cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edward Wilmot Blyden
Elämä
Perheen palatessa Saint Thomasiin Blydenista tuli Alankomaiden reformoidussa kirkossa toimivan pastori John P. Knoxin oppilas. Know vaikuttui Blydenin teoreettisesta potentiaalista ja hänestä tuli Blydenin mentori, joka kannusti tämän huomattavaa puhetaitoa ja kirjallista lahjakkuutta. Blyden päätti itsekin tulla papiksi. Toukokuussa 1850 Blyden seurasi Knoxin vaimoa Yhdysvaltoihin kirjoittautuakseen New Jerseyn Rutgers’ Theological Collegeen, mutta häneltä kiellettiin sisäänpääsy ihonvärinsä vuoksi.
Blyden keskitti kiinnostuksensa Afrikkaan. Länsiafrikkalainen valtio Liberia oli itsenäistynyt vuonna 1847. Blyden hyväksyi tarjouksen tulla Liberiaan opettajaksi vuonna 1850. Pian saapumisensa jälkeen tammikuussa 1851 Blyden pestattiin Monrovian Alexander High Schooliin. Hän alkoi opiskella teologiaa, maantiedettä ja matematiikkaa. Vuonna 1858 Wilmotista tuli Alexander High Schoolin rehtori. Liberian presidentti Joseph Jenkins Roberts nimesi Blydenin Heraldin, Liberian ainoan sanomalehden, päätoimittajaksi.
Blyden haastoi käsitteen mustaihoisten väitetystä alempiarvoisuudesta, joka oli tuolloin suosittua kasvavassa määrin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Hän argumentoi mustaihoisten yhdenvertaisuudesta ja käytti esimerkkejä vähän tunnetuista mutta menestyneistä afrikkalaisista henkilöistä. Vuosien 1856 ja 1887 välillä Blyden kirjoitti neljä kirjaa, A Voice from Bleeding Africa (1856), A Vindication of the African Race; Being a Brief Examination of the Arguments in Favor of African Inferiority (1862), Africa for the Africans (1872) ja Christianity, Islam and the Negro Race (1887) kuin myös lukemattomia artikkeleita edistääkseen asiaansa.
Blyden kyseenalaisti myös Liberian mustaihoista ja mulattieliittiä, joka halusi monopolisoida maan poliittisen voiman. 1860-luvulla ja 1870-luvun alulla Blyden oli Liberian valtiosihteeri ja Liberia Collegen professori. Tässä asemassa Blyden kutsui ammattitaitoisten ja älykkäiden mustaihoisten länsi-intialaisten ja afroamerikkalaisten maahanmuuttoa Liberiaan, mistä Liberian eliitti ei pitänyt. Tästä huolimatta Blyden pyrki Liberian presidentiksi vuonna 1886. Häviönsä jälkeen hän meni oma-aloitteisesti maanpakoon naapurimaahan Sierra Leoneen. Edward Wilmot Blyden kuoli Sierra Leonessa 7. helmikuuta 1912.
Rybatskojen metroasema
Rybatskoje on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1984.
Louis Bourguet
Louis Borguet (1678, Nîmes – 1742, Neuchâtel) oli yleisnero ja Leibnizin kirjeenvaihtoja, joka kirjoitti arkeologiasta, maantieteestä, filosofiasta, raamatullisesta oppineisuudesta ja matematiikasta.
Vaihto
Vaihto tarkoittaa oikeustieteessä sopimusta, jolla irtaimen tai kiinteän esineen omistusoikeus luovutetaan toiselle siten, että vastikkeena on jotakin muuta kuin rahaa. Kun vastikkeena on sekä rahaa että tavaraa, pidetään oikeustointa vaihtona, jos tavaran arvo on vähintään puolet vaihdetun esineen arvosta. Jos tavaran arvo on vähemmän kuin puolet koko arvosta, on kyseessä kauppa.
Vaihtoon sovelletaan samoja oikeussääntöjä kuin kauppaankin. Kiinteistön vaihdossa on noudatettava kiinteistön kauppaa koskevia määräyksiä. Tilusvaihdoksi nimitetyssä maanmittaustoimituksessa maatilan tiluksia vaihdetaan toisen tilan tiluksiin. Se voidaan tietyin edellytyksin toimittaa, vaikka tilojen omistajat eivät kykene sopimaan vaihdosta. Vaihto on menettänyt merkitystään sopimusmuotona, mutta se on melko tavallinen esimerkiksi auto- ja maatalouskonekaupassa.
Vaihtoon sovelletaan kauppalakia (355/1987). Myyjän rahavaatimukseen sovelletaan samoja määräyksiä kuin kaupassakin. Myyjän vastaanottaman tavaran osalta hän on samassa asemassa kuin tavaran ostaja. Jos tavara osoittautuu virheelliseksi, voi myyjä vaatia sopimuksen purkamista, virheen korjaamista, hinnanalennusta tai vahingonkorvausta.
Hallintonormi
Hallintonormi tarkoittaa laajasti ymmärrettynä hallintoelimen tekemää norminmuotoista päätöstä. Yleensä se ymmärretään suppeammin ja sillä tarkoitetaan vain sellaisia hallintoelinten määräyksiä ja ohjeita, joihin sisältyy ylemmän toimielimen suorittamaa alaistensa johtoa ja valvontaa. Hallintonormit koskevat tavallisesti teknisiä yksityiskohtia, jotka liittyvät lainsäädännön määräysten toimeenpanoon, talousarvion käytännön soveltamiseen tai suunnitelmien toteutukseen. Hallintonormin käytännön muoto on esimerkiksi hallintopäätös, menettelyohje, soveltamismääräys tai yleiskirje.
Yksityisille henkilöille tai oikeushenkilöille viranomainen ei voi hallintonormilla luoda velvollisuuksia, vaan ne kohdistuvat ainoastaan toisiin hallintoelimiin tai niiden henkilöstöön. Hallintonormin määräyksen laiminlyönti tai sen vastainen menettely on virkarikos. Ohjeet eivät sen sijaan yleensä sido virkamiestä samalla tavoin.
Dedoplistsqaron piirikunta
Dedoplistsqaron piirikunta on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 21 221 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 2 529 neliökilometriä. Dedoplistsqaro sijaitsee aivan Georgian itäosassa Azerbaidžanin rajalla. Piirikunnan keskus on Dedoplistsqaron kaupunki.
Dedoplistsqaron piirikunnassa Iori-joen pohjoispuolella sijaitsee Vašlovanin kansallispuisto, joka on perustettu vuonna 2003. Kansallispuisto kuuluu Georgian kuivimpiin alueisiin mutta on kasvillisuudeltaan ja eläimistöltään merkittävä. Puistossa on Georgian tihein keskittymä nisäkkäitä ja matelijoita, joista monet ovat vaarantuneita tai lähellä sukupuuttoa.
Ozerkin metroasema
Ozerki on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 19. elokuuta 1988.
Kazimierz Sikorski
thumb|right|Kazimierz Sikorski (1934)
Kazimierz Sikorski (28. kesäkuuta 1895 Zürich – 23. heinäkuuta 1986 Varsova) oli puolalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja musiikkipedagogi.
Sikorski valmistui vuonna 1919 Varsovan Chopin-akatemiasta, jossa oli opiskellut sävellystä Felicjan Szopskin johdolla. Vuonna 1921 hän valmistui myös Varsovan yliopiston filosofian laitokselta. Musikologian opintoja hän suoritti Adolf Chybińskin johdolla Lwówissa. Vuosina 1925–1926 ja 1930 hän sai opetusta myös Nadia Boulangerilta Pariisissa. Sikorski itse opetti Łódźissa, Poznańissa ja Varsovassa. Vuosina 1953–1959 hän johti Puolan säveltäjäliittoa ja vuosina 1968–1981 Varsovan Chopin-seuraa.
Sikorski sävelsi esimerkiksi sinfonioita, konserttoja, kamarimusiikkia ja vokaaliteoksia. Hänen kirjallisen tuotantoonsa kuuluu monia teoreettisia ja pedagogisia kirjoja. Hänen versionsa Puolan Mazurek Dąbrowskiego -kansallislaulusta virallistettiin vuonna 1980. Sikorski sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restituta -ritarikunnan komentajan ristin (1955) ja Chopin-musiikkiyliopiston kunniatohtorin arvon (1975).
Lady Pank
Lady Pank on puolalainen rockyhtye, joka aloitti vuonna 1981. Vuonna 1985 yhtye esiintyi Ruisrock-festivaaleilla.
Alien Days
Alien Days on yhdysvaltalaisen rockyhtye MGMT:n kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen kolmannelta studioalbumilta MGMT 20. huhtikuuta 2013. Kappale on yhtyeen jäsenten Andrew VanWyngardenin ja Ben Goldwasserin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
Single julkaistiin C-kasettina ja sen B-puolena on kappale ”Message 7 from Hearty White”.
Tuvalun kenraalikuvernööri
Tuvalun kenraalikuvernööri on Tuvalun valtionpäämiehen Yhdistyneen kuningaskunnan monarkin edustaja Tuvalulla. Monarkki nimittää kenraalikuvernöörin pääministerin neuvon perusteella. Kenraalikuvernöörin virka on käytännössä seremoniallinen. Kenraalikuvernöörin tulee olla Tuvalun kansalainen sekä virkaan astuessaan 50–65 -vuotias. Kenraalikuvernöörin virka-asunto sijaitsee maan pääkaupungissa Funafutissa.
Tuvalulla on ollut kymmenen kenraalikuvernööriä. Nykyinen kenraalikuvernööri on Tofiga Vaevalu Falani.
Vuonna 2008 kenraalikuvernöörin palkkio oli 23 768 Australian dollaria vuodessa.
Taittokone
thumb|Taskutaittokone Taittokone on kone jota käytetään paperin taittamiseen. Taitos on paineen vaikutuksella aikaansaatava teräväreunainen taipumakohta paperissa. Lopputuloksena on suora taitettu linja joka sijoittuu määriteltyjen mittojen ja taittomallin mukaisesti.
Arkkitaittoon suunnitelluissa taittokoneissa käytetään tyypillisesti kahta toimintaperiaatetta, taskutaittoa tai veitsitaittoa. Menetelmiä voidaan myös yhdistellä.
Taskutaitto
Taitettava arkki kulkee taittotelojen välistä taskuun ja törmää taskun perälle asetettuun taskuvasteeseen. Kun taittotelat jatkavat paperin työntämistä, saadaan aikaan paperin taipuminen. Kun aikaansaatu taite saavuttaa alemmat taittotelat, taitos terävöityy. Taittomalli on muutettavissa käytettävien taittotaskujen syvyyttä muuttamalla ja käyttöönottamalla tai sulkemalla osa taskuista. Taskutaiton tuotantonopeudet ovat tyypillisesti veitsitaittoa suurempia.
Huomioitavaa
Paperi altistuu taitettaessa huomattavalle mekaaniselle rasitukselle, mikä ilmenee herkästi taitoksen ulkopinnan murtumisena. Mikäli taitos jää näkyviin lopputuotteessa, voidaan taitoksen ulkopuolen murtumisen estämiseksi käyttää lisäksi nuuttausta. Paperin ja työskentelytilan kosteudella, paperin kuitusuunnalla sekä pinnoitteella on vaikutus taitoksen laatuun.
Toisaalta taittoprosesseja käytetään myös painetun materiaalin valmisteluun kirjansidontaa varten, jolloin murtumisella ei ole niin suurta merkitystä, kun taitos ei jää näkyviin lopputuotteeseen. Taitettaessa monisivuista työtä useammalla ristitaitolla, käytetään lisäksi perforointia paksuinten taitosten kohdalla vähentämään taitetun lehtisen vääntymistä.
María Luisa Bombal
María Luisa Bombal (8. kesäkuuta 1910 Viña del Mar, Chile – 6. toukokuuta 1980 Santiago de Chile) oli chileläinen kirjailija, jota pidetään yhtenä kansainvälisesti merkittävimmistä eteläamerikkalaisista naiskirjailijoista. Hänen niukka tuotantonsa irtautui realismin perinteestä ja yhdistää surrealismia ja alitajuisia aineksia feministisiin ja eroottisiin teemoihin.
Bombal teki lyhyen matkan Yhdysvaltoihin, jossa hän tapasi muun muassa William Faulknerin ja Sherwood Andersonin. Hän palasi Buenos Airesiin, jossa julkaisi kertomuksensa El árbol ja Islas nuevas. Hän palasi seuraavaksi kotimaahansa Chileen, jossa hän ampui rakastajaansa ja joutui karkotetuksi maasta. Bombal asui sen jälkeen kolmisenkymmentä vuotta New Yorkissa, muttei sinä aikana julkaissut muuta kuin itse tekemänsä englanninnokset kahdesta ensimmäisestä teoksestaan nimillä The House of Mist ja The Shrouded Woman.
Bombal palasi 1970-luvun alussa yli 60 vuoden iässä Etelä-Amerikkaan, ensin Argentiinaan ja sitten synnyinkaupunkiinsa, Chilen Viña del Mariin. Hän kuoli Santiagossa 1980.
Vihreäsaari
Vihreäsaari – Oulun murteella ja usein myös kartoissa Vihriäsaari – on saari ja Oulun kaupunginosa, joka sijaitsee Oulujoen suistossa keskustan länsipuolella. Vihreäsaaressa ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vihreäsaaressa sijaitsevat vuonna 1963 avattu Oulun öljysatama sekä eri yhtiöiden öljy- ja polttoainevarastot.
Vihreäsaari on osin keinotekoinen saari, joka tehtiin yksinomaan sataman ja öljyvarastojen rakentamista varten. Saaren erottaa Oritkarista ja Nuottasaaresta Rommakonväylä-niminen kapea salmi, jota pitkin pääosa Oulujoen virtaamasta laskee Perämereen. Johteensalmi erottaa Vihreäsaaren Hietasaaresta.
Vihreäsaaren liikenne on nykyisellään hiipumassa, pääasiassa öljy- ja polttoainevarastojen siirtyessä muualle. VR lopetti öljyvaraston käytön keväällä 2007. Toppilan rautatieasemalta johti Vihreäsaareen kaupungin omistama vuonna 1971 liikenteelle avattu sivurata, jolla päivystäjäjunia liikennöi aiemmin VR Cargo (nyk. VR Transpoint). Raide suljettiin liikenteeltä keväällä 2007 lukuun ottamatta kesäviikonloppuina harrastajien ajamaa lättähattumuseojunavuoroa, ja se purettiin kokonaan syksyllä 2010.
Vihreäsaaressa sijaitsi kaksi tuulivoimalaa, joista suurempi oli vuonna 2006 Suomen suurin tuulivoimala: 3 MW:n tehoinen WinWind 3, joka otettiin käyttöön 20. kesäkuuta 2005. Voimalat purettiin vuonna 2015, mutta niiden tilalle on tulossa kaksi uutta voimalaa.
Prospekt Prosveštšenijan metroasema
Prospekt Prosveštšenija on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 19. elokuuta 1988.
Montevideo
Montevideo on Uruguayn suurin kaupunki ja pääkaupunki. Se sijaitsee maan etelärannikolla Río de la Platan rannalla. Vuonna 2006 amerikkalainen konsulttiyhtiö Mercer Human Resource Consulting luokitteli Montevideon elämänlaadun parhaaksi Latinalaisen Amerikan kaupunkien kesken. Montevideossa asuu lähes puolet Uruguayn väestöstä.
Maantiede
Montevideo sijaitsee Río de la Platan estuaarin pohjoisreunalla.
Småholm
Småholmin pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Vaikka saari sijaitsee aivan mantereen kupeessa, se luetaan kasvillisuutensa puolesta välisaaristoon. Småholmin metsä on etupäässä lehtomaista ja tuoretta kangasmetsää. Keskellä saarta on painanne, joka kasvaa lehtomaista luhtaa. Småholm lienee ollut laidunta tai niittyä jo varhain; agraarisista kulttuurivaikutteista kertovat siellä täällä kohoavat ikääntyneet, järeät koivut. Småholmin rannat ovat pääosin kalliota ja karkeaa hiekkaa. Eteläosassa on myös matalaa merenrantaniittyä.
Montevideo
Ilmasto
Montevideon ilmasto on lämmin, keskilämpötila on 13 °C. Kesällä on usein yli 40 asteen helteitä.
Småholm
Småholmin lähin naapurisaari on Tvijälp lounaassa, koillisessa sijaitsee Linholmin huvilasaari. Hieman kauempana kaakon suunnassa sijaitsevat muun muassa Westendin Korkeasaari, Niittysaaret, Vehkasaari ja Käärmesaari. Hanasaaren kulttuurikeskus ja Karhusaaren taidekeskus sijaitsevat noin puolitoista kilometriä Småholmista itäkoilliseen.
Montevideo
Ilmasto
Kuumin kuukausi on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 28,5 astetta. Viileintä on kesä-, heinä-, ja elokuussa, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on 7–8 astetta. Sadetta saadaan kuukausittain yli 80 mm, helmi-, maalis-, ja lokakuussa yli 100 mm.
Aluejako
thumb|Montevideon kartta Montevideon noin 1,5 miljoonaa asukasta asuvat 59 eri barriossa eli kaupunginosassa. Jokaisella barriolla on oma asukkaiden sosiokulttuuriselle tasolle sopiva identiteetti, maantieteellinen sijainti ja toiminta.
Kasvillisuus
Sisämaan puolella kasvillisuus on puutonta pampaa. Rannikkoalueella on kallioita ja jokia, ja sen kasvillisuus on monipuolinen.
Hallinto
Montevideon ylin kunnallinen päätöksentekoelin on valtuusto. Siihen kuuluu viisi valtuutettua, jotka valitaan neljäksi vuodeksi siten, että valtuustokaudet eivät vaihdu yhtaikaa. Pormestari valitaan kahdeksi vuodeksi, hän ei osallistu valtuuston äänestyksiin. Sekä valtuuston että pormestarin vaalissa vaalipiirinä on koko kaupunki.
Talous
Suurin osa Uruguayn ulkomaankaupasta kulkee Montevideon sataman kautta. Tärkeimpiä vientituotteita ovat villa, liha ja taljat. Kaupungissa toimii lukuisia lihan- ja villankäsittelylaitoksia. Myös tekstiili-, kenkä-, saippua- ja tulitikkutehtaita on eri puolilla kaupunkia.
Liikenne
Sataman lisäksi kaupungilla on kansainvälinen lentoasema Carrascossa. Montevideosta lähtee neljä rautatietä ja sieltä on maantieyhteys Uruguayn suurimpiin kaupunkeihin.
Kaupunkiin on suunnitteilla pelkästään busseille tarkoitettuja kaistoja.
Väestö
Montevideon väkiluku vuonna 2011 oli 1,3 miljoonaa. Se oli yli kymmenen kertaa suurempi kuin maan seuraavaksi suurin kaupunki. Kaupunki on kasvanut osittain alueliitosten kautta, joten sen eri vuosien väkiluvut eivät ole vertailukelpoisia.
Kaupungin asukkaista 88 % on eurooppalaista syntyperää ja kolmannes italialaistaustaisia. Uruguayn koko väestöstä 44 % asuu Montevideossa. Alkuperäisasukkaat tuhottiin lähes täysin siirtomaakaudella; mestitsejä (eurooppalaisen ja intiaanin jälkeläisiä) on 8 % ja afrikkalaistaustaisia 4 %.
Uruguayssa annetaan korkeakouluopetusta vain pääkaupungissa. Tasavallan yliopisto on perustettu 1849. Työväen akatemia perustettiin 1878 ja se antaa ammatillista opetusta sekä järjestää iltakursseja ja osa-aikaopiskelua.
Kulttuuri
Montevideossa on ollut teattereita siitä asti kun Casa de Comedias avasi ovensa vuonna 1795.
Kansallisen televisiokanavan lisäksi Montevideossa toimii neljä muuta televisioasemaa.
Nimen alkuperä
Siitä, mitä nimi Montevideo tarkoittaa on kaksi teoriaa. Yksi niistä kertoo, että nimen alkuperä on portugalin kielen lauseesta ”Monte vide eu”, joka tarkoittaa ”Minä näin vuoren”, ja jonka Fernão de Magalhãesin retkilaivalla ollut merimies olisi lausunut nähdessään Montevideon lahden kukkulan. Toinen teoria taas kertoo, että espanjalaiset olisivat merkinneet alueen sijainnin karttoihin lauseella ”Monte VI De Este a Oeste.” eli ”Kuudes vuori idästä länteen”.
Arkkitehtuuri
Montevideo on täynnä rakennustaiteellisia kontrasteja. Kaupunkia voidaan jopa pitää arkkitehtuurimuseona, sillä eri puolilta kaupunkia löytyy runsaasti erilaisia maailman arkkitehtuurin tyylejä ja virtauksia. Kaupunki jakautuu uuteen ja vanhaan osaan. Vanha kaupunki (Ciudad Vieja) on se, joka on jäänyt jäljelle alkuperäisestä linnoitetusta kaupungista (ciudadela).
Urheilu
Montevideosta ovat kotoisin Uruguayn menestyneimmät jalkapalloseurat Nacional ja Peñarol. Kaupungissa sijaitsee lajin ensimmäisten, eli 1930 MM-kilpailujen päänäyttämö, ja Uruguayn maajoukkueen kotikenttä Estadio Centenario.
Parnasin metroasema
Parnas on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 22. joulukuuta 2006.
Fantasiapelit
Fantasiapelit, viralliselta nimeltään Fantasiapelit Tudeer Oy, on suomalainen vuonna 1986 perustettu roolipelejä myyvä kauppaketju. Liike sai alkunsa Lauri Tudeerin harrastustoiminnasta. Hän toi 1980-luvun alussa roolipelejä omatoimisesti maahan ja laati vuonna 1982 ensimmäisen myyntiluettelonsa. Liike on 2010-luvulla yhä Suomen suurin roolipeliliike.
Liike on erikoistunut rooli-, miniatyyri-, lauta-, kortti- ja strategiapeleihin. Nykyisin Fantasiapeleissä myydään runsaasti myös englanninkielistä genrekirjallisuutta ja sarjakuvia, ja se on Suomen suurin mangaa myyvä liike.
Perustaminen
Veljekset Lauri ja Jyrki Tudeer alkoivat pelata roolipelejä vuonna 1978, kun Laurin lukiokaveri oli tilannut postimyynnillä Yhdysvalloista Dungeons & Dragons -roolipelin. Harrastus vei mukanaan, ja Lauri alkoi tilata pelejä ulkomailta myydäkseen niitä muille kiinnostuneille. Hän markkinoi pelejä muun muassa scifi-lehdissä Spin ja Portti sekä Mikrobitissä ja Soundissa, ja laati vuonna 1982 ensimmäisen myyntiluettelonsa A4-arkille. Tuollon suuri osa peleistä oli vielä D&D.tä. Pelit hän pyrki tilaamaan suoraan tekijöiltä.
Vuoden 1984 lopulla Tudeer oli myynyt pelejä jo yli 30 000 markan edestä, vuonna 1985 puolestaan 58 000 markalla. Yrityksen perustaminen tulikin ajankohtaiseksi. Yhdessä veljensä Jyrki Tudeerin sekä Timo Konttisen kanssa hän perusti kommandiittiyhtiö Fantasiapelit Tudeer Ky:n 16. tammikuuta 1986. Lokakuussa 1988 se muutettiin osakeyhtiöksi. Vuonna 1996 Lauri Tudeer alkoi täyspäiväisesti hoitaa yrityksen asioita, sitä ennen hän oli pitänyt varsinaiset päivätyönsä.
Fantasiapelien ensimmäinen myymälä avattiin syyskuussa 1987 Helsinkiin Minna Canthin kadulle, ja se oli samalla myös Suomen ensimmäinen roolipelikauppa. Kysyntä oli ennakoitua suurempaa, joten pari kuukautta myöhemmin myymälä muutettiin isompiin tiloihin Runeberginkadulle. Jyrki Tuuderin muutettua Turkuun opiskelemaan 1988 hän perusti sinne myymälän Rauhankadulle. Tampereen myymälä avattiin melko pian sen jälkeen, ja Fantasiapeleistä oli muodostunut kauppaketju. Oulun myymälä avattiin 1990.
Roolipelien julkaisijaksi
1986 WSOY oli epäonnistunut saamaan D&D:n toisen version, Advanced Dungeons & Dragonsin, käännösoikeudet. Seuraavana vuonna WSOY:n kanssa D&D:n käännösoikeuksista kilpailivat sekä Fantasiapelit että Protocol. Niistä jälkimmäinen sai Paunan suoran yhteydenoton avulla lisenssin itselleen. 1988 Protocol julkaisikin säännöt suomeksi, ja vaikka käännös oli laadultaan epätasainen, se oli tärkeä askel Suomen roolipelialan kehitykselle. Fantasiapelit alkoi kiirehtiä saadakseen oikeuksia muiden tärkeiden roolipelien kääntämiseksi. Se saikin oikeudet Avalon Hillin RuneQuestiin sekä Game Designer's Workshopin Travelleriin, Twilight: 2000:een ja Space: 1889:ään. Yritys perusti ACE Pelit -yhtiön pelien kääntämistä varten. RuneQuestin suomennos myi noin 50 000 kappaletta.
Kääntämisen lisäksi pelejä julkaistiin myös suomalaisten suunnitteljoiden pelejä. Suomalaisen roolipelisuunnittelun skenessä keskeinen hahmo oli Fantasiapelien Tampereen myymäläpäällikkö Risto Hieta. Hän kirjoitti Nordic-nimimerkillä MikroBittiin ”Peliluola”-palstaa, josta suuri yleisö luki ensi kertaa roolipeleistä. ACE Pelit kustansi hänen suunnittelemansa roolipelit Miekka ja Magian 1987, Rapierin 1989 ja Elhendin 1993. Fantasiapelit julkaisi myös Magus-nimistä roolipelilehteä, joka oli paitsi harraste- myös mainoslehti. Sen kilpailija oli Protocolin Sininen lohikäärme. Magus-lehden viimeinen numero julkaistiin 2001.
Fantasiapelit ja Protocol kilpailivat myös tukkutoiminnassa. Kirjalito osti roolipelituotteita välitykseen yritysten kautta.
Valikoiman laajentamista
Pöytäroolipelien myynti alkoi vähentyä 1990-luvun puolivälissä, joten tuotevalikoimaa piti uudistaa. Miniatyyripelit alkoivat syrjäyttää pöytästrategiapelejä valikoimassa. Suureksi tulonlähteeksi muodostuivat keräilykorttipelit sekä Magic: the Gathering, jonka lisenssin Fantasiapelit hankki heti kun peli oli esitelty Gen Gonissa 1993. Ykköstuotteeksi 2000-luvun alussa tuli Pokémon-keräilykorttipeli, jonka lisenssin Fantasiapelit onnistui saamaan. Samalla myymälöihin otettiin myyntiin lisää mangaa ja muuta sarjakuvaa, mikä toi lisää nuorempaa asiakaskuntaa.
2000-luvun alun jälkeen Fantasiapeleille oli tiedossa ongelmia. Pelaajakunta alkoi vanhentua ja internet-aikakauden kulutustavat poikkesivat entuudesta. Pokémon-kortit menettivät suosiotaan ja talouden lama painoi päälle vuosikymmenen loppua lähestyttäessä. 2010-luvulla liikeketju on tehnyt tasaisesti tappiota, pysyen pystyssä Magic: The Gatheringin ja Pokémonin menestysvuosista säästetyillä myyntituotoilla. Myymäläverkostoa on supistettu ja valikoimaa laajennettu. Harva enää ostaa kaupasta roolipelejä.
Tunnustukset
Vuoden 2003 Ropeconissa Jyrki ja Lauri Tudeer saivat ensimmäisen Kultainen Lohikäärme -palkinnon. Vuonna 2004 sen sai Mika Laaksonen ja vuonna 2006 Risto Hieta, kaikki Fantasiapeleissä työskennelleitä. Historioitsija Louis Clercin mukaan palkinnot kertovat siitä, kuinka ”yhtiön menestys on riippunut ihmisistä, joilla on ollut samaan aikaan kykyä johtaa järkevästi liiketoimintaa, ja syvää tuntemusta ja kunnioitusta alakulttuuria kohtaan.” Clercin mukaan Fantasiapelit on ollut ”suurimpia nörttikulttuurin edistäjiä Suomessa”.
Julkaisutoiminta
Fantasiapelit on maahantuonnin ja myynnin lisäksi myös kustantanut pelejä suomenkielisinä käännöksinä. Vuosina 1987–1994 julkaisutoiminta tapahtui Fantasiapelien omistajien perustamien Ace-Pelit Oy ja Finnish Game House -nimisten kustantamojen kautta, mutta 2000-luvulla he ovat julkaisseet pelejä itse. Ace-Pelit julkaisi myös roolipelilehti Magusta.
Robin (Tim Drake)
Robin, oikealta nimeltään Tim Drake on DC Comicsin kustantama sarjakuvahahmo, jonka loivat Marv Wolfman ja Pat Broderick. Hahmo teki ensiesiintymisensä Tim Drakena Batman-sarjakuvan numerossa 436 ja myöhemmin Robinina samaisen sarjakuvan numerossa 442, vuonna 1989. Tim Drake on myös ensimmäinen Robin jolla oli oma sarjakuvasarja vuosien 1993–2009 aikana. Elokuusta 2009 lähtien Tim Drake on seikkaillut Red Robinina nimikkosarjakuvassaan.
Sarjakuvissa
Tim Drake kävi lapsena katsomassa Lentävien Graysonien esitystä, jolloin heidät murhattiin. Muutama vuosi myöhemmin, nähtyään kuvamateriaalia Batmanin ja Robinin taistelusta Pingviiniä vastaan, jossa Robin teki nelinkertaisen ilmavoltin hän päätteli Robinin olevan Dick Grayson, sillä harva osaisi tehdä kyseisen liikkeen. Lisäksi Drake sai tietää Bruce Waynen olevan Graysonin holhooja, jonka perusteella hän tuli siihen johtopäätökseen, että Wayne oli Batman. Drake jatkoi kaksikon seikkailujen seuraamista myös Graysonin tultua Nightwingiksi ja Jason Toddin tultua uudeksi Robiniksi. Toddin kuoltua hän tuli siihen johtopäätökseen, että uusi Robin on tarpeen. Nightwingin jätettyä Teinititaanit hetkeksi pyrkiäkseen selvittämään ajatuksensa, Drake seurasi häntä yrittäen suostutella sankaria auttamaan Batmania. Batmanin ja Nightwingin keskustellessa riidoistaan he joutuivat yllättäen Kaksinaaman sieppaamiksi. Drake otti lopulta Robinin asun ylleen ja onnistui pelastamaan kaksikon Alfredin avustuksella. Batman suostui ottamaan Draken uudeksi Robiniksi aluksi koeajaksi. Hän harjoitteli useita kuukausia, aluksi Alfredin, sitten Batmanin ja lopuksi Nightwingin opissa. Päihitettyään Linnunpelättimen, joka piti Batmania ja Vicky Valea vankeinaan hän päätti uusia Robinin asun omanlaisekseen. Batman lähetti Draken matkalle Euroopan halki, jossa häntä opetettaisiin yhä enemmän kamppailulajeissa ja muissa rikollisia pysäyttävissä keinoissa.
Drake oli alun innokkuudesta huolimatta epäileväinen ryhtyessään uudeksi Robiniksi, mutta sai lohtua Bruce Waynelta joka kertoi uskovansa nuoreen poikaan. Wayne luotti myös siihen, että hänen parillaan olisi enemmän järkeä kuin taipumusta rynnätä tappeluihin. Ennen todellista koitosta Gothamin kaduilla Drake lähti Euroopan kiertueelleen harjoitellakseen taistelutaitojaan. Ensimmäiseksi Drake matkasi Pariisiin, jossa hän opiskeli kiinalaisen kamppailulajien mestarin Rahul Laman opeissa. Pariisin kaduilla hän kohtasi myös erinäisiä rikollisia, kuten King Snaken organisaation jota jahtasi Lady Shiva. Kaksikko seurasi rikollispomoa Hongkongiin, jossa Shiva opetti Drakelle lisää kamppailemisesta. Samalla hän sai lahjaksi kokoontaitettavan bo-sauvan. Kaksikko jahtasi samalla King Snakea, joka aikoi päästää ruton Hongkongin kaduille. Shiva ja Drake erkanivat löydettyään King Snaken piilopaikan. Clyde löysi rikollispomon ensiksi, mutta kuitenkin kuoli roiston käsittelyssä. Drake onnistui lopulta voittamaan King Snaken, mutta kieltäytyi tappamasta häntä, toisin kuin Shiva oli käskenyt tehdä. Drake päätti palata takaisin Gothamiin valmiina asettumaan Batmanin rinnalle taistelemaan kaupunkinsa rikollisia vastaan. Drake poikkesi myös edellisistä Robineista. Hän ei ollut yhtä akrobaattinen kuin alkuperäinen Robin, Dick Grayson, mutta oli tätä huomattavasti parempi etsivä. Drake joutui harjoittelemaan ketteryyttään hivenen vanhemmalla iällä kuin Grayson, joka oli pienestä pitäen toiminut sirkuksessa. Drake oli myös huomattavasti rauhallisempi kuin aggressiivinen Jason Todd.
Injustice-maailmaan pohjautuvissa sarjakuvissa Teräsmies lähetti Tim Draken Phantom Zonelle yhdessä muiden Teinititaanien kanssa, jotta he eivät voisi estää hänen suunnitelmiaan. Injustice 2 sarjakuvassa Batman onnistuu vapauttamaan Tim Draken Phantom Zonelta ja Drake ilmaisee Batmanille halunsa palata Robiniksi, mutta Kenraali Zod, joka onnistui pakenemaan Phantom Zonelta tappoi Tim Draken ampumalla tätä selkään lämpökatseellaan.
Animaatiot
Tim Drake esiintyi ensi kerran vuonna 1997 The New Batman Adventuresissa, jossa hän oli sekoitus Jason Toddia ja Tim Drakea. Hahmon ulkoasu oli hyvin pitkälti suunniteltu Draken mukaan, mutta hahmon synnyintarina ja luonne perustui Jason Toddiin. Myöhemmin Drake esiintyi samaan universumiin sijoittuvassa animaatioelokuvassa Batman of the Future: Return of the Joker, jossa hänet esiteltiin 62-vuotiaana sähköinsinöörinä. Drake esiintyi myös muistelmissa Robinin roolissa. Vuonna 2003 Tim Drake teki viimeisen esiintymisensä DC-animaatiouniversumissa elokuvassa Batman: Salaperäinen Batwoman. Tim Drake nähtiin myöhemmin Young Justice animaatiosarjassa. Tim Drake nähtiin myös cameo-roolissa animaatioelokuvassa Batman: Gotham by Gaslight.
Televisiosarjassa Titans Tim Drakea esitti Jay Lycurgo. Japanilaisessa anime-elokuvassa Batman Ninja Tim Drake nähtiin Red Robinin roolissa. Animaatioelokuvassa Batman: A Death in the Family Tim Drake esiintyi kohtauksessa, jossa hän pelasti Jason Toddin Kaksinaamalta ja sai vakuutettua tämän olemaan tappamatta häntä. Myöhemmin Jason teki Timistä apulaisena Timin ottaessa itselleen nimen Bat-Kid.
Brock Radunske
Brock Radunske (s. 5. huhtikuuta 1983 Kitchener, Ontario, Kanada) on eteläkorealais-kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Aasian liigan eteläkorealaisjoukkue Anyang Hallassa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. 196 cm pitkä Radunske on Hallan kaikkien aikojen pisin pelaaja ja ensimmäinen pohjoisamerikkalaislähtöinen hankinta. Hän johtaa myös joukkueen kaikkien aikojen piste- ja maalipörssiä tehtyään 352 runkosarjaottelussa tehot 195+290=485.
Seuraura
Radunske pelasi vuodet 1999–2001 OPJHL:ää Aurora Tigersin ja Newmarket Hurricanesin joukkueissa. Vuodet 2001–2004 hän hävi Michiganin osavaltionyliopistoa. Ensimmäisen yliopistokauden 2001–2002 päätteeksi Edmonton Oilers varasi Radunsken kolmannella kierroksella 79. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2002.
Kaudeksi 2004–2005 Radunske siirtyi Edmonton Oilersin organisaatioon. Hän pelasi pääosan kaudestaan ECHL-liigan Greenville Grrrowlissa ja pelejä sarjatasoa ylempänä AHL-joukkue Edmonton Road Runnersissa kertyi kahdeksan. Kauden 2005–2006 Radunske pelasi kokonaan ECHL:ssä ja hän oli Grrrowlin paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 38+16=54. Radunske sijoittui koko liigan maalipörssissä kolmanneksi. Kauden 2006–2007 hän pelasi lähinnä ECHL-joukkue Stockton Thunderin ja AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsin välillä, mutta Radunske kävi myös kolmen ottelun mittaisella visiitillä Euroopassa Sveitsin National League A:ssa pelanneen HC Davosin joukkueessa. Kauden 2007–2008 hän pelasi Saksan DEL-liigan Augsburger Pantherissa.
Radunske siirtyi kaudeksi 2008–2009 Aasian liigan eteläkorealaisjoukkue Anyang Hallan riveihin. Hän voitti tehoilla 29+28=57 koko liigan piste- ja maalipörssin ja oli joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä myös kevään 2009 pudotuspeleissä tehoilla 5+6=11. Radunske palkittiin runkosarjan arvokkaimpana pelaajana ja kauden parhaana hyökkääjänä. Kaudella 2009–2010 hän sijoittui tehoilla 19+29=48 ALIH:n pistepörssissä viidenneksi ja voitti koko kevään 2010 pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 6+7=13. Radunske voitti kauden päätteeksi ALIH:n mestaruuden ja palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Kaudella 2010–2011 hän oli Hallan paras maalintekijä 20 osumallaan. Radunske voitti kauden päätteeksi ALIH:n mestaruuden.
Kaudella 2011–2012 Radunske voitti tehoilla 22+30=52 Hallan sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin sekä sisäisen tehotilaston lukemalla +35. Hän jakoi ALIH:n pistepörssin viidennen sijan Nikkō Ice Bucksin Takahito Suzukin kanssa. Radunske oli Hallan paras pistemies myös kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 2+4=6. Kaudella 2012–2013 hän teki ALIH:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 23+53=76, joilla Radunske sijoittui liigan pistepörssissä kolmanneksi. Hänen tehopisteensä olivat myös Hallan seurahistorian kaikkien aikojen yhden kauden piste-ennätys. Hänet valittiin kauden päätteeksi ALIH:n tähdistökentälliseen. Kaudella 2013–2014 Radunske nousi Hallan varakapteeniksi. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 29+36=65. Radunske sijoittui koko ALIH:n pistepörssissä neljänneksi. Kaudella 2014–2015 hän voitti liigan syöttöpörssin ja jakoi pistepörssin viidennen sijan High1:n Ryan Thangin kanssa tehoilla 16+56=72. Radunske valittiin kauden päätteeksi tähdistökentälliseen. Kauden 2017–2018 päätteeksi hän voitti Aasian liigan mestaruuden.
Maajoukkueura
Radunske edusti Etelä-Koreaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän oli joukkueen paras pistemies tehoilla 1+1=2. Radunske pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2018, jotka olivat Etelä-Korean kaikkien aikojen ensimmäiset pääsarjatasolla. Hän jakoi tehoilla 1+1=2 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Ahn Jin-huin ja Kim Sang-wookin kanssa. Radunske valittiin myös Saksaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Etelä-Korean ottelun parhaaksi pelaajaksi. Joukkueen turnaus päättyi kuitenkin putoamiseen IA-divisioonaan.
Radunske on kaikkien aikojen ensimmäinen Etelä-Koreaa edustanut ulkomaalaissyntyinen pelaaja.
Muuta
Radunskella on vaimo Kelly ja tytär Lucy. Hän hankki Etelä-Korean kansalaisuuden maaliskuussa 2013.
Your Life Is a Lie
Your Life Is a Lie on yhdysvaltalaisen rockyhtye MGMT:n kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen kolmannelta studioalbumilta MGMT 6. elokuuta 2013. Kappale on yhtyeen jäsenten Andrew VanWyngardenin ja Ben Goldwasserin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
Singlen B-puolena julkaistiin kappale ”Your Life Is a Lie (A Sunroof Mix by Daniel Miller and Gareth Jones)”.
Laikkupussimittari
Laikkupussimittari (Comibaena bajularia) on vihermittareihin kuuluva keskikokoinen vihreä perhoslaji, jonka pääasiallinen levinneisyysalue rajoittuu Keski- ja Etelä-Eurooppaan. Suomesta laji on tavattu vuoteen 2000 mennessä viisi kertaa, tosin tämän jälkeen havaintoja on tehty runsaammin. Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat tammea kasvavat metsät ja puistot, joissa sitä tavataan lennossa kesäkuun lopulta heinäkuulle. Toukan ravintokasvi on tammi ja keskenkasvuinen toukka elää ja talvehtii kehräämänsä kehdon sisällä. Suomessa laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Levinneisyys
Laikkupussimittari on eteläisen Euroopan laji. Se on levinnyt Englannista ja Walesista Keski- ja Etelä-Eurooppaan sekä idässä Turkkiin ja Kaukasukselle. Fennoskandiasta ja Baltiasta on tehty vain yksittäisiä havaintoja sinne harhaantuneista yksilöistä. Suomesta laji on tavattu vain muutaman kerran, ensimmäinen havainto lajin yksilöstä on vuodelta 1971. Vuoteen 2000 mennessä Suomesta oli ilmoitettu vain viisi lajin yksilöä, mutta jo vuonna 2009 Inkoosta ilmoitettiin kaikkiaan 85 yksilöä Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Elinympäristö ja elintavat
Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat tammea kasvavat metsät ja puistot, mutta harhailijoita voidaan tavata muissakin elinympäristöissä. Laikkupussimittari on lennossa kesäkuun lopulta heinäkuulle. Toukan ravintokasvi on tammi ja keskenkasvuinen toukka elää ja talvehtii kehräämänsä kehdon sisällä. Kehtoon toukka kiinnittää myös lehtien ja kukkien palasia. Toukkavaihe kestää syyskuusta toukokuuhun.
George Vancouver
thumb|right|250px|George Vancouverin muotokuva vuodelta 1792. George Vancouver oli brittiläinen Kuninkaallisen laivaston upseeri ja tutkimusmatkailija.
Vancouver kartoitti 1790-luvulla Pohjois-Amerikan luoteisrannikkoa, johon kuuluvat nykyään Alaska, Brittiläinen Kolumbia, Washington ja Oregon. Tutkimusmatkan aikana hän kartoitti myös Australian lounaisrannikkoa.
Hänen mukaansa on nimetty Kanadassa sijaitsevat Vancouverinsaari, Vancouverin kaupunki ja Mount Vancouver -vuori sekä Vancouverin kaupunki Washingtonin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Uran alkuvaiheet
Vancouver liittyi Kuninkaallisen laivastoon 1771 ja pääsi heti mukaan James Cookin vuosien 1772–1775 matkalle, jonka tavoitteena oli löytää "suuri eteläinen mantere". Hän palveli Cookin alaisuudessa HMS Resolutionilla. Vancouver oli mukana myös Cookin kolmannella matkalla 1776–1779. Tällä kertaa hän toimi merikadettina HMS Discoverylla, joka matkasi Resolutionin mukana tutkimaan Amerikan luoteisrannikkoa ja etsimään luoteisväylää. Palattuaan tutkimusmatkalta Vancouver ylennettiin luutnantiksi.
Vuosina 1780–1789 Vancouver palveli useilla sotalaivoilla Karibianmerellä. Palattuaan takaisin hänet määrättiin vasta rakennetulle HMS Discoverylle, jossa hän toimi päälliköstä seuraavana. Discoveryn oli tarkoitus lähteä tutkimusmatkalle Pohjois-Amerikan luoteisrannikolle, mutta varustelu keskeytyi Espanjan ja Britannian välille puhjenneen ns. Nootka-kriisin takia. Vancouver määrättiin toiselle sota-alukselle, mutta hän palasi jo joulukuussa 1790 takaisin Lontooseen kriisin ratkettua. Vancouver nimettiin nyt Discoveryn kapteeniksi ja valmistautuminen tutkimusmatkalle aloitettiin uudestaan.
Tutkimusmatka
Vancouverin tutkimusmatka alkoi keväällä 1791. Matka Pohjois-Amerikan länsirannikolle kesti yli vuoden ja sen reitti kulki Kanariansaarten, Hyväntoivonniemen, Uuden-Seelannin, Tahitin ja Sandwich-saarten (nyk. Havaiji) kautta. Vancouver saapui vajaan 200 kilometrin päähän San Franciscosta pohjoiseen, minkä jälkeen hän lähti purjehtimaan rannikkoa pitkin kohti pohjoista.
Huhtikuun 1792 lopussa Vancouver saapui Juan de Fucan salmeen, jota hänen oli määrä tutkia tarkasti. Vuosien 1792–1793 aikana Vancouver kartoitti salmen rannikkoa ja eteni sen jälkeen pohjoiseen aina 56. leveyspiirille asti. Hän onnistui muun muassa selvittämään, ettei Juan de Fucan salmi ollut väylä sisämerelle, kuten Juan de Fuca oli uskonut.
Talvehdittuaan edellisen talven tapaan Sandwich-saarilla Vancouver purjehti keväällä 1794 suoraan Alaskan rannikolle Cookin lahteen. Sieltä hän jatkoi rannikkoa pitkin etelään kohti pistettä, johon hän oli edellisenä vuonna edennyt toisesta suunnasta. Saatuaan näin tutkimusmatkansa päätökseen Vancouver aloitti kotimatkan, joka kulki Kap Hornin kautta Atlantia pitkin Britanniaan. Discovery saapui kotisatamaan syyskuussa 1795.
Vancouver nimesi useita satoja paikkoja ja lähes kaikki niistä ovat käytössä edelleen. Hänen mukaansa on nimetty useita paikkoja, joista merkittävimmät ovat Vancouverinsaari (alkujaan Quadran ja Vancouverin saari) ja Vancouverin kaupunki.
Michael Savonius
Michael (Mikael) Savonius (1590-luku – 1600-luku) oli suomalainen Tarton yliopiston ensimmäinen logiikan ja etiikan professori.
Savonius oli Mikkelin kirkkoherran poika ja opiskellut Wittenbergin yliopistossa. Hän meni alun perin Tarttoon 1630 perustettuun Tarton kymnaasiin lehtoriksi ja sitten sen yhteyteen avatun valmistavan triviaalikoulun rehtoriksi. Suomessa Savonius oli toiminut kymmenen vuotta Helsingin triviaalikoulun rehtorina.
Savonius erosi professorin virasta vuonna 1650. Eläke vahvistettiin 1650 kuninkaallisella kirjeellä, eikä Savoniuksen myöhemmistä vaiheista ole tietoa.
Pantxi Sirieix
François Pantxi Sirieix (s. 7. lokakuuta 1980 Bordeaux, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikentän keskellä. Sirieix edustaa Ranskan Ligue 1:ssa pelaavaa Toulousea.
Sirieix nousi Auxerren kakkosjoukkueesta edustusjoukkueeseen kesällä 1999 ja pelasi seurassa 28 Ligue 1:n ottelua vuosina 2002–2004. Kesällä 2004 hän siirtyi Toulouseen, jossa hän on pelannut 216 Ligue 1:n ottelua (tilanne kauden 2015–2016 jälkeen).
Jarmo Porola
Jarmo Jouni Juhani Porola (29. maaliskuuta 1943 Lapua – 17. toukokuuta 2005 Nueva Andalucia, Espanja) oli televisiotuottaja ja -ohjaaja.
Porola aloitti uransa suomalaisen televisiotoiminnan alkuaikoina. Hän oli Tesvision studio- ja televisio-ohjaajana 1960-luvun alkuvuodet. Tesvisiosta hän siirtyi Yleisradion TV 2:n viihdetoimitukseen, jossa työskenteli vuosina 1964–1987 toimittajana, toimituspäällikkönä ja suunnittelupäällikkönä. Vuodet 1973–1974 hän toimi Mainos-TV:n viihdepäällikkönä. Hän perusti VipVisionin yhdessä Kalervo Kummolan kanssa 1986.
”Porski” Porola arvioi itse ohjanneensa uransa aikana noin 2 400 televisio-ohjelmaa. Elämänsä loppuvaiheet hän vietti Espanjassa.
Zenitin metroasema
Zenit on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 26. toukokuuta 2018.
Työläisnainen
Työläisnainen oli Helsingissä vuosina 1906–1923 ilmestynyt Suomen sosialidemokraattisen naisliiton aikakauslehti. Sen ensimmäinen päätoimittaja oli tunnettu työväenliikkeen vaikuttaja Miina Sillanpää. Työläisnainen ilmestyi viikkolehtenä vuosina 1907–1914 ja epäsäännöllisesti vuosina 1915–1919. Vuonna 1920 siitä tuli kommunistien äänenkannattaja.
Lehden vaiheet
Oman lehden julkaiseminen oli esillä jo vuonna 1900 perustetun Suomen työläisnaisten liiton ensimmäisessä edustajakokouksessa. Sosiaalidemokraattiset naiset olivat tyytymättömiä työväenlehtiin, jotka eivät kiinnittäneet tarpeeksi huomiota naisten harrastuksiin. Lehden perustamisesta päätettiin Turussa vuonna 1902 pidetyssä toisessa liittokouksessa, mutta näytenumerona ilmestynyt Yhteistyö ei saanut painoylihallitukselta julkaisulupaa. Viipurin ja Talikkalan naisyhdistykset julkaisivat samana vuonna Naisten lehden näytenumeron, vuonna 1904 ilmestyi näytenumerona Kevätesikoinen ja vuonna 1906 Kansan nainen. Sensuurin ja vähäisten resurssien takia nämä yritykset eivät tuottaneet tulosta.
Koska oman lehden julkaisulupaa ei saatu, vuoden 1906 edustajakouksessa sosiaalidemokraattinen naisliitto päätti ottaa haltuunsa vuodesta 1905 ilmestyneen Palvelijatarlehden ja ryhtyä julkaisemaan sitä Työläisnainen-nimisenä. Palvelijatarlehden ja Työläisnaisen vastaavana toimittajana toimi naisliiton pitkäaikainen puheenjohtaja Miina Sillanpää, jonka kirjoitukset käsittelivät lähinnä palvelijatarten oikeuksia, naisten ammatillista järjestäytymistä sekä eduskunnan ja valtakunnanpolitiikan ajankohtaisia kysymyksiä. Ensimmäisenä toimitussihteerinä työskenteli kansanedustaja Hilja Pärssinen, joka runoilijana käytti nimeä Hilja Liinamaa. Varsinkin alkuvuosinaan Työläisnainen oli voimakkaan luokkatietoinen. Se vaati kieltolakia, prostituution kieltämistä, äitiysvakuutusta ja aviottomien äitien aseman parantamista. Lehti kiinnitti huomiota naisten äänioikeus- ja tasa-arvokysymyksiin myös muissa maissa sekä julkaisi Clara Zetkinin ja Aleksandra Kollontain kaltaisten teoreetikkojen kirjoituksia. Työläisnaisessa oli runsaasti kaunokirjallisuutta ja palstantäytteenä myös kodinhoito- ja ruoanlaitto-ohjeita sekä käsityömalleja. Osin naisliiton alaisuudessa toimineen varhaisnuorisojärjestö Ihanneliiton lehti Ihanne aloitti ilmestymisensä Työläisnaisen liitteenä vuonna 1908 itsenäistyen seuraavana vuonna.
Työläisnaisen osuuskunnan kustantama lehti ilmestyi kerran viikossa vuoden 1907 alusta aina ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen vuonna 1914. Sen levikki oli ensimmäisenä vuonna noin 4 000 kappaletta ja erikoisnumeroita julkaistiin jopa 10 000 kappaleen painoksina. Vähitellen levikki alkoi kuitenkin laskea ja osuuskunnan taloudellinen tilanne oli jatkuvasti vaikea. Vuonna 1915 se julkaisi vain Työläisnaisen kevätlehden ja Työläisnaisen joululehden ja vuonna 1916 Työläisnaisen 10-vuotisjulkaisun. Vallankumousvuonna 1917 ilmestyi viisi numeroa, vuonna 1918 yksi ja sisällissodan jälkeen vuonna 1919 Työläisnaisen joululehti.
Matilda Kaihosalo toimitti kommunistista Työläisnaista huhtikuuhun 1922, jolloin lehden vastaavaksi toimittajaksi valittiin Elin Fagerholm ja toimitusneuvoston muiksi jäseniksi Anna Kärki ja Fiina Pietikäinen. Toimitussihteerinä, taloudenhoitajana ja poliittisena vastaavana työskenteli Rosa Sillanpää. Lehti ilmestyi aluksi kerran ja vuodesta 1921 lähtien kahdesti kuussa. Levikki vaihteli vuonna 1922 yleensä 2 000:n ja 2 700:n välillä, mutta erikoisnumeroita painettiin 4 000–5 000 ja jopa 10 000 kappaletta. Viranomaiset lakkauttivat naisliiton vuonna 1923, minkä jälkeen Työläisnaisten Sanomalehti-Osuuskunta julkaisi Naistyöläistä vuonna 1925 ja Työläis- ja talonpoikaisnaisten lehteä vuosina 1925–1930.
Tulevaisuus (lehti)
Tulevaisuus (vuoteen 1943 saakka Toveritar) oli Helsingissä vuosina 1922–1973 ilmestynyt Suomen sosialidemokraattisen työläisnaisliiton aikakauslehti.
Suomen sosialidemokraattisen naisliiton ja sen lehden Työläisnaisen jouduttua kommunistien käsiin vuonna 1920 SDP:n naiset perustivat seuraavana vuonna Suomen sosialidemokraattisen työläisnaisliiton. Vuonna 1922 sen äänenkannattajana alkoi ilmestyä aikakauslehti Toveritar aluksi kerran ja vuoden 1927 alusta lähtien kahdesti kuukaudessa. Edeltäjäänsä verrattuna Toveritar korosti alaotsikkonsa työläiskotien perhelehti mukaisesti perhettä ja äitiyttä. Lehdessä käsiteltiin ajankohtaisia kysymyksiä kuten perhesuunnitelua, lasten päivähoitoa, miesten ja naisten palkkaeroja sekä naimattoman naisen asemaa. Lisäksi julkaistiin kevyempää aineistoa kuten kaunokirjallisuutta ja käsityöohjeita.
Vuonna 1944 lehti sai poliittisesti neutraalimmalta kuulostavan nimen Tulevaisuus. Entiseen tapaan se korosti perinteistä koti-perhe-avioliitto -ajattelua. Vuoden 1957 puoluehajaannuksessa naisliitto siirtyi skogilaisten kannalle ja myöhemmin Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton jäseneksi. SDP:n naiset perustivat vuonna 1959 Sosialidemokraattisten naisten keskusliiton, jonka lehti Aikamme Kuvastin alkoi ilmestyä syksyllä 1962. TPSL:n Tulevaisuuden julkaiseminen jatkui vuoteen 1973 saakka.
Dominique Debart
Dominique Debart on ranskalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Pariisin konservatoriossa Manuel Rosenthalin ja Jean Martinonin johdolla. Hän on toiminut muun muassa Lyonin oopperan kuoron (1977–83) johdossa ja vieraillut Lyonin kansallisorkesterin kapellimestarina. Debartin ohjelmistoon on kuulunut muiden muassa Gabriel Faurén, Arnold Schönbergin, Benjamin Brittenin ja Gustav Mahlerin teoksia.
Solisteja, joiden kanssa Debart on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Emile Naoumoff, Patrice Fontanarosa, Maurice Bourgue, Patrick Welsh, Christophe Coin, Pierre Charial, Michel Portal, Richard Galliano, Didier Lockwood ja Juan José Mosalini.
Begovajan metroasema (Pietarin metro)
Begovaja on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 26. toukokuuta 2018.
Begovajan metroasema
Begovajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Forni di Sotto
Forni di Sopran suojeluspyhimys on Madonna del Rosario.
Forni di Sopran naapurikunnat ovat Ampezzo, Claut, Forni di Sopra ja Sauris.
Väkiluvun kehitys
Forni di Sotton väkiluvun kehitys vuodesta 1871 vuoteen 2015 :
Compagnie du Chemin de fer Montreux Oberland bernois
pienoiskuva|Reitin länsipäässä rata laskee jyrkästi kohti Montreux’tä ja [[Genevenjärvi|Genevenjärveä.]] pienoiskuva| MOBin juna [[Gstaadissa.]] pienoiskuva|MOBin ja BLS:n junat [[Zweisimmenissä.]]
Compagnie du Chemin de fer Montreux Oberland bernois SA (, lyhenne MOB) on sveitsiläinen rautatieyhtiö, joka omistaa rautatien ja harjoittaa rautatieliikennettä Lounais-Sveitsissä, Vaud’n ja Bernin kantoneissa välillä Montreux–Lenk. Radan varrella on tunnettuja talviurheilukeskuksia kuten Château-d’OEx, Rougemont, Gstaad, Saanenmöser ja Zweisimmen.
MOB kuuluu vaud’laiseen GoldenPass -markkinointiyhteenliittymään, jonka muut yhtiöt ovat Transports Montreux-Vevey-Riviera SA (MVR), Garage Parc Montreux Gare SA (GPMG) ja Voyages et Services Automobiles MOB SA (VSA).
Historiaa
MOBin rautatie rakennettiin ja otettiin käyttöön vaiheittain vuosina 1901–1912 :
Toiminta
MOB omistaa radan lisäksi radalla käytettävän junakaluston sekä asema- ym. tiloja. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2015 74 milj. Sfr, josta lipputulojen osuus oli noin viidennes. Henkilöstön määrä oli 348.
Rataverkko
Yhtiön rata liittyy teknisesti Montbovonissa TPF:n rataverkkoon. Vaihtoyhteys on lisäksi Montreux’ssä SBB:n juniin ja Zweisimmenissä BLS:n juniin.
Junaliikenne
MOBin junilla kulki vuonna 2015 noin 3,0 miljoonaa matkustajaa, suurelta osin matkailijoita.
Lead the Meerkats
Lead the Meerkats on Rovaniemeläisen Lapland Studio-peliyhtiön tekemä Nintendo Wiiware peli mangusteista. Peli julkaistiin Euroopassa 28. toukokuuta 2010 ja julkaistaan USA:ssa myöhemmin. Lead the Meerkats on ensimmäinen Suomessa tehty Wii-konsolipeli.
Lead the Meerkatsissa pelaajat ohjastavat nuorta mangustia halki aavikoituneen savannin vaarojen, minkä lisäksi huolehdittavana on kokonainen mangustilauma alati kasvavine reviireineen.