cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seututie 222
Tien kulku
Seututie 222 alkaa Turun keskustan pohjoispuolella Raunistulan kaupunginosassa, jossa se erkanee koilliseen valtatien 9 risteyksestä kohdassa, jossa Tampereentie muuttuu Tampereen valtatieksi. Tien alkuosuus on nelikaistainen Raunistulan puistotie. Reilun kilometrin jälkeen tie kääntyy itään Vanhalle Tampereentielle, ja sen jälkeen ylittää Turku–Toijala-radan tasoristeyksenä. Ratahallintokeskuksen mukaan tasoristeys on suurten liikennemääriensa takia Suomen vaarallisin.
Tasoristeyksen jälkeen tie muuttuu tavalliseksi kaksikaistaiseksi tieksi. Se ylittää Vähäjoen Maarian kirkkosiltaa pitkin. Tie jatkuu koilliseen Räntämäen kaupunginosassa, jonka jälkeen se jatkaa Orikedon teollisuusalueelle. Seututie ylittää Turun ohikulkutien ja kulkee sen jälkeen Metsämäen kaupunginosan kautta. Liedon kunnan puolella tie jatkuu Ilmarisista edelleen Liedon asemanseudulle. Tämän jälkeen Auran kunnassa tie jatkuu varsin kapeana Auran kirkonkulman kautta Auran asemanseudulle, jossa se päättyy seututien 224 kiertoliittymään. Kirkonkulmalla tien nimi vaihtuu Turuntieksi.
Kulttuuriympäristö
Tie on osa Turusta Oripäähän johtavaa vanhaa maantieyhteyttä, joka Varkaantien nimellä kuuluu Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin Suomessa. Vuonna 2007 Aurajokisäätiö aloitti hankkeen tien kehittämiseksi maisema-matkailutieksi. Hanketta tukivat Varsinais-Suomen liitto, EU:n Leader+ -ohjelma, Varsinais-Suomen jokivarsikumppanit ry, Varsinais-Suomen TE-keskus ja Keskitien tukisäätiö. Hankkeessa Elina Vesanen selvitti tien historiaa, Viri Teppo-Pärnä laati tien maisemanhoitosuunnitelman ja Hanna Tuominen työsti tienvarren kasvillisuuskartoituksen. Pohdittiin myös, voisiko tie saada kyltitetyn matkailutien aseman Hämeen Härkätien ja Kuninkaantien tapaan.
Tiehankkeita
Liikennevirasto listasi jo 2000-luvun alussa Vanhan Tampereentien ylikäytävän nopeasti poistettavaksi tasoristeykseksi. Suomen vaarallisimman tasoristeyksen korvaamista alikulkutunnelilla on suunniteltu, mutta alueen asemakaava oli ainakin vielä vuonna 2012 kesken, joten tasoristeystä ei olla lähivuosina poistamassa. Alueen liikennejärjestelyjä on tarkoitus muuttaa niin, että Vanhan Tampereentien länsipuolella sijaitseva Markulantie yhdistetään Koroistenkaareen ja markettialueen länsipuolelta Halistensillalle.
Uurajärvi (Pälkäne)
Uurajärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä ja Padasjoella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 197 hehtaaria eli 2,0 neliökilometriä ja se on 2,5 kilometriä pitkä ja 1,8 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 10,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114 metriä mpy.
Pantheon (Rooma)
pienoiskuva|Santa Maria della Rotonda eli Pantheon [[Roomassa.]] pienoiskuva|Pantheon [[Giovanni Battista Piranesi|Piranesin kuparikaiverruksessa 1700-luvulla. Merkillepantavia ovat päätykolmion takaa pilkistävät Berninin kellotornit, jotka on myöhemmässä restauroinnissa poistettu.]]
Pantheon (, kaikkien jumalien temppeli) on parhaiten säilynyt antiikinaikainen monumentti Roomassa. Se rakennettiin alun perin pyhäköksi seitsemälle planeetalle ja niiden jumalille. Nykyään se toimii katolisena kristillisenä kirkkona. Pantheonin pyöreä cella kupoleineen on maailmankuulu, ja sitä ovat myöhempien sukupolvien arkkitehdit ihailleet ja jäljitelleet. Rakennukseen on haudattu kuuluisia henkilöitä, kuten Raffaello ja yhdistyneen Italian ensimmäinen kuningas Viktor Emanuel II. Sanaa onkin myöhemmin käytetty valtionjohtajien ja suurmiesten hautapaikasta, kuten Pariisissa. Pantheonin kupoli on halkaisijaltaan 43,44 metriä, ja se on maailman suurin raudoittamattomasta betonista rakennettu kupoli.
Agrippan temppeli
Nykyinen Pantheon on järjestyksessä toinen samalla paikalla. Alkuperäisen temppelin rakennutti keisari Augustuksen vävy Marcus Vipsanius Agrippa vuonna 27 eaa. (julkisivun inskription mukaan) tai 25 eaa. (Dion Kassioksen mukaan) Rooman Mars-kentälle (Campus Martius). Tämän ensimmäisen rakennuksen arkkitehtuurista ei ole täyttä varmuutta. Useimmat arvelevat, että temppelissä oli etruskilaiseen tyyliin kolme cellaa ja että se oli leveä ja matala. Temppeli olisi ollut dekastyylinen eli kymmenpylväinen, ja sen julkisivu olisi antanut etelään. Tällöin se olisi muistuttanut varmasti hyvin paljon arkaaista Capitoliumin Juppiterin temppeliä. Jotkut sitä vastoin arvelevat, että kyseessä oli alun perin kattamaton templum eli auguurien käyttämä enteiden tarkkailupaikka. Rodolpho Lanciani ehdottaa, että se olisi ollut samanlainen kuin Forum Romanumin Concordian temppeli, jossa julkisivu oli vastoin yleistä käytäntöä temppelin pitkällä sivulla.
Agrippan rakennus oli osa suurempaa rakennusprojektia, johon kuuluivat myös kylpylät. Plinius vanhempi mainitsee Agrippan temppelin kirjassaan Naturalis historia. Hän käyttää siitä latinalaistettua nimeä ”Pantheum”. Plinius puhuu ateenalaisen Diogeneen tekemistä ”karyatideista” (naishahmoisia pylväitä), joiden sijainnista ei ole tarkempaa selvyyttä. Agrippan rakennuttama Pantheonin temppeli paloi noin vuonna 80. Keisari Domitianus korjautti temppelin kunnes se tuhoutui uudelleen Trajanuksen aikana.
Hadrianuksen temppeli
pienoiskuva|Pantheonin kupoli on kuin ylösalaisin käännetty teevati. Sen ulkopuoli koostuu seitsemästä renkaasta, jotka muodostavat ikään kuin askelmat.
Keisari Hadrianuksen hallituskaudella Roomassa suoritettiin suuria korjauksia vanhoissa monumenteissa ja rakennettiin uusia. Agrippan temppeliä pidettiin arkkitehtuuriltaan jo vanhentuneena, ja se oli kärsinyt tulipaloista. Hadrianus pystytti uuden Pantheonin entiselle paikalle vuosien 120 ja 124 välisenä aikana. Ajoitus on voitu vahvistaa rakennukseen käytetyistä tiilistä, joissa on Hadrianuksen leima. Hadrianuksen temppeli oli nyt pyöreä rotunda entisen suorakaiteen sijasta. Temppelin arkkitehtuurin perusratkaisut rotunda ja kupoli ovat hyvin tyypillisiä Hadrianuksen ajalle. Samankaltaisia rakenteita on nähtävissä hänen huvilallaan Tivolissa.
On kiistelty siitä, kuinka paljon Agrippan temppeliä Hadrianuksen luomuksessa on jäljellä. Uudisrakennuksessa käytettiin luultavasti hyödyksi osia alkuperäisestä portiikista, josta tuli kuitenkin kapeampi ja oktastyylinen eli kahdeksanpylväinen. Melkein kaikki muu, perustuksista alkaen, on uutta. Agrippan omistuskirjoitus siirrettiin kuitenkin uuden temppelin friisiin sellaisenaan: ”M. Agrippa L. f. cos. tertium fecit” (”Marcus Agrippa, Luciuksen poika, konsulina kolmatta kertaa, rakensi tämän”). Tämän on katsottu olleen Hadrianukselle tyypillistä pyyteettömyyttä, mutta sitä voidaan pitää myös Hadrianuksen tietoisena pyrkimyksenä liittää oma hallituskautensa Augustuksen ajan kulttuurin ”kulta-aikaan”. Hadrianuksen muutosten jälkeen uusi portiikki katsoo pohjoiseen.
Keisari Severus ja hänen poikansa Caracalla korjauttivat temppelin vuonna 202, mistä tehtiin maininta vanhan piirtokirjoituksen alle arkkitraaviin: ”Imp. Caes. L. Septimius Severus et Imp. M. Aurelius Antoninus Pantheum vetustate corruptum cum omni cultu restituerunt” (”Septimius Severus ja Marcus Aurelius Antoninus korjasivat vanhuuttaan rapistuneen temppelin”).
Nykyisen Pantheonin suunnittelijasta ei ole varmuutta. Yleensä kunnia annetaan Apollodoros Damaskolaiselle.
pienoiskuva|Pantheonin cellan ulkomuuria, josta marmoripäällyste on karsittu pois. Muuri on 31,7 m korkea, ja [[korniisi ulottuu 1,1 m seinän yli muodostaen räystään.]] pienoiskuva|”Neptunuksen temppeli” (tai Lakonikon) Pantheonin takana.
Kristilliseksi kirkoksi
Konstantinus Suuri kääntyi kristinuskoon, ja pakanatemppelit suljettiin viimeistään 500-luvulle tultaessa. Vuonna 608 Bysantin keisari Fokas lahjoitti Pantheonin paavi Bonifatius IV:lle muunnettavaksi kristilliseksi kirkoksi, minkä ansiosta Pantheon on säästynyt tuholta. Vastavihittyyn kirkkoon tuotiin kasapäin luita katakombeista karkottamaan pakanahenget. Jossakin vaiheessa keskiajalla Pantheoniin tehtiin kellotapuli. 1309–1377 kirkko oli suljettuna paavien Avignonin vankeuden aikana. Kirkko joutui huonolle hoidolle – sitä käytettiin linnoituksena Colonnien ja Orsinien valtakiistoissa ja välillä jopa siipikarjatorina. Avignonin vankeudesta päästyään paavi avasi kirkon uudelleen.
Ryöstelijät
Paavillisesta suojeluksesta huolimatta romumetallin metsästäjät verottivat kirkkoa vuosisatojen aikana. Vuonna 663 keisari Konstans II Herakleios ryösti Pantheonin kupolikaton kullatut pronssitiilet Rooman-vierailunsa aikana. Hän todennäköisesti menetti ne kuitenkin Sisiliassa arabimerirosvoille. Ne korvattiin vuonna 735 lyijystä tehdyillä. Friisin roomalaisen piirtokirjoituksen metalliset kirjasimet oli ryöstetty jo aiemmin – nykyiset ovat kopioita alkuperäisistä. Päätykolmio oli varustettu pronssisella reliefillä, joka esitti Titaanien taistelua. Munkki Paulus Diaconus, joka eli 700-luvulla, kirjoitti Konstans II:n matkasta Roomaan vuonna 663:
Vielä niinkin myöhään kuin vuonna 1632 paavi Urbanus VIII, sukuaan Barberini, irrotti portiikin sisäkaton pronssilevyt ja valoi niistä 80 tykkiä Castel Sant’Angeloon. Joissakin lähteissä mainitaan virheellisesti, että osa pronssista olisi käytetty Pietarinkirkon baldakiinin pylväisiin, mutta sinne siitä ei riittänyt. Temppu oli aikalaistenkin mielestä paheksuttava rikos kirkollista koskemattomuutta vastaan. Siitä on tullut lentävä lause ”Quod non fecerunt barbari, fecerunt Barberini” (”Mitä barbaarit jättivät tekemättä, tekivät Barberinit”). Kritiikistä pelästyneenä Barberini päätti korjata kirkon katon paremmaksi kuin se oli ollut ennen häntä.
Paavien korjaukset
Portiikin vasemman kulman kolmesta pylväästä uloin oli vahingoittunut (kapiteeli oli hävinnyt) ja kaksi taimmaista pylvästä puuttuivat kokonaan. Ilmeisesti ne oli poistettu, kun kirkkoon rakennettiin kellotapuli keskiajalla. Urbanus VIII vaihtoi ensimmäisen vioittuneen pylvään uuteen. Hän myös puratti kellotornin ja antoi Berninin tehdä kaksi pienempää tilalle. Näitä torneja kutsuttiin pilkallisesti ”aasin korviksi” (”le orecchie d’asino”). Nekin purettiin tyyliin sopimattomina 1800-luvulla. Myöhemmin paavi Aleksanteri VII (1657–1667) lisäsi vielä kaksi puuttuvaa pylvästä, jotka olivat peräisin keisari Neron kylpylöistä. Hän myös puratti portiikkiin kiinni kasvaneet rakennukset. Paavi Innocentius XI (1676–1689) korjautti rapistumaan päässeen katon.
Adam Killian
Adam Killian (s. 12. elokuuta 1975 West Hollywood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä. Hän on esiintynyt vuodesta 2003 ja toiminut sekä top- että bottomrooleissa. Hän on työskennellyt muun muassa Lucas Entertainmentille. Hän on 183-senttinen, ja hän on käyttänyt esiintyessään myös nimeä Adam Nola.
Pantheon (Rooma)
Paavien korjaukset
Paavit Pius VII (1820) ja Pius IX (1857) tekivät viimeisen kerran restaurointitöitä Pantheoniin purkamalla sitä ympäröivät röttelöt, minkä jälkeen rakennus siirtyi Italian valtiolle. 1900-luvun merkittävimmät korjaustyöt Pantheoniin tehtiin 1929–1934.
Adam Killian
Killian sai vuonna 2010 kolme Grabby-palkintoa. Ne tulivat kategorioissa Best Solo, Best Three Way ja Performer of the Year. Lisäksi Killian sai samana vuonna GayVN-palkinnon Best Solo Performance -kategoriassa. Vuonna 2012 hän saavutti Gay Performer of the Year -voiton XBIZ-palkintogaalassa.
Pantheon (Rooma)
Nykyaika
pienoiskuva|Piazza della Rotonda ja obelisco Macuteo. pienoiskuva|left|Rooman kaupunginosat ja Pantheonin sijainti. Pantheon on koko historiansa ajan aina ollut uskonnollisessa käytössä lukuun ottamatta paavien Avignonin vankeuden aikaa. Nykyään se kuuluu Italian valtion arkeologisen viraston alaisuuteen, joka on osa Italian kulttuuriministeriötä. Sitä käytetään edelleen kirkkona Chiesa di Santa Maria ad Martyres (tunnetaan myös nimellä Santa Maria della Rotonda), mitä useimmat vierailijat eivät huomaa. Siellä järjestetään jumalanpalveluksia erityispäivinä, kuten helatorstaina ja Marian taivaaseenottamisen päivänä. Pantheonia korjataan ja restauroidaan jatkuvasti. Restaurointityöt pyritään suorittamaan sulkematta kirkkoa.
Pantheon sijaitsee Piazza della Rotondan aukiolla Pignassa, Rooman yhdeksännessä kaupunginosassa (rione). Alue rajoittuu lännessä Rione Sant’Eustachioon, pohjoisessa Rione Colonnaan, idässä Rione Treviin ja etelässä Rione Sant’Angeloon ja Rione Campitelliin. Aukiolla on Giacomo della Portan vuonna 1575 rakentama suihkulähde, johon 1711 lisättiin Ramses II:n ajalta peräisin oleva egyptiläinen obeliski (obelisco Macuteo). Pantheonin oikealla puolella on kaksi vanhaa aatelispalatsia, palazzo Crescenzi ja palazzo Melchiorri.
Pantheon on auki vierailijoille 8.30–19.30 (ma–la), 9–18 (su) ja 9–13 (arkipyhinä), paitsi jouluna, uuden vuoden päivänä ja vappuna, jolloin se on suljettu. Sisäänpääsymaksua ei ole.
Arkkitehtuuri
pienoiskuva|Portiikin vasemman kulman kolme pylvästä ovat paavien [[Urbanus VIII|Urbanus VIII:n ja Aleksanteri VII:n korjaamia, ja niissä on heidän tunnuksensa, Barberinien mehiläinen ja Chigien tähti. Portiikki ei istu saumattomasti pyöreään rotundaan.]]
Pronaos
Pantheonin korinttilaistyylinen eteishalli eli pronaos koostuu kahdeksasta pylväästä eturivissä, ja neljästä pylväästä kahdessa taimmaisessa rivissä, joiden välissä pylväikkö jakaantuu kolmeksi laivaksi etruskilaiseen tyyliin. Portiikki on 33,10 m leveä ja 13,60 m syvä. Monoliittiset pylväät ovat uurtamatonta egyptiläistä graniittia ja 14,14 m korkeat. Niiden halkaisija on 1,51 m juuresta ja 1,31 m huipusta. Pylväiden kapiteelit ovat Pentelikonista louhittua marmoria. Pylväiden kannattelema palkisto on korkeudeltaan 3,35 m. Päätykolmio oli alun perin koristeltu pronssisella korkokuvalla, joka esitti Titaanien taistelua. Vain kiinnitysreiät kertovat tämän reliefin olemassaolosta. Alkuperäiset antiikinaikaiset pronssiovet, joista kultaus on kulunut pois, ovat edelleen paikallaan, vaikkakin niitä on uudella ajalla korjattu voimakkaasti. Pylväshallin takaseinässä on kaksi apsista (syvennystä), joissa ammoin oli patsaat Augustukselle ja Agrippalle. Rotundan ja portiikin välisessä paksussa seinässä nousevat portaat rakennuksen ylempiin kerroksiin.
Antiikin aikana Pantheon antoi aivan toisenlaisen vaikutelman kuin nykyään. Se sijaitsi ympäröiviä rakennuksia korkeammalla ja alue sijaitsi kaupungin laidalla. Pantheonin edustalla oli suljettu pylväskäytävän ympäröimä esipiha, eikä rotundaa voinut fasadin takaa nähdä, ennen kuin astui sisään. Takaa Pantheon oli kiinni Agrippan kylpylöissä ja muissa rakennuksissa.
pienoiskuva|Pantheonin cella on sylinterin muotoinen. Kuvassa näkyvät karyatidit perustuvat Plinius vanhemman kirjoituksiin, vaikka nykytietämyksen valossa hänen näkemänsä temppeli oli Agrippan ajalta. 1900-luvun alun saksalainen [[Ennallistaminen|ennallistus.]] pienoiskuva|vasen|upright=0.6|Pantheonin pohjakaava on pyöreä. Kuvasta puuttuu takaosan rakennus, jota kutsutaan Neptunuksen temppeliksi tai Lakonikoniksi.
Rotunda
Pantheonin rotunda – pyöreä, sylinterimäinen tila, joka muodostaa temppelin cellan, on varmasti kaikkein jäljitellyimpiä arkkitehtonisia muotoja maailmassa. Se on hyvin symmetrinen: sisähalkaisija ja korkeus ovat kummatkin 43,30 m. Rotunda lepää massiivisen perustan päällä, joka on 4,5 m syvä. 6,20 m paksut seinät ovat tiilellä vuorattua betonivalua (opus latericium), jossa on siellä täällä lujuutta lisääviä piilotettuja kaariholveja. Ulkopuolelta on nähtävissä, että rotundassa on kolme korniisien jaottelemaa kerrosta. Niistä alin oli alun perin verhoiltu marmorilla, ylemmät kerrokset taas rapattu ja stukko-koristeltu muistuttamaan kivenlohkareita. Ylin kerros muodostaa eräänlaisen tukirenkaan Pantheonin kupolille. Cellan ulkomuurin korkeus on 31,7 m. Ulkopuolen verhous on hävinnyt, mikä on paljastanut sisäiset rakenteet.
Rotundassa on kahdeksan syvennystä eli eksedraa kompassin suuntien mukaisesti. Eksedroista yksi on sisäänkäynti, kolme puolipyöreätä ja neljä neliskulmaista. Niissä oli luultavasti joskus patsaat temppelin kullekin jumalalle. Syvennyksissä, lukuun ottamatta ovea vastapäätä olevaa holvattua apsista, on kussakin kaksi värillisestä marmorista tehtyä alkuperäistä korinttilaista pylvästä tasoon upotettuina (in antis). Sisätilan seinien kiviverhous on suurimmaksi osaksi myöhempien aikojen perua. Kivilattia, joka on tehty graniitista, porfyyristä ja marmorista, on pääosin antiikkinen (Septimius Severuksen ajalta), mutta sitä korjattiin 1800-luvulla. Lattia on keskeltä hieman kohollaan, jotta kupolin aukosta sisään satava vesi pääsee valumaan pois sadevesiviemäreihin. Attikassa eli pylväiden ja kupolin välisessä kaistaleessa oli alun perin marmoripilasterit ja kivipanelointi (pavonazzettoa, giallo anticoa ja serpentiiniä), mutta 1747 paavi Benedictus XIV vaihtoi ne stukko-koristeluun. Pilasterien kapiteeleista osa on nyt British Museumissa. Pieni pala alkuperäisestä Severuksen aikaisesta attikasta on myöhemmin restauroitu antiikkiseen asuun.
Kupoli
pienoiskuva|Pantheonin [[kupoli on valettu betonista. Kasetit (syvennykset) keventävät rakenteen painoa. Avoin, halkaisijaltaan 9-metrinen kattoikkuna (oculus) on ainoa valonlähde.]] pienoiskuva|Pantheonin interiööri 1700-luvulla Panninin kuvaamana. Attika (pylväiden ja kupolin välinen kaistale) on vielä alkuperäinen.
Pantheonin kupoli on aina ollut suuren ihmetyksen aihe. Se on valettu eräänlaisesta betonista (opus caementicium), johon on käytetty sintteriä, hohkakiveä ja vulkaanista tuhkaa (pozzolana). Luultavasti rakentajat käyttivät puumuottia valaessaan kupolia. Roomalaiset eivät käyttäneet teräspunoksia betonissaan, vaan tiiliruoteita. Lisäksi kupolin materiaali ohenee ja kevenee ylöspäin mentäessä. Kupolin tarkka materiaalikoostumus ja rakennustapa on kuitenkin edelleen selvittämättä.
Pantheonin kupoli oli pitkään maailman suurin holvattu rakennelma, kunnes Brunelleschi rakensi Firenzen Duomon kupolin, joka valmistui 1436. Itse asiassa Pantheonin jänneväli on edelleen suurempi kuin Firenzen Duomon (sisämitta 42 m ) tai Rooman Pietarinkirkon (sisämitta 41,9 m ), mutta jälkimmäisten tilavuus on suurempi, johtuen suuremmasta korkeudesta. Brunelleschin kupoli on sitä paitsi kahdeksankulmainen.
Pantheonin kupoli on "vajonnut" sylinterin sisään ja ulospäin hädin tuskin näkyvissä, mutta sitä olikin alkujaan tarkoitus tarkastella vain sisältä. Tässä suhteessa se eroaa uuden ajan kupoleista – näissä käytetään bysanttilaisten kehittämää pendentiiviä, joka mahdollistaa neliömäisen pohjakaavan päällä pyöreän holvin. Kupolin sisäpintaan on valettu kasetteja eli syvennyksiä, joiden tehtävänä on keventää rakennelman painoa. Näiden kasettien keskellä oli alun perin stukko-koristeita tai kullattuja tähtiä, sillä kupolin pyöreä muoto symboloi taivasta ja ylimpänä oleva valoaukko aurinkoa (Heliosta). Aukko, jonka halkaisija on 8,23 m, on rakennuksen ainoa valonlähde ja kattamaton. Marmorilattiassa on kaivo valoaukon alla keräämässä vettä, sillä aukosta sataa sisään. Alkuperäinen pronssinen korniisi on edelleen paikallaan koristamassa kattoikkunan sisäkehää.
Vaikutus arkkitehtuurin kehitykseen
Pantheon on fuusio kreikkalaisesta (pylväät, palkisto) ja roomalaisesta (holvit, kantava seinä) rakennusperinteestä. Pantheonin arkkitehtuuri ilmentää tätä kreikkalaisen ja roomalaisen rakennustaiteen eroa hyvin havainnollisesti. Kreikkalaisten rakennuksissa pylväät olivat kantava osa rakennelmaa, kun taas roomalaisten julkisissa monumenteissa kantava rakenne oli piilotettu betonirakenteisiin, ja pylväiden funktio oli vain koristeellinen.
Kreikkalaiset temppelit olivat yleisöltä suljettuja tiloja, ja uskonnolliset menot suoritettiin temppelin edessä pihamaalla. Sama koski normaaleja roomalaistemppeleitäkin, mutta Pantheonin arkkitehtuuri mahdollisti suuren väkijoukon kutsumisen sisätiloihin. Tämä seikka helpotti myöhemmin Pantheonin muuttamista kirkoksi ja siten edesauttoi rakennuksen säilymistä.
Pantheonin vaikutus uuden ajan arkkitehtuuriin renessanssista alkaen on ollut suunnaton. Sen konstruktioperiaatetta – portiikki ja rotunda – on käytetty uudelleen ja uudelleen lukemattomissa muissa kirkoissa, kaupungintaloissa ja palatseissa. Michelangelo oli suuri Pantheonin ihailija. Hänen mielestään sen täytyi olla ”enkelien pikemminkin kuin ihmisen työtä”. Pantheon tuli tunnetuksi uudella ajalla erityisesti Andrea Palladion (1508–1580) kirjoitusten perusteella (I Quattro Libri dell'Architettura, neljä kirjaa arkkitehtuurista, julkaistiin 1570).
Parhaimpia esimerkkejä muista Pantheonin esikuvan mukaan tehdyistä rotundoista on Suomessa Turun ortodoksinen Keisarinna Aleksandra marttyyrin kirkko, Yhdysvalloissa Virginian yliopiston kampuksen rotunda ja Washingtonin Jeffersonin muistomerkki, sekä Italiassa Napolin San Francesco di Paolan kirkko.
Kirkon koristelu
pienoiskuva|Melozzo da Forlìn [[fresko Pyhän Marian ilmestys Pantheonissa 1400-luvulta (tekovuosi tuntematon)]]
Melozzo da Forlì maalasi Pantheoniin freskon Pyhän Marian ilmestys 1400-luvulla. Kirkon pääalttari tehtiin paavi Klemens XI:n aikana 1700-luvulla. Sen suunnitteli Alessandro Specchi. Alttaritaulun maalasi Giovanni Guerra 1544. Alttarisyvennyksessä on kopio bysanttilaisesta Neitsyt Marian ikonista. Luigi Polettin suunnittelema kuori lisättiin 1840.
Pantheon hautapaikkana
Pantheoniin on 1500-luvulta alkaen haudattu suurmiehiä. Sisäänkäynnistä oikealle keskimmäisessä syvennyksessä on Italian kuninkaan Viktor Emanuel II:n hauta. Vastapäätä sitä löytyy kuningas Umberto I:n leposija. Sen viereisessä tukipilarissa on Rafaello Santin sarkofagi. Rafaellon hauta avattiin vuonna 1833. Haudasta löydettiin taiteilijan luut mudan keskeltä. Teverejoki (Tiber) oli tulvinut hautaan ja turmellut puisen arkun. Muita kirkkoon haudattuja ovat taiteilija Annibale Carracci ja arkkitehti Baldassare Peruzzi. Kirkkoon on haudattu myös naisia, kuten Umberto I:n vaimo kuningatar Margarita.
Italialaiset monarkistit pitävät edelleen Pantheonin kuningashaudoilla kunniavartiota.
Sanan toissijainen merkitys
Pantheon- tai pantheoni-sanaa voidaan käyttää myös kuvaamaan tiettyä jumalhahmojen kollektiivia (esimerkiksi olympolainen pantheon) ja siihen liittyvää mytologiaa. Kuvaannollisessa mielessä sanaa käytetään kuvaamaan alallaan erityisen ansioituneita ihmisiä tai jonkin taiteenlajin huippusaavutuksia ("musiikin pantheon"). center|700px
Kirjallisuutta
41.89861°N, 12.47694°W
Leopardi
Leopardi eli pantteri (Panthera pardus) on suurikokoinen, Afrikassa ja Etelä- ja Itä-Aasiassa elävä kissaeläin. Leopardi on hyvin laajalle levinnyt ja on elinympäristönsä ja ravintonsa suhteen erittäin mukautuva.
Etymologia
Antiikin aikana leopardin uskottiin olevan leijonan ja pantterin risteymä, ja sen nimi tuli kreikan kielen sanoista λέων léōn (leijona) ja πάρδος párdos (pantteri). Pantteria tarkoittava sana tulee sanskritin sanasta पृदाकु pṛdāku (käärme, tiikeri, pantteri). Pantteri-sanalla tarkoitetaan Pohjois-Amerikassa puumaa, Etelä-Amerikassa jaguaaria ja muualla leopardia.
Tieteellisen nimen Felis pardus antoi ruotsalainen luonnontieteilijä Carl von Linné vuonna 1758 ja se oli mukana hänen teoksessaan Systema Naturae.
Leopardin nykyisen tieteellisen nimen (Panthera pardus) sukunimi tulee latinan kautta kreikan sanasta πάνθηρ pánthēr. Kansanetymologian mukaan se olisi sanoista πᾶν pãn (kaikki) ja θήρ thḗr (villieläin) muodostettu yhdyssana. Nykyään sen uskotaan kuitenkin juontuvan indoiranilaisesta sanasta, joka tarkoittaa ’kellanvalkea, vaalea’. Sanskritissa samakantaisia sanoja ovat पाण्डर pāṇḍara (kellanvalkea, vaalea) ja पुण्डरीक puṇḍárīka (valkoinen, tiikeri ym. merkityksiä).
Anatomia
Leopardin ruumiinpituus on 1,05–1,9 metriä ja häntä on 0,60–1,10 metrin pituinen. Suurimmat yksilöt ovat 2,5 metriä pitkiä. Hartiakorkeus on 60–100 senttiä. Naaraat painavat 30–90 kiloa ja jopa puolet suuremmat urokset painavat 40–120 kiloa, joskus enemmänkin. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä. Ylävillä alueilla elävät leopardit ovat kookkaampia kuin alavien maiden yksilöt. Leopardi on Panthera-suvun lajeista toiseksi pienin lumileopardin jälkeen, mutta selvästi rotevampi kuin gepardi  (Acinonyx jubatus). Juuri tällainen peruskissan rakenne on tehnyt leopardista niin sopeutuvaisen elinympäristön ja ravinnon suhteen. Tämä näkyy myös leopardin pitkulaisessa luurangossa.
Turkki on lyhyt ja tasainen trooppisilla alueilla ja tiheämpi ja pitempi viileämmässä ilmastossa. Se on täynnä mustia, ruusukkeisia täpliä. Kuviot ovat vaihtelevan muotoisia ja kokoisia. Ruusukkeiden keskus on pohjaväriä tummempi, mutta vaille jaguaarille tyypillisiä pilkkuja. Kupeiden alaosassa ja, vatsapuolella ja raajoissa täplät usein sulautuvat yhteen mustiksi laikuiksi. Pään ja käpälien täplät ovat pieniä ja tiheässä. Jokaisella leopardilla on erilaiset täplät. Hännän juuren rengas- tai täystäplät ovat pitkänomaisia ja muuttuvat hännänpäätä kohden epäsäännöllisiksi täystäpliksi. Hännänpää on alapuolelta valkoinen. Leopardi pitää hännänpäätään hiukan pystyssä ja ilmeisesti se käyttää sitä ainakin näkömerkkinä pennuilleen. Raajojen sisäpuolelta täplät ovat joko yksinkertaisia tai kaksoistäpliä. Korvien ulkopinnat ovat mustanharmaat, ja niiden kärjissä on suuret valkeat täplät. Turkin pohjaväri vaihtelee vaaleankeltaisesta ja harmahtavasta punaruskeaan ja täysin mustaan. Vatsapuoli on selkäpuolta vaaleampi. Väritys vaihtelee leopardin asuinpaikan mukaan. Metsissä elävien leopardien turkki on tummempi kuin kuivilla savanneilla elävien. Somalian aavikoilla elävien leopardien turkki on lähes valkoinen, myös albiinoja leopardeja tunnetaan.
Leopardin pää on leveähkö ja tylppä. Kallo on raskastekoinen ja tylppä. Leuat ovat vahvat ja eläin pystyy raahaamaan paljon itseään suurempia saaliseläimiä. Muiden kissaeläinten tapaan leopardilla on kuusi etuhammasta, joiden sivuilla ovat raateluun sopivat kulmahampaat ja lihanleikkuuseen sopivat poskihampaat. Viiksikarvat sen sijaan ovat pidemmät kuin millään muulla kissaeläimellä. Ne auttavat yhdessä hyvän yönäön kanssa liikkumaan pimeässä. Leopardin leveissä ja vahvoissa käpälissä on käyrät sisäänvedettävät kynnet Jalat ovat melko lyhyet ja tanakat. Korvat lyhyet ja pyöreät.
Musta pantteri
thumb|200px|left|Musta pantteri Musta pantteri on leopardin melanistinen eli mustaturkkinen muunnos. Niitä tavataan Aasian sademetsissä ja paikoin Itä-Afrikan vuorilla. Mustan leopardin väri sopii hyvin hämärään sademetsään, sillä se on hyvä naamiointikeino. Sen sijaan vaaleankeltaiset, täplikkäät yksilöt sulautuvat parhaiten savanniympäristöön. Mustan muunnoksen aiheuttaa vain yksi geeni, ja usein samassa pentueessa on sekä täplikkäitä että mustaturkkisia yksilöitä. Musta pantteri ei ole aivan tasaisen musta, vaan sopivassa valaistuksessa turkista erottuvat myös täpläkuvion ääriviivat.
Mustia panttereita on maailman leopardeista noin 11 prosenttia, ja ne elävät lähinnä Kaakkois-Aasiassa. Afrikassa mustat pantterit ovat äärimmäisen harvinaisia. Vuonna 2019 afrikkalainen musta pantteri onnistuttiin valokuvaamaan. Kuvan kerrottiin olevan ensimmäinen valokuva luonnonvaraisesta mustasta pantterista Afrikassa yli sataan vuoteen, mutta tiedon julkistamisen jälkeen on saatu uusia tietoja kahdesta valokuvasta, jotka on otettu kenialaisilla suojelualueilla vuosina 2007 ja 2013.
Ketunleipää
Ketunleipää on suomalainen ruoka-aiheinen televisio-ohjelma. Ohjelmaa on esitetty Yle TV2:n Pikku Kakkosen yhteydessä. Ohjelmassa esiintyy Kaapo ja Late kettu-nukke. Ohjelmassa käsitellään erilaisia ongelmia ja kysymyksiä. Myös ruokaa valmistetaan välillä.
Kikka Laitinen Co.
thumb|Yhtye [[Finnvoxilla vuonna 2018. Oikealta vasemmalle: Laitinen, Korhonen, Yli-Knuuttila ja Kantelinen]] Kikka Laitinen Co. on suomalainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1992. Yhtye on julkaissut yhdeksän albumia.
Leopardi
Levinneisyys
Huolimatta laajasta levinneisyydestä leopardit luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi. Se on vielä yleinen monilla alueilla, mutta eläinten määrä on vähenemässä lähes kaikilla levinneisyytensä alueilla ja on vähentynyt yli 30 prosenttia 1990-luvun alun jälkeen.
Elinympäristö
Leopardeja elää hyvin vaihtelevissa elinympäristöissä ja se on puuman ohella kissaeläimistä mukautuvin elinpiirinsä suhteen. Leopardeja elää puoliaavikoilla, sademetsissä, vuoristoissa, pensastoissa, savanneilla, ruohoaroilla ja Itä-Siperian lumisissa metsissä. Parasta elinaluetta on melko runsaspuustoinen alue, jossa on paljon piiloutumismahdollisuuksia, mutta sitä voi tavata myös täysin avoimilla savanneilla. Vuoristossa leopardi tulee hyvin toimeen vielä 3 000 metrin korkeudessa, mutta muutamia yksilöitä on tavattu jopa 4 600 metrin korkeudessa. Vuonna 1926 eräs leopardi löydettiin jäätyneenä yli 5 600 metrin korkeudesta Kilimanjaron rinteiltä läheltä ikijäätä. Leopardi ei karta asutustakaan ja ne ovat sopeutuneet elämään myös kaupungeissa. Kaupunkilaisleopardeja elää muun muassa Nairobissa, jossa ne etsivät ruokaa roskasäiliöistä ja ryöstävät kanaloita ja syövät kulkukoiria.
Lisääntyminen
Leopardit lisääntyvät trooppisilla alueilla ympäri vuoden, mutta alueilla, joilla vuodenaikojen vaihtelu on suurempaa, lisääntyminen on kausittaista ja parittelukausi ajoittuu seudun kevättä edeltäviin kuukausiin. Naaraan kiima kestää yleensä noin 6–7 päivää .Tällöin se laskee maahan erityistä uroksia houkuttelevaa virtsaa ja houkuttelee niitä myös äänen avulla. Naaraalle tulee usein useita kosijoita, jolloin urokset tappelevat keskenään ja mouruavat matalalla ja voimakkaalla äänellä. Naaras sallii vain yhden uroksen paritella. Voittaja pysyy naaraan luona koko kiimakauden ajan ja parittelee sen kanssa useita kertoja, yleensä yöllä. Niiden väli on noin 20 minuuttia ja pari pysyy yhdessä korkeintaan viisi päivää. Leopardipari on hyvin leikkisä.
thumb|Leopardin pentu Tämän jälkeen uroksen ja naaraan tiet erkanevat. Naaras synnyttää suojaiseen paikkaan, kuten onttoon puunrunkoon tai pieneen kiviluolaan 3–3,5 kuukauden kantoajan jälkeen. Naaras synnyttää tavallisesti 2–4 pentua, korkeintaan 6. Pennut painavat syntyessään 430–570 grammaa eivätkä niiden silmät ole auenneet. Niiden väritys on lähes samanlainen kuin aikuisten, mutta hieman harmahtavampi, mikä johtuu siitä, että niiden ruusuketäplät ovat tiheämmässä kuin aikuisten. Lisäksi niiden turkki on pidempi ja takkuisempi. Niiden silmät avautuvat kun ne ovat 4–9 päivän ikäisiä. Silmät ovat tuolloin harmaita. Pennut ovat ensimmäisinä elinviikkoinaan hyvin avuttomia. Ne voivat joutua leijonan, täplähyeenan, sakaalin, kotkan tai muun petoeläimen saaliiksi etenkin emon ollessa poissa. Toisinaan uroksetkin tappavat pentuja. Pentukuolleisuus on suuri ja yleensä pentuja on muutaman päivän päästä enää 1–2. Emo pitää pentunsa puhtaana, imettää niitä ja pitää lämpimänä. Se vaihtaa pesäpaikkaa viiden päivän välein, mikä estää loisten liiallisen lisääntymisen ja vähentää riskiä, että jokin peto löytäisi pennut. Tämän vuoksi se ei tuo saalistaan pesälle eikä myöskään pennun ollessa avuttomimmillaan viesti reviirinsä rajoista ääntelyn avulla. Kahden kuukauden ikäisinä pennut alkavat liikkua yhä kauemmaksi pesältään emonsa mukana. Pennut ovat kuitenkin vielä puolivuotiaina suuressa vaarassa joutua suurimpien petojen kuten leijonien, tiikerien ja hyeenojen saaliiksi, joita vastaan emo on haluton taistelemaan.
Reilun puolen vuoden ikäisinä ne saavat maitohampaiden tilalle pysyvät hampaat. Emo imettää pentujaan kolmen kuukauden ajan. Sen jälkeen ne alkavat syödä emon tuomaa saalista ja opetella itsekin saalistustaitoja. Kissaeläimille epätyypillisesti ne myös alkuun oksentavat poikasilleen lihaa. Kun pennut ovat 4–5 kuukauden ikäisiä, ne alkavat jatkuvasti seurata emoa sen saalistusretkille. Ne oppivat katsomalla emonsa saalistusta. Näihin aikoihin ne alkavat myös varastaa emonsa saaliita ja häätää sen pois. Emo voi myös tuoda niille vielä eläviä saaliseläimiä ja pentu alkaa seurata yhä lähempää saalistusta. Pennut pysyvät emonsa seurassa vähintään vuoden ikäisiksi. Naaraat pysyvät pisimpään ja jäävät yleensä lähelle emonsa elinaluetta tai jopa osittain samalle alueelle. Jos sen emo on jo vanha, se voi jäädä alueelle ja periä emonsa reviirin. Koiraat taas alkavat jo 8–9-kuisina viettää kokonaisia päiviä erossa emostaan ja niistä tulee melko kärttyisiä ja hankalia. Emokin alkaa suhtautua niihin viileämmin ja viettää niiden kanssa yhä vähemmän aikaa. Koiraat perustavat reviirinsä kauemmaksi, jotta ne välttyisivät sisäsiitoisuudelta. Nuoret leopardit voivat yrittää häätää lajitoverin reviiriltään, mikäli vapaata elinaluetta ei löydy. Koiraat tulevat sukukypsiksi alle kolmevuotiaina. Naaraat voivat tulla kiimaan 2,5-vuotiaina ja omia pentuja voi olla kolmevuotiaana.
Ravinto
thumb|Leopardi puuhun raahaamansa saaliin kanssa. Leopardi syö kaikkea eläinravintoa lantakuoriaisista jättiläishirviantilooppeihin. Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sen saalisvalikoimaan kuuluu 92 eläinlajia. Mieluisinta saalista ovat pienehköt tai keskikokoiset saaliseläimet, kuten apinat, gasellit, antiloopit, peurat ja muut sorkkaeläimet. Saaliiksi kelpaavat myös linnut, käärmeet, piikkisiat ja pienet jyrsijät, satunnaisesti kalat, sammakkoeläimet ja hedelmät. Saalis riippuu paljolti metsästysmaista ja yksilöllisistä eroista. Ruohonsyöjät ovat suosiossa ruohotasangoilla, kädelliset ja jyrsijät metsässä. Tavallisesti leopardi hiipii lähes äänettömästi ja kärsivällisesti saaliin perässä ja hyökkää sitten yllättäen tappaen saaliinsa puremalla sitä niskaan. Ahnaita kuokkavieraita, kuten hyeenoita, välttääkseen se raahaa usein uhrinsa puuhun ja asettaa sen korkealle oksanhankaan.Se voi raahata puuhun itseään painavamman saaliin: eräs yksilö raahasi 125 kg painavan kirahvin poikasen 5,7 metrin korkeudelle. Leopardi saalistaa yleensä öisin, mutta Sri Lankalla, jossa se on tiikerien puuttumisen takia huippupeto, se on usein liikkeellä myös päiväsaikaan.
Viholliset
Pennut ovat erittäin alttiita vaaroille, mutta aikuisella leopardilla on ihmisen lisäksi vain vähän luonnollisia vihollisia. Krokotiilit, tiikerit ja leijonat voivat surmata aikuisiakin leopardeja.
Mario Slam Basketball
Mario Slam Basketball (Yhdysvalloissa Mario Hoops 3-on-3 ja Japanissa Mario Basketball 3on3) on Square Enixin kehittämä ja Nintendon julkaisema urheilupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo DS -konsolille. Pelattavina hahmoina nähdään Mario ja muita Nintendo-hahmoja kuten Yoshi, Luigi ja Bowser.
Pelaaminen
Pelissä kerätään kolikoita pomputtelemalla palloa kysymysmerkkipaneelien päällä. Mitä enemmän kolikoita, sitä enemmän pisteitä saa korin tehdessään. Koreista saa 20 pistettä heittäessään "kolmosviivan" sisäpuolelta, 30 pistettä sen ulkopuolelta ja erikoisheitosta 40 pistettä ynnä kolikoiden määrä. Kolikoita voi kerätä korkeintaan 100. On myös mahdollista käyttää tilaa, jossa ei ole kysymysmerkkipaneeleja. Tällöin koreista saa 2, 3 tai 4 pistettä, eikä kolikoita ole. Myoskään esineitä ei voi käyttää.
Pallo heitetään koriin vetämällä kosketuskynällä viiva alhaalta ylöspäin kosketusnäytölle. Puolustettaessa kysymysmerkkipaneeleista saa kilpiä ja muita esineitä, joilla voi saada pallon vastustajalta pois. Palloa voi yrittää riistää esimerkiksi lyömällä sitä vastustajalta pois. Pelissä on myös voittamattomaksi tekevä tähti, joka on esiintynyt myös muissa Mario-sarjan peleissä. Pelissä voi tehdä myös erikoisheittoja ja -donkkauksia. Erikoisheiton voi tehdä tekemällä kosketusnäytölle tietyn kuvion kosketuskynällä pallon ollessa tietyllä hahmolla.
Mario Slam Basketballissa on kolme yksinpelitilaa, joissa pelaajat voivat osallistua turnauksiin, näytösotteluihin ja harjoitella. Harjoitustilassa (Practice Mode) pelaajat voivat harjoitella eri osa-alueita. Näytösottelutilassa (Exhibition Mode) pelaajat valitsevat oman joukkueensa ja pelaavat konetta vastaan näytösottelun. Turnaustilassa pelaaja voi pelata neljässä eri turnauksessa. Peliä voi pelata langattomana kaksinpelinä, vaikka vain toisella pelaajista on peli. Kaksinpelissä voi pelata koripallo-ottelun, jos molemmilla pelaajilla on peli, tai valita kahdesta eri minipelistä. Minipelejä voi pelata jopa neljän pelaajan kesken.
Pelissä kaikki kentät ovat erilaisia. Vain Mario Stadium on "tavanovainen", normaali koripallokenttä. Joissain kentissä on esimerkiksi hidas kulkea, joissain taas kentälle vierii esineitä, joiden alle voi jäädä. Voittaessaan turnauksen saa kaikki sen kentät käyttöönsä näytösottelutilaan.
Hahmot
Pelissä on monia muista mario-peleistä tuttua hahmoa, kuten Yoshi, Bowser, Peach, Luigi ja Donkey Kong. Pelissä on kuitenkin mukana myös Final Fantasyn moogle, ninja ja white mage. Kaikilla hahmoilla on omat erityisheittonsa ja kuviot, joilla erikoisheiton voi tehdä. Kuviot ovat usein kirjaimia, kuten Marion M. Turnauksia voittamalla saa uusia hahmoja käyttöönsä, ja niitä voi käyttää sen jälkeen uusissa turnauksissa ja näytösotteluissa.
Myynti
Peliä on myyty maailmalla 1,5 miljoonaa kappaletta (2007).
Aiheesta muualla
Super Mario
Khersonesos
Khersonesos tarkoittaa kreikaksi niemimaata ja voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Van Darkholme
Van Darkholme on vietnamilaissyntyinen, San Franciscoon asettunut homopornonäyttelijä ja -ohjaaja. Hän on erikoistunut bondageen. Hän kokee olevansa ensisijaisesti, mutta ei yksinomaan top.
Van Darkholme on 183-senttinen, ja hän on käyttänyt esiintyessään myös nimiä Van Darkholm ja Tadashi. Hänen syntymävuotensa on epäselvä, mutta ajoittuu 1970-luvulle. Hän aloitti uransa 2000-luvun vaihteessa. Hän on perustanut Muscle Bound Productions -yhtiön ja työskennellyt lisäksi muun muassa Titan Medialle. Hän on myös julkaissut shibari-tyyppistä bondagea sisältävän valokuvateoksen Male Bondage: Art Deserves a Witness (2006).
Leszek Blanik
Leszek Robert Blanik (s. 1. maaliskuuta 1977 Wodzisław Śląski) on puolalainen telinevoimistelija. Blanik on keskittynyt lähes yksinomaan hyppyyn, missä hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla yli kymmenen vuoden ajan ja voittanut olympiakultaa sekä maailman- ja euroopanmestaruuden.
Pitkän aikaa maailman huipulla kilpaillut Blanik voitti ensimmäisen arvokisakultansa vasta vuonna 2007 Stuttgartin MM-kisoissa. Hypyn kultamitaliputki sai jatkoa seuraavana vuonna EM-kisoissa Lausannessa. ja elokuussa Pekingin olympialaisissa, missä hän saavutti tasapisteet 16,537 Ranskan Thomas Bouhailin kanssa, mutta voitti kilpailun pistekeskiarvojen ja suorituspisteiden vertailussa. Blanik oli kisojen ainoa ei-kiinalainen miesten telinevoimistelun kultamitalisti. Olympiakulta oli myös Puolan historian ensimmäinen telinevoimistelussa.
Maailmancupissa Blanik on saavuttanut urallaan kuusi voittoa ja kaikkiaan 13 mitalisijaa. Maailmancupin finaalissa hän on ollut parhaillaan toinen, Stuttgartissa vuonna 2002. Puolan mestaruuden Blanik on voittanut urallaan kahdeksan kertaa (1994-1998, 2001-2003).
Taksonomia
Taksonomia on tieteenala, joka tutkii eliöiden luokittelua ja luokittelee niitä taksoneihin. Sen synonyyminä esitetään yleensä nimitys tieteellinen luokittelu. Erään kuvauksen mukaan systematiikka tutkii biologisen luokittelun teoriaa ja menetelmiä ja taksonomia käytännön luokittelua.
Taksonomia voi tarkoittaa myös jonkin muun alan luokittelujärjestelmää, jolloin termillä tarkoitetaan erilaisten asioiden hierarkkista luokittelua, luokittelujärjestelmää tai luokittelun periaatteita (esimerkiksi antropologiassa). Melkein mitä tahansa, kuten elollisia ja elottomia objekteja, paikkoja tai tapahtumia voidaan luokitella jonkinlaisen taksonomisen järjestelmän mukaan.
Taksonomia poikkeaa ontologiasta siinä, että ontologia tutkii, mitä kaikkea on, kun taas taksonomia pyrkii luokittelemaan kaiken tunnetun olemassa olevan täydellisen kattavaan luokitukseen – taksonomiaan.
Buxtehude
pienoiskuva|Buxtehuden sijainti Staden piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Ala-Saksin osavaltiossa.
Buxtehude on kaupunki Hampurin metropolialueella Ala-Saksin osavaltion pohjoisosassa Saksassa. Noin 40 000 asukkaallaan se on Staden piirikunnan toiseksi suurin kaupunki.
Kaupungin pohjoisosa sijaitsee marskimaalla, eteläosa puolestaan geestmaalla eli nousuvedenkin aikana kuivana pysyvällä Pohjanmeren rantamaalla. Kaupungin halki virtaa etelä–pohjoissuuntaisesti Este-joki, joka on Elben 45-kilometrinen sivujoki. Buxtehuden alueella Esten leveys on kolmesta viiteen metriä. Buxtehuden korkein kohta sijaitsee 51 metriä merenpinnan yläpuolella, alimmat kohdat puolestaan joitakin senttimetrejä merenpinnan alapuolella.
Historia
Nykyisen Buxtehuden alueella oli talonpoikaisasutusta 900-luvulla. Paikkakunnasta on asiakirjamaininta vuodelta 959 muodossa Buochstadon. Buxtehude perustettiin vuonna 1197. Mahtavan Hansaliiton jäsen kaupungista tuli vuonna 1369. Buxtehude taantui 1600-luvulla ja joutui Ruotsin vallan alle. Liikenneyhteyksien paraneminen ja teollistuminen kohensi kaupungin asemaa 1830- ja 1840-luvuilla. Rautatieverkkoon kaupunki liitettiin 1881. Pommitetusta Hampurista pakeni toisen maailmansodan lopulla ihmisiä ympäryskuntiin, myös Buxtehudiin, jonka väkiluku kasvoi 14 000:een. Varuskunta lakkautettiin vuonna 1994.
Evankelisen St. Petri -kirkon historia ulottuu 1200-luvulle. Kirkon alkuperäinen torni tuhoutui salamaniskusta vuonna 1853. Buxtehuden keskiaikainen raatihuone vuodelta 1418 tuhoutui tulipalossa 1911. Uuden raatihuoneen sisustuksessa on käytetty keskiaikaisesta rakennuksesta pelastettua materiaalia. Buxtehuden uusromanttinen vanha kauppahalli, Alte Markthalle, rakennettiin 1912 ja 1913. Keskikaupungilla on säilynyt erinäisiä porvaristaloja 1500- ja 1600-luvuilta.
Kulttuurielämä, oppilaitokset ja urheilu
Buxtehude tunnetaan myös "satukaupunkina" (Märchenstadt). Sen nimi esiintyy useissa saksalaisen kielialueen saduissa, kuten Grimmin veljesten klassikkosadussa Jänis ja siili, joka sijoittuu Buxtehudeen. Etelä-Saksassa kaupungin nimeä käytetään leikillisesti viittamaan paikkaan, jota ei oikeastaan ole olemassa. Esimerkkeinä mainittakoon sanonnat "jemand geht nach Buxtehude" tai "…nach Buxtehude, wo der Pfeffer wächst"; "joku menee Buxtehudeen" tai "...Buxtehudeen, missä pippuri kasvaa", vrt. suomenkielen "painua sinne missä pippuri kasvaa".
Buxtehudelaisia kansanjuhlia ovat muun muassa keväisin ja syksyisin järjestettävä Pistennacht, Pohjois-Saksan suurimmat helluntaimarkkinat eli Pfingstmarkt sekä vanhassakaupungissa järjestettävä Altstadtfest. Viinijuhla eli Weinfest järjestetään vuosittain elokuun lopussa St.-Petri-Platz -aukiolla.
Kaupungissa on lukuisia peruskouluja sekä muun muassa kaksi reaalikoulua ja kaksi lukiota. Lisäksi kaupungissa toimii yksityinen taidekoulu Malerschule sekä yksityinen ammattikorkeakoulu Hochschule 21.
Kaupungin merkittävin urheiluseura on Der Buxtehuder SV von 1892 e.V. (BSV). Erityisen hyvin se tunnetaan menestyksestään käsipallossa. Seuran muita lajeja ovat muun muassa sulkapallo, lentopallo, jalkapallo, judo, nyrkkeily, pyöräily, uinti sekä yleisurheilu.
Talous ja liikenne
Buxtehuden rautatieasema sijaitsee linjalla Cuxhaven–Hampuri. Kaupunki kuuluu Hampurin seudun paikallisjunaverkkoon. Bundesstrasse 3 kulkee Buxtehudesta Sveitsin rajalle. Lisäksi valtatie 73 Cuxhavenista Hampuriin kulkee kaupungin halki. Moottoriteille A 1 ja A 7 on Buxtehudesta noin viidentoista minuutin matka.
Buxtehudessa on muun muassa Airbusin, Bacardiin ja Unileverin tuotantolaitoksia. Ruotsalaisella V&S Groupilla on pullottamo Buxtehudissa. Kaupungin paikallislehtiä ovat Buxtehuder Tageblatt sekä mainosrahoitteinen Neue Buxtehuder.
Totegegien lentoasema
Totegegien lentoasema sijaitsee Ranskan Polynesiassa. Kentällä liikennöi pääasiassa Air Tahiti ja WanAir.
Valle (departementti)
thumb|right|270px|Vallen departementin sijainti Valle on yksi Hondurasin kahdeksastatoista hallinnollisesta alueesta eli departementista. Se on erotettu Cholutecasta vuonna 1895. Vallen pääkaupunki on Nacaome. Valle rajoittuu lännessä El Salvadoriin ja etelässä Tyynen valtameren Fonsecanlahteen. Sen pinta-ala on 1 665 km2 ja asukasluku 178 561 (arvio 2015). Tyynenmeren alueella on saaristoa, tunnetuimpana ehkä Isla del Tigre, joka on toiminut merirosvojen pakopaikkana.
Sisäinen tekijä
thumb|Malli sisäisen tekijän rakenteesta Sisäinen tekijä (usein myös IF englanninkielisestä nimityksestä intrinsic factor) on maharauhasten katesolujen tuottama glykoproteiini, jonka avulla B12-vitamiini imeytyy. Se sitoutuu mahassa tai ohutsuolen alkuosassa B12-vitamiiniin ja muodostaa kompleksin, joka sitoutuu reseptoriinsa ohutsuolen loppuosassa (ileumissa).
André Moreira
Seurajoukkueura
Moreira aloitti uransa kotikaupunkinsa Ribeirãon joukkueesta, josta Atlético Madrid hankki hänet vuonna 2014. Seuraavat kaksi kautta hän vietti kuitenkin lainalla eri portugalilaisseuroissa. Elokuussa 2016 hän liittyi Atléticon edustusjoukkueeseen kolmosmaalivahdiksi. Hän siirtyi nykyiseen seuraansa lainasopimuksella tammikuussa 2018.
Maajoukkueura
Moreira on edustanut Portugalia alle 19- ja 20-vuotiaiden maajoukkueissa.
Antiikkisaagat
Antiikkisaagat ovat keskiajan Islannissa kirjoitettuja kansankielisiä saagoja, jotka pohjautuvat yhdelle tai useammalle latinankieliselle historianteokselle. Islantilaisen historian sijaan ne käsittelevät keskiaikaista maailmanhistoriaa, mutta liittyvät islantilaisen proosamuotoisen kerronnan perinteeseen. Antiikkisaagoja on alettu laatia Islannissa jo varhain, todennäköisesti jo 1100-luvulla. Osa niistä on todennäköisesti vanhempia kuin suulliselle kertomusperinteelle pohjautuvat islantilaiset saagat, kuten islantilaissaagat ja kuningassaagat. Vaikka suurin osa saagoista yleensä on anonyymejä, antiikkisaagojen laatijoista tiedetään nimeltä ainakin kaksi, Þingeyrarin luostarin munkki Gunnlaugur Leifsson (k. 1218/1219) sekä kirkkoherra Brandr Jónsson (k. 1264). Termin ”antiikkisaagat” esitteli ja otti käyttöön Stefanie Würth vuonna 1998 ilmestyneessä tutkimuksessaan Der ”Antikenroman” in der isländischen Literatur des Mittelalters. Tätä ennen antiikkisaagat oli monessa yhteydessä luokiteltu käännettyihin ritarisaagoihin. Antiikkisaagoja ei ole suomennettu.
Antiikkisaagat ja kääntäminen
Antiikkisaagoista puhutaan joskus käännöksinä. Käytännössä antiikkisaagat eivät kuitenkaan ole ”käännöksiä” sanan nykymerkityksessä, sillä ne eivät ole identtisiä taustalla vaikuttaneiden alkuperäistekstien kanssa. Tekstin kääntäjä on monesti muokannut tekstiä omien tavoitteidensa tai työn tilaajan tavoitteiden mukaisesti. Käännöksestä on voitu jättää pois tarpeettomaksi koettuja kohtia ja tekstiä on voitu lyhentää. Vaikeaselkoisia kohtia tai kulttuurille vieraita aiheita on voitu selittää laajemmin. Päämääränä on ollut, että teksti oli keskiajan islantilaisten aikalaislukijoiden ymmärrettävissä. Yksittäinen antiikkisaaga ei myöskään välttämättä pohjautunut yhdelle vaan useammalle latinankieliselle teokselle, jolloin itse saaga oli useiden lähteiden tietoja yhdistelemällä laadittu kokoelma. Useat esikuvina toimineet latinankieliset lähteet olivat runomuodossa, kun taas antiikkisaagat ovat proosamuotoisia kertomuksia. Käännösten sijaan antiikkisaagoista voidaankin puhua latinankielisiin teoksiin pohjautuvina mukaelmina ja uudelleenkirjoitelmina.
Tunnetut antiikkisaagat
Antiikkisaagoihin yleensä luettuja tekstejä on kuusi: Rómverja saga, Alexanders saga, Trójumanna saga, Gyðinga saaga, Bretar sögur sekä Veraldar saga.