cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veli Giovanni
Hillari Viherjuuri oli koulupoikana Uuden Suomettaren (myöhemmin Uusi Suomi) oikaisulukijana. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1911 ja maisteriksi 1913, jolloin hän lähti Moskovaan vuodeksi opiskelemaan venäjää. Suomalaisen Normaalilyseon venäjän ja suomen kielen opettajana hän oli 1914–1918. Sisällissodan jälkeen Viherjuuri oli Otavan reklaamijohtajana.
Hillarin veli Leonard Viherjuuri toimi Suomen Kuvalehden päätoimittajana vuodesta 1918. Koska Hillari halusi olla veljensä kanssa hyvissä väleissä, hän humoristisesti otti nimimerkikseen munkkinimeä muistuttavan Veli Giovannin tanskalaisen Jenny Blicher-Clausenin romaanin nimen mukaan. Johanneksen vastine italiaksi on Giovanni.
Viherjuuri toimitti erilaisia pilalehtiä ja tehtäväkirjoja. Vuonna 1919 ilmestyi Huvittavia tehtäviä lapsille. Samana vuonna ilmestyi Jyry-Jaakon päiväkirja sekä ensimmäiset Pilajuttuja ja piirroksia -lehdet. Pilajuttuja ilmestyi 178 lehteä vuoteen 1950 saakka. Hän toimitti myös vuosialbumia Kalle Viksari (1924–1950)- tämän pitkäikäisen sarjakuvasankarin esiintyminen oli alkanut Otavainen -lehdessä jo vuonna 1922. Otavan julkaisema Kalle Viksari oli ensimmäinen säännöllisesti ilmestynyt suomalainen sarjakuvajulkaisu. Viherjuuri toimitti lisäksi sarjoja Lasten oma kirja ja Poikien oma kirja ja joululehteä Joulukärpänen.
Hänen tunnetuin kirjoittamansa sarjakuvansa oli Junnu, joka ilmestyi Suomen Kuvalehdessä 1927–1934. Junnulla oli monta piirtäjää: Alexander Tawitz, Poika Vesanto ja Arnold Tilgmann. Suomen Kuvalehdessä oli myös hänen toimittamansa Veli Giovannin Ajanvietesivu 1919–1936, joka sisälsi tehtäviä ja piirroksia, ja hänen kirjoittamansa ja Poika Vesannon piirtämä sarjakuva Kapteeni ja Ville, joka ilmestyi 1934.
Herra Kerhonen oli pyöreä porvarisherra, jota Viherjuuri ideoi 1930–1949. Piirtäjinä olivat Gösta Thilén ja Olavi Vikainen.
Viherjuuri luovutti testamentissaan originaalinsa Suomen taideteollisuusmuseolle. Viherjuuren työtä jatkoi jonkin aikaa tytär Irmeli Viherjuuri nimellä "Giovanna".
New York Drama Critics’ Circle
New York Drama Critics’ Circle on New Yorkissa toimivien teatterikriitikoiden muodostama ryhmä, joka tunnetaan erityisesti vuosittain jaettavista palkinnoistaan teatterialan saavutuksille Broadwayllä ja muissa kaupungin teattereissa. Sen muodostavat 22 vaihtuvaa teatterikriitikkoa, jotka kuitenkin edustavat varsin pysyvästi tiettyjä newyorkilaisia tai valtakunnallisia medioita.
Järjestön perustivat 1935 newyorkilaisessa Algonquin-hotellissa kokoontunut ryhmä, johon kuuluivat muiden muassa Brooks Atkinson, Walter Winchell ja Robert Benchley. Vuodesta 2005 sen puheenjohtajana on toiminut Time Out New Yorkin kriitikko Adam Feldman.
New York Drama Critics’ Circlen näytelmille ja musikaaleille jakamat palkinnot ovat teatterialan arvostetuimpia Tony-palkintojen ja Pulitzer-palkintojen ohella.
New Yorkin alueen elokuva-arvostelijoilla on vastaava palkintoja jakava järjestö New York Film Critics Circle.
Jäsenten edustamat mediat
The New York Times -lehden kriitikot eivät vuodesta 2003 ole osallistuneet järjestön toimintaan. Vuonna 1989 lehden johtava päätoimittaja päätti, etteivät sen työntekijät voi osallistua minkään palkintojen saajien valitsemiseen. Lehden kriitikot kuitenkin jatkoivat järjestön kokouksissa äänioikeudettomina jäseninä vuoteen 1997, jolloin lehti perui päätöksensä ja äänestyksiin sai taas osallistua. Vuonna 2003 lehti kuitenkin päätti uudelleen kiellon puolesta, ja siitä lähtien The New York Timesin kriitikot eivät ole lainkaan osallistuneet järjestön toimintaan.
New York Drama Critics’ Circle Award
Järjestö kokoontuu kahdesti vuodessa valitsemaan teatterien syys- ja kevätnäytäntökausien parhaat suoritukset. Tärkein järjestön jakama palkinto on parhaan näytelmän palkinto, joka voidaan jakaa sekä parhaalle amerikkalaiselle että parhaalle ulkomaiselle näytelmälle. Vuodesta 1945 on jaettu palkinto myös parhaalle musikaalille. Näiden lisäksi voidaan harkinnan mukaan jakaa erikoismainintoja (special citations) ansioituneille näyttelijöille ja teatteriseurueille.
Näytelmäpalkinnot ovat suuruudeltaan korkeintaan 2 000 dollaria. Palkinnot jaetaan pienimuotoisissa seremonioissa kahdesti vuodessa.
Hyacinthe Rigaud
thumb|Hyacinthe Rigaud, [[Ludvig XV (Ranska)|Ludvig XV:n muotokuva, 1730.]] Hyacinthe Rigaud (oik. Hyacinthe-François-Honoré-Mathias-Pierre Martyr-André Jean Rigau y Ros, 18. heinäkuuta 1659 Perpignan – 27. joulukuuta 1743 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka oli barokin menestyneimpiä ranskalaisia muotokuvamaalareita.
Rigaud syntyi taiteilijaperheeseen, mutta menetti jo varhain isänsä. Hänet lähetettiin 14-vuotiaana Montpellier’hen taidemaalari Pezet’n ateljeehen oppilaaksi. Sen jälkeen hän oli oppilaana sekä Verdierin että Ranc vanhemman työpajoissa.
Rigaud muutti vuonna 1681 Pariisiin ja sai seuraavana vuonna arvostetun Prix de Romen. Charles Le Brunin neuvosta Rigaud keskittyi muotokuvamaalauksiin.
Rigaud herätti vuonna 1688 hovin ja itse kuningas Ludvig XIV:n huomion, kun hän maalasi kuninkaan veljen, Filipin muotokuvan. Seuraavana vuonna hän maalasi nuoremman Filipin muotokuvan. Ludvig XIV tilasi tämän jälkeen muotokuvan haarniskassa. Se luovutettiin vuonna 1694. Rigaud’n maine perustuu erityisesti vuoden 1701 Ludvig XIV:n muotokuvaan kruunajaisasussa. Teos oli mallina monille seuraavillekin ranskalaisten monarkkien seremoniallisille muotokuville. Tällaisia maalauksia tilattiin aina 1800-luvulle saakka.
Rigaud sai niin paljon tilauksia, että joutui antamaan osia avustajilleen. Joseph Parrocel esimerkiksi maalasi kruununprinssi Ludvigin muotokuvan taustalla olleen taistelukuvauksen. Osa Rigaud’n muotokuvista on hieman intiimimpiä, kuten hänen äitinsä Marie Serren kaksoismuotokuva. Rigaud maalasi muotokuvien lisäksi useita uskonnollisia maalauksia. Kaikkiaan Rigaud teki lähes 400 maalausta, ja hovin jäsenten lisäksi hän teki muotokuvia muista aatelisista, aristokraateista ja pankkiireista. Muualla Euroopassa hän maalasi muun muassa Espanjan Filip V:n ja Puolan August III:n muotokuvat.
Rigaud sai ansioistaan Pyhän Mikaelin ritarikunnan ritarin arvon vuonna 1727 sekä aatelisarvon vuonna 1709. Hänet valittiin vuonna 1700 maalaustaiteen akatemiaan, jossa hän opetti vuodesta 1710. Akatemian rehtoriksi hänet valittiin 1733.
RN Climene
RN Climene oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Anconasta Cantieri navali Riunitilta, missä köli laskettiin 25. heinäkuuta 1934. Alus laskettiin vesille 7. tammikuuta 1936 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 24. huhtikuuta.
Palvelus
Alus upposi 28. huhtikuuta 1943.
Maikki ja pelottava Pontso
Maikki ja pelottava Pontso on Nelvanan tuottama kanadalainen piirrossarja. Ohjelma kertoo viisivuotiaasta Maikki-tytöstä. Hänellä on kaksi hyvää ystävää: pelottava Pontso ja possu Helmeri Hokso. Maikki asuu ystäviensä kanssa satumaisessa Maikkimaassa.
Kaikki alkoi, kun Maikki piirsi liiduillaan piirrosta Maikkimaasta. Pian piirroksesta pompahti puita, kasveja, lintuja ja tietysti Helmeri ja Pontso. Maikki käyttää piirrustustaan karttana seikkaillessaan Helmerin ja Pontson kanssa Maikkimaan eri osissa, kuten Kalkkunakaupungissa, Juustolassa ja Sateenvarjopuiden maahan. Yhdessä Maikki, Helmeri ja Pontso keksivät aina jotakin kivaa tekemistä.
Suomessa sarjaa on esitetty Yle TV2:lla vuosina 2000, 2002 ja 2004.
Äänirooleissa
Sarjan suomenkielisen version on ohjannut ja suomentanut Anja Tyrväinen. Tunnuslaulun on suomentanut Tatu Tiihonen ja sen esittää Silva Lillrank.
Daavidintähti
pienoiskuva|150px|Daavidin tähti sellaisena, kuin se esitetään [[Israelin lippu|Israelin lipussa.]]
Daavidintähti tai Daavidin tähti ( eli kirjaimellisesti daavidinkilpi) on juutalaisuuden ja juutalaisten symboli. Se muodostuu kahdesta päällekkäisestä kolmiosta, jotka muodostavat kuusisakaraisen tähden.
Historia
Daavidintähden alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa. Raamatun tai Talmudin aikoina daavidintähteä ei vielä mainittu juutalaisena symbolina. Arkeologisia todisteita sen käytöstä Israelissa kuningas Daavidin aikana tai paljon myöhemminkään ei ole. Kuusikannan sijaan vanhoissa juutalaisissa amuleteissa esiintyi usein viisikanta.
Varhaisin arkeologinen todiste daavidintähden käytöstä juutalaisessa yhteydessä on kapernaumilaisesta synagogasta 200-luvulta. Noihin aikoihin symbolia käytettiin kuitenkin vain koristeena, ja se tunnettiin samassa käytössä monessa muussakin kulttuurissa. Myös eräältä italialaiselta hautausmaalta on löytynyt daavidintähti juutalaisesta hautakivestä, joka voi olla peräisin 200-luvulta.
900-luvulta alkaen symbolia käytettiin onnensymbolina mezuzan maagisissa muunnelmissa. Sitä kutsuttiin ensimmäisellä vuosituhannella vielä Salomon sinetiksi.
pienoiskuva|150px|[[Codex Leningradensis vuodelta 1008 on vanhin säilynyt masoreettien laatima Vanhan testamentin käsikirjoitus.]] Yleiseen juutalaiseen käyttöön symboli tuli vasta toisella vuosituhannella. Varhaisin juutalainen kirjallinen lähde, joka mainitsee tähden, on 1100-luvulta. Symbolin nimi alkaa näkyä kabbalistisessa kirjallisuudessa 1200-luvulta alkaen. Vuonna 1354 Böömin kuningas Kaarle IV sääti Prahan juutalaisille punaisen lipun, jossa oli sekä daavidintähti että viisikanta. Prahasta symbolin käyttö levisi muuallekin Eurooppaan. Myös esimerkiksi väärän messiaan Šabbetai Tsevin kannattajat ottivat sen tunnuksekseen 1600-luvulla.
Daavidintähdestä tuli juutalaisten yhteinen tunnus 1800-luvulla, kun keskieurooppalaiset juutalaiset alkoivat etsiä itselleen omaa tunnusta kristittyjen ristin vastineeksi. Menoraa ei pidetty yhtä soveltuvana, koska se yhdistettiin temppelin palvontamenoihin. Euroopan juutalaisilta daavidintähden käyttö levisi myös muslimimaiden juutalaisille, ja symbolia alettiin käyttää kaikissa synagogissa.
pienoiskuva|150px|Kankainen daavidintähti. Jüdisches Museum Westfalen Dorstenissa Saksassa. Saksan kansallissosialistit ottivat 1930-luvulla keltaisen daavidintähden käyttöön juutalaisten tunnistamismerkiksi.
pienoiskuva|150px|Punainen daavidintähti [[Punainen Risti|Punaista Ristiä ja Punaista Puolikuuta vastaavan juutalaisen järjestön tunnuksena.]] Israel otti daavidintähden kansallislippuunsa itsenäistymisensä jälkeen. Israelissa punaista daavidintähteä tunnuksenaan käyttävä Magen David Adom vastaa Punaista ristiä ja Punaista puolikuuta.
Merkitys
Tutkijat eivät ole varmoja daavidintähden merkityksestä. Rabbi Moshe Feinstein on ehdottanut, että koska symbolia kutsutaan hepreassa ”Daavidin kilveksi”, sitä käytti kuningas Daavid ilmaisemaan, että Jumala suojasi häntä sodassa. Tämä teoria ei kuitenkaan ole saanut laajempaa kannatusta.
Kabbalan mukaan symbolin kaksi kolmiota edustavat ihmisyyden dikotomiaa, kuten hyvä/paha ja hengellinen/ruumiillinen. Kolmioiden on nähty edustavan myös juutalaisten ja Jumalan vastavuoroista suhdetta.
Pekuri
Pekuri voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Stefan Strömborg
Stefan Strömborg (s. 6. syyskuuta 1968 Parainen ) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän toimii Kakkosessa pelaavan Pargas IF:n päävalmentajana.
Pelaajana Strömborg oli myös Pargas IF:n kasvatteja, jota hän edusti edustusjoukkuetasolla niin Kakkosessa kuin Kolmosessa. Tämän lisäksi Strömborg pelasi EIF:in, Åbo IFK:n ja IFK Mariehamnin riveissä Kakkosessa sekä HIK:issä Ykkösessä. Strömborg pelasi myös Veikkausliigassa TPS:n riveissä kaudella 1994 ja FC Interiä 1997. Kausina 1995 ja 1996 Strömborg edusti GIF Sundsvallia Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Pelaajauransa jälkeen Strömborg on toiminut sekä fysioterapeuttina että valmennustehtävissä. Fysioterapeuttina hän on muun muassa ollut Suomen Palloliiton palveluksessa eri maajoukkueiden parissa vuosina 1998–2006 ja TPS:ssa 2007–2009 Valmennuspuolella hän on puolestaan toiminut muun muassa PIF:ssa päävalmentajana 1997, apuvalmentajana 2000-luvun alussa sekä seuran valmennuspäällikkönä 2009–2011. . Kaudeksi 2012 Strömborg palasi jälleen IFK Mariehamniin, tällä kertaa Pekka Lyyskin apuvalmentajaksi. Maarianhaminassa Strömborg oli kahden kauden ajan, kunnes Turun Palloseura nimitti hänet kaudeksi 2014 kaksoisrooliin edustusjoukkueen apuvalmentajaksi sekä reservijoukkue Åbo IFK:n päävalmentajaksi.
Mefisto (sarjakuvahahmo)
Mefisto on Marvel-kustantamon sarjakuvissa ja niiden johdannaisissa esiintyvä suunnattoman voimakas demoni. Mefiston ensiesiintyminen tapahtui Silver Surfer -lehden numerossa 3 (joulukuu 1968). Hahmon loivat Stan Lee (tarina) ja Sal Buscema (taide).
Historia
Mefisto on toisesta ulottuvuudesta kotoisin oleva demoni, jonka Infiniti-niminen olento loi aikakausia sitten. Mefistoa on usein virheellisesti luultu kristinuskon Saatanaksi tai muuksi raamatulliseksi paholaiseksi. Mefisto on kuitenkin kaikkein korkeinta mahdollista säätyä oleva demoni. Hän hallitsee omaa helvetillistä ulottuvuuttaan rautaisella kädellä.
Mefisto on lukuisia kertoja taistellut Marvel-universumin sankareita vastaan, ennen kaikkea Tohtori Outoa ja Hopeasurffaria. Mefisto itse pitää itseään Raamatun Saatanana. Hän tekee sopimuksia kuolevaisten kanssa, joiden seurauksena ihmisen sielu usein joutuu ikuisiksi ajoiksi vangiksi Mefiston ulottuvuuteen. Varsinkin erityisen puhtaat sielut kiinnostavat Mefistoa.
Kauan sitten Mefistolla oli kilpailusuhde toisen voimakkaan demonin, Zarathoksen kanssa. Ovelan juonen avulla Mefisto solmi sopimuksen nuoren prinssin kanssa, josta myöhemmin tuli Centurious, Sieluton Mies. Yhdessä Mefisto ja Centurious iskivät Zarathoksen kimppuun, jonka jälkeen Mefisto vangitsi voimakkaan demonin kuolevaisten ruumiiden sisään. Koska Zarathoksella oli yhteys muinaisiin Koston Henkiin, Mefisto yritti pakkomielteenomaisesti löytää medaljongin, jonka sisällä Koston Henkien olemus uinui.
Mefisto sai selville, että medaljongi oli erään Kale-nimisen perheen hallussa. Kalen suvun jäsenet piilottekivat palasia medaljongista sielussaan. Lopulta 1700-luvulla Mefisto juonitteli suvun hullun jäsenen, Pastor Kalen kanssa tämän pojan, Noblen sielusta. Nämä tapahtumat johtivat lopulta Aaveajajan syntymiseen.
Läpi historian Mefisto on vainonnut elämässään eksyneitä tai vallanhimoisia yksilöitä. Euroopassa hän auttoi joukkoa mystikkoja saavuttamaan kuolemattomuuden vastineeksi säännöllisistä sielu-uhreista (ryhmä tultiin nykyaikana tuntemaan nimellä Mys-Tech). Mefisto oli myös demoni, joka korruptoi kapteeni Joost van Straatenin. Mefisto oli myös mukana natsien toiminnassa toisen maailmansodan aikana.
Viime aikoina maapallon supersankarit ovat alkaneet yhä enemmän kiinnostaa Mefistoa. Varsinkin Hopeasurffarin puhdas henki kiinnostaa häntä. Erään kerran Mefisto yritti turmella Surffarin voimalla ja fyysisillä nautinnoilla, tarjoten jopa tämän kuollutta rakastettua Shalla-Balia vastineeksi Hopeasurffarin sielusta. Surffari ei kuitenkaan suostunut demonin lupauksiin. Tappiostaan raivostuneena Mefisto on useasti vainonnut juuri Surffaria.
Mefisto on myös demoni, joka vangitsi Victor von Doomin äidin hengen ulottuvuuteensa. von Doom onkin useasti yrittänyt vapauttaa äitinsä sielun, mutta vasta aivan viime aikoina ja Tohtori Oudon avustuksella Doom onnistui tehtävässään . Mefisto iski pian tämän jälkeen Thoria vastaan demonisen Darkothin avulla, mutta Thor tuhosi Darkothin tämän omalla suostumuksella. thumb|250 px|left|Mefisto nousee valtakunnastaan hakemaan Elspeth Cromwellia ja Ihmenelosia. Myös Ihmeneloset ovat saaneet tuta Mefiston raivon. Demonologi Elspeth Cromwellin kutsuttua Mefisto ulottuvuuteemme demoni kaappasi Reed ja Susan Richardsin, samaten näiden pojan, Franklinin. Franklinin valtavat voimat kuitenkin tuhosivat Mefiston ja vaikkei demoni kuollutkaan, hän heikentyi huomattavasti. Hän sai viekkaudella koottua viisi olemuksensa palasta ja oli jälleen voimissaan. Tämä kuitenkin johti Purppuranoidan ja Visionin kahden lapsen tuhoutumiseen. Lapset olivat todellisuudessa Mefiston olemuksen palasia, jotka Purppuranoita oli alitajuisesti loitsinut lapsikseen.
Hoideltuaan asgardilaisen vastustajansa Mefisto etsi lisää keinoja laajentaa voimiaan. Jumalvoimaisen Tuonpuoleisen saapuessa maapallolle, Mefisto yritti käännyttää tätä pahuuteen usuttamalla Zarathoksen Hämähäkkimiehen kimppuun ja näin kokeilemalla sankarin moraalia.
Yritys epäonnistui, mutta seuraava uhri, Galactuksen apuri Nova alkoi toimia Mefiston toimien ansiosta entistä verenhimoisemmin työssään. Huomattuaan tämän itse Galactus puuttui tapahtumiin Hopeasurffarin kanssa. Universumi järkkyi kahden voimakkaan olennon ottaessa yhteen, mutta lopulta Galactus seisoi voittoisana kukistetun Mefiston yläpuolella.
Pirullinen demoni ei kuitenkaan luovuttanut, vaan etsi lisää valtaa Thanoksen kautta. Thanos piti tuolloin hallussaan Ikuisuuden Rautahanskaa, jonka Mefisto toivoi saavansa varastettua tilaisuuden tullen. Yritys epäonnistui karkeasti.
Pian tämän jälkeen Mefiston onnistui varastaa kaikki-isä Odinin sielu tämän maatessa Odinunessa. Loki otti tällöin Odinin paikan tämän ruumiissa, mutta Odinin onnistui palata takaisin ruumiiseensa. Mefisto ottikin Lokin sielun maksuksi toimistaan – tämä oli ollut Mefiston tavoite kaiken aikaa. Kuukausien kidutuksen ja tuskien jälkeen Loki pääsi pakenemaan Mefiston ulottuvuudesta.
Tämän jälkeen Mefisto iski yhteen kilpailijansa Satannishin kanssa ja Kostajat yrittivät pysäyttää konfliktin. Taistelun kuluessa Mefisto murhasi brutaalisti Matkijalinnun. Myöhemmin Mefisto manipuloi Hellcatin tuhoamaan Satannishin.
Mefisto arvostaa kuolevaisten voimaa, jota nämä ammentavat perheiltään ja ystäviltään. Niinpä demoni loi mystisesti itselleen kaksi lasta: pojan nimeltään Mustasydän (jonka Mefisto katsoi arvolliseksi perimään valtaistuimensa) ja tyttären nimeltään Mefista. Mefista tulisi myöhemmin julistamaan sodan Tohtori Oudolle, mutta Mustasydän kamppaillessaan identiteettikriisinsä parissa haastoi Daredevilin ja myöhemmin Aaveajajan (Dan Ketch).
Mefisto yritti opettaa pojalleen tapoja hallita helvettiä, mutta lopulta Mustasydämen kunnianhimo alkoi lähennellä hänen omaansa ja lopulta isä ja poika kääntyivät toisiaan vastaan. Taistelu päättyi Mustasydämen voittoon, mutta tämä menetti valtaistuimensa pian Noble Kalelle ja tätä kautta Mefistolle.
Noustuaan jälleen kerran valtakuntansa herraksi Mefisto alkoi jälleen etsiä lisää sieluja ja yritti saada itselleen Mustan Pantterin sielun. Yritys epäonnistui voimakkaiden ja lukemattomien Pantterisielujen miltei tuhotessa hänet.
Seksuaalisuus
Mefisto on yliluonnollisen voimakas olento jopa Marvel-universumin mittapuilla. Siksi onkin epävarmaa, voiko konventionaalisia seksuaalisuuskäsitteitä soveltaa häneen. Mefisto on kuitenkin menneisyydessään omaksunut myös naispuolisten olentojen hahmoja esimerkiksi vietellessään Hopeasurffaria, joten ihmisten standardeilla olentoa tulisi pitää vähintään transsukupuolisena. Paholainen on myös itse kommentoinut asiaa Everett Rossin kysyessä tältä onko Mefisto homoseksuaali. Mefisto vastasi tähän: ”En. Ainakaan en tänään.”
Voimat & varusteet
thumb|right|Mefisto kiduttamassa ulottuvuutensa vangiksi joutunutta Herra Fantastista.
Mefiston voimien tarkka taso on toistaiseksi melko tuntematon. Fyysistä voimakkuuttaan hän kykenee lisäämään maagisilla tavoilla tuntemattomille tasoille asti (luultavasti yli 100 tonnin nostokapasiteettiin). Mefiston todelliset voimat piilevätkin valtavissa myötäsyntyisissä maagisissa voimissa. Mefisto kykenee käyttämään maagista energiaansa monenlaisiin tarkoituksiin, kuten oman fyysisen voimansa lisäämiseen, levitaatioon, mystisiin energiaiskuihin, teleportaatioon, näkymättömyyteen, materian manipulointiin, koon muutoksiin, muodonmuutoksiin jne.
Vaikuttaa siltä, ettei mikään teko ole Mefiston kykyjen yläpuolella kahta poikkeusta lukuun ottamatta: toisen olennon sielun taivuttaminen valtansa alle ilman tämän nimenomaista suostumusta ja telepatia. Mefiston voimat ovat myös sidoksissa hänen omaan ulottuvuuteensa, josta poistuminen heikentää häntä ajan myötä. Siksi Mefisto käyttää usein demonisia apureitaan.
Mefistolla on myös tiettyjä voimia, joiden avulla hän kykenee vangitsemaan äskettäin kuolleiden olentojen astraaliruumiita. Mefistolla ei kuitenkaan ole valtaa kaikkiin kuolleiden sieluihin. Siksi ei myöskään tiedetä, mitä ehtoja vaaditaan täyttyväksi, ennen kuin Mefisto saa sielut haltuunsa ja pystyy manipuloimaan niitä. On luultavaa, että sielun varastamiseen tarvitaan ainakin kyseisen olennon suostumus asialle.
Ei myöskään tiedetä, miten ihminen voi päästä vapaaksi Mefiston kanssa tehdystä sopimuksesta (vaikka Johnny Blaze näin tekikin) eikä myöskään sitä, voiko Mefisto pidätellä kaappaamiaan sielujaan ikuisesti. Saattaa myös olla, että Mefisto ruokkii itseään sielujen psyykkisellä energialla kuten toiset demonit tekevät. Omassa ulottuvuudessaan Mefisto kykenee ilmeisesti puhtaan voiman kautta vangitsemaan sieluja, jotka ovat sinne harhautuneet. Sellaisissa tapauksissa Mefisto ei tarvitse edes kyseisen olennon suostumusta. tämän vangitsemiseen.
Demonina Mefisto on kuolematon eikä tarvitse selvitääkseen ravintoa, ilmaa tai unta. Mefiston keho vaikuttaa olevan koostunut jonkinlaisesta yliluonnollisesta aineesta, joka on mittaamattomasti paljon kestävämpää kuin mitä ihmiskudos.
Mefistolla ei ole kovin montaa varsinaista vihollista. Ainoastaan Satannish ja Thog voidaan laskea varteenotettaviksi vastustajiksi.
Elokuvat
Ghost Rider – aaveajaja -elokuvassa Mefistoa esittää näyttelijä Peter Fonda. Elokuva sai ensi-iltansa 2007. Elokuvassa Aaveajajaa esittää Nicolas Cage.
Anna Pavlovna Romanova
Anna Pavlovna Romanova (18. tammikuuta (J: 7. tammikuuta) 1795 Pietari – 1. maaliskuuta (J: 17. helmikuuta) 1865 Haag) oli syntyjään Romanov-sukuun kuulunut suuriruhtinatar, sittemmin Hollannin kuningatar. Hän oli yksi Venäjän keisari Paavali I:n ja keisarinna Maria Fjodorovnan kymmenestä lapsesta ja nuorin heidän viidestä tyttärestään.
Anna Pavlovna avioitui vuonna 1816 Pietarin Talvipalatsin kappelissa Oranian prinssi Vilhelmin kanssa, josta 1840 tuli Hollannin kuningas Vilhelm II. He saivat neljä eloon jäänyttä lasta, joista vanhin Vilhelm III peri kruunun isältään.
Keisari Paavali I:n kaikki aikuisikään eläneet tyttäret, Aleksandra, Jelena, Maria, Jekaterina ja Anna, avioituivat kukin eurooppalaisen prinssin tai aatelisen kanssa. Monet heidän jälkeläisistään avioituivat kuitenkin taas Romanov-suvun jäsenen kanssa.
Räjähdelinssi
Linssin kiilojen määrä voi vaihdella, esimerkiksi Fat Man -pommi oli 96-kiilainen. Sen sytyttämiseen eli detonointiin vaadittiin 5 000 voltin jännite. Pokhran-1:n Hymyilevä Buddha oli 12-kiilainen ja Blue Danube 32-kiilainen. Myöhemmin otettiin käyttöön vähempikiilaisia räjähdelinssejä pommin rakenteen keventämiseksi.
Lopuksi linssien ulkopuolella on fission kestoa pitkittävä suojavaippa ja plutonium-pallon sisällä ionisaation lähde. Pommin sytytys on yleensä sähköinen eli sähköä käyttävä, jolloin paristoja tarvitaan voimanlähteeksi tähän. Lisäksi pommi sisältää turvatekijöitä lisääviä varmistin-mekanismeja. thumb|right|Toinen Mk.3 Fat Man-atomipommin konstruktion paljastava rakennekuva.
All That You Can’t Leave Behind
All That You Can’t Leave Behind on irlantilaisen rock-yhtye U2:n kymmenes studioalbumi. Albumin tuottivat yhtyeen kanssa myös aiemmin työskennelleet Daniel Lanois ja Brian Eno, ja se julkaistiin kansainvälisesti 30. lokakuuta 2000 Island Records -levymerkillä. Yhdysvalloissa albumin julkaisi Interscope Records. Musiikillisesti All That You Can’t Leave Behind oli U2:n paluu valtavirran soundiin ja se erosi suuresti vaihtoehtorockia ja elektronista tanssimusiikkia yhdistelleestä edeltäjästään, vuoden 1997 albumista Pop. Albumin julkaisun ja markkinoimisen aikana U2 julisti useaan otteeseen albumin avulla ”hakevansa maailman parhaan yhtyeen paikkaa takaisin itselleen”.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Beautiful Day”, ”Stuck in a Moment You Can’t Get Out Of”, ”Elevation” ja ”Walk On”, jotka kaikki saavuttivat kansainvälisesti suurta menestystä eri maiden singlelistoilla. All That You Can’t Leave Behind palkittiin yhteensä seitsemällä Grammy-palkinnolla eri kategorioissa. ”Beautiful Day” voitti vuoden levytyksen Grammy-palkinnon vuonna 2001 ja ”Walk On” vuonna 2002. Kyseessä on ainoa kerta, jolloin yksi albumi on voittanut vuoden levytyksen Grammyn useampaan kertaan.
All That You Can’t Leave Behindin vastaanotto oli kansainvälisesti hyvin positiivinen, ja se sai lämpimän vastaanoton sekä yleisöltä että kriitikoilta. Muun muassa Rolling Stonen julkaisemassa arvostelussa albumia pidettiin U2:n uran kolmantena mestariteoksena The Joshua Tree- ja Achtung Baby -albumien rinnalla. Albumi nousi julkaisuviikollaan 32 maan listaykköseksi, ja kansainvälisesti sitä on myyty yli 12 miljoonaa kappaletta. Vuonna 2012 albumi oli Rolling Stonen 500 Greatest Albums of All Time -listan sijalla 280.
Tausta
U2:n 1990-luvun musiikillisesti kokeellinen tuotanto kulminoitui yhtyeen vuoden 1997 albumiin Pop, joka yhdisteli vaihtoehtorockia ja elektronista tanssimusiikkia. Albumin vastaanotto oli kansainvälisesti yleisön ja kriitikoiden keskuudessa ristiriitainen, ja myös julkaisua seurannut PopMart -kiertue sai osakseen arvostelua uusien kappaleiden heikkojen live-esitysten takia. Myös yhtye itse liittyi myöhemmin Popin arvostelijoiden joukkoon.
PopMart-kiertueen jälkeen U2 kokoontui säveltämään uutta kappalemateriaalia, joiden ydin koostui perinteisestä kitaran, basson ja rumpujen kokonaisuudesta. Yhtye pestasi tuottajikseen albumit The Unforgettable Fire (1984), The Joshua Tree (1987) ja Achtung Baby (1991) tuottaneen kaksikon Brian Eno ja Daniel Lanois.
Norwegian Air Argentina
Norwegian Air Shuttlen suunnitelmissa oli siirtää Argentiinaan kuudesta kymmeneen Boeing 737-800- ja 737 MAX 8 -konetta, joilla se aikoi lentää sekä kotimaan että ulkomaan reitti- ja tilauslentoja. Koneet oli aikomus rekisteröidä Argentiinan rekisteriin. Norwegian Air Argentinalla suunniteltiin olevan kahdesta kolmeen solmukohtaa. Harkinnassa olivat ainakin Buenos Aires, Córdoba ja mahdollisesti Mendoza. Norwegian Air Argentina sai Argentiinan viranomaisilta luvan lentää 152 reitillä, joista 72 oli Argentiinan sisäisiä ja 80 ulkomaanlentoja.
All That You Can’t Leave Behind
Säveltäminen ja levyttäminen
Brian Eno piti laulaja Bonon osallistumista kansainväliseen Jubilee 2000 -liikkeeseen haitallisena albumin edistymisen kannalta, sillä Bono ei voinut tämän vuoksi keskittää kaikkea aikaansa uuden albumin työstämiseen. Lisäksi Bono ja Daniel Lanois osallistuivat elokuvan The Million Dollar Hotel soundtrack-albumin tekemiseen, mikä viivästytti All That You Can’t Leave Behindin valmistumista. Albumi myöhästyikin yli vuodella alkuperäisestä julkaisuaikataulustaan, sillä se oli suunniteltu julkaistavaksi alun perin jo vuonna 1999. U2 ei kuitenkaan halunnut asettaa albumin valmistumiselle ehdotonta määräaikaa, koska nopeasti viimeisteltyä Pop -albumia oli kritisoitu etenkin sen keskeneräisyyden takia.
Norwegian Air Argentina
Yhtiö sai ensimmäisen lentokoneensa tammikuussa 2018. Lippujen myynti alkoi syyskuussa 2018, ja ensimmäisen lentonsa yhtiö lensi 16. lokakuuta 2018.
All That You Can’t Leave Behind
Säveltäminen ja levyttäminen
Vuonna 1999 basisti Adam Clayton jarumpali Larry Mullen Jr. ostivat talot Etelä-Ranskasta Bonon ja kitaristi The Edgen kotitalojen läheltä, jotta albumin työstäminen helpottuisi. Vuonna 1999 Bonon autosta varastettiin hänen henkilökohtaisia papereitaan ja uusien kappaleiden sanoitukset sisältänyt kannettava tietokone. Bono lupasi tietokoneen palauttamisesta 2 000 punnan palkkion. Irlantilainen mies palautti tietokoneen yhtyeen managerien haltuun ostettuaan sen 300 punnalla luotettavaksi luulemaltaan kauppiaalta, mutta hän oli huomannut tietokoneen kuuluvan Bonolle nähtyään taustakuvana olleen valokuvan Bonon poika Elijahista.
Norwegian Air Argentina
Osana emoyhtiö Norwegian Air Shuttlen uutta strategiaa kannattavuuden parantamiseksi Norwegian Air Argentinan toiminnot myytiin 4. joulukuuta 2019 JetSmart Argentina -helpalentoyhtiölle. Norwegianin brändi poistuu Argentiinan sisäisestä liikenteestä muutaman kuukauden mittaisen siirtymäajan kuluessa. Yhtiön kolme Boeing 737-800 -konetta eivät kuulu kauppaan. Ne palautuvat Norwegianin Euroopan liikenteeseen ja niiden tilalle tulee JetSmartin Airbus A320 -koneita.
All That You Can’t Leave Behind
Säveltäminen ja levyttäminen
U2 on sanonut All That You Can’t Leave Behindin olevan albumi, joka ”tiedostaa yhtyeen menneisyyden.” Vaikka albumin kuvailtiin olevan paluu yhtyeelle perinteiseen 1980-luvun soundiin, sen kappaleissa oli yhä läsnä selviä vaikutteita 1990-luvun kokeellisuudesta.
Norwegian Air Argentina
Laivasto
Vuoden 2019 lopussa:
All That You Can’t Leave Behind
Julkaisu
Island Records julkaisi albumin kansainvälisesti 30. lokakuuta 2000. Yhdysvalloissa albumin julkaisi Interscope Records. Julkaisunsa yhteydessä albumi kiellettiin Burmassa, koska kappale ”Walk On” on omistettu burmalaiselle ihmisoikeusaktivisti Aung San Suu Kyille. Albumin markkinoimiseksi U2 esiintyi ensimmäistä kertaa urallaan muun muassa Music Televisionin Total Request Livessä, USA Networkin Farm Clubissa ja Saturday Night Livessä. 19. lokakuuta yhtye esiintyi Pariisissa ManRay -klubilla 600 hengen yleisölle albumin promotoimiseksi.
Norwegian Air Argentina
Kohteet
Norwegian Air Argentina lensi syyskuussa 2019 seuraaviin kohteisiin:
All That You Can’t Leave Behind
Julkaisu
”Beautiful Day” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 9. lokakuuta 2000. Kappaleesta tuli U2:n uran neljäs Britannian singlelistan ykköseksi yltänyt single, ja siitä tuli yksi yhtyeen koko uran suurimmista hiteistä. Yhdysvalloissa se myi kultaa, ja oli korkeimmillaan Billboard Hot 100 -singlelistan sijalla 21. Listaykköseksi ”Beautiful Day” nousi yhteensä yhdeksässä maassa, myös Suomessa.
Albumin toinen single ”Stuck in a Moment You Can’t Get Out Of” julkaistiin 29. tammikuuta 2001. Se nousi Britanniassa listakakkoseksi, ja oli listaykkösenä muun muassa Irlannissa.
Kolmantena singlenä julkaistiin 12. kesäkuuta 2001 kappale ”Elevation”. Singlejulkaisu oli noin kymmenen sekuntia alkuperäistä albumiversiota lyhyempi ja hard rock -henkisempi ”Tom Raider Mix”, jota esitettiin Tomb Raider -elokuvan televisiomainoksissa. ”Elevation” oli Britanniassa listan kolmas ja Irlannissa listaykkönen.
Albumin neljäntenä ja viimeisenä singlenä julkaistiin ”Walk On” 19. marraskuuta 2001. Kappaleen sanoitus saavutti yleisön keskuudessa uudenlaisen merkityksen syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen, ja sitä soitettiin runsaasti radiossa.
Kaupallinen menestyminen
All That You Can’t Leave Behind debytoi listaykkösenä 32 maassa. Yhdysvalloissa albumi myi julkaisuviikollaan 427 826 kappaletta ja nousi Billboard 200 -albumilistan kolmanneksi. Vuoden 2014 maaliskuuhun mennessä albumia oli myyty Yhdysvalloissa yli 4,4 miljoonaa kappaletta. Kansainvälisesti albumi on U2:n neljänneksi menestynein yli 12 miljoonan kappaleen myynnillään.
Arvosteluissa
All That You Can’t Leave Behind sai kansainvälisesti hyvin lämpimän vastaanoton. Metacritic -sivuston julkaiseman keskiarvon mukaan albumi sai 17 kriitikon arvosteluiden perusteella arvosanakseen 79/100. Rolling Stonen arvostelussa albumia pidettiin U2:n uran kolmantena mestariteoksena The Joshua Tree- ja Achtung Baby -albumien rinnalla. The Boston Globen kriitikko Steve Morse kehui albumin ”loistavien kappaleiden kietoutuvan toisiinsa kauniisti, mikä oli tervetullut muutos Zooropa- ja Pop -albumien hajanaisiin kokonaisuuksiin.” Morse antoi myös tunnustusta Bonon kirjoittamille sanoituksille, joiden hän kuvaili olevan ”ajatuksellisempia, henkilökohtaisempia ja herkimpiä U2 -sanoituksia miesmuistiin.”
Palkinnot ja kunnianosoitukset
Kriitikot äänestivät All That You Can’t Leave Behindin vuoden 2000 seitsemänneksi parhaaksi albumiksi The Village Voicen Pazz & Jop -äänestyksessään, ja ”Beautiful Day” äänestettiin vuoden neljänneksi parhaaksi singleksi. Albumin kappaleet voittivat vuosina 2001 ja 2002 yhteensä seitsemän Grammy-palkintoa. ”Beautiful Day” voitti vuonna 2001 vuoden kappaleen, vuoden levytyksen ja parhaan rock-kappaleen Grammy-palkinnot. Vuonna 2002 ”Walk On” palkittiin vuoden levytyksenä, ”Elevation” parhaana rock-kappaleena ja ”Stuck in a Moment You Can’t Get Out Of” parhaana pop-kappaleena. All That You Can’t Leave Behind palkittiin vuonna 2002 parhaan rock-albumin Grammylla.
”Beautiful Dayn” ja ”Walk Onin” vuoden levytysten Grammy-voitot ovat historiallisia, sillä yksikään toinen albumi ei ole saavuttanut vuoden levytyksen Grammyn useampaan kertaan.
Rolling Stone sijoitti albumin vuonna 2003 sijalle 139 listallaan 500 Greatest Albums of All Time. Vuonna 2012 albumi oli sijoitettu listan sijalle 280. Vuonna 2009 Rolling Stonen julkaisemalla 2000-luvun parhaiden albumien listalla All That You Can’t Leave Behind oli kolmastoista, ja ”Beautiful Day” vuosikymmenen parhaiden kappaleiden listan neljäs.
Elevation Tour
280px|thumb|right|U2 esiintymässä Elevation Tour -kiertueella. All That You Can’t Leave Behindin julkaisua seurasi Elevation Tour -kiertue, joka käynnistyi 24. maaliskuuta 2001 kahdella konsertilla Floridan Fort Lauderdalesta, National Car Rental Center -areenalta. Kiertue päättyi Floridan Miamiin American Airlines Arenalle 2. joulukuuta 2001. 113 konserttia kattaneen Elevation Tourin konsertit jakautuivat kahteen erilliseen osuuteen Pohjois-Amerikassa, sekä yhteen osuuteen Euroopassa. Lavastukseltaan Elevation Tour oli huomattavasti riisutumpi ja intiimimpi kuin yhtyeen edellinen PopMart -kiertue, ja pienemmän lavarakennelman johdosta U2 esiintyi Elevation Tourin aikana ensimmäisen kerran vuosikausiin konsertoituaan koko 1990-luvun stadioneilla. Kiertue tuotti lähes 143 miljoonan dollarin tulot, ja oli tuolloin kaikkien aikojen kolmanneksi tuottoisin kiertue. Kiertueen päättymisen jälkeen U2 esiintyi vielä Super Bowl XXXVI:n puoliaikashow’ssa vuoden 2002 helmikuussa.
Elevation Tourin konserteista taltioitiin kaksi DVD-julkaisua: kolmesta Bostonin konsertista koostettu Elevation 2001: Live from Boston julkaistiin vuoden 2001 joulukuussa, ja syyskuussa Irlannin Slane Castlessa kuvattu U2 Go Home: Live from Slane Castle, Ireland julkaistiin vuoden 2003 marraskuussa.
Kailash Satyarthi
Kailash Satyarthi (, s. 11. tammikuuta 1954) on intialainen lastenoikeuksien ajaja. Hän on ollut etenkin aktiivinen Intian lapsityön vastaisessa työssä. Hän sai yhdessä pakistanilaisen tyttöjen koulutusta ajavan Malala Yousafzain kanssa Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2014. Hänet on myös palkittu lukuisilla muilla ihmisoikeuspalkinnoilla. Vuonna 1995 Satyarthi sai Robert F. Kennedyn ihmisoikeuspalkinnon.
Satyarthi on koulutukseltaan insinööri, mutta on työskennellyt lasten hyväksi 26-vuotiaasta asti.
Satyarthi asuu Delhissä vaimonsa ja lastensa kanssa.
Spinelli
Spinelli on spinelliryhmään kuuluva mineraali, jonka kemiallinen koostumus on MgAl2O4. Sen kovuus Mohsin asteikolla on 8 ja ominaispaino 3,58–3,62 sekä tiheys 3,58–4,06. Spinellin kidejärjestelmä on kuutiollinen. Spinellikiteet ovat tavallisimmin oktaedrin muotoisia, ja ne muodostavat toisinaan kaksosia. Spinelliä tavataan punaisena, vaaleanpunaisena, violettina, sinisenä, ruskeana, värittömänä, vihreänä, keltaisena ja mustana. Läpinäkyvänä spinelli on jalokivi. Spinelli-nimi tulee latinan kielen sanasta spina (oka, piikki), joka viittaa kiteen muotoon. Spinellin nimi voi viitata myös kreikan kielen sanaan σπινθήρας (spinthiras), joka tarkoittaa kipinää ja viittaa punaisen spinellin tulenhehkuiseen väriin.
Punainen spinelli, joka on korukäytössä spinellin värimuunnoksista suosituin, muistuttaa erehdyttävästi rubiinia, mutta on astetta pehmeämpi. Hiottujen kivien kohdalla, kun naarmutuskovuustesti ei ole mahdollinen, tarvitaan gemmologin tutkimusta erottamaan kivet toisistaan. Monet kruununjalokivet, kuten Baijerin kuninkaan kruunun kivet ja kuuluisa Black Prince's Ruby Englannin kuninkaan kruunussa on myöhemmin tunnistettu spinelleiksi. Spinelli erotettiin omaksi mineraalikseen 1700-luvulla.
Esiintyminen
Spinelliä esiintyy lähinnä magmakivissä ja marmoreissa. Kiteet ovat pääosin pieniä; Lontoon Luonnontieteellisessä museossa on 500 karaatin spinellikide, ja Black Prince's Ruby on noin 170 karaatin painoinen. Kestävänä ja painavana mineraalina spinellikiteet rikastuvat isäntäkiven rapauduttua jalokiviuvaan, esimerkiksi jokien pohjiin. Spinelliä ja korundia löydetään usein samoista esiintymistä, sillä ne molemmat tarvitsevat syntyäkseen alumiinioksidin läsnäolon ja koska mineraalit ovat kestävyydeltään ja ominaispainoltaan samaa luokkaa. Tunnetuimmat spinelliesiintymät ovat Sri Lankan jalokivisoraesiintymät sekä Myanmarin ja Thaimaan kalkkikivet. Mustaa tai tummanvihreää epäjaloa spinelliä kutsutaan usein pleonastiksi (aikaisemmin myös ceyloniitiksi), ja se on varsin tavallinen mineraali kivilajeissa, joista eräissä päämineraalina. Keltaista spinelliä kutsutaan toisinaan rubiselliksi.
Spinelliä saattaa muodostua liekkiatomiabsorptiospektrometrissä, kun määritellään magnesiumia näytematriisista, joka sisältää alumiinia. Syntynyt yhdiste vaikeuttaa näytteen analysointia.
Elmedin Kikanović
Elmedin Kikanović (s. 2. syyskuuta 1988 Tuzla) on bosniahertsegovinalainen koripalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa ALBA Berliniä ja Bosnia ja Hertsegovinan koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 211-senttinen ja 106-kiloinen Kikanović on sentteri.
Seurajoukkueura
Kikanović aloitti uransa kotikaupunkinsa Sloboda Tuzlassa, jota hän edusti vuodet 2004-2007. Vuonna 2007 hän siirtyi serbialaiseen KK Crvena zvezdaan, jossa hän pelasi vuoteen 2010 asti debytoiden myös ULEB Eurocupissa. Vuodet 2011-2015 Kikanović edusti venäläistä BK Jenisei Krasnojarskia. Toukokuussa 2015 Kikanović siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ranskan Ligue Nationale de Basketballin SLUC Nancyyn, jossa hän pelasi neljässä pelissä.
Heinäkuussa 2015 Kikanović siirtyi Saksan Bundesliigan ALBA Berliniin.
Kaarle Massinen
Kaarle Arvo Massinen (5. toukokuuta 1891 Nastola – 29. kesäkuuta 1921) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Tuomas Massinen ja Helena Heikkerö. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Jenny Maria Bärlundin kanssa.
Opinnot
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Hämäläisosakantaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun maanmittausosastolla vuonna 1911 ja Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelys-taloudellisella osastolla vuosina 1914 - 1915. Armeijasta hän oli komennettuna 1. tammikuuta 1921 alkaen opintomatkalle Tanskaan.
Jääkäriaika
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915 Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 4. joulukuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin erikoistehtäviin Pohjois-Ruotsiin ja Suomeen. Pataljoonan yhteyteen hän palasi 26. kesäkuuta 1917 ja sijoitettiin täydennysjoukkoon, mutta siirrettiin 10. elokuuta 1917 takaisin 1. komppaniaan.
Elmedin Kikanović
Maajoukkueura
Kikanović debytoi Bosnia ja Hertsegovinan koripallomaajoukkueessa jo 18-vuotiaana. Hän on kuulunut joukkueeseen vuosien 2011, 2013 ja 2015 EM-kilpailuissa.
Kaarle Massinen
Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa, missä haavoittui pahasti 1. huhtikuuta 1918.
Elmedin Kikanović
Muuta
Kikanović kärähti steroidien käytöstä vuonna 2010. Hänen kilpailukieltonsa kesti kesään 2011 asti, jolloin hän siirtyi Jenisei Krasnojarskiin.
Kaarle Massinen
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hän palveli komppanianpäällikkönä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jolla myöhemmin on ollut nimet Jääkäripataljoona n:o 2, Pohjolan jääkäripataljoona ja Kajaanin sissipataljoona. Armeijasta hän erosi 26. kesäkuuta 1919 ja toimi sen jälkeen Tampereen suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 26. elokuuta 1919 ja sijoitettiin Kajaanin sissipataljoonaan, missä toimi ensin 4. komppanian päällikkönä ja 25. syyskuuta 1919 alkaen aliupseerikoulun johtajana ja määrättiin 10. toukokuuta 1921 Jalkaväen aliupseerikoulun johtajaksi. Hän kuoli tapaturmaisesti 29. kesäkuuta 1921 Helsingissä jouduttuaan kadulla auton töytäisemäksi.
Pyreneet
thumb|Pyreneiden topografinen kartta thumb|Pyreneiden huippuja thumb|Lumiset Pyreneet satelliittikuvassa
Suurin Pyreneiltä alkava joki on Garonne, joka virtaa sieltä pohjoiseen Ranskan alueella ja laskee Biskajanlahteen. Suurelta osaltaan vuoristo on vedenjakajana Garonnen ja Ebron välillä, ja Ranskan ja Espanjan välinen raja kulkee enimmäkseen lähellä vedenjakajaa.
Pyreneiden kasvillisuusvyöhykkeet
Korkeammalla varjossa lumi säilyy yli kesän. Pyreneiden kolmanneksi korkein huippu, Monte Perdido, on kansallispuisto.
Hallintoalueet
Espanjan puolella Pyreneet ulottuvat lännestä Biskajanlahdelta itään Välimerelle, kolmelle itsehallintoalueelle seuraavasti:
Ranskan puolella Pyreneet ulottuvat kahdelle hallintoalueelle (région) ja kuuden departementin alueelle, jotka ovat lännestä itään:
Tiet
Pyreneiden poikki kulkee muutamia Eurooppateitä. Pyreneet voi myös sivuuttaa lännestä E80-tietä ja idästä E15-tietä pitkin. Aragoniasta E7-tie alittaa Pyreneet Somportin tunnelia pitkin. Katalonian Barcelonasta Orléansiin kulkee E9, joka ylittää Pyreneet Puigcerdan ja Pamiersin välisellä tieosuudella. Vaihtoehtoisesti Pyreneet voi ylittää esim. Somportista Sallent de Gállegon kautta tai Bielsan ja Aragounetin kautta. Kataloniasta pääsee Ranskaan Vielhan ja St Béatin kautta, Andorran kautta, Puigcerdàn ja Bourg-Madamen kautta tai Coll d'Aresin kautta.
Historialliset reitit
Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitti tie on kävelyreitti, joka ylittää Pyreneet ja päättyy Galician pääkaupunkiin Santiago de Compostelaan.
Pyreneiden hiihtokeskukset
Tältä vuorijonolta löytyy suuria kunnostettuja vapaa-ajan alueita, sen tarjotessa suuret mahdollisuudet kauneutensa ja ilmastonsa vuoksi. Suurimman alan vievät hiihtokeskusten rakennelmat, jotka ovat perusteellisesti muuttaneet maankäyttöä korkealla vuoristossa. Seuraavassa listataan Pyreneiden hiihtokeskukset:
Andorrassa
Ordino Arcalis, Pal Arinsal, Pas de la Casa-Grau Roig, Soldeu el Tarter, La Rabassa
Ranskan puolella
La Pierre-st Martín, Artouste, Gourette, Luz Ardiden, Cauterets, Hautacam, Bareges, Gavarnie-Gèdre, La Mongie, Piau Engaly, Saint-Lary-Soulan, Val Louron, Peyragudes, Luchon Superbagneres, Porte Puimorens, Ax-les-Thermes, Font-Romeu, Les Angles, Puyvalador, Formiguères, Puigmal 2600, Cambré d´Aze, Guzet, Les Mont d´Olmes, Ascou-Pailheres, Mijanes-Donezan
Viinin tuotanto
Pyreneiden vuoriston juurella viljellään viiniä seuraavilla virallisen alkuperänimityksen omaavilla alueilla:
Fritz von Opel
thumb|Fritz von Opel Fritz Adam Hermann von Opel (4. toukokuuta 1889 Rüsselsheim, Saksa – 8. huhtikuuta 1971 Samedan, Sveitsi) oli Wilhelm von Opelin ainoa lapsi. Hän oli Adam Opelin, Opel-yhtiön perustajan, pojanpoika. Hänet muistetaan rakettiautokokeiluistaan, joista hän sai nimen "Raketti-Fritz".
Opiskelijasta ja Opeliin töihin
Opel opiskeli Darmstadtin teknillisessä yliopistossa ja taisteli vapaaehtoisena ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen hän alkoi työskennellä perheyrityksessä. Hänestä tuli Opelin testausjohtaja, ja hän oli vastuussa yhtiön viestinnästä.
Rakettiajoneuvopioneeri
Itävaltalainen rakettitutkija Max Valier kysyi 1927 von Opelilta tukea rakettimoottoritutkimukselle. Kilpa-ajoharrastaja Von Opel ymmärsi rakettitekniikan mahdollisuudet ja niiden mainosarvon. Opelin Rüsselsheimin-tehdas alkoi tutkia propulsiota, ja apuna käytettiin Friedrich Sanderia, joka oli valmistanut jo raketteja meripelastustehtäviä varten.
Opelin radalla Rüsselsheimissa 11. huhtikuuta 1928 RAK 1-rakettiautoa testattiin ensimmäisen kerran julkisesti. Se saavutti kahdeksassa sekunnissa 100 km/h nopeuden. RAK 2 -version testiradaksi von Opel valitsi AVUS-radan, jossa pystyi ajamaan huomattavasti Opelin omaa rataa nopeampaa. Hän ajoi itse RAK 2 -rakettiautoa 23. toukokuuta. Auton nopeus oli arviolta 238 km/h, ja se saavutti nopeuden 24 kiinteäajoaineraketin avulla.
Von Opel ja Sander pyrkivät luomaan myös rakettimoottorisen lentokoneen. He liittoutuivat Julius Hatryn kanssa. He tekivät ensimmäisen koelentoyrityksen 10. syyskuussa 1929, mutta kone ei noussut ilmaan ja paloi. Von Opelin ohjeistama toinen kone nousi kuitenkin vielä samana päivänä noin 1–2 metrin korkeuteen ilmaan ja lensi sillä noin 1 400 metriä. Suuren yleisön edessä von Opel lensi 30. syyskuuta koneen parennetulla versiolla, jossa oli 16 rakettia antamassa voimaa. Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen 11 toimivalla raketilla von Opel lensi noin 80 sekunnin ajan 25 metrin korkeudella maanpinnasta. Koneen nopeus oli arviolta 150 km/h.
Muutto Yhdysvaltoihin
General Motors osti Opelin vuonna 1929. Von Opel oli tuolloin yrityksen osakkaana. Hän jätti yrityksen, kun GM oli hankkinut Opelin omistukseensa. Hän lähti Saksasta Sveitsin kautta ulkomaille. Hän saapui vuonna 1940 Yhdysvaltoihin Liechtensteinin passilla. Yhdysvalloissa häntä pidettiin toisen maailmansodan ajan internointileirillä.
Sodan jälkeen von Opel palasi Eurooppaan ja eli viimeiset vuotensa St. Moritzissa ja Ranskan Rivieralla.
Saab 91 Safir
Saab 91 Safir on Saabin lentokonetehtaan yksimoottorinen potkurikone, jonka ensilento tapahtui 20. marraskuuta 1945.
Koneen suunnitteli Anders Johan Andersson, joka oli toiminut Bückerin tehtailla Saksassa 1930-luvulla ja suunnitellut siellä mm. Bücker Bü 181 Bestmann-koulukoneen, jonka piirteet on Safirissa selvästi nähtävissä.
Käyttö
Kaikkiaan Safireita valmistettiin 323 kappaletta viitenä eri versiona (A, B, B-2, C ja D). Safiria käyttivät Ruotsin, Norjan, Suomen, Itävallan, Tunisian ja Etiopian ilmavoimat koulukoneena. Japanin ilmavoimat käyttivät Safireitaan koelentokoneena.