cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Herman Ross (pormestari)
Herman Rossin pojista Herman Ross oli tuomiorovasti ja teologian professori Turun akatemiassa. Kaksi muuta poikaa, Petter ja Jakob, kuolivat alle yhdeksänvuotiaina. Viidestä tyttärestä kuuluisin lienee Catharina (Katariina) Ross, joka avioitui Gabriel Kalmin kanssa, ja jonka poika Pehr (Pietari) Kalm on Suomen tunnetuimpia tiedemiehiä. Muutkin tyttäret naivat pappismiehiä: Maria Ross avioitui Laihian kirkkoherra Samuel Backmanin kanssa ja myöhemmin Ilmajoen kirkkoherra Anders Mennanderin kanssa. Anna Ross avioitui Isak Wasbomin kanssa, joka oli Vaasan triviaalikoulun opettaja ja myöhemmin Vöyrin kappalainen. Kaksi tytärtä, Ingrid ja Beata, kuoli pieninä.
Erich Segal
pienoiskuva|Erich Segal. Erich Wolf Segal (16. kesäkuuta 1937 New York, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 2010 Lontoo, Iso-Britannia) oli yhdysvaltalainen klassisen kirjallisuuden professori, kirjailija ja käsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi filmatisoidusta bestseller-romaanistaan Love Story (Rakkaustarina). Kirja ilmestyi suomeksi Tammen kustantamana vuonna 1971. Sen on suomentanut Anna-Liisa Suurpää.
Tausta
Erich Wolf Segal syntyi Brooklynissa rabbin poikana. Hän vietti suuren osan lapsuudestaan isovanhempiensa luona. Hän oli usein yksinäinen ja asiaa lievittääkseen hän kuvitteli seurakseen ihmisiä, joille piti teatteriesityksiä.
Segal opiskeli klassista kirjallisuutta Harvardin yliopistossa. Hänen erikoisalaansa oli antiikin komedia. Hänen vuonna 1968 valmistunut väitöskirjansa käsitteli näytelmäkirjailija Plautuksen roomalaista komediaa. Hän myös käänsi useita Plautuksen komedioita englanniksi.
Ura ja elämä
Segal kirjoitti Love Storyn hyvin nopeasti. Hänen tuttavansa Ali MacGraw pyysi kirjaa filmattavaksi ja elokuva oli tuotannossa samaan aikaan, kun kirja julkaistiin. Tarinan menestys yllätti kaikki, jotka olivat pitäneet nyyhkyelokuvia vanhanaikaisina. Vaikka kirja sai suuren yleisön suosion, useimmat kriitikot suhtautuivat teokseen nuivasti. Segal oli Rakkaustarina-käsikirjoituksestaan Oscar-ehdokkaana ja jatkoi käsikirjoittamista muun muassa elokuvaan R.P.M. (1970), jonka pääosissa olivat Anthony Quinn ja Ann-Margret, sekä Michael Winnerin elokuvaan The Games samana vuonna.
Akateemisessa maailmassa Segal sai kokea epäluuloa, halveksuntaa ja jopa vihamielisyyttä menestyksensä kääntöpuolena. Hän lakkasi toimimasta populaarikulttuurin parissa moniksi vuosiksi. Segal otti vapaata Yalesta vuonna 1971, opettaen sittemmin kirjallisuutta Münchenissä, Princetonissa ja Dartmouth Collegessa. Yleisön ja kustantajien vaatimuksesta Segal kirjoitti niin ikään filmatisoidun jatko-osan Rakkaustarinalle nimellä Oliver's Story (1977), minkä jälkeen hän alkoi kirjoittaa kaunokirjallisuutta ja käsikirjoituksia uudelleen. Myöhempiin töihin kuuluvat muun muassa elokuva A Change of Seasons (1980) Shirley MacLainen ja Anthony Hopkinsin tähdittämänä sekä omasta romaanista sovellettu Man, Woman and Child (1983), pääosassa Martin Sheen. Muita romaaneja olivat The Class (1985), Doctors (1988) ja Prizes (1995). Hän jatkoi kirjoittamista erityisesti, koska hänellä todettiin Parkinsonin tauti 25 vuotta ennen hänen kuolemaansa. Kirjailijauransa ohella hän jatkoi akateemista uraansa siirtyen Oxfordin yliopiston Wolfson Collegeen uransa loppuajaksi.
Segalin ja hänen Karen-vaimonsa, joka oli hänen entinen kustannustoimittajansa, avioliitto kesti 35 vuotta, mistä pariskunnalla on myös kaksi tytärtä. Segal kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Lontoossa.
Jyväskylän yliopiston tiedemuseo
Jyväskylän yliopiston tiedemuseo on Jyväskylän yliopiston alaisuudessa toimiva museo, joka tallentaa, tutkii ja esittelee Jyväskylän yliopiston historiaa ja keskisuomalaista luonnonympäristöä. Museo toimii myös opetusmuseona yliopiston opiskelijoille. Vuoden 2017 alusta alkaen Jyväskylän yliopiston tiedemuseo ja kirjasto muodostavat yhdessä Avoimen tiedon keskuksen (Open Science Center, OSC). Tiedemuseoon kuuluu kulttuurihistoriaan keskittyvä näyttelykeskus Soihtu ja luonnontieteellinen museo Luontomuseo.
Historia
Museo perustettiin vuonna 1900 nimellä Jyväskylän seminaarilaisten kansatieteellinen museo Jyväskylän seminaarin opetuskokoelmien ympärille. Museo sai omat tilat vuonna 1905 vastavalmistuneesta Villa Rana -rakennuksesta. Kokoelmat siirtyivät seminaarin lakkauttamisen myötä sitä seuranneelle Jyväskylän kasvatusopilliselle korkeakoululle ja sittemmin yliopistolle. Vuonna 1980 museo jaettiin kulttuurihistoriallisen ja luonnontieteelliseen osastoon.
Kulttuurihistoriallisen osaston näyttelytilat sijaitsevat yliopiston Seminaarinmäen kampuksella Seminarium-rakennuksessa, lisäksi pienoisnäyttelyitä on eri puolilla kampusta. Luonnontieteellisen museon näyttelytilat sijaitsevat Harjulla Vesilinna-rakennuksessa.
Portland
Portland tarkoittaa ainakin seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Väinö Kolkka
Ura
Kolkka aloitti uransa kaudella 1966–1967 Ilveksessä. Vuodet 1968–1976 hän pelasi HIFK:ssa. Kaudeksi Jääkiekon SM-liigakausi 1976–1977 Kolkka palasi Ilvekseen, jossa hän lopetti uransa. Kolkka voitti Suomen mestaruuden vuosina 1969, 1970 ja 1974, SM-hopeaa vuosina 1968, 1973 ja 1975 sekä SM-pronssia vuosina 1967, 1971 ja 1972. Hän voitti kaikki SM-mitalinsa yhdeksänä kautena peräkkäin.
Vuonna 1970 Kolkka edusti Suomea MM-kilpailuissa.
Päivätyönsä Kolkka on tehnyt kirjapainoalalla. Hän jäi eläkkeelle Alprint Oy:stä 58-vuotiaana.
Alaa Jassim
Alaa Hikmat Jassim (s. 14. syyskuuta 1985) on irakilainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa seuratasolla Al-Ahli Clubia.
Jassim osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Ateenassa 2004. Hän kilpaili tuolloin 100 metrin matkalla, jolla hän karsiutui ensimmäisellä kierroksella oltuaan eränsä viimeinen. Jassim juoksi kisoissa ennätyksensä 12,70 sekuntia.
300-luku
300-luku oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 300–399.
Osloer Straßen metroasema
Osloer Staßen metroasema on Berliinin metron (U-Bahn) asema Gesundbrunnenin kaupunginosassa. Asema on linjan U9 pohjoinen pääteasema. Lisäksi Osloer Straßen asemalla pysähtyvät linjan U8 metrojunat, ja asemalta on yhteys MetroBus-linjalle M13.
Rikollinen (albumi)
Rikollinen on rap-artisti Steen1:sen 22. helmikuuta 2013 julkaistu studioalbumi. Albumin kappaleesta "Hello Kitty" julkaistiin musiikkivideo syksyllä 2012.
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut J. K. Rowlingin samannimiseen romaaniin perustuva fantasiaelokuva. Se on jatko-osa elokuvalle Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 sekä samalla Harry Potter -elokuvasarjan kahdeksas ja viimeinen osa. Sen on ohjannut David Yates ja käsikirjoittanut Steve Kloves. Elokuvan on tuottanut Rowling yhdessä David Heymanin ja David Barronin kanssa. Viimeinen osa seuraa Harry Potteria, kun tämä yrittää löytää ja tuhota lordi Voldemortin hirnyrkit. Elokuvan pääosissa esiintyvät Daniel Radcliffe, joka näyttelee Harry Potteria, Rupert Grint (Ron Weasley) sekä Emma Watson (Hermione Granger). Muita päärooleja elokuvassa esittävät Ralph Fiennes, Helena Bonham Carter, Alan Rickman ja Maggie Smith.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 19. helmikuuta 2009 ja päättyivät 12. kesäkuuta 2010. Elokuvasarja sai kymmenen vuoden jälkeen päätöksen viimeisten uusintakuvausten päätyttyä 21. joulukuuta 2010. Elokuvan maailmanlaajuinen ensi-ilta oli 15. heinäkuuta 2011 ja Suomen-ensi-ilta 13. heinäkuuta.
thumb|250px|Daniel Radcliffe, Emma Watson ja Rupert Grint Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2:n ensi-illassa Lontoossa 7. heinäkuuta 2011.
Juoni
Lordi Voldemort (Ralph Fiennes) vie seljasauvan Dumbledoren haudasta, ja samaan aikaan Kalkaroksesta (Alan Rickman) tulee Tylypahkan uusi rehtori. Sillä välin Harry (Daniel Radcliffe) on ehtinyt haudata Dobbyn ja ryhtynyt keskustelemaan Lujahaan (Warwick Davis) kanssa siitä, olisiko heidän mahdollista murtautua Bellatrixin (Helena Bonham Carter) holviin Irvetaan. Harry epäilee seuraavan hirnyrkin olevan piilossa siellä.
Lujahaka suostuu viemään Harryn, Ronin (Rupert Grint) ja Hermionen (Emma Watson) holviin vastineeksi Rohkelikon miekasta. Sitten Harry pyytää Ollivanderia (John Hurt) tunnistamaan kaksi taikasauvaa, jotka hän onnistui viemään Malfoyn kartanosta. Ollivander kertoo, että sauvat kuuluivat Bellatrixille ja Dracolle (Tom Felton) mutta että Malfoyn sauva on ryhtynyt nyt uskolliseksi Harrylle.
Bellatrixin holvissa Harry onnistuu löytämään hirnyrkin, joka osoittautuu Helga Puuskupuhin kupiksi. Harry ottaa kupin, mutta Lujahaka sieppaa Rohkelikon miekan ja hylkää kolmikon pankin turvajoukkojen armoille. Kolmikko vapauttaa kuitenkin holveja vartioivan lohikäärmeen ja pakenee sen selässä. Harry näkee näyn, jossa Voldemort tappaa Irvetan maahiset, mukaan lukien Lujahaan (Rohkelikon miekka katoaa kuolleen maahisen käsistä). Harry saa selville, että pimeyden lordi on saanut tietää kupin katoamisesta.
Paljastuu myös, että seuraava hirnyrkki sijaitsee Tylypahkassa ja on jollain lailla kytköksissä Rowena Korpinkynteen. Kolmikko ilmiintyy Tylyahoon, mikä laukaisee kylään asennetut hälyttimet. Aberforth Dumbledore (Ciarán Hinds) pelastaa heidät ja käskee maalausta, joka esittää hänen nuorempaa sisartaan Arianaa (Hebe Beardsall), hakemaan paikalle Neville Longbottomin (Matthew Lewis). Neville vie Harryn, Ronin ja Hermionen salaista käytävää pitkin Tylypahkaan.
Kalkaros saa kuulla Harryn paluusta. Hän ilmoittaakin koulun henkilökunnalle ja oppilaille, että Harryn auttamisesta seuraa ankara rangaistus. Harry astuu kuitenkin itse esiin ja syyttää Kalkarosta Dumbledoren murhasta. Kun Minerva McGarmiwa (Maggie Smith) haastaa Kalkaroksen kaksintaisteluun, Kalkaros pakenee. McGarmiwa kokoaa kaikki tylypahkalaiset yhteen valmistautuakseen taisteluun.
Lunan vaatimuksesta Harry käy puhumassa Helena Korpinkynnen (Kelly Macdonald) haamulle. Kummitus paljastaa, että Voldemort teki ”pimeitä taikoja” hänen äitinsä diadeemille, jota säilytetään tätä nykyä tarvehuoneessa. Ron ja Hermione käyvät salaisuuksien kammiossa, missä Hermione tuhoaa hirnyrkkikupin basiliskin myrkkyhampaalla. Tarvehuoneessa Draco Malfoy, Gregory Goyle (Joshua Herdman) ja Blaise Zabini (Louis Cordice) hyökkäävät Harryn kimppuun, mutta Ron ja Hermione puuttuvat asioiden kulkuun. Goyle loihtii pirunpalon ja palaa kuoliaaksi, mutta Harry, Ron ja Hermione pelastavat Malfoyn ja Zabinin. Sitten he tuhoavat diadeemin.
Abdelkader al-Aïfaoui
Abdelkader al-Aïfaoui (myös Abdelkader Laïfaoui, ; s. 9. heinäkuuta 1981 Hussein Dey, Algeria) on algerialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaaja al-Aïfaoui edustaa Algerian pääsarjassa pelaavaa ES Sétifiä.
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2
Juoni
Voldemortin joukkojen hyökätessä kouluun Harry saa jälleen näyn Voldemortin mielestä ja tajuaa Naginin olevan viimeinen hirnyrkki. Kolmikko seuraa Voldemortia erääseen venepajaan, missä he saavat kuulla Voldemortin kertovan Kalkarokselle, ettei seljasauva tottele hänen käskyjään niin kauan kuin Kalkaros on elossa. Voldemort määrää Naginin tappamaan Kalkaroksen. Ennen kuolemaansa Kalkaros pyytää Harryä ottamaan hänen kyyneleensä talteen ja viemään ne ajatuseulaan. Sillä välin Fred (James Phelps), Remus (David Thewlis), Tonks (Natalia Tena) ja Lavender (Jessie Cave) saavat surmansa taistelussa.
Abdelkader al-Aïfaoui
Al-Aïfaoui on viettänyt koko uransa kotimaassaan pelaten ennen nykyistä seuraansa OMR El Annasserissa, NA Hussein Deyssa ja CR Belouizdad:ssa.
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2
Juoni
Harry saa tietää Kalkaroksen muistojen kautta, että tämä rakasti Harryn äitiä Lilyä. Lilyn kuoltua Kalkaros suostui Dumbledoren ehdotukseen ja suojeli Harryä Voldemortilta mutta vain ja ainoastaan siksi, että hän rakasti Lilyä niin paljon. Harry saa myös tietää, että Dumbledore suunnitteli oman kuolemansa yhdessä Kalkaroksen kanssa. Kaikkein dramaattisin paljastus on kuitenkin se, että kun Voldemort vuosia sitten epäonnistui Harryn tappamisessa, hän teki tästä vahingossa itselleen uuden hirnyrkin. Näin ollen Harryn on kuoltava, jotta hän voisi tuhota sisällään olevan Voldemortin sielun palasen.
Abdelkader al-Aïfaoui
Maajoukkueura
Al-Aïfaoui pelasi ensimmäisen kerran Algerian paidassa 17. elokuuta 2004 Burkina Fasoa vastaan. Toisen ottelunsa hän pelasi viisi vuotta myöhemmin 12. elokuuta Uruguayta vastaan.
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2
Juoni
Harry menee kohtaamaan kuolemansa Voldemortin käsissä Kiellettyyn metsään mutta saa sitä ennen lohtua vanhemmiltaan (Geraldine Somerville ja Adrian Rawlins), Siriukselta (Gary Oldman) ja Remukselta, jotka ilmestyvät hänelle elpymyskiven avulla. Voldemort iskee Harryä tappokirouksella, jolloin Harry havaitsee joutuneensa outoon ”maailmojen väliseen tilaan” ja kohtaa Dumbledoren hengen (Michael Gambon). Dumbledore selittää Harrylle, että Voldemortin kirous tappoi tämän sisällä olleen Voldemortin sielun palasen. Harry päättää palata takaisin omaan ruumiiseensa kohdatakseen Voldemortin vielä viimeisen kerran.
Abdelkader al-Aïfaoui
Maajoukkueura
Al-Aïfaoui valittiin vuoden 2010 Afrikan-kisoihin, jotka olivat samalla hänen ensimmäiset arvokisat.
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2
Juoni
Voldemort ilmoittaa Harryn kuolemasta kaikille tylypahkalaisille ja tekee selväksi, että kaikki häntä uhmaavat kohtaavat ikävän lopun. Neville astuu eteen ja toteaa, että Harryn kuolemasta huolimatta heidän toivonsa ei ole kuitenkaan kuollut. Sitten Harry paljastaa olevansa yhä elossa. Neville vetää Rohkelikon miekan lajitteluhatusta ja lyö Naginin pään irti Harryn ja Voldemortin taistellessa sillä välin eri puolilla koulua.
Samaan aikaan toisaalla Molly Weasley (Julie Walters) riisuu Bellatrixin aseista ja tappaa tämän. Voldemort saa viimein surmansa, kun hänen pitelemänsä seljasauva ryhtyykin osoittamaan uskollisuutta Harrylle. Taistelun jälkeen Harry selittää, että seljasauva piti häntä isäntänään, koska hän riisui Dracon tämän aseista Malfoyn kartanolla; Draco oli ollut seljasauvan todellinen isäntä riisuttuaan sen edellisen isännän, Dumbledoren, aseista Tylypahkan tähtitornissa. Harry napsauttaa seljasauvan kahtia ja pudottaa sen järveen, sillä hän ei tahdo sen voimia omakseen.
Kuluu yhdeksäntoista vuotta. Harry ja Ginny Potter (Bonnie Wright) ja Ron ja Hermione Weasley katselevat ylpeinä, kun heidän lapsensa nousevat Tylypahkan-junaan King’s Crossin rautatieasemalla.
Soundtrack
Toisen osan soundtrack julkaistiin 12. heinäkuuta 2011.
Markkinointi
17. maaliskuuta ABC Family -tv-kanava esitti ensimmäisen katsauksen, joka sisälsi ennennäkemättömiä kohtauksia. Se oli nimeltään ”A First Look”, ja se sisälsi uusien kohtauksien lisäksi joidenkin näyttelijöiden ja elokuvantekijöiden lyhyet haastattelut. 28. maaliskuuta julkaistiin toisen osan ensimmäinen juliste. Juliste kuvasi Harryä ja Voldemortia kasvokkain.
Kuoleman varjelukset, osa 1:n Blu-ray Combo Pack -julkaisu sisälsi toisen osan ensimmäisen kohtauksen. Julkaisu ilmestyi 13. huhtikuuta 2011. Toisen osan ensimmäinen täysimittainen traileri julkaistiin ABC Familyn mainoskatkolla 27. huhtikuuta ja viimeinen Applen kotisivuilla 16. kesäkuuta 2011.
Vastaanotto
Kuoleman varjelukset, osa 2 rikkoi useita ennätyksiä ympäri maailmaa heti julkaisunsa jälkeen. Yhdysvalloissa elokuva tuotti ensi-iltanaan 43,5 miljoonaa dollaria ja rikkoi edellisen ennätyksen, jota piti hallussaan Twilight – Epäilys 30 miljoonalla dollarilla. Myöhemmin samana päivänä se tuotti yhteensä 91 miljoonaa dollaria ja rikkoi yhden päivän tuottoennätyksen. Edellistä ennätystä piti hallussaan niin ikään Twilight-elokuvasarjaan kuuluva Twilight – Uusikuu, joka tuotti yhden päivän aikana 72,7 miljoonaa dollaria. Elokuva teki myös maailmanlaajuisen avaustuloksen, sillä se tuotti huikeat 481,5 miljoonaa dollaria eli lähes 100 miljoonaa dollaria enemmän kuin edellinen ennätys. 31. heinäkuuta 2011 se saavutti miljardin dollarin rajan ainoana Potter-elokuvana. Kuoleman varjelukset, osa 2 on tällä hetkellä maailman 10. tuottoisin elokuva 1,328 miljardilla dollarilla.
Suomessa elokuva teki myös kaikkien aikojen avaustuloksen. Vuorokaudessa elokuvan näki noin 54 000 katsojaa ja se tuotti yli 500 000 euroa. Avausviikonloppunaan elokuva tuotti kaikkiaan noin 780 000 euroa.
Aiheesta muualla
ハリー・ポッターと死の秘宝
Z24
Z24 oli Saksan laivaston tyypin 1936A hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Ikuistetut hetket
Ikuistetut hetket (Maria Larssons eviga ögonblick) on ruotsalaisen elokuvaohjaajan Jan Troellin elokuva vuodelta 2008. Elokuvan pääosaa esittää suomalainen näyttelijä Maria Heiskanen. Muissa osissa näyttelevät muun muassa Mikael Persbrandt ja Jesper Christensen.
Z24
Valmistus
Alus tilattiin 23. huhtikuuta 1938 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 2. tammikuuta 1939. Alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1940 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 23. lokakuuta.
Ikuistetut hetket
Tositapahtumiin perustuva elokuva sijoittuu 1900-luvun alun Ruotsiin ja kertoo, kuinka kameran arvonnassa voittaneen työväenluokkaisen Maria Larssonin elämä mullistuu.
Z24
Palvelus
Alus upposi ilmahyökkäyksessä 25. elokuuta 1944.
Ikuistetut hetket
Espanjassa Valladolidin elokuvafestivaaleilla Maria Heiskanen sai osastaan parhaan naispääosan palkinnon ja Jan Troell palkinnon parhaasta kuvauksesta. Ikuistetut hetket oli Ruotsin vuoden 2009 Oscar-ehdokas ulkomaisten elokuvien sarjassa. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 7. marraskuuta 2008.
Arviot
Erään kriitikon mukaan elokuva on Troellin vahvimpia. Heiskanen ja Persbrandt näyttelevät hänen arvionsa mukaan upeasti.
200-luku
200-luku oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 200–299.
Erik Heiberg
Erik Oscar Heiberg (24. tammikuuta 1916 Kristiania – 30. joulukuuta 1996 Oslo) oli norjalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Carl Mortensen
Carl Lauritz Mortensen (2. maaliskuuta 1919 Kristiania – 1. marraskuuta 2005 Oslo) oli norjalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Mortensen kuului Norjan olympiahopeaa 6mR-luokassa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952.
Eksyneiden jumala
Eksyneiden jumala (The Girl Who Loved Tom Gordon, 1999) on Stephen Kingin kirjoittama romaani.
Juoni
Eräänä alkukesän lauantaina yhdeksänvuotias Trisha lähtee äitinsä ja veljensä Peten kanssa patikkaretkelle Appalakkien polulle Mainen ja New Hampshiren metsiin. Jotta Trishan ei tarvitsisi kuulla äidin ja Peten alituista riitelyä, hän jättäytyy jälkeen ja poikkeaa polulta. Hetken kuluttua hän huomaa olevansa metsässä yksin. Äitiä ja Peteä ei ole missään eikä polkuakaan näy. Siitä alkaa Trishan painajainen. Häntä ahdistavat kylmä ja nälkä, lukemattomat mäkärät, hyttyset ja ampiaiset, salakavala maasto ja kalvava pelko, joka maalaa kauhukuvia hänen silmiensä eteen. Mutta hän hyödyntää sinnikkäästi kaiken tiedon, jota on metsistä saanut, suunnistaa sen mukaan, kokeilee aivan uudenlaista ravintoa, lääkitsee hyönteistenpuremia.
Parhaana lohtuna hänelle ovat korvalappustereot, joista hän voi kuunnella Bostonin Red Soxin baseball-otteluita ja seurata suuren idolinsa Tom Gordonin edesottamuksia. Ennen pitkää hänestä alkaa näyttää, että Tom Gordon on myös hänen mukanaan metsässä, näyttäytyy hänelle silloin tällöin ja antaa hyviä neuvoja.
Mutta onko Tom Gordon oikea eksyneiden jumala? Vai onko se tuo toinen, joka liikkuu lähistöllä jättäen itsestään merkkejä – katkottuja puita, raadeltuja eläimiä – ja piirittää Trishaa odottaen, milloin pelko on kypsyttänyt hänet kyllin mureaksi.
Muuttoilmoitus
Muuttoilmoitus on Suomessa henkilön lakisääteinen velvollisuus ilmoittaa uusi osoitteensa muuton jälkeen. Se on tehtävä, mikäli asuminen kestää yli kolme kuukautta.
Muutosta on ilmoitettava Digi- ja väestötietovirastoon, ja ilmoituksen voi tehdä lomakkeella tai Internetissä.
Levon Aronian
Levon Aronian (armeniaksi Լևոն Արոնյան,suom. myös Aronjan, s. 6. lokakuuta 1982) on armenialainen shakin suurmestari, joka on vuodesta 2021 lähtien edustanut Yhdysvaltoja. Hän voitti nopean shakin maailmanmestaruuden vuonna 2009. Marraskuussa 2010 Aronianista tuli kuudes pelaaja, joka on ylittänyt 2 800 elopisteen rajapyykin FIDE:n maailmanlistalla. Hän voitti samassa kuussa myös vuoden 2010 pikashakin maailmanmestaruuden.
Shakkiura
Varhainen merkki Aronianin kyvyistä oli, kun hän voitti 1994 alle 12-vuotiaiden maailmanmestaruuden Szegedissa tuloksella 8/9, tulevien huippupelaajien edellä mukaan lukien Etienne Bacrot, Ruslan Ponomarov, Francisco Vallejo Pons ja Aleksandr Grištšuk. Hänestä tuli 2002 nuorten maailmanmestari tuloksella 10/13.
Joulukuussa 2005 Levon Aronian voitti Ruslan Ponomarovin maailman cupin viimeisellä kierroksella Hanti-Mansijskissa, Venäjällä. Pelattuaan molemmat pitkät pelit tasan hän voitti molemmat pikapelit ja voitti tapahtuman häviämättä kertaakaan seitsemällä kierroksella.
Maaliskuussa 2006 hän voitti Linaresissa, puoli pistettä Teymur Rəcəbovin ja FIDE:n maailmanmestari Veselin Topalovin edellä.
Hänen voittonsa 2005 maailman cupissa antoi hänelle paikan FIDE:n kandidaattiturnauksiin 2007, jotka pelattiin touko-kesäkuussa. Hän pelasi Magnus Carlsenia vastaan. Varsinaiset kuusi peliä päättyivät tasan 3-3, jonka jälkeen myös pikapelit päättyivät tasan 2–2. Lopulta Aronian voitti 2–0 blitz-shakissa. Finaalissa hän kohtasi Aleksei Širovin, jonka hän kukisti 3½–2½ kuudessa pelissä. Näin Aronian pääsi Meksikon maailmanmestaruusturnaukseen, jossa hän ei menestynyt, sijoittuen seitsemänneksi kahdeksasta pelaajasta tuloksella 6/14. Turnauksen ja maailmanmestaruuden voitti Viswanathan Anand.
Aimo Ajo
Aimo Olavi Ajo (12. kesäkuuta 1932 Lavansaari – 8. lokakuuta 2005) oli suomalainen metsänhoitaja, rovasti, Rovalan työkeskuksen johtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Levon Aronian
Shakkiura
Tammikuussa 2008 Aronian saavutti jaetun ensimmäisen sijan (Magnus Carlsenin kanssa) kovatasoisessa Corus-turnauksessa. Mukana olivat muiden muassa maailmanmestari Viswanathan Anand, Veselin Topalov ja Vladimir Kramnik.
Aimo Ajo
Ajon vanhemmat olivat pursimies Lauri Elias Ajo ja Laina Maria Ryöppönen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1952 Kallion yhteiskoulusta Helsingissä ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1956. Vuonna 1962 Ajo suoritti teologian kandidaatin tutkinnon ja hänet vihittiin papiksi. Ajo toimi papiston apulaisena Helsingin Malmin seurakunnassa vuosina 1962–1964 ja työkeskus Rovalan johtajana Rovaniemellä 1964–1995. Ajo sai rovastin arvonimen 1986.
Levon Aronian
Shakkiura
Vuonna 2009 Aronian voitti nopean shakin epävirallisen maailmanmestaruuden Mainzissa. Hän kukisti myös Viswanathan Anandin, joka on voittanut tapahtuman yksitoista kertaa.
Aimo Ajo
Ajo oli SDP:n kansanedustajana 1972–1991 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1978, 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa ja oli myös Rovaniemen kaupunginvaltuuston jäsen.
Levon Aronian
Shakkiura
Marraskuussa 2010 Aronianista tuli kuudes pelaaja, joka on ylittänyt 2 800 elopisteen rajapyykin FIDE:n maailmanlistalla. Samassa kuussa hän voitti pikashakin maailmanmestaruuden.
Aronian selviytyi FIDE Grand Prix -turnausten perusteella vuoden 2011 MM-ehdokasotteluihin ja kohtasi ehdokasotteluista kieltäytyneen Magnus Carlsenin korvaajan Aleksandr Grištšukin. Neljä peliä päättyivät tasan pistein 2–2. Katkaisupeleissä Grištšuk oli parempi nopeassa shakissa pistein 2½–1½, joten Aronian karsiutui jatkosta.
Chess960
2003 Aronian voitti Chess960-lajin avoimen turnauksen Mainzissa. Pelimuoto tunnetaan myös nimellä FischerRandom-shakki, ja siinä arvotaan upseereiden sijainti pohjarivillä. Tämä oikeutti hänet otteluun lajin maailmanmestari Pjotr Svidleriä vastaan seuraavana vuonna. Hän hävisi 4½–3½. Hän voitti turnauksen uudestaan 2005 päästäkseen uusintaotteluun Svidlerin kanssa 2006. Tällä kertaa hän voitti 5-3 ja hänestä tuli lajin maailmanmestari. Vuonna 2007 hän puolusti mestaruuttaan menestyksellisesti Viswanathan Anandia vastaan. Vuonna 2009 Aronian menetti tittelinsä Hikaru Nakamuralle.
Kittikääpä
Kittikääpä (Raduliporus aneirinus, syn. Ceriporiopsis aneirina) on koko Suomessa melko harvinaisena esiintyvä, rehevissä metsissä ja kulttuuriympäristössä viihtyvä kääpälaji. Sen pääasiallinen isäntäpuu on haapa, joskus kittikääpää tavataan myös muilla poppeleilla ja eri pajuilla. Kittikäävän aiheuttama valkolaho on pehmeää ja helposti leikkautuvaa.
Yksivuotinen ja alustanmyötäinen itiöemä on kokonaispaksuudeltaan 1-2 mm ja alkaa kasvunsa pieninä erillisinä laikkuina, jotka sulautuvat kasvun myötä isommaksi. Tuoreena itiöemä on pehmeähkö ja sen 1-3 mm leveä reunus valkoinen, kuivana jäykkä ja hieman tummunut reunus edelleen pillejä vaaleampi. Aluksi nuori kääpä on vahamaisen kuultava, vaaleanvihertävän oljen- tai mehiläisvahan värinen ja tuoksuu hunajaa, omenaa tai greippiä muistuttavan hedelmäiseltä. Kulmikkaita, sisältä pihkanruskeita pillejä on 1-3 millimetrillä ja ne repeilevät itiöemän vanhetessa. Ikääntyessään itiöemä muuttuu tuoksuttomaksi ja sen pillipinnan värit saavat hartsimaisen sävyn, lisäksi pillien kennomaisuus korostuu pillien väliseinien kuivuessa ja ohentuessa. Lohkopinnassa näkyy selvä väriero vaalean mallon ja ruskeiden pillien välillä, pohjamalto on täysin valkoinen. Kuiva kääpä on pihkanruskea. Täysikasvuinen kittikääpä on helpohko tunnistettava, mutta nuorta kääpää kannattaa verrata mesipillikääpään ja pajunkääpään.
Sateenvarjojalava
Sateenvarjojalava (Ulmus glabra 'Camperdownii') luokitellaan vuorijalavan luonnonmutaatioksi, joskin Green pitää sitä hybridinä U. × hollandica var. vegeta. Melko matalakasvuinen sateenvarjojalava vartetaan jonkin toisen jalavan, yleensä vuorijalavan noin 1,5 metrin mittaiseen runkoon. Se ei itse tuota siemeniä.
100-luku
Rooman valtakunta
thumb|Hadrianuksen valli
Tärkeitä henkilöitä
thumb|Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas Roomassa.
Mezőhegyes
Mezőhegyes on kaupunki Békésin läänissä Unkarissa. Kaupungin pinta-ala on 155,4 km², ja asukasluku 5 143 vuoden 2017 alussa. Se on perustettu 1784, ja sieltä on kotoisin kolme hevosrotua: nonius, furioso ja gidraninhevonen.
Juovamarliini
Juovamarliini tai raitamarliini (Kajikia audax) on purjekalojen heimoon kuuluva suurikokoinen, piikkikuonoinen merikalalaji. Se on IUCN:n punaisen listan mukaan silmälläpidettävä.
Ulkonäkö ja koko
Kala on enimmillään 4 metriä pitkä. Purjemainen pitkä selkäevä on etuosasta korkeampi kuin taempaa. Yläleuka on pitkä ja kapea. Selkäpuolella on sinistä ja mustaa. Alapuoli on vaalea. Kyljissä kalalla on vaaleanvihreitä raitoja.
Levinneisyys ja elinympäristö
Juovamarliinia esiintyy Tyynessämeressä, Intian valtameressä, joskus myös Etelä-Afrikan eteläpuolella ja Atlantissa. Laji elää yleensä alle 100 metrin syvyydessä. Rannikolla sitä esiintyy paikoissa, joissa on jyrkästi viettävä pohja.
Elintavat
Juovamarliini kutee avomerellä toukokuulta kesäkuulle. Se syö muita kaloja ja äyriäisiä.
Ensimmäinen vuosisata
Nykyisen länsimaisen ajanlaskun ensimmäinen vuosisata tarkoittaa vuosia 1–100.
Nimitys on jälkeenpäin keksitty, sillä tapa laskea vuosia oletetusta Kristuksen syntymästä tuli käyttöön vasta 500-luvulla.
Finn Ferner
Finn Christian Ferner (10. maaliskuuta 1920 Kristiania – 11. maaliskuuta 2001 Nesøya, Asker) oli norjalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Teloittajat
Juoni
On kesäinen iltapäivä Keskilännen pikkukaupungissa, Ohion Wentworthissa, ja sen Poplar Streetillä vallitsee rauha ja järjestys. Sanomalehden jakaja on kierroksellaan, Carverin lapset kinastelevat kadunkulman ruokakaupassa, frisbee lentää Reedin nurmikolla, Gary Soderson virittelee grilliään takapihalla. Ainoa asia joka ei istu kuvaan on punainen pakettiauto joka ryömii mäkeä ylös. Kohta se alkaa rullata ja tappaminen alkaa. Rauhallinen viipale amerikkalaista esikaupunkia uhkaa muuttua paahtoleiväksi. Väkivalta näyttää riehuvan hiljaisen pisteen ympärillä, talon jota valaisee vain televisioruudun välke. Siellä sisällä ei rauhaa ja järjestystä ole ollut pitkään aikaan. Audrey Wyler on ottanut luokseen asumaan 8-vuotiaan autistisen sisarenpoikansa Sethin, ja he käyvät omaa kiivasta taisteluaan, joka on tehnyt Poplar Street 247:stä vankilan.
Hämärän laskeutuessa talojen ylle niiden jäljelle jääneet asukkaat tuntevat siirtyneensä epätoivon ja vaaran maailmaan, missä voi tapahtua mitä tahansa, vaikka kuinka kauheaa... missä teloittajat jatkavat työtään. Mikä voima on heillä takanaan, miten pitkälle he voivat mennä, miten heidät voisi pysäyttää – näihin kysymyksiin on pakko saada vastaus. Ja se on oleva kauhea.
Isopensaskyyhky
Isopensaskyyhky (Phaps chalcoptera) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Australiasta.
Koko ja ulkonäkö
thumb|left|250px|Isopensaskyyhkynaaras Isopensaskyyhky voi kasvaa 28–26 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan lintu on tukeva. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Isopensaskyyhkykoiraan otsa on kellertävänvalkoinen ja päälaen takaosa on punaruskeat. Silmäkulmajuova on valkoinen. Kurkku, kaula ja rinta ovat vaaleanpunaiset ja kaulansivut ovat sinertävänharmaat. Koiraan selkä ja siivet ovat ruskeat ja siivissä on pensaskyyhkyjen suvun lajeille tyypillisesti vihreänä tai kuparinruskeana kiiltelevä laikku. Vatsa on punertava. Isopensaskyyhkynaaras muistuttaa koirasta, mutta sen päälaki on harmaa ja rinta ja vatsa ovat harmaammat.
Levinneisyys ja elinympäristö
Isopensaskyyhkyä tavataan lähes koko Australiasta Tasmania ja läheiset saaret kuten Kengurusaari, King Island ja Flinders Island mukaan lukien. Se puuttuu ainoastaan tiettyjen rannikkoseutujen sademetsistä ja Australian keskiosan kuivimmilta alueilta. Linnun tyypillisintä elinympäristöä ovat metsät ja savannit, mutta niitä voidaan myös tavata kaupunkien pihoilta ja puutarhoista. Erityisesti isopensaskyyhky viihtyy pensaikoissa ja lähellä vesialueita. Ne liikkuvat yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Isopensaskyyhkyjen ravintoa ovat kasvien siemenet ja marjat, joskus myös selkärangattomat eläimet. Laji pesii ympäri vuoden ja pesinnän huippukausi on loppukeväästä ja alkukesästä. Isopensaskyyhky rakentaa risupesän pensaaseen ja naaras munii kaksi kellertävää munaa.
Portland Pirates
Portland Pirates oli AHL-liigassa pelannut yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Sen kotipaikka oli Lewiston. Aikaisemmin seura pelasi Mainen osavaltion suurimmassa kaupungissa Portlandissa. Portland Pirates oli viimeisellä kaudellaan 2015-2016 NHL-seura Florida Panthersin farmijoukkue.
Historia
Portland Pirates perustettiin vuonna 1993 Washington Capitalsin farmijoukkueeksi, vuosi sen jälkeen kuin Maine Mariners muutti ja vaihtoi nimensä Providence Bruinsiksi, jonka jälkeen Baltimore Skipjacks päätti muuttaa Maineen. Farmisopimus Capitalsin kanssa päättyi 12 kauden jälkeen vuonna 2005.
Tämän jälkeen Piratesin kaudet ovat olleet yhtä vuoristorataa. Huolimatta 100 pisteen kaudesta, joukkue putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella 1999–2000.
Ensimmäiset neljä kautta joukkuetta valmensi Nashville Predatorsin nykyinen valmentaja Barry Trotz. Joukkue isännöi AHL All-Star Classic -tapahtumaa vuonna 2003.
Vuonna 2005 Pirates julkisti viiden vuoden jatkosopimuksen Cumberland County Civic Center -hallin vuokraan, päättäen spekuloinnin joukkueen muuttamisesta. Joukkue solmi lisäksi viiden vuoden farmisopimuksen Mighty Ducks of Anaheimin (nykyinen Anaheim Ducks) kanssa.
Pallomaneetit
Pallomaneetit (Cydippida) on lonkeromaneettien luokkaan kuuluva kampamaneettien lahko. Pallomaneeteilla on pallomainen tai soikea vartalo. Esimerkiksi Pleurobrachia-pikkumaneetilla vartalo on kananmunan muotoinen ja sen kapeammassa päässä on suuaukko. Vartalon molemmilla puolilla on lonkerot, jotka maneetti voi vetää piiloon sisällään oleviin pusseihin.
Itämerestä tunnetut Mertensia- ja Pleurobrachia-kampamaneetit kuuluvat pallomaneettien lahkoon.
Keuruun rautatieasema
Keuruun rautatieasema on rautatieliikennepaikka Keuruulla -radan varrella. Asema avattiin marraskuussa 1897 ja sen on suunnitellut Bruno Granholm V luokan aseman piirustusten mukaan. Tyyliltään asema edustaa kansallisromantiikkaa, ja sen alkuperäinen ulkoasu on säilynyt hyvin. Vuonna 1974 asema valittiin Suomen kauneimmaksi.
Asema rakennettiin Keuruun kirkkojen, maantien sekä Keurusselän rannan läheisyyteen. Haapamäen suuntaan kulkevalle radalle valmistui rataoikaisu vuonna 1924, jolloin vanha linjaus jäi alkupäästään teollisuuskäyttöön. Raide purettiin 1980-luvun puolivälissä.
Asema on ollut miehittämätön liikennepaikka vuodesta 1998, vaikkakin lipunmyynti jatkui vielä vuoteen 2001 saakka. Liikennepaikka on yhä henkilöliikenteen käytössä, ja siellä pysähtyvät kaikki Jyväskylän ja Seinäjoen väliset taajamajunat. Asema toimii myös Tampereelta saapuvien taajamajunien pääteasemana. Asemarakennus sekä muita asema-alueen rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöjen haltuun vuonna 2007. Se on sittemmin siirtynyt Tuula ja Veli Kosken omistukseen, ja he pitävät asemalla Keräilyn Kätköistä -nimistä näyttelyä.
VR:n ja liikenne- ja viestintäministeriön päätöksen mukaan henkilöliikenne Keuruun asemalle piti loppua maaliskuussa 2016, mutta toistaiseksi asema on vielä käytössä.
Matias Pulli
Matias Pulli (s. 8. maaliskuuta 1995 Raisio) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Pulli on Turun Palloseuran kasvatti. Hän voitti C-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Kaudella 2010–2011 Pulli voitti tehoilla 11+10=21 TPS:n sisäisen piste- ja maalipörssin C-nuorten SM-karsinnoissa. Hän vahvisti kauden aikana myös TPS:n B-nuoria, jotka voitti SM-hopeaa. Pulli vaihtoi C-juniori-ikäisenä myös pelipaikkansa keskushyökkääjästä puolustajaksi. Kausi 2011–2012 B-nuorissa hänellä päättyi SM-pronssiin. Pullin kausi eteni kuitenkin suurimmaksi osaksi TPS:n A-nuorissa.
Kaudeksi 2015–2016 Pulli siirtyi TPS:stä koko kauden kattavalla lainasopimuksella Mestis-joukkue TuToon. Lähet lainattiin tammikuussa 2016 myös toistaiseksi Savonlinnan Pallokerhoon, mutta Pulli ei pelannut varsin rikkonaisella alkukaudella lopulta otteluakaan Mestiksessä. Tammikuussa 2016 TPS lainasi hänet ja Oskari Siikin loppukaudeksi Espoo Bluesiin, josta vaihdossa TPS:ään siirtyivät lainalle Kalle Kaijomaa ja Jussi Makkonen.
Kesäkuussa 2016 Pulli purki sopimuksensa TPS:n kanssa yhteisymmärryksessä. Hän teki noin viikkoa myöhemmin vuoden mittaisen sopimuksen Savonlinnan Pallokerhon kanssa kaudeksi 2016–2017. Pulli voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Kausi 2017–2018 päättyi pronssiin.
Maajoukkueura
Pulli pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Pulli on pelannut kuusi nuorten ja 26 poikien maaottelua.
Nike-Ajax
pienoiskuva|upright|Kuvassa Nike-Ajax it-ohjus Kentuckyssa. Nike-Ajax (MIM-3) oli Yhdysvaltain ensimmäinen kohdeilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sitä edelsi projekti Hermes. Koulutuskäyttöön asetyypin ensiversio saapui vuonna 1953. Tietämystä tähän täysin uuteen aselajiin saatiin toisen maailmansodan hävinneeltä Saksalta. Muiden muassa Wernher von Braun oli uusia yhdysvaltalaisia rakettitieteen tutkijoita.
Esisopimus Nike-ohjusprojektiin laadittiin AT&T:n tytäryhtiö Western Electricin kanssa 8.2.1945. Aluksi torjuntatavoitteeksi asetettiin, B-29:n vastaavaa konetyyppiä pudottava ilmatorjunta ohjuksella. Tavoitteet olivat toki tiukemmat, sekä futuristiset siihen maailmanaikaan taikka ajankuvaan nähden.
Alustava kehittämissuunnitelma laadittiin erittäin pikaisesti toisen maailmansodan jälkeen, jo 13. syyskuuta 1945.
Ohjustyypin poisto USA:n armeijan kalustosta alkoi jo vuonna 1958, seuraavan tässä artikkelissa mainitun seuraajan saavuttua torjuntanäyttämölle. Lopullinen kalustopoisto eli operatiivisestä käytöstä poisvetäminen tapahtui vuonna 1963. Nike-Ajaxia käytti usea Yhdysvaltain sotilaallinen yhteistyökumppani (lähinnä Nato-maita), pohjoismaista ainakin Tanska.
Nike-Ajaxia seurasi Nike-Hercules. Sen aseistusosa eli räjähdyskärki varustettiin ydinlatauksella, jonka teho oli 20 kT (W-7).
Lähde:
Aiheesta muualla
Project Nike
Painajainen (kirja)
Painajainen on Stephen Kingin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 1975. Se on hänen toinen romaaninsa, joka ilmestyi jo seuraavana vuonna esikoisteoksensa Carrien jälkeen. Tammi julkaisi Heikki Karjalaisen kääntämän suomennoksen vuonna 1990, viisitoista vuotta myöhemmin kirjan alkuperäisestä julkaisusta. Painajainen oli ehdolla parhaan romaanin World Fantasy -palkinnon saajaksi vuonna 1976 ja Locus-palkinnon saajaksi vuonna 1987. Kirja on omistettu Kingin tyttärelle Naomille.
1980-luvulla tehdyissä kahdessa haastattelussa Stephen King oli ilmaissut kummassakin Painajaisen olevan hänen suosikkinsa kirjoittamistaan kirjoista. Vuoden 1983 kesäkuun Playboy -lehden haastattelussa King mainitsi suunnitelleensa jatko-osan Painajaiselle, mutta vuosia myöhemmin hän kertoi omalla nettisivullaan, että koska hän käsitteli Musta torni -kirjasarjan viidennessä ja kuudennessa kirjoissa Painajaisen jälkeisiä tapahtumia, ei jatko-osalle ollut enää tarvetta. Vuonna 1987 hän kertoi Phil Konstantinille The Highway Patrolman -lehden haastattelussa: "Tavallaan se on suosikkini, enimmäkseen siksi, mitä se kertoo pikkukaupungeista. Tällä hetkellä ne ovat kuin kuolevia organismeja. Tarina tuntuu tavallaan kodilta minulle. Sillä on minulle erityinen kylmä paikka sydämessäni!"
Tobe Hooper ohjasi romaanin pohjalta Kauhujen kaupunki -minisarjan vuonna 1979. Mikael Salomon teki toisen minisarjasovituksen vuonna 2004. Kirjan pohjalta on myös esitetty radiokuunnelma BBC Radio 4:ssa vuonna 1995.
Juoni
Kirjailija Ben Mears, joka asui lapsuutensa Mainen pikkukaupungissa Jerusalem's Lotissa (paikallisten kutsumassa 'Salem's Lotissa), palaa 25 vuotta myöhemmin takaisin vanhaan kotikaupunkiinsa. Hän ystävystyy heti koulun opettajan Matt Burken kanssa ja iskee silmänsä nuoreen opiskelijatyttöön Susan Nortoniin. Kummatkin saavat kuulla Benin palaneen kaupunkiin uuden kirja-aiheensa vuoksi, joka liittyy kaupungin laidalla olevaan autioituneeseen Marstenin taloon, joka on taloa aiemmin asuttaneen, pahamaineisen Hubie Marstenin vuoksi iskostunut vahvasti osaksi 'Salem's Lotin synkkää historiaa, ja jota kohtaan Benillä on traumaattisia kokemuksia lapsuudessaan. Pian Ben saakin kuulla, että vuosikaudet autiona ollut talo onkin saanut uusiksi omistajikseen kaksi antiikkikauppiasta, brittiläinen Richard Strakerin ja itävaltalainen Kurt Barlowin, joista jälkimmäistä kukaan kaupungissa ei ollut vielä tavannut.
Antiikkikauppiaiden tulon jälkeen 'Salem's Lotissa käynnistää outo tapahtumasarja, kun Glickin perheen poika Ralphie katoaa ja tämän isoveli Danny kuolee. Pian kaupungin väkeä alkaa sairastumaan ja kuolemaan mystisissä oloissa, eikä tämä jää Beniltä huomioimatta. Pian nuori poika Mark Petrie kohtaa aiemmin kuolleen Danny Glickin, joka on palannut takaisin vampyyrinä, olleen vastuussa kaupunkilaisten sairastumisiin ja kuolemiin. Mark selviytyy Dannyn hyökkäykseltä muovista ristiä apuna käyttäen. Muutamassa päivässä muut aiemmin sairastuneet kaupunkilaiset muuttuvat vampyyreiksi, ja myös Ben vakuuttuu viimein asiasta kun Matt Burke saa sydänkohtauksen selvittyään täpärästi entisen oppilaansa ja kaupungin hautausmaan hoitajana toimivan Mike Ryersonin hyökkäykseltä.
Benille alkaa käydä selväksi, että kaikilta toistaiseksi näkymättömissä pysynyt Barlow on mahdollisesti koko vampyyriepidemian alulle panija ja Straker hänen suojelijansa. Estääkseen epidemian etenemisen hän päättää yhdistää voimansa Mattin lääkärin Jimmy Codyn ja paikallisen pastorin Isä Callahanin kanssa. Varmuuden vuoksi Ben pyytää Susania lähtemään pois 'Salem's Lotista, mutta Benin tietämättä tämä päättää varjostaa Markia, jonka Susan yhättää menemällä Marstenin taloon tutkimaan paikkoja. Talossa kummatkin joutuvat Strakerin yllättämiksi. Mark pääsee karkuun kolkkaamalla Strakerin, mutta Susan joutuu Barlowin uhriksi. Mark rientää kertomaan Benille tapahtuneesta ja pian Benin johdolla koko joukko tunkeutuu Marstenin taloon ja kellarista he löytävät arkun, jossa he olettavat Barlowin lepäävän, mutta löytävätkin sen sijaan vampyyrin pureman Susanin. Murheenmurtama Ben joutuu tappamaan Susanin iskemällä seipään tämän sydämeen. Barlowin arkkua ei löydetä koko talosta.
Kun Isä Callahan vie Markin kotiinsa selittääkseen Markin vanhemmille tilanteen vakavuuden, joutuu Petrien perhe Barlowin hyökkäyksen kohteeksi, tämän tappaen Markin vanhemmat ja ottaen Markin vahvaan otteeseensa. Isä Callahan uhkailee Barlowia krusifiksinsa avulla, jolloin Barlow päästää Markin vapaaksi, mutta kehottaa pappia heittämään tämän jälkeen ristinsä pois ja laittamaan luottautumuksensa uskoonsa. Callahanilla ei kuitenkaan löydy riittävästi uskoa Jumalaan ja tämä kieltäytyy heittämästä ristiä pois, mutta yllätyksekseen huomaa Barlowin saavan hänestä yliotteen krusifiksin läheisyydestä huolimatta. Barlow rikkoo ristin ja pakottaa Callahanin juomaan Barlowin vampyyriverta tehden hänestä "saastuneen" Jumalan silmissä. Barlowin päästettyä hänet, Callahan lähtee 'Salem's Lotista.
Myöhemmin jäljelle jääneet Ben, Mark ja lääkäri-Jimmy löytävät Barlowin salaisen piilopaikan, mutta Jimmy saa surmansa vampyyrien rikkomissa kellarin portaissa seivästyen portaiden alle piilotettuihin veitsenteriin. Ben ja Mark löytävät Barlowin arkun kellarin uumenista ja Ben onnistuu surmaamaan seipäällä Barlowin. Kaikesta huolimatta he joutuvat pakenemaan kaupungista, joka on Barlowin kuoltua täynnä isännättömiä vampyyreja. Ben ja Mark lähtelevät kiertelemään maata ja päätyvät ennen pitkään Meksikoon, jossa Ben lueskelee lehdistä etsien uusia mainintoja Jerusalem's Lotiin liittyen samalla kun hänen ottolapsekseen ryhtynyt Mark hankkii itselleen katolilaisen kasteen. Vuotta myöhemmin he päättävät viimein palata autioituneeseen 'Salem's Lotiin, Benin tiedostaen vampyyreillä olevan liikaa piilopaikkoja kaupungissa. Hän päättää sytyttää metsäpalon ja jää katsomaan Markin kanssa, kuinka tuulen avulla tuli lähtee leviämään kohti 'Salem's Lotia ja sen yllä varjona kohoavaa Marstenin taloa.
Luomistyö
King sai inspiraationsa kirjan kirjoittamiselle Bram Stokerin Draculasta toimiessaan opettajana fantasia- ja tieteiskirjallisuuden kurssilla Mainen Hampden Academyssa. Hän kertoi: "Yhtenä yönä illallisella tulin miettineeksi ääneen, että mitä tapahtuisi, jos Dracula ilmestyisi 1900-luvun Amerikkaan. 'Hän varmaan tulisi Park Avenuella keltaisen taksin yliajamaksi ja kuolisi', vaimoni sanoi. Keskustelu päättyi siihen, mutta seuraavina päivinä idea palasi jälleen mieleeni. Ilmaisin itselleni, että vaimoni oli todennäköisesti oikeassa; jos legendaarinen kreivi tulisi New Yorkiin, niin selvähän se. Mutta jos hän ilmaantuisikin pieneen uinuvaan maalaiskaupunkiin, niin mitäs sitten? Halusin ottaa asiasta selvää, joten kirjoitin Painajaisen, josta piti alun alkaen tulla nimeltään Second Coming (suom. toinen tuleminen)." Myöhemmin Kingin vaimo Tabitha kuitenkin neuvoi miestään vaihtamaan kirjan alkuperäisen nimeen joksikin muuksi, koska ajatteli nimen kuulostaneen liiaksikin joltain "huonolta seksitarinalta".
Viittaukset muihin kirjoihin
Kirjassa esiintyvään 'Salem's Lotin kaupunkiin viitataan muissakin Kingin kirjoissa. Painajaisen oheella kaupunki toimii tapahtumapaikkana myös Kingin kirjoittaman Yön äänet -novellikokoelman kahdessa kertomuksessa; ensimmäinen näistä on kokoelman aloittava tarina Jerusalemin osa (Jerusalem's Lot), joka jatkuvuudeltaan sijoittuu yli sata vuotta ennen Painajaisen tapahtumia, ja toinen tarina on kokoelman päättävä One for the Road, joka sijoittuu kaksi vuotta Painajaisen tapahtumien jälkeen. Tuntemattomasta syystä jälkimmäinen tarina on jätetty pois kokoelman suomennoksesta.
Yksi kirjan hahmoista, Isä Callahan, esiintyy myös Mustassa tornissa viidennestä kirjasta, Callan susista alkaen.
Love... and Marriage
Love... and Marriage oli Yleisradion TV1:n Viihdetoimituksen tekemä ohjelma, joka sai kunniamaininnan kansainvälisessä Montreux’n Kultainen ruusu -viihdeohjelmakilpailussa vuonna 1971. Ohjelma kertoo hullunkurisen tarinan rakkaudesta, häistä ja hääyöstä piikitellen hääseremonioitten kliseitä. Love... and Marriage tehtiin Kultaisen Ruusun festivaalia ja kansainvälistä myyntiä silmällä pitäen englanniksi.
Ohjelman pääosissa ovat Marja Korhonen (morsian), Pekka Autiovuori (sulhanen) ja Helge Herala (pappi). Muissa osissa muun muassa Varma Lahtinen, Juhani Kumpulainen ja Seppo Kolehmainen. Ohjelma kuvattiin Yleisradion Pasilan studioilla värifimille. Käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastasivat Vesa Nuotio ja Erkki Pohjanheimo, musiikista Esko Linnavalli, lavastuksesta Aimo Pöyhönen, kuvauksesta Veikko Mård ja leikkauksesta Kaija Ahopelto.
Veteraanipäivä (Ruotsi)
pienoiskuva|Veteraanipäivän viettoa 2013. Veteraanipäivä on Ruotsissa 29. toukokuuta vietettävä virallinen liputuspäivä. Ruotsissa päivää vietetään Kansainvälisenä Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaajien päivänä rauhanturvaoperaation United Nations Truce Supervision Organizationin (UNTSO) perustamisen muistoksi. Alkujaan päivää vietettiin 24. lokakuuta, joka on YK:n päivä. Päivä sai Ruotsissa virallisen aseman vuonna 2011.
Love... and Marriage
Love... and Marriage esitettiin ensi kerran Yle TV1:ssä 13.3.1971 ja uusittiin TV1:ssä 24.8.1971
Juho Pynninen
Juho (Juhana, Johan) Pynninen (huhtikuu 1818 Antrea – 29. kesäkuuta 1864 Viipuri) oli suomalaisen kansankirjaston uranuurtajia.
Pynnisen vanhemmat olivat Matti Iivonen ja Maria Pynninen ja puoliso Maria Suutarinen (k. 1862). Pynninen tuli 1838 Viipuriin kauppa-apulaiseksi ja toimi myöhemmin konttoriapulaisena, hankki varallisuutta ja oli muun muassa seurakunnan kirkonisäntä. Kirjallisuus ja kansanvalistus muodostuivat tärkeiksi Pynniselle, 1845 hän oli mukana perustamassa Viipurin Suomalaista Kirjallisuusseuraa ja 1849 järjestämässä varainkeruuta Viipurin ensimmäiselle kansakoululle. Anders Josef Europaeuksen 1841 Sanansaattaja Viipurista -lehdessä ilmestyneestä kirjoituksesta sekä Carl Axel Gottlundin Otava-teoksen eräästä maininnasta innostuneena Pynninen laati 1845 useita kirjoituksia Kanava-lehteen, joissa hän esitti lainakirjastojen perustamista.
Pynninen perusti itse suomalaisen lainakirjaston Viipuriin vuonna 1846, painatti luettelon kirjaston noin 200 kirjasta ja hoiti kirjastoa. Se toimi varsin vilkkaasti vuoteen 1861 saakka, jolloin Viipuriin perustettiin kaupunginkirjasto. Vaikka ilmeisesti Torniossa ja Liperissä oli ollut jo hieman aiemmin vastaavia kirjastoja, Pynnisen kirjoitukset saivat ajatuksen pitäjänkirjastoista leviämään. Häntä pidetäänkin kansankirjastojen isänä Suomessa. Kansanvalistusseura muisti Pynnisen työtä perustamalla 1894 hänen nimeään kantavan rahaston kirjastojen avustamiseksi.
Milla Mattila
Milla Mattila on suomalainen juontaja ja toimittaja, joka juontaa Aito Iskelmän iltapäivää. Vuoden 2019 joulukuuhun hän juonsi Radio Suomipopin viikonloppua.