cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karjalan työkansan kommuuni
Hankkeen taustaa
Gyllingin lisäperusteena Leninille oli, että Karjalan työkommuuni voisi toimia tukialueena vallankumouksen valmistelulle Suomessa ja Skandinavian maissa. Vuonna 1919 muun muassa Trotskin kannattama ajatus maailmanvallankumouksesta oli vielä ajankohtainen, eikä sosialismi yhdessä maassa -ajatus ollut vielä vakiintunut, koska bolševikit eivät olleet vielä kärsineet lopullisia tappioita Puolassa eikä Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavallan länsiraja rauhansopimuksilla Tarton rauhoja Viron, Suomen eikä Riian rauhaa Puolan kanssa ollut solmittu.
Perustaminen
Gyllingin ehdotuksen perusteella kansankomissaarien neuvosto keskusteli asiasta maalis-huhtikuussa 1920 Aunuksen kuvernementin puolueorganisaatioiden kanssa.
4. huhtikuuta 1920 alkoivat suomalais-neuvostovenäläiset rauhanneuvottelut Rajajoen rautatieasemalla, jotka katkesivat 24. huhtikuuta. Kansankomissaarien neuvosto kieltäytyi tunnustamasta Aunuksen retkikunnan tukemaa Uhtuan hallitusta. Neuvottelut katkesivat erimielisyyteen demarkaatiolinjasta ja Suomen sisällissodan hävinneiden suomalaisten punakaartilaisten tulevaisuudesta.
Itä-Karjalan kysymyksen avoimeksi jääminen Suomen kanssa sai neuvostohallituksen etenemään Karjalan autonomia-asiassa. Leninin kutsusta toukokuun puolessa välissä 1920 Edvard Gylling ja Yrjö Sirola menivät Moskovaan. Gylling ehdotti Karjalaan taloudellista ja laajaa muuta autonomiaa.
8. kesäkuuta 1920 kansankomissaarien neuvoston dekreetillä karjalaisista Aunuksen kuvernementista ja Arkangelin kuvernementista muodostettiin Karjalan työkommuuni. Kommuuni perustettiin juuri ennen Tarton rauhanneuvotteluja, joissa Neuvosto-Venäjä saattoi nyt viitata kansojen itsemääräämisoikeuden jo toteutuneen Itä-Karjalassa.
Itä-Karjalaan eli Venäjän Karjalaan kuuluviksi luettiin 1900-luvun alussa yleensä silloisesta Aunuksen kuvernementista Petroskoin ja Aunuksen kihlakunnat ja suurin osa Poventsan kihlakuntaa sekä Arkangelin kuvernementista suurin osa Kemin kihlakuntaa. Työkommuunin alue oli kuitenkin selvästi suppeampi, sillä sen itäraja kulki suunnilleen Muurmannin rataa pitkin Vienanmerestä Ääniseen siten, että Sungun niemi, Soutjärven vepsäläisalue ja Syvärin suu jäivät sen ulkopuolelle. Raja vedettiin siten, että karjalaiset tulivat työkommuunin alueella enemmistöksi. Vuonna 1920 suoritetun laskennan mukaan siellä asui 145 753 henkeä, joista karjalaisia oli 60,8 % eli 89 951 henkeä.
1.–3. heinäkuuta Petroskoissa järjestettiin ensimmäinen Karjalan nuorisoliiton edustajakokous ja kommunistisen puolueen edustajakokous, jossa yhdistyivät Karjalan työkommuunin puolue-elimet.
Aunuksen kuvernementti jakautui jäljelle jäävään Aunuksen kuvernementtiin ja Karjalan työkommuuniin.
Lokakuussa 1920 perustettiin Karjalan kommuuni -sanomalehti.
Tarton rauhan jälkeen suomalaiset vetäytyivät Repolasta ja Porajärveltä, jotka nekin tulivat Karjalan työkommuunin hallintaan.
11.–19. helmikuuta 1921 järjestettiin ensimmäinen yleiskarjalainen edustajainkokous, jossa säädettiin asetus Karjalan toimeenpanevasta komiteasta eli hallituksesta, jonka puheenjohtajaksi, eli Karjalan pääministeriksi, valittiin Edvard Gylling. 24. huhtikuuta 1921 perustettiin Karjalan työkommuunin talousneuvosto, jonka puheenjohtajaksi valittiin Aleksandr Vasiljevitš Šotman. Vuonna 1921 Suomelta luovutettiin Rajaselän kylä Karjalan työkommuunille.
Karjalan työkommuuni muutettiin 25. heinäkuuta 1923, Karjalan autonomiseksi sosialistiseksi tasavallaksi Samalla sen aluetta laajennettiin niin, että siihen kuuluivat kaikki vanhastaan Itä-Karjalaan luetut alueet sekä lisäksi Puudožin kihlakunta Äänisjärven itäpuolella. Tämän kihlakunnan asukkaista suurin osa oli kuitenkin venäläisiä, minkä vuoksi karjalaiset jäivät tasavallassa vähemmistöksi.
Suomalaiset työkommuunissa
Suomen sisällissodan jälkeen yli 10 000 Suomen punaisen kaartin sotilasta pakeni suomalaisten hallitsemaan Neuvosto-Karjalaan, erityisesti pääkaupunki Petroskoihin, mutta myös pienemmille paikkakunnille teollisuus­laitosten, metsätyömaiden ja sovhoosien lähelle.
Synodaalikokous
Synodaalikokous Suomen evankelis-luterilaisen kirkon säädettyyn järjestysmuotoon kuuluu kirkkolain nojalla annettu kirkkojärjestys (KJ). Sen mukaan Piispa, arkkihiippakunnassa arkkipiispa, kutsuu hiippakuntansa papit ja lehtorit vähintään joka kuudes vuosi synodaalikokoukseen, jonka tehtävänä on käsitellä teologisia kysymyksiä sekä seurakuntien hoitoa ja muuta kirkon toimintaa ja hallintoa koskevia asioita. Tampereen hiippakunnassa synodaalikokoukseen osallistuvat myös diakonit. Osallistujamäärän vuoksi Tampereella on jaettu kokous. Virassa olevat pääsevät varsinaiseen kokoukseen.
Hiippakuntapäivä Pappeja ja lehtoreita koskevan synodaalikokouksen rinnalla mainitaan laajempaa joukkoa koskeva hiippakuntapäivä. Piispa, arkkihiippakunnassa arkkipiispa tai piispa, kutsuu tarvittaessa koolle seurakuntien luottamushenkilöitä, viranhaltijoita ja työntekijöitä sekä yhdistysten, säätiöiden ja laitosten edustajia hiippakuntapäivään, jossa käsitellään kirkon ja hiippakunnan kannalta ajankohtaisia asioita.
Sana synodaalikokous tulee kreikan kielen sanasta syn odos, joka tarkoittaa "yhteistä tietä", neuvottelua ja kokousta. Kristinuskossa synodilla on perinteisesti tarkoitettu paikallista tai koko kirkon kattavaa piispojen kokousta eli kirkolliskokousta. Pappien kokoukset ovat alkaneet Suomessa viimeistään vuoden 1686 kirkkolaissa, ja ne saivat myöhemmin nimen synodaalikokous.
Synodaalikokouksen nykyiset tehtävät
Nykyisen kirkkojärjestyksen mukaan (KJ 18:9) piispa kutsuu hiippakuntansa papit ja lehtorit vähintään joka kuudes vuosi synodaalikokoukseen. Kokouksen tehtävänä on käsitellä teologisia kysymyksiä, seurakuntien hoitoa, sekä muuta kirkon toimintaa ja hallintoa koskevia asioita.
Synodaalikokouksia varten on usein kirjoitettu niiden teemaa kuvaava synodaalikirja tai muu synodaalikirjoitus. Synodaalikirja toimii työskentelyn pohjana.
Synodaalikokouksella ei ole hallinnollista päätösvaltaa. Kirkolliskokous on pyytänyt synodaalikokouksilta ajoittain lausuntoja, viimeksi kirkollisten toimitusten kirjan ehdotuksesta.
Synodaalikokouksen historia
Synodaalikokouksella on ollut Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa merkittäviä hallinnollisia tehtäviä ennen nykymuotoisen kirkolliskokouksen perustamista 1869.
Vuoden 1686 kirkkolaki sääti luvussa 25 "Pappein cocouxest". Kokous pidettiin kerran vuodessa tuomiokirkossa ja se kesti kolme päivää. Synodaalikokouksen kutsui piispa ja siihen osallistuivat kirkkoherrat ja kappalaiset. Kokous alkoi jumalanpalveluksella klo 7. Kokouksessa käsiteltiin consistoriumin eli tuomiokapitulin valmistelemia teesejä ja käytiin disputaatioita kahden päivän ajan. Kolmantena päivänä käsiteltiin seurakuntien tilaa. (Läänin)rovastit antoivat selontekonsa rovastikuntansa tilasta ja elämästä. Nämä aktit sidottiin yhteen ja säilytettiin tuomiokapitulissa. Kokouksessa käsiteltiin myös asioita, joita ei ollut voitu ratkaista paikallisesti. Kokouksen lopussa papisto antoi neliosaisen vakuutuksen piispalle. Seuraavaa kokousta varten valittiin puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja kolme respondenttia sekä kolme opponenttia. Kokous päättyi virteen, rukoukseen ja Herran siunaukseen.
Disputaatioiden ja teesien kirjoittamisen myötä syntyi tapa kirjoittaa synodaalikokouksia varten synodaalikirja.
Schaumanin kirkkolaissa 1869 synodaalikokouksia määrättiin pidettävän vähintään viiden vuoden välein.
Lehtorin viran perustamisen jälkeen myös lehtorit ovat osallistuneet synodaalikokoukseen. Vuodesta 2016 lähtien Tampereen hiippakunnan synodaalikokoukseen osallistuvat myös diakonit.
Bellamy Brothers
(The) Bellamy Brothers on yhdysvaltalainen country-duo. Sen muodostavat kaksi floridalaista veljestä, David (s. 16. syyskuuta 1950) ja Howard Bellamy (s. 2. helmikuuta 1946), jotka nousivat maineeseen 1970-luvulla ja ovat toimineet yhtämittaisesti siitä lähtien.
Synodaalikokous
Synodaalikokouksen historia
Vuoden 1994 uudistuneessa kirkkojärjestyksessä määrättiin, että synodaalikokous on pidettävä kuuden vuoden välein. Tarvittaessa niitä voitiin pitää useamminkin. Synodaalikokouksen puheenjohtaja oli piispa. Hallinnollisen toimielimen historiaa kantoi vielä määräys, että synodaalikokouksen tuli hyväksyä itselleen työjärjestys.
Hiippakuntahallintouudistuksen yhteydessä 2003 säännökset ovat saaneet nykyisen muotonsa. Kokoukset pidetään vähintään kuuden vuoden välein, mutta niiden muoto on vapaa.
Bellamy Brothers
Bellamyn veljekset olivat jo lapsina tekemisissä säveltaiteen kanssa. He opiskelivat Floridan yliopistossa, David pääaineenaan psykologia ja Howard eläinlääketiede. Ensimmäisen konserttinsa he pitivät isänsä kanssa vuonna 1968. Jim Stafford päätti levyttää Davidin kirjoittaman kappaleen "Spiders and Snakes", joka nousi Top 5:een. Bellamyt muuttivat ansaitsemillaan varoilla Los Angelesiin Kaliforniaan.
Bellamy Brothers sai levytyssopimuksen Curb Recordsille vuonna 1975. "Let Your Love Flow" nousi menestykseksi pian sen jälkeen. Muihin hitteihin kuuluu Grammyllä palkittu "If I Said You Had a Beautiful Body (Would You Hold It Against Me)" (1979).
The Bellamy Brothersin suosio jatkui jonkin aikaa 1980-luvulla. Yhtye siirtyi vuonna 1991 Atlantic Recordsille ja perusti pian oman levy-yhtiön Bellamy Recordsin. Vuonna 1999 albumi Lonely Planet julkaistiin Blue Hat Recordsin kautta. He ovat 2000-luvun kuluessa palanneet Curb Recordsin esiintyjiksi, ja albumi Jesus Is Coming ilmestyi 2007.
Mathias Lindström
Mathias Lindström (14. tammikuuta 1981 Houtskari) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Ura
Lindström aloitti jalkapallon Vasa IFK:ssa 5-vuotiaana. Hänen ollessa 16-vuotias Pargas Idrottsföreningin päävalmentajana toiminut Stefan Strömborg näki tämän potentiaalisena pelaajana ja nosti Lindströmin Kolmosessa pelanneeseen joukkueeseensa. Keskikentällä pelannut Lindström teki sarjadebyyttinsä samalla kaudella ja nousi lopulta paraislaisten avauskokoonpanoon. Hän oli tärkeässä roolissa PIF:n paluussa Kakkoseen kaudella 1999, pelaten 18 ottelussa ja ollen maalinteossa neljästi. Lindström kutsuttiin myös samana vuonna alle 18-vuotiaiden maajoukkueeseen. Kakkosessa Lindströmin paikaksi vakiintui puolustuksen keskusta ja ensimmäisellä kaudellaan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla hän esiintyi avauskokoonpanossa 19 kertaa.
Vuonna 2001 Lindström siirtyi Veikkausliigassa pelanneen FC Inter Turun riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan hänen asemansa vaihteli vielä avauskokoonpanon ja vaihtopelaajan välillä, mutta seuraavalla kaudella Lindström vakiinnutti paikkansa turkulaisten keskuspuolustuksessa. FC Interissä hän nousi myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen ja vakuuttavilla esityksillään Lindström palkittiin nuorten maajoukkueen parhaana pelaajana vuonna 2002. Talvella 2004 hän kävi englantilaisjoukkue Swindon Town FC:n testissä.
Kaudeksi 2005 Lindström siirtyi AC Allianssiin. Loppukauden hän pelasi lainasopimuksella norjalaisessa Fredrikstad FK:ssa. Vuodeksi 2006 Lindström liittyi toisen Allianssi-pelaajan, Juska Savolaisen kanssa Tampere Unitediin. Heti ensimmäisenä kautenaan hän oli mukana voittamassa Suomen mestaruutta, loukkaantumisten tosin rajoittaen hänen sarjaesiintymisensä kolmeentoista otteluun. Palattuaan loukkaantumisesta Lindström pelasi myös kaksi ottelua lainalla FC Hämeenlinnassa. Kaudella 2007 Lindström ja TamU voittivat tuplamestaruuden toisellä perättäisellä Suomen mestaruudella sekä Suomen Cupin voitolla.
Syyskuussa kesken kauden 2009 Lindström siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Hän pelasi kauden lopusta viidessä ottelussa, voittaen kolmannen mestaruutensa. Siirtonsa jälkeen hän oli yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista rauhallisuutensa ja varmuutensa ansiosta. Keväällä 2010 Lindström koki pahan loukkaantumisen, joka esti pelaamisen käytännössä koko kaudella. Hän ehti kuitenkin kuntoutua pelaamaan kauden viimeisiin otteluihin ja pääsi juhlistamaan seuran voittamaa mestaruutta. Syksyllä 2013 hänestä tuli eniten Veikkausliiga-mestaruuksia voittanut pelaaja seitsemällä mestaruudellaan.
Pelaajauransa ohella Lindström on opiskellut kauppatieteiden kandidaatiksi Åbo Akademissa.
Kon-Tiki
Kon-Tiki oli norjalaisen tutkimusmatkailijan ja kirjailijan Thor Heyerdahlin balsapuusta rakennuttama lautta hänen vuoden 1947 purjehduksellaan Perusta Polynesiaan. Alus oli nimetty inkojen auringonjumala Con-Tici Viracochan mukaan.
Alus
thumb|Kon-Tikin pienoismalli. Kon-Tiki rakennettiin balsapuusta ja muista paikallisista luonnonmateriaaleista. Lautta oli tyyliltään espanjalaisten konkistadorien raporttien ja piirroksien kuvaama inkojen lautta – polynesialaiset alkuasukkaat kutsuivat sitä nimellä pae-pae.
Stan Lee
Stan Lee (28. joulukuuta 1922 New York City, New York – 12. marraskuuta 2018 Los Angeles, Kalifornia ), syntyjään Stanley Martin Lieber, oli yhdysvaltalainen sarjakuvien käsikirjoittaja ja toimittaja. Hän loi, yleensä Jack Kirbyn tai Steve Ditkon kanssa, Marvel Comics -sarjakuvayhtiölle useita supersankareita ja supersankariryhmiä, joista merkittävimmät ovat Ihmeneloset, Hulk, Thor, Hämähäkkimies, Ryhmä-X, Daredevil ja Rautamies. Hänen menestyksensä auttoi Marvelia kasvamaan pienestä kustantamosta suureksi sarjakuvayhtiöksi.
Elämä ja ura
Stan Lee, syntyjään Stanley Martin Lieber, syntyi 28. joulukuuta 1922 New Yorkissa. Valmistuttuaan lukiosta Lee pääsi Timely Comics -sarjakuvakustantamon toimitusapulaiseksi. Leen kirjoittama tekstitarina "Captain America Foils the Traitor’s Revenge" julkaistiin Kapteeni Amerikka -lehdessä Captain America Comics #3 keväällä 1941. Myöhemmin Lee alkoi kirjoittaa sarjakuvakäsikirjoituksia, ja hän yleni Timelyn toimittajaksi vuonna 1942. Hän käytti käsikirjoittajana taiteilijanimeä Stan Lee, jonka hän myöhemmin vaihtoi viralliseksi nimekseen.
Toisessa maailmansodassa Lee palveli kotirintamalla kirjoittajana ja piirtäjänä.
Kon-Tiki
Alus
Isomasto oli mangrovea, A-kirjaimen muotoinen ja 8,8 m korkea. Isomaston takana oli bambusta tehty kajuutta, 4.2 m pitkä, 2.4 m leveä ja 1,21–1.51 m korkea. Katto oli tehty banaaninlehdistä. 5,8 m pitkä peräsinairo oli tehty mangrovesta ja kuusesta. Isopurje oli 4,6 m x 5,5 m bambupuisessa kehikossa. Rakenteissa ei käytetty lainkaan metallia.
Stan Lee
Elämä ja ura
Leen luomia sarjoja 1940- ja 1950-luvuilla olivat The Witness, The Destroyer, Jack Frost, Whizzer ja Black Marvel. Atlasiksi nimensä vaihtaneella kustantamolla oli tuolloin taloudellisia vaikeuksia.
Kon-Tiki
Retken tausta ja toteutus
Heyerdahl uskoi, että Etelä-Amerikasta lähtöisin olevat ihmiset olisivat voineet asuttaa Polynesian esikolumbiaanisella ajalla. Heyerdahl halusi osoittaa Kon-Tiki-retkikunnallaan, käyttäen ainoastaan esikolumbiaanisen aikakauden materiaaleja ja tekniikkaa, että matkalle ei olisi ollut mitään teknisiä esteitä.
Stan Lee
Elämä ja ura
Lee ja sarjakuvapiirtäjä Jack Kirby loivat vuonna 1961 Ihmeneloset -sarjan neljästä astronautista, joilla on supervoimat. Sarja nosti Leen ja Marvel Comicsiksi nimensä vaihtaneen kustantamon suosituiksi. Vuotta myöhemmin Lee ja piirtäjä Steve Ditko loivat Hämähäkkimiehen, josta tuli myös suosittu. Marvel tuotti sarjakuvia nopeassa tahdissa, ja Lee loi seuraavina vuosina työtoveriensa kanssa uusia suosittuja supersankareita kuten Hulkin ja Ryhmä-X:n. Lee, Kirby ja Ditko tekivät sarjoja yhdessä, ja piirtäjälle annettiin aiempaa käytäntöä enemmän sananvaltaa juonen suhteen. Leen luomille supersankareille on ominaista se, että heillä on supervoimiensa ohella myös inhimillisiä epävarmuuksia ja tunteita. Leestä tuli vuonna 1972 Marvelin julkaisija ja päämies.
Työskenneltyään Marvelilla lähes 60 vuoden ajan Leestä tehtiin kunniapuheenjohtaja. Lee perusti vuonna 1999 Stan Lee Media -yhtiön, joka on hänen luomilleen hahmoille perustettu Internet-viihdeyhtiö. Sen ensimmäinen hanke oli animoitu Internet-sarja nimeltä 7th Portal. Sarja menestyi hyvin, mutta myöhemmin firma joutui vaikeuksiin ja meni konkurssiin vuonna 2001. Kolme vuotta myöhemmin Lee perusti Pow Entertainment -yhtiön uusille hahmoilleen ja franchisetoiminnoilleen. Lee aloitti myös History Channel -kanavalla Stan Lee’s Superhumans -televisiosarjan, jossa esiteltiin ihmisiä, joilla on huomionarvoisia taitoja ja kykyjä. Vuonna 2012 hän avasi YouTube-kanavan Stan Lee’s World of Heroes.
Kon-Tiki
Retken tausta ja toteutus
Heyerdahlin miehistön vahvuus oli kuusi miestä ja yksi papukaija. He matkasivat Peruun ja rakensivat lautan Callaon sotilassatamassa.
Stan Lee
Elämä ja ura
Leen luomat hahmot ovat seikkailleet useissa menestyselokuvissa etenkin 2000-luvulla. Vuonna 2005 Lee voitti Marvelia vastaan nostamansa oikeusjutun ensimmäisen Hämähäkkimies-elokuvan maksamattomista korvauksista.
Kon-Tiki
Retken tausta ja toteutus
Ainoa navigointitaitoinen aluksella oli norjalainen kuvataiteilija Erik Hesselberg, joka oli purjehtinut purjekoululaivalla maailman ympäri. Hesselberg oli myös muusikko: hän toi mukanaan kitaran, jonka soitolla viihdytti miehistöä ja sittemmin myös raroialaisia matkan päätepisteessä.
Stan Lee
Elämä ja ura
Lee on kirjoittanut useita kirjoja sarjakuvista ja omasta elämästään. Vuonna 2008 hänelle myönnettiin National Medal of Arts -tunnustus.
Lee on esiintynyt vieraana useilla yhdysvaltalaisilla sarjakuvafestivaaleilla. Hän on toiminut useimpien Marvelin sarjakuvasankareihin pohjautuvien elokuvien tuottajana ja tehnyt niissä cameoesiintymisiä.
Kon-Tiki
Retken tausta ja toteutus
Heyerdahlin ja Hesselbergin lisäksi miehistöön kuuluivat norjalainen lämpöinsinööri Herman Watzinger, ruotsalainen kansatieteilijä Bengt Danielsson, joka oli lautan kokki ja espanjankielen tulkki, sekä Norjan vastarintaliikkeessä kunnostautuneet radistit Knut Haugland ja Torstein Raaby.
Juomana oli 250 litraa vettä bambuputkissa. Ruokana oli 200 kookospähkinää, bataattia ja muita hedelmiä. Yhdysvaltain armeijalta saatiin kenttäannoksia, säilykkeitä ja eloonjäämisvälineitä, vastavuoroisesti miehistö raportoi armeijalle armeijalta saadun materiaalin laadusta ja käyttökelpoisuudesta. Ruokavarastoja täydennettiin matkan aikana kalastamalla.
Stan Lee
Elämä ja ura
Lee kuoli sydämen vajaatoimintaan ja hengitysvajaukseen 95-vuotiaana Los Angelesissa 12. marraskuuta 2018 jouduttuaan sairaalaan aiemmin samana päivänä.
Cameot Marvel-universumissa
thumb|Stan Lee [[San Diego Comic-Con International|San Diegon Comic-Conissa vuonna 1975]] Lee teki cameo-esiintymisiä monissa Marvelin supersankareihin perustuvissa tuotannoissa.
Kon-Tiki
Matkan jälkeen
thumb|Kon-Tiki esillä Kon-Tiki-museossa Oslossa. Heyerdahl kirjoitti matkastaan matkakuvauksen Kon-Tiki. Teos oli myyntimenestys, ja matkasta tehty dokumenttielokuva voitti Oscarin vuonna 1951. Vuonna 2012 tehty draamaelokuva Kon-Tiki oli myös menestys, ja se valittiin ehdokkaaksi parhaan vieraskielisen elokuvan Oscariin sekä Golden Globeen. Hesselberg kirjoitti ja kuvitti matkasta sarjakuvakirjan Kon-Tiki ja minä, joka suomennettiin miltei saman tien. Kirja käännettiin lopulta 15 eri kielelle.
Arkeologit eivät matkasta huolimatta vakuuttuneet Heyerdahlin teoriasta polynesialaisten alkuperästä. Polynesialaisten perimän ja kulttuurin katsotaan tukevan käsitystä Polynesian asuttamista Aasiasta käsin. Heyerdahl kuitenkin osoitti merimatkan olevan käytännössä mahdollinen.
Alkuperäinen Kon-Tiki on nykyään esillä Kon-Tiki-museossa Oslossa.
thumb|250px|Tangaroa-retkikunnan balsalautta. Vuonna 2006 norjalainen Tangaroa-retkikunta toisti Kon-Tikin retken. Kuusihenkiseen miehistöön kuului myös Thor Heyerdahlin lapsenlapsi Olav Heyerdahl.
Asteekkivaltakunnan valloitus
thumb|350px|Meksikon espanjalaisvalloituksen Cortésin sotaretken reitti 1519-1521
Espanjalaisten asteekkivaltakunnan valloitus oli Hernán Cortésin vuosina 1519–1521 johtama espanjalaisten sotaretki, joka hävitti asteekkivaltakunnan ja teki alueesta Espanjan siirtomaan. Julman kohtelun ja tautien vuoksi asteekit kuolivat lähes sukupuuttoon. Asteekkikieli nahuatl on edelleen käytössä. Merkittävin lähde atsteekkivaltakunnan tuhosta on Bernal Díaz del Castillon vuosina 1519–1521 kirjoittama ja 1568 julkaisema päiväkirja.
Taustaa
Grijalva-niminen espanjalainen purjehtija oli käynyt asteekkien valtakunnassa jo vuonna 1518. Hernán Cortésin johtamat espanjalaiset rantautuivat vuonna 1519 Keski-Amerikan rannikolle Cempoalaan Veracruzin tienoille. Osan miehistöstä yritettyä paeta ja karata eräällä laivalla Cortés päätti upottaa alukset. Espanjalaisilla oli 11 laivaa, noin 500 sotilasta, 16 hevosta ja hieman tykistöä. Espanjan kruunu oli etsintäkuuluttanut Cortésin, koska hän oli aloittanut retkensä vastoin Kuuban kuvernöörin Velázquezin määräyksiä. Velázquez oletti oikein, että Cortésin vallattua alueen kuvernöörinoikeudet saisi Cortés eikä hän. Cortésin ainoa mahdollisuus pelastaa nahkansa oli hallitsijoiden suosion saavuttaminen valloitusretkellä, missä hän onnistuikin.
Cortés saapuu rannikolle
thumb|300px|Hernán Cortés tapaa tlaxcalteekkien lähettiläitä. Lienzo Tlaxcalan kuvitusta, noin 1585.
Saavuttuaan mantereelle Cortés taivutti nykyisen Veracruzin seudun intiaanit totonaakit kapinaan asteekkeja vastaan. Cortés lähti marssille kohti asteekkipääkaupunkia Tenochtitlánia nousten kosteasta Cempoalan alueesta kohti kylmiä vuoria. He saapuivat asteekkien kanssa sodassa olevan Tlaxcalan alueelle. Alussa Cortés ja tlaxcalteekit taistelivat monta kertaa, mutta pian Tlaxcalan intiaanit päättivät solmia rauhan. Tlaxcalalaiset pitivät espanjalaisista, koska näkivät näissä sotilasmahdin, joka voisi pärjätä atsteekeille. Espanjalaiset lepäsivät Tlaxcalalassa kolme viikkoa vieraanvaraisuudesta nauttien. Espanjalaiset saivat mukaansa 5 000 tlaxcalteekkia marssilla kohti Cholulaa, joka oli asteekkien pyhä kaupunki, ja huhujen mukaan heikosti puolustettu. Cholulassa Cortés hyökkäsi yllättäen palatseihin ja otti vangiksi ja surmasi monia aatelisia. Kirjeissään Cortes väittää tappaneensa 3 000 ja polttaneensa kaupungin.
Cortés saapuu Tenochtitlániin
Asteekkien johtaja Moctezuma II otti Cholulan hävityksestä huolimatta espanjalaiset ystävällisesti vastaan Tenochtitlánissa. Vastoin laajalle levinnyttä käsitystä Moctezuma, tai suurin osa asteekeista eivät nykytiedon valossa pitäneet Cortésia jumalanaan Quetzalcóatlina. Tulokkaat ovat silti varmasti aiheuttaneet hämmennystä, koska asteekit eivät ennen olleet nähneet eurooppalaista ihmistyyppiä, hevosia, haarniskoja ja ruutiaseita. Lisäksi vuosi 1519 sattui olemaan yksi ruokovuosista, jona Quetzalcóatl ennustuksen mukaan palaisi vaatimaan kaupunkiaan takaisin.
Espanjalaiset konkistadorit saapuivat kaupunkiin 8. marraskuuta 1519 ja vangitsivat Moctezuman, saaden kaupungin näin valvontaansa. Asteekit suhtautuivat heihin aluksi ystävällisesti, mutta aikaa myöten heidän suosionsa laski. Vangittu Montezuma lupasi vapaudestaan suuret kultalunnaat, joita alettiin kerätä. Cortés lähti rannikkoa kohti kun oli kuullut, että joukko espanjalaisia tulee pidättämään etsintäkuulutetun Cortésin hänen omavaltaisten toimiensa takia.
La noche triste
Maaliskuun 10. vuonna 1520 espanjalaiset hyökkäsivät yllättäen uskonnollisessa Huitzilopochtlin juhlassa asteekkiylimysten kimppuun. Espanjalaiset olivat sulkeneet aseettomien asteekkisoturiylimysten ulospääsytiet ja järjestivät verilöylyn. He tappoivat kymmeniä tai satoja asteekkiylimyksiä ryöstäen heidän vaatteissaan olevan kullan. Sana espanjalaisten tekemästä joukkomurhasta levisi asteekkien kaupunkiin, mikä nosti kapinan espanjalaisten hallintoa vastaan. Cortes vapautti Cuitlahuacin, Montezuman veljen, koska uskoi tämän hillitsevän kapinan. Siitä huolimatta kapina jatkui ja asteekit nostivat Cuitlahuacin uudeksi kuninkaakseen. Asteekit saartoivat Montezuman palatsin, ja kun Cortes palasi kaupunkiin suuren sotajoukon kanssa, hän jäi saarrokseen kyseiseen palatsiin. Espanjalaiset pyysivät Montezumaa puhumaan palatsista kansalle, että he antaisivat espanjalaisille luvan poistua kaupungista ja palata rannikolle. Mutta tähän asteekit vastasivat huutamalla ja heittelemällä kiviä, jotka haavoittivat Montezumaa. Montezuma kuoli tämän jälkeen joko kivien aiheuttamiin vammoihin tai espanjalaisten surmaamana.
thumb|200px|16. vuosisadan teos  Lienzo Tlaxcala käsitteli Meksikon espanjalaisvalloitusta
Asteekit hyökkäsivät rajusti espanjalaisia vastaan, intiaaneja kaatui jo siihen aikaan vanhentuneiden tykkien tuleen. Vaikka hyökkääjiä kuoli runsaasti, heitä tuli suurina aaltoina. Espanjalaisten asema alkoi näyttää toivottomalta, kun myös vesi ja ruoka olivat loppumassa. Niinpä he päättivät paeta kaupungista erästä pengertietä pitkin. Saarelle olevaan kaupunkiin vievät pengertiet olivat katkonaisia ja asteekit olivat poistaneet katkoksien kohdalla olleet sillat estääkseen espanjalaisia pakenemasta. Niinpä espanjalaiset tekivät oman liikuteltavan sillan. Espanjalaiset pakenivat 1. heinäkuuta yöllä sateessa palatsistaan kohti Tlacopaniin vievää pengertietä. Hevosten kaviot oli peitetty räteillä, jottei niiden kopina kuuluisi. Erään kertomuksen mukaan vettä kantava nainen, toisen mukaan vartiomies huomasi heidät.
Kun espanjalaiset olivat sijoittamassa mukanaan kuljettamaansa siltaa ensimmäiseen kohtaan, taistelu alkoi. Asteekit hyökkäsivät kanootein pengertien vierestä ja myös tietä pitkin. Konkistadorit jäivät kapealle pengertien pätkälle saarroksiin ja paniikki ja sekasorto valtasi espanjalaiset. Taistelu oli ankara: Satoja espanjalaisia kuoli astekkien hyökätessä heitä vastaan. Nuolia satoi espanjalaisten päälle, ja he joutuivat jättämään kuljetettavan sillan taaksensa. Konkistadorit hyökkäsivät kohti asteekkeja yrittäen ylittää sillatonta pengertien aukkoa. Monet espanjalaiset hukkuivat Texcoco-järveen pengertien aukkoihin mukanaan kantamansa kullan ja haarniskojen alas painamina, tai asteekkien tappamana. Eräs espanjalainen hyppäsi pitkän loikan ratsullaan pengertien aukon yli.
Joissakin paikoissa jäljessä tulevat espanjalaiset pääsivät kulkemaan sateessa katkenneita sillan kohtia täyttävien kaatuneiden hevosten ja ruumiiden yli. Yli tuhat intiaaniliittolaista kuoli. Muun muassa Cortes ja hänen jukatanilainen intiaanivaimonsa selvisivät hengissä. Espanjalaisia kuoli satoja ja sanotaan, että kaikki haavoittuivat. Sen vuoksi tätä espanjalaisille tappiollista heinäkuun 1. päivän yötä vuonna 1520 on nimitetty sanoilla La noche triste, "surujen yö".
Tenochtitlánin tuho
Espanjalaiset palasivat nopeasti Tenochtitlaniin mukanaan suuri joukko asteekkien intiaanivihollisia ja aloittivat piirityksen. Puolustusta johti asteekkipäällikkö Cuauhtémoc edeltäjänsä Cuitlahuacin kuoltua isorokkoon. Espanjalaisten intiaaniliittolaisia oli 80 000, espanjalaisia alle 600. Konkistadorit suunnittelivat kaupungin valtauksen: he aikoivat ensin vallata kaupungin ympäristön strategiset kylät, ja sitten hyökätä kaupunkiin.
Espanjalaiset onnistuivat valtaamaan Tenochtitlanin ympäristön kyliä, mutta Cuauhtémoc onnistui torjumaan espanjalaisten hyökkäyksen Tenochtitlániin Tlacopanin pitkässä, verisessä taistelussa, jota käytiin sekä maalla että vedessä. Asteekkien voiton seurauksena espanjalaiset menettivät valtaamiaan alueita. Asteekit kykenivät vastaamaan joustavasti espanjalaisten taktiikkaan. Konkistadorit liittolaisineen onnistuivat kuitenkin katkaisemaan tiet Tenochtitlániin heinäkuun aikana, samoin kuin sinne vievän vesijohdon. Alkoi noin kolme kuukautta kestänyt Tenochtitlánin piiritys. Espanjalaisten mukanaan tuoma virustauti, jolle asteekeilla ei ollut vastustuskykyä, sekä puute ruuasta ja vedestä heikensivät kaupungin puolustusta. Espanjalaiset liittolaisineen hyökkäsivät kaupunkiin, ja alkoi taistelu talo talolta. Monet kaupungin asukkaat pakenivat Tenochtitlánin saaren pohjoisosaan Tlatelolcoon.
Lopulta asteekkien viimeinen sotapäällikkö Cuauhtémoc antautui. Espanjalaiset kiduttivat kuoliaaksi tai hirttivät vankejaan. Talot ja temppelit poltettiin maan tasalle mukanaan asteekkien historiallisen tiedon sisältäneet kirjat. Voimaan saatettiin Encomienda-järjestelmä, joka käytännössä teki asteekeista maaorjia. Cortés epäili Cuauhtémocin ja tämän serkun, Tacuban hallitsijan suunnittelevan hänen murhaamistaan, joten hän hirtätti heidät ja kolmannen miehen varoittavana esimerkkinä. . Eurooppalaisten mukanaan tuomat kulkutaudit, kuten isorokko ja tuhkarokko, tappoivat monia, mahdollisesti jopa 90 prosenttia väestöstä.
Liike
Liike voi tarkoittaa seuraavia:
FBT Karhut
FBT Karhut United on porilainen salibandyn erikoisseura. Sillä on noin 20 joukkuetta, joissa pelaa lähes 450 pelaajaa. Lisenssimäärällä mitattuna seura on Suomen 27. suurin salibandyseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi nimellä FBT Pori keväästä 2005 kevääseen 2012 asti. Keväästä 2012 kaikki seuran joukkueet ovat käyttäneet pelkkää Karhut -nimeä. FBT-etuliite on ainoastaan yhdistyksen nimessä. Muut joukkueet käyttivät koko ajan nimeä FBT Karhut (keväästä 2012 pelkkä Karhut).
Karhujen miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2016–2017 maan toiseksi korkeinta sarjatasoa divaria. Karhujen naisten edustusjoukkue putosi kauden 2015-16 päätteeksi 2. divisioonaan. Miesten edustusjoukkue nousi liigaan kaudeksi 2010–2011. Miesten edustusjoukkue pelasi liigaa myös kaudella 2018–2019. Kaudella 2019-2020 joukkue haki jälleen vauhtia divarista. Valitettavasti koronan vuoksi kausi keskeytyi, mutta Covid-19 vuoksi pitkälti tyhjille katsomoille pelatun kauden 2020-2021 päätteeksi joukkue juhli jälleen Divarin mestaruutta, jonka johdosta joukkue nousi jälleen kaudelle 2021-2022 korkeimmalle sarjatasolle, F-liigaan.
Historia
thumb|right|FBT Porin logo 2005-2012|250px FBT Karhut United on perustettu vuonna 1992 nimellä Oilporin Pallo. Vuodesta 1995 alettiin käyttää nimeä Porin Salibandykarhut. Junioritoiminta aloitettiin 1996 ja naisjoukkueen toiminta 1998. Vuonna 2005 aloitettiin yhteistyö junioriseura SB Sharksin kanssa ja perustettiin FBT Pori ry vastaamaan miesten edustusjoukkueen taloudesta ja toiminnasta. Samassa yhteydessä miesten edustusjoukkue otti nimekseen FBT Pori, muiden joukkueiden jatkaessa nimellä FBT Karhut ja FBT Sharks. Keväällä 2008 Karhujen ja Sharksien yhteistyöstä seurasi FBT Sharks-joukkueiden siirtyminen osaksi Karhu-organisaatiota. Samalla Karhujen virallinen nimi sai nykyisen muodon FBT Karhut United ry.
Miesten edustusjoukkue nousi I-divisioonassa pelatun kauden 2007–2008 päätteeksi salibandyliigaan. Visiitti korkeimmalla sarjatasolla jäi kuitenkin ranskalaiseksi, kun FBT Pori putosi tulokaskauden päätteeksi liigasta. Kaudella 2009–2010 joukkue pelasi I-divisioonaa länsilohkossa nimellä FBT Pori, mutta nousi kaudeksi 2010–2011 jälleen liigaan. Heikon Divarikauden 2013–2014 jälkeen Karhut putosi miesten kolmanneksi ylimmälle sarjatasolle, II-divisioonaan. Joukkue nousi heti yhden II-divisioonakauden jälkeen takaisin Divariin. Kaudella 2017–2018 joukkue nousi salibandyliigaan voittamalla Divarin finaalisarjassa Loviisan Torin.
Kaudella 2016–2017 Karhut sijoittui Divarin runkosarjassa toiselle sijalle. Joukkue eteni aina Divarin finaaliin, jossa SB Welhot oli porilaisjoukkuetta parempi otteluvoitoin 3–1. Karhut kohtasi Salibandyliigan karsinnoissa Rauman SalBan. Karsintasarja päättyi lopulta Salban 3–1-voittoon.
Kauden 2017–2018 aikana Karhut vaihtoi päävalmentajaa, kun Pekka Nylund korvasi Jani Kannoston. Joukkue oli pitkään sarjataulukon loppupäässä. Päätöskierrosten voittojen myötä joukkue sijoittui runkosarjassa kuudenneksi. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Karhut kaatoi Nurmon Jymyn otteluvoitoin 2-0. Välierissä Karhut voitti runkosarjavoittaja NST:n otteluvoitoin 2–0. Finaaleissa Loviisan Tor otti avausottelusta ylivoimaisen voiton. Tämän jälkeen Karhut voitti kolme peräkkäistä ottelua voittaen samalla Divarin mestaruuden. Mestaruuden myötä porilaisjoukkue nähtiin Salibandyliigassa kaudella 2018–2019, mutta visiitti jäi jälleen ranskalaiseksi, kun ÅIF voitti Karhut liigakarsinnoissa. Karhut pelasivat kaudet 19-20 ja 20-21 divarissa, mutta nousivat takaisin F-Liigaan kaudeksi 21-22.
Miesten edustusjoukkueen runkosarjatilastot
Naiset
FBT Karhujen naisjoukkue pelaa kaudella 22-23 Länsirannikon kolmosdivisioonassa.
TAE-sopimus
Tavanomaiset aseet Euroopassa (TAE ) -sopimus on Belgian, Bulgarian, Kanadan, Tšekin ja Slovakian liittovaltion, Tanskan, Ranskan, Saksan, Kreikan, Unkarin, Islannin, Italian, Luxemburgin, Alankomaiden, Norjan, Puolan, Portugalin, Romanian, Espanjan, Turkin, Neuvostoliiton, Britannian ja Yhdysvaltain vuonna 1990 allekirjoittama sopimus, joka asetti ylärajat ei-ydinaseille Euroopassa Atlantilta Uralille.
Sopimuksessa sovittiin Varsovan liiton ja Naton saavan pitää sama määrä aseita Euroopassa. Sopimukseen kuului neljä aluetta, joilla aseiden määriä rajoitettiin erikseen, kuten Keski-Eurooppa ja Kiovan ja Leningradin sotilaspiirin eteläosa (60°15"N) ja ns. sivustamääräykset, jotka rajoittivat aseiden määriä mm. Pohjois-Venäjällä Suomen ja Norjan rajoilla.
Määrät olivat (40 kk sopimuksen solmimisesta):
TAE-sopimuksen uudistamisesta sovittiin Lissabonissa ETYJ:n huippukokouksessa 1996 Venäjän vaatimuksesta Varsovan liiton lakkauttamisen jälkeen ja Naton laajennuttua itään. Sopimusta uudistettiin vuonna 1999. Uusi TAE-sopimus rajoittaa määriä maakohtaisesti, ei sotilasliittojen perusteella. Ainoastaan Valko-Venäjä, Kazakstan, Ukraina ja Venäjä ovat ratifioineet uuden sopimuksen. Nato-maat ilmoittivat ratifioivansa sopimuksen vasta kun Venäjä vetää joukkonsa pois Georgiasta Venäjän ja Georgian tekemän sopimuksen mukaisesti vuoden 2008 loppuun mennessä, mitä Venäjä ei ole kuitenkaan tehnyt. Venäjä presidentti Vladimir Putin kuitenkin ilmoitti 26. huhtikuuta 2007 puheessaan Venäjän jäädyttävän sopimuksen toteuttamisen, koska Naton jäsenet eivät ole ratifioineet sitä. Venäjä ei kuitenkaan irtisanoutunut sopimuksesta. EU valitteli Venäjän päästöstä ja myös sotilasliitto Nato ilmaisi pettymyksensä Venäjän päätökseen. Naton lausunnon mukaan TAE-sopimus on Euroopan turvallisuuden ja vakauden kulmakiviä. Venäjän pääesikunnan päällikön mukaan Nato on ylittänyt sopimuksen rajoitukset 6 000 panssarivaunulla, 10 000 panssariajoneuvolla 5 000 tykillä ja 1 500 lentokoneella.
Kelkkailu
thumb|Nelimiehinen joukkue rattikelkan kyydissä [[Davosissa vuonna 1910.]] Kelkkailu on kilpaurheilun muoto, jonka eri lajityyppien yhdistävä piirre on pyrkimys edetä kelkalla tarkoitusta varten suunniteltu rata mahdollisimman nopeasti. Ratakelkkailulajeja ovat mahakelkkailu (skeleton), rattikelkkailu (bobsleigh) sekä ohjaskelkkailu (luge) keino- ja luonnonradoilla. Kelkkailu on jakautunut lajeittain kahteen eri liittoon, jossa skeletonia ja rattikelkkailua hallinnoi kansainvälinen kelkkailuliitto FIBT (Federation Internationale de Bobsleigh et de Tobaganning) ja ohjaskelkkailua lajin erikoisliitto FIL (Fédération Internationale de Luge de Course).
Ohjaskelkkailu
Ohjaskelkkailussa maataan kelkan päällä selällään jalat menosuuntaa kohti. Ohjaskelkkailussa kilpaillaan sekä yksin- että parikilpailussa, jossa toinen kilpailija makaa selällään toisen alaruumiin päällä. Erityisen suosittua laji on Saksassa, Itävallassa ja Italiassa.
Ohjaskelkkailuun soveltuvia keinoratoja on maailmassa vain 17 kappaletta 10 eri maassa. Uusien ratojen rakentaminen on kallista, eikä niitä rakenneta yleensä kuin talviolympialaisten kilpailupaikoiksi. Tämän johdosta lajista on olemassa kansainvälisen liiton hyväksymä ja hallinnoima luonnonradoille suunniteltu muunnos, jota yritetään myös saada "isoveljensä" tapaan olympialajiksi.
Rattikelkkailu
Rattikelkkailussa kilpaillaan kahden ja neljän hengen kelkoilla. Kelkkoja ohjataan vaijereilla. Rattikelkkailu on ollut olympiaohjelmassa ensimmäisistä kisoista lähtien lukuun ottamatta 1960 Squaw Valleyn kisoja.
Rattikelkkailuun soveltuvia ratoja on maailmassa ainoastaan 12, joista ainoastaan Sankt Moritzissa sijaitseva rata on luonnonjäästä valmistettu.
Skeleton
Skeletonissa eli mahakelkkailussa kilpailija makaa kelkan päällä mahallaan pää menosuuntaa kohti. Kilpailuja käydään keinoradoilla. Olympialaisten ohjelmassa laji on ollut vuosina 1928 ja 1948 sekä vuodesta 2002 lähtien.
Nemanja Vidić
Nemanja Vidić (, s. 21. lokakuuta 1981 Užice, Jugoslavia) on serbialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura
Vida, kuten hänen lempinimensä kuuluu, aloitti jalkapallouransa seitsemänvuotiaana paikallisessa junioriseurassa, Jedinstvo Užicessa. Samassa seurassa pelasi myös Nemanjan isoveli Dušan. Sieltä Nemanja siirtyi toiseen paikallisseuraan, Sloboda Užiceen.
Nemanja siirtyi heinäkuussa 2004 Venäjän jättiseura Spartak Moskovaan. Siirtosummaa ei koskaan julkistettu, mutta raporttien mukaan Vidićistä tuli siirron myötä Venäjän liigan kaikkien aikojen kallein puolustaja.
Vida ei kuitenkaan pelannut Moskovassa kuin runsaan vuoden, ennen kuin Manchester United FC osti hänet tammikuun viidentenä päivänä vuonna 2006 runsaalla seitsemällä miljoonalla punnalla. Vidićin siirrosta Unitediin huhuttiin jo vuonna 2003, mutta silloin mitään konkreettista ei kuitenkaan tapahtunut. Manchester Unitedin manageri Sir Alex Ferguson totesi siirron yhteydessä, että "hyvät puolustajat voittavat joukkueilleen pokaaleja, ja Vidić on hyvä puolustaja".
Vida teki debyyttinsä Unitedin paidassa 25. tammikuuta Blackburn Roversia vastaan, ja vakiinnutti sen jälkeen paikkansa avauskokoonpanossa Rio Ferdinandin vierellä. Ensimmäisen maalinsa hän teki seuraavana syksynä, kun toppari puski pallon Wigan Athleticin verkkoon lokakuun 14. päivänä. Sopeutuminen Englantiin ei ollut kuitenkaan serbialaiselle kovin helppoa: Venäjän liigan loppumisen jälkeen Vidić ei ollut harjoittelut yli kuukauteen ja ongelmia oli loukkaantumistenkin kanssa. Vidić olikin erittäin kiitollinen Fergusonin avusta United-uransa alkuaikoina. Ferguson puolestaan on kehunut Vidicin puolustustaitoja ja verrannut serbin pelityyliä Unitedin entiseen toppariin, Steve Bruceen. United-fanien keskuudessa serbi onkin noussut kulttiasemaan kovan ja rohkean pelityylinsä takia.
Vidić mursi solisluunsa maaliskuun viimeisenä päivänä vuonna 2007, mutta ehti vastoin ennustetta palata vielä kentälle ennen kauden loppua. United hävisi Mestarien liigan välierissä AC Milanille ja FA Cupin finaalissa Chelsealle, mutta liigamestaruus matkasi neljän vuoden tauon jälkeen Manchesteriin. Samalla toppari valittiin Valioliigan Vuoden Joukkueeseen seitsemän muun United-pelaajan tavoin. Vidić valittiin samana vuonna myös Serbian parhaaksi ulkomailla pelaavaksi pelaajaksi. Saman palkinnon toppari voitti myös vuonna 2005, silloin Moskovassa pelatessaan.
8. marraskuuta 2007 Vidić teki Manchester Unitedin kanssa uuden jatkosopimuksen. Sopimuksen oli tarkoitus kestää kesään 2012 saakka. 2010 Manchester United ja Vidić solmivat kuitenkin uuden sopimuksen, joka piti serbialaisen joukkueessa vuoteen 2014 saakka. Sopimuksella katkaistiin huhut Vidićin mahdollisesta siirrosta espanjalaisjätti Real Madridiin.
Vidić sanoi 7. helmikuuta 2014, että hän jättää Manchester Unitedin kauden 2013-2014 päätteeksi, kun hänen sopimuksensa päättyy. Vidić pelasi viimeisen pelinsä Manchesterissa 6. toukokuuta 2014 Hullia vastaan. Hän sai tuossa ottelussa yleisöltä kolme kertaa taputukset seisaaltaan. Ensimmäiset ennen ottelua pelaajaesittelyssä, toiset hänen tullessaan kentälle Phil Jonesin tilalle ja kolmannet, kun hän koski ensimmäistä kertaa palloon.
Vidić siirtyi edellisen sopimuksen päätyttyä Serie A -joukkue Inter Milaniin. Tammikuussa 2016 sopimus Interin kanssa päättyi, ja 11 päivää myöhemmin Vidić ilmoitti lopettavansa uransa.
Vidić aloitti maajoukkueessa 12. lokakuuta 200 Italiaa vastaan ja edusti sen jälkeen Italiaa vajaat 30 kertaa. Vida oli yksi osa Serbia ja Montenegron maajoukkueen "Famous Four" -puolustuslinjaa, joka päästi vuoden 2006 MM-kisojen karsinnoissa ainoastaan yhden maalin kymmenessä ottelussa. Itse kesän 2006 MM-kisoissa Vidić ei pelannut yhtään ottelua. Ensimmäisestä ottelusta toppari oli pelikiellon takia sivussa, ja 12. kesäkuuta hän loukkasi polvensa törmättyään harjoituksissa Mateja Kežmanin kanssa. Vidić lopetti maajoukkueuransa lokakuussa 2011.
Västanfjärd
Västanfjärd (30.12.1972 asti Vestanfjärd) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Kemiön saarella Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Västanfjärd liitettiin vuoden 2009 alussa uuteen Kemiönsaaren kuntaan, jonka muodostavat Västanfjärdin lisäksi myös Kemiön ja Dragsfjärdin kunnat. Asiasta päättivät kolmen kunnan valtuustot 26. kesäkuuta 2007. Kunnassa asui noin 800 henkeä, ja sen pinta-ala oli alle sata neliökilometriä. Kunta oli kaksikielinen. Sen asukkaista 88 prosenttia puhui äidinkielenään ruotsia ja 11 prosenttia suomea.
Västanfjärdin naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Dragsfjärd, Kemiö, Särkisalo ja Tammisaari. Entisiä naapurikuntia olivat Dragsfjärdiin vuonna 1969 liitetty Hiittinen ja Tenholaan vuonna 1977 liitetty Bromarv; Tenhola puolestaan liitettiin Tammisaareen vuonna 1993.
Vesta-silli on nimetty Västanfjärdin mukaan vuonna 1949.
Vuonna 2019 Västanfjärd valittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi.
"Perinteikäs kunta, joka tähtää tulevaisuuteen" oli kunnan motto.
Historiaa
Västanfjärdin alueelta on löydetty vajaat 20 pronssikautista hiidenkiuasta, mutta esihistoriallisia esinelöytöjä ei ole tehty. Koska merkkejä rautakautisesta asutuksesta ei ole, on oletettu paikkakunnan saaneen ruotsalaiset uudisasukkaansa keskiajan kuluessa. Kaikki Västanfjärdin henkikirjakylät esiintyivät vuoden 1540 maakirjassa.
Västanfjärd kuului 1600-luvulla suureen Kemiön vapaaherrakuntaan, jonka kuningas Kustaa II Aadolf lahjoitti kanslerilleen Axel Oxenstiernalle. Västanvikin ratsutilan omisti Suomen sodan jälkeen Vänrikki Stoolin tarinoissa esiintyvä eversti Carl Johan von Konow, joka asui siellä vuosina 1840–1846.
Västanfjärdin aikaisempi tärkeä elinkeino jo 1600-luvulta lähtien oli kalkin louhinta ja poltto. Illon seudun maanomistajat perustivat 1880-luvulla kaivosyhtiön kalkkivarojen hyödyntämiseksi, ja kalkkiuuneja rakennettiin myöhemmin myös Bredvikiin, Brännbodaan ja Lammalaan. Särkisalolaisen Förbyn kalkkikaivoksen omistaja Karl Forsström osti 1900-luvun alkupuolella Västanfjärdin pienet kalkkiyritykset. Viimeisenä toiminut Lammalan kalkkikaivos suljettiin vuonna 1952. Västanfjärd muodostettiin Kemiön kappeliseurakunnaksi vuonna 1693, ja ensimmäisen oman papin se sai vuonna 1779. Seurakunnasta päätettiin tehdä itsenäinen vuonna 1904, mutta päätös toteutui vasta Kemiön kirkkoherran vaihtuessa vuonna 1921.
Kylät
Billböle, Brännboda, Finsjö, Galtarby, Gräggnäs, Kobböle, Misskärr, Nivelax, Norrlammala, Pörtsnäs, Sirnäs, Söderlammala, Södersundvik, Tappo, Västanfjärd, Vesterillo, Östanå.
Victor Wong
pienoiskuva|Victor Wong Victor Wong (30. heinäkuuta 1927 – 12. syyskuuta 2001) oli näyttelijä. Hän syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, ja oli toisen polven amerikankiinalainen.
Wong valmistui Lowell High Schoolista 1945 ja opiskeli sittemmin Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, Chicagon yliopiston Divinity Schoolissa ja San Franciscon taideinstituutissa. Hän sai paikan KQED:n uutistenlukijana, mutta joutui lopettamaan työn sairastuttuaan Bellin halvaukseen.
Näyttelijä
Wong aloitti näyttelijänuransa paikallisessa aasialaisamerikkalaisessa teatterissa. Myöhemmin hän sai entistä merkittävämpiä rooleja New Yorkissa. Tämä toi hänelle rooleja televisiossa ja lopulta elokuvissa.
Kun Wong ei ollut kuvauksissa, hän asui Sacramentossa, Kaliforniassa. Hänellä oli tunnettuja rooleja muun muassa elokuvassa 3 Ninjaa (1992) ja sen jatko-osissa myöhemmin 1990-luvulla sekä elokuvissa Säpinää Chinatownissa (1986) ja Viimeinen keisari (1987).
Wong vetäytyi terveyssyistä vuonna 1998. Hän oli naimisissa neljästi ja sai viisi lasta: Emilyn ja Heatherin, Antonin, Lyonin ja Duncanin. Lyon kuoli väkivaltaisesti Sacramentossa vuonna 1986. Wongin viimeinen avioliitto kesti hänen kuolemaansa saakka.
Kuolema
Wong menehtyi sydämen vajaatoimintaan Kaliforniassa 12. syyskuuta 2001. Hän oli edellisenä päivänä kuullut syyskuun 11. päivän iskuista ja todennut, että ”maailma ei enää koskaan olisi ennallaan”.
Valmistusarkisto
Valmistusarkisto sisältää tuotteen valmistusta, varastointia ja jakelua koskevien tietojen tallenteet, joita säilytetään ainakin tuotteen elinkaaren ajan. Tuotteeseen merkityn tunnisteen avulla tuote voidaan yksilöidä ja jäljittää sen vaiheet arkiston tietojen perusteella. Tunnisteena voi olla sarjanumero tai muu tunnistusnumero kuten valmistuserän numero. Valmistuserällä tarkoitetaan samanlaisten tuotteiden joukkoa ennen tuotelajin vaihtoa.
Valmistusarkistoon tallennetaan tunnisteen lisäksi tiedot esimerkiksi päivämääristä, tuotanto- ja ympäristöolosuhteista, laadunvarmistuksesta ja tuote-erän suuruudesta. Tuotetta koskevia tietoja joudutaan jäljittämään useimmiten silloin, kun omavalvonta, viranomaisen valvonta tai käyttäjä havaitsee ettei raaka-aine tai tuote täytä turvallisuus- tai laatuvaatimuksia.
Yellowhead Highway
The Yellowhead Highway -maantie Kanadassa on itä-länsisuuntainen valtaväylä, joka yhdistää Brittiläisen Kolumbian, Albertan, Saskatchewanin ja Manitoban provinssin. Vaikka Yellowhead Highway on osa Trans-Canada Highway -tieverkkoa, ei sitä pidä sekoittaa alkuperäiseen Trans-Canada Highway -maantiehen, joka kulkee etelämpänä. Yellowhead Highwayn tunnus on koko matkalla Highway 16.
Tie ylittää Kanadan kalliovuoret Mount Robson Provincial Park luonnonpuiston ja Jasperin kansallispuiston alueilla Yellowhead Pass -solaa pitkin, 1 130 metrin korkeudella merenpinnasta. Yellowhead-sola ja tie on molemmat nimetty irokeesi-métis-turkiskauppias Pierre Bostonaisin mukaan. Hänen lempinimensä oli Tête Jaune (ranskaksi tarkoittaa keltaista päätä), jonka hän sai vaaleista hiuksistaan.
Tien länsipää sijaitsee Grahaminsaarella, Massetin kylässä, Brittiläisessä Kolumbiassa. Tie kulkee 101 kilometrin matkan saaren läpi Skidegaten satamaan, josta on 172 kilometrin mittainen lauttayhteys mannermaalle Prince Rupertiin.
Prince Rupertista tie kulkee kaakkoon 724 kilometrin matkan Prince Georgen kaupunkiin, ja edelleen 268 kilometriä Tête Jaune Cacheen. 100 kilometriä Tête Jaune Cachesta länteen tullaan Albertan puolelle ajamalla Kalliovuorten ylitse lähellä Jasperia. 366 kilometriä tästä tie kulkee Edmontonin läpi, 532 km myöhemmin Saskatoonin lävitse. Tie yhtyy Trans-Canada Highwayhin Portage la Prairiessa Manitobassa, 697 km Saskatoonista länteen. Virallisesti tien itäinen pää on The Forksissa Winnipegissä. Lauttamatkat mukaan lukien reitin pituus on 3 057 kilometriä.
The Yellowhead Highway Association on pyrkinyt jatkamaan Yellowhead Highwayn nimeä kantavaa tietä aina Abbotsfordiin saakka. Tästä seuraisi se, että osuus tiestä olisi yhtäaikaisesti sekä Yellowhead Highwaytä että Trans-Canada Highwaytä.