cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valdez
Valdez on satamakaupunki Alaskassa. Trans-Alaskan öljyputken toinen pää päättyy Valdeziin, minkä vuoksi se on tärkeä öljysatama. Kaupungissa on 4 036 asukasta. Valdez on antanut nimensä myös Alaskan edustalla karille ajaneelle Exxon Valdez -öljytankkerille.
Historia
Richardson Highway rakennettiin 1899, ja 1900-luvun alussa se yhdisti Valdezin Alaskan sisäosiin. Kuitenkin vasta 1950-luvulla sitä pystyi kulkemaan ympäri vuoden.
Vuosina 1975–1977 Trans-Alaskan öljyputki rakennettiin tuomaan öljyä Valdeziin rakennettuun öljysatamaan. Tämä piristi kaupungin taloutta huomattavasti.
1989 Exxon Valdez -öljytankkeri ajoi karille lähellä Valdezia. Vaikka öljyä ei koskaan tullutkaan satamaan, se tappoi lähialueen merenelävät miltei tyystin.
Maantiede
Valdez sijaitsee syvän vuonon suussa, Prince William Soundin lähellä Alaskassa. Sitä ympäröivät Chugachvuoret. Valdez on pohjoisin satama Pohjois-Amerikassa, joka ei jäädy.
Kaupungin pinta-ala on 717,6 km². 574,9 km² siitä on maata, ja 142,7 km² (19,88 %) on vettä.
Media
Vaikka kaupunki on pieni, siellä ilmestyy kaksi sanomalehteä: Valdez Star ja Valdez Vanguard. Kaupungissa toimii myös kaksi radioasemaa, KCHU ja KVAK.
Petr Eben
Petr Eben (22. tammikuuta 1929 – 24. lokakuuta 2007) oli tšekkiläinen säveltäjä.
Eben syntyi Žamberkissa ja vietti nuoruutensa Český Krumlovissa. Hän aloitti opintonsa pianistina, sellistinä sekä urkurina ja pääsi myöhemmin Prahan musiikkiakatemiaan opiskelemaan pianonsoittoa ja sävellystä. Hän itse opetti myöhemmin sekä Prahassa että kokonaan Tšekin ulkopuolella.
Eben oli maansa nykysäveltäjistä kansainvälisesti tunnetuimpia. Hänen tuotantonsa on tyylillisesti monipuolista, ja siihen kuuluvat muiden muassa oratorio Apologia Socratus ja baletti Kletby a dobroreceni. Hän sävelsi paljon myös uruille, jopa kaksi konserttoa.
Eben kuoli Prahassa 78-vuotiaana.
Tšekin filharmoninen orkesteri
Tšekin filharmoninen orkesteri on Prahassa toimiva sinfoniaorkesteri.
Tšekin filharmoninen orkesteri aloitti toimintansa Tšekin kansallisoopperan orkesterina, mutta irtautui siitä vuonna 1901. Gustav Mahler johti vuonna 1908 Tšekin filharmonista orkesteria seitsemännen sinfoniansa kantaesityksessä.
Freddie Gilroy
Frederick ”Freddie” Gilroy (7. maaliskuuta 1936 Belfast, Brittiläinen imperiumi – 28. kesäkuuta 2016) oli irlantilainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Gilroy voitti painoluokan 54 kg olympiapronssia Melbournessa 1956.
Gilroy nyrkkeili myös ammattilaisena voittaen muun muassa Euroopan mestaruuden. Hän kuoli 80-vuotiaana 28. kesäkuuta 2016.
Cw
Cw tarkoittaa seuraavia:
Keskustelu Vapahtajan kanssa
Keskustelu Vapahtajan kanssa on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi III, kirja 5). Kirjoituksesta tunnetaan vain yksi hyvin vaurioitunut koptinkielinen kappale. Säilyneistä osista on voitu päätellä, että kyseessä on dialogimuotoinen keskustelu Jeesuksen kanssa. Keskustelun keskellä on muutama laajempi keskeytys, jotka vaikuttavat olevan poissa paikaltaan ja jotka on vain pinnallisesti upotettu dialogiin.
Sisältö
Dialogi alkaa joukolla esoteerista tietoa ja sen tavoittelua koskevia kysymyksiä. Tämän jälkeen kirjoitus siirtyy käsittelemään maailman alkuperää. Luomisen jälkeen siirrytään gnostilaiseen kysymys-vastaus-osioon siitä, kuinka pelastus saavutetaan gnosiksen avulla. Tämä kuitenkin keskeytyy luonnonhistoriallisella esityksellä neljästä klassisesta alkuaineesta, taivaan ja maan voimista, jne. Tämän jälkeen kirjoituksessa esitetään apokalyptinen näky, jossa Tuomaalle, Marialle ja Matteukselle näytetään helvetti maan reunan suojasta, ja enkeli julistaa, että aineellinen maailma oli paha luomus, jota ei ollut tarkoitettu syntyväksi. Tämä viittaa gnostilaiseen käsitykseen pahasta luojajumalasta, demiurgista. Lopulta teksti palaa jälleen dialogiin.
Tekstin poikkeamat sivukertomuksiin sekä se, että Jeesuksesta käytetään välillä nimitystä ”Herra” ja välillä nimitystä ”Vapahtaja”, viittaavat joidenkin tutkijoiden mukaan siihen, että kirjoitus olisi koottu neljästä tai viidestä erillisestä kirjoituksesta. Koska kirjoitus on kuitenkin niin vahingoittunut, on osoittautunut liian vaikeaksi tutkia, mitä nämä kirjoitukset voisivat olla. Dialogilla on kuitenkin joitakin yhtäläisyyksiä Tuomaan evankeliumin kanssa.
Lauteilla
Lauteilla on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen live-DVD. Se julkaistiin vuonna 2004. DVD sisältää yhtyeen Tavastian ja Ratinan keikat elokuulta 2004, "Backstage-dokumentin" sekä yhtyeen diskografian.
Mukana on myös kokoelma-CD, mikä sisältää Kolmannen Naisen suurimmat hitit koko sen uralta.
Kalevan kisat 1939
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1939 Helsingissä 26.–28. elokuuta. Kilpailut käytiin Olympiastadionilla. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot. Kymmenottelu järjestettiin Joensuussa 2.–3. syyskuuta.
Upton Parkin metroasema
Upton Parkin aseman avasi London, Tilbury and Southend Railway (LTSR) vuonna 1877. Asemalla on kaksi käytössä olevaa laituriraidetta.
Cx
Cx tarkoittaa seuraavia:
NBA-kausi 1975–1976
NBA-kausi 1975–1976 oli NBA-liigan 30. kausi.
FS Suffren (D602)
Suffren (runkonumero D602) oli Ranskan laivaston 1967 palvelukseen otettu Suffren-luokan ilmatorjuntafregatti, joka poistettiin palveluksesta 2001.
Palvelus
Alus modernisoitiin 1989-1990, jolloin sen elektroniset järjestelmät uudistettiin. Maalinosoitustutka DRBV 15A korvattiin DRBV 50:llä ja tulenjohtotutka DRBC 32A korvattiin digitaalisella DRBC 33A:lla, jossa oli DIBC 1A Piranha III infrapuna/optroninen lisälaite. Lisäksi aluksen omasuojaa vahvistettiin kahdella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä, jotka asennettiin tulenjohtotutkan kahta puolta.
Alus poistettiin palveluksesta 2001.
Lankila
Tilastoissa käytettävän aluejaon mukaisessa Lankilassa on 1 004 asukasta (31.12.2012). Lankilan kaupunginosaan kuuluu myös 370 asukkaan Pirosenvuoren alue, joten yhteensä alueilla on 1 374 asukasta.
Lankila on pääasiassa omakotitaloaluetta, mutta kaupunginosassa on myös joitakin kerros- ja rivitaloalueita. Langinkosken länsirannat kuuluvat Lankilaan.
Palvelut ja liikenne
Lankilan palvelut rajoittuvat lähinnä baariin ja pesulaan, mutta Sutelan kauppakeskittymään on vain vähän matkaa. Kotkansaarelle on Lankilasta matkaa 6–7 kilometriä ja Karhulaan 4–5 kilometriä.
Lankilan kautta kulkevat useat paikallisliikenteen linja-autot Kotkansaarelle. Lähimmät kaukoliikenteen linja-autopysäkit sijaitsevat Sutelassa valtatien 7 ja seututien 170 varressa. Lankilan lähin junaseisake on Kyminlinnan seisake, jonne on matkaa 3–4 kilometriä.
Riku Korhonen (näyttelijä)
Riku Korhonen (s. 1975) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa suomalaisesta saippuadraamasarjasta Salatut elämät, jossa hän esitti Sebastian Vuorelaa vuonna 2007.
Dieter Schnebel
Dieter Schnebel (14. maaliskuuta 1930 – 20. toukokuuta 2018 ) oli saksalainen säveltäjä.
Schnebel opiskeli Hochschule für Musik Freiburgissa ja toimi vuosina 1976–1995 kokeellisen musiikin professorina Universität der Künste Berlinissä.
Schnebel on arvostettu sekä säveltäjänä että opettajana, ja hänelle myönnettiin vuonna 1999 Eurooppalaisen kirkkomusiikin palkinto. Hänen julkaistuun tuotantoonsa kuuluu monenlaista modernistista musiikkia ja sovituksia.
The Wendy Williams Show
The Wendy Williams Show oli viihteellinen keskusteluohjelma, jota juonsi mediapersoona Wendy Williams. Ohjelmaa esitettiin Yhdysvalloissa vuodesta 2008 lähtien. Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 17. kesäkuuta 2022. Ohjelma on ollut ehdolla Daytime Emmy -palkinnon saajaksi.
Ohjelmaa kuvattiin New Yorkissa. Siihen kuului useita osioita, kuten ”Hot Topics”, jossa Williams otti kantaa viimeaikaisiin julkkisuutisiin ja ”Ask Wendy” -osio, jossa Williams vastasi studioyleisön kysymyksiin, jotka liittyivät yleensä ihmissuhteisiin.
Stanislav Janevski
Stanislav Janevski (, s. 16. toukokuuta 1985 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvasta Harry Potter ja liekehtivä pikari (2005), jossa hän esitti Viktor Krumia. Sittemmin hänet on nähty elokuvassa Hostel 2 (2007).
Maarian kirkko
Maarian kirkko (ruots. S:t Marie kyrka) on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Turun Räntämäessä, joka aikaisemmin oli osa Maarian pitäjää. Tässä pitäjässä oli ollut useita puukirkkoja, joista varhaisin rakennettiin jo 1200-luvun alkuvuosikymmenillä. Markus Hiekkasen mukaan nykyinen kivikirkko rakennettiin 1400-luvun puolivälissä, todennäköisesti 1440-luvulla. Sen päädyt on komerokoristeltujen tyylipiirteidensä perusteella rakennettu noin viisikymmentä vuotta myöhemmin. Kirkon seinillä ja holveissa on keskiaikaisia kalkkimaalauksia, jotka Hiekkasen mukaan ovat kirkon rakentajien maalaamia. Vaikka rakentajat ovat maalanneet myös useiden muiden keskiaikaisten kirkkojen kuva-aiheita, on Maarian kirkon kuvasto erikoisuudessaan omaa luokkaansa. Holveihin on maalattu muun muassa viisi hansalaivaa, Maarialle tyypillisiä ristejä, jatulintarhoja ja pyhimysten kuvia. Maarian kirkon esineistä arvokkaimmat ovat puinen alttarikaappi ja ristiinnaulitun kuva.
Museovirasto on määritellyt Maarian kirkon ja pappilan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Auferstanden aus Ruinen
Auferstanden aus Ruinen oli Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) kansallishymni. Sen säveltäjä on Hanns Eisler ja sanoittaja Johannes R. Becher, DDR:n myöhempi kulttuuriministeri.
Maarian kirkko
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut Wolde Kuurna ja se on paljastettu vuonna 1948.
Auferstanden aus Ruinen
Taustaa
Rytmillisesti hymni jäljittelee Beethovenin 9. sinfonian finaalia (12 neljäsosanuottia ja synkooppi). Kahdeksannentoista tahdin kohdalta alkaa ”Marseljeesi”-vaikutteinen väliosa, jonka jälkeen palataan alkuosan rytmitykseen.
Historiaa
Hymni ”Auferstanden aus Ruinen” kirjoitettiin ja korotettiin kansallishymniksi vuonna 1949, jolloin Saksan demokraattisen tasavallan tavoitteena oli vielä yhtenäisen sosialistisen Saksan luominen. Tämän johdosta teksti sisältää viittauksia ”yhteen isänmaahan”, joka tekstissä on yksinkertaisesti ”Saksa”. Tekstin sanoitus tuo lisäksi ilmi DDR:ssä alkuvuosina vallinneen iloisen ja reippaan eteenpäin menemisen hengen: vanhan Saksan raunioille haluttiin luoda uusi, demokraattinen Saksa. Laulun nimi tarkoittaa suomeksi ”Raunioista noussut”.
DDR:n näkemys kansallisuuskysymykseen muuttui ratkaisevasti 1960-luvun loppupuolella. Tällöin DDR alkoi korostaa olevansa Saksan liittotasavallasta erillinen, sosialistinen saksalainen kansakunta, jolla on oma kansallisuustunne. Alkuvuosina hellitty ajatus yhtenäisestä sosialistisesta Saksasta hylättiin virallisesti. Tämän johdosta DDR:n perustuslaista poistettiin viittaukset ”Saksaan”. Samalla myös kansallishymnin viittaukset yhtenäiseen saksalaiseen isänmaahan muuttuivat ongelmallisiksi. 1970-luvun alkupuolelta lähtien kansallishymniä ei DDR:ssä enää laulettu, vaan hymninä soitettiin Eislerin melodia ilman sanoja. 1980-luvun loppupuolella Becherin hymniä alettiin taas laulaa DDR:n johtoa vastustavissa kansalaisliikkeiden mielenosoituksissa, jotka muiden asioiden ohella vaativat myös Saksojen yhdistymistä.
Saksojen yhdistymisen myötä vuonna 1990 ”Auferstanden aus Ruinen” menetti asemansa kansallishymninä. Yhdistyneen Saksan kansallislaulu on ”Deutschlandlied”, josta lauletaan sen kolmas säkeistö, Einigkeit und Recht und Freiheit.
Cz
Cz tarkoittaa seuraavia:
Jojakin
Jojakin oli yksi Juudan kuninkaista. Hän tuli kuninkaaksi isänsä kuoltua 18-vuotiaana ja hallitsi kolmen kuukauden ajan. Hallituskautensa alussa babylonialaiset piirittivät Jerusalemin. Jojakin halusi pelastaa kaupungin hävitykseltä ja antautui. Nebukabnessar vangitutti hänet, otti mukaansa Babyloniin hänet ja Jerusalemin temppelin kullan ja monia Juudan kansalaisia. Joojakinin tilalle Nebukadnessar II valitsi kuninkaaksi tämän sedän Mattanjan, jonka risti Sidkiaksi.
Hän oli vankilassa Nebukadnessarin kuolemaan asti. Tämän seuraaja Evil-Merodak vapautti Joojakinin asettaen hänet juutalaisten kansanjohtajaksi. Hän oli käytännössä nukkehallitsija.
Opetushallitus
Opetushallitus (OPH, ) on suomalainen opetus- ja kulttuuriministeriön alainen virasto, joka vastaa varhaiskasvatuksen, esi- ja perusopetuksen, aamu- ja iltapäivätoiminnan, lukiokoulutuksen, ammatillisen peruskoulutuksen, aikuiskoulutuksen, vapaan sivistystyön ja taiteen perusopetuksen kehittämisestä.
Historia
Opetushallitus syntyi 1. huhtikuuta 1991, kun keskusvirastoina toimineet Kouluhallitus ja Ammattikasvatushallitus yhdistettiin. Tarkoituksena oli keskittää kaikki opetustoimintaa koskevat asiat yhteen keskusvirastoon. Tavoitteena oli, että uusi virasto keskittyisi opetuksen tavoitteiden, sisältöjen ja menetelmien kehittämiseen sekä koulutuksen tuloksellisuuden seurantaan ja edistämiseen.
Kouluhallituksen alaisuudessa toiminut Valtion audiovisuaalinen keskus lakkautettiin vuonna 1994 ja sen tehtävät jaettiin Opetushallituksen ja Yleisradion kesken.
Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskus CIMO ja Opetushallitus yhdistyvät uudeksi Opetushallitukseksi vuoden 2017 alussa.
Tehtävät
Opetushallitus muun muassa laatii opetussuunnitelmien, tutkintojen ja näyttötutkintojen perusteet sekä kehittää koulutusta ja sen tuloksellisuutta. Kehittämistyö tapahtuu oppilaitosten ja muiden sidosryhmien kanssa toteutetuissa kehittämishankkeissa. Opetushallitus myös kerää koulutusalan tietoa ja tarjoaa niitä erilaisina tietopalveluina. Opetushallitus koordinoi valtion tukemaa pitkäkestoista opettajien täydennyskoulutusta ja kehittää ja levittää oppimateriaaleja.
Suoraan Opetushallituksen hallinnon alaisena on 11 oppilaitosta, joihin kuuluvat kuusi yleissivistävää erityisoppilaitosta, kaksi kielikoulua (Helsingin ranskalais-suomalainen koulu ja Suomalais-venäläinen koulu) sekä Helsingin eurooppalainen koulu, Saamelaisalueen koulutuskeskus ja Merenkulun turvallisuuskoulutuskeskus.
Organisaatio
Opetushallitus on jaettu viiteen toimintoon:
Johtokunta
Valtioneuvosto nimittää Opetushallituksen johtokunnan. Johtokunnan tehtävinä on
Lisäksi johtokuntaan kuuluvat jäseninä pääjohtaja ja viraston henkilöstön keskuudestaan valitsema henkilö ja hänen varajäsenensä.
Pääjohtajat
Lähde
Mustakuonohai
Mustakuonohai (Carcharhinus acronotus ) on tiikerihaiden eli ihmishaiden (Carcharhinidae) heimoon kuuluva hailaji.
Ravinto
Mustakuonohai on nopea uimari, joka syö pieniä kaloja ja äyriäisiä. Sen on myös raportoitu syövän mustekaloja.
Elinalue
Mustakuonohaita esiintyy läntistä Atlantin rannikkoa pitkin, Pohjois-Carolinasta, Etelä-Brasiliasta ja Meksikonlahdelle.
Elinympäristö
Nuoret mustakuonohait elävät matalikossa ja aikuiset elävät noin yhdeksän metrin syvyydessä.
Lisääntyminen
Mustakuonohait parittelevat toukokuun lopulla tai kesäkuun alussa ja sillä on 10-11 kuukauden raskausaika. Mustakuonohai voi saada noin 3-6 poikasta, mutta yleensä neljä. Syntymähetkellä poikasen koko on 43-51 senttimetriä.
Vaara ihmiselle
Mustakuonohai ei aiheuta vaaraa ihmisille, eikä siitä ole koskaan raportoitu hyökkäystä ihmisen kimppuun. Sukeltajien kohdalla on kuitenkin ilmoitettu, että hai antaa varoituksen ihmiselle.
Vaarat
Ihmiset eivät yleensä kalasta tätä hailajia. Se voi joutua isompien haiden, muun muassa sumuhain, ravinnoksi.
Maan varjo
Maan varjo näkyy taivaanrannasta kohoavana siniharmaana vyöhykkeenä auringonlaskun vastakkaisella suunnalla, ja se sulautuu ilman selvää rajaa punertavaan vastaruskoon. Saman ilmiön voi nähdä myös aamulla länsitaivaalla ennen auringonnousua. Mitä pitemmälle aurinko laskee, sitä korkeammalle varjo kohoaa. Liike muuttuu yhä nopeammaksi varjon noustessa. Varjo katoaa lopulta hämärään kohottuaan 5-10 asteen korkeudelle. Aamulla puolestaan varjo näkyy länsitaivaalla ja laskee sitä mukaa kun aurinko nousee idän suunnalta.
Maan varjo näkyy sitä selvemmin mitä puhtaampi alailmakehä on. Sen yläpuolisen vastaruskon kirkkaus taas kasvaa mitä enemmän epäpuhtauksia on, mikä tekee maan varjon erottamisen helpommaksi.
Sortavala
thumb|right|200px|Sortavalan kaupunkikunta Sortavalan piirin kartalla.
Sortavala ( Сортавала) on kaupunki Sortavalan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Laatokan pohjoisrannalla noin 190 kilometriä Petroskoista länteen ja runsaat 30 km Suomen rajasta. Kaupunki on Sortavalan piirin hallinnollinen keskus. Kaupungissa asui yhteensä 19 235 henkeä 2010.
Historia
Paikkakunta tunnetaan jo 1100-luvulta. Se oli tärkeä kauppapaikka 1500-luvulla ja mainitaan venäläisissä kirjallisissa dokumenteissa 1582 kylänä nimellä Сердоболь, Serdobol (Serdovol), ja tällä nimellä kaupunkia venäjän kielessä kutsuttiin vuoteen 1918 saakka. Stolbovan rauhassa 1617 alue liitettiin osaksi Ruotsia ja kuningatar Kristiina myönsi paikkakunnalle kaupunkioikeudet vuonna 1632 nimellä Sortavala,. Kaupunki hävitettiin suuren Pohjan sodan aikana 1700-luvun alussa lähes täydellisesti ja se menetti merkityksensä pitkäksi aikaa. Uudenkaupungin rauhassa 1721 se luovutettiin Venäjälle.
Suomen aika
Kun Suomen alueesta oli tullut osa Venäjää Haminan rauhassa 1809, Sortavala liitettiin vuonna 1812 muun Vanhan Suomen mukana Suomen suuriruhtinaskuntaan osaksi Viipurin lääniä.
Suomessa Sortavalasta kehittyi Laatokan Karjalan henkinen keskus. Sinne perustettiin sekä mies- että naisopettajaseminaari vuonna 1880, pappisseminaari 1918 ja ortodoksinen arkkipiispanistuin vuonna 1925. Sortavalan alueen uskonnollista merkitystä vahvisti Laatokan saaressa noin 40 kilometriä etelään sijaitseva Valamon vanha luostari. Sortavalasta kehittyi 1800-luvun loppupuolelta 1930-luvulle tultaessa merkittävä koulu- ja kulttuurikaupunki. Huomattava osa ennen vuotta 1939 koulutetuista kansakoulunopettajista on saanut oppinsa Sortavalan opettajaseminaareissa.
Sortavala oli kokoonsa nähden myös merkittävä teollisuuskeskus. Siellä oli muun muassa huonekalu- ja suksitehdas, urkuharmoonitehdas, elintarviketeollisuutta ja kutomo. Siellä oli myös parantola (sanatorio). Sankkojen metsien ansiosta metsänhakkuu ja raakapuun myynti teollisuuden raaka-aineeksi oli Sortavalassa yleistä. Rautatieyhteys Viipuriin rakennettiin vuonna 1893. Kaupungissa on sisävesisatama.
Sortavalassa toimi myös merkittäviä urheiluseuroja: Vuonna 1929 perustettu Sortavalan Palloseura (SPS) harjoitti jalkapalloa, pesäpalloa ja jääpalloa. Sen paikallinen pääkilpailija oli Sortavalan Palloilijat (SP). Jatkosodan jälkeen seurat muuttivat Kuopioon, missä nimeksi tuli Kalevan Pallo (KalPa), joka on nykyisin tunnettu jääkiekkoseura. Näitä ennen toimivat jo voimistelu- ja luisteluseura Sortavalan Viritys sekä työväen urheiluseura Sortavalan Ponnistus, joka keskittyi voimalajeihin ja vesiurheiluun.
Kaupunki kuului Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940. Kun Suomi hyökkäsi jatkosodassa, se vapautti myös Sortavalan 1941. Jatkosodan 1944 päättäneen Moskovan välirauhan perusteella Suomen oli kuitenkin tunnustettava 1940 sovittu raja.
Pohjois-Karjalan museossa Joensuussa on Sortavalan keskustan historiallinen pienoismalli.
Asukasluvun kehitys
Alla oleva taulukko kuvaa kaupungin asukasluvun kehitystä. On syytä huomata, että 1815–1939 tilastot kuvaavat vain kaupunkialueen asukasmäärää ilman esikaupunkialueita. Sortavalan kaupungissa asui vuonna 1939 4 710 asukasta ja sen esikaupungeissa noin 4 500 asukasta. Varsinaisen kaupungin pinta-ala oli vain 1,40 neliökilometriä, mutta ympäröivään Sortavalan maalaiskuntaan kuului 666,80 neliökilometriä maata. Neuvostoliiton aikana kaupungin pinta-ala kasvoi Suomen aikaisesta.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Sortavalan kaupungissa asui 19 235 henkeä. Sortavalan kaupunkikunnassa asukkaita oli 20 374, eli kaupungin ohella 1 139 maaseutuasukasta.
Devils Kuopio
Devils Kuopio, vuoteen 1999 Suonenjoen Red Devils ja vuosina 2000–2001 Kuopion Red Devils, on kuopiolainen rullakiekko- ja kaukalopalloseura. Seuran edustusjoukkue on ollut mukana rullakiekon SM-liigassa sen perustamisesta lähtien, saavutuksina Suomen mestaruus kotiturnauksessa 2005, hopeaa 2008 sekä neljä pronssimitalia, joista ensimmäinen jo vuoden 1998 turnausmuotoisesta sarjasta. Lisäksi se oli Cupin hopealla 1998. Juniorijoukkueet ovat osallistuneet rullakiekon nuorten SM-turnauksiin.
Sortavala
Hallinto
Sortavalan kaupunginjohtajaksi valittiin lokakuussa 2006 Nikolai Zajats.
Devils Kuopio
Seuran kaukalopallotoiminta käynnistyi vuonna 2006. Kaudella 2006–2007 se osallistui kaukalopallon 1. divisioonan pohjoislohkoon ja nousi saman tien Kaukalopalloliigaan.
Nybacka
Nybacka on Vihdissä, Uudellamaalla sijaitseva vuonna 1882 rakennettu entinen torppa. Torppa on itsenäistynyt Westergårdin Ylitalon tilasta vuonna 1924. Nybackan torppa on ollut Henrikssonin suvun omistuksessa noin 100 vuotta.
Sortavala
Talous ja liikenneyhteydet
Sortavalan talous on ollut pitkään heikolla tolalla, ja etenkin toisen maailmansodan jälkeen sen historiallinen kaupunkikuva on kokenut paljon kolhuja monien suomalaisten rakennusten ränsistyessä ja lahotessa.
Nybacka
Itse Nybackan torpparakennus on matalahko, suorakaiteen muotoinen ja yksikerroksinen rakennus, jossa on poikkipääty. Torpan tunnusomaisia piirteitä ovat sen vanhat puukuvioidut ikkunaluukut, joskin ne eivät ole alkuperäiset.
Vastarusko
250px|thumb|Punaruskea alue on vastarusko. Vastarusko on auringonlaskun aikaan itäisessä horisontissa havaittava punertavanruskea alue. Sen alapuolella on maan varjo. Sen voi nähdä myös aamulla länsitaivaalla. Vastarusko näkyy sitä kirkkaampana mitä enemmän kosteutta ja pölyä ilmakehässä on.
Sortavala
Talous ja liikenneyhteydet
Kaupunkiin johtaa etelästä Laatokan länsirantaa seuraava maantie A129. ja itään on yhteys Aunuksen kautta Murmanskin valtatielle. Alueen rautatieverkko kuuluu Venäjän rautateiden luoteisosan rataverkoista vastaavan Lokakuun rautateiden sivuratoihin. Sortavalan rautatieasemalle liikennöivät paikallisjunat Kaarlahdesta sekä Pietarin ja Kostamuksen väliset kaukojunat. Kaupungin satamaan johtaa laivareitti mm. Käkisalmesta ja sieltä tehdään matkoja läheiseen Valamoon.
Parin vuoden ajan 1990-luvulla Venäjän Karjalaan kuuluva jalkapallojoukkue Sortavala osallistui Suomen toiseen divisioonaan pelaten myös kotiottelunsa aluksi Suomessa. Ensimmäisessä kotiottelussaan se voitti Kiuruveden Palloilijat maalein 2-0.
Uudenvuoden pääkaupunki
Sortavala oli Venäjän virallinen uudenvuoden pääkaupunki vuodenvaihteessa 2015–2016. Venäjän kulttuuriministeriön tunnustus on myönnetty tätä ennen kolme kertaa: aiemmilla kerroilla juhlakaupunkeja ovat olleet Kazan, Vologda ja Vladimir. Nimityksen tarkoituksena on nostaa kaupungin ja sen ympäristön arvoa matkailukohteena.
Ilse
Ilse on naisen etunimi, saksalainen muunnos nimestä Elisabeth.
Suomessa nimi Ilse on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1045 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Ilsen nimipäivä on 14. lokakuuta.
Aiheesta muualla
Ilse
Terrence Malick
Terrence Frederick Malick (salanimi: David Whitney; s. 30. marraskuuta 1943 Ottawa, Illinois t. Waco, Texas ) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän on ohjannut 1970-luvulla alkaneen uransa aikana vain kymmenen pitkää elokuvaa, mutta hänet tunnetaan runollisesta ja filosofisesta tyylistään. Malick piti toisen elokuvansa, kehutun Onnellisten ajan (1978) jälkeen lähes 20 vuoden tauon, kunnes ohjasi Veteen piirretyn viivan (1998). Malick on uransa aikana ollut kolmesti Oscar-ehdokkaana ja voittanut kerran Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon.
Anita Välkki
Anita Kaarina Välkki oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen laulaja (sopraano) ja tunnustettu laulupedagogi. Hänen äänensä edusti harvinaista hochdramaattisen sopraanon äänityyppiä eli fakkia (jota tarvitaan varsinkin Wagnerin oopperoissa), ja siksi hänestä tuli erityisesti Wagner-laulaja. Wagner-roolien lisäksi hänen tunnetuimpia roolejaan olivat Puccinin Turandot ja Tosca.
Terrence Malick
Nuoruus ja opiskelu
Malick syntyi 1943 joko Illinoisin Ottawassa tai Texasin Wacossa ja kasvoi Texasissa ja Oklahomassa. Malick opiskeli filosofiaa Stanley Cavellin johdolla Harvardin yliopistossa. Hän valmistui 1965 ja jatkoi opintojaan Rhodes-stipendiaattina Oxfordin yliopiston Magdalen Collegessa. Siellä hänen piti kirjoittaa väitöskirjansa, joka olisi käsitellyt Kierkegaardin, Heideggerin ja Wittgensteinin maailmankuvia. Työn ohjaaja Gilbert Ryle ei pitänyt aiheesta, ja Malick palasi Yhdysvaltoihin ennen kuin sai väitöskirjansa valmiiksi.
Anita Välkki
Laulajana
Välkin ura alkoi Valkeakosken tehdaspalokunnan näyttämöllä 15-vuotiaana. Sotavuosien jälkeen hänet kiinnitettiin Kokkolan Työväen Näyttämöön, jossa hän esitti erityisesti operetti- ja muita musiikkiosia. Vaasan suomalainen teatteri solmi Välkin kanssa sopimuksen vuonna 1952. Operettimenestys Kokkolassa oli saanut Välkin aloittamaan lauluopinnot Raili Kahilaisen johdolla 1940-luvun lopulla ja hän jatkoi opintoja Vaasassa opettajanaan Tyyne Hase.
Terrence Malick
Nuoruus ja opiskelu
Yhdysvalloissa Malick työskenteli freelancetoimittajana ja kirjoitti artikkeleita muun muassa Lifeen ja The New Yorkeriin. Hän opetti myös hetken fenomenologiaa Massachusetts Institute of Technologyssä Hubert Dreyfusin sijaisena. Malick julkaisi 1969 käännöksensä Martin Heideggerin kirjoituksesta Vom Wesen des Grundes. Malick aloitti samana vuonna opiskelut American Film Instituten Center for Advanced Film Studiesissa, josta hän valmistui 1971. Malick ohjasi opiskeluaikana lyhytelokuvan Lanton Miles ja rahoitti opintojaan tekemällä käsikirjoitusten korjauksia, joita hän teki muun muassa elokuviin Likainen Harry ja Sähinää, se sanoi.
Anita Välkki
Laulajana
Anita Välkki piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1954. Lahjakkaan laulajan ääni huomattiin heti. Hase ilmoitti oppilaansa tämän tietämättä Suomalaisen oopperan koelauluun, koska pelkäsi tämän lahjojen menevän muuten hukkaan. Tunti koelaulun jälkeen Välkillä oli kiinnitys taloon. Hän debytoi Imre Kálmánin operetin kreivitär Marizana vuonna 1955, ja menestyksekkään koeajan jälkeen hän sai valita ensimmäisen suuren roolinsa. Valinta oli Välkille itsestäänselvä: Toscasta tuli yksi Välkin uran loistorooleista. Vuonna 1956 Välkki sai lauluopettajakseen maineikkaan Lea Piltin.
Terrence Malick
Elokuvaura
Malickin ensimmäinen varsinainen elokuvatyö oli Stuart Rosenbergin ohjaama Lännen kovanaamat (1972), jota hän oli käsikirjoittamassa. Hän aloitti 1972 kuvaamaan esikoisohjaustaan Julma maa. Malick kieltäytyi elokuvastudioiden tarjouksista, hankki elokuvaa varten yksityistä rahoitusta ja kuvasi sen alle 350 000 dollarin budjetilla. Löyhästi Charles Starkweatherin ja Caril Ann Fugaten 1950-luvulla suorittamiin murhiin perustunut Julma maa sai ensi-iltansa syksyllä 1973 New Yorkin elokuvajuhlilla, jossa se sai paljon kehuja. Tämän jälkeen Warner Bros. otti elokuvan levitykseen.
thumb|left|Terrence Malick elokuvan Onnellisten aika (1978) kuvauksissa. Malick käsikirjoitti 1974 pseudonyymillä David Whitney Jack Starrettin elokuvan The Gravy Train. Malickin seuraava oma elokuva oli Onnellisten aika, jonka ensi-ilta oli vuonna 1978. Elokuva kuvasi päivätyöläisiä 1900-luvun alun Texasissa, ja se sai kriitikoilta vielä enemmän ylistystä kuin Malickin ensimmäinen elokuva. Elokuvan kuvaaja Néstor Almendros voitti parhaan kuvauksen Oscarin, ja Malick itse sai Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon.
Anita Välkki
Laulajana
pienoiskuva|alt=Välkki näytäntökauden 1965–1966 avajaisissa Kansallisoopperassa|Näytäntökauden 1965–1966 avajaiset Kansallisoopperassa: [[Eini Liukko-Vaara, Matti Lehtinen, Anita Välkki ja Cyril Szalkiewicz.]] Välkin kansainvälinen ura alkoi vuonna 1960 vierailulla Ruotsin kuninkaalliseen oopperaan Valkyyrioiden Brünnhildenä. Sana loistavasta sopraanosta alkoi kiiriä, ja Välkki kutsuttiin takaisin Tukholmaan Aidana ja Toscana sekä koelaulamaan Lontooseen sir Georg Soltille ja David Websterille. Anita Välkki debytoi Lontoossa Brünnhildenä vuonna 1961, ja sen jälkeen hänet kutsuttiin New Yorkin Metropolitan-oopperaan laulamaan samaa roolia. Metropolitanin debyytti tapahtui jo seuraavan vuoden tammikuussa. Vuonna 1962 Välkki vieraili ainakin Saksassa, Espanjassa, Ruotsissa, Meksikossa, Englannissa ja Itävallassa. Vuodesta 1963 Välkki oli kiinnitettynä Wienin valtionoopperaan. Hän teki edelleen vierailuja Yhdysvaltoihin ja useisiin Euroopan maihin esiintyen sekä oopperalavoilla, että orkesterien solistina. Välkki teki laajan Euroopan-kiertueen Helsingin kaupunginorkesterin kanssa vuonna 1965 ja konsertoi muun muassa Zubin Mehtan johdolla Los Angelesin Filharmonikoiden kanssa vuosina 1966–1967.
Terrence Malick
Elokuvaura
Saatuaan Onnellisten ajan valmiiksi Malick muutti Pariisiin. Hän eli siellä erakkomaisesti eikä antanut kommentteja elokuvistaan eikä mahdollisista uusista projekteista. Malick ilmoitti 1997, lähes 20 vuotta edellisen elokuvansa jälkeen, tekevänsä James Jonesin romaaniin Ohut punainen viiva perustuvan elokuvan. Guadalcanalin taisteluun sijoittunut Veteen piirretty viiva oli filosofinen sotaelokuva, mutta se jäi ilmestymisvuonnaan 1998 toisen sotaelokuvan, Steven Spielbergin ohjaaman Pelastakaa sotamies Ryanin varjoon. Veteen piirretty viiva sai kokonaisuudessa hieman ristiriitaisen vastaanoton, ja se jäi ilman Oscar-palkintoja, vaikka oli ehdokkaana seitsemässä kategoriassa. Malick itse oli ehdolla parhaasta ohjauksesta ja sovitetusta käsikirjoituksesta.
thumb|Terrence Malick [[Cannesin elokuvajuhlat|Cannesin elokuvajuhlilla elokuvan The Tree of Life maailmanensi-illassa.]] Veteen piirretyn viivan jälkeen Malick piti jälleen taukoa usean vuoden ajan, ja hänen seuraava elokuvansa The New World tuli ensi-iltaan vuonna 2005. Se kertoi John Smithin ja Pocahontasin tarinan. Vuonna 2011 valmistunut The Tree of Life puolestaan impressionistinen pohdinta ihmiskunnan paikasta maailmankaikkaudessa. Teemaa käsiteltiin texasilaisen 1950-luvun ongelmallisen perheen kautta. Elokuva sai ensiesityksensä Cannesin elokuvajuhlilla, jossa yleisön reaktio oli ristiriitainen: osa katsojista taputti ja hurrasi, osa buuasi. Elokuva sai silti Cannesin merkittävimmän palkinnon, Kultaisen palmun, ja Malick oli siitä ehdolla parhaan ohjauksen Oscar-palkintoon.
Anita Välkki
Laulajana
Vuoden 1967 lopulla Välkki kärsi terveysongelmista ja joutui olemaan toipilaana usean kuukauden ajan. Tästä huolimatta Välkki jatkoi esiintymisiään jo vuoden 1968 helmikuussa laulaen Valkyyrioita Saksassa, Wagner-konserttien sarjan Hollywood Bowlissa Zubin Mehtan johdolla ja Jumalten tuhon Brünnhilden Scottish Operan Nibelungin sormus -tetralogian viimeisessä osassa. Vuoden 1968 lopulla Välkki lauloi pääroolia Richard Straussin Elektrassa, jota esitettiin ensi kertaa Suomessa. Hän vieraili vielä Saksassa ja Englannissa ja neuvotteli sopimuksesta muun muassa Münchenin valtionoopperan kanssa. Jatkuva koti-ikävä, huono omatunto perheen laiminlyömisestä ja toivo mahdollisuudesta jatkaa uraa Helsingissä saivat Välkin kuitenkin asettumaan pysyvästi Suomeen vuoden 1969 lopulla.
Kaudella 1969–1970 Välkki lauloi Helsingissä kuitenkin vain Turandotin, eikä hänelle tarjottu 1970-luvun ensimmäisinä kausina lainkaan rooleja Kansallisoopperassa. Huhuttiin Välkillä olleen erimielisyyksiä ylikapellimestari Jussi Jalaksen kanssa ja sen vaikuttaneen Välkin hyllyttämiseen. Vuosikymmenen alussa Välkki konsertoi sinfoniaorkesterien kanssa, esiintyi televisiossa ja teatterilavoilla. Hänestä tehtiin myös elämäkerta Taiteen vuoksi. Vuonna 1972 Välkki vieraili jälleen Kansallisoopperassa, tällä kertaa Tannhäuserin Elisabethina. Vierailut jatkuivat Isoldena ja Toscana. Vähitellen Välkki vaihtoi mezzosopraano- ja karaktäärirooleihin. Vuodesta 1975 alkaen hän lauloi Savonlinnan oopperajuhlilla, ja hänet nähtiin Olavinlinnan lavalla aina 1980-luvun lopulle asti. Metropolitan-oopperassa New Yorkissa Välkki lauloi viimeisen kerran Kaisana Aulis Sallisen Punaisessa viivassa vuonna 1983 Kansallisoopperan vierailunäytöksissä.
Terrence Malick
Elokuvaura
Malickin kuudes pitkä elokuva, To the Wonder sai ensi-iltansa 2012 Venetsian elokuvajuhlilla. Sen vastaanotto Venetsian ja Toronton elokuvajuhlilla oli jälleen vaihteleva, minkä takia elokuvan levittäjät epäröivät elokuvan ottamista ohjelmistoonsa. Lopulta Magnolia Pictures ilmoitti syyskuussa 2012 alkavansa levittää elokuvaa Yhdysvalloissa. Malick on ilmoittanut To the Wonderin jälkeen ohjaavansa elokuvan Knight of Cups.
Knight of Cups sai maailmanensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2015 ja se sai ristiriitaisen vastaanoton. Seuraavana vuonna julkaistiin Malickin ohjaama IMAX-dokumentti, Voyage of Time, joka tutkii tunnetun universumin syntyä ja tuhoa. Elokuvasta ollaan julkaistu kaksi versiota: 40-minuuttinen IMAX-versio, jonka kertojana toimii Brad Pitt, sekä 90-minuuttinen kokopitkä versio, jonka kertojana toimii Cate Blanchett.
Anita Välkki
Laulupedagogina
Vuonna 1982 Anita Välkki kutsuttiin Sibelius-Akatemiaan opettamaan. Hänestä tuli pian haluttu lauluopettaja opiskelijoiden keskuudessa. Välkin oppilaita olivat muun muassa Airi Tokola, Margareta Haverinen, Helena Juntunen, Tove Åman, Satu Sippola-Nurminen, Johanna Rusanen-Kartano, Margit Westerlund ja Päivi Nisula, jotka kaikki ovat voittaneet kansallisia kilpailuja, kuten Timo Mustakallio -laulukilpailun tai Lappeenrannan laulukilpailun. Välkillä oli oppilaita myös ulkomailta, esimerkiksi Tallinnan Oopperan suosittu sopraano Heli Veskus.
Terrence Malick
Elokuvaura
Vuonna 2017 ensi-iltansa sai Malickin kahdeksas ei-dokumenttielokuva, kokeellinen rakkauselokuva Song to Song, jonka pääosia esittävät muun muassa Ryan Gosling, Rooney Mara, Michael Fassbender ja Natalie Portman. Se sai ristiriitaisen vastaanoton.
Anita Välkki
Laulupedagogina
Välkki toimi laulutaiteen lehtorina ja yksityisopettajana aina 2000-luvulle saakka. Anita Välkin laulupedagogiikkaa on tutkinut Tove Åman opinnäytetyössään Sibelius-Akatemiaan.
Kollegat ja esikuvat
Välkki konsertoi ympäri maailmaa eri orkesterien kanssa. Hän teki yhteistyötä useiden aikansa merkittävimpien kapellimestareiden, kuten Zubin Mehtan, Sir Georg Soltin, Sir John Barbirollin ja Eugen Ormandyn kanssa.
Terrence Malick
Yksityiselämä
Malick on hyvin tarkka yksityiselämästään ja esiintyy todella harvoin julkisuudessa. Hän ei esimerkiksi tullut hakemaan Cannesissa elokuvansa The Tree of Life saamaa Kultaista palmua. Malick välttelee mediaa eikä ole antanut ainuttakaan haastattelua 1970-luvun jälkeen. Mediassa häntä ollaankin kutsuttu usein ”erakkomaiseksi”, ”erittäin ujoksi” tai ”elokuvamaailman J. D. Salingeriksi”. Malickin monien työtovereiden mukaan hän on kuitenkin osittain väärinymmärretty, sillä hän ei ole erakko eikä piiloudu muilta ihmisiltä. Malick ei yksinkertaisesti pidä julkisuudesta.
Anita Välkki
Kollegat ja esikuvat
Välkki piti itse Kirsten Flagstadia merkittävimpinä innoittajana ja esikuvana urallaan. Monissa arvosteluissa Välkkiä verrattiinkin Flagstadiin ja häntä pidettiin tämän luontaisena seuraajana. Välkin laulunopettaja Lea Piltti koetti saada hänet Flagstadin oppilaaksi 1960-luvun alussa, mutta Flagstadin terveys ei sallinut tämän enää opettaa.
Yksityiselämä
Anita Välkki avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1949, tytär Raija syntyi vuonna 1950, ja lyhyt avioliitto päättyi vuonna 1951. Välkki avioitui uudelleen viulisti, kapellimestari Usko Aron (1922–1992) kanssa vuonna 1960. Välkki kuoli pitkän sairauden uuvuttamana 27. huhtikuuta 2011.
Terrence Malick
Yksityiselämä
Malick on ollut kolme kertaa naimisissa. Hänen avioliittonsa Jill Jakesin kanssa kesti noin vuodesta 1970 vuoteen 1978, jolloin he erosivat. Michelle Moretten kanssa Malick oli naimisissa vuodesta 1985 noin vuoteen 1996. Malick viimeisteli eronsa Jakesin kanssa Onnellisten ajan kuvauspaikalta, ja Morettesta hän pyysi eroa hieman ennen Veteen piirretyn viivan kuvausten alkua. Tuolloin hän seurusteli jo tulevan vaimonsa Alexandra Wallacen kanssa. Malick ja Wallace menivät naimisiin vuonna 1998. He olivat tutustuneet jo 14-vuotiaina, kun he kävivät samaa koulua.
Anita Välkki
Anita Välkki -seura
Vuonna 2010 perustettu Anita Välkki -seura ”kunnioittaa Anita Välkin muistoa sekä hänen elämäntyötään suomalaisen laulutaiteen hyväksi ja edistää hänen kehittämänsä laulupedagogian mukaista opetustyötä”. Seura järjestää muun muassa konsertteja, joissa esiintyvät Välkin oppilaat ja kollegat, sekä julkaisee Välkin esiintymisistä löytyneitä tallenteita.
Seura myös luetteloi ja järjestää Välkin jäämistöä, joka on nimetty Anita Välkki -kokoelmaksi. Kokoelmasta on tarkoitus koota kotimuseo ja järjestää näyttelyitä konserttien ja muiden tapahtumien yhteydessä.
Terrence Malick
Tyyli ja teemat
Malick on nykyelokuvan mysteerisimpiä hahmoja, jonka maine elokuvantekijänä perustuu käytännössä vain muutamaan teokseen. Hänen töitään on usein kutsuttu runollisiksi ja unenomaisiksi. Hän on tutkinut elokuvissaan ihmisluontoa ja ihmisen suhdetta luontoon ja käyttänyt runsaasti kuvia luonnonkauneudesta.
Ensimmäisenä Malickin teoksia yhdisti filosofisiin teemoihin hänen entinen opettajansa Stanley Cavell, joka käsitteli 1979 Onnellisten ajan heideggerilaisia teemoja. Tämän jälkeen monet muutkin ovat liittäneet Malickin elokuvat Heideggerin filosofiaan. Filosofisen lähestysmistavan lisäksi Malickin elokuviin liitetään usein luontokuvat. Hän on käyttänyt monissa elokuvissaan näyttäviä kuvia, joissa esimerkiksi valo siivilöityy tiheän latvuston läpi, pitkä ruoho muovautuu tuulessa ja esitetään eksoottisia eläimiä ja kasveja.
Mike Piazza
thumb|Mike Piazza Michael Joseph ”Mike” Piazza (s. 4. syyskuuta 1968) on yhdysvaltalainen entinen baseballpelaaja. Hän teki Major League -debyyttinsä 1. syyskuuta 1992. Viimeisen pelinsä Piazza pelasi 30. syyskuuta 2007.
Piazza syntyi ja vietti lapsuutensa Pennsylvaniassa. Hänen veljensä kummisetä oli valmentajalegenda Tommy Lasorda, ja hän itse sai henkilökohtaista opetusta Ted Williamsilta. Hän on 12-kertainen All-Star-pelaaja.
William Goldsmith
William Goldsmith (s. 4. heinäkuuta 1972) on yhdysvaltalainen rock-muusikko ja rumpali. Goldsmith on soittanut useissa eri yhtyeissä, joista tunnetuin on Sunny Day Real Estate. Goldsmith soitti myös 1990-luvun puolivälissä yhdysvaltalaisessa rockyhtye Foo Fightersissa rumpuja. Goldsmithin soittoa kuullaan vuonna 1997 ilmestyneellä The Colour and the Shape -albumilla, mutta ei koko levyllä, vain kappaleilla Doll, Up in Arms ja My Poor Brain. Goldsmithin suurin esikuva on ollut The Who -yhtyeen Keith Moon.
Mike Piazza
Joukkueet
Piazza pelasi uransa aikana seuraavissa ammattijoukkueissa:
Avioliitto
Näyttelijä-malli Alicia Rickter ja Piazza menivät naimisiin 29. tammikuuta 2005. Parin ensimmäinen lapsi, tytär Nicoletta Veronica Piazza, syntyi New Yorkissa 3. helmikuuta 2007.
Blackburn
Blackburn on noin asukkaan kaupunki Lancashiren kreivikunnassa Luoteis-Englannissa, Blackburn with Darwenin yhtenäishallintopiirissä. Se muodostaa Darwenin, Burnleyn, Accringtonin ja useiden muiden lähistön kaupunkien kanssa yhtenäisen kaupunkialueen, jonka alueella elää noin ihmistä. Kaupungilla ei ole omaa kunnanvaltuustoa (unparished area), vaan sen hallinnosta vastaa Blackburn with Darwenin piirivaltuusto.
Historia
Kaupungin maineikas kudontaperinne sai alkunsa villakaupasta 1200-luvulla. Elisabet I:n hallitessa Englantia siitä oli kasvanut jo asukkaan markkinakaupunki, jossa valmistettiin tekstiilejä irlantilaisesta pellavasta. Kehruu-Jennyn (1764) ja muiden koneiden keksiminen tehostivat puuvillan kehräämistä ja johtivat teolliseen vallankumoukseen. Leedsin–Liverpoolin kanavan valmistuminen vuonna 1816 paransi kaupungin liikenneyhteyksiä ja hiilen, kalkin ja rakennustarvikkeiden helppo saatavuus nopeuttivat teollistumista. Tekstiiliteollisuus on yhä tärkeää kaupungille, mutta sen rinnalle on syntynyt elektroniikka-, kone- ja panimoteollisuutta. Lewisin tekstiilimuseossa kerrotaan tekstiiliteollisuuden historiasta.
Väestö
Kaupunki on monikulttuurinen, ja eräillä asuinalueilla asukkaista on valkoisia vain noin 5 %.
Urheilu
Blackburn Rovers FC on yksi Englannin perinteikkäimmistä jalkapalloseuroista.
FS Duquesne (D603)
Duquesne (runkonumero D603) oli Ranskan laivaston 1970 palvelukseen otettu Suffren-luokan ilmatorjuntafregatti, joka poistettiin palveluksesta 2007.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin marraskuussa 1964. Se laskettiin vesille 12. helmikuuta 1966 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1970.
Palvelus
Alus modernisoitiin 1990-1991, jolloin sen elektroniset järjestelmät uudistettiin. Maalinosoitustutka DRBV 15A korvattiin DRBV 50:llä ja tulenjohtotutka DRBC 32A korvattiin digitaalisella DRBC 33A:lla, jossa oli DIBC 1A Piranha III infrapuna/optroninen lisälaite. Lisäksi aluksen omasuojaa vahvistettiin kahdella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä, jotka asennettiin tulenjohtotutkan kahta puolta.
Alus poistettiin palveluksesta 2007.
Vihdin pitäjänmakasiini
Vihdin pitäjänmakasiini on Vihdissä, Uudellamaalla sijaitseva vanha lainajyvästö, eli pitäjänmakasiini. Rakennus sijaitsee Vihdin kirkonkylässä Vihdin pappilan entisten peltoalueiden lähellä sijaitsevalla kummulla.
Rakennus on osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristoksi luokittelemaa, suojeltua Vihdin kirkonkylän ja Vanhalan viljelymaisemaa.
Kivihiili-permin jääkausi
thumb|400px|Mannerjäätikkö (rajattu sinisellä) peitti kolmisensataa miljoonaa vuotta sitten maapallon eteläosan. Kivihiili-permin jääkausi oli kivihiilikaudella alkanut ja permikaudelle ulottunut jääkausi. Sen varsinainen jääkausiaika kattoi ajanjakson 320–270 miljoonaa vuotta sitten. Tällöin eteläisen pallonpuoliskon Gondwana-supermantereella oli suuria mannerjäätiköitä. Lisäksi parinkymmenen miljoonan vuoden ajan sitä ennen ja sen jälkeen eteläisen napa-alueen tuntumassa oli pieniä vuoristojäätiköitä.
Jäätiköt väistyivät kokonaan 250 miljoonaa vuotta sitten, kun Gondwanan eteläosa oli liukunut pois etelänavalta ja kaikki suuret mantereet olivat liittyneet yhteen suureksi Pangeaksi. Tämä aiheutti sen, että päiväntasaajalta pääsi jälleen virtaamaan lämmintä vettä napaseuduille, ja maapallon ilmasto lämpeni.
Kivihiili-permin jääkauden kerrostuttamat tilliittipatjat ovat Etelä-Amerikassa enimmillään noin 1 600 metriä syvät, Australiassa satoja metrejä syvät ja Intiassa 250 metriä syvät.
Talollinen
pienoiskuva|[[Severin Falkman, Talollisia Ruokolahdelta, 1882.]] Talollinen eli tilallinen eli talokas on historiallinen, sääty-yhteiskuntaan liittyvä termi, joka tarkoittaa maatilansa omistavaa maanviljelijää tai muuta ammattikuntaa, joka omisti maatilan. Omistaja vastasi tilalle asetetuista veroista ja muista velvoitteista.
Myös talonpoika-termillä tarkoitetaan sääty-yhteiskunnasta puhuttaessa samaa asiaa, maansa omistavaa viljelijää. Muussa yhteydessä talonpoika-termillä voidaan kuitenkin kuvata myös laajemmassa merkityksessä maata viljelevää väestöä yleensä, ja eri aikoina. Esimerkiksi yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa ”talonpoika”-termiä ei määritetä maanomistuksen vaan yhteiskunnallisen ja kulttuurisen aseman perusteella. Professori Teodor Shaninin mukaan talonpoika on pääasiassa perheen työvoimalla lähinnä omaa kulutustaan varten viljelevä maanviljelijä, joka on yhteiskunnallisesti alistetussa asemassa.
Talonpoikaisten maanviljelijöiden tilanhoito oli Suomessa 1700-luvun alkupuolella monien rajoitusten kahlitsemaa. Torppien perustaminen talonpojan omistamalle maatilalle sallittiin vasta 1750-luvulla isojakoasetuksen yhteydessä ja palvelusväen lukumäärää säädeltiin ankarin ottein. Omistusten laajentaminen maakaupoilla ei ollut sallittua, ei myöskään tilojen halkominen perillisten kesken.
Talonpoikaissääty
Talonpoikaissäädyllä oli oikeus valita edustajansa valtiopäiville. Kunkin tuomiokunnan edustaja valittiin talollisten ja muiden maanomistajien keskuudesta valitsijamiesmenettelyssä. Ruotsin suurvalta-aikana niin kutsuttujen voittomaiden talollisilla ei ollut kuitenkaan edustusoikeutta: muun muassa Käkisalmen lääni luettiin voittomaihin.
Talonpoikaissäädyn poliittinen vaikutusvalta vaihteli ajasta toiseen. Suomen autonomian aikana talonpoikaissäädyn asema ja merkitys korostuivat 1800-luvun lopun valtiopäivillä, jolloin periaatteessa mitään asiaa ei voitu päättää ilman säädyn suostumista. Toisaalta talonpoikaissääty edusti vain pientä osaa maaseudun väestöstä, ja tämä oli omiaan kärjistämään yhteiskunnallisia suhteita. Suomessa säätyvaltiopäivät lakkautettiin vuonna 1906, jolloin perustettiin yksikamarinen eduskunta.
Basildon
Basildon on noin asukkaan kaupunki ja  asukkaan hallintopiiri Essexin kreivikunnassa, Itä-Englannissa, 40 kilometriä Lontoosta koilliseen. Sieltä on hyvät juna- ja bussiyhteydet Lontooseen, ja monet asukkaat käyvät pääkaupunkiseudulla töissä. Vuoden 2001 väestönlaskennassa työttömiä oli vain 3,1 % asukkaista. Basildonissa on myös omaa teollisuutta; Ford perusti sinne traktoritehtaan 1964, jonka omistaa nykyään New Holland. Fordilla oli Basildonissa autonosia valmistanut tehdas. Huhtikuussa 2009 Ford ilmoitti tehtaan sulkemisesta.
Lohiniva
Lohiniva on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Erstan kartano
thumb|Engel-makasiini vuodelta 1828. Erstan kartano on Nastolan Villähteellä, 10 kilometrin päässä Lahdesta sijaitseva kartano. Kartano muodostettiin 1650-luvulla, ja 1683 siitä tuli säteriratsutila. Kartanon päärakennus on rakennettu 1830-luvulla ja sen nykyulkoasu on vuodelta 1892.
Kartanon omistaa nykyään Kaarisilta ry, joka pitää kartanossa kehitysvammaisille ja pitkäaikaissairaille tarkoitettua taide- ja toimintakeskusta. Erstan kartano on suojeltu rakennussuojelulailla (VN/YM vahv.pvm: 5.4.1990).
Kartanon vuodelta 1828 oleva viljamakasiini sijaitsee seututie 312:n varrella.
Utqiagvik
Utqiagvik (inupiatuniksi Utqiaġvik, vuoteen 2016 virallisesti Barrow) on kaupunki Pohjois-Alaskassa. Se on Yhdysvaltojen pohjoisin asutettu paikka. Läheinen Point Barrow on Yhdysvaltojen pohjoisin kohta.
Historiaa
thumb|Turpeeseen kaivettu asumus Utqiagvikin nimi tarkoittaa inupiatunin kielellä "paikkaa jossa pöllöjä metsästetään". Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet että inupiatit ovat asuneet Utqiagvikin ympäristössä jo vuoden 500 tienoilla. Jäännöksiä 16 turpeeseen rakennusta asumuksesta on säilynyt Birnik-kulttuurin ajalta noin vuodelta 800.
Aiemmin virallisena nimenä käytössä ollut Barrow tulee Point Barrow’sta, joka taasen on saanut nimensä vuonna 1825 brittiläisen sir John Barrow’in mukaan. Brittiläiset laivastoupseerit olivat alueella tutkimassa ja kartoittamassa Pohjois-Amerikan arktista rannikkoa. Yhdysvaltain armeija perusti meteorologisen ja magneettisen tutkimusaseman Utqiagvikiin vuonna 1881. Cape Smythe Whaling and Trading Station perustettiin vuonna 1893. Vuodesta 1888 Utqiagvikissa oli presbyteerikirkko ja postitoimisto avattiin vuonna 1901.
Vuonna 1935 kuuluisa viihdyttäjä Will Rogers ja lentäjä Wiley Post tekivät suunnitellun pysähdyksen lentomatkallaan 25 kilometriä etelään Utqiagvikista. Noustessaan uudelleen heidän koneensa putosi jokeen surmaten molemmat. Putoamispaikalla on nykyään kaksi muistomerkkiä.
Saamenpuku
thumb|Saamelaisnainen [[gákti yllään]]
Utqiagvik
Historiaa
Kaupungissa pidettiin 4. lokakuuta 2016 kansanäänestys, jonka nojalla kaupungin alkuperäinen inupiatuninkielinen nimi Utqiagvik päätettiin palauttaa sen viralliseksi nimeksi. Samalla kolonialistien antamalta nimeltä Barrow poistettiin sen virallinen asema.