cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berliinin metro
Onnettomuudet
Toinen vakava onnettomuus tapahtui 30. heinäkuuta 1965 G-linjalla (nykyinen U9). Zoologischer Gartenin ja Hansaplatzin välille oli pysähtynyt juna jarruvian takia. Tämä osa radasta kuului Bahnhof Zoon ratapihaan. Risteyksessä oli mekaanikko huoltotöissä. Hän huomasi lähtöopastimen olevan seis-asennossa ja luuli, että opastimen kuuluisi olla aja-asennossa. Usean yrityksen jälkeen hän käänsi opastimen manuaalisesti kulun sallivaan asentoon. Seuraava juna, joka oli odottanut Bahnhof Zoossa, törmäsi pysähtyneeseen junaan. Hätäjarrut eivät estäneet onnettomuutta. Yksi matkustaja kuoli ja 97 loukkaantui. Mekaanikko sai 600 000 Saksan markan sakon.
8. heinäkuuta 2000 GI/I-junan viimeinen vaunu paloi Deutsche Operin asemalla U2-linjalla. Koska juna oli yksiuloskäyntisen aseman perällä, matkustajien piti juosta tunnelin kautta seuraavalle hätäuloskäynnille. Palon syynä oli oikosulku. Asema vaurioitui palossa pahoin, eivätkä junat voineet pysähtyä siellä useisiin viikkoihin. 1. syyskuuta 2000 asemaa voitiin taas käyttää. Portugalin suurlähettiläs S.E. Nuenes Barata lahjoitti José de Guimarãesin maalauksia BVG:lle aseman koristelua varten. Taide saatiin paikoilleen 30. lokakuuta 2002. Onnettomuuden seurauksena BVG asetti yksiuloskäyntisille asemilleen henkilökuntaa, kunnes toinen uloskäynti saataisiin rakennettua. Britz-Süd, Schillingstraße, Viktoria-Luise-Platz, Uhlandstraße ja useat muut saivat toisen uloskäynnin. Ainoat yksiuloskäyntiset asemat ovat Sophie-Charlotte-Platz, Rudow ja Theodor-Heuss-Platz, mutta rakennustyöt on siellä jo aloitettu. Useat matkustajajärjestöt, kuten Pro Bahn ja IGEB, vaativat uusia hätäuloskäyntejä asemille, joilla on uloskäynti keskellä laituria. Tämä tulisi hyvin kalliiksi BVG:lle ja kaupungille, koska tällaiset asemat ovat yleisiä.
25. maaliskuuta 2003 tapahtui toinen taloudellisesti mittava onnettomuus, mutta kukaan ei loukkaantunut. Kaksi junaa törmäsi Kurt-Schumacher-Platzilla. U6:n korjausten takia yksi juna ajoi Kurt-Schumacher-Platzin ja Holzhauser Straßen väliä. Normaali liikenne oli välillä Alt-Mariendorf–Kurt-Schumacher-Platz. Yhtä asemaväliä liikennöivä juna oli raiteella 1, joka on Alt-Mariendorfin suuntaan ajettava rata, joten tämä pendeli jakoi laiturin normaalin liikenteen junien kanssa. Koska junalla oli erityislupa ohittaa useita seis-opastimia matkalla, kuljettaja unohti, ettei hän saanut ohittaa Kurt-Schumacher-Platzin sisääntulo-opastinta seis-asennossa. Tämän vuoksi juna törmäsi Alt-Mariendorfin suuntaan lähteneen junan kylkeen. Kumpikin juna vaurioitui romutuskuntoon. Myös rata kärsi vakavia vaurioita. Junat eivät voineet kulkea kohdasta kahteen päivään, ja onnettomuusjunien poistaminen vei lähes 48 tuntia, vaikka junat olivat pysyneet kiskoilla.
Hylätyt asemat ja tunnelit
pienoiskuva|left|[[Innsbrucker Platzin metroasema linjalla U10, jota ei koskaan rakennettu.]] pienoiskuva|[[Oranienplatzin metroasema|Oranienplatzin käytöstä poistunut asema.]] pienoiskuva|[[Messen metroasema|Messen hylätty asema.]]
D-linja (nykyinen U8) kulki ennen suoraan Oranienplatzin läpi Dresdner Straßen alla. Tämä ratayhteys hylättiin, ja linja siirrettiin kulkemaan Moritzplatzin metroaseman kautta, jotta yhteys Wertheimin tavaratalolle saatiin tyydytettyä. Tämä selittää 90 asteen mutkan Moritzplatzin ja Kotbusser Torin asemien välillä. Dresdner Straßen alla kulkeva tunneli oli vain osittain valmis, kun se hylättiin. Yksirataiseksi jäänyt tunneli on nykyisin jaettu kolmeen osaan. Betoniseinämä sulkee tunnelin entisellä Itä- ja Länsi-Berliinin rajalla. Toinen seinämä sulkee tunnelin ja Oranieplazin asemalta. Hylätty asema on muutettu muuntaja-asemaksi.
Jungfernheiden metroasemalla on Schloßstraßen kaltainen kahden linjan asema, joka rakennettiin U5:n suunniteltua laajennusta varten. Käyttämätön laituri on aidattu. Hylättyä Tegelin suuntaan alkavaa tunnelia käytetään palomiesten harjoituksissa.
Internationales Congress Centrumin (ICC) edessä on lyhyt tunnelinpätkä Messedammin ja Neue Dammstraßen risteyksen alla. Tunneli rakennettiin massiivisen jalankulkutunnelin yhteydessä, ja sen oli tarkoitus olla osa suunniteltua Uhlandstraßen ja Theodor-Heuss-Platzin välistä raideyhteyttä, jota suunniteltiin linjalle U1. Tunneli oli noin 60 metriä pitkä ja loppui keskusbussiaseman (ZOB) eteen suunnitellun Messen aseman kohdalle. Nykyisin tunnelia käytetään varastotilana. Myös Adenauerplatzin asemalla on laituri suunnitellulle U1:n laajennukselle.
Stralauer Tor oli Spreen itärannalla Warschauer Straßen ja Schlesisches Torin asemien välillä sijainnut asema. Se avattiin vuonna 1902 ja nimettiin Osthafeniksi vuonna 1924. Asema tuhoutui täysin toisessa maailmansodassa. Nykyisin vain joitakin tukirakenteita on jäljellä asemasta, koska sitä ei rakennettu uudelleen läheisen Warschauer Straßen aseman tehdessä siitä tarpeettoman.
Nürnberger Platzin asema suljettiin 1. heinäkuuta 1959, koska Spichernstraßen metroasema valmistui lähistölle. Augsburger Straßen metroasema rakennettiin paikkaamaan poistuneen aseman jättämää aukkoa palveluverkossa.
Tulevat laajennukset
pienoiskuva|Rakenteilla oleva Bundestagin asema [[U55 (Berliinin metro)|U55:llä.]]
Useita pitkäaikaissuunnitelmia, joilla ei ole asetettuja määräpäiviä, on myös tehty. U1:tä on tarkoitus jatkaa itään Warschauer Straßelta Frankfurter Torille, josta U5 kulkee. Lännessä linjan osuus Uhlandstraße–Wittenbergplatz saatetaan erottaa ja laajentaa omaksi linjakseen, joka kulkisi Theodor-Heuss-Platzilta Potsdamer Platzille, Alexanderplatzille, Greifswalder Straßelle ja päättyisi Weißenseehen.
U2:n jatke Pankowiin valmistui vuonna 2000. Suunnitelmia on linjan jatkamisesta Ossietzkyplatzille. Lännessä linjaa suunnitellaan jatkettavan Ruhlebenistä Rathaus Spandaulle, jossa on jo linjalle laituri. U3:n jatkamista Mexikoplatzin S-Bahn-asemalle lounaaseen pidetään yhtenä todennäköisimmistä laajennuksista, jos Berliini saa taloushuolensa ratkaistua.
U4:n jatkaminen moottoritien yli etelään olisi hyvin vaikeaa, ellei mahdotonta. Pohjoiseen suuntautuva laajennus päätyisi Magdeburger Platzille risteämään U1:n kanssa. U5 ulottuu idässä jo kaupungin rajalle, joten sen jatkosuunnitelmat keskittyvät länteen. Suunnitelmat U5:n jatkamisesta Turmstraßelle ja Jungfernheideen on luokiteltu kiireellisiksi, mutta niiden rakentamisen mahdollisuus on heikko, ellei Tegelin lentokenttää laajenneta. U7 jatketaan Schönefeldin lentokentälle kentän korjauksien ja laajentamisen yhteydessä. Luoteessa U7:n suunnitellaan jatkuvan Staakeniin. U8:aa jatkettiin vuonna 1996 Hermannstraßelle. Linjaa ei suunnitella jatkettavan etelään. Pohjoisessa linjan jatkamista ruuhkaiselle Märkisches Viertelille on suunniteltu vuosia. Senftenberger Ringin urheilukeskuksen alle on jo aloitettu aseman rakentaminen. Lankwitzin asukkaat ovat vuosia odottaneet U9:n jatkamista Lankwitzin S-Bahn-asemalle, mutta suunnitelmia linjan jatkeelle ei ole. Linjan jatkaminen pohjoiseen tulevalle Pankow Kirchen U2-linjan asemalle on korvattu raitiovaunulinjan suunnitelmalla.
Elokuvat, musiikki ja tuotteistus
Berliinin metro on esiintynyt useissa elokuvissa ja musiikkivideoissa. Tämä johtuu paljolti BVG:n byrokratiattomasta suhtautumisesta.
Metro esiintyy muun muassa elokuvissa Emil und die Detektive (2001), Otto – Der Film (1985) ja ''Peng! Du bist tot (1987) sekä useissa Rikospaikalla''-televisiosarjan jaksoissa. Aiemmin käyttämättä olleella Reichstagin asemalla kuvattiin kohtauksia Resident Eviliin ja Cubiciin. Maanalainen näkyy myös Medusan iskussa.
Laulaja Sandy Möllingin ”Unnatural Blonden” -musiikkivideo kuvattiin Deutsche Operin asemalla. Myös Kate Ryan, Overground, Böhse Onkelz, Xavier Naidoo, Lab, Die Fantastischen Vier, Blank & Jones ja Melendiz ovat käyttäneet metroa ja sen asemia musiikkivideoissaan.
Tavanomaisten mukien, T-paitojen ja postikorttien lisäksi BVG:llä oli omaalatuisempia tuotteita myynnissä: sinivalkoisia alushousuja ja boksereita, joihin oli painettu metroasemien nimiä, kuten Rohrdamm, Gleisdreieck, Onkel Toms Hütte, Krumme Lanke ja Jungfernheide. Toisessa mallistossa oli uudet tekstit Nothammer ('hätävasara') or Pendelverkehr ('edestakainen liikenne'). Nämä tuotteet myivät erinomaisesti, mutta niiden valmistus lopetettiin vuonna 2004 tuntemattomasta syystä.
Berliiniläisen Grips-teatterin musiikkiesitys Linie 1 sijoittuu kokonaisuudessaan Berliinin metrojuniin ja asemille. Tarinasta on tehty myös elokuva.
Täyspitkä elokuva Möbius 17 kertoo metrojunasta, joka joutuu Möbiuksen nauhalle kulkemaan rinnakkaistodellisuuksissa, kunnes uusi yhteys valmistuu.
Deltan asema
Delta on metro- ja rautatieasema Auderghemin kunnassa Brysselissä. Sitä käyttävät linjan 5 metrojunat sekä Brysselin paikallisjunat.
Vuonna 1976 avattu Delta on Brysselin metron ainoa asema, joka on nimetty jonkin ulkoisen piirteensä mukaan. Sen yhteydessä sijaitsee metrovarikko, joka ilmasta katsottuna on kreikkalaisen Δ-kirjaimen (delta) muotoinen.
Meeri Bodelid
Meeri Annikki Bodelid (o.s. Jaako, s. 23. joulukuuta 1943 Kaulinranta, Ylitornio) on ruotsalainen monen lajin huippu-urheilija. Hän on saavuttanut Ruotsin mestaruuden maastohiihdossa, maantiepyöräilyssä ja maratonilla. Lisäksi hän on osallistunut Ruotsin mestaruuskilpailuihin triathlonissa.
Bodelid on syntyjään suomalainen. Hän kasvoi Tornionjoen suomenpuoleisella rannalla Ylitornion Kaulinrannassa, josta hän muutti 19-vuotiaana Ruotsiin Boråsiin. Hän aloitti aktiiviurheilun Boråsissa IK Ymerin riveissä.
Hiihtoura
Bodelid osallistui vuoden 1972 Sapporon talviolympialaisiin, jossa saavutti sijoituksen 33. 5 kilometrillä ja 19. 10 kilometrillä. Lisäksi hän oli Ruotsin naisten viestijoukkueessa avausosuudella joukkueen sijoittuessa lopputuloksissa 8:ksi. Vuosien 1976 ja 1980 olympialaisissa Bodleid oli kisapaikalla varalla.
Bodelid osallistui urallaan kolme kertaa MM-kisoihin eli 1970 Tatralla, 1974 Falunissa ja 1978 Lahdessa. Bodelidin paras sijoitus MM-kisoissa oli viestin 4. sija Lahden MM-hiihdoissa. Henkilökohtaisilla matkoilla paras sijoitus MM-kisoissa tuli Vysoke Tatralla 10 kilometrin 15. sija. Ruotsin mestaruuksia hiihdossa hänelle kertyi kaikkiaan neljä henkilökohtaisilta matkoilta.
Vuonna 1981 naiset saivat pitkän tauon jälkeen osallistua Vaasahiihtoon. Meeri Bodelid oli tällöin ensimmäinen naisten kisan voittaja. Hän uusi voittonsa myös vuonna 1982. Vuonna 1983 Bodelid oli mukana 75 kilometrin Finlandia-hiihdossa, jossa hän sijoittui kolmanneksi.
Pyöräilyura
Meeri Bodelid kilpaili hiihdon rinnalla kesäkautena maantiepyöräilyssä, alussa hiihdon kesäharjoitteluna. Maantiepyöräilystä tuli kuitenkin hiihdon rinnalle kilpailulaji, ja hän voitti joukkuekisan Ruotsin mestaruuden vuosina 1971 ja 1972 IK Ymerin kolmihenkisessä joukkueessa ja vuonna 1975 henkilökohtaisen Ruotsin mestaruuden.
Vuoden 1971 maantiepyöräilyn MM-kisoissa Sveitsissä Bodelid sijoittui maantieajossa sijalle 17.
Muut urheilulajit
Bodelid keskittyi 1980-luvun alussa vakavasti kestävyysjuoksuun kesäkauden lajina lopetettuaan aktiivisen maantiepyöräilyuran. Hän teki ensiesityksen Tukholman maratonilla kesällä 1980. Kesällä 1982 hän oli kisassa kuudes ja seuraavana kesänä 1983 viides. Ruotsin maratonmestaruuden hän saavutti vuonna 1982 edustaen Sandvikenin Högbo GIF -seuraa. Vuonna 1984 juostiin olympialaisissa ensimmäisen kerran naisten maraton, mutta kisapaikkaa hän ei onnistunut tällöin saavuttamaan, vaikka teki kaudella ennätyksensä 2.39.39. Tällöin hän oli 40-vuotias. Seuraavina vuosina 1986 ja 1987 tuli voitot Lidingöloppetin naisten sarjassa. Lisäksi hän osallistui maailmalla maratontapahtumiin, kuten Soulin olympialaisten esikisoina pidettyihin maratonin maailmancupiin vuonna 1987.
Bodelidin maratonuran aikaan maailmalla levisi triathlon-harrastus. Niinpä Bodelidista tuli hiihto-, pyöräily- ja juoksutaustaa hyödyntäen vuonna 1984 triathlonin ensimmäinen Ruotsin mestari. Triathlonin EM-joukkuekultaa Bodelid voitti vuonna 1986.
Ura siviilielämässä
Meeri Bodelid kouluttautui aktiivisen hiihtouran jälkeen 1970-luvulla liikunnanopettajaksi Tukholman voimistelu- ja urheilukorkeakoulussa. Myöhemmin 1980-luvun lopulla hän kouluttautui hierontaan ja kiropraktiikkaan. Sen jälkeen hän harjoitti kiropraktikon ammattiaan Tukholman lähellä Åkersbergassa.
Bodelid kirjoitti urastaan ja elämästään 303-sivuisen kirjan ”Från tbc till OS – Multisporttaren Merit Bodelid berättar”.
Planned Parenthood vastaan Casey
Planned Parenthood vastaan Casey on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden antama päätös kesäkuussa 1992 antama päätös, joka vahvisti aborttioikeuden perustuslaillisuutta Yhdysvalloissa Roe vastaan Wade -päätöksen jälkeen.
Tausta
Vuonna 1989 Pennsylvanian osavaltion kuvernööri Bob Casey allekirjoitti lain, jonka nojalla abortin saamista vaikeutettiin ja sille asetettiin seuraavat ehdot:
Planned Parenthoodin klinikka kaakkois-Pennsylvaniassa katsoi näiden vaatimusten olevan perustuslain vastaisia ja haastoi osavaltion oikeuteen. Planned Parenthood sai apua ACLU:lta.
Vuonna 1973 annetun Roe vastaan Wade -päätöksen nojalla korkein oikeus katsoi, että Yhdysvaltain perustuslain turvaama oikeus yksityiseen kattaa myös henkilön oikeuden hakea aborttia halutessaan.
Alemmat oikeusasteet
Tapaus eteni vetoomustuomioistuimeen, joka pyörsi alemman oikeusasteen päätöksessä, mutta vain osittain: sen mukaan vaimolle ei tulisi asettaa vaatimukseksi ilmoittaa miehelleen aikeestaan hakea aborttia, sillä tämä saattaisi altistaa naisen väkivallalle tai sen uhalle, mikäli mies ei hyväksyisi aborttia. Tätä päätöstä oli mukana kirjoittamassa tuleva korkeimman oikeuden tuomari Samuel Alito.
Korkeimman oikeuden päätös
Korkein oikeus otti tapauksen käsittelyynsä ja kuulu mielipiteitä puolesta ja vastaan 22. huhtikuuta 1992. Planned Parenthoodia edusti Kathryn Kolbert ja Pennsylvaniaa Ernest D. Preate, Jr., minkä lisäksi Yhdysvaltain liittovaltiota oli edustamassa Kenneth W. Starr amicus curiae -roolissa. Korkein oikeus pohti, voiko osavaltio asettaa Pennsylvanian säätämien lakien mukaisia rajoituksia aborttia hakevalle naiselle ilman, että rajoitukset menevät Roe vastaan Wade -päätöstä vastaan. Tuomarien, joiden lopullinen päätös oli niukka 5–4, äänet jakautuivat seuraavasti: Korkeimman oikeuden mukaan henkilö saa keskeyttää raskauden, eivätkä osavaltiot saa asettaa tälle liiallisia laillisia esteitä. Tällainen este on oikeuden tulkinnan mukaan sellainen, joka estää henkilöä saamasta aborttia ennen kuin sikiö pärjäisi kohdun ulkopuolella keskosena.
Seuraukset ja kumoaminen
Planned Parenthood vastaan Casey vahvisti Roe vastaan Wade -tapauksen suomaa oikeutta aborttiin. Päätöksessään korkein oikeus myös viittasi Roe vastaan Wade -tapaukseen. Planned Parenthood vastaan Casey kuitenkin soi osavaltioille oikeuden rajoittaa aborttia, kunhan siitä ei aiheudu liikaa laillisia esteitä aborttia hakevalle naiselle.
Korkein oikeus kumosi Planned Parenthood vastaan Casey- ja Roe vastaan Wade -päätökset kesäkuuta 2022 antamallaan Dobbs vastaan Jackson Women’s Health Organization -päätöksellä. Korkein oikeus linjasi, ettei maan perustuslaki ota kantaan aborttioikeuteen, eikä kahdella kumotulla tapauksella ole esim. amerikkalaiseen oikeushistoriaan tai ennakkotapauksiin perustuvaa pohjaa.
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2002
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2002.
Mauá
Mauá on kunta São Paulon osavaltiossa Brasiliassa. Kunnan asukasluku oli 417 064 vuonna 2010.
Minipilleri
Minipillerit ovat ehkäisytabletteja, jotka sisältävät pelkästään yhtä hormonia, synteettistä keltarauhashormonia eli progestiinia. Minipilleripakkauksen jokainen tabletti on koostumukseltaan samanlainen ja yksi tabletti otetaan päivittäin ilman taukoja. Eri minipillerimerkit poikkeavat toisistaan tablettien sisältämän progestiinijohdoksen, hormonimäärän ja vaikutusmekanismin suhteen.
Minipilleri otetaan joka päivä samaan kellonaikaan. Pillerin unohtuessa se täytyy ottaa 12 tunnin kuluttua normaalista ajasta, tosin eri minipillereissä viivästyksen aikaraja saattaa olla vain kolme tuntia, joten tuoteseloste kannattaa lukea huolellisesti. Pillerit saattavat jättää kuukautiset väliin kokonaan. Syytä huoleen ei ole, jos pillereitä on käytetty ohjeiden mukaisesti.
Pillereiden ostoon apteekista tarvitaan lääkemääräys.
Luettelo Yukonin asutuskeskuksista
Asustuskeskus saa perustaa kunnallishallinnon, mikäli katsoo sen tarpeelliseksi. Tuolloin asutuskeskus on velvoitettu huolehtimaan alueensa tiestöstä ja muusta infastruktuurista, maankäytöstä, terveydenhuollosta ja yleisestä turvallisuudesta. Valtaosa asutuskeskuksista ei ole järjestänyt paikallishallintoa, joten territorion hallinto on jakanut keskukset viidelle alueelle (engl. Local Advisory Area) joilla se itse järjestää välttämättömät palvelut.
Petri Rajala
thumb|Petri Rajala maaliskuussa 2011. Petri Kimmo Juhani Rajala (s. 22. joulukuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa saippuasarjassa Salatut elämät Henrik Lammin roolissa vuosina 2002–2003.
Saksan Grand Prix 1989
Saksan Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. heinäkuuta 1989 Hockenheimringillä Länsi-Saksassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Ayrton Senna, jolle voitto oli kauden neljäs. McLarenin menestystä täydensi Alain Prost sijoittumalla toiseksi.
Petri Rajala
Rajala on näytellyt Turun kaupunginteatterissa vuodesta 1975 alkaen. Lisäksi hän on esiintynyt Vartiovuoren ja Samppalinnan kesäteattereissa.
Lasse Pihlajamaa
Lauri ”Lasse” Armas Pihlajamaa (1. elokuuta 1916 Jämijärvi – 14. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä, pedagogi, musiikkineuvos ja soitinrakentaja. Hän oli suomalaisen harmonikkamusiikin tärkeimpiä hahmoja 1900-luvulla toimien alalla monipuolisesti suomalaisen harmonikansoiton opetuksen ja harmonikkamusiikin pioneerina sekä pienten harmonikkamallien ja melodiabassoharmonikan kehitystyössä.
Tausta
Lasse Pihlajamaa syntyi Pohjois-Satakunnassa Jämijärvellä kahdeksanlapsiseen perheeseen. Perheen isä kuoli lasten ollessa pieniä ja Hilma-äiti elätti suurta perhettä yksinhuoltajana köyhissä oloissa. Perheen kotina ollut pieni torppa Ikaalisten ja Kankaanpään välisen vilkkaan maantien varrella oli useiden kauppamatkustajien ja pelimannien vierailupaikka ja myös Lassen vanhemmat veljet alkoivat harrastaa musiikkia. Lassenkin muusikonura alkoi yksirivisellä harmonikalla, johon soittamisen alkeet omaksuttiin isoveljiltä. Pihlajamaa sai ensimmäisen viisirivisen harmonikkansa 1920-luvun lopulla 12-vuotiaana, millä tuli olemaan suuri merkitys hänen muusikonuralleen soittajana ja myöhemmin harmonikkamusiikin säveltäjänä ja sovittajana. Hän elätti itsensä jo 14-vuotiaana itseoppineena pihasoittajana Porissa. Itseopiskelleen muusikon ura johti 1930-luvulla tivoliin soittajaksi, jonka ohella hän myös esiintyi steppaajana ja jonglöörinä tehden yhteistyötä monenlaisten varietee- ja sirkustaiteilijoiden kanssa. Hän muutti sittemmin Porista Tampereelle.
Elämä ja ura
Pihlajamaan haaveena oli tulla hyväksi ravintolamuusikoksi, ja opeteltuaan myös trumpetin ja kontrabasson soiton hän oli päässyt jo Porissa asuessaan mukaan ravintolaorkestereihin. Radiossa hän soitti ensimmäisen kerran vuonna 1939. Sotavuodet kuluivat viihdytysjoukoissa muun muassa Eugen Malmstenin yhteistyökumppanina.
Sävellystyössä Pihlajamaa alkoi kehittää harmonikalle uudenlaista soittokulttuuria, yhdistellen suomalaisiin sävelmiin erilaisia ulkomaisia virtauksia. Useat virtuoosikappaleet syntyivät 1940-luvulla. Esimerkiksi Noiduttu hanuri oli mukana jo Tukholmassa vuonna 1945 äänitetyllä ensilevytyksellä. Levytysmahdollisuus avautui Tukholmassa pidetyssä Ruotsin ja Suomen välisessä harmonikkamaaottelussa, jossa hän oli esittänyt juuri Noiduttu hanuri -kappaleensa. Esitys herätti suurta huomiota ja kappale päätettiin ikuistaa välittömästi myös äänilevylle. Levyn kääntöpuolelle valittiin niin ikään oma sävelmä Tampereen polkka.
Sodan jälkeen Pihlajamaa perusti Tampereella Jamsessio-yhtyeen harmonikansoittaja Arvo Nyströmin kanssa. Yhtyeessä oli mukana myös laulaja-kitaristi Jorma Ikävalko ja se oli eräs hänen uransa tärkeimpiä kokoonpanoja etenkin 1940-luvulla. Ohjelmistoon oli valittu myös runsaasti humoristisia numeroita, joissa koomikontaidot pääsivät hyvin esille. Lasse Pihlajamaa muutti Maire-vaimonsa kanssa Tampereelta Helsinkiin vuonna 1949.
Helsinkiin muuton jälkeen alkoi useita vuosia kestänyt kiertueyhteistyö Viljo Vesterisen kanssa ja parivaljakko teki myös yhteisiä levytyksiä. Erkki Pällin mukaan Pihlajamaan osaksi jäi usein vaativampien harmonikkaosuuksien soittaminen halvauksen jälkiseurauksista kärsineen Vesterisen toimiessa muutoin esiintymisten keulakuvana ja yleisövetonaulana. Toinen tärkeä tuon ajan laajojen kiertueiden kumppani oli Eugen Malmstén. Pihlajamaan Pelimannit -yhtye sai myös alkunsa samoihin aikoihin ja siinä soittivat vuosien varrella muun muassa Arvo Nyström, Veikko Kiehelä, Matti Viljanen, Veikko Huuskonen ja Paavo Tiusanen. Pianistina ja vibrafonistina toimi Jaakko Salo. Yhtyeen parhaana kokoonpanona pidetään ehkäpä aikaa, jolloin kanssapelimanneina toimivat veljenpoika Raimo Pihlajamaa sekä Taito Vainio. 1940- ja 1950-luvun taitteessa Pihlajamaa osallistui myös Pohjoismaisen harmonikkaparhaimmiston kiertueille, joilla hän tutustui nuoreen tanskalaiseen harmonikkataiteilija Mogens Ellegaardiin, joka puolestaan sai monia vaikutteita Pihlajamaan esityksistä ja sävellyksistä. Vuonna 1949 Pihlajamaa oli lyhyen aikaa myös Reino Helismaan ja Tapio Rautavaaran muodostaman "Iloiset trubaduurit" -duon säestäjänä.
thumb|Lasse Pihlajamaa oppilaansa Merja Ikkelän kanssa vuonna 1963 Ura harmonikkapedagogina käynnistyi, koska opetusta tultiin pyytämään kiertueiden yhteydessä monilla paikkakunnilla. Jo Tampereella 1940-luvun alussa oppilaina olivat muun muassa Niilo Koivisto, Toivo Marjamäki ja Toivo Honkonen. Ajatus oman harmonikkaopiston perustamisesta syntyi Helsingissä ja Pihlajamaan harmonikkaopisto alkoi joulun alla vuonna 1957 hänen ostamassaan Lönnrotinkadun kiinteistössä. Harmonikkaopisto toimi Helsingissä vuosina 1957–1972. Vuonna 1960 julkaistu Lasse Pihlajamaan Harmonikkakoulu -teos vaikutti laajalti harmonikansoiton perusopetukseen Suomessa. Harmonikkaopisto kasvatti ja nosti esiin useita nuoria lupaavia viihde- ja konserttiharmonikan soittajia, kuten Merja Ikkelän, Matti Rantasen – koulua kävi myös myöhemmin oopperalaulajana tunnetuksi tullut Raimo Sirkiä. Harmonikkaopiston kirjoilla oli viidentoista toimintavuoden aikana yli 500 oppilasta ja se oli toiminta-aikanaan maan suurin. Pihlajamaa konsertoi oppilaineen Suomen ulkopuolella useissa Euroopan maissa, Pohjois-Amerikassa sekä Japanissa. Hän toimi myös Suomen Harmonikansoittajain Liiton puheenjohtajana 1967-1970.
Lasse Pihlajamaa suunnitteli ahkerasti parannuksia harmonikkaan instrumenttina ja vaikutti myös italialaisten harmonikkojen, erityisesti Pigini-harmonikkatehtaan valmistaman Convertor-melodiabassoharmonikkasarjan, kehitykseen vuodesta 1965 alkaen. Pienten lapsille tarkoitettujen harmonikkamallien kehitystyö Pigini-tehtaan kanssa vaikutti merkittävästi opetusolojen kehittymiseen ja melodiabassoharmonikan kehittämistyö laajensi puolestaan merkittävästi harmonikan musiikillisia mahdollisuuksia soittimena klassisen taidemusiikin ja nykymusiikin suuntaan. Pihlajamaa aloitti Pigini-harmonikkojen maahantuonnin Suomeen 1960-luvun alussa ja harmonikkamyynti tapahtui paljolti myös opetustoiminnan yhteydessä. Ensimmäisiä Piginin valmistamia kolmirivisiä melodiabassoharmonikkoja alettiin tuoda maahan 1960-luvun lopulla. Harmonikkojen kehitystyön ohessa syntyi myös useita keksintöjä, joista eräät olivat myös sangen hullunkurisia. Koomikkoesityksiä varten suunniteltiin muun muassa soiva tuoli, jossa oli palje sekä näppäimet.
Lasse Pihlajamaa oli Ikaalisissa vuosittain järjestettävien Sata-Häme Soi -musiikkijuhlien keskeinen esiintyjä ja vaikuttaja 1970-luvun alusta lähtien. Hän sai musiikkineuvoksen arvonimen vuonna 1988. Hän korosti usein äitinsä merkitystä elämässään ja vuonna 1975 synnyinkodin paikalle Jämijärvelle pystytettiin Äiti-muistomerkki, jolla hän on halunnut kunnioittaa sekä omaa äitiään että kaikkia äitejä, jotka ovat tehneet työtä vaikeissa olosuhteissa.
Viimeisinä vuosinaan Lasse Pihlajamaa kärsi sydänvaivoista ja kuoli vuonna 2007. Hän oli kuollessaan 91-vuotias. Hautapaikka on Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäellä.
Sävellystuotanto
Lasse Pihlajamaa kirjoitti noin 200 sävellystä. Sävellystyön ohella hän tuotti varsin runsaasti harmonikkasovituksia sooloharmonikalle sekä harmonikkatriolle. Hänen sävellyksensä edustivat ja edellyttivät aikanaan aivan uudenlaista harmonikan soittokulttuuria. Monet jo 1940-luvulta alkaen sävelletyistä virtuoosikappaleista, kuten Tuulen tanssi, Sudenkorento sekä Noiduttu hanuri, olivat Kimmo Mattilan mukaan paljon aikaansa edellä. Monet sävellykset ovat syntyneet luonnon ja sen erilaisten ilmiöiden innoitamana ja sävellykset ovat usein pieniä tunnelmatuokioita, jotka ovat syntyneet kappaleen nimen tai tietyn tunnelman ympärille. Oma virtuoosimainen soittotaito, musiikin tuntemus, harmonikan tekninen hallinta sekä mielikuvitus toimivat monipuolisen sävellystyön pohjana. Sävellyksissä on usein käytetty erityisesti harmonikan rakenteesta kumpuavia "hanuristisia" tyylikeinoja, joiden imitointi muilla soittimilla on varsin hankalaa.
Vaikutus
Lasse Pihlajamaan vaikutus suomalaiseen harmonikkamusiikkiin on ollut valtaisa ja häntä pidetään alallaan eräänä tärkeimmistä 1900-luvun suomalaisista hahmoista. Yllättävää kyllä, omien levytysten suosio jäi hänen muuhun maineeseensa ja muihin aikalaisiinsa verrattuna suhteellisen vähäiseksi. Sitä vastoin kehitystyö harmonikan parissa laajensi soittimen musiikillisia mahdollisuuksia, vaikuttaen harmonikan hyväksymiseen soittimena myös konserttinäyttämöllä sekä suomalaisen harmonikansoiton tason nostamiseen myös kansainvälisesti korkealle tasolle. Pihlajamaa toimi myös pitkän aikaa Suomen Harmonikansoittajien Liiton puheenjohtajana ja vaikutti aktiivisesti Ikaalisten Sata-Häme Soi -musiikkijuhlien aloittamiseen. Elämäntyön suurin painoarvo jälkipolville lienee kuitenkin hänen uutteran ja pitkäaikaisen opetustyönsä hedelmissä ja hänen oppilaansa ovat vaikuttaneet suomalaisen harmonikkamusiikin kehittämiseen edelleen merkittävästi hänen antamansa perusopetuksen pohjalta.
Akira Miyazaki
Akira Miyazaki (, 27. lokakuuta 1934 Tokio – 25. marraskuuta 2018 Saitama) oli japanilainen käsikirjoittaja ja ohjaaja, joka työskenteli paljon animaation parissa. Hän oli käsikirjoittamassa 1970–1990-luvuilla televisioon tehtyjä animesarjoja, joista monet perustuivat länsimaisen lastenkirjallisuuden klassikoihin, muun muassa Tom Sawyerin ja Huckleberry Finnin seikkailut, Ihmemaa Oz, Makiba no shōjo Katri (”Katri, niittyjen tyttö”), Ai no wakakusa monogatari (”Pikku naisia”), Alfred J. Kwak ja Muumilaakson tarinoita. Hän käsikirjoitti Muumilaakson tarinoihin 32 jaksoa ja oli myös Muumipeikko ja pyrstötähti (1992) -elokuvan pääkäsikirjoittaja. Miyazaki kävi sarjan tuotannon aikana kahdesti Suomessa ja tapasi toisella kerralla kirjailija Tove Janssonin.
Animaatioiden ohella Miyazaki työskenteli ohjaajana ja käsikirjoittajana Shochiku-studion elokuvissa. Hänen ensimmäinen ohjauksensa oli vuonna 1971 valmistunut elokuva Naite Tamaru ka. Hän käsikirjoitti kuusi elokuvaa suosittuun Otoko wa Tsurai yo -elokuvasarjaan sekä animaatioelokuvan Aladdinin taikalamppu (1979).
Miyazaki kuoli 84-vuotiaana, 25. marraskuuta 2018 sappikanavan syöpään.
The Solids
The Solids on yhdysvaltalainen vuonna 1996 perustettu power pop/vaihtoehtorock-yhtye.
Yhtyeen kappale ”Hey, Beautiful” on tilannekomediasarja Ensisilmäyksellä tunnuskappale. Sarjan ovat luoneet yhtyeen jäsenet Carter Bays ja Craig Thomas.
Portugalin katolinen yliopisto
thumb|right|250px|Portugalin katolinen yliopisto ([[Braga)]] Portugalin katolinen yliopisto on yksityinen portugalilainen yliopisto, joka toimii Portugalin hallituksen ja Pyhän istuimen välisellä sopimuksella. Yliopisto toimii neljässä alueellisessa keskuksessa: Lissabon (kampukset Lissabonissa ja Sintrassa), Porto, Braga ja Beiras (kampukset Viseussa ja Figueira da Fozissa).
Portugalin katolinen yliopisto avattiin 1967. Sen ensimmäinen tiedekunta oli filosofinen tiedekunta Bragassa Pohjois-Portugalissa. Nykyisessä yliopistossa on kahdeksantoista tiedekuntaa.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Portugalin katolinen yliopisto ([[Lissabon)]]
Kriittinen pedagogiikka
Kriittisen pedagogiikan teoria
thumb|Paulo Freire (1921–1997)
Kriittisen pedagogiikan eri aikoina ja eri paikoissa syntyneissä ja elävissä suuntauksissa tutkitaan yhteiskunnan ja kasvatuksen muutoksia ja kehitetään yhteiskunnallisen muutoksen keinoja. Eräät painottavat jokapäiväisestä elämästä ja erilaisista yhteiskunnallisista ja ruohonjuuriliikkeistä lähtevää muutosta sekä erilaisia pedagogis-poliittisia uudistuksia. Toiset tähdentävät, että oikeudenmukainen yhteiskunta voidaan saavuttaa vain kumoamalla ensin kapitalistiset tuotanto- ja sosiaaliset suhteet. Välittävässä kannassa ajatellaan yhteiskunnallisen muutoksen olevan yleensä hidasta, mutta jatkuvaa, ja päättyvän lopulta kapitalismin kumoutumiseen monien yhteensulautuvien tekijöiden vaikutuksesta.
Kriittisen pedagogiikan teoriasta ja käytännöstä voidaan erottaa kolme pääsuuntaa: eurooppalainen kriittinen teoria ja kriittinen kasvatustiede, anglo-amerikkalainen kriittinen pedagogiikka ja Latinalaisessa Amerikassa syntynyt vapautuksen eli sorrettujen pedagogiikka. Anglo-amerikkalaisen kriittisen pedagogiikan edustajia ovat muiden muassa Henry Giroux ja Peter McLaren, ja jo paljon heitä ennen John Dewey ja Georg Counts. Paljolti Henry Giroux'n vaikutuksesta perinteessä ryhdyttiin käyttämään nimitystä kriittinen pedagogiikka. Giroux yhdisti tutkimustyössään eurooppalaisen kriittisen teorian vaikutteita latinalaisamerikkalaiseen perinteeseen, erityisesti Paulo Freiren ajatteluun.
Latinalaisen Amerikan kriittinen pedagogiikka perustuu köyhyyden ja rikkauden väliseen juopaan, niin sanotun 'suuren kurjuuden' voittamiseen yhteiskunnallisen tiedostamisen – mukaan lukien lukutaito – avulla. Perinteen keskeinen edustaja on Paulo Freire. Freire yhdisti tutkimuksessaan useita maanosansa perinteisiä ajatustapoja katolilaisuuteen ja marxilaisuuteen korostaen tiedostamisen ja kriittisen lukutaidon merkitystä. Hänen tärkein teoksensa on Sorrettujen pedagogiikka (1971).
Lisäksi kriittisen kasvatusajattelun haaroiksi voidaan erottaa Neuvostoliitossa muun muassa Anton Makarenkon ja Evald Iljenkovin kehittämä pedagogiikan teoria, tai monet Afrikan ja Aasian vapautuksen ja kumouksen kolonisaatiokriittiset käytännöt, sekä niihin liittyvä teoria, tutkimus ja kirjallisuus. Esimerkki tällaisesta on Franz Fanonin teos Sorron yöstä. Kriittisen pedagogiikan oppeja sovelletaan monilla kasvatustieteen ja käytännön aloilla, esimerkiksi aikuiskasvatuksessa ajattelutapaa on soveltanut professori Stephen Brookfield. Katsaus alan teorian ja kansainvälisen keskustelun nykytilaan on Ilan Gur-Ze'evin toimittama teos Critical Theory and Critical Pedagogy Today
Kriittinen pedagogiikka Suomessa
Suomessa kriittisestä pedagogiikasta on kirjoittanut muun muassa Juha Suoranta kirjassaan Radikaali kasvatus. Kasvatus-lehden numero 1/2006 teemana oli kriittinen pedagogiikka. Aihetta tarkastellaan myös Tomi Kiilakosken, Tuukka Tomperin ja Marjo Vuorikosken toimittamassa teoksessa Kenen kasvatus?. Aino Hannula on tutkinut väitöskirjassaan Tiedostaminen ja muutos Paulo Freiren ajattelussa kriittisen pedagogiikan tunnetuimman edustajan filosofiaa. Sanna Ryynäsen väitöskirja ''Nuoria reunoilla. Sosiaalipedagoginen tutkimus rikollisuuden ja väkivallan keskellä elävien nuorten kasvun tukemisesta brasilialaisissa kansalaisjärjestöissä'' hyödyntää Freiren ajattelua ja liittyy kriittiseen pedagogiikkaan.
Aihepiiristä on suomennettu Henry Giroux'lta ja Peter McLarenilta Tapio Aittolan ja Juha Suorannan toimittamana teos Kriittinen pedagogiikka, McLarenin teos Che Guevara, Paulo Freire ja vallankumouksen pedagogiikka, useita Theodor Adornon ja Max Horkheimerin tekstejä ja Paulo Freiren pääteos Sorrettujen pedagogiikka (1968/2005), jonka lopussa on laaja lähdeluettelo suomalaisesta Freire-kirjallisuudesta. Lisäksi kriittisen pedagogiikan suomalaisia tutkimusavauksia on koottu kolmiosaiseen Kriittisen pedagogiikan kysymyksiä -kirjasarjaan, ,.
Kriittistä pedagogiikkaa on Suomessa kehitelty myös suhteessa muihin osallistaviin tutkimusmenetelmiin ja kantaa ottaviin teoreettisiin ajattelutapoihin Juha Suorannan ja Sanna Ryynäsen kirjassa Taisteleva tutkimus (2014).
Kriittisen pedagogiikan tutkimusmenetelmät
Kriittisen pedagogiikan tasa-arvoihanne tarkoittaa tutkimuksessa sellaisia asetelmia, jossa epistemologisesti ja olemassaolonsa puolesta tasa-arvoiset oppivat toisiltaan. Tutkimus on ”tiedon kanssatuottamista”. Tyypillisiä tutkimustapoja ovat osallistuva etnografia ja toimintatutkimus sekä muut osallistavat tutkimusotteet, joissa tutkijat eivät asetu sosiaalisen todellisuuden ulkopuolelle, vaan ovat osa tutkittavien jakamaa maailmaa. Tutkimuksesta, asioiden ajamisesta ja olosuhteiden parantamisesta tulee osallisten yhteinen tehtävä.
Kriittisen pedagogiikan kritiikki
Eurooppalainen kriittinen pedagogiikka on ammentanut paljon eurooppalaisesta postmodernista filosofiasta (mm. Foucault). Monilta osin sen ajatustavat sopivat yhteen postmodernin oikeudenmukaisuusteorian kanssa, jota ovat arvostelleet esimerkiksi Pluckrose ja Lindsay kirjassa Cynical Theories. Heidän mukaansa kriittinen pedagogiikka (Critical Education Theory) jakaa "wokeismiin" liittyvän suvaitsemattomuuden. Heidän esimerkissään Barbara Applebaum kirjassaan sosiaalisen oikeudenmukaisuuden pedagogiikasta 2010 kehottaa opettajaa estämään sellaisten mielipiteiden esittämisen, jotka marginalisoivat vähemmistöjä.
Nukleaatio
Nukleaatio tai ydintyminen on aineen olomuodon muutoksen ensimmäinen askel. Nukleaatiossa esimerkiksi kaasuun muodostuu pieniä nestepisaroita tai veteen kaasukuplia sen alkaessa kiehua.
Aerosolifysiikassa nukleaatiolla tarkoitetaan ilmiötä, jossa kaasuun muodostuu nestemäisiä tai kiinteitä hiukkasia, aerosolihiukkasia. Esimerkiksi vesihöyryssä kaasumolekyylit törmäilevät satunnaisesti toisiinsa Brownin liikkeen vuoksi. Molekyylien väliset vuorovaikutukset kuten van der Waalsin voimat, vetysidokset tai ionisidokset sitovat törmänneitä molekyylejä toisiinsa. Kun olosuhteet ovat suotuisat eli kyllästyssuhde ylittää yhden, aineelle on energeettisesti suotuisampaa olla nestemäisessä olomuodossa kuin kaasuna. Silloin satunnaisista törmäilyistä muodostuneet molekyylirypäät eli molekyyliklusterit kasvavat ja muuttuvat pysyviksi.
Kun kyllästyssuhde on yksi, kaasumolekyylit esiintyvät yksinään tai korkeintaan kahden tai kolmen molekyylin rypäissä. Kun kyllästyssuhde kasvaa, syntyy isompia rypäitä. Pisaran syntyä voidaan tarkastella Gibbsin vapaaenergian avulla.
Pieni pisara tarvitsee energiaa kasvaakseen. Kun pisaran koko ylittää ns. kriittisen säteen, se alkaa kasvaa itsestään, sillä ylikyllästynyt kaasu tiivistyy pisaran pinnalle. Kriittistä sädettä pienemmät ytimet eivät ole stabiileja.
Homogeeninen nukleaatio
Suomessa suurimmat ilmakehän nukleaatioilmiöiden tutkimusta harjoittavat ryhmät ovat Helsingin yliopistossa Markku Kulmalan kokeellinen ja Hanna Vehkamäen teoreettinen tutkimusryhmä. Lisäksi nukleaatioilmiöitä tutkitaan aktiivisesti ainakin Jorma Keskisen ryhmässä Tampereen teknillisessä yliopistossa sekä Kuopion yliopiston Jorma Jokiniemen ryhmässä.
Heterogeeninen nukleaatio
Luonnossa esimerkiksi sadepisarat syntyvät lähes aina valmiiden ytimien ympärille, mitä kutsutaan heterogeeniseksi nukleaatioksi. Heterogeenisella nukleaatiolla tarkoitetaan siis ilmiötä, jossa pisara muodostuu jonkin vieraan hiukkasen, ionin tai seinämän pinnalle. Heterogeeninen nukleaatio tapahtuu helpommin kuin homogeeninen. Tämä aiheutuu siitä, että hydrofiilisillä aineilla nesteen ja kiinteän aineen välisen rajapinnan pintajännitys on tuntuvasti pienempi kuin neste–ilma-rajapinnan. Tällöin klusterilla, jonka ulkopinnasta osa on neste–kiinteä-rajapintaa, on pienempi Gibbsin energia kuin vastaavankokoisella, kokonaan ilmassa olevalla klusterilla. Pienempi Gibbsin energia puolestaan merkitsee sitä, että klusteri saavuttaa kriittisen koon selvästi helpommin.
Kevytkola ja Mentos -purkaus
Ilmiössä, jossa kevyt-Coca-Cola ja Mentos reagoivat, syntyy nukleaatio, sillä kun Mentos putoaa kevytkolaan, Mentoksen pinnalle muodostuu kaasukuplia, jonka kevytkola vapauttaa erittäin nopeasti.
Demeyn metroasema
Demey on Brysselin metron asema Auderghemin kunnassa. Sitä käyttävät linjan 5 junat.
Narnian viimeinen taistelu
Narnian viimeinen taistelu on C. S. Lewisin kirjoittaman Narnia-kirjasarjan viimeinen kirja, joka ilmestyi vuonna 1956. Lewis ehdotti kirjalle ensin nimiä "The Last King of Narnia", "Night Falls on Narnia" ja "The Last Chronicle on Narnia", mutta kustantaja hylkäsi nämä ehdotukset. Suomeksi romaani julkaistiin 1979 Kaarina Helakisan suomentamana. 181-sivuisen romaanin kustansi Otava.
Juoni
Narniassa Metku-apina löytää leijonan taljan. Metku aikoo huijata narnialaisia ja naamioi taljan avulla Pulma-aasin Aslaniksi. Narnialaiset luulevat Aslanin palanneen ja Metku hallitsee "Aslanin" nimessä ja orjuuttaa Narnian kansalaiset kalormenilaisten avulla. Kun Narnian kuningas Tirian saa kuulla puun hengeltä, että metsää kaadetaan Lyhtykorvessa, hän lähtee katsomaan mitä on tekeillä. Tällä matkalla kuningas kuitenkin jää kalormenilaisten vangiksi. Vangittuna ollessaan Tirian saa avukseen Jillin ja Eustacen. Yhdessä he koittavat vapauttaa Narnian Metkun ja kalormenilaisten valloitukselta. He kuitenkin saavat viestin Pitkäsilmä-kotkalta, että Cair Paravel on vallattu. Silloin he huomaavat että Metkun juonet on punottu ovelasti koko Narnian valtaamiseksi. He käyvät toivottomaan yrityksen murtaa apinan valta Narniassa. Lopulta oikea Aslan palaa ja kutsuu tähdet taivaalta ja herättää Isä Ajan. Kuu ja Aurinko kuolevat taistellessaan toisiaan vastaan ja koko Narnian maa kuolee, lopulta jäljelle jää vain kylmä pimeys. Kaikki Aslaniin uskovat pääsivät Aslanin maahan, todelliseen Narniaan. Peter, Edmund, Lucy, Eustace ja Jill saavat kuulla kuolleensa junaonnettomuudessa, "varjomaailmassa", nyt he ovat Aslanin maassa jossa he tapaavat kaikki Narnian kulta-aikana eläneet ystävänsä.
Singaporen asevoimat
Singaporen puolustusvoimat vastaa Singaporen tasavallan puolustuksesta. Se toimii Singaporen puolustusministeriön alaisuudessa. Asevoimat jakaantuvat maa-, meri- ja ilmavoimiin. Singaporen valtio perusti asevoimat vuonna 1967, kun brittiarmeija vetäytyi maasta. Singaporessa asepalvelus on nuorille miehille pakollinen.
Ferrari 512 BB
Ferrari 512 BB eli Berlinetta Boxer esiteltiin yleisölle Pariisin autonäyttelyssä vuonna 1979. Auton tekniikka oli valtaosin tuttua jo vuonna 1971 esitellystä 365 GT4 BB:stä mutta kori oli kokonaan uudelleen muotoiltu. Korin muotoilusta vastasi Pininfarina.
Ferrari käytti 70-luvun lopun kilpa-autoissaan lähes poikkeuksetta 12-sylinteristä moottoria, jonka sylinteriryhmät olivat toisiinsa nähden 180 asteen kulmassa. Joidenkin lähteiden mukaan Ferrarin moottorit eivät olisi varsinaisesti Boxer-koneita kuten mm. Porschessa, vaan paremminkin pitäisi puhua 180-asteen kulmassa olevasta V12-moottorista. Lähes viisilitrainen 12-sylinterinen moottori on kuitenkin varsin runsaasti tilaa vievä konstruktio, joten tilan säästämiseksi Ferrarin insinöörit keksivät sijoittaa vaihdelaatikon suoraan sylinteriryhmän alle. Vaikka tilansäästömielessä idea kuulostikin hyvältä, se kuitenkin osoittautui huonoksi ratkaisuksi. Auton painonjakaumasta tuli liian takapainoinen (n. 40/60) ja sylinteriryhmän noustessa akselilinjan yläpuolelle myös auton kokonaispainopiste kohosi. Tämä puolestaan aiheutti huomattavaa epävakautta auton kaarrekäyttäytymiseen. Siviiliajossa asia ei suuremmin vaivannut, mutta se oli merkittävä syy siihen, miksi 512 BB ei koskaan saavuttanut mitään mainittavaa menestystä kilparadoilla.
Neljän tuotantovuoden aikana valmistettiin yhteensä 929 Ferrari 512 BB autoa.
Musta laatikko
thumb|Mustan laatikon väri on oranssi paikannuksen helpottamiseksi. thumb|David Warren — Mustan laatikon prototyypin kehittäjä. thumb|Lennonrekisteröintijärjestelmä avattuna Musta laatikko -nimitystä käytetään useista laitteista, jotka tallentavat tietoa muun muassa lentokoneen eri tapahtumista. Nämä ”mustat laatikot” ovat väriltään kirkkaan oransseja ja sijoitettu koneen peräosaan onnettomuuden jälkeisen löytämisen helpottamiseksi.
Tekniikka
Laite on pistävän oranssin värinen, jotta se löytyisi helpommin. Sen ympärillä on tarra, jossa lukee sekä englanniksi että ranskaksi ”Lennonrekisteröintijärjestelmä – Älä avaa”. Itse laite voi olla vain muutaman sadan gramman painoinen, mutta sitä ympäröi painava iskun-, paineen- ja palonkestävä kuori. Vaatimuksena on, että laatikko kestää 6 000 metrin syvyyden vedessä sekä vähintään 30 minuuttia 1 000 celsiusasteen lämpötilassa.
Lentoarvotallennin
Lentoarvotallennin ( (FDR) tai digital flight data recorder (DFDR)) on laite, joka tallentaa tasaisin aikavälein tietoja lentokoneen tilasta. Lentoarvotallennin tallentaa muutamia kertoja sekunnissa tiedot muun muassa lentokoneen nopeudesta, moottoreiden tilasta, siivekkeiden asennoista, korkeudesta ja tiettyjen kriittisten järjestelmien tilasta. Nykyaikainen DFDR on liitetty yleensä suoraan lentokoneen fly-by-wire-järjestelmään, jossa koneen ohjausimpulssit ja lentoarvot kulkevat valmiiksi sähköisessä muodossa. FAA:n vaatimusten mukaan vuodesta 2002 lähtien on FDR:n tallennettava 88 eri lentoarvoa.
Ohjaamon ääninauhuri
Ohjaamon ääninauhuri eli ohjaamonauhuri ( (CVR)) on laite, joka tallentaa lentokoneen ohjaamossa käydyt keskustelut sekä matkustamon kuulutukset viimeisimmän puolen tunnin ajalta. Väkisinkin keskustelujen takana olevasta moottoriäänestä saatetaan jo pystyä päättelemään moottorivika. Keskustelut tallennetaan silmukkanauhalle, jolloin uudet keskustelut nauhoitetaan vanhojen päälle. Uusimmissa CVR-laitteissa käytetään flash-muistia.
Vedenalainen paikannus
thumb|left|Vedenalainen paikannusjärjestelmä Laatikon ollessa kosketuksessa veteen se lähettää sekunnin välein 37,5 kHz:n ultraäänipulssin. Näin laatikko pystytään löytämään jopa neljän kilometrin etäisyydeltä. Paikanninlaitteessa olevat paristot pystyvät tuottamaan virtaa jopa 30 päivän ajan.
Korean verenvuotokuume
Korean verenvuotokuume, joka nykyään tunnetaan nimellä HFRS, on hantaviruksen aiheuttama verenvuotokuume. Se on saanut nimensä Hantaa-nimiseltä paikkakunnalta Koreasta, jossa sitä on tavattu ensimmäisen kerran. Kuolleisuus Korean verenvuotokuumeeseen on 3–7 %. Sen levittäjänä toimii pienikokoinen peltohiiri. Hantavirus kuuluu bunyavirusten heimoon. Hantaviruksia tunnetaan nykyään toista kymmentä. Hantavirukset tarttuvat jyrsijöiden ulosteista ja muista eritteistä ihmiseen.
Musta laatikko
Quick access recorder
Quick access recorder (QAR) on laite, jonka avulla huoltohenkilökunta saa nopeasti tietoonsa lennolla tapahtuneet järjestelmien vikatilanteet. Niitä ei välttämättä huomata ohjaamossa, varsinkin jos kyseessä on varajärjestelmän vika. QAR ei ole varsinainen musta laatikko, sillä se on tarkoitettu vain huollon käyttöön eikä sitä ole suojattu onnettomuuden varalta.
Korean verenvuotokuume
Suomessa esiintyy samaan virusryhmään kuuluvaa myyräkuumetta, jonka aiheuttaa kuitenkin Puumala-virus ja joka on huomattavasti lievempi sairaus.
Musta laatikko
Laitteen historia
pienoiskuva|Valmetin musta laatikko Musta laatikko on alun perin kehitetty toisen maailmansodan aikaan Tampereella Härmälässä sijainneessa Valtion Lentokonetehtaassa. Koelentojen rekisteröintilaitteen ensimmäinen toimiva sovellus kehitettiin sota-aikaan. Lentokonetehdas oli keskeinen kotirintamalla toiminut laitos sodan aikana. Tehtaalla korjattiin sekä omia että viholliselta saatuja lentokoneita.
Mustan laatikon ”Mata-Hariksi” lempinimetyn esiasteen kehitti DI Veijo Hietala vuonna 1942. Hän toimi Lentokonetehtaan hienomekaanisen osaston 4VL suunnittelijana. Vuonna 1967 hänestä tuli uuden Valmet Instrumenttitehtaan johtaja. Musta laatikko oli nimensä mukaisesti väriltään musta, ja ensimmäinen versio tallensi neljä eri suuretta: nopeuden, korkeuden, kiihtyvyyden ja ilman lämpötilan. Seuraavassa versiossa oli jo sähkömoottori ja kahdeksan parametria, joten sillä voitiin rekisteröidä lisäksi esimerkiksi moottoriarvoja tai ohjainvoimia. Laite on ollut nähtävillä muun muassa Tampereella Tampellan alueella sijaitsevassa Museokeskus Vapriikissa.
Autoissa
Nykyään mustia laatikoita käytetään Suomessa sähköautoissa. Kun valtiollisen liikenneverkkoyhtiön perustamista ehdotettiin vuoden 2017 alussa, yhtenä vaihtoehtona liikenneverkon käytön laskuttamiseen pidettiin kaikkiin autoihin asennettavaa mustaa laatikkoa. Mustista laatikoista on löytynyt useita tietoturva-aukkoja, ja niitä voi myös huijata maksujen välttelemiseksi. Autoilijoiden sijaintia GPS:llä tarkkailevien mustien laatikoista paljastui 8. tammikuuta tietoturva-aukko, jonka ansiosta mustia laatikoita käyttävien autoilijoiden sijainti oli kenen tahansa katsottavissa internetissä. Aukko korjattiin pian sen julkistamisen jälkeen. Viikkoa myöhemmin hakkeritapahtuma Disobeyssa mustista laatikoista löydettiin fyysisen pääsyn vaativa tietoturva-aukko, joka mahdollisti mustan laatikon käyttäjän henkilötietojen varastamisen ja auton ohjainlaitteiden hallinnan. Tietosuojavaltuutettu Reijo Aarnion mukaan autoilijoiden sijaintia seuraava GPS-järjestelmä voi olla perustuslain vastainen.
Nimen alkuperä
thumb|220px|GEE-radiosuuntimalaitteistoa, joka oli erittäin salaista Toisen maailmansodan aikana. Oikealla tyypillisessä ”mustassa laatikossa”
Nimitys ”musta laatikko” tulee mahdollisesti toisen maailmansodan aikaisesta RAF-terminologiasta. Sodan aikana uusia elektronisia keksintöjä, kuten radiosuuntimalaitteistoja, lisättiin lentokoneisiin, erityisesti pommikoneisiin. Prototyypit oli peitetty käsintehdyillä metallilaatikoilla, jotka oli maalattu mustiksi heijastusten välttämiseksi. Ajan kanssa jokaista ”uutta” laitetta kuvattiin ”temppulaatikoksi” (”box-of-tricks”) tai mustaksi laatikoksi (”black-box”). Sanonta eteni sittemmin siviili-ilmailuun ja yleiseen käyttöön.
In Sides
In Sides on brittiläisen elektronista musiikkia tuottavan yhtyeen Orbitalin neljäs studioalbumi, jonka julkaisivat FFRR Records ja Internal Records 29. huhtikuuta 1996. Albumin julkaisua edelsi single "The Box", joka julkaistiin 15. huhtikuuta 1996.
Albumin lauluosuudet tuotti Goldfrapp-yhtyeen laulaja Alison Goldfrapp. Albumi eroaa yhtyeen aiemmista julkaisuista, siihen on otettu enemmän vaikutteita teknosta ja downtemposta.