cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sisäilmasairaudet
Neurokognitiiviset oireet
Kosteusvaurioaltistuksen yksi haittaavimmista seurauksista ovat neurokognitiiviset oireet. Epidemiologisissa tutkimuksissa on havaittu, että homevaurioista kärsivien talojen asukkailla esiintyy neuropsykologisia ongelmia. Puolalaisessa neurokognitiohäiriöitä käsittelevässä tutkimuksessa mitattiin älykkyysosamääriä lapsilta, jotka olivat altistuneet sisätilojen homeille vähintään kaksi vuotta. Tutkimuksen tulos oli, että altistuneilla lapsilla ÄO oli 10 pistettä alhaisempi keskimääräiseen verrattuna. Tulos on samansuuntainen muiden tutkimusten kanssa, jotka ovat osoittaneet kognitiivisen suorituskyvyn laskua altistuneilla. Voimakkaasti altistuneilla henkilöillä voi esiintyä klassisten neurologisten häiriöiden piirteitä. Näihin kuuluvat kipuoireyhtymä, liikehäiriöt, houretilat, dementia sekä tasapaino- ja koordinaatiohäiriöt. Sisätilahomeille altistuneiden potilaiden poikkeavuuksia on tutkittu seurantatutkimuksissa standardoiduilla neurokognitiivisilla testeillä, kvantitatiivisilla EEG-tutkimuksilla ja SPECT-skannauksilla.
Eläinkokeissa on todettu, että homemyrkky oktenoli häiritsee geenejä, joita tarvitaan dopamiinin normaaliin toimintaan. Myös neurotoksiset mykotoksiinit voivat selittää neurokognitiivisia häiriöitä. Tällaisia ovat esimerkiksi okratoksiini A, T2-toksiini, makrosykliset trikotekeenit ja fumonisiini. Ainakin satratoksiini H voi aiheuttaa hermosolujen vaurioita niissä pitoisuuksissa, joita on löydetty kosteusvauriotaloista. Uskotaan, että jatkuva tulehdusaktivaatio ja apoptoottiset reitit gliasoluilla ja hermoston kudoskantasoluilla voivat lisätä hermokudosten vaurioitumista ja johtaa hermojärjestelmän solujen tuhoutumiseen reaktiomekanismeilla, jotka saa aikaan trikotekeenien läsnäolo.
Allergiat, autoimmuunivasteet ja ei-allergiset hengitystiesairaudet
thumb|241x241px|Astmapiippu Hengitystiesairaudet on vahvasti yhdistetty kosteusvaurioympäristöihin. Esimerkkejä ovat krooninen rinosinusiitti, allerginen nuha, poskiontelotulehdukset, astma, silmän sidekalvontulehdus, allerginen bronkopulmonaarinen aspergilloosi (ABPA), allerginen alveoliitti ja sarkoidoosi. On arvioitu, että 21 % astmatapauksista USA:ssa on yhdistettävissä kosteusvaurioaltistukseen. Lisäksi altistuminen homeenhajulle kotona lisäsi eräässä tutkimuksessa lasten astmariskin 2,4-kertaiseksi. Eräässä aikuisille suunnatussa astmatutkimuksessa havaittiin, että henkilöt, joille kehittyi työperäinen astma, olivat merkittävästi todennäköisemmin altistuneet homeelle työssään. Kuitenkin vain 33,1 % ammattitautipotilaista oli atooppisia millekään ympäristön antigeenille ja vain 20 % oli herkistynyt homeallergeeneille. Nämä viittasivat siihen, että tyypin I allergia ei ole ainut mekanismi hengitystieoireilussa. Samansuuntaisia tuloksia on saatu myös muissa tutkimuksissa.
Monikemikaaliyliherkkyys
Monikemikaaliyliherkkyydellä (MCS) tarkoitetaan elimistön tilaa, jossa tavanomaiset pitoisuudet kemikaaleja aiheuttavat voimakastakin oireilua. Tilan kehittyminen on usein nähtävissä voimakkaan kosteusvaurioaltistuksen jälkeen, mutta voi joskus kehittyä myös ilman selvää homesairauttakin.
Suomessa monikemikaaliyliherkkyydelle ei ole tautiluokitusta, mutta määritelmä sisältyy ympäristöyliherkkyyden diagnoosiin R68.81 eli jat­ku­va tai poik­keuk­sel­li­nen herk­kyys ym­pä­ris­tön ta­va­no­mai­sil­le te­ki­jöil­le. Termistö ei  ole  vakiintunutta,  joten kirjallisuudessa monikemikaaliyliherkkyyteen voidaan viitata termeillä  hajusteyliherkkyys, kemikaaliyliherkkyys,  kemikaaliherkkyys, tuoksuherkkyys tai tuoksuyliherkkyys. Tällä hetkellä ei ole olemassa mitään laboratoriokoetta, mikä suurella varmuudella vahvistaisi tai vastaavasti poissulkisi monikemikaaliyliherkkyyden. Kyseessä on siis kliininen diagnoosi, minkä perustana on se, että lääkäri uskoo potilaan kertomusta. Monikemikaaliyliherkkyyden perusteella ei myönnetä sairauslomaa eikä työkyvyttömyyseläkettä, vaikka sairaus voi viedä työkyvyn.
Italialainen tutkimusryhmä julkaisi 2010 tutkimuksen, jossa MCS-tilaan pääteltiin liittyvän elimistön muuttunut redox- ja sytokiiniprofiili. Tämä voi merkitä aineenvaihdunnan ja antioksidanttientsyymien toiminnan estymistä MCS-potilailla. Aineenvaihdunnan parametrit viittasivat kiihtyneeseen rasvahappojen hapettumiseen, lisääntyneeseen typpioksidin tuotantoon sekä glutationi pitoisuuksien alenemaan yhdessä lisääntyneiden plasman sytokiinien kanssa.
Kuntoutus
Kuntoutukseksi suositellaan kosteusvauriomikrobien välttämistä, hivenaineita ja mahdollisimman paljon ulkoilmassa oleskelua.
Smooth jazz
Smooth jazz on musiikintyyli, joka on jazzista ja R&B-tradition tyyleistä vahvasti vaikutteita saanutta melodista instrumentaalimusiikkia.
Lauri Seppänen
Lauri Veikko Seppänen (2. helmikuuta 1924 Muolaa – 11. kesäkuuta 2009 Pirkkala ) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli 1968–1991 Tampereen yliopiston germaanisen filologian professori ja 1972–1978 ensimmäinen vararehtori. Hänen tutkimusalaansa olivat keskiajan saksalaisen mystiikan kieli ja synkroninen sananjohto-oppi.
Seppäsen serkku oli professori Aimo Seppänen ja eno ministeri Onni Närvänen.
Tiia Mäki
Tiia Emilia Mäki (s. 21. tammikuuta 1992 Turku) on suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa ja häntä valmentaa Mirva Savolainen. Mäki edusti Suomea Bressanonen 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009. Hän eteni 100 metrin juoksussa toisiin alkueriin tehtyään alkuerissä ennätyksensä 12,32 s. Pituushypyssä hän putosi karsintakilpailussa. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän sai pituudessa pronssia ennätyksellään 604 cm. Mäki voitti 17-vuotiaiden tyttöjen pituushypyn Suomen-mestaruuden vuonna 2009 ennätyksellään 612 cm. Turun Kalevan kisoissa 2011 hän voitti pituushypyn Suomen-mestaruuden ennätyksellään 623 cm.
Musa Bakare
Musa Bakare (s. 24. kesäkuuta 1971) on nigerialainen entinen uimari.
Bakare osallistui Barcelonan olympialaisiin 1992, joissa hän oli 50 metrin vapaauinnissa jaetulla 41. sijalla ja 100 metrin perhosuinnissa 52. tilalla. Hän jatkoi uraansa 2000-luvulle ja muun muassa voitti kaksi mitalia vuoden 2003 Afro-Aasian kisoista.
Biombon alue
Biombon alue on Guinea-Bissaun länsiosassa sijaitseva pieni  hallinnollinen alue, jossa vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan asui 94 869 ihmistä.
Biombon aluetta rajaa pohjoisessa Guinea-Bissaun Cacheun alue, idässä Oion alue ja Bissaun autonominen sektori eli pääkaupunki Bissau. Etelässä ja lännessä on Atlantin valtameri ja Bolaman alue saaristoineen.
Biombon alue on pinta-alaltaan maan toiseksi pienin maakunta (maan pääkaupungin jälkeen). Suuren osan alavasta rannikkoalueesta muodostaa säännöllisesti vuorovesien alle peittyvä mangrovemetsikkö. Maakunta jakautuu hallinnollisesti kolmeen osa-alueeseen eli sektoriin, jotka ovat Quinhamel, Safim ja Prabis. Suurimmat etniset ryhmät ovat pepelit (64,7 %) ja balantet (19,4 %).
Sami Ylä-Jussila
Sami Kalevi Ylä-Jussila (s. 7. lokakuuta 1969 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Ylä-Jussila edusti urallaan pääsarjatasolla Helsingin Jalkapalloklubia 1988–1993 ja 2000, FC Oulua 1994, Helsingin Ponnistusta 1995, Pallokerho-35:a 1998, Jokereita 1999 ja 2003, Atlantista 2001 sekä Allianssia 2002. Lisäksi hän pelasi alemmilla sarjatasoilla Kotkan Työväen Palloilijoissa, Lohjan Pallossa, PK-35:ssa, AC Vantaassa ja Hongassa. Ylä-Jussila voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1988, 1990 ja 1992. Lisäksi hän voitti Suomen Cupin HJK:ssa 1993 ja 2000, Jokereissa 1999 ja Atlantiksessa 2001. Kaikkiaan Ylä-Jussila pelasi 14 kauden aikana 279 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 29 maalia.
Uudenkaledonianviistäjä
Uudenkaledonianviistäjä (Pterodroma leucoptera) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu. Sen esiintymisalue käsittää Australian Uuden Etelä-Walesin edustan kaksi saarta, Cabbage Tree Islandin ja Boondelbahin, ainakin kuusi yhdyskuntaa Uudessa-Kaledoniassa sekä Australsaarten Raivavaen. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Populaation koko on 1 000–10 000 paria. John Gould kuvaili lajin holotyypin Cabbage Tree Islandilta vuonna 1844.
Hwang Hye-young
Hwang Hye-young (, s. 16. heinäkuuta 1966) on eteläkorealainen kilpauransa lopettanut sulkapalloilija ja olympiavoittaja. Hwang osallistui Barcelonan olympialaisiin 1992 nelinpeliin Chung So-youngin parina. He aloittivat turnauksen voitolla toisella kierroksella japanilaisparista Harumi Kohara-Hisuko Mizuista. Puolivälierissä he voittivat brittiläiset Julie Bradburyn ja Gillian Clarkin. Välierissä Hwang ja Chung voittivat kiinalaiset Lin Yan Fenin ja Yao Fenin erin 2–0. Loppuottelussa he voittivat kiinalaisparin Guan Weizhen-Nong Qunhuan erin 2–1. Hänellä on myös MM-hopeaa nelinpelistä vuodelta 1989.
Harppi
200px|thumb|Harppi thumb|Ympyrän piirtäminen harpilla thumb|Harppi esiintyi myös [[Saksan demokraattisen tasavallan lippu|Itä-Saksan lipussa]]
Harppi on piirtämiseen tai mittaamiseen tarkoitettu työväline. Sillä voi piirtää täydellisen ympyrän. Se on varustettu kääntyvällä mekanismilla, joka yhdistää toisiinsa kaksi vartta. Joissakin harpeissa on myös kiinteä mitta-asteikko, josta näkee piirrettävän ympyrän säteen. Harppia käytetään tavallisesti ympyrän ja kaarien piirtämiseen sekä niiden mittaamiseen.
Harppi ja viivain ovat klassisen geometrian konstruktiotehtävissä käytettävät idealisoidut piirustusvälineet. Ympyrän kehä voidaan jakaa harpilla yhtä pitkiin osiin tiedettäessä ympyrän säde. Jakaminen tapahtuu kierrettäessä ympyrän kehä. Aikaisemmin harppia on käytetty myös paksuuden ja putken sisäpinnan mittaamiseen.
Harppia käytetään myös opiskelussa, varsinkin matemaattisilla aloilla. Harppi on myös tärkeä apuväline merenkulun karttanavigoinnissa.
thumb|left|250px|Erilaisia harppeja
Grevená (alueyksikkö)
Grevenán alueyksikkö on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Länsi-Makedonian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Grevená. Alueyksikön pinta-ala on 2 291 neliökilometriä ja asukasluku 31 757 (vuonna 2011).
Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Grevenán prefektuurin (Νομός Γρεβενών, Nomós Grevenón).
Kunnat
Alueyksikkö jakaantuu kahteen kuntaan seuraavasti:
Stomp 442
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Benante, Bush ja Ian.
Vuoden 2001 remasteroitu versio
Japanin uudelleenjulkaisu
Juanfernándezinviistäjä
Juanfernándezinviistäjä (Pterodroma defilippiana) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu. Se pesii Tyynenmeren itäosassa Chilen edustalla Juan Fernándezin saarilla, San Ambrosiolla ja San Félixllä. Populaation koko on noin 20 000 yksilöä. Enrico Hillyer Giglioli ja Tommaso Salvadori kuvailivat lajin holotyypin merialueelta Perun Callaon ja Chilen Valparaison edustalta 1869.
Karran rautatieasema
Karran rautatieasema on lakkautettu rautatieliikennepaikka Rauman radalla Eurajoella. Se perustettiin Lapijoen kylän lähelle. Karra avattiin liikenteelle 18. joulukuuta 1907, ja samana vuonna paikalle rakennettiin platformskjul-tyylinen rakennus. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1953 ja tavaraliikenne lakkautettiin 1962. Koko radan henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988, ja samalla koko Karran liikennepaikka lakkautettiin. Asemarakennusta suunniteltiin siirrettävän Jokioisten Museorautatielle, mutta rakennus päädyttiin purkamaan vuonna 1993.
Louis Zutter
Jules Alexis Louis Zutter (2. joulukuuta 1856 Neuchâtel – 10. marraskuuta 1946) oli sveitsiläinen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa hevosella ja hopeaa sekä hypyssä että nojapuissa. Zutter oli mukana myös rekin kilpailussa, mutta ei ollut kahden parhaan joukossa. Hän edusti uransa alussa La Société des Amis gymnastes de Neuchâtel-seuraa, mutta kun hänen isänsä palkattiin Kreikkaan Panachaikin valmentajaksi vuonna 1893, Zutter liittyi seuraan. Olympialaisten jälkeen koko perhe kuitenkin jätti maan, sillä se soti Osmanien valtakuntaa vastaan.
Giba
Gilberto Amauri Godoy Filho (s. 23. joulukuuta 1976), paremmin tunnettu nimellä Giba, on brasilialainen lentopalloilija. Häntä pidettiin yleisesti maailman parhaimpana lentopalloilijana 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. .
Nuoruusvuodet
Brasiliassa syntynyt ja lentopallo-oppinsa saanut Giba sairasti nuorena leukemiaa, mutta selvisi sairaudesta. Hän pelasi 14-vuotiaaksi asti pelkästään maan valtalajia jalkapalloa, mutta päätti vaihtaa lajia, koska ei pitänyt siitä vartalokontaktien takia. Giba alkoi pelata lentopalloa, josta pian muodostuikin hänen todellinen intohimonsa.
Brasilian liiga
Giba teki ensiesiintymisensä Brasilian Superliigassa kaksikymmentävuotiaana Chapecó São Caetanon joukkueessa jossa hän pelasi kauden 1998 loppuun asti. Tämän jälkeen hän siirtyi Repot Nipomedin kautta Minas Beloon, jota pidetään superliigan parhaimpana joukkueena. Uudessa seurassa hän voitti kaksi superliigan mestaruutta peräkkäin vuosina 1999 ja 2000. Minasissa hän pelasi kauden verran siirtyen 25-vuotiaana Italian A1-liigaan.
Italian A1-liiga
Italian sarjaa pidetään maailman parhaimpana lentopallosarjana, joten siirto sarjaan oli odotettu kun Giba teki sopimuksen Ferreran joukkueen kanssa vuonna 2001. Ferreran vahvuudessa hän pelasi kaksi kautta siirtyen tämän jälkeen Bre Banca Cuneon riveihin kaudeksi 2004. Joukkueen riveissä hän esiintyi kauden 2007 loppuun asti kunnes teki sopimuksen Venäjän Superliigaan.
Venäjän Superliiga
Giban uusi seura oli menestystä niittänyt Iskra Odintsova. Hän voitti joukkueen kanssa superliigan hopeaa kauden päätteeksi. Kauden aikana hän esiintyi myös superliigan tähdistöpelissä.
A-maajoukkue
Giba teki ensiesiintymisensä Brasilian miesten lentopallomaajoukkueessa vuonna 1995 Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa, jossa hän voitti heti kultaa. Tämän jälkeen hän on noussut joukkueen tähtipelaajaksi sekä kapteeniksi. Hän on johdattanut joukkueen muun muassa olympiakultaan, kahteen maailmanmestaruuteen sekä viiteen maailmanliigan voittoon. Muita saavutuksia on muun muassa kaksi maailmancupin mestaruutta, useita Pan-American sekä Etelä-Amerikan mestaruuksia.
Yksityiselämä
Giba on naimisissa entisen huippulentopalloilija Christina Pirvin kanssa, ja heillä on yksi lapsi. Nicoll-lapsi syntyi Ateenan olympiaturnauksen aikana 2004. Giban onneksi lapsen synnytys osui välipäivään, ja hän näki esikoisensa ensimmäisen kerran Brasiliasta välitetystä videonauhasta. Ensimmäisen lapsensa nähtyään Giba pelasi loistavasti olympiaturnauksen ratkaisupelit ja nousi Brasilian tärkeimmäksi lenkiksi joukkueessa. Lopulta hänet valittiin olympialaisten parhaaksi pelaajaksi.
Vaikeuksien kautta parhaimmaksi
Giba on noussut maailman eliittiin vastoinkäymisten kautta. Hän sairastui leukemiaan nuorena mutta toipui hengenvaarallisesta sairaudesta kuin ihmeen kaupalla. Hänen terveyttään seurataan kuitenkin yhä, ja hän käy tutkimuksissa säännöllisesti. Kymmenvuotiaana Gibaa kohtasi uusi takaisku, kun hän putosi puusta ja satutti vasemman kätensä pahasti. Iso arpi kädessä muistuttaa Gibaa edelleenkin tapaturmasta.
Murheet ovat jatkuneet, kun hänen vaimonsa Christina Pirvi joutui alkuvuodesta 2006 lopettamaan lentopallon pelaamisen sydänvaivojen takia. Giban vaimo kuului silloin italialaiseen huippujoukkueeseen Novaraan.
Jan Rak
Jan Rak (s. 1962 Praha) on tšekkiläinen, fyysikko ja professori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa fysiikan professorina vuosina 2014–2019.
Akateeminen ura
Jan Rak opiskeli fysiikkaa Kaarlen yliopistossa, Prahassa. Uransa alussa hän vietti kolme vuotta tutkijana Dubnassa Venäjällä. Rak väitteli filosofian tohtoriksi ydinfysiikasta tammikuussa 1995. Valmistuttuaan hän työskenteli 1995–2000 postdoc-tutkijana Max Planck -instituutissa Heidelbergissä. Sen ohella hän oli tutkijana raskasionitutkimukseen erikoistuneessa tutkimusinstituutti GSI Darmstadtissa. Heidelbergissa hän työskenteli CERES/NA45 -kokeessa CERNin superprotonisynkrotronilla (SPS, ). Hänen vastuullaan oli erityisen teleskoopin kehittäminen. Laitteisto koostuu kahdesta säteilyilmaisimesta (SDD-ilmaisin, Silicon Drift Detector).
Rak siirtyi vuonna 2001 tutkijaksi Yhdysvaltoihin. Aluksi hän työskenteli 2001–2004 Iowan yliopistossa ja sen jälkeen 2004–2005 Albuquerquessa. Vuodesta 2005 hän on toiminut erilaisissa tutkimus- ja opetusviroissa Jyväskylän yliopistossa. Siirtyminen Jyväskylään oli hänelle luonteva askel, sillä hän halusi päästä lähemmäs synnyinmaataan Tšekkiä. Jyväskylän yliopistossa Rak on toiminut muun muassa yliassistenttina ja yliopistotutkijana. Hiukkasfysiikan dosenttina Jyväskylän yliopistossa hän on ollut vuodesta 2006 lähtien. Jan Rakin ympärille Jyväskylään on vuosien mittaan muodostunut kansainvälinen tutkimusryhmä. Sen keskeisiä tutkijoita ovat olleet muun muassa Sami Räsänen sekä korealainen Dong Jo Kim.
Juha Kauppinen (moukarinheittäjä)
Juha Antti Kauppinen (s. 16. elokuuta 1986 Tampere) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän edustaa Kangasalan Kisaa ja häntä valmentavat Jukka Kauppinen ja Harri Huhtala.
Jan Rak
Akateeminen ura
Vuodesta 2006 Rak johti CERNissä suomalaista tutkimusryhmää, joka teki kokeita Large Hadron Collider -kiihdyttimellä (LHC) ja sen yhteydessä sijaitsevalla ALICE-tutkimuslaitteistolla. Tutkimusryhmä toimi Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen ja Helsingin Fysiikan tutkimuslaitoksen (HIP) yhteisprojektina.
Juha Kauppinen (moukarinheittäjä)
Kauppinen putosi karsintakilpailussa 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa Grossetossa 2004. Hän sijoittui neljänneksi saman ikäluokan EM-kilpailuissa Kaunasissa 2005 heitettyään 6 kg:n moukaria 73,74 m. Hän edusti Suomea aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2008 sijoittuen neljänneksi.
Jan Rak
Professoriksi
Jan Rak nimitettiin fysiikan professoriksi Jyväskylän yliopistoon vuonna 2013 ja hän aloitti virassaan alkuvuodesta 2014. Professuuri liittyi olennaisesti fysiikan laitoksella tehtävään kokeellisen hiukkasfysiikan tutkimukseen sekä aiheen opetukseen. Professorintehtäviensä ohella Rak jatkoi tutkimuksiaan raskasionitörmäyksien parissa. Vuoden 2015 aikana hän ryhmineen tutki protoni-protoni -törmäyksiä sekä lyijy-lyijy -törmäyksiä LHC-kiihdyttimellä ja ALICE-laitteiston avulla.
Vuonna 2019 Jan Rak erosi työstään professorina Jyväskylässä. Hän palasi sen jälkeen takaisin kotimaahansa Tšekkiin.
Tutkimusura
Professori Rakin pääasiallinen tutkimuskohde ovat olleet ultrarelativistiset raskasionitörmäykset. Niiden avulla tutkijoiden päämäärä on selvittää erilaisia kvanttiväridynamiikan eli kvanttikromodynamiikan (QCD) ominaisuuksia.
Heidelbergissa 1990-luvun jälkipuoliskolla Rak osallistui CERES-tutkimusryhmän jäsenenä tutkimukseen, jossa tutkittiin kiraalisen symmetrian mahdollista palautumista raskasionitörmäyksissä, joissa syntyy kvarkki-gluoniplasmaa. Fyysikkona Rak on ollut erityisesti kiinnostunut siitä, miten törmäyksissä syntyvä kvarkki-gluoni-aine ilmenee voimakkaasti poikittaiseen suuntaan etenevien hiukkasten muodossa.
Professori Rakin tutkimusryhmä teki vuodesta 2015 lähtien ALICE-laitteistolla tarkkoja mittauksia, joiden avulla on tutkittu mahdollisia eroja erilaisten hiukkasten (esimerkiksi protoni) ja vastaavien antihiukkasten (esim. antiprotoni) välillä eli onko antihiukkasen massa mahdollisesti eri kuin vastaavalla hiukkasella. Mittauksissa tutkittiin lisäksi, onko heliumytimen ja deuteriumin sekä näiden antihiukkasten välillä mahdollista massaeroa. Tutkimuksessa käytettyyn laitteistoon on tehty parannuksia (mm. uusia ja aiempia tarkempia ilmaisimia). Rakin johtaman tutkimusryhmän keskeinen vastuualue on ollut koejärjestelyiden laadunvarmistuksen tarkastelu ja siihen liittyvien testien tekeminen.
Vuoteen 2016 mennessä professori Rak oli tutkimusryhmiensä tutkijoiden kanssa julkaissut yli 400 referoitua vertaisarvioitua tieteellistä tutkimusartikkelia arvostetuissa fysiikan lehdissä ja julkaisuissa.
Kirjailija
Jan Rak on Michael J. Tannenbaumin kanssa kirjoittanut hiukkasfysiikkaa käsittelevän teoksen High-pT Physics in the Heavy Ion Era (2013). Monografia kuuluu Cambridgen yliopiston hiukkasfysiikkaa, kosmologiaa ja ydinfysiikkaa esittelevään julkaisusarjaan.
Juha Kauppinen (moukarinheittäjä)
Kauppinen sai pronssia Kalevan kisoissa 2009 sekä Kalevan kisoissa 2012. Hän heitti ennätyksensä 74,38 Helsingissä 24. toukokuuta 2009.
Marc Wilmots
Marc Wilmots (s. 22. helmikuuta 1969) on belgialainen jalkapallovalmentaja, poliitikko ja entinen jalkapalloilija.
Wilmots on valittu Belgian vuoden parhaaksi urheiluvalmentajaksi vuosina 2013 ja 2014.
Ura
Wilmots aloitti ammattilaisuransa vuonna 1987 Sint-Truidensen joukkueessa. Hän sai seuratasolla eniten menestystä pelatessaan saksalaisessa Schalkessa, jossa hän kävi pelaamassa kahteen eri otteeseen. Hän oli voittamassa Schalkessa UEFA Cupin mestaruutta vuonna 1997 ja Saksan cupia vuonna 2002.
Wilmots, lempinimeltään das Kampfschwein, lopetti peliuransa vuonna 2002, minkä jälkeen hän siirtyi politiikkaan. Hän toimi vuosina 2003–2007 Belgian senaatin jäsenenä ranskankielisen liberaalin Mouvement Réformateur -puolueen (MR) edustajana.
Valmennusura
Hän on toiminut myös jalkapallovalmentajana. Keväällä 2003 hänellä oli lyhyt pesti Schalken päävalmentajana, maaliskuusta kesäkuuhun. Hän toimi myös Sint-Truidensen valmentajana kesästä 2004 lähtien, mutta sai potkut helmikuussa 2005.
Wilmotsin alaisuudessa FIFA:n rankingin kärkisijoille noussut Belgia lähti EM-lopputurnaukseen 2016 yhtenä ennakkosuosikkina. Turnaus alkoi kuitenkin heikosti, kun Italia nollasi Belgian avausottelussa 2–0 voitolla. Toisessa ottelussa Irlantia vastaan Belgian peli kulki paremmin ja joukkue lunasti odotuksia 3–0 voitollaan. Joukkueen hyökkäyspeli oli terävää myös päätösottelussa Ruotsia vastaan, mutta tehottomuus vaivasi. Lopulta Belgia voitti 1–0 ja eteni pudotuspeleihin. Neljännesvälierissä näytti, että Wilmots oli saanut Belgian joukkueen tähdet pelaamaan vihdoin yhteen joukkueena ja Unkari kaatui murskaluvuin 4–0. Puolivälierään Walesia vastaan ennakkosuosikkina lähtenyt Belgia hyytyi pahasti. Wilmots ei löytänyt taktisia keinoja kaataa Walesin tiivistä joukkuepelaamista ja haaveet finaalista kaatuivat 3-1 tappioon. Wilmots sai turnauksen aikana ja sen jälkeen kovaa kritiikkiä erityisesti joukkueensa taktisesta heikkoudesta. Tähtipelaajia vilissyt Belgia kykeni vain ajoittain yhtenäiseen joukkuepelaamiseen, eikä Wilmotsilla ollut aseita Walesin tai Italian tiiviin yhteispelin murtamiseen. Kritiikkiä kuului kisojen aikana myös joukkueen sisältä, esimerkiksi maalivahti Thibaut Courtois'lta. Kisojen jälkeen Wilmots ilmoitti kertovansa jatkostaan loman jälkeen. 15. heinäkuuta Belgian jalkapalloliitto kertoi erottaneensa Wilmotsin tehtävistään.
Maaliskuussa 2017 Wilmotsista tuli Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Wilmotsin johdolla Norsunluurannikko voitti vain yhden pelaamistaan kolmesta MM2018-karsintaottelusta ja joukkue karsiutui lopputurnauksesta ensimmäistä kertaa vuoden 2002 jälkeen. Wilmots sai potkut tehtävistän marraskuussa 2017.
Toukokuussa 2019 Wilmotsista tuli Iranin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja vuoteen 2022 ulottuvalla sopimuksella. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo joulukuussa 2019.
Bács-Kiskun
Bács-Kiskun on lääni Etelä-Unkarissa. Se rajautuu Baranyan, Tolnan, Fejérin, Pestin, Jász-Nagykun-Szolnokin ja Csongrádin lääneihin sekä etelässä Serbiaan. Läänin pääkaupunki on Kecskemét. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Kiskunfélegyháza, Kiskunhalas ja Baja. Läänin pinta-ala on 8 443 km² ja sen väkiluku arviolta 513 687 (vuonna 2015).
Lääni on osa Unkarin Suurta alankoa (Alföld) ja rajautuu lännessä Tonavaan ja idässä osittain Tiszaan. Läänin matalimman ja korkeimman kohdan välillä on korkeuseroa 80 metriä.
Nimi Kiskun ("Pieni Kumania") tulee kumaaneilta, jotka asettuivat tänne asumaan vuonna 1240 mongolien hyökkäysten laannuttua Euroopassa.
Kääpiöviistäjä
Kääpiöviistäjä (Pterodroma longirostris) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu. Se pesii vain Juan Fernándezin saariin kuuluvalla Alejandro Selkirkiin saarella. Populaation koko on 131 000 paria. Pesimäajan ulkopuolella se vaeltelee laajalti Tyynellämerellä. Leonhard Hess Stejneger kuvaili lajin holotyypin Japanin Hondosta 1893.
Brompton
Brompton voi tarkoittaa seuraavaa:
Judo kesäolympialaisissa 1964
Tokion olympialaisissa 1964 kilpailtiin judossa neljässä miesten painoluokassa. Laji oli ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa. Kilpailupaikkana toimi Nippon Budōkan.
Zas
Zas on kunta A Coruñan maakunnassa, Espanjassa. Se on myös osa Galiciaa. Zasin asukasluku vuoden 2016 alussa oli 4756.
Supersankari
pienois|[[Connecticut ComiCONNin supersankariteemainen maskotti]] Supersankari on sarjakuvien, television, elokuvien ja tietokonepelien kuvitteellisissa maailmoissa seikkaileva sankarihahmo, jolla on erikoisia tai yli-inhimillisiä kykyjä. Supersankari taistelee pahuutta ja erilaisia konnia tai superroistoja vastaan. Supersankarit ovat erityisesti yhdysvaltalaiselle sarjakuvalle tyypillinen ilmiö. Ensimmäinen supersankari oli Teräsmies vuonna 1938. Seikkailusarjoissa oli esiintynyt jo aiemmin naamioituneita sankareita, mutta Teräsmiehen suosion myötä supersankarisarjakuvasta kehittyi oma lajityyppinsä. Teräsmiehen ja Batmanin kaltaiset sankarit esiintyivät myös supersankarielokuvissa. 1960-luvulla syntyi entistä inhimillisempiä, arjen ongelmien kanssa kamppailevia supersankareita kuten Hämähäkkimies.
Historia
pienois|[[Teräsmies, yksi tunnetuimmista supersankareista.]] Supersankarien edeltäjiä esiintyi jo 1800-luvun ja 1900-luvun alun kirjallisuudessa. Näihin kuuluivat esimerkiksi Sherlock Holmes ja Tarzan. Myöhemmin kioskilehdissä, radiokuunnelmissa, sarjakuvissa ja sarjafilmeissä seikkailivat Zorron, Mustanaamion ja Green Hornetin kaltaiset naamioidut kostajat. Vuonna 1938 DC Comics -sarjakuvayhtiö esitteli Action Comics -lehden ensimmäisessä numerossa Jerry Siegelin ja Joe Shusterin luoman Teräsmiehen, supersankareista ensimmäisen ja tunnetuimman. Teräsmiehen myötä supersankarisarjakuvista kehittyi kokonaan oma lajityyppinsä. Teräsmies loi pohjan supersankarin tunnusmerkeille, joihin kuuluivat kaksoiselämä, yli-inhimilliset voimat, pyyteetön hyvyys sekä värikäs asu, jota täydensivät viitta ja helposti tunnistettava symboli.
Teräsmiehen saaman suosion myötä DC Comics alkoi julkaista uusia sankarihahmoja, joista merkittävimpiin kuuluivat Batman ja hänen apurinsa Robin, Salama, Ihmenainen, Haukkamies, Vihreä Lyhty ja Vesimies. Ensimmäinen supersankariryhmä oli Oikeuden Puolustajat vuonna 1940. Myös muut sarjakuvakustantajat kehittivät omia hahmoja. Suosituiksi tulivat muun muassa Kapteeni Marvel sekä toisen maailmansodan aikaisen isänmaallisuuden symboli Kapteeni Amerikka. Supersankarisarjakuvan noususuhdannetta 1940-luvun alussa on tapana sanoa lajityypin kultakaudeksi. Suuri osa kultakauden sarjakuvasta oli nopealla tahdilla tuotettua viihdettä, mutta ajalta muistetaan klassikkona muun muassa Will Eisnerin The Spirit. Toisen maailmansodan jälkeen supersankarilehtien myynti alkoi laskea. 1950-luvulla ainoastaan Teräsmies ja Batman kykenivät säilyttämään suosionsa.
pienois|[[Cosplay|Pukuilun harrastaja Hämähäkkinaisena.]] 1950-luvun lopulla alkanutta ajanjaksoa sanotaan supersankarisarjakuvan hopeakaudeksi. Marvel-yhtiölle työskentelevät sarjakuvantekijät alkoivat 1960-luvun alussa kehittää uudenlaisia sankarihahmoja. Tekijöistä merkittävimmät olivat käsikirjoittaja Stan Lee ja piirtäjät Jack Kirby ja Steve Ditko. Heidän luomiensa uusien sankariryhmien, Ihmenelosten ja Ryhmä-X:n jäsenillä oli ihmissuhteita, henkilökohtaisia ongelmia ja vaikeuksia ympäristönsä kanssa. He olivat siten helpommin samaistuttavia kuin aiemmat ylivoimaiset sankarihahmot. Marvelin hahmoja olivat Hulk, Thor, Rautamies, Tohtori Outo, Daredevil sekä Marvelin tunnetuin supersankari Hämähäkkimies. Epätäydelliset, syrjintää ja ennakkoluuloja kohtaavat supersankarit herättivät vastakaikua etenkin opiskelijanuorisossa.
1970-luvulla supersankarisarjakuva siirtyi niin sanottuun pronssikauteen. Etninen monimuotoisuus yleistyi sarjakuvissa vähitellen. Marvel toi markkinoille muun muassa blaxploitaatio-elokuvien mallin mukaisen afroamerikkalaisen sankarin Luke Cagen.
SteamOS
SteamOS on Valven julkaisema ja kehittämä Linux-jakelu. Se on kehitetty Valven Steam Machinea varten ja on käytössä Steam Deckissä.
Supersankari
Historia
1980-luvun puolivälissä pronssikausi päättyi ja nykyaikaisen supersankarisarjakuvan aika alkoi. Alan Mooren käsikirjoittama sarjakuvaromaani Vartijat (1986–87) kyseenalaisti supersankarifiktioon liittyvän omankädenoikeuden ihannoinnin. DC Comics perusti aikuisille suunnatun Vertigo-julkaisulinjan.
2000-luvulla supersankarielokuvia alettiin tuottaa markkinoille säännöllisesti, kun digitaalitekniikan kehitys mahdollisti näyttävät erikoistehosteet.
SteamOS
SteamOS paljastettiin Steam Machine -laitteiden yhteydessä vuonna 2013.
Steam Deck -laitteessa on mukana uusi versio käyttöjärjestelmästä sekä Valve Proton -yhteensopivuusohjelmisto. Steam Deck -laitteessa on SteamOS 3.0, joka perustuu Arch Linuxiin ja käyttää KDE Plasma -työpöytäympäristöä.
Historia
LinuxConissa 2013 Valven perustaja ja toiminnanjohtaja Gabe Newell esitti että hän uskoo "Linux ja avoimet lähdekoodit ovat pelaamisen tulevaisuus." Jatkaen että yritys avustaisi pelin kehittäjiä, jotka haluavat peliensä olevan Linuxin kanssa yhteen sopivia. SteamOS pohjautui Debian-versioon 8 (koodinimi Jessie), sisältäen kuitenkin uudemman Linux-ytimen, suorituskykykorjauksia ja suljettuja AMD:n ja Nvidian näytönohjainten ajureita. Alun perin SteamOS:llä pystyi pelaamaan vain Linuxia tukevia pelejä, mutta pelejä pystyi myös suoratoistamaan Windows- ja macOS-laitteista. Mukana oli Gnome 3 -työpöytäympäristö, jota voi halutessaan käyttää tavanomaiseen tietokoneen käyttöön.
SteamOS 3.0 perustuu Arch Linuxiin Debianin sijaan: pääsyy muutokselle on jatkuva päivitys nopeasti tarvittaville päivityksille, muutoksille ja muokkauksille. SteamOS 3.0:ssa on mukana Valve Proton -yhteensopivuusohjelmisto, jolla Windows-pelejä pystyy pelaamaan myös SteamOS:ssa. SteamOS 3.0:ssa mukana on KDE-työpöytäympäristö.
Pelit
Useimmat Linux-pelit ovat toimivia SteamOS:llä. Lisäksi Windowsille julkaistuja pelejä voi pelata: 21. toukokuuta pelattaviksi tarkistettujen pelien listassa oli kolme tuhatta peliä.
Versiot
SteamOS:n julkaisuversioista on käytetty koodinimiä alchemist, brewmaster ja clockwerk. Clockwerk perustui Debian 9:lle.
Petr Šachl
Petr Šachl (s. 2. joulukuuta 1977 Jindřichův Hradec, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Monipuolinen Šachl osasi pelata sekä keskellä että laidassa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluivat nopeus, monipuolisuus ja kokemus.
Seuraura
Šachl teki Extraliigadebyyttinsä HC České Budějovicessa kevään 1996 pudotuspeleissä. New York Islanders varasi hänet 128. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1996. Kaudella 1996–1997 Šachl pelasi kaksi runkosarja- ja yhden EHL-ottelun Budějovicessa ja siirtyi sen jälkeen kesken kauden WHL-joukkue Tri-City Americansiin, joka varasi hänet 37. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa kesällä 1996. Šachl oli siellä joukkueen viidenneksi paras pistemies tehoilla 13+24=37. Hän palasi kaudeksi 1997–1998 Budějoviceen, jossa Šachl pelasi 20 ottelua tehoin 1+1=2. Kaudella 1998–1999 hän pelasi vain neljä ottelua ja teki niissä yhden syöttöpisteen.
Kaudeksi 1999–2000 Šachl palasi Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi pääosin UHL-liigaa Asheville Smoken ja Fort Wayne Kometsin joukkueissa. Šachl oli Kometsin neljänneksi paras pistemies ja toiseksi paras maalintekijä, kun hän teki 55 ottelussa tehot 30+24=54. Šachl pelasi kauden aikana myös yhden WCHL-ottelun Tacoma Sabercatsissä. Vuodet 2000–2002 hän pelasi Milwaukee Admiralsissa. Ensimmäisen kauden 2000-2001 hän pelasi IHL:ssä, jossa Šachl teki 76 ottelussa tehot 12+17=29. Kauden jälkeen IHL lakkautettiin ja Admirals siirtyi pelaamaan kaudeksi 2001–2002 AHL:ään. Siellä Šachl teki 79 ottelussa tehot 14+29=43 ja voitti joukkueensa sisäisen piste- ja syöttöpörssin. Šachl ei kuitenkaan päässyt pelaamaan NHL:ssä asti.
Heinäkuussa 2002 Šachl teki sopimuksen SM-liigajoukkue Porin Ässien kanssa. Joukkue hankki hänet ykkössentteriksi. Šachlilla oli tavoite päästä kauden jälkeen pelaamaan NHL-joukkue Nashville Predatorsiin, mutta hänen kautensa päättyi jo yhdeksään otteluun välilevyn pullistuman takia. Šachl teki niissä tehot 3+3=6. Hän jätti Ässät joulukuussa 2002 ja palasi kotimaahansa, eikä pelannut enää loppukaudella. Šachl jatkoi SM-liigauraansa kaudella 2003–2004 Saimaan Pallossa, jonka kanssa hän teki yksivuotisen sopimuksen toukokuussa 2003. Šachl pelasi SaiPassa hyvän kauden ja voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tekemällä 55 ottelussa tehot 15+23=38. Tammikuussa 2004 Šachl teki SaiPan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Hän kuitenkin jätti jo kesken ensimmäisen sopimuskautensa 2004–2005, kun Šachl purki yhteisymmärryksessä sopimuksensa SaiPan kanssa tammikuussa 2005. Hän ehti pelata 43 ottelua, joissa syntyi tehot 12+15=27. Šachl siirtyi loppukaudeksi Ruotsiin ja Elitserien-joukkue Brynäs IF:ään, joka taisteli keväällä 2005 sarjapaikkansa säilyttämisestä onnistuen siinä.
Šachl palasi kaudeksi 2005–2006 kotimaahansa ja siirtyi HC Liberecin riveihin. Hän oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 15+20=35, mutta kevään 2006 pudotuspeleissä Šachl oli Liberecin sisäisen piste- ja maalipörssin ykkönen, kun hän teki viidessä ottelussa viisi maalia. Šachl pelasi Liberecissä vielä seuraavat kolme kautta, joiden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2009–2010 Slovakian Extraliigassa pelaavaan HC Košiceen. Šachl pelasi kauden aikana myös neljä ottelua lainalla Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. národní hokejová ligassa pelaavassa KLH Vajgar Jindřichův Hradecissa. Hän voitti keväällä 2010 Slovakian-mestaruuden.
Kaudeksi 2010–2011 Šachl siirtyi slovenialaisen HDD Olimpija Ljubljanan joukkueeseen, Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaan. Hän oli tehoilla 22+31=53 joukkueen toiseksi paras pistemies John Hughesin jälkeen ja Tomi Mustosen kanssa toiseksi paras maalintekijä. Heinäkuussa 2011 Šachl teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Olimpijan kanssa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi italialaiseen SG Pontebban joukkueeseen Serie A:han.
Uransa kaksi viimeistä kautta Šachl pelasi kotimaansa alemmilla sarjatasoilla. 2013–2014 toisella sarjatasolla HC České Budějovicessä ja 2014–2015 neljännellä sarjatasolla HC Slavoj Žirovnicessa.
Maajoukkue
Šachl on edustanut Tšekkiä Euro Hockey Tour -tasolla yhteensä kuuden ottelun verran.
Tug of War
Tug of war voi viitata:
Merenneito
thumb|[[John William Waterhousen maalaus Merenneito vuodelta 1900.]] Merenneito eli vedenneito on naispuolinen taruolento, jolla on ihmisen yläruumis ja lantiosta alkava kalanpyrstö. Merenneito kuvataan tyypillisesti kauniiksi, siroksi, pitkähiuksiseksi naiseksi, joka elää vedessä ja hengittää sen alla yhtä hyvin kuin ilmassa.
Merenneito on yleinen aihe niin kirjallisuudessa, elokuvaviihteessä kuin kuvataiteissakin. Merenneitoja on käytetty mainoksissa ja niille on tehty balettikin. Tarinoita merenneidoista löytyy kautta maailman.
Historia
Kaikkien kalanpyrstöisten mutta muuten ihmisten kaltaisten vedenolentojen esi-isä on babylonialainen jumala Ea. Nykyaikaiset kalanpyrstöiset merenneidot pohjautuvat antiikin Kreikan mytologiaan kauniisti laulaviin mutta merimiehille vaarallisiin seireeneihin. Alkuperäisisissä kreikkalaisissa maljakkomaalauksissa seireenit kuvattiin linnunvartaloisina naishahmoina. Modernin merenneidon keksijänä voidaan pitää 600-luvulla elänyttä englantilaista munkkia Aldhelm Mahnesburylaista, joka antoi seireeneille kalanpyrstön ja teki niistä kelttiläisten esikuvien mukaisesti viehättävän näköisiä. Hänen kuvailemansa meriseireeni yleistyi nopeasti taruolentoja käsittelevissä kuvituksissa.
Piirteet
thumb|[[William Bloyen merenneitoa esittävä kivireliefi Birminghamin yliopiston opiskelijajärjestön seinällä.]] Merenneidot ovat samannäköisiä lähes kaikilla maailman merillä. Merenneidot lepäilevät usein rantakalliolla, joskus toistensa seurassa, ja heiluttavat pyrstöään meressä. Merenneidot kuvataan usein kauniiksi, hoikiksi, tyttömäisiksi, vaaleiksi ja hymyileviksi. Heillä on pitkät ja kihartuvat hiukset, jotka aaltoilevat vapaasti kuin meren kuohut. Joskus heillä on kädessään peili, josta he voivat ihailla omaa kauneuttaan. Antiikin Rooman kertomuksissa merenneitojen iho oli kuvattu suomupeitteiseksi, mutta sen jälkeen se on alettu kuvata ihmisihon kaltaisena.
Merenneitojen kerrotaan usein vetävän lumovoimallaan miehiä merten syvyyksiin ja kuolemaan. Merenneidon ja ihmisen välillä voi kuitenkin olla myös aitoa rakkautta, jota kuitenkin vaikeuttaa erilaiset elinympäristöt. Erään skotlantilaisen klaanin kerrotaan pitävän itseään merenneitojen jälkeläisenä.
Lajeja
Vedenneitojen kaltaisia olentoja tunnetaan monia lajeja. Undiinit tunnettiin jo antiikin Kreikassa. Undiinilla on merihevosen vartalo ja ihmisen pää, ja se muuttui tavallisen merenneidon kaltaiseksi kauniiksi olennoksi. Kreikan vedenväkeä olivat myös nereidit ja Najadit, joista jälkimmäisestä on tullut järvien, jokien, lampien ja kaivojen nymfejä eli hengettäriä.
Ranskan länsirannikolla Bretagnen edustalla asuu vaarallisia merenneitoja, Mari Morganeita, ‘merestä syntyneitä’. He kaipaavat palavasti ihmismiesten rakkautta, joten he kurkottelevat syleilemään merimiehiä tai kalastajia. Jos Mari Morgan saa otteen miehestä, hän vetää miehen merenpohjan valtakuntaan Ushantiin, jossa mies joutuu elämään elämänsä loppuun asti.
Ranskalainen vedenhengetär Groac’h on ruma ja kauhistuttava, mutta voi ottaa kalliolla tai rannalla loikoessaan kauniin naisen ulkomuodon ja hurmata miehet orjikseen.
Tanskalaisilla on merenrouva, aikuisen ihmisen kokoinen ja kalanpyrstöinen vedenhengetär, joka elää Tanskan salmissa. Sen näkeminen on merkki myrskystä.
Lamioita on kahdentyyppisiä. Toinen niistä on pelottava ja vahingollinen käärmemäinen olento, joka oli alun perin merenjumala Poseidonin pojantytär. Toinen lamia on espanjalaisten ja baskien vedenneito, joka auttaa vesillä liikkuvia.
Iara on brasilialainen vedenneito, josta kerrotut tarinat perustuvat tupien mytologiaan. Iara ei elä meressä vaan makeassa vedessä. Se pyrkii lumoamaan miehiä laulullaan.
Ri on 1900-luvulla ensi kerran nähty olento, joka on vyötäröstä ylöspäin vanha ihminen ja vyötäröstä alaspäin kala. Ri-havainnoista on kerrottu sen jälkeen eri puolilta maailman meriä.
Japanissa tunnetaan Ningyo-niminen meren prinsessa, jolla on kalan ruumis ja ihmisen pää. Se asuu helmin koristellussa palatsissaan meren alla ja suojelee haaksirikkojen uhreja.
Selkie on Luoteis-Euroopassa tunnettu hyljeihminen, joita on niin nais- kuin miespuolisiakin. Selkiet ovat viehättäviä ja muodostavat joskus pareja ihmisten kanssa.
Rusalka on slaavilaisissa maissa tunnettu vedessä asuva nuori naisolento. Rusalkat asuvat joissa mutta nousevat keskiyöllä maalle etsimään miestä.
Merenneidon miespuolinen vastine on merenmies, meressä elävä vedenmies.
Kuvataide
thumb|[[Arnold Böcklinin Leikkiä aalloilla (1883), jossa etualan neidolla on kalanpyrstö.]] Merenneidot ja muut vedenneidot ovat olleet kautta aikain taiteilijoiden paljon suosima aihe. Romantiikan aikakaudella 1800-luvulla kansantarinoista tutut kalan- tai hylkeenpyrstöiset vedenneidot nousivat taiteen aiheistoon kaikkialla Euroopassa mutta etenkin Englannissa. Sveitsiläisen symbolistin Arnold Böcklinin taiteessa on paljon erilaisia merenneitoaiheita 1870-luvulta alkaen. Pohjoismaisessa taiteessa kalanpyrstöiset vedenneidot ovat olleet harvinaisia, mutta esimerkiksi Edvard Munchilla on maalaus Merenneito (1896) ja suomalaisella Albert Edelfeltillä maalaus Nuorukainen ja vedenneito (1897).
Moderneista taiteilijoista vedenneitoaiheita ovat 1900-luvulla käyttäneet useasti esimerkiksi Marc Chagall, Gustav Klimt ja Paul Delvaux. Suomalaisista nykyajan taidegraafikoista vedenneitoja on kuvannut usein esimerkiksi Kirsi Neuvonen.
Vedenneito oli 1900-luvun alkupuolella hyvin suosittu myös mainosten kuva-aiheena.
Kööpenhaminassa on Edvard Eriksenin veistos Pieni merenneito (Den lille havfrue). Helsingissä on Ville Vallgrenin suihkulähde ja veistos, joka tunnetaan yleensä nimellä Havis Amanda, mutta alun perin sen nimi oli Merenneito.
Sadut
Tanskalaisen H. C. Andersenin satu Pieni merenneito on maailman tunnetuin vedenneitosatu, ja siitä on kirjoitettu lukuisia muunnelmia. Satu eroaa tavanomaisista merenneitosaduista siinä, että Andersenin sadussa merenneito joutuu kärsimään kovia tuskia. Oman vedenneitosatunsa on kirjoittanut myös esimerkiksi Oscar Wilde, Fisherman and His Soul (1891).
Ooppera
Tunnettuja oopperoita, joissa vedenneitoja esiintyy, ovat esimerkiksi Antonín Dvořákin Rusalka, Albert Lortzingin Undine ja Nikolai Rimski-Korsakovin Sadko.
Elokuvat ja televisio
thumb|[[Annette Kellerman merenneitona elokuvassa Merrilla, the Queen of the Sea (1918).]] Ensimmäinen merenneito esiintyi valkokankaalla jo yli sata vuotta sitten lyhytelokuvassa Siren of the Sea (1911). Tuon jälkeen aihetta käsitteleviä elokuvia on tuotettu satoja.
Elokuvassa Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957) Pekka Puupää ja Pätkä kohtaavat saaristossa uintiharjoituksissa merenneidon, ja vievät tämän mukanaan Pekan kotiin Voikukankadulle.
Merenneidoista kertovia Hollywood-elokuvia ovat esimerkiksi Mr. Peabody & the Mermaid (1948) ja Splash (1984) ja Äitini on merenneito (1990). Pirates of the Caribbean: Vierailla vesillä -elokuvassa (2011) merenneidot on kuvattu kauniina naisina jotka haluavat suudella merimiestä, jotta saisivat tämän vedetyksi meren syvyyksiin.
Merenneidot ovat monien lastenanimaatioiden vakioaiheita. Tunnetuimpia lienevät Disneyn Pieni merenneito jatko-osineen sekä merenneitojen seikkailut Barbien kanssa. Merenneitoja esiintyy myös Peter Panissa sekä ''Muumilaakson tarinoissa.
Aihetta käsittelevät myös australialainen televisiosarja H2O (2006–2010) sekä teinikomedia Aquamarine (2006), joista jälkimmäinen perustuu Alice Hoffmanin vuonna 2001 kirjoittamaan samannimiseen kirjaan.
Luettelo vuoden 1988 miehittämättömistä avaruuslennoista
Epäonnistuneet laukaisut
Ainakin seuraavat laukaisut epäonnistuivat
Kastoriá (alueyksikkö)
Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Kastorián prefektuurin (Νομός Καστοριάς, Nomós Kastoriás).
Erkki Havansi
Erkki Elias Tapani Havansi (s. 11. heinäkuuta 1941 Liperi) on suomalainen oikeustieteilijä. Hän oli prosessioikeuden professori Helsingin yliopistossa vuosina 1982–2009.
Elämäkerta
Havansi syntyi 11. heinäkuuta 1941 Liperissä. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1959. Havansi valmistui juristiksi vuonna 1963 ja toimi hovioikeuden auskultanttina Espoon ja Porvoon tuomiokunnissa 1963–1967. Hänestä tuli oikeustieteen lisensiaatti vuonna 1965 ja varatuomari 1967.
Tieteellinen ura
Havansi väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1975. Vuonna 1982 hänet nimettiin Helsingin yliopiston prosessioikeuden professorin virkaan, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 2009.
Havansin kirjallinen tuotanto on jakaantunut toisaalta siviilioikeudelliseen ja toisaalta prosessioikeudelliseen tutkimukseen. Hän on erityisesti tullut tunnetuksi konkurssioikeutta koskevista kirjoistaan ja tieteellisistä artikkeleistaan. Havansi on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1983.
Suomen Lakimiesliitto myönsi Havansille K. J. Ståhlberg -mitalin vuonna 2003.
Poliittinen toiminta
Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa Havansi oli perussuomalaisten ehdokkaana. Hän sai 1 528 ääntä eikä tullut valituksi. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Havansi oli ehdolla Uudenmaan vaalipiirissä. Hän sai 2 542 ääntä ja jäi ensimmäiselle varasijalle. Eurovaaleissa 2014 Havansi sai 3 065 ääntä eikä tullut valituksi.
Helsingin Sanomien mukaan Havansi on ”perussuomalaisten takapiru”. Havansi on toiminut perussuomalaisten eduskuntaryhmän oikeudellisena asiantuntijana ja on muun muassa laatinut ryhmälle vihapuhetta käsittelevän muistion, jossa käytiin läpi kiellettyjä ja sallittuja sanoja. Hän on myöhemmin avustanut ryhmää enää satunnaisesti. Havansi oli yksi kuudesta perussuomalaisten edustajasta Sipilän hallituksen hallitusneuvotteluiden strategiatyöryhmässä.
Havansi sai vuoden 2012 kunnallisvaaleissa 435 ääntä ja hänet valittiin Keravan kaupunginvaltuustoon. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hän tuli valituksi 225:llä äänellä. Havansi on perussuomalaisten valtuustoryhmän puheenjohtaja ja Keravan Perussuomalaisten hallituksen jäsen sekä rahastonhoitaja.
Yksityiselämä
Havansi asui Joensuussa vuosina 1941–1953 ja Kuopiossa 1953–1965. Hän muutti Helsinkiin 1965, Espooseen 1972 ja on asunut Keravalla vuodesta 1999.
Havansi avioitui vuonna 1965 ja jäi leskeksi 1996. Hän avioitui uudelleen vuonna 1999. Hänellä on kolme lasta. Hänen vaimonsa Lahja on myös puolueaktiivi. He ovat molemmat eläkkeellä.
Happy Now (Zeddin ja Elley Duhén kappale)
Happy Now on venäläis-saksalaisen DJ-tuottaja Zeddin ja yhdysvaltalaislaulaja Elley Duhén musiikkikappale. Sen julkaisi Interscope Records digitaalisesti ladattavana ja suoratoistettavana singlenä 18. heinäkuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Noonie Bao, Sarah Aarons, Eric Barker, Linus Wiklund ja Zedd, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Zeddin YouTube-kanavalla 23. elokuuta 2018. Videolla seurataan luhistuvassa parisuhteessa elävää pariskuntaa.
"Happy Now" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan joukkoon Malesiassa, Norjassa ja Singaporessa sekä kahdenkymmenen parhaan joukkoon Belgiassa (Vallonia), Slovakiassa ja Tšekissä.
Palomino
Palomino on hevosten värirotu, jonka jalostustavoitteena on tuottaa kullanvärisiä valkoharjaisia voikkoja. Myös tältä näyttävät rautiaat saatetaan hyväksyän. Palominoille on Yhdysvalloissa kaksi erillistä rekisteriä: joitakin vuosia vanhempi Palomino Horse Association (PHA) hyväksyy rekisteriinsä kaikki tämänväriset hevoset, kun taas uudempi Palomino Horse Breeders of America (PHBA) vaatii hevosen olevan lisäksi olevan tiettyä rotutaustaa. Euroopassa palominojalostusta edustaa Tanskassa toimiva Palomino Sportsheste Avlsforbundet. Englannin kielessä palomino tarkoittaa mitä tahansa voikkoa hevosta. Isolla alkukirjaimella kirjoitettuna Palomino viittaa useimmiten palominoksi rekisteröityyn hevoseen.
Osa palominoiksi rekisteröidyistä hevosista ei ole varsinaisia voikkoja vaan lähinnä liinaharjaisia vaaleanrautiaita. Tämä on selvää jo siksi, että esimerkiksi palominorekistereihin hyväksyttävällä arabianhevosella ei voikkotekijää esiinny lainkaan.
Rekisteröintivaatimukset
thumb|vasen|Yksi vaaleimmista palominoiksi hyväksytyistä sävyistä.
Palomino Horse Association
Palomino Horse Association hyväksyy rekisteriinsä rotuun ja tyyppiin katsomatta kaikki voikot hevoset "värin ja rakenteen perusteella". Tämän lisäksi hyväksytään rautiaspohjaiset valkovoikot eli cremellot. Myös tuntematonta sukua olevat hevoset hyväksytään.
Palomino Horse Associationin ihanteellisena pitämä voikon sävy on "kultakolikon värinen", mutta yhdistys hyväksyy voikon sävyt "vaaleasta keskitummaan ja tumman kultaan". Rekisteriin hyväksyttävän hevosen jouhien tulisi olla valkoiset, luonnonvaaleat tai hopeanharmaat. Jouhien seassa saa olla korkeintaan 15 % tummia tai punaruskeita jouhia.