cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siperian historia
Pian syntyi kuitenkin ristiriitoja Venäjän kanssa, joka pyrki innokkaasti hankkimaan lisäalueita idästä 1500-luvulla (Kazan 1552, Astrahan 1554, Sibirin kaupunki 1583 ja vähitellen koko tataarivaltakunta). Venäläiset tunkeutuivat seudulle 1600-luvulla jokia pitkin, perustivat useita kaupunkeja (Tomsk 1604, Jenisejsk 1619, Jakutsk 1632) ja pääsivät 1619 Ohotanmerelle. Vuoden 1680 rajajärjestelyissä Kiinan ja Venäjän väliseksi rajaksi määrättiin Jablonovyivuoret, mikä rajasi Siperian alueen etelästä. Nykyisin Siperian kielellinen kirjo on laaja, kun alueelle on tunkeutunut Venäjän vallan aikana ja neuvostoaikana myös slaavilaisten kielten puhujia.
Siperiaa on käytetty vuodesta 1593 karkotusalueena, jonne aluksi lähetettiin törkeistä rikoksista tuomittuja sotavankeja ja 1700-luvulta lähtien sotavankeja ja poliittisia vankeja. 1900-luvulla alueelle alettiin perustaa myös pakkotyöleirejä. Neuvostoliitossa 1930-luvun lopulla alkaneet Josif Stalinin poliittisista syistä toimeenpannut vainot vaativat n. 1,5 miljoonaa ihmishenkeä.
Kehä IV
thumb|256px|Kartta pääkaupunkiseudun kehäteistä Kehä 4 on Helsingin seudulle suunniteltu uusi kehätie. Tie kulkisi valtatieltä 4 (Lahdenväylä) kantatielle 45 (Tuusulanväylä) nykyisen seututien 152 (Kulomäentie) reittiä ja siitä edelleen Helsinki-Vantaan lentoaseman pohjoispuolitse valtatielle 3 (Hämeenlinnanväylä) olevan Klaukkalan ohikulkutien liittymän kohdalle.
Projektin pohjana on seututien 152 leventäminen 2+2-kaistaiseksi. Tietä jatkettaisiin lentoaseman pohjoispuolitse Katriinantielle ja edelleen Hämeenlinnanväylälle. Hankkeesta on toteutettu ympäristövaikutusten arviointi vuosina 1995–1996.
Kehä 4 on Uudenmaan tiepiirin vireille saattama hanke. Pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunnan (YTV) tekemässä pääkaupunkiseudun liikennejärjestelmäluonnoksessa vuodelle 2007 Kehä IV on merkitty vuosien 2016–2030 välillä toteutettavaksi hankkeeksi. Voimassa olevassa vuoden 2002 liikennejärjestelmäsuunnitelmassa Kehä 4:n itäosa (nykyinen seututie 152) on merkitty toteutettavaksi vuosina 2020–2029 ja länsiosa Tuusulanväylältä Hämeenlinnanväylälle vuoden 2030 jälkeen.
Nykyisellään hanke on herättänyt huomattavasti vastustusta vantaalaisten keskuudessa sen mahdollisten ympäristötekijöiden vuoksi eikä Kulomäentien kehittämistä uudeksi kehätieksi ole muutenkaan katsottu Vantaan kannalta erityisen merkittävänä. Myös yksityisomistuksessa olevien maa-aluiden pakkolunastukset ovat herättäneet paljon kohua.
Majakkalaiva Plevna
Alus sijoitettiin aluksi Nahkiaisen matalikolle Merenkurkkuun. Siinä oli kaksi öljykäyttöistä valolaitetta sekä höyrykattila sumusireeniä ja ankkurivinssiä varten. Aluksessa oli myös purjeet, joskin yleensä sen toi paikalleen ja haki telakalle hinaaja. Kuten tapa oli, alus sai nimen Nahkiainen sijoituspaikkansa mukaan. Majakkalaivana sen miehitys oli päällikkö, kaksi perämiestä ja viisi miestä.
Vuonna 1900 se siirrettiin Plevnan matalikolle Kemin ulkopuolelle ja sai uuden nimen Plevna, joka 1930-luvulla suomalaistettiin muotoon Kemi. Alukseen vaihdettiin samaan aikaan kaasuvalomajakka. Se oli viimeinen vanhanaikainen koneeton majakkalaiva.
Alus poistettiin majakkalaivan tehtävistä vuonna 1956, kun tilalle saatiin Rauman edustalta vapautunut modernimpi höyrykonekäyttöinen alus. Vanhempaa alusta kutsuttiin laitoksen sisäisessä kielenkäytössä tsaarinaikaisella nimellään, ettei se sekaantuisi uudemman kanssa.
Poistettu majakkalaiva muutettiin asuntolaivaksi ja se sai väliaikaisen nimen MKH 4. Pian se sai uuden nimen Kuohu ja siitä tehtiin merenmittaajien asunto- ja piirustussalialus, jota hinasi perässään toinen entinen majakkalaiva eli tukialus Pauha. Miehitys kasvoi nyt liki viisinkertaiseksi: miehistöä tuli entisen neljän sijaan yhdeksäntoista henkeä.
Vuonna 1978 yhdistelmä hajosi: Pauha siirtyi työskentelemään Saimaalle, kunnes vuonna 1979 uudet tukialukset Linssi ja Sesta valmistuivat.
Pauha tuhoutui Venäjän puolella Suomenlahdella matalikolle ajelehdittuaan syksyllä 1980 ja Kuohu romutettiin samoihin aikoihin.
Veikko Kostiainen
pienoiskuva|Veikko Kostiainen Valio-Jukolan kilpailunjohtajana vuonna 2012.
Veikko Kostiainen (9. helmikuuta 1942 Puumala – 1. syyskuuta 2013 Tuusula ) oli suomalainen suunnistaja.
Keravan Urheilijoita, Tuusulan Voima-Veikkoja, Lieviskän Pyrintöä ja Suunta -57:ää edustanut Kostiainen oli kaksi kertaa mukana suunnistuksen MM-kilpailuissa. Friedrichrodassa vuonna 1970 hän juoksi viestissä viimeisen osuuden tuoden Suomen joukkueen neljäntenä maaliin. Stare Splavyssa 1972 hän suunnisti henkilökohtaisella matkalla 13:nneksi. Viestin kolmannella osuudella Risto Nuuros leimasi väärällä rastilla ja Suomen joukkue hylättiin.
Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa 1969 Kostiainen saavutti hopeaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että viestissä. Henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden hän voitti vuonna 1969. Kainuun rastiviikon kokonaiskilpailun hän voitti viidesti ja Kansainvälisen sotilasurheiluliiton (CISM) mestaruuden kolmena vuonna. Jukolan viestissä Keravan Urheilijat ylsi kolmanneksi vuonna 1973 Kostiaisen juostessa ankkuriosuuden.
Hiihtosuunnistuksessa Kostiainen voitti viestin Suomen-mestaruuden Keravan Urheilijain joukkueessa vuosina 1969 ja 1970.
Puolustusvoimien palveluksesta Kostiainen jäi eläkkeelle kapteenina vuonna 1988 toimittuaan viimeksi Taistelukoulun komentotoimiston päällikkönä. Kotikunnassaan Tuusulassa hän oli kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsen.
Allan Octavian Hume
thumb|250px|Allan Octavian Hume. Allan Octavian Hume (6. kesäkuuta 1829 St Mary Cray, Kent – 31. heinäkuuta 1912) oli englantilainen poliitikko, lintutieteilijä ja brittihallinnon virkamies Intiassa.
Nuoruus
Allan Octavian Humen isä oli Joseph Hume (1777–1855), radikaali parlamenttiedustaja. Allanin syntymäpaikasta on epäselvyyttä, joidenkin lähteiden mukaan se oli Montrosessa, Skotlannissa. Allan Hume kävi koulunsa Haileybury Training Collegessa, entiseltä nimeltään East India Company College. Hän opiskeli lääketiedettä ja kirurgiaa University College Hospitalissa Lontoossa. Vuonna 1849 hän purjehti Intiaan ja vietti seuraavat vuodet Bengalin brittihallinnossa Etawahissa, Uttar Pradeshissa. Hän eteni nopeasti urallaan nousten piirikuntavirkailijaksi, joka esitteli ilmaista alkeiskoulua ja perusti paikallisella kielellä toimitetun sanomalehden Lokmitra (The People's Friend, Kansan ystävä).
Vuonna 1853 Hume avioitui Mary Anne Grindallin kanssa.
Koulutuksen edistäminen
Hume otti koulutuksen sydämenasiakseen ja perusti apurahoja korkeamman asteen koulutukseen. Vuonna 1860 hänelle myönnettiin Companion of the Bath ansioista sepoykapinassa 1857. Samana vuonna hän oli perustamassa 181 koulua, joissa oli 5 186 oppilasta (näistä kaksi oli tyttöjä). Vuonna 1867 hänestä tuli luoteisprovinssin tullilaitoksen komissaari ja 1870 keskushallinnon alaisen maataloudesta vastaavan viraston pääjohtaja. Vuonna 1879 hänet alennettiin piirikunnalliseen virkaan Allahabadiin.
Puoluetoiminta
Vuonna 1882 Hume luopui virastaan. Hän kirjoitti vuonna 1883 avoimen kirjeen Kalkutan yliopiston valmistuneille opiskelijoille ja kutsui heidät perustamaan oman poliittisen puolueen. Tämä johti Intian kansalliskongressin perustamiseen Bombayssa 1885. Hume toimi puolueen pääsihteerinä vuoteen 1908. Yhdessä Sir William Wedderburnin (1838–1918) kanssa he tekivät intialaisille mahdolliseksi poliittisen järjestäytymisen itsehallintoon valmistauduttaessa.
Lintutieteilijä
Jo nuorena Hume oli kiinnostunut tieteestä ja varsinkin lintutieteestä. Intiassa hän järjestelmällisesti keräsi ja tutki lintuja, kunnes hänen aasialaisten lintujen kokoelmansa oli maailman laajin. Hän säilytti kokoelmaa kotimuseossa Simlassa. 1884 hän lahjoitti kokoelman British Museumille ja Richard Bowdler Sharpe lähetettiin paikan päälle Simlaan siihen tutustumaan. Kokoelman siirryttyä British Museumille siihen kuului kaikkiaan 82 000 näytettä, joista 75 577 lopulta asetettiin näytteille museossa. Kokoelma käsitti seuraavan määrän eri linturyhmiä:
Hume nimesi ja kuvaili suuren määrän uusia lintulajeja, muun muassa aavikkopöllön ja arabianpikkutiiran. 1869 Hume keräsi intianruokokerttusen, joka oli ainoa havainto lajista aina vuoteen 2006, jolloin se havaittiin luonnossa. 1872 Hume alkoi julkaista neljännesvuosittain ilmestyvää lintulehteä Stray Feathers - A journal of ornithology for India and dependencies.
Vanhuus
Mary Anne Grindall kuoli 1890. Heidän ainoa tyttärensä oli leski, jonka mies Ross Scott oli jonkin aikaa Oudhin (Awadh) oikeuskomissaari. Hume jätti Intian 1894 ja asettui Lontooseen, jossa hän kuoli 1912. Hänen tuhkansa on haudattu Brookwoodin hautausmaalle.
Hätäraketti
thumb|Oranssia savua kehittävä savurasia, punainen laskuvarjoraketti ja punainen käsisoihtu Hätäraketti on erityisvalmisteinen punaista valoa levittävä rakettiammus, jolla ilmaistaan merihätää ja pyydetään apua. Se laukaistaan kädestä tai ammutaan merkinantopistoolilla, ja se kohoaa tyypistä riippuen noin 60 - 400 metrin korkeuteen, jolloin siinä oleva laskuvarjo aukeaa ja raketti leijuu hitaasti alaspäin. Paloaika vaihtelee 40 sekunnista jopa hiukan yli minuuttiin, tyypistä riippuen. Punaisia hätäraketteja ja punasoihtuja on tarkoitus käyttää pimeän aikaan, oranssisavuja valoisalla.
Selina Heregger
Selina Heregger (s. 29. huhtikuuta 1977) on itävaltalainen alppihiihtäjä. Hän saavutti vuonna 2005 päättyneellä urallaan maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia syöksylaskussa. Maailmancupin osakilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan toiseksi syöksylaskussa ja kolmanneksi alppiyhdistetyssä.
Hätäraketti
Merihädän ilmaisemiseen on olemassa myös erityisiä käsisoihtuja, joita käytetään hätämerkin antamiseen näköetäisyydeltä, sekä savurasia, joka sytytettynä heitetään veteen, jossa se kehittää paksua oranssinväristä savua. Savurasia on hyödyllinen lähinnä päiväsaikaan tehdyissä ilmaetsinnöissä.
Selina Heregger
Heregger voitti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 1996 kultaa syöksylaskussa ja yhteistuloksissa sekä saavutti hopeaa suurpujottelussa. Aikuisten MM-kilpailuissa 2001 hän saavutti syöksylaskussa pronssia Itävallan ottaessa kolmoisvoiton; Heregger hävisi Michaela Dorfmeisterille 0,17 sekuntia ja Renate Götschlille 0,03 sekuntia. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Heregger sijoittui syöksylaskussa kuudenneksi alppiyhdistetyssä 11:nneksi sekä keskeytti suurpujottelun toisessa laskussaan.
Heregger osallistui maailmancupiin ensimmäisen kerran joulukuussa 1995 ja ylsi pisteille 19. sijalla toisessa kilpailussaan maaliskuussa 1996. Hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon ensi kerran maaliskuussa 1999 sijoittuessaan Sankt Moritzin syöksylaskussa kahdeksanneksi. Parhaat sijoituksensa hän saavutti kaudella 2001–2002: hän oli lokakuussa Söldenin suurpujottelussa kuudes, joulukuussa Sankt Moritzin syöksylaskussa neljäs, tammikuussa Cortina d’Ampezzon syöksylaskussa viides, tammi-helmikuun vaihteessa Åren suurpujottelussa kuudes, syöksylaskussa toinen ja alppiyhdistetyssä kolmas sekä maaliskuussa Lenzerheiden syöksylaskussa neljäs. Kauden maailmancupin kokonaispisteissä hän sijoittui 17:nneksi, alppiyhdistetyn cupissa seitsemänneksi ja syöksylaskun cupissa kahdeksanneksi. Hän kilpaili vielä kevääseen 2005 saakka mutta ei sijoittunut maailmancupin osakilpailuissa kolmella viimeisellä kaudellaan enää 15. sijaa paremmin.
Hätäraketti
Kaikissa tyypeissä on sisäänrakennettu laukaisumenetelmä, joka vaihtelee painettavasta tai vedettävästä erityisellä raapaisupinnalla sytyttämiseen. Tämän kaltaisia räjähde- ja palonarkoja valmisteita kutsutaan pyroteknisiksi hätämerkinantovälineiksi.
Jeanne Cooper
Wilma Jeanne Cooper (25. lokakuuta 1928 – 8. toukokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Katherine Chancelloria televisiosarjassa Tunteita ja tuoksuja lähes 40 vuoden ajan, vuodesta 1973.
Hätäraketti
Hätäraketin aiheeton käyttö on rangaistavaa. Hätäraketin perusteettomasti laukaissut joutuu korvaamaan hälytyksestä viranomaisille aiheutuvat, usein huomattavat kulut.
Jeanne Cooper
Cooper esiintyi Tunteissa ja tuoksuissa viimeistä kertaa 3.5.2013.
Hätäraketti
Lähteet
Distress rocket
Jeanne Cooper
Kaliforniassa syntynyt cherokeetaustainen Cooper oli useasti ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi, ja hänelle myönnettiinkin Emmy elämäntyöstä vuonna 2004.
Cooperilla on ollut elokuusta 1993 tähti Hollywood Walk of Famella. Hän oli 23 vuoden ajan naimisissa Harry Bernsenin kanssa.
The Legend of Drunken Master
The Legend of Drunken Master (, Jui Kuen II) on vuonna 1994 valmistunut hongkongilainen taistelulajielokuva, jonka on ohjannut Lau Kar-leung ja jonka pääosassa Jackie Chan esittää kiinalaista kansansankari Wong Fei Hungia. Elokuva on jatkoa elokuvalle Drunken Master (1978), mutta ne eivät ole juoneltaan kovin paljon kytköksissä toisiinsa.
Juoni
Brittiläinen suurlähettiläs salakuljettaa kiinalaisia muinaisesineitä ulos maasta. Suurlähettiläs ja hänen apulaisensa saavat vastaansa Zui Quan -eli juopponyrkkeily-taistelulajiin erikoistuneen Wong Fei-hungin, joka aina juotuaan alkoholia tulee paremmaksi taistelijaksi.
Elokuvan lopussa on yli kymmenen minuuttia kestävä taistelukohtaus, jossa Jackie Chan ja Ken Lo (joka on toiminut Chanin henkivartijana) taistelevat. Elokuvakriitikko Roger Ebertin mielestä kohtaus on yksi elokuvahistorian parhaimmista lähitaistelukohtauksista.
Irma
Irma on naisen etunimi. Nimi on germaanista perää ja johtuu mahtavaa tai suurta tarkoitavasta sanasta irmin. Emma on muunnos samasta nimestä. Suomessa samasta nimestä esiintyy myös muunnelma Irmeli.
Alivaltiosihteeri valvoo
Alivaltiosihteeri valvoo on suomalainen Yleisradion tuottama vuonna 1994 valmistunut kuusiosainen satiirinen sketsisarja. Sketsisarjassa näyttelivät Alivaltiosihteeri-yhtyeen jäsenet Simo Frangén, Pasi Heikura, Jyrki Liikka ja Matti Toivonen. Sarja ensiesitettiin Yle TV2-kanavalla loppuvuoden 1994 ja alkuvuoden 1995 aikana. Sarjan muutamia jaksoja on esitetty uusintana vuonna 2007 Yle Teema -kanavalla.
Irma
Suomalaisessa kalenterissa Irman ja Irmelin nimipäivä on 31. maaliskuuta.
Alivaltiosihteeri valvoo
Jaksot
Sarjan jokaisessa jaksossa on oma teemansa: Yhtyeen jäsenet ovat pukeutuneet esimerkiksi poliisin, lääkärin tai huvipuiston työntekijöiden asuihin. Jäsenet katselevat työpaikkansa valvomohuoneesta kuvaruudun televisioruuduista erilaisia sketsejä ja keskustelevat sketsien välissä.
Irma
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 19 934 naista ja alle viisi miestä on saanut nimen Irma. Heistä noin puolet on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä.
Jan Ahlvik
Jan Ahlvik (s. 14. tammikuuta 1983 Pietarsaaren mlk) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut Veikkausliigassa Pietarsaaren Jaroa kaudella 2003, jolloin hän pelasi kaksi liigaottelua, ja Vaasan Palloseuraa kaudella 2008, jolloin hän pelasi 21 liigaottelua. Hän pelasi kaudella 2005–2006 Englannin seitsemänneksi korkeimmalla sarjatasolla Ashton Unitedin joukkueessa.
Irma
Tunnettuja Irmoja
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Donna Tartt
Donna Tartt (s. 23. joulukuuta 1963 Greenwood, Mississippi) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi esikoisromaanillaan Jumalat juhlivat öisin vuonna 1992. Hänen muut romaaninsa ovat Pieni ystävä (2002) ja Tikli (2013), josta Tartt sai huhtikuussa 2014 Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinnon.
Elämä ja ura
Tartt syntyi Mississippin Greenwoodissa ja kasvoi Grenadan kaupungissa. Hän harrasti kirjallisuutta jo nuorena ja kirjoitti ensimmäisen runonsa 5-vuotiaana ja julkaisi ensimmäisen sonettinsa 13-vuotiaana.
Tartt aloitti vuonna 1981 opiskelun Mississippin yliopistossa. Siellä hän vakuutti kirjailija Willie Morrisin, joka suositteli hänen töitään Barry Hannahille. He rohkaisivat Tarttia hakemaan lisää kokemusta, minkä takia hän siirtyi vuonna 1982 Bennington Collegeen. Siellä hän ystävystyi aloittelevien kirjailijoiden Bret Easton Ellisin, Jonathan Lethemin ja Jill Eisenstadtin kanssa. Ellis suositteli myöhemmin Tarttia agentilleen, joka onnistui myymään valmiin esikoisteoksen kustantajalle huomattavalla summalla. Kustantaja osasi ennakoida kirjan menestyksen ottamalla suoraan 75 000 kirjan painoksen tavallisen 10 000 sijaan, mutta nekään eivät riittäneet.
Tartt aloitti esikoisteoksensa Jumalat juhlivat öisin kirjoittamisen yliopistossa. Se ilmestyi vuonna 1992 ja oli The New York Timesin bestseller-listalla 13 viikkoa. Jumalat juhlivat öisin on käännetty 24 kielelle ja on myynyt maailmanlaajuisesti miljoonia. Tartt myi jo 1990-luvulla elokuvaoikeudet esikoisromaanistaan, mutta ohjaaja Alan J. Pakulan kuoltua 1998 hanke joutui jäihin.
Hirokazu Yagi
Hirokazu Yagi (s. 26. joulukuuta 1959) on entinen japanilainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailman huipulla vuosina 1978-1984.
Yagi voitti normaalimäen olympiahopeaa Lake Pladicissa 1980. Maailmancupissa hän ylsi kolme kertaa palkintokorokkeelle: ainoan voittonsa hän saavutti Sapporon suurmäen osakilpailussa 12. tammikuuta 1980, seuraavana päivänä hän sijoittui Sapporon toisessa kilpailussa toiseksi, ja maaliskuun 1980 lopulla hän oli Štrbské Pleson osakilpailussa kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi kaudella 1979–1980.
Donna Tartt
Työtavat
Tartt on kirjoittanut kolme romaania, ja julkaisujen välillä on ollut keskimäärin kymmenen vuoden aika. Hän on itse kuvaillut uuden kirjan kirjoittamisen ensimmäistä muutamaa vuotta tuskalliseksi ajaksi. Tartt kirjoittaa käsin ja kertoo kirjoittavansa koko ajan. Kirjajulkaisujen välissä hän ei anna juurikaan haastatteluja eikä esiinny julkisesti.
Derek!
Derek! on Aavikon debyyttialbumi, joka julkaistiin 1997. Se on julkaistu sekä CD:nä että vinyylinä.
Kappaleet
Vinyylipainoksen bonusraidat
Haydn Fleury
Haydn Fleury (s. 8. heinäkuuta 1996 Carlyle, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura Tampa Bay Lightningissa. Carolina Hurricanes varasi Fleuryn ensimmäisellä kierroksella seitsemäntenä pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu luistelu, pelikäsitys, oman pään pelaaminen, voima ja koko. Fleury kykenee tekemään myös pisteitä, mutta hän ei ole tästä huolimatta kovin hyvä ylivoimapelaaja, eikä luontainen hyökkäävä puolustaja. Fleuryn tulisi lisätä myös hieman aggressiivisuutta.
Seuraura
Fleury aloitti jääkiekkoilun Leducin kaupungissa. Hän pelasi juniorina sittemmin Camrose Kodiaksissa, josta Fleury siirtyi Notre Dameen kaudeksi 2010–2011, jolloin Fleury pelasi paikallisten Notre Dame Houndsin joukkueessa SSMHL-sarjaa jaa Notre Dame Argosin joukkueessa SMHL-sarjaa. Red Deer Rebels varasi hänet 43. pelaajana WHL:n varaustilaisuussa 2011. Fleury teki kesäkuussa 2011 sopimuksen joukkueen kanssa, mutta hän ei kuitenkaan ollut 15-vuotiaana vielä edustuskelpoinen pelaamaan siellä koko kautta 2011–2012, vaan Fleuryn kausi eteni vielä suurimmaksi osaksi Argosissa.
Varsinaisella WHL:n tulokaskaudellaan 2012–2013 Fleury teki 66 runkosarjaottelussa tehot 4+15=19 sekä yhdeksässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2013–2014 hän nousi Rebelsin varakapteeniksi. Fleury oli tehoilla 8+38=46 joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti myös Rebelsin sisäisen tehotilaston lukemalla +15. Fleury pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa. Carolina Hurricanes varasi hänet koko NHL:n varaustilaisuuden seitsemäntenä pelaajana ja toisena puolustajana kesällä 2014. Fleury teki saman vuoden elokuussa kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. WHL-kauden 2014–2015 jälkeen hän pelasi yhden ottelun AHL-joukkue Charlotte Checkersissa. Ottelussa hän teki AHL-uransa avausmaalin.
Fleury pelasi vielä kauden 2015–2016 Red Deer Rebelsissä WHL-juniorisarjassa. Hänen ensimmäinen kokonainen ammattilaiskautensa oli 2016–2017, jolloin hän edusti Hurricanesin farmiseuraa Charlotte Checkersiä. Fleury pelasi kauden aikana 69 runkosarjaottelua.
Lokakuussa 2020 Fleury teki Hurricanesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 2,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Huhtikuussa 2021 Hurricanes kauppasi Fleuryn Anaheim Ducksiin vaihdossa Jani Hakanpäähän ja kuudennen kierroksen varausvuoroon.
Heinäkuussa 2021 Seattle Kraken varasi Fleuryn joukueeseensa vuoden 2021 laajennusvaraustilaisuudessa.
Muuta
Fleuryn pikkuveli Cale pelaa WHL-joukkue Kootenay Icessa.
Anti-Oidipus
Anti-Oidipus on myös läpipoliittinen Ranskan toukokuun 1968 kapinoinnista kipinän saanut halun ja tiedostumattoman analyysi, joka pyrkii siirtymään aikakautensa freudilais-marxilaisuudesta ja sen kielteisistä elementeistä ”iloiseen ja myöntävään” nietzscheläisyyteen.
Tausta
Michel Foucault’n kirjoittaman esipuheen mukaan vuosien 1945–1975 Ranskassa psykoanalyysi, marxilaisuus ja strukturalismi olivat ”virallisia oppeja”. Anti-Oidipus on ”anti”, koska se hyökkää juuri näitä silloin vakiintuneita ja kyseenalaistamattomia viitekehyksiä kohtaan määritellen ne haluja tukahduttaviksi ja valtaa turvaaviksi ”oidipaalisiksi rakenteiksi”. Foucault'n mukaan teoksesta voi tiivistää seuraavat ohjeet ei-fasistiseen elämään:
Deleuzen ja Guattarin analyysissa psykoanalyysi osoittautuu porvarilliseksi vallan turvaajaksi ja kysynnän luojaksi, virallinen marxismi tyrmätään valtiokeskeisenä alistuskoneena, Saussuren ja Lacanin strukturalismista irtaudutaan, ja ”subjekti” muutetaan erilaisten koneiden ja tekniikoiden tuotetuksi ja tuottavaksi prosessiksi.
Anti-Oidipuksen ensimmäisen sivun revittely ja yritys luoda tilaa akateemista kieltä rikkomalla osoittaa teoksen anti-funktiota:
"”Se [tiedostamaton/halu] toimii kaikkialla: milloin lakkaamatta, milloin katkonaisesti. Se hengittää, se kuumenee, se syö. Se paskantaa, se nussii. Mikä virhe onkaan ollut kuvitella, että on vain yksi se. – – Puheenjohtaja Schreberillä on auringonsäteitä perseessään. Aurinkoperäaukko.”"
Nimestään huolimatta kirja ei ole pelkästään ”anti”, vaan se luo myös uutta: esimerkiksi koneiden ja virtojen metafysiikkaa, deterritorialisaation universaalihistoriaa, skitsoanalyysia ja skitsopolitiikkaa.
Halukoneet ja yhteiskunnallinen tuotanto
Michel Foucault kirjoittaa esipuheessaan, että “Anti-Oidipus on opaskirja ei-fasistiseen elämään”. Siinä missä kapitalistinen yhteiskunta ohjelmoi meidät uskomaan, että halu on puutetta ja että ainoa tapa tyydyttää halumme on kuluttaa, Anti-Oidipuksen mukaan halu ei liity puutteeseen, toisin kuin freudilaisessa tai lacanilaisessa psykoanalyysissa. Halu on tuottava voima. ”Se ei ole teatteri, vaan tehdas.” Puutteen käsitteen vastustaminen on Deleuzen ja Guattarin tärkeimpiä freudilaisuuden ja marxilaisuuden kritiikkejä. Halu on todellista ja tuottavaa, mutta psykoanalyysi rajoittaa halun mielikuvitukseen ja fantasiaan. Deleuze ja Guattari eivät rajoita halua edes yksittäisen subjektin affektioihin, vaan se tulkitaan laajemmin (sitä voisi ehkä verrata Friedrich Nietzschen ”vallantahtoon” tai Baruch Spinozan conatukseen).
Kuten aikalaisensa R. D. Laing ja Wilhelm Reich ennen heitä, Deleuze ja Guattari liittävät toisiinsa psyykkisen ja sosiaalisen tukahduttamisen. Tässä viitekehyksessä he kuvaavat halun tuottavan luonteen eräänlaiseksi ”halukoneeksi”, joka toimii ”katkaisijana” toisten koneiden moneuden pyörittämässä kiertokulussa. Samalla ”halukone” tuottaa halun virtaa itsestään. Deleuze ja Guattari kirjoittavat monitoimiuniversumista, joka rakentuu näistä yhteen kytketyistä koneista: ”Halukoneita ei ole niiden laajemmalla tasolla muodostamien yhteiskunnallisten koneiden ulkopuolella; eikä yhteiskunnallisia koneita ole ilman halukoneita, jotka asuvat niissä pienemmällä tasolla.” Näin he vastustavat Freudin sublimaation käsitettä, joka johti dualismiin halukoneiden ja yhteiskunnallisen tuotannon välillä, mihin ansaan Laing ja Reich olivat joutuneet. Kirja on näin sekä freudilaisen ja lacanilaisen psykoanalyysin että freudo-marxismin kritiikki. Siinä ”epäinhimillinen molekulaarinen seksuaalisuus” korotetaan ”molaarisen” binaarisen seksuaalisuuden yläpuolelle: ”rakasteleminen ei ole yhdeksi tai edes kahdeksi tulemista vaan sadaksituhanneksi tulemista”. Deleuzen ja Guattarin käsitys seksuaalisuudesta ei rajoitu vain ”miehen” ja ”naisen” kategorioiden yhdistymiseen, vaan ”sadan tuhannen” halukoneen kytkösuniversumissaan tuottamien monisukupuolisten virtojen liitoksiin.
Kirjan freudilaisen oidipuskompleksin kritiikin varsinainen ”anti”-osa alkaa perhekolmiolle perustuvan yhteiskuntamallin esittelyllä. Kritisoimalla psykoanalyysin ”familialismia” (perhekeskeisyyttä) Deleuze ja Guattari haluavat osoittaa oidipaalisen perhemallin olevan eräänlainen organisaatiomeemi, joka valloittaa jäsenensä, tukahduttaa heidän halunsa ja luo heille komplekseja, jos se toimii yhteiskunnan organisaatiomallina. Sen sijaan, että käsittäisivät ”perheen” laajemman ”yhteiskunnallisen” tason sisältämäksi pienoistasoksi ja antaisivat perhekolmiolle loogisen etusijan Deleuze ja Guattari väittävät, että perhe pitäisi ”avata” yhteiskuntaan, kuten Henri Bergsonin ”avoimen” käsitteessä, ja että henkilösubjekteista koostuvan perheen ja yhteiskunnan välisen keinotekoisen vastakkainasettelun alta löytyy esiyksilöllisen halun ja yhteiskunnallisen tuotannon kytkös. Lisäksi he esittävät, että skitsofrenia äärimmäisenä mielentilana on sisäänrakennettu kapitalismiin ja että kapitalismi tuottaa ja vahvistaa neurooseja pitääkseen normaaliutta yllä. Deleuze ja Guattari kuitenkin tarkoittavat ”skitsofreniansa”, joka on deterritorialisaatiota, ei-kliiniseksi käsitteeksi ja asettavat sen lääketieteellistä ”skitsofreenisen” diagnoosia vastaan (toisin sanoen he eivät halua romantisoida ”mielisairauksia” vaan näyttää, kuten Foucault, että ne ovat aina toissijaisia suhteessa johonkin muuhun).
Elimetön ruumis
Deleuze ja Guattari alkavat Anti-Oidipuksessa kehittää Antonin Artaud’lta lainaamaansa käsitettä ”elimetön ruumis” (, lyh. CsO), joka tarkoittaa halun muuttuvaa yhteiskuntaruumista. Koska halu voi ottaa yhtä monta muotoa kuin on ihmisiä jotka toteuttavat sitä, sen täytyy löytää uusia kanavia ja erilaisia yhdistelmiä realisoidakseen itsensä, ja tekemällä näin se muodostaa aina CsO:n (esimerkiksi kapitalismissa CsO:n voi tulkita pääomaksi).
Myöhemmässä teoksessaan Mille plateaux’ssa (1980) Deleuze ja Guattari erottelevat kolme erilaista CsO:ta: sairas, tyhjä ja täysi. Karkeasti ottaen tyhjä CsO on Anti-Oidipuksen CsO. Tätä CsO:ta kutsutaan myös ”katatoniseksi”, koska se on täysin de-organisoitu: kaikki virrat ylittävät sen vapaasti, ilman esteitä, ilman ohjausta. Vaikka sen pinnalle voidaan tuottaa mikä tahansa halun muoto, tyhjä CsO ei ole tuottava, vaan se on ”antituotannon aluetta”. Täysi CsO on terve: se on tuottava, muttei jähmettynyt organisaatiossaan. Sairas CsO on jumittunut saman kuvion loputtomaan uusintamiseen.
Deterritorialisaatio
Vaikka deterritorialisaation käsite (kuten useimmat Deleuzen & Guattarin käsitteet) liukuu tarkoituksellisesti alueelta toiselle ja tarkoittaa esimerkiksi mielenfilosofiassa, taloustieteessä ja geopolitiikassa hieman eri asioita, sen voi löyhästi määritellä liikkeeksi, joka suuntautuu poispäin tiukasti määrätystä hierarkkisesta, puumaisesta kontekstista, jonka tarkoitus on pakata asiat (käsitteet, objektit, jne.) erillisiin kategorioihin koodattuina ”merkityksineen”, ja kohti rihmastomaista moneuden ja virran vyöhykettä, missä merkitykset ja käytöt virtaavat vapaasti asioiden välissä. Deterritorialisaatiosta seuraa dynaaminen, jatkuvasti muuttuva, toisiinsa liitettyjen asioiden systeemi, jonka erilaiset rajat ovat sumeita. Deterritorialisaatio viittaa siis hajautumisen, hajaantumisen ja rajoista irrottautumisen prosesseihin.
Esimerkiksi voisi sanoa, että Suomi territorialisoitiin sen itsenäistyessä, deterritorialisoitiin osittain sen liittyessä EU:hun ja reterritorialisoitiin sitten osaksi EU:ta. Myös jälkiteollista työelämää voidaan luonnehtia jatkuvasti deterritorialisoituvaksi: yhä epävarmempien pätkä- ja etätöiden aikana tuottava työ irrottautuu kiinteistä työajoista ja -paikoista samalla kun yritykset heittelehtivät kelluvien pörssikurssien mukana.
Deterritorialisaatio liittyy läheisesti sellaisiin käsitteisiin kuin ”paon viiva”, ”destratifikaatio” ja ”ruumis ilman elimiä”, ja se määritellään joskus (kuten Mille plateaux’ssa) vaihtokelpoiseksi näiden termien kanssa. Ei ole selvää, onko tämä käsitteiden osittainen vaihdettavuus tarkoitettu hyvin abstraktiksi deterritorialisaation ilmentymäksi.
Deleuze ja Guattari arvelevat, että suhteellista deterritorialisaatiota seuraa dramaattinen reteterritorialisaatio, kun taas absoluuttinen deterritorialisaatio on vain absoluuttista deterritorialisaatiota ilman reterritorialisaatiota.
Aiheesta muualla
Schizoanalyse Esquizoanálisis Esquizoanálise
Barrie Colts
Barrie Colts on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Barrie Ontariossa.
Joukkue kaudella 2023–2024
Lähde: EliteProspects
Vuoriuunilintu
Vuoriuunilintu (Rhadina bonelli) on uunilintujen heimoon kuuluva pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Vuoriuunilinnuilla on täydellinen sulkasato talvehtimisalueella, ja osittainen sulkasato kesällä.
Elinympäristö
Pesii monenlaisissa metsissä, sekä alavilla mailla että vuorten rinteillä.
Lisääntyminen
Pesä on maassa ruohokasvillisuuden suojassa. Munia on 4–6, joita naaras hautoo 12–13 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 11–12 päivän ikäisinä.
Ravinto
Hyönteissyöjä.
Sorbit
thumb|Sorbien asuinalue. Sorbit eli vendit ovat pieni slaavilainen kansa, jonka perinteinen asuma-alue sijaitsee Lausitzissa, Saksin ja Brandenburgin osavaltioissa Saksassa. Sorbeja on nykyisin noin 60 000. Sorbit puhuvat saksan kielen ohella slaavilaisiin kieliin kuuluvaa sorbia.
Nimityksestä
Historiallisissa lähteissä sorbit mainitsee ensimmäisen kerran 600-luvulla elänyt kronikoitsija Fredegar. Sorbien yläsorbinkielinen nimitys itselleen on Serbja ja alasorbinkielinen Serby. Erityisesti saksalaiset käyttävät nimitystä Wenden eli vendit. Tällä viitataan etenkin Ala-Lausitzin sorbeihin. Nimitys on peräisin Rooman valtakunnassa itäisistä erikseen nimeltä tuntemattomista heimoista käytetystä nimityksestä Veneti, joka tuli myöhemmin germaanien käyttöön muodoissa Wenden ja Winden eri slaavilaisiin kansoihin viittaavana nimityksinä.
Vendi-kansannimeen palautuu mahdollisesti myös suomen kielen sana Venäjä ja venäläiset. Muinaiset germaanit ovat luultavasti käyttäneet heistä nimitystä wened.
Historia
Sorbien esi-isät tulivat sorbien nykyisille alueille 500-luvulla Karpaatien pohjoisosista. He asettuivat Oderin ja Elben väliselle alueelle. Muuttajat koostuivat 20 eri heimosta. Sorbit kävivät kauppaa frankkien ja saksien kanssa, jonka lisäksi sorbilaisia kauppamiehiä kävi Arabiassa ja Bysantissa saakka. Asuinalueilleen sorbit rakensivat linnavalleja, joita on säilynyt noin 600. Sorbit asuivat slaavilaistyylisissä pyörökylissä eli rundlingeissa. Sorbit elivät erillään saksalaisista, kunnes heidän alueilleen alkoi muuttaa saksalaisia uudisasukkaita 1100-luvulta eteenpäin. Sorbien alueelle perustettiin muun muassa Bautzenin ja Dresdenin kaupungit, mikä muutti alueen rakennetta. 1300-luvulle saakka sorbit olivat tasavertaisessa asemassa saksalaisten kanssa, mutta sen jälkeen heitä alettiin syrjiä muun muassa siten, että tiettyjen ammattien harjoittaminen ei ollut mahdollista. Sorbilainen yläluokka saksalaistui ja useimmat sorbit joutuivat maaorjuuteen. thumb|oikea|Sorbilaisia kansallispukuja. Sorbien kansallinen herääminen alkoi 1800-luvun alussa. Kansallistunnon nousuun vaikutti muun muassa valistus ja slavofiilinen liike, joka oli levinnyt Venäjältä. Vuosina 1845–1847 perustettiin Macica Serbska -niminen tieteellinen seura, jonka jälkeen perustettiin myös sorbinkielisiä lehtiä ja kirjoitettiin kirjallisuutta. Vuonna 1912 perustettiin Domowina-niminen katto-organisaatio, johon monet sorbiseurat liittyivät. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hyväksytty Weimarin Saksan tasavaltainen perustuslaki salli vähemmistöille "vapaan, kansanomaisen kehityksen" ja sorbilainen kulttuuri kehittyi lupaavasti kansallissosialistien nousuun saakka. Sorbilaisuus kiellettiin, mikä ilmeni esimerkiksi kadunnimien vaihtamisena ja organisaatioiden kieltämisenä. Sorbit yritettiin saada omaksumaan ajatus, jonka mukaan he olivat alun perin germaaninen heimo. Koska ajatus ei lyönyt läpi, heitä alettiin kohdella kuten muitakin alempiarvoisina pidettyjä slaaveja. Sorbiälymystöä suljettiin keskitysleireille tai pakkosiirrettiin muualle vuonna 1940.
Maastamuutto
250px|thumb|vasen|Teksasin vendiläinen museo [[Serbinin kaupungissa.]] Muuttoliikkeen seurauksena sorbeja päätyi muun muassa Kanadaan, Australiaan ja Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa sorbeja muutti esimerkiksi Iowaan ja Teksasiin. Iowaan tuli sorbeja jo vuonna 1847, mikä tekee heistä varhaisimpia alueelle muuttaneita. Suuri osa muutti kuitenkin vuosien 1850 ja 1910 välillä. Iowan ohella sorbeja muutti Kanadaan, New Yorkiin ja Baltimoreen. Teksasissa sorbit yrittivät luoda yhtenäisen siirtokunnan kulttuurinsa säilyttämiseksi, mutta hekin sulautuivat muiden amerikansorbien tavoin muuhun väestöön Amerikan tavoin Australiaan muutto tapahtui 1800-luvun aikana. Australiassa sorbeja asettui etenkin Victorian ja Etelä-Australian alueille.
Kulttuuri
thumb|oikea|[[pääsiäissunnuntai|Ensimmäisen pääsiäispäivän juhlintaa Radiborissa.]] Vuonna 1991 perustettiin Stiftung für das sorbiche Volk -niminen säätiö, jonka tarkoituksena on sorbilaisen identiteetin tukeminen. Tätä tarkoitusta toteuttaa Bauzenissa toimiva Sorbisches Institut, jossa työskentelee 22 tutkijaa. Sorbikulttuuria tukevat myös useat kotiseutuyhdistykset. Etenkin katolisen kirkon kirkollisissa vuosijuhlissa sorbilaista kulttuuria harjoitetaan esimerkiksi kansallispukuja käyttämällä.
Kliininen kemia
Kliininen kemia (, clinical chemistry tai clinical biochemistry) on lääketieteen osa-alue, jonka piiriin kuuluu erilaisten elimistön nesteiden (esimerkiksi veri, virtsa, selkäydinneste) analysointi käyttäen hyödyksi kemiallisia tekniikoita. Valtaosa tutkimuksista tehdään joko veren seerumista tai veriplasmasta. Analyyseillä selvitetään yhdisteen tai alkuaineen pitoisuutta tai aktiivisuutta näytteessä. Tällä voi olla merkitystä diagnosoitaessa erilaisia elimistön tautitiloja tai pyrittäessä ehkäisemään syntymässä olevia sairauksia.
Kliinisen kemian juuret juontavat 1800-luvulle. Ensimmäisen kliinisen laboratorion sairaalan yhteyteen perusti saksalainen Hugo von Ziemssen (1829–1902) vuonna 1885 Münchenissä. Tuolloin veren ja virtsan tutkimiseen käytettiin yksinkertaisia kemiallisia kokeita. Nykyisin alalla käytetään laajasti moderneja kemiallisen analytiikan metodeja, kuten fluorometriaa, spektrometriaa, nefelometriaa, kromatografiaa, elektroforeesia, immunokemiaa ja kemiluminesenssia. thumb|250px|Suomessa suunniteltu ja valmistettu kliinisen kemian automaattinen analysaattori Konelab 60i Kliinisen kemian laboratorioissa, joita on sekä terveyskeskuksissa että sairaaloissa, käytetään yleisesti automaattisia analysaattoreita, joiden teho voi parhaimmillaan olla jopa tuhansia analyysejä tunnissa. Laitteiden toimintaan ja laadunarviointiin kiinnitetään erityistä huomiota hyödyntämällä uusinta tietotekniikkaa.
Kliinisissä laboratorioissa tutkitaan myös veren soluja ja hyytymisjärjestelmää. Nämä tutkimukset kuuluvat kuitenkin lääketieteen osa-alueeseen, jota kutsutaan hematologiaksi. Alalta on v. 2010 ilmestynyt uudistettu suomalainen oppikirja "Ilmari Palvan VERITAUDIT 2010".
Suurimpien kliinisten laboratorioiden tutkimusvalikoimaan kuuluu jopa 700 erilaista testiä, mutta esimerkiksi terveyskeskuslaboratorioiden valikoima rajoittuu noin 100—200 testiin. Näytteiden lähettäminen eteenpäin toiseen laboratorioon analysoitavaksi on hyvin yleistä suomalaisessa terveydenhuollossa.
Yleisiä kliinisen kemian testejä (kokoverestä, seerumista tai plasmasta) ovat mm. AFOS (alkalinen fosfataasi), ALAT (alaniiniaminotransferaasi), albumiini, amylaasi, bilirubiini, CRP (C-reaktiivinen proteiini), fosfori, GGT (gamma-glutamyylitransferaasi), glukoosi, HbA1c (hemoglobiini A1C), hormonit, immunoglobuliinit, kalium, kalsium, kloridi, kolesteroli, CK (kreatiinikinaasi), kreatiniini, magnesium, natrium, proteiini, rauta, transferriini, troponiinit, uraatti ja urea.
5. divisioona (talvisota)
thumb|400px|Divisioonan tehtävänä sodan alkaessa oli puolustaa [[Mannerheim-linjaa Summan alueella. Linnoitustöiden keskeneräisyys käy hyvin ilmi tästä joulukuun puolivälissä Summankylässä otetusta kuvasta.]] 5. divisioona oli Suomen armeijan yksikkö talvisodassa. Se perustettiin Turunmaan sotilasläänissä jo ennen YH:n julistamista 10. lokakuuta 1939 alkaen. 5. divisioona liitettiin II armeijakuntaan, joka taisteli Karjalankannaksella.
Varustaminen
5. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta Puolustusvoimien kalustopulasta johtuen määrävahvuuksia ei saatu täytettyä etenkään kaluston osalta.
Keskittäminen
5. divisioona sai tehtäväkseen "miehittää Kannaksen lukon" YH:n julistamisen tapahduttua 14. lokakuuta 1939. Divisioona keskitettiin 35 junalla 14.–17.10. tulevalle toiminta-alueelleen (Kämärä-Leipäsuo), toisin sanoen tulevan sodan ratkaisutaisteluiden alueelle Summan kylän läheisyyteen.
Néelin lämpötila
Néelin lämpötila (TN) on kullekin antiferromagneettiselle aineelle ominainen lämpötila, jossa kyseinen aine muuttuu paramagneettiseksi. Néelin lämpötilassa aineen magneettinen järjestys katoaa. Esimerkiksi antiferromagneettiselle mangaani(II)fluoridille, MnF2, Néelin lämpötila on 67 K, jota ylemmissä lämpötiloissa se käyttäytyy paramagneettisen aineen tavoin.
5. divisioona (talvisota)
Puna-armeijan tavoitteet ja joukot Karjalan kannaksella talvisodassa
thumb|left|300px|Neuvostoliiton 7. armeijan joukkoja etenemässä Karjalankannaksella joulukuun 1939 alussa Puna-armeijan Karjalankannaksella toimineiden joukkojen tavoitteena oli talvisodan aikana lyödä Suomen puolustusvoimat taistelualueellaan. Hyökkäyksen painopisteeksi oli määrätty Viipurin ja Leningradin välisen rautatien suunta.
Néelin lämpötila
Lämpötila on nimetty Louis Néelin mukaan, joka sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1970 antiferromagnetismia ja ferrimagnetismia käsittelevistä tutkimuksistaan.
5. divisioona (talvisota)
Puna-armeijan tavoitteet ja joukot Karjalan kannaksella talvisodassa
Talvisodan alkaessa Karjalankannaksella hyökkäsi Suomen alueelle Neuvostoliiton 7. armeija, jota komensi sodan alussa 2. luokan armeijankomentaja Vsevolod Fjodorovitš Jakovlev, joka joutui kuitenkin väistymään jo 9. joulukuuta, jolloin armeijan komentajuuden sai 2. luokanarmeijan komentaja Kirill Afanasjevitš Meretskov. 7. armeijaan kuului sodan alkaessa yhteensä yhdeksän divisioonaa ja panssariarmeijakunta. Alueelle oli siis ilmeisesti keskitetty lähes 200 000 miestä, n. 1500 panssaroitua ajoneuvoa sekä n. 900 tykkiä ja kranaatinheitintä.
Néelin lämpötila
Néelin lämpötila on verrattavissa Curien lämpötilaan (TC), jossa vastaavasti ferromagneettinen aine muuttuu paramagneettiseksi.
5. divisioona (talvisota)
Puna-armeijan tavoitteet ja joukot Karjalan kannaksella talvisodassa
Joulukuun 1939 aikana Neuvostoliiton pääsotaneuvosto totesi Puna-armeijan kärsineen merkittäviä tappiota ja epäonnistuneen Suomen valtaamisessa lyhyessä ajassa (kuten ennakkoon oli arveltu). Pääsotaneuvosto arvioi tehdyiltä suunnitelmilta puuttuneen todellisuuspohjan ja totesi suomalaisten puolustuskykyä aliarvioidun merkittävästi. Tästä syystä pääsotaneuvosto päätti perustaa Suomea vastaan uuden, Luoteisen Rintaman, jolle annettiin käytettäväksi merkittävä määrä uusia joukkoja. Helmikuussa 1940 Kannaksella hyökkäsi lisäkeskitysten jälkeen n. 600 000 miestä, 1 200–1 400 panssaroitua ajoneuvoa, joita tuki lähes 4 000 tykkiä ja kranaatinheitintä. Kaikkiaan alueella laskettiin toimivan noin 25 divisioonaa.
Dawson Mercer
Dawson Mercer (s. 27. lokakuuta 2001 Carbonear, Newfoundland ja Labrador, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New Jersey Devilsissä. Mercerilla on tulokassopimus NHL-seura New Jersey Devilsin kanssa. Seura varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 18. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Mercer on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän laukoo oikealta.
5. divisioona (talvisota)
Puna-armeijan tavoitteet ja joukot Karjalan kannaksella talvisodassa
Puna-armeijan joukkojen johtoa vaihdettiin Luoteisen rintaman perustamisen yhteydessä. Rintaman komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijakomentaja Semjon Timošenko. Samassa yhteydessä Karjalankannaksella toimivat neuvostojoukot jaettiin kahteen armeijaan joukkojen suuren määrän vuoksi. 7. armeija jatkoi länsi-Kannaksen alueella uuden komentajansa (2. luokan armeijakomentaja) Kirill Meretskovin johtamana ja itä-Kannaksen alueelle perustettiin uusi 7. armeijan Oikea Ryhmä, jonka komentajaksi tuli suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendahl (aik. Wladimir Gröndahl). Uuteen Ryhmään kuuluivat 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Myöhemmin 26. joulukuuta 1939 Ryhmästä muodostettiin Stavkan (Pääsotaneuvosto) antamalla käskyllä numero 0691 uusi Neuvostoliiton 13. armeija, jonka komennossa oli nyt 2. luokan armeijakomentajan arvoon ylennetty Grendahl. 13. armeija käsitti 4., 49., 150. ja 142. jalkaväkidivisioonan, 116. haupitsirykmentin, 311. kanuunarykmentin, 39. erillisen panssariprikaatin ja 204. panssaripataljoonan.
Dawson Mercer
Seuraura
Mercer on Bay Arena MHA:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Tri Penin junioreihin. Kaudella 2014–2015 Mercer voitti tehoilla 20+23=43 koko U15-junioreiden NLBAAAHL-sarjan syöttöpörssin ja hän sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain St. John’sin Alex Newhook. Mercer voitti myös pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 5+8=13. Hän voitti kauden päätteeksi NLBAAAHL:n mestaruuden. Kaudella 2015–2016 Mercer voitti koko sarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 42+26=68. Hän voitti myös pudotuspelien maalipörssin kahdeksalla osumallaan. Mercer valittiin kauden päätteeksi NLBAAAHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kauden 2016–2017 hän pelasi Bishop's Collegen high school -joukkueessa. Mercer toimi samalla kaudella myös Team Newfoundlandin kapteenina QGC-16:ssa, jonka piste- ja syöttöpörssin hän voitti tehoilla 4+9=13. Turnaus päättyi pronssiin.
5. divisioona (talvisota)
Divisioonan tehtävä ja ryhmitys sodan alkaessa
5. divisioonan tehtävänä oli sodan alkaessa pysäyttää neuvostojoukkojen hyökkäys pääasemassa (jota myöhemmin ryhdyttiin kutsumaan nimellä Mannerheim-linja) noin 20 kilometriä leveällä alueella Summajoen ja Muolaanjärven välissä. Divisioonan tuli tämän lisäksi valmistautua tukemaan pääaseman ja valtakunnan rajan välisellä alueella viivyttävää Uudenkirkon ryhmää.
Divisioonan kaista oli jaettu kolmeen lohkoon. Painopistesuunnaksi oli määritetty Viipurin-Leningradin välisen tien molemmille puolille ulottuva Summan lohko, jonka puolustamisesta vastasi Jalkaväkirykmentti 15 (josta yksi pataljoona tosin oli ryhmitettynä noin 5 kilometriä pääaseman etupuolelle). Mainitusta lohkosta koilliseen sijaitsi Lampeistenojan lohko, jossa puolustusvastuussa oli Jalkaväkirykmentti 13 (josta rykmentin kolmas pataljoona oli alueella toisen pataljoonan ollessa divisioonan reservinä pääaseman takana ja kolmannen pataljoonan ollessa ryhmittyneenä pääaseman etupuolelle Kaukjärven itäpuolella). Myös rykmentin esikunta oli sijoittuneena pääaseman itäpuolelle. Kattilaojan lohkolla, joka sijaitsi edellisestä lohkosta edelleen koilliseen päättyen jo aiemmin mainittuun Muolaanjärveen, puolustuksesta vastasi divisioonaan kuulunut Jalkaväkirykmentti 14. Kevyt osasto 5 oli ryhmittyneenä pääaseman etupuolelle Perkjärven alueella. Divisioonan oman orgaanisen tykistön (KTR 5:n) lisäksi alueelle oli keskitetty päämajan tykistöyksiköistä Raskaat Patteristot 1–3.
Dawson Mercer
Seuraura
New Jersey Devils varasi Mercerin ensimmäisellä kierroksella 18. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Hän oli seuran toinen varaus, sillä Devils varasi ennen Merceria samassa varaustilaisuudessa aiemmin jo Alexander Holtzin seitsemäntenä pelaajana. Kaudella 2020–2021 hän nousi Chicoutimi Saguenéensin QMJHL-joukkueen varakapteeniksi. Jouluaattona 2020 Mercer teki Devilsin kanssa kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen.
5. divisioona (talvisota)
Linnoittamistilanne 5. divisioonan lohkolla sodan alkaessa
thumb|170px|Kuva esittää todennäköisesti Sk.(=Summankylä) 10 - korsun sisätiloja. 5. divisioonan alueella oli merkittävä osuus ennen sotaa rakennetuista betonisista ns. kestolaitteista. Betonista rakennetut linnoituslaitteet olivat joko konekivääriasemia tai miehistön majoittamiseen tarkoitettuja laitteita (suuressa osassa molempia). Kestolinnoituslaitteita oli kuitenkin melko vähän (verrattuna esim. ranskalaisten Maginot-linjaan tai saksalaisten Länsivalliin) ja osa niistä oli 1920-luvulla rakennettuina jo täysin vanhentuneita sodankäyntiin.
Dawson Mercer
Maajoukkueura
Mercer pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2021, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja jälkimmäinen hopeaan.
Muuta
Mercerin pikkuveli Riley pelaa maalivahtina Drummondville Voltigeursin QMJHL-joukkueessa ja pikkusisko Jessica pelaa puolustajana tyttöjen NLBAAAHL-sarjaa Tri Pen Icen U15-junioreissa.
5. divisioona (talvisota)
Linnoittamistilanne 5. divisioonan lohkolla sodan alkaessa
Divisioonan vastuualueella pääasemassa oli koko sen noin kahdenkymmenen kilometrin matkalla yhteensä 41 betonista kestolinnoituslaitetta, joten rintamakilometriä kohden oli käytössä keskimäärin vain kaksi betonista linnoituslaitetta. Kestolinnoituslaitteet olivat keskittyneet tärkeimmiksi arvioituihin suuntiin, joten suuri osa rintamavastuualueesta oli täysin vailla kestolaitteita. Linnoittamistilanne oli pääpiirteissään seuraava :
Joulukuun 1939 taistelut
Talvisodan syttyessä aamulla 30. marraskuuta 1939 divisioona oli ryhmittyneenä pääpuolustusasemaan lukuun ottamatta divisioonan kevyttä osastoa, joka oli pääaseman etupuolella Perkjärven alueella.
Sodan ensimmäisinä päivinä 5. divisioonan joukot eivät osallistuneet taistelutoimintaan vaan suomalaisten ns. suojajoukot kävivät taisteluita valtakunnan rajan ja pääaseman välisellä alueella. Ensimmäisen suoraan taistelutoimintaan liittyvän käskyn divisioonan joukot saivat 3. joulukuuta, jolloin KevOs 5 ja I/JR 13 (Jalkaväkirykmentti 13:n ensimmäinen pataljoona) sai tehtävän miehittää ns. sulkulinjan Suulajärven ja Muolaanjärven väliselle kannakselle rintamasuunta itään. Käskyn taustalla oli se, että divisioonan edessä ollut viivyttävä Uudenkirkon ryhmä oli vielä noin kymmenen kilometriä lähempänä valtakunnan rajaa kuin vasemmalla puolellaan taisteleva Muolaan ryhmä. Viivytystä johtava II armeijakunnan esikunta pelkäsi näin aiheellisesti ensin mainitun ryhmän joukkojen joutumista saarroksiin.