cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eläinten käyttäytyminen
Reviiri
Reviiri eli pesimispiiri on lintujen sekä joidenkin nisäkkäiden ja kalojen elinpiiri. Usein kyseessä on lisääntymisreviiri, jolle monet eläimet asettuvat lisääntymiskauden ajaksi Varsinkin lisääntymiskauden aikana ne puolustavat reviiriä eivätkä anna saman lajin yksilöiden tunkeutua. Monet nisäkkäät merkitsevät reviirin virtsalla tai muilla hajumerkinnöillä, linnut laululla ja värikuvioilla. Yhdyskunta- ja laumaeläimillä on vastaavanlaisia yhteisreviireitä, joita ne puolustavat muiden eläimien muodostamia joukkoja vastaan. Muun muassa koira on laumaeläin ja jättää virtsallaan merkkinsä, joita muut koirat eli lauman kumppanit haistelevat. Myös monissa yhdyskunnissa, esimerkiksi pääskysten keskuudessa, on yksilöillä omat pienet alueensa, jonne muilla saman lajin edustajilla ei ole menemistä. Reviirikäyttäytymisen merkitys evoluution kannalta on siinä, että vain ne yksilöt joilla on oma reviiri pääsevät lisääntymään. Monilla pienillä nisäkkäillä sellaiset naaraat, joilla ei ole omaa reviiriä, eivät saavuta sukukypsyyttä.
Lisääntymisreviirin lisäksi lajeilla voi olla yöpymis-, soidin-, ruokailu- ja talvehtimisreviireitä. Myös ihmisen monet toiminnot pohjautuvat reviirikäyttäytymiseen, muun muassa kotirauha.
Soidin
Soidin tarkoittaa useimmilla eläimillä esiintyvää parittelua edeltävää käyttäytymismuotoa, jonka tarkoitus on saattaa eri sukupuolta olevat saman lajin jäsenet sen mahdollistavaan fysiologiseen vireeseen. Soitimeen kuuluvat vastavuoroiset vaistotoiminnot. Soitimeen kuuluvat lajille ominaiset signaalit ilmaisevat yksilöiden kuulumisen samaan lajiin ja estävät näin monissa tapauksissa parittelun vieraan lajin kanssa. Usein soidinkäyttäytyminen onkin lähisukulajien kesken isolaatiotekijä.
Sosiaalinen arvojärjestys
Laumassa ja parvessa eläville lajeille ominaista on yhteisön sisäinen hierarkia eli arvojärjestys. Tällaisia eläimiä ovat muun muassa kanat, varikset ja useat apinat. Jotta hierarkia toimisi, täytyy ryhmän yksilöiden tuntea toisensa. Esimerkiksi kanoille vakiintuu pienissä laumoissa jo nopeasti selkeä nokkimisjärjestys. Hierarkiasta voidaan kamppailla ankarastikin, mutta kun voima-asetelma selviää, on heikomman yksilön alistuminen selkeää. Susilaumassa kamppailussa heikompi osapuoli laittaa selkeästi hännän koipien väliin tai jopa kellahtaa maahan selälleen, eikä sosiaalisen eston vuoksi lajikumppani pure alistunutta lajitoveriaan. Tavallisia yksilön asemaan hierarkiassa vaikuttavia asioita ovat ikä, koko ja sukupuoli, mutta myös henkiset tekijät.
Kun hierarkia on selvillä, se vakiintuu pitkäksi aikaa. Tämä tilanne on hyödyksi koko populaatiolle, kun voimia ei haaskaudu keskinäiseen tappeluun esimerkiksi ravinnosta vaan se ruoka mitä on menee hierarkian yläpäässä oleville, heikommat jäävät vähemmälle. Lajinkehityksenkin kannalta tilanne on hyvä, koska parhaat yksilöt ovat hierarkiassa ylimpänä.
Oppiminen
Mitä yksinkertaisempi hermosto eläimellä on, sitä enemmän sen käyttäytyminen perustuu vaistotoimintoihin. Kehittyneimmät eläimet, erityisesti nisäkkäät ja linnut, ovat käyttäytymiseltään muuntautumiskykyisempiä, koska ne voivat oppia uusia asioita ja näin sopeutua muita lajeja paremmin erilaisiin elinoloihin.
Leimautuminen
thumb|250px|[[Ultrakevyt lentokone|Ultrakevyeeseen lentokoneeseen leimautuneita hanhia.]] Vesi- ja kanalintujen poikaset alkavat seurata emoaan heti kuoriutumisen jälkeen. Tällainen leimautuminen on kuitenkin vaistotoimintojen laukaisumekanismiin liittyvä oppimisprosessi: seuraamisreaktion laukaiseva avainärsyke voi olla mikä tahansa muukin liikkuva asia tai esine, jolloin poikaset leimautuvat siihen eikä emoksi kelpaa enää edes poikasten oikea emo. On tavallista, että jonkin toisen lajin pesään haudottavaksi laitetusta munasta kuoriutuva poikanen leimautuu emonsa lajiin ja pyrkii parittelemaan kyseisen lajin vastakkaisen sukupuolen edustajien kanssa, ei oman lajinsa. Tällaisia synnynnäisen avainärsykkeen täsmennysmekanismeja pidetään todennäköisenä syynä myös moniin muihin eläinmaailman asioihin, muun muassa siihen että useat linnut ovat siirtyneet pesimään kaupunkiympäristöön. Kun yksi pari on siirtynyt kaupunkiin, ovat poikaset leimautuneet uuteen elinpaikkaan.
Ehdolliset refleksit
Synnynnäisten eli ehdottomien refleksien pohjalta kehittyy yksilön elämän varrella ehdollisia eli opittuja refleksejä. Ehdollinen refleksi eroaa synnynnäisestä refleksistä siinä, että refleksirataan on kytkeytynyt ja sen laukaisemisen aiheuttaa jokin ulkopuolinen, ei-synnynnäinen ärsyke. Klassinen esimerkki tästä on Ivan Pavlovin tekemät koirakokeet (ks. Pavlovin teoria). Monille varsin yksinkertaisella hermostolla varustetuille eläimille kuten madoille on kyetty opettamaan ehdollisia refleksejä.
Erehdyksen kautta oppiminen
Monet eläimet voivat oppia reagoimaan tilanteisiin ns. yritys ja erehdys -menetelmää käyttäen. Tähän perustuu muun muassa se, että hyönteissyöjälinnut karttavat pistiäisiä, mutta myös sellaisia vaarattomia lajeja joilla on samantapainen varoitusväri. Useiden palvelu- ja sirkuseläinten opettaminen perustuu vastaavanlaiseen "kantapään kautta" oppimiseen: eläintä palkitaan heti oikeasta suorituksesta, muutoin se ei ymmärrä yhdistää palkintoa sitä edeltäneeseen haluttuun käyttäytymiseensä. Myös esimerkiksi huumekoiria opetetaan vastaavalla tavalla, mutta niiden palkitsemista jatketaan myös siinä vaiheessa kun koira on jo työssä.
Oivaltaminen
Vain kaikkein pisimmälle kehittyneimmillä lajeilla voidaan havaita merkkejä varsinaisesta älykkyydestä, jota vaaditaan siihen, että eläin toimisi mielekkäällä tavalla uudessa tilanteessa. Esimerkiksi oranki, joka havaitsee katossa roikkuvan banaanin mutta ei siihen muuten yllä, osaa pinota laatikoista telineen jonka päälle kipuamalla yltää saamaan banaanin itselleen. Simpanssit käyttävät luonnonoloissa monenlaisia työkaluja, kuten onkivat korsien avulla termiittejä pesistä ja valmistavat lehtiä pureskelemalla "sieniä", joihin imevät juomavettä paikoista, joista sen saaminen muuten ei onnistuisi. Tällaista oivalluskykyä esiintyy vain hyvin harvoilla eläinlajeilla, ihmisen lisäksi muissa kädellisissä, valaissa sekä joissakin linnuissa, lähinnä varislinnuissa ja papukaijoissa.
Jotta oivaltaminen olisi mahdollista, täytyy eläimellä olla hyvä muisti ja kyky soveltaa opittuja asioita myös tilanteissa, jotka eivät täysin vastaa oppimistilannetta. Oppimisen perustana on varsin usein assosiaatio eli mielleyhtymä. Kantapään kautta -oppimismenetelmässä assosiaatio syntyy vähitellen, oivalluksessa taas heti.
Eläinten kulttuurievoluutio
Sen lisäksi, että biologinen evoluutio koskee myös eläinten käyttäytymistä tavalliseen tapaan luonnonvalinnan koetellessa synnynnäistä käyttäytymistä säätelevien geenien mutaatioita, tapahtuu joissakin eläinryhmissä myös alkeellista kulttuurievoluutiota, missä jotkut tiedot siirtyvät jälkipolville perinnetietona.
Esimerkiksi varislinnut, toisin kuin vesi- ja kanalinnut, eivät synnynnäisesti ymmärrä, mitkä ovat niiden vihollisia, vaan oppivat poikasina pelkäämään samoja olentoja kuin emonsa. Kun vanhemmat eivät pääse herkässä kehitysvaiheessa varoittamaan poikasta, ei esimerkiksi ihminen tule yksilön luontaiseksi viholliseksi mikäli lintu on vangittu jo poikasena. Vastaavalla tavalla jälkipolville on monilla eläinlajeilla siirtynyt tieto erilaisten työvälineiden ja -tapojen käytöstä. Muun muassa maailman pohjoisin apinalaji japaninmakaki on oppinut kylminä talvina käyttämään kuumia lähteitä lämmittelyyn.
Herman (ravintola)
thumb|Panimoravintola Herman Ravintola Herman oli Turussa Aurajoen rannalla vuosina 1996–2011 toiminut panimoravintola. Ravintola perustettiin Pehr Johan Gylichin suunnittelemaan empiretyyliseen rakennukseen osoitteessa Läntinen Rantakatu 37. Keittiömestarina oli Per-Erik Silver. Suomen Gastronomien Seura valitsi Ravintola Hermanin vuonna 2003 Vuoden ravintolaksi. Panimotoiminta loppui Hermanissa panimomestarin jäätyä eläkkeelle, minkä jälkeen Herman sai panimotuotteensa porilaiselta Karhupanimolta. Vuonna 2011 myös ravintolatoiminta loppui vuokrasopimuksen päätyttyä. Sen jälkeen tiloissa toimi Stefan Richterin ja Restamax Oyj:n Stefan’s Steakhouse, joka suljettiin vuonna 2016. Sittemmin tiloissa on toiminut ravintola Nerå, joka on samaa ketjua kuin Turun ravintolat Alvar, Blanko ja Tintå.
Panimotoiminta
Ravintola Herman tuotti muun muassa Helles-, Märzen- ja Dunkles-merkkisiä oluita. Tumma kausiolut Dunkles palkittiin Helsinki Beer Festivalissa, pienpanimo-oluiden kilpailussa ja Tummien oluiden torilla Tampereella.
Detroit Rock City
Detroit Rock City on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut Adam Rifkin. Elokuva käsittelee diskomusiikin ja rockin välistä jännitettä. Elokuva sijoittuu vuoteen 1978, jolloin Kiss oli Love Gun -kiertueellaan. Se on eräänlainen ”jatko-osa” vuoden 1978 elokuvalle Kiss ja huvipuiston haamu.
Soundtrack
Elokuvasta tehtiin myös soundtrack-albumi. Kyseinen levy sisältää seuraavat kappaleet:
Ivan Pyrjev
Ivan Aleksandrovitš Pyrjev (, 17. marraskuuta 1901 nykyisen Altain aluepiirin Kamen-na-Obi – 7. helmikuuta 1968 Moskova) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Elämäkerta
Ivan Pyrjev suoritti vuonna 1923 näyttelijäntutkinnon GEKTEMAS:issa, jossa hän opiskeli myös ohjausta. Hän työskenteli näyttelijänä Proletkultin työläisteatterissa ja Meyerholdin teatterissa. Vuodesta 1925 lähtien Pyrjev toimi elokuvaohjaajien avustajana ja käsikirjoittajana. Hänen ensimmäisiä ohjaajantöitään olivat pikkuporvarillisuutta ja byrokratismia arvostelevat satiirit Postoronnjaja ženštšina (”Vieras nainen”, 1929) ja Gosudarstvennyi tšinovnik (”Valtion virkamies”, 1931). Konveijer smerti (”Kuoleman liukuhihna”, 1933) kuvaa epäuskottavasti Saksan työväenluokan taistelua nousevaa natsismia vastaan. Stalinin vainoja heijastava Partijnyi bilet (”Puolueen jäsenkirja”, 1936) piirtää kuvan NKP(b):hen soluttautuvasta kansanvihollisesta.
1930-1940-lukujen vaihteessa Pyrjev tuli tunnetuksi suosituista komedioista ”Rikas morsian” (Bogataja nevesta, 1938), ”Iloiset toverukset” (Traktoristy, 1939) sekä ”Sianhoitaja ja paimen” (Svinarka i pastuh, 1941). ”Puolueosaston sihteeri” (Sekretar raikoma, 1942) oli ensimmäisiä neuvostopartisaanien taistelua toisessa maailmansodassa kuvaavia elokuvia. Lyyrinen komedia ”Kello 6 sodan jälkeen” (V šest tšasov vetšera posle voiny, 1944) sekä värikkäät musiikkikomediat ”Laulu Siperiasta” (Skazanije o zemle Sibirskoi, 1948) ja ”Kubanin kasakat” (Kubanskije kazaki, 1950) saivat valtavan yleisönsuosion. Kymmenen vuoden aikana Pyrjev sai elokuvistaan Stalin-palkinnon peräti kuusi kertaa. Myöhemmin varsinkin ”Kubanin kasakat” mainittiin esimerkkinä sodanjälkeiselle neuvostotaiteelle ominaisesta todellisuuden kaunistelusta (ks. ristiriidattomuuden teoria).
”Rakkauden vala” (Ispitanyje vernosti, 1954) kuuluu Stalinin kuolemaa seuranneiden ihmissuhde-elokuvien sarjaan. Myöhemmistä ohjaustöistä huomiota herättivät Dostojevski-filmatisoinnit ”Idiootti” (Idiot, 1958) ja ”Karamazovin veljekset” (Bratja Karamazovy, 1969; elokuvan viimeistelivät Kirill Lavrov ja Mihail Uljanov). Dostojevskin novellin ”Valkoiset yöt” elokuvaversiota ”Pietarin öitä” (Belyje notši, 1960) pidetään epäonnistuneena.
Kanervakasvit
Kanervakasvit (Ericaceae) on Ericales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jonka lajit ovat lähinnä pienehköjä puuvartisia kasveja, usein varpuja, kuten puolukka ja kanerva. Heimo on laajalle levinnyt, ja sen lajeja tavataan kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta. Useilla lajeilla on syötävät marjat; monia lajeja kasvatetaan koristekasveina.
Angiosperm Phylogeny Group päätyi geenitutkimusten perusteella liittämään aiemmin erilliseksi luokitellut heimot Empetraceae (variksenmarjakasvit), Epacridaceae, Monotropaceae (mäntykukkakasvit), Prionotaceae ja Pyrolaceae (talvikkikasvit) kanervakasveihin.
Tuntomerkit
Kanervakasvit ovat monivuotisia, usein puuvartisia kasveja. Useimmat lajit ovat matalia varpuja tai pieniä pensaita, mutta heimoon kuuluu myös joitakin köynnöksiä ja puita. Heimoon kuuluu joitakin päällyskasveja. Kanervakasvit ovat yleensä ainavihantia. Eräät lajit ovat lehtivihreättömiä loiskasveja. Lehdet ovat usein hammaslaitaisia, kierteisesti tai vastakkaisesti asettuneita. Kukinnot ovat rakenteeltaan terttumaisia. Kukissa on yleensä viisi, joskus neljä terä- ja verholehteä. Teriö on osittain tai lähes kokonaan yhteenkasvanut ja muodoltaan kellomainen. Hedelmä on yleensä kota tai marja, joillakin lajeilla luumarja.
Luokittelu
Kanervakasvit jaetaan yhdeksään alaheimoon:
1. Enkianthoideae Kron, Judd & Anderberg
Alaheimossa on vain kellopensaiden (Enkianthus) 16-lajinen suku, joka on kotoisin Etelä-Kiinasta ja Japanista. Niiden lehdet ovat valekiehkuroissa, kukat riippuvia ja heteenponnet sarvellisia.
2. Pyroloideae Kostel.
Alaheimon neljässä suvussa on 40 lajia, joista 35 kuuluu terttutalvikkien (Pyrola) sukuun. Kasvit ovat monivuotisia juurakollisia ruohoja, joista jotkut ovat sienijuuren varassa eläviä marraskasveja, joiden lehdet ovat surkastuneet suomuiksi. Lehdet sijaitsevat valekiehkuroissa, kukinto on terttu, kukka eriteräinen ja mesiäisetön, heteenponnet lisäkkeettömiä, istukat turvonneita laitaistukoita ja alkio lyhyt ja tuskin erilaistunut. Alaheimo kasvaa enimmäkseen pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä (myös Suomessa), lisäksi arktisilla alueilla ja Pohjois-Sumatralla.
3. Monotropoideae Arn.
Alaheimon lajit ovat monivuotisia, lehtivihreättömiä, sienijuuren varassa tai loisina eläviä ruohoja, joiden lehdet ovat ruodittomia ja suomumaisia. Kukinto on terttu. Kukat ovat 3–8-lukuisia, verhiö toisinaan melko kookas ja teriö eri- tai yhdislehtinen tai joskus puuttuu. Heteenponnet avautuvat tavallisesti raoilla ja ovat tavallisesti lisäkkeettömiä. Joskus hedelmä on marjamainen; siemenet toisinaan siivellisiä; alkio vähäpätöinen ja erilaistumaton.
Alaheimossa on kymmenen sukua ja 15 lajia, jotka kasvavat pohjoisella pallonpuoliskolla, pääasiassa lauhkeilla alueilla, myös Suomessa (kangasmäntykukka). Useimmat alaheimon suvut ovat yksilajisia. Suomeksi on nimetty aavepiiput (Monotropa, sisältää mahdollisesti mäntykukat Hypopitys) ja ruukkuterttu (Pterospora andromedea).
4. Arbutoideae Niedenzu
Alaheimoon kuuluu noin 80 lajia ja yhdestä kuuteen sukua. Suurin osa lajeista on sianpuolukoita (Arctostaphylos), joita 60 lajia. Alaheimo kasvaa pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä, erityisesti Pohjois-Amerikan lounaisosissa ja Välimeren alueella. Kasvien teriö on ruukkumainen, ponnet lisäkkeellisiä ja hedelmä marja tai luumarja.
5. Cassiopoideae Kron & Judd
Alaheimon muodostaa yksi ainoa suku, liekovarpiot (Cassiope), jossa on 12 lajia sirkumboreaalisesti levinneinä. Niiden silmut ovat suomuttomia, kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa ja ovat riippuvia ja ponnet ovat lisäkkeellisiä.
6. Ericoideae Link
Kasveihin kuuluu myös epifyyttejä eli päällyskasveja. Lehdet voivat olla järjestyneet myös kierteisesti. Kukat ovat riippuvia tai pystyjä, joskus vastakohtaisia. Ponnet ovat tavallisesti lisäkkeettömiä. Kota on liiteluomainen.
Alaheimo käsittää 19 sukua ja 1790 lajia, joita on runsaiten Etelä-Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa saaristoineen. Alaheimo on yleinen myös pohjoisella pallonpuoliskolla ja Etelä-Amerikan länsi- ja eteläosissa. Runsaslajisin suku on alppiruusut (Rhododendron, 850 lajia), johon sisällytetään myös ennen omina sukuinaan pidetyt suvut Azalea (atsaleat), Ledum (suopursut), Menziesia (tiukupensaat) ja Tsusiophyllum. Kellokanervien (Erica) suvussa on ainakin 765 lajia.
7. Harrimanelloideae Kron & Judd
Alaheimon ainoa suku sammalvarpiot (Harrimanella) käsittää kaksi hajanaisesti sirkumboreaalisesti levinnyttä lajia, joiden lehdet ovat neulasmaisia ja ehytlaitaisia, kukat yksittäin lehtihangoissa ja riippuvia sekä ponnet kannuksellisia.
8. Epacridoideae Sweet
Kasvien lehdet ovat kuivuuteen sopeutuneita (kseromorfisia) ja teräväkärkisiä. Kukinto on joko lehtihankainen, tavallisesti tähkä, tai kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Kukat ovat usein riippuvia, ja niissä on viisi hedettä; heteenponnet ovat yksiteekaisia, avautuvat raoilla ja ovat lisäkkeettömiä. Teriö on jäljellä hedelmässä.
9. Vaccinioideae Arn.
Noin 20% lajeista on epifyyttejä. Kärkisilmu kuolee ja kasvu jatkuu hankasilmuista. Lehdet ovat ehyitä ja tavallisesti sulkasuonisia; niissä on toisinaan rauhasia. Kukinto on tavallisesti lehtihankainen ja kukat riippuvia. Kukkaperä on usein nivelikäs ja siinä on esilehtiä. Heteenponsissa on lisäkkeitä tai ne puuttuvat. Sikiäin on tavallisesti kehänpäällinen, luotti tylppä. Hedelmä on tavallisesti kota, mutta myös marja.
Alaheimo kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla, Malaijien saaristossa, Keski- ja Etelä-Amerikan vuoristoissa, Australian Queenslandissa ja jokunen laji Afrikassa. Suurimmat suvut ovat puolukat (Vaccinium, 450 lajia), Agapetes (noin 400 lajia), salalit (Gaultheria, 240 lajia), Cavendishia (155 lajia), Dimorphanthera (noin 85 lajia), Psammisia (60 lajia), Thibaudia (60 lajia), Macleania (55 lajia) ja kruunumustikat (Gaylussacia, 50 lajia).
Suvut
Kanervakasveihin kuuluvat seuraavat suvut:
Seuraavat suomeksi nimetyt suvut luokitellaan nykyisin muiden sukujen synonyymeiksi:
Lahden seudun liikenne
Lahden seudun liikenne eli LSL on Päijät-Hämeen julkisen liikenteen viranomainen. Sen poliittinen olemus, Lahden kaupunginhallintoon kuuluva Lahden seudun joukkoliikennelautakunta, on Suomen ensimmäinen maakunnallinen julkisen liikenteen viranomainen. Lautakunta perustettiin 1. joulukuuta 2009 vastaamaan uuden joukkoliikennelain sovittamisesta alueelle. Sen toiminta LSL:nä alkoi linjastouudistuksella 1. heinäkuuta 2014, jolloin myös lain ensimmäiset vaikutukset astuivat voimaan.
LSL:ää ei tule sekoittaa Lahden Liikenteeseen – yksityisyritykseen, joka näkyi katukuvassa johtavana liikennöitsijänä vuosina 1950–2014. Nykyinen LSL-sopimusliikennöitsijä Koiviston Auto osti LL:n vuonna 1995 ja teki siitä omana aputoiminimenään brändin lähes kokonaan hallitsemalleen Lahden paikallisliikenteelle.
Liikenne
LSL:n näkyvintä toimintaa on sen järjestämä linja-autoliikenne, jonka suurimmat toteuttajat ovat Koiviston Auto ja Lehtimäki Group.
Kaikki LSL:n sopimusliikennöitsijät käyttävät yhtenäiseen siniturkoosiin tilaajaväritykseen maalattua ja teipattua matalalattiakalustoa. Koko liikenne kuuluu valtakunnallisen Waltti-lippujärjestelmän ja Digitransit-tietoalustan piiriin. Waltti-liput eivät kelpaa Hollolan, Iitin, Kärkölän, Mäntsälän ja Orimattilan kautta kulkevissa VR:n lähijunissa mutta LSL ottaa nämä huomioon aikataulusuunnittelussaan ja on viranomaisena ilmaissut aikeita lippuyhteistyön edistämiseksi.
Liikenteen pääasiallisia solmukohtia ovat Lahden matkakeskus ja kauppatori, Orimattilan Orionaukio sekä Heinolan Kaivokatu.
Tehtävät
pienoiskuva|393x393px|Lehtimäki Groupin Volvo 8900LE matkalla Vääksystä Lahteen LSL:n tunnusväreissä. Siniturkooseja kuoseja on kolme erilaista, jotka ovat kuva-aiheineen olleet käytössä vuodesta 2014 saakka. Kun maan joukkoliikennelaki uudistettiin vuonna 2009 Euroopan unionin lainsäädännön mukaiseksi, Lahdelle määrättiin viranomaisvastuu koko Päijät-Hämeen julkisen liikenteen järjestämisestä ja valvonnasta, mitä toteuttamaan kaupunki perusti Lahden seudun joukkoliikennelautakunnan ensimmäisenä laatuaan Suomessa. Lautakunnalle siirtyi Etelä-Suomen lääninhallitukselta päätäntävalta reittiliikenteen lupa-asioissa sen omalla toimialueella. Lakimuutoksen asettamista vaihtoehdoista Lahti valitsi joukkoliikenteensä suunnittelemisen itse kilpailutettavana tilauskokonaisuutena, viranomaisen yksinoikeudellisena ns. PSA-liikenteenä. Ennen LSL-aikaa liikenteen ja talouden suunnittelu oli liikennöitsijäyritysten tehtävä.
LSL ei ole yksityinen yritys, entisen HKL:n kaltainen kunnallinen liikelaitos tai HSL:n kaltainen kuntayhtymä. Juridisesti tarkasteltuna LSL on vain Lahden seudun joukkoliikennelautakunnan tilaamasta likenteestä koostuvan linjaston markkinointibrändi mutta usein nimeä käytetään puhuttaessa taustalla vaikuttavan päätöksentekoelimen toiminnasta.
Liput ja vyöhykkeet
LSL-alue jakautuu kymmeneen matkustusvyöhykkeeseen, joiden mukaan matkaliput hinnoitellaan. Vyöhykkeillä on omat tunnuskirjaimensa välillä A–I. Mitä suuremman kirjaimen vyöhykkeellä paikka sijaitsee, sitä etäämpänä Lahden keskustasta se on. Lipun hinta ja vaihto-oikeuden kesto kasvavat sitä mukaa, mitä useammalle vyöhykkeelle matkalipun ostaa. Lippuja kutsutaan vyöhykekirjainten mukaan; esimerkiksi Lahden kaupunkialueen sisäinen lippu on AB ja matkalle Lahden keskustasta Heinolan kirkonkylään tarvitaan A-G–lippu.
F-vyöhyke on jaettu teknisesti kahtia matkaketjujen erityisen veloitustarpeen vuoksi. F1-vyöhykkeen muodostavat Kärkölä ja Hämeenkoski, F2-vyöhykkeen Vääksy ja Heinolan eteläosat.
Vuoden 2023 vyöhykeuudistus
LSL suunnittelee matkustusvyöhykkeiden vähentämistä kymmenestä neljään. Julkistetun suunnitelman mukaan:
Uudistukseen luetaan kuuluviksi myös hinnoittelua, lipputuotetyyppejä sekä esimerkiksi vaihtoaikoja koskevat muutokset.
Runkolinjasto
LSL julkaisi alkuvuonna 2018 tiedon suunnitelmasta korvata nykyinen linjasto tulevaisuudessa runkolinjamalliin perustuvalla linjastolla. Runkolinja on lahtelaisen määritelmän mukaan "tärkeä ja tiheästi liikennöity joukkoliikennelinja, joka yhdistää taajaman tärkeimmät asuin- ja työpaikka-alueet keskustaan käyttäen mahdollisimman suoria reittejä[.]" Keskittämällä linjansa nykyistä harvemmille reiteille ja tiivistämällä vuorovälejä lähes metromaisiksi LSL tavoittelee matkustajamäärien kasvun kautta kestävää kaupunkikehitystä. Lahtelaiset suunnittelijat ja aktiivit ovat usein viitanneet Ruotsin Karlstadiin toimivana esimerkkinä julkisen liikenteen runkolinja-ajattelusta.
Ensimmäisen alustavan runkolinjaston viranomainen esitteli helmikuussa 2019. Kommenttien perusteella muokattu linjasto sai joukkoliikennelautakunnan hyväksynnän kesäkuussa ja lisää tarkennuksia saman vuoden marraskuussa. Linjaston käyttöönotto valmistui 1. heinäkuuta 2022, jolloin viimeisetkin uusista runkolinjaston mukaisista liikennöintisopimuksista astuivat voimaan.
Liisu 2030 –liikennesuunnitelma
Vuonna 2020 Lahden kaupunki valmisteli ja julkaisi keskusta-alueitaan koskevan, nimensä mukaisesti vuosikymmenen aikavälille tähtäävän Liisu 2030 –kehitys- ja liikkumissuunnitelman, jonka suhteen LSL on ollut yksi aktiivisimpia ja oleellisimpia sidosryhmiä. Yhtenä suunnitelman keskeisistä tavoitteista on lopettaa lähes kaikilla LSL:n linjoilla tapahtuva Lahden kauppatorin kiertäminen myötäpäiväisessä suunnassa tekemällä Vesijärvenkadusta joukkoliikenteen uusi solmukohta; rakentamalla terminaalimainen pysäkkikokonaisuus kauppakeskus Trion oheen. Lisäksi suunnitelmaan liittyy mittavia katu- ja kaavoitusprojekteja läpi kaupungin.
Suunnitelman käsittely on kesken. Kohtalaista julkista keskustelua paikallisesti herättänyt suunnitelma eteni suunnitteluvaiheestaan päättäjäseminaarien kautta marraskuussa 2020 kaupungin tekniselle lautakunnalle, joka lykkäsi päätöstä vuodella eteenpäin palauttaen asian valmisteltavaksi. Vielä samassa kuussa kaupunginhallitus käytti otto-oikeuttaan ja hyväksyi Liisu 2030:n periaatteet äänin 6–5, tehden yksityiskohtaisia tarkennuksia ja lähettäen suunnitelman sen ensimmäiselle valtuustokierrokselle. Kritiikkiä kokonaisuus ja siihen kuuluvat erillishankkeet ovat saanut esimerkiksi kustannustensa, ylimalkaisuutensa sekä poliittisen prosessinsa vähäiseksi väitetyn kansalaiskuulemisen vuoksi. Asiasta kansanäänestystä vaativa kansalaisaloite keräsi ensimmäisen kahden kuukautensa aikana noin 1700 nimeä. Puolustavat puheenvuorot ovat luonnehtineet suunnitelmaa paikka paikoin jopa liian konservatiiviseksi modernin kaupunkikehityksen kannalta.
Parhaan musiikin Oscar-palkinto
Parhaan musiikin Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuotuinen palkinto parhaalle elokuvamusiikille. Palkinto on jaettu vuodesta 1934 lähtien. Palkinnon luonne on vaihdellut suuresti. Yleensä palkinto on jaettu erikseen esimerkiksi draamalle ja musikaalille tai alkuperäiselle ja sovitetulle sävellykselle. Vuodesta 2000 lähtien on jaettu vain yksi palkinto alkuperäiselle elokuvamusiikille.
Voittajat ja ehdokkaat
Vuodet ovat elokuvien julkaisuvuosia. Suluissa vuodet, jolloin palkinto jaettiin kyseisessä muodossa.
Bo Palmgren
Bo Gustaf Palmgren (31. heinäkuuta 1909 Porvoo – 4. toukokuuta 1973 Helsinki) oli Helsingin yliopiston rikos- ja prosessioikeuden professori.
Palmgrenin vanhemmat olivat varatuomari John Palmgren ja Ingrid Maria Ahlman. Hän tuli ylioppilaaksi 1926 ja luki isoisäänsä, isäänsä ja vanhempaa veljeään Gunnar Palmgrenia seuraten lakimieheksi. Ylemmän oikeustutkinnon hän suoritti 1931 ja heti sen jälkeen lainopin kandidaatin tutkinnon. Tohtoriksi Palmgren väitteli 1936 konkurssioikeuden alalta, mutta kiinnostui sitten rikos- ja prosessioikeudesta ja julkaisi kolme vuotta myöhemmin teoksen Målsägandens åtalsrätt. Åbo Akademin dosentti Palmgrenista tuli 1939 ja Helsingin yliopiston dosentti 1942. Siellä hän teki sittemmin elämäntyönsä, rikos- ja prosessioikeuden ruotsinkielisenä professorina 1946–1972. Hänet tunnettiin liberaalina ja humaanina opettajana. Hänen Veli Merikosken kanssa sotasyyllisyysoikeudenkäyntiin liittyvä sotasyyllisyyslakia koskeva kriittinen näkemyksensä herätti aikanaan huomiota. Palmgren toimi yliopiston vararehtorina ja Nylands Nationin inspehtorina ja osallistui aktiivisesti lakimiesten järjestötoimintaan. Hän toimi myös urheilua ja liikuntaa edistävissä yhdistyksissä ja Suomenruotsalaiset kansankäräjät -järjestössä.
Palmgrenin puoliso vuodesta 1939 oli Edith Eva Louise Reuterskiöld (s. 1916).
Victoria terrasse
Victoria terrasse on Oslon keskustassa sijaitseva uusrenessanssityylinen rakennuskompleksi. Se rakennettiin vuosina 1884–1890, ja siinä oli alun perin kalliita asuntoja. Henrik Ibsen asui rakennuksessa vuosina 1891–1895. Vuonna 1913 Victoria terrasse myytiin valtiolle hallintorakennukseksi.
Juha Rantasila -palkinto
Juha Rantasila -palkinto on jääkiekon SM-liigan pelaajayhdistyksen vuosittain jakama palkinto, joka annettiin ensimmäisen kerran kauden 2007–2008 jälkeen. Sen saa puolustaja, joka on tehnyt eniten maaleja runkosarjassa. Ensimmäisen kerran palkinnon vei kaudella 2007–2008 Tapparan Anssi Salmela. Palkinto on nimetty puolustaja Juha Rantasilan mukaan.
Victoria terrasse
Toisen maailmansodan aikana Victoria terrassessa piti majaa Gestapo, joka harjoitti siellä kidutusta. Liittoutuneet yrittivät kahdesti ilmapommittaa rakennusta, mutta molemmilla kerroilla pommit menivät ohi. Uudenvuodenaaton 1944 pommituksessa tuhoutui viereinen rakennus osoitteessa Drammensveien 2, johon rakennettiin myöhemmin ulkoministeriön päämaja. Toinen pommi räjähti täyden raitiovaunun vieressä, ja myös kuninkaallisen linnan puistoon syntyi kraatereita. Virallisten lukujen mukaan 77 norjalaista siviiliä sai surmansa pommituksissa.
Juha Rantasila -palkinto
Palkinnon saajat
* Janne Niskalan maalimäärä kaudella 2014–2015 oli sama kuin Ässien Esa Lindellillä. Molemmat tekivät myös yhtä paljon voittomaaleja. Kilpailun käänsi Niskalan eduksi kolmantena tarkasteltu laukaisuprosentti, joka Niskalalla oli 5,1 % ja Lindellillä 4,2 %.
Victoria terrasse
Sodan jälkeen rakennuksessa rakennus on ollut poliisilaitoksen ja ulkoministeriön käytössä. Poliisilaitos muutti rakennuksesta vuonna 2000 ja ulkoministeriö on siirtymässä hallintokortteliin vuonna 2025. Tämän johdosta Victoria terrasse aiotaan myydä.
Juha Rantasila -palkinto
Palkinnon saajat
** Pelicansin Juha Leimu teki kaudella 2016–2017 saman verran maaleja kuin Lukon Janne Niskala, mutta Leimu teki yhden voittomaalin enemmän kuin Niskala.
Victoria terrasse
Victoria terrasse on nimetty tuolloisen Ruotsi-Norjan kruununprinssin Kustaa V:n puolison Viktorian mukaan.
Sirkjärvi
right|thumb|240px|Sirkjärvi syksyllä 2004 Sirkjärvi on kylä Lappeenrannan kaupungissa. Aiemmin Sirkjärvi kuului Säkkijärveen ja vuoden 2009 loppuun saakka Ylämaahan. Se sijaitsee Ylämaan kirkonkylältä pohjoiseen noin 10 kilometriä Pulsantietä Lappeenrantaan päin. Sirkjärven vieressä Pulsantien varrella sijaitsee Lyijysen kylä.
Nimensä Sirkjärven kylä on saanut kylän alueella eteläsuunnassa sijaitsevasta samannimisestä Sirkjärvestä. Sirkjärven lisäksi kylän lähellä pohjoissuunnassa ovat Myllyjärvi ja Pöllöslampi. Sirkjärvestä laskee puro Myllyjärveen ja siitä edelleen Ylämaan kirkonkylän kautta Vilajokeen ja siitä edelleen Itämereen. Sirkjärven kylässä on vakituisia asukkaita noin 130 henkeä, mutta kesäisin asukasmäärä kolminkertaistuu. Sirkjärvellä toimii kylätoimikunta ja metsästysseura.
1960-luvulla Sirkjärven kylässä on toiminut saha.
Ferdinand Löwe
thumb|Ferdinand Löwe. Ferdinand Löwe (19. helmikuuta 1865 – 6. tammikuuta 1925) oli itävaltalainen säveltäjä.
Löwe johti vuosina 1897–1898 ja 1908–1914 Münchenin filharmonista orkesteria. Lisäksi hän oli Wienin sinfoniaorkesterin ensimmäinen ylikapellimestari vuosina 1900–1925. Häntä seurasi Wilhelm Furtwängler.
Löwe oli varsinkin tärkeä Anton Brucknerin sinfonioiden popularisoija. Hän teki itse Brucknerin yhdeksänteen sinfoniaan huomattavia muutoksia ennen tämän ensiesitystä. Brucknerin alkuperäinen versio esitettiin vasta vuonna 1932.
HoBao
pienoiskuva|HoBaon logo. HoBao (HoBao Enterpricing CO. LTD) on taiwanilainen polttomoottorikäyttöisiä radio-ohjattavia pienoisautoja (RC) valmistava yritys. Tehdas valmistaa RC-autoja ja moottoreita eri kokoluokkiin. Valmistuksessa käytettävät pääraaka-aineet ovat muovikomposiitit ja alumiini. HoBao on perustettu 1988 ja pääkonttori sekä tehdas sijaitsevat Taiwanin pääkaupungissa Taipeissa.
Mallinimet
Esim. Hobao Hyper 8-nimessä Hyper on mallinimi ja numero merkitsee sitä, kuinka vanha malli on (mitä suurempi numero, sitä uudempi malli). Malleja ovat olleet ainakin:
Fissiili
Ydinasemateriaali
Aine voi sisältää fissiileja tai epäfissiilejä nuklideja erilaisissa suhteissa. Jos aine sisältää riittävästi (massa) ja riittävällä tiheydellä (isotooppinen rikastusaste) fissiilejä nuklideja ts. niitä sisältäviä isotooppeja, voidaan aineella saavuttaa kriittinen massa ja ainetta voidaan kutsua ydinasemateriaaliksi tai fissiiliksi materiaaliksi.
Ydinpolttoaine ei ole fissiiliä materiaalia, eikä ydinasemateriaalia, sillä fissiilien nuklidien isotooppinen rikastusaste siinä on tavallisesti (kevytvesireaktori) 2–5 % luokkaa. Tällainen ydinpolttoaine ei voi saavuttaa kriittistä massaa millään määrällä, sillä fissiilien nuklidien tiheys on liian pieni määrästä riippumatta. Yleiskielessä ydinpolttoaineesta joskus puhutaan "fiissiilinä aineena", vaikka vain pieni osa aineesta sisältää fissilejä nuklideja/isotooppeja. Pieniä määriä fissiiliä materiaalia voidaan lisätä ydinpolttoaineeseen utilisaatio-tarkoituksessa, mutta ydinpolttoaine ei voi olla kokonaan fissiiliä materiaalia.
Ydinasemateriaali tai fissiili materiaali aiheuttaa (aina) ydinräjähdyksen, jos ja kun se saavuttaa kriittisen massan. Kriittinen massa riippuu kuitenkin monesta tekijästä kuten ainakin vapaiden neutronien määrästä ja energiasta, fissiilin aineen energiasta, määrästä, isotooppipuhtaudesta ja muodosta.
Fissiilit isotoopit
Ainoa merkittävissä määrin luonnossa esiintyvä fissiili isotooppi on uraanin 235-isotooppi. U-235:ttä on noin 0,72 % kaikesta luonnossa esiintyvästä uraanista.
Toinen merkittävä fissiili isotooppi on keinotekoisesti valmistettu plutoniumin 239-isotooppi. Sitä voidaan valmistaa melko yleisesti luonnossa esiintyvästä U-238-isotoopista neutronipommitus-menetelmällä. Pu-239 ja muitakin plutoniumin isotooppeja syntyy absorption eli neutronikaappauksen ja transmutaation eli radioaktiivisen hajoamisen seurauksena.
Kolmas merkittävä fissiili isotooppi on uraanin 233-isotooppi. Isotooppia voidaan valmistaa luonnossa esiintyvästä toriumista (joka on lähes 100 % Th-232-isotooppia) ns. torium-ydinpolttoainekierron avulla. U-233 isotooppia voidaan sitten soveltaa ydinenergian tuotantoon mm. sulasuolareaktorissa.
Kattavampi, muttei täydellinen, luettelo fissiileistä nuklideista:
William S. McCune
William S. McCune (1909 – 1998) oli yhdysvaltalainen lääkäri, joka kuvasi ensimmäisenä endoskooppisen retrogradisen kolangiopankreatikografian eli sappi- ja haimateiden tähystyskuvauksen tekniikan vuonna 1968. Hänen käyttämänsä laitteisto ja tekniikka oli karkeaa ja vasta alkutekijöissään, mutta McCune todisti, että sappi- ja haimateihin on mahdollista päästä käsiksi ilman leikkausta. McCune toimi kirurgina George Washington Universityssa Washington, DC:ssa.
Liu Yingzi
Liu Yingzi (s. 27. tammikuuta 1971 Hunan) on kiinalainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Liu Yingzi on saavuttanut MM-kilpailuissa trapissa henkilökohtaisen maailmanmestaruuden kahdesti (2007 ja 2011), yhden hopean 2010 ja kolme joukkuehopeaa (2001, 2003 ja 2007), sekä kaksoistrapissa joukkuepronssia (1994).
Antero Luomajärvi
Antero Eero Eevertti Luomajärvi (s. 11. helmikuuta 1943 Hämeenkyrö) on suomalainen agronomi, maanviljelijä ja eläköitynyt opettaja ja rehtori, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Nikolai Gogol
Perhe, lapsuus ja nuoruus
Nikolai Gogol syntyi puolalaistaustaiseen Gogol-Janovskyin aatelissukuun perheensä Janovštšinan (ven. Яновщинa) maatilalla lähellä Sorotšintsia, lähellä Psel- jokea, Pultavan ja Mirgorodin piirien rajalla Pultavan kuvernementissa (nyk. Ukraina). Gogolin isoisä oli merkitty aatelisten luetteloon (ns. 'Samettikirja', ven. Дворянской грамоте) vuonna 1792, johon merkittiin vain syntyperäiset aateliset, ei niitä, jotka saivat arvonimen sotilasansioista, virka-ansioista tai vuoden 1661 aatelisasetuksesta. Isänsä pyynnöstä Nikolai Janovskyi tunnustettiin vuonna 1820 aatelismieheksi, ja vuonna 1821 hänelle annettiin sukunimi Gogol-Janovskyi, josta hän käytti vain ensimmäistä osaa. Hänen isänsä oli näytelmäkirjailija, innokas teatterinharrastaja ja maanomistaja Vasyl Hohol-Janovskyi.
Gogolin vanhempia pidettiin keskiluokan maanomistajina, heillä oli 1 000 hehtaaria maata ja 400 'sielua' eli täysi-ikäistä miespuolista maaorjaa. Perheeseen kuului Nikolain lisäksi viisi lasta: veli Ivan (1810-1819) sekä sisaret Maria (1811-1844), Anna (1821-1893), Jelizaveta (1823-1864) ja Olga (1825-1907). Pojista siis ainoastaan Nikolai eli aikuiseksi. Gogolin suvussa oli monia kirjallisesti lahjakkaita ihmisiä. Hänen äitinsä oli varakkaasta aatelisuvusta peräisin olevan Maria Ivanovna Kosiarovskaja-Šerbak (ukr. Косяровська Марія Іванівна, 1791-1868), joka kävi laajaa kirjeenvaihtoa monien kirjailijoiden kanssa.
Kymmenenvuotiaana Gogol vietiin Pultavaan yksityisopettajan luo valmistautumaan lukio-opintoihin. 12-vuotiaana hän aloitti seitsemän vuotta kestäneet lukio-opinnot Nežinin (ukr. Nižynin) kymnaasin sisäoppilaitoksessa. Gogol oli kouluaikoinaan kiinnostunut kirjallisuudesta ja teatterista, ja hän näytteli ja ohjasi itsekin. Gogol ei ollut ahkera oppilas, mutta hänellä oli erinomainen muisti, hän valmistautui kokeisiin muutamassa päivässä ja siirtyi luokalta toiselle. Hän oli erittäin heikko kielissä ja edistyi vain piirtämisessä ja venäläisessä kirjallisuudessa. Koulun kirjallisuudenopettaja Nikolski ylisti lähinnä 1700-luvun venäläisen kirjallisuuden merkitystä eikä hyväksynyt Aleksandr Puškinin ja Vasili Žukovskin nykyrunoutta, mikä kuitenkin vain lisäsi lukiolaisten kiinnostusta romantiikan kirjallisuuteen.
Isän kuolema vuonna 1825 oli raskas isku koko perheelle. Vasyl Hohol-Janovsky haudattiin kotitilalleen Janovštšinaan. Vastuu lankesi ainoalle pojalle, 16-vuotiaalle Nikolaille, joka neuvoi ja rauhoitteli hermoherkkää sekä taikauskoista äitiään sekä joutui miettimään omaa tulevaisuuttaan. Äiti Maria Ivanovna jumaloi esikoispoikaansa, piti häntä nerona ja antoi hänelle viimeisetkin vähäisistä varoistaan ​​varmistaakseen tämän elämän Nižynissä ja myöhemmin Pietarissa. Nikolai maksoi äidilleen takaisin kiihkeällä lapsellisella rakkaudella, mutta heidän välillään ei ollut täydellistä ymmärrystä ja luottamusta. Myöhemmin Gogol luopui perintöosuudestaan ​​sisartensa hyväksi voidakseen omistautua kokonaan kirjallisuudelle. Hän huolehti että sisaret saivat hyvän koulutuksen julkisista varoista Isänmaallisessa instituutissa (ven. Патриотическим институт) Pietarissa. Gogolin setä avusti tyttöjen elatuksessa.
HMS Tireless (S88)
Valmistus
Alus tilattiin 5. heinäkuuta 1979 Vickers Shipbuilding and Engineeringiltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 6. kesäkuuta 1981. Se laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1984 kumminaan rouva Sue Squires ja otettiin palvelukseen 5. lokakuuta 1985.
Nikolai Gogol
Pietarin aika
Valmistuttuaan lukio-opinnoista vuonna 1828 Gogol muutti Pietariiin, jossa julkaisi salanimen turvin romantiikan ja idyllirunouden perinnettä jatkaneen runoelmansa Hans Küchelgarten vuonna 1829. Runon saaman kielteisen kritiikin jälkeen Gogol ei enää koskaan julkaissut runoja. Hän hankki käsiinsä kaikki myymättömät kappaleet ja poltti ne. Sen jälkeen hän matkusti pariksi kuukaudeksi Saksaan.
HMS Tireless (S88)
Palvelus
Palvelukseen otosta alkaen alus teki ensimmäisten kuuden vuoden aikana lukuisia purjehduksia maailman merillä. Alus oli ensimmäisen kerran modernisoitavana ja polttoaineen vaihdossa 1996, mistä se palautettiin palvelukseen 1999. Aluksen ydinreaktorin jäähdytysjärjestelmässä oli vuoto toukokuussa 2000, mutta radioaktiivista materiaali ei päässyt ympäristöön. Alus pääsi apukoneella Gibraltarille, jossa vika todettiin luultua suuremmaksi. Se joutui viipymään 7. toukokuuta 2001 asti korjattavana Gibraltarin telakalla. Aluksen olo Gibraltarilla aiheutti poliittisen kriisin Espanjan kanssa.
Nikolai Gogol
Pietarin aika
Isänsä kuoltua Gogol otti työn virkamiehenä sisäministeriön valtiontalouden ja maa-asiain osastolla vuosina 1829-1831 ja kirjoitteli vapaa-ajallaan Ukrainasta kertovia kertomuksia, joita julkaistiin pietarilaisessa lehdessä. Työpaikalla kertyneistä kokemuksista hän hyödynsi myöhemmin novelleissa, jotka tyypittelivät sekä romantiikan että realismin keinoin 1800-luvun keisari-Venäjän pikkuvirkamiehiä.
HMS Tireless (S88)
Palvelus
Alus kohtasi 19. huhtikuuta 2004 USS Hamptonin napajään alla, jonka jälkeen alukset nousivat jään läpi pohjoisnavalle. Alus suututti uudelleen espanjalaiset 2004, kun se vieraili Gibraltarilla 9.-15. heinäkuuta.
Nikolai Gogol
Pietarin aika
Gogolin varhaiset kertomukset julkaistiin vuosina 1831–1832 kahdessa kokoelmassa, ja ne saivat Pietarissa ja Moskovassa paljon myönteisiä arvosteluja. Realismia ja fantasiaa yhdistelevissä novelleissaan Gogol yhdistää ukrainalaisia kansantarinoita saksalaisen romantiikan kirjalliseen ja filosofiseen mielikuvitukseen. Samoihin aikoihin Gogolilla oli intohimo Ukrainan kasakkojen historiaan ja hän yritti saada viran Kiovan Pyhän Vladimirin keisarillisen yliopiston historian laitokselta. Aleksandr Puškinin ja Venäjän opetusministeri Sergei Uvarovin tuesta huolimatta virkamiehet estivät nimityksen sillä oikeutetulla perusteella, että Gogol oli virkaan epäpätevä. Kirjailijanura urkeni alkuhankaluuksien jälkeen. 1830-luvun alussa Gogol tutustui tärkeisiin vaikuttajiin Vasili Żukovskiin ja Pjotr Pletnoviin. Pletnjov esitteli Gogolin Aleksandr Puškinille. Tämä kannusti ja ohjasi mielellään nuorempaa kirjailijaa. Kaksi Gogolin suurteosta Reviisori ja Kuolleet sielut saivat luultavasti alkunsa Puškinilta lainatuista ideoista.
Vuosina 1834-1835 Gogol oli historian tuntiopettajana tyttöjen sisäoppilaitoksessa ja sai sitten keskiajan historian apulaisprofessuurin keisarillisesta Pietarin yliopistosta, johon hänellä ei ollut mitään akateemista pätevyyttä. Hän luennoi yliopistossa vain vuoden ajan, kunnes häntä pyydettiin lähtemään johtuen hänen liiallisesta mielikuvituksestaan, epäsäännöllisestä ja epäselvästä opetuksestaan eikä hänen näkemyksiään ymmärretty niin kuin hän olisi itse halunnut.
Gogolin esseitä taiteesta, historiasta ja kirjallisuudesta julkaistiin vuonna 1835 kokoelmassa Arabeski. Kokoelmaan kuului myös kolme uutta ja merkittävää novellia, Muotokuva, Nevan valtakatu ja Mielipuolen päiväkirja. Seuraavina vuosina Gogol julkaisi niin ikään arvostetut novellinsa Nenä (1836) ja Päällysviitta (1839). Gogolin novelleissa on usein ironista yhteiskuntakritiikkiä. Niiden kerronta on suoraviivaista, vaikka juoni onkin fantasianomainen. Gogolin muita merkittäviä teoksia ovat satiirinen näytelmä Reviisori (1836) ja romaani Kuolleet sielut (1842 ja 1855). Reviisori aiheutti suuren kohun ja jonkinmoisen skandaalin satiirisuutensa vuoksi. Tunteellinen Gogol järkyttyi tästä ja lähti äidiltään kavaltamillaan kotitilan lainanlyhennykseen tarkoitetuilla rahoilla maanpakoon Eurooppaan, alkuperäisenä tarkoituksenaan nousta Danzigissa Amerikkaan lähtevään laivaan.
Aika Euroopassa ja sen jälkeen
Roomassa Gogol vietti eniten aikaa, siellä hän tapasi muun muassa kaupungissa vierailleita venäläisiä kirjailijoita kuten Vasili Žukovskin. Roomassa hänellä oli loppuvuodesta 1838 alkanut syvä ystävyys tai ehkä rakkaus 23-vuotiaaseen, kruununperillisen adjutanttina palvelleeseen saksalais-puolalaistaustaiseen kreivi Josif Mihailovitš Vielgorskiin (ven. Ио́сиф Миха́йлович Виельго́рский, 1817- kesäkuu 1839), joka oli tullut hoidattamaan tuberkuloosiaan. Vielgorsky oli syntyisin taiteellisesta perheestä, hänen isänsä oli amatöörisäveltäjä ja hovivirkamies, kreivi Mihail Jurjevitš Vielgorski (1788-1856) ja hyvän ulkonäkönsä ansiosta Josif oli ollut mallina taidemaalari Aleksandr Ivanoville. Sukutarinan mukaan Gogol olisi ollut rakastunut myös Josifin nuorempaan sisareen Anna Mihailovnaan. Gogol kirjoitti tästä suhteesta keskeneräisessä Illat huvilassa (ven. Ночи на вилле) -teoksessaan.
Vuonna 1848 Gogol teki pyhiinvaellusmatkan Palestiinaan. Näin ollen Gogolin pääteos vuonna 1842 ilmestynyt Kuolleet sielut on kirjoitettu suurimmaksi osaksi Venäjän ulkopuolella. Huhtikuussa 1848 Gogol palasi Venäjälle ja vietti viimeiset vuotensa levottomassa liikkeessä ympäri maata muun muassa Odessassa ja Leo Tolstoin luona. Vieraillessaan Pietarissa ja Moskovassa hän yöpyi ystävien, kuten Mihail Pogodinin ja Sergei Aksakovin luona. Hän vietti myös paljon aikaa vanhojen ukrainalaisten ystäviensä kasvibiologian professori, historioitsija ja kirjailija Mihailo Oleksandrovitš Maksimovitšin (1804-1873) ja professori, slavisti Osip Maksimovitš Bodianskin (1808-1877) kanssa.
Vuonna 1851 hän asettui Moskovaan, missä hän asui ystävänsä kreivi Aleksandr Petrovitš Tolstoin (1801-1873) talossa (nro 7 Nikitski-bulevardilla), jossa hän viimeisteli Kuolleiden sielujen toisen osan käsikirjoitusta. Vuoden 1852 tammi-helmikuussa hän tiivisti suhdettaan staretsiin eli henkiseen vanhimpaan, Rževin arkkipappi Matvei Konstantinovskiin, jonka kanssa hän oli ollut kirjeenvaihdossa vuodesta 1849 lähtien. Konstantinovski näyttää vahvistaneen Gogolissa kadotuksen (tuomion) pelkoa korostamalla hänen fiktiivisen kirjoitustyönsä syntisyyttä, hän on nähtävästi ainoa ihminen, joka luki Kuolleiden sielujen toisen osan käsikirjoituksen kokonaisuudessaan. Liiallisuuksiin mennyt askeettinen elämä ja paastoaminen heikensi hänen terveyttään ja kirjailija vaipui syvään masennukseen.
Perintö
Gogol kuoli Moskovassa 21. helmikuuta 1852 poltettuaan isä Matvei Konstantinovskin 4. helmikuuta antamasta käskystä elämänsä viimeisinä päivinä suuren osan Kuolleiden sielujen kakkososan eli Danten Jumalaisen näytelmän Kiirastulta vastaavan osan käsikirjoituksesta, jota hän oli työstänyt kymmenen vuotta. Hän oli ehtinyt esitellä sitä toisille kirjailijoille, muun muassa Sergei Aksakoville. Vaikka nuorena kuolleen Gogolin tuotanto ei ole kovinkaan laaja, häntä pidetään Venäjällä ja ulkomailla hyvin merkittävänä novellikirjallisuuden uudistajana.
Nykylääketieteellisen tutkimuksen mukaan todennäköisin kuolinsyy oli haimasyöpä, johon kirjailijan raju painonlasku, ravinnosta kieltäytyminen ja nielemisvaikeudet viittaavat. Nikolai Gogol haudattiin Danilovin luostaria lähellä olevalle hautausmaalle Moskovaan, vuonna 1931 hautaus siirrettiin luostarin purkutöiden vuoksi Novedevitšin hautausmaalle. Neuvostoliitossa virisi sitkeä huhu, että kirjailija olisi haudattu elävänä. Tähän voi olla syynä se, että Gogolista tehdyssä kuolinnaamiossa toinen silmä oli jäänyt auki. Kuolinnaamion tehnyt kuvanveistäjä Nikolai Ramazanov todisti, että vainajassa olivat näkyvillä selvät kuolemanjälkeisen hajoamisen merkit.
Kirjallinen tyyli
thumb|Nikolai Gogol polttaa Kuolleet Sielut -kirjan käsikirjoituksen toisen osan. [[Ilja Repinin maalaus vuodelta 1909, Tretjakovin galleria.]] Gogolin tuotanto osuu aikakauteen, jolloin Venäjällä vallitsi kamppailu länsimielisten uudistajaliberaali narodnikkien ja slavofiilisten konservatiivien välillä. Liberaalit hyödynsivät Gogolin teoksia niiden satiirisuuden vuoksi, mutta Gogolia itseään ei pidetty välttämättä reformistina. Loppuvuosien Gogolia monet reformistit pitivät jo kiihkouskonnollisena vanhoillisena.
Nikolai Gogol kirjoitti niin omaleimaista proosaa, että gogolilaisesta kerronnasta on kiteytynyt tyylikäsite. Gogolin kertoja värittää, rönsyilee ja vangitsee lukijan huomion kielenkäyttöönsä. Tähän tyyliin kuuluvaa huumoria on kutsuttu lörpöttelyksi, joskaan sellaisenaan nimitys ei paljasta, että Gogolin tyyli on huippuunsa viritettyä sanataidetta. Gogolista alkaa venäläisen proosan kansanomaisesti humoristinen skaz-perinne (kerrontatekniikka, joka luo vaikutelman ääneen kerrotusta). Toisaalta gogolmainen kerronta ei vaikuta pelkästään humoristiselta, vaan siihen liittyy juonen fantastisuus, henkilöhahmojen kokonaisvaltainen groteskius ja paikoittain teoksen maailmankuvan eksistentiaalinen kammottavuus.
Kotiseudun Pultavan elävästä kansanperinteestä ja isän teatteriharrastuksesta jäi tunnistettavat jäljet Gogolin ajatteluun. Hän oli luontainen imitaattori, joka vaivatta eläytyi ihmisten puheisiin ja matki niitä erehdyttävästi. Äidiltään kirjailija sai uskonnollisen kasvatuksen, joka myös muovasi hänen mielenlaatuaan. Usein esitetään, että kirjailija oli aikuisena askeettisen ankara itseään kohtaan eikä hänellä ollut syviä tunnesuhteita naisiin, vaan pikemminkin miesystäviin. Gogolin kuvaamat naishahmot onkin usein todettu jollain tavoin kaavamaisiksi.
Gogolin arvostelijoiden mielestä hän ei pitänyt moniakaan asioita tekstissään pyhänä. Gogol itse sen sijaan näki suhtautumisensa Venäjän kansaan sentimentaalisena eli tunteellisena. Pääteoksessaan Kuolleet sielut hän aloittaakin erään kappaleen kuvaamalla syvää kiintymystään tavallisiin venäläisiin ja selittäen hellittelevää suhtautumistaan henkilöhahmoihinsa ”maailmalle näkymättöminä kyyneleinä näkyväisen naurun alta”. Dostojevski siteeraakin kyseistä lausetta rienaavaan sävyyn Riivaajat -teoksessaan. pienoiskuva|Nikolai Gogol, Otto Friedrich Theodor von Möller, 1840-luku pienoiskuva|Nikolai Gogol, Otto Friedrich Theodor von Möller, 1840-luvun alku, Ivanovon kokoelma Poliittisilta ja yhteiskunnallisilta mielipiteiltään Gogolin on usein jälkikäteen arvioitu olevan konservatiivinen eli vanhoillinen. Gogolin eräs kirjeenvaihto arvostelijoittensa kanssa on julkaistu kirjanakin. Kyseinen teos eittämättä selittäisi, että jopa kapinallisenkin pintansa alla Gogolilla oli varsin konservatiivinen arvomaailma. Useimmiten hänen perinteisiä arvoja ja tabuja kunnioittamaton tyylinsä vain leimattiin kapinalliseksi tai jopa rienaavaksi.