cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M/S Gute
1992–2003
Tammikuussa 1992, rahtauksen päätyttyä Gute meni Australiassa telakalle, jossa alukseen muun muassa tehtiin vähäisiä korjauksia. Telakalla alus lisäksi maalattiin suomalaisen Rederi AB Sallyn tytäryhtiön, Sally Linen väreihin. Maaliskuussa 1992 alus siirrettiin Gotland Shipping Ltd:n (Nassau, Bahama) haltuun ja aikarahdattiin Sally Linen liikenteeseen kahdeksi vuodeksi nimellä Sally Sun. Kolmantena vuonna sopimusta oli tarkoitus pidentää. Sally Linellä oli aluksesta myös osto-optio. 15. maaliskuuta alus aloitti liikennöinnin Britannian Ramsgaten ja Ranskan Dunkerquen välillä. Lokakuussa 1994 Sally Sun siirtyi reitille Dartford–Vlissingen. 28. huhtikuuta 1995 alus oli viimeistä päivää tuolla reitillä ja seuraavana päivänä se lähti Dartfordista kohti Turkua, jossa alukseen tehtiin muutostöitä. Toukokuussa alus siirtyi jälleen Rederi AB Gotlandin omistukseen 5 362 500 Yhdysvaltain dollarilla. Alus sai samalla nimen Seawind II ja siirtyi Ruotsin lipun alle. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin Silja Linen tytäryhtiön SeaWind Linen Turun ja Tukholman väliseen liikenteeseen. Kesäisin alus liikennöi myös reitillä Turku–Kapellskär. 9. kesäkuuta 1997 ja 5. tammikuuta 1998 välisen ajan alus oli aikarahdattuna Nordic Trucker Linen Oxelösundin ja Pietarin väliseen liikenteeseen. 7. tammikuuta ja 20. toukokuuta 1998 välisen ajan Seawind II oli jälleen aikarahdattuna SeaWind Linen Turun ja Tukholman väliseen liikenteeseen. Rahtauksen päätyttyä SeaWind Line asetti Seawind II:n tilalle suuremman, myös rautatievaunuja kuljettavan aluksen.
1. kesäkuuta 1998 alus sai jälleen nimen Gute. Kesäkuusta elokuuhun alus oli Destination Gotlandin liikenteessä reitillä Nynäshamn–Visby–Oskarshamn, jonka jälkeen alus jäi käyttämättömänä Visbyhyn. Elokuun lopulta 1998 toukokuun alkuun 1999 alus oli aikarahdattuna SeaWind Linen Turun ja Tukholman väliseen liikenteeseen. Rahtauksen päätyttyä alus jäi Gotlannin Kappelshamniin käyttämättömäksi. Kesäkuusta elokuuhun alus oli jälleen Destination Gotlandin liikenteessä linjalla Nynäshamn–Visby–Oskarshamn. Jälleen tämän jälkeen alus meni Kappelshamniin ja jäi sinne vaille käyttöä. 7.– 16. syyskuuta alus oli Destination Gotlandin liikenteessä korvaamassa autolautta M/S Visbytä. Tämän jälkeen alus meni Kappelshamniin. 15.– 22. tammikuuta 2000 alus oli aikarahdattuna tanskalaisen Bornholmstrafikkenin Rønnen ja Kööpenhaminan väliseen liikenteeseen. Myöhemmin vuonna 2000 Gute aikarahdattiin kuljettamaan kevään ajaksi koneen- ja autonosia Valmet Oy:lle reitillä Uusikaupunki–Travemünde. Toukokuusta elokuuhun alus oli jälleen Destination Gotlandin liikenteessä reitillä Nynäshamn–Visby–Oskarshamn. 20. elokuuta alus aikarahdattiin Polish Baltic Shippingin käyttöön kuudeksi kuukaudeksi. 2. lokakuuta alus aloitti liikennöinnin reitillä Świnoujście–Trelleborg. Rahtaus päättyi kuitenkin jo 29. marraskuuta puolalaisen rahtaajan maksuongelmien vuoksi. 30. marraskuuta alus saapui Visbyhyn ja jäi sinne käyttämättömänä. Joulukuussa 2000 alus teki pari matkaa Gotlannista manner-Ruotsin Norrköpingiin.
Nøgne Ø
thumb|250px|Panimon modernia laitekantaa. Nøgne Ø on Norjan Grimstadissa sijaitseva pienpanimo. Niistä useita on saatavilla myös Suomessa Alkoissa ja ravintoloissa (vientiä Ruotsiin, Tanskaan, Suomeen, Englantiin ja Yhdysvaltoihin).
M/S Gute
Sotatarvikkeita Turkkiin
Helmikuussa 2003 alus aikarahdattiin kahdeksi kuukaudeksi SCF St Petersburg Linen Pietarin ja Kielin väliseen liikenteeseen. SCF St Petersburg Line ei kuitenkaan alusta käyttänyt, vaan 11. helmikuuta alus 14–15 hengen ruotsalaisine miehistöineen aikarahdattiin Swedish Orient Linelle (SOL), jonka Britannian puolustusministeriö oli määrännyt vuokrata se yhtä Turkkiin suuntautuvaa matkaa varten. 12. helmikuuta noin kello 16.30 alus lähti Visbystä kohti Alankomaiden Vlissingeniä, josta alukseen lastattiin 15.– 16. helmikuuta välisenä yönä yksi alankomaalainen ilmatorjuntakomppania ja Patriot-ohjuksia. Gute oli yksi niistä neljästä aluksesta, jotka rahdattiin kuljettamaan Alankomaiden joukkoja Turkkiin. Siellä joukot asettuivat Batmanin ja Diyarbakırin kaupunkien ympäristöön. Maaliskuussa rahtaus päättyi. Muut ruotsalaisomisteiset ro-ro-alukset Britannian puolustusministeriön sotatarvikekuljetuksissa olivat M/S Tor Anglia (DFDS/Tor Line), M/S Vikingland (Swedish Orient Line), M/S Stena Shipper (Stena RoRo), M/S Anna Oden, M/S Britta Oden ja M/S Eva Oden (B&N). Myös muun muassa norjalainen, suomalaisen Finnlines -rahtivarustamon rahtauksessa ollut, rahtialus M/S Antares oli samoihin aikoihin kuljettamassa sotatarvikkeita Turkkiin.
Nøgne Ø
Nøgne Ø on Norjan suurin pullokäyviä, pastöroimattomia ja suodattamattomia oluita valmistava panimo. Sen perustivat vuonna 2002 Gunnar Wiig ja Kjetil Jikiun. Wiig ja Jikiun ovat innokkaita kotioluidenpanijoita. Heidän mielestään Norjasta ei saanut kunnon olutta, mikä johti oman panimon perustamiseen. Nøgne Ø:n omistaa kuusi yksityishenkilöä. Vuosituotanto on 3500 hehtolitraa (2010).
M/S Gute
Sotatarvikkeita Turkkiin
Alus oli 12. maaliskuuta ja 12. huhtikuuta välisen ajan aikarahdattuna norjalaisen Color Linen Frederikshavnin ja Larvikin väliseen liikenteeseen, jonka jälkeen laiva meni Visbyhyn ja jäi sinne vaille käyttöä. 5. toukokuuta ja 18. kesäkuuta välisen ajan alus oli SeaWind Linen Turun ja Tukholman välisessä liikenteessä, jonka jälkeen alus oli Destination Gotlandin liikenteessä 15. elokuuta saakka. 15. elokuuta alus lähti Visbystä kohti Falkenbergiä, jossa alus telakoitiin ja sen jälkeen alus jälleen jäi käyttämättömäksi. 8. syyskuuta ja 18. joulukuuta 2003 välisen ajan alus oli aikarahdattuna Scandlinesin / Amber Linen liikenteeseen linjalle Karlshamn–Liepāja. 19. joulukuuta alus jäi jälleen käyttämättömänä Visbyhyn.
2004–
Tammikuun lopulta helmikuuhun 2004 alus oli Destination Gotlandin Visbyn ja Oskarshamnin välisessä liikenteessä. Maaliskuusta toukokuuhun alus oli Nauta Shiprepairin telakalla Gdyniassa, Puolassa pidennettävänä 20,3 metrillä. Samaan aikaan myös aluksen matkustajatiloja varustettiin. 16. toukokuuta alus lähti Gdyniasta kohti Visbytä, jonne se saapui seuraavana päivänä. Visbystä alus meni Kappelshamniin, jonne jäi vaille käyttöä. Syyskuussa alus aikarahdattiin Riga Sea Linen (JSC Rīgas Jūras Līnija) Riian ja Nynäshamnin väliseen liikenteeseen. 8. lokakuuta alus meni Falkenbergiin telakalle, jossa aluksen yhtä pääkonetta korjattiin. Korjaustyöt saatiin päätökseen lokakuun aikana ja alus palasi takaisin liikenteeseen. Lokakuussa 2005 rahtaus Riga Sea Linen kanssa päättyi ja alus saapui 13. lokakuuta Visbyhyn, jonne se jälleen jäi käyttämättömäksi. 4. tammikuuta 2006 Gute aikarahdattiin LISCOn Karlshamnin ja Klaipėdan väliseen liikenteeseen. Toukokuusta elokuuhun alus oli aikarahdattuna SeaWind Linen Turun ja Kapellskärin väliseen liikenteeseen. 11. elokuuta alus saapui Gotlannin itärannikolle, Sliteen. 26. lokakuuta alus siirtyi Slitestä Visbyhyn. 8. marraskuuta ja 13. joulukuuta välisen ajan alus oli Destination Gotlandin Visbyn ja Oskarshamnin välisessa liikenteessä. 14. joulukuuta alus saapui Falkenbergiin telakalle tarkastettavaksi. 10. tammikuuta 2007 alus lähti Falkenbergistä kohti Visbyä, jonne alus saapui seuraavana päivänä. 15. tammikuuta ja 13. helmikuuta välisen ajan alus oli Destination Gotlandin liikenteessä reitillä Visby–Oskarshamn. Maaliskuussa 2007 alus aikarahdattiin virolaisen Baltic Scandinavian Linesin Paldiskin ja Kapellskärin väliseen liikenteeseen. 19. syyskuuta rahtaus päättyi ja alus saapui seuraavana päivänä Visbyhyn, johon jäi käyttämättömäksi.
Nøgne Ø
Panimon tuotteet tunnistaa tavaramerkinomaisesta, hyvin tummanruskeasta 0,5 litran pullosta, jonka etiketissä on suuri Ø-logo. Oluet ovat yleensä vahvoja humaloinniltaan sekä alkoholipitoisuudeltaan.
M/S Gute
Kriisinhallintaoperaatio
thumb|230px|Kamerunin sijainti Afrikassa. Tšad on maan koillinen rajanaapuri.
Nøgne Ø
Tunnetuimpia Nøgne Ø -oluita
thumb|250px|Laaja valikoima Nøgne Ø-oluita.
M/S Gute
Kriisinhallintaoperaatio
Helmikuussa 2008 alus aikarahdattiin Ruotsin puolustusvoimille varusteiden kuljetusta varten Kameruniin, josta varusteet, muun muassa Suomessa rakennettu panssarivaunu Sisu XA-203, kuljetettaisiin keskiafrikkalaiseen Tšadiin, jossa 200 ruotsalaista ja 50 suomalaista sotilasta osallistuisi Euforin kriisinhallintaoperaatioon. 23. helmikuuta alus lähti Visbystä kohti Hankoa, josta matka jatkui Norrköpingin Pampushamneniin. Sieltä alus lähti kohti Kamerunissa sijaitsevaa Doualan kaupunkia, jonne alus saapui 21. maaliskuuta ja jossa lasti purettiin. Huhtikuussa 2008 alus saapui takaisin Visbyhyn ja jäi sinne käyttämättömänä.
Virolainen Baltic Scandinavian Lines aloitti 6. lokakuuta liikennöinnin aluksella Suomen Kaskisten ja Ruotsin Härnösandin välillä.
Nøgne Ø
Nimi
Panimon nimi pohjautuu Henrik Ibsenin runoon Terje Vigen. Runon taustana on Britannian suorittama Norjan laivastosaarto 1809 ja sen aiheuttama nälänhätä. Runo alkaa säkeellä, jossa kerrotaan harmaasta miehestä nimellä Terje Vigen, joka asui mitä hedelmättömimmällä ja paljaalla saarella. Vigen päätti soutaa Tanskaan salakuljettaakseen ruokaa kotiin. Runo on kirjoitettu vanhahtavalla norjankielellä, jossa ilmaisu paljas saari on ilmaistu sanoilla nøgne ø.
Henrik Ibsen asui Grimstadissa runoa kirjoittaessaan ja paikalliselta hautausmaalta löytyy myös Terje Vigenin hautakivi. Vigenin itsepäisyys kohdata myrskyävä meri symboloi panimon asennetta mennä markkinoille sen perustamisvaiheessa vähemmän tunnettujen oluttyyppien kera.
Barbara Hanrahan
Barbara Janice Hanrahan (6. syyskuuta 1939 Adelaide, Etelä-Australia, Australia – 1. joulukuuta 1991 Adelaide, Etelä-Australia, Australia) oli australialainen kirjailija ja graafikko.
Hanrahanin isä kuoli tyttären ollessa vuoden ikäinen. Hanrahan asui lapsena mainosgraafikkoäitinsä kanssa isoäidin ja tämän kehitysvammaisen sisaren luona. Tausta heijastuu hänen tuotantoonsa. Vuonna 1955 äiti ja tytär muuttivat uuden isäpuolen kanssa Oaklands Parkiin. Hanrahan muutti 1963 Lontooseen opiskelemaan Central School of Artiin. Hän kirjoitti 19-vuotiaana novelleja opettajaopiston lehteen. Hänen tehdessään grafiikkaa niiden oheen alkoi syntyä tekstiä. Lontoossa hän aloitti kirjoittamisen tosissaan, kun isoäidin kuolema 1968 herätti hänessä lapsuusmuistoja.
Yhdessä kumppaninsa kuvanveistäjä Jo Steelen kanssa Hanrahan palasi Australiaan 1978, ja he perustivat työhuoneensa Thebartoniin. Hanrahan oli tuottelias taiteilija, jolta syntyi runsaat 400 grafiikan työtä ja myös maalauksia, joita oli esillä näyttelyissä Australiassa, Ranskassa ja Lontoossa. Hän piti yli kolmekymmentä yksityisnäyttelyä. Hän oli vuonna 1987 jonkin aikaa residenssitaiteilija Adelaiden yliopistossa ja samana vuonna Yhdysvalloissa Floridassa Rollins Collegessa.
Hanrahanin tuotantoon kuuluu omaelämäkerrallisten teosten lisäksi kauhuromaaneja sekä elämäkerrallisia romaaneja, jotka pohjautuvat hänen tuntemiensa ihmisten elämään. Hän piti taiteellista työtään täydentävänä työnä, ja se oli vaistomaista, kun taas kirjoitustyö oli älyllistä. Hanrahanin muistoksi on nimetty kirjailijastipendi The Barbara Hanrahan Fellowship, ja University of South Australian läntisellä kaupunkikampuksella on hänen mukaansa nimetty rakennus.
Paulo Evaristo Arns
pienoiskuva|Paulo Evaristo Arns vuonna 1982. pienoiskuva| Paulo Evaristo Arns (14. syyskuuta 1921 Forquilhinha – 14. joulukuuta 2016 São Paulo ) oli brasilialainen katolilainen kirkonmies. Hän toimi vuosina 1970–1998 São Paulon arkkipiispana ja oli yksi kardinaaleista.
Arns oli saksalaisen maahanmuuttajapariskunta Gabriel ja Helana Arnsin kolmestatoista lapsesta viides. Neljästä hänen siskoistaan tuli nunnia, ja yksi veljistä on fransiskaani. Arns opiskeli vuosina 1941–1943 filosofiaa Curitibassa ja 1944–1947 teologiaa Petrópolisissa. 1950 hän pääsi Pariisin yliopistoon, jossa hän luki kirjallisuutta, latinaa, kreikkaa ja esihistoriaa.
Arns liittyi fransiskaaneihin 10. joulukuuta 1943 ja sai pappisvihkimyksensä 30. marraskuuta 1945. Hänestä tehtiin 2. toukokuuta 1966 Respettan titulaaripiispa ja sitten 22. lokakuuta 1970 São Paulon arkkipiispa. Kardinaali hän on ollut 5. maaliskuuta 1973 alkaen. Hän tuli kotimaassaan tunnetuksi vapautusteologina.
Arns jäi eläkkeelle São Paulon arkkipiispan virasta 15. huhtikuuta 1998. Hän ei voinut osallistua uuden paavin valintaan keväällä 2005, sillä oli ennättänyt jo ylittää 80 vuoden iän. Hän oli vuonna 2010 Haitin maanjäristyksessä kuolleen brasilialaisen lastenlääkärin Zilda Arnsin (1934–2010) veli.
Peter Thomas
Peter John Mitchell Thomas, Gwydirin paroni Thomas PC QC (31. heinäkuuta 1920 – 4. helmikuuta 2008) oli brittiläinen Konservatiivisen puolueen poliitikko.
Walesiläinen Thomas opiskeli Epworth Collegessa Rhylissä ja Oxfordin Jesus Collegessa. Hän palveli toisessa maailmansodassa Royal Air Forcessa ja oli vuosina 1941–1945 sotavankina Saksassa.
Thomas pyrki nuoresta asti ajamaan Walesin itsehallintoa, ja Britannian tukea Israelille. Hän oli Parlamentin jäsen vuosina 1951–1966 ja 1970–1987. Konservatiivien puhemiehenä hän oli 1970–1972 ja vuosina 1970–1974 Walesin asiain ministeri. Thomas vetäytyi parlamentista vuonna 1987 ja sai elinikäisen päärinarvon.
Robert Jägerhorn
Robert Anders Jägerhorn (s. 15. maaliskuuta 1965 Helsinki) on suomalainen ammattitaikuri, joka on toiminut ammattitaikurina kokopäivätoimisesti vuodesta 1997 alkaen. Hänet on palkittu useissa arvostetuissa taikakilpailuissa. Hän esittää ohjelmistonsa tarpeen mukaan suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, ranskaksi tai saksaksi. Jägerhorn esiintyy paljon myös ulkomailla.
Jägerhorn kirjoitti ylioppilaaksi 1984 ja opiskeli teatterikorkeakoulussa 1987–1991. Taikurinuransa hän aloitti 12-vuotiaana Solmu Mäkelän yksityisoppilaana. Nykyisin hän esiintyy pääosin yritysmaailmassa, mutta on myös valmistanut useita kokoillan esityksiä eri teattereihin.
Jägerhornin harrastuksiin kuuluu klarinetin soitto, jota hän soittaa usein myös esityksissään. Jägerhornin vanhemmat ovat professori Reginald Jägerhorn ja toimittaja Inger Jägerhorn.
Luottamustoimet
Jägerhorn toimi Suomen Taikapiiri ry:n puheenjohtajana vuodet 2006-2011.
Koulutus
Jägerhorn on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän on valmistunut Helsingin Teatterikorkeakoulusta vuonna 1991.
Yrjönkatu
Yrjönkatu voi viitata seuraaviin katuihin:
Oscar Olou
Oscar Olou (s. 16. marraskuuta 1987 Beninin kansantasavalta) on beniniläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen nykyinen seuransa on SO Romorantin, jonka lisäksi hän on pelannut FC Rouenissa, FC Mogasissa ja Séwé Sportsissa. Olou on edustanut Beniniä yksissä arvokisoissa, vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskilpailuissa.
Tikkalan koulu
Tikkalan koulu on Tikkalassa Jyväskylässä sijaitseva peruskoulu. Vuonna 1997 Tikkalan ja Ylä-Muuratjärven koulupiirit yhdistettiin, kun Ylä-Muuratjärven koulu lakkautettiin. Vuonna 1904 rakennettu Tikkalan koulu nimettiin uudelleen Patajärven kouluksi.
Syksyllä 2009 valmistui uusi koulurakennus 200 metrin päähän vanhasta ja koulun nimi vaihdettiin takaisin Tikkalan kouluksi. Uusi rakennus maksoi 4 miljoonaa ja sen yhteydessä toimii päiväkoti. Päätöksen koulun rakentamisesta teki Korpilahden kunnanvaltuusto kun kunnan pohjoispäästä oli lakkautettu Moksin ja Ylä-Muuratjärven koulut. Koulussa on 3 opettajaa ja 40 oppilasta, mutta koulu on mitoitettu 70 oppilaalle. Koulun rehtori on Tiina Jylhä.
Albina Grčić
Albina Grčić (s. 6. helmikuuta 1999 Split, Kroatia), tunnettu myös pelkällä nimellä Albina, on kroatialainen laulaja. Albina aloitti uransa osallistuessaan The Voice Hrvatska -kilpailuun, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Hän edusti Kroatiaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Tick-Tock”.
Ura
Grčić osallistui X Factor Adria -kilpailun toiselle tuotantokaudelle, joka pidettiin Serbian pääkaupungissa Belgradissa. Hän koe-esiintyi Oliver Dragojevićin kappaleella ”Ako izgubim te ja”. Kilpailun tuottajat päättivät liittää Grčićin tyttöyhtyeeseen tämän päästyä seuraavaan vaiheeseen. Grčić kieltäytyi ehdotuksesta ja lähti ulos kilpailusta. 7. joulukuuta 2019 hän osallistui The Voice Hrvatska -kilpailun kolmannelle tuotantokaudelle. Ääni ratkaisee -osiossa Grčić koe-esiintyi Laura Pausinin kappaleella ”En cambio no”. Kaksi valmentajaa: Vanna ja Davor Gobac käänsivät tuolinsa, joista Grčić valitsi valmentajakseen Vannan. 11. tammikuuta 2020 Kaksintaistelut-osiossa Grčić lauloi Pinkin kappaleen ”A Million Dreams” ja eteni Knock Out! -vaiheeseen. 1. helmikuuta 2020 Knock Out! -vaiheessa Grčićin valmentaja laittoi hänet Filip Rudania vastaan ja antoi heille laulettavaksi Billie Eilishin ja Khalidin kappaleen ”Lovely”. Vanna päätti lähettää Rudanin jatkamaan matkaa live-esityksiin. Yksi valmentajista, Massimo Savić, päätti kuitenkin pelastaa Grčićin ja tämä jatkoi live-esityksiin osana Savićin joukkuetta. 8. helmikuuta 2020 pidetyssä ensimmäisessä live-lähetyksessä Grčić lauloi oman tulkintansa Zlatan Stipišić Gibonnin kappaleesta ”Nisi više moja bol”. 15. helmikuuta 2020 pidetyssä semifinaalissa Grčić esitti Coldplayn kappaleen ”Fix You” ja eteni finaaliin asti. Finaalissa Grčić lauloi kappaleen nimeltä ”Suze nam stale na put” yhdessä valmentajansa Savićin kanssa sekä Maya Sarin kappaleen ”Korake ti znam” ja oman koe-esiintymiskappaleensa ”En cambio no”. Hän sijoittui kilpailussa kolmanneksi voittaja Vinko Ćemerašin ja toiseksi tulleen Filip Rudanin jälkeen.
Pian sen jälkeen, kun Grčić oli saavuttanut kolmannen sijan The Voicessa, hän allekirjoitti levytyssopimuksen Universal Music Croatia -nimisen levy-yhtiön kanssa. 16. lokakuuta 2020 hän julkaisi ensimmäisen singlensä nimeltä ”Imuna na strah”. Joulukuussa 2020 Grčićin ilmoitettiin olevan yksi Dora 2021 -euroviisukarsintakilpailun 14:stä kilpailijasta. Hän kilpaili kappaleella nimeltä ”Tick-Tock”, jonka on säveltänyt Branimir Mihaljević ja sanoittanut Max Cinnamon ja Tihana Buklijaš Bakić. 13. helmikuuta 2021 pidetyssä finaalissa Grčić voitti kilpailun 198 pisteellä saaden täydet pisteet sekä raadeilta että yleisöltä. Täten hän edusti Kroatiaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa. Grčić kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa hän sijoittui yhdeksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Bad Boys Are Here (kappale)
Bad Boys Are Here on suomalaisen hard rock -yhtyeen Peer Güntin single albumilta Backseat. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 17. Kappale on valittu Peer Güntin kolmanneksi parhaaksi kappaleeksi Radio Rockin Suurimmat Yhtyeet -äänestyksessä.
Korpiklaanin albumilla Ukon Wacka on suomenkielinen versio kappaleesta nimellä Päät pois tai hirteen.
Tick-Tock (Albinan kappale)
Tick-Tock on kroatialaisen laulajan Albinan esittämä kappale, jolla hän edusti Kroatiaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa.
Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui yhdeksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Moottoritorpedovene Jyske
Jyske (J 3) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene jatkosodassa. Alus oli alun perin Italian kuninkaallisen laivaston MAS 526 -luokan moottoritorpedovene MAS 528, joka oli valmistettu 1939 Bagliettossa.
Jaakko Mustakallio
Jaakko Einari Mustakallio (s. 17. heinäkuuta 1987 Tampere) on tamperelainen vihreiden poliitikko, puolueen varapuheenjohtaja sekä Tampereen kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja.
Moottoritorpedovene Jyske
Regia Marina MAS528
MAS528 oli torjumassa laivueensa mukana 13.-14. kesäkuuta 1940 Italian Rivieralle tunkeutuneita Ranskan merivoimien aluksia, jolloin ne yrittivät tuloksetta torpedoida hävittäjät Guépardin, Valmyn ja Verdunin. Ranskalaisalukset eivät edes havainneet hyökkääjiä.
Jaakko Mustakallio
Mustakallio on ollut Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2012. Hän on aiemmin toiminut 2016-2017 Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajana sekä vihreiden eduskuntaryhmän puheenjohtajan, kansanedustaja Outi Alanko-Kahiluodon eduskunta-avustajana.
Moottoritorpedovene Jyske
Regia Marina MAS528
pienoiskuva|Alus kuormattuna junaan [[Ihalan seisake|Ihalassa.]] Saksan merivoimat pyysivät 21. huhtikuuta 1942 Italian laivastolta tukea taisteluun Laatokalla operoivia Neuvostoliiton laivaston yksiköitä vastaan. Operaatiolla oli tarkoitus vahvistaa Leningradin piiritystä. Italian laivasto määräsi lähetettäväksi capitano di corvetta Emilio Bianchin XII Squadriglian, johon kuuluivat moottoritorpedoveneet MAS 526 - MAS 529. Veneet siirrettiin Itämerelle kuorma-autoilla ja siitä edelleen laivalla Suomeen. Ne ajoivat omin konein Saimaan kanavaa pitkin Saimaalle, josta ne siirrettiin rautateitse Punkasalmen asemalta Lahdenpohjaan. Alukset saapuivat lopulta 22. kesäkuuta Laatokalle.
Jaakko Mustakallio
Koulutus ja työura
Mustakallio kävi ensin Tampereen steinerkoulua ja siirtyi Tampereen yhteiskoulun lukioon. Varusmiespalveluksen hän suoritti Helsingin ilmatorjuntarykmentissä sotilasarvolla reservin vänrikki. Mustakallio ylennettiin vuonna 2018 reservin luutnantiksi. Mustakallio on valmistunut Tampereen yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi keväällä 2015, ja hänen pro gradu -tutkielmansa käsitteli suomalaisen terveydenhuollon rahoituksen tulevaisuutta.
Moottoritorpedovene Jyske
Regia Marina MAS528
Alus upotti 27. elokuuta suuren neuvostoliittolaisen proomun. Se yllätti 28. syyskuuta MAS529:n kanssa Neuvostoliiton Laatokan laivaston tykkiveneen sekä proomua hinaavan hinaajan, mutta taistelu päättyi tuloksettomana. Se osallistui saksalaisten Suhonsaaren maihinnousuun 21. lokakuuta.
Alus lähti 29. lokakuuta Laatokan jäätyessä laivueen mukana samaa reittiä Suomenlahdelle ja edelleen Tallinnaan, jossa laivue talvehti. Seuraavana keväänä laivue operoi Suomenlahdella Leningradin edustalla, kunnes 5. toukokuuta 1943 Välimeren tilanne pakotti Italian luopumaan veneistään ja siirtämään henkilöstönsä takaisin kotimaahan.
Jaakko Mustakallio
Koulutus ja työura
Aiemmin Mustakallio on toiminut muun muassa kehitysvammaisten avustajana. Vuonna 2010 Mustakallio oli Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsen.
Scary Stories to Tell in the Dark
Scary Stories to Tell in the Dark on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut André Øvredal ja se pohjautuu Alvin Schwartzin tekemään samannimiseen kirjasarjaan. Elokuvaa kuvattiin Yhdysvalloissa sekä Kanadassa ja sen merkittävissä rooleissa esiintyvät Zoe Colletti, Michael Garza, Gabriel Rush, Austin Zajur, Natalie Ganzhorn, Austin Abrams, Dean Norris, Gil Bellows, ja Lorraine Toussaint.
Moottoritorpedovene Jyske
Suomen laivaston Jyske
Suomen merivoimat osti kaikki nämä alukset 5. toukokuuta 1943 Tallinnassa ja ne kuljetettiin Helsinkiin. Alusten vastaanottoa johti Suomen merivoimien puolesta kapteeniluutnantti Heikki Herlevi.
Jaakko Mustakallio
Poliittinen ura
Mustakallion puoluepoliittinen ura alkoi, kun hän asettui Tampereella Vihreiden ehdokkaaksi vuoden 2012 kuntavaaleissa ja hänet valittiin kaupunginvaltuustoon 500 äänellä. Mustakallio uusi kuntavaaleissa 2017 valtuustopaikkansa, hän sai 1197 ääntä.
Scary Stories to Tell in the Dark
Vuonna 2013 CBS Films hankki oikeudet kirjasarjaan 1212 Entertainmentiltä, tarkoituksenaan tuottaa siitä kokoelokuvan. Tammikuussa 2016 ilmoitettiin että Guillermo del Toro tulisi tuottamaan sekä mahdollisesti myös ohjaamaan projektin CBS Filmsille. Elokuvan ohjaajaksi valittiin kuitenkin lopulta André Øvredal, del Toron, Danielin, Brownin ja Graven vastatessa elokuvan tuotannosta. Elokuvan varsinainen kuvausvaihe alkoi 27. elokuuta 2018 ja päättyi 1. marraskuuta 2018 St. Thomasissa Kanadan Ontariossa.
Moottoritorpedovene Jyske
Suomen laivaston Jyske
Alusten heikkotehoiset 350 millimetrin torpedot vaihdettiin 450 millimetrin torpedoiksi.
Jaakko Mustakallio
Poliittinen ura
Marraskuussa 2015 Mustakallio valittiin toiseksi Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton kahdesta puheenjohtajasta vuosiksi 2016–2017.
Scary Stories to Tell in the Dark
Scary Stories to Tell in the Darkin julkaisi Lionsgate Films teatraalisesti 9. elokuuta 2019. Elokuva sai pääosin positiivisen vastaanoton elokuvakriitikoilta jotka kehuivat lähdemateriaalista otettujen kauhupiirteiden kuvastamista. Elokuva oli kaupallinen menestys sen myytyä maailmanlaajuisesti 104,5 miljoonaa dollaria elokuvan budjetin ollessa noin 28 miljoonaa dollaria.
Moottoritorpedovene Jyske
Suomen laivaston Jyske
Alus muutettiin jatkosodan päätyttyä tykkiveneeksi Pariisin rauhansopimuksen kieltäessä torpedoveneet.
Luokan alukset poistettiin käytöstä 1961, jonka jälkeen alukset laitettiin myyntiin.
Jaakko Mustakallio
Poliittinen ura
Mustakallio on toiminut Tampereen kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana vuodesta 2015 saakka sekä hetken aikaa Pirkanmaan sairaanhoitopiirin sekä Tampereen ammattikorkeakoulun hallituksien jäsenenä. Vuodet 2013–2015 Mustakallio toimi valtakunnan politiikassa vihreiden talouspoliittisen työryhmän puheenjohtajana sekä puoluevaltuuskunnan jäsenenä. Mustakallio oli myös Tampereen ammattikorkeakoulun (TAMK) hallituksen jäsen.
Triplane
Triplane tarkoittaa seuraavia asioita:
Italialainen luonnonfilosofia
Pythagoraan koulukunnan opetukset ovat antaneet perustan lukuisille myöhemmille koulukunnille, muun muassa elealaisille, skeptikoille ja epikurolaisille.
Toista, Anaksimandroksesta alkavaa esisokraattisen filosofian haaraa kutsutaan joonialaiseksi luonnonfilosofiaksi, koska Anaksimandroksen opettaja Thales oli kotoisin Joonian Miletoksesta. Jako perustuu Diogenes Laertioksen luokitteluun.
Ahdistus (tekniikka)
Jos akselin halkaisija on pienempi kuin reiän, johon se asennetaan, on kyseessä välys. Välyksen (englanniksi clearance) suuruus saadaan myös vähentämällä reiän mitasta akselin mitta, siksi se on aina positiivinen.
Kun napaliitosta tehtäessä navassa olevaan reikään työnnetään hieman reikää suurempi akseli, syntyy puristusliitos. Jos napaliitos tehdään siten, että napaa lämmitetään reiän laajentamiseksi, tai akselia jäähdytetään akselin kutistamiseksi, syntyy kutistusliitos, kun akselin reikään työntämisen jälkeen lämpötila palautuu ennalleen.
Passung
Andrei Kirilenko (poliitikko)
Andrei Pavlovitš Kirilenko oli neuvostoliittolainen poliitikko. Kirilenko oli johtavissa asemissa Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa (NKP) 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Hän oli neuvostoliittolainen valtiomies kylmän sodan alusta sen loppuun. Kirilenko nousi Neuvostoliiton virkamieshierarkiassa 1960-luvun aikana. Vuonna 1965 hänestä tuli Venäjän sosialistisen federatiivisen tasavallan keskuskomitean varapuheenjohtaja ja politbyroon jäsen. Nikita Hruštšovin erottua hänestä tuli Leonid Brežnevin "päällikköluutnantti" keskuskomiteassa.
Varhaisemmat vaiheet
Andrei Kirilenko syntyi 8. syyskuuta 1906 Aleksejevkan kylässä, Belgorodin alueella, Venäjän keisarikunnassa, työväenluokkaiseen perheeseen. Nuorena hän työskenteli sähköasentajana ja lukkoseppänä. Vuonna 1920 Kirilenko valmistui paikallisesta koulusta; viisi vuotta myöhemmin hän valmistui Aleksejevskin ammatillista teknisestä koulusta. 1920-luvun loppupuolelle asti Kirilenko työskenteli kaivosyrityksessä Voronežin alueella. Hän tuli Komsomolin aktiivijäseneksi vuonna 1929 ja kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli NKP:n jäsen. Vuonna 1936 hän valmistui Rybinskin Ilmailuteknologian instituutista. Hän aloitti ammattiyhdistystoiminnan lentokonetehtaalla. Vuonna 1938 Kirilenkosta tuli aktiivinen osallistuja puoluepolitiikassa ja lopulta hänet valittiin Vorošilovin komitean toiseksi lähetystösihteeriksi Zaporižžjan alue ella. Seuraavana vuonna hänet valittiin ensimmäiseksi sihteeriksi. Myöhemmin samana vuonna hänet nimitettiin Zaporižžjan alueen komitean Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan toiseksi sihteeriksi. Tämän roolin myötä Kirilenko vaikutti merkittävästi metallurgian ja sähkötekniikan, mutta myös muunlaisten tuotannonalojen kehittämiseen. Suuren isänmaallisen sodan eli Toisen maailmansodan aikana Kirilenko oli suoraan järjestämässä tuotantolaitosten evakuointia turvallisille alueille. Hän oli 1941-1943 Neuvostoliiton asevoimien eteläisellä rintamalla, jonne hänet lähetettiin parantamaan sotilaskuria sekä huolehtimaan sotatarvikkeiden toimituksista. Vuonna 1943 Kirilenko sijoitetaan uudelleen Moskovaan. Vuonna 1944 hänet nimitettiin Zaporižžjan alueen ensimmäiseksi sihteeriksi, jolloin hän työskenteli yhdessä Leonid Brežnevin, tulevan Neuvostoliiton johtajan ja tuolloin Dnipropetrovskin alue en komitean ensimmäisen sihteerin kanssa. Vuosina 1955-1962 hän oli Sverdlovskin alueen komitean ensimmäinen sihteeri. Nikita Hruštšov nimitti hänet Venäjän federatiivisen neuvostotasavallan (RSFSR) kaupunkialueiden taloudellisen suunnittelun  henkilöstöön. Myöhemmin Hruštšov ylensi Kirilenkon Keskuskomitean työvaliokunnan varapuheenjohtajaksi. Brežnev yritti hyötyä Kirilenkon kannatuksesta käyttääkseen häntä salaliitossaan Hruštšovia vastaan. Lopulta Brežnev liittolaisineen voittivat valtakamppailun.
Nousu valtaan
Välittömästi sen jälkeen, kun Hruštšov oli syrjäytetty, muodostettiin "kollektiivinen johto", jonka pääsihteeriksi tuli Brežnev. Aleksei Kosygin valittiin hallituksen pääministeriksi ja Anastas Mikojan valtionpäämieheksi. Keskuskomitean sihteerit Mihail Suslov ja Kirilenko olivat myös osa kollektiivista johtoa. Vuonna 1965 Kirilenko äänestettiin poliittisen työvaliokunnan (politbyroon) jäseneksi. Vuonna 1966 RSFSR:n Keskuskomitean työvaliokunta lakkautettiin ja Kirilenkosta tuli Brežnevin johtava luutnantti. Myöhemmin on todettu, että Kirilenkolla oli keskeinen rooli Brežnevin vallan ylläpitämisessä ja sen vahvistamisessa puolueen piirissä. Konstantin Tšernenkosta, joka oli toinen vanhoista Brežnev suojateista, tuli Keskuskomitean johtojäsen. 1970-luvun loppupuolella Kirilenkon terveys alkoi huonontua. Kuitenkin hän toimi edelleen Keskuskomitean pysyvänä jäsenä. Suurimman osan toimikautensa ajasta Kirilenko oli yksi neljästä, joka oli jäsenenä sekä sihteeristössä että politbyroossa. Kolme muuta olivat Brežnev, Suslov ja Fjodor Kulakov. Vuoteen 1976 mennessä Kirilenkon asema Neuvostoliiton johtajana oli kasvanut siinä määrin, että johtavien virkamiesten, kuten Brežnev ja Suslov, olivat huolestuneita hänen Venäjän federatiivisen neuvostotasavallan (RSFSR) asioista. Hänen valvontatehtävänsä johti monet kollegansa tarkastelemaan häntä uhkana puolueen organisaatiotyölle keskuskomiteassa. Hänen asemaansa oli heikentynyt rajusti vuoden loppuun mennessä, hänen heikentynyt kannatus eivät johtaneet kollektiivisen johdon vahvistamiseen, vaan heikentymiseen.
Myöhempi elämä, kuolema ja tunnustaminen
Muiden Neuvostoliiton poliitikkojen, jotka jakoivat saman kohtalon kukistumisen Kirilenkoon verrattuna oli historioitsija R. Judson Mitchell mukaan, "suhteellisen helppo". Brežnevin kuoleman ja myöhemmin hautajaisten jälkeen hänen oli sallittu asettua, vaikka hän ei ollut Neuvostoliiton johdon jäsen, kun Kirilenko tehnyt hänen viimeisen julkinen esiintymisen vuonna 1983 ja hänelle annettiin kunniakonsulin eläke samana vuonna. Mitchell uskoo, että Andropovin antoi Kirilenkolle kunniakonsulin eläkkeen, niin että hän voisi voittaa Kirilenkon. Hän asui elämänsä lopun Moskovassa, Venäjällä ja kuoli 12. päivänä toukokuuta 1990. Hänet haudattiin, Troyekurovskoyen hautausmaalle. Hänen elinaikanaan hänelle myönnettiin Sosialistisen työn sankari kahdesti ja hän sai kuusi Lenin palkintoa ja yhden Lokakuun vallankumouksen palkinnon. Kirilenko toimi politbyroossa ja keskuskomitean sihteeristössä. Hän oli mahdollinen seuraaja Neuvostoliiton johtajaksi Leonid Brežnevin jälkeen.
Jokha al-Harthi
Jokha al-Harthi (s. 1978) on omanilainen kirjailija ja tutkija. Hän on opiskellut Omanissa ja Britanniassa. Hän on saanut tohtorin oppiarvon klassisessa arabiankielisessä kirjallisuudessa Edinburghin yliopistosta. Hän on Sulttaani Qabusin yliopiston arabian kirjallisuuden apulaisprofessori.
Al-Harthi on julkaissut lastenkirjoja, novellikokoelmia ja romaaneja. Hän on julkaissut myös tieteellisiä töitä. Hänen teoksiaan on käännetty ainakin englanniksi, serbiaksi, koreaksi, italiaksi ja saksaksi. Niitä on julkaistu arabiankielistä kirjallisuutta esittelevässä brittiläisessä Banipal-lehdessä. Hän osallistui kirjailijoiden työpajaan IPAF Nadwaiin. Al-Harthi on saanut 2016 Sultan Qaboosin kulttuuri-, taide- ja kirjallisuus-palkinnon romaanista Narinjah (englanniksi käännetty Bitter Orange).
Al-Harthi on ensimmäinen omanilainen naiskirjailija, jonka tuotantoa on käännetty englanniksi. Hän on ensimmäinen arabiaksi kirjoittava kirjailija, jonka teos on saanut Man Booker International -palkinnon.
Lahti L-35
Lahti L-35 on Aimo J. Lahden suunnittelema pistooli, jota valmistettiin vuosina 1935–1952, neljänä eri valmistussarjana noin 9 000 kappaletta. Ensimmäinen tuotantosarja valmistui vasta 1938.
Aseessa on pistoolille poikkeuksellinen lukon kiihdytin. Sen avulla aseen suunnittelija halusi vähentää häiriöalttiutta jäätyneenä tai likaisena. Kiihdytin osoittautui kuitenkin käytännössä tarpeettomaksi, jopa haitalliseksi, sillä se heikentää luistia. Jos Lahti-pistoolissa käytetään liian kovia latauksia (konepistoolin patruunoita ym.), luistin väsymismurtuma alkaa tyypillisesti kiihdyttimen akselin kohdalta.
Suomen armeija käytti L-35:ttä talvi- ja jatkosodassa ja se oli virallinen palveluspistoolimalli 1980-luvulle asti, jolloin se korvattiin FN HP.DA -pistoolilla (9.00 PIST 80 / 9.00 PIST 80-91).
Valmet kokosi tehtaalle jääneistä osista vielä vuonna 1985 L-35:n 50-vuotisjuhlavuoden kunniaksi sadan kappaleen erän pistooleja, jotka sarjanumeroitiin välille 50 001–50 100.
Husqvarna m/40
Asetta lisenssivalmistettiin myös Ruotsissa Husqvarna m/40 -nimikkeellä lähes 100 000 kappaletta vuosina 1940–1946.
Sigyn-sali
Sigyn-sali on Turun Länsirannan kaupunginosassa Varvintorilla sijaitseva konserttisali, joka sijaitsee samassa kiinteistössä Turun konservatorion ja Turun ammattikorkeakoulun taideakatemian kanssa. Salissa on nouseva katsomo ja istumapaikkoja lähes 400. Näyttämön leveys on 10–12 metriä.
Sigyn-sali on osa Turun vanhoihin telakka- ja köysitehdastiloihin 1990-luvun puolessavälissä rakennettuja taidealojen opetustiloja, jotka on suunnitellut arkkitehtitoimisto Laiho-Pulkkinen-Raunio. Entiseen telakkahalliin rakennetun salin akustiikan on suunnitellut Henrik Möller Akukon-insinööritoimistosta. Saman kiinteistön pienempiä konserttipaikkoja ovat Crichton-sali konservatorio­rakennuksen toisessa kerroksessa (200 paikkaa) sekä Vulcan-sali Sigyn-salin takana (120 paikkaa). Crichton-saliin on sijoitettu konservatorion urut, ja Vulcan-salia käytetään Sigyn-salin takahuonetilana silloin, kun esiintyjiä on paljon.
Ralph Arthur James
Ralph Arthur James (23. syyskuuta 1920 – 24. helmikuuta 1973 ) oli yhdysvaltalainen kemisti.
Sigyn-sali
Sigyn-salissa pidetään muun muassa Turun musiikkijuhlien konsertteja ja Turun sellokilpailun välieriä. Ulkomaisia esiintyjiä salissa ovat olleet muiden muassa baritoni Olaf Bär (1999), viulisti Leonidas Kavakos (1999) ja jazzpianisti Brad Mehldau (2016). Salissa mahtuu esittämään myös pienimuotoisia oopperoita, musikaaleja ja tanssiteoksia, kuten vuonna 1995 Turun musiikkijuhlilla esitetty Mikko Heiniön säveltämä ja Tiina Lindforsin koreografiaan pohjautuva tanssiteos Hermes.
Ralph Arthur James
James syntyi Salt Lake Cityssa Utahissa ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon kemiassa Kalifornian yliopistosta Berkeleyssä vuonna 1942. Hän teki jo uransa alkuvaiheissa yhteistyötä Nobel-palkitun Glenn T. Seaborgin kanssa. Toisen maailmansodan aikana James toimi Manhattan-projektissa.
Sigyn-sali
Sigyn-sali on saanut nimensä Varvintorille pysyvästi museoidusta Sigyn-purjelaivasta. Pienempien salien nimet muistuttavat tiloissa aiemmin toimineesta Crichton-Vulcanin telakasta.
Ralph Arthur James
Laajimman maineensa James saavutti jäsenenä tutkimusryhmässä, joka löysi kaikkiaan kaksitoista alkuainetta vuosina 1945–1974. James tunnetaan yhtenä alkuaineiden amerikium ja curium löytäjistä. James yhdessä Seaborgin ja Albert Ghiorson kanssa löysi curiumin vuonna 1948. Amerikiumin löysivät Jamesin kanssa Seaborg, Leon O. Morgan ja Ghiorso jo aikaisemmin sodan aikana 1944–1945.
Sigyn-sali
Sigyn-sali sai osana Turun konservatorion muita tiloja Vuoden teräsrakenne -palkinnon vuonna 1994.
Ralph Arthur James
Hän tutki myös niobiumia sekä spektroskopiaa.
George Chapman
thumb|George Chapman George Chapman (synt. Seweryn Antonowicz Kłosowski; 14. joulukuuta 1865 – 7. huhtikuuta 1903) oli puolalaissyntyinen sarjamurhaaja, joka myrkytti Englannissa ainakin kolme naista.
Elämäkerta
Kłosowski syntyi Nagórnan kylässä, kouluttautui kirurgiksi ja saapui Lontooseen noin vuonna 1887. Hän alkoi tehdä parturintöitä ja meni vuonna 1889 naimisiin Lucy Baderskin kanssa. Hänellä oli Puolassa jo ennestään vaimo, jonka painostuksesta huolimatta hän jatkoi suhdettaan Baderskin kanssa. Hän sai uuden morsiamensa kanssa vauvan, joka kuoli varhaislapsuudessa. Pari asui jonkin aikaa New Jerseyssä, mutta palasi noin 1892.
Chapmanin uhrit olivat hänen omia rakastajattariaan: Mary Spink (k. 25. joulukuuta 1897), Elizabeth "Bessie" Taylor (k. 14. helmikuuta 1901) ja Maud Marsh (k. 22. lokakuuta 1902). Motiivi jäi hämäräksi, eikä Chapman koskaan solminut avioliittoa yhdenkään surmaamansa naisen kanssa. Chapman tuomittiin 20. maaliskuuta 1903 kuolemaan Maud Marshin murhasta, ja hänet hirtettiin Wandsworthissa huhtikuun seitsemäs.
Chapmanin kiinnijäämisen jälkeen on syntynyt sitkeä huhu, että hän olisi ollut myös Viiltäjä-Jack, mutta väittämää ei ole voitu osoittaa paikkansapitäväksi.
Wo hao xihuan ni
Wo hao xihuan ni on Youkun esittämä kiinalainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Shen Yue ja Jerry Yan.
Danny Ecker
Daniel "Danny" Ecker (s. 21. heinäkuuta 1977 Leverkusen, Länsi-Saksa) on saksalainen seiväshyppääjä.
Eckerin vanhemmat ovat yhdysvaltalainen koripalloilija John Ecker ja pituushypyn olympiavoittaja Heide Rosendahl. Ecker aloitti kansainvälisen kilpauransa vuonna 1998, jolloin hän oli Saksan-mestaruuskilpailuissa toinen, kolmas sisäratojen EM-kisoissa, neljäs Euroopan cupissa ja Budapestin EM-kisoissa sekä kolmas GP-finaalissa tuloksella 580. Seuraavana vuonna hän oli kolmas maansa mestaruuskilpailuissa ja voitti Saksan sisäratojen mestaruuden, voitti MM-pronssia Maebashin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 585, hyppäsi neljänneksi Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa ja kahdeksanneksi GP-finaalissa. Sydneyn olympialaisissa 2000 Ecker oli kahdeksas. Ecker hyppäsi vuonna 2001 uuden Saksan sisäratojen ennätyksen ylittäen samalla kuuden metrin haamurajan tuloksellaan 600. Samana vuonna hän oli toinen maansa mestaruuskisoissa ja yhdestoista Edmontonin MM-kisoissa. Vuonna 2002 hän oli Saksan-mestaruuskilpailujen kolmas.
thumb|250px|Ecker MM-kisoissa 2007, jossa hän voitti pronssia. Ecker sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 viidenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti maansa hallimestaruuden ja oli ulkoratojen mestaruuskisoissa toinen. Helsingin MM-kisoissa hän jäi ilman tulosta loppukilpailussa. Vuonna 2006 Ecker oli maansa mestaruuskisoissa neljäs. Vuonna 2007 hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden. Kesällä 2007 hän voitti Saksan mestaruuden ja sijoittui Osakan MM-kilpailuissa kolmanneksi. Vuonna 2008 hän sijoittui Saksan mestaruuskilpailuissa toiseksi sekä sisä- että ulkoradoilla. Pekingin olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi. Vuonna 2009 Ecker voitti sisäratojen Saksan mestaruuden. Torinon EM-hallikilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Ecker jakaa ennätyksellään 600 Saksan kaikkien aikojen listan kakkospaikan Tim Lobingerin kanssa, joka on myös ylittänyt saman korkeuden.
Henkilökohtaiset ennätykset
thumb|Ecker vuonna 2005.
Kyösti Wilkuna
Kustaa (Kyösti) Felix Wilkuna (4. toukokuuta 1879 Nivala – 12. joulukuuta 1922 Lapua) oli suomalainen kirjailija, valkoinen aktivisti, suojeluskuntaorganisaattori ja heimosoturi.
Varhaiset vaiheet ja kirjallinen tuotanto
Nivalan Vilkunan talosta kotoisin ollut Wilkuna kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta vuonna 1903. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopistossa, mutta kirjalliset työt veivät pian Wilkunan ajan, kun hänestä tuli Raataja-lehden toimittaja ja myöhemmin sen päätoimittaja. Hän avioitui Johanna Niskalan kanssa vuonna 1905.
Vuoden 1905 suurlakon jälkeen Wilkuna siirtyi Kaiku-lehden Helsingin-kirjeenvaihtajaksi ja oli myös lyhyen aikaa Mikkelin sanomain päätoimittajana. Varsinaisen kirjallisen tuotantonsa Wilkuna aloitti 1907 novellikokoelmalla Novellit. Hän julkaisi useita kirjoja ja toimi myös kirja-arvostelijana eri lehdissä. Hän kuului sortokauden aktivisteihin ja kirjoitti aluksi maalaishenkisiä novelleja sekä myöhemmin kansallismielisiä historiaromaaneja, kuten Tapani Löfvingin seikkailut isonvihan aikana.
Wilkuna julkaisi 1906–1913 kolme novellikokoelmaa, joita Roo Ketvel pitää arviossaan yllättävän moderneina, lähes kokeilevina. Kokoelma Lähimmäisiäni on sekin lukunautinto, mutta menettänyt aiempien kokoelmien ansiot.
Vuonna 1911 Wilkuna alkoi rakentaa perheelleen Kyöstilän taiteilijahuvilaa Kirkkonummen Jorvakseen. Rakentamisesta aiheutui hänelle taloudellisia ja ajankäyttövaikeuksia. Huvilan rakentaminen tuli maksamaan kirjailijalle 22 000 markkaa, mikä ylitti kolminkertaisesti alkuperäisen kustannusarvion. Wilkuna sai yli vuoden tyhjillään olleen huvilan myytyä alkuvuodesta 1917, mutta myyntihinta oli vain 17 000 markkaa.
Poliittinen aktivismi ja sisällissota
Wilkuna kirjoitti helmikuussa 1913 runon Tulkohon sota, jonka lopussa hän rauhan oloihin kyllästyneenä esitti toiveenaan "tulisi sota ja veriset vaatteet". Tämä toteutuikin jo puolitoista vuotta myöhemmin, kun ensimmäinen maailmansota alkoi. Sodan puhjettua Wilkuna ryhtyi vuonna 1915 jääkärivärväriksi kotiseudullaan. Hänet ilmiannettiin keväällä 1916 ja vietiin vangiksi Pietarin Špalernajan vankilaan. Wilkuna kuvasi vankeusaikaa vuonna 1918 ilmestyneessä kirjassaan Kahdeksan kuukautta Shpalernajassa.
Venäjän helmikuun 1917 vallankumouksen jälkeen Wilkuna pääsi palaamaan Suomeen. Palattuaan hän oli mukana perustamassa suojeluskuntien edeltäjinä toimineita palokuntia Nivalaan ja sen naapurikuntiin. Wilkuna valittiin marraskuussa 1917 perustetun Nivalan suojeluskunnan päälliköksi, ja ensi töikseen hän hankki aseita Etelä-Pohjanmaalta. Tammikuussa 1918 Wilkuna kutsuttiin Valkoisen Suomen päätoimittajaksi, mutta hän osallistui kuitenkin Tampereen taisteluun sekä myöhemmin Aunuksen retkeen.
Sisällissodan aikana Wilkuna osallistui 30. tammikuuta 1918 Ylivieskan rautatieasemalla mäkitupalainen Leonard (Nartti) Knuutilan teloittamiseen. Huhtikuun alkupuolella Wilkuna perusti Kotkassa eräiden tovereidensa kanssa oman kenttätuomioistuimen ja oli 12. toukokuuta mukana teloittamassa kuuttatoista vangiksi saatua virolaista, joita hän piti venäläisinä. Wilkuna siirtyi tämän jälkeen Helsinkiin ja oli yhdessä kirjailija Eino Railon, Toivo T. Kailan, kirjailija Toivo Tarvaksen ja senaattori Oswald Kairamon kanssa mukana 21. toukokuuta 1918 samalla laivalla, jolla punaisiin kuulunutta kirjailija Algot Untolaa ja muutamia muita punaisia vankeja vietiin teloitettavaksi Santahaminaan. Laivamatkan aikana Untola hyppäsi laivasta mereen ja joutui ammutuksi.
Viimeiset vuodet
Vuonna 1920 Wilkuna muutti perheineen Lapualle ostamaansa Marielundin taloon, jossa hän asui viimeiset vuotensa. Mielenterveydellisistä ongelmista kärsinyt Wilkuna ampui itsensä vuonna 1922 ollessaan 43-vuotias.
Kyösti Wilkunan veljenpoika oli kansatieteilijä Kustaa Vilkuna.
Catherine Martin
Catherine Martin (s. 26. tammikuuta 1965 Sydney, Australia) on australialainen pukusuunnittelija, lavastaja ja elokuvatuottaja.
Hän on eniten Oscareita voittanut australialainen henkilö. Hänet on palkittu kahdella Oscarilla elokuvasta Moulin Rouge! sekä kahdella Oscarilla elokuvasta The Great Gatsby – Kultahattu. Lisäksi hän on voittanut viisi Bafta-palkintoa ja Tony-palkinnon.
James Cromwell
James Oliver Cromwell (s. 27. tammikuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Lapsuus
Cromwell on syntynyt Los Angelesissa ja viettänyt lapsuutensa Manhattanilla. Hänen äitinsä on näyttelijä Kay Johnson ja isänsä oli näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja John Cromwell, joka joutui edustajainhuoneen epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean (House Un-American Activities Committee, HUAC) mustalle listalle. Koulun jälkeen hän aloitti arkkitehtuuriopinnot Carnegie Mellon -yliopistossa, mutta ajautui kuitenkin näyttämöuralle.
Myrskylä
pienoiskuva|[[Myrskylän kirkonkylää etelästä päin nähtynä.]] Myrskylä on Suomen kunta, joka sijaitsee Uudenmaan maakunnassa. Myrskylä itsenäistyi omaksi kirkkoherrakunnakseen vuonna 1636 Pernajasta. Kunnassa on 0 asukasta, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on maata ja loput 0 km² sisävesialueita. Myrskylä on väkiluvultaan Uudenmaan maakunnan pienin kunta ja Kaskisten jälkeen Suomen toiseksi pienin kaksikielinen kunta (suomi/ruotsi). Ennen ukrainalaispakolaisten tuloa 2022, oli Myrskylässä 23 venäjänkielistä.
Karin Birgitte Ehrnrooth
Kreivitär Karin Birgitte Ulrica Henny Ellen Ehrnrooth (Schack) (11. tammikuuta 1925 Møgeltønder, Tanska – 19. syyskuuta 2019 Turku) oli Tanskan kuningatar Ingridin entinen hovinainen ja jalkaväenkenraalin, Mannerheim-ristin ritarin Adolf Ehnroothin puoliso.
Myrskylä
Myrskylän naapurikunnat ovat lounaassa Askola ja Porvoo, lännessä Pukkila, pohjoisessa Orimattila, idässä Lapinjärvi ja kaakossa Loviisa. Entiset naapurikunnat ovat Porvoon kanssa yhdistynyt Porvoon maalaiskunta, Orimattilan kanssa yhdistynyt Artjärvi sekä Loviisan kanssa yhdistyneet Liljendal ja Pernaja.
Karin Birgitte Ehrnrooth
Karin Birgitte Ehrnroothin vanhemmat olivat Karin (o.s. von Schack) ja maakreivi Otto Didrik Schack. Hän syntyi ja kasvoi Schackenbogin linnassa Etelä-Jyllannissa lähellä Tønderiä. Hän suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1943 ja opiskeli sen jälkeen oikeustieteitä ja kieliä. Työskenneltyään joitakin kuukausia Tanskan Punaisen Ristin palveluksessa kreivitär siirtyi vuonna 1948 Tanskan hovin palvelukseen, jossa hän toimi kuningatar Ingridin hovinaisena.
Myrskylä
Pernajan kappeliseurakunta
Myrskylä on 1200-luvulla ollut osa Porvoon seurakuntaan kuulunutta Pernajan kappeliseurakuntaa. Virolaisella Padisen luostarilla oli patronaattioikeus Porvoon maaseurakuntaan vuodesta 1351 alkaen. Tältä ajalta Myrskylässä on munkkeihin viittaavia paikannimiä, kuten Munkbrink, Munkbro äng, Munkbäck ängen ja piispaan viittaava Pispängen. Padisen luostarin oikeudet siirrettiin Turun hiippakunnalle vuonna 1428.
Karin Birgitte Ehrnrooth
Kreivitär Karin Birgitte Schack ja kenraalimajuri Adolf Ehrnrooth vihittiin avioliittoon 16. elokuuta 1959 suvun omistaman Schackenborgin linnaan kuuluvassa Mögeltönderin kirkossa. Parin asettui asumaan Kakskerrassa sijaitsevalle Solgårdenin tilalle. Avioliittonsa aikana Karin Brigitte Ehrnrooth suhtautui torjuvasti julkisuuteen, mutta osallistui puolisonsa uraan liittyviin tilaisuuksiin.
Myrskylä
Pernajan kappeliseurakunta
Hallila on mainittu asiakirjoissa ensimmäistä kertaa lähteiden mukaan vuonna 1403 ja Myrskylä vuonna 1485. Myrskylän nimi kirjoitettiin tuolloin muodossa Mörskeby tai Mörsköle. Kaikki Myrskylän seitsemän maarekisterikylää Hallila, Hyövinkylä, Jaakkola, Kankkila, Kreivilä, Myrskylänkylä ja Pakila) on mainittu kirjallisissa lähteissä 1540-luvulle tultaessa.
Itsenäinen pitäjä
pienoiskuva|[[Isaacus Rothovius|Iisacus Birgeri Rothovius, Turun piispa 1627–1652.]]
Kirkkoherran pitäjä
Myrskylän ensimmäinen kirkko rakennettiin joko vuonna 1604 tai 1611, Myrskylän ollessa vielä Pernajan evankelis-luterilaisen seurakunnan kappeliseurakuntana. Turun piispa (1627–1652) Isaacus Rothovius (1572–1652) päätti vuonna 1633, että Myrskylästä muodostetaan Pernajan seurakunnasta riippumaton itsenäinen Myrskylän seurakunta. Ruotsin kuningatar Kristiina vahvisti tämän päätöksen vuonna 1636.