cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joshua Treen kansallispuisto
thumb|Kaktuksia Joshua Tree National Park on kansallispuisto Kaakkois-Kaliforniassa 225 kilometriä Los Angelesista ja 280 kilometriä San Diegosta. Se perustettiin vuonna 1994. Puisto on nimetty parsakasveihin kuuluvan joosuanpuun (Yucca brevifolia) mukaan – joosuanpuun englanninkielinen nimi on Joshua tree. Mormonien mielestä joosuanpuu muistutti Joosuaa kädet ojossa johdattamassa heitä kohti luvattua maata. Kansallispuiston esitteen mukaan puistossa on havaittu 240 eri lintulajia ja 700 putkilokasvilajia. Keväällä kukat ja joosuanjukat kukkivat. Kukkimisaika vaihtelee ilmaston ja kasvupaikan sijainnin mukaan (laaksossa vai vuortenrinteillä). left|thumb|Joshua Tree National Park Puisto on yksi suurimmista Yhdysvaltojen kansallispuistoista, käsittäen alueen kooltaan 800 000 eekkeriä (3 196 km²). Se jakautuu kahteen osaan sisältäen myös osan Coloradon ja Mojaven aavikoista. Nimistön mukaisesti alue on autiomaata tai aavikkoa. Kansallispuisto on avoinna ympäri vuoden ja sinne on kolme sisäänkäyntiä. Koska kesällä lämpötila kohoaa 38 °C:een, paras vierailuaika on keväällä ja syksyllä. Mojaven aavikolla on Coloradon aavikkoa kosteampaa ja siten joosuanjukka kasvaa siellä. Puistossa on vain viisi keidasta, joissa on vettä.
Reiko Aonuma
Aonuma kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Aonuma kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976 ja Aasian kisoissa 1974 kultaa voittaneeseen kokoonpanoon.
Joshua Treen kansallispuisto
Yhtenä kansallispuiston uhkana ovat maastopalot, joiden määrä ja laajuus on lisääntynyt 1960-luvulta asti. Kolmasosa niistä syttyy salamasta ja loput ihmisten aiheuttamina. Kansallispuiston mukaan palot eivät ole alueen kasvillisuudelle tarpeellisia ja ilmeisesti maastopalojen määrä ylittää jo kasvien uusitumisnopeuden. Kansallispuiston tiedotteiden mukaan kesällä kiellettiin avotulen teko. 40 prosenttia männyistä ja katajista on palanut. Joosuanjukka kasvaa satoja vuosia, mutta sen uusiutuminen palon jälkeen vie sata vuotta.
Toinen ongelma kansallispuistossa on Los Angelesin ja San Diegon kaupungeista ajoittain leijaileva savusumu.
Meduusa-festivaali
Meduusa-festivaali on Kymenlaakson ammattikorkeakoulun viestinnän opiskelijoiden järjestämä valtakunnallinen kulttuuritapahtuma. Se kokoaa Kouvolan Kasarminmäen media-kampukselle viestinnän ja taiteen opiskelijoita, asiantuntijoita ja muita alasta kiinnostuneita ympäri Suomen.
Meduusa-festivaali rakentuu vuosittain vaihtuvan teeman ympärille, jota tuetaan luennoitsijavalinnoilla, kilpailusarjojen aiheilla sekä oheisohjelmalla. Festivaali huipentuu toisena päivänä järjestettävään palkintogaalaan sekä iltabileisiin.
Vuonna 2010 jo yhdettätoista kertaa järjestettävän Meduusa-festivaalin otsikkona oli: Nostalgia.
Sandra Milo
thumb|right|250px|Milo vuoden 1960 elokuvassa Adua e le compagne thumb|right|250px|Milo vuonna 1956 Sandra Milo (s. 11. maaliskuuta 1935 Tunis, Tunisia) on italialainen näyttelijä, joka on esiintynyt rooleissa muiden muassa Federico Fellinin elokuvissa 8½ (1963) ja Giulietta ja viettelykset (1965). Hän syntyi Tunisian pääkaupungissa Tunisissa ja voitti 1960-luvulla kaksi Nastro d'Argentoa.
Helena Kallio
Helena Katariina Kallio (s. 13. maaliskuuta 1969 Turku ) on suomalainen kirjailija ja näyttelijä. Hän on työskennellyt myös ohjaajana, käsikirjoittajana ja teatterintutkijana. Kallio on julkaissut novelleja, runoja, artikkeleita sekä dramatisoinut näytelmiä. Hänen esikoisromaaninsa Ennen kuin sielu puutuu ilmestyi 2006.
Kallio voitti Gummeruksen ja Nuoren Voiman Liiton novellikilpailun 2002 novellillaan 04.02. Lisäksi hän on sai 2004 kunniamaininnan Solveig von Schoultz -kilpailussa ruotsinkielisellä runosarjalla Sisyfos ja oli ehdokkaana 2006 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Helena Kallion vanhemmat ovat professori Aili Nenola-Kallio ja tutkija Jussi Kallio.
Shin Mūmin (vuoden 1972 animaatiosarja)
Tuotanto
Sarjaa alettiin tuottamaan edellisen sarjan uudelleen tehtynä versiona, sen jälkeen kun Tove Jansson sanoi sarjan tekijöille, ettei sarjasta tullut sellainen kun hän olisi halunnut. Toisin kuin edeltäjänsä, sarja oli paljon lähempänä alkuperäisteoksia.
Liekkihuntulavastaja
Liekkihuntulavastaja (Sericulus bakeri) on lavastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Liekkihuntulavastajaa tavataan Adelbertin vuoristossa Papua-Uudessa-Guineassa. Sen levinneisyysalue on pieni, mutta laji on suhteellisen yleinen sopivissa elinympäristöissä, joten laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Liekkihuntulavastajan kannaksi on arvioitu 3 500–15 000 yksilöä.
SNCC
thumb|300px|Ensimmäinen juna saapuu Kinduun 2004 radan uudelleen avaamisen jälkeen. SNCC (Société nationale des chemins de fer du Congo) on Kongon demokraattisen tasavallan kansallinen rautatieyhtiö. Sisällissodan vuoksi maan rautatiet eivät olleet toiminnassa vuoden 1998 ja 29. kesäkuuta 2004 välisenä aikana. Sodan aikana tuhottiin 500 kilometriä rautateitä Manieman ja Katangan maakunnissa. Yhdysvallat on rahoittanut radan korjaustöitä. Avustusjärjestöt käyttävät usein rautateitä ruoan ja tarvikkeiden jakelussa.
Pekka Timonen
Pekka Timonen (s. 1966) on Vantaan kaupunginjohtaja vuodesta 2023. Hän on toiminut Lahden kaupunginjohtajana vuodesta 2018. Timonen on koulutukseltaan filosofian maisteri.
Hän aloittaa Vantaan kaupunginjohtajana syyskuun 2023 alussa.
Stetinin M-5
M-5 oli Stetinin-lentokonetehtaan ensimmäinen kone, jonka suunnitteli Dimitri Grigorovitš. Sen suunnittelussa saatettiin käyttää esikuvana ranskalaista F.B.A.-lentovenettä. Konetta valmistettiin sata kappaletta, joilla oli vähäistä sotilaskäyttöä.
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimilla oli yksi, vuonna 1918 Kuokkalan rantaan ajelehtinut Stetinin M-5. Sillä lennettiin kesään 1919 asti, jolloin se upposi.
George Lincoln Rockwell
George Lincoln Rockwell (9. maaliskuuta 1918 – 25. elokuuta 1967) oli American Nazi Party -puolueen perustaja ja johtaja, ja kenties merkittävin yhdysvaltalainen uusnatsijohtaja. Hänestä käytetään myös sotilasarvonsa mukaista nimitystä ”Commander”. Hänet murhattiin vuonna 1967.
Elämä
Rockwell syntyi Bloomingtonissa, Illinoisissa. Hänen vanhempansa, englantilais-skotlantilainen George Lovejoy Rockwell ja saksalais-ranskalaista syntyperää oleva Claire Schade Rockwell, olivat molemmat kuuluisia vaudeville-koomikkoja ja näyttelijöitä. Rockwell opiskeli Hebron Academyssa Lewinstonissa, Mainessa. Lopetettuaan opiskelut Brown Universityssä Rockwell liittyi Yhdysvaltain merivoimiin ja palveli siellä toisen maailmansodan ja Korean sodan ajan.
Rockwell oli vahva kansallissosialismin kannattaja ja holokaustin kieltäjä
Rockwell salamurhattiin ampumalla vuonna 1967. Murhasta epäiltynä pidätettiin 29-vuotias John Patler, jonka ase löydettiin hylättynä muutaman korttelin päässä ampumapaikasta. Patler oli toiminut puolueen johtotehtävissä ja Rockwellin kustannustoimittajana puolueen The Stormtrooper -uutiskirjeessä. Rockwellin seuraaja Matt Koehl tiedotti lehdistölle, että Patler oli erotettu puolueesta saman vuoden huhtikuussa ”bolševikkiläisten taipumusten” vuoksi. Patler todettiin syylliseksi Rockwellin murhaan ja tuomittiin joulukuussa 1967 kahdenkymmenen vuoden vankeusrangaistukseen.
Rockwellin hautajaiset pidettiin 30. elokuuta 1967, mutta Pentagon esti hautaamisen Culpeper National Cemetery -hautausmaalle, koska saattue kieltäytyi poistamasta käsinauhojaan, joissa oli tunnuksena hakaristi. Rockwellin maalliset jäännökset kuljetettiin American Nazi Partyn päämajaan Arlingtoniin, missä hänen ruumiinsa poltettiin 31. elokuuta 1967 salaisissa hautajaisissa.
Marlon Brando esitti Rockwellia minisarjassa Roots: The Next Generation.
Erkki Junkkarinen
Erkki Aukusti Junkkarinen (22. huhtikuuta 1929 Suonenjoki – 9. huhtikuuta 2008 Hämeenlinna ) oli suomalainen laulaja. Junkkarinen oli Suomen suosituin artisti 1970-luvulla, jolloin hän sai Suomen ensimmäisen platinalevyn albumista Ruusuja hopeamaljassa ja 11 kultalevyä.
Junkkarisen levytyksiä ovat esimerkiksi ”Ruusuja hopeamaljassa”, ”Lappeenrantaan”, ”Nuoruusmuistoja”, ”Keinumorsian” ja ”Kappale kauneinta Suomea”.
Lapsuus ja nuoruus
Erkki Junkkarinen syntyi Suonenjoella 22. huhtikuuta 1929 ja vietti ensimmäiset vuotensa Iisveden sahataajamassa sijainneessa pienessä mökissä, jonka naapurissa asui sanoittaja ja säveltäjä Lauri Jauhiainen. Junkkarinen muutti 14-vuotiaana perheensä mukana Lappeenrantaan. Siellä hän alkoi päivätyön ohessa esiintyä paikallisen Symphony-orkesterin solistina vuonna 1947.
Junkkarinen osallistui ensimmäiseen laulukilpailuunsa Helsingissä vuonna 1948. Kisan päätuomari Eero Väre kehotti häntä ottamaan yhteyttä Fazer-levy-yhtiön tuotantopäällikkö Toivo Kärkeen koelaulua ja levyttämistä varten. Kärki vakuuttuikin Junkkarisen kyvyistä. Ensimmäinen levytys ilmestyi kuitenkin vasta kaksi vuotta myöhemmin, ja sitä ennen vuonna 1950 hän oli voittanut Helsingin työväentalolla järjestetyt Suomen ensimmäiset kupletti- ja iskelmälaulajien kuninkuuskilpailut.
Levytysuran alkuvaiheet
Junkkarinen nousi suosioon vuonna 1950 heti ensilevytyksellään, venäläissävelmällä ”Yksinäinen harmonikka”. Sen jälkeen Toivo Kärki kirjoitti hänelle lukuisia iskelmiä muutaman vuoden ajan, ensimmäisinä "Harhakuva", "Soita hiljaa kitarain" ja "Tuija, tehtaan tyttö". Kärjen-Reino Helismaan valssi ”Imatran Inkeri” oli syksyllä 1951 Suomen kolmanneksi myydyin levy. Samaan aikaan ensilevytyksen kanssa hän aloitti laajat kiertueet Helismaan, Esa Pakarisen ja Per-Erik Förarsin kanssa. Vuoden 1954 jälkeen Junkkarisen suosio alkoi hiipua ja levytykset harvenivat loppuakseen kokonaan moneksi vuodeksi, ja myös hänen yhteistyönsä Toivo Kärjen kanssa päättyi. Junkkarinen muutti vuonna 1957 Helsinkiin, jossa hän ryhtyi työskentelemään tukkukaupassa. Työn ohessa hän esiintyi satunnaisesti, kunnes pääsi esiintymään vakituisesti tanssiravintola Mikadoon, jossa hän esiintyi lähes joka ilta. Päivätyö tukussa kuitenkin jatkui.
Junkkarinen levytti 1960-luvulla vain seitsemän omaa levytystä, joukossa oli Eugen Malmsténin vuosikymmeniä aikaisemmin levyttämä ”Ruusut hopeamaljassa”, joka Junkkarisen versiona menestyi kuitenkin heikosti. Kiinnitys Mikadossa päättyi vuonna 1968, minkä jälkeen Junkkarinen oli lähtenyt keikkakiertueelle ja huomannut suosionsa elpyneen etenkin Pohjanmaalla. Hän vaihtoi levy-yhtiötä ja levytti marraskuussa 1970 Pauli Granfeltin yhtyeen solistina ensimmäisen albuminsa Vanhaan hyvään aikaan, jonka julkaisi Blue Master.
Erkki Junkkarisen 25-vuotistaiteilijajuhla järjestettiin PSO:n ja MTV:n avustuksella Helsingin Kulttuuritalolla keväällä 1974. Saman vuoden lopulla Junkkarisen vaimo kuoli yllättäen kotiinsa Junkkarisen itse ollessa keikkamatkalla.
Suursuosio
Suosion ja suurten esiintymispalkkioiden myötä Junkkarinen rakennutti tiilitalon Riihimäelle. Sinne hän muutti vaimonsa kanssa Helsingin Pakilasta juhannuksen alla 1977.
Viimeiset ajat
Tultaessa 1980-luvulle Junkkarisen suosio ja kysyntä alkoivat laantua nopeasti ja esiintymispalkkiot pienenivät. Myös levytyksiä ilmestyi aiempaa harvemmin: esimerkiksi vuonna 1982 häneltä ilmestyi vain yksi vähälle huomiolle jäänyt uusi julkaisu, ja muut olivat uusintajulkaisuja. Junkkarinen kuitenkin jatkoi esiintymistä 2000-luvulle asti.
Eläkevuosinaan hän asettui asumaan Hämeenlinnaan. Erkki Junkkarinen kuoli sairauskohtaukseen kotonaan 9. huhtikuuta 2008. Junkkarisen löysi kuolleena kotoaan omasta nojatuolistaan hänen vaimonsa. Paikalle saapuneet ensihoitajat totesivat Junkkarisen kuolleeksi tuloksettoman elvytyksen jälkeen. Hänet on haudattu Vuorentaan hautausmaalle Hämeenlinnaan (osasto 20, rivi 1, paikka 44).
Taiteilijakuva
Junkkarinen oli taitava viheltäjä ja tästä taidostaan hänelle annettiin tunnettu lempinimi 'Pakilan satakieli'. Junkkarisen vihellys on kuultavissa muun muassa Olavi Virran levytyksessä ”Sydänsuruja” vuodelta 1960. Valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin vuonna 1990.
Vuonna 1982 ilmestyneessä muistelmakirjassaan Toivo Kärki arvioi yhteistyötään Junkkarisen kanssa 1950-luvun alkuvuosina: ”Erkki Junkkarinen kiersi myös orkesterini kanssa ja levytti sävellyksiäni, hän oli yleensä kaikkein nopeimpia laulajia oppimaan. Jos tuli ohjelmistoon uusi kappale, soitin sen kaksi kertaa ja Eki osasi sen.” Kärjen mukaan Junkkarinen ei tuntenut nuotteja lainkaan. Junkkarinen puolestaan sanoi eräässä haastattelussa 2000-luvulla, että juuri Kärki opetti hänet laulamaan levylle, ja että hänen oma suuri esikuvansa oli Henry Theel. Veikko Tuomi puolestaan kuvaili 1970-lukua Tapio Niemen kirjoittamassa elämäkerrassa: ”Eki peittosi meidät kaikki, hänen menestyksessään ei muilla ollut nokan koputtamista. Mutta me saamme kiittää Ekiä siitä, että hänen suosionsa veti vielä kerran mukaansa meidät muutkin. Tehtiin keikkoja ja tehtiin levyjä.”
Junkkarista säesti erittäin usein Erkki Frimanin yhtye. Junkkarinen myös levytti useita Frimanin säveltämiä kappaleita. Menestyksekkäimmät 1970-luvun levynsä Junkkarinen teki PSO-levymerkille Pauli Granfeltin yhtyeen kanssa.
Erkki Junkkarisen tunnetuimpia iskelmiä ovat edellä mainittujen lisäksi muun muassa (1950-luvulta) ”Kun yö on valoton” sekä (1970-luvulta) ”Pieni hetki”, ”Vesivehmaan jenkka”, ”Kappale kauneinta Suomea” ja ”Sinun kanssasi tähtisilmä”. ”Lappeenrantaan”-humpasta muodostui vuodesta 1977 lähtien järjestettyjen Lappeenrannan humppafestivaalien tunnussävel. Junkkarinen teki 1970-luvulla myös uudet levytykset aiemmista menestyskappaleistaan ”Yksinäinen harmonikka”, ”Hopeahääpäivänä” ja ”Valssi menneiltä ajoilta”. Vuonna 1989 hän tallensi levylle oman versionsa Vladimir Vysotskin ”Ystävän laulusta”. Kaikkiaan Junkkarinen levytti liki 350 kappaletta lähes puolen vuosisadan aikana, Toivo Kärjen originaaleja 25. Junkkarinen oli pitkään pisimmän aktiivisen uran tehnyt suomalainen mieslaulaja, kunnes Eino Grön ohitti hänet.
Oopperalaulaja Jorma Hynninen on Erkki Junkkarisen pikkuserkku.
Auringon soihtu
Auringon soihtu (vaihtoehtoisia nimityksiä purkaus, roihupurkaus, roihu tai (eng.) flare ) on Auringon kaasukehässä tapahtuva voimakas purkaus ja yksi Auringon aktiivisuuden ilmentymistä. Yksittäisen purkauksen voima voi olla kymmenien miljoonien vetypommien luokkaa. Purkauksen on arvioitu liittyvän läheisesti Auringon pilkkuihin. Niiden kummankin esiintyminen kuumentaa Koronaa hetkellisesti paljon ja kiihdyttää Auringon atomeita ja muita hiukkasia lähelle valonnopeutta. Auringon soihtuja voi havaita muun muassa radio-, valo- ja röntgenteleskoopeilla. Maassa Auringon soihdut aiheuttavat radiosignaalihäiriöitä ja revontulia.
Purkausten synty ja revontulet
Auringon soihtu syntyy, kun useita erimerkkisiä magneettisia napoja edustavia auringonpilkkuja kasaantuu yhteen synnyttäen voimakkaan ja monimutkaisen magneettikentän. Kun magneettinen voimaviivarakenne sitten äkillisesti yksinkertaistuu, osa suljetuista voimaviivoista repeää avoimiksi, vapauttaen samalla osan magneettikenttään sitoutuneesta energiasta räjähdysmäisesti. Tapahtumaketju aiheuttaa aurinkotuulimyrskyn, joka sinkoutuu ulos auringon magneettisia voimaviivoja seuraten. Auringon ollessa aktiivinen purkauksia esiintyy useita päivässä, hiljaisena aikana noin yksi viikossa.
Astronautteihin kohdistuvat riskit
Purkauksille altistumisen on oletettu olevan vaarallista pitkillä avaruuslennoilla. Avaruusaluksessa olevalle astronautille harvinaisen voimakas purkaus saattaisi aiheuttaa vakavan säteilysairauden tai olla jopa hengenvaarallinen. Pienemmät altistumiset lisäävät syöpäriskiä. Joidenkin arvioiden mukaan voimakas, vuoden 1972 havaitun kaltainen suurroihu aiheuttaisi avaruuskävelyn aikana monissa tapauksissa muutaman viikon sisällä kuolemaan johtavan 4 Sv säteilyannoksen, ja avaruusaluksen sisälläkin sallittua huomattavasti suuremman 0,1 Sv annoksen, joka lisää syöpäriskiä.
Auringon aktiivisuusluokitus
Auringon aktiivisuutta kullakin ajankohdalla merkitään kirjaimilla A, B, C, M tai X. Nämä jaetaan alaluokkiin (esim. A1, A2, ... A9). X2 on kaksi kertaa voimakkaampi purkaus kuin X1 ja neljä kertaa voimakkaampi kuin M5. normaalisti Auringon aktiivisuus on välillä A ... C. Noin 20 vuoden välein toistuu luokan X20 tai yli soihtu, jonka säteily vastaa kahta milliwattia per neliökilometri.
Muiden tähtien roihupurkaukset
Muillakin tähdillä havaitaan voimakkaita roihupurkauksia. Eniten ja voimakkaimpia purkauksia on nuorilla tähdillä, esimerkiksi niin sanotuilla flare-tähdillä, jotka ovat punaisia kääpiöitä. Joillain Aurinkoa muistuttavilla vanhoilla tähdillä on havaittu voimakkaita niin sanottuja supersoihtuja, jotka ovat 10 – 100 miljoonaa kertaa Auringossa satunnaisesti esiintyviä suuria 1024 joulen energian vapauttavia soihtuja voimakkaampia. Arvellaan, ettei näin suuria soihtuja olisi sattunut kahteen miljoonaan vuoteen.
Aiheesta muualla
Solfackla
Kurt von Schleicher
Kurt von Schleicher (, []) (7. huhtikuuta 1882 Brandenburg an der Havel – 30. kesäkuuta 1934 Potsdam ) oli saksalainen jalkaväenkenraali ja Weimarin tasavallan viimeinen valtakunnankansleri.
Schleicherista tuli merkittävä taustavaikuttaja Heinrich Brüningin hallituksen aikana 1930–1932. Hän toimi puolustusministeri kenraali Wilhelm Groenerin avustajana. Myöhemmin Schleicher, joka oli solminut läheiset suhteet presidentti Paul von Hindenburgiin, riitautui Brüningin ja Groenerin kanssa. Lähinnä juuri Schleicherin juonittelu johti näiden kahden uran päättymiseen toukokuussa 1932.
Schleicherista tuli puolustusministeri uuden valtakunnankanslerin Franz von Papenin alaisuuteen, jonka hän oli itse valinnut tehtävään. Näkemyserojensa vuoksi nämä kaksi kuitenkin ajautuivat riitaan, joka päättyi marraskuun 1932 vaalien jälkeen Papenin eroon. Schleicherista tuli Saksan 23. valtakunnankansleri.
Schleicher pyrki estämään Adolf Hitlerin valtaannousun. Hän yritti saavuttaa valtiopäivillä enemmistön muodostamalla niin sanotun Querfrontin (ristikkäisrintama), jossa hän voisi yhdistää Saksan erilaiset eturyhmät epäparlamentaarisen, autoritäärisen mutta keskustelevan hallinnon alaisuuteen. Niinpä hän lähestyi sosiaalidemokraattisia ja kristillisiä ammattiyhdistyksiä ja kansallissosialistisen puolueen vasemmistosiipeä, jonka johdossa oli Gregor Strasser. Strasser oli kuitenkin jo häviämässä sisäisen valtataistelun Hitlerille.
Vaikka Schleicher sai edistystä aikaan, hän alkoi joutua molempien puolten hylkäämäksi. Ulosheitetty Papen lähestyi von Hindenburgia, koska presidentillä alkoi olla epäilyksiä Schleicherin hallintotavoista ja koska Schleicher halusi työskennellä SPD:n kanssa, jota Hindenburg halveksui. Papen vaati ikääntyvää presidenttiä nimittämään Hitlerin valtakunnankansleriksi. Papenin, Hindenburgin ja Hitlerin salaisten tapaamisten jälkeen presidentti von Hindenburg erotti Schleicherin 28. tammikuuta 1933 ja Hitleristä tuli valtakunnankansleri 30. tammikuuta 1933.
Schleicher ja hänen vaimonsa Elisabeth murhattiin pitkien puukkojen yönä 30. kesäkuuta 1934 Potsdamissa yhdessä muiden oletettujen kansallissosialistisen hallinnon vastustajien kanssa. Schleicherin 16-vuotias tytärpuoli löysi ruumiit.
Chara
Chara voi tarkoittaa:
Sädehoito
Sädehoito tarkoittaa lääketieteen osa-aluetta, jossa käytetään ionisoivaa säteilyä sairauksien hoitamiseksi. Sähkömagneettinen säteily on ionisoivaa silloin, kun sen energia riittää ioniparien synnyttämiseen.
Sädehoito voidaan jakaa tarkoituksensa perusteella oireita lievittävään eli palliatiiviseen sädehoitoon ja sairautta parantavaan eli kuratiiviseen sädehoitoon. Säteilylähteen sijoittelun mukaan sädehoito jakautuu ulkoiseen sädehoitoon ja sisäiseen sädehoitoon.
Sädehoidon yleisin ja tunnetuin käyttökohde on yhtenä syöpätautien hoitomuotona. Tällöin tarkoituksena on tehdä hallitsemattomasti jakautuva syöpäkudos vaarattomaksi muita kudoksia tuhoamatta. Vastaavalla tavalla säteilyä voidaan käyttää tuhoamaan muuta yliaktiivista kudosta (esimerkiksi kilpirauhasen toimintahäiriössä) tai pieninä annoksina rauhoittamaan yliaktiivisia lihaksia. Muita harvinaisempia sädehoidon käyttökohteita ovat koko kehon säteilyttäminen immuunivasteen lamauttamiseksi ennen elinsiirtoa ja arpikudoksen muodostaminen vahvikkeeksi verisuoneen asennetun stentin (ahtaumakohtaa avoinna pitävän tukiverkon) ympärille. Sädehoidon käyttöön kuuluu potilaan ja hoitohenkilökunnan säteilyturvallisuudesta huolehtiminen.
Historia
Sädehoitoa käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1896, vuosi röntgensäteilyn löydön jälkeen. Kehityksen alkuvaiheessa hoito tapahtui röntgen- ja radiumsäteilyllä, jotka vaurioittivat tervettä kudosta hoidettaessa syvällä kehossa sijaitsevia kasvaimia. Syvällä olevien kasvaimien hoitoon kehitettiin vuonna 1951 kobolttikeilahoitolaite. Raskaita ioneja kiihdyttävä lineaarikiihdytin keksittiin vuonna 1928, mutta vasta 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa kehitettiin elektroneita kiihdyttävä laite, jonka kaltaista käytetään nykyään sädehoitomuotona.
Säteilyannos
Sädehoidon yhteydessä säteilyannoksista puhuttaessa tarkoitetaan yleensä absorboitunutta annosta, joka kuvaa säteilystä aineen massa-alkioon keskimäärin siirtynyttä energiaa jaettuna alkion massalla. Absorboituneen annoksen mittayksikkö on gray (lyhenne Gy), 1 Gy = 1 J / kg.
Absorboitunut annos kuvaa suurehkon äkillisesti saadun säteilyannoksen vaikutuksia lyhyellä aikavälillä. Muutaman grayn säteilyannos koko keholle riittää tappamaan ihmisen, mutta yksittäiset elimet tai rajatut kehon osat voivat kestää moninkertaisia annoksia. Eri kudoslajien sietokyky vaihtelee noin 4:n ja 100 Gy:n välillä. Herkimpiä kudoksia ovat luuydin, silmän linssi (joka samenee säteilyn vaikutuksesta), sukusoluja tuottavat rauhaset sekä suoliston limakalvo. Yleissääntönä nopeasti uusiutuvat solukot ovat herkimpiä. Lihakset, hermosto sekä luu- ja rustokudokset kestävät säteilyä hyvin.
Sädehoidon alkuaikoina esitetylle olettamukselle, että koska pahanlaatuiset kasvaimet ovat vilkkaasti toimivaa kudosta, niille siksi aiheutuisi säteilyaltistuksesta jonkin verran suurempi vaurioitumisriski, ei ole saatu kokeellista näyttöä. On pikemminkin havaittu, ettei terveellä ja syöpäkudoksella ole tässä suhteessa eroa.
Sädehoidon suunnittelu
Nykyisin sädehoito suunnitellaan tietokonetomografian (TT) avulla. TT-leikkeistä saadaan anatomisen kuvan lisäksi tieto elektronitiheydestä. Tavallisessa TT-annossuunnittelukuvauksessa syntyy 40–150 leikettä. Leikkeistä muodostetaan kolmiulotteinen kuvapakka, johon määritetään sekä sädehoidon kohdetilavuus että suojattavat kriittiset elimet. Lääkärin määrittämä kliininen hoitokohde sisältää makroskooppisen kasvaimen lisäksi mahdolliset mikroskooppiset leviämisalueet. Annossuunnittelua varten tähän lisätään hoitokohteen liikkeestä ja hoidon toteutustekniikasta aiheutuvat epävarmuusmarginaalit. Annossuunnttelun tekee joko sairaalafyysikko tai niiden tekemiseen koulutettu röntgenhoitaja.
TT-kuvauksen yleistyminen on mahdollistanut kolmiulotteisen, kudostiheyden vaihtelun huomioivan annoslaskennan. Sädehoidon kolmiulotteinen annoslaskenta on antanut mahdollisuuden arvioida entistä paremmin sekä kasvaimen hallintaa että normaalikudoskomplikaatioiden todennäköisyyttä. Yleisesti käytössä olevien mallien avulla laskettu annos voi edelleenkin poiketa todellisesta annoksesta alueilla, joissa kudostiheyserot ovat suuret (esim. keuhkoissa).
Ulkoinen sädehoito
Maailmalla suoritetaan isotooppeihin perustuvia hoitotoimenpiteitä vuodessa noin 30 miljoonaa. Ulkoisessa sädehoidossa säteily tuotetaan potilaan ulkopuolelle sijoitetulla säteilylähteellä. Tällöin säteilylähteen koko ei ole rajoittava tekijä. Koska potilaan ei tarvitse olla jatkuvassa kosketuksessa säteilylähteeseen, säteily voi olla hyvin intensiivistä ja tarvittava säteilyannos voidaan tuottaa nopeasti.
Ulkoista säteilylähdettä käytettäessä haittana on, että hoidettaessa potilaan sisällä olevia kohteita säteily joutuu kulkemaan välissä olevan terveen kudoksen läpi, jolloin terve kudos voi vaurioitua. Tätä vältetään ohjaamalla säteilyä kohteeseen useammalta eri suunnalta.
Ulkoinen sädehoito annetaan useisiin pieniin kerta-annoksiin jaettuna eli fraktioituna. Tyypillinen järjestely on antaa kerran päivässä 2 Gy annos, jota toistetaan kunnes kokonaisannos (esimerkiksi 50 Gy) tulee täyteen. Hoito annetaan kuitenkin tyypillisesti vain arkipäivisin johtuen käytännön syistä. Lisäksi yleiset hoitoprotokollat on pääsääntöisesti laadittu viiden päivän viikkoa silmällä pitäen.
Säteilyn tuottamiseen käytetään nykyisin tavallisimmin lineaarikiihdyttimiä. Kiihdytin tuottaa elektronisuihkun, jonka kiihdytysjännite on tyypillisesti säädettävissä noin 4–20 MV välillä. Elektronit voidaan ohjata kohteeseen sellaisinaan tai ne voidaan törmäyttää kohtioon, jossa elektronien liike-energia muuttuu röntgensäteilyksi (jatkuvaspektriseksi fotonisäteilyksi). Nämä kaksi säteilylajia täydentävät toisiaan: elektronisäteilyn energia absorboituu kohteessa lähellä pintaa ja soveltuu siten hyvin esimerkiksi ihosyövän hoitoon, kun taas fotonisäteily tunkeutuu syvälle kudokseen. Mitä suurienergiaisemmasta fotonisäteilystä on kyse, sitä syvemmällä se saavuttaa annosmaksiminsa. Esimerkiksi 15 MV kiihdytysjännitettä vastaavalla energialla annosmaksimi on noin 25 mm:n syvyydessä. Fotonisäteilyllä lineaarikiihdyttimen annosnopeus on noin 2–10 Gy minuutissa.
Aikaisemmin ulkoisen sädehoidon säteilylähteenä käytettiin yleisesti kobolttikanuunoita. Niissä oli suuri määrä radioaktiivista koboltin isotooppia 60Co, jonka hajotessa nikkeliksi 60Ni osa energiasta vapautuu 1,17 ja 1,33 megaelektronivoltin gammasäteilynä. Tätä gammasäteilyä ohjattiin hoitokohteeseen.
Kokeellisesti ulkoiseen sädehoitoon on tuotettu erilaisia hiukkassuihkuja ydinfysiikan tutkimuslaitosten hiukkaskiihdyttimillä ja jopa hyödynnetty ydinreaktoreissa muodostuvia neutroneja. Ydinreaktorin säteilyä käytetään boorineutronikaappaushoidossa mm. Espoon Otaniemessä.
Sisäinen sädehoito
Radioaktiivista merkkiainetta lasketaan potilaan kehoon, ja säteilyn jakautumista verrataan sen vaikutukseen terveellä ihmisellä. Sisäisessä sädehoidossa käytetään voimakkaasti radioaktiivista ainetta, joka sijoitetaan potilaan sisälle hoidettavaan kohteeseen tai sen välittömään läheisyyteen. Radioaktiivista isotooppia sisältäviä neuloja tai kapseleita voidaan työntää säteilytettävään kudokseen tai asettaa ruumiinonteloon. Tätä hoitomuotoa, jossa säteilylähde on suljettu, kutsutaan brakyterapiaksi. Joissakin tapauksissa voidaan käyttää biokemiallisia reaktioita toimittamaan irtaimena annettu radioaktiivinen aine hoidettavaan elimeen. Esimerkiksi jodi keräytyy kilpirauhaseen, joten kilpirauhassyöpäpotilaalle voidaan antaa radioaktiivista jodi-isotooppia.
Jos säteilylähde voidaan toimittaa suoraan hoidettavaan kohteeseen, pienehkökin määrä sopivaa radioaktiivista ainetta voi riittää tarvittavan säteilyannoksen aikaansaamiseen ja ulkopuoliselle kudokselle aiheutuva säteilyaltistus saadaan helposti pysymään riittävän alhaisena. Toisaalta kovin suuria aktiivisuuksia ei voi käyttää, koska käytettävissä oleva tilavuus on rajallinen ja hoitohenkilöstön altistumista säteilylle täytyy rajoittaa. Tällöin hoitoajat venyvät.
Sivuvaikutukset
Sädehoidolla on useita mahdollisia sivuvaikutuksia. Ne jakautuvat akuutteihin ja myöhäisiin sivuvaikutuksiin. Akuutit sivuvaikutukset tulevat välittömästi sädehoidon jälkeen ja myöhäiset sivuvaikutukset vasta kuukausien kuluttua. Lyhyessä ajassa saadun liian suuren annoksen seurauksena voi olla säteilysairaus.
Tautikohtaisia sivuvaikutuksia
Aivojen alueen sädehoito aiheuttaa turvotusta aivoissa. Se voi aiheuttaa tyypillisesti akuutisti lievää päänsärkyä tai pahoinvointia. Myös neuropsykologiset myöhäissivuvaikutukset ovat mahdollisia kasvaimesta ja hoitotekniikasta riippuen. Varsinkin lasten aivosädehoitoon voi liittyä kognitiivisten toimintojen häiriintymistä.
Keuhkosyövän sädehoidoissa 10 % potilaista saa 1–4 kuukauden sisällä sädehoidon sivuvaikutuksena voimakasoireisen sädepneumoniitin. Lieväoireisempana sädekeuhkokuume on melko tavallinen. Keuhkokuumeen oireita voidaan lievittää kortisonilla. Valtaosalla potilaista kehittyy lisäksi vuoden aikana sädehoitoalueelle fibroosi, jonka seurauksena kyseisen alueen hengitystoiminta huononee tai sammuu. Fibroosiin ei ole tehokasta hoitoa. Lisäksi akuutteina haittavaikutuksina keuhkojen alueen sädehoitoon sisältyy nielemisvaivoja ja lievää väsymystä, jos ruokatorvi sisältyy sädetettävään alueeseen.
Rintasyövän sädehoitoon liittyy akuutteina sivuvaikutuksina pahoinvointia ja oksentelua noin kolmasosalla potilaista. Anemiasta kärsii noin viidesosa rintasyövän sädehoidoissa. Leukopeniaa esiintyy puolella ja trombosytopeniaa noin kymmenesosalla sädehoidoissa rintasyövän potilaista. Sytostaatit lisäävät sädehoidossa sivuvaikutuksista kärsineiden osuutta. Sädehoidon myöhäisvaikutuksina rinnan alueella on kuvattu haiman alueen fibroosia, ohutsuolitukoksia, munuaisten vajaatoimintaa ja harvoissa yksittäistapauksissa ylemmän suolilievevaltimon tukoksia
Lääketieteellisten isotooppien tuotanto
Radioaktiivisia isotooppeja, joita käytetään mm. eräiden syöpä- ja sydänsairauksien diagnosoinnissa valmistetaan maailmalla vain muutamassa niiden tuotantoon erikoistuneessa ydinvoimalassa. Toimenpiteessä käytettävät aineet säilyvät käyttökelpoisina alle kolme vuorokautta. Suomessa radioaktiivisia lääkkeitä valmistaa Map Medical Technologies Oy, joka pääosin hankkii radioaktiivisen raaka-aineensa Charleroin reaktorista Belgiasta. Ydinvoimaloitten huollosta tai häiriöistä johtuvat toimitusvaikeudet saattavat vaikeuttaa isotooppihoitojen toteuttamista.
Australian Archaeological Institute at Athens
Australian Archaeological Institute at Athens (AAIA,, ”Australian arkeologinen instituutti Ateenassa”) on australialainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Instituutti on perustettu vuonna 1980. Sillä on läheiset yhteydet erityisesti Sydneyn yliopistoon. Instituutti tukee australialaisten tutkijoiden toimintaa Kreikassa ja Kyproksella ja toisaalta pyrkii pitämään Kreikan tutkimusta esillä Australiassa.
Rumpler C.VIII
Rumpler C.VIII oli Rumpler Flugzeugwerken valmistama jatkokoulutuskone, joka esiteltiin 1917 kuuluen siten ensimmäisiin ilmasotataitojen opettamiseen suunniteltuja koulukonita.
Konetyypin kehitys
Rumpler C.VIII kehitettiin yhtenä ensimmäisistä taistelukoulutukseen tarkoitetuista lentokonetyypeistä. Konetyyppi pohjautui tehtaan aikaisempiin menestyneisiin tiedustelukoneisiin ja erosi niistä lähinnä matalatehoisemman moottorinsa osalta. Tyyppi otettiin käyttöön Saksan armeijassa vuoden 1917 lopulla.
Käyttö Suomessa
Ensimmäinen Suomeen Saksasta hankittu C.VIII saapui Uttiin kesäkuussa 1918, mistä se siirrettiin saman vuoden marraskuussa Sortavalaan. Kone lähti sotalennolle Aunukseen 21. huhtikuuta 1919, mutta joutui palaamaan öljyvuodon takia. Seuraavana päivänä kone teki pakkolaskun Viiteleen. Kone vaurioitui vielä tämänkin jälkeen useita kertoja, vajoten esimerkiksi jäihin Santahaminassa tammikuussa 1922. Käytössä se oli vuoteen 1924 saakka, ja poistettiin ilmailuvoimien luetteloista 6. helmikuuta 1925, jolloin koneella oli lennetty kaikkiaan 52 tuntia ja 17 minuuttia. Kone käytti käyttöikänsä aikana tunnuksia F28, C.74/18, 2.B.350 ja 2.C.350.
Jens Fink-Jensen
alt=Jens Fink-Jensen. Ideogramma International Literature Festival in Nicosia, Cyprus, 27.11.2019.|pienoiskuva|Jens Fink-Jensen. Ideogramma International Literature Festival in Nicosia, Cyprus, 27.11.2019. Jens Fink-Jensen (s. 19. joulukuuta 1956, Kööpenhamina) on tanskalainen kirjailija, runoilija, valokuvaaja ja säveltäjä.
Hänen ensimmäinen novellinsa Juni 1995 julkaistiin Information-päivälehdessä 4. kesäkuuta 1975 ja ensimmäiset neljä runoaan toukokuussa 1976 kirjallisuuden aikakauslehti Hvedekornin numerossa 76/1. Fink-Jensenin esikoiskirja, runokirja Verden i et øje ilmestyi 19. lokakuuta 1981. Hänen ensimmäinen proosakirjansa, novellikokoelma Bæsterne julkaistiin 5. kesäkuuta 1986 ja ensimmäinen lastenkirja Jonas og konkylien vuonna 1994.
Jens Fink-Jensen kirjoitti ylioppilaaksi Herlufsholmin sisäoppilaitoksen nykykielten linjalta vuonna 1976. Sen jälkeen hän suoritti asevelvollisuuden ja päällystökoulutuksen Kuninkaallisessa Vartiostossa. Hän valmistui Kööpenhaminan Taideakatemiasta arkkitehdiksi (MAA, cand.arch.) vuonna 1986 ja multimediasuunnittelijaksi 1997.
Jens Fink-Jensen kuului alkuperäiseen 80-luvun runoilijoiden piiriin, joka kokoontui Hvedekornin päätoimittajan Poul Borumin ympärille. Piirin jäsenenä Fink-Jensen järjesti vuonna 1980 yhdessä mm. runoilijakollegansa Michael Strungen kanssa NÅ!!80-tapahtuman Kööpenhaminan Husetissa.
Jens Fink-Jensen pitää multimedia-runonäytöksiä yhdessä kosketinsoittaja Lars Christensenin ja saksofonisti Jens Severinin kanssa lukioissa, festivaaleilla ym. Esityksessä nähdään Fink-Jensenin ottamia dioja ja kuullaan hänen omia syntetisaattorisävellyksiään.
Jens Fink-Jensen on pitänyt lisäksi valokuvanäyttelyt Sydens Skibe ja Beijing Ansigt, runo/valokuvanäyttelyn OrdBilleder ja äänidiashown Øje på verden – om bøgernes råstof.
Belgische School te Athene
Belgische School te Athene (EBSA,, ”Belgialainen koulu Ateenassa”) on belgialainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Instituutti on perustettu vuonna 1985. Se toimii Ateenan keskustassa Makrygiánnin kaupunginosassa sijaitsevassa uusklassisessa rakennuksessa, samassa osoitteessa Alankomaiden Ateenan-instituutin kanssa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia
Koulu on suorittanut arkeologisia tutkimuksia ja kaivauksia muun muassa seuraavissa paikoissa:
Ruslan Aušev
thumb|right|Ruslan Aušev Ruslan Sultanovitš Aušev (, s. 29. lokakuuta 1954 Volodarskoje, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on ingušialainen poliitikko. Hän toimi Ingušian presidenttinä 1993–2001.
Aušev sai Neuvostoliiton sankarin kultaisen tähden vuonna 1982. Käytyään kolme vuotta Frunzen sotilasakatemiaa hän lähti Afganistaniin johtamaan taistelurykmenttiä. Siellä ollessaan hän haavoittui 16. lokakuuta 1986. Sittemmin hän työskenteli neuvostoparlamentissa sotilasasiain komiteassa. Marraskuussa 1992 hänet nimitettiin johtamaan Ingušian väliaikaishallintoa. Kaksi kuukautta myöhemmin Aušev erosi tehtävästä osallistuakseen Ingušian presidentinvaaliin, jonka ainoa ehdokas hän oli. Aušev valittiin Ingušian ensimmäiseksi presidentiksi 28. helmikuuta 1993 pidetyssä suorassa kansanvaalissa, jossa hän sai 99,99 prosenttia annetuista äänistä. Seuraavissa presidentinvaaleissa, jotka pidettiin 1. maaliskuuta 1998, Aušev valittiin toiselle kaudelle 60 prosentin ääniosuudella. Aušev erosi presidentin virasta 28. helmikuuta 2001.
Aušev oli myös Venäjän federaation neuvoston jäsen joulukuusta 1993 huhtikuuhun 2003 asti, jolloin hän erosi. Aušev toimi neuvottelijana Beslanin koulukaappauksen toisena päivänä ja sai kaapparit vapauttamaan 26 naista ja heidän imetysikäiset vauvansa.
Artland (yhtiö)
Yhtiö on tehnyt tunnettuja sarjoja, kuten Mushishin ja Legend of the Galactic Heroesin.
Vuonna 2010 on perustettu uusi yhtiö jonne yhtiön animaatiotuotanto on siirretty: Animation Studio Artland Inc..
Nepalin kieli
pienoiskuva|Nepalia kirjoitettuna [[Kupari|kuparilevylle. ]] Nepali on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Nepalissa, Bhutanissa sekä joissakin Intian ja Myanmarin osissa. Noin puolet nepalilaisista puhuu nepalia äidinkielenään ja monet muut toisena kielenään. Kielellä on noin 16 000 000 puhujaa. Kielellä on virallinen asema Nepalissa ja kahdessa Intian osavaltiossa: Sikkimissä ja Länsi-Bengalissa.
Nepalilla on 9 päämurretta eikä kielen katsota olevan uhattuna.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Kaikki vokaalit voivat esiintyä myös nasaalisina.
Lähde:
UTC+4
thumb|right|400px|Koko vuoden ajan UTC+4:a käyttävät maat kirkkaankeltaisella UTC+4 on aikavyöhyke, joka on 4 tuntia UTC±0-aikavyöhykettä edellä. Sitä käytetään noin 40–60 astetta itäistä pituutta. UTC+4 on käytössä osissa Venäjää, Kaukasiassa, Lähi-idän kaakkoisosissa ja osassa Afrikan itäpuolisilla saaria.
Aikavyöhykettä käyttävät valtiot ja alueet
Kaikki alueet käyttävät aikavyöhykettä UTC+4 ympäri vuoden eikä sitä käytetä alueilla, joissa on käytössä kesäaika.
Valtaistuinpeli
Teos kuvaa Westeros-nimisen mantereen mahtisukujen valtataistelua. Kirjassa on kolme pääjuonta, joista yksi keskittyy Lannisterin ja Starkin sukujen väliseen kamppailuun, yksi tapahtumiin pohjoisessa sijaitsevalla Muurilla, jossa muinainen uhka nostaa päätään, sekä yksi idän mailla maanpaossa eläviin Targaryenin sisaruksiin. Pääjuonten lisäksi seurataan useita alajuonia. Kirjassa on useita näkökulmahenkilöitä, joiden kautta tarinaa kerrotaan aina luku kerrallaan.
Valtaistuinpeli voitti 1997 Locus-palkinnon, ja kirjasta koostettu Asimov's Science Fiction -lehdessä julkaistu pienoisromaani Blood of the Dragon voitti samana vuonna Hugo-palkinnon. Se oli myös ehdolla Nebula-palkinnon ja World Fantasy Awardin voittajaksi.
Yhdysvaltalainen kaapelitelevisioyhtiö HBO tuottaa Tulen ja jään laulusta televisiosarjaa, joka on nimetty Valtaistuinpelin mukaan Game of Thronesiksi. Pilottijakso kuvattiin syksyllä 2009 ja maaliskuussa 2010 HBO päätti tuottaa ensimmäisen kymmenjaksoisen kauden, joka kattaa Valtaistuinpelin tapahtumat.
Juoni
Starkin suvun pään, lordi Eddard "Ned" Starkin luo Talvivaaraan saapuu Seitsemän kuningaskunnan kuningas Robert Baratheon. Baratheon tarjoaa Eddardille Kuninkaankouran virkaa, koska aikaisempi Koura lordi Jon Arryn on kuollut. Eddard ottaa tarjouksen vastahakoisesti vastaan ja lähtee pääkaupunki Kuninkaansatamaan lapsiensa Aryan ja Sansan kanssa.
Vastaanotto
Vesa Sisättö kirjoitti Helsingin Sanomien arvostelussa, että vaikka kirjan aineksissa ei ole mitään kovin omaperäistä, se nousee lajissaan keskitason yläpuolelle ja on ”hyvää, mieltä kiehtovaa ja älykästä viihdettä”. Useimmat henkilöt on hahmoteltu muutaman vahvan ominaisuuden kautta, mutta he herättävät silti tunteita.
American School of Classical Studies at Athens
Historia
American School of Classical Studies at Athens perustettiin vuonna 1881. Sen perusti yhdeksän yhdysvaltalaisen yliopiston muodostama konsortio yksityisellä rahoituksella. Koulu on suurin yhdysvaltalainen tutkimuskeskus ulkomailla Roomassa toimivan akatemian American Academy in Rome lisäksi, ja suurin kaikista Kreikassa toimivista ulkomaisista instituuteista.
Koulun ensimmäiset arkeologiset kaivaukset suoritettiin Thorikoksessa itäisessä Attikassa vuonna 1886. Koulun historian laajimmat, omat kaivaukset ovat olleet Antiikin Korintin kaivaukset, jotka alkoivat vuonna 1896, sekä Ateenan Agoran kaivaukset, jotka alkoivat vuonna 1931. Koulun kirjasto Blegen Library perustettiin vuonna 1882 ja toinen kirjasto Gennadius Library vuonna 1926.
Koulu sai Kreikan valtiolta arkeologisen koulun aseman vuonna 1928, ja näin se voi toimia amerikkalaisten tutkijoiden ja Kreikan kulttuuriministeriön välisenä virallisena linkkinä kaivausten suhteen. Koulu julkaisee antiikintutkimuksen alan tiedejulkaisua Hesperia vuodesta 1932.
Agoran arkeologisen alueen yhteyteen koulu rakennutti uudelleen Antiikin Agoran museona nykyisin toimivan Attaloksen stoan vuonna 1956, ja Korinttiin Antiikin Korintin arkeologisen museon. Samothrákille rakennettiin Samothrákin arkeologinen museo.
Tilat
Koulu toimii Ateenassa Kolonákin kaupunginosassa Lykavittós-kukkulan juurella sijaitsevalla kampuksella. Kampuksella on tutkimus-, opetus-, toimisto- ja majoitustiloja. Koulun kirjastossa Blegen Libraryssä on noin niteen kokoelmat antiikintutkimuksen alalta, ja toisessa kirjastossa Gennadius Libraryssä noin  niteen kokoelmat bysantintutkimuksen sekä tätä myöhemmän Kreikan tutkimuksen alalta. Cotsen Hallissa on 370-paikkainen auditorium, jota käytetään paitsi luento- ja konferenssitilana myös yleisötapahtumissa. Kampuksella toimii myös Wiener Laboratory, joka on arkeologian alan tutkimuslaboratorio. Loring Hall toimii tutkijoiden ja opiskelijoiden majoitustilana. Aivan kampusalueen vieressä toimii myös British School at Athens.
Koululla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Ateenan Agoralla, jossa sellaisena toimii Attaloksen stoa, sekä Korintissa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia
pienoiskuva|250px|Koulun kaivaustalona ja [[Antiikin Agoran museona toimiva uudelleenrakennettu Attaloksen stoa Ateenan Agoralla.]]
American School of Classical Studies at Athens on vastuussa kaikista amerikkalaisten arkeologien Kreikassa suorittamista kaivaushankkeista ja hankkii niille luvat. Osan kaivauksista se suorittaa itse, kun taas osan suorittavat amerikkalaiset yliopistot, korkeakoulut ja tutkimusprojektit.
Koulun omat kaivauskohteet ovat:
Koulun tukemia pohjoisamerikkalaisten yliopistojen tutkimus- ja kaivauskohteita ovat olleet muun muassa:
Kamae
Ase kamaet
thumb| Nishioka Tsuneo [[sensein chūdan no kamae]]
Peruskamaet miekalla
Kendo no Kata-sarjassa bokkenilla tehtävät peruskamaet tachille :
Jōdan No Kamaesta on olemassa sekä oikeanpuoleinen (migi-) että vasemmanpuoleinen (hidari-) muoto Hassō No Kamaesta on olemassa sekä oikeanpuoleinen (migi-) että vasemmanpuoleinen (hidari-) muoto
Muita valmiusasentoja
Oscar Bomanson
Karl Oscar Bomanson (9. syyskuuta 1869 Saltvik – 29. elokuuta 1938 Saltvik) oli suomalainen arkkitehti.
Bomansonin vanhemmat olivat tilanomistaja Johan Oskar Bomansson (1838–1906) ja Maria Wilhelmina Gottberg. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1890 ja valmistui 1895 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta.
Bomanson toimi arkkitehtina Helsingissä ja kuului Kulosaaren huvilakupungin luoneen Brändö Villastad osakeyhtiön perustajiin. Hän perusti vuonna 1898 yhdessä arkkitehtien Bertel Jungin ja Waldemar Andersinin kanssa arkkitehtitoimiston, jossa Jung toimi aina vuoteen 1913 asti ja Andersin vuoteen 1904 saakka. Bomanson suunnitteli useita jugend-tyylisiä rakennuksia 1900-luvun alkuvuosikymmeninä yhdessä Bertel Jungin kanssa.
Bomanson omisti Kvarnbon maatilan syntymäkunnassaan Saltvikissä.
Clevelandin taidemuseo
Clevelandin taidemuseo on taidemuseo Yhdysvaltojen Ohion osavaltiossa Clevelandin kaupungissa. Museo on perustettu vuonna 1913 ja avattu vuonna 1916. Vuosikymmenten kuluessa se on saanut useita suuria testamenttilahjoituksia, joiden avulla museo on voinut kartuttaa kokoelmiaan.
Clevelandin taidemuseo on Yhdysvaltojen ainoa suuri museo, jonka peruskokoelmiin pääsee tutustumaan ilmaiseksi.
Museon kokoelmissa on 45 000 esinettä kuuden tuhannen vuoden ajalta.
Museon edessä on valos Auguste Rodinin tunnetuimmasta teoksesta Ajattelija. Eräs protestoija vaurioitti sitä vuonna 1970, ja patsas päätettiin jättää korjaamatta.
Canibus
Canibus (oikealta nimeltään Germaine Williams, s. 9. joulukuuta 1974 Kingston, Jamaika) on jamaikalaissyntyinen yhdysvaltalainen rap-artisti. Hänet tunnetaan parhaiten kyvyistään battle-MC:nä.
Frank Wess
thumb|Frank Wess ja [[Jimmy Owens]] Frank Wess (4. tammikuuta 1922 Kansas City – 30. lokakuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti, äänialaltaan sekä altto että tenori, ja huilisti. Hän teki yhteistyötä useiden maailmankuulujen jazzmuusikkojen kanssa; näiden joukossa olivat Billy Eckstine, Count Basie ja Clark Terry.
Diskografia
yhtyeenjohtajana
Muusikkona
Enheduanna
Enheduanna (n. 2285–2250 eaa., sumeriksi 𒂗𒃶𒌌𒀭𒈾, ”Taivaan ylipapitar” ) oli sumerilainen tai akkadilainen papitar, jota pidetään historian ensimmäisenä nimeltä tunnettuna kirjailijana ja runoilijana. Hänen jumalatar Inannan palvomiseksi kirjoittamansa sumerinkieliset hymnit sisältävät ensimmäisen kirjallisen kuvauksen jumalattaresta ja ensimmäisen kuvauksen yksilön sisäisestä elämysmaailmasta.
Sukutausta ja elämäkerta
Enheduannan isä oli etniseltä taustaltaan akkadilainen ja äiti puolestaan sumerilainen. Hänen äitinsä on saattanut olla myöskin papitar, joka olisi auttanut Enheduannaa nousemaan samaan asemaan.
Enheduannan isän uskotaan olleen Sargon Akkadilainen, vaikkakaan ei ole täyttä varmuutta siitä, oliko Sargonin ja Enheduannan isä–tytär-suhde biologinen vaiko vain kuvainnollinen.
Enheduannan elämästä ei tiedetä käytännössä mitään ennen hänen nousuaan papittareksi. Sargonin uskotaan nostaneen Enheduannan korkeaan asemaan pitääkseen Urin kaupungin omien sukulaistensa alaisuudessa. Ur oli yksi rikkaimmista Sargonin valloittamista kaupungeista, ja merkittävä osa kaupungin vauraudesta oli kiinni temppelissä. Lisäksi kapinan todennäköisyyden valloitetussa Urissa uskottiin laskevan, kun sen temppeliä johti joku, joka oli uskollinen nimenomaan Sargonille. .
Enheduannan oletettu elinaika oli 2285–2250 eaa.
Kirjallinen tuotanto
Enheduannan tuotannosta suurin osa, joka on säilynyt, on ylistysvirsiä Inannalle.
Rushwal Samaai
Rushwal Samaai (myös muodoissa Rushwahl ja Ruswahl, s. 25. syyskuuta 1991 Paarl) on eteläafrikkalainen pituushyppääjä.
Samaai saavutti vuoden 2014 Kansainyhteisön kisoista Glasgow'sta pronssia tuloksella 808. Saman vuoden Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän oli niin ikään kolmas, nyt tuloksella 784. Samaai oli mukana vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä jääden karsintaan tuloksella 779. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän sijoittui viidenneksi Etelä-Afirkan sisäratojen ennätystuloksella 818.
Samaai voitti Afrikan-mestaruuden Durbanissa 2016 tuulituloksella 840. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 797. Lontoon MM-kisoissa 2017 hän oli kolmas, ja nappasi ensimmäisen MM-mitalinsa tuloksella 832. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän sijoittui kuudenneksi. Saman vuoden Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa hän sai pronssia tuloksella 822. Hän voitti Afrikan-mestaruuden Asabassa 2018 tuloksella 845. Hän voitti samana vuonna maanosien cupin. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui viidenneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta, samoin Eugenen MM-kilpailuissa 2022.
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö eli OECD on kansainvälinen järjestö, joka perustettiin vuonna 1961 yhtenäistämään ja kehittämään jäsenmaidensa talouskasvua ja vapaakauppaa sekä lisäämään yhteiskunnallista hyvinvointia. OECD on vuonna 1948 perustetun Euroopan taloudellisen yhteistyöjärjestön, OEEC, toiminnan jatkaja.