cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hartikka Speitz
Hartvig (Hartikka) Henrikinpoika Speitz (1591 Liuttulan kartano, Rantoo, Sääksmäki – 1651) oli suomalainen lainlukija, joka käänsi suomeksi asetuksia. Tiettävästi hän sai valmiiksi myös koko Ruotsin valtakunnan lain suomentamisen, mutta työ jäi käsikirjoitukseksi, joka on kadonnut.
Speitzin vanhemmat olivat hyvin suomen kieltä taitava lainlukija ja alilaamanni Henrik Jakobinpoika ja Margareta Thomasintytär. Hän opiskeli Wittenbergin yliopistossa, mutta hänen ei tiedetä suorittaneen yliopistotutkintoa. Speitz toimi 1623–1624 Vehmaan ja Maskun lainlukijana, mutta joutui laamanni Petrus Wigeliuksen kanssa kiisteltyään erotetuksi virasta ja hankki sen jälkeen elantonsa perintötiloiltaan, joita oli Sääksmäellä, Paraisilla ja Lempäälässä.
Virkaeron jälkeen Speitz paneutui lainsuomennostyöhön. Ensimmäiseksi hän suomensi 1620-luvulla Kustaa II Aadolfin vuonna 1621 antamat sota-artiklat. Hän painatti vuonna 1642 omalla kustannuksellaan artikloista laitoksen, jossa olivat rinnakkain ruotsinkielinen alkuteksti ja hänen oma suomennoksensa. Seuraavana vuonna hän julkaisi samanlaisen kaksikielisen laitoksen eräistä vuoritoimeen liittyvistä asetuksista.
Pian Speitz hävisi perintöriidan Turun hovioikeudessa ja julkaisi katkeroituneena hovioikeutta vastaan suunnatun kirjelmän vuonna 1645. Hän sai siitä kuolemantuomion, jonka kuningatar Kristiina kuitenkin muutti kuuden vuoden vankeudeksi. Loppujen lopuksi Speitz istui tuomiostaan vain pari vuotta. Vankeusaikanaan hän suomensi kirkkokaarta lukuun ottamatta koko Ruotsin valtakunnan lain. Sitä ei julkaistu, ja käsikirjoituskin on kadonnut.
Hartikka Speitz esiintyy Väinö Voipion näytelmässä Aateloitu.
Theodor Clásen
Alexis Theodor Clásen (24. huhtikuuta 1827 Oulu – 24. syyskuuta 1855 Cressona, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli suomalainen kirjallisuuden tutkija ja Helsingin yliopiston estetiikan ja uudemman kirjallisuuden vt. professori.
Clásenin vanhemmat olivat lääninsihteeri, laamanni Johan Fredrik Clásen ja hänen 2. vaimonsa Katarina Wacklin. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1843. Clásen valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1847 sekä teki dosentin väitöskirjansa 1851. Hän opiskeli vielä kesällä 1853 Englannissa.
Clásen toimi Helsingin yksityislyseon historian opettajana 1852–1854 ja Helsingin yliopistossa uudemman kirjallisuuden dosenttina 1852–1853 sekä estetiikan ja uudemman kirjallisuuden vt. professorina vuodesta 1853. Hän työskenteli myös Helsingfors Morgonbladetin toimituksessa 1852.
Clásen oli virkavapaalla vuodesta 1854. Hän kuoli ollessaan matkalla Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa.
Chocolate Kings
Chocolate Kings on italialaisen progressiivista rockia esittävän P.F.M:n eli Premiata Forneria Marconin studioalbumi vuodelta 1976.
Tuotannosta on vastannut yhtyeen lisäksi Claudio Fabi ja vastaavana tuottajana on toiminut Franco Mamone.
Albumista on ilmestynyt seuraavia painoksia:
Albumi on äänitetty kesä-heinäkuussa 1975 Milanon Ricordi Studiossa. Äänittäjänä on ollut Gaetano Ria ja masteroijana Arun Chakraverty.
Kahden kappaleen sanoituksissa yhtye on tehnyt yhteistyötä Marva Jan Marrowin kanssa.
Erityiskiitoksissa on mainittu Gaetano, Marva ja David Leed.
Instrumenttitoimittajina ovat olleet JBL, Norlin, Monzino, Slingerland ja Zildjian.
Kappaleet
Sivu 1
Sivu 2
William Otto Lucas
William Otto Lucas, käytti myös nimeä William van Narvig (8. tammikuuta 1893 Pietari – noin 1975 Yhdysvallat) oli suomalaisenakin esiintynyt upseeri, liikemies, toimittaja ja vakooja. Hänen isänsä oli saksalainen oopperan kapellimestari, äiti oli englantilainen. William van Narvig opiskeli Riian yliopistossa ja siirtyi General Electric -yhtiön palvelukseen osallistuen muun muassa Arkangelin raitiovaunuverkoston rakentamiseen. Tiedustelijana hän oli tunnettu, taitava ja salaperäinen. Hänestä on tiedossa vain yksi valokuva.
Chocolate Kings
Konsertit
Albumin ilmestymisen aikoihin keväällä 1976 yhtye on kiertänyt Britteinsaarilla ja esiintynyt television musiikkiohjelmasarjassa Old Grey Whistle Test tiistaina 13. huhtikuuta. Kiertueohjelmaan on kuulunut:
William Otto Lucas
Hän oli menettänyt koko omaisuutensa vallankumouksessa, mutta sai Suomen kansalaisuuden ja toimi jälleen 1920-luvulla puutavaraliikemiehenä ja autonosien maahantuojana Suomessa. Yhtiöllä oli toimipisteitä myös Tallinnassa, muualla Euroopassa ja Chicagossa, minne van Narvig jälleen muutti. Vuonna 1922 hän osti Suomen Karjalasta rajan läheltä suuren metsäalueen ja valvoi vuoden verran itse puiden kaatoa ja kuljetusta Suomessa. Hän on väittänyt työllistäneensä jopa 300 metsuria, mutta joutuneensa sitten taloudellisiin vaikeuksiin. van Narvig esiintyi suomalaisena, kunnes muutti jälleen Yhdysvaltoihin ja otti nimen William O. Lucas. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1930. Yhdysvalloissa Lucas sekä työskenteli kirjoittajana ja Paramount -elokuvayhtiössä että oli mukana järjestämässä Stalinin vakoilujohtaja Walter Krivitskyn loikkausta länteen vuonna 1935.
Englantilaisen kirjailija Richard Deaconin mukaan Lucas tunsi Andrei Ždanovin, joka syntyi samoihin aikoihin, asui Pietarissa ja oli lisäksi Venäjän autoteollisuuden uranuurtajia, ja saattoi sen vuoksi vierailla 1930-luvulla useita kertoja Neuvostoliitossa. Lucas tunsi Deaconin kertoman mukaan myös 1925 Suomen rajan yli Neuvostoliittoon siirtyneen vakoilija Sidney Reillyn, joka teloitettiin myöhemmin Moskovassa. James Bond-kirjoistaan tunnettu Ian Fleming puolestaan olisi ollut Lucasin yhteysmies Britannian laivaston tiedustelupalvelussa.
Lucasin agenttiverkko ulottui myös Saksaan, jossa hänellä oli asiamiehiä sekä Adolf Hitlerin Berchtesgadenissa sijainneen Berghof-huvilan henkilökunnan joukossa että Göringin lähipiirissä. Deaconin mukaan Lucas välitti agenttiverkostonsa kautta Saksasta ja Neuvostoliitosta keräämiään tietoja länteen muun muassa amerikkalaiselle toimittajalle ja radiokommentaattorille Wythe Williamsille sekä toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain sotilastiedustelupalvelulle. Kapteeni Lucas nousi sodan aikana Yhdysvaltojen armeijan everstiluutnantiksi.
Yhdysvaltain keskusrikospoliisi FBI epäili itsenäisenä freelancevakoojana toiminutta Lucasia kaksoisagentiksi ja keräsi hänestä aineistoa. Deacon itse tapasi Lucasin vain kerran toisen maailmansodan vuosina.
Lucas kirjoitti 1950-luvulla lehtiartikkeleita New York Timesiin, hänen viimeinen artikkelinsa julkaistiin vuonna 1953 ja hänen käyttämänsä nimi William van Narvig esiintyi vielä vuonna 1978 Miamin kaupungin puhelinluettelossa.
Teoksia
Nimellä William van Narvig:
Pohjolan Leijona
Pohjolan Leijona: Kustaa II Adolf ja Suomi 1611–1632 on historiateos, jonka on kirjoittanut historiantutkija Mirkka Lappalainen. Teos on ilmestynyt 2014, ja sen on kustantanut Siltala. Kuninkaan nimitys "Pohjolan Leijona" on peräisin Paracelsuksen ennustuksesta, jonka mukaan Pohjolan leijona "kukistaisi jumalattomat viholliset ja perustaisi uuden valtakunnan".
Anne Kumpula
Anne Marie Kumpula (s. 1955 Suomussalmi) on suomalainen oikeustieteilijä ja Turun yliopiston ympäristöoikeuden professori. Hän toimii myös Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina.
Pohjolan Leijona
Teos sai vuonna 2014 Tieto-Finlandia-palkinnon. Valinnan tehnyt dosentti Heikki Hellman sanoi palkinnon luovutuspuheessaan:
Anne Kumpula
Kumpula valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1983, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1994 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2004. Hänen suomenkielinen ympäristöoikeuden alaan kuuluva väitöskirjansa (2004) oli otsikoitu Ympäristö oikeutena.
Turun yliopiston ympäristöoikeuden professoriksi hänet nimitettiin vuonna 2005.
Pohjolan Leijona
Teos kertoo Kustaa II Aadolfista ja Suomesta. Se kertoo, kuinka nuori kuningas otti valtakunnan itäisen osan, Suomen, hallintaansa. Tuolloin Suomi menetti paikallisen poliittisen identiteetin, ja Suomi liitettiin tiukemmin Ruotsiin. Teoksen keskiössä ovat sodat Venäjää ja Puolaa vastaan, ei 30-vuotinen sota, kuten yleensä Kustaa II Aadolfia käsiteltäessä.
Teos kertoo, kuinka osin keskiaikaisesta maasta rakentuu keskusjohtoinen ja pitkälti nykymuotoinen oikeusvaltio. Kuninkaan huomio kääntyy uuteen kohteeseen, eikä Suomi enää palaa Ruotsin valtakunnan keskiöön, vaan tehtäväksi jää suurvaltaa rakentavan armeijan rahoittaminen ja täydentäminen. Kritiikissään Kari Vainio (Turun Sanomat) toteaa itsekriittisesti, että "kirjoitusvirheeseen puuttumalla lukija osoittaa omaa pienuuttaan. En voi olla yhteen puuttumatta": Wallerstein, kun pitäisi olla Wallenstein.
Windows Mobile
Windows Mobile oli Microsoftin CE-jakelu erityyppisille kannettaville laitteille kuten älypuhelimille. Se perustuu Windows CE 5.2-käyttöjärjestelmään, joka on Windowsin versio pienitehoisille laitteille. Käyttöjärjestelmästä on pyritty tekemään ulkonäöltään ja ohjelmarajapinnoiltaan samankaltainen kuin vastaavat pöytäkoneissa käytettävät Windowsin versiot. Windows Mobileen on saatavilla kolmannen osapuolen kehittämiä ohjelmia Windows Marketplace for Mobile -sivuston kautta.
Žešart
Žešart on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Ust-Vymin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegdan rannalla 32 kilometriä piirin keskuksesta Aikinosta lounaaseen. Neljän kilometrin päässä taajamasta on Kotlasin ja Mikunin välisen rautatien Žešartin asema. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2009).
Windows Mobile
Windows Mobilen edeltäjänä voi pitää Pocket PC 2000:ta, joka julkaistiin vuonna 2000 muistikirjatyyppisiä Pocket PC -laitteita varten. Uusin versio Windows Phone julkaistiin helmikuussa 2010. Vanhoja puhelimia ei pysty päivittämään uuteen versioon vaadittavien laitteistoresurssien vuoksi.
Žešart
Žešartin kirkonkylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1586. 1800-luvun lopussa se oli Vytšegdan alajuoksun suurin kylä. Vuonna 1946 avattiin vaneritehdas, jonka rakentamiseen osallistui seudulle karkotettuja saksalaisia ja ukrainalaisia. Vuonna 1961 Žešart sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1989 asukkaita oli 12 700.
Windows Mobile
Ominaisuudet
Windows Mobile sisältää seuraavia ominaisuuksia:
Windows Mobile 2003
Windows Mobile 2003, koodinimeltään "Ozone", julkaistiin 23. kesäkuuta 2003, ja se oli ensimmäinen julkaisu Windows Mobile nimellä.
Windows Mobile 2003 SE
Windows Mobile 2003 Second Edition, toiselta nimeltään "Windows Mobile 2003 SE", julkaistiin 24 maaliskuuta 2004
Windows Mobile 5.0
Windows Mobile 5.0, koodinimeltään "Magneto", julkaistiin 9. toukokuuta 2005.
Windows Mobile 6
Windows Mobile 6, koodinimeltään "Crossbow", julkaistiin helmikuussa 2007. Siitä on kolme erilaista versiota: Windows Mobile 6 Standard älypuhelimille, Windows Mobile 6 Professional, ja Windows Mobile 6 Classic. Windows Mobile 6 on vahvasti yhdistetty Windows Vistaan, Windows Liveen, Microsoft Officeen ja Exchange 2007 tuotteisiin. Ensimmäinen Windows Mobile 6 Standard älypuhelin oli HTC S710.
Windows Mobile 6.1
====Ominaisuudet ====
Windows Phone
Microsoft julkaisi 15. helmikuuta 2010 Mobile World Congressissa Barcelonassa seuraavan sukupolven mobiilikäyttöjärjestelmänsä, Windows Phonen. Aiemmin se tunnettiin nimellä Windows Phone 7 Series tai Photon. Jakeluun sen ilmoitettiin tulevan vuoden 2010 loppupuolella. Aiemmat Windows Mobile 6.x -puhelimet eivät ole päivitettävissä Windows Phoneen. Syyskuussa 2010 Microsoft ilmoitti aloittaneensa Windows Phonen toimitukset laitevalmistajille. Tämä tarkoittaa sitä että aikaisemmin ilmoitetussa aikataulussa laitteiden toimittamiseksi kuluttajille pysytään. Windows Phone -puhelimia valmistivat esimerkiksi Nokia, HTC, LG, Samsung ja Microsoft Mobile. Helmikuussa 2011 matkapuhelinvalmistaja Nokia ilmoitti ryhtyvänsä käyttämään Windows Phonea älypuhelimiensa ensisijaisena käyttöjärjestelmänä.
Andrés Stanovnik
pienoiskuva Andrés Stanovnik (s. 15. joulukuuta 1949 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänestä tuli kapusiini 16. heinäkuuta 1978, ja hänet vihittiin papiksi 2. syyskuuta 1978. Hän sai 30. lokakuuta 2001 nimityksen Reconquistan hiippakunnan johtoon. Piispaksi konsekroinnin suoritti 16. joulukuuta Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Juan Rubén Martinez, Juan Rodolfo Laise, Santos Abril y Castelló ja Gustavo Arturo Help.
Stanovnik sai 27. syyskuuta 2007 nimityksen Corrientesin arkkipiispaksi.
Dave Mustaine
David Scott ”Dave” Mustaine (s. 13. syyskuuta 1961 La Mesa, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten urastaan thrash metal -yhtye Megadethin toisena perustajajäsenenä, keulahahmona, kitaristina, laulajana ja pääasiallisena lauluntekijänä.
Mustainen ensimmäinen yhtye oli Panic, josta hän erosi vuonna 1981 liittyäkseen thrash metal -yhtye Metallican soolokitaristiksi. Hän vaikutti yhtyeessä sen uran varhaisilla demoäänitteillä ennen kuin hänet erotettiin yhtyeestä vuoden 1983 keväällä. Hän muutti tämän jälkeen San Franciscosta Los Angelesiin ja perusti basisti David Ellefsonin kanssa Megadethin kesällä 1983. Megadeth julkaisi esikoisalbuminsa Killing Is My Business... And Business Is Good! vuonna 1985, ja nousi hyvin nopeasti suosituksi underground metal -piirien keskuudessa. Kaupallisen läpimurtonsa yhtye teki 1990-luvun alussa studioalbumeillaan Rust in Peace ja Countdown to Extinction. Megadeth joutui päättämään uransa vuonna 2002 Mustainen värttinähermon vahingoituttua. Hän kuitenkin opetteli kitaransoiton uudelleen käden toivuttua, ja yhtye teki paluun vuonna 2004.
Kilpailuvaltio
Kilpailuvaltio on yhteiskuntapoliittinen käsite, jolla kuvataan kansallisvaltion roolin muuttumista hyvinvointipalvelujen tuottajasta ja interventionistisesta toimijasta markkinatoimijaksi sekä valtion kilpailukyvyn tehostajaksi. Kehitystä pidetään hyvinvointivaltion luonnollisena seurauksena talouden ja politiikan globalisoitumiselle sekä niin kutsutulle "kolmannelle teolliselle vallankumoukselle". Kilpailuvaltiossa rahamarkkinat ovat kansainväliset ja työllisyyspolitiikka on välillistä: työllisyyspolitiikka hoidetaan promootiolla ja koulutuksella. Yrityksiä palvelevan tutkimus ja kehitys -toiminnan tukemista pidetään kilpailuvaltion merkittävimpiä tehtävänä. Kilpailuvaltioon kuuluvat julkisen hallinnon rationalisointi ja managerialismi; valtion yritysten yksityistäminen, tuottavuusmittarit.
Dave Mustaine
Megadeth luetaan thrash metalin ”neljän suuren yhtyeen” joukkoon Metallican, Slayerin ja Anthraxin ohella, ja Mustainea pidetään yhtenä lajityypin merkittävimmistä musiikillisista hahmoista ja kehittäjistä. Mustaine on kitaristina ja lauluntekijänä hyvin arvostettu metallimusiikin saralla, ja muun muassa kirjailija Joel McIver listasi Mustainen kaikkien aikojen parhaaksi kitaristiksi metallimusiikissa vuoden 2009 teoksessaan The 100 Greatest Metal Guitarists, jonka Minerva Kustannus julkaisi suomeksi vuonna 2013 nimellä 100 kovinta metallikitaristia.
Kitaroinaan Mustaine käyttää Dean Guitarsin valmistamia kitaroita. Hänellä on lukuisia nimikkokitaroita Deanin mallistossa.
HarperCollins julkaisi Mustainen omaelämäkerran Mustaine: A Heavy Metal Memoir vuonna 2011. Suomessa teoksen julkaisi kustannusosakeyhtiö Paasilinna nimellä Mustaine – Heavy metal muistelmat.
Elämäkerta
David Mustaine syntyi 13. syyskuuta 1961 La Mesan kaupungissa San Diegon liepeillä Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hänen vanhempansa olivat Emily ja John Mustaine. Isänsä puolelta Mustainella on suomalaisia sukujuuria. Vanhempien eron jälkeen Mustaine joutui muuttamaan alituiseen äitinsä ja siskojensa kanssa välttääkseen kontaktia isänsä kanssa.
15-vuotiaana Mustaine oli muuttanut omaan asuntoonsa ja elätti itsensä välittämällä huumeita. Daven tuttu työskenteli levykaupassa, ja hän vaihtoi huumeita levyihin. Dave sai esimerkiksi Iron Maidenin, Kissin, Judas Priestin ja AC/DC:n levyjä. Mustainen innoittajana kitaran soiton aloittamisessa toimi Kissin Ace Frehley. Mustainen lempiyhtye oli Iron Maiden ja lopulta hän perusti oman yhtyeensä, Panicin.
Metallica
Vuonna 1981 Mustaine lähti Panic-yhtyeestään liittyäkseen Metallican soolokitaristiksi. Mustaine oli huomannut ilmoituksen kitaristinpaikasta The Recycler -lehdessä. Ilmoituksen oli laittanut lehteen Metallican rumpali Lars Ulrich. Mustaine liittyi mukaan ilman koesoittoa, mutta hänen pestinsä yhtyeessä jäi lyhyeksi vuosiin 1982–1983.
Metallicaan liityttyään Mustainen päihdeongelma oli paisunut jo mittavaksi. Metallica keikkaili ahkerasti, ja pääsi lopulta levyttämään demon. No Life til’ Leather -nimen saanut demonauha levisi nopeasti, ja Metallican maine alkoi kasvaa. Mustaine nauhoitti Metallican kanssa myös kaksi muuta demonauhaa, Power Metal joista toinen, livedemo Metal Up Your Ass jäi hänen viimeisekseen yhtyeen riveissä.
Metallica-pestinsä aikana Mustaine kirjoitti yhtyeelle useita kappaleita, joista osa julkaistiin myöhemmin Metallican kahdella ensimmäisellä albumilla ilman Mustainen käyttölupaa, mikä kasvatti Mustainen ja Metallican jäsenten välille kitkaa useiksi vuosiksi.
Fallen Angels
thumb|right|240px|Mustaine esiintymässä Megadethin kanssa [[Hartfordissa vuonna 2011.]] Vuoden 1983 huhtikuussa Los Angelesiin muuttanut Mustaine perusti oman yhtyeensä Fallen Angels. Hän sai väliaikaisen työn puhelinmyyjänä, mutta lopetti työn kerättyään riittävästi rahaa ostaakseen asunnon Hollywoodista. Mustaine hankki Fallen Angelsin toiseksi kitaristiksi Robbie McKinneyn ja basistiksi Matt Kisselsteinin, joihin hän oli tutustunut puhelinmyynnissä työskennellessään. Fallen Angels oli kuitenkin hyvin lyhytikäinen kokoonpano, jolla ei Mustainen mukaan ollut riittävää kipinää, energiaa ja jäsenten välistä kemiaa, joka olisi auttanut yhtyettä jatkamaan pidempään.
Megadeth
Pian Fallen Angelsin hajottua Mustaine tutustui basisti David Ellefsoniin, joka asui Mustainen kanssa samassa kerrostalossa. Yhtä kerrosta alempana asuneen Ellefsonin asunnosta oli kuulunut kovaääninen bassonsoitto, koska hän opetteli soittamaan Van Halen -yhtyeen kappaletta ”Running with the Devil”. Krapulasta kärsinyt Mustaine oli lopen kyllästynyt soiton kuuntelemiseen ja huutanut asunnostaan useita kertoja Ellefsonia lopettamaan, mutta tämä ei ollut kuullut Mustainen valitusta. Lopulta Mustaine heitti kukkaruukun Ellefsonin asunnon ulkopuolella olleeseen ilmastointilaitteeseen, jonka jälkeen soitto oli lakannut. Ellefson saapui tämän jälkeen Mustainen asunnolle ystävänsä, kitaristi Greg Handevidtin kanssa kysyäkseen tietä myymälään, josta he voisivat ostaa savukkeita. Mustaine neuvoi heille tien lähimpään myymälään ja paiskasi oven kiinni. Ellefson ja Handevidt kuitenkin koputtivat oveen uudelleen ja pyysivät Mustainea ostamaan heille olutta, minkä jälkeen he tutustuivat ja viettivät päivän ja yön keskustellen yhdessä musiikista.
Mustaine ja Ellefson perustivat Megadethin pian ensitapaamisensa jälkeen. Greg Handevidt ja rumpali Dijon Carruthers täydensivät kokoonpanon nelihenkiseksi, ja hetken aikaa yhtyeen laulajana vaikutti Lawrence ”Lor” Kane. Hän ei tehnyt yhtäkään esiintymistä yhtyeen laulajana, mutta kuultuaan Mustainen kirjoittaneen kappaleen ”Megadeth” hän ehdotti sitä yhtyeen nimeksi. Tuloksettoman laulajanetsinnän jälkeen alun perin vain kitaristina vaikuttanut Mustaine päätti ryhtyä myös yhtyeen laulajaksi.
Megadethin ensimmäinen kokoonpano koki muutoksen jo vuodenvaihteen jälkeen, kun Greg Handevidt ja Dijon Carruthers erosivat yhtyeestä. Uudeksi rumpaliksi valittiin Lee Rausch, jonka kanssa Mustaine ja Ellefson äänittivät kolmihenkisenä kokoonpanona kappaleet ”Loved to Death”, ”The Skull Beneath the Skin” ja ”Mechanix” sisältäneen demoäänitteen Last Rites. Rausch korvattiin pian demon äänittämisen jälkeen Gar Samuelsonilla, ja Handevidtin jättämän kitaristin aukon täydensi live-esiintymisissä väliaikaisesti Slayer-yhtyeen Kerry King. Lopulta Megadethin vakituiseksi kitaristiksi valittiin Chris Poland, joka oli aiemmin vaikuttanut Samuelsonin kanssa The New Yorkers -yhtyeessä. Ennen Polandin liittymistä Megadeth oli jo ehtinyt solmia levytyssopimuksen levy-yhtiö Combat Recordsin kanssa.
Killing Is My Business... And Business Is Good!
Vuoden 1985 tammikuussa Megadeth viimeisteli esikoisalbuminsa Killing Is My Business... And Business Is Good!, joka julkaistiin toukokuussa. Albumi herätti paljon huomiota underground metal -piireissä, ja Megadeth kiinnitti albumin julkaisun myötä myös suurempien levy-yhtiöiden huomion. Killing Is My Business... And Business Is Good! -albumin julkaisun jälkeen Megadeth kiersi Yhdysvalloissa ja Kanadassa Exciter-yhtyeen kanssa kitaristinaan Mike Albert, sillä Chris Poland oli eronnut yhtyeestä kiertueen alkaessa. Poland palasi yhtyeeseen kiertueen päätyttyä, kun se lokakuussa 1985 aloitti seuraavan studioalbuminsa Peace Sells... But Who's Buying? äänittämisen.
Peace Sells... But Who's Buying?
Kun Peace Sells... But Who's Buying? oli äänitetty ja miksattu, Megadeth teki uuden levytyssopimuksen levy-yhtiö Capitol Recordsin kanssa. Capitol osti Combat Recordsilta kaikki oikeudet albumin julkaisemiseen, minkä johdosta Megadethista tuli suuren levy-yhtiön yhtye. Peace Sells... But Who's Buying? nousi yhtyeen ensimmäisenä albumina Billboard 200 -listalle Yhdysvalloissa, ja se ylsi albumilistalle myös Japanissa. Nimikkokappaleesta ”Peace Sells” ja singlenä julkaistusta avauskappaleesta ”Wake Up Dead” tuotetut musiikkivideot saivat paljon esitysaikaa Headbangers Ball -ohjelmassa Music Televisionilla, joka käytti ”Peace Sellsin” alussa kuultavaa David Ellefsonin bassolla soittamaa introa pitkään myös uutislähetyksensä teemamusiikkina. Vuoden 1986 ajan Megadeth kiersi Yhdysvalloissa King Diamondin ja Motörheadin lämmittelijänä.
Mustaine tuotti Sanctuary-yhtyeen debyyttialbumin Refuge Denied, joka äänitettiin vuodenvaihteessa ja julkaistiin vuonna 1987.
Vuoden 1987 helmikuussa yhtye oli lämmittelijänä Alice Cooperin Constrictor-albumin kiertueella. Maaliskuussa Megadeth aloitti uransa ensimmäisen maailmankiertueen Britanniasta, ja kiersi myöhemmin kesän aikana Yhdysvaltoja Overkillin ja Necrosin kanssa. Mustaine ja Ellefson vierailivat myös Malice-yhtyeen studioalbumilla License To Kill. Megadeth äänitti esikoisalbumillaan esiintyneen lainakappaleen ”These Boots” elokuvan Keikka soundtrack-albumille.
Kun Peace Sells... But Who's Buying? -kiertue päättyi vuoden 1987 kesäkuussa, Mustaine ja Ellefson päättivät erottaa Chris Polandin ja Gar Samuelsonin yhtyeestä. Esimerkiksi Samuelsonin päihdeongelmien vaikutus oli läsnä jo kiertueella, minkä vuoksi hänen rumputeknikkonsa Chuck Behler oli myös sijaistanut häntä kiertueen lopulla. Behleristä tuli nyt yhtyeen vakituinen rumpali, ja Chris Polandin yhtyeen soolokitaristina korvasi eri vaiheiden ja monien ehdokkaiden jälkeen aiemmin kitaransoiton opettajana työskennellyt Jeff Young.
So Far, So Good... So What!
Behler ja Young soittivat Megadethin seuraavalla studioalbumilla So Far, So Good... So What!, jota työstettiin studiossa yli viiden kuukauden ajan ennen julkaisua vuoden 1988 tammikuussa. Albumi saavutti täysin ilman radiosoiton tuomaa kaupallista apua Billboard 200 -listalla 28. sijan ja se nousi listoille myös Euroopan maissa, Japanissa ja Uudessa-Seelannissa. Yhdysvalloissa So Far, So Good... So What! oli Megadethin siihenastisen uran nopeiten myynyt albumi, sillä se myi yli 400 000 kappaletta alle kuukausi julkaisunsa jälkeen.
So Far, So Good... So What! -kiertueella Megadeth esiintyi Britanniassa Monsters of Rock -festivaaleilla yli 100 000 hengen yleisölle, ja yhtye kiersi myös lämmittelijänä Dion Dream Evil -albumin kiertueella. Monsters of Rock -esiintymisen jälkeen Megadeth joutui keskeyttämään kiertueensa David Ellefsonin hakeutuessa vieroitushoitoon, jonka jälkeen vuonna 1989 Mustaine erotti yhtyeestä Jeff Youngin ja Chuck Behlerin. Megadethin uudeksi rumpaliksi valittiin Behlerin rumputeknikko Nick Menza, ja kolmihenkinen Megadeth äänitti pian Alice Cooperin kappaleen ”No More Mr. Nice Guy” Wes Cravenin ohjaaman Shocker-elokuvan soundtrack-albumille.
Megadeth täydentyi jälleen nelihenkiseksi kokoonpanoksi vuoden 1990 helmikuussa, kun yhtyeen uudeksi kitaristiksi valittiin aiemmin sooloartistina levyttänyt ja Cacophony -yhtyeessä vaikuttanut Marty Friedman. Syyskuussa Megadeth aloitti Testamentin, Slayerin ja Suicidal Tendenciesin kanssa valtavan menestyksekkään Clash of the Titans -maailmankiertueen ja julkaisi uransa neljännen studioalbumin Rust in Peace. Albumi nousi Billboard 200 -listan 23. sijalle ja oli kaupallinen menestys, ja se vahvisti Megadethin asemaa yhtenä thrash metalin kärkiyhtyeenä. Rust in Peace -albumista muodostui myös yksi thrash metalin arvostetuimmista julkaisuista.Tätä seurasi kiertue Judas Priestin lämmittelijänänä USA:ssa ja Kanadassa.
Vuoden 1991 alussa Megadeth esiintyi Brasilian Rock in Rio -festivaalilla 145 000 hengen yleisölle, jonka jälkeen yhtye aloitti maailmankiertueen lämmittelijänään Alice in Chains. Yhtye julkaisi myös videotallenteen Rusted Pieces huhtikuussa, ja vuoden 1991 kesän Megadeth kiersi Yhdysvalloissa Slayerin ja Anthraxin kanssa Clash of the Titans -kiertueen merkeissä. Yhtye myös levytti kappaleen ”Go to Hell” elokuvan Billin ja Tedin maailma soundtrack-albumille.
Countdown to Extinction
Vuonna 1992 Megadeth julkaisi kaikkien aikojen menestyneimmän albuminsa, kun yhtyeen järjestyksessään viides studioalbumi Countdown to Extinction ilmestyi kauppoihin. Albumi sijoittui Billboard 200 -listan toiseksi ja nosti Megadethin lopullisesti kansainvälisten huippuesiintyjien kaartiin, ja kappaleet ”Symphony Of Destruction”, ”Skin o' My Teeth” ja ”Sweating Bullets” siivittivät suosiota entisestään.
Vuonna 1993 Megadeth äänitti kappaleen ”Angry Again” elokuvan Last Action Hero soundtrack-albumille, ja kappale huomioitiin myös Grammy-ehdokkuudella kategoriassa ”Best Metal Performance”. Mustaine vieraili kitaristina Diamond Headin kesäkuussa julkaisemalla albumilla Death and Progress kappaleessa ”Truckin’”. Megadeth kiersi Yhdysvalloissa lämmittelijänään Stone Temple Pilots, mutta yhtye joutui perumaan esiintymisiään Mustainen päihdeongelmien vuoksi. Japanin legendaariselle Budokan-areenalle kaavaillun konsertin peruuntuminen Mustainen ongelmien vuoksi oli valtava pettymys Marty Friedmanille. Euroopassa Megadeth kiersi Metallican ja Yhdysvalloissa Aerosmithin kanssa. Aerosmith kuitenkin erotti Megadethin kiertueelta Mustainen ilmoitettua lavalla, ettei ”Megadethilla ole paljoa aikaa soittaa, koska Aerosmithilla ei ole paljoa aikaa elää”.
Youthanasia
Vuonna 1994 Megadeth oli jälleen studiossa nauhoittamassa uutta albumia. 1. marraskuuta 1994 julkaistu Youthanasia -albumi oli entistä kevyempää Megadethia, mutta myi siitä huolimatta nopeimmin platinaa kuin yksikään aiempi Megadeth-albumi. Albumi oli myös nopeiten kultalevyn oikeuttavan määrän myynyt albumi koko Kanadan levymyynnin historiassa. Vuonna 1995 Megadeth nauhoitti coverin Black Sabbathin kappaleesta "Paranoid" tribuuttilevylle Navity In Black - A Tribute To Black Sabbath. Megadethin versiointi kappaleesta julkaistiin myös kokoelmalevyllä Hidden Treasures.
Cryptic Writings
Vuonna 1997 Megadeth julkaisi jälleen uutta materiaalia. Cryptic Writings -niminen albumi oli vielä kevyempää ja pelkistettyä materiaalia edeltäjästään, mutta myi silti hyvin. "Trust"-kappale sijoittui Billboardin singlelistan ensimmäiselle sijalle ja soi alituiseen radiossa. Vuoden lopulla yhtye esiintyi myös ensimmäistä kertaa täysin akustisten kitaroiden säestyksellä.
Mustainen tytär Electra Mustaine syntyi 28. tammikuuta 1998, ja samassa kuussa "Trust"-single huomioitiin Grammy-ehdokkuudella. Pitkäaikainen rumpali Nick Menza, joka oli soittanut yhtyeessä Chuck Behlerin seuraajana vuodesta 1989 sai Ozzfest-konserttitapahtuman jälkeen vakavan polvivamman, jonka takia Mustaine joutui ilmoittamaan, ettei hänen palveluitaan tarvita enää yhtyeessä. Menzan korvaajaksi valittiin Jimmy DeGrasso, joka oli soittanut Mustainen kanssa MD.45-yhtyeessä. Vuoden 1998 uudenvuodenaattona Megadeth toimi Black Sabbathin lämmittelijänä Slayerin, Panteran ja Soulflyn kanssa.
Risk
31. toukokuuta 1999 Megadeth julkaisi kahdeksannen pitkäsoittonsa, kun studioalbumi Risk ilmestyi kauppoihin. Single "Crush ‘Em" julkaistiin myös Universal Soldier 2 -elokuvan soundtrackilla, ja Megadeth nauhoitti jälleen Black Sabbathin materiaalia, kun yhtye soitti "Never Say Die" -kappaleen toiselle Sabbath-tribuutille. Marty Friedman erosi yhtyeestä kesken kiertueen ja hänet korvattiin Al Pitrellillä.
The World Needs a Hero
Megadeth lopetti soittamisen vuoden 2002 lopulla. Mustaine oli saanut hermovaurion käteensä nukahdettuaan sen päälle. Tämä oli aiheuttanut hermoratojen surkastumista, mikä vaikutti radikaalisti Mustainen kitaransoittoon. Kun tunto alkoi palata käteen vuoden 2003 lopulla, Mustaine aloitti armottoman kitaraharjoittelun jotta pystyisi soittamaan edelleen nopeaa ja raskasta musiikkia. Kun hän jälleen oli valmis palaamaan lavoille, hän alkoi kirjoittaa materiaalia sooloalbumilleen.
The System Has Failed
Megadeth palasi parrasvaloihin vuonna 2004 uudella albumillaan The System Has Failed. Albumilla soolokitaraa oli soittanut Chris Poland, joka kuitenkin kieltäytyi kiertueelle lähtemisestä. Mustaine kaavaili Nick Menzaa jälleen rumpupatteriston taakse, mutta luopui ajatuksesta koska Menza ei ollut kykenevä soittamaan uutta materiaalia. Uuden kokoonpanon muodostivat Mustainen lisäksi kitaristi Glen Drover, rumpali Shawn Drover sekä bassokitaristi James MacDonough. MacDonough kuitenkin korvattiin pian James LoMenzolla. Tämä kokoonpano nauhoitti uuden Megadeth-pitkäsoiton United Abominationsin, joka julkaistiin 2007. Glen Drover jättäytyi pois yhtyeestä ja hänet korvasi Chris Broderick.
Endgame
Vuonna 2009 julkaistiin jälleen tuoretta materiaalia, kun yhtyeen 12. pitkäsoitto Endgame julkaistiin. Albumin julkaisun jälkeen vuonna 2010 David Ellefson palasi yhtyeen bassokitaristiksi. Vuoden 2019 kesäkuussa Mustaine julkaisi tiedotteen, jossa kertoi sairastavansa kurkkusyöpää.
Gigantour
Kesällä 2005 Mustaine perusti oman, Pohjois-Amerikkaa kiertävän konserttikiertueen. Gigantour-nimellä kulkeva festivaalikiertue on yksi suurimpia musiikkifestivaaleja koko Pohjois-Amerikassa. Ensimmäisellä kiertueella sillä esiintyivät Megadeth, Dream Theater ja Fear Factory. Tämän jälkeen festivaaleilla on esiintynyt myös joukko muita maineikkaita artisteja, mukaan lukien myös suomalainen Children of Bodom.
Diskografia
Megadeth
Metallica
MD.45
Vähälä (täsmennyssivu)
Vähälä tai Wähälä voi tarkoittaa seuraavia:
Espanjan Grand Prix
Espanjan Grand Prix on Espanjassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
thumb|350px|Paikkakunnat, joissa Espanjan Grand Prix on järjestetty. Vuodesta 1991 alkaen se on ajettu Circuit de Barcelona-Catalunyan moottoriradalla Barcelonan maakunnassa Kataloniassa Espanjassa, aiemmin se on ajettu myös Pedralbesin, Jaraman, Montjuïcin ja Jerezin radoilla.
F1-uransa ensimmäisen osakilpailuvoiton kilpailussa ovat ajaneet Niki Lauda (1974), Jochen Mass (1975), Pastor Maldonado (2012) ja Max Verstappen (2016).
Voittajat
Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan.
Gustavo Arturo Help
pienoiskuva Gustavo Arturo Help (s. 12. lokakuuta 1946) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lomas de Zamoran hiippakuntaan 29. joulukuuta 1972 ja nimitettiin Venado Tuerton hiippakunnan johtoon 16. joulukuuta 2000. Piispaksi konsekroinnin suoritti 19. maaliskuuta 2001 Desiderio Elso Collino, jota avustivat Juan Carlos Maccarone, Luis Teodorico Stöckler ja Paulino Reale Chirina. Help asetettiin virkaansa 24. maaliskuuta.
Kuolinpesä
Kuolinpesällä tarkoitetaan kuolleen henkilön varojen ja velkojen muodostamaa taloudellista kokonaisuutta. Tällainen pesä ei ole oikeushenkilö vaan osakkaidensa väliaikainen henkilöyhteenliittymä. Kuolinpesän osakkaita ovat henkilön perilliset, eloonjäänyt puoliso avio-oikeuden nojalla sekä mahdollinen yleisjälkisäädöksen saaja tai saajat. Kuolinpesään liittyviä oikeudellisia seikkoja ovat muun muassa perunkirjoitus, osakkaiden mahdollinen vastuu pesän veloista erityistilanteissa, perinnönjako ja lesken oikeus hallita jäämistöä jakamattomana. Kuolinpesää kutsutaan joskus arkikielessä vanhahtavasti perikunnaksi.
Hallinto
Kuolinpesän hallinto edellyttää osakkaiden yksimielisyyttä kaikista päätöksistä. Jos tätä ei voida saavuttaa, kukin osakas voi hakea tuomioistuimelta pesänselvittäjän määräämistä. Kun kuolinpesä on pesänselvittäjän hallinnossa, hän yksin tekee päätökset pesän asioista.
Lakkaaminen
Kuolinpesä tavallisesti lakkaa perinnönjaossa, mutta se voidaan myös osakkaiden niin halutessa pitää jakamattomana hyvinkin pitkiä aikoja. Osakkaat voivat tehdä kirjallisen sopimuksen jakamattomassa pesässä elämisestä ja luopua täten määräajaksi oikeudestaan pesänselvittäjän tai pesänjakajan hakemiseen. Kun kuolinpesän osakas kuolee, hänen sijaansa osakkaiksi tulevat automaattisesti hänen perillisensä.
Bridie Carter
Bridie Carter (s. 18. joulukuuta 1970 Melbourne, Victoria, Australia) on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta McLeodin tyttäret.
Teaser (albumi)
Teaser on yhdysvaltalaisen Tommy Bolinin lokakuussa 1975 julkaistu esikoisalbumi. Sillä on vaikutteita muun muassa fuusiojazzista. Levy julkaistiin lähes samanaikaisesti Bolinin yhtyeen Deep Purplen Come Taste the Band -albumin kanssa. Teaser nousi Yhdysvaltain Billboard 200-listalla sijalle 96.
Jyskyjärvi
thumb|220px|Nykyinen Jyskyjärven maalaiskunta Kalevalan kansallisen piirin kartalla. Jyskyjärvi on maalaiskunta  ja kahden siihen kuuluvan kylän nimi (Vanha ja Uusi Jyskyjärvi) Kalevalan kansallisessa piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Myös Vanhan Jyskyjärven pohjoispuolella olevaa Kemijoen laajentumaa kutsutaan Jyskyjärveksi.
Jyskyjärvellä oli yhteensä 1 300 asukasta, joista 2/3 karjalaisia. Väestöstä on työikäisiä noin 730, joista on työttömänä 54.
Jyskyjärvi oli myös historiallinen Arkangelin kuvernementin kunta Vienan Karjalassa Venäjän keisarikunnassa.
Nykyinen Jyskyjärven maalaiskunta
Jyskyjärven maalaiskunnassa on kolme asutuskeskusta: Vanhan Jyskyjärven kylä sekä Uuden Jyskyjärven ja Kepan taajamat. left|thumb|300px|Riippusilta Tsirkkakemin yli
Jyskyjärvi
Jyskyjärvi tai Vanha Jyskyjärvi on kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Tsirkkakemijoen ja Kemijoen yhtymäkohdassa 118 kilometriä piirikeskuksesta Uhtuasta kaakkoon. Se on perinteenmukaisesti rakennettu komea karjalainen joenvarsikylä, jossa talot kulkevat nauhana pitkin joentörmää päädyt rantaan päin. Jyskyjärvellä on myös joen yli rakennettuja riippusiltoja, jotka yhdistävät joessa olevia saaria mantereeseen. Karjalainen kylä on yleensä kalmistoa lukuun ottamatta puuton. Jyskyjärvellä on kuitenkin paljon erilaisia koristepuita ja puutarhoja. Jyskyjärven kirkko on rakennettu vuonna 1998.
Jyskyjärvi oli itäisimpiä Vienan runokylistä. Vuonna 1905 kylässä oli 107 taloa ja 626 asukasta. Jyskyjärvellä vieraili useita runonkerääjiä 1800-luvulla. Ensimmäisenä Jyskyjärvellä vieraili Jaakko Fellman. Elias Lönnrot puolestaan vieraili vuonna 1835. Myöhemmin alueella vierailivat vielä Berner, Genetz, Basilier ja Meriläinen.
Uusi Jyskyjärvi
Uusi Jyskyjärvi sijaitsee seitsemän kilometriä Vanhasta Jyskyjärvestä itään. Se on Kemijoen rannalle perustetun rautatieaseman ympärille syntynyt taajama. Sinne päättyvän rautatien toinen pää on Suojärvellä. Radan liikenne on hiljaista, puutavaraliikennettä ja paikallista henkilöliikennettä.
Jyskyjärven historiallinen kunta
Arkangelin kuvernementin Jyskyjärven kunta sijaitsi Tsirkka-Kemijoen vesistöalueella ja käsitti suunnilleen Nuokkijärven ja Kemijoen välisen alueen. Sen naapurikuntia olivat pohjoisessa Uhtua ja Paanajärvi, idässä Voijärvi ja Tunkua, etelässä Rukajärvi ja Kiimasjärvi sekä lännessä Kontokki. Jyskyjärven kunnan kyliä olivat Jyskyjärvi (nykyinen Vanha Jyskyjärvi), Suopassalmi, Lukanniemi ja Piismalahti. Vuonna 1907 kunnassa oli 1 066 asukasta, joista 1 060 oli karjalaisia. Jyskyjärven kunta lakkautettiin vuonna 1920 ja sen alue liitettiin Uhtuan piiriin. Entisen kunnan länsiosa oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941–1944. Nykyisin entisen kunnan alueen käsittävät suunnilleen Jyskyjärven ja Borovoin kunnat.
Aiheesta muualla
64.75°N, 32.1°W
Myron Cope
Myron Cope (synt. Myron Sydney Kopelman, 23. tammikuuta 1929 Pittsburgh, Pennsylvania – 27. helmikuuta 2008 Mount Lebanon ) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja ja -toimittaja.
Cope aloitti toimittajanuransa Daily Times -sanomalehdessä Eriessä, minkä jälkeen hän kirjoitti Sports Illustratediin. Muutettuaan takaisin Pittsburghiin hän siirtyi WBGG-radioasemalle. Pittsburgh Steelersin edustajat kiinnittävät huomiota hänen persoonalliseen puhetapaansa ja palkkasivat hänet tekemään otteluidensa radioselostukset. Tätä tehtävää Cope hoiti vuodesta 1970 vuoteen 2005 saakka WBGG- ja WDVE-radioasemilla.
Myron Cope nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2005.
007 ja kuoleman katse
007 ja kuoleman katse (A View to a Kill) on John Glenin ohjaama James Bond -elokuva vuodelta 1985. Elokuvassa James Bondia näyttelee seitsemättä ja viimeistä kertaa 57-vuotias Roger Moore. Elokuvan tunnuslaulun ”A View to a Kill” (joka tunnetaan myös nimellä ”Dance Into the Fire” ) esittää brittiläinen Duran Duran.
Tarina
James Bond (Roger Moore) lähtee etsimään agentti 003:n ruumista Siperiasta. Bond löytää ruumiin ja mikrosirun, mutta joutuu pakenemaan neuvostoliittolaisia Q:n (Desmond Llewelyn) kehittämällä jäälohkareveneellä. Siru paljastuu Zorin Industries -nimisen brittiläis-ranskalaisen yrityksen valmistamaksi. Yhtiötä johtaa Itä-Saksasta paennut liikemies Max Zorin (Christopher Walken), jonka epäillään tekevän yhteistyötä Neuvostoliiton kanssa.
Bond matkustaa Pariisiin hakemaan tietoja Zorinista ja yhtiöstä. Selviää, että Zorinin kilpahevosiin on asennettu steroideja säännösteleviä mikrosiruja. Kun Zorin saa tietää Bondin olevan MI6:n agentti, hän yrittää hukuttaa Bondin tämän autossa järveen. Yritys epäonnistuu, kun Bond saa ilmaa auton renkaasta.
Zorin tapaa neuvostoliittolaisen kenraali Gogolin (Walter Gotell), joka moittii Zorinia, ettei tämä ollut pyytänyt lupaa Bondin eliminointiin eikä ole muutenkaan pitänyt yhteyttä KGB:hen. Zorin ei kuitenkaan pidä itseään enää KGB:n agenttina. Myöhemmin hän järjestää ilmalaivassaan kokouksen, jonne on kutsuttu eri yhtiöiden johtajia. Zorin esittelee suunnitelmansa kartellista, joka valvoisi mikrosirujen valmistusta ja jakelua. Se kuitenkin edellyttäisi San Franciscossa sijaitsevan mikrosirumarkkinoita hallitsevan teollisuusalueen Piilaakson tuhoamista.
Bond tapaa San Franciscossa geologi Stacey Suttonin (Tanya Roberts), ja he ryhtyvät selvittämään Zorinin suunnitelmia. CIA:n agentti Chuck Leen (David Yip) mukaan Zorin on natsien toisen maailmansodan aikaisten ihmiskokeiden tulos ja koeputkilapsi. Kokeissa yritettiin lisätä lasten älykkyyttä steroideilla. Raskaudet epäonnistuivat usein, mutta eloon jääneistä älykkäistä yksilöistä tuli psykopaatteja, niin myös Zorinista.
Bond ja Stacey saavat Piilaaksossa selville, että Zorin aikoo laukaista räjähteet Piilaakson alla aiheuttaakseen suuren maanjäristyksen ja hukuttaakseen San Franciscon ja Piilaakson niin, että tapahtunut näyttäisi luonnonmullistukselta. Pommin asennettuaan Zorin tappaa työntekijänsä. Bond, Stacey ja vielä äsken Zorinin kätyrinä toiminut May Day (Grace Jones) vievät pommin ulos, ja Piilaakso pelastuu. Zorin kaappaa ilmalaivasta käsin Staceyn, mutta Bond tarttuu köyteen. Zorin ohjaa ilmalaivan Golden Gate -sillalle, jossa Bond ja Zorin ottavat lopullisesti yhteen. Zorin tarttuu kirveeseen tappaakseen Bondin mutta menettää otteensa ja putoaa mereen. Zorinin esikuva ja oppi-isä, entinen natsitohtori Karl Mortner (Willoughby Gray), ottaa ilmalaivan kaapista dynamiittia heittääkseen sen kohti Bondia. Bond ottaa Zorinilta jääneen kirveen ja katkaisee siltaan kiinni jääneen ilmalaivan köyden, jolloin Mortner kaatuu dynamiitin kanssa. Ilmalaiva räjähtää, ja rippeet leijailevat Golden Gate -salmeen. Kun MI6:n etsii kuolleeksi luultua agenttiaan, Bond viettää Staceyn luona romanttisen suihkuhetken
Q-laitteistoa
Lista elokuvassa esiintyvästä Q-laitteistosta.
Musiikki & soundtrack
Elokuvan tunnuskappaleen "A View to a Kill" esitti Duran Duran ja soundtrackit elokuvaan sävelsi John Barry.
Vastaanotto
Elokuvaa on pidetty yhtenä Bond-sarjan heikoimmista. Rotten Tomatoes -sivustolla todetaan, että "jopa Bond-standardeilla absurdia elokuvaa heikentävät entisestään typerät vitsit ja huomattava energian puute."
Kairokosken rautatieasema
Kairokosken rautatieasema (, aik. Pko) on Parkanon keskustassa sijaitseva lakkautettu rautatieliikennepaikka Haapamäki–Pori-radan varrella. Sen nimi oli Parkano vuoteen 1970 asti, jolloin nykyinen nimi otettiin käyttöön. Nykyään Parkano-niminen liikennepaikka sijaitsee Tampere–Seinäjoki-radan varressa noin viiden kilometrin päässä Parkanon keskustasta.
Parkanon vuonna 1934 valmistuneen asemarakennuksen on suunnitellut arkkitehti Thure Hellström. Samoin piirustuksin on rakennettu myös Kankaanpään (1933) ja Virtain (1936) asemarakennukset, jotka ovat samalla rataosalla. Tiilinen, kaksipaikkainen veturitalli ja siihen liittynyt vesitorni valmistuivat 1935. Haapamäki–Pori-rata avattiin osissa sitä mukaa, kun rata valmistui. Parkano avattiin liikenteelle 1. tammikuuta 1935, jolloin henkilö- ja tavaraliikenne Porin ja Parkanon välillä alkoi. Vuonna 1937 liikennettä voitiin jatkaa Parkanosta Kihniöön ja rata voitiin avata kokonaisuudessaan 1938. Parkanon kirkonkylä oli jo junaliikenteen alkamisen aikoihin merkittävä Koillis-Satakunnan palvelukeskus ja maanteiden risteys, josta lähtivät tiet Tampereelle, Kuruun, Kankaanpäähän, Karviaan ja Vaasaan. Parkano muuttui kauppalaksi vuonna 1972 ja kaupungiksi vuonna 1977.
Parkanon liikennepaikka nimettiin Kairokoskeksi Tampereen ja Seinäjoen välisen oikoradan valmistuttua 1970. Tällöin myös Parkanon uusi liikennepaikka avattiin Haapamäki–Pori-radan ja oikoradan risteykseen. Kairokosken merkitys alkoi vähentyä uuden aseman avaamisen myötä. Henkilöliikenne Haapamäki–Pori-radalla lakkautettiin 31. toukokuuta 1981 ja Kairokoski muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1987. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 7. toukokuuta 2020.
Kairokosken asemarakennus on edelleen olemassa, mutta veturitallin purkaminen aloitettiin elokuussa 2008 kiivaasta vastustuksesta huolimatta. Kairokosken ratapiha ja vaihteet purettiin vuosien 2019 ja 2020 aikana.
Iteration
Iteration on yhdysvaltalaisen elektronisen musiikin artistin Com Truisen kolmas studioalbumi. Albumin julkaisi itsenäinen levy-yhtiö Ghostly International 16. kesäkuuta 2017.
Iteration sijoittui Billboardin Dance/Electronic Albums -albumilistan 7. sijalle ja Top Heatseekers -albumilistan 4. sijalle.
Steve Conte
Steve Conte (s. 23. syyskuuta 1960 New York) on yhdysvaltalainen laulaja, kitaristi ja rockmuusikko. Conte on tunnettu hyvin rockyhtye New York Dollsin kitaristina, jossa hän on ollut vuodesta 2004. Conte on tehnyt yhteistyötä monien eri artistien kanssa. Conte soittaa Hanoi Rocksista tutuksi tulleen Michael Monroen bändissä Sami Yaffan, Rich Jonesin ja Karl Rockfistin kanssa.
Muinaiset ahkiot
thumb|Vanha emännän ahkio, jolla liikuttiin poron vetämänä Muinaisella ahkiolla tarkoitetaan arkeologista löydöstä, ahkiota, jonka ikä on yli 100 vuotta vanha. Suomessa muinaisia ahkioita käyttivät maanviljelysalueen ulkopuolella eläneet lappalaiset ja saamelaiset. Niitä on löydetty koko Suomen alueelta, mutta enimmät löydöt sijaitsevat Keski- ja Pohjois-Suomessa.
Eri ahkiot
Ahkioita on erityyppisiä. Veturi on hiihtäjän perässään vetämä kevyt ahkio metsäretkiä varten. Se rakennettiin usein puusäleistä yhteen ompelemalla ja kaarilla tukien. Ahkion pohjalauta eli emäpuu oli puun liiste ja valmiiksi kaareva. Sivulaudat kiinnitettiin tähän. Raitoahkiota vedettiin porolla. ja siihen saatiin suurikin kuorma. Pulkka on kolmas ahkiotyyppi. Sillä usein vain liikuttiin paikasta toiseen.
Veturia ja pulkkaa vedettiin vetohihnalla, jonka nimi oli vuottoraippa, jatko tai jukko, ja se kiinnitettiin keulareikään. Poron valjastamineen ahkioon ja porojen ketjuttaminen letkaksi (raito) on kollostamista.
thumb|Olaus Magnuksen puupiirros 1500-luvun ahkion- ja reen vetämisestä Pohjolassa.
Muinaislöydöt
Alle on koottu soista ja järvistä löydettyjä ahkioiden jäänteitä. Löydökset ovat usein osittain tuhoutuneita lahoamisen seurauksena.
Ahkio eli veturi
Saarijärven Kalmarinselän läheltä Pien-Löytänä-järven rantavedestä löytyi ahkion emäpuun kappale (KM27938), joka ajoitettiin 1080 ± 70 BP eli kalibroituna 937 ± 69 jaa.
Pälkjärven pitäjässä Naatselän kylästä Jänisjärven rannalla (Karjalaa) löytyi erään puron pohjalta vuonna 1937 mäntyinen metsämiehen ahkion eli veturin emäpuu. Sen koko oli 196 cm pitkä, 15 cm leveä edestä ja 1,4-7 cm leveä takana. Se oli katkennut myös keskeltä poikki. Ahkion päälipuoli oli kovera ja koverrustyö oli nähtävästi tehty telsolla. Kummassakin reunassa oli 17-19 mm leveä uurre laitaliisteen kiinnittämistä varten, johon käytettiin havaittua neljää paria sidevitsaksen reikää. Päälyspintaan oli vedetty puukolla piirtojäljet emäpuun reunoissa ja emäpuun kärjessä oli pystynirkko poikittaisella reiällä vetojutkon kiinnittämistä varten. Emäpuuta säilytetään Kansallismuseossa ja luetteloitiin numerolla KM/kt 8376.
Mäntyharjulta Leppäniemen Vuohijärveltä löytyi vuonna 1934 venevajan allasta kaivettaessa ahkion emäpuun etuosa, joka tavattiin noin metrin syvyydestä suomudan joukosta. Se oli kooltaan 123 cm pitkä, 18,5 cm leveä ja 2,6 cm paksu ja se oli valmistettu lylymännystä. Pohja oli kupera ja puun reunoihin oli veistetty kohosyrjät, joissa oli sivuliisteiden kiinnitysreiät.
Laitilasta löytyi vuonna 1931 Vähä-Leian suota kynnettäessä 23-30 cm syvältä ahkion emäpuun keulakappale. Sen mitat olivat 74 cm pitkä, 13,4 cm leveä ja 3,2 cm paksu. Kummallakin reunalla oli kohopiena reunaliisteiden kiinnitystä varten. Keulassa on ollut kaksi vaakasuoraa reikää vetojutkoa varten, mutta ne olivat lohjenneet pois. Emäpuu muistutti Haukiveden ahkion emäpuuta. Emäpuuta säilytetään Kansallismuseossa ja on luetteloitu numerolla KM7760.
Pihtiputaan Kärväskylältä Kolimajärven rannalta Nurmelan tilan mailta löytyi vuonna 1937 50 cm syvältä kuusipuisen ahkion emäpuu. Sen pituus oli 221,5 cm, leveys 12,5 cm ja paksuus 7,1 cm - 0,8 cm. Paksuin kohta oli ehjä vetonarun reiän vahvike. Emäpuu oli 1 cm paksuisena siroa tekoa. Ahkion peräpää oli katkennut pois ja kårki katkennut säleiksi. Emäpuun päälipuoli oli karkealla työn jäljellä koverrettu ja pohjastaan hyvin kulunut ja kuperan muotoinen. Emäpuu oli leveimmillään keulan nousukohdasta ja emäpuun reunassa näkyi uurre laitaliisteen kiinnittämistä ja kolme reikäparia niiden sitomista varten. Maanäytteitä otettaessa löytöpaikalta, huomattiin vielä sinne jääneet liisteet, jotka olivat 3-4 cm leveitä. Jalas taltioitiin Kansallismuseoon numerolla KM/kt8124.
Pihtiputaan emäpuun (KM/kt8124) kaltaisia ahkion osia on löydetty myös Ähtävältä, Sonkajärveltä ja Taivassalosta.