cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saarijärvi (Espoo)
Espoon korkein kohta, eli Mustakorvenkallio, sijaitsee Saarijärven ja Ison Majaslammen välissä.
Saarijärven vesitilavuus on 4 602 000 kuutiometriä.
Saarijärvi (21.044.1.007) kuuluu Lakistonjoen valuma-alueeseen (21.044), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vantaanjoen vesistössä (21). Toinen jakovaihe on Lepsämänjoen valuma-alue (21.04). Saarijärvi on Vantaanjoen alueen lounaisia vakavesiä.
ITC Willow
pienoiskuva|ITC Willow ITC Willow on Tony Forsterin suunnittelema arts and crafts -liikkeen ja Wienin sessessionismin tyyli-ihanteita ilmentävä kirjaintyyppi, joka perustuu arkkitehti Charles Rennie Mackintoshin tekstaukseen. Siirtokirjainten valmistaja Letraset julkaisi alun perin kirjaintyypin vuonna 1990. ITC eli International Typeface Corporation julkaisi sen sittemmin nimellä ITC Willow.
Oujda
Oujda on kaupunki Marokon itäosassa noin 14 kilometrin päässä Algerian vastaisesta rajasta. Kaupungin historian aikana se on vallattu, tuhottu ja jälleenrakennettu useaan otteeseen. Vuonna 2014 kaupungissa oli noin 494 000 asukasta.
Historia
thumb|vasen|Tori postikortissa vuoden 1922 paikkeilta. Oujdan kaupungin perusti vuonna 994 zenata-berberiheimon tuolloinen päällikkö Ziri bin Atiyya. Zenataberberit olivat ajautuneet Länsi-Marokkoon yhteenotoissa sandhajaberberien kanssa ja sittemmin heistä tuli Córdobassa hallinneiden umaijadien kannattajia. Zirin oli heimoineen aluksi tarkoitus asettua Fèsin alueelle, mutta hän päätyi perustamaan varuskunnan ja hallintopaikkansa Oujdaan, koska se oli lähempänä hänen heimonsa alueita sisämaassa. Almoravidit valtasivat kaupungin vuonna 1079 ja seuraavalla vuosisadalla se päätyi almohadien hallintaan, joita seurasivat marinidit. 1500-luvulta 1800-luvulle alueen hallinnasta taistelivat Marokon sulttaanit ja Algeria hallinnut Osmanien valtakunta. Marokon sulttaanit toivat alueelle omaa valtaansa vahvistaakseen arabeja Marrakechin eteläpuolelta, ja se liitettiin lopullisesti Marokkoon vuonna 1795. Vuonna 1844 kaupungin valtasivat ranskalaiset joukot kostoksi Marokon sulttaanin avusta Abdelkaderille. Ranskalaiset palasivat vuonna 1859 ja vuonna 1907 ja miehittivät sitä jälkimmäisestä lähtien Ranskan Marokon protektoraain perustamiseen saakka.
Vuonna 1910 Oujdassa oli 6 466 asukasta. Ranskan vallan aikana alueelle muutti suuri joukko pied-noireja, eli Pohjois-Afrikkaan tulleita pääasiassa ranskalais- ja espanjalaistaustaisia siirtolaisia. Heidän ja paikallisten lisäksi kaupungissa oli aktiivinen juutalaisyhteisö. Vuoteen 1936 mennessä kaupungin asukasluku olikin jo 34 500 ja hieman ennen Marokon itsenäistymistä 80 000. Suuri valtaosa eurooppalaisista ja juutalaisista muutti maasta itsenäisyyden jälkeen, mutta heidän tilalleen on tullut uusia asukkaita maaseudulta. Algerian itsenäistyttyä kaupungista tuli tärkeä rajanylityspaikka, joka on kuitenkin ollut ajoittain suljettu maiden välisten yhteenottojen takia.
Talous
thumb|Oujdan [[souk.]] Oujda on Marokon itäosien taloudellinen keskus. Rajakaupunkina Oujdan palvelualat, kuten kuljetus- ja hotelliala ovat menestyneet, mutta kaupungissa on vain vähän teollisuutta ja sen suurimmat alat ovat kärsineet ajoittain poliittisesta tilanteesta Marokon ja Algerian välillä. Maaseutuväestön muuttaessa kaupunkiin etenkin, kun alueilla kaupungin eteläpuolella on suljettu kaivoksia, ei kaikille uusille asukkaille ole pystytty tarjoamaan työpaikkoja. Kaupunkia ympäröivällä maaseudulla kasvatetaan esimerkiksi vehnää, lampaita, vuohia ja espartoheinää, joista jälkimmäistä viedään ulkomaille paperin raaka-aineeksi.
Väestö
Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan Oujdassa oli yhteensä 494 252 asukasta.
Alessandro Petacchi
thumb|250 px|Alessandro Petacchi 2015
Alessandro Petacchi (s. 3. tammikuuta 1974 La Spezia, Liguria) on italialainen ammattipyöräilijä. Lempinimellä Ale-Jet tunnettu Petacchi oli yksi 2000-vuosikymmenen parhaista kirimiehistä. Hän voitti kaikkiaan 48 etappivoittoa pyöräilyn suurissa ympäriajoissa. Vuoden 2004 Italian ympäriajossa Petacchi voitti ennätykselliset yhdeksän etappia. Lisäksi hän voitti Milano – San Remo-klassikon vuonna 2005.
Petacchi loukkasi polvilumpionsa Italian ympäriajossa vuonna 2006 jo 3. etapilla ja oli koko loppukauden sivussa. Kaudella 2007 hän palasi huipulle voittaen viisi osuutta Giro d'Italiassa. Juuri ennen Ranskan ympäriajon alkua heinäkuussa Italian olympiakomitea langetti Petacchille vuoden mittaisen kilpailukiellon. Olympiakomitean mukaan Petacchin toukokuisessa Girossa antamasta dopingnäytteestä löytyi huomattavasti raja-arvon ylittänyttä astmalääkettä. Muutamaa viikkoa myöhemmin Italian Pyöräilyliitto vapautti hänet doping-syytöksistä. Kauden päätteeksi Petacchi voitti Pariisi-Tours-klassikon.
6. toukokuuta 2008 urheilun vetoomustuomioistuin CAS määräsi Petacchille vuoden kilpailukiellon, koska hänen vuoden 2007 Italian ympäriajossa antamassaan dopingnäytteessä oli raja-arvon ylittävä määrä salbutamolia. Hänellä oli lupa salbutamolin käyttöön astman hoidossa. Salbutamolilla voi yliannoksena olla suorituskykyä parantava vaikutus. Kilpailukielto astui voimaan takautuvasti marraskuun 2007 alusta lähtien. Lisäksi CAS katsoi hänen jo kärsineen rangaistuksestaan kaksi kuukautta, joten kilpailukielto päättyi elokuun 2008 lopussa. Petacchi menetti päätöksen seurauksena vuoden 2007 Italian ympäriajon etappivoittonsa. Lisäksi hänen tuloksensa marraskuun 2007 alusta kilpailukiellon määräysajankohtaan, toukokuun 2008 alkuun, hylättiin.
Doping-rikkomuksen seurauksena ProTour-tason joukkue Milram irtisanoi Petacchin sopimuksen. Petacchi jatkoi kuitenkin uraansa kilpailukiellon päätyttyä Professional Continental -tason joukkueessa LPR Brakes - Ballan, jonka kanssa hän solmi sopimuksen heinäkuun alussa vuonna 2008. Hän voitti kaksi etappia Italian ympäriajossa 2009. Kaudeksi 2010 Petacchi siirtyi Lampre-Farnese Vini -joukkueeseen. Hän voitti samana vuonna Ranskan ympäriajon pistekilpailun. Lisäksi hän voitti kilpailussa kaksi etappia. Hän siirtyi kesken kauden 2013 Omega Pharma-Quick Step -talliin. Kaudella 2015 hän edusti Southeast Pro Cycling Teamia, kunnes lopetti uransa 13. kesäkuuta 2015.
Toukokuussa 2019 Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI julkisti tiedon että Petacchi olisi käyttänyt dopingaineita myös vuosina 2012–2013.
Saavutuksia
1998
2000
2001
2002
2003
2004
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2014
Luolavertaus
pienoiskuva|upright=1.5|Havainnollistus Platonin luolavertauksesta. Luolavertaus on Platonin esittämä allegoria, jonka hän esittää Valtion kirjan VII alussa (514a–520a).
Platonismin, uusplatonismin ja gnostilaisuuden filosofiset ja uskonnolliset opit perustuvat pitkälti Platonin ideaoppiin sellaisena kuin se on esitetty luolavertauksessa. Vertaus on selvintä esittää tarinana ja sen jälkeen tulkita se, aivan kuten Platon teki.
Vertaus
Kuvittele joukko vankeja, jotka on kahlittu lapsuudestaan saakka luolan perälle. Paitsi heidän jäsenensä, myös heidän päänsä on kahlittu niin, että heidän silmänsä ovat pakotettuja katsomaan luolan peräseinään. Vankien selän takana on tuli, ja tulen ja vankien välissä on korotettu kävelytie, jota pitkin kuljetetaan erilaisia eläinten, kasvien ja muiden asioiden muotoja. Tulen valo heijastaa sekä vangeista että kuljetetuista asioista tulevan varjon luolan peräseinälle ja kiinnittää vankien huomion. Samoin kun joku muotoja kantava puhuu, hänen äänensä kaikuu luolan peräseinästä ja saa vangit uskomaan, että ääni tuli varjoista. Vangit osallistuvat eräänlaiseen peliin, antaen asioille nimiä kun näkevät niitä. Tämä on kuitenkin ainoa todellisuus, jonka he tuntevat, vaikka näkevätkin ainoastaan kuvien varjoja.
pienoiskuva|vasen|upright=1.06|Platonin luolavertaus Jan Saenredamin kuparipiirroksessa Cornelis van Haarlemin mukaan, 1604. Kuvitellaan, että yksi vangeista vapautetaan, nousee seisomaan ja kääntyy ympäri. Tuli sokaisee hänen silmänsä ja ohi kulkevat muodot näyttävät hänestä epätodellisemmilta kuin varjot. Samoin jos hänet viedään ulos luolasta katsomaan auringonvaloa, hänen silmänsä sokaistuvat eikä hän ensin näe mitään. Vähitellen hän kykenee näkemään tummia hahmoja kuten varjoja, ja sitten kirkkaampia ja kirkkaampia esineitä. Viimeisenä hän kykenisi näkemään itse auringon, ja oppisi, että se tarjoaa vuodenajat ja vuosien vaihtelut, on kaiken näkyvän yläpuolella ja on jollakin tavalla kaiken hänen näkemänsä syy. Tämä osa vertauksesta osuu läheisesti yhteen Platonin aurinkovertauksen kanssa, joka on esitetty Valtion kirjan VI loppupuolella.
Näin valaistuneena vapautettu vanki haluaisi epäilemättä palata luolaan vapauttamaan kahlitut ystävänsä. Ongelma olisi siinä, että he eivät haluaisi vapautua. Luolaan palaaminen vaatisi, että vapautetun vangin silmät totuttelisivat taas uuteen valaistukseen, ja jonkun aikaa hän näkisi huonommin eikä kykenisi havaitsemaan luolan peräseinälle heijastuvia varjoja yhtä hyvin kuin toverinsa, jonka vuoksi hän joutuisi naurunalaiseksi. Tämä saisi vangitut vastustelemaan kaikkia vapautusyrityksiä.
Tulkinta
Platon kertoo, että vertauskuvaa voidaan käyttää kaikkeen sanottuun, tarkoittaen, että sitä voidaan käyttää hieman aiemmin esitettyjen aurinkovertauksen ja jaetun janan tulkitsemiseen.
Hän selittää vertauskuvan varsinaisen merkityksen seuraavasti:
Luolan ulkopuolella oleva aurinko edustaa siis ’Hyvän’ ideaa, ja tämä kohta muiden ohella saattaa antaa kuvan, että Platon piti tätä luovana jumalana. Ihmiset ovat tavallisesti vankeina ja katselevat pelkkiä varjoja, jotka ovat sellaisten muotojen tai kuvien aikaansaamia, jotka eivät vielä itsekään ole varsinaista todellisuutta — se voidaan löytää vasta luolan ulkopuolelta, älyllä käsitettävissä olevasta muotojen maailmasta, ei aisteilla. Muotojen kantajat ovat erilaisia instituutioita ja auktoriteetteja, jotka manipuloivat sitä kuinka näemme maailman. Platon halusi meidän käsittävän, että meidän on ymmärrettävä omat rajoituksemme, jotta voisimme siirtyä niiden tuolle puolen.
Palattuaan katselemasta ”jumalallisia näkymiä” henkilö palaa ”inhimilliseen surkeuteen”, ja
Platon vihjaa tällä mahdollisesti Sokrateen oikeudenkäyntiin.
Saattaa vaikuttaa erikoiselta, että kuvatessaan poliittisesti epätoimivaa ”jumalallisesta inhimilliseen surkeuteen palaamista” ja sitä seuraavaa vastustelua, Platon kuitenkin kuvaa juuri samaan aikaan ihannevaltiotaan, jota hallitsee filosofikuningas. Filosofikuninkaan tunnusmerkkinä oli, että hän on jatkuvasti kosketuksissa hyvän muodon kanssa.
Antti Kuisma
Torinon olympialaisista 2006 Kuisma sai joukkuekilpailusta pronssia. Paras henkilökohtainen arvokilpailusijoitus Kuismalle on viides sija Oberstdorfista 2005 normaalikilpailussa. Yhdistetyn maailmancupissa Kuisman paras osakilpailusijoitus on myös viides, sprinttikilpailusta 12. helmikuuta 2005 Pragelatosta.
Antti Kuisma lopetti kilpaurheilu-uransa kauteen 2007–2008.
Urheilu-uransa jälkeen Kuisma valmensi pitkään Suomen yhdistetyn nuorten maajoukkuetta. Keväällä 2022 Kuisma valittiin Suomen yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajaksi.
Jay Leno
James Douglas Muir ”Jay” Leno (s. 28. huhtikuuta 1950 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen koomikko ja juontaja. Hänet tunnetaan parhaiten vuosina 1992–2014 isännöimästään The Tonight Show -keskusteluohjelmasta.
Elämä ja ura
Vuonna 1950 syntyneen Lenon isä oli italialaisten maahanmuuttajien poika ja äiti skotlantilainen maahanmuuttaja. Perhe muutti New Rochellesta Andoveriin Massachusettsiin kun Jay oli vielä nuori. Koulussa Leno kärsi lukihäiriöstä. Hän kävi kuitenkin lukion läpi ja luki puheterapian kandidaatin tutkinnon Emerson Collegesta Bostonissa.
Leno sai 1980-luvun lopulla paikan The Tonight Show’n juontajan Johnny Carsonin sijaisena. Kun Carson lopetti vuonna 1992, Leno sai hänen paikkansa ohjelman vakituisena juontajana, vaikka moni oli odottanut kokeneemman David Lettermanin saavan paikan. Muiden kanavien kilpailevista ohjelmista huolimatta Leno piti Tonight Show’n katsojaluvut korkeina.
Leno jätti The Tonight Show’n vuonna 2009, ja hänet korvasi Conan O’Brien. Leno itse siirtyi juontamaan uutta The Jay Leno Show -talk show’ta. Kumpikaan ohjelmista ei kuitenkaan menestynyt syksyllä 2009, ja Leno palasi juontamaan Tonight Show’ta maaliskuun 2010 alusta. Hän jätti työn lopullisesti helmikuussa 2014.
Yksityiselämä
Leno avioitui Mavis Nicholsonin kanssa vuonna 1980.
Lenolla on ajoneuvokokoelma jossa oli vuonna 2021 181 autoa ja 160 moottoripyörää Kokoelma ulottuu 1900-luvun alun antiikkiautoista (Bugatti, Duesenberg, Packard) 2000-luvun urheiluautoihin.
Amado Nervo
Amado Nervo (1870 Tepic, Meksiko – 1919 Montevideo, Meksiko) oli meksikolainen runoilija ja prosaisti.
Nervo oli Revista Moderna -lehden perustajia. Hänellä oli taipumusta mystiikkaan, ehkä peruja pappisseminaarista opiskelusta ja lapsuuden uskonnollisesta kasvuympäristöstä. Hän oli kuitenkin runoilijana säkenöivää tyyliä suosiva modernisti, mutta myöhemmin hän suosi yksinkertaista muotoa.
Simon Sebag-Montefiore
thumb|Simon Sebag-Montefiore (2010). Simon Sebag-Montefiore (s. 1965) on brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hänet tunnetaan lukuisista historiallisista tietokirjoistaan, joiden lisäksi hän on kirjoittanut romaanin Sashenka (2008). Hän on Royal Society of Literaturen jäsen.
Sebag-Montefiore opiskeli Harrow Schoolissa ja Cambridgen yliopiston Gonville and Caius Collegessa. Hänen kirjojaan on käännetty lukuisille kielille. Ne ovat olleet kansainvälisiä myyntimenestyksiä ja tuoneet kirjoittajalleen palkintojakin. Hän asuu Lontoossa vaimonsa Santa Montefioren ja kahden lapsensa kanssa.
Sebag-Montefioren historiallisia teoksia ovat muiden muassa Stalin – punaisen tsaarin hovissa, Ruhtinas Potemkin ja Katariina Suuri sekä Nuori Stalin.
Näkemykset
Nuori Stalin -kirjassa Sebag-Montefiore esittää, että Vladimir Leninillä oli vain kaksi kyvykästä apuria: Lev Trotski ja Josif Stalin. Samassa teoksessa Sebag-Montefiore pyrkii oikaisemaan mielikuvia Stalinista georgialaisena maalaisjunttina ja korostaa, että Stalin oli poikkeuksellinen ihminen nuoruudestaan alkaen. Sebag-Montefioren mielestä ennakkoluuloinen mielikuva Trotskista historian ainoana älykkönä on väärä.
Northrop Grumman
Northrop Grumman Corporation on yhdysvaltalainen ilmailu-, avaruus- ja puolustusvälineteollisuusyritys. Northrop Grumman -yhtiö syntyi vuonna 1994, kun Northrop osti Grummanin.
1990-luvulla yhtiö osti Voughtin lentokoneosaston ja myi sen myöhemmin Carlyle Groupille.
Northrop Grumman on läntisten mittareiden mukaan maailman kolmanneksi suurin aseiden valmistaja. Helmikuussa 2007 se työllisti 200 000 työntekijää. Vuonna 2005 sen liikevaihto oli 20,7 miljardia dollaria eli noin 100 000 dollaria/työntekijä. Vuonna 2007 se oli Yhdysvaltain 67. suurin teollisuusyhtiö.
Toimialat
Vuoden 2009 alussa yhtiö vähensi divisiooniensa määrän seitsemästä viiteen, jotka ovat
Aerospace eli ilmailu- ja avaruustekniikka
Yhtiö on rakentanut B-2 Spirit, E-8 Joint STARS ja T-38 Talon lentokoneita sekä RQ-4 Global Hawk-UAV-aluksia Yhdysvaltain ilmavoimille.
Yhdysvaltain laivastolle se on valmistanut BQM-74 Chukar, C-2 Greyhound, E-2 Hawkeye ja EA-6B Prowler lentokoneita. Se on tehnyt osia mm. F/A-18 Hornet-lentokoneisiin, jonka alkuperäinen suunnittelija Northtrop oli 1970-luvun alussa.
Yhtiön avaruusosa on tehnyt NASAlle satelliitteja ja Yhdysvaltain ohjuspuolustuksen eri nimillä tunnetulle organisaatiolle eri järjestelmiä.
Tutkat ja muut sensorit
Northrop Grumman Electronic Systems on kehittänyt monia sotilaallisia sensoreita.
Muita liiketoimia
Yhtiö tekee IT-tekniikkaa Yhdysvaltain liittovaltiolle ja osallistuu nk. huumeiden vastaiseen sotaan.
Ruhkalammi
Ruhkalammi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Poikuskulmalla sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 122,7 metriä mpy. Siihen on johdettu neljä suo-ojaa, joista yhden kautta laskee lampeen Kaakkolammi. Ruhkalammi on läpivirtausjärvi, jonka tulouoma laskee Kuoksenjärvestä ja laskujoki laskee Niittylammin läpi Pukarajärven Latopohjaan.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa oli lammen karttanimi ”Ruokolampi” ja se oli tuolloin autio. Kereskosken ylitti silta, jonka polku johti Kuhmoisten kirkolta Pukaran talolle.
Vuoden 1965 peruskartassa lampeen ei vielä ollut johdettu metsäojia, joten Kaakkolampi oli vielä umpilampi. Vuoden 1986 kartassa Kaakkolammin suo oli jo ojitettu. Vuonna 1965 oli lammen ainoa maatila Kereskoski, mutta myöhemmin lammen rannoille myytiin tontteja kesämökeille.
Necromance
Necromance on kristillinen goottimetalliyhtye, joka perustettiin Sprembergissä, Saksassa vuonna 1987. 1990-luvun alussa yhtye loi itselleen mainetta metallipiireissä tekemällä kiertueita Demigodin ja Lubricantin kanssa. Necromancella oli levytyssopimus Morbid Recordsin kanssa ja myöhemmin Pleitegeier Recordsin kansa. Yhtye julkaisi kaksi albumia 1990-luvulla: White Gothic (1997) ja Wiederkehr der Schmerzen (1999). Yhtyeen kolmas albumi vuodelta 2001, Tribulation Force, esitteli vahvoja industrial metal -vaikutteita. Necromance on kiertänyt Eurooppaa ja esiintynyt merkittävillä festivaaleilla kuten Freakstockissa Saksassa. Yhtyeen viimeisimmät albumit saivat hyvän vastaanoton lehdiltä kuten Rock Hard ja Metal Heart. Necromancen johtohahmo Runhardt Scheffler käsittelee tunnetusti lopunaikoja sanoituksissaan. Yhtye hajosi 2002.
Historia
Yhtye perustettiin vuonna 1987 alun perin nimellä Secret Attack, ja se soitti death metalia. Vuonna 1989 nimi vaihtui Necromanceksi. 1990-luvun alussa yhtye kiersi Eurooppaa, ja esiintyi Suomessakin Demigodin ja Lubricantin kanssa. Necromance julkaisi yhteis-cd:n Enslavedin (Saksa) kanssa vuonna 1991 sekä demot Slow Death (1991), The Dwarf (1992), yhteis-cd:n Zander 1993 ja demon nimeltä The Parable of the Weed (1994). Vuonna 1994 eräässä konsertissa ryhmä äärioikeistolaisia hyökkäsi yhtyeen kimppuun ja murhasivat Necromancen kuljettaja Mike Zernan. Samana vuonna Jean Schulze ja Mario Eccert jättivät Necromancen. Kosketinsoittaja René Schwuleran vaikutuksesta yhtye muutti suuntansa: musiikkityyliksi tuli industrial-vaikutteinen goottimetalli, ja sanoituksissa alettiin käsitellä vakaumuksellisesti kristillisiä aiheita. Tuolloinen kokoonpano koostui laulaja-kitaristi Sandrasta, kosketinsoittaja Renéstä, kitaristi Mikestä ja kitaristi-laulaja Runhardtista.
Vuonna 1997 Necromance äänitti ensimmäisen studioalbuminsa White Gothic. Julkaisun jälkeen yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Pleitegeier Recordsin kanssa. Vuonna 1999 Necromance julkaisi toisen albuminsa Wiederkehr der Schmerzen tällä yhtiöllä. Albumi toi esille enemmän industrial -aineksia. Myöhemmin vuonna 2001 nämä ainekset vahvistuivat osana yhtyeen tyyliä, kun Necromance äänitti kolmannen albuminsa Tribulation Force. Sen tuottivat uraauurtavan saksalaisen gootti-industrial metal -yhtye Umbra et Imagon jäsenet Lutz Demmler ja Mozart. Äänityskokoonpanoa varten yhtyeeseen liittyivät laulaja Raphaela Polterman, ja aiemmin yhtyeessä soittanut Jean Schulze palasi rumpaliksi.
Tribulation Forcen jälkeen Necromance ei ole äänittänyt uutta musiikkia. Yhtyeen kotisivutkaan eivät ole enää toiminnassa, mutta muutama vuosi sitten se antoi kaksi ensimmäistä albumiaan vapaasti ladattaviksi sivuillaan. Kuitenkin 23. joulukuuta 2007 yhtye avasi virallisen MySpace-sivun. Sivulla yhtye kertoo, että Tribulation Force oli yhtyeen kallein albumi tuottaa, ja julkaisun jälkeen levy-yhtiö Pleitegeier ei markkinoinut albumia lainkaan. Sen vuoksi yhtye ajautui vararikkoon, myi soittimensa korvatakseen kulut ja hajosi 2002.
Musiikki
Balaam's Miracle -sivuston kirjoittajan mukaan Necromancen musiikissa on vahvoja vaikutteita vanhan liiton romanttisesta goottimusiikista, joka viittoilee varhaisiin yhtyeisiin, kuten Bauhaus, London After Midnight ja Fields of the Nephilim, mutta monet yhtyeen kappaleet esittelevät kokeiluja myös vaikeatajuisten, lähes perinteistä industrial -musiikkia muistuttavien äänien kanssa. Joissain Necromancen kappaleissa ilmenee jäänteitä yhtyeen saksalaisista death metal -juurista, ja jotkut kappaleet on myös laulettu saksan kielellä, vaikka suuri osa on englanniksi. Necromancen musiikki on pääsääntöisesti kitaravetoista, ja kappalerakenteita luonnehtii yksinkertaisuus, jonka vastapainona ovat satunnaisesti sinfoniset koskettimet. Yhtyeen laulusuoritukset on jaettu mies- ja naislaulajan välillä: Runhardtin laulu on tunnistettavan syvää, hyökkäävää ja karheaa, kun taas yhtyeessä olleet eri naislaulajat esittävät alakuloisesta tyylistä heleään ilmaisuun vaihtelevaa laulua. Yhtyeen sanoituksia kuvaillaan usein ylistäviksi, ja tekstit käsittelevät tyypillisesti lopunaikoja.
Erkki Luiro
Erkki Luiron isoveli Tauno Luiro oli maineikas mäkihyppääjä.
Justin Furstenfeld
thumb|Justin Furstenfeld Justin Steward Furstenfeld (s. 14. joulukuuta 1975 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan Blue Octoberin laulajana, kitaristina ja lauluntekijänä. Hänellä oli myös aiempi yhtye, The Last Wish. Hänen koulunsa oli Teksasin Houstonin High School for the Performing and Visual Arts.
Furstenfeldin kuvataidetta on ollut albumien The Answers ja History for Sale kansissa.
Furstenfeld on kärsinyt mielialahäiriöstä ja sen aiheuttamista päihdeongelmista. Hän on ollut potilaana psykiatrisessa sairaalassa. Blue Octoberin rumpali Jeremy Furstenfeld on hänen veljensä. Laulaa myös Tarjan uusimmalla albumilla: Colours In The Dark, kappaleella: Medusa.
Diskografia
Sooloalbumit
The Last Wish
Blue October
Harvard of the South
Sessiomuusikkona
Edg
Edg on VR:n käyttämä kaksikerroksinen matkustajavaunu. Vaunun alakerrassa ja toisella välitasolla on matkatavaroiden ja pyörien säilytystilaa. Istumapaikkoja on yläkerrassa, toisella välitasolla ja osassa alakertaa. Sarja on muutettu Ed-sarjasta. Ensimmäinen Edg-sarjatunnuksen saanut vaunu oli Edg 28012, joka otettiin koeliikenteeseen 14. toukokuuta 2021. Vuoden 2022 loppuun mennessä vaunuja tehdään kymmenen. Vaunuja käytetään pääasiassa yöjunissa. Kesäkuusta 2022 lähtien niitä on käytetty myös Helsingin ja Turun välisisssä junissa.
Tammikuuhun 2022 mennessä vaunuja oli tehty yhdeksän kappaletta.
Mega Man 9
Mega Man 9 on Inti Createsin kehittämä ja Capcomin julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 3:lle, Wiille ja Xbox 360:lle.
Peli on jatkoa klassiselle Mega Man -sarjalle. Peli on julkaistu digitaalisena latauksena WiiWare, PlayStation Network ja Xbox Live Arcade -palveluissa. Mega Man 9 on 8-bittisen Nintendo Entertainment System -pelikonsolin Mega Man -pelien tyylinen niin ääniltään kuin grafiikoiltaankin.
Tarina
Tarina alkaa, kun kahdeksan robottia alkaa riehua ympäri maailmaa. Pian paljastuu että kyseessä ovat Dr. Lightin luomat robotit. Dr.Wily ottaa yhteyttä koko maailmaan videoviestin lähetyksellä ja ilmoittaa, että hän ei ole tämän teon takana vaan syyttää Dr. Lightiä robottien riehumisesta. Mega Man päättää näyttää maailmalle, että Dr. Light ei tekisi mitään pahaa vaan käy tuhoamassa Lightin luomukset.
Kun Mega Man on voittanut ensimmäisen Lightin robotin, Dr.Ligh on pidätetty ilkivallan aiheuttamisesta. Auto, Roll ja Mega Man eivät usko edelleenkään, että Light on tämän takana vaan epäilevät Wilyä. Voitettuaan ensimmäiset neljä robottia, Mega Man saa sirun, joka oli tehnyt roboteista väkivaltaisen. Kun Mega Man on voittanut kaikki 8 Lightin robotteja, näkevät Roll,Auto ja Mega Man videonauhan, jossa Wily valehtelee Lightin roboteille, että he päätyvät kaatopaikalle ja heidät korvataan uusilla ja paremmilla robooteilla. Robotit kääntyvät Wilyn puheensa myötä ihmisiä ja Lightia vastaan. Mega Manilla on todiste siitä, että Dr. Light on syytön. Yllättäen Dr. Wily vie videonauhan, eikä Mega Man voi muuta kuin mennä Wilyn perään .Mega Man päihittää Wilyn. Wily antautuu ja kertoo, että Light on sairas ja hänet on vietä sairaalaan. Wily vie Mega Manin Lightin luokse, joka makaa sairaan oloisena häkissä. Kun Mega Man lähestyy häkkiä, Proto Man ilmestyy ja varoittaa Mega Mania, että kyseessä on vale Light. Mega Man ei usko Proto Mania vaan koskee häkkiin, joka oli sähköistetty, ja Light olikin valerobotti. Linna on sortumaisillaan, ja Wily pakenee kahden Fake Manien kanssa. Proto Man pelastaa Mega Manin ennen sortumaa.
Sergei Radonežilainen
thumb|right|Pyhittäjä Sergei Radonesilainen ([[ikoni) 1600-luku]] Pyhittäjä Sergei Radonesilainen (n. 1320 – 25. syyskuuta 1392) oli venäläinen munkki, joka perusti Sergijev Posadin Pyhän Kolminaisuuden luostarin. Hänen alkuperäinen etunimensä oli Varfolomei (Варфоломей). Sergei Radonesilainen vaikutti 1300-luvun Venäjän uskonnollisessa ja poliittisessa elämässä.
300px|thumb|left|[[Mihail Nesterov, Nuoren Varfolomein näky, 1889-1890.]] 300px|thumb|left|[[Eduard Lissner, Sergei Radonesilainen siunaa Dmitri Donskoin ennen Kulikovon taistelua, 1907. Maalaus Troitse-Sergijevan lavrasta.]] Sergei Radonesilaisen elämään liittyy useita legendoja. Väitetään muun muassa, että hän sai lapsena lukutaidon munkin tarjoamaa ehtoollisleipää syötyään. Hänen sanotaan saaneen ilmestyksiä vielä aikuisiällään.
Toisen kertomuksen mukaan nuori oppimisvaikeuksista kärsivä Varfolomei tapasi vanhan munkin ja pyysi häneltä apua ongelmiinsa. Munkin opastuksen ja rukousten avulla Varfolomei löysi elämälleen uuden suunnan. Hän luopui omaisuudestaan ja perusti veljensä kanssa Pyhän Kolminaisuuden luostarin, myöhemmän Troitse-Sergijevan lavran.
Varfolomei sai luostarissa luostarinimen Sergei ja hän nousi igumenina arvostettuun asemaan Moskovan ruhtinaspiireissä. Isä Sergei toimi suurruhtinas Dmitri Donskoin hengellisenä neuvonantajana ja auttoi tätä valmistautumaan Kulikovon taisteluun, jossa venäläiset puolustautuivat tataareja vastaan.
Vuonna 1892, kun Sergei Razonesilaisen kuolemasta oli kulunut 500 vuotta, venäläinen taidemaalari Mihail Nesterov innoittui maalaamaan aiheesta kaiken kaikkiaan viisi työtä, joista yksi on Nuoren Varfolomein näky.
Sergei Radonesilaista on muutenkin kuvattu useasti sekä kirkollisessa että kirkon ulkopuolisessa venäläistaiteessa, kuten Eduard Lissnerin maalauksessa.
Ortodoksinen kirkko viettää pyhittäjä Sergei Radonesilaisen muistopäivää 5. heinäkuuta.
Bang Trax
Bang Trax oli Lasse Norreksen ja Dingon jäsenten alkuvuonna 1986 perustama levy-yhtiö ja levymerkki, jolla julkaistiin levyjä myös Dingon hajoamisen jälkeen vielä vuonna 1990. Tällöin silloinen omistaja Ylermi Rauhamaa myi yhtiön toimintoineen Musiikki-Fazerille. Fazerin osti kansainvälinen suuryritys Warner Music. 30. marraskuuta 1994 alkaen oikeudet omistaa Warner Music Finland Oy.
Bang Trax huumaa
Vuoden 1986 alussa Dingon menestyksen huumassa perustaman Bang Trax Oy Ltd:n perustajajäsenet olivat Lasse Norres ja Pertti Neumann (ent. Nieminen), Pertti ”Pepe” Laaksonen, ”Keijo Q” tai ”Quuppa” Seittonen, Veli-Pekka ”Pete” Nuotio ja Jouni ”Jonttu” Virta.
Bang Trax jatkuu
7. lokakuuta 1986 Dingo järjesti lehdistötilaisuuden Café Metropol -musiikkiravintolassa Helsingissä, jolloin yhtyeen jäsenet kertoivat Dingon lopettavan niin esiintymiset kuin levytyksetkin. Ennen Dingon hajoamista Bang Trax oli jo julkaissut Neumannin ensimmäisen sooloalbumin Albion. Syksyllä 1987 Neumannin uuden S.E.X.-yhtyeen jo hajottua ilmestyi sen nimeä kantava albumi S.E.X.. Pepe Laaksosen oma sooloalbumi Veli kuu ilmestyi vuonna 1988. Neumannin toinen sooloalbumi Kotiinpaluu ilmestyi vuonna 1989.
Toiminnan hiipuessa Bang Traxin pelasti veroveloista helsinkiläinen hammaslääkäri ja liikemies Ylermi Rauhamaa, joka osti yhtiön liiketoiminnan. Vuonna 1990 Rauhamaa myi yhtiön Musiikki-Fazerille. Fazerilta katalogi siirtyi myöhemmin Warnerin omistukseen.
Twin Falls
Twin Falls on Twin Fallsin piirikunnan suurin ja osavaltion seitsemänneksi suurin kaupunki Idahon osavaltiossa. Twin Fallsin rikostilastot, jotka käsittävät myös väkivaltarikokset, ovat paljon synkemmät kuin muualla Idahossa.
Maantiede
United States Census Bureaun mukaan kaupungin pinta-ala on 31,1 km² (12.0 mi²). Shoshone Falls on noin 5 mailia itään Twin Fallsin kaupungista. Pillar Falls sijoittuu noin 1,5 mailia Perrine Bridgeltä yläjuoksulle.
Väestö
Vuoden väestönlaskennassa Twin Fallsissa oli 34 469 asukasta, 13 274 kotitaloutta ja 8 867 perhettä. Asukastiheys oli 1 108.1/km² (2 870.1/mi²). Valkoisia oli 91,77%, afroamerikkalaisia 0,22%, alkuperäisamerikkalaisia 0,74%, aasialaisia 1,09%, oseanialaisia 0,11% ja 3,71% muita kansalaisuuksia.
13 274 kotitaloudesta 32,9 prosentilla oli kotona asuvia alle 18-vuotiaita lapsia, 51,7 % oli yhdessä asuvia aviopareja, 33,2 % perheettömiä ja 11,0 % kotitalouksia ilman aviomiestä. Keskimääräinen perheen koko oli 3,05 ja keskimääräinen kotitalouden koko 2,51.
Asukkaista 26,5 prosenttia oli alle 18-vuotiaita, 12,1 % 18–24-vuotiaita, 26,2 % 25–44-vuotiaita, 20,2 % 45–64-vuotiaita ja 15,0 % yli 65-vuotiaita. Asukkaiden keski-ikä oli 34 vuotta.
Aiheesta muualla
^ City of Twin Falls Comprehensive Plan Update ^ [METROPOLITAN AND MICROPOLITAN STATISTICAL AREAS AND COMPONENTS, December 2005, WITH CODES] ^ [Twin Falls visitidaho.org] ^ [Wilson Butte Cave] ^ [Northern Shoshone and Bannock Economy] ^ [The Fur Trade Explorers] ^ [The Astorians] ^ [Road Trip USA - The Oregon Trail] ^ [Rock Creek Station and Stricker Homesite] ^ [Ira Burton Perrine]
Mudpack
Mudpack (myös muotoa Mud Pack käytetään) on Mud-yhtyeen elokuussa 1977 julkaistu kokoelma-albumi. Suurin osa sen kappaleista oli julkaistu alun perin kahdella edellisellä albumilla Use Your Imagination (1975) ja It’s Better Than Working! (1976). Mukana on myös kolme ainoastaan singlenä julkaistua kappaletta vuodelta 1976; ”Shake It Down”, ”Nite on the Tiles” ja ”Lean on Me”.
Kokoonpano
A-puoli
B-puoli
Sarvikuono (sarjakuvahahmo)
Sarvikuono (esiintynyt Suomessa myös nimillä Rhino tai Sarvikuonomies), oikealta nimeltään Aleksei Sytsevich on Marvel-kustantamon sarjakuvahahmo, superroisto, joka esiintyy pääasiallisesti Hämähäkkimiehen ja Hulkin vihollisena. Hahmon ensiesiintyminen oli The Amazing Spider-Man-lehden numerossa 41 (1966). Sarvikuonon loivat käsikirjoittaja Stan Lee ja taiteilija John Romita (vanhempi).
Sarvikuonon ensiesiintyminen Suomessa tapahtui Ihmesarjan numerossa 1 (1967).
Historia
Sarvikuono oli alun perin Aleksei Sytsevich, köyhä maastamuuttaja Venäjältä. Hän halusi epätoivoisesti tarpeeksi rahaa saadakseen loputkin perheestään Amerikkaan ja ainoa vaihtoehto lihaksikkaalle, mutta tyhmälle jätille oli tarjota palveluksiaan järjestäytyneelle rikollisuudelle. Eräänä päivänä eräitä itäblokin agentteja saapui Sytsevichin puheille ja tarjosi hänelle huomattavaa summaa rahaa, mikäli tämä ottaisi osaa erääseen kokeeseen.
Sytsevich suostui ja hänet alistettiin kuukausia kestäneelle voimakkaalle kemiallis-radioaktiiviselle hoidolle. Pitkän hoidon tuloksena supervahva polymeerikudos tarttui hänen ihoonsa ja lisäsi suuresti Sytsevichin voimia sekä nopeutta. Hänelle annettiin koodinimi "Sarvikuono" ja töitä supersalamurhaajana. Sarvikuono kuitenkin aavisti uusien isäntiensä petturuuden ja tuhosi heidät päämajansa mukana.
Sarvikuonon ensimmäinen tihutyö oli kaapata kersantti John Jameson (J. Jonah Jamesonin poika) tällä hallussaan olleiden armeijan suunnitelmien vuoksi. Hämähäkkimies nujersi kuitenkin Sarvikuonon ja superroisto saatiin vangittua. Tämä tapaus aikaansai Sarvikuonossa syvän vihan ja voittamisen tarpeen Hämähäkkimiestä kohtaan, mutta yleensä Sarvikuonon ammatillinen etiikka on estänyt häntä tyydyttämästä kostonjanoaan.
Sarvikuono pakeni vankilasairaalasta, jonne oli joutunut (rauhoittavien hetkeksi loppuessa) ja etsi Hämähäkkimiehen käsiinsä. Hämähäkkimies kuitenkin tuhosi Sarvikuonon haarniskan erikoisseittiliuoksella, jonka sisältämä happo tuhosi Sarvikuonon kovan ihon. Jälleen Sarvikuono jäi kiinni ja hänet tuomittiin vankilaan. Hänet vapautettiin hyvin palvellun yhteiskuntapalveluksen jälkeen. Hänet luoneet vakoojat kuitenkaan eivät kuitenkaan kantaneet kaunaa hänelle ja tarjosivat hänelle yhä lisää voimaa gammasädekäsittelyn kautta.
Vakoojat olivat myös kehittäneet haponkestävän puvun. Sarvikuono suostui vailla epäluuloja ja gammasädekäsittely nostikin hänen voimansa aivan uudelle tasolle. Hänen uusi tehtävänsä oli siepata nerokas tiedemies Bruce Banner. Vakoojat suunnittelivat luovansa Bannerin avulla armeijallisen gammasäteillä voimistettuja sotilaita.
Sarvikuonon yrittäessä kidnapata Bannerin tämän alter ego, Hulk kuitenkin työntyi esille ja voitti raivoavan Sarvikuonon. Jälleen epäonnekas rikollinen lukittiin vahvoilla rauhoittavilla varustettuna lukkojen taakse.
Sarvikuonon voimantäytteinen taistelu kuitenkin herätti nerokkaan Johtajan huomion. Hulkin vannoutunut arkkivihollinen Johtaja alisti suostuvaisen Sarvikuonon yhä suuremmille gammasädemäärille, jotka nostivat Sarvikuonon samalle tasolle Hulkin kanssa. Sarvikuono lähtikin murskaamaan vastustajaansa juuri kun Banner ja Betty Ross olivat menossa naimisiin.
Raivostunut Banner muuttui tietysti Hulkiksi ja yritti tuhota Sarvikuonon. Väärinkäsityksen kautta Sarvikuono kuitenkin hyökkäsi Johtajan kimppuun ja taistelun lopussa vain Hulk seisoi voitokkaana. Myöhemmin Johtaja käytti mielenhallintaansa ottaakseen hallinnan Sarvikuonon kehoon ja usutti tämän taisteluun Hulkia vastaan avaruussukkulassa. Sukkulan jysähdettyä maahan Sarvikuono huomasi puvun jääneen pysyvästi häneen kiinni.
Tuskastuneena Sarvikuono etsi apua Projekti Pegasus-nimiseltä tiedeorganisaatiolta. Pegasuksen etevimmätkään tiedemiehet eivät kuitenkaan pystyneet auttamaan ja Sarvikuono palasi rikollisuralleen rahoittaakseen lisätutkimukset. Lopulta puku onnistuttiin irrottamaan jonka jälkeen Sarvikuono teetti uuden puvun Justin Hammerin organisaatiossa.
Äskettäin Sarvikuono on pyrkinyt nostamaan älyllistä kapasiteettiaan tieteiden kautta. Hänen yllätyksekseen hämäräperäisen tiedemiehen kokeelliset toimenpiteet todella auttoivat ja Sarvikuono kykeni viimein tuhoamaan Hämähäkkimiehen. Seuraavaksi hän otti valtaansa suurimman osan New Yorkin rikollisjärjestöistä ja hankki lähestymiskiellon Hämähäkkimiehelle. Sen mukaan supersankari ei saanut tulla Sarvikuonoa 400 metriä lähemmäksi.
Sarvikuonon älykkyys kuitenkin jatkoi kasvamistaan ja ilman älyllisiä virikkeitä Sarvikuono huomasi elämänsä tylsäksi. Hän jopa kirjoitti Shakespearen Hamletin uudelleen koska vanha tuntui vanhentuneelta ja kaiken huipuksi päätteli Hämähäkkimiehen olevan todellisuudessa Peter Parker. Sarvikuonon alkaessa lähestyä kaikkitietävyyttä hän huolestui siitä, että moinen tietomäärä ajaisi hänet hulluksi. Niinpä Sarvikuono päätti kääntää prosessin ja onnistui tekemään itsestään vielä tyhmemmän mitä oli alun alkajaan ollutkaan.
Voimat ja varusteet
Sarvikuono on äärimmäisen voimakas fyysisesti ja voi nostaa noin 85-90 tonnia. Hän on myös yli-inhimillisen nopea lyhyillä matkoilla ja saavuttaa jopa 160 km/h hetkellisesti. Moisen nopeuden ja massan (Sarvikuono painaa noin 317 kg) yhteenlaskettu voima riittää tuhoamaan miltei minkälaisen rakennuksen tai laitteen tahansa Sarvikuonon tieltä. Sarvikuonon tiedetään lommouttaneen kahden tuuman mittaista terästä pelkästään puskuvoimallaan. Sarvikuonoa on näistä syistä myös erittäin vaikeaa vangita.
Alun perin Sarvikuonon voimien lähde olikin hänen sarvikuonon ulkomuotoa muistuttava pukunsa. Puku oli eräässä vaiheessa pysyvästi kiinni, mutta pitkäaikaisen käytön vuoksi puvusta kumpuavat voimat siirtyivätkin Sarvikuonoon itseensä. Muut superroistot ovat myös jatkokäsitelleet Sarvikuonoa myöhemmin. Häntä on esimerkiksi säteilytetty gammasäteillä.
Ultimate Sarvikuono
right|thumb|200 px|Ultimate Sarvikuono (kuvitus: Mark Bagley). Tuntemattomien ja salaisten tapahtumien kautta mies joka tulisi olemaan Sarvikuono varasti kokeellisen haarniskan USA:n armeijalta. Käyttäen hyödyksi puvun uskomattomia voimia, Sarvikuono ryösti pankin Manhattanilta, iskien päänsä holviin tuhoten sen. Ryöstön jälkeen hän murskasi kaiken tieltään kaduilta ja yritti paeta paikalta. Hämähäkkimies ehti paikalle, mutta Rautamies ehti kuitenkin pysäyttää Sarvikuonon ja vangita tämän.
Myöhemmin Sarvikuono taisteli uudelleen Hämähäkkimiestä ja USA:n armeijaa vastaan, mutta vikkelä Hämähäkkimies pääsi helposti tuhoamaan kömpelön Sarvikuonon virtapiirit. Tämän jälkeen armeija otti Sarvikuonon huostaansa.
Vuoden 1994 animaatiosarja
thumb|left|Sarvikuono Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa Sarvikuono esiintyy muutaman kerran Hämähäkkimies-animaatiosarjassa. Sarvikuonon ääninäyttelyn teki Don Stark ja sarjassa Sarvikuono esiintyy pääasiallisesti Kingpinin kätyrinä.
Jaksot, jossa hänet nähdään ovat:
The Amazing Spider-Man 2
Aleksei Sytsevich esiintyy vilaukselta vuoden 2014 elokuvassa The Amazing Spider-Man 2 sekä alussa että lopussa (jossa hän on saanut Gustav Fiersiltä Rhinon varusteet), jossa heitä näyttelee Paul Giamatti. Elokuvassa nähty Rhino muistuttaa enemmän hahmon Ultimate-versiota kuin perinteistä sarjakuvien Sarvikuonoa. Rhinon suunniteltiin palaavan vuodelle 2018 kaavaillussa The Amazing Spider-Man 3 -elokuvassa, kunnes elokuvan tuleminen peruttiin.
Alessandro Plotti
thumb|right|Alessandro Plotti 200px|pienoiskuva|Plottin piispanvaakuna Alessandro Plotti (8. elokuuta 1932 Bologna – 19. lokakuuta 2015 Rooma ) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Rooman hiippakuntaan 25. heinäkuuta 1959 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Vannidan titulaaripiispaksi 23. joulukuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1981. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Canestri ja Belchior Joaquim da Silva Neto.
7. kesäkuuta 1986 Plotti sai nimityksen Pisan arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 17. kesäkuuta. Hän jäi eläkkeelle 2. helmikuuta 2008.
Boris Kulagin
Boris Kulagin (31. joulukuuta 1924 – 25. tammikuuta 1988 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen jääkiekkovalmentaja, jääkiekkoilija, jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Pelaajaura
Hän pelasi VVS-kerhossa ja teki kaksi maalia 15 ottelussa Neuvostoliiton mestaruussarjassa 1947–48. Monipuolisena urheilijana hän pelasi myös Neuvostoliiton jalkapallo- ja jääpallomestaruussarjoissa.
Romantiikka (kirjallisuus)
Perioditerminä romantiikka tarkoittaa yleensä taiteen ja siten kirjallisuuden suuntausta, joka vallitsi Euroopan kirjallisuudessa 1700-luvun lopulta 1800-luvun alkupuolelle. Laatusanaa romanttinen (romantic) käytettiin englannin kielessä ensi kerran 1600-luvun puolivälissä merkityksessä "romanssin tapaan". Ranskan kielessä sana romanttinen (romantique, myöh. romanesque) esiintyy ensi kerran 1675, saksan kielessä (romantisch) 1600-luvulta lähtien, mutta vasta August Wilhelm Schlegel ja Friedrich Schlegel käyttivät Athenäum-lehdessään 1798 romantiikka-sanaa klassismin vastaisesta kirjallisuuden suuntauksesta. Schlegelien tuttava Madame de Staël teki käsitteen Ranskassa tunnetuksi teoksillaan De la littérature considérée dans ses rapports avec les institutions sociales (1800) ja De l'Allemagne (1810).
Romantiikan estetiikalle on tyypillistä klassisista muotoihanteista luopuminen. Muun muassa tästä syystä fragmentaarinen muoto sekä pyrkimys taiteiden välisten rajojen ylittämiseen on romantiikan taiteelle tyypillinen.
Romantiikan kaudella myös syntyi moderni taiteilijakuva, joka heijastelee ajan individualismia. Romantiikka korosti taiteilijan työtä itseriittoisena, omista päämääristään käsin määrittyvänä luomisena ja taiteen vapautta suhteessa valistusajan hyötyajatteluun. Individualististen runoilijoiden ja taiteilijoiden ympärille kehittyi ennenkokematon nerokultti. Nousevalle porvaristolle ominaisen materialismin halveksunta yhdistää paradoksaalisesti romantiikan ajan taiteilijat aristokratian kanssa.
Romantiikassa keskeiset individualismin ja vapauden ihanteet ovat historiallisesti kytköksissa moneen aikakauden yhteiskunnalliseen kumoukseen, kuten Ranskan suureen vallankumoukseen, Yhdysvaltain vapaussotaan sekä nousevaan nationalismiin.
Romanttinen suuntaus oli vahvimmillaan Saksassa, missä se esiintyi aluksi Sturm und Drang -liikkeessä sekä esim. J. W. von Goethen (1749–1832) ja Friedrich von Schillerin (1759–1805) tuotannossa. Saksan romantiikalle oli ominaista keskiajan ihailu, mystiikka, kiinnostus tunnetilojen kuvaukseen sekä kansanperinteeseen ja historiaan. Aikakausi on ollut tapana jakaa varhaisromantiikkaan (Frühromantik eli Jenaromantik) ja täysromantiikkaan (Hochromantik, jüngere Romantik tai Heidelbergromantik). Keskeisiin saksalaisiin täysromantikkoihin on luettu Clemens Brentano (1778–1842), Achim von Arnim (1781–1831), E. T. A. Hoffmann (1776–1822) ja Joseph von Eichendorff (1788–1857). Täysromantiikkaa edustaa myös svaabilainen koulu eli svaabilainen romantiikka, jonka merkittävimmät edustajat ovat Ludwig Uhland (1787–1862) ja Heinrich von Kleist (1777–1811).
Englannissa romantiikan aika koitti 1798, jolloin järvikoulun runoilijat William Wordsworth (1770–1850) ja Samuel Taylor Coleridge (1772–1834) julkaisivat yhteiskokoelmansa Lyrical Ballads. Yksilöllisen kapinan korostus oli yhteistä englantilaiselle ja saksalaiselle romantiikalle. Brittirunoilijoista etenkin lordi Byron (1788–1824), Percy Bysshe Shelley (1792–1822) ja John Keats (1795–1821) toteuttivat kapinaa paitsi tuotannossaan, myös boheemissa yksityiselämässään. Täysverisiin romantikkoihin kuuluvat myös ilmestyksenomaisista runoistaan tunnettu William Blake (1757–1827), historiallisten romaanien tekijä Walter Scott (1771–1832) ja kauhuromantiikan kehittäjänä tunnettu yhdysvaltalainen Edgar Allan Poe (1809–1849).
Ranskassa romantiikan aika alkoi vahvan klassistisen perinteen takia vasta vuoden 1820 vaiheilla. Romantiikan edelläkävijöitä olivat kuitenkin jo edeltävällä vuosisadalla Jean-Jacques Rousseau, Chateaubriand ja Madame de Staël. Varsinaisia romantikkoja olivat mm. Alphonse de Lamartine (1790–1869), Victor Hugo (1802–1885), Alfred de Vigny (1797–1863) ja Alfred de Musset (1810–1857). Romantikkoihin on luettu myös italialaiset Giacomo Leopardi (1798–1837), Alessandro Manzoni (1785–1873) ja kreikkalaissyntyinen Ugo Foscolo (1778–1827), puolalainen Adam Mickiewicz (1798–1855) sekä venäläiset Aleksandr Puškin (1799–1837) ja Mihail Lermontov (1814–1841). Romantiikan aikakautena esiintyi aiempaa enemmän myös naiskirjailijoita, kuten ranskalainen George Sand (1804–1876) sekä englantilaiset Mary Shelley (1797–1851), Charlotte Brontë (1816–1855) ja Emily Brontë (1818–1848).
Romanttisia piirteitä on erotettu lisäksi englantilaisten prerafaeliittien, ranskalaisten symbolistien ja surrealistien sekä saksalaisten ekspressionistien tuotannossa. Shakespeareakin on luonnehdittu romantikoksi, koska hän hylkäsi kreikkalaisen klassisen draaman rakennemallit ja hyödynsi usein legendojen yliluonnollisia aineksia. Suomessa romantiikka esiintyi 1800-luvun alkupuolella vahvasti kansallisromanttisessa hengessä (Turun romantiikka ja Helsingin romantiikka).
Äärimmäisyyksien aika
Äärimmäisyyksien aika: lyhyt 1900-luku (1914–1991) (engl. The Age of Extremes: The Short Twentieth Century, 1914–1991) on Eric Hobsbawmin kirjoittama historiankirja vuodelta 1994. Vastapaino julkaisi Pasi Junnilan suomennoksen vuonna 1999.
Sisältö
Kirja käsittelee ”lyhyttä 1900-lukua”, joka alkoi ensimmäisen maailmansodan syttymisestä vuonna 1914 ja päättyi Neuvostoliiton hajoamiseen vuonna 1991. Hobsbawm oli aiemmin käyttänyt nimitystä ”pitkä 1800-luku” vuosien 1789 ja 1914 välisestä ajasta eräissä muissa teoksissaan.
Useimmissa painoksissa kirjan kanteen on painettu stilisoitu kohtaus Charlie Chaplinin elokuvasta Diktaattori.
Kivikkoloiskimalainen
Kivikkoloiskimalainen on kivikkokimalaisen pesäloinen. Sitä esiintyy puutarhoissa ja puistoissa sekä kivikkorannoilla. Naaraat käyvät ruokailemassa voikukilla ja koiraat kaunokeilla ja ohdakkeilla. Lajia esiintyy Etelä-Suomessa melko vähälukuisena.
Diogenes Sinopelainen
Diogenes Sinopelainen (, useimmiten vain Diogenes) eli Diogenes Koira tai Diogenes Kyynikko (412 eaa. Sinope – 323 eaa. Korintti) oli antiikin kreikkalainen filosofi, joka edusti kyynikkojen koulukuntaa. Häntä voidaan pitää koulukunnan varsinaisena perustajana Antistheneen jälkeen.
Elämä
Diogenes syntyi Sinopessa 412 eaa. ja kuoli Korintissa 323 eaa., Diogenes Laertioksen mukaan samana päivänä kuin Aleksanteri Suuri kuoli Babylonissa.
pienoiskuva|vasen|Diogenes tynnyrissään. [[Jean-Léon Gérôme, 1860.]] Tämän vuoksi Diogenes lähti Ateenaan. Hän viehättyi Antistheneen askeettisesta opetuksesta ja ryhtyi tämän oppilaaksi huolimatta saamastaan brutaalista vastaanotosta. Pian hän ohitti mestarinsa sekä maineessa että elämän karuudessa. Hänestä kerrotut tarinat kuvaavat hänen oman elämäntapansa vastanneen täysin hänen opetuksiaan. Hän muun muassa karaisi itsensä sään vaihteluita vastaan asumalla Kybelen temppelille kuuluneessa sammiossa tai tynnyrissä, kuten legendat yleensä ilmaisevat asian. Koska puisia tynnyreitä ei vielä tuohon aikaan tunnettu Kreikassa, Diogenes asui luultavasti alkuperäisen kertomuksen mukaan suuressa saviruukussa (käytöstä poistetussa varastoamforassa).
Merirosvot kaappasivat Diogeneen hänen ollessaan matkalla Aiginaan. Hänet myytiin Kreetalla orjaksi korinttilaiselle, jonka nimi oli Kseniades. Kun häneltä kysyttiin hänen ammattiaan, Diogenes sanoi, että ainoa hänen tuntemansa ammatti on ihmisten hallitseminen, ja että hän toivoisi tulevansa myydyksi miehelle, joka tarvitsee isäntää. Diogenes sai opettaa Kseniadeen kahta poikaa. Hän eli Korintissa lopun elämäänsä, ja käytti sen kokonaan hyveellisen itsehillinnän saarnaamiseen.
Diogeneellä kerrotaan olleen niin hyvät puhujanlahjat, että hän voitti väittelyssä helposti kenet tahansa. Isthmian kisoissa hän luennoi suurelle joukolle ihmisiä, jotka siirtyivät Antistheneen oppilaista hänen oppilaikseen. Hän tapasi Aleksanteri Suuren todennäköisesti joissakin näissä kisoissa. Tarinan mukaan Aleksanteri oli innoissaan, kun sai tavata kasvoista kasvoihin suuren tynnyrissä asuvan filosofin. Niinpä hän kysyi, voisiko hän tehdä Diogeneelle minkä tahansa palveluksen. Diogenes vastasi, että hän voisi olla seisomatta auringon edessä. Aleksanteri vastasi: ”Jos en olisi Aleksanteri, olisin Diogenes.” Toisen tarinan mukaan Aleksanteri olisi tavannut Diogeneen penkomassa kasallista ihmisluita. Diogenes selitti: ”Etsin sinun isäsi luita, mutta en pysty erottamaan niitä orjan luista.”