cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaromír Jágr
Ura
Jágr pelasi uransa tehokkaimmat vuodet Pittsburgh Penguinsissä voittaen Stanley Cupin kahdesti, Art Ross Trophyn viidesti ja kerran Hart Memorial Trophyn. Tuona aikana persoonallisesta ja taitavasta Jágrista tuli kaupunkilaisten uusi suosikkipelaaja, joka nautti elämästä kaukalossa ja sen ulkopuolella keräten muun muassa autonsa hansikaslokeron täyteen ylinopeussakkoja ja viihtymällä kasinoilla huomattavan paljon. Jágr jopa luki sääennusteita paikallisradiossa ja sai omalla nimellään ja kuvallaan markkinoidun maapähkinävoin, jota yhä ajoittain myydään nettihuutokaupoissa keräilyharvinaisuutena.
Kaudella 1995–1996 Jágr pääsi ensi kertaa joukkueensa kapteenistoon. Tehot tulivat tarpeeseen, sillä kapteenina toimineen Lemieux’n terveys heikkeni, ja hän joutui kokonaan sivuun kolmeksi kaudeksi vuodesta 1997 alkaen. Jágr oli virallisesti Pittsburghin ykkösnimi, joka kantoi joukkuettaan. Joukkuekaverit ja Jágr itse muistavat, miten tuolloin muut lähinnä katsoivat, milloin hän ratkaisisi ottelun. Hän voitti NHL:n pistepörssin neljä kertaa peräkkäin
Jágr voitti Tšekin maajoukkueessa maailmanmestaruuden kahdesti, mutta hänen suurin saavutuksensa maajoukkueessa on Naganon olympialaisista, joissa Tšekki voitti kultaa. Jágr oli joukkueensa tehokkain pelaaja ensimmäisissä kisoissaan. Olympiaedustuksia tuli vielä neljä lisää.
Seuraavista vuosista tulivat Jágrin uran vaikeimmat. Siirto Washingtoniin teki hänestä NHL-historian siihen mennessä parhaiten palkatun pelaajan. Pääkaupungissa panostettiin urheilutähtiin, ja Jágrin oli määrä tuoda jääkiekkoon samanlainen keihäänkärki jollaiseksi NBA:n Washington Wizards samana vuonna palkkasi Michael Jordanin. Seitsemän vuotta kattava ja 77 miljoonan dollarin arvoinen sopimus yhdistettynä Jágrin ylivertaisiin tehopisteisiin asettivat kohtuuttomat odotukset, joita hän ei kyennyt täyttämään.
Kahden ja puolen vuoden jälkeen Washington oli valmis maksamaan puolet Jágrin palkasta kaupatakseen hänet New York Rangersiin kesken kauden 2003–2004. Kauppa toteutui, ja Rangers rakensi joukkueensa Jágrin ympärille. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan Jágr jäi kahden pisteen päähän uransa kuudennesta NHL:n pistepörssin voitosta. 123 pistettä oli uran toiseksi suurin tulosa ja aivan toista luokkaa kuin Washingtonin alle 80 pisteen kaudet. Tuolloin 34-vuotias Jágr johdatti New York Rangersin takaisin pudotuspeleihin lähes kymmenen vuoden tauon jälkeen.
Vuonna 2005 Jágr liittyi harvassa olevien pelaajien joukkoon, kolmen kullan kerhoon – Stanley Cup -voittajana, maailmanmestarina ja olympiakultamitalistina. Hän pelasi osan peleistään siitä huolimatta, että hänen sormensa oli murtunut.
20. marraskuuta 2006 Jágrista tuli 16. NHL-pelaaja, joka on tehnyt 600 maalia. Jágr on Aleksandr Ovetškinin jälkeen toiseksi eniten maaleja tehnyt ja eniten pisteitä NHL:ssä tehnyt eurooppalainen pelaaja. Jágr on tehnyt toiseksi eniten pisteitä NHL:ssä Wayne Gretzkyn jälkeen.
Jágr on eniten Art Ross Trophy -voittoja saavuttanut pelaaja Kanadan ulkopuolelta, minkä lisäksi hän on ensimmäinen kyseisen palkinnon voittanut eurooppalainen jääkiekkoilija.
thumb|250px|Ennen siirtymistään [[Avangard Omsk|Avangard Omskiin Jágr pelasi kolme täyttä kautta sekä kaudesta 2003–2004 kolmekymmentäyksi ottelua New York Rangersissa, minkä lisäksi hän toimi seuran kapteenina vuodesta 2006 aina vuoteen 2008.]] thumb|250px|oikea|Jágr pelasi yhden kauden [[Philadelphia Flyersissa ennen siirtymistään Dallas Starsiin.]] Kesällä 2011 Jágr siirtyi takaisin NHL-kaukaloihin. Hän solmi Philadelphia Flyersin kanssa vuoden mittaisen ja 3,3 miljoonan dollarin sopimuksen. Philadelphia Flyers asetti Jágrin ykkösketjuunsa Scott Hartnellin ja Claude Giroux'n rinnalle. Menestyneen paluukauden jälkeen hän solmi yhden vuoden mittaisen sopimuksen Dallas Starsin kanssa. Dallasissa Jágr asui aivan Starsin harjoitushallin vieressä ja joukkuekaveri Trevor Daleyn mukaan meni otteluiden jälkeen omalla avaimellaan sisään ampumaan kiekkoja huoltomiehen syötöistä. Jágr teki siis edelleen sitä, mitä oli tehnyt nuoresta alkaen – harjoitteli selvästi muita enemmän. Tästä huolimatta hänet vaihdettiin Dallasista vaihtorajalla Boston Bruinsiin, jonka riveissä Jágr pääsi taistelemaan pitkästä aikaa Stanley Cupista, tällä kertaa Chicago Blackhawksia vastaan, kuitenkaan voittamatta sitä. thumb|250px|Vaikka Jágrin visiitti [[Boston Bruinsissa jäi lyhyeksi, hän oli lähellä Stanley Cupin nostamista Bostonin raivatessa tiensä Stanley Cup -finaaliin. ]]
Kaudella 2013–2014 Jágr pelasi New Jersey Devils -joukkueessa. Hänestä tuli 10. marraskuuta 2013 Nashville Predatorsia vastaan pelatussa ottelussa NHL:n historian kahdeksas pelaaja, joka on ylittänyt urallaan 1 700 tehopisteen rajan. Tuolla kaudella hän oli joukkueensa paras pistemies. Kauden 2014–2015 pelaajasiirtojen takarajalla Jágr vaihdettiin New Jerseystä Florida Panthersiin vastineeksi Floridan 2. kierroksen ja 3. kierroksen varauksesta.
Jágrin maajoukkueura sai tunteikkaan päätöksen kauden 2014–2015 päätteeksi, kun Tšekki isännöi jääkiekon MM-turnausta Prahassa ja Ostravassa. Jágr sai pelata viimeiset maaottelunsa täysien katsomoiden edessä 30 kilometrin päässä kotikaupungistaan tasan 30 vuotta sen jälkeen, kun Mario Lemieux’n otteet samoissa maisemissa tarjosivat lopullisen inspiraation Jágrin NHL-uralle. Kaikki muu jäi niissä kisoissa Jágrin taka-alalle. Prahan hallin ympäristö täyttyi numerolla 68 koristelluista paidoista, riehakkaat tšekkiläiskannattajat lauloivat Jágrista ja kaikki halusivat nähdä maan kaikkien aikojen jääkiekkoilijan johdattavan Tšekin kunniaan vielä kertaalleen. Edes Prahan idyllinen vanha kaupunki ei jäänyt Jágr-huuman ulkopuolelle, vaan matkamuistopuoditkin myivät Jágr-aiheista tavaraa karikatyyreistä pelipaitoihin.
Kesken kauden 2017–2018 Jágr solmi yhden vuoden mittaisen ja miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen NHL-joukkue Calgary Flamesin kanssa. Jágr pelasi kauden aikana 22 ottelua tehden niissä yhden maalin ja antaen kuusi maaliin johtanutta syöttöä. Jágr pelasi todennäköisesti viimeiseksi jääneen NHL-ottelunsa 30. joulukuuta Anaheim Ducksia vastaan. Helmikuussa Jágrin kerrottiin siirtyvän loppukaudeksi Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan HC Kladnoon, joka on myös Jágrin kasvattajaseura. Nykyään Jágr omistaa kyseisen seuran. Hän siirtyi kuitenkin loppukaudeksi Tšekin korkeimmalle sarjatasolle HC Ocelaři Třinecin riveihin.
Jagr rikkoi vuoden 2023 alussa Wayne Gretzkyn maaliennätyksen (uran aikana tehdyissä maaleissa).
Muuta
Jágr pelaa pelinumerolla 68 Prahan kevään 1968 tapahtumien muistoksi. Tuolloin Neuvostoliiton kiinniottama Jágrin sairas isoisä kuoli pian vapautumisensa jälkeen. Vanhimman Jaromir Jágrin nimeä ovat sittemmin kantaneet niin Jágrin isä kuin pelaaja itsekin. Jágr on myös kiinnostunut maansa historiasta sekä tenniksestä.
Jágr on erittäin tunnettu kovasta harjoittelumoraalista ja äärimmäisestä ahkeruudestaan. Erään tarinan mukaan varhain jäähallille saapunut Jágr huomattiin uima-altaasta harjoittelemasta mailankäsittelyään veden alla. Dallasissa pelatessaan joukkueen harjoitusten jälkeen kakkosmaalivahdin täytyi jäädä jäälle, kun täysvarustuksensa verryttelyasuun vaihtanut Jágr halusi vielä laukoa kiekkoja puolen tunnin ajan. New Yorkin vuosinaan Jágr tapasi ajaa iltaisin hallille 45 minuuttia ja teki ylimääräisiä omatoimisia harjoituksia joukkuekavereidensa tietämättä.
Jágrin pelattua vain hetken NHL:ssä, Pittsburgh-fanit väänsivät äkkiä hänen Jaromír-etunimestään anagrammin ”Mario Jr”, jolla he viittasivat Jaromírin rooliin silloisen seuran kapteenin, Pittsburgh Penguinsin seurahistorian legendaarisimman ja seurassa eniten pisteitä tehneen pelaajan eli itse Mario Lemieux’n seuraajana.
Jágr menetti neljä hammastaan loukkaannuttuaan pelitilanteessa joulukuussa 2015.
Jágr on kertonut haastatteluissa, että hän aikoo pelata mahdollisimman pitkään, jopa 50-vuotiaaksi asti. Hän on pysynyt lupauksessaan sitkeästi ja tehnyt erilaisia elämänmuutoksia, kuten lopettanut kahvin juomisen.
Kesällä 2017 Jágr oli ilman sopimusta, mutta uskoi pystyvänsä pelaamaan edelleen NHL:ssä. Jágr palasi Tšekkiin ja Kladnoon, omistamaansa seuraan. Hän pelaa siellä edelleen, ainakin vuoden 2021 joulukuuhun saakka.
Kauden avausottelussaan tammikuussa 2021 Jágr teki yhden maalin. Maalin myötä Jágr on nyt tehnyt vähintään yhden maalin 33 perättäisellä kaudella ammattilaisottelussa.
Bump-stock
Bump-stock tai bump-fire on ampumatekniikka, jossa puoliautomaattisen kiväärin rekyyliä hyödynnetään niin, että sen tulinopeutta saadaan kasvatettua. Ampuja työntää asetta tukikädellään eteenpäin ja liipasinsormi pysyy paikallaan. Näin liipasimen kontaktia liipasinsormeen saadaan nopeutettua. Muilla kuin hyvin lyhyillä etäisyyksillä osumatarkkuus kärsii merkittävästi. Tekniikkaa voi käyttää myös puoliautomaattisen pistoolin kanssa.
Lisävarustus, jota englanniksi kutsutaan nimellä bump-stock, sisältää edestakaisen liikkeen sallivan tukin ja lepotason liipasinsormelle. Vaikka varustus ei sisällä jousia, se pystyy kalifornialaisen demokraattisenaattorin Dianne Feinsteinin mukaan kasvattamaan puoliautomaattisen kiväärin tulinopeuden 400–800 laukaukseen minuutissa.
Vaikka lisävarustus käytännössä tekee aseesta tulinopeudeltaan konetuliaseen, se oli 2017 laillinen myyntituote Yhdysvalloissa ja nousi uutisiin Las Vegasin joukkosurman yhteydessä.
ARP (protokolla)
ARP on protokolla, jolla Ethernet-verkoissa selvitetään loogista osoitetta vastaava fyysinen osoite: IP:tä käytettäessä  IP-osoitetta vastaava Ethernet- eli MAC-osoite. ARP toimii tavallisesti vain broadcast tyyppisissä verkoissa, mutta muun tyyppisiin verkkoihin on olemassa NBMA.
Jotta laite voisi liikennöidä toisen laitteen kanssa Ethernet-verkossa, sen täytyy tietää tuon toisen laitteen MAC-osoite. Niinpä ennen liikennöintiä kone lähettää verkkoon ARP-kyselyn, johon se liittää haluamansa IP-osoitteen. Kaikki koneet kuulevat viestin ja se, jolla on kyseinen IP-osoite, lähettää ARP-vastausviestissä oman MAC-osoitteensa. Liikennöivä kone tallentaa tuon vastauksen myös välimuistiin (ARP cache), joten ARP-kyselyä ei tarvitse tehdä ennen jokaista liikennöintiä.
ARP-protokolla on hyvin haavoittuvainen hyökkäyksille ja sen avulla on mahdollista salakuunnella jopa kytkentäisiä lähiverkkoja, ks. ARP-väärennös.
Päätelaitteille on kehitetty käänteinen ARP-protokolla eli RARP-protokolla, jolla fyysisen osoitteensa tietävä laite voi selvittää loogisen osoitteensa.
Komennot
Verkkoon lisättäviä laitteita on mahdollista seurata -nimisellä daemonilla, joka lähettää ylläpitäjälle sähköpostin aina, kun verkkoon tulee uusi, aiemmin tuntematon laite.
Metoklopramidi
Metoklopramidilla on myös äidinmaidon eritystä lisäävä vaikutus ja sitä saatetaankin joskus käyttää tarkoituksena lisätä maidontuotantoa.
Pitkäaikaiskäyttöä ei suositella, koska varsinkin lapsilla on havaittu lääkkeen käytön pitkittyessä vakavia neurologisia haittoja.
Historia
Lääkeaineen kuvasivat ensi kerran kemian yhtiö Laboratoires Delagrangessa työskennelleet ranskalaiset kemistit Louis Justin-Besançon ja Charles Laville vuonna 1964. Samana vuonna julkaistujen kokeiden jälkeen Laboratoires Delagrange toi metoklopramidin myyntiin kauppanimellä Primperan. Vuonna 1991 yhtiön osti Synthelabo, joka myöhemmin fuusioitui Sanofin kanssa.
USA:ssa lääkkeen toi markkinoille A.H. Robins vuonna 1979 nimellä Reglan.
Fly by Night
Fly by Night on kanadalaisen rock-yhtye Rushin toinen studioalbumi ja samalla ensimmäinen, jolla on mukana rumpali Neil Peart. Albumi julkaistiin vuonna 1975.
Georges Leekens
Georges Leekens (s. 18. huhtikuuta 1949 Meeuwen, Belgia) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura
Leekens toimii nykyään myös valmennuskonsulttina ja on julkaissut myös jalkapallovalmennukseen liittyviä kirjoja.
Helmikuusta 2009 hän siirtyi saudiseura Al-Hilalin päävalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän sai potkut jo toukokuussa.
Kesäkuussa 2009 Leekens allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen belgialaisseura KV Kortrijkin kanssa. Leekensin johdolla Kortrijk pelasi upean kauden 2009–2010 ja sijoittui Jupiler Leaguessa neljänneksi. Toukokuun alussa 2010 Leekens palasi Belgian maajoukkueen peräsimeen EM2012-projektin kattavalla sopimuksella. Hyvien tulosten myötä Leekens allekirjoitti jatkosopimuksen MM2014-projektin loppuun ulottuvan jatkosopimuksen huhtikuussa 2011.
Leekens jätti Belgian maajoukkuevalmentajan tehtävät toukokuussa 2012 ja siirtyi Belgian liigassa pelaavan Club Bruggen valmentajaksi. Urakka seurassa jäi kuitenkin lyhyeksi, kun Leekens sai potkut jo marraskuun alussa 2012 kehnosti alkaneen kauden vuoksi.
Maaliskuun lopussa 2014 Leekensistä tuli kaksivuotisella sopimuksella Tunisian jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hän johdatti Tunisian vuoden 2015 Afrikan-mestaruuskisoihin. Tunisia voitti karsintalohkonsa 14 pisteellä, eikä hävinnyt otteluakaan. Afrikan-Mestaruuskisoissa Leekensin Tunisia voitti myös lohkonsa ja eteni puolivälieriin. Tunisia kuitenkin hävisi Päiväntasaajan Guinealle maalein 1–2. Leekens erosi päävalmentajan paikalta kesäkuussa 2015 palkkabonuksien maksamiseen liittyvien epäselvyyksien vuoksi.
Lokakuussa 2015 Leekens palasi KSC Lokerenin päävalmentajaksi. Kokeneen valmentajan johdolla Lokeren sijoittui kauden 2015/16 päätteeksi Belgian liigassa lopulta sijalle 11. Kausi 2016/17 alkoi kuitenkin kehnosti ja Leekens sai potkut lokakuussa 2016, kun Lokeren majaili liigan häntäpäässä.
Lokakuussa 2016 Leekens korvasi potkut saaneen Milovan Rajevacin Algerian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Algerian menestys Afrikan mestaruuskilpailuissa 2017 jäi Leekensin johdolla vaisuksi. Joukkue pelasi alkulohkossaan 2–2 tasapelit Zimbabwen ja Senegalin kanssa sekä hävisi 2–1 Tunisialle. Pisteet riittivät vain lohkon kolmossijaan ja Algerian turnaus päättyi aikaisin. Leekens ilmoitti putoamisen jälkeen eroavansa tehtävästään.
Marraskuun alussa 2017 Leekensistä tuli Unkarin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hän sai potkut kesällä 2018, kun Unkari oli hävinnyt kolme neljästä maaottelustaan belgialaisen alaisuudessa.
Lokakuussa 2018 Leekensistä tuli Étoile Sportive du Sahelin päävalmentaja. Leekens luotsasi Étoilen Arabian Mestarien liigan puolivälieriin, mutta kotimaan sarjan heikkojen tulosten vuoksi hän jätti tehtävänsä jo marraskuussa 2018.
Tammikuussa 2019 Leekensistä tuli iranilaisseura Tractor Sazin päävalmentaja. Tractor jäi Leekensin johdolla Iranin liigassa vasta viidenneksi ja seura purki belgialaisen sopimuksen kauden jälkeen.
SQL
Structured Query Language (SQL) on IBM:n kehittämä standardoitu kyselykieli, jolla relaatiotietokantaan voi tehdä erilaisia hakuja, muutoksia ja lisäyksiä.
Kieli on kehitetty 1970-luvulla IBM:n tutkimuslaboratoriossa System R -tietokantajärjestelmää varten.
SQL-kielestä on useita murteita: esimerkiksi Oraclella on PL/SQL, Microsoftilla Transact-SQL ja ANSI-standardi ANSI SQL. ISO/IEC on julkaissut standardoidun version SQL:stä, jonka uusin versio on ISO/IEC 9075-1:2016. Eri tietokantojen hallintajärjestelmissä on lukuisia eroja SQL-kielen toteutuksissa.
SQL-kieli ei määritä verkkoprotokollaa tai standardia, jolla SQL-komentoja välitetään. ODBC on ohjelmointirajapinta, joka tarjoaa tietokantajärjestelmästä riippumattoman rajapinnan ja vaatii tietokantajärjestelmälle sopivan ODBC-ajurin asiakasohjelmalle. ODBC on osa SQL/CLI-standardia. LDAP on esimerkki tietokannasta, jossa myös verkkoprotokolla on standardoitu.
Tärkeimmät käyttökäskyt ovat SELECT, UPDATE, INSERT ja DELETE. Tärkeimmät tiedon määrittelykäskyt ovat CREATE TABLE, CREATE VIEW, joilla luodaan uusia tietokantaobjekteja (taulu ja näkymä, vastaavasti). ALTER-käskyllä voidaan muuttaa objektia (esim. lisätä tauluun jälkeenpäin uusi sarake).
SQL-palvelimia
Suljettu lähdekoodi
Avoin lähdekoodi
Arvid Lydecken -palkinto
Arvid Lydecken -palkinto on vuonna 1969 ensimmäisen kerran jaettu Suomen Nuorisokirjailijoiden vuosittain myöntämä tunnustus korkeatasoisesta suomen- tai ruotsinkielisestä lastenkirjasta (kertomukset, sadut, runot). Vuosina 1992–1996 palkintoehdokkaina olivat myös nuortenkirjat. Palkintoa tukee Kopiosto (vuoteen 2007 Lasten Parhaat Kirjat -kerho). Palkinnon suuruus määräytyy palkintovuoden mukaisesti, esimerkiksi vuonna 2022 palkintosumma oli 2 022 euroa.
Palkinto on nimetty kirjailija Arvid Lydeckenin mukaan. Lydecken kirjoitti runo-, satu-, kuva- ja seikkailukirjoja omalla nimellään ja nimimerkillä Arvily. Hän oli tieteiskirjallisuuden pioneereja Suomessa. Lydeckenin tunnetuimpia runoja on ”Telefooni Afrikassa”, jonka hän sovitti vanhan kansanlaulun säveliin. Monet muutkin hänen runosaduistaan ovat yhä elävää lastenlyriikkaa. Hän toimitti lastenlehti Pääskystä yhdessä Anni Swanin ja Helmi Setälän kanssa.
F1 (kokoelmalevysarja)
F1 on suomalainen vuosina 1994–2000 julkaistu kokoelmalevysarja. Levyjen musiikki perustui lähinnä siihen aikaan suosiossa olleeseen elektroniseen musiikkiin ja popmusiikkiin.
Kokoelmasarjan ensimmäisen osan julkaisi K-Tel International Finland Oy vuonna 1994, ja sama levy-yhtiö julkaisi myös vuosina 1995–1999 ilmestyneet seuraavat levyt. Levysarjan viimeinen osa julkaistiin vuonna 2000, mutta sen julkaisijana toimi Edel Records Finland. Sarjan osat julkaistiin CD-levyjen lisäksi C-kasetteina.
Levyjen kansikuvissa on Formula 1 -aiheinen teema. Lisäksi kansiin on kirjattu artisteja ja yhtyeitä, joiden kappaleita levyllä on. Yhtyeitä, jotka esiintyivät useammalla levyllä, ovat muun muassa Cappella, Corona, Scooter ja Fun Factory.
Kasuistiikka
Kasuistiikka eli tapauskohtainen etiikka on yksi soveltavan etiikan muoto. Termiä käytetään usein laeista ja etiikasta keskustellessa, ja se voidaan nähdä tiukkoihin periaatteisiin perustuvan järkeilyn kritiikkinä. Tiukkoihin periaatteisiin nojautuvan etiikan perusteella voitaisiin esimerkiksi sanoa, että valehtelu on aina moraalisesti väärin, kun taas kasuisti voisi sanoa, että valehtelu voi olla tai voi olla olematta väärin, riippuen tilanteesta. Kasuisti voi esimerkiksi katsoa, että valehtelu on moraalisesti väärin annettaessa valallista todistusta oikeudessa. Toisaalta hän voi katsoa, että valehtelu on paras moraalinen valinta jos se pelastaa jonkun hengen.
F1 (kokoelmalevysarja)
F1-95
Kokoelmasta on julkaistu kaksi painosta. Toisessa painoksessa Cabballeron esittämä "Gimme Gimme And More More" on vaihdettu saman yhtyeen kappaleeseen "Nanaya".
Kasuistiikka
Länsimaisen kasuistiikan juuret ovat jo Aristoteleen ajattelussa, mutta sen huippuvaihe ajoittuu noin vuosiin 1550–1650, jolloin jesuiitat hyödynsivät kasuistiikkaa laajalti. Blaise Pascal hyökkäsi voimakkaasti kasuistiikka vastaan.
F1 (kokoelmalevysarja)
F1-98
Vuonna 1998 ilmestyneestä levystä julkaistiin myös VHS-kasetti, joka sisältää levyssä olevien kappaleiden musiikkivideoita.
Kasuistiikka
Moderni kasuistiikka pyrkii tarjoamaan ratkaisun velvollisuusetiikan ja utilitaristisen etiikan väliseen ristiriitaa. Kasuistit, kuten Albert R. Jonsen ja Stephen Toulmin (The Abuse of Casuistry, 1988), ovat haastaneet perinteiset sovelletun etiikan paradigmat. Kasuistiikka ei ota lähtökohdakseen ideologioita ja teoriaa, vaan kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvät tosiseikat — sen sijaan, että soveltaisi teoriaa yksittäistapaukseen, kasuistit aloittavat yksittäistapauksesta ja kysyvät, mitä moraalisesti merkityksellisiä seikkoja (mukaan lukien sekä teoriat että käytäntö) tapauksessa tulisi ottaa huomioon. Jonsenin ja Toulminin mukaan tällainen lähestymistapa johtaa helpommin konsensuksen saavuttamiseen. Näin rabbi, katolinen pappi ja agnostikko voisivat jossakin yksitäistapauksessa päätyä samaan ratkaisuun, vaikkakin olisivat erimielisiä niistä syistä, jotka ovat saaneet heidät päätymään tähän ratkaisuun.
Lähi-infrapunaspektroskopia
Lähi-infrapunaspektroskopia on spektroskopian menetelmä, jossa käytetään hyväksi sähkömagneettisen spektrin lähi-infrapuna-aluetta. Tällä alueella valon aallonpituus on n. 700–2 500 nm. Tyypillisiä NIRS-sovelluksia ovat lääketeollisuuden ei-invasiiviset mittaus- ja ionisoimattomat kuvantamislaitteet. Menetelmällä voidaan mm. tutkia aivokuoren hemodynamiikkaa ja rintasyöpää.
Moribund Records
Moribund Records on yhdysvaltalainen itsenäinen levy-yhtiö, joka perustettiin vuonna 1993 Port Orchardissa, Washingtonissa.
Ultra Hand
Ultra hand on Gunpei Yokoin 1960–70-lukujen vaihteessa kehittämä lelu. Ultra Hand oli Nintendon ensimmäinen menestyslelu, ja se myi Japanissa yli miljoona kappaletta. Ultra Handin kahvat sulkemalla se ojentuu täyteen mittaansa ja sen päässä olevat kupit osuvat vastakkain. Näiden kuppien sisään saattoi poimia erinäisiä pallonmuotoisia esineitä ja asioita. Jälleenmyyntipakkauksen mukana tulikin muutamia palloja. Ultra Hand on esiintynyt Wario: Master of Disguisessa ja monessa Warioware-pelissä.
Willy Jobst
Willy Jobst (myös Willi Jobst, Willibald Jobst tai Wilhelm Jobst, 27. lokakuuta 1912 Eger, Egerland, Tšekkoslovakia – 28. toukokuuta 1947 Landsberg am Lech, Saksa) oli SS-Hauptsturmführer ja lääkäri (Dr. med.), joka tuomittiin kuolemaan Mauthausenin keskitysleirillä tekemistään sotarikoksista.
Jobst palveli muun muassa SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerissä sekä Mauthausenin, Gross-Rosenin, Stutthofin, Auschwitzin ja Ebenseen keskitysleireillä vuosina 1941–1945.
Hänet tuomittiin kuolemaan Dachaun sotaoikeudenkäynnissä vankien pahoinpitelystä, kiduttamisesta ja murhista 13. toukokuuta 1946 ja hänet hirtettiin Landsbergin vankilassa 28. toukokuuta 1947.
Hessen (suku)
Hessen on saksalainen hallitsijasuku, joka hallitsi nykyisen Hessenin aluetta keskiajalta 1900-luvun alkuun saakka. Kyseessä on alkujaan Brabant-suvun haara. Hessenin sukuun kuului myös yksi Ruotsin kuningas, yksi Bulgarian ruhtinas ja yksi Suomen kuninkaaksi valittu henkilö.
Suvun alkuperä
Suvun alkuperä on kyetty jäljittämään Kaarle Suuren aikoihin saakka, vuonna 840 eläneeseen Maasgaun kreiviin Giselbertiin, josta Brabantin herttuakuntaa hallinnut Brabant-suku polveutuu.
Hessenin alue liitettiin 1100-luvulla Thüringenin maakreivikuntaan, jonka maakreivi Henrik Raspe kuoli vuonna 1247 ilman perillistä. Seuranneessa perimyssodassa valtakunnan läntinen osa eli Hessen päätyi hänen veljentyttärelleen Sofialle, Brabantin herttua Henrik II:n puolisolle. Sofia luovutti Hessenin maakreivikunnan pojalleen Henrik Lapselle, josta tuli näin Hessenin suvun kantaisä. Hän sai vuonna 1292 myös valtakunnanruhtinaan arvon.
Hessen oli kertaalleen jaettuna kahdelle veljekselle vuosina 1460–1500, mutta yhdistyi uudelleen toisen sukuhaaran sammuttua. Suvun mahtavin hallitsija, vuonna 1567 kuollut maakreivi Filip Jalomielinen määräsi testamentillaan Hessenin jaettavaksi neljän poikansa kesken, jolloin syntyivät eri sukuhaarojen hallitsemat maakreivikunnat Hessen-Kassel, Hessen-Darmstadt, Hessen-Rheinfels ja Hessen-Marburg. Näistä Hessen-Rheinfelsin sukuhaara sammui jo vuonna 1583 ja Hessen-Marburgin haara vuonna 1604, ja niiden maat jaettiin kahden jäljelle jääneen maakreivikunnan kesken.
Hessen-Kasselin sukuhaara
Hessen-Kasselin kruununprinssi Fredrik valittiin vuonna 1720 Ruotsin kuninkaaksi, sillä hän oli Ruotsin sammuneen pfalzilaisen hallitsijasuvun viimeisen hallitsijan, kuningatar Ulriika Eleonooran puoliso. Fredrik I:stä tuli vuonna 1730 myös Hessen-Kasselin maakreivi, mutta maiden välinen personaaliunioni purkautui hänen kuoltuaan lapsettomana vuonna 1751.
Fredrik Vilhelm I:n avioliitto oli morganaattinen, joten hänen lapsensa eivät voineet periä hänen aatelisarvoaan. Fredrik Vilhelmin kuoltua vuonna 1875 Hessen-Kasselin suvun päämiehen asema siirtyi hänen pikkuserkulleen Friedrich Wilhelmille, joka kuului Tanskaan asettuneeseen Hessen-Rumpenheimin sukuhaaraan.
Maakreivin arvon tuleva perijä ja Saksan keisari Vilhelm II:n lanko Friedrich Karl valittiin vuonna 1918 Suomen kuninkaaksi, mutta hän ei ehtinyt ottaa kruunua vastaan ennen kuin Suomen kuningaskuntahanke kariutui.
Friedrich Karlin jälkeläisiä ovat:
Hessen-Darmstadtin sukuhaara
Pisimpään Hessenin suku pysyi vallassa Hessen-Darmstadtissa, joka vuonna 1806 korotettiin Hessenin suurherttuakunnaksi. Hessen-Darmstadtista erotettiin vuonna 1622 Hessen-Homburgin maakreivikunta, jota hallinnut sukuhaara sammui vuonna 1866. Alue palautui Hessen-Darmstadtille, joka luovutti sen vielä samana vuonna Preussille. Vuodesta 1871 Hessenin suurherttuakunta kuului itsehallinnollisena osana Saksan keisarikuntaan. Suvun viimeinen hallitsija oli suurherttua Ernst Ludvig, joka syrjäytettiin vuoden 1918 vallankumouksen yhteydessä. Hänen sisarensa oli viimeinen Venäjän keisarinna Aleksandra Fjodorovna.
Hessen-Darmstadtin sukuhaara sammui mieslinjalta vuonna 1968. Sen viimeinen päämies Ludwig von Hessen oli vuonna 1960 adoptoinut Hessen-Kasselin sukuhaaran silloisen päämiehen Moritz von Hessenin, joka peri siten molempien sukuhaarojen aatelisarvot.
Battenbergin morganaattinen sukuhaara
Battenbergin suku on Hessen-Darmstadtin suvun haara, joka sai alkunsa vuonna 1851 Hessenin suurherttua Ludvig II:n pojan, prinssi Alexanderin solmittua morganaattisen avioliiton kreivitär Julia von Hauken kanssa. Tähän sukuun kuului muun muassa Bulgarian ruhtinaana vuosina 1879–1886 toiminut Aleksanteri I. Englannissa Battenbergit muuttivat vuonna 1917 nimensä muotoon Mountbatten.
Reipas (hevonen)
Reipas kilpaili vuosina 1952–1965. Se voitti urallaan noin 1300 lähdöstä ennätykselliset 348 kertaa, joista yhden kauden aikana enimmillään 62 kertaa. Reipas oli Suomessa eniten rahaa voittanut ravuri vuosina 1958–1960, jolloin sen kunkin kauden aikana ansaitsema palkintosumma oli yli miljoona vanhaa markkaa. Hevosen omisti näinä vuosina Aapeli Miettinen ja sen ohjastajana toimi useimmiten omistaja itse.
Ruunana Reipas ei saanut jälkeläisiä. Reippaalle on pystytetty patsas Varpaisjärven keskustaan.
Varhaisvaiheet
Reipas syntyi vuonna 1948 Kortesjärvellä Lauri Ylikosken kasvattina. Se sai alun perin nimekseen Poju. Pojusta aiottiin työhevosta, joten se ruunattiin. Se myytiin pian Evijärvelle Paavo Kontiaiselle 20 000 markasta, joka myi sen edelleen Kokkolan markkinoilla. Poju vaihtoi omistajaa vielä pari kertaa aina hieman korkeammasta summasta. Pitääkseen sen lopulta osti Iisalmen markkinoilta pienviljelijä Aapeli Miettisen poika Väinö 38 000 markalla. Poju oli tuolloin kolmivuotias, laiha ja vaisu. Isä ihmetteli, miten poika oli tuonut kaupungista asti moisen "karvakukkaron". Hyvällä laitumella tuskin kävelykuntoinen Poju kuitenkin kohentui nopeasti, ja Aapeli Miettinen vaihtoi sen pojaltaan viisivuotiasta tammaa ja 10 000 markkaa vastaan. Reipastunutta hevosta alettiin pian kutsua Reippaaksi.
Ura
thumb|Reipas vuoden 1958 Kuninkuusraveissa Lahdessa. Ensimmäisen kerran Reipas kilpaili neljävuotiaana Korpisen raveissa Varpaisjärvellä 23. maaliskuuta 1952, ja voitti. Samana vuonna ruuna osallistui vain kolmiin raveihin, ja seuraavana vuonna ensimmäiset kilpailut olivat pienillä paikallisradoilla. Kun Reipas ilmoitettiin syksyllä 1953 Kuopion kovatasoisimpiin lähtöihin, nuoren ja tuntemattoman hevosen kykyjä epäiltiin suuresti. Reipas kuitenkin voitti kolme sarjaa ja sijoittui neljännessä toiseksi. Vuoden 1954 tammikuussa Reipas osallistui Kuopiossa neljään sarjaan ja voitti kaikki. Heinäkuussa se rikkoi Kuopion rataennätyksen kahden kilometrin matkalla ajallaan 2.59,2 (kilometriaika 1.29,6). Tulos teki Reippaasta kuusivuotiaana Suomen kolmannen ja ori Akapeetuksen kanssa nuorimman tähtijuoksijan. Huomattavaa on myös, että ennätysjuoksu oli yksi ruunan neljästä lähdöstä saman viikonlopun aikana.
Reippaan syntyperästä liikkui huhuja: epäiltiin sen olevan sukutaustaltaan tuntematon markkinahankinta tai jopa venäläinen sotasaalishevonen. Huhut loppuivat, kun ruunan suku selvitettiin etsimällä sen kasvattaja omistajaketjun alusta. Isäksi vahvistui kuuluisa juoksija ja periyttäjäori Murtimo 3642 (i. Murto), ja emäksi kilpailematon Buge 56574 (i. Noron-Hessu), jonka askelta oli kantakirjatessa moitittu "saamattomaksi".
Reipas kilpaili vuosittain täyden kauden tammikuun jääraveista kauden loppuun syyskuussa, joskus neljäkin lähtöä viikonlopun aikana, eikä osoittanut väsymisen tai lannistumisen merkkejä. Sen ravi oli nopeaa ja puhdasta, eikä se juuri koskaan pyrkinyt laukkaamaan. Kahdentoista vuoden aikana se osallistui noin 1300 lähtöön ja voitti niistä ennätykselliset 348. Vuonna 1958 Reipas täytti 10 vuotta ja voitti vuoden aikana peräti 62 lähtöä. Uransa aikana Reipas rikkoi joitakin suomenennätyksiä ja lukuisia rataennätyksiä. Sen omaksi ennätykseksi jäi 1609 metrin matkan aika 1.25,4 (kilometriaika 1.24,4).
Vuonna 1958 Reipas voitti ensimmäisenä hevosena Suomessa yhden kauden aikana yli miljoona markkaa (vastaa yli 20 000 euroa vuoden 2011 rahassa ). Saman rajan se saavutti vielä vuosina 1959 ja 1960. Kaikkina kolmena vuotena se oli Suomen eniten ansainnut hevonen. Näissä summissa ei ollut mukana esimerkiksi rahakkaiden Kuninkuusravien palkintoja, koska ruunana Reipas ei voinut niihin osallistua. Suurmestaruuden Reipas voitti vuosina 1960 ja 1963.
Reipas osallistui tavallisten lähtöjen lisäksi vuonna 1957 muutamiin kansainvälisiin tasoitusajoihin, joissa samoihin lähtöihin osallistui myös lämminverisiä ravureita. Käpylän kansainvälisessä tasoitusajossa Reipas sijoittui parhaana suomenhevosena seitsemänneksi ja tunnetun venäläistamma Pichtan edelle. Moskovassa ruuna oli parhaimmillaan neljäs kansainvälisissä sarjoissa.
Eläkeikä
Reippaan viimeiseksi ravivuodeksi jäi kolmentoista vuoden juoksu-uran jälkeen vuosi 1965, jolloin se huhtikuuhun mennessä juoksi vielä neljä voittoa ja saavutti kauden parhaana aikanaan 1.33,4. Aapeli Miettinen piti Reippaan raviuran loputtuakin, eikä suostunut myymään ruunaa, vaikka sai siitä monia tarjouksia; esimerkiksi Kalle Hagert tarjosi Reipasta vastaan viittä ravuria ja kuljetusautoa. Varsinaisen uransa päätyttyäkin Reipas pysyi vireänä ja vielä 20-vuotiaana osallistui lähtöön saaden voitonkin. Laitumella kuullessaan hanurinsoittoa naapurista se arveli olevansa kilpailemassa ja ravasi yksin ympyrää. Reipasta 15 vuotta hoitanut Pentti Miettinen kuvasi ruunaa "äärettömän vireäksi [ja] kiihkeäksi".
Armavir (Venäjä)
Armavir on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kuban-joen vasemmalla rannalla 202 kilometriä Krasnodarista koilliseen. Kaupungissa risteytyvät Donin Rostovin, Tuapsen ja Bakun väliset rautatiet. Asukkaita kaupungissa on 190 831 ja urbaanialueella 209 742 (vuonna 2012).
Reipas (hevonen)
Eläkeikä
Reipas eli Varpaisjärvellä vuoteen 1971 asti, jolloin se lopetettiin. Tuolloin sen mukaan oli jo nimetty ravintola Reippaantalli. Keväällä 1985 päätettiin muistaa Reipasta pronssipatsaalla. Kunnantalon edustalle sijoitetun patsaan suunnitteli Herman Joutsen ja se paljastettiin 21. maaliskuuta 1987.
Armavir (Venäjä)
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1839, jolloin sinne siirrettiin sodan takia adygekylissä ahdistetuiksi joutuneita armenialaisia. Vuonna 1848 se sai nimen Armavirski aul Armenian muinaisen pääkaupungin muistoksi. 1800- ja 1900-luvun vaihteessa Armavir oli huomattava kauppapaikka. Donin Rostovin–Vladikavkazin ja Tuapsen rautateiden rakentamisen ansiosta siitä tuli merkittävä liikenteen keskus. Kaupunginoikeudet Armavir sai vuonna 1914. Venäjän kansalaissodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja. Toisessa maailmansodassa Armavir oli saksalaisten miehittämä elokuusta 1942 tammikuuhun 1943.
Nykyään kaupungissa on elintarvike-, koneenrakennus- ja kemian teollisuutta. Nähtävyyksistä huomattavin on vuonna 1846 rakennettu Armenian kirkon katedraali.
Reipas (hevonen)
Sukutaulu
i=isä, e=emä, ii=isän isä, ie=isän emä jne.
Pikselöinti
pienoiskuva|oikea|Valokuva, josta on pikselöity [[rinnat.]] Pikselöinti on kuvien tai videoiden sumentamista, jossa useita lähekkäin olevia pikseleitä jaetaan osioihin, jotka sumennetaan yksivärisiksi. Pikselöintiä käytetään muun muassa silloin, kun on tarpeen piilottaa kuvassa tai videossa näkyviä esiintyviä henkilöitä tunnistamattomaksi tai sensuroida kuvassa tai videossa näkyvät sukupuolielimet tai rinnat. Vuonna 2016 Cornellin ja Teksasin yliopistoiden tutkijat kehittävät neuroverkkoja hyödyntävään tekoälyyn perustuvan tekniikan, jolla valokuvan pikselöidyt osat saa muunnettua tunnistettaviksi.
Armavir (Venäjä)
Armavir on Alavieskan, Kalajoen, Nivalan, Sievin ja Ylivieskan ystävyyskunta.
Spasskaja Polist
Spasskaja Polist on kylä ja rautatieasema Tšudovon piirin Tregubovon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien varrella kahdeksan kilometriä Tregubovosta etelään. Kylässä ja asemalla on yhteensä 258 asukasta (vuonna 2009).
1500-luvulla syntyneen kylän lähellä virtaa pieni Polistjoki. Myöhemmin sinne rakennettiin Vapahtajan eli Spasin kirkko, josta kylä sai toisen nimensä. Vuonna 1896 Spasskaja Polistista tuli Novgorodin läänin Novgorodin kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus.
M10-valtatieltä haarautuu Spasskaja Polistissa Malaja Višeraan, Ljubytinoon ja Borovitšiin johtava maantie R53. Rautatieasema sijaitsee Tšudovon ja Novgorodin välisen radan varrella.
Kylässä toimii puunhankintayritys. Palveluihin kuuluu lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, kauppa, kahvila ja huoltoasema.
Ramires
Ramires Santos do Nascimento, joka tunnetaan paremmin nimellä Ramires (s. 24. maaliskuuta 1987 Barra do Piraí, Rio de Janeiron osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kiinalaista Jiangsu Suningia sekä Brasilian maajoukkuetta. Ramiresin vahvuuksia pelaajana ovat erityisesti liikkuvuus, nopeus ja työmoraali.
Benfica
Toukokuussa 2009 Ramires siirtyi Portugalin pääsarjassa pelaavan Benficaan viisivuotisella ja 7,5 miljoonan euron sopimuksella. Heti ensimmäisellään kaudella Portugalissa Ramiresista tuli joukkueen avainpelaajia sen voittaessa pääsarjamestaruuden ja Portugalin liigacupin. Hän pelasi Benficassa 26 ottelua, joissa teki neljä maalia.
Chelsea
4. elokuuta 2010 Benfica tiedotti hyväksyneensä englantilaisseura Chelsean tekemän 22 miljoonan euron ostotarjouksen Ramiresista. Neljän vuoden sopimus varmistui 13. elokuuta. Ramires sai pelinumerokseen 7, jota oli aikaisemmin käyttänyt seurassa Andri Ševtšenko. Hän debytoi Chelseassa 28. elokuuta 2010 Valioliigaottelussa Stoke Cityä vastaan korvaamalla Michael Essienin ottelun loppuhetkillä. Hän oli ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa 11. syyskuuta 2010 sarjaottelussa West Ham Unitedia vastaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa Chelseassa ja samalla Valioliigassa 24. tammikuuta 2011 vierasottelussa Bolton Wanderersia vastaan 4–0-voitossa. Toisen Valioliigamaalinsa Ramires teki 20. maaliskuuta 2011 voittotilanteessa 2–0 Manchester Citystä maalilla, joka valittiin Chelsean kauden maaliksi. Kaudella 2010–2011 Ramires pelasi liigassa 29 ottelua ja niissä kaksi tehtyä maalia. Chelsea jäi Valioliigassa toiseksi yhdeksän pisteen erolla Manchester Unitediin.
Tilastot
Tilanne 30. lokakuuta 2011
Saavutukset
Benfica
Koit Toome
Koit Toome (s. 3. tammikuuta 1979 Tallinna) on virolainen laulaja ja musikaalinäyttelijä. Hänen musiikkiuransa alkoi vuonna 1995.
Hän edusti Viroa Euroviisuissa Birminghamissa 1998 kappaleella "Mere lapsed". Koit Toome on esiintynyt myös paljon laulaja Maarja-Liis Ilusin kanssa. Vuonna 2011 kesällä hän julkaisi kappaleen Valged ööd Getter Jaanin kanssa. Vuoden 2017 Euroviisuissa hän edusti Viroa Laura Põldveren kanssa kappaleella "Verona".
Shankar (elokuvaohjaaja)
Shankar Shanmugam (s. 17. elokuuta 1963 Kumbakonam, Tamil Nadu, Intia) on intialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja, joka työskentelee tamilinkielisessä elokuvateollisuudessa.
Ura
Shankarin ensimmäinen ohjaus oli vuonna 1993 ilmestynyt Gentleman, jolla hän voitti heti vuoden parhaan tamilinkielisen ohjaajan Filmfare Awards South- ja Tamil Nadu State Film Awards -palkinnot. Seuraavana vuonna elokuvasta ilmestyi Geetha Artsin tuottama hindinkielinen uudelleenfilmatisointi The Gentleman, jonka pääosassa nähtiin teluguelokuvan megatähti Chiranjeevi. Shankar sai samat palkinnot vielä kahdesti uudestaan, vuoden 1994 romanttisella komedialla Kadhalan ja vuoden 2005 psykologisella trillerillä Anniyan. Lisäksi Shankarin tuottama vuonna 2006 ilmestynyt elokuva Veyil voitti vuoden parhaan tamilinkielisen elokuvan National Film Award- ja Filmfare Awards South -palkinnot. Shankarin ohjaama vuonna 2007 ilmestynyt poliittinen trilleri Sivaji, jonka pääosassa näytteli Rajinikanth, teki koko Intian laajuisia lipunmyyntiennätyksiä. Vuoden 2010 tieteiselokuva, niin ikään Rajinikanthin näyttelemä Endhiran oli ilmestyessään koko Intian kallein elokuva ja se menestyi myös Intian ulkopuolella.
Osaluku
Osaluku eli tilan osaluku oli Suomessa maarekisteriin merkityn tilan osuussuhde siihen tilaan tai niihin tiloihin, joista se on muodostettu.
Osaluvun määritelmiä
Vuoden 1952 jakoasetuksen 146 §:n mukaan maarekisteriin oli merkittävä ”tilan osuus koko talosta”, ja tämä sama säännös on kirjoitettu vuoden 1977 muutoksessa muotoon ”tilan osaluku”.
Vuodelta 1938 olevassa lakiasiain käsikirjassa selitetään, että halkominen tarkoittaa maatilan jakamista määrättyjen osalukujen eli murto-osien perusteella useampiin sekä yksityisoikeudellisesti että kameraalisesti itsenäisiin tiloihin, jolla kullakin on oma rekisterinumero (maarekisterissä), oma manttaali, mikäli sellainen oli emätilalla, ja oma vero.
Nykysuomen sanakirjassa osaluku on ”luku, joka ilmaisee tilan suhdetta alkuperäiseen kantatilaan, maakirjataloon”.
Grumman TBF Avenger
thumb|Vaurioitunut TBF-1 Avenger Midwayn saarella. Grumman TBF Avenger oli Yhdysvaltain laivaston lentotukialukselta toimiva torpedopommittaja toisessa maailmansodassa. Avenger oli erittäin onnistunut roolissaan ja sitä pidetään yleisesti eräänä toisen maailmansodan parhaista torpedopommittajista.
Kehitys
Avengerin kehitys sai alkunsa alkuvuodesta 1940, jolloin Yhdysvaltain laivasto päätti aloittaa seuraajan etsinnän epäonnistuneelle Douglas TBD Devastatorille. Laivasto tilasi 8. huhtikuuta 1940 Grummanilta kaksi XTBF-1-prototyyppiä sekä kaksi viikkoa myöhemmin Voughtilta kaksi prototyyppiä. Prototyyppien välisessä kilpailussa Grummanin XTBF-1 voitti kilpailevan XTBU-1:n ja tuli virallisesti valituksi jatkokehittelyn kautta tuotantoon. Hävinneen XTBU-1-prototyypin pohjalta rakennettu Consolidated TBY Sea Wolf eteni myös tuotantoon, mutta sitä rakennettiin vain noin 180 kappaletta.
Rakenne ja aseistus
Koneen tehokas aseistus koostui tahdistimella varustetusta, kiinteästi eteenpäin potkurinlapojen läpi ampuvasta 7,62 millimetrin konekivääristä sekä yhdestä 12,7 millimetrin konekivääristä sähkömotoroidussa asetornissa ja toisesta 7,62 millimetrin konekivääristä ala-ampumossa. Se pystyi kuljettamaan yhteensä 1 134 kilogrammaa pommeja, torpedoita ja raketteja.
Versiot
thumb|TBF-1C, [[Uuden-Seelannin kuninkaalliset ilmavoimat, 1944.]] Grumman Avengerista tuotettiin perusversio TBF-1:n lisäksi ainakin seuraavia erikoisversioita:
Rajallisen tuotantokapasiteettinsa vuoksi Grumman valmisti kaikista Avengereista vain noin neljänneksen eli noin 2 300 konetta, kun General Motors valmisti mallinimellä TBM Avenger noin 7 500 konetta. General Motorsin koneet erosivat Grummanin vastaavista vain tehokkaamman, 1 900 hevosvoiman moottorinsa ja sen tuoman hieman suuremman huippunopeuden osalta.
Käytössä
thumb|Grumman (General Motors) TBM-3E Avenger, Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimat. Avengerit saivat tulikasteen kesäkuussa 1942 Tyynenmeren sodan käännekohdassa Midwayn taistelussa, mutta niillä ei ollut vaikutusta taistelun kulkuun; Avengereita oli vain kuusi kappaletta ja ne joutuivat japanilaishävittäjien ahdistamiksi eivätkä päässeet pommitusetäisyydelle japanilaisista lentotukialuksista. Midwaysta eteenpäin koneet olivat menestyksekkäästi mukana jokaisessa Yhdysvaltain laivaston operaatiossa. Avenger oli raskaan puolustusaseistuksensa takia kova pala vihollishävittäjille ja toisaalta koneen vankka rakenne kesti suuriakin vauriota.
Jarmo Riski
Riski toimi Suomen naisten hiihtomaajoukkueen valmentajana Lahden vuoden 2001 MM-kisojen aikaan. Lahden dopingskandaalin vuoksi hänet erotettiin tehtävästään ja määrättiin elinikäiseen toimitsijakieltoon, josta Suomen Hiihtoliitto hänet kuitenkin vapautti vuonna 2004 ja kansainvälinen hiihtoliitto vuonna 2015.
Grumman TBF Avenger
Käytössä
Yhdysvaltojen 41. presidentti George H. W. Bush toimi sodan aikana torpedolentäjänä ja lensi Avengerilla USS San Jacinto -lentotukialukselta. Yksi hänen lentämistään Avengereista, nimeltään ”Barbara”, ammuttiin alas 2. syyskuuta 1944. Tuolloin 20-vuotias aliluutnantti Bush pelastautui laskuvarjolla ja palasi taistelutoimiin. Hän lensi 58 taistelulentoa Avengereilla ennen sodan loppumista.
Jarmo Riski
Riski lopetti huippu-urheilijoiden valmentamisen vuonna 2010, mutta palasi valmennukseen vuonna 2016. Hänen valmennettaviaan vuonna 2010 olivat muun muassa Virpi Kuitunen, Aino-Kaisa Saarinen ja Teemu Kattilakoski. Vuonna 2016 hän alkoi valmentaa muun muassa Sami Jauhojärveä ja ampumahiihtäjä Olli Hiidensaloa.
Grumman TBF Avenger
Käytössä
Avenger oli käytössä myös Fleet Air Armissa, jossa tyyppinimenä oli Tarpon. Sitä käytettiin sekä torpedokoneena, vaakapommittajana että sukellusveneentorjuntakoneena, ja sillä lennettiin sekä suurilta lentotukialuksilta että saattuetukialuksilta. Koneella oli Fleet Air Armissa lempinimi Turkey.
Jarmo Riski
Suomen valmentajat ry valitsi Riskin vuoden valmentajaksi vuonna 2007. Lahden dopingtapauksen vuoksi valinta herätti keskustelua. Omalla hiihtourallaan Riski saavutti yhden SM-hopean Ilomantsin Urheilijoiden viestijoukkueessa 1985.
Tuntsan erämaa
thumb|Tuntsajoki Piimäkurun kotalaavun lähellä (17.9.2007) Tuntsa on erämaa-alue Sallan ja Savukosken kuntien pohjoisosassa. Urho Kekkosen kansallispuistosta etelään sijaitsevan Tuntsan erämaa-alueen pinta-ala on 500 km². Aluetta halkoo Koutajoen vesistöön kuuluva, Venäjän suuntaan laskeva Tuntsajoki ja Suomen suuntaan virtaa Kemijoen sivujoki Värriöjoki. Erämaa-alueen korkeimpia lakia ovat Sorsatunturi ja Sauoiva. Muita tuntureita ovat kiviset ja paikoin louhikkoiset Nuolusoiva, Kuskoiva ja Takkaselkätunturi. Vuonna 1960 alueella riehui suuri metsäpalo ja palon jäljet ovat nähtävissä yhä edelleen. Palossa tuhoutui metsää Suomen puolelta 20 000 hehtaaria ja Venäjällä n. 100 000 hehtaaria. Pohjoisessa Tuntsan erämaa-alue rajoittuu Värriön luonnonpuistoon.
Destro
Destro on Action Force -universumissa esiintyvä superroisto. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1983 A Real American Hero -lelusarjassa.
Hahmon tausta
Oikealta nimeltään James McCullen Destro XXIV on skotlantilainen Destron linnan Lairdi. Hän peri linnan Destro klaanilta, joka on vuosisatojen ajan suunnitellut ja myynyt aseita. Destro muodosti nykyisen inkarnaation yhtiöstä, joka tunnetaan lyhyesti nimellä MARS (Military Armament Reasearch Syndicate). Hän pitää yllään berylliumista taottua teräsnaamiota, josta tuli Destron suvun symboli, kun heidän esi-isänsä oli jäänyt kiinni myytyään aseita kahdelle toisiaan vastaan sotaa käyneille klaaneille. Kumpikaan puoli ei halunnut teloittaa Destron esi-isää, jonka myötä he takoivat naamion hänelle pidettäväksi merkkinä teoistaan.
Action Force
thumb|220px|Destro vuoden 1985 G.I. Joe -sarjassa. Arthur Burghardt ääninäytteli Destroa vuosina 1985-1986 animaatiosarjassa Action Force.
Destro toimi sarjassa pääosin Cobra Commanderin lähimpänä alaisena ja oli romanttisessa suhteessa Baronessin kanssa. Destro sai Cobralta tehtäväkseen asentaa yhden kolmesta mustista jättikuutioista, pienen vaivan päätteeksi hän myös onnistui siinä ja pakeni paikalta, kun Joen joukot joutuivat taistelemaan kuutiota vastaan siihen asti kunnes se laukaisi säteensä kohti avaruutta. Destro sai vielä asentaa neljännen kuution paikalleen Baronessin kanssa, jonka he suorittivat onnistuneesti. Sittemmin hän sai tehtäväkseen asentaa matalakorkuisen pimeyden pyramidin, kun G.I. Joen joukot onnistuivat estämään alkuperäisen suunnitelman. Pian Joen joukot onnistuivat tunkeutumaan Cobran temppeliin, jossa se tuhosivat koko pimeyden pyramidin itsetuhokatkaisimella. Destro joutui naamioitumaan ja pakeni metrolla yhdessä Baronessin, Crimsonin kaksosten ja Cobra Commanderin kanssa.
Sittemmin hän jatkoi Cobralle työskentelemistä ja valmisti sademetsässä sijainneessa tukikohdassaan ydinkärkiä, joilla Cobra Commander uhkasi räjäyttää jokaisen Yhdysvaltain osavaltion. Tehtävä kuitenkin epäonnistui G.I. Joe -joukkojen purkaessa jokaisen pommin. Myöhemmin Destro yritti saada hakkeroinnin kautta G.I. Joen satelliittia, mutta Breaker onnistui välttämään tapauksen lisäämällä sen vauhtia, jonka myötä he menettivät hallinnan satelliittiin. Se putosi Afrikkaan, jonne Cobra Commander lähetti Storm Shadowta etsintöjä varten.
G.I. Joe: Resolute
Eric Bauza ääninäytteli Destroa vuoden 2009 animaatiosarjassa G.I. Joe: Resolute.
Sarjassa Destrolla on lyhyt rooli. Se pitää yhdessä Baronessin kanssa ryhmän tiedemiehiä panttivankina. Roadblock ja Gung-Ho hyökkäävät heidän piilopaikkaansa ja ampuvat Destroa sekä Baronessia sillä välin, kun Stalker pelastaa tiedemiehet maassa olevan luukun kautta. Lopulta Roadblock ja Gung-Ho vangitsevat kaksikon.
Action Force: The Movie
Destro esiintyi pienessä roolissa samannimiseen televisiosarjaan pohjautuvassa elokuvassa Action Force: The Movie, jossa hahmon äänenä toimi Arthur Burghardt. Hän tarjosi palveluksiaan uusille terroristijoukoille Golobulusille ja Cobra-Lalle, jonka myötä Destro kääntyi Cobra Commanderia vastaan. Destro nähtiin vielä taistelemassa Cobra-Lan rinnalla G. I. Joen joukkoja vastaan ja selvisi eräästä räjähdyksestä, jossa menehtyi useita Cobra-Lan sotilaita.
G.I. Joe: Valor vs. Venom
Scott McNeil ääninäytteli Destroa vuoden 2004 tietokoneanimaatioelokuvassa G.I. Joe: Valor vs. Venom.
Destro työskenteli tiiviisti yhdessä Baronessin kanssa Cobra Commanderille. Kaksikko sieppasi kenraali Hawkin pohjoisnavan päämajaansa Cobran uutta suunnitelmaa varten. Paikalla Destro esitteli samalla suunnitelmansa, jonka myötä yhtiönsä avustuksella Cobra Commander voisi vallata maailman kolmen vuoden sisällä. Tämä ei kuitenkaan tyydyttänyt heidän johtajaa, joka torjui ajatuksen. Sittemmin Destro oli mukana laukaisemassa ohjusta Brasiliasta, jolla Cobra yritti muuttaa maailman ihmiset hybrideiksi. Hänet kuitenkin pidätettiin muiden Cobran jäsenten tavoin.