cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ladislav Kyselák
Kyselák on kysytty kamarimuusikko. Hän on tullut yleisölle tutuksi maansa radiosta ja television musiikkiohjelmista. Hän on tehnyt levytyksiä kansainvälisillekin yhtiöille ja kiertänyt esiintymässä Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Japanissa.
Kyselák soitti 1980-luvun loppupuolella ensimmäistä alttoviulua Slovakian filharmonikoissa, ja hänestä tuli vuonna 1989 Janáček-kvartetin jäsen. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu musiikkia barokista nykyaikaan. Hänen esittämiensä teosten joukossa on soolo-, kamari- ja orkesterimusiikkia.
VR Transpoint
VR Transpoint on brändinimi VR-Yhtymän logistiikkapalveluja tuottavalle yksikölle, joka muodostettiin yhdistämällä Transpoint-yhtiöt (Transpoint Oy, Transpoint Cargo Oy ja Transpoint International (FI) Oy) ja VR Cargo. VR Cargo oli ennen yhtymän rahtiliikenteestä vastaava ja rahtia kuljettava yritys. Näistä muodostettiin kappaletavaralogistiikka (ent. Transpoint Oy), massatavaralogistiikka (ent. Transpoint Cargo Oy, Rautatielogistiikka (ent. VR Cargo) ja kansainvälinen logistiikka (Transpoint International -konserni). VR-Yhtymä myi kappaletavaralogistiikkatoiminnat lokakuussa 2012 Itellalle. VR Transpointin liikevaihto on noin 450 miljoonaa euroa, ja yrityksellä on noin 1 500 työntekijää. VR Transpointin kappaletavaralogistiikka on 1.10.2012 lähtien osa Itella Logistiikkaa. VR Transpoint julkaisee asiakaslehteä Linked.
Chitose (1898)
Chitose oli keisarillisen Japanin laivaston Yhdysvalloissa maaliskuussa 1898 valmistunut Kasagi-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upotettiin maalilaivana 19. heinäkuuta 1931.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuoden 1896 hankintoja Yhdysvalloista Union Iron Worksilta San Franciscosta, missä köli laskettiin 16. toukokuuta 1897. Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1898 ja valmistui vielä samana vuonna 1. maaliskuuta.
Palvelus
Chitose saapui Yokosukan laivastoalueelle 30. huhtikuuta 1898.
Venäjän–Japanin sota 1904–1905
Venäjän–Japanin sodan alussa alus osallistui Port Arthurin piirityksen valvontaan ollen amiraali Dewa Shigetōn 3. risteilijälaivueen lippulaivana. Laivueensa mukana se hyökkäsi Port Arthuriin 9. helmikuuta.
Tsushiman meritaistelussa alus kuului 3. viirikköön kohdaten Olegin, Auroran ja Zhemchugin. Kasagin jouduttua vetäytymään taistelusta amiraali Dewa siirsi lippunsa Chitoselle. Seuraavana päivänä Chitose upotti venäläisen hävittäjän ja sai kiinni risteilijä Izumrudin. Taistelun päätyttyä alus liitettiin Koreaan tehdyn maihinnousun suojaksi. Se palasi Maizurun laivastotelakalle korjattavaksi heinäkuun lopulla 1905. Alus teki 1. huhtikuuta – 16. marraskuuta 1907 maailmanympäripurjehduksen pysähtyen ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa, jossa se osallistui Jamestownin maailmannäyttelyyn. Alus jatkoi Eurooppaan ja edelleen Japaniin, jossa se siirrettiin modernisoitavaksi vuonna 1910. Telakalla aluksen kattilat vaihdettiin Miyabari-kattiloihin.
Ensimmäisessä maailmansodassa Chitose kuului Japanin 2. laivastoon, jonka mukana se osallistui Singaporen ja Borneon välisen meritien turvaamiseen. Alus luokiteltiin uudelleen 2. luokan risteilijäksi 1. syyskuuta 1921, jolloin osa sen aseista poistettiin. Alus todettiin vanhentuneeksi 1. huhtikuuta 1928 ja poistettiin alusluettelosta. Alus nimettiin 6. heinäkuuta Haikan No.1:ksi, ja se upotettiin ammunnoissa 19. heinäkuuta 1931 Kochin edustalla.
Williams FW34
Williams FW34 on brittiläisen Formula 1 -talli Williamsin käyttämä auto kaudella 2012. Auton suunnittelusta vastasivat Mike Coughlan ja Jason Somerville. Autoa kuljettivat venezuelalainen Pastor Maldonado ja brasilialainen Bruno Senna. Testikuljettajana toimi Valtteri Bottas. Auto julkistettiin 7. helmikuuta Espanjan Jerezissä. Williams käytti kaudella 2012 Renault'n moottoreita. Talli oli viimeksi Renault'n asiakas kausina –.
Chimborazo
Chimborazo on maakunta Ecuadorissa. Siellä sijaitsee muun muassa Ecuadorin korkein vuori, Chimborazo. Maakunnan pääkaupunki on Riobamba.
Chimborazon pinta-ala on 6 470 km2 ja väkiluku vuonna 2010 oli 458 581. Chimborazon asukkaista 70 % kuuluu alkuperäiskansoihin. Osuus on suurempi kuin missään muussa Ecuadorin maakunnassa.
Chimborazo on jaettu kymmeneen kantoniin:
Akuji the Heartless
Akuji the Heartless on Crystal Dynamicsin kehittämä toimintapeli, jonka Eidos Interactive on julkaissut vuonna PlayStationille.
Juoni
Pelin alussa kerrotaan tapahtumista Mamorassa, jossa suuret valtasuvut taistelevat vallasta. Voodoopappi Murat aikoo naittaa poikansa Akujin Kesholle, Tankon heimon vanhimmalle tyttärelle tuodakseen rauhan, mutta voodoopappi Orad, Muratin vanhempi poika, murhaa Akujin hänen hääpäivänään. Oradin kätyrit repivät Akujin sydämen tämän rinnasta ja kiroavat vielä toimivan sydämen. Akujin ruumis heitetään helvettiin. Tästä varsinainen peli alkaa. Akuji tapaa helvetissä paroni Samedin, kuoleman hengen. Akuji haluaa kostaa murhaajilleen ja palata takaisin Keshon luokse. Päästäkseen pois helvetistä takaisin Mamoraan hänen täytyy maksaa vero Samedille ja etsiä esi-isiensä henkiä.
Peli
Akujin täytyy kerätä esi-isien henkiä. Matkalla hän kohtaa kolme vartijaa ja tuhansia helvetin olentoja, jotka hänen täytyy voittaa. Pelissä voi kerätä voodoonukkeja (pidentävät terveysmittaria), loitsuja (uusia hyökkäyksiä), esi-isiä (tarvitaan, jotta pääsee seuraavaan maailmaan), sydämiä (palauttavat terveyttä) ja lisäelämiä. Akujilla on kentän alussa aina sapeli, mutta loitsuja keräämällä hän saa tehokkaampia hyökkäyksiä. Pelin ikäraja on 15 Euroopassa.
Auguste Beernaert
thumb|right|180px|Auguste Beernaert noin vuonna 1900. Auguste Marie François Beernaert oli belgialainen valtiomies. Hän toimi Belgian pääministerinä vuosina 1884–1894 sekä ministerinä useita kertoja. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto yhdessä ranskalaisen Paul Balluet d’Estournelles de Constantin kanssa.
August Beernaert oli katolinen flaami. Hänen isänsä oli valtion virkamies. Beernaert suoritti klassiset lukio-opintonsa äitinsä opastuksella ja valvonnassa. Tämän jälkeen hän suoritti oikeustieteellisen loppututkinnon Leuvenin yliopistossa ja vieraili tämän jälkeen useissa eurooppalaisissa yliopistoissa: Pariisissa, Berliinissä ja Heidelbergissä. Nain hän saattoi verrata erilaisia oikeustieteen opetusmenetelmiä. Nämä kokemuksensa hän toi mukanaan Belgian sisäministeriöön ja laati niistä myös julkaisun.
thumb|left|180px|Auguste Beernaert vuonna 1909.
Beernaert teki myös menestyksellisen uran asianajajana ja kirjoittautui asianajajarekisteriin vuonna 1853. Tällöin hän erikoistui verojuridiikkaan. Vuonna 1873 Belgian katolinen puolue kutsui hänet johtamaan työ-, rautatie- ja liikenneministeriötä.
Hänestä tuli Belgian hallituksen pääministeri vuonna 1884 ja tämän tehtävän aikana, joka kesti vuoteen 1894 saakka, hän sai hyväksytyksi ensimmäiset Belgian sosiaalilait. Hänellä oli myös merkittävä rooli Belgian Kongon hankkimisessa ja sen kehittämisessä.
Holiday at Lake Bodom (15 Years of Wasted Youth)
Holiday at Lake Bodom (15 Years of Wasted Youth) on metalliyhtye Children of Bodomin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 22. toukokuuta 2012. Albumi sisältää aiemmin julkaistun tuotannon lisäksi kaksi ennen julkaisematonta cover-kappaletta. DVD:llä on backstage-materiaalia ympäri maailmaa ja musiikkivideo kappaleesta ”Shovel Knockout”.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 40, ja ylsi parhaimmillaan sijalle 12 toisella listaviikollaan.
Desentralisaatio
Desentralisaatio eli hajautuspolitiikka tarkoittaa päätöksenteon ja hallinnon hajottamista lähemmäksi kansalaisia. Sillä tarkoitetaan myös valtion laitosten hajasijoittamista eri puolelle maata. Suomessa sanaa käytetään yleensä julkishallinnossa. Termiä käytetään kuitenkin eri tieteissä, kuten insinööritieteissä, logistiikassa, politiikan tutkimuksessa, sosiologiassa ja taloustieteissä.
Jouko Jokinen (luistelija)
Jouko Ilmari Jokinen (s. 30. marraskuuta 1936 Rovaniemi) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Punainen heisipuu (elokuva)
Punainen heisipuu (Kalina krasnaja) on Vasili Šukšinin oman romaaninsa pohjalta käsikirjoittama ja ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1974. Šukšin näyttelee itse myös pääosaa, vankilasta vapautuvaa rikollista joka yrittää aloittaa uutta elämää. Sekä romaania että elokuvaa pidetään Šukšinin pääteoksina, ja Jegorin rooli oli hänelle itselleen hyvin läheinen. Elokuva jäi nuorena kuolleen Šukšinin viimeiseksi, ja hän oli sitä tehdessään jo vakavasti sairas.
Peter De Rose
Peter De Rose (10. maaliskuuta 1900 – 23. huhtikuuta 1953) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä. Hänen tunnettuihin sävellyksiinsä kuuluvat kappaleet ”Deep Purple”, ”I Hear America Singing”, ”Evening Star” ja ”As Years Go By”.
Punainen heisipuu (elokuva)
Punaisen heisipuun sanotaan yhdistävän taitavasti arkipäivän kuvauksen ja huumorin neuvostoyhteiskunnan kritiikkiin.
Jouko Jokinen (luistelija)
Jokinen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Squaw Valleyssa 1960 hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi mutta kaatui 500 metrillä ja jäi 42:nneksi. Innsbruckissa 1964 hän sijoittui 1 500 metrillä 19:nneksi. Hän osallistui neljä kertaa MM-kilpailuihin ja kahdesti EM-kilpailuihin. Hän sijoittui 500 metrillä MM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1961 ja seitsemänneksi vuonna 1960 sekä EM-kilpailuissa viidenneksi vuonna 1961.
Peter De Rose
De Rose syntyi New Yorkissa suureen perheeseen. Hän alkoi saada pianonsoiton opetusta isosiskoltaan ollessaan 12-vuotias. Hän työskenteli nuorena Schirmer Musicin levykaupassa. 1920-luvulla De Rose esiintyi pianistina ukulelensoittaja May Singhi Breenin kanssa. He juonsivat vuosina 1923–1939 yhdessä radio-ohjelmaa Sweethearts of the Air. De Rose ja Breen solmivat avioliiton joulukuussa 1929.
Punainen heisipuu (elokuva)
Juoni
Nuori Jegor vapautuu vankilasta ja menee ensi kertaa tapaamaan kirjeenvaihtoystäväänsä Ljubaa. He rakastuvat, mutta miehen entisen elämän viholliset eivät jätä tätä rauhaan.
Jouko Jokinen (luistelija)
Jokinen edusti seuratasolla Lapin Lukkoa. Hän saavutti SM-pronssia yhteispisteissä vuonna 1962. Hän voitti SM-kultaa 500 metrillä vuosina 1960, 1961, 1965 ja 1966. Suomen-ennätystä hän paransi 500 metrillä kahdesti vuonna 1965 (41,8 ja 41,6) sekä 1 000 metrillä kerran sekä vuonna 1962 (1.28,5) että vuonna 1964 (1.28,4).
Peter De Rose
De Rose aloitti musiikin säveltämisen koulussa ollessaan ja julkaisi ensimmäisen sävellyksensä vuonna 1918. Vuonna 1920 hän sävelsi kappaleen ”When You’re Gone, I Won’t Forget”, josta tuli yli miljoona kopiota myynyt hitti. Monista De Rosen sävellyksistä tuli listamenestyksiä 1930- ja 1940-luvuilla. Hänen kenties suosituimmaksi sävellyksekseen on muodostunut soolopianolle vuonna 1934 sävelletty ja Mitchell Parishin jälkikäteen sanoittama ”Deep Purple”, jonka ovat nauhoittaneet lukuisat eri tyylilajien artistit ja jota pidetään nykyisin populaari- ja jazzmusiikin standardina.
Punainen heisipuu (elokuva)
Vastaanotto
Punainen heisipuu oli Neuvostoliitossa vuoden katsotuin elokuva. Se voitti Bakussa pidetyn Yleisliittolaisen elokuvafestivaalin pääpalkinnon ja kolme palkintoa Berliinin elokuvajuhlilla, muun muassa kansainvälisen kriitikkojärjestön Fiprescin palkinnon. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan vuonna 1975 ja sai 18 101 teatterikatsojaa, millä se sijoittui vuoden 242 ensi-iltaelokuvien joukossa sijalle 90. Elokuva on esitetty Suomen televisiokanavilla 1984 ja 2001.
Jouko Jokinen (luistelija)
Jouko Jokisen isoveli Jorma Jokinen oli myös pikaluistelun maaotteluedustaja.
Peter De Rose
Peter De Rose kuoli New Yorkissa vuonna 1953. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Silke Möller
Silke Möller (o.s. Gladisch, s. 20. kesäkuuta 1964 Stralsund, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksa) on saksalainen entinen pikajuoksija, joka edusti Itä-Saksaa 1980-luvulla. Hän oli yksi maailman nopeimmista naisjuoksijoista ja Itä-Saksan 4 × 100 metrin viestijoukkueen jäsenistä 1980-luvulla.
Möller oli juoksemassa 4 × 100 metrin viestin maailmanennätystä 41,37 Sabine Riegerin, Marlies Göhrin ja Ingrid Auerswaldin kanssa. Hän voitti maailmanmestaruuden 100 metrillä ja 200 metrillä Rooman MM-kilpailuissa 1987 ja sai hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Hänet valittiin Itä-Saksan Vuoden urheilijaksi vuonna 1987. Möller saavutti olympiahopeaa 4 × 100 metrin viestissä 1988 Soulissa. Hän oli epäiltynä doping-skandaalissa Katrin Krabben ja Grit Breuerin kanssa vuonna 1992, mutta vuotta myöhemmin hänet vapautettiin syytöksistä Kansainvälisen Yleisurheiluliiton (IAAF) päätöksellä. Ennen vuoden 1992 olympialaisia hän lopetti urheilu-uransa.
Protacio G. Gungon
Protacio G. Gungon (19. kesäkuuta 1925 Santa Maria – 26. huhtikuuta 2014) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Manilan arkkihiippakuntaan 29. maaliskuuta 1952 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Obban titulaaripiispaksi 8. heinäkuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Amado Paulino y Hernandez, Oscar V. Cruz, Ricardo Jamin Vidal ja Pedro Bantigue y Natividad.
Gungon sai 24. tammikuuta 1983 nimityksen Antipolon piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 18. lokakuuta 2001.
Partamerimetso
Partamerimetso (Phalacrocorax punctatus) on Uuden-Seelannin kotoperäinen merimetso. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista oliveri elää vain Stewartinsaarella. Anders Sparrman kuvaili lajin holotyypin Queen Charlotte Soundista vuonna 1786.
Lähteet
thumb|left|Nuori partamerimetso thumb|left|Juhlapukuinen lennossa
Happo-emästasapaino
Happo-emästasapaino on elimistön osien happamuuden ihanteellisen arvon säätelymekanismi, joka syntyy happojen ja emästen tasapainoisesta suhteesta. Esimerkiksi veren pH:n tulisi olla välillä 7,35–7,45.
pH
Vetyioniväkevyys ilmoitetaan tavallisesti pH-yksikköinä, joilla tarkoitetaan vetyioniväkevyyden negatiivista logaritmiarvoa. pH 4 tarkoittaa siis kymmenkertaista vetyioniväkevyyttä pH 5 verrattuna. Liuos, jonka pH on 1, on hyvin hapan. Neutraalin liuoksen pH on 7 ja erittäin emäksisen liuoksen 14. Liuoksen pH-arvo voi olla myös alle 0 tai yli 14.
Elimistön pH
Entsyymeillä on tietty optimaalinen vetyioniväkevyytensä, jossa niiden toimintakyky on suurimmillaan. Useilla solujen entsyymeillä se on pH 7:n ja 8:n välillä. Vetyioniväkevyyden muuttuminen vaikuttaakin suuresti aineenvaihduntaan, ja pH on elimistön tarkimmin säätelemiä suureita. Valtimoveren pH on 7,4 ja se vaihtelee normaalisti vain 7,35:stä 7,45:een. Kun elimistön pH laskee alle 7,35, puhutaan asidoosista ja kun se nousee yli 7,44, kyseessä on alkaloosi. Veren pH:n siirtyminen alueen 7,0–7,8 ulkopuolelle merkitsee hengenvaaraa. Koska monet solujen aineenvaihduntatuotteet, varsinkin hiilidioksidi, alentavat pH:ta, kudosnesteen pH on hieman pienempi kuin valtimoveren pH keskimäärin. Solujen sisäinen pH on vieläkin alhaisempi, 7,0:n paikkeilla.
Normaalin ruokavalion aikana syntyy aineenvaihdunnassa happamia ja emäksisiä kuona-aineita. Happamista kuona-aineista on tärkein hiilidioksidi, joka poistuu pääasiassa keuhkojen kautta ja emäksisistä vety, jonka munuaiset erittävät virtsaan. Pienissä määrin happoja ja emäksiä eritetään myös ruoansulatuskanavan ja ihon kautta. Feedback-periaatteen eli elimistön palautemekanismin mukaisesti aineenvaihdunnassa syntyvät happamat ja emäksiset yhdisteet säätelevät munuaisten ja hengityselinten toimintaa siten, että happo-emästasapaino säilyy. Munuaisperäiseen häiriötilaan elimistö reagoi keuhkojen kompensaatiolla ja päinvastoin. Normaalioloissa veren pH pysyy lähes muuttumattomana. Siihen, että happo-emästasapainon pienten heilahtelujen vaikutus veren pH-arvoon pysyy vähäisenä, vaikuttavat myös veren ja muiden ruumiin nesteiden puskuriominaisuudet.
Puskurit
Olennaista on, että elimistö pyrkii ylläpitämään hiilihapon ja bikarbonaatin suhdetta vakiona 1/20, jolloin pH pysyy normaalina.
Happo-emästaseen häiriöt ja niiden tutkiminen
Verikaasuanalyysilla saadaan tietoa elimistön hapensaannista, hiilidioksidin kertymisestä ja happo-emästaseesta. Elimistön fysiologista tilaa tutkiessa verikaasujen eli hapen ja hiilihapon osuus ilmoitetaan osapaineena ja happo-emästase (puskurit ja emäsylimäärä) yksikössä mmol/l. Näyte otetaan valtimosta tai sormenpäästä tilanteesta riippuen, jäähdytetään ja tutkitaan verikaasuanalysaattorilla mahdollisimman nopeasti. Liian pitkä säilytys muuttaa näytteen ominaisuuksia.
Tutkimus on välttämätön akuuttien tilanteiden arvioinnissa, kuten diabeteskoomaa ja myrkytyksiä epäiltäessä, uhkaavan hengitystieinsuffisienssin kohdalla ja hitaampien muutosten seurannassa (esimerkiksi diabetespotilaan kehittyvässä asidoosissa).
Häiriötilat jaetaan syntymekanismiensa puolesta seuraavasti:
Respiratorinen alkaloosi
Löydöksenä pH:n nousu ja hiilidioksidiosapaineen lasku. Potilas huohottaa hengityskeskuksen häiriötilan takia (hyperventilaatio). Munuaiset kompensoivat respiratorista tilaa erittämällä bikarbonaattia ja pidättämällä vetyioneja, jolloin pH normalisoituu. Hyperventilaatio laukeaa hengittämällä paperipussiin, jolloin hiilidioksidin hävikki lakkaa.
Respiratorinen asidoosi
Keuhkovaurio, verenkiertohäiriö ja hengityskeskuksen häiriö aiheuttavat respiratorista asidoosia. Löydöksenä hiilidioksidiosapaineen nousu ja pH:n lasku. Munuaiset kompensoivat tilaa pidättämällä bikarbonaattia ja erittämällä vetyioneja.
Metabolinen alkaloosi
Tilaan johtaa oksentelu ja emäksinen ruokavalio. Löydöksenä kohonneet bikarbonaatti-, emäsylimäärä- ja pH-arvot. Keuhkojen kompensaatio on hengityksen hidastuminen jolloin hiilidioksidiosapaineen nousu laskee pH:n normaalitasolle.
Metabolinen asidoosi
Aineenvaihdunnan häiriöstä tai munuaisten vajaatoiminnasta johtuvassa tilassa löydökset ovat vastakkaiset metaboliselle alkaloosille. Tilaa kompensoidaan kiihdyttämällä hengitystä, jolloin hiilidioksidiosapaine laskee ja pH pääsee nousemaan normaalitasolle.
Irlanti olympialaisissa
Irlanti osallistui olympialaisiin omalla joukkueella ensimmäisen kerran Pariisissa 1924, ja on ollut sen jälkeen mukana kaikissa kesäolympialaisissa Berliiniä 1936 lukuun ottamatta. Talvikisoihin maa osallistui ensimmäisen kerran Albertvillessä 1992.
Vaikka Irlannin olympiakomitea edustaa koko Irlannin saarta, pohjoisirlantilaiset urheilijat saavat valita itse, osallistuvatko he olympiakisoihin Ison-Britannian vai Irlannin joukkueessa.
Irlannin menestyksekkäimmät urheilumuodot olympialaisissa ovat nyrkkeily, uinti ja yleisurheilu. Maan menestynein olympiaurheilija on uimari Michelle Smith joka saavutti kolme kultamitalia ja yhden pronssin Atlantassa 1996. Kaksi olympiakultaa on voittanut moukarinheittäjä Pat O'Callaghan, joka voitti kultaa Amsterdamissa 1928 ja Los Angelesissa 1932. Bob Tisdall voitti 400 metrin aitajuoksun Los Angelesissa 1932, Ron Delany 1 500 metrin juoksun Melbournessa 1956, Michael Carruth nyrkkeilyn välisarjan Barcelonassa 1992 ja Katie Taylor nyrkkeilyn kevyen sarjan Lontoossa 2012. Yleisurheilun, uinnin ja nyrkkeilyn lisäksi Irlanti on saanut olympiamitalin purjehduksessa, ratsastuksessa ja soudussa. Talvikisoissa maan paras saavutus on Clifton Wrottesleyn neljäs sija skeleton-kelkkailussa Salt Lake Cityssä 2002.
TorqueFlite
TorqueFlite (kirjoitetaan usein myös muotoon Torqueflite) on Chrysler Corporationin valmistamien automaattivaihteistojen nimi ja myös rekisteröity tavaramerkki. Kolmeportainen TorqueFlite esiteltiin mallivuoden 1956 lopulla, kaksiportaisen PowerFliten seuraajaksi. 1990-luvulla TorqueFlite-nimi pudotettiin käytöstä, pelkän aakkosnumeerisen merkintätavan ollessa vallitseva käytäntö. Viimeisimmissä 8-portaisissa, ZF-perustaisissa pickup truckien vaihteistoissa, nimi on otettu uudelleen käyttöön.
Historia
Torqueflite-automaatin rakenteena on momentinmuunnin ja Simpson-planeettavaihde, jossa on kaksi yksinkertaista planeettapyörästöä ja niillä yhteinen aurinkopyörä. Chrysler Corporation osti planeettavaihteiston lisenssin sen kehittäjältä, Howard Simpsonilta, vuonna 1955.
Ensimmäisissä Torqueflite-automaateissa oli kolme vaihdetta eteenpäin sekä peruutusvaihde. Vältyssuhteet olivat I-vaihde: 2,45:1, II-vaihde: 1,45:1, III-vaihde: 1.00:1. Vaihteiden valinta tapahtui kojelaudan painonappikatkaisijoiden avulla. Painonapit käyttivät vaijereita, jotka ohjasivat vaihteiston venttiilikoneistoa. Painonappien järjestely vaihteli auton mallin ja valmistusvuoden mukaan. Järjestys oli R-N-D-2-1 joko ylhäältä alas pystyssä, vasemmalta oikealle vaakarivissä tai myötäpäivään, alkaen ylävasemmalta, jos napit oli asetettu kaarevaan järjestykseen.
"P" eli parkkilukko lisättiin toimintoihin alumiinikuoristen versioiden, standard-duty A-904:n vuonna 1960 ja heavy-duty A-727:n vuonna 1962, markkinoille tulon myötä. Painonappien viereen tuli erillinen vipu, joka "Park"-asentoon käännettäessä kytki vaihteiston vapaalle ja lukitsi vaihteiston ulostuloakselin pyörimisen estävän käpälän. Kun vipu käännettiin pois "Park"-asennosta, se samalla vapautti painonappien lukituksen ja haluttu vaihde voitiin kytkeä. Painonapit korvattiin perinteisellä rattiakselin putkeen yhdistetyllä- tai lattiavalitsimella Chryslerin mallivuoden 1965 autoihin. Lattiavalitsin oli tosin ollut jo edellisenä vuonna saatavilla joihinkin urheilullisiin malleihin.
Aivan kuten General Motorsin Hydramatic-vaihteistossa, Torqueflite kytkee päälle I-vaihteen, kun on valittu D tai II-vaihde. Jotkin tuon aikakauden automaattivaihteistot, kuten Ford tai Borg-Warner, kytkivät päälle II-vaihteen ja I-vaihde oli haluttaessa kytkettävä itse.
Vuonna 1962 lauhdutinputkilinjaan lisättiin läpivirtaussuodatin. Vuonna 1964 läpivirtaussuodatin ja öljypumpun imuputken sihti vaihdettiin monin verroin tehokkaampaan panelimalliseen suodattimeen. Tämän johdosta vaihteistoöljyn käyttöikä nostettiin 12 000:sta mailista (19 000 km) 50 000:een mailiin (80 000 km) ja öljypohjan tyhjennystulpasta luovuttiin.
Vuonna 1966 vaijerikäyttöiset vaihteiston ohjaus ja parkkilukon kytkentä vaihtuivat vipuvälitteiseen ohjaukseen. Vaihteiston valmistuskustannuksien karsimiseksi ja rakenteen yksinkertaistamiseksi, aiemmin kahdella öljypumpulla varustetun TorqueFliten taempi pumppu jätettiin pois, tämän johosta auton mäkistartti tai käynnistäminen työntämällä eivät enää olleet mahdollisia. Chryslerin insinöörit perustelivat muutosta autojen sähkö- ja polttoainejärjestelmien luotettavuuden parantumisella, jonka johdosta autoja ei enää tarvitse työntää käyntiin. Aikaisemmin eri valmistajien automaattivaihteistojen vaihdekaavio vaihteli merkeittäin ja malleittain. Tämän johdosta TorqueFlitessä oli turvatoimintona venttiili, joka kytki vaihteiston vapaalle, jos peruutusvaihde kytkettiin auton liikkuessa eteenpäin yli kolmen mailin tuntinopeudella (5 km/h). Society of Automotive Engineersin (SAE) annettua standardin vaihdekaaviolle ja vaihteenvalitsimen turvalukituksen myötä, tämä venttiili jäi tarpeettomaksi ja poistettiin samoihin aikoihin.
Vuonna 1968 6-sylinteristen moottorien yhteyteen asennettujen A-904 vaihteistojen toimintaa parannettiin siten, että vaihteisto valitsi alemman portaan kiihdytettäessä jo osittaisella kaasupolkimen painalluksella. Aiemmin automaattivaihteisto oli vaihtanut alaspäin vain kun kaasupoljin oli painettu pohjaan. Tämä muutos mahdollisti auton miellyttävän käytön kaupunkinopeuksissa harvemmilla perävälityksillä — nyt autot joiden perävälitys oli ollut esim. 2,93:1 tai 3,23:1 voitiin varustaa välityksellä 2,76:1. Osakaasutoiminto otettiin käyttöön V8-moottoreiden yhteyteen asennetuissa A-904-vaihteistoissa vuonna 1969 ja valtaosassa A-727-vaihteistoja vuosien 1970–1971 aikana.
David Bernard Thompson
David Bernard Thompson (29. toukokuuta 1923 Philadelphia – 24. marraskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Philadelphian arkkihiippakuntaan 27. toukokuuta 1950 ja nimitettiin Charlestonin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 22. huhtikuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pio Laghi, jota avustivat Norbert Felix Gaughan ja Eugene Antonio Marino.
Thompsonista tuli 22. helmikuuta 1990 Charlestonin piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 12. heinäkuuta 1999.
TorqueFlite
Historia
1990-luvulla vaihteistot saivat uudet nimet mutta alkuperäinen Torqueflite oli usean Chryslerin suunnitteleman ja valmistaman vaihteiston perustana vuoteen 2008 asti, etuvetoisissa autoissa vuoteen 2001.
Mitä mallinumero kertoo
Vuoteen 1992 asti Torqueflite-vaihteistojen mallinumerointi noudattaa tehtaan sisäistä numerointijärjestelmää, eikä kerro mitään itse vaihteiston ominaisuuksista. Vaihteistomallien tunnus alkoi kirjaimella "A", jota seurasi kolme numeroa. Vuodesta 1992 alkaen mallinumerointi muuttui nelimerkkiseksi ja se erittelee vaihteiston ominaisuudet seuraavalla tavalla:
A488
Ensimmäinen TorqueFlite oli mallinumeroltaan A488. Vaihteiston kuori oli valurautaa ja siinä oli erillinen turbiinikoppa. Parkkilukkoa ei ollut. Välityssuhteet:
A500
A500, josta myöhemmin tuli 40RH/42RH (hydromekaanisesti ohjattu) tai 40RE/42RE/44RE (sähköisesti ohjattu, vuodesta 1996 eteenpäin), oli johdannainen A904-vaihteistosta. Se esiteltiin mallivuodelle 1989, 3,9- ja 5,2-litraisten moottorien yhteydessä käyettävänä, kevyiden hyötyajoneuvojen ja maastoautojen sovelluksena. Kyseessä oli Chryslerin ensimmäinen neliportainen automaattivaihteisto tähän käyttötarkoitukseen. Neljäs ajovaihde eteenpäin saatiin aikaan vaihteiston jatkeena olleella ylivaihdeyksiköllä. 42RLE korvasi tämän vaihteiston vuonna 2004.
Välityssuhteet:
A518
A518, josta myöhemmin tuli 46RH (hydromekaanisestti ohjattu) ja 46RE (sähköisesti ohjattu), oli johdannainen A727-vaihteistosta ja tarkoitettu keskiraskaille hyötyajoneuvoille. Neljäs ajovaihde eteenpäin oli toteutettu vaihteiston jatkeena olleella ylivaihdeyksiköllä. Käyttöön se otettiin 1990-luvun alussa.
Välityssuhteet:
A518 on asennettu seuraaviin ajoneuvoihin:
A618
A618, josta myöhemmin tuli 47RH (hydromekaanisesti ohjattu) ja 47RE (sähköisesti ohjattu), on A518-vaihteiston raskas versio. Sitä käytettiin keskiraskaissa ja raskaissa vaneissa ja lava-autoissa 1990-luvun puolivälistä lähtien. Vaihteisto on periaatteessa A727 ylivaihteella ja vahvemmilla komponenteilla, jotka kestävät 5,9 litran Cummins Turbo-Dieselin tai 8 litran V10-moottorien vääntömomentit. Vaihteiston sisäänmenoakselin sallittu vääntömomentti on 610 Nm.
Välityssuhteet:
A618 on asennettu seuraaviin ajoneuvoihin:
A727
A727 korvasi A488:n vuonna 1962, myöhemmin vaihteistosta tuli nimeltään 36RH ja 37RH). Yksiosaisen alumiinikuorensa ansiosta se oli 27 kg valurautaista edeltäjäänsä kevyempi. A727:n varustukseen kuului parkkilukkokäpälä, lukuun ottamatta vuoden 1962 Chrysler-sovelluksia, joissa vaihteiston hännässä on rumpujarru. Momentinmuuntimen halkaisija on 10,75" (27,3 cm) tai 11,75" (29,8 cm). Vaihteisto on edullisen hintansa lisäksi erittäin varmatoiminen ja vahva ja se on vakiosovellusten lisäksi suosittu vaihteisto mm. kiihdytysautoissa, off-roadingissa ja esimerkiksi show- ja stunt-näytöksiä ajavissa monster truckeissa.
Välityssuhteet:
A727 on asennettu seuraavien moottorien yhteyteen:
A904
A904, josta myöhemmin tuli 30RH, esiteltiin vuonna 1960. Se oli tarkoitettu asennettavaksi Chrysler Slant 6-moottorien ja pienien V8-moottorien yhteyteen. Etupakassa on kolme kytkinlevyä ja takana kaksi. Ensimmäinen V8-sovellus oli vuoden 1964 273. Ajoneuvosovellukset olivat henkilöautoja tai standard-duty hyötyajoneuvoja. Momentinmuuntimen halkaisija on 10,75" (27,3 cm). Vaihteistosta on myös pienempikokoinen versio, 10 tuuman (25 cm) momentinmuuntimella. Tätä versiota käytettiin Mitsubishin valmistamien Galantin ja Lancerin Yhdysvaltain vientiversioiden, Dodge Coltin ja Plymouth Champin vaihteistona.
Välityssuhteet n. -1981: Välityssuhteet n. 1981-: A904 on asennettu seuraavien moottorien yhteyteen:
A998
A998, myöhemmin 31RH, on medium-duty luokan vaihteisto, joka on jatkojalostettu A904:sta. Se on suunniteltu keskitehoisten V8-moottorien ja 3,9 (239) V6-moottorien yhteydessä käytettäväksi.
A998:n etummaisessa pakassa on neljä tai viisi kytkinlevyä, taemmassa kolme. Vaihteisto on vahvistettu versio A904:sta ja tarkoitettiin aluksi 318 V8:n kaksikurkkuisella kaasuttimella varustettujen moottoreiden jatkeeksi. Ensiesiintymisensä vaihteisto suoritti vuoden 1975 Dodge Coronetin poliisi- ja julkishallinnon käyttöön tarkoitetussa versiossa, jonka moottorina oli 360 V8 kaksikurkkuisella kaasuttimella. Kaikkien vuosina 1981-1988 valmistettujen A998-vaihteistojen kytkin on viisilevyinen. A998-vaihteistossa ei ole takaservolla leveämpää pantaa kuten A999-vaihteistossa.
Välityssuhteet n. -1981: Välityssuhteet n.1981-:
A999
A999, myöhemmin 32RH oli raskaampi versio A998:sta ja tarkoitettu keskitehoisten V8-moottorien ja 3,9 (239) V6-moottorien yhteydessä käytettäväksi. A999 tuli markkinoille vuonna 1974 ja se oli tarkoitettu raskaaksi pikkuvaihteistoksi 360 V8-moottorien yhteyteen. Vaihteisto oli yleisesti käytössä B- ja C-koristen mallien 360-moottorilla varustetussa versioissa. Etupakassa on viisi levyä ja takapakassa kolme. Takaservon panta on muihin 900-sarjan vaihteistoihin verraten tuplasti leveämpi, ns. "double wrap". Vuonna 1984 A999 korvasi A727:n, nelikurkkuisella kaasuttimella varustettujen 318 V8 poliisi-versioiden vaihteistona.
Välityssuhteet n. -1981: Välityssuhteet n.1981-:
A999 on lsäksi asennettu seuraaviin ajoneuvoihin:
30RH
Uudelleen nimetty light-duty A904.
31RH
Uudelleen nimetty medium-duty A998.
32RH
Uudelleen nimetty, raskaampi medium-duty A999.
40RH
Uudelleen nimetty light-duty A500. Jatkojalostettu A904, ylivaihdeyksiköllä ja hydromekaanisella ohjauksella.
42RH
Uudelleen nimetty medium-duty A500. Jatkojalostettu A998, ylivaihdeyksiköllä ja hydromekaanisella ohjauksella.
42RE
Uudelleen nimetty medium-duty A500. Jatkojalostettu A998, ylivaihdeyksiköllä ja sähköisellä ohjauksella.
44RE
Uudelleen nimetty heavy-duty A500. Jatkojalostettu A999, ylivaihdeyksiköllä ja sähköisellä ohjauksella.
46RH
Uudelleen nimetty A518. Jatkojalostettu A727, ylivaihdeyksiköllä ja hydromekaanisella ohjauksella.
46RE
Uudelleen nimetty A518. Jatkojalostettu A727, ylivaihdeyksiköllä ja sähköisellä ohjauksella.
47RH
Uudelleen nimetty A618. Jatkojalostettu A727, ylivaihdeyksiköllä ja hydromekaanisella ohjauksella.
47RE
Uudelleen nimetty A618. Jatkojalostettu A727, ylivaihdeyksiköllä ja sähköisellä ohjauksella.
Saattaa olla asennettu myös alkuvuoden 2003 malleihin.
48RE
48RE on sähköisesti ohjattu heavy-duty-vaihteisto ylivaihdeyksiköllä. Vahvistettu versio 47RE-vaihteistosta.
Välityssuhteet:
Etuvetoisten mallien vaihteistot
A404, A413, A470 ja A670 ovat Torqueflite A904-vaihteistosta kehitettyjä muunnoksia etuvetoisiin autoihin.
Chrysler Corporation kehitti kolmeportaisen TorqueFlite A404:n 1970-luvun etuvetoisten Dodge Omni- ja Plymouth Horizon-malliensa vaihteistoksi. Tästä vaihteistosta kehitettiin edelleen vahvemmat versiot A413 ja A670, 1980-luvun Chryslerin K-car-malleihin ja minivaneihin (tila-autot ja niiden umpikylkiset versiot). Sähköisesti ohjatut, neliportaiset Ultradrive-vaihteistot esiteltiin vuonna 1989 mutta kolmeportainen TorqueFlite kulki näiden kanssa rinnan yli kymmenen vuoden ajan.
A404
Light-duty A404-vaihteistoa käytettiin pienimpien Chryslerin käyttämien nelisylinteristen rivimoottorien, yleisimmin Volkswagenin 1,7-litraisen, moottorin kanssa.
A413 tai 31TH
A404-vaihteistosta kehitettiin vahvempi A413 (myöhemmin 31TH), joka esiteltiin vuonna 1981. Tätä vaihteistoa käytettiin Chryslerin K-koristen autojen 2,2 ja 2,5-litraisten moottorien kanssa. Vaihteisto oli saatavana lukkoturbiinilla tai ilman. Tämä vaihteisto löytyy myös vuosien 1995 - 2001 Chrysler Neonista.
A415
A415 kehitettiin 1,6-litraista Simca Type 315-moottoria varten, mutta se ei päässyt tuotantoon asti.
A470
A470-vaihteistoa käytettiin 2,6-litraisella Mitsubishi Astron-moottorilla varustetuissa K-careissa vuosina 1981 – 1985 ja minivaneissa vuodesta 1984 vuoteen 1988.
A670
A670 oli TorqueFlite-vaihteistojen etuvetosovellusten vahvin versio. Sitä käytettiin 3-litraisella Mitsubishi V6-moottorilla varustetuissa Chryslerin henkilöautoissa ja minivaneissa vuosina 1987 - 2000.
Välityssuhteet:
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 2008–2009
'''Saksan jalkapallon 1. bundesliigan kausi 2008–09''' oli järjestyksessään 46. maan korkeimman sarjatason, 1. Bundesliigan, kausi. Kausi alkoi 15. elokuuta 2008 ja päättyi 23. toukokuuta 2009. Nousijoita oli Borussia Mönchengladbach, TSG 1899 Hoffenheim ja 1. FC Köln. Mestariksi selviytyi VfL Wolfsburg, joka oli seuran ensimmäinen mestaruus. Sarjasta putosivat Arminia Bielefeld sekä Karlsruher SC.
Joukkueet
thumb|300px|Kauden 2008–2009 1. Bundesliigan joukkueet merkitty Saksan kartalle
Sarjataulukko
O = ottelut; V = voitot; T = tasapelit; H = Häviöt; TM = Tehdyt maalit; PM = Päästetyt maalit; ME = Maalien erotus; P = Kokonaispiste määrä
Putoamiskarsinta
Sarjan 16. Energia Cottbus pelasi kaksiosaisen karsintasarjan 2. Bundesliigan voittajaa 1. FC Nürnbergiä vastaan. Cottbus hävisi kummatkin ottelut yhteismaalein 0–5 ja näin Cottbus putoaa sarjatasoa alemmas kun taas Nürnberg nousee Bundesliigaan.
John Joyce Russell
John Joyce Russell (1. joulukuuta 1897 Baltimore, Maryland – 17. maaliskuuta 1993) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Baltimoren arkkihiippakuntaan 8. heinäkuuta 1923 ja nimitettiin Charlestonin hiippakunnan johtoon 28. tammikuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Patrick Aloysius O'Boyle ja John Michael McNamara.
Russell sai 3. heinäkuuta 1958 nimityksen Richmondin hiippakunnan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 30. syyskuuta. Hän jäi eläkkeelle 28. huhtikuuta 1973.
Russell osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Reflection (Black Sabbathin albumi)
Reflection on Black Sabbath -yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 1975. Sen julkaisi Saksassa Fontana Records. Kokoelman kappaleet on otettu Sabbath Bloody Sabbath- ja Sabotage-albumeilta.
Taivasten valtakunta
Taivasten valtakunta (tai Jumalan valtakunta, kreikan kielellä βασιλεία τοῦ θεοῦ, basileia tou theou) on avainkäsite sekä juutalaisuudessa että kristinuskossa. Se viittaa Jumalan kuninkaalliseen hallintavaltaan kaikissa asioissa, vastakohtanaan maalliset vallat.
Taivasten valtakunta juutalaisuudessa
Taivasten valtakuntaan viitataan usein juutalaisten Tanakhissa (kts. esimerkiksi 1. Aikakirja 29:10-12 ja Daniel 4:3 ). Se on sidoksissa juutalaiseen käsitykseen, että Jumala puuttuu tapahtumien kulkuun palauttaakseen Israelin kansakunnan ja palaa hallitsemaan juutalaisia.
Taivasten valtakunta kristinuskossa
Taivasten valtakunta löytyy Uudesta testamentista, erityisesti synoptisista evankeliumeista, ja ajatus sen läheisyydestä oli keskeinen teema Johannes Kastajan ja Jeesuksen opetuksessa: "Siitä lähtien Jeesus rupesi saarnaamaan ja sanomaan: "Tehkää parannus, sillä taivasten valtakunta on tullut lähelle." (Matt.4:17).
Synoptisissa evankeliumeissa käytetään usein samaa tarkoittavaa termiä "Jumalan valtakunta". Matteus käyttää tavallisesti termiä "taivasten valtakunta", kun taas Luukas ja Markus kirjoittavat "Jumalan valtakunnasta". Yleisin selitys tälle on, että Matteuksen evankeliumi oli osoitettu juutalaiselle yleisölle, joka vältti suoraa Jumalan nimen käyttämistä. Markus ja Luukas suuntasivat evakeliuminsa pakanayleisölle, jolle termi "taivasten valtakunta" oli tuntematon.
Jotkut esimillenialistiset tulkitsijat uskovat, että "taivasten valtakunta" viittaa tuhatvuotiseen valtakuntaan, kun taas "Jumalan valtakunta" viittaa universaaliin hallintavaltaan. Kuitenkin useimmat tulkitsijat, joukossa monia esimillenialisteja, uskovat, että tällaiseen erittelyyn ei ole perusteita.
Historioitsija H. G. Wells kirjoitti: “Tämä oppi taivasten valtakunnasta, joka oli Jeesuksen pääopetus ja jolla on niin pieni osa kristityissä kirkoissa, on varmasti eräs vallankumouksellisimmista opinkappaleista, joka on koskaan kohdannut ja muuttanut ihmisten ajattelua.”
Irhazer
Irhazer on tasanko Nigerissä, Agadezin alueen Tchirozérinen departementin Ingallin kunnassa. Se rajoittuu idässä Aïrvuoristoon, lännessä ja etelässä Tiguiditin kalliorinteeseen sekä pohjoisessa Talakin ja Tamesnan autiomaihin.
Irhazer on savimaan peittämä painauma, jonka kautta Aïrvuoristosta kerääntyvät pohjavedet virtaavat kohti Azawaghin laaksoa. Heinäaroa halkovien muinaisten jokilaaksojen kasvilajeja ovat muun muassa Acacia raddiana, Acacia nilotica, Balanites aegyptiaca, Hyphaene thebaica ja Salvadora persica.
Keinokasteluun perustuva puutarhaviljely tuottaa vihanneksia, joista tärkein myyntiartikkeli ovat tomaatit. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, viljellään durraa ja Ingallissa kasvatetaan taateleita. Sadekauden jälkeen Irhazerin suolapitoisille laidunmaille kerääntyy paimentolaisia Nigerin Maradin, Zinderin, Tillabérin, Tahouan ja Dosson alueilta sekä naapurimaista Malista ja Nigeriasta. Tigue Dan Tessoumissa tuotetaan suolaa perinteisellä menetelmällä.
René Tartara
René Pierre Charles Tartara (14. marraskuuta 1881 Lille – 3. syyskuuta 1922 Hải Phòng, Ranskan Indokiina) oli ranskalainen uimari, vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Pupilles de Neptune de Lille.
Tartara osallistui olympialaisiin kerran, Pariisissa 1900. Hän pelasi tuolloin maansa jaetulle viidennelle tilalle sijoittuneessa vesipallojoukkueessa ja kilpaili 200 metrin vapaauinnissa, jossa hän putosi välierissä. Tartara ui Lillen joukkueessa, joka sai kisoissa pronssia 200 metrin joukkuekisassa.
Johan Eichfeld
Johan Eichfeld (13. syyskuuta 1893 Paide – 20. huhtikuuta 1989 Tallinna) oli virolainen tiedemies ja valtiomies.
Nuorena virolaismiehenä Johan Eichfeld joutui ensimmäiseen maailmansotaan vuosiksi 1914–1917 keisarillisen Venäjän joukoissa. Hän jäi Neuvosto-Venäjälle ja opiskeli maatalouden instituutissa Petrogradissa, josta hän valmistui vuonna 1923. Siellä hän oli kuuluisan kasvitieteilijän Nikolai Vavilovin oppilaana.
Vuosina 1923–1930 Johan Eichheld toimi Murmanskin alueella Hiipinän maatalouden koepisteen johtajana. Vuosina 1930–1940 hän toimi Neuvostoliiton pohjoisen napapiirin alueen maataloudesta vastaavana johtajana. Vuonna 1935 hänestä oli tullut Neuvostoliiton maataloustieteiden akateemikko. Hänen tutkimuksensa käsittelivät pääasiassa Napapiirin alueen viljelykasveja, maaperän kunnostusta ja suoviljelyä.
Toisen maailmansodan jälkeen Johan Eichfeld siirtyi Viroon toimien vuodesta 1946 Viron sosialistisen tasavallan tiedeakatemiassa ja vuosina 1950–1969 tiedeakatemian puheenjohtajana Tartossa. Hänet valittiin vuonna 1953 Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi. Eichfeld oli siihen aikaan vaikeassa tilanteessa, koska Neuvostoliiton biologian tutkimuksessa Trofim Lysenkon käytännön kokeilut olivat syrjäyttäneet kansainvälisesti arvostetun Vavilovin teoriaperustaisen tutkimuksen. Eichfeld ei vastustanut suoraan Lysenkoa, mutta esimerkiksi Neuvosto-Virossa hänen johtamansa kasvitieteen tutkimus ei sitoutunut täysin Lysenkon periaatteisiin. Eichfeldin aikana Viroon perustettiin useita maatalouden alan tutkimusyksiköitä.
Johan Eichfeld toimi vuosina 1963-1966 Neuvosto-Virossa tehdyn tietosanakirja päätoimittajana.
Vuonna 1958–1961 hän toimi Viron SNT:n korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtajana eli Neuvosto-Viron presidenttinä.
Farewell, My Lovely
Farewell, My Lovely tarkoittaa seuraavia:
romaaniin pohjautuvat elokuvat:
Ann (Kalifornia)
Ann on aavekaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Se sijaitsee 18 kilometrin päässä Livermoresta. Kaupungissa toimi postitoimisto vuonna 1896.
Star Gold
Star Gold on Black Sabbath-yhtyeen tupla-kokoelma-albumi vuosilta 1970-1973. Sen julkaisi NEMS Records vuonna 1976 Saksassa.
Eileen Collins
Collinsin vanhemmat muuttivat Irlannista Yhdysvaltoihin siirtolaisiksi. Collins on entinen sotilaslentäjien lennonopettaja ja koelentäjä. Hän oli ensimmäinen nainen avaruussukkulan komentajana ja pilottina. Hänet on palkittu useilla kunniamerkeillä.
Koulutus ja sotilasura
Vuonna 1989 Collins osallistui toisena naispilottina Yhdysvaltain ilmavoimien koelentokouluun (USAF TPS) ja valmistui luokan 89B mukana vuonna 1990. Collinsilla on yli 6 751 lentotuntia 30 erityyppisellä lentokoneella. Collins jäi eläkkeelle ilmavoimista tammikuussa 2005.
Ura NASAssa
Collins valittiin astronauttikoulutukseen 1990, minkä hän suoritti heinäkuussa 1991.
Hän osallistui seuraaville avaruussukkulalennoille:
1. toukokuuta 2006 Collins ilmoitti lähtevänsä NASAsta viettääkseen enemmän aikaa perheensä kanssa ja suuntautuakseen muihin tehtäviin.
Collins meni naimisiin lentäjä Pat Youngsin kanssa vuonna 1987. Heillä on kaksi lasta.
Olau Line
Olau Line oli tanskalainen laivayhtiö. Sen perusti niin ikään tanskalainen Ole Lauritzen vuonna 1956. Aluksi se keskittyi vuokraamaan rahtialuksia muille yhtiöille, mutta myöhemmin toiminta laajeni reittiliikenteeseen. Yhtiö aloitti vuonna 1974 autolauttaliikenteen Alankomaiden ja Ison-Britannian välillä reitillä Vlissingen–Sheerness. Yhtiö aloitti liikenteen myös Tanskassa Kööpenhaminan ja Aalborgin välillä, mutta se lakkautettiin jo kuukauden kuluttua. Vuonna 1977 kokeiltiin reittiä Sheerness–Dunkerque, mutta se ei menestynyt. 1970-luvun lopussa Olau Line oli velkaantunut raskaasti ja se oli pakotettu myymään 1978 saksalaiselle TT-Line:lle puolet osakepääomastaan ja loput seuraavana vuonna. Yhtiön nimi säilyi silti entisellään, lakkauttamiseensa asti. Yhtiö oli joutunut vakaviin talousvaikeuksiin jo 1980-luvulle tultaessa, ja saksalaisen ammattiliiton ryhdyttyä protestoimaan aluksen siirtämistä mukavuuslipun alle, toiminta lopetettiin kokonaan 1994.
Pekka Gröhn
Pekka Gröhn aloitti bändiuransa rumpalina jo 14-vuotiaana oululaisessa Mustang-yhtyeessä, jossa hän soitti vuosina 1977-1980. Tämän jälkeen hän soitti mm. yhtyeissä Sanomaton Puolukanvarpu ja Markku Kujala Band. Sittemmin Gröhn on noussut arvostetuksi muusikoksi ja esiintynyt muun muassa Kauko Röyhkän ja J. Karjalaisen yhtyeissä. Nykyisin hän soittaa mm. Wentus Blues Bandissä ja useampien artistien keikkakokoonpanoissa tai säestäjänä. Hän esiintyi oman Pekka Gröhn BluePiano Bandin kanssa mm. Puistobluesissa 2011.
Ulpu
Ulpu on suomalainen naisen etunimi. Nimi on alkuperältään luontoaiheinen ja johtuu vesikasvin nimestä ulpukka. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Ulpu on Suomessa annettu vuoden 1920 alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 606 henkilölle.
Ulpun nimipäivä on 4. heinäkuuta. Ulpu lisättiin nimipäiväkalenteriin vuonna 1973.
Kalloindeksi
Kalloindeksi tai kefaalinen indeksi on kallon suurimman leveyssuoran (poskiluun kaaren alku leukanivelen lähellä) suhde sen suurimpaan pituussuoraan (otsasta takaraivoon). Sen määritteli ruotsalainen anatomian professori Anders Retzius (1796–1860). Fyysisen antropologian koulukunta käytti kalloindeksiä ensimmäisenä luokitellakseen Euroopasta löytyneitä vanhoja ihmisluurankoja syntyperältään erilaisiin populaatioihin.
Menetelmä hylättiin yleisesti yhdysvaltalaisen antropologian isäksi kutsutun Franz Boasin (1858–1942) tekemän tutkimuksen seurauksena. Hänen julkaisunsa The Instability of Human Types vuodelta 1912 vertasi Yhdysvaltoihin muuttaneiden eurooppalaisten ja näiden amerikkalaisten jälkeläisten kallonmuotoja ja tuli siihen tulokseen, että ihmisen kallon muotoon vaikuttavat niin merkittävästi ympäristötekijät, ettei suoraa yhteyttä yksilön kallonmuodon ja hänen genotyyppinsä välille voi johtaa. Tämä teoreema tuli tunnetuksi nimellä kallon plastisiteetti. Vuonna 2002 Corey Sparks ja Richard Jantz analysoivat Boasin materiaalin modernein tilastomenetelmin ja päätyivät kritisoimaan hänen tulkintaansa Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS) -julkaisussa. Vuonna 2003 Clarence Gravlee, Russell Bernard ja William Leonard analysoivat materiaalin jälleen ja päätyivät tukemaan Boasin päätelmiä American Anthropologist -julkaisussa. Nykyään kefaalista indeksiä ei enää juuri käytetä sellaisenaan muussa yhteydessä kuin gynekologiassa synnytykseen liittyen tai esimerkiksi sikiöiden iän arvioimisessa.
Yhdysvalloissa kalloindeksiä käytetään vielä nykyäänkin yhtenä määreenä eräässä 27:stä eri pääkallon piirteeseen perustuvassa menetelmässä, jolla voidaan arvioida todennäköisyydet yksilön kuulumisesta tiettyyn rotuun.
On arvioitu, että kaiken kaikkiaan noin 90 erilaista mittausta ihmiskallosta mahdollistavat yksilön alkuperän sijoittamisen mantereittain noin 80 prosentin tarkkuudella. Tätä alhaisempi määrä mittauksia vähentää tarkkuutta.
Tohmajärven vaakuna
thumb|140px|Tohmajärven vaakuna vuodesta 2005 alkaen. Vuosina 1958–2004 sama vaakuna oli [[Värtsilän vaakunana.]] Tohmajärven vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson. Vaakunan selitys on ”hopeakentässä musta alasin, josta nousee punainen lieska”, ja se on alun perin vahvistettu Värtsilän kunnanvaakunaksi 1. lokakuuta 1958. Vaakunan aihe viittaa seudun vanhaan rautateollisuuteen. Tohmajärvi otti vaakunan käyttöönsä kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2005.
thumb|140px|Tohmajärven vaakuna vuosina 1953–2004. Alkuperäinen Tohmajärvelle 20. huhtikuuta 1953 vahvistettu vaakuna oli myös Erikssonin suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”musta-punahalkoisessa kilvessä hopeinen koivunoksa paaluittain”. Vaakunan aihe viittaa Karjalan koivumetsiin.
Luettelo Pienen hevosen tähdistön tähdistä
Luettelo Pienen hevosen tähtikuvion tähdistä
Atte Saunamäki
Atte Saunamäki (s. 6. syyskuuta 1976 Turku) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Ura
Saunamäki on edustanut koko uransa turkulaista TuToa SM-liigassa, jääkiekon I-divisioonassa ja Mestiksessä. Saunamäki oli loukkaantuneena pahan polvivamman takia koko kauden 2003–2004, eikä pelannut peliäkään. Hän pelasi TuTon edustusjoukkueessa kaudesta 1995–1996 alkaen, ja oli viimeinen liigavuosilta jäljellä ollut pelaaja. Hän oli "TuTo-hengen" ruumiillistuma, "käsite Mestiksessä ja esimerkillinen pelaaja joukkueen nuorisokaartille". Saunamäki tunnettiin voimapelaajana, joka usein kunnostautui pudotuspeleissä – kaudella 2006–2007 Saunamäki oli TuTon paras pistemies pudotuspeleissä. Saunamäki on pelannut urallaan myös kaksi B-maaottelua. Uran loppumisesta ei ole tullut virallista päätöstä, mutta kaudella 2007–2008 Saunamäki ei pelannut.
Ammatiltaan Saunamäki on talonmies.
The Bobby Vinton Treasury
The Bobby Vinton Treasury on vuonna 1973 julkaistu kuuden LP-levyn kokoelma Bobby Vintonilta.
Jaavanmakaki
Jaavanmakaki eli jaavanapina (Macaca fascicularis) on Kaakkois-Aasiasta kotoisin oleva apinalaji.
Lajia tavataan nykyisin istutettuna vieraslajina myös luontaisen elinalueensa ulkopuolella Mauritiuksella, Palaulla ja Papua-Uudessa-Guineassa. Näillä uusilla alueilla jaavanmakakista on paikoitellen muodostunut uhka alkuperäisluonnolle, ja laji on siksi luokiteltu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.