cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyhän Kolminaisuuden luostari (Meteora)
thumb|left|220px|Pyhän Kolminaisuuden luostarin kirkon seinämaalauksia. Pyhän Kolminaisuuden luostari on perustettu erään tiedon mukaan jo vuonna 1362. Toisen tiedon mukaan se olisi rakennettu 1400-luvulla. Perustajaksi mainitaan munkki nimeltä Dometios. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu vuonna 1475–1476 ja sen maalaukset ovat vuodelta 1741. Kirkko on malliltaan risti neliössä.
Luostari sijaitsee Meteoran alueen eteläosassa lähellä Pyhän Stefanoksen luostaria. Luostari on edelleen Meteoran luostareista vaikeapääsyisimpiä. Luostariin pääsy vaati ensin laskeutumista alas kalliopylvään juurelle ja sitten 145 askelman nousua ylös luostarille. Luostarin sisäänkäynnin luona on Johannes Kastajalle omistettu kappeli. Luostarin kokoelmiin kuului aiemmin 124 käsikirjoitusta. Ne ovat vuodesta 1953 Pyhän Stefanoksen luostarissa.
Luostari oli yksi tapahtumapaikoista James Bond -elokuvassa Erittäin salainen.
Pikku Hukka
Historia
Pikku Hukka -sarjakuvien kulta-aika jatkui 1940-luvun jälkipuoliskolta 1950-luvun loppuun. Ensimmäisten Pikku Hukka -sarjakuvien piirtäjäksi valittiin Carl Buettner, joka piirsi susiseikkailuja runsaan vuoden ajan ja ensimmäistä sarjaa lukuun ottamatta myös käsikirjoitti kaikki tarinat itse. Hänen jälkeensä susien ja possujen seikkailuja piirsivät esimerkiksi Dick Moores, Paul Murry, Gil Turner, Harvey Eisenberg ja Jack Bradbury.
Hahmo
Sepe Suden ja Pikku Hukan välille on viritetty pysyvä jännite, kun toinen yrittää koko ajan tyydyttää saalistusviettiään ja toinen yrittää estää isäänsä toteuttamasta aikeitaan. Lisäksi Pikku Hukka laitettiin ystävystymään kolmen pienen porsaan kanssa, mikä oli pahojen susien perinteen vastaista. Pikku Hukka on kiltti pieni susi, mutta hänen paha isänsä yrittää kaikin keinoin kasvattaa tästä pahaa (esim. pakottamista, mielistelyä, lahjontaa ja jopa hypnoosia), mutta ei ole siinä onnistunut. Yleensä Pikku Hukka (tai Veli Nalle) on se, joka pelastaa kolmen pienen porsaan, Veli Viulun, Veli Huilun ja Veli Pontevan, isänsä kynsistä.
Pikku Hukan äidistä ei ole mitään tietoa, eikä tätä ole mainittu erityisesti missään tarinassa. Pikku Hukka luultavasti kuitenkin perii kiltteytensä häneltä tai sitten isoäidiltään.
Carl Rosenkampff
Carl Rosenkampff (17. lokakuuta 1793 Lain linna (Laiuse), Liivinmaan kuvernementti, Venäjä – 17. syyskuuta 1846 Helsinki ) oli suomalainen vapaaherra ja kenraalimajuri. Hänestä käytettiin nimitystä "koskiparoni".
Rosenkampffin vanhemmat olivat majuri, kollegineuvos Kasper Henrik Rosenkampff ja Anna Karolina Louisa von Ceumern. Rosenkampff aloitti virkamiesuransa 1808 Liivinmaalla ja hän opiskeli 1810–1811 Venäjän tie- ja vesikulkulaitosten insinöörikunnan tie- ja vesikulkuliikenneopistossa. Rosenkampffista tuli vänrikki 1811, luutnantti 1814, kapteeni 1819, majuri 1820, everstiluutnantti 1826, eversti 1832 ja kenraalimajuri 1842. Hänet aateloitiin 1817.
Demokraatti (lehti)
Demokraatti on suomalainen aikakauslehti ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen pää-äänenkannattaja, joka on perustettu nimellä Työmies 1895. Lehden nimenä oli Suomen Sosialidemokraatti 1918–1988, Demari 1988–2001, Uutispäivä Demari 2001–2012 ja nykyinen nimi maaliskuusta 2012.
Carl Rosenkampff
Rosenkampffin setä oli liiviläissyntyinen virkamies Gustaf Adolf Rosenkampff. Upseeri, valtiopäivämies Maximilian von Rosenkampff oli puolestaan hänen poikansa.
Demokraatti (lehti)
Demokraatti-lehti nauttii useiden muiden puoluelehtien tavoin tukea julkisista varoista, joka jaetaan eduskuntaryhmien koon perusteella.
Työmies
Työmies-lehden perusti Helsingin työväenyhdistyksen radikaali oppositio. Lehti alkoi ilmestyä 2. maaliskuuta 1895 yksipäiväisenä ja muuttui kuusipäiväiseksi vuonna 1899, kun Suomen Sosialidemokraattinen puolue perustettiin. Työmies-lehteä kustansi Työväen Sanomalehti Osakeyhtiö.
Koko sisällissodan ajan julkaistun Työmies-lehden viimeinen numero ilmestyi 12. huhtikuuta 1918, kun Hangossa maihin nousseet saksalaiset olivat ehtineet Helsinkiin. Tässä vaiheessa lehden historian pitkäaikaisin päätoimittaja (1901–1918) Edvard Valpas-Hänninen oli jo paennut Helsingistä Neuvosto-Venäjälle. Ennen häntä olivat paenneet toimittajat, punaisen Suomen johdossa toimineet Yrjö Sirola, Eero Haapalainen, Otto Wille Kuusinen, Jussi Lumivuokko, Evert Eloranta ja Emil Elo. Työmies-lehden viimeisen numeron toimitti kirjailija, toimittaja Algot Untola. Untola ammuttiin matkalla Suomenlinnasta Santahaminaan, johon vankeja oltiin viemässä teloitettavaksi.
Suomen Sosialidemokraatti
Sisällissodan päättyessä lehti julkaisi näytenumeronsa 6. toukokuuta 1918. Julkaisemista varten oli perustettu uusi yhtiö, Kustannusosakeyhtiö Kansanvalta, jonka toimitusjohtajaksi oli tullut Lauri af Heurlin. Lehdessä tuomittiin bolsevismi, mutta sen ei sallittu ilmestyä, koska siinä luvattiin herättää henkiin työväenliike. Näytenumeron tekstit olivat Väinö Tannerin, Hannes Ryömän, Wäinö Wuolijoen ja J. W. Kedon käsialaa.
Toisen kerran lehti ilmestyi 12. syyskuuta 1918, jälleen Matti Paasivuoren toimittamana ja nimellä Suomen Sosiaalidemokraatti. Nytkään lehden ei sallittu ilmestyä jatkossa, mutta joulukuun puolivälissä 1918 lehti sai jatkaa ilmestymistään ja nimeksi tuli Suomen Sosialidemokraatti. Päätoimittajaksi kelpuutettiin kapinaa jyrkästi arvostellut Hannes Ryömä. Taloudenhoitajana toimi Lauri af Heurlin. Ryömä määritteli tiukkaa rajaa kommunisteihin. Hänet korvasi 1922 Johan Fredrik Aalto, joka keskustaopposition edustajana oli pitänyt Ryömän kommunismin arvostelua liiallisena. Aaltoa seurasi Anton Huotari, joka marraskuussa 1931 löytyi hirttäytyneenä työhuoneestaan. Hänen sijaisekseen valittiin 1931 Atte Pohjanmaa ja 1932 Eino Kilpi. Kilvestä tuli siihen asti pitkäaikaisin päätoimittaja. Alkuaan nuorsuomalaisena lehtimiehenä aloittanut Kilpi siirtyi sosialidemokraatteihin 1920-luvun alussa. Kilven aikana erotettiin pakinoitsija Sasu Punanen eli Yrjö Räisänen.
Kilpi toimi päätoimittajana vuoteen 1947 asti. Häntä seurasivat asevelisosialidemokraatit Unto Varjonen ja Penna Tervo. Tervo joutui oikeuteen epäiltynä sisäasiainministeri Yrjö Leinon kunnian loukkaamisesta. Tervo ajautui erimielisyyksiin SDP:n puoluesihteeri Väinö Leskisen kanssa SAK:n ja TUL:n suhteita koskien. Tervoa seurasi Huotarin kuoleman jälkeen määräaikaisena päätoimittajana ollut Pohjanmaa, joka on toistaiseksi ainoa lehdestä eläkkeelle jäänyt päätoimittaja.
Pauli Burmanin aikana Suomen Sosialidemokraatti muuttui taloudellisten vaikeuksien vuoksi seitsenpäiväisestä viisipäiväiseksi. Neljänä päivänä lehti ilmestyi broadsheetina ja lauantaina tabloidina. Seuraaja Aimo Kairamon aikana lehdestä tuli poliittisempi. Tämän seuraajan Seppo Heikki Salosen aikana lehti ilmestyi viisipäiväisenä siten, että Perjantai Extran toimitti eri toimituskunta.
Demari
Vuonna 1988 Suomen Sosialidemokraatin nimeksi tuli Demari ja päätoimittajaksi Jukka Halonen.
Uutispäivä Demari
Lehden nimeksi tuli Uutispäivä Demari 1. helmikuuta 2001. Tuolloin Demariin yhdistyivät alueelliset painokset Pirkanmaan Demari, Pohjanmaan Demari ja Turun Päivälehti. Lehti oli levikiltään Suomen suurin puoluelehti.
Demokraatti
Uutispäivä Demarin nimeksi muutettiin Demokraatti 1. maaliskuuta 2012 alkaen. Tammikuun alusta 2016 lehti alkoi ilmestyä kerran viikossa. Tammikuussa 2019 lehti muutettiin sanomalehdestä aikakauslehdeksi ja se alkoi ilmestyä joka toinen viikko.
Taulutietokone
Lokakuussa 2010 maailman myydyin taulutietokone oli Applen iPad. Vuonna 2020 Applella oli 36,5 prosentin osuus markkinoista. Taulutietokoneiden myynti kasvoi voimakkaasti 2010-luvun alkuvuosina, jolloin niistä povattiin pöytätietokoneiden ja kannettavien tappajaa, mutta kasvu jäi paikalleen 2014 ja kääntyi laskuun sen jälkeen. Vuoden 2016 ensimmäisellä neljänneksellä niiden myynti Suomessa väheni 37 prosenttia verrattuna edelliseen vuoteen.
Historia
Varhaisiin prototyyppeihin kuuluu Alan Kayn Dynabook-konsepti.
Palmin kämmentietokoneita seurasivat PalmPilot Personal ja PalmPilot Professional sekä PalmOne Tungsten -sarja.
Näyttö
Kosketuksen tunnistava elektroniikka on nykyisin yleensä toimintaperiaatteeltaan kapasitiivinen. Näytöt pystyvät lähes poikkeuksetta tunnistamaan useamman yhtäaikaisen kosketuksen. Tämä tarjoaa mahdollisuuden muun muassa nipistyszoomaukseen.
Näytön koko ilmoitetaan yleensä näytön lävistäjän pituutena, ja yksikkönä käytetään tuumaa. Esimerkiksi kymmenen tuuman tabletin näytön koko ristikkäisestä nurkasta toiseen on nimellisesti kymmenen tuumaa. Tarkemmissa teknisissä tiedoissa ilmoitetaan yleensä myös näytön tarkat todelliset mitat millimetreinä.
Kuvapisteiden tiheys vaikuttaa kuvan visuaaliseen laatuun. Kun kuvapisteitä on riittävän tiheästi, ihmisen silmä ei enää kykene erottamaan kuvapisteitä toisistaan, minkä ansiosta kuva näyttää miellyttävältä ja myös pienet yksityiskohdat erottuvat selkeästi.
Sovellukset
Tabletteja käytetään yleisesti pelaamiseen, liikkuvan kuvan katseluun, musiikin kuunteluun ja lukemiseen. Tabletteihin saa myös kartta- ja navigointisovelluksia. Myös toimistosovelluksia on tarjolla.
Anturit
Usein tabletit varustetaan myös magneettikenttäanturilla, joka on tarkoitettu mittaamaan maan magneettikenttää. Sitä voidaan käyttää muun muassa suunnan määrittämiseen kompassisovelluksen avulla tai navigoinnin tukena.
Liitännät
Taulutietokoneissa on liitäntä ainakin akun lataamiseen tarvittavalle virran syötölle. Yleensä latauksessa käytetään liitäntää, jota käytetään myös tietoliikenteeseen.
Sienirihmasto
Sienirihmasto on rihmastollisten sienten pääasiallinen elämänvaihe. Rihmasto voi kasvaa laajalle alueelle. Se muodostuu haarautuneesta sienirihmasta, joka muodostuu jonossa kasvavista sienisoluista. Rihma kasvaa vain päästään, muualta se voi haarautua. Sienirihmat voivat olla väliseinällisiä tai väliseinättömiä. Peräkkäiset solut ovat solulimayhteydessä väliseinässä olevan pienen aukon kautta. Vierekkäin kasvavista sienirihmoista muodostuu rihmastojänne, jonka voi havaita paljaalla silmällä. Rihmastojänteitä saa esiin vaikka kuorimalla kaarnaa lahonneesta puusta. Itiöpesäkkeet ja itiöemät muodostuvat rihmastosta sopivissa olosuhteissa. Rihmastolliset sienet muodostuvat putkimaisista ja haaraisista sienirihmoista eli hyyfeistä. Sienet lisääntyvät ja leviävät itiöidensä avulla. Sienillä on kahdenlaisia itiöitä, suvuttomia ja suvullisia. Suvuttomat itiöt voivat syntyä vaihtelevilla tavoilla. Niitä voi syntyä kuroutumalla sienirihman ylöspäin kasvavan haaran päästä (konidiot), tai yhtymäsienten ja piiskasiimasienten itiöpesäkkeessä eli sporangiossa (mitosporit). Piiskasiimasienten itiöt voivat liikkua. Sopivalle kasvualustalle päätyvä itiö itää kärjestään ja alkaa kasvaa sienirihmaksi. Sienirihmasto on sienen osa.
Kustaa Eerikinpoika Vaasa
Kustaa Eerikinpoika Vaasa (28. tammikuuta 1568 Nyköping, Ruotsi – 22. helmikuuta 1607 Kašin, Venäjä) oli Ruotsin kuningas Eerik XIV:n ja kuningatar Kaarina Maununtyttären vanhin poika, joka isänsä syrjäyttämisen jälkeen eli pääosan elämästään maanpaossa ja vankeudessa.
Kustaa Eerikinpoika oli alle vuoden ikäinen, kun hänen isänsä Eerik XIV syöstiin vallasta. Vuoteen 1573 asti Eerik XIV:n perhe eli vankeudessa yhdessä tämän kanssa, minkä jälkeen Kustaa oli kaksi vuotta äitinsä huostassa Turussa. Maaliskuussa 1575 Ruotsin valtaneuvosto päätti erottaa seitsenvuotiaan pojan myös äidistään ja lähettää hänet Puolaan, jossa hän varttui vaatimattomissa oloissa tuntemattomaksi jääneiden henkilöiden kasvatettavana. Kustaa kävi jesuiittakouluja Braunsbergissä, Thornissa ja Vilnassa, ja kääntyi katolilaisuuteen. Hänen kerrotaan tehneen pyhiinvaelluksen Roomaan ja tavanneen keisari Rudolf II:n. Kuningas Juhana III ei vastannut Kustaan avunpyyntöihin, mutta Juhanan seuraaja Sigismund salli hänen tavata äitinsä Kaarina Maununtyttären vuonna 1596 Tallinnassa. He pystyivät hädin tuskin keskustelemaan, sillä Kustaa oli miltei unohtanut äidinkielensä. Klaus Fleming kielsi häntä tulemasta äitinsä mukana Suomeen.
Nuijasodan aikana Suomen kapinoivat talonpojat levittivät valheellista tietoa, että laillinen kruununperijä Kustaa Eerikinpoika olisi tukenut kapinaa, koska siten voitiin oikeuttaa nouseminen Sigismundin asettamaa käskynhaltijaa vastaan. Asuttuaan joitain vuosia Thornissa Kustaa meni vuonna 1600 Venäjälle tsaari Boris Godunovin kutsusta. Tsaari olisi halunnut naittaa hänet tyttärelleen Ksenialle ja tehdä hänestä Venäjän etuja ajavan Ruotsin kruununtavoittelijan. Kustaa kieltäytyi ja joutui sen vuoksi olemaan useita vuosia vankina Moskovassa. Hän vapautui Boris Godunovin kuoltua vuonna 1605, mutta uusi tsaari Vale-Dmitri I vangitutti hänet pian uudelleen. Kustaa vapautui uudelleen Dmitrin syrjäyttämisen jälkeen, mutta kuoli hieman myöhemmin Kašinissa Keski-Venäjällä.
Kustaa Eerikinpojalla on väitetty olleen Brita Karth -nimisen naisen kanssa avioton poika Laurentius Karthetskij Eldh, josta Eldstierna- ja Stierneld-aatelissuvut olisivat polveutuneet. Tieto on ilmeisesti 1800-luvun alussa eläneen vapaaherra Adolf Ludvig Stierneldin liikkeelle laskemaa sepitettä, jonka tarkoituksena oli osoittaa hänen polveutuvan Vaasa-suvusta.
Soúda
Soúda (myös Súda) voi viitata seuraaviin:
Leppävaaran Torni
Leppävaaran Torni on tornitalo Espoon Leppävaarassa osoitteessa Valurinkuja 2. Torni sijaitsee aivan Leppävaaran rautatieaseman ja kauppakeskus Sellon vieressä. Rakennuksen korkeus on 68 metriä ja siinä on yhteensä 21 kerrosta. Se on Niittyhuipun ja Meritornin jälkeen Espoon kolmanneksi korkein asuinrakennus.
Rakennuksen tiedot
250px|thumb|Rakennuksen julkisivussa on käytetty luonnonkivipintaisia graniittilaattoja sekä valkobetonia. 250px|thumb|Leppävaaran Torni kuvattuna [[Panorama Towerin juurelta]] Tornitalon rakensi Skanska Talonrakennus Oy ja sen pääsuunnittelijana toimi Timo Vormala Gullichsen Vormala Arkkitehdit Ky:stä. Rakennuksessa on asuntoja yhteensä 113 ja ne ovat kaksioita ja kolmioita joiden pinta-alat vaihtelevat 44,5 – 77,5 m² välillä. Kaikissa asunnoissa on liukulasitettu parveke ja useimmissa myös oma sauna. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa on kaksi liikehuoneistoa. Ullakkokerroksessa ovat yhtiön saunaosasto, kerhohuone ja aurinkoterassi sekä teknisiä tiloja. Toisessa kerroksessa on asukkaiden käytössä oleva kuntosali. Tontin ahtauden vuoksi rakennettiin terassipiha sivusiiven katolle, ja se suojattiin melusyistä lasiseinillä. Rakennuksessa on kaksi porrashuonetta. Rakennuksessa on kaksi hissiä joilla pääsee sisääntulokerroksesta ullakkokerrokseen. Asuinhuoneistot, parvekkeet, varastot sekä talosauna ja kerhohuone on varustettu sammutusjärjestelmällä. Aivan rakennuksen huipulla on myös helikopterin laskeutumistasanne, jolta asukkaita voidaan hakea tulipalotilanteessa. Viereisellä tontilla sijaitsevasta pysäköintitalosta on yhtiön asukkaille varattu 79 osakkeina myytävää sähköautopaikkaa. Tornitalossa on 10G/10G valokuituverkko ja laajakaistaverkko.
Tontti
Rakennuksen tontti oli aikaisemmin kaavoitettu toimitilarakentamiselle. Kaavassa oli määritelty rakennukselle 16 kerrosta, samoin kuten junaradan toisella puolella olevassa Panorama Towerissa. Kaavoituksessa näistä kahdesta samankorkuisesta tornista suunniteltiin paria jotka muodostaisivat portin Leppävaaraan. Toimistokerrosten korkeus on yleensä korkeampi kuin asuinkerrosten. Tästä syystä rakennuksen pääsuunnittelija haki asemakaavamuutosta jossa rakennuksen kerrosmäärä kasvatettaisiin 20:een, jolloin sen korkeus vastasi lähes Panorama Towerin korkeutta. Espoon kaupunginvaltuusto hyväksyi hankkeen syksyllä 2005, mutta kaavasta tehty valitus viivästytti hanketta yli vuodella. Tämän lisäksi Skanska lykkäsi rakentamisen aloitusta pääkaupunkiseudun asuntokaupan lamaantuessa. Rakentaminen aloitettiin lopulta elokuussa 2008.
Arkkitehtitoimisto suunnitteli rakennuksesta ja kaikesta sen talotekniikasta 3D-mallin. Tämän lisäksi Enterprixe Oy teki Leppävaaran tornista kerroskohtaisen tuotantomallin, joiden avulla taloa alettiin rakentaa. Tontin pohja on vetelää savimaata ja tästä syystä perusta oli paalutettava suurpaaluilla, joita tarvittiin yhteensä 58 kappaletta. Maaperässä ei ollut sivuttaisvakauta, minkä vuoksi rakennus piti ankkuroida kallioon jännitetyillä vinokaapeleilla.
Runko
Alimpien kerrosten runkotyöt alkoivat paikallavaluseinien muotittamisella ja näihin liittyvien ulkoseinäelementtien asentamisella. Rakentaminen eteni huoneisto kerrallaan. Heti kun kerroksen elementit ja pystymuotit oli asennettu, aloitettiin holvimuotin latominen ja varustelu eli sähkö- ja putkityöt sekä raudoitus. Rakennuksen kantavat rakenteet ovat elementtejä. Ensimmäisen kerroksen väliseinät on kaikki valettu paikalla, toisesta kerroksesta kahdeksanteen kerrokseen tehty osittain paikallavaluna rakenteiden jäykistysten vuoksi. Huoneistojen välisten seinien paksuus on 2. – 6. kerroksessa 240 mm ja muualla 200 mm. Ulkoseinät ovat pääosin valkobetonipintaisia ja vähäisiltä osin pinnoitettuja sandwich- elementtejä. Rakennuksen kahdessa alimmaisessa kerroksen julkisivussa käytettiin luonnonkivipintaisia graniittilaattoja, osittain sandwich- ja osittain kuorielementtejä.
Yhden kerroksen tekemiseen meni keskimäärin viisi työpäivää. Yhdeksännestä kerroksesta ylöspäin väliseinät vaihtuivat elementeiksi ja kerrokset saatiin valmiiksi neljässä päivässä. Talon runko saavutti harjakorkeuden syyskuun lopulla 2009. Lokakuun lopulla tehtiin vielä rakennuksen kattotöitä ja ne saatiin valmiiksi sopivasti ennen talvea. Vesikattona on kumibitumikermieristetty tasakatto. Rakennus valmistui vuonna 2010.
Shah Rukh Khan
Shah Rukh Khan (s. 2. marraskuuta 1965 New Delhi), tunnetaan myös kirjainyhdistelmällä SRK, on intialainen näyttelijä, elokuvatuottaja ja televisiojuontaja. Häntä kutsutaan usein ”Bollywoodin kuninkaaksi”. Häntä pidetään yhtenä maailman suurimmista elokuvatähdistä.
Khan on näytellyt monissa menestyselokuvissa, joista tunnetuimpiin kuuluvat Dilwale Dulhania Le Jayenge (1995), Kuch Kuch Hota Hai (1998), K3G – Ilon päiviä, surun päiviä (2001), Kabhi Alvida Naa Kehna (2006), Om Shanti Om (2007) sekä Nimeni on Khan (2010). Hän on voittanut lukuisia palkintoja, mukaan lukien yhteensä 15 Filmfare Awards -palkintoa. Hän sai Padma Shri -palkinnon Intian valtiolta vuonna 2005.
Ortodoksinen kansankokous
Ortodoksinen kansankokous (lyh. ΛΑΟΣ, LAOS) on kreikkalainen oikeistolainen puolue. Se on perustettu vuonna 2000, ja sen perustaja ja johtaja on Giórgos Karatzaféris. Puolueen nimi ja lyhenne muodostavat sanaleikin, sillä sana laós (λαός) tarkoittaa kreikaksi ”kansaa”.
Shah Rukh Khan
Varhainen elämä ja perhe
thumb|180px|vasen|Khan vaimonsa [[Gauri Khanin kanssa vuonna 2012.]]
Ortodoksinen kansankokous
Historia
Karatzaféris perusti LAOS-puolueen vuonna 2000 pian sen jälkeen kun hänet oli erotettu Uusi demokratia -puolueesta. Vuoden 2004 vaaleissa puolue sai 2,2 prosenttia äänistä eikä ylittänyt 3 prosentin äänikynnystä, ja ei siten saanut yhtään paikkaa. Saman vuoden europarlamenttivaaleissa puolue sai 4,12 prosenttia äänistä ja yhden paikan. Europarlamentissa puolue kuului EFDD-ryhmään. Vuoden 2007 vaaleissa puolue sai 3,79 prosenttia äänistä ja 10 parlamenttipaikkaa.
Shah Rukh Khan
Perhe
Khan syntyi New Delhissä Intiassa muslimivanhemmille, Meer Taj Mohammedille ja Lateef Fatimalle. Shahrukh tarkoittaa kuninkaan kasvoja. Hänellä on isosisko nimeltään Shehnaz Lalarukh. Khan vietti ensimmäiset viisi vuotta elämästään äidinäitinsä luona Mangaloressa ja palasi sitten Delhiin. Khanin isä kuoli syöpään vuonna 1981 ja äiti pitkäaikaiseen sairasteluun noin kymmenen vuotta myöhemmin. Äitinsä kuoltua Khan muutti Bombayhin.
Ortodoksinen kansankokous
Historia
Puolue otettiin marraskuussa 2011 mukaan Loukás Papadímoksen koalitiohallitukseen, joka muodostettiin Kreikan velkakriisin ratkaisemiseksi. Helmikuussa 2012 puolueen ministerit kuitenkin erosivat hallituksesta vastustaessaan tuolloin julkistettua säästöpakettia.
Vuonna 2012 puolue hävisi sekä toukokuun ennenaikaiset parlamenttivaalit että kesäkuun uusintavaalit, eikä saanut kummissakaan vaaleissa edustajiaan parlamenttiin. Puolue osallistui parlamenttivaaleihin viimeisen kerran tammikuun 2015 vaaleissa, joissa se sai 1,03 % kannatuksen ja jäi äänikynnyksen alapuolelle. Europarlamenttivaaleihin se on osallistunut viimeksi 2014 ja 2019 saamatta kummallakaan kerralla edustajia läpi.
Shah Rukh Khan
Koulutus
Khan kävi koulua St. Columba’s Schoolissa New Delhissä. Hän sai suorituksistaan ns. Kunnian miekan, joka annetaan vuosittain koulun parhaiten ansioituneelle oppilaalle. Myöhemmin hän opiskeli Hansraj Collegessa, sekä jonkin aikaa Jamia Millia Islamia -yliopistossa, mutta hänen opintonsa jäivät kesken näyttelemisen takia.
Ortodoksinen kansankokous
Politiikka
LAOS:in poliittista linjaa on luonnehdittu lähinnä populistiseksi ja nationalistiseksi. Se tukeutuu nimensäkin mukaisesti vahvasti ortodoksiseen kirkkoon, ja sitä on nimitetty ajoittain jopa äärioikeistolaiseksi.
Shah Rukh Khan
Varhainen ura ja läpimurto
Khan aloitti uransa televisiosarjassa Fauji vuonna 1988. Muutamien muiden televisiosarjojen jälkeen hän siirtyi näyttelemään elokuviin, joista ensimmäinen oli Deewana vuonna 1992. Elokuva menestyi hyvin ja Khan voitti roolistaan parhaan miestulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Seuraavina vuosina Khan näytteli monissa elokuvissa, joista suurin osa menestyi hyvin ja poikivat hänelle uusia palkintoja.
Ortodoksinen kansankokous
Politiikka
Karatzaféris itse on pitänyt oikeisto- ja vasemmistojakoa merkityksettömänä kylmän sodan jälkeisessä maailmassa, ja katsonut jakolinjan olevan ennemmin globalisaation puolesta tai sitä vastaan. Hän on kuvannut puolueen linjaa ”diktatuuria edeltävän ajan oikeistolaiseksi”, vasemmiston ja oikeiston yhteensulaumaksi ja ”populaariliberalismiksi”. Karatzaféris sanoo tukevansa isänmaallisuutta ja sosiaalista solidaarisuutta. Hän on myös pyrkinyt eroon oikeistolaisen maineesta sanomalla pitävänsä Che Guevaran ja Fidel Castron kuvia toimistossaan ”symboleina amerikkalaisia vastaan”. Alkuaikoina puoluetta pidettiin nationalistisena ortodoksipuolueena, josta Karatzaféris on sittemmin sanoutunut irti kutsuen nationalismia ”myrkyksi” ja olevansa vain isänmaallinen.
Shah Rukh Khan
Varhainen ura ja läpimurto
Vuonna 1995 Khan näytteli miespääosaa Aditya Chopran romanttisessa komediassa Dilwale Dulhania Le Jayenge, vastanäyttelijänään Kajol. Elokuvasta tuli erittäin suosittu ja sitä esitettiin vuosikymmeniä intialaisessa elokuvateatterissa. Samana vuonna ilmestynyt Karan Arjun menestyi myös hyvin.
Vuonna 1998 sai ensi-iltansa Karan Joharin debyyttiohjaus Kuch Kuch Hota Hai, jossa Khan näytteli miespääosaa. Siitä tuli vuoden 1998 menestynein hindielokuva ja Khan voitti roolistaan Rahul Khannana neljännen parhaan miespääosan Filmfare Awards -palkintonsa. Elokuva oli menestys myös ulkomailla. Samana vuonna Khanin suoritusta Mani Ratnamin terrorismielokuvassa Dil Se kehuttiin. Elokuva menestyi paremmin ulkomailla kuin Intiassa.
HMS Cumberland (1807)
Valmistus
Alus tilattiin 24. tammikuuta 1805 Thomas Pitcheriltä Northfleetistä, missä köli laskettiin elokuussa. Se laskettiin vesille 19. elokuuta 1807 ja valmistui lokakuussa Woolwichissa, jolloin valmistuskustannukset olivat 63 231 puntaa ja varustamiskustannukset 26 568 puntaa.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen Napoleonin sotien aikana lokakuussa 1807 päällikkönään Philip Wodehouse ja lähti 30. tammikuuta 1806 Välimerelle, jossa alus kuului helmikuussa 1809 Strachanin johtamaan laivasto-osastoon ja 23. lokakuuta Martinin laivueeseen hyökättäessä Baudinin saattuetta vastaan. Taistelussa 80-tykkinen La Robuste ja 74-tykkinen Le Lion ajoivat lähellä Frontignaa olevalle matalikolle, jossa ne poltettiin 25. lokakuuta. Cumberlandin veneet osallistuivat Rosasinlahdelle tehtyyn iskuun 31. lokakuuta.
Shah Rukh Khan
Varhainen ura ja läpimurto
pienoiskuva|200px|Khan vuonna 2000.
Vaikeudet uralla
Khanin ainoa elokuva vuonna 1999 oli Baadshah, joka menestyi keskinkertaisesti. Vuonna 2000 Khan näytteli Amitabh Bachchanin kanssa romanttisessa draamaelokuvassa Mohabbatein ja voitti roolistaan toisen parhaan miespääosan Filmfare Awards -kriitikkopalkintonsa. Elokuva oli suuri menestys.
HMS Cumberland (1807)
Palvelus
Heinäkuussa 1811 Robert Otway vastaanotti aluksen päällikkyyden. Alus oli lokakuusta joulukuuhun kunnostettavana Woolwichissa ja Thomas Baker vastaanotti aluksen päällikkyyden marraskuussa. Palvelukseen palattuaan alus lähti Pohjois-Amerikkaan. Se oli helmikuusta huhtikuuhun 1814 kunnostettavana Chathamissa. Alus oli 1814-1815 Itä-Intiassa, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Chathamissa.
Shah Rukh Khan
Vaikeudet uralla
Vuonna 2001 Khan ja Kajol tekivät taas yhteistyötä Karan Joharin elokuvassa K3G – Ilon päiviä, surun päiviä. Se oli toiseksi menestyinein elokuva sinä vuonna Intiassa. Se oli myös vuoteen 2006 asti menestynein intialainen elokuva ulkomailla. Samana vuonna Khan esiintyi hyvät arvostelut saaneessa elokuvassa Asoka, joka oli kuitenkin kaupallinen pettymys. Khan kärsi välilevypullistumasta ja joutui lopulta keventämään työtaakkaansa.
Vuonna 2002 saivat ensi-iltansa palkintoja voittanut menestyselokuva Devdas sekä keskinkertaisesti menestynyt Hum Tumhare Hain Sanam, jossa Khan näytteli Salman Khanin ja Madhuri Dixitin kanssa.
HMS Cumberland (1807)
Palvelus
Alus muutettiin lokakuusta 1829 maaliskuuhun 1830 Chathamissa vankilaivaksi ja nimettiin 15. marraskuuta 1833 HMS Fortitudeksi. Alus muutettiin syyskuusta 1845 elokuuhun 1848 Chathamissa hiiliproomuksi. Alus myytiin helmikuussa 1870 romutettavaksi Charltoniin H. Castle & Sonsille 2 020 punnalla.
Shah Rukh Khan
Vaikeudet uralla
Vuoden 2003 aikana Khan näytteli kahdessa elokuvassa, kohtuullisen hyvin menestyneessä Chalte Chaltessa sekä Kal Ho Naa Hossa. Jälkimmäinen oli suuri menestys myös ulkomailla.
Uusi nousu
Vuosi 2004 oli erityisen hyvä Khanille. Hänen elokuvansa tuottivat hyvin sekä saivat hyviä arvosteluita. Main Hoon Na sekä Veer-Zaara olivat suuria menestyksiä ja Veer-Zaara oli vuoden 2004 menestyinein intialainen elokuva ulkomailla. Vaikka elokuva Swades ei tuottanut hyvin, Khan sai roolistaan kuudennen parhaan miespääosan palkintonsa. Palkinnon voitto oli todennäköistä, sillä Khan oli ehdolla kategoriassa jokaisella sinä vuonna ilmestyneellä elokuvallaan.
Khanin ainoa elokuva vuonna 2005 oli fantasiaelokuva Paheli. Elokuva menestyi kaupallisesti paremmin ulkomailla kuin Intiassa, mutta se valittiin Intian Oscar-ehdokkaaksi. Vuonna 2006 Khan teki kaksi elokuvaa. Kabhi Alvida Naa Kehna oli suuri hitti, vaikkakin sitä paheksuttiin jonkin verran Intiassa. Elokuva oli jälleen Karan Joharin ohjaama ja se syrjäytti K3G:n parhaiten menestyneenä intialaisena elokuvana. Toinen vuoden 2006 elokuva oli Don, joka on uusintaversio vuoden 1978 Don-elokuvasta. Elokuva menestyi hyvin.
Hänen ainoa pääosansa vuonna 2008 oli Anushka Sharman kanssa romanttisessa komediassa Rab Ne Bana Di Jodi. Se oli vuoden toiseksi menestynein hindielokuva.
pienoiskuva|vasen|Khan, [[Kajol ja Karan Johar markkinoimassa elokuvaansa Nimeni on Khan vuonna 2010.]]
Uran laajentaminen
Khan näytteli jälleen Kajolin kanssa draamaelokuvassa Nimeni on Khan, joka sai ensi-iltansa 12. helmikuuta 2010. Se oli hänen neljäs elokuvansa, jonka on ohjannut Karan Johar, ja kuudes elokuvansa Kajolin kanssa.
Khanin ensimmäinen elokuva vuonna 2011 oli Ra.One, joka ilmestyi 26. lokakuuta. Sitä markkinoitiin aikansa kalleimpana Bollywood-elokuvana, arvioidun 1,25 miljardin rupian ($22,63 milj.) budjetillaan. Ra.One oli kahden miljardin rupian tuotollaan menestys. Hänen toinen elokuvansa oli Don 2, joka on jatko-osa vuoden 2006 Don-elokuvalle.
Khanin ainoa elokuva vuonna 2012 oli Yash Chopran viimeiseksi ohjaukseksi jäänyt romanttinen draama Jab Tak Hai Jaan, yhdessä Katrina Kaifin ja Anushka Sharman kanssa. Elokuva oli menestys.
Silyylienolieetterit
thumb|Silyylienolieettereiden yleinen rakenne Silyylienolieetterit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden funktionaalinen ryhmä koostuu enolista, jonka happeen on liittynyt orgaaninen silyyliryhmä. Silyyli­enoli­eetterit reagoivat usein samankaltaisesti enolien kanssa ja ovat hyödyllisiä välituotteita useissa orgaanisen kemian reaktioissa.
Shah Rukh Khan
Uran laajentaminen
Vuonna 2013 Khan näytteli Deepika Padukonen kanssa Rohit Shettyn toimintakomediassa Chennai Express. Sekalaisista arvosteluista huolimatta se rikkoi monia hindinkielisen elokuvateollisuuden ennätyksiä. Seuraavana vuonna hän näytteli Farah Khanin toimintakomediassa Happy New Year. Vaikka hänen yksiulotteista rooliaan kritisoitiin, elokuva oli suuri kaupallinen menestys.
Silyylienolieetterit
Valmistus ja reaktioita
Silyylienolieettereitä valmistetaan tyypillisesti karbonyyliyhdisteen, kuten aldehydin tai ketonin, ja elektrofiilisen piiyhdisteen, kuten trimetyylisilyylikloridin välisellä reaktiolla. Niitä muodostuu myös enolaattien, kuten litiumenolaattien reagoidessa emäksen läsnäollessa trimetyyli­silyyli­kloridin kanssa. Kolmas tapa silyyli­enoli­eettereiden valmistamiseen on enonien pelkistys käyttäen pelkistimenä silaaneja. Tällöin katalyyttinä käytetään platinakomplekseja.
Shah Rukh Khan
Uran laajentaminen
Khanin ainoa elokuva vuonna 2015 oli Rohit Shettyn toimintakomedia Dilwale, jossa hän näytteli Kajolin, Varun Dhawanin ja Kriti Sanonin kanssa. Elokuvan arvostelut olivat sekalaisia, mutta se oli taloudellisesti kannattava 3,7 miljardin rupian tuotollaan. Seuraavaksi hän näytteli kaksoisroolia supertähtenä ja tämän kaksoisolentona Maneesh Sharman toimintatrillerissä Fan vuonna 2016.
Silyylienolieetterit
Valmistus ja reaktioita
Jos karbonyyliyhdisteenä on epäsymmetrinen ketoni, riippuu tuotteen stereokemia reaktion suoritusolosuhteista. Proottiset liuottimet kuten etanoli, heikot emäkset kuten amiinit ja korkea lämpötila johtavat stabiilimman ja enemmän substituoidun termodynaamisen silyyli­enoli­eetterin muodostumiseen. Vahvat emäkset, aproottiset liuottimet ja matala lämpötila johtavat kineettiseen vähemmän substituoituun silyyli­enoli­eetteriin. Kiraalisia silyylienolieettereitä voidaan muodostaa kiraalisten katalyyttien avulla
Shah Rukh Khan
Tuottaminen
Khan perusti Juhi Chawlan ja Aziz Mirzan kanssa Dreamz Unlimited -tuotantoyhtiön, jonka nimen alla tuotettiin kolme elokuvaa vuosina 1999–2003: Phir Bhi Dil Hai Hindustani (2000), Asoka (2001) ja Chalte Chalte (2003). Yhteistyön päätyttyä Khan muodosti vaimonsa kanssa Red Chillies Entertainment -tuotantoyhtiön.
Silyylienolieetterit
Valmistus ja reaktioita
Silyylienolieettereiden etuna muihin samankaltaisiin enolaatteihin on niiden stabiilius ja alhaisempi reaktiivisuus. Silyyli­enoli­eetterit hydrolysoituvat suhteellisen helposti veden vaikutuksesta. Ne reagoivat elektrofiilien kanssa, jolloin elektrofiili liittyy ensin enolieetterin kaksoissidokseen additioreaktiolla ja tämän jälkeen reagoi silyyliryhmän kanssa. Muodostuva tuote on karbonyyliyhdiste, johon on liittynyt elektrofiilinen ryhmä. Silyyli­enoli­eetterit reagoivat myös muun muassa Michael-additiolla, aldoliadditioissa, eräissä sykloadditioissa ja Mannich-reaktiolla.
Shah Rukh Khan
Juontaminen
Vuonna 2007 Khan korvasi Amitabh Bachchanin Haluatko miljonääriksi? -ohjelman intialaisessa versiossa Kaun Banega Crorepati. Khan ei juontanut ohjelmaa kuin vain joitakin kuukausia, mutta vuonna 2008 hän alkoi juontaa ohjelmaa Kya Aap Paanchvi Pass Se Tez Hain?, joka on intialainen vastine yhdysvaltalaiselle Are You Smarter Than a 5th Grader? -ohjelmalle.
Julkisuuskuva
pienoiskuva|200px|Khan [[TAG Heuerin lehdistötilaisuudessa vuonna 2012.]]
Nasreen Munni Kabir teki Khanista dokumentin The Inner and Outer World of Shah Rukh Khan vuonna 2005. Lontoon Madame Tussaudsin vahakabinetissa julkistettiin Khanin vahahahmo vuonna 2007. Myöhemmin Khanin vahahahmoja asennettiin myös muissa kaupungeissa sijaitseviin Madame Tussaudsin kabinetteihin.
Vuonna 2008 Newsweek-lehti listasi Khanin maailman 50 vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon ja kutsui häntä ”maailman suurimmaksi elokuvatähdeksi”. Vuonna 2013 Khan lupasi, että hänen tulevissa elokuvissaan naisnäyttelijän nimi näytetään ennen hänen nimeään, alkaen Chennai Expressistä.
Palkinnot ja tunnustukset
Khan on voittanut lukuisia palkintoja. Hän on voittanut yhteensä 15 Filmfare Awards -palkintoa, mukaan lukien kahdeksan parhaan miespääosan palkintoa elokuvista Baazigar (1993), Dilwale Dulhania Le Jayenge (1995), Dil To Pagal Hai (1997), Kuch Kuch Hota Hai (1998), Devdas (2002), Swades (2004), Chak De! India (2007) ja Nimeni on Khan (2010).
Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2005. Ranskan valtio myönsi hänelle Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkin vuonna 2007 ja Kunnialegioonan ritarimerkin vuonna 2014. Khanille on myönnetty viisi kunniatohtorin arvonimeä.
Raskas patteristo 1
Raskas patteristo 1 (Rask.Psto 1) oli Suomen armeijan kenttätykistö joukko-osasto, joka perustettiin Kurikassa. Raskas patteristo 1:n tykkipuisto Kurikassa on sen perinnenäyttely.
Raskas patteristo 1 oli jatkosodassa Päämajan alainen yksikkö. Patteriston perustaminen jatkosodassa alkoi 19. kesäkuuta 1941 kokoontumisella Kurikan kirkolle. Patteristoon kuului 520 miestä. Patteristo koostui suurelta osin kurikkalaisista miehistä, mutta siinä oli monia miehiä myös lähipitäjistä ja myös muualta Suomesta. Alkuvaiheessa patteristoa komensi Heimo Hukki ja vuoden 1942 alusta Arvo Kervinen. 1. patterin päällikkönä oli Artturi Rytövaara, sittemmin Gylling, 2. patterin päällikkönä Juho Oksa ja 3. patterin päällikkönä ensin Ilmari Kukkula ja lopuksi Martti Kasari. Matka sotaan alkoi Kurikan asemalta 24./25. kesäkuuta 1941, josta patteristo matkasi junalla Seinäjoen ja Haapamäen kautta Jyväskylään, josta saatiin kunnostetut 155 H 17 haupitsit 12 kpl mukaan. Varsinainen sotataival alkoi Wärtsilästä heinäkuun alussa 1941 ja eteni itään "koukaten" etelään syyskuussa 1941, kun patteristo tuki Tuulosjoen ylimenohyökkäystä. Sieltä matka jatkui kohti Prääsää, johon patteristo saapui 15. syyskuuta. Matka jatkui muun muassa Suojun ja Kontupohjan kautta Karhumäkeen, joka vallattiin joulukuun alussa 1941. Sen jälkeen patteristo taisteli pohjoisessa Krivillä kunnes siirretiin Syvärin eteläpuolelle Baraniin helmikuussa 1942. Siellä patteristo oli asemissa aina kesäkuuhun 1944, jolloin se siirrettiin Juustilaan, jossa se otti osaa Tali-Ihantilan taisteluihin. Sieltä se siirrettiin elokuussa 1944 lepoon Luumäelle, josta patteristo kotiutettiin marraskuussa 1944. Raskas patteristo 1 taisteli usean divisioonan tukena ja sitä liikuteltiin tarpeen mukaan muiden yksiköiden mukaan. Ammuskulutus jatkosodan aikana oli yli 200 000 laukausta. Maksimikantama oli 11 km. Tulinopeus oli max. 4 lauk/min per tykki.
Patteriston vaiheet jatkosodassa
Koska Rask.Psto 1 perustettiin Päämajan alaisena yksikkönä sillä oli suhteellisen hyvä varustus. Sitä alistettiin eri Divisioonille ja siitä johtuen se joutui usein kiperiin taistelupaikkoihin.
Varustus jatkosodassa
Rask.Psto 1 rakentui suurelta osin kurikkalaisista miehistä. Patteristolla oli käytössä raskaat haupitsit 155 H/17. Niiden kantama oli noin 10 km. Yksi haupitsi painoi noin 3 tonnia ja käytettyjen ammuksien paino oli 43 kg. Kyseiset raskaat haupitsit olivat hevosvetoisiksi tehdyt, mutta ne modifioitiin moottorivetoisiksi. Patteristolla oli käytössä jatkosodassa Kurikasta ja lähipitäjistä kutsuttuja automiehiä kuorma-autoineen sekä tykkien vetäjinä tuliterät Citroen kuorma-autot.
Rask.Psto 1:een kuului sodan aikana kolme tulipatteria:
Tulipatterin tulenjohtue
Kuhunkin tulipatteriin kuului tulenjohtue. Tulenjohtueessa olivat:
tulenjohtaja
Tulenjohtueella oli käytössä neljä ajoneuvoa. Raskaan Patteriston patterissa saattoi olla kaksi tulenjohtuetta, joskaan ei kaikissa tapauksissa.
Raskas Patteristo 1:n 80 v. muistomerkki
Raskas Patteristo 1:n perinneyhdistys pystytti Tohmajärvelle 4.7.2021 Raskas Patteristo 1:n 80-vuotismuistomerkin.
Suomen Elokuvaohjaajaliitto
Suomen Elokuvaohjaajaliitto SELO ry on vuonna 1983 perustettu suomalaisten elokuvaohjaajien yhdistys, jolla on noin 180 jäsentä. SELO toimii suomalaisten elokuvaohjaajien valtakunnallisena yhdyssiteenä ohjaajantyön yleisten aineellisten ja henkisten edellytysten kehittämiseksi. SELOn tehtävä on edistää suomalaista elokuvataidetta sekä valvoa jäsentensä ammatillisia ja tekijänoikeudellisia etuja. SELO:n puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2022 Hanna Maylett.
SELO on Kopioston ja FERA:n jäsen. SELO on Audiovisuaalisen alan tekijät ry:n perustajajäsen yhdessä Suomen Näyttelijäliiton ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton kanssa. Perustamisasiakirja allekirjoitettiin syyskuussa 2019. Yhteisen liiton tarkoituksena on valvoa jäsenjärjestöjensä jäsenten ammatillisia, tekijänoikeudellisia, taloudellisia ja taiteellisia etuja.
Vuoden elokuvaohjaaja
Selo on myöntänyt vuodesta 2004 lähtien vuosittain Vuoden elokuvaohjaaja -palkinnon:
Puheenjohtajat
Lähde
Alytusin lääni
Alytusin lääni on yksi Liettuan kymmenestä läänistä. Alytus on lääneistä eteläisin. Siellä on arviolta 145 109 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 5 425 neliökilometriä. Läänin keskuksena toimii Alytus.
Lapamato
Lapamato eli leveäheisimato (Diphyllobothrium latum) on ihmisen ja muiden kalaa syövien nisäkkäiden, kuten koiran, kissan, sian ja karhun loinen, jonka väli-isäntänä ovat kalat.
Historia
Ensimmäinen maininta lapamadosta löytyy locarnolaisen lääkärin Thaddeus Dunuksen teoksesta ''De lumbrico lato. Thaddei Duni Locarnensis medici epistolae medicinales'' (1592). Suomessa Herman Spöring (1701–1747) kuvaili jo vuonna 1740 lapamadon esiintymistä.
Kehitys
kehys|vasen|Lapamadon muna. Hedelmöittyneestä lapamadon munasta kehittyy vedessä muutamassa päivässä uimataitoisia värekarvallisia ripsitoukkia. Diaptomus- ja Cyclops-suvun hankajalkaiset äyriäiset syövät näitä ripsitoukkia, jolloin äyriäisessä ripsitoukasta kehittyy proserkoidi eli ensimmäisen asteen toukka. Kun sitten äyriäinen joutuu pikkukalan syömäksi, vapautuvat nämä ensimmäisen asteen toukat ja kulkevat suolistosta lihaksistoon eläen siellä pleroserkoideina eli toisen asteen lihastoukkina. Kun petokala syö pikkukalan, siirtyvät toisen asteen lihastoukat sen suolistosta lihaksistoon. Lapamadon toukka on kapea, väriltään liidunvalkoinen ja pituudeltaan noin 5–20 millimetriä.
Esiintyminen
Lapamato esiintyy ilmeisesti koko Suomessa makeavetisissä vesistöissä ja sitä saattaa esiintyä myös Perämeressä.
Vaikka lapamato on viime vuosikymmeninä huomattavasti harvinaistunut Suomessa, se ei ole hävinnyt sukupuuttoon. Tartunnan voi saada esimerkiksi syömällä haukea, ahventa, kiiskeä tai madetta. Kuhan osuudesta ei ole varmaa tietoa. Siikaa ja kirjolohta voi kuitenkin syödä huoletta. Lapamadon voi saada myös mädistä.
Lapamadon toukkia esiintyy pistokokeiden perusteella muutamassa prosentissa Suomen järvien ja jokien petokaloista. Kalan kypsentäminen tuhoaa useimmiten toukat, mutta esimerkiksi graavisuolaus tai kylmäsavustus eivät riitä tappamaan taudinaiheuttajaa. Pakastettaessa kalan tai mädin pitää olla vähintään vuorokausi −18 asteen lämpötilassa, jolloin lapamadon toukat kuolevat.
Lapamatoa esiintyy arviolta noin viidellätuhannella suomalaisella, ja se todetaan laboratoriotutkimuksissa noin 200 suomalaiselta vuosittain. Lapamadon kantajuus oli yleistä Suomessa aina 1960-luvulle saakka. 1950-luvun alkupuolella Alli Vaittinen-Kuikka (Mato-Alli) aloitti Joensuussa lapamadon häätämisprojektin, joka vähensi tartuntojen määrää ratkaisevasti. Nykyisin yleistynyt sushin ja lähes raa’an kalan ja mädin syönti saattaa kuitenkin aiheuttaa yleistyneitä lapamato-ongelmia.
Haitat
Lapamato on suolinkaisen ja väkäpäisen heisimadon ohella yksi ihmiselle vaarallisimmista suolistoloisista. Lapamadon tiedetään olevan syy muun muassa päänsärkyyn ja krooniseen migreeniin. Suomalainen Johan Wilhelm Runeberg ja tarttolainen Gustaf Reyher osoittivat vuonna 1886, että lapamatoinfektio aiheuttaa ihmisessä myös huonovointisuutta ja megaloblastista eli suurisoluista anemiaa. Kyseessä on B12-vitamiinin puutteesta johtuvaa pernisiöösi anemia eli näivetysveritauti. Lapamato käyttää isäntänsä B12-vitamiinin toistaiseksi tuntemattomalla tavalla ja voi aiheuttaa edellä mainittujen oireiden lisäksi muun muassa huimausta, jatkuvaa nälkää, laihtumista, voimattomuutta, ruokahaluttomuutta, ripulia, sydänoireita, ummetusta, vatsakipua, vatsan turvotusta ja väsymystä.
Lapamadon häätöön käytetään niklosamidia. Kissoilla ja koirilla lapamadon häätöön soveltuvissa lääkkeissä käytetään vaikuttavana aineena pratsikvantelia.
Z17 Diether von Roeder
Z17 Diether von Roeder oli Saksan laivaston tyypin 1936 hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 6. tammikuuta 1935 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 9. syyskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 19. elokuuta 1937 ja valmistui 29. elokuuta 1938.
Palvelus
Aluksen miehistö upotti aluksensa 13. huhtikuuta 1940.
Esko Vainionpää
Esko Jaakko Vainionpää (3. syyskuuta 1945 Jalasjärvi – 6. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Vainionpää oli Suomen kommunistisen puolueen pääsihteeri vuosina 1985–1988.
Vainionpää oli lähtöisin pienviljelijäperheestä Jalasjärveltä. Hän liittyi SKP:hen vuonna 1963 ja valmistui sosionomiksi Tampereen yliopistosta 1971. Hänet valittiin SKP:n keskuskomiteaan jo opiskeluaikanaan vuonna 1969. Puolueen enemmistösiipeen kuulunut Vainionpää toimi 1971–1975 Suomen demokraattisen nuorisoliiton (SDNL) sihteerinä ja varmisti järjestön pysymisen enemmistöläisten käsissä. Vuosina 1975–1976 hän oli asuntoministeri Olavi Hännisen poliittisena sihteerinä, mutta siirtyi sen jälkeen LEL-Työeläkekassan tiedotusjohtajaksi. Vainionpää palasi näkyviin puoluetehtäviin SKP:n puolueriidan pahennuttua 1980-luvun puolivälissä. Vuoden 1984 edustajakokouksessa hän nousi puolueen poliittiseen toimikuntaan ja kansainvälisen osaston johtoon. Hän oli Arvo Aallon johtaman tiukan enemmistölinjan vankka tukija. Vainionpää valittiin SKP:n pääsihteeriksi toukokuun 1985 ylimääräisessä edustajakokouksessa, jota taistolaiset boikotoivat, ja pääsihteerinä hänen tehtävänään oli opposition puhdistaminen puolueesta. SKP:n ja NKP:n suhteet olivat hyvin viileät Vainionpään valinnan aikaan, mutta ne paranivat myöhemmin perestroikan myötä. Keväällä 1987 Vainionpää oli keskeisesti mukana ideoimassa tammikuun 1988 presidentinvaaleihin osallistunutta Liike 88 -valitsijayhdistystä.
Vainionpää erosi pääsihteerin tehtävästä ja poliittisesta toimikunnasta toukokuussa 1988 samanaikaisesti puheenjohtaja Arvo Aallon kanssa. Johtokaksikko otti vastuun puolueen holtittomista sijoituksista ja suurista taloudellisista menetyksistä, jotka olivat paljastuneet hieman aiemmin. Vainionpää jäi kuitenkin keskuskomiteaan. Vainionpään aikana SKP:ssä suoritetut erottamiset todettiin myöhemmin laittomiksi. Talousvaikeudet johtivat puolueen konkurssiin vuonna 1992. Poliittisen uransa jälkeen Vainionpää toimi LEL-Työeläkekassan ja sen seuraajan Eteran eläkejohtajana 1989–2008.
Provenienssiperiaate
Provenienssiperiaatteella tarkoitetaan arkistotieteessä periaatetta, joka liittyy dokumenttien järjestämiseen arkistossa.
Provenienssiperiaatteen keskeinen ajatus on säilyttää organisaation säännöllisen toiminnan tuottamat asiakirjat omana kokonaisuutenaan, jota ei sekoiteta muihin kokonaisuuksiin. Provenienssiperiaate varmistaa omalta osaltaan asiakirjojen todistusvoimaisuutta ja asettaa asiakirjojen tiedot laajempiin yhteyksiin.
Ulkoinen ja sisäinen provenienssiperiaate
Provenienssiperiaatteessa on kaksi osaa, ulkoinen ja sisäinen. Ulkoinen provenienssiperiaate tarkoittaa sitä, että eri arkistonmuodostajien arkistokokonaisuuksia ei saa sekoittaa keskenään. Sisäinen provenienssiperiaate eli alkuperäisen järjestyksen periaate lähtee siitä, että arkistonmuodostajan asiakirjoilleen antamaa järjestystä ei saa jälkikäteen muuttaa. Periaatteen ulkoista osaa on runsaan sadan vuoden ajan noudatettu järkkymättä kaikkialla, sisäisen periaatteen soveltamisessa on ollut enemmän joustoa monista tekijöistä johtuen. Kun nykyisin Pohjoismaissa puhutaan provenienssiperiaatteesta, tarkoitetaan yleensä periaatteen sekä ulkoista että sisäistä aspektia. Monissa muissa maissa provenienssiperiaatteella tarkoitetaan periaatteen ulkoista puolta.
Provenienssiperiaatteen perustelut
<ul> <li>Asiakirjojen todistusarvo säilyy, kun asiakirja on arkistossa edelleen sillä paikalla, johon se on tehtävänsä mukaisesti sijoitettu. Tästä asiakirja saa todistusvoimansa, jota ei ole arkistoyhteydestään irrotetulla asiakirjalla.</li> <li>Kun säilytetään alkuperäiset arkistolliset suhteet, mahdollistetaan aineistoon liittyvät erilaiset kysymyksenasettelut ja lähestymistavat. Aineisto ei siten palvele vain jotain tiettyä tutkimussuuntaa.</li> <li>Arkistonmuodostajan toiminnasta saa kokonaisvaltaisen kuvan alkuperäisen järjestyksen kautta.</li> <li>Alkuperäisen järjestyksen säilyttäminen on tärkeää myös arvonmäärityksen kannalta.</li> <li>Puuttuvien asiakirjojen huomaamista helpottaa, jos asiakirjat ovat alkuperäisessä järjestyksessä.</li> <li>Arkisto on heti käytettävissä. </li> </ul>
Historia
Periaatteen kehittäminen jatkui ja siihen lisättiin myös asiakirjojen alkuperäisen järjestyksen kunnioittamisen periaate sisäisenä aspektina. Termi "provenienssiperiaate" tulee saksan kielestä, jossa periaatteesta käytetään termiä provenienzprinzip.
Provenienssiperiaate Ruotsissa ja Suomessa
Ruotsissa provenienssiperiaate sai virallisen hyväksynnän jo vuonna 1903 valtionarkistonhoitaja Emil Hildebrandin laatimassa artikkelissa. Samana vuonna annetut Valtionarkiston ohjeet arkistojen järjestämisestä perustuivat provenienssiperiaatteeseen. Tätä ennen Ruotsin valtionarkistossa oli koko 1800-luvun laajassa mitassa hajotettu arkistokokonaisuuksia ja muodostettu niistä aiheenmukaisia kokonaisuuksia.
Suomessa provenienssiperiaate sai normatiivisen ilmauksensa vasta Valtionarkiston 1940-luvulla antamissa arkistonhoito-ohjeissa. Ne olivat kuitenkin pitkän kehityksen tulosta. Eljas Orrmanin tutkimusten mukaan provenienssiperiaatteen soveltaminen alkoi Valtionarkistossa asteittain 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen jälkipuoliskolla. Se tuli vallitsevaksi järjestämisperiaatteeksi noin vuoteen 1920 mennessä, jolloin viimeistään myös termit ”provenienssi” ja ”provenienssiperiaate” olivat tuttuja arkistolaitoksessa. Provenienssiperiaatteeseen liittyvää alkuperäisen järjestyksen periaatetta ei sen sijaan noudatettu yhtä tiukasti.
Nykytilanne
Käsitteet ovat muuttuneet siten, että provenienssin asemesta puhutaan usein kontekstista ja kontekstuaalisuudesta. Provenienssiperiaatteen painotus on muuttunut fyysisestä asiakirjasta kohti asiakirjoja tuottavia toiminnallisia yhteyksiä ja asiakirjajärjestelmiä.
Tietotekniikan kehitys on muodostunut erityiseksi koetinkiveksi provenienssiperiaatteen kestävyydelle. Jo 1980-luvun alussa esitettiin näkemyksiä, joiden mukaan atk-rekisterien hajautettu päivitys ja hyödyntäminen hallinnossa johtavat siihen, että arkistonmuodostajan käsite menettää merkityksensä. Samoin tietojen vapaa yhdistelymahdollisuus atk-järjestelmissä aiheuttaa em. näkemyksen mukaan sen, että vaatimus alkuperäisen järjestyksen säilyttämisestä ei ole mielekäs.