cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osaka
Politiikka ja hallinto
Osakan kaupungissa lainsäädäntövaltaa harjoittaa Osakan kaupunginvaltuusto, toimeenpanovaltaa Osakan pormestari: valtuusto päättää kaupungin budjetista ja asetuksista, ja pormestari toteuttaa valtuuston tekemät päätökset. Kaupunginvaltuustossa on 86 jäsentä, jotka valitaan vaaleissa nelivuotiskausille. Vaalipiireinä toimivat kaupungin suuralueet niin, että suuralueelta valittavien valtuutettujen määrä riippuu sen väkiluvusta. Vaaleissa saavat äänestää 20 vuotta täyttäneet Japanin kansalaiset, jotka ovat asuneet yhtäjaksoisesti Osakassa vähintään kolme kuukautta.
Myös Osakan pormestari valitaan vaaleilla. Tämänhetkinen pormestari on vuonna 2015 virkaansa valittu Ōsaka ishin no kai -puolueen Yoshimura Hirofumi. Hän seuraa vuonna 2011 valittua saman puolueen Tōru Hashimotoa, joka sai vaaleissa murskavoiton Japanin demokraattisesta ja liberaalidemokraattisesta puolueesta. The Japan Timesin mukaan Hashimoton populistinen kampanja hyötyi epäluottamuksesta edellistä hallintoa kohtaan ja sen kyvyttömyydestä parantaa työllisyyttä ja talouskasvua. Hashimoton käyttämä aggressiivinen taktiikka ja monet hänen antamat lausuntonsa herättivät kritiikkiä; kriitikot jopa kutsuivat hänen politiikkaansa ”hashismiksi”.
Hashimoton hallinto ajoi Osakan urbaanin prefektuurin muuttamista Osakan metropoliksi  Tokion tavoin. Tällöin Osakan kaupunki olisi jaettu Tokion mallin mukaan erillisalueisiin, jotka toimisivat itsenäisten kaupunkien tavoin suoraan metropolihallinnon alaisuudessa. Muutoksen salliva lainsäädäntö hyväksyttiin Japanin parlamentissa elokuussa 2012, mutta osakalaiset hylkäsivät ehdotuksen täpärästi vuoden 2015 kansanäänestyksessä.
Talous
260px|pienoiskuva|oikea|[[Osaka Business Park Osakan linnan taustalla]] 260px|pienoiskuva|oikea|Osakan aseman seutu on merkittävä kaupallinen keskus.
Meri- ja jokireittien risteyskohdassa sijaitseva Osaka on ollut historiallisesti Japanin talouspääkaupunki ja sijaintinsa vuoksi portti Japaniin, kansainvälisen kaupan keskus. Se on edelleen yksi maan tärkeimmistä teollisuuskeskuksista ja satamakaupungeista. Kaupungilla on ollut merkittävä rooli Japanin talouskehityksessä: Edo-kaudella välttämättömien päivittäistavaroiden kuten riisin kaupalla rikastunut kaupunki muuntui Meiji-restauraation jälkeen teollisuuskeskukseksi, josta se sai lempinimen ”Savujen pääkaupunki”. Vaikka toisen maailmansodan jälkeen talouden painopiste on siirtynyt Tokioon, Osakan johtoasema Japanin teollistumisessa on synnyttänyt lukuisia merkittäviä yrityksiä. Osaka muodostaa yhdessä Kioton ja Kōben kanssa suuren Keihanshinin metropoli- ja teollisuusalueen. Osakan alueen talous onkin hyvin suuri: vuonna 2009 Kansain alueen nimellinen bruttokansantuote oli noin 862,4 miljardia dollaria, Osakan kaupungin taas 223,9 miljardia dollaria. Osakan talous oli siten hieman pienempi kuin Hongkongin ja suurempi kuin Singaporen.
Palvelusektori muodostaa suurimman prosenttiosuuden Osakan bruttokansantuotteesta, ja se on kasvanut viime vuosina voimakkaasti, mutta teollisuus on säilyttänyt tärkeän aseman. Osakan alueella toimii neljä tärkeää teollisuuden alaa: kemianteollisuus (erityisesti lääketeollisuus), koneteollisuus, elektroniikkateollisuus (laitteet, telekommunikaatio ja komponentit) sekä metalliteollisuus. Monet Japanin tärkeimmistä lääkeyrityksistä ovat syntyneet Osakassa Dōshōmachin alueella, joka on ollut jo 400 vuoden ajan lääkkeidenvalmistuksen keskus. Osakan alueella tuotetaan enemmän lääkkeitä kuin missään muualla Japanissa. Alue on myös merkittävä aurinkokennojen ja litiumioniakkujen valmistuskeskus. Vuonna 2009 noin viidesosa maailman litiumioniakuista tuotettiin Kansain alueella. Osakan kaupungissa näiden tuotteiden valmistus on keskittynyt Osakanlahden satama-alueille. Osakan rautatieaseman pohjoispuolelle Umekitaan rakennetaan suurta tietotekniikan ja robotiikan keskusta. Lisäksi Osakan ja Kōben satamat ovat merkittäviä elektroniikan ja puolijohteiden kauttakulkupaikkoja: vuonna 2009 niiden kaupan arvo oli noin 1,7 biljoonaa jeniä.
Osakan teollisuuspohjan muodostavat etenkin pienet ja keskisuuret yritykset. Huomattava osa Japanin pienistä ja keskisuurista teollisuusyrityksistä sijaitseekin Osakan prefektuurissa. Vuonna 2009 kaupungissa toimi 208 289 yksityistä yritystä, joissa työskenteli 2 364 216 henkeä. Jopa 99,6 prosenttia osakalaisista yrityksistä on pienyrityksiä. Nämä pienet teollisuusyritykset toimivat etenkin kaupungin itäosissa. Kuitenkin myös monilla suurilla yrityksillä on pääkonttorinsa Osakassa, ja monet niistä ovat lähtöisin kaupungista: merkittävimpiin osakalaisiin suuryrityksiin kuuluvat esimerkiksi Takeda yakuhinkōgyō, Asahi kasei, Suntory, Sumitomo denkikōgyō, Sharp, Keyence, Kansai denryoku, Itōchū shōji, Nippon seimeihoken, Sumitomo Life seimeihoken, Panasonic ja Daiwa House.
Osaka on tunnettu talouskulttuuristaan, joka perustuu ”käytännöllisyyteen, yrittäjähenkeen ja tunteeseen itsenäisyydestä ja itseriittoisuudesta”. Osakalaisten kriittisyys ja rationaalisuus on tuottanut tiedostavia kuluttajia: monet japanilaiset innovaatiot, kuten karaoke, pikanuudelit, liukuhihnasushi ja esivalmistetut talot ovatkin lähtöisin juuri Osakasta. Osakalaisia koskeviin stereotypioihin kuuluukin juuri bisnesmielisyys. Yleinen tervehdys Osakan murteella ei suinkaan ole ”päivää!” vaan ”ansaitsetko hyvin?” (もうかりまっか, mōkarimakka), johon standardivastaus on ”jotenkuten” (ぼちぼちでんな, bochibochidenna).
Aluejako
260px|pienoiskuva|oikea|Osakan suuralueet
Osakan kaupunki jakautuu 24 suuralueeseen. Niistä asukasluvultaan suurin on Hirano-ku, pinta-alaltaan vuorostaan Suminoe-ku. Kaupungin ydinalueen muodostavat Chūō-ku, Kita-ku, Nishi-ku, Naniwa-ku ja Tennōji-ku.
Liikenne
260px|pienoiskuva|oikea|Osakan metrokartta 260px|pienoiskuva|oikea|Liikennettä Osakan rautatieasemalla noin vuonna 1950 260px|pienoiskuva|oikea|Näkymä Shin-Ōsakan rautatieasemalle
Paikallisliikenne
JR Westin ja yksityisten yhtiöiden rautatieverkot liittävät Osakan keskustan lähialueisiin ja naapurikaupunkeihin. JR Westin linjoista tärkeimpiin kuuluu Tokion Yamanote-linjan tavoin kaupungin keskustan kiertävä Osakan ympyrälinja, joka liittää muun muassa Osakan, Kyōbashin, Tsuruhashin ja Tennōjin asemat toisiinsa. Merkittäviä yksityisiä rautatieyhtiöitä Osakan alueella toimii viisi: Hankyū-rautatiet (junia kaupungin pohjoisosiin, Kōbeen ja Kiotoon), Hanshin-rautatiet (junia Kōbeen), Keihan-rautatiet (junia Kiotoon), Kintetsu-rautatiet (junia Kansain alueen eteläosiin, Iseen ja Nagoyaan) sekä Nankai-rautatiet (junia etelään Wakayaman suuntaan).
Osakaa palvelee myös kaupungin liikennelaitoksen liikennöimä kattava bussiverkko kymmenine linjoineen. Erityisesti Osakan alueen liikenteessä käytettäviä matkakortteja ovat Icoca ja Pitapa.
Kaukoliikenne
Osakaa palvelee kaksi lentoasemaa: Kansain kansainvälinen lentoasema (KIX) ja Osakan kansainvälinen lentoasema eli Itamin lentoasema (ITM). Molemmat lentoasemat sijaitsevat kaupungin ulkopuolella – Kansain lentoasema keinotekoisella saarella Osakanlahdessa noin 50 kilometriä kaupungin keskustasta etelään ja vanhempi Itamin lentoasema noin 10 kilometriä keskustan pohjoispuolella. Kansain lentoasema on Japanin toiseksi tärkein, ja sieltä lähtee lentoja lukuisiin kansainvälisiin kohteisiin. Sen valmistumisen jälkeen vuonna 1994 Itamin lentoasema on ollut vain kotimaanliikenteen käytössä. Kansain lentoaseman liittävät Osakan keskustaan esimerkiksi JR:n (Haruka-pikajuna) ja Nankai-rautateiden (Rap:t-pikajuna) junat.
Japan Railwaysin suurnoupeusjunaverkko sekä JR:n ja muiden rautatieyhtiöiden tavanomaiset rautatielinjat yhdistävät Osakan Japanin muihin osiin. Osaka sijaitsee Tōkaidō–San’yō-shinkansenlinjalla. Tōkaidō shinkansen yhdistää Osakan itään Tokioon 2,5 tunnissa ja San’yō shinkansen länteen Kyūshūlle. Shinkansen-junat pysähtyvät Shin-Ōsakan rautatieasemalla keskustan pohjoispuolella. Lähikaupunkeihin Kiotoon, Naraan ja Kōbeen kulkee useiden rautatieyhtiöiden linjoja; Kioto ja Nara ovat JR:n junilla noin 30 minuutin, Kōbe taas 20 minuutin päässä Osakan keskustasta.
Osakan satamasta lähtee matkustajalaivoja useisiin kotimaisiin ja ulkomaisiin kohteisiin. Kotimaanreitit yhdistävät Osakan Seton sisämeren alueelle ja Kyūshūlle sekä pidemmälle Okinawalle saakka. Matkustajalaivoja kulkee myös Kiinan Shanghaihin. Merkittävimpiin terminaaleihin kuuluu Nankō-laivaterminaali.
Osakaan johtaa myös laaja moottori- ja maantieverkko. Hanshin-moottoritie kulkee kaupungin halki. Tokioon kestää autolla Tōmei- ja Meishin-moottoriteitä pitkin nopeimmillaan kuusi tuntia. Pitkänmatkan linja-autot liittävät Osakan Tokioon kahdeksassa tunnissa. Tällä reitillä kilpailu on ankaraa ja erilaisia bussivaihtoehtoja on paljon. Linja-autoreittejä kulkee Osakasta moniin muihinkin kaupunkeihin Honshūlla ja Shikokulla sekä joihinkin kohteisiin Kyūshūlla.
Väestö
800px|pienoiskuva|keskitetty|Yöpanoraama Osakaan [[Umeda Sky Building -pilvenpiirtäjästä Kitan alueelta]]
Osakan Ikunon suuralue ja erityisesti Tsuruhashin kaupunginosa tunnetaan korealaisen kulttuurin keskuksena. Ikunossa asuu noin 50 000 japaninkorealaista, ja se on yksi suurimmista korealaisalueista koko maassa.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
260px|pienoiskuva|vasen|[[Dōtonborin neonvaloja ja juokseva Glico-mies]] 260px|pienoiskuva|vasen|[[Tsūtenkaku-torni Shinsekain viihdekorttelissa]] 260px|pienoiskuva|vasen|[[Osakan akvaario]]
Kaupunginosia ja rakennuksia
Virallisesti Osaka jaetaan muiden japanilaisten suurkaupunkien tavoin suuralueisiin, mutta epävirallisesti Osakan ydinkeskusta jakautuu pohjois- (Kita) ja eteläosaan (Minami). Kitan alue keskittyy Umedan kaupunginosan ja Osakan rautatieaseman ympärille. Se on tavarataloineen, ostoskäytävineen ja toimistorakennuksineen kaupungin keskus päiväsaikaan. 2000-luvulla alue on kokenut merkittävän kasvojenkohotuksen: valmistuneita rakennushankkeita ovat muiden muassa Osaka Station City (2011) ja Grand Front Osaka (2013) -kompleksit. Rautatieaseman pohjoispuolinen ratapiha-alue on kehityksen alla. Aseman luoteispuolella kohoaa korkea Umeda Sky Building -pilvenpiirtäjä, jonka kaksoistornien välissä 173 metrin korkeudessa on kelluva näköalatasanne. Näiden suurten ja modernien rakennuskompleksien vastapainona toimivat esimerkiksi nuorten suosiossa oleva Nakazakichōn alue ja aseman eteläpuolen Kitashinchin viihdealue ravintoloineen ja baareineen.
Umedan eteläpuolella virtaavat Dōjimagawa- ja Tosaborigawa-joet, joiden väliin jää Nakanoshiman saari. Tämä alue oli muinoin merkittävä kauppapaikka, jossa toimi myös Dōjiman riisitori. Alueella sijaitsivat myös Edo-kaudella Kaitokudō- ja Tekijuku-koulut. Nykyään alue on talous- ja hallintokeskus, ja siellä on lukuisia museoita. Nakanoshiman saarella kohoavat esimerkiksi Osakan kaupungintalo ja Itämaisen keramiikan museo.
Museot ja teemapuistot
Osakan taidemuseoista merkittävimpiin kuuluu Kansallinen kansainvälisen taiteen museo (NMAO), joka esittelee japanilaista ja ulkomaista nykytaidetta. Museo siirtyi uuteen rakennukseen Nakanoshiman saarella vuonna 2007. Itämaisen keramiikan museolla on vuorostaan yksi maailman hienoimmista korealaisen ja kiinalaisen keramiikan kokoelmista. Tennōjin puistossa sijaitseva Osakan kaupungin taidemuseo on avattu jo vuonna 1936, ja sillä on laaja etenkin japanilaisen ja kiinalaisen taiteen kokoelma. Tieteeseen keskittyy lapset huomioon ottava Osakan tiedemuseo, historiaan taas Osakan historiallinen museo, joka avattiin Osakan linnan viereen vuonna 2003. Lisäksi kaupungissa toimivat toisen maailmansodan kauhuja käsittelevä rauhanmuseo Peace Osaka ja Osakan ihmisoikeusmuseo, jossa esitellään syrjittyjen ryhmien, kuten burakulaisten, korealaisten, ainujen ja naisten historiaa.
Osakan akvaario eli Kaiyūkan on yksi Japanin vaikuttavimmista. Meren rannalla Tenpōzanin alueella sijaitsevaan akvaarioon on tuotu merieläimiä Tyynenmeren eri alueilta. Akvaariossa on 15 vesiallasta, joista suurin on yhdeksän metrin syvyinen. Huvittelumahdollisuuksia tarjoavat myös vuonna 2001 avattu Universal Studios Japan -teemapuisto, Japanin toiseksi vilkkain huvipuisto Tokyo Disney Resortin jälkeen, sekä Festival Gate -huvipuisto valtavine ostos- ja ravintola-alueineen. Sen vieressä on Spa World -superkylpylä, jota väitetään maailman suurimmaksi.
Puistot
Osaka on tiiviisti rakennettu kaupunki, mutta siellä on myös joitakin suuria puistoja. Keskusta-alueen merkittävimpiin viheralueisiin kuuluvat Osakan linnan puisto ja Tennōjin puisto. Osakan linnan puisto on parhaimmillaan keväällä luumun- ja kirsikankukkien aikaan ja syksyllä ruska-aikaan, jolloin siellä järjestetään suosittu krysanteemifestivaali. Puistossa on myös suuri pesäpallokenttä ja lenkkeilyreittejä. Tennōjin puistossa on vuorostaan muun muassa kasvitieteellinen puutarha, eläintarha ja pyöreänmuotoinen, japanilaistyylinen Keitaku-en-puutarha. Puisto on avattu jo vuonna 1909 ja sillä on värikäs historia. Osakan ensimmäinen julkinen puisto oli kuitenkin Nakanoshiman puisto Nakanoshiman saarella. Se perustettiin vuonna 1891 ja sieltä on hyvät näkymät ympäristön maamerkkirakennuksia kohti. Suosittuna kokoontumispaikkana Amerikamuran alueella toimii kolmionmuotoinen Sankaku-puistikko, joka tunnetaan katuesiintyjistään, suurista puistaan ja ulkoilmatapahtumistaan.
Kauempana keskustasta sijaitsevat esimerkiksi satama-alueelle Ajigawa-joen rannalle rakennettu Tempōzanin puisto kukkuloineen ja Tsurumiryokuchin puisto, joka sijaitsee vuoden 1990 kansainvälisen puutarhanäyttelyn paikalla. Laajan puiston merkittävin nähtävyys ovat kirkkaanväriset kukat, mutta siellä on myös paljon urheilumahdollisuuksia. Puiston kansainvälisten puutarhojen alueella on 59 erilaista puutarhaa; puutarhanäyttelystä jäljelle jäänyt on myös suuri Sakuya konohana-kan -kasvihuone. Nagain puistossa keskustan eteläpuolella on samoin runsaasti paikkoja urheiluun, merkittävimpänä Nagai-stadion, ja tuhannen lajin kasvitieteellinen puutarha.
Pyhäköt ja temppelit
260px|pienoiskuva|oikea|Shitennō-jin temppeli
Osakan lukuisista šintolaisista pyhäköistä ja buddhalaisisista temppeleistä huomattavimpiin kuuluvat Sumiyoshi-taishan pyhäkkö ja Shitennō-jin temppeli. Sumiyoshi-taisha on yli 2 000 ympäri Japania sijaitsevan Sumiyoshi-pyhäkön pääpyhäkkö ja se on omistettu kolmelle kamille (Sumiyoshi sanjin). Vaikka pyhäkön nykyiset rakennukset ovat 1800-luvun alusta, se on perustettu 200-luvulla ja on siten yksi maan vanhimmista. Se on rakennettu buddhalaisuutta edeltävään sumiyoshi-zukuri-tyyliin. Uudenvuoden hatsumōden aikaan pyhäkkö on yksi Japanin vierailluimmista. Shitennō-ji on vuorostaan yksi Japanin vanhimmista temppeleistä ja vanhin valtion rakentama temppeli. Sen perusti prinssi Shōtoku vuonna 593. Myös Shitennō-ji on rakennettu uudelleen lukuisia kertoja historiansa aikana, mutta temppelin kivinen torii vuodelta 1294 on lajissaan vanhin.
Muita mainitsemisen arvoisia pyhäköitä ovat esimerkiksi 900-luvulla perustettu Ōsaka Tenman-gū, yksi merkittävimmistä Sugawara no Michizanen kamille omistetuista pyhäköistä, joka tunnetaan suuresta Tenjin matsuri -festivaalista, ja lääkkeidenvalmistuksesta tunnetun Dōshōmachin alueen Sukunahikona-jinja, jossa palvotaan terveyden ja lääketieteen kamia. Se tunnetaan myös paperimassasta valmistetuista tiikeriamuleteistaan, jotka ovat suosittu matkamuisto. Myös Imamiya Ebisu jinja on prinssi Shōtokun perustama, ja kaupan jumalalle Ebisulle omistettuna se on Osakassa suosittu pyhäkkö, jossa vierailee yli miljoona kävijää vuodessa. Se tunnetaan Tōka Ebisu -festivaalista. Ohatsu Tenjin -pyhäkkö muistetaan taas vuoden 1703 kaksoisitsemurhan tapahtumapaikkana, josta kirjailija Chikamatsu Monzaemon kirjoitti kuuluisan Sonezaki shinjū -bunrakunäytelmänsä.
Kulttuuri
260px|pienoiskuva|oikea|Japanin kansallinen bunrakuteatteri 260px|pienoiskuva|oikea|[[Tenjin matsurin juhlijoita joella]] 260px|pienoiskuva|oikea|Takoyaki-mustekalapalloja
Esittävät taiteet
Monet esittävän taiteen muodot – bunraku, kabuki, nō ja kyōgen – kehittyivät ja jalostuivat Osakan vauraan kaupunkikulttuurin myötä Edo-kaudella. Osaka on bunraku-nukketeatterin syntypaikka ja nykyinenkin pääkaupunki. Bunraku kehittyi jōruri-balladeista, kun Takemoto Gidayū perusti Takemoto-za-teatterin Osakan Dōtonboriin vuonna 1684 ja loi yhdessä näytelmäkirjailija Chikamatsu Monzaemonin kanssa ningyō jōruri eli ”nukkejōruri”-teatterimuodon. Bunrakua esitetään nykyään Osakassa kansallisessa bunrakuteatterissa, joka on rakennettu vuonna 1984. Kabukia esitetään Shōchiku-za-teatterissa, nōta ja kyōgenia esimerkiksi Ōtsukin nōteatterissa ja heinäkuisin Osakan linnanpihalla pimeän laskeuduttua. Osakasta ovat lähtöisin bunrakun lisäksi kaksi komiikan muotoa, rakugo ja manzai; rakugo esitetään koomisen monologin muodossa, manzai taas on näyttelijäparin esittämä stand up -komiikan muoto. Molempia esitetään muun muassa Namba Grand Kagetsu -teatterissa.
Perinteisen japanilaisen teatteritaiteen lisäksi Osakassa on lukuisia tiloja oopperan, baletin ja musiikin esittämiseen aina klassisesta musiikista jazziin ja populaarimusiikkiin. Tärkeimpiin konserttihalleihin kuuluvat Nakanoshimalla sijaitseva 2 700 kuuntelijan Festival Hall ja suuri Ōsaka-jō Hall -monitoimiareena, jonne mahtuu 16 000 henkeä. Populaarimusiikkiin keskittyy kuusikulmion muotoinen Namba Hatch, kun taas Symphony Hall on Japanin ensimmäinen erityisesti klassisen musiikin konsertteja varten suunniteltu konserttitalo.
Festivaalit
Osakan vuosittaisista festivaaleista merkittävin on heinäkuun 24. ja 25. päivänä juhlittava Tenjin-matsuri, yksi Japanin kolmesta suuresta festivaalista Kioton Gion-matsurin ja Tokion Kanda-matsurin ohella. Festivaalia on vietetty yli tuhannen vuoden ajan, ja sen sanotaan saaneen alkunsa, kun Ōsaka Tenman-gūn pyhäkön läheltä joesta löytyi pyhä keihäs. Tenman-gūn pyhäkön festivaalina se kunnioittaa pyhäkön kamia Tenjiniä eli Sugawara no Michizanen henkeä. Festivaalilla on tuhansia osanottajia ja yli miljoona katsojaa; toisena festivaalipäivänä osallistujat nousevat paraatin jälkeen noin sataan lyhdyin ja soihduin koristelluun veneeseen, jotka lipuvat jokea pitkin. Ilta päättyy ilotulituksiin. Muita merkittäviä osakalaisia uskonnollisia juhlia ovat talvella kaupan jumalaa Ebisua juhlistava Tōka Ebisu -festivaali ja Shitennō-jin temppelin Doya doya -festivaali, jossa puolialastomien nuorten miesten ryhmät taistelevat amuletista, kesällä Shōman-inin temppelin Aizen-matsuri ja Sumiyoshi-taishan pyhäkön pääjuhla Sumiyoshi-matsuri sekä marraskuussa Osakan perinteisen lääkkeidenvalmistusalueen Dōshōmachin kamille omistettu Shinnōsai-juhla.
Syksyllä, yleensä lokakuun toisena sunnuntaina, pidettään suuri Midōsuji-kadun paraati. Paraatiin osallistuu noin 10 000 henkeä ja sillä on yli miljoona katsojaa.
Keittiö
Osakalla on rikas ja monipuolinen ruokakulttuuri. Perinteisesti Osakan alueen keittiö on muodostanut vastakohdan tokiolaiselle keittiölle: Seton sisämeren ansiosta Kansain alueella on syöty paljon raakaa kalaa, kun taas Kantōssa ruoka on ollut säilötympää ja käsitellympää. Tuore merikala on kuulunut etenkin osakalaiseen keittiöön – valkolihaista tai-kalaa ”voidaan pitää koko osakalaisen ruokakulttuurin arvostetuimpana ja herkullisimpana symbolina”. Kahden ruokaperinteen kilpailu periytyy Edo-kaudelta, jolloin Osakan sijainti Edoa eli nykyistä Tokiota keskeisemmällä paikalla salli kaupungin kilpailla Edon kanssa ja aluksi jopa päihittää sen japanilaisen ruokakulttuurin kehtona Edon pääkaupunkiasemasta huolimatta.
Osakalaista ruoka- ja ravintolakulttuuria kuvaa sana kuidaore, ”syö kunnes kaadut”. Kaupungissa on lukemattomia erityyppisiä ja eri hintaisia ravintoloita: tärkeimmät keskittymät ovat viihdealueilla, kuten Kitassa Umedan kaupunginosassa ja Minamin alueella Dōtonborissa. Monet erilaiset japanilaisen keittiön klassikot ovat saaneet alkunsa Osakassa. Paikallisiin ruokalajeihin lukeutuvat esimerkiksi 1930-luvun Osakassa syntynyt takoyaki (paistetut mustekalapallot), okonomiyaki-paistos, kitsune udon (udon-nuudelit tofun kera) ja uppopaistettu kushikatsu (bambutikun päässä olevat liha- tai kasvispalat, jotka kastetaan kastikkeeseen). Korkealuokkaisempia ruokia ovat vuorostaan tecchiri-pata, jonka yhteyteen kuuluu fugu eli pallokala, ja shabu-shabu, kiehuvaan liemeen kastettavat ohuet naudanlihasiivut. Osakalainen sushi eroaa tokiolaisesta sushista: Osakan hakozushissa eli ”laatikkosushissa” sushiriisiä ja erilaisia tuoreita raaka-aineita painetaan kerroksittain puiseen, neliönmuotoiseen astiaan ja leikataan sitten suupaloiksi.
Urheilu
260px|pienoiskuva|oikea|Baseball-ottelu [[Osaka Dome -stadionilla]]
Osaka on suurkaupunki, jossa toimii useita Japanin kansallisissa sarjoissa pelaavia urheilujoukkueita. Osaka Dome on Orix Buffaloes -baseball-joukkueen kotiareena, ja sinne mahtuu 55 000 katsojaa. Stadionilla pelaa osan kotiotteluistaan myös baseball-joukkue Hanshin Tigers. Japanin jalkapalloliigassa J. Leaguessa pelaa vuorostaan kaksi osakalaista joukkuetta, Gamba Osaka ja Cerezo Osaka. Cerezo Osakan kotiareena on 48 000 katsojan Nagai-stadion, joka toimi myös Japanin ja Korean yhdessä järjestämien vuoden 2002 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen pelipaikkana. Gamba Osaka puolestaan pelaa kotiottelunsa Osaka Expo '70 Stadiumilla. Japanin koripalloliigassa pelaa joukkue Osaka Evessa, joka voitti liigan ensimmäisen mestaruuden vuonna 2005, ja lentopalloliigassa on useita osakalaisia joukkueita.
Tiamylaali
Tiamylaali tai tiosekonaali (tuotemerkki Surital) on barbituraattijohdannainen lääkeaine joka kehitettiin 1950-luvulla. Sillä on sedatiivinen, epileptisiä kouristuksia poistava ja hypnoottinen vaikutus. Se on hyvin voimakas mutta lyhytvaikutteinen lääke.
Osaka
Urheilu
Osakan prefektuurin urheiluhallissa pidetään vuosittain yksi ammattilaissumopainin turnauksista, Sangatsubasho. Maaliskuussa katukuvaan ilmestyvistä sumopainijoista on tullut osakalaisille kevään merkki. Toinen suuri vuosittainen tapahtuma on Osakan kansainvälinen naisten maraton tammikuun lopulla. Maratonin reitti kiertää kaupungin tärkeimmät nähtävyydet. Osakassa on pidetty jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen lisäksi useita kansainvälisiä urheilun suurtapahtumia, kuten yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2007 Nagai-stadionilla ja judon maailmanmestaruuskilpailut 2003.
Kansainvälinen yhteistyö
San Francisco oli Osakan sisarkaupunki vuodesta 1957 vuoteen 2018, jolloin Osaka katkaisi vanhimman suhteensa protestina San Franciscossa paljastetulle japanilaisten miehitysalueillaan toisen maailmansodan aikana seksiorjiksi pakottamille lohtunaisille omistetulle monumentille.
Tiamylaali
Tiamylaalia käytetään edelleen, pääasiassa leikkausten esilääkityksenä tai kouristusten ehkäisyssä ja poistamaan anestesialääkkeiden sivuvaikutuksia.
Tiamylaali on tiobarbitaalimuunnos sekobarbitaalista.
SU-85
SU-85 on neuvostoliittolainen, toisessa maailmansodassa käytetty rynnäkkötykki. Sen päätarkoitus oli panssaritorjunta. Vaunuja rakennettiin noin 2 000 kappaletta.
Nimi
SU-85:n nimen alkuosa SU on lyhenne sanoista samohodnaja ustanovka. Nimen loppuosa tulee vaunussa käytetystä 85 millimetrin tykistä.
Historia
KV-1:n ja T-34:n 76 millimetrin tykki oli tehoton syksyllä 1942 käyttöön tullutta Saksan uutta Tiger-vaunua vastaan, ja myöhemmin saatiin tietoja uusista Saksan kehittämistä panssarivaunuista. Tästä syntyi tarve kehittää uusi, järeämmällä tykillä varustettu panssarivaunu. SU-85:n kehittäjänä toimi Lev S. Trojanov. Se on muunnos 122 millimetrin haupitsilla varustetusta SU-122-telatykistä, johon on sijoitettu pääaseeksi 85 millimetrin D-5S-tykki. SU-122 puolestaan perustuu T-34-vaunun alustaan.
SU-85:n tuotanto aloitettiin kesällä 1943, ja ensimmäiset vaunut saatiin käyttöön elokuussa. SU-85:ssä oli erinomainen liikkuvuus ja matala profiili, mutta mallin tuotanto lopetettiin vuoden 1944 lopulla, kun T-34:n samalla tykillä varustettu versio T-34-85 tuli käyttöön. Sen käyttö Neuvostoliitossa lopetettiin pian sodan jälkeen, mutta vaunua vietiin moniin Neuvostoliiton kumppanivaltioihin. Pohjois-Koreassa ja Vietnamissa sitä käytettiin vielä monia vuosia. SU-85:n korvasi 100 millimetrin D-10-tykillä varustettu SU-100.
Valinta
Valinta voi viitata ainakin seuraaviin:
Biologiassa valinta tarkoittaa hyödyllisten ominaisuuksien runsastumista. Erilaisia valintoja biologiassa:
Wing Saber
Wing Saber on Transformers-universumissa esiintyvä Autobotti. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2004 Transformers: Energon -animaatiosarjassa.
Unicron-trilogia
Samuel Vincent ääninäytteli Wing Saberia Unicron-trilogian toisessa sarjassa Transformers: Energon vuosina 2004-2005.
Wing Saber oli alun perin Wing Dagger niminen Autobotti, joka toimi vartijana Cybertronissa. Hän oli vahtimisvastuussa vankilassa istuneesta Shockblastista. Hän onnistui kuitenkin pakenemaan ja tappoi matkalla Wing Daggerin ystävän Padlockin, joka yritti saada roistoa kiinni. Wing Dagger jäi suremaan ystävänsä kuolemaa ja vannoi kostavansa Shockblastille.
Myöhemmin Decepticonien hyökkäyksen aikana Wing Dagger sai lassotettua Shockblastin energiahihnoilla, mutta joutui itse ilmaan heitetyksi. Samalla Shockblast ampui kaksikon ilmataiston aikana energon tornin alas, joka kaatui Wing Daggerin ja paikalla olleen Decepticonin Tidal Waven päälle. Wing Dagger ei kuitenkaan selvinnyt tapaturmasta vaan kuoli, toisin kuin Tidal Wave. Autobotit veivät myöhemmin Wing Daggerin jäänteet Primusin luokse, jonka jälkeen Radin avulla Primus herätti Wing Daggerin uudelleen eloon ja asensi häneen yhdistelmäkipinän. Hän sai uudeksi nimekseen Wing Saberin ja liittyi Optimus Primen ryhmään. Myöhemmin hän sai kostettua Shockblastille Padlockin kuoleman murskaamalla Shockblastin ja heittämällä hänet vankilaan. Hän ei kuitenkaan tappanut Decepticonia, joka karkasi vankilastaan päivää myöhemmin.
Himangan Pallo
Himangan Pallo eli HiPa on vuonna 2002 perustettu Kalajoen Himangalla toimiva salibandyn erikoisseura. Jäseniä seurassa on noin 300.
Louis Van Hege
Louis Van Hege (8. toukokuuta 1889 Uccle/Ukkel – 24. kesäkuuta 1975 Ukkel) oli belgialainen jalkapalloilija, rattikelkkailija ja olympiavoittaja.
Van Hege voitti Belgian maajoukkueessa jalkapallon olympiakultaa Antwerpenin kotikisoissa 1920. Pariisissa 1924 Belgia oli yhdeksäs. Seuraurallaan Van Hege edusti belgialaista Royale Union Saint-Gilloisea ja italialaista AC Milania, jossa hän pelasi viisi vuotta tehden keskimäärin enemmän kuin yhden maalin ottelua kohden. Ura AC Milanissa loppui ensimmäisen maailmansodan alkaessa.
Jalkapallouransa lopetettuaan Van Hege siirtyi rattikelkkailun pariin. Tässäkin lajissa belgialainen kilpaili olympialaisissa: Lake Placidissa 1932 kahden miehen kelkoissa hänen sijoituksensa oli yhdeksäs.
Iiro Haimi
Iiro Haimi (s. 14. helmikuuta 1988 Kouvola) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi kaudella 2013 Kouvolan Pallonlyöjissä. Haimi teki uuden sopimuksen KPL:n kanssa kausista 2015 ja 2016, mutta joutui lopettamaan uransa selkävamman johdosta. Vuonna 2018 hän siirtyi Hyvinkään Tahkon miesten edustusjoukkueen pelinjohtajaksi.
Haimi voitti Suomen mestaruuden kaudella 2007 Hyvinkään Tahkossa. Haimi on toiminut myös opettajana ja yrittäjänä. Hänellä on poika.
Ura
Haimi on Kouvolan Pallonlyöjien kasvatti ja aloitti pesäpallon noin viiden vuoden iässä. Ensikosketuksensa aikuisten sarjoihin hän sai Kuusankosken Puhdissa 2002. Haimi pelasi silloin Suomensarjaa. Kaudella 2003 hän pelasi Suomensarjan lisäksi Poikien superpesiksessä Kouvolan riveissä. Kauden 2003 jälkeen Haimi siirtyi Hyvinkään Tahkoon, jossa hän pelasi B-poikien SM-sarjassa. Yhden kauden jälkeen Tahko siirsi Haimin Järvenpään Pesikseen Ykköspesikseen. Haimi valittiin 2005 B-poikien Itä–Länsi-ottelussa kentän parhaaksi.
Kaudelle 2011 Haimille oli luvassa lukkarin rooli. Hän pelasi lukkarina kaudella 2008 Imatrassa sekä juniorivuosinaan, mutta Superpesiksessä pelipaikka oli hänelle uusi. Haimi pelasi Tahkon lukkarina yhdeksän ottelua, mutta hän loukkaantui saatuaan heiton kiveksiinsä. Hän kuitenkin palasi kauden lopussa takaisin Tahkon kokoonpanoon, joskaan ei enää pelannut ykköslukkarina.
Pelinjohtoura
Haimi siirtyi kaudeksi 2016 Hyvinkään Tahkon naisten edustusjoukkueen pelinjohtajaksi. Sitä ennen hän oli toiminut pelinjohtotehtävissä juniorijoukkueissa. Joukkue tavoitteli paikkaa Naisten Ykköspesiksen neljän parhaan joukkoon, mutta Tahko sijoittui kaudella 2016 lopulta runkosarjan viidenneksi. Seuraavalla kaudella Haimin jatkaessa pelinjohtajana Hyvinkään Tahko voitti Naisten Ykköspesiksen ja nousi Naisten Superpesikseen. Haimi valittiin kauden päätteeksi Naisten Ykköspesiksen vuoden pelinjohtajaksi.
Kaudeksi 2018 Haimi siirtyi Hyvinkään Tahkon miesten edustusjoukkueen pelinjohtajaksi.
Kaudella 2020 Haimi toimii Kouvolan Pallonlyöjien pelinjohtajana, sopimus kattaa myös kauden 2021. Iiro Haimi valittiin Idän joukkueen pelinjohtajaksi, vuoden 2021 Itä-Länteen.
MV Rena
MV Rena oli kreikkalaisen rahtivarustamon Costamaren tytäryhtiönsä Dainan kautta omistama rahtialus, joka ajoi karille lokakuussa 2011 Uuden-Seelanin edustalla.
Laiva katkesi tammikuun 2012 myrskyissä, ja kontit levisivät mereen. Karilleajossa mereen valui 350 tonnia raskasta polttoöljyä. 1 000 tonnia öljystä on pumpattu pois, mutta laivassa on sitä vielä jäljellä 382 tonnia.
Bob Sauvé
Robert F. "Bob" Sauvé (17. kesäkuuta 1955 Sainte-Geneviève, Quebec, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen pelaaja-agentti.
Ura
Sauvén menestyttyä juniorisarjoissa Buffalo Sabres varasi hänet vuonna 1975 ensimmäisellä kierroksella. Yhteensä Sauvé oli 17. varaus. 1975 Sabres varasi kolme maalivahtia, joista Sauvé ja Don Edwards olivat kuuluisimpia. Sauvé pelasi Sabresissa neljä ottelua kaudella 1976–1977 viettäen silti suurimman osan kaudesta AHL:ssä Rod Island Redissä, joka tunnetaan nykyisin nimellä Hartford Wolf Pack. Edwards oli alun alkaen menestyksekkäämpi heistä kahdesta. Seuraavana kautena Sauvé vietti aikaa Hershey Bearsin joukkueessa pelaten kaksitoista ottelua Sabresissa.
Red Alert (Transformers)
Red Alert on Transformers-universumissa esiintyvä Autobotti. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1985 The Transformers -animaatiosarjassa. Alkuperäinen Red Alert oli turvallisuusjohtaja, mutta myöhemmissä versioissa hahmo on toiminut Ratchetin tavoin lääkintämiehenä.
Bob Sauvé
Ura
Kauden 1979–1980 alkaessa Sauvé teki hyviä tuloksia harjoitusleireillä. Hänen sormensa kuitenkin murtui ja hän joutui aloittamaan kauden Hersheyssä. Kun Edwards joutui jäämään sivuun, Sauvé kutsuttiin Buffaloon, jonne mies myös jäi. Sauvé ja Edwards tekivät erinomaista työtä Sabresin maalilla ja he voittivatkin kauden päätyttyä Vezina Trophyn.
Red Alert (Transformers)
The Transformers
Michael Chain ääninäytteli Red Alertia The Transformersissa vuosina 1985–1986.
Bob Sauvé
Ura
2. joulukuuta 1981 Sauvé myytiin Detroitiin, mutta hän palasi Sabresiin 1. kesäkuuta 1982 vapaana pelaajana. Edwars oli myyty Calgary Flamesille. Sauvén maalivahtiparina oli nuori Tom Barrasso kauden 1983–1984 ja kauden päätyttyä miehet jakoivat William M. Jennings Trophyn. Nopeasti Barrasso haastoi Sauvén ykkösmaalivahdin paikasta vahvoilla otteillaan ja Sauvé myytiin Chicago Black Hawksiin. Vaihdossa Sabres sai Black Hawksin kolmannen kierroksen varausvalinnan vuodelta 1986. Chicagossa Sauvé pelasi kaksi kautta ja liittyi New Jersey Devilsiin vapaana pelaajana 10. heinäkuuta 1987. Pelattuaan kaksi kautta Devilsissä, Sauvé ilmoitti vetäytyvänsä eläkkeelle selkäongelmien takia.
Muuta
Sauvén nuorempi veli, hyökkääjä Jean-François Sauvé, pelasi myös Sabresissa. Myös hänen poikansa Philippe Sauvé on pelannut maalivahtina NHL:ssä sekä nykyään Euroopassa.
Red Alert (Transformers)
The Transformers
Red Alert esiintyi vainoharhaisena turvallisuusjohtaja, joka useimmiten teki turhia hätäilmoituksia. Hän onnistui kuitenkin pelastamaan Teletraan 1:n yhdessä Trailbreakerin ja Infernon kanssa. Myöhemmin Red Alert sai käskyn Optimus Primelta jäädä vartioimaan bunkkeria yhdessä Infernon kanssa, Decepticonien hyökätessä kesken Negavator superaseen testauksen. Sillä välin muut Autobotit taistelivat Decepticoneja vastaan. Inferno ei kuitenkaan jaksanut odottaa vartiossa ja jätti Red Alertin yksin estelystä huolimatta. Taistelun aikana Decepticonit ammukset sytyttävät bunkkeriin tuleen ja räjähdyksen seurauksena Red Alert hautautuu kivimurskan alle menettäen samalla tajuntansa. Inferno huomaa jotain menneen pieleen ja palaa takaisin muiden Autobottien kanssa pelastamaan Red Alertin. Päähän saadun iskun seurauksena Red Alertin logiikkapiirit vioittuivat, jonka myötä hänestä tuli entistä vainoharhaisempi. Red Alert pelästyi Autobotteja ja pelkäsi heidän purkavan hänet palasiksi ja käyttävän niitä varaosina.
Red Alert pakeni Autobottien luota ja kohtasi myöhemmin Starscreamin, joka käytti hänen vainoharhaisuutta hyväkseen teeskentelemällä olevansa Red Alertin liittolainen. Hän kehotti Red Alertia varastamaan Negavatorin, jolla he voisivat tuhota Autobotit ja Decepticonit. Red Alertin tietotaidon avulla he soluttautuivat Autobottien bunkkeriin ja varastivat Negavatorin. Megatron ehti kuitenkin takavarikoida Negavatorin kaksikolta, jonka aikana Starscream pakeni paikalta. Inferno onnistui lopulta pelastamaan Red Alertin Decepticoneilta yhdessä muiden Autobottien kanssa.
Unicron-trilogia
Brian Dobson ääninäytteli Red Alertia Unicron-trilogian sarjoissa Transformers: Armada ja Transformers: Cybertron. Alkuperäisessä japanilaisessa versiossa hahmo tunnettiin nimellä Ratchet.
Red Alert kuului ensimmäisessä sarjassa, Armadassa alkuperäiseen kolmikkoon Optimus Primen ja Hot Shotin kanssa, jotka saapuivat ensimmäisenä Maahan etsimään Mini-Coneja ennen Decepticoneja. Red Alert oli vakava ja hiljainen Autobotti, joka menetti hermonsa vain ajoittain Hot Shotille, joka ei suostunut auttamaan häntä päämajan kunnostamisessa. Red Alert oli ennen Maahan saapumista kokenut sotilas, joka taisteli Cybertronin sisällissodassa. Tuona aikana hän menetti vasemman kätensä, jonka tilalle rakennettiin laserase. Maassa Red Alert ei myöhemmin ollut enää mukana taisteluissa Megatronia ja hänen kätyreitään vastaan, sillä hänen tehtävänä oli vartioida tukikohtaa ja vahtia heidän lapsiliittolaisiaan Radia, Carlosia ja Alexista. Red Alert toimi lisäksi läpi sarjan Autobottien huoltopuolen johtajana ja lääkärinä. Hän oli pääosallisena rakentamassa Smokescreenistä päivitettyä versiota Hoistia.
Transformers: Animated
Tara Strong ääninäytteli Red Alertia Transformers: Animatedissa vuonna 2009. Edellisistä versioista poiketen se oli naislääkäri.
Red Alert kuului Rodimus Primen joukkoihin, joka auttoi Cybertronissa Decepticonien hyökkäyksen aikana jalasta vioittunutta Autobottia Hot Shotia. Decepticoneihin kuulunut Spittor kuitenkin keskeytti hänen operaationsa haukkaamalla Red Alertin suihin ja sylkäisi tämän takaisin ulos suustaan. Red Alert joka oli tämän seurauksena yltä päältä limaisessa räjähteessä. Hän lensi suoraan päin Brawnia ja Ironhidea, jotka kaikki jäivät räjähteen uhriksi. Red Alert kuitenkin selvisi räjähdyksestä palattuaan myöhemmin hurraamaan yleisön joukkoon Sentinel Primen tuotua vangittuna kaksi Starscreamin kloonia ja Blitzwingin, sekä myöhemmin Optimus Primen palattua Cybertroniin kukistettuaan Megatronin.
Dejan Lekić
Dejan Lekić (s. 7. kesäkuuta 1985 Kraljevo, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Gençlerbirliğisia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kesällä 2010 Lekić siirtyi espanjalaisseura Osasunaan viisivuotisella sopimuksella. Hänen sopimuksessaan on 12 miljoonan euron purkupykälä.
Lekić teki ensiesiintymisensä Serbian maajoukkueessa vuonna 2009.
Ali-Melkkilä
Ali-Melkkilä eli Alimälkilä on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylän ydinalue sijaitsee Perniön eteläosassa Perniönjoen varrella.
Ali-Melkkilä sijaitsee Perniönjoen laaksossa Melkkilän ja Laiterlan välissä. Ali-Melkkilän kyläalue ulottuu joelta Torpparikulmalle ja länteen suurelle drumliinimuodostumalle ja sen päälliselle Kylmäojansuolle. Ali-Melkkilällä on myös suuri takamaa Joutnan ja Kirakanjärven tienoilla, joka yltää kiilana Kemiöntielle saakka.
Ali-Melkkilässä oli isojaon aikaan viisi kantatilaa, joista yksi on enää jäljellä ja muodostaa Ali-Melkkilän tilan. Tiloista itsenäistyi useita torppia ja mäkitupia 1900-luvun alussa, jolloin syntyi Torpparikulman alue. Kylän takamaalle Kemiöntien varteen perustettiin vuonna 1915 Uusitalon uudistila, joka muodostaa yhtenäistä kokonaisuutta Kivelän ja Merihuhdin kylien kanssa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 384001–385000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 384001:stä ja päättyen 385000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Suomalaisuuden liitto
Suomalaisuuden Liitto ry on yhdistys, jonka tavoitteena on herättää ja vahvistaa kansallista tietoutta ja ajattelutapaa sekä edistää suomalaista ja suomenkielistä kulttuuria. Suomalaisuuden Liitto perustettiin kirjailija Johannes Linnankosken aloitteesta vuonna 1906. Liiton puheenjohtaja vuonna 2019 oli Ilmari Rostila, ja siinä oli vuoden 2018 lopussa 1 364 jäsentä.
Liiton sääntöjen mukaan sen tehtävänä on vaalia suomen kieltä, suomalaista yhteenkuuluvuutta ja kulttuuriperinteiden omaleimaisuutta, lujittaa itsenäisyys- ja puolustustahtoa sekä kansanvaltaista ajattelutapaa, edistää kansainvälistä yhteistyötä henkisen ja aineellisen kulttuurin eri aloilla sekä ylläpitää yhteyksiä ulkomailla oleviin suomalaisiin ja suomensukuisiin kansoihin. Liitto harjoittaa tiedotus- ja julkaisutoimintaa, huolehtii suomalaisesta lippu- ja sukunimikulttuurista sekä järjestää esitelmä-, ja keskustelutilaisuuksia.
Suomalaisuuden liitto valistaa valtio- ja maakuntalippujen asianmukaisesta käytöstä ja järjestää itsenäisyyspäivänä lipunnostotilaisuuden Tähtitorninmäellä Helsingissä. Liitto myy kotimaisten lipputehtaiden valmistamia lippuja ja viirejä. 1980-luvun lopulta lähtien liitto on osallistunut erityisesti ruotsin kielen asemaa Suomessa ja pakollisen ruotsinopetuksen poistamista koskevaan julkiseen keskusteluun.
Historia
thumb|Johannes Linnankoski. Kuva on vuodelta 1906, jolloin Suomalaisuuden Liitto perustettiin. Aikakauslehti Valvojaan kirjoittamassaan artikkelissa Johannes Linnankoski vaati, että olisi ryhdyttävä toimiin suomen kielen ja suomalaisen kulttuurin edistämiseksi. Tätä ajamaan oli perustettava puoluepolitiikan ulkopuolella pysyvä, laajoihin kansankerroksiin vetoava valtakunnallinen liitto. Linnankoski piti kunnia-asiana, että yhdistyksen jäsenet käyttäisivät suomen kieltä aina ja kaikkialla Suomessa, missä se on mahdollista. Vuoden 1905 suurlakon seurauksena saavutettu yleinen äänioikeus ja yksikamarinen eduskunta olivat ratkaiseva vaihe suomalaisen kansalaisyhteiskunnan kehityksessä, ja asenteet olivat täten otollisia suomalaisen kulttuurin edistämiselle.
Linnankoski oli jo vuosikymmenen ajan kehottanut lehtikirjoituksissaan sukunimien suomalaistamiseen. Linnankoski koki kotiseudullaan Uudellamaalla, että suomen kieltä pidettiin epähienona palvelusväen kielenä, että se ruotsalaistui voimakkaasti ja että ruotsinkieliset sukunimet yleistyivät.
Linnankosken ajatuksia pohdittiin nuorten fennomaaniylioppilaiden aloitteesta Kotikielen seurassa. Professorit Kaarle Krohn, J. J. Mikkola ja Heikki Paasonen sekä tohtori Uuno Karttunen muodostivat toimikunnan käsittelemään uuden yhdistyksen perustamista. Myös Linnankoski osallistui kokouksiin. Yhdistyksen nimeksi ehdotettiin Suomen liittoa, joka muuttui lopulta Suomalaisuuden Liitoksi. Liiton perustamisen yhteydessä oli määrä toteuttaa pitkään suunniteltu suurtempaus sukunimien suomalaistuttamiseksi.
Suomalaisuuden Liitto perustettiin J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivänä 12. toukokuuta 1906. Järjestön tehtäväksi asetettiin ennen kaikkea suomen kielen ja suomalaisen kirjallisuuden vaaliminen sekä kansallishengen herättäminen. Liiton ensimmäiseen hallitukseen kuului edustajia kaikista suomenkielisistä puolueista. Siihen kuuluivat Juhani Aho, Yrjö Sirola, J. K. Paasikivi, Eero Erkko ja Otto Wille Kuusinen. Pitkäaikainen Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen liittyi Suomalaisuuden Liiton jäseneksi vuonna 1926, samana vuonna kuin toinen myöhemmin tasavallan presidenttinä toiminut Liiton jäsen Risto Ryti. Hovioikeuden auskultantti Urho Kekkonen oli vuonna 1927 valtaamassa Liittoa aktivistien johtoon. Kekkonen tuli valtauksessa valituksi Liiton keskushallitukseen. Hänet valittiin vuonna 1929 varapuheenjohtajaksi, ja puheenjohtajana hän toimi vuosina 1930−1932. Kekkonen ja muut aktivistit voimistivat Liiton suomalaisuustyötä, mikä kiihdytti kielitaistelua. Hän kiinnitti erityisesti huomiota ruotsinkielisten alueiden suomalaisvähemmistöihin ja kirjoitti Suomalainen Suomi -lehdessä vuonna 1931, että ”Suomessa harjoitetaan kielisortoa – – ruotsalaiset harjoittavat sitä suomenkielisiä lapsia ja heidän vanhempiaan kohtaan häikäilemättömämmin ja laajemmassa mittakaavassa kuin olisi voitu konsanaan ajatella.” Kekkonen oli Suomalaisuuden Liiton kunniajäsen elämänsä loppuun asti.
Aitosuomalaiset vaativat ruotsin kieltä vapaaehtoiseksi aineeksi oppikouluissa. Tilalle tarjottiin englantia. Muun muassa maisteri Elsa Enäjärvi kirjoitti Suomalaisuuden Liiton vuonna 1929 julkaiseman Englanti ruotsin sijaan ensimmäiseksi vieraaksi kieleksi suomalaisiin kouluihin -nimisen pamflettinsa lopuksi: ”Tämä asia on periaatteellisesti ja käytännöllisesti vastaansanomaton. Tässä ei ole kysymys ruotsalaisvihasta eikä Ruotsin halventamisesta, vaan tässä on puhe eräästä Suomen kulttuurikansan elinkysymyksestä.”
Liitto aloitti sukunimien suojaustoiminnan vuonna 1914. Sen toimistoon kerättiin tätä työtä varten kymmeniä tuhansia nimiä käsittävä kortisto. Se oli keskeisesti mukana Kalevalan riemuvuoden 1935 suuressa nimenmuutosliikkeessä. Liitto antoi viranomaisille lausuntoja nimenmuuttoasioissa 1980-luvulle saakka ja julkaisi sukunimioppaita.
thumb|Suomalaisuuden Liiton nostama Suomen lippu Tähtitorninmäellä itsenäisyyspäivänä 2011.
Suomen itsenäistyttyä Liitto toimi liputuskulttuurin vakiinnuttamiseksi ja kehittämiseksi. Liputusvalistus on edelleen tärkeässä asemassa Liiton toiminnassa. Liitto on julkaissut useita lippuoppaita. Vuodesta 1957 alkaen se on järjestänyt itsenäisyyspäivänä valtakunnallisen lipunnostotilaisuuden Helsingin Tähtitorninmäellä.
1930-luvulla Liitto teki aktiivisesti Unkariin ja Viroon suuntautunutta heimotyötä. Vuodesta 1933 alkaen Liitto julkaisi kulttuuripoliittista aikakauslehti Suomalaista Suomea, joka ilmestyy nykyään itsenäisenä Kanava-nimisenä lehtenä. Suomalaisuuden Liiton heimojuhlassa 1938 olivat mukana muun muassa Kyösti Kallio, Urho Kekkonen, A. K. Cajander, Santeri Ivalo ja Otto Manninen.
Toisen maailmansodan jälkeen Liiton toiminta väheni, ja se siirtyi Erkki Salosen puheenjohtajakaudella 1950-luvulla enemmän kulttuuripolitiikan saralle. Suomalaisuuden Liitto järjesti tuolloin muun muassa yhteiskuntapoliittisia neuvottelupäiviä yhdessä maakuntaliittojen kanssa. Liitto oli näkyvänä aloitteentekijänä ja toteuttajana useissa kansallisiin merkkivuosiin liittyvissä tempauksissa ja tapahtumissa. 1980-luvun lopulta lähtien Liiton keskeiseksi toiminta-alueeksi nousi jälleen kielipolitiikka muun muassa pakkoruotsin vastustamisen kautta. Neuvostoliiton romahtaminen lisäsi myös mahdollisuuksia heimotyöhön Suomen lähialueilla. Se järjesti vuonna 1989 Viro-keräyksen, jonka tuotolla perustettiin Viro-säätiö tukemaan virolaisten kulttuuria ja koulutusta. Liiton jäsenlehti Suomen mieli on ilmestynyt 1980-luvun lopulta alkaen.
Vuonna 1998 ryhmä kansallismielisiä nuoria perusti Helsingissä Suomen Sisu -järjestön ja aloitti yhteistyön Suomalaisuuden Liiton kanssa. Liitto halusi myös nuoremmat sukupolvet puhumaan suomenkielisen kulttuurin puolustamisen puolesta ja toimimaan pakkoruotsia vastaan. Suomen Sisusta tuli vähäksi aikaa Suomalaisuuden Liiton nuorisojärjestö. Vuonna 2000 Suomen Sisu erotettiin Suomalaisuuden Liitosta. Taustalla olivat linjaerimielisyydet: Suomalaisuuden Liitto keskittyi pakkoruotsiin, kun taas Sisulle maahanmuuttokriittisyys oli tärkeä teema. Myöhemmin Suomen Sisun jäseniä, kuten Sisun entinen puheenjohtaja Teemu Lahtinen, on ollut Suomalaisuuden Liiton hallituksessa.
Järjestölle pitkään annettu liputusneuvontaan perustuva valtionapu lopetettiin vuonna 2002 RKP:n edustajien aloitteesta. RKP:n edustajat vaativat avustuksen poistamista sillä perusteella, että järjestö ei ollut antanut lippuneuvontaa ruotsiksi, vaan kehottanut kääntymään ruotsinkielisen lippuneuvonnan osalta sisäasiainministeriön puoleen. Sisäasiainministeriö oli sen sijaan pyytänyt soittajia kääntymään Suomalaisuuden Liiton puoleen. RKP:n edustajat vaativat, että koska sekä Suomalaisuuden Liitto että sisäasiainministeriö eivät olleet antaneet liputusneuvontaa ruotsiksi, tulisi Suomalaisuuden Liiton toiminta-avustus poistaa ja liputusasiat siirtää kokonaisuudessaan sisäasiainministeriön hoidettavaksi. Suomalaisuuden Liitto kuitenkin edelleen jatkoi maksutonta suomenkielistä liputusneuvontaa omin varoin. Suomalaisuuden Liitto on saanut valtionapua vuosina 2017-2018.
Vuonna 2020 Suomalaisuuden liitto ei saanut julkista avustusta lainkaan ja sen toiminta oli täysin jäsenmaksujen varassa.
Säännöt
Suomalaisuuden Liiton sääntöjen mukaan yhdistyksen tarkoitus on herättää ja vahvistaa suomalaisten kansallista tietoutta ja ajattelutapaa sekä kaikin tavoin edistää suomalaista, erityisesti suomenkielistä kulttuuria. Liiton tehtävänä on vaalia suomen kieltä, suomalaista yhteenkuuluvuutta ja kulttuuriperinteiden omaleimaisuutta, lujittaa itsenäisyys- ja puolustustahtoa sekä kansanvaltaista ajatustapaa, edistää kansainvälistä yhteistyötä henkisen ja aineellisen kulttuurin eri aloilla sekä ylläpitää yhteyksiä ulkomailla oleviin suomalaisiin ja suomensukuisiin kansoihin.
Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys sääntöjensä mukaan harjoittaa tutkimus-, tiedotus- ja julkaisutoimintaa, edistää viranomaisten ja kansalaisjärjestöjen yhteistoimintaa, huolehtii suomalaisesta lippu- ja nimikulttuurista, avustaa yhteisöjä ja yksityisiä henkilöitä suomalaisuuskysymysten hoitamisessa sekä järjestää esitelmä-, keskustelu ja muita vastaavia tilaisuuksia.
Suomalaisuuden Liitto korostaa olleensa aina puoluepoliittisesti sitoutumaton. Sen jäsenyys on avoin kaikille suomalaisille. ”Suomalaisuuden Liitto arvostaa kaikkia maailman kansoja ja pyrkii toiminnassaan edistämään erityisesti Suomen kansan aineellista ja henkistä hyvinvointia.”
Kielipolitiikka
Vuonna 1988 Suomalaisuuden Liiton toiminnassa alettiin uudelleen korostaa kielipolitiikkaa, ja yhdistys julkaisi kielipoliittisen ohjelmansa. Sitä uudistettiin vuonna 2008 muun muassa ottamalla mukaan tavoite suomen kielen muuttamiseksi ainoaksi valtakunnallisesti viralliseksi kieleksi. Liitto kuitenkin luopui vaatimuksesta vuonna 2014 ja asetti keskeiseksi tavoitteekseen pakollisen ruotsin kielen opetuksen muuttamisen vapaaehtoiseksi. Liiton kielipoliittisen ohjelman tavoitteet:
Arvostelua
Suomalaisuuden Liiton toiminta ja kannanotot ovat herättäneet keskustelua niin tiedotusvälineissä kuin politiikassakin. Suomalaisuuden Liitosta eronnut entinen pääsihteeri Kai Huovinmaa kuvasi Liittoa ”resiinaksi, jossa hiipuvaa vauhtia louskuttaa pari pesäpallofilosofia rohdinpaita päällään ja väinämöispäähineet päässään” ja sen toiminnan olevan ”merkityksetöntä ja ällöttävää puuhastelua, jonka ytimessä on ruotsinkielisiin kohdistuva syrjintä eli 'sekoilu kielirasismeineen'”.