cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keimolan moottorirata
Sulkemisen jälkeen
Kesällä 1998 Keimola palasi ihmisten huulille, kun Helsingin Sanomat julkaisi muisteluartikkelin moottoristadionista. Artikkelissa kerrottiin radan purkutöiden alkavan kuluvan vuoden aikana. Autourheilun ystävät vaativat Keimolan suojelemista ja korostivat sen merkitystä suomalaisessa urheiluhistoriassa. Luonnon ja ympäristön oikeuksia ajavat pitivät kasvillisuuden valtaamaa Keimolaa kuitenkin hyvänä asiana. Rappioituneet varikkorakennelmat, katsomot, mainokset ja rataa-alueen kiertänyt lauta-aita purettiin syksyllä 1998. Valvontatorni ja itse rata saivat säästyä.
Kirjan nimeltä Keimola, Moottoristadion joka melkein katosi lopussa mainitaan, että käytännössä radan osittainenkaan uudelleenavaaminen olisi liiketaloudellisesti ja ympäristösyistä täysin epätodennäköistä.
Vuonna 1996 Lassila & Tikanoja perusti vanhalle varikolle käytettyjen renkaiden kierrätyskeskuksen, jossa rengasmateriaalia rouhittiin uusiokäyttöön. Rengasvarasto sijaitsi verkkoaidan suojaamana valvontatornin edessä. Renkaiden määrä kasvoi vuosi vuodelta, ja lopulta vuonna 2002 kasa alkoi valua aidan yli. Rengasvarasto syttyi palamaan 2. tammikuuta 2004. Varaston 150 000 rengasta paloivat päiväkausia. Palon lopullinen sammuttaminen onnistui vasta, kun sulava rengasvuori peitettiin maansiirtokoneiden avulla hiekan alle. Palon alkuvaiheessa rengaspalon kuumuus levisi myös valvontatorniin ja tuhosi varikonpuoleiset ulkoseinien puukehikot. Kehikkojen ympärillä olleet lasit ja tornin ovi rikottiin jo 1980-luvun aikana. Raunioksi muuttuneen tornin puurakenteiden jäännökset purettiin vuonna 2005.
Aiheesta muualla
60.319°N, 24.832°W
Anni Heikkilä
Heikkilä on lukkari, mutta hän pelaa myös siepparina ja pesävahtina. Sisällä hän pelaa etenijänä ja vaihtajana.
Pesäpalloura
Lapsena myös jalkapalloa ja uimahyppyjä harrastanut Heikkilä aloitti pesäpallon 10-vuotiaana. Hänen kasvattajaseuransa on Hämeenlinnan Paukku, jonka riveissä hän teki debyyttinsä aikuisten sarjoissa Suomensarjassa kaudella 2013. Hän jatkoi sarjassa seuraavana vuonna, ja kausi päättyi sarjavoittoon ja nousuun Ykköspesikseen.
Pelattuaan Ykköspesistä kaksi kautta Heikkilä siirtyi vuodeksi 2017 Superpesikseen Manse PP:n joukkueeseen, jossa hän oli pelannut jo edellisellä kaudella viisi ottelua. Siirrosta huolimatta Heikkilä pelasi vielä kaudella 2017 myös Paukun joukkueessa Ykköspesistä. Manse PP voitti kauden päätteeksi SM-kultaa. Heikkilä pelasi joukkueessa kaikissa pudotuspeliotteluissa ja kuudessa runkosarjaottelussa.
Kaudeksi 2018 Heikkilä siirtyi Superpesikseen nousseeseen Hyvinkään Tahkoon, josta hän haki suurempaa roolia ulkopeliin. Hän eteni Tahkon joukkueessa alkulohkosta halli-SM-lopputurnaukseen, jossa Tahko jäi kuitenkin neljänneksi. Heikkilä valittiin samana vuonna myös B-tyttöjen Itä–Länsi-otteluun. Hän pelasi ottelun voittaneessa Lännen joukkueessa lukkarina, toi yhden juoksun ja löi neljä kärkilyöntiä.
Heikkilä on pelannut Tyttöjen Superpesistä kausina 2014–2018. Kauteen 2017 asti Heikkilä pelasi sarjaa Hämeenlinnan Paukun joukkueessa, mutta Tahkoon siirryttyään hän pelasi kaudella 2018 Janakkalan Janan riveissä.
Heikkilän tavoitteena on oman pelin kehittäminen: oman tason pitäminen tasaisen korkealla ja pelirohkeuden löytäminen ulkopeliin. Lisäksi hän on nimennyt tavoitteekseen Itä–Länsi-otteluun pääsemisen.
Saarijärven reitin valuma-alue
thumb|Saarijärven reitin valuma-alue Saarijärven reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.6) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, joka muodostuu esimerkiksi Pyhäjärvestä, Summasesta, Saarijärvestä, Pääjärvestä ja Kyyjärvestä, sekä niiden lähialueista ja viereisistä valuma-alueista. Reitin vesistöalue muodostaa Kymijoen vesistöalueen luoteisosan, joka laskee Leppäveden–Kynsiveden alueeseen (14.3) Äänekoskella.
Pääuoma
Pääuoman nimityksen rinnalla käytetään Järvi-Suomessa termiä ”reitti”, tai tarkentaen ”pääreitti”. Kymijoen vesistöalueella pääuomaan kuuluu Kymijoen alueella (14.1), Suur-Päijänteen alueella (14.2), Leppäveden–Kynsiveden alueella (14.3) ja Viitasaaren reitin valuma-alueella kulkeva reitti. Saarijärven reitti on näihin nähden ”sivu-uoman” asemassa. Kymijoen vesistön pääuoma on perustellen selostettu sen omassa artikkelissa ja Saarijärven reitin osalta toimitaan vastaavasti tässä artikkelissa.
Saarijärven reitin pääuoma sijaitsee peräkkäin määritetyissä vesistöalueissa: alinna Saarijärven alue (14.61, valuma-alueen pinta-ala 3 120 km²), ylempänä Mahlunjärven alue (14.62, 2 133 km²), Pääjärven alue (14.63, 1 214 km²) ja ylimpänä Kyyjärven valuma-alue (14.64, 520 km²). Kyyjärven valuma-alueella pääuomaan kuuluvat Kiminginjoen alue (14.641, 520 km²), Kiminginjärven–Oikarinjoen alue (14.642, 496 km²) ja Kyyjärven alue (14.643, 421 km²). Kyyjärveen laskevista vesistöistä on suurin Napolanjoen valuma-alue (14.645, 211 km²), joka laskee Kyyjärven länsirantaan. Pääuoman kulku Napolanjoen valuma-alueella voidaan määrittää, jos tunnetaan suurien sivuhaarojen valuma-alueiden pinta-alat. Alajuoksulla Napolanjoesta haarautuu Hirvijoki (valuma-alueen pinta-ala 125 km²), kun Napolanjoen latvoilla on valuma-alue vain 79 km². Hirvijoki muuttuu Nurmijoeksi säilyttäen pääuoman statuksensa, sillä Vorspakanjoen valuma-alue on 42 km² ja Nurmijärven yläjuoksu 71 km², ja ylempänä Leppäpuron valuma-alue on 18 km² ja 34 km². Nurmijoki alkaa Sarantajärvestä, johon on johdettu ympäröiviltä soilta runsaasti kuivatusojia.
Saarijärven reitin pituudesta on vain vähän lähdetietoa. Axel Anderson mainitsee sen pituudeksi yli 80 kilometriä, Petri Karppinen noin 80 kilometriä ja Saarijärven reitin uittoyhdistyksen mukaan noin 95 kilometriä. Reitin pääuoman mittaaminen ala- ja keskijuoksulla voidaan tehdä kartoista, sillä reitillä on paljon järviä ja lyhyitä jokia. Matkaa Kyyjärven rannasta reitin suuhun Naarakoskelle tulee näin matkaa 109,4 kilometriä. Yläjuoksulla Napolanjoella avuksi on otettu vesistöviranomaisten julkaisema Paikkatietoikkuna, josta saadaan joen uomien pituudet edellisiä tarkemmin. Edellä kuvattu uomanpituus Sarantajärvestä Kyyjärven rantaan on 22,3 kilometriä. Saarijärven reitin tässä määritetty pituus on silloin 131,7 kilometriä, joka voidaan pyöristää arvoon 130 kilometriä.
Vesistöalueen jako
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen. Lihavoidut linkit kuuluvat Saarijärven reittiin :
Suomen päävesistö
Kymijoen vesistöalue on Suomen päävesistöalue (vesistöaluetunnus 14), jonka valuma-alueen pinta-ala on 37 158,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,34 %. Saarijärven reitin valuma-alue muodostaa päävesistöalueesta noin 8 %.
Pääuoman sivu-uomia
Alla on taulukoidussa muodossa lueteltu suurimpia Saarijärven reitin valuma-alueen pääreitille laskevia jokia ja ojia. Ne on järjestetty niin, että taulukko alkaa lasku-uomilla, jotka sijaitsevat reitin alajuoksulla, ja loppuu reitin yläjuoksun lasku-uomilla. Sarakkeessa ”Etäisyys Kuhnamoon” luvut esittävät pääuoman kohtaa kilometreinä Naarakoskella Kuhnamon rantaan. Etäisyys mereen on Kuhnamolta noin 370 kilometriä. ”Joen pituus” tarkoittaa sivu-uoman pituutta. Jos arvon edessä on tähti (*), on kyseessä vain lasku-uoman alajuoksun pituus. Virtaamalla tarkoitetaan sivu-uoman keskivirtaamaa (MQ). Taulukon lähteet on esitetty viimeisen taulukon alla, ja niitä on tarkennettu rivin oikeassa sarakkeessa tietokohtaisesti. Lähteet : 1 = tieto luettu joen omasta artikkelista, 2 = Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet, 3 = Karttapaikka-verkkopalvelu , 4 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 5 = VALUE-verkkopalvelu , 6 =mittaamiseen käytetty Paikkatietoikkunaa ja Karttapaikkaa yhdessä
Järviä
Saarijärven alueella (14.61) sijaitsee pääuoman järvien lisäksi esimerkiksi Herajärvi (46 ha), Mertu (25 ha), Pieni-Lumperoinen (307 ha), Iso-Lumperoinen (324 ha), Puteri (38 ha) ja Katajajärvi (45 ha). Vastaavasti löytyy Mahlunjärven alueen (14.62) varrelta vielä Iso ja Pieni Sääkspää (67 ha), Sahrajärvi (191 ha), Poikelmus (52 ha), Humalalampi (83 ha), Kuorejärvi (25 ha), Valkeinen (93 ha), Iso-Löytänä (298 ha) ja Saarinen (68 ha). Pääjärven alueelta (14.63) voidaan mainita Kotajärvi (43 ha), Päällin (99 ha), Mustalampi (62 ha), Ylin (37 ha), Iso ja Pieni Ristijärvi (84 ha) ja Löytälä (247 ha). Pääreitin yläjuoksulta Kyyjärven valuma-alueelta (14.64) löytyy vielä esimerkiksi Valkeisjärvi (28 ha), Heinuanjärvi (43 ha) ja Kirvesjärvi (42 ha).
Alajuoksulla pääreittiin yhtyvältä Lanneveden valuma-alueen (14.65) vesistöalueelta voidaan mainita Lannevesi (1 102 ha), Sääkspää (160 ha), Akko (35 ha), Tehlo (62 ha), Kyynämöinen (515 ha), Iso-Uurainen (122 ha), Pieni-Uurainen (83 ha) ja Vahvajärvi (94 ha). Keskijuoksulla pääreittiin yhtyvän Karankajärven valuma-alueen (14.66) vesistöalueelta voidaan mainita Karankajärvi (1 101 ha), Sammalinen (77 ha), Partajärvi (63 ha), Vihanninjärvi (165 ha) ja Latvanen (118 ha), hieman ylempänä pääuomaan yhtyvästä Vahankajoen valuma-alueen (14.67) vesistöalueelta Vahanka (477 ha), Valkkuna (82 ha), Vahvanen (195 ha), Alanen (68 ha), Kortejärvi (50 ha), Iso-Punsa (76 ha), Limajärvi (108 ha), Hankajärvi (281 ha), Iiroonjärvi (278 ha), Jokijärvi (90 ha) ja Iso Lauttajärvi (52 ha), ja lopuksi aivan alajuoksulla reittiin yhtyvältä Pyhäjärven valuma-alueelta (14.68) on mainittava Pyhäjärvi (5 894 ha), Saarijärvi (125 ha), Suolikko (89 ha), Iso Suojärvi (252 ha) ja Kohmujärvi (136 ha).
Dubain metro
undefined Dubain metro on metrojärjestelmä Dubaissa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Dubain metro on ensimmäinen metro Arabian niemimaalla.
Metron toteutus
pienoiskuva|Jebel Ali Free Zone Station rakenteilla. Metron toteuttivat kansainväliset konsortiot ja pääasiassa ulkomailta tulleet työntekijät. Ajankohdaksi avaamiselle arvioitiin syksy 2009. Ensimmäiset koeajot suoritettiin loppuvuodesta 2008 ja kaupallinen liikenne punaiselle linjalla alkoi 9. syyskuuta 2009. Alussa toiminnassa oli vain 10 asemaa, mutta asemia avautui lisää vuoden 2010 alkupuolella. Punaisen linjan kaikki asemat ovat valmiina, mutta ennakoidun vähäisen käytön vuoksi kaksi asemaa on yhä suljettuna vuonna 2012.
Vihreä linja avattiin kaksi vuotta myöhemmin 9. syyskuuta 2011. Vihreällä linjalla on yhä vuonna 2012 kaksi asemaa valmiina linjan toisessa päässä, mutta junat eivät aja niille, koska alueella ei ole asutusta eikä työpaikkoja.
Linjat
pienoiskuva|Toiminnassa olevat punainen ja vihreä linja, sekä suunnitellut linjat. Metrolla on kaksi linjaa, joista pidempi, eli punainen kulkee Rashidiyan pääteasemalta ja varikolta Dubain kansainvälisen lentoaseman ohitse pysähtyen terminaaleilla 1 ja 3. Tämän jälkeen linja sukeltaa maan alle, jossa on vaihtomahdollisuus linjojen välillä kahdella asemalla, Unionilla ja Bur Jumanilla. Jälkimmäisen aseman jälkeen linja nousee maan päälle ja jatkaa korotetulla radalla Jebel Alin satama-alueelle kulkien koko matkan 12-kaistaisen sheikki Zayeedin tien vartta. Matkan varrella ovat monet merkittävimmistä nyky-Dubain nähtävyyksistä, kuten Burj Khalifa. Linja on erittäin kuormitettu varsinkin ruuhka-aikoina.
Vihreä linja kulkee maan päällä Etisalat-asemalta lähtien lentokentän ja Šardžan emiraatin rajan välissä Salah Al Din -asemalle asti. Tästä linja siirtyy maan alle ja jatkaa Dubain vanhimpaan osaan, jossa sijaitsevat Al Rasin ja Al Ghubaiban asemat. Linja nousee Bur Juman -aseman jälkeen maan päälle ja päättyy asemalle Creek.
Metrojunien ja asemien tekniikka
pienoiskuva|Rashidiyan metroasema pienoiskuva|Metrovaunu sisältä. Metro toimii ilman kuljettajaa. Raideleveys on 1 435 mm ja metro käyttää metroille tyypilliseen tapaan sivuvirtakiskoa. Junat on valmistanut japanilainen Kinki Sharyo. Yhdessä junassa on viisi vaunua, joista neljä on hopealuokan vaunuja. Toinen päätyvaunu on jaettuna kultaluokkaan ja naisten sekä lasten osastoon. Kultaluokassa ovat leveät nahkaistuimet ja kalliimmat liput. Junissa toimii langaton verkko.
Shiroi senshi Yamato
Shiroi senshi Yamato on Yoshihiro Takahashin koiramanga. Se ilmestyi vuosina 1978–1989. Yamato ja sen omistaja Ryō lähtevät kotoaan päämääränään tulla taistelukoiramestareiksi. Matkalla he kohtaavat niin ystäviä kuin vihollisia aina tavallisista koirista gorillaan ja ihmisiä tappavaan jättiläisliito-oravaan. Sarja on hyvin raaka ja koiratappeluita ihannoiva.
Dubain metro
Metrojunien ja asemien tekniikka
Linjat ovat osin maanalaisia, mutta pääosin ne kulkevat maasiltoja pitkin. Vanhan Dubain alueella kulkeva vihreä linja omaa pidemmän maanalaisen osuuden. Junat ja asemat ovat ilmastoituja. Asemalaitureilla on laituriovet ja laiturit on ilmastoinnin takia eristetty täysin ulkoilmasta. Maanpäälliset asemat ovat lähes kaikki toisiaan muistuttavia. Vihreän linjan Etisalat-pääteasemalla on maailman suurimpiin liityntäpysäköintilaitoksiin kuuluva 2350-paikkainen pysäköintihalli. Asemien nimistä osa on myyty huutokaupalla yrityksille, esimerkkinä Noor Islamic Bank.
Lippujärjestelmä
Lippujärjestelmä on etäluettaviin NOL-kortteihin (Dubain joukkoliikenteen kortti) perustuva ja lipunmyyntihallissa ovat portit, joissa tehdään check-in ja check-out. Dubain joukkoliikennejärjestelmässä on seitsemän vyöhykettä, ja hinta perustuu kuljettujen vyöhykkeiden määrään. Järjestelmässä on päivittäinen hintakatto, 14 dirhamia (AED), jonka jälkeen matkustaminen on ilmaista. Saatavilla on ladattavan arvon lisäksi kortille ladattavia kausia. Samat kortit kelpaavat myös busseissa ja veneissä.
Turvallisuus
Metrossa on kiinnitetty huomiota turvallisuuteen enemmän kuin yleisesti metrojärjestelmissä. Jokaisella asemalla on henkilökuntaa paikalla aina, ja yleensä lipunmyynnin lisäksi vartijoita tai metropoliisi. Järjestyksen ylläpitämiseksi metrossa on voimassa säännöstö, jossa määritellään 100–2 000 dirhamin sakot useammasta kymmenestä rikkomuksesta alkaen syömisestä metrossa päätyen hätäjarrun laukaisemiseen.
Chydenius
Chydenius on suomalainen sivistys- ja pappissuku. Suku on lähtöisin Turun läänin Uudeltakirkon eli nykyisen Kalannin kunnan Kytämäen kylästä, joka nimestä suvun latinankielinen nimikin on johdettu. Suvun kantaisä oli talonpoikaistaustainen Rymättylän kirkkoherra Anders Chydenius (k. 1711), jonka poika Jakob Chydenius (1703–1766) oli Kokkolan kirkkoherra Pohjanmaalla. Hänen poikansa oli suvun tunnetuin edustaja, Anders Chydenius, mutta suku jatkui tämän nuoremmasta veljestä, Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherra Jakob Chydeniuksesta (1732–1809).
Lidman
Lidman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Shigatsu wa kimi no uso
Shigatsu wa kimi no uso, tunnetaan myös nimellä Your Lie in April, on Naoshi Arakawan kirjoittama ja kuvittama mangasarja. A-1 Picturesin siihen pohjautuvaa animesarjaa esitettiin lokakuusta 2014 maaliskuuhun 2015 Fuji TV:n noitaminA-ohjelmapaikalla. Sarjasta on tehty myös elokuvamukaelma, joka sai ensi-iltansa Japanissa syyskuussa 2016.
Sateenkaarilurit
Sateenkaarilurit (Trichoglossus) on eräs kaijasuku. Siihen kuuluvat lajit elävät Indonesian, Filippiinien ja Tyynenmeren läntisillä saarilla, Uudessa-Guineassa sekä Australiassa.
Sateenkaarilurit ovat kooltaan 20-26 cm pitkiä, hyvin värikkäitä papukaijoja. Niiden pyrstö on pyöreäpäinen eikä alanokan tyvessä ole paljasta laikkua. Sukupuolet ovat yleensä täysin samannäköisiä. Nuorten lintujen höyhenpuku on melko samanlainen kuin aikuisten, mutta nuoren pyrstösulkien kärjet ovat terävät. Niiden tavalliset äänet ovat korkeita kirkaisuja.
Sateenkaarilurit pesivät yleensä puunkoloihin ja munivat yhdestä kolmeen, tavallisesti 2 munaa, joita naaras hautoo. Niiden ravinto koostuu siitepölystä, medestä, kukista, hedelmistä, marjoista ja hyönteisistä.
Sateenkaarilurilajit
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön.
Opel Corsa D
Opel Corsa D on Opel Corsan neljännen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2006–2014.
Opel Corsa (2006–2014)
Corsan neljäs sukupolvi esiteltiin heinäkuussa 2006 Lontoon autonäyttelyssä. Markkinoille malli tuli syyskuun lopulla ja Suomeen ensimmäiset autot saapuivat lokakuussa. Auto rakennettiin General Motorsin ja Fiatin yhteistyössä kehittämälle pohjalevylle, jolle perustuu myös Fiat Grande Punto. Noin 30 prosenttia autojen osista on yhteisiä.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä Corsa sai tulokseksi täydet viisi tähteä. left|pienoiskuva|Viisiovinen Opel Corsa D.Corsa D:tä valmistettiin kolmi- ja viisiovisina hatchbackeina. Kolmiovinen pyrki olemaan urheilullinen coupémainen pikkuauto, kun taas viisiovinen oli pidemmällä kattolinjalla varustettu, muunneltavissa oleva, pienille perheille ja vapaa-aikaan tarkoitettu malli. Autot oli siis selkeästi suunnattu eri asiakasryhmille ja näin pyrittiin laajentamaan asiakaskuntaa. Edestä katsottuna korimallit ovat hyvin samannäköiset, mutta A-pilarista taaksepäin muotoilu on jokseenkin erilaista. Yhteisiä korinosia molemmille malleille ovat vain etulokasuojat, konepelti, etupuskuri ja ajovalot. vasen|pienoiskuva|Vauxhall CorsavanKolmiovisen Corsan pakettiautoversio Corsavan esiteltiin Brysselin autonäyttelyssä tammikuussa 2007 ja ensimmäiset autot toimitettiin asiakkaille saman vuoden huhtikuussa. Takaistuimet on poistettu tavaratilan suurentamiseksi.
Uusi turvavaruste oli sopeutuvat halogeenivalot (AFL). Suuremmilla nopeuksilla ajettaessa ajovalot kääntyvät enintään 15 astetta ulkokaarteen ja kahdeksan astetta sisäkaarteen suuntaan. Kääntymisvalot valaisevat 90 astetta oikealle tai vasemmalle, kun suuntavilkku tai peruutusvaihde on kytketty päälle. left|thumb|250x250px|Opel Corsa GSiBensiinimoottorit olivat aluksi 1,0- (60 hv), 1,2- (80 hv) ja 1,4-litraiset (90 hv) Twinportit. Dieselvaihtoehdot puolestaan olivat 1,3- (75 hv) ja 1,7-litraiset (125 hv) CDTi-moottorit. 1,4-litraisen bensiinimoottorin yhteyteen sai halutessaan neliportaisen automaattivaihteiston. 1,2 Twinportiin ja 1,3 CDTi:hin oli saatavana Easytronic-robottivaihteisto, joka oli bensiinimallissa viisi- ja dieselissä kuusiportainen.
Vain ecoFLEX-malleihin oli saatavana 1,3-litrainen 75-hevosvoimainen dieselmoottori. Mallissa on panostettu ympäristöystävällisyyteen ja taloudellisuuteen. Ainoastaan ecoFLEX:iin oli valittavana vihreä Green Spirit -metalliväri.
Suomessa edullisin varustetaso oli Enjoy. Siihen kuului kuusi turvatyynyä, ESP, 15 tuuman teräsvanteet pölykapselein, Radio/CD 30 -soitin, monitoimiohjauspyörä, lämmitettävät sähköpeilit, kuljettajan istuimen korkeussäätö, sähköikkunat edessä ja kauko-ohjattu keskuslukitus.
Sportissa oli lisäksi urheilullinen alusta, kromattu pakoputken pää, 16 tuuman kevytmetallivanteet, kojelaudan mattakromikoristeet, sisävalaistuspaketti, etusumuvalot ja nahkaverhoiltu urheiluohjauspyörä.
Muilla markkina-alueilla oli edellä mainittujen lisäksi saatavana muun muassa Enjoyn ja Sportin väliin sijoittuva Edition ja malliston huipulla oleva Cosmo. Nämä jäivät monien erikoismallien tavoin pois Suomen tuontiohjelmasta. Barcelonan autonäyttelyssä kesäkuussa 2007 esiteltiin uusi Sport- ja OPC/VRX-mallin välimaastoon mallistossa sijoittuva GSi-malli. Opel-merkin yhteydessä mallinimi on GSi ja Vauxhallilla SRi. Autossa käytettiin 1,6-litraista turboahdettua 150 hevosvoiman moottoria. Mallia valmistettiin sekä kolmi- että viisiovisina versiona. Alustaa on laskettu lähemmäksi tien pintaa, edessä 18 ja takana 15 millimetriä.left|thumb|250x250px|Facelift-mallin Opel Corsa D.Vuosien 2010–2011 aikana Corsa koki uudistuksia. Aluksi päivitettiin tekniikkaa ja vuoden 2011 puolella tuli varsinainen kasvojenkohotus. Uusittuun malliin tehtiin paljon parannuksia etenkin alustarakenteisiin. Lisäksi ohjaustehostimen sähkömoottoriin tehtiin muutoksia, minkä ansiosta ajo-ominaisuudet etenkin alhaisilla nopeuksilla paranivat. Etusäleikkö ja ajovalot uudistettiin enemmän Insigniaa muistuttaviksi. Kaikissa Corsa-malleissa oli nyt myös päiväajovalot. Uusia lisävarusteita olivat kosketusnäytöllinen Touch & Connect -multimedia- ja navigointijärjestelmä sekä takaistuimen sivuturvatyynyt.
Moottorivalikoimassa oli myös paljon uutta. Uudet bensiinimoottorit olivat 1,2- (70 hv) ja 1,4-litraiset (87/100 hv). 100-hevosvoimainen oli varustettu automaattivaihteistolla. Dieselvaihtoehdoksi tuli nyt uusi 1,3-litrainen, josta oli kaksi tehovaihtoehtoa (90/95 hv). Suurempitehoinen oli polttoainetaloudellisempi ja 90-hevosvoimaisen sai Easytronic-robottivaihteistolla varustettuna.
Perusmalliksi tuli Advantage. Sen yläpuolella oli Enjoy 111 -juhlamalli Opelin 111-vuotisjuhlan kunniaksi. Siinä oli aikaisemman Enjoyn lisäksi manuaali-ilmastointi, vakionopeudensäädin ja ajotietokone.
Viimeiset uudistuksensa Corsa D sai mallivuodelle 2012. Uuden moottorivalikoiman muodostivat 1,2 Twinport Ecotec (85 hv), 1,4 Twinport Ecotec (100 hv), 1,6 Turbo Ecotec (150 hv), 1,3 CDTI (95 hv) ja 1,7 CDTI (130 hv).
Varustetasoiksi tulivat Life, Enjoy ja Sport.
Tāmati Wāka Nene
200px|thumb|oikea|Tāmati Wāka Nene, kuva 1870-luvulta
Opel Corsa D
Opel Corsa (2006–2014)
Life vastasi suunnilleen alkuperäistä Enjoy-mallia. Varusteluun oli lisätty säilytystaskut etuistuinten selkänojiin, mutta monitoimiohjauspyörä sekä kaksiosainen takaselkänoja oli karsittu ja teräsvanteet olivat 14-tuumaiset.
Uudessa Enjoy-mallissa oli alkuperäisen lisäksi 15 tuuman kevytmetallivanteet ja nahkaverhoiltu ohjauspyörä.
Tāmati Wāka Nene
Elämä
Tāmati Wāka Nene syntyi Bay of Islandsissa luultavasti vuonna 1785. Hänen sukunsa kuului alueen tärkeimpiin ja he olivat johtavassa asemassa Ngāpuhi-heimossa. Muskettisotien aikana Tāmati Wāka Nene nousi yhdeksi heimon sotapäälliköistä. Sodan aikana hän johti joukkojaan Uuden-Seelannin Pohjoissaaren eteläkärkeen saakka ja valloitti sekä osti alueita matkan varrelta. Vuonna 1828 hän nousi heimonsa johtoon sen aikaisemman päällikön kuoltua taistelussa.
Tāmati Wāka Nene uskoi kaupankäynnin eurooppalaisten kanssa hyödyttävän häntä ja hän otti suojelukseensa paikalliset lähetyssaarnaajat. Hän otti itse kasteen vuonna 1839. Nene kannatti Waitangin sopimusta ja suostutteli monet muut maoripäälliköt allekirjoittamaan sen. Hän lupasi silloiselle kuvernöörille Robert FitzRoylle pitävänsä kurissa muut paikalliset maoriheimot ja hän koki loukkauksena Hone Heken lipputangon kaadon ja lopulta hyökkäyksen Russeliin. Nenen onnistui suostutella Heke antautumaan ja sota päätyi vuonna 1846. Nene kuoli vuonna 1871 ja hänet on haudattu Russeliin.
Opel Corsa D
Opel Corsa (2006–2014)
Erikoismalleina olivat Black Line ja Color Edition. Color Editionin erikoispiirteenä oli kaksivärisyys ja pirteät värisävyt. Istuimet olivat urheilulliset ja korin väriin sävytetyt. Myös kojelaudassa ja ohjauspyörässä oli korinväriset koristeet. Varusteina oli 17 tuuman kevytmetallivanteet, tummennetut takaikkunat ja kromattu pakoputken pää. Alusta oli säädetty urheilullisemmaksi.
Corsa OPC/VXR
pienoiskuva|Opel Corsa D OPC Maaliskuussa 2007 Geneven autonäyttelyssä esiteltiin suorituskykyinen Opel Corsa OPC. Isossa-Britanniassa auto tunnetaan nimellä Vauxhall Corsa VXR. Valmistajan ilmoituksen mukaan alkuperäinen tavoite oli myydä ensimmäisenä vuonna noin 3 000 autoa, mutta tämä rajapyykki ylitettiin jo ensimmäisenä kesänä.
OPC:n erottaa tavallisesta Corsasta suurista helmalevikkeistä ja urheilullisesta takaspoilerista. Takaosassa on myös diffuusori, jonka keskellä on persoonallinen kolmionmuotoinen pakoputken ulostuloaukko. Taka-akselin rakennetta on vahvistettu ja jousitus on selvästi normaalia jäykempi. Lisäksi alustaa on laskettu 10 millimetrillä. Myös poiskytkettävän ESP-järjestelmän toiminta on sopeutettu urheilulliseen ajoon sopivaksi. Alla on vakiona 17 tuuman kevytmetallivanteet ja 215/45R17-renkaat. Joka pyörässä on levyjarrut, edessä levyjen halkaisija on 308 millimetriä ja takana 264 millimetriä. Jarrusatulat on maalattu OPC-mallien tunnusvärin mukaan siniseksi. Nahkaverhoillut urheiluistuimet ovat Recaron valmistamat.
Corsa OPC Nürburgring Edition
pienoiskuva|Opel Corsa OPC Nürburgring Edition Opel ilmoitti vuonna 2011, että Manuel Reuterin ohjaama Corsa OPC rikkoi Nürburgringin Nordschleifen rataennätyksen Supermini-luokassa. Corsan loppuaika 20,8 kilometrin pituisella radalla oli 8,49,99 minuuttia. Tämän kunniaksi esiteltiin entistäkin suorituskykyisempi Opel Corsa OPC Nürburgring Edition. Auton 1,6-litrainen moottori on saatu ohjausyksikön säädöillä, uudella ahtimella ja erikoispakoputkistolla tuottamaan 210 hevosvoiman tehon. Alustaa on madallettu entisestään ja autossa on tuumaa suuremmat 18-tuumaiset kevytmetallivanteet.
Osmo Kleemola
Osmo Kleemola (s. 3. toukokuuta 1983 Espoo) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Kausina 2006–2011 Kleemola pelasi FC Viikingeissä. Debyyttikaudellaan hän pelasi 25 ottelua alusta loppuun Ykkösessä ja oli tärkeässä roolissa Viikinkien liiganousun kannalta. Kleemola on pelannut aikaisemmin urallaan myös laitahyökkääjänä.
Vuoden 2011 päätteeksi lentäjäksi opiskellut Kleemola päätti uransa Viikingeissä ja päätti uransa Kolmosen SexyPöxyissä pelatun kauden jälkeen.
Suomen Aktiivisin Työpaikka
alt=|pienoiskuva|168x168px Suomen Aktiivisin Työpaikka -kartoitus on työkalu työpaikan liikuntaohjelman suunnitteluun ja arviointiin. Kartoitusta suositellaan yli 30 henkilöä työllistäville organisaatioille. Kartoitukseen sisältyy sähköinen kysely, jossa käydään läpi hyvin toteutetun liikuntaohjelman yhdeksän osa-aluetta.
Osallistumalla Suomen Aktiivisin Työpaikka -kilpailuun työpaikka saa kattavan palauteraportin kartoituksesta. Kartoituksesta selviävät liikuntaohjelman vahvuudet ja kehityskohteet sekä konkreettiset toimenpide-ehdotukset perustuen henkilöstöliikunnan yhdeksään hyvään käytäntöön. Tämän jälkeen järjestetään palautetilaisuus, jossa asiantuntija auttaa raportin tulkinnassa ja opastaa kehittämistoimenpiteiden suunnittelussa. Palautteiden antajina sekä apuna toimenpiteiden suunnittelussa toimivat Suomen olympiakomitean ja liikunnan aluejärjestöjen asiantuntijat.
Suomen Aktiivisin Työpaikka sertifikaatti
Mikäli yritys saa yli 50 % kartoituksen pisteistä, myönnetään sille Suomen Aktiivisin Työpaikka sertifikaatti tunnustukseksi hyvin toteutetusta liikuntaohjelmasta ja näin myös mahdollisuus osallistua Suomen Aktiivisin Työpaikka -kilpailuun. Suomen Aktiivisin Työpaikka -kartoitus on hyvä työpaikan liikuntaohjelman arviointityökalu, jota suositellaan tehtävän joka toinen vuosi. Sertifikaatti on voimassa kaksi vuotta kerrallaan. Suomen Aktiivisin Työpaikka voittaja tunnustuksen saajan valitsee Olympiakomitean muodostama henkilöstöliikunnan asiantuntijaraati. Vuosittaisen kilpailun voittaja palkitaan Urheilugaalassa.
Paul Kariya
Kansainvälisissä otteluissa Kariya edusti Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta viidessä arvoturnauksessa: kahdesti olympialaisissa ja kolmesti MM-kilpailuissa. Nuorten maajoukkueessa Kariya pelasi kaksi MM-turnausta. Maajoukkueissa hän pelasi yhteensä 51 ottelua tehoin 20+29=49, ja oli voittamassa urallaan olympiakultaa ja olympiahopeaa, MM-kultaa ja MM-hopeaa sekä nuorten MM-kultaa.
Kariya valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 2017. Anaheim Ducks jäädytti hänen pelinumeronsa 9 vuonna 2018.
Ennen ammattilaisuraa
Kariya oli menestyvä pelaaja jo ennen ammattilaisuraansa. Vuosina 1990–1992 hän pelasi 94 ottelua Penticton Panthersissa BCHL-juniorisarjassa tehopistein 91+153=244. Vuonna 1992 hän aloitti opiskelun Mainen yliopistossa aloittaen jääkiekon yliopiston omassa joukkueessa, Maine Black Bearsissa. Vuonna 1993 hän voitti ensimmäisenä fuksina Hobey Baker Awardin, Yhdysvaltain yliopistokiekkoilun arvostetuimman yksilöpalkinnon. Hän teki Mainen joukkueessa kaudella 1992–1993 tehopisteet 25+75=100 39 ottelussa, johdattaen joukkueensa sekä NCAA:n että Hockey Eastin mestaruuteen. Hänen veljensä Steve Kariya toimi Mainen yliopiston joukkueen kapteenina sen voittaessa NCAA:n mestaruuden vuonna 1999. Myös Kariyan toinen veli, Martin Kariya, on pelannut jääkiekkoa Mainen yliopiston joukkueessa.
Mighty Ducks of Anaheim (1994–2003)
150px|thumb|Paul Kariya nousi tähdeksi Anaheimissa. Mighty Ducks of Anaheim varasi Kariyan NHL:ään varaustilaisuuden 1993 ensimmäisellä kierroksella neljäntenä pelaajana. Hän edusti kalifornialaisseuraa yhdeksän kauden ajan, joista seitsemän kautta joukkueen kapteenina. Hän pelasi ensimmäisellä NHL-kaudellaan, joka oli työsulun lyhentämä, 47 runkosarjaottelua, joissa keräsi tehot 18+21=39. Hänet nimettiin kauden jälkeen NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella Kariya pelasi runkosarjassa täydet 82 ottelua tehoin 50+58=108. Kun NHL-seura Winnipeg Jets kauppasi suomalaislaituri Teemu Selänteen Anaheimiin, Kariya, Selänne sekä keskushyökkääjä Steve Rucchin muodostivat yhdessä Anaheimin tehoketjun, ja Kariya ja Selänne olivat koko liigan pelätyin ja tehokkain kaksikko. Molemmat pelasivat myös NHL:n tähdistöottelussa vuonna 1996.
Kaudella Kariya pelasi runkosarjassa 69 ottelua tehoin 44+55=99, ja pudotuspeleissä 11 ottelua tehoin 7+6=13. Hänet valittiin toistamiseen NHL:n tähdistöotteluun vuonna 1997, jälleen kerran Teemu Selänteen kanssa. Seuraava kausi,, oli Kariyan osalta loukkaantumisten vaivaama, ja hän pelasikin runkosarjassa vain 22 ottelua, joissa kertyivät tehopisteet 17+14=31. Pudotuspelipaikka jäi Anaheimin osalta saavuttamatta. Kariyan oma kausi päättyi jo helmikuussa 1998 hänen saatuaan aivotärähdyksen Chicago Blackhawksissa pelanneen Gary Suterin iskettyä häntä poikittaisella mailalla kasvoihin. Loukkaantuminen myös esti hänen osallistumisensa Naganon talviolympialaisiin. Kausi sujui Kariyalta jälleen kokonaisuudessaan loistavasti: 82 ottelua pelannut Kariya nakutti runkosarjassa tehot 39+62=101 ja oli jälleen mukana tähdistöottelussa.
Kaudella Anaheim pääsi ensimmäistä kertaa pelaamaan Stanley Cup -mestaruudesta. Kariya oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies pudotuspeleissä Petr Sýkoran ja Adam Oatesin jälkeen tehtyään 21 ottelussa tehot 6+6=12. Finaalisarjan kuudennessa ottelussa New Jersey Devilsin Scott Stevens antoi Kariyalle kovan taklauksen, jonka seurauksena tämä jäi makaamaan jään pintaan useiksi minuuteiksi. Kariya jätti ottelun kesken, mutta palasi 11 minuutin kuluttua takaisin ja teki ottelun 4–1-maalin. Anaheim voitti ottelun 5–2, mutta finaalisarjan se hävisi seitsemännessä ottelussa. Mikäli Ducks olisi voittanut ottelun, Kariyasta olisi tullut Kolmen kullan klubin jäsen. Kariyan viimeinen Anaheimissa vietetty kausi päättyi näin ollen karvaaseen tappioon.
Colorado Avalanche, Nashville Predators ja St. Louis Blues (2003–2010)
Kaudeksi sekä Kariya että Selänne siirtyivät Colorado Avalanchen joukkueeseen. Kaksi mestaruutta aiemmin voittanut Colorado asetti toiveet kaksikon suhteen korkealle, mutta kausi osoittautui tuoreiden pelaajahankintojen osalta pettymykseksi Kariyan kärsiessä loukkaantumisista ja Selänteen peliajan jäädessä vähäisemmäksi kuin aiemmin.
Kariya ei pelannut otteluakaan NHL:n työsulkukauden 2004–2005 aikana, ja hän vietti välivuoden kuntouttaen aiempia vaivojaan. Kariya arveli, että työsulku saattaisi kestää jopa kaksi vuotta, mutta lopulta pelaajien ja omistajien välillä syntyi uusi sopimus vuoden 2005 heinäkuussa. Kariyasta tuli rajoittamaton vapaa pelaaja vuoden 2005 elokuussa, ja hän kävi läpi sopimusneuvotteluja kymmenen eri seuran kanssa. Hän teki 5. elokuuta kahden vuoden ja arvoltaan yhdeksän miljoonan dollarin sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa. Työsulun jälkeen voimaan tulleiden NHL:n sääntömuutosten oli tarkoitus edistää Kariyan kaltaisten nopeiden taitopelaajien asemaa, ja Kariyan päätöstä siirtyä Nashvilleen tuki joukkueen luisteluvoimaa ja nopeutta painottanut pelitapa. Kariyasta tuli sopimuksen Nashvillen seurahistorian parhaiten palkattu pelaaja, ja seuran general manager David Poile hehkutti Kariyan sopimuksen olevan ”kiistatta seuran historian suurin sopimus”.
Nashvillen syyskuun 2005 harjoitusleirin aikana Kariya loukkasi nilkkansa ja nivusensa, mikä rajoitti hänen harjoitteluaan kauden 2005–2006 edellä. Kariya kuitenkin toipui ajoissa kauden ensimmäiseen otteluun, jossa onnistui myös maalinteossa: hän teki ottelun kolmannessa erässä 2-2 -tasoitusmaalin ohittaen San Jose Sharks -maalivahti Evgeni Nabokovin. Kauden seuraavassa ottelussaan Nashville kohtasi Kariyan aiemman seuran, Mighty Ducks of Anaheimin, ja Kariya teki ottelun voittomaalikilpailussa 3-2 -voittomaaliksi jääneen osuman. Nashville aloitti kauden vahvasti, ja joukkue voitti kahdeksan ensimmäistä otteluaan. 18. huhtikuuta 2006 Kariya teki runkosarjan viimeisessä ottelussa hattutempun Detroit Red Wingsiä vastaan. Nashville voitti ottelun maalein 6-3, ja varmisti voiton myötä läntisen konferenssin neljännen sijan. Kariya teki kaudella 82 ottelussa 31+54=85 tehopistettä ja asetti täten Nashvillen seurahistorian yhden kauden maali-, syöttö- ja piste-ennätyksen nimiinsä. Lisäksi Kariyan 14 ylivoimalla tekemää maalia nousivat jakamaan puolustaja Andy Delmoren kaudella 2002–2003 asettaman seuraennätyksen, ja hänen 245 laukaustaan kohti maalia jäivät vain hieman Cliff Ronningin asettaman ennätyksen (248) alle. Nashville pelasi tilastollisesti historiansa parhaan kauden saavuttaen runkosarjassa 49 voittoa ja 106 pistettä, mutta pudotuspeleissä ilman ykkösmaalivahtiaan Tomáš Vokounia pelannut joukkue hävisi jo ensimmäisellä kierroksella San Jose Sharksille voitoin 4-1. 250px|left|thumb|Paul Kariya [[Nashville Predatorsin paidassa vuonna 2005.]] Tilastollisesti hyvän kauden jälkeen Nashville vahvisti kokoonpanoaan hankkimalla keskushyökkääjä Jason Arnottin ja laitahyökkääjä Jean-Pierre Dumontin. Kariya kommentoi Arnottin hankinnan olleen joukkueelle eduksi, sillä keskushyökkääjien pelaaminen ja koon puute olivat olleet Nashvillen keskeisimpiä heikkouksia edeltävällä kaudella ja etenkin pudotuspeleissä, jossa San Jose Sharks oli kova vastus kookkaiden keskushyökkääjiensä Joe Thorntonin ja Patrick Marleaun johdolla. Monien asiantuntijoiden keskuudessa Nashvillen uskottiin olevan vahva ehdokas Stanley Cup -voittajaksi. Ennen kauden 2006–2007 aloitusta Nashville ilmoitti puolustaja Kimmo Timosen olevan seuran uusi kapteeni, jonka varakapteeneiksi Kariya ja Steve Sullivan oli valittu. Kariya oli joukkueensa paras pistemies (82 ottelua tehopistein 24+52=76), ja Nashville pelasi runkosarjassa jälleen vahvasti. Seura hankki ennen NHL:n siirtotakarajan umpeutumista vahvuuteensa vielä keskushyökkääjä Peter Forsbergin, joka nousi Kariyan rinnalle joukkueen ykkösketjuun. Nashville uusi edellisen kauden historiallisen tilastonsa kerättyään runkosarjassa 51 voittoa ja 110 pistettä, ja se sijoittui läntisen konferenssin neljänneksi. San Jose Sharks osoittautui kuitenkin pudotuspeleissä toistamiseen vahvemmaksi joukkueeksi pudottaen Nashvillen jälleen voitoin 4-1.
Heinäkuussa 2007, sopimuksen Nashvillen kanssa päätyttyä, Kariya solmi kolmivuotisen, yhteisarvoltaan 18 miljoonan Yhdysvaltain dollarin sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan St. Louisissa hän pelasi joukkueensa jokaisessa ottelussa keräten tehopisteet 16+49=65. Blues ei kuitenkaan päässyt pudotuspeleihin. Toinen St. Louisissa vietetty kausi oli hänen uransa lyhyin: loukkaantumisista kärsinyt Kariya pelasi runkosarjassa vain 11 ottelua, joissa hän merkkautti tehopisteet 2+13=15. Kaudella Kariya oli mukana 75 ottelussa tehoin 18+25=43.
Uran päättyminen ja yhteenveto
Kariya ylitti 15 kautta kestäneellä NHL-urallaan sadan runkosarjapisteen rajan kaksi kertaa: kausilla 1995–1996 ja 1998–1999. 80 runkosarjapisteen rajan hän ylitti näiden kausien lisäksi neljä kertaa: kausilla 1996–1997,, 2003–2003 ja. Hän on Anaheim Ducksin seurahistorian pitkäaikaisin kapteeni, toimittuaan joukkueen kapteenina vuosina 1996–2003. Nashville Predatorsissa hän on seurahistorian eniten syöttö- ja tehopisteitä yhden kauden aikana saavuttanut pelaaja.
Kariya tuli valituksi NHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen kolme kertaa, vuosina 1996, 1997 ja 1999, ja toiseen tähdistökentälliseen kaksi kertaa, vuosina 2000 ja 2003. NHL:n tähdistöottelussa hän pelasi seitsemänä vuonna. Lisäksi hänet palkittiin NHL-urallaan kahdesti, vuosina 1996 ja 1997, herrasmiespelaajan palkinnolla Lady Byng Memorial Trophylla.
Maajoukkue
Ensimmäisen arvoturnauksensa aikuisten tasolla Kariya pelasi vuonna 1993, kun hänet valittiin Kanadan joukkueeseen Saksan MM-kilpailuihin. Hän pelasi turnauksessa kahdeksan ottelua tehoin 2+7=9. Kariya valittiin Kanadan olympiajoukkueeseen Lillehammeriin 1994. Tuolloin hän pelasi kahdeksan ottelua tehopistein 3+4=7. Kanada jäi hopealle Kariyan epäonnistuttua finaalissa rangaistuslaukauskilpailun kuudennella kierroksella Peter Forsbergin tekemän maalin jälkeen.
Lillehammerin olympialaisten jälkeen Kariya edusti Kanadaa kahdesti MM-kilpailuissa ja kerran olympialaisissa. MM-kilpailuissa 1994 Kariya voitti kultaa ja vuoden 1996 MM-kilpailuissa hopeaa. Hänet nimettiin molempina vuosina MM-turnauksen tähdistökentälliseen ja vuonna 1994 myös parhaaksi hyökkääjäksi. Hän kuului vuonna 2002 Salt Lake Cityn talviolympialaisissa kultaa voittaneeseen Kanadan joukkueeseen. Neljä vuotta aiemmin hänet oli valittu Kanadan joukkueeseen Naganon talviolympialaisiin, mutta ennen olympialaisia tapahtunut aivotärähdys epäsi Kariyan pelimahdollisuudet.
Nuorten arvoturnauksissa Kariya pelasi kaksi kertaa, MM-kilpailuissa vuosina 1992 ja 1993, ja oli voittamassa kultaa 1993.
Muuta
Paulilla on kaksi pikkuveljeä, Steve Kariya (s. 1977) ja Martin Kariya (s. 1981), jotka ovat kumpikin jääkiekkoilijoita. Lisäksi Kariyan pikkusisko, Noriko Kariya (s. 1979) on ammattilaisnyrkkeilijä. Heidän sukujuurensa ovat Japanista.
Anaheim Ducks jäädytti 22. lokakuuta 2018 Buffalo Sabresia vastaan pelatun kotiottelun yhteydessä Kariyan pelinumeron #9
Burn (Ellie Gouldingin kappale)
Burn on brittiläisartisti Ellie Gouldingin kappale hänen Halcyon Days -studioalbumilta, joka on uudelleenjulkaistu versio hänen Halcyon-studioalbumista. Kappaleen sanoittivat Ryan Tedder, Goulding, Greg Kurstin, Noel Zancanella sekä Brent Kutzle, kun taas tuotannosta vastasi Kurstin ja vokaaliosuuksistA Tedder. Se julkaistiin uudelleenjulkaisun ensimmäisenä singlenä 5. heinäkuuta 2013.
”Burn” on saanut julkaisunsa jälkeen ristiriitaisia vastaanottoja musiikkikriitikoilta, jotka kehuivat sitä "mukaansatempaavaksi" ja sanoivat sen olevan artistin kaikista radioystävällisin kappale tähän mennessä, kun taas toiset tunsivat kappaleen muistamattoman arvoiseksi. Kappale oli Gouldingin ensimmäinen Britannian singlelistan kärkisijan saavuttanut single, kun sitä myytiin 116 857 kappaletta ensimmäisellä viikollaan. Se myös pysyi listan kärjessä kolme peräkkäistä viikkoa. Kappale menestyi myös kansainvälisesti, sijoittuen kymmenen parhaan joukkoon lukuisissa valtioissa, kuten Australiassa, Itävallassa, Belgiassa, Saksassa, Irlannissa, Italiassa, Uudessa-Seelannissa ja Ruotsissa. Siitä tuli Gouldingin kolmas single, joka saavutti sijan kahdenkymmenen parhaan joukossa Yhdysvalloissa.
Bob Gerard
Frederick Roberts ”Bob” Gerard (19. tammikuuta 1914 Leicester, Iso-Britannia – 26. tammikuuta 1990 South Croxton, Iso-Britannia) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän menestyi parhaiten Grand Prix -kilpailuissa ennen Formula 1 -sarjaa.
Gerardin ura kilpa-ajajana alkoi 1930-luvulla tämän ajaessa erilaisissa sprintti- ja trial-kilpailuissa. Hän menestyi 1940-luvulla voittamalla vuosien 1946-1949 välisenä aikana ERA:n autoilla Empire Trophyn kolme kertaa peräkkäin sekä voittamalla kahdesti Jerseyn katuradalla. Saavutustensa ansiosta vuonna 1949 hänet palkittiin Brittiläisten kilpa-ajajien kerhon kultaisella tähdellä.
Formula 1:n MM-sarjassa Gerard ajoi kahdeksassa kilpailussa vuosina 1950–51, 1953–54 ja 1956–57, muttei saavuttanut yhtään pistettä (parhain sijoitus kuudes), koska eroavuudet suorituskyvyssä kärkitalleihin ja hänen kalustoonsa olivat liian suuret. Lopullisesti Gerard eläköityi kilpa-ajoista vuonna 1961 ja alkoi johtaa kilpatalleja 1980-luvulle saakka, mm. F2-sarjassa ajattamalla veljenpoikaansa Julian Gerardia. Vuonna 1974 Gerard perusti autoliikkeen Bob Gerard Ltd:n Leicestershireen. Lisäksi Leicestershiren Mallory Parkin radan yksi kaarteista on nimetty hänen mukaansa.
Elba
Elba on saari Italiassa Toscanan rannikolla, 20 kilometrin päässä Grossetosta. Se on Toscanan saariston suurin ja Italian kolmanneksi suurin saari Sisilian ja Sardinian jälkeen.
Saaren pinta-ala on 224 km² ja asukasluku noin 31 000. Saarella on rantaviivaa 147 kilometriä, ja sen korkein kohta on Monte Capanne 1 019 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Elban suurimman kaupungin Portoferraion lisäksi saarella sijaitsevat Campo nell'Elban, Capoliverin, Marcianan, Marciana Marinan, Porto Azzurron, Rio Marinan ja Rio nell'Elban kunnat.
Saarella louhittiin jo antiikin aikana rautamalmia, ja ensimmäiset kaivokset sinne perustivat etruskit. Tuolloin saari tunnettiin nimellä Ilva. Nykyään saari tunnetaan kuitenkin paremmin paikkana, jonne Napoléon Bonaparte karkotettiin 1814. Saaresta muodostettiin tuolloin lyhytikäiseksi jäänyt Elban ruhtinaskunta.
Yōichi Wada
Yōichi Wada (, s. 28. toukokuuta 1959) on videopeliyritys Square Enixin nykyinen pääjohtaja ja Computer Entertainment Supplier's Associationin puheenjohtaja. Hän toimi Squaren pääjohtajana jo ennen yhtiön fuusioitumista Enixin kanssa vuonna 2003.
Henkilöhistoria
Wada opiskeli Tokion yliopistossa, jossa hän suoritti oikeustieteen kandidaattitutkinto. Squarelle hän siirtyi huhtikuussa 2000 lähdettyään Nomura Securities -välitysyhtiöstä, jossa hän oli työskennellyt vuodesta 1984 lähtien. Nykyisen yhtiönsä pääjohtajaksi hän ryhtyi vuonna 2001; sitä ennen hän oli toiminut muun muassa talous- ja toimitusjohtajana. Squaren ostettua Taiton itselleen vuonna 2005 Wadasta tuli Taiton puheenjohtaja ja ohjaaja vuoden 2006 helmikuussa sekä lopulta pääjohtaja saman vuoden toukokuussa.
Wadan toimikuvaan on kuulunut usean toisiinsa yhteydessä olevan tuotteen julkaiseminen osana laajempaa kokoelmaa. Esimerkkejä tästä ovat Fabula Nova Crystallis Final Fantasy XIII ja Compilation of Final Fantasy VII. Lisäksi hän on korostanut, ettei Square Enixin menestys nojaa pelkästään yhtiön pelisarjoista parhaiten tunnettuihin Final Fantasyyn ja Dragon Questiin, vaan myös uudempiin nimikkeisiin, jotka muodostavat 40 % yhtiön voitosta.
Vaalirauha
Vaalirauha on tila, missä vaalikampanjoinnille asetetaan rajoituksia. Rajoitukset voivat liittyä ajallisesti vaalimainonnan lopettamiseen, ehdokkaiden kannatusta koskevien mielipidetiedustelujen julkaisukieltoa tietyn pituisena aikana ennen vaalipäivää tai joidenkin kampanjamuotojen kieltämistä. Vaalirauha voi myös tarkoittaa vaalikaranteenia tiedotusvälineiden edustajilta, jotka liittyvät jonkin ehdokkaan kampanjaan, mutta joiden odotetaan työnsä puolesta vastaavan myös tasapuolisesta tiedonvälityksestä.
Kokouksessa vaalirauhalla tarkoitetaan puheenjohtajan julistamaa tilaa, jonka aikana keskusteleminen sekä kokoussalista poistuminen ja sinne saapuminen ovat kiellettyjä. Vaalirauhan tarkoituksena on varmistaa kokousedustajien valinnanvapaus sekä varmistaa vaalin aikana läsnä olevien henkilöiden lukumäärä.
Need for Speed: ProStreet
Need for Speed: ProStreet (lyhyesti NFS: ProStreet) on Electronic Artsin Need for Speed -autopelisarjan yhdestoista osa. EA julkaisi pelistä lyhyen teaser-videon 21. toukokuuta 2007 ja itse peli julkistettiin virallisesti 31. toukokuuta. Virallinen Amerikan julkaisupäivä oli 14. marraskuuta 2007 ja muille alueille peli saapui 23. marraskuuta.
Pelaaminen
Need for Speed vie koko sarjan uuteen suuntaan. Sarjalle ominainen arcade-pelattavuus jää nyt vähemmälle huomiolle, koska tällä kertaa haetaan enemmän realistisuutta ja mennään lähemmäs autosimulaatiota.
Pelissä on täysin uusi vauriomallinus: kolarit aiheuttavat autoille pysyvää vahinkoa, joka vaikuttaa maalipinnan lisäksi niiden suorituskykyyn – auto voi jopa tuhoutua käyttökelvottomaksi. Jokainen auto koostuu noin 21 000 polygonista, joten kolaroinnin aiheuttamat vauriot ovat yksityiskohtaisia.
Pelitilat
Peli keskittyy uratilaan. Uralla pelataan läpi erilaisia kisapäiviä, jotka koostuvat muutamasta kilpailusta. Yhden kisapäivän voitettuaan pääsee seuraavaan. Itse kisamuotoja on neljä. Grip on tavallinen ratakilpailu, jossa on kahdesta neljään kierrosta. Hieman erilainen on Speed, jossa yritetään saada mahdollisimman suuret nopeudet muutamalla mittauspisteellä keskellä rataa. Drift taas on kisa, jossa pelaaja yrittää saada mahdollisimman paljon pisteitä ajamalla sivuluisussa. Drag-muoto on taas kiihdytystä suoralla tiellä; voittaja kirjataan ajoajan ja loppunopeuden perusteella. Wheelie on samanlainen kisamuoto kuin Drag, mutta voittaja ratkaistaan siten, että pelaaja jonka eturenkaat ovat olleet pisimmän matkan ilmassa, voittaa. Kisapäiviäkin on erilaisia: haasteissa ajetaan kilpajärjestön tuunaamalla autolla tavallisen kisapäivän tapaan. Kun hallitsee kisapäivää, voi valita kahdesta vaihtoehdosta itselleen auton, ilmaiseksi. Yhteenottoja on kolme, Ryo Watanabe ja hänen tiiminsä Apex Glide järjestää ne jokaisen kilpajärjestön (Batlle Machine, React Team Sessions ja Super Promotion) kisapäivien mukana. Yhteenottohin pääse osallistumaan, kun on voittanut ja hallinnut riittävän määrän kilpajärjestöjen kisapäiviä. Yhteenotoissa on suuremmat rahapalkinnot kuin tavallisissa kisapäivissä. Sellaisen voitettuaan pääsee seuraavaan kilpajärjestöön.
Autot ja niiden kustomointi ja korjaaminen
Autoja voi kustomoida ja muokata oman mielensä mukaan. Autoon voi asentaa perusosia, AutoSculpt-erikoisosia, kilpavarusteita ja tarroja. Lisäksi autoja voi virittää kisamuotoon sopivaksi. Harvinaisia taso 4:n osia voi saada vain kisapäivistä voitetuilla kupongeilla tai avata huijauskoodilla. Peli sisältää 96 autoa 26 valmistajalta. Netistä voi ladata lisää autoja, jos on liittynyt EA-Nationiin ja Xbox Liveen. Kilpailemisella on seurauksenan vaurior. Auton vaurioituessa sen voi korjata rahalla tai korjausmerkeillä. Romuttuneen auton voi kuitenkin korjata ainoastaan täyskorjausmerkillä. Korjausmerkeillä korjaaminen ei maksa mitään. Korjausmerkkejä voi voittaa kisapäivistä tai ostaa etukäteen merkkienhallinnasta.
Automerkit
Automerkillä voi ostaa ilmaiseksi minkä tahansa avatun automallin autokaupasta. Automerkkejä ei voi ostaa merkkienhallinnasta, vaan niitä voi ainoastaan voittaa kisapäivistä, tavallisimmin yhteenotoista. Automerkit ovat tästä syystä erittäin arvokkaita.
Vastaanotto
Need for Speed: ProStreet sai vaihtelevia arvioita. Game Rankings ja Metacritic antoivat Nintendo DS -versiolle pisteet 74,83 & ja 74/100, PlayStation 3 -versiolle 72,87 % ja 73/100,  Xbox 360 -versiolle 72,17 % ja 72/100,  PC-versiolle 69,12 % ja 70/100,  WII-versiolle 63,94 % ja 61/100,  PlayStation 2 -versiolle 60,64 % ja 62/100  ja PlayStation Portable -versiolle pisteet 60,38 % ja 57/100. GameSpot kritisoi poliisien puutetta, autojen epärealistista ohjausta ja ylimainontaa pelissä.