cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christa Wolf
Elämä ja ura
Wolfin läpimurto kirjailijana tapahtui 1963 teoksen Der geteilte Himmel (Jaettu taivas) ilmestyessä. Sen jälkeen seurasivat muun muassa teokset Nachdenken über Christa T. (Erään naisen elämä) (1968), Kindheitsmuster (1976), ''Kein Ort. Nirgends (1979), Kassandra (Kassandra) (1983), Medea (Medeia, kertomus kuudelle äänelle) (1996) ja Auf dem Weg nach Tabou'' (1994). Kassandraa on pidetty hänen tärkeimpänä teoksenaan. Siinä hän tulkitsee Troijan sotaa uudella tavalla taisteluksi taloudellisesta vallasta ja siirtymisestä matriarkaalisesta yhteiskunnasta patriarkaaliseen yhteiskuntaan. Teoksen Was bleibt, joka kertoo hänen elämästään Stasin valvonnassa, hän kirjoitti 1979, mutta se ilmestyi vasta 1990. Auf dem Weg nach Tabou (1995) sisältää esseitä, puheita ja kirjeitä, jotka on kirjoitettu neljänä Saksan yhdistymisen jälkeisenä vuotena. Hänen tuorein teoksensa Leibhaftig (2003) kertoo naisesta, joka taistelee elämästä ja kuolemasta 1980-luvun itäsaksalaisessa sairaalassa ja odottaa lääkettä Länsi-Saksasta. Hänen teostensa keskeisiä teemoja ovat saksalainen fasismi, inhimillisyys, feminismi ja itsensä löytäminen.
14 vuoteen ensimmäisessä teoksessaan Stadt der Engerl oder The Overcoat of Dr. Freud Wolf käsittelee Stasi-menneisyyttään. Teos on omaelämäkerrallinen romaani, jossa hän yhdistää tota ja tarua. Sen keskeinen kysymys on syyllisyys ja kuinka sen on voinut unohtaa. Arviot kirjasta ovat niin myönteisiä kuin kielteisiäkin, mutta niiden kohde ei ole kirjailija vaan Wolfin luonne. Toisaalta sanotaan, että kirjasta tulee esiin "itsesääli ja hurskaus", toisaalta: "niin raikkaan itseironinen on Christa Wolf ollut tuskin koskaan ennen". Kriitikon mukaan itäsaksalaisten kirjailijoiden odotetaan Saksassa ansaitsevan pääsyn yhdistyneeseen Saksaan, mikä saa heidät kokemaan itsensä huonommiksi.
Palkintoja
Lisäksi hän on saanut useita saksalaisia ja ulkomaisia palkintoja.
Noarootsi
Maantiede
Noarootsi koostui alun perin saarista, ja se on yhtynyt mantereeseen vasta hiljattain maankohoamisen seurauksena. Vielä 1700-luvulla Noarootsin ja mantereen välisessä salmessa saattoi purjehtia. Esimerkiksi Pietari Suuri teki näin purjehtiessaan Haapsaluun vuonna 1715. Vuonna 1782 põltsamaalainen pastori A. W. Hupel kirjoitti, että salmen vesi on korkealla vain sopivien merituulien aikaan. Muuten saarelle saattoi päästä hevosella.
Luonto
Keväisin Noarootsin alueelle tulee kymmeniä tuhansia muuttavia lintuja, ja aluetta pidetään yhtenä Viron parhaista lintubongauspaikoista. Pürksin kartanolla kasvaa muualla Virossa harvinainen valkoinen pyökki. Noarootsin alueella sijaitsivat Osmussaaren ja Neven maisemapuistot, sekä Silman ja Leidissoon luonnonpuistot.
Kylät
200px|thumb|vasen|Noarootsin kirkko. Noarootsiin kuului kaikkiaan 23 kylää, joilla kaikilla on virallinen ruotsinkielinen nimi. Kylät ovat Aulepa/Dirslätt, Dirhami/Derhamn, Einbi/Enby, Elbiku/Ölbäck, Hara/Harga, Hosby, Höbringi/ Höbring, Kudani/Gutanäs, Osmussaare/Odensholm, Paslepa/Pasklep, Pürksi/Birkas, Riguldi/Rickul, Rooslepa/Roslep, Saare/Lyckholm, Spithami/Spithamn, Sutlepa/Sutlep, Suur-Nõmmküla/Klottorp, Tahu/Skåtanäs, Tuksi/Bergsby, Vanaküla/Gambyn, Väike-Nõmmküla/Persåker ja Österby. Jokaista kylää johtavat vaaleilla valitut kylänvanhimmat, jotka valitaan sekä Viron että Ruotsin puolelta.
Historia
230px|thumb|oikea|Noarootsilaisia 1800-luvun piirustuksessa. Ruotsalaisasutus syntyi alueelle 1200-luvulla, mitä ennen saari oli lähes asumaton. Suurin osa muuttajista tuli Suomen rannikolta. Ruotsalaisilla oli monia etuja virolaisiin nähden, kuten esimerkiksi liikkumisvapaus ja alhaisemmat verot. Alueen väestö kasvoi kovaa vauhtia 1500-luvulla. Noarootsin Pyhän Katariinan kirkko rakennettiin vuoden 1500 paikkeilla, ja sen 1600-luvulla rakennettu pappila on Läänemaan vanhin puurakennus. 1500-luvun lopulla Liivinmaan sodan aikana venäläiset ryöstelivät aluetta, joka päätyi lopulta Ruotsin haltuun. Ruotsin vallan aikana Noarootsiin perustettiin Viron alueen ensimmäinen talonpoikaiskoulu. Suuren Pohjan sodan aikana suuri osa alueen väestöstä kuoli kulkutauteihin. Alueen väkiluku väheni kaksi kolmannesta. Tyhjentyneille alueille asettui virolaisia. Mantereeseen liityttyään Noarootsi oli ainoa Viron mantereen alueista, jossa vironruotsalaiset muodostivat enemmistön väestöstä.
1800-luvun loppupuolella alueesta tuli vironruotsalaisen kulttuurin keskus, ja sinne perustettiin muun muassa laulukerhoja ja sivistysseura. Vuonna 1920 aloittivat toimintansa ruotsinkieliset maa- ja työväenopistot Pürksin kartanossa. Vuonna 1934 kunnassa asui 4 388 asukasta, joista 67% oli ruotsalaisia. Suurin osa alueen ruotsalaisista lähti pakoon Ruotsiin vuosina 1943–1944. Tilalle tuli pakolaisia Viron muista osista ja Inkeristä. 1980-luvun lopussa alueelta lähteneet saattoivat jälleen palata takaisin. Vuonna 1988 järjestettiin ensimmäiset kotiseutupäivät, vuonna 1989 aloitettiin uudestaan ruotsinkielinen kouluopetus ja Noarootsin lukio avattiin vuonna 1990. Kunnan oikeudet Noarootsi sai vuonna 1991. Vuonna 1997 monelle alueen kylistä annettiin takaisin niiden vanhat nimet, ja samalla kaikille kylille tuli myös virallinen ruotsinkielinen nimi. Nykyisistä asukkaista noin 50:llä on ruotsalaiset juuret.
Väestö
Vuonna 2011 Noarootsin kunnassa oli 677 asukasta, joista 645 (95,3 %) oli virolaisia, 9 (1,3 %) venäläisiä ja 18 (2,7 %) muita kansallisuuksia.
Kunnan tunnukset
Noarootsin kunnan vaakunan sininen ja kultainen taustaväri symboloi kunnan historiallisia yhteyksiä Ruotsiin. Ne symboloivat myös alueen merellistä sijaintia ja hiekkarantoja. Purjelaiva kuvastaa merenkäyntiperinnettä ja yhteyksiä ulkomaille. Kolme punaista luumua kuvaavat alueella kehitettyä luumulajiketta, mutta myös Noarootsin historiallista kolmea aluetta, Noarootsin niemimaata ja aiemmin omina kuntinaan olleita Sutlepan ja Riguldin alueita. Noarootsin lippu koostuu kolmesta vaakasuorasta alueesta, joista ylin on sininen, keskimmäinen musta ja alimmainen keltainen. Lipun mitat ovat 105 x 165 cm. Vaakuna otettiin käyttöön vuonna 1995 ja lippu vuonna 1996.
Ystävyyskunnat
Noarootsilla oli kaksi ystävyyskuntaa, Kruunupyy Suomessa ja Åtvidaberg Ruotsissa.
Yhteistyö molempien kuntien kanssa aloitettiin vuonna 1990. Yhteistyötä tehtiin koulutuksen, kulttuurin ja luonnonsuojelun saralla. Vuodesta 1995 kuntien välillä järjestettiin vuosittaiset ystävyyskuntapelit, joiden pitopaikka vuorotteli kuntien välillä.
Päivänsalo
Päivänsalo on suomalainen sukunimi, joka otettiin vuonna 1906 Helander-nimen tilalle.
Ruotsin Sanomat
Päivälehti Ruotsin Sanomat oli sanomalehti Viikkoviestin jatkaja. Jukka Tuurala osti 1998 lakkautusuhan alla olleen Viikkoviestin. Lehti alkoi ilmestyä 1. syyskuuta 2003 viisipäiväisenä päivälehtenä Ruotsin Sanomat. Lehden toimitus sijaitsi Vällingbyssä Tukholmassa.
Viikkolehden tilaajia oli ollut noin 7 000 ja lehden toiminta oli tappiollista 2003, kun päätös päivälehdeksi siirtymiseksi tehtiin. Lehden tilanne kuitenkin ajautui yhä huonommaksi. Tilaajamäärä putosi puoleen ja lehti meni konkurssiin 7. huhtikuuta 2005.
Vakinaista henkilökuntaa lehdellä oli toistakymmentä avustajien lisäksi.
Ruotsin Sanomissa julkaistiin STT:n ja TT:n välittämiä uutisia, pääkirjoituksia vähemmistöpolitiikasta, yleisönosastolla käytiin kiivaitakin keskusteluja ja lehdessä oli myös novelleja, runoja ja kolumneja. Eräs lehden tunnetuimmista avustajista oli Asko Sahlberg.
Kamenno sarce
Kamenno sarce bulgarialaisen pop-folk -laulaja Lijanan esikoisalbumi, joka julkaistiin 19. marraskuuta 1998.
Hülya Şenyurt
Hülya Şenyurt (s. 10. marraskuuta 1973 Ordu) on turkkilainen judoka ja olympiamitalisti.
Şenyurt osallistui Barcelonan olympialaisiin 1992, joissa hän sai 48 kg -sarjasta pronssia. Atlantan olympialaisissa 1996 hän hävisi ainoan ottelunsa ja jäi jaetulle 19:nnelle sijalle.
Kilpailu-uransa jälkeen Şenyurt on toiminut valmentajana.
Colgado de un sueño
Colgado de un sueño on Serafín Zubirin esittämä kappale, jolla hän edusti Espanjaa vuoden 2000 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Tukholmassa.
Miguel Ángel Jiménez
Miguel Ángel Jiménez Rodríguez (s. 5. tammikuuta 1964 Málaga) on espanjalainen ammattilaisgolffari. Jiménez on kilpaillut European Tourilla vuodesta 1988 lähtien. Hänellä on 21 European Tourin voittoa.
Colgado de un sueño
Kappale sijoittui Euroviisuissa 24. maan joukosta sijalle 18. 18 pisteellä.
Miguel Ángel Jiménez
Jiménez on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 83 kilogrammaa. Hänellä on kaksi poikaa. Jiménezin lempinimi on The Mechanic eli mekaanikko, joka tulee siitä, että hän rakastaa nopeita autoja.
Al-Anbar
Historia
Al-Anbarin maakunnan nimi oli vuoteen 1962 asti Dulaim ja vuosina 1962-1976 Ramadi.
Vuosien 2003–2010 Irakin sodassa se oli aluksi Irakin vastarintaliikkeiden tärkein tukialue. Erityisesti Fallujassa käytiin rajuja taisteluita. Yli neljäsosa Irakissa kuolleista amerikkalaissotilaista sai surmansa al-Anbarissa. Vuonna 2006 sunnikapinalliset kääntyivät al-Qaedaa vastaan, ja ottivat alueen turvallisuuden vastuulleen. Yhdysvallat poistui alueelta 2008.
Syksyllä 2014 jihadistijärjestö Isis on saanut suurimman osan maakuntaa hallintaansa. Yli kolmannes maakunnan väestöstä (558 000 henkeä) oli pelkästään tammi–elokuussa 2014 lähtenyt kotoaan evakkoon suojaan väkivallan varalta.
Toukokuussa 2015 Isis onnistui valtaamaan maakunnan hallintokeskuksen, Ramadin kaupungin.
Hallinnollinen jako
thumb|250px|left|Anbarin maakunnan aluehallinnollinen jako. Kartta on hieman vanhentunut, sillä itäosan [[Abu Ghraib|Abu Ghraibin piirikunta on siirretty Bagdadin maakuntaan. Toisaalta Anan piirikunnan pohjoispuolella sijaitseva Ra’uan (Rawa) piirikunta puuttuu kartalta. ]] thumb|270px|Ramadin kaupunki ilmakuvassa (2008). Maakunta jakautuu aluehallinnon toisella tasolla paikallishallitoa varten kahdeksaan piirikuntaan. Maakunnan väestö 1 482 044 (1/2014) jakautui piirikuntiin seuraavasti:
Piirikunnat jakautuvat edelleen alipiirikuntiin (subdistrict), ja aluehallinnon neljännellä tasolla sijaitsevat kaupungit.
Bensaa suonissa
Bensaa suonissa on Risto Jarvan vuonna 1970 ohjaama, kilpa-autoilun maailmaa ja autokulttuuria kriittiseen sävyyn tarkasteleva elokuva. Tunnetuksi on tullut myös elokuvan musiikkiin sisältyvä, Rauli ”Badding” Somerjoen laulama samanniminen musiikkikappale. Osa elokuvan kohtauksista kuvattiin Keimolan moottoristadionilla. Elokuvaa kuvattiin Jyväskylässä, Vantaalla, Helsingissä, Espoossa, Sipoossa, Rovaniemellä, Inarissa ja Kittilässä. Risto Jarva voitti parhaan ohjauksen Jussi-palkinnon.
Finnkino Video julkaisi elokuvan VHS-kasettina vuonna 1991 ja Kirjastopalvelu uudestaan seuraavana vuonna. Finnkino julkaisi elokuvan DVD:nä vuonna 2004.
Juoni
Päätarinan rinnalla elokuvassa esitetään Jean-Luc Godardin tyylisiä dokumentaarisia tietoiskuja, jotka kertovat miten autoilun kehittyminen on vaikuttanut maailmantilanteeseen. Tietoiskujen lisäksi elokuvassa esitetään aitoja katkelmia mm. Jyväskylän Suurajoista, joissa esiintyvät Markku Alén, Hannu Mikkola, Timo Mäkinen ja muut aikansa suuret rallinimet. — Elokuvan DVD-julkaisusta puuttuvat useimmat tietoiskut.
Musiikki
Musiikin elokuvaan sävelsi Rauli Badding Somerjoki, jolle M. A. Numminen delegoi saamansa sävellystehtävän. Sanat lauluihin kirjoitti Jarkko Laine. Sittemmin Somerjoen laulamasta ja säveltämästä nimikkokappaleesta "Bensaa suonissa" tuli eräs hänen tunnetuimmista esityksistään.
Kehitysvammaliitto
Kehitysvammaliitto on vuonna 1958 rekisteröity suomalainen järjestö, jonka toiminnan tavoitteena on edistää kehitysvammaisten ja muiden oppimisessa, ymmärtämisessä ja kommunikoinnissa tukea tarvitsevien ihmisten tasa-arvoa ja osallistumista yhteiskunnassa. Kehitysvammaliiton yhteiskuntavisiona on inklusiivinen eli kaikki ihmiset mukaan ottava yhteiskunta.
Kehitysvammaliitto on SOSTEn jäsenjärjestö. Kehitysvammaliiton toimisto sijaitsee Espoon Leppävaarassa.
Tarkoitus
Kehitysvammaliiton tarkoitus on muuttunut ajan mittaan. Vuonna 1981 hyväksyttyjen sääntöjen mukaan liiton tarkoituksena oli "toimia kehitysvammaisten huollon ja tutkimuksen kaikenpuoliseksi edistämiseksi sekä ymmärtämyksen ja myötämielisyyden lisäämiseksi kehitysvammaisuudesta aiheutuvia ongelmia kohtaan". Kehitysvammaiset nähtiin 1980-luvulla ongelmana, jonka ratkaisemiseksi vedottiin ymmärtämykseen ja myötätuntoon. Liiton vuonna 2023 voimassaolevien sääntöjen mukaan tarkoituksena on "edistää kehitysvammaisten ja muiden erityistä tukea oppimisessa, ymmärtämisessä ja kommunikoinnissa tarvitsevien ihmisten yhdenvertaisuuden toteutumista ja osallistumista yhteiskunnassa sekä heidän elinolosuhteitaan." Uusissa tavoitteissa korostuvat kehitysvammaisten oikeudet yhteiskunnan jäsenenä.
Perustehtävät
Kehitysvammaliiton perustehtäviä ovat tutkimus, kehittämistoiminta, henkilöstön koulutus, materiaalin tuotanto, selkokielisen tiedonvälityksen ja kulttuurin edistäminen, esteettömän ja osallistavan kommunikoinnin ja tietotekniikan käytön edistäminen sekä tiedotus- ja vaikuttamistoiminta. Kehitysvammaliitto toimii yhteistyössä vammaisten henkilöiden ja heidän läheistensä, alan työntekijöiden, palveluntuottajien, järjestöjen, yritysten ja viranomaisten kanssa. Toiminnan ydinalueita ovat kehitys- ja puhevammaisuus, kommunikaatio ja vuorovaikutus, saavutettavuus ja esteettömyys, oppiminen, asuminen, työ. Kehitysvammaliiton toiminnassa lähtökohtana olevat arvot ovat ihmisarvon kunnioitus, asiantuntemus, luotettavuus, vuorovaikutuksellisuus, saavutettavuus.
Kehitysvammaliiton toimintaan kuuluu muun muassa seuraavia osa-alueita:
Kehitysvammaliitto ylläpitää useita kehitysvammaisuuteen kytkeytyviä verkkosivustoja. Vuonna 1952 perustetun Kehitysvammaliiton toiminnan merkittävin rahoittaja on Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA).
Kansainvälinen toiminta
Kehitysvammaliitto on mukana muun muassa useissa eurooppalaisissa yhteistyöverkostoissa ja projekteissa. Kansainväliseen toimintaan on lukeutunut myös useita hankkeita Pietarissa sekä ulkoministeriön että Euroopan komission tuella.
Jäsenet
Varsinaisina jäseninä Kehitysvammaliittoon kuuluu kuntayhtymiä, kuntia, seurakuntia, rekisteröityjä yhdistyksiä ja säätiöitä. Kannatusjäsenet ovat yksityisiä ihmisiä. Jäsenet tekevät kehitysvammatyötä tai toimivat muuten kehitysvammaisten ihmisten hyväksi.
Dävensö
pienoiskuva|Saari kuvattuna 1880-luvun karttaan Dävensö on Mälarenin saari Ruotsissa Upplands-Bron kunnassa, joka sijaitsee Tukholman läänissä.
Maantietoa
Dävensö sijaitsee Mälarenin itäosassa Brofjärdenin ja Norra Björkfjärdenin välissä. Se on keskikokoinen Mälarenin saari, joka sijaitsee Färingsön ja Ekerönin pohjoispuolella ja etelään työntyvän kuusikilometrisen Ådönin niemen lähellä. Dävensön ja niemen väliin jää Ormsundet ja Färingsön väliin Skeppsbackasundet. Färingsön pohjoispuolella on toinenkin saari Eldgarnsö. Saarien väliin jää Norrsundet. Dävensön pituus on 3,0 kilometriä ja leveys on 2,4 kilometriä. Sen pinta-ala on 392 hehtaaria eli 3,9 neliökilometriä. Saari on tiimalasin muotoinen. Keskellä sijaitsevassa kaventumassa sijaitsee Dävensövik, jonka lahdenpohjassa on saaren nimikkotila. Mantereelta tulee saaren kautta kulkeva Ekerönin sähkölinja. Upplands-Bron ja Ekerön välinen kuntaraja kulkee Skeppsbackasundetissa ja Norrsundetissa.
Dow-teoria
Dow-teoria (engl. Dow theory) on nimetty keksijänsä Charles Dowin mukaan ja sitä on yleisesti ottaen pidetty teknisen analyysin esi-isänä. Dow-teorian tavoitteena on tunnistaa pitkän aikavälin trendejä osakemarkkinoiden hinnoissa. Kaksi eniten käytettyä indikaattoria Dow-teorian analyyseissä ovat Dow Jones Industrial Average (DJJA) sekä Dow Jones Transportation Average (DJTA).
Dävensö
Historiaa
Saari mainitaan ensimmäisen kerran erässä dokumentissa 1200-luvulta, jolloin saari kuului Fogdön luostarille. Tämän jälkeen saari vaihdettiin pois tai se testamentattiin eri omistajille muutaman vuosikymmenen välein. Myöhäiskeskiajalla on saarella ollut säteri ja 1500-luvulla siellä oli viisi rälssitilaa. Esimerkiksi 1700-luvulla rälssitilat kuuluivat Ådön säterille ja myöhemmin Säbyholmin kartanolle. Saareen perustettiin myöhemmin tiiliruukki, majatalo ja 5–6 torppaa. Kansakouluja perustettaessa todettiin, että saaren lapsilla oli alituiseen vaikeuksia päästä kouluun, joten vuonna 1920 avattiin saarelle oma koulu. Silloin oli saren asukasluku noin 80. Väkiluku kuitenkin väheni ja vuonna 1936 lakkautettiin koulu. Saarelle oli lossiyhteys Ormsundetin ylitse, joka on päättynyt. Saarella asui enää muutama kalastaja, jotka viljelivät saarta kunnes kalastus loppui vuonna 1981. Saaren omistaa nykyään jalkapalloilija Zlatan Ibrahimović.
Dow-teoria
Dow-teorian kolme trendiä
Charles Dowin teorian mukaan osakemarkkinoiden hintoihin vaikuttaa samanaikaisesti kolmen eri tason muutosvoimia:
Päätrendi vaikuttaa hintatasojen vaihteluihin pitkällä aikavälillä vaihdellen useista kuukausista jopa useisiin vuosiin. Keskitason trendin hinnanmuutokset sen sijaan ovat lyhyen aikavälin hetkellisiä poikkeamia pitkän aikavälin päätrendistä. Tämän vuoksi keskitason trendin hintavaihtelut eliminoituvatkin suhteellisen nopeasti erilaisten korjausten vuoksi, kun osakkeiden hinnat palaavat noudattamaan pitkän aikavälin päätrendiä. Pienehkön trendin hintavaihtelut puolestaan ovat päivittäisiä hintatason vaihteluita, joiden merkitys on vähäinen.
Andreas Brehme
Andreas Brehme (s. 9. marraskuuta 1960 Hampuri) on saksalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Ura pelaajana
Pelaajaurallaan puolustajana viihtynyt Brehme edusti kotimaassaan Kaiserslauternia ja Bayern Müncheniä sekä Italiassa Inter Milanoa ja Espanjassa Real Zaragozaa. Hän saavutti urallaan muun muassa kaksi Saksan mestaruutta, Italian mestaruuden ja UEFA Cupin voiton.
Saksan maajoukkueessa Brehme pelasi 86 ottelua ja teki niissä 8 maalia. Hän edusti Saksaa MM-kisoissa vuosina 1986, 1990 ja 1994 sekä EM-kisoissa vuosina 1984, 1988 ja 1992. Brehme saavutti Saksan riveissä MM-hopeaa vuonna 1986, MM-kultaa vuonna 1990 ja EM-hopeaa vuonna 1992. Hän teki vuoden 1990 MM-kisojen loppuottelun ainoan maalin rangaistuspotkusta ratkaisten mestaruuden Saksalle.
Meriitit pelaajana
Ura valmentajana
Brehmen valmennusura ei ole ollut toistaiseksi yhtä menestyksekäs kuin pelaajana. Hänestä tuli 1. FC Kaiserslauternin päävalmentaja lokakuussa 2000, kun Otto Rehhagel lähti huonosti alkaneen kauden jälkeen. Brehmen johdolla Kaiserslautern eteni UEFA Cupissa välieriin kaudella 2000–2001. Joukkue kuitenkin romahti välierissä häviten espanjalaiselle Deportivo Alavésille molemmat ottelut murskaluvuin 5–1 ja 4–1. Hän sai potkut elokuussa 2002.
Kaudeksi 2004–2005 Brehme siirtyi 2. Bundesliigassa pelanneen SpVgg Unterhachingin peräsimeen. Pesti jäi kuitenkin varsin lyhyeksi Brehmen saatua potkut jo helmikuussa 2005.
Kesällä 2005 Brehme siirtyi Giovanni Trapattonin apuvalmentajaksi VfB Stuttgartiin. Joukkueen puolustustaktiikka ei tuonut toivottua menestystä ja kaksikko sai kenkää tehtävistään helmikuussa 2006.
Jodi
Jodi on halogeeneihin kuuluva hiven- ja alkuaine, jonka kemiallinen merkki on I , järjestysluku 53 ja CAS-numero 7553-56-2. Jodilla on 38 tunnettua isotooppia massaluvultaan 108–145. Kiinteässä olomuodossa jodi on väriltään violetinmustaa ja kaasuuntuessaan se on violettia. Jodi on saanut nimensä kreikan kielen violettia tarkoittavasta sanasta iodes.
Fysikaaliset ominaisuudet
Kiinteä jodi on harmaata, jossa on ruskean ja mustan sävyjä. Sen kiderakenne on rombinen. Kaasumainen jodi on violettia. Jodin haju on ärsyttävä. Kiinteä jodi sublimoituu, eikä selkeästi nestemäistä jodia huomata välivaiheena.
Puhdas jodi on myrkyllistä nieltynä ja aiheuttaa palovammoja iholle. Jodikaasu ärsyttää lisäksi silmiä.
Kemialliset ominaisuudet
Jodi kuuluu halogeeneihin. Jodi reagoi usean aineen kanssa, mutta on vähemmän reaktiivinen kuin muut halogeenit. Jodi liukenee hyvin poolittomiin liuottimiin kuten kloroformiin, hiilidisulfidiin ja hiilitetrakloridiin. Jodi liukenee hieman veteen muodostaen keltaisen liuoksen. Se liukoisuus on noin 0,29 grammaa litraan (20 °C), ja liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Jodi liukenee hyvin muun muassa etanoliin, jossa se muodostaa ruskean kompleksin, sekä hiilitetrakloridiin ja hiilisulfidiin. Tärkkelyksen vesiliuoksessa se muodostaa tunnusomaisen sinisen kompleksin.
Jodilla tavataan useita hapetuslukuja. Se voi muodostaa jodidin hapetusluvulla -I, hypojodiitin IO-, jodiitin IO2-, jodaatin IO3- ja perjodaatin IO4- tai IO65-.
Ravitsemuksessa
Jodia tulisi saada Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan 17 mikrogrammaa vuorokaudessa ravinnosta energiana saatua megajoulea kohti. Tämä vastaa 178 µg jodia vuorokaudessa keskivertoaikuisen 2500 kilokalorin päiväsaannilla.
Jodin vuorokausisaannin tulisi jäädä neuvottelukunnan mukaan aikuisilla alle 600 mikrogrammaan. Yhdysvalloissa enimmäissaannin raja-arvona pidetään annosta 1100 µg/vrk, mistä voidaan poiketa lääkärin valvonnassa.
Jodia tarvitaan kilpirauhashormoni tyroksiinin ja trijodityroniinin valmistamiseen. Jos elimistössä ei ole saatavilla riittävästi jodia, on vaarana kilpailevien halogeenien, kuten bromin, kertyminen jodin tilalle.
Vähäjodisesta maaperästä johtuva jodinpuutos on maailman yleisin ravinnepuutos, josta kärsii 2 miljardia ihmistä. Runsas kolmannes suomalaisista kärsi vuonna 2015 kohtalaisesta tai vakavasta jodin puutoksesta.
Jodin puute sikiöaikana ja varhaislapsuudessa voi aiheuttaa peruuttamattomia vaurioita ja on maailman yleisin syy elintavoista johtuvaan kehitysvammaisuuteen. Lievempi jodinpuutos raskausaikana voi johtaa esimerkiksi lapsen tarkkaavuushäiriöön. Lievä tai keskivaikea jodinpuutos voi aiheuttaa aikuisilla kognitiivisia häiriöitä ja työn tuottavuuden alenemista. Jodinpuutoksen aiheuttamat oireet johtuvat siitä, ettei kilpirauhanen toimi kunnolla. Krooninen jodinpuutos voi lisätä kilpirauhassyövän riskiä.
Soijapavun ja kaalin kaltaisten ristikukkaisten vihannesten sisältämien jodin imeytymistä heikentävien goitrogeenien runsas saanti lisää jodinpuutoksen riskiä kuten mahdollisesti myös raudan- ja A-vitamiinin puute. Myös persikat ja päärynät sekä raaka pinaatti ja lanttu sisältävät goitrogeenejä.
Suomalaisten jodin saanti ravinnosta on vähentynyt lähes kolmannekseen siitä mitä se oli parhaimmillaan 1960-luvulla, kun jodioitu suola otettiin käyttöön. Kilpirauhasen liikakasvu eli struuma ei ole tästä huolimatta lisääntynyt. Suomalaisten jodin saannin väheneminen johtuu suolan käytön vähenemisestä sekä valmisruokien käytön ja joukkoruokailun lisääntymisestä. Finravinto 2012 -tutkimuksen mukaan suomalaiset naiset olisivat saaneet jodia keskimäärin 190 µg/vrk ja miehet 235 µg/vrk jos teollisesti valmistettujen elintarvikkeiden sisältämä suola olisi ollut jodioitua. Valtion ravitsemusneuvottelukunta suositteli tämän vuoksi vuonna 2015 jodioidun ruokasuolan käyttöä kaikessa ruoanvalmistuksessa mukaan lukien elintarviketeollisuus, joukkoruokailu ja leipomot. Monet leipomot sekä einesvalmistajat Saarioinen ja Atria kertoivat vuonna 2015 siirtyvänsä asteittain jodioidun suolan käyttöön. Suuressa osassa suomalaista valmisruokaa käytettiin kuitenkin jodioimatonta suolaa vielä vuonna 2019. Lisäksi osa jodioitua suolaa käyttävistä yrityksistä käytti suolaa, jonka jodipitoisuus oli jopa vain 40 prosenttia suositellusta tasosta 25 µg/g. Alle puolet Helsingin ravintoloista käytti jodioitua suolaa vuonna 2018 julkaistun tutkimuksen mukaan.
Monet kalat ja äyriäiset, kuten esimerkiki seiti, silakka ja hauki, sisältävät runsaasti luontaista jodia. Eviran vuonna 2015 tekemässä kokeessa havaittiin tutkittujen kalojen jodipitoisuuden vaihtelevan kalalajista ja sen alkuperästä riippuen välillä 6-78 mikrogrammaa/100 g.
Kalan kulutus on Suomessa niin pientä, että elintarvikkeita täytyy myös rikastaa jodilla. Ruokasuola oli vuonna 2017 suomalaisten tärkein jodinlähde. Neljännes suomalaisten jodinsaannista tuli jodioidusta ruokasuolasta vuonna 2012. Jo 8 grammaa ruokasuolaa kattaa jodin päivittäisen tarpeen useimmilla ihmisillä.
Jodia alettiin lisätä Suomessa rehuun jo 1950-luvulla, minkä vuoksi struuma katosi 1980-luvulle tultaessa. Lypsylehmien ja munituskanojen rehuun lisätään edelleen jodia, jotta ihmiset saisivat jodia myös maidosta ja kananmunista. Maito onkin jodioidun suolan jälkeen seuraavalla sijalla väestön jodin lähteenä. Maidon jodipitoisuus vaihtelee kesän 83 mikrogrammasta/litra talven 212 mikrogrammaan. Muut pääasialliset jodin lähteet ovat kananmuna ja viljavalmisteet. Viljan jodipitoisuus vaihtelee huomattavan riippuen siitä, kuinka paljon lannoitteisiin on lisätty jodia.
Jodin hyväksyttävän saantimäärän pitkäaikainen ylitys saattaa aiheuttaa myrkytysoireita. Tällaisena rajana pidetään Suomessa 600 µg/vrk. Yhdysvaltojen kansallisen tiedeakatemian ruoka- ja ravitsemusneuvosto pitää raja-arvona aikuisilla 1100 µg/vrk. Se ei koske kuitenkaan jodin lääketieteellistä käyttöä, jos potilas on lääkärin seurannassa.
Isotoopit
Jodin isotoopeilla on paljon lääketieteellisiä sovellutuksia.
Historia
Jodin löysi ranskalainen Barnard Courtois vuonna 1811 valmistaessaan merilevästä salpietaria (kaliumnitraattia) ruutia varten. Jotta merilevästä saadaan kaliumnitraattia, se tuhkataan ja tuhka pestään vedellä. Ylimääräinen jäte tuhotaan rikkihapolla, jolloin Courtois huomasi, että tuhkasta nousi violettia höyryä. Courtois pystyi kiteyttämään höyryn kylmälle alustalle. Hänellä ei kuitenkaan ollut varaa tutkia löytöä enempää. Courtois antoi näytteen Charles Bernard Desormesille, Nicolas Clémentille, Louis-Joseph Gay-Lussacille ja André-Marie Ampèrelle. Marraskuussa 1813 Desormes ja Clément julkaisivat Courtoisin löydön. Gay-Lussac väitti aineen olevan hapen yhdiste. Ampère antoi näytteen Humphry Davylle, joka totesi sen olevan samankaltaista kuin kloori. Sana jodi tarkoittaa kreikankielellä violettia. Jodin alkoholiliuosta joditinktuuraa eli jodispriitä käytettiin 1960-luvulle asti desinfiointiaineena.
Esiintyminen ja eristäminen
Jodin tärkeimmät esiintymisalueet ovat Chile ja Peru. Rikastuneille alueille tyypillistä on, että ne ovat joskus olleet meren peittämiä. Chile on maailman suurin jodin tuottaja ennen Japania, Venäjää ja Yhdysvaltoja. Tärkeimmät lähteet ovat natriumjodaatti ja natriumperjodaatti. Maan kuoressa sitä on noin 0,3–0,5 ppm.
Metallista jodia voidaan valmistaa jodidista antamalla sen reagoida kloorin kanssa. Toinen vaihtoehto on antaa sen reagoida happamassa liuoksessa mangaanidioksidin kanssa. Sitä voidaan myös eristää helposti tislaamalla, sillä se sublimoituu helposti.
Käyttö
Jodia voidaan käyttää haavojen puhdistamiseen. Tällöin käytetään jodin etanoliliuosta. Volframijodidia käytetään lampuissa parantamaan langan kestävyyttä. Hopeajodidia voidaan hyödyntää valokuvauksessa. Jodia käytetään myös lääketeollisuudessa ja väriaineissa.
Jodin yhdisteitä voidaan käyttää metamfetamiinin valmistamisessa, minkä takia niiden myyntiä on rajoitettu.
Jodin isotooppia 131I voidaan käyttää kilpirauhassyövän hoitoon. Jodia voidaan käyttää myös röntgentutkimuksissa varjoaineena.
Sven Relander
Sven Runar Alarik Relander (24. toukokuuta 1897 Helsinki – 13. elokuuta 1956 Helsinki) oli suomenruotsalainen näyttelijä.
Relander nousi kansan tietoisuuteen viulunsoittaja-Teemuna Erkki Karun ohjaamassa mykkäelokuvassa Nummisuutarit (1923). Samana vuonna Relander sai kiinnityksen Svenska Teaterniin eli Helsingin Ruotsalaiseen Teatteriin. Alun perin Relanderilla oli operettien sankariosia ja monia kepeitä rooleja. Relanderin teatteriura oli pitkä ja värikäs, ja hän oli aikaisemmin näytellyt Åbo Svenska Teaterissa ja Turun Teatterissa.
Relanderin elokuvaura ei ollut niin merkittävä, mutta hän näytteli silti 53 pienehkössä elokuvaroolissa vuosien 1923–1956 aikana. Hänet tunnetaan esimerkiksi vivahteikkaista arvovaltaisten henkilöiden roolisuorituksista – Suomi-Filmin kuukausipalkkaisen Paavo Jänneksen tapaan Relanderillakin oli tuomareiden ja johtajien sivurooleja. Hänet muistetaan muun muassa konsuli Lumialana elokuvasta Vaihdokas (1927), Viertolana elokuvasta Seitsemän veljestä (1939), vuorineuvoksena Vihreästä kullasta (1939) sekä miespääosa-kaksoisroolista Eero Levän (Leväluoman) ohjaamassa sotilasfarssissa Varuskunnan "pikku" morsian (1943). Hän oli tuttu näky myös monissa Valentin Vaalan ja Teuvo Tulion elokuvissa.
Relander näytteli myös muutamassa suomalais-ruotsalaisessa yhteiselokuvassa. Relanderin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi olutkapakan omistaja Teuvo Tulion elokuvassa Olet mennyt minun vereeni (1956). Relander kuoli tapaturmaisesti 59 vuoden ikäisenä.
Ralph Sharon
Ralph S. Sharon (17. syyskuuta 1923 Lontoo, Britannia – 31. maaliskuuta 2015 Boulder, Colorado, Yhdysvallat) oli jazzpianisti. Hän syntyi Lontoossa, mutta muutti vuonna 1953 Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden 1958.
Sharon esiintyi ja levytti pitkään Tony Bennettin kanssa.
Joutsan kirkko
thumb|245px|Sankarihaudat.
Joutsan kirkko on Joutsassa sijaitseva kirkkorakennus, se on vuonna 1860 itsenäistyneen Joutsan seurakunnan ensimmäinen kirkko. Kirkko on hirsistä rakennettu, tyypiltään sisäviisteinen tasavartinen ristikirkko. Se on rakennettu nykyisessä Sastamalassa sijaitsevaa Kiikan kirkkoa varten laadittujen piirustusten pohjalta. Joutsan kirkon rakensi ruoveteläinen Heikki Juhonpoika Salo. Salo oli ollut kirkonrakentaja Mats Åkergrenin avustajana monilla kirkkotyömailla, Kiikan kirkkokin on Åkergrenin rakentama.
Rakentaminen ja ulkoasu
Joutsan kirkkoa varten oli hankitty piirustukset jo vuonna 1793, mutta rakennushanke viivästyi. Hankituista suunnitelmista luovuttiin ja kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1811 Kiikan kirkon piirustusten pohjalta. Kirkko valmistui 1813. Kirkko on sisäviisteinen ristikirkko, jonka päällä on 12-kulmainen attika, matala lisäkerros, ja sen päällä vielä kahdeksankulmainen lyhty. Kirkon alkuperäinen vesikatto oli lautakatto. Sakaroiden päissä olevat eteiset ovat lautarakenteiset, ne on lisätty vuonna 1857 tehdyssä korjauksessa, silloin lisättiin myös puolipyöreät ikkunat, jotka antavat valoa lehtereille ja eteisiin. Samassa korjauksessa lautakatto korvattiin paanukatolla. Vuonna 2004 attikaan muutettiin peltikatto.
Sisätilat
thumb|left|275px|Joutsan kirkon sisätilat Kirkon seinät ovat hirsipinnalla ja sisätilat ovat jokseenkin koristelemattomat. Sakaroiden sisäkatot ovat tynnyriholvin muotoiset, ristikeskuksessa on korkea kupoli. Länsilehteri uudistettiin vuonna 1879, koska kirkkoon hankittiin 9-äänikertaiset urut. Urkulehterin kaiteeksi rakennettiin balustradikaide. Kirkko sai lämmityskaminat vuonna 1911.
Vuonna 1938 kirkon sisätiloissa tehtiin laajoja muutoksia, suunnitelmat teki arkkitehti Ilmari Launis. Lämmityskaminat vaihdettiin keskuslämmitykseen ja kirkko sai sähkövalaistuksen. Molemmat sivulehterit poistettiin ja urkulehterille tehtiin toinen portaikko, lehteri kaiteineen uudistettiin muutenkin uusia urkuja varten. Uudet 22-äänikertaiset urut teki Kangasalan Urkutehdas. Kirkon penkit ja niiden fasadit uusittiin ja penkkijärjestystä muutettiin siten, että ristikäytävä sulkeutui. Sisävärityssuunnitelman laati taidemaalari Urho Lehtinen.
Katoton saarnastuoli on alkuperäinen. Sitä oltiin hyvää vauhtia uusimassa vuoden 1938 korjaustöiden yhteydessä, Launiksen suunnittelema uusi saarnastuoli oli jo rakennettukin. Sen sijaan, että Rakennushallitus olisi antanut hyväksyntänsä, se ja Muinaistieteellinen toimikunta kielsivätkin vaihdon ja niin vanha saarnastuoli jäi paikoilleen, lähes ainoana alkuperäisenä sisustusrakenteena koko kirkossa. Kirkon alkuperäinen alttaritaulu siirrettiin kellotapulin alakerrassa olevaan museoon. Vanhat kehykset jäivät ja niihin kiinnitettiin Santeri Salokiven maalaus Kristus ristillä. Alttaritaulu on konservoitu 1998.
Vuonna 1969 penkkijärjestys muutettiin takaisin vuoden 1938 korjausta edeltäneeseen muotoon eli ristikäytävä aukaistiin. Myös kirkon sisätiloja maalattiin.
Kirkon urut peruskorjattiin vuonna 2003, ne ovat nyt sähköpneumaattiset ja äänikerrat ovat vuoden 1938 mukaiset. Urkuihin asennettiin digitaalista tallennusta käyttävä muistiosa, Setzer-laite. Urkujen soittopöytä oli ennen lehterin keskellä, se siirrettiin toiseen reunaan.
Seurakunnan muut kirkot
Kuntaliitosten johdosta Joutsan seurakunnassa muitakin kirkkoja, Leivonmäen kirkko, kesäkirkkona toimiva Luhangan kirkko, Luhangan talvikirkko ja Tammijärven kyläkirkko.
Pekka-koira
Älyä, alttiutta ja kauneutta huokuvan veistoksen mallina oli taiteilijan oma Pekka-koira 1930-luvulla. Sairaalan henkilökunta kutsui veistosta Vahti-Pekaksi.
Toisen maailmansodan jälkeen sotasokeita varten perustettu Opaskoirayhdistys lahjoitti ensimmäisen kouluttamansa opaskoiran, Turren, sodassa näkönsä menettäneelle veteraanille. Lahjoitus sai paljon julkisuutta ja monet luulivat Kaivopuiston Vahti-Pekan olleen Turre-koiran näköispatsas.
Veistoksen alkuperäinen kipsimalli (1932) on Harjavallassa Emil Cedercreutzin museossa. Vuonna 2018 veistoksen täysikokoinen pronssivalos pystytettiin myös Emil Cedercreutzin museon veistospuistoon.
Emil Cedercreutz tunnettiin eläinrakkaana ihmisenä ja eläinaiheisten teosten tekijänä. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita hevosaiheisia julkisia teoksia kuten Helsingin Varsapuistikon tammaa ja varsaa esittävä Äidinrakkaus. Cedercreutz oli myös ensimmäisiä suomalaisia niin sanottuja kuvanveiston impressionisteja, jotka toivat arkipäiväiset tilanteet suomalaiseen veistotaiteeseen.
Jorma S. Aalto
Jorma Sakari Aalto (14. helmikuuta 1935 Säkkijärvi – 15. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen virkamies. Hän oli apulaisoikeuskansleri vuosina 1971–1973, eduskunnan oikeusasiamies vuosina 1974–1986 ja oikeuskansleri eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1998 asti. Koulutukseltaan Aalto oli oikeustieteen tohtori, ja hän toimi myös prosessioikeuden apulaisprofessorina Turun yliopistossa ja Helsingin yliopistossa.
Oikeuskansleriaikoinaan Aalto joutui ottamaan kantaa muun muassa Mikkelin panttivankidraamaan, Arja Alhon ERM-kytkentään ja Natura-kanteluihin. Oikeuskanslerina Aalto päätti, ettei kauppa- ja teollisuusministeri Kauko Juhantalon koplaus-asia anna aihetta toimenpiteisiin. Pian kuitenkin Sauli Niinistön johtama eduskunnan perustuslakivaliokunta teki aloitteen syytetoimien käynnistämisestä. Juhantalo joutui syytteeseen ja sai vuonna 1993 vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen valtakunnanoikeudessa. Kuusi kansanedustajaa vaati myös Aallon haastamista valtakunnanoikeuteen hänen tekemänsä syyttämättäjättämispäätöksen vuoksi, mihin perustuslakivaliokunta ei kuitenkaan katsonut olevan aihetta.
Kellari (vuoden 2009 elokuva)
Kellari (myös nimellä The Cellar tai Huset vid vägens ände) on ruotsalainen kauhuelokuva. Sen on käsikirjoittanut sekä ohjannut Martin Kjellberg ja Nils Wåhlin. Elokuvasta kuvattiin lyhytversio jo vuonna 2002, joka esitettiin vuoden 2003 Göteborgin elokuvafestivaaleilla. Elokuva julkaistiin kokoversiona vuonna 2009. Elokuvan lyhyt versio julkaistiin vuonna 2003, jonka vuoksi IMDb on listannut elokuvan julkaisuvuodeksi 2003. Elokuva kokoversiona julkaistiin kuitenkin vuonna 2009.
Juoni
Joukko taideopiskelijoita vuokraa syrjäisellä maaseudulla sijaitsevan talon voidakseen keskittyä luovaan työskentelyyn kouluprojektiensa kanssa. Talossa alkaa kuitenkin tapahtua outoja asioita: ihan kuin jokin olisi odottanut heitä.
Kanelilumivarpunen
Kanelilumivarpunen (Pyrgilauda blanfordi) on varpusiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Itä-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö
Kanelilumivarpunen voi kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Kanelilumivarpusen pää on mustan ja valkoisen kirjava. Otsa ja silmien tausta ovat valkoiset ja otsan keskiosa, silmien ympäristö ja kurkku ovat mustat. Linnun päälaki, selkä ja siivet ovat väriltään ruskeat ja niska on punaruskea. Kanelilumivarpusen rinta ja vatsa ovat valkoiset.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kanelilumivarpusen levinneisyysalue ulottuu Pakistannin ja Intian pohjoisosista Nepalin ja Bhutanin kautta Kiinaan. Lajin elinympäristöä ovat vuoristoarot usein järvien läheisyydessä 4 000–5 000 metrin korkeudella. Erityisesti talvisin se liikkuu parvissa. Kanelilumivarpusen ravintoon kuuluvat siemenet ja hyönteiset.
Jan Tinbergen
Jan Tinbergen (12. huhtikuuta 1903 Haag – 9. kesäkuuta 1994) oli alankomaalainen ekonomisti, jolle myönnettiin yhdessä Ragnar Frischin kanssa ensimmäinen Nobelin taloustieteen palkinto vuonna 1969 soveltavien dynaamisten taloudellisten mallien kehittämisestä.
Ura
Tinbergen opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Leidenin yliopistossa. Hänen vuoden 1929 tohtorinväitöskirjansa Minimumproblemen in de natuurkunde en de economie käsitteli minimointiongelmia fysiikassa ja taloustieteessä. Vuosina 1929–1945 Tinbergen toimi professorina Rotterdamin Erasmus-yliopistossa ja Alankomaiden tilastokeskuksessa. Tinbergen toimi myös Kansainliiton konsulttina.
Tutkimustyö
Yksi Tinbergenin tunnetuimmista akateemisista tutkimuksista liittyy niin kutsuttuun Tinbergenin normiin, jonka mukaan yrityksen parhaiten palkatun työntekijän palkan ei tulisi olla yli viisi kertaa korkeampi kuin matalapalkkaisimman työntekijän. Tinbergenin mukaan tätä suuremmat tuloerot samassa yrityksessä johtavat ongelmiin yrityksen sisällä.
Tinbergenin tärkein saavutus taloustieteen alalla on kuitenkin ensimmäisen kansantaloutta kuvaavan matemaattisen mallin luominen. Tinbergenin alkuperäinen malli perustui Alankomaiden kansantaloudelle, ja myöhemmin hän sovelsi samaa mallia myös Yhdysvaltojen ja Britannian kansantalouksien mallintamiseen.
András Balczó
thumb|András Balczó András Balczó (s. 16. elokuuta 1938 Kondoros) on unkarilainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja. Balczó on kaikkien aikojen menestynein nykyaikainen viisiottelija. Hänen vahvin lajinsa oli maastojuoksu.
Olympiatasolla András Balczó voitti henkilökohtaisen kilpailun kultaa Münchenissä 1972 sekä joukkuekultaa Roomassa 1960 ja Méxicossa 1968. Henkilökohtaisen kisan hopeaa tuli 1968 ja joukkuehopeaa 1972.
Ammatiltaan Balczó oli kirjoituskonemekaanikko.
American Woman
American Woman on alun perin kanadalaisen The Guess Who -yhtyeen kirjoittama ja esittämä kappale vuodelta 1970. Samannimisellä albumilla ilmestynyt kappale julkaistiin myös singlenä, jolloin se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen kolmen viikon ajaksi.
Yhdysvaltalaislaulaja Lenny Kravitz julkaisi kappaleesta oman versionsa vuoden 1998 albumillaan 5. The Guess Who ja Kravitz esittivät kappaleen yhdessä vuoden 2000 MuchMusic Video Awardseissa Torontossa.
The Guess Whon versio
Kappaleen kirjoittivat yhteistyössä The Guess Whon jäsenet Randy Bachman, Burton Cummings, Garry Peterson ja Jim Kale. Kalen mukaan laulu syntyi vahingossa ja spontaanisti, kun yhtye saapui myöhässä Ontariossa järjesteyn kaksiosaisen keikkansa jälkimmäiseen osaan. Puhdistaakseen yleisössä vallitsevaa kireää ilmapiiriä, yhtye alkoi soittaa yksinkertaista riffiä, johon solisti Cummings tuli mukaan improvisoiden American Woman, stay away from me!. Yhtye piti lopputuloksesta. Vuonna 1969 kappale esitettiin Seattle Pop Festival -tapahtumassa 150 000 katsojan edessä. Yleisön reaktio oli positiivinen, vaikka se ei tuntenut kappaletta.
”American Woman” ilmestyi singlenä maaliskuussa 1970 B-puolenaan ”No Sugar Tonight”. Se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ykköseksi kolmen viikon ajaksi pysyen listalla kaikkiaan 15 viikkoa. Kappale ylsi kymmenen kärkeen myös Alankomaissa, Sveitsissä ja Itävallassa. Menestyksen lisäksi kappale aiheutti kiistaa, sillä sitä väitettiin niin sovinistiseksi kuin amerikkalaisvastaiseksikin. Jim Kale on kiistänyt kappaleen olevan kumpaakaan. Kun The Guess Who vuonna 1970 pääsi Valkoiseen taloon esiintymään presidentti Richard Nixonille, ”American Womania” ei soitettu sanoitustensa vuoksi.
Kappaleen albumiversion alussa on noin minuutin mittainen akustinen intro, joka lyhyemmästä singleversiosta on leikattu pois.
Kitaristi Randy Bachman on kertonut, että kappaleen kitarasoundi syntyi, kun hän ylikuormitti esivahvistimen samalla, kun normaali äänenvoimakkuus oli laskettu hiljaiselle. Tämä luo tavallista ”likaisemman”, ja hieman sellomaisen äänimaailman. Bachman erosi yhtyeestä pian singlen julkaisun jälkeen, koska hänen uskonnollinen vakaumuksensa oli ristiriidassa yhtyeen elämäntyylin kanssa. Bachmanin eron myötä The Guess Who ei päässyt Yhdysvaltain-kiertueelle silloin, kun se olisi ollut erityisen kannattavaa. Tämän myötä yhtye menetti merkittävät tulot.
Myöhemmin alkuperäistä The Guess Whon versiota ”American Womanista” on muun muassa käytetty elokuvissa Sähköputkimies ja American Beauty sekä lukuisissa televisiomainoksissa.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Aromii
Aromii on rap-artisti Stepan vuonna 2007 julkaistu mixtape.
Oskar Elenius
Oskar Elenius (16. toukokuuta 1884 Valkeala – 20. kesäkuuta 1965 Helsinki ) oli suomalainen opettaja ja taidemaalari.
Eleniuksen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Anton Elenius ja Maria Hartonen. Elenius opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1904–1907 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1906–1907. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1907 ja 1908. Elenius oli piirustuksen opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa 1920–1930 sekä työväenopistossa 1929–1930. Vuodesta 1930 alkaen hän toimi opettajana ja johtajana maalariammattikoulussa.
Oskar Eleniuksen vanhempi veli oli rehtori ja kirjailija Edvard Elenius.
Dile que la quiero
Kappale sijoittui Euroviisuissa 76 pisteellä 23 maan joukosta sijalle 6.
Chronicle 2
Chronicle 2 on Creedence Clearwater Revival -yhtyeen kokoelmalevy vuodelta 1986. Sen ”alaotsikko” on Twenty Great CCR Classics.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt John Fogerty, paitsi erikseen mainitut.
VL Vihuri (pommikone)
VL Vihuri (myös Mosquito-Vihuri) oli suomalainen Valtion lentokonetehtaan suunnittelma kaksimoottorisesta pommikoneesta, jonka jatkosuunnittelusta luovuttiin jatkosodan lopulla vuonna 1944. Vihuri olisi pohjautunut brittiläiseen De Havilland D.H.98 Mosquito -pommikoneeseen, joka olisi uudelleenpiirretty rakenteidensa osalta lentokonetehtaalla valmistamista varten. Tehdas halusi säilyttää myös Mosquiton aerodynamiset ratkaisut ennallaan, mutta moottorityypiksi olisi valittu saksalainen Daimler-Benz DB 605. Ulkonäöltään Vihuri olisi muistuttanut Mosquito B IV -alatyyppiä.
Bristol Blenheimin tuotannon alkaessa päättyä VL:n tehtaalla näytti olevan ylimääräistä kapasiteettia. Tehtaalta esitettiin, että hankittaisiin lisenssi modernista pommittajasta. Ilmavoimien esikunta arvioi metallin saatavuuden heikkenevän edelleen sotaoloissa ja että aikaa kuluisi liiaksi lisenssineuvotteluihin.
Esikunta ehdotti puurakenteista konetta kotimaisista materiaaleista. Esikunta kirjoitti 31. lokakuuta 1943 salaisen kirjeen VL:lle kysyen mahdollisuutta kopioida brittiläinen de Havilland Mosquito, joka oli muottiin tehtyä viilupuukuorirakennetta. Ajateltiin, että Saksasta saataisiin korjauskelpoinen sekä toinen purettava mallikoneiksi kuten myös DB-moottorit.
VL arvioi aloittavansa tuotannon kesäkuussa 1946 ja saavansa 60 konetta valmiiksi vuoden 1948 puolivälissä jos mallikoneet saataisiin tammikuussa 1944 ja aerodynamiikkaa ei muutettaisi. VL Puuska- ja Tuuli I -koneiden suunnitelmia olisi lykätty. Kone olisi tullut tuotantoon VL Pyörremyrskyn jälkeen.
Vuonna 1944 Ilmavoimat standardoi pommikoneeksi Junkers Ju 88:n ja suunnitelmasta luovuttiin.
Mark Spitz
Mark Andrew Spitz (s. 10. helmikuuta 1950 Modesto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on yksi historian menestyneimpiä uimareita ja olympiaurheilijoita. Vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä Spitz voitti seitsemän kultamitalia.
Nuoruus ja varhaisura
Spitz syntyi 1950 Modestossa, Kaliforniassa. Hänen perheensä muutti kaksi vuotta myöhemmin Havaijille, mistä he palasivat neljän vuoden päästä Kaliforniaan, Sacramentoon. Siellä Spitz sai paikallisessa NMKY:ssä ensimmäisen kerran kilpauimakoulutusta. Yhdeksänvuotiaana Spitz pääsi tunnetun Sherm Chavoorin valmennukseen, Chavoorista tuli Spitzin pitkäaikainen ohjaaja. Spitz nimettiin kymmenvuotiaana ikäluokkansa maailman parhaaksi uimariksi. Arnold Spitz halusi panostaa poikansa uintiuraan, ja perhe muutti Markin ollessa 14-vuotias Santa Claraan, missä hän pääsi George Hainesin valmennettavaksi Santa Clara Swim Clubiin.
Nousu huipulle ja ensimmäiset olympialaiset
Spitz nousi nuorena maailman huipulle, ja hän voitti 16-vuotiaana ensimmäisen Yhdysvaltain amatööriurheilumestaruutensa. Seuraavana vuonna hän voitti viisi kultamitalia Pan-Amerikan kisoissa. Spitz lähti Méxicon olympialaisiin suurin toivein, sillä hän julisti itsevarmasti ja hieman röyhkeästi voittavansa kuusi kultamitalia. Hän ei saanut kisoista kuitenkaan kuin kaksi viestikultamitalia, 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteistä. Henkilökohtaisilta matkoilta Spitz sai hopeaa 100 metrin perhosuinnista ja pronssia 100 metrin vapaauinnista. 200 metrin perhosuinnin finaalissa Spitz oli jäänyt viimeiseksi.
Olympialaisten jälkeen Spitz jatkoi uintiuraansa menestyksekkäästi. Hän voitti ennen seuraavia olympialaisia useita kilpailuja ja teki maailmanennätyksiä. NCAA:n yliopistourheilukisoissa Spitz otti kahdeksan mestaruutta, ja vuonna 1971 hänet palkittiin James E. Sullivan Awardilla Yhdysvaltain parhaana amatööriurheilijana. Maailman parhaaksi uimariksi hänet valittiin 1969 ja 1971.
Münchenin olympialaiset ja uran päätös
thumb|Mark Spitz [[Kesäolympialaiset 1972|Münchenin olympialaisissa 1972.]] Münchenin olympialaisissa Spitzin ensimmäinen uintimatka oli 200 metrin perhosuinti, jonka finaalissa hän oli viimeksi jäänyt viimeiseksi. Tällä kertaa Spitz oli ylivoimainen ja voitti toiseksi tulleen Gary Hallin yli kahdella sekunnilla. Puoli tuntia myöhemmin Spitz voitti myös 4 × 100 metrin vapaauintiviestin. Tämän jälkeen hän voitti 200 metrin vapaauinnin, 100 metrin perhosuinnin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin. Viidellä kultamitalilla Spitz nousi jakamaan olympialaisten ennätystä Nedo Nadin ja Paavo Nurmen kanssa, jotka olivat ainoat viisi kultamitalia samoissa olympialaisissa voittaneet urheilijat. Tämän jälkeen hän oli kultamitalisti vielä 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Spitz voitti Münchenissä ennätykselliset seitsemän kultamitalia ja teki jokaisella matkalla myös maailmanennätyksen. Spitzin olympiaennätyksen pystyi rikkomaan vasta uimari Michael Phelps, joka voitti kahdeksan kultamitalia Pekingin olympialaisissa 2008.
Spitzin viimeinen matka Münchenissä uitiin 4. syyskuuta, ja seuraavana päivänä alkoi Münchenin verilöylyksi päätynyt panttivankitapaus, jossa israelilaisurheilijoita joutui palestiinalaisen Musta syyskuu -terroristojärjestön uhreiksi. Viranomaiset pelkäsivät, että Spitz, joka oli juutalainen ja kisojen tunnetuin urheilija, olisi myös vaarassa. Turvamiehet ympäröivät Spitzin nopeasti, ja hän matkusti vielä samana päivänä Lontooseen ja sieltä takaisin Yhdysvaltoihin. Lontoossa Spitz ehti tehdä mainoskuvan, jossa hänellä oli yllään vain uimahousut ja kaulallaan seitsemän kultamitaliaan. Kuvasta tuli Yhdysvaltain myydyimpiä julisteita, ja sitä myytiin yli miljoona kappaletta. Olympiakisojen jälkeen Spitz ilmoitti myös lopettavan kilpauransa.