cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Džankoi
Vaikka kaupunkialueella vuonna 2001 olikin lievä venäläisenemmistö, etniseltä taustaltaan tämä Krimin niemimaan pohjoisosan seutu (Džankoi ja Džankoin piiri yhdessä, yhteensä 110 217 asukasta 2013) oli vuoden 2001 väestönlaskennassa prosentuaalisesti enemmän ukrainalaisten ja krimintataarien, kuin etnisesti venäläisten aluetta. Ukrainan tilastokeskuksen mukaan krimintataarien syntyvyys oli lisäksi merkittävästi suurempaa ja ikäjakauma venäläisväestöä nuorempaa. Siten venäläisten osuus oli luontaisen väestönkasvun perusteella pienenemässä. Lisäksi Krimin tataarien paluumuutto Krimin autonomisen tasavallan alueelle jatkui Ukrainan väestötilastojen mukaan vuoden 2001 jälkeenkin.
Sotilaslentokenttä ja Venäjän armeijan sotatoimia maaliskuussa 2014
Satelliitti- ja ilmakuvissa kaupungin kaakkoispuolella näkyy sotilaslentokenttä, Džankoin lentotukikohta (koordinaatit 45.6991°N, 34.4197°W). Esimerkiksi maaliskuun 11.–12. päivänä 2014 kerrottiin venäläisten sotatoimista alueella: vieraan vallan sotajoukot tunkeutuivat kaupunkiin hyökkäyshelikopterien (neljä Mi-24) ja suuren, aseistetuilla sotilailla tuetun kuljetuskolonnan voimin. Seudulle kuljetettiin myös partioveneitä. Toimet eivät olleet Ukrainan eikä Krimin autonomisen tasavallan perustuslakien eikä edes Sevastopolin laivastotukikohdan vuokrasopimuksen mukaisia vaan vastoin sekä lakia että valtiosopimuksia.
Anna Gottlieb
Myös Gottliebin vanhemmat, Johann Christoph Gottlieb (1737–1798) ja Anna Maria Theiner (1745–1797), olivat näyttelijöitä ja laulajia.
Heimo Anttiroiko
Heimo Matias Anttiroiko (1927 Himanka – 2008 ) oli suomalainen lauluntekijä ja kuoronjohtaja. Hän toimi muun muassa Kokkolan ja Himangan Työväen Laulajien kuoronjohtajana sekä soitti itse eri työväen- ja tanssiorkestereissa 1940-luvulta lähtien. Parhaiten Anttiroiko tunnetaan lukuisten työväenlaulujen säveltäjänä, sanoittajana ja kääntäjänä. Hän on säveltänyt myös Einari Vuorelan ja Eino Leinon runoja.
Anttiroikon tuotanto käsittää satoja kappaleita, joista Teostossa on yli 170. Tunnetuin hänen käännöksistään on toisen maailmansodan aikaisen Puolan vastarintaliikkeen laulu Partisaanivalssi, jonka on levyttänyt muun muassa KOM-teatteri. Vuonna 1978 Love Records julkaisi albumin Heimo Anttiroiko - työväenlaulun veteraani, jossa hänen kappaleitaan tulkitsevat useat eri kuorot, sekä artistit kuten Sinikka Sokka. 1970-luvulla Anttiroiko oli myös ohjaajana Kulttuuritalolla toimineiden SDNL:n laulu- ja teatteriryhmien parissa.
Hänen käännöskappaleensa Buchenwaldin hälytys on mukana vuonna 2006 valmistuneessa dokumenttielokuvassa Kenen joukoissa seisot, joka käsittelee 1970-luvun poliittista laululiikettä. Samana vuonna ilmestyi Anttiroikon lauluja sisältävä kirja Tiellä ja muita Heimo Anttiroikon lyyrisiä lauluja.
Anttiroiko lukeutui vähemmistökommunisteihin ja oli SKDL:n hajoamisen jälkeen mukana Devan toiminnassa.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1914
Vuoden 1914 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat AIK ja Djurgårdens IF.
Pong
Pong on ensimmäisiä kaupallisia videopelejä. Pelin kehitti ja julkaisi Atari vuonna 1972. Se on videonäytöllä pelattava pöytätenniksen tapainen kaksinpeli, jossa ruudun vasemmassa ja oikeassa laidassa on suorakaiteen muotoiset mailat, joilla kimmotellaan neliön muotoista ”palloa”. Peli sai suuren suosion, ja Atari myi kaikkiaan Pong-peliautomaattia. Peli oli ensimmäinen kaupallisesti menestynyt videopeli. Alkuperäinen laite ei ollut kotikäyttöön tarkoitettu, vaan maksullinen kolikkopeliautomaatti. thumb|left|Pongissa oli kaksi suorakaiteen muotoista mailaa, joilla palloteltiin neliön muotoista palloa. thumb|left|Sears-Atari Tele-Games Pong-konsoli
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1914
Puolivälierät
Uusintaottelu
Pong
Pongin menestyksen seurauksena markkinoille tuli seuraavina vuosina kymmenittäin jäljittelijöitä, osa luvattomia ja osa Atarilta lisensoituna, muun muassa Midway Gamesin Winner. Midwayn Winner kiersi tuolloin Suomessakin surmanajaja Onni Suurosen tivolissa. Magnavox-yhtiö alkoi haastaa yrityksiä oikeuteen, sillä Magnavox oikeastaan omisti patentin ”kotivideopeleihin”; yritys oli julkaissut pelikonsolinsa Odysseyn jo vuonna 1972. Atari yritti välttää oikeusjuttuja ja maksoikin Magnavoxille pientä lisenssimaksua. Pongin suosion innostama Atari ryhtyi kehittämään siitä kotiversiota. Pongin kotiversio julkaistiin vuonna 1975, ja siitä tuli Searsin postimyyntiluettelon myydyin kohde. Pelin ohjaimena oli vasemmalle ja oikealle käännettävä nuppi, jolla mailaa liikuteltiin. Ohjaintyyppiä kutsuttiin myöhemmin mailojen mukaan paddle-ohjaimiksi.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1914
Loppuottelu
1. maaliskuuta 1914 Tukholmassa.
Pong
Atari 2600 -pelikonsolin mukana tuli pari paddle-ohjaimia Pongin ja Breakoutin -tyylisiä pelejä varten.
Pelin suosion takia siitä julkaistiin lukuisia kopioyritelmiä. Seurauksena oli videopelialan romahdus vuonna 1977, joka on kuitenkin tuntemattomampi kuin vuonna 1983 tapahtunut vastaava ilmiö. Tapahtumaa pidetään kuitenkin ensimmäisen ja toisen konsolisukupolven rajaviivana.
Kuningatar (shakki)
pienoiskuva|120px|Musta kuningatar shakkilaudalla Kuningatar eli daami on shakkipelin voimakkain nappula. Pelin alussa molemmilla pelaajilla on yksi kuningatar, ja se sijoitetaan pelaajan puoleiselle reunariville kuninkaan viereen siten, että valkea kuningatar on valkealla ruudulla (d1), musta kuningatar mustalla ruudulla (d8). Shakkisiirtoja muistiin merkittäessä siitä käytetään Suomessa lyhennettä D, esimerkiksi englanninkielisissä maissa Q (Queen).
Siirto
Kuningatar voi siirtyä yhden tai useamman ruudun verran suoraan eteenpäin, taaksepäin, sivulle tai viistoon, ei kuitenkaan hypätä oman tai vastapelaajan nappulan yli. Tällä tavoin sen voi siirtää joko tyhjään ruutuun tai ruutuun, jossa on vastapelaajan nappula, joka tällöin tulee lyödyksi ja poistetaan pelistä. Täten kuningattarella on sekä tornin että lähetin siirtomahdollisuudet.
Nappuloiden arvot
Kuningatar on yleensä hieman vahvempi kuin torni ja lähetti yhteensä, mutta hieman vähemmän vahva kuin kaksi tornia. Sen katsotaan vastaavan voimakkuudeltaan 9 sotilasta. Joskus matin voi tehdä sommitelmalla, joka edellyttää kuningattaren uhraamista, mutta muutoin on lähes aina epäedullista vaihtaa oma kuningatar mihin tahansa vastapelaajan nappulaan.
Kuningatar on vahvimmillaan, kun pelilauta on avoin, vastapelaajan kuningas huonosti suojattu tai kun vastapelaajalla on suojaamattomia nappuloita. Torniin tai lähettiin verrattuna se on huomattavasti vahvempi myös suljetuissa asemissa.
Strategia
Aloittelijat yrittävät usein kehittää kuningattarensa mahdollisimman pian pelin alussa siinä toivossa, että voisivat täten nopeasti hyökätä vastapelaajan asemiin ja tehdä nopean matin, esimerkiksi koulumatin. Kokenutta pelaajaa vastaan pelattaessa tällainen strategia on kuitenkin epäedullinen. Jos muita nappuloita ei ole vielä kehitetty, kuningatar joutuu helposti vastapelaajan uhkailujen kohteeksi. Koska sitä on epäedullista vaihtaa mihinkään muuhun nappulaan, vastapelaaja voi tällä tavoin pakottaa sen perääntymään. Kuitenkin skandinaavista puolustusta (1. e2-e4 d7-d5; 2: e4xd5 Dd8xd5), jossa musta siirtää kuningatarta jo toisella siirrollaan, on käytetty mestaritasonkin pelissä. Shakin suurmestari Hikaru Nakamura on käyttänyt Parhamin hyökkäystäkin (1. e2-e4 e7-e5; 2:Dd1-h5), vaikka sitä yleensä pidetään vain aloittelijoille sopivana avauksena.
Jos sotilas saadaan viedyksi viimeiselle riville, se korotetaan joksikin muuksi nappulaksi. Tavallisimmin kannattaa korottaa se kuningattareksi, koska se on pelin voimakkain nappula. Joskus, etenkin loppupelissä, kuningattareksi korottaminen saattaa kuitenkin johtaa pattiin. Tässä tilanteessa sotilas kannattaa korottaa joksikin muuksi upseeriksi.
Kuningattarien vaihto merkitsee usein siirtymistä keskipelistä loppupeliin, joskin esiintyy myös loppupelejä, joissa useimmat muut nappulat on lyöty mutta kuningattaret jäljellä.
Historia
Shakkipelin edeltäjässä shatranjissa kuningattaren sijasta oli jokseenkin heikko nappula, visiiri, jota Persiassa kutsuttiin nimellä ferzin, myöhemmin firz. Eurooppalaisissa kielissä siitä käytettiin myös nimitystä ministeri. Alkujaan se saattoi siirtyä vain yhden ruudun verran viistoon. Vuoden 1300 aikoihin pelisääntöjä muutettiin siten, että se saattoi siirtyä kaksikin askelta, jolloin sen siirtomahdollisuudet olivat samat kuin lähetin samaan aikaan. Nappuloiden nykyiset liikkumissäännöt, jotka lisäsivät kuningattaren ja lähetin siirtomahdollisuuksia entiseen verrattuina, vakiintuivat Euroopassa pääosin 1400-luvulla. Turkissa ja Venäjällä noudatettiin kuitenkin 1700-luvulle saakka hieman poikkeavia pelisääntöjä, joiden mukaan kuningatar sai kerran pelin aikana siirtyä myös ratsun tavoin.
Puolan kielessä kuningattaresta käytetään nimeä Hetman, joka johtuu eräästä huomattavasta historiallisesta sotilaallis-poliittisesta virasta.
Cape Canaveral AFS LC-14
Launch Complex 14 (LC-14) on entinen rakettien laukaisualusta Cape Canaveralin avaruustukikohdassa, Floridassa. Alustalta laukaistiin useita miehitettyjä ja miehittämättömiä Atlas-lentoja, mukaan lukien Friendship 7 -lento, jolla John Glennistä tuli ensimmäinen maan kiertoradalle päässyt yhdysvaltalainen.
Historia
LC-14 oli ensimmäinen operatiiviseen käyttöön saatu Atlas-laukaisualusta, ja siltä tehtiinkin vuosien 1957–1958 alkuvaiheen koelennot. Alusta oli myös ainoa Atlas-alusta, jolla ei sattunut kantoraketin räjähdystä. LC-14 päätettiin muuttaa avaruuslaukaisuihin soveltuvaksi, ja sille rakennettiin laukaisutorni vuoden 1959 alulla. Ensimmäinen Mercury-lento tehtiin alustalta vielä saman vuoden syyskuussa. Alusta oli ainoa Atlas-laukaisualusta, jolta pystyttiin lisäksi laukaisemaan miehitettyjä lentoja. LC-14:ltä tehtiin vielä MIDAS-satelliittien ja mannertenvälisten ohjusten koelentoja ennen sen siirtoa NASAn käyttöön.
LC-14 tunnetaan NASAn Mercury-Atlas 6 -lennosta, joka kuljetti yhdysvaltalaisen astronautin ensi kertaa kiertoradalle. Alustalta laukaistiin lisäksi kolme muuta miehitettyä Mercury-Atlas-lentoa sekä useita miehittämättömiä Atlas-lentoja. Myöhemmin sitä käytettiin Gemini-ohjelman Atlas-Agena-laukaisuihin.
Alustan käytön päätyttyä se pääsi rapistumaan vuosikymmenten ajan. Lähellä sijaitseva Atlantin valtameri nopeutti metallirakenteiden korroosiota, ja kompleksin punaiset nosturitelineet purettiin turvallisuussyistä 1970-luvulla.
Liksisenatidi
Liksisenatidi on peptidi, joka laskee verensokeritasoa lisäämällä insuliinin eritystä vereen. Liksisenatidi tekee tämän aktivoimalla haiman GLP-1-reseptoreita agonistina. Liksisenatidia käytetään Suomessa tyypin 2 diabeteksen hoitoon. Suomessa sitä myydään nestemäisessä muodossa kauppanimellä Lyxumia, jota käytetään pistämällä sitä omatoimisesti ihon alle.
Liksisenatidi sai myyntiluvan Suomessa ja muualla EU:ssa 2013.
Käyttö
Liksisenatidia käytetään Suomessa tyypin 2 diabeteksen hoidossa. Lääke ylläpitää verensokeritasoa normaalina. Sitä käytetään yhdessä muiden diabeteslääkkeiden kanssa. Aloitusannos on 10 mikrogrammaa per vuorokausi (µg/vrk). Tätä jatketaan 2 viikon ajan. Sitten annos korotetaan 20 µg/vrk asti. Annokset pistetään omatoimisesti injektiokynän avulla ihon alle. Niitä ei pistetä lihakseen tai laskimoon.
Vasta-aiheet ja huomiot
Liksisenatidia
Haittavaikutukset
Yli 1:llä liksenatidin käyttäjällä 10:stä voi ilmetä ripulia tai oksentelua. Lisäksi voi ilmetä hypoglykemiaa eritoten silloin kun ainetta käytetään yhdessä jonkin sulfonyyliurean tai insuliinin kanssa.
1:llä 10–100:sta voi ilmetä influenssa, ylähengitystieinfektio, virtsarakkotulehdus, huimausta, uneliaisuutta, selkäkipua, pistoskohdan kutinaa tai ylävatsavaivoja.
1:llä 100–1000:sta voi ilmetä anafylaksia tai nokkosihottumaa.
Toimintamekanismi
Liksenatidi toimii kehon tuottaman GLP-1-hormonin tavoin haiman beetasolujen GLP-1-reseptoreita (GLP1R) aktivoivana agonistina. GLP1R-aktivaatio muun muassa lisää verensokeritasoa laskevan insuliinin eritystä beetasoluista verenkiertoon. Tämän eritys on tyypin 2 diabeteksessa liian vähäistä. Lisäksi tyypin 2 diabeteksessa verensokeria kohottavan glukagonin eritys on liian runsasta, jonka eritystä liksenatidi vähentää GLP1R-aktivaation kautta.
Paavalin kirje laodikealaisille
Paavalin kirje laodikealaisille eli Laodikealaiskirje on apostoli Paavalin kirjoittamaksi väitetty kirje Laodikeian asukkaille. Mikäli tällainen kirje on joskus ollut olemassa, se on hävinnyt. Kirje ei ole osa Uuden testamentin kaanonia, vaan luetaan Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin.
Historia
Paavali kehottaa Kolossalaiskirjeessään Kolossain asukkaita lähettämään kirjeensä eteenpäin Laodikeiaan (raamatunsuomennoksissa Laodikea) ja samalla lukemaan seurakunnalle Laodikeiasta saapuvan kirjeen:
Nikolai Arhipov
Nikolai Vasiljevitš Arhipov (9. toukokuuta 1894 Poventsan kihlakunnan Rukajärven kylä – 14. tammikuuta 1938) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Paavalin kirje laodikealaisille
Historia
On mahdollista, että Paavali viittaa tässä Laodikeian seurakunnalle kirjoittamaansa kirjeeseen, joka on sittemmin kadonnut. Toisaalta on mahdollista, että Paavali tarkoittaa Laodikeiassa kirjoitettua kirjettä. Osa raamatuntutkijoista arvelee, että Paavali viittaa maininnallaan Efesolaiskirjeeseen – jossa Efesos mainitaan vain otsikossa, ei itse kirjeessä –, osa taas kiistää tämän. Yhdessäkään Uuden testamentin kreikkalaisessa käsikirjoituksessa ei ole kirjettä laodikeialaisille, ja jo Hieronymus totesi 300-luvulla, että ”jokainen” on torjunut tällaisen kirjeen olemassaolon.
Muratorin kaanon mainitsee Paavalin kirjeen laodikeialaisille epäaitona kirjeenä, joka on kyhätty Paavalin nimiin edistämään Markionin ajatuksia. Tämän maininnan perusteella on arveltu, että Markion olisi työstänyt Efesolaiskirjeestä paremmin omaan teologiaansa sopivan version, jonka hän olisi nimittänyt Laodikealaiskirjeeksi. Samassa yhteydessä Laodikealaiskirjeen kanssa Muratorin kaanon mainitsee myös toisen apokryfisen kirjeen, Aleksandrialaiskirjeen.
Nikolai Arhipov
Lokakuussa 1937 Nikolai Arhipov pidätettiin, tuomittiin vakoilijana ja ammuttiin Petroskoin lähellä.
Paavalin kirje laodikealaisille
Historia
Toisaalta jotkut arvelevat Markionin kaanonin Laodikealaiskirjeen olevan sama kuin Vulgatan eli latinankielisen Raamatun eräisiin 500-luvulta peräisin oleviin käsikirjoituksiin liitetty Paavalin kirje laodikealaisille osana Paavalin kirjekokoelmaa. Tämä siitä huolimatta, että Vulgatan kääntäjä Hieronymus itse torjui ajatuksen Laodikealaiskirjeen olemassaolosta. Kyseessä on lyhyehkö kirje, joka sisältää viittauksia muihin Paavalin kirjeisiin. Nykyisin useimmat tutkijat arvelevat, että tämä teksti olisi kirjoitettu latinaksi 300-luvulla, eikä kreikankielistä alkutekstiä ole koskaan ollutkaan. Teksti on voinut syntyä niin, että joku on yrittänyt koostaa Paavalin tunnetuista kirjeistä uskottavan tekstin Kolossalaiskirjeessä mainitulle mutta puuttuneelle Laodikealaiskirjeelle. Erään ehdotuksen mukaan teksti olisi tehty siksi, ettei kukaan voisi esittää Laodikealaiskirjeeksi jotakin pahantahtoisempaa väärennöstä.
Itävaltalainen mystikko Jakob Lorber (1800–1864) väitti saaneensa ilmestyksessä Laodikealaiskirjeen tekstin, jonka hän myös julkaisi. Tällä kirjeellä ei ole mitään tekemistä Vulgatan Laodikealaiskirjeen kanssa.
Sisältö
Vulgatan joihinkin versioihin kuulunut Laodikealaiskirje on lyhyt ja koostuu 20 jakeesta. Siinä ”Paavali” kiittää laodikeialaisten kristillistä elämää, varoittaa heitä harhaopeista, kirjoittaa vankeusajastaan ja antaa vastaanottajille kehotuksia. Kirje ei tuo uutta tietoa apostoli Paavalin elämästä tai teologiasta, ja se on selvästi laadittu muiden Paavalin kirjeiden pohjalta. Kirjeen sisällössä ei ole mitään erityistä, kuten ristiriitoja aiheuttavia tai poleemisia aiheita. Kirjeen loppu viittaa Kolossalaiskirjeeseen samalla tavalla kuin Kolossalaiskirje Laodikealaiskirjeeseen.
Kuirimot
Kuirimot (Cochlearia) on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 16 lajia.
Kuirimolajeja
Pohjoismaissa kasvaa kolme kuirimolajia, jotka ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohoja. Suomessa esiintyy tanskankuirimo yleisenä etelärannikon ulkosaaristossa. Lisäksi rohtokuirimo (monista alalajeista todennäköisesti norjanrohtokuirimo subsp. norvegica) on kasvanut Utsjoella Tenojoen varrella.
Bass Generation
Bass Generation on ruotsalaisen Basshunterin vuonna 2009 julkaisema albumi, järjestyksessään viides albumi.
Prinsessapäiväkirjat (elokuva)
Prinsessapäiväkirjat on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut nuorille suunnattu komediaelokuva, joka pohjautuu löyhästi Meg Cabotin nuortenkirjasarjaan Prinsessapäiväkirjat. Anne Hathaway esittää 15-vuotiasta Mia Thermopolista, joka saa eräänä päivänä tietää olevansa kuvitteellisen Genovian suuriruhtinassuvun prinsessa ja kruununperillinen.
Juoni
Mia Thermopolis (Anne Hathaway) on 15-vuotias yksityislukion ekaluokkalainen, joka asuu yhdessä äitinsä Helen Thermopolisin (Caroline Gooddall) ja kissansa Läski-Lassin kanssa asuntokäyttöön remontoidussa vanhassa palolaitoksessa San Franciscossa. Mian isä, Philippe Thermopolis (joka on eronnut Mian äidistä vuosia sitten, mutta pitänyt silti yhteyttä tyttäreensä), on kuollut pari kuukautta aiemmin autokolarissa. Vaikka Mia on aivan keskiverto oppilas, hän on melkoisen epäsuosittu. Siitä huolimatta hänellä on kaksi ystävää: Lilly Moscovitz (Heather Matarazzo) ja Lillyn veli Michael Moscovitz (Robert Schwartzman).
Hiukan ennen Mian 16-vuotissyntymäpäivää Mialle kerrotaan, että hänen eräässä pienessä eurooppalaisessa Genovia-nimisessä valtiossa asuva isänäitinsä on tulossa vierailulle. Genovian suurlähetystössä Mia tapaa isoäitinsä Clarisse Renaldon (Julie Andrews) ensimmäistä kertaa elämässään. Clarisse kertoo halunneensa tavata pojatyttärensä sen vuoksi, että hänellä on paraikaa käsissään hyvin suuri ongelma. Mia saa kuulla, että hänen isänsä oli Genovian kruununprinssi ja että tämän kuoleman johdosta Miasta on tullut Genovian valtaistuimen ainoa perijä. Mia järkyttyy saadessaan tietää olevansa prinsessa, ja ensi alkuun hän torjuukin koko ajatuksen.
Mian äiti ja isoäiti taivuttelevat Mian osallistumaan ”prinsessatunneille”, jotta tämä olisi valmis tulemaan esitellyksi Genovian hallitukselle tulevilla valtiopäivällisillä. Mia saa turvakseen uuden henkivartijan, Genovian turvallisuuspalvelun päällikkö Josephin (Héctor Elizondo), joka tunnetaan myös lempinimellä ”Joe”. Jotta Mia näyttäisi edustavalta Genovian hallituksen edessä, hän saa täydellisen muodonmuutoksen italialaisen kampaaja Paolon (Larry Miller) käsissä. Kaikki tämä halutaan kuitenkin pitää salassa Genovian itsenäisyyspäivätanssiaisiin asti, jotta vältyttäisiin suurelta mediamylläkältä.
San Francisco Chronicle saa kuitenkin selville, että Mia on prinsessa, kun Paolo rikkoo vaitiolosopimuksensa. Vuoto harmittaa Clarissea tavattomasti, mutta hän päättää siitä huolimatta jatkaa valmistautumista valtiopäivällisille. Mia osallistuu päivällisille ja nöyryyttää itseään julkisesti kömpelyydellään.
Heidän ajaessaan takaisin Genovian suurlähetystöön Mian auto pettää mäessä ja törmää täynnä ihmisiä olevaan raitiovaunuun. Kukaan ei loukkaannu, mutta paikalle kutsutaan poliisi. Säästääkseen Mian matkalta poliisilaitokselle (Mialla ei ole vielä ajokorttia) Clarisse nimeää poliisin ja raitiovaunun kuljettajan Genovian Ruusun ritarikuntaan (valejärjestö, jonka Clarisse keksi omasta päästään). Kumpikin mies on niin imarreltu, että poliisi tarjoaa Clarisselle ja Mialle kyydin takaisin suurlähetystöön virka-autollaan.
Mian ihastuksen kohde Josh (Erik von Detten) pyytää Miaa mukaansa koulun vuosittaisille rantajuhlille. Mia suostuu riemumielin. Michael ja Lilly loukkaantuvat, kun Mia hylkää heidät ollakseen koulun suosittujen porukassa. Mian äiti huomauttaa viisaasti, ettei Josh ollut lainkaan kiinnostunut Miasta ennen kaikkea prinsessatouhua. Mia ei kuitenkaan ota kommenttia kuuleviin korviinsa.
Rantajuhlat sujuvat aluksi hienosti, mutta kaikki karkaa käsistä, kun lehdistö kuulee Mian olevan juhlissa. Josh käyttää Miaa hyväkseen saadakseen olla hetken kuuluisa ja suutelee tätä julkisesti. Sen jälkeen kolme kateellista tyttöä nöyryyttää Miaa paljastamalla tämän paparazzeille, kun tällä on yllään pelkkä pyyhe.
Vähemmän mairittelevat valokuvat päätyvät juorulehtien etusivulle, eikä Clarisse ole siitä mielissään. Clarisse sanoo kuitenkin Mialle, että tämä saa osallistua itsenäisyyspäivätanssiaisiin ja kutsua sinne kaikki ystävänsä lukuun ottamatta Joshia. Joe kuitenkin muistuttaa Clarissea siitä, että vaikka Mia on prinsessa, tämä on silti teini-ikäinen tyttö ja Clarissen pojantytär. Tehdäkseen Lillyn ja Michaelin kanssa sovinnon Mia pyytää heiltä anteeksi ja kutsuu heidät Genovian itsenäisyyspäivätanssiaisiin. Tanssiaisissa Mian on viimein kerrottava, aikooko hän ottaa vastaan velvollisuutensa prinsessana vai jatkaa elämäänsä tavallisena teininä.
Kun Mia kuulee, että hänen on kieltäydyttävä kruunusta henkilökohtaisesti ja julkisesti, hän säikähtää ja aikoo paeta. Hän kuitenkin pysähtyy, kun hän löytää 16-vuotislahjansa (elokuvan nimessä mainitun päiväkirjan) ja isältään tulleen kirjeen, jonka tämä kirjoitti hänelle ennen kuolemaansa. Isänsä sanoista liikuttunut Mia muuttaa mielensä ja suuntaa tanssiaisiin. Hänen autonsa kuitenkin hajoaa kesken matkan, mutta Joe (joka aavisti Mian pakoaikeet) saapuu paikalle limusiinilla ja pelastaa hänet.
Kun Mia ja Joe saapuvat tanssiaisiin, Mia pitää puheen, jossa hän ilmoittaa ottavansa Genovian kruunun vastaan. Hän tanssii ensimmäisen tanssin Michaelin kanssa. Sen jälkeen Michael vie Mian ulos palatsin puutarhaan, missä he suutelevat. Clarissen ja Joen nähdään pitelevän toisiaan kädestä, mikä viittaa heillä olevan romanttisia tunteita toisiaan kohtaan. Elokuvan viimeisessä kohtauksessa Mia on lentokoneessa Joen ja kissansa kanssa. Mia kirjoittaa päiväkirjaansa ja selittää, että hän on muuttamassa Genoviaan äitinsä kanssa ja että Lilly ja Michael aikovat tulla sinne kesällä vierailulle. Kun Mia katselee ulos lentokoneen ikkunasta, hän näkee alhaalla Genovian kauniin palatsin… Jatkuu elokuvassa Prinsessapäiväkirjat 2.
Lumilautailu talviolympialaisissa 2018 – miesten halfpipe
Lumilautailun miesten halfpipe talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 13.–14. helmikuuta 2018 Pyeongchangissa, Etelä-Koreassa.
Loppukilpailu
Loppukilpailu järjestettiin 14. helmikuuta 2018 kello 11.30.
Scheffer
Scheffer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
HD 45350
HD 45350 on Ajomiehen tähdistössä 160 valovuoden päässä Maasta sijaitseva alijättiläistähti eli Auringon kaltainen tähti, joka ei enää fuusioi vetyä ytimessään. Se laajenee pian punaiseksi jättiläiseksi.
Kimingin ruukki
Kimingin ruukki oli Karstulassa Kimingin kylässä vuosina 1839–1897 toiminut ruukki. Ruukin harkkohytti sijaitsi Kiminginjärvestä Pääjärveen laskevan Kiminginjoen Pitkäkosken rannalla. Ruukin perusti 1839 Kimingi Blästerverks Bolag -niminen yhtiö jossa oli osakkaina virkamiehiä ja vaasalaisia kauppiaita. Alkuaikojen merkittävimpiä omistajia olivat Gustaf Adolf Wasastjerna ja hänen sukunsa, jotka omistivat myös Seinäjoen Östermyran ruukin. Järvi- ja suomalmia käyttänyt harkkohytti valmistui 1844.
Jo ennen nälkävuosia ruukki valmisti enimmillään 175 000 kg harkkorautaa sekä noin 30 000 kg takkirautaa. Ruukki työllisti välittömästi kymmeniä ihmisiä, pääasiassa paikkakuntalaisia. Ammattimiehiä saatiin Kokkolasta ja sen lähiympäristöstä ja osa Ruotsista. Katovuosina rautaruukki oli pelastamassa seudun asukkaita kaikkein pahimmalta hädältä, sillä ruukin toiminta oli vilkkaimmilaan 1860- ja 1870-luvulla. Tällöin ruukin kannattavuus oli myös parhainta.
Vuonna 1882 ruukin ostivat kauppiaat Johan Parviainen ja Albert Rosenlund jotka uudistivat ruukin laitokset kokonaan ja rakensivat myös tervauuneja ruukin yhteyteen. Raudanvalmistuksen päätyttyä 1897 ruukin entisessä vasarapajassa toimi luujauhotehdas ja myöhemmin entisen ruukin alueella toimi tiilitehdas, saha ja mylly. Teollinen toiminta päättyi viimeisen myllyn paloon 1966.
Entisen ruukin paikalla on säilynyt sillan osana ruukin padon hirsiarkkuja, sulkuluukkuja ja rantavallin tukimuuria. Harkkohyteistä ja kankivasarapajasta on jäljellä perustukset, ja hytin lähistöllä on jäljellä vanhoja kuonakasoja. Vanha voimakanava on myös säilynyt. Kosken itärannalta löytyy mylly- ja saharakennusten kivijalkoja. Kimingin ruukin vanha voima-akseli on sijoitettu Karstulan kotiseutumuseoon.
Ruukinkartanona toimineella Kalmulehdon tilalla on säilynyt vanhoja ruukin aikaisia talousrakennuksia, mutta tilan päärakennus on palanut jo 1933.
Luettelo golfin olympiamitalisteista
Golf on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuosina 1900 ja 1904, sekä uudestaan vuodesta 2016. Menestynein maa olympialaisten golfissa on Yhdysvallat.
Pajula (täsmennyssivu)
Pajula voi tarkoittaa seuraavia:
Hunter Shinkaruk
Hunter Shinkaruk (s. 13. lokakuuta 1994 Calgary, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Vancouver Canucks varasi hyvästä laukauksestaan tunnetun Shinkarukin vuoden 2013 NHL:n varaustilaisuuden 24:ntenä pelaajana.
Where Is the Feeling?
"Where Is the Feeling" on dancepopkappale Kylie Minoguen albumilta Kylie Minogue (1994). Se on albumin kolmas ja viimeinen single ja se julkaistiin 10. heinäkuuta 1995. Kappaleen kirjoittivat Wilf Smarties ja Jayn Hanna.
Yksin pimeässä
Yksin pimeässä (Wait Until Dark) on Terence Youngin ohjaama yhdysvaltalainen trillerielokuva vuodelta 1967. Siinä sokea nainen joutuu kotiinsa tunkeutuvien kolmen rikollisen armoille. Elokuva perustuu Frederick Knottin näytelmään Wait Until Dark.
Pääosan sokeutuneena Susyna esittänyt Audrey Hepburn sai roolistaan sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkuuden ja hänen aviomiestään Samia esittänyt Efrem Zimbalist Jr. puolestaan sivuosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1992 sen osoittavan ohjaaja Youngin ammattitaidon jännityselokuvien tekijänä: ”Hän liikkuu kuin omimmillaan kauhun, pelon ja pahan pimeässä maailmassa.” Fränti vertasi elokuvaa Polanskin Inhoon ja sanoi sen pysyvän sovinnaisena sortumatta samanlaisiin ”perversseihin syövereihin”. Audrey Hepburnin hän totesi olevan parempi kuin vuosiin.
Finanssivalvonta
Valvonnanalaiset organisaatiot rahoittavat Finanssivalvonnan toiminnasta 95 prosenttia, ja viisi prosenttia rahoituksesta tulee Suomen Pankilta. Finanssivalvonta on päätöksenteossaan itsenäinen, vaikka se toimiikin hallinnollisesti Suomen Pankin yhteydessä. Sen toimipaikka sijaitsee Helsingissä. Henkilöstöä Fivalla on noin 230.
Hallinto
Finanssivalvonta toimii Suomen Pankin yhteydessä ja valtioneuvostossa sitä koskevat asiat käsittelee valtiovarainministeriö. Sen toiminnan ohjauksesta huolehtii viisijäseninen johtokunta, joka valitaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Jäsenien ja varajäsenien tulee olla hyvin perehtyneitä finanssimarkkinoiden toimintaan. Valtiovarainministeriö, sosiaali- ja terveysministeriö sekä Suomen Pankki saavat kukin ehdottaa yhden johtokunnan jäsenen, itse valinnan suorittaa eduskunnan pankkivaltuusto.
Finanssivalvonnan johtaja toimii viraston päällikkönä. Hänen virkakautensa kestää viisi vuotta, ja hänet nimittää virkaansa eduskunnan pankkivaltuusto.
Hallinnolliset seuraamukset ja kustannusten kattaminen
Finanssivalvonta voi määrätä hallinnollisen seuraamuksen eli sanktion. Hallinnollisia seuraamuksia ovat rikemaksu, julkinen varoitus ja seuraamusmaksu. Finanssivalvonta voi myös tehdä tutkintapyynnön poliisille.
Hallinnollisten seuraamusten lisäksi Finanssivalvonta voi käyttää finanssimarkkinoiden valvomiseksi annettuja valvontavaltuuksia, joihin kuuluvat muiden muassa johdon toiminnan määräaikainen rajoittaminen sekä toimiluvan mukaisen toiminnan rajoittaminen.
Finanssivalvonnan toiminnasta aiheutuneet kustannukset katetaan pääosin valvottavilta kerättävillä toimenpidemaksuilla ja veronluonteisilla valvontamaksuilla.
Kongruenssi (lukuteoria)
Kongruenssirelaatio merkitsee sitä, että kahdesta luvusta jää sama jakojäännös, kun ne jaetaan samalla kolmannella luvulla. Kongruenssille käytetään yleisesti merkintää, joka luetaan: a on kongruentti r:n kanssa modulo b.
Kongruenssi voidaan myös yleistää kahdelle mielivaltaiselle reaaliluvulle seuraavasti: jos, on jollakin ja
Kongruensseja voidaan käyttää jaksollisten funktioiden merkitsemiseen. Esimerkiksi koska, voidaan kirjoittaa.
Esimerkkejä
Kongruenssirelaatio on ekvivalenssirelaatio, joten se jakaa kokonaislukujen joukon ekvivalenssiluokkiin.
Jaollisuus
pienoiskuva|Jaollisuus näkyy kuvassa esimerkiksi siten, että ”ruskea” jakaa ”keltaisen”, sillä ”keltainen” = 5 × ”ruskea”, ja ”keltainen” jakaa ”oranssin”, sillä ”oranssi” = 2 × ”keltainen”. Olkoot a ja b kokonaislukuja. Jos a = bc jollakin kokonaisluvulla c, niin sanotaan, että a on jaollinen b:llä tai b jakaa a:n. Algebrassa tälle käytetään merkintää b\mid a.
Jaollisuussäännöt
Jokainen positiivinen kokonaisluku (eli positiivinen luonnollinen luku) on jaollinen ykkösellä ja itsellään. Jos luku ei ole jaollinen yhdelläkään muulla positiivisella luvulla, kutsutaan sitä alkuluvuksi. Edelliset ehdot toteutuvat triviaalisti ykkösellä, jota ei kuitenkaan huolita alkuluvuksi. Sen sijaan luvut kaksi ja kolme ovat alkulukuja. Luku neljä on ensimmäinen jaollinen kokonaisluku.
Luvun jaollisuutta toisella luvulla voi nähdä kymmenjärjestelmän esitystavasta esimerkiksi seuraavilla tavoilla. Luku on jaollinen:
Esimerkkejä
Luvun jakajia sanotaan tekijöiksi.
Esimerkiksi 2 on 4:n tekijä, 4 = 2 \cdot 2 = 22, ja 7 on 14:n tekijä, 14 = 2 \cdot 7.
Jos luku a ei ole jaollinen luvulla b, jakolaskusta a/b jää jäljelle jakojäännöstä, ts. a / b = c + r / b, ts a = cb + r.
Tapaturmantorjuntayhdistys
pienoiskuva|Taljan suosittelemia heijastimia 1960-luvulta Tapaturmantorjuntayhdistys (Tapaturmantorjunta ry) (TALJA) oli Suomessa vuosina 1935–1971 toiminut valtakunnallinen järjestö, jonka tarkoituksena oli herättää yleistä mielenkiintoa tapaturmien ehkäisemiseen ja niiden syiden selvittämiseen. Tapaturmantorjuntayhdistys jakaantui työturvallisuus- ja liikennejaoksiin, joista jälkimmäisestä käytettiin yleisesti lyhennettä Talja.
Historia
Tapaturmantorjuntayhdistys perustettiin Helsingissä marraskuussa 1935 ja sen ensimmäinen varsinainen toimintavuosi oli 1936. Uuden yhdistyksen pääasiallinen tarkoitus oli valistustoiminta työtapaturmien torjumiseksi, mutta sääntöjen mukaan myös toiminta liikennetapaturmien ehkäisemiseksi kuului sen alaan. Yhdistyksen liikennejaos perustettiin vuonna 1938, kun vuonna 1929 toimintansa aloittanut Liikennekulttuurikomitea liittyi siihen. Vuonna 1952 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö uskoi sille lain nojalla määrätyt tehtävät liikenneturvallisuuden kohottamiseksi Taljan hoidettaviksi, jolloin Taljasta tuli ministeriölle hyödyllinen apuelin.
Tapaturmantorjuntayhdistyksen työturvallisuusjaos järjesti työturvallisuuskursseja, turvallisuuspäiviä, valistustilaisuuksia, suojeluteknisiä tarkastuksia ja suojeluvälinenäyttelyjä. Suojeluteknisillä tarkastuksilla kartoitettiin työpaikkojen erityisen vaarallisia pisteitä ja pyrittiin löytämään niihin parannuksia. Tapaturmantorjuntayhdistyksen liikennejaos toimi lähinnä asetuksen määräämänä liikenneturvallisuustyön keskuselimenä mm. kehittämällä liikennetapaturmien syiden tutkimusta, liikennesääntöjä, ajoneuvojen turvallisuusmääräyksiä, moottoriajoneuvojen kuljettajien kelpoisuusehtoja, erityisryhmien (lasten, vanhusten ja toimintarajoitteisten henkilöiden) turvallisuutta liikenteessä, liikenteen jatkuvaa tarkkailua sekä yleistä liikennevalistusta. Vuonna 1963 Tapaturmantorjuntayhdistyksen jäseninä oli kymmenen valtion laitosta, 22 vakuutusyhtiötä, 43 järjestöä, 299 työnantajaa, 315 kaupunkia, kauppalaa ja maalaiskuntaa sekä 232 henkilöjäsentä. Yhdistys julkaisi aikakauslehtiä Varokeino – Skyddsvärnet ja Talja tiedottaa – Talja meddelar. Muita julkaisuja olivat opaskirjaset, julisteet ja lentolehtiset, joista suurin osa oli työturvallisuusaiheisia. Vuonna 1961 Taljaan perustettiin liikenneturvallisuuden kehittämiseen tähdänneiden toimien vaikutuksia kartoittanut tilasto- ja tutkimustoimisto, joka toimi yhteistyössä Työterveyslaitoksen ja muiden tutkimuslaitosten sekä korkeakoulujen kanssa.
Lasten liikennekasvatus
Tärkeä ja näkyvä osa Taljan toimintaa oli lasten liikennekasvatus, ja luontevimpana kanavana tähän pidettiin koululaitosta. Vuonna 1951 Talja aloitti lasten liikennekasvatuksen lahjoittamalla jokaisen Suomen kansakoulun ensimmäisen luokan oppilaalle Liikenneaapisen, joka oli yksi kansakoulun ensimmäisen luokan oppikirjoista. Aapista toimitettiin Suomen kouluille lyhyin keskeytyksin 1970-luvun puoliväliin saakka, joten sen välityksellä sadattuhannet lapset saivat ensioppinsa liikennekäyttäytymisestä. Maaherrojen välityksellä Talja teki Kouluhallitukselle aloitteen pakollisen liikennekasvatuksen saamiseksi kouluihin. Esitys ei toteutunut sellaisenaan, mutta vuonna 1954 Kouluhallitus lähetti koulujen käyttöön liikenneopetussuunnitelman ja edellytti liikenneopetuksen sisältyvän ympäristöopin sekä voimistelun ja urheilun yhteyteen. Opetuksen laajuudeksi määrättiin kolme tuntia lukukautta kohti kansakoulun kaikilla luokilla.
Jo vuonna 1947 Talja oli asettanut tavoitteekseen liikenneopetuksen saaminen kouluihin omaksi oppiaineekseen. Vuonna 1961 Talja teki Suomen Punaisen Ristin ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton tukemana esityksen kansalaistaito-oppiaineesta, ja uusi aine otettiin käyttöön vuonna 1967. Oppiaineeseen sisällytettiin liikenne- ja työturvallisuus, palontorjunta, väestönsuojelu, terveys ja raittius sekä perhe- ja tapakasvatus, ja sillä oli oma oppikirjansa. Liikennettä tarkasteltiin vuorovaikutustilanteina, ja oppilaat haluttiin opettaa ennakoimaan toisten toimintaa, tunnistamaan vaaratilanteet ja välttämään niihin joutumista. Ennen pitkää kansalaistaitoon kohdistui kuitenkin paineita, sillä perinteisiin oppiaineisiin haluttiin lisää tunteja. Peruskoulun opetussuunnitelmaa uudistettaessa osoittautui, että kaikkien oppiaineiden toivomusten perusteella viikoittaisen tuntimäärän olisi pitänyt olla yli 60. Jostakin oli tingittävä, ja niinpä kansalaistaidon opetusta supistettiin vähitellen ja Taljan seuraajan Liikenneturvan voimakkaista vetoomuksista huolimatta se poistettiin lopulta kokonaan oppiaineluettelosta.
Taljan aloitteesta rakennettiin ensimmäinen lasten liikennepuisto Tampereelle vuonna 1956, ja seuraavina vuosikymmeninä niitä tuli lisää eri puolille Suomea.
Pertti Puonti
Prikaatikenraaliksi vuonna 2001 ylennetystä Puontista tuli Pohjoisen maanpuolustusalueen komentaja 2004, jolloin hänet myös ylennettiin kenraalimajuriksi. Nimityshetkellä Puonti toimi YK:n sotilastarkkailijaryhmän komentajana Kashmirissa, oltuaan sitä ennen Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunnan esikuntapäällikkö. Reserviin Puonti siirtyi 2008.
Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinto
Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinto on yksi kirjallisuuden Pulitzer-palkinnoista. Sitä on myönnetty vuodesta 1962.
Elizabeth Coffey
Elizabeth Coffey (s. 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvaohjaaja John Watersin elokuvissa Pink Flamingos (1972) ja Female Trouble (1974).
Coffey on transsukupuolinen. Elokuvassa Pink Flamingos hän esiintyy kohtauksessa, jossa antagonisti Raymond Marble (David Lochary) tirkistelee häntä, samalla masturboiden. Kun Coffey vilauttaa siittimensä esiin, sen seurauksena Marble lähtee kiljuen pakoon.
Adolf Turakainen
Adolf Kustaa Turakainen (25. maaliskuuta 1932 Leppävirta – 26. lokakuuta 1996 Vantaa) oli suomalainen toimittaja, urheiluselostaja ja yleisurheilija.
Turakainen opiskeli Työväen Akatemiassa ja aloitti toimittajanuransa 1950-luvun alussa työskenneltyään sitä ennen isänsä ammatissa, työkaluviilarina. Hän toimi vuosina 1952–1957 uutistoimittajana ja toimitussihteerinä kuopiolaislehti Savon Kansassa, josta hän siirtyi Suomen Sosialidemokraatin palvelukseen.
Vuodesta 1959 alkaen Turakainen työskenteli Yleisradiossa, aluksi urheiluselostajana. Hän selosti muun muassa kesäolympialaisia 1960 yhdessä Paavo Noposen ja Pekka Tiilikaisen kanssa. 1965 hän alkoi toimittaa Metsäradiota ja 1970 hän aloitti Radio Suomen silloisen päivittäisohjelmien toimituksen – sittemmin ajankohtaistoimituksen – päällikkönä. Hänen toimituspäällikköaikanaan kehittämiinsä ohjelmiin lukeutuu muun muassa ajankohtaismakasiini Tänään iltapäivällä. Turakainen jäi eläkkeelle vuonna 1993.
Turakainen oli perustamassa Radio- ja televisiotoimittajien liittoa (RTTL) ja toimi myös sen puheenjohtajana. Hän vaikutti myös Autoliitossa, Kalamiesten keskusliitossa, Suomen Ladussa, Suomen radio- ja televisioselostajissa ja Sydäntautiliitossa.
Turakainen kilpaili nuoruudessaan pikajuoksussa. Hän voitti useita Työväen Urheiluliiton mestaruuksia ja teki 25 vuotta voimassa olleen TUL:n poikien 100 metrin juoksun ennätyksen. Hän osallistui Helsingin 1952 kesäolympialaisiin 200 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän saavutti SM-hopeaa 100 metrillä ja SM-pronssia 200 metrillä. Turakaisen edustama seura oli Varkauden Tarmo.
Live at Hammersmith ’84
Live at Hammersmith '84 on Jethro Tullin livealbumi, joka on taltioitu Hammersmith Odeonissa Lontoossa 9. syyskuuta 1984. Alun perin nauhoituksen teki BBC, joka lähetti sen 27. joulukuuta 1984.
Polje
Tunnettuja karstialueella sijaitsevia poljeja ovat esimerkiksi Livanjsko Polje, Glamočko Polje ja Popovo Polje Bosnia ja Hertsegovinassa, Logaško, Planinsko Polje ja Cerknica-järvi Sloveniassa, Nikšićko Polje Montenegrossa sekä Ličko Polje Kroatiassa.
Hyppyrinkosken harkkohytti
Hyppyrinkosken harkkohytti sijaitsi Nilsiän ja Juankosken rajamailla Puntinjoen Hyppyrinkosken rannalla ja se oli toiminnassa 1795–1802. Harkkohytin perusti ruotsalainen ruukinhoitaja Samuel Corneer. Hyttiin kuului harkkouuni sekä vesivoimalla toimivat kaksi paria palkeita ja pieni vasara.
Laitoksen toiminnasta kerrotaan Suomen tiedeseuran julkaisussa (1857) seuraavaa
Viitteet
63.25406°N, 28.37367°W
Yrjö Vuorjoki
Yrjö Johannes Vuorjoki (sukunimi vuoteen 1929 Wegelius; 9. elokuuta 1899 Kempele – 20. heinäkuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja järjestövaikuttaja joka toimi muun muassa Akateemisen Karjalaseuran puheenjohtajana.
Henkilöhistoria
Vuorjoen vanhemmat olivat lääninrovasti Uno Wegelius ja Agnes Betty Gustava Wichmann. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1923. Vuorjoki väitteli tohtoriksi 1959, väitöskirjan nimi oli Akateemisen koulutuksen työmarkkinallinen tarkoituksenmukaisuus.
Vuorjoki toimi Tornionlaakson valistusliiton sihteerinä 1924–1927 ja Peräpohjolan kansanopiston ja kotitalouskoulun johtajana 1927–1930. Hän oli Suomen Heimo-lehden päätoimittaja 1929–1937, Suomalaisuuden liiton pääsihteeri 1930–1932, Akateemisen Karjalaseuran puheenjohtaja 1932–1933 sekä Kansalaisvastuun sihteeri 1932–1937. Vuorjoki toimi vuodesta 1937 Helsingin kaupungin työnvälitystoimiston henkisen työnosaston johtajana. Talvisodan aikana hän toimi Maan Turva yhdistyksen valmisteluosaston puheenjohtajana. Jatkosodan aikana hän toimi Itä-Karjalan sotilashallintoesikunnan valistusosaston päällikkönä 1943–1944.
Vuorjoki oli myös Ylioppilaslehden päätoimittaja 1924, Peräpohjolan nuorisoseurojen keskusseuran puheenjohtaja 1928–1929, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja 1931–1932, Pohjois-Pohjalaisen osakunnan kuraattori 1932–1934 ja Pohjalaisen mieskuoron johtaja 1931–1934.
Vuorjoki oli naimisissa vuodesta 1931 Elsa Vuorjoen, o.s. Huttunen, kanssa. Lääketieteen lisensiaatti Arto Juhani Vuorjoki (1932–2004) oli heidän poikansa.
Robert Wiene
Keväällä 1908 Wiene aloitti elokuvauransa, kun hän näytteli muutamissa pienissä rooleissa Wienissä. Vuoden 1912 elokuva Die Waffen der Jugend oli Wienen ensimmäinen käsikirjoitus, ja hän ohjasi myös suurimman osan elokuvasta. Wiene teki sopimuksen berliiniläisen Messter-Film-elokuvayhtiön kanssa 1914. Messter-Filmille Wiene ohjsi ja käsikirjoitti noin 30 elokuvaa, ja oli samalla mukana muutaman muunkin yrityksen elokuvissa.
Wiene aloitti vuonna 1919 elokuvan Tohtori Caligarin kabinetti tuotannon. Elokuva saavutti suuren suosion sekä Saksassa että ulkomailla. Sitä pidetään kauhuelokuvan varhaisimpina klassikoina ja ekspressionistisen elokuvataiteen ensiteoksina. Seuraavana vuonna Wiene yritti uusia Tohtori Caligarin kabinetin suosion elokuvalla Synnynnäinen, jossa oli monia samoja tekijöitä kuin Tohtori Caligarin kabinetissa. Synnynnäinen oli kuitenkin pettymys sekä taloudellisesti että taiteellisesti.
Vuonna 1922 Wiene perusti oman tuotantoyhtiönsä Lionardo-Filmin. Yhtiö tuotti pian mm. Fjodor Dostojevskin romaaniin Rikos ja rangaistus perustuneen elokuvan Raskolnikow ja Raamattu-aiheisen suurelokuvan I.N.R.I.. Vuonna 1924 Wiene muutti Wieniin, jossa ohjasi pari elokuvaa, ja palasi takaisin Saksaan kaksi vuotta myöhemmin.
Wiene jätti Saksan 1934 ja muutti Budapestin sekä Lontoon kautta Pariisin. Jean Cocteaun kanssa hän yritti tuottaa ääniversiota Tohtori Caligarin kabinetista. Uhkavaatimus oli Wienen viimeinen elokuva. Se ei kuitenkaan valmistunut ennen hänen kuolemaansa, joten ohjaaja Robert Siodmak viimeisteli teoksen.
Jenő Rákosi
Jenő Rákosi (1842–1929) oli unkarilainen poliitikko, toimittaja ja kirjailija. Hän sai suurinta huomiota uusromanttisilla näytelmillään ja historiallisella tragedialla Endre és Johanna (1885), mutta hän kirjoitti myös romaaneja, novelleja ja esseitä.
Rákosi on kirjoittanut muun muassa murhenäytelmät Ötödik László (1866), Endre és Johanna (1886), huvinäytelmät Aesopus (1866). Ida (1883), historiallisen näytelmän ''István vezér. Kirélynék harca ('Kuningatarten taistelu', 1890), satunäytelmän A bolond'' ('Hullu', 1898). Lisäksi hän on kirjoittanut useita kansannäytelmiä ja operetteja. Vuosina 1875–1881 Rákosi oli Budapestin kansanteatterin johtaja. Suurimman merkityksensä Rákosi kuitenkin on saavuttanut erittäin taitavana ja vaikuttavana lehtitoimittajana. Oltuaan sanomalehtiuralla jo vuodesta 1867 hän perusti 1881 Unkarin suurimman poliittisen lehden Budapesti Hírlapin, jonka päätoimittaja hän oli. Lehti oli konservatiivinen poliittinen päivälehti ja vuoteen 1939 merkittävä Unkarin poliittisessa elämässä. Vuonna 1896 hän perusti kahden pennin iltalehden Esti újságin.
Rákosin veli oli kirjailija Viktor Rákosi.
Naresinsalmi
thumb|270px|Naresinsalmen sijainti kartalla ("suorakulmio") Naresinsalmi on Grönlannin sekä Kanadan pohjoisimman saaren Ellesmerensaaren välissä sijaitseva salmi. Se yhdistää Baffininlahden Pohjoiseen jäämereen Lincolninmeren kautta. Naresinsalmi on Kansainvälisen hydrografisen järjestön (IHO) (1953) merialueiden rajalinjausten mukaan osa Baffininlahtea, tämän merialueen pohjoisosan nimitys.
thumb|270px|Yhdyscvaltalainen ilmailukartta A-5, josta löytyy Naresinsalmen pohjoisosista (merialueista) käytettyjä nimityksiä (tarkistettu 26.2.1990 asti). thumb|left|George Naresin johtama HMS Alert juuttuneena jäihin vuonna 1876. Salmi nimettiin vuonna 1964 brittiläisen meriupseerin George Strong Naresin (1831–1915) mukaan. Hän kulki laivallaan koko Naresinsalmen läpi vuosien 1875–1876 arktisella tutkimusmatkallaan, saavuttaen tuolloin retkikuntansa HMS Alert -aluksella eurooppalaisille laivoille ennätyksellisen leveyspiirin 82˚27′ pohjoista leveyttä (Floeberg Beach Ellesmerensaaren koillisrannalla), ennen kuin eteneminen laivalla estyi jäiden vuoksi. Naresinsalmi voidaan jakaa osa-alueisiin, jotka ovat etelästä luettuina Smithinsalmi, Kanen allas, Kennedyn kanaali, Hallin allas ja Robesonin kanaali.
Salmen keskellä Kennedynsalmessa sijaitsevan Hansinsaari omistus on toistaiseksi epäselvä.
Minna Salami
Minna Salami (s. 1978) on suomalais-nigerialainen toimittaja, joka on julkaissut tietoa afrikkalaisesta feminismistä, afrikkalaisesta diasporasta ja nigerialaisista naisista palkintoja voittaneessa blogissaan MsAfropolitan. Vuonna 2010 perustetussa blogissa käsitellyt aiheet vaihtelevat moniavioisuudesta feminismiin ja parisuhteisiin. Hän kirjoittaa myös yhteiskunnan ongelmista. Salamin artikkeleita on julkaistu muun muassa The Guardianissa, Al Jazeerassa sekä The Huffington Postissa.
Salamin kirjoittama esseekokoelma Sensuous Knowledge ilmestyi vuonna 2020 Harper Collinsin kustantamana. Schildts & Söderströms julkaisi kirjan suomennoksen samana vuonna.
Osmo Vihanto
Osmo Olavi Vihanto (11. helmikuuta 1909 – 2. maaliskuuta 1979) oli suomalainen kauppaneuvos ja turkulaisen Vihannon Sähkö Oy:n perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Nyt yritys on kolmannen sukupolven hallussa ja siihen kuuluu muun muassa kodinkoneiden ja valaisimien suurmyymälä Turun Satakunnantiellä.
Elämä ja ura
Osmo Vihanto syntyi turkulaiseen kauppiasperheeseen ja kiinnostui 1930-luvulla sähköasennusten urakoinnista. Hän osti 1946 Turusta Laurenin sähkö- ja radioliikkeen, jonka nimeksi vaihdettiin Vihannon Sähkö Oy. Leskeksi jäänyttä Osmo Vihantoa auttoi liikkeenpidossa hänen teini-ikäinen poikansa Jukka (1932–2018). Osmo Vihanto avioitui 1940-luvun lopulla uudelleen, ja perheeseen syntyivät pojat Tapio (1948) ja Juha (1952). Vihanto jäi toisen kerran leskeksi 1959 ja luovutti sen jälkeen toimitusjohtajan tehtävät esikoispojalleen Jukalle.
Vihannon Sähkö Oy kasvoi 1950- ja 1960-lukujen mittaan Lounais-Suomen suurimmaksi ja valtakunnallisestikin merkittäväksi vähittäis- ja asennusliikkeeksi. Yhtiöllä oli 1970-luvulla asennustoiminnan ohella viisi kulutuselektroniikan ja sähköalan vähittäismyymälää, huoltopalvelut ja valomainosverstas Turun Valoputki. Turun keskustaan valmistui 1964 Vihannon Sähkön 9 000 kuutiometrin suuruinen Tukkutalo, ja yritys työllisti noin 200 henkilöä.
Osmo Vihanto oli mukana sähköalan ammattikoulutuksen kehittämisessä ja tuki aktiivisesti turkulaista kulttuurielämää sekä urheilu- ja nuorisotoimintaa. Turun NMKY:n yhteyteen perustettiin 1984 kauppaneuvos Osmo Vihannon rahasto stipendien jakamiseksi nuorille lahjakkaille urheilijoille.
Osmo Vihannolle myönnettiin kauppaneuvoksen arvo 1969.
Wanhan Witosen melontareitti
Wanhan Witosen melontareitti (ent. Vanhan vitosen veneilyreitti) on 75 kilometriä pitkä melontareitti, joka alkaa Petäjävedeltä ja kulkee Jämsän kunnan läpi, Koskenpään ja Jämsänkosken kautta Jämsänjokeen ja päättyy Päijänteelle Arvajalle. Reitin varrella on useita matkailuyrityksiä, jotka tarjoavat majoitusta ja ruokailupalveluja, vuokraavat kalustoa ja järjestävät ohjattuja melontaretkiä.
Reitti muodostuu useista järvi, joki- ja koskiosuuksista. Suurimmat kosket on mahdollista ohittaa maitse. Jämsänkosken kohdalla paperitehtaat on kierrettävä maitse. Reitin helpot virtapaikat ja järvi- ja jokiosuudet soveltuvat myös ensikertalaisille melojille, jopa soutuveneille.
Historiaa
Wanha Witonen on saanut nimensä vuonna 1909 käyttöönotetusta, arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelemasta viiden markan setelistä. Setelin keskellä kuvattu järvimaisema on maalattu Rasuanniemestä.