkelin Maunukselan kaupunginosassa. Vuoden 2017 alusta Mikkelin terveys- ja sosiaalipalveluiden toteuttamisesta on vastannut usean kunnan yhteisen Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä Essote.
Tuupalan museo
Rakennukset
3.Pikkupirtti
Mikkelin hyvinvointikeskus
Hyvinvointikeskukseksi muuttumisen mahdollistamiseksi on Mikkelin keskussairaalan yhteyteen rakennettu laajempaa sairaalakampusta Esper-hankkeeksi kutsutun rakennusohjelman puitteissa (2015–2022). Keskussairaalan vanhimmat Porrassalmenkadun varrella sijaitsevat rakennukset (1843) ovat Carl Ludvig Engelin suunnittelemia.
Mikkelin hyvinvointikeskuksen laboratoriotoiminnoista vastaa Itä-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymä (ISLAB), jonka osaomistaja Essote on.
Etelä-Savossa terveyskeskusten ja jopa keskussairaalan sijaan vuodesta 2017 käytetty hyvinvointikeskus-nimitys on herättänyt keskustelua. Esimerkiksi kielen ymmärrettävyysen kannalta ilmaisua on pidetty harhaanjohtavana ja jopa hallintolain vastaisena.
Tuupalan museo
Rakennukset
5.Sauna
6.Riihi
Museokäytössä olevat rakennukset
Matias Lipasti
Matias Lipasti (s. 11. tammikuuta 1997 Ilmajoki) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Lipasti edustaa Ilmajoen Kisailijoita ja häntä valmentaa Seppo Yli-Hannuksela.
Lipasti voitti heinäkuussa 2014 alle 17-vuotiaiden MM-kultaa Slovakiasta 63-kiloisten sarjasta. Hän voitti finaalissa kirgisialaisen Luka Orlovin pistein 3–2. Aikuisten arvokilpailuissa hän on ollut mukana vuodesta 2018 sijoittuen parhaimmillaan 12:nneksi 72 kg:n painoluokassa MM-kilpailuissa 2022. Hän voitti 77 kg:n sarjan Pohjoismaiden-mestaruuden 2018.
Lipasti on saavuttanut SM-kilpailuissa 66 kg:n painoluokassa kultaa 2015 ja pronssia 2014, 71-kiloisissa kultaa 2017, 72-kiloisissa kultaa 2022 sekä 77 kg:n sarjassa kultaa 2018 ja 2019, hopeaa 2021 ja pronssia 2020.
Hindenburg-linja
Hindenburg-linja eli Siegfried-linja ( tai ) oli Saksan armeijan ensimmäisessä maailmansodassa länsirintamalle syyskuun 1916 ja maaliskuun 1917 välillä rakentama puolustuslinja. Koillis-Ranskassa kulkenut linja oli 160 kilometriä pitkä ja ulottui Arrasin läheltä Lensistä Aisnejoelle Soissonsin lähelle. Saksalaiset kutsuivat sitä Siegfried-linjaksi tarusankari Siegfriedin mukaan, englantilaiset Hindenburg-linjaksi Saksan yleisesikunnan päällikön Paul von Hindenburgin mukaan.
thumb|Hindenburg-linja Bullecourtissa. thumb|Brittiläisiä [[Mark I (panssarivaunu)#Mark V|Mark V-panssarivaunuja. Hindenburg-linjan esteiden ylittämiseen tarkoitettu laitteisto vaunujen katolla. Bellicourt, 29. syyskuuta 1918.]]
Marsalkka Hindenburg ja kenraali Erich Ludendorff päättivät rakentaa linjan 10–50 kilometriä silloisen rintaman taakse. Linja rakennettiin, koska haluttiin välttää vuoden 1916 Verdunin ja Sommen tyyppisten taistelujen suuria miestappioita. Linjassa oli monia peräkkäisiä puolustusvyöhykkeitä konetuliaseineen. Juoksuhauta oli viisi metriä syvä ja neljä metriä leveä, ja sen edessä oli 20 metriä leveä piikkilanka-aitavyöhyke. Linjan rakensivat viidessä kuukaudessa pakkotyöhön määrätyt siviilit ja venäläiset sotavangit.
Varsinaisen teräsbetonilinnakkeen edustassa kolmen kilometrin päässä oli kevyesti puolustettu linja, jonka tarkoitus oli hajottaa ja kuluttaa hyökkääjien joukkoja konetuliaseilla. Sen takana oli vyöhyke, jota voitiin tulittaa konekiväärein ja tykein, ja eliminoida vihollisen jalkaväkihyökkäys. Myöhemmin panssarien yleistyessä tehtiin panssarintorjuntakaivantoja.
Hindenburg-linjan sektorit oli nimetty germaanisen mytologian hahmojen mukaan, ja ne olivat nimeltään Wotan, Siegfried, Alberich, Brunhilde ja Kriemhilde.
Saksalaiset vetäytyivät juoksuhaudoista tarkoituksella Nivellen offensiivin aikana 1917 ja ampuivat konetuliaseilla ja tykistöllä ansaan houkuteltuja brittejä. Ympärysvaltojen hyökkäys melkein sodan lopussa syys–lokakuussa 1918 eli Meusen–Argonnen taistelu mursi Hindenburg-linjan lokakuun 10. päivään mennessä. Ratkaiseva läpimurto tapahtui 29. syyskuuta – 2. lokakuuta käydyssä Saint-Quentinin kanavan taistelussa.
Siegfried-linjaksi sanotaan myös Saksan 1930-luvulla rakentamaa Länsivallia (Westwall), joka oli Ranskan Maginot-linjaa vastannut 630 kilometriä pitkä puolustuslinja.
Koirakoski
Koirakoski on Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savon maakunnassa sijaitseva kylä. Kantatie 87 Iisalmesta Nurmekseen ja Rautavaaralle kulkee Koirakosken kautta. Kylän läpi virtaa Nurmijoki, joka laskee kylän eteläpuolella Sälevään.
Koirakosken nimi tulee tarinan mukaan siitä, kun paikallisten Tuovisen veljesten koira putosi veneestä koskeen ja hukkui.
Koirakosken koulu
Koirakoskelle saatiin sotien jälkeen oma kansakoulu, jota pidettiin kauppias Kettusen talossa, Uittolassa ja terveystalolla, kunnes vuonna 1955 vihittiin käyttöön oma koulutalo. Koulu sai toisen opettajan vuonna 1959, ja pian se jäi alueen ainoaksi kouluksi kun Vehmasjärven, Nurmijoen, Honkasalmen ja Sälevän koulupiirit lakkautettiin. Koulun pitkäaikaisimpia opettajia olivat Anna-Liisa Komulainen (1957–1983) ja Toivo Harmoinen (1960–1992). Koulu lakkautettiin vuonna 1998, ja rakennuksessa toimii nyt yksityinen palvelukoti.
Kyläyhdistys
Koirakosken seudun kyläyhdistys ry:n toiminta-alue kattaa Luomasen järven kokonaan ja Sälevän järven alueen osittain.
Palvelut
Kylällä on aiemmin ollut kauppa ja terveysasema.
Galaktinen tasavalta
Galaktinen Tasavalta, tunnettu myös pelkkänä Tasavaltana, on kuvitteellinen planeettojenvälinen hallitus George Lucasin luomassa Tähtien sota -universumissa. Se hallitsi galaksia ennen Galaktista Imperiumia ja muodostettiin tuhat vuotta ennen Skywalker-saagan tapahtumia, kun sen edeltäjä, Vanha Tasavalta, uudelleenorganisoitiin jedien ja sithien välisen suuren sodan jälkeen. Imperiumin aikakaudella kuitenkin myös Galaktisesta tasavallasta käytettiin nimitystä ”Vanhaksi Tasavallaksi”.
Vincent Margera
Vincent ”Don Vito” Margera (3. heinäkuuta 1956 Concordville, Pennsylvania, Yhdysvallat – 15. marraskuuta 2015) oli rullalautailija Bam Margeran setä. Hän esiintyi televisiosarjoissa Viva la Bam ja Jackass, joissa erityisesti hänen ylipainonsa ja kiivautensa olivat usein muiden pilkan kohteena. Don Vitolla oli selässään kuoppa, jonka hän oli saanut lapsena baseballpallosta. Siihen oli tatuoitu suomalaisen HIM-yhtyeen logo.
Galaktinen tasavalta
Galaktinen tasavalta oli hallintomuodoltaan demokraattinen parlamentaarinen liittotasavalta, jonka lakien ja määräysten asettamisesta vastasi galaktinen senaatti.
Vanha Tasavalta
left|thumb|150px|Vanhan Tasavallan tunnus Alkuperäinen Tasavalta perustettiin yli 25 000 vuotta sitten, kun Coruscantissa allekirjoitettiin galaktinen perustuslaki. Tasavalta koostui alun perin keskusmaailmoista, jotka ympäröivät galaksin syvää ydintä, mutta ajan myötä se laajeni galaksin siirtokuntiin ja muille alueille, kasvaen pelkästä liittoumasta galaktiseksi hallitukseksi ja suurvallaksi. Jokaisella Tasavaltaan kuuluvalla planeetalla oli lähettiläänä sekä edustajanaan senaatista oma senaattori. Senaatin johtajana toimi ylikansleri, tunnettu myös pelkkänä kanslerina, joka valittiin senaattorien joukosta. Tasavallalla oli alun perin käytössään pienet asevoimat, mutta enimmäkseen rauhaa piti yllä jediritarikunta, ihmisten ja olioiden ryhmä, joka ei teknisesti ollut osa Tasavaltaa, mutta jonka jäsenillä oli kyky hallita Voimaa, kaikkia eläviä olentoja ympäröivää ja galaksia koossa pitävää energiakenttää, ja jotka käyttivät kykyjään rauhan ylläpitämiseen sekä toimiakseen galaksin epävirallisina poliisivoimina.
Vincent Margera
Margera kuoli munuais- ja maksavaurioon 15. marraskuuta 2015.
Galaktinen tasavalta
Vanha Tasavalta
Laajentuessaan Tasavalta kohtasi zygerrialaisten orjaimperiumin. Tasavalta vastustaa orjuutta, mutta orjiin kohdistuvan taloudellisen riippuvaisuutensa, Zygerria kieltäytyi liittymästä Tasavaltaan. Lopulta Tasavalta ja jedit julistavat sodan zygerrialaisia vastaan ja voittivat. Zygerrian orjaimperiumin lisäksi Tasavalta ja jedit päätyivät myös sotaan mandalorialaisten soturikulttuuria vastaan sekä sithejä, Voiman pimeää puolta hallitsevia ihmisiä ja olioita, jonka perustajat olivat alun perin eronneet jediritarikunnasta vuosituhansia sitten. Jedien ja sithien suuressa sodassa Sith-imperiumi onnistuu laajenemaan toiseksi galaktiseksi suurvallaksi ja valtaamaan lopulta myös Coruscantin. Jedit onnistuvat lopulta ajamaan sithit pois Coruscantista ja monet sitheistä tuhoavat toisensa, galaksin olettaessa sithien lopulta tuhoutuneen kokonaan. Vanha Tasavalta uudelleenorganisoitiin Galaktiseksi Tasavallaksi ja Ruusanin reformaation myötä asevoimat lakkautettiin ja ylikansleri joutui luovuttamaan suuren osan valtuuksistaan senaatille.
Laajentuminen ja pysähtyneisyys
Seuraavia vuosia juhlittiin tuhatvuotisena rauhana ja Tasavalta laajeni myös galaksin keskikehälle. Tapahtumia ajalta 200 vuotta ennen Kloonisotien alkua kutsuttiin ”Uljaan tasavallan aikakaudeksi”. Tämä oli Galaktisen tasavallan ja jediritarikunnan kulta-aikaa, kun jedit olivat Starlight Beacon -avaruusasemalla matkustaneet galaksin ulkokehälle ja perustaneet ”galaktisen rintaman” tutkiakseen ulkokehän planeettoja tarkemmin ja laajentaakseen Tasavaltaa yhä entisestään.
Galaktisen Tasavallan loppu
Kun 32 vuotta ennen Yavinin taistelua, Tasavallan veronkorotuksia vastustava Kauppaliitto julisti saarron Naboolle Darth Sidiousin, nykyisen sith-mestarin, manipuloimana. Jedimestari Qui-Gon Jinn ja hänen padawaninsa Obi-Wan Kenobi pelastivat kuningatar Padmé Amidalan Naboolta ja tehtyään paon aikana pakkolaskun Tatooinelle he löysivät Anakin Skywalkerin, Voimalle epätavallisen vahvasti herkän pojan ja ottivat hänet mukaansa Coruscantiin. Senaatin korruption ja byrokratian vuoksi Naboon senaattori Sheev Palpatine suostutteli Amidalan vaatimaan ylikansleri Finis Valorumin eroa ja uuden ylikanslerin valitsemista. Amidala päätti kuitenkin lopulta vapauttaa Naboon ja pidättää Kauppaliiton varakuningas Nute Gunrayn itse ja onnistui siinä, minkä jälkeen senaatti valitsi Palpatinen uudeksi ylikansleriksi. Qui-Gon sai surmansa taisteltuaan Darth Sidiousin oppilasta, Darth Maulia, vastaan, mutta jediritariksi ylentynyt Obi-Wan päättää kouluttaa Anakinin jediksi, Palpatinen osoittaessa suurta kiinnostusta Anakinin koulutukseen.
10 vuotta myöhemmin Palpatine on onnistunut pysymään neljän vuoden virkakauden sijasta vallassa tavallista pidempään hyödyntämällä perustuslaista löytyneitä aukkoja. Senaatin korruption ja byrokratian vuoksi Gunray ja muut Kauppaliiton jäsenet onnistuvat vapautumaan syytteistään neljän oikeudenkäynnin jälkeen ja jediritarikunnasta eronnut sekä Darth Sidiousin uudeksi oppilaaksi ryhtynyt kreivi Dooku muodostaa Kauppaliiton, Teknoliiton, InterGalaktisen pankkiklaanin, Kauppakillan, Yritysliiton ja Retail Caucusin kanssa Itsenäisten aurinkokuntien konfederaation, separatistiliikkeen, joka halusi erota Tasavallasta ja suostutella muita aurinkokuntia tekemään saman. Ylikansleri Palpatine halusi pitää Tasavallan yhtenäisenä ja osa senaattoreista, mukaan lukien Rylothin ja Malastaren senaattorit Orn Free Taa ja Ask Aak, kannattivat asevoimien perustamisaloitetta, jossa Tasavallalle muodostettaisiin jälleen Vanhan Tasavallan romahtamisen jälkeen uudet asevoimat. Lojalistien komitea, johon kuuluivat Naboon uudeksi senaattoriksi noussut Amidala sekä muun muassa Alderaanin ja Chandrilan senaattorit Bail Organa ja Mon Mothma, vastustivat aloitetta, koska eivät halunneet Tasavallan ja separatistien välien eskaloituvan täysimittaiseksi sodaksi. 10 vuotta aiemmin jedimestari Sifo-Dyas oli kuitenkin tilannut jedineuvoston selän takan Kaminon asukkailta Tasavallalle klooniarmeijan. Lopulta kun Geonosiksella käy ilmi, että separatistit olivat saaneet valmisteltua laajamittaisen taisteludroidiarmeijan, Palpatinelle myönnetään hätävaltuudet muodostaa klooneista Tasavallan suurarmeija taistelemaan Kloonisodissa taisteludroideja vastaan.
Kolmen vuoden jälkeen jediritariksi tullut Anakin Skywalker surmaa kreivi Dookun ja Obi-Wan Kenobi surmaa droidiarmeijaa johtavan kenraali Grievousin, mutta Palpatinen lähes diktatuuriin verrattavat hätävaltuudet huolestuttavat jedineuvostoa ja lojalistien komiteaa. Ja huoli osoittautuu aiheelliseksi, kun paljastuu, että Palpatine oli Darth Sidious. Jedineuvoston mestari Mace Windu yrittää pidättää hänet, mutta hän ja muut pidätykseen osallistuneet jedit saavat surmansa. Lisäksi Palpatine tekee Anakinista uuden oppilaansa, Darth Vaderin, käskee kloonisotilaita tappamaan muut jedit ja uskottelee koko senaatille jedien yrittäneen kaapata senaatilta vallan. Vaderin surmatessa separatistien elossa olevat johtajat, Palpatine uudelleenorganisoi Tasavallan Galaktiseksi Imperiumiksi ja julistaa itsensä keisariksi. Halu saada galaksiin rauha sekä Palpatinen karismaattisuus saavat suurimman osan senaattoreista taputtamaan ja hurraamaan päätökselle. Amidalan kuoleman jälkeen elossa olevat Obi-Wan ja suurmestari Yoda lähtevät maanpakoon, piilottaen Anakinin ja Amidalan vastasyntyneet lapset, Luken ja Leian, Imperiumilta, Bail Organan ja Mon Mothma alkaessa salaa tukea kapinallissoluja, jotka vastustavat Imperiumin julmuutta. Senaatilla ei ollut enää todellista valtaa Imperiumissa ja 19 vuotta myöhemmin, senaatti lakkautettiin ja sektorikuvernöörit saivat täyden vallan aurinkokunnista, kun Imperiumi sai valmiiksi superaseensa, Kuolemantähden.
Uusi Tasavalta
23 vuoden hallinnon jälkeen Imperiumi alkoi romahtaa, kun Kapinaliitto voitti Endorin taistelun ja vuosi myöhemmin, Jakkun taistelun jälkeen, Galaktisen tasavallan entinen varakansleri ja Imperiumin nykyinen suurvisiiri Mas Amedda allekirjoitti galaktisen rauhansopimuksen Kapinaliitosta muodostetun Uuden tasavallan kanssa. Pieni osa Imperiumin joukoista kuitenkin pakeni galaksin tuntemattomille lohkoille, muodostaen Ensimmäisen ritarikunnan, vielä pienemmän osan Imperiumia yhä vastustaessa aktiivisesti Uutta tasavaltaa.
Senaatti
Galaktinen senaatti, tunnettu myös Imperiumin senaattina, on Galaktisen tasavallan suurin hallintoelin, johon kuului noin kolmetuhatta senaattoriedustajaa. Heistä pieni joukko kuului ylikansleria avustavaan senaattoreiden neuvostoon.