cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shimogamo-jinja
Shimogamo-jinja ja läheinen Kamigamo-jinja kuuluvat Japanin vanhimpiin šintolaisiin pyhäköihin. Niillä on yhteinen historia, ja ne tunnetaankin myös yhteisellä nimellä Kamo-jinja. Molempien pyhäkköjen yhdessä järjestämä festivaali Aoi-matsuri on yksi Kioton kolmesta suuresta festivaalista.
Shimogamo-jinja on otettu yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”muinaisen Kioton historialliset monumentit” vuonna 1994.
Historia
Asutus Shimogamo-jinjan lähistöllä on vanhaa: alueella tehdyissä kaivauksissa on löydetty esineitä jo jōmon- ja Yayoi-kausilta. Legendan mukaan läheiselle Mikagevuorelle laskeutui kami jo 600-luvulla eaa. keisari Jinmun aikaan, ja pyhäkköä ympäröivä mizugaki-aita olisi rakennettu 90 eaa. keisari Sujinin hallintokaudella. Joka tapauksessa Shimogamo-jinja on yksi Japanin vanhimmista pyhäköistä, joka on perustettu jo ennen Kiotoa eli Heian-kyōta. Alun perin se toimi vaikutusvaltaisen Kamo-klaanin suojeluspyhäkkönä. Pyhäkön nimen Kamo Mioya-jinja sana ”mioya” viittaa perustajiin tai vanhempiin ja juontuu siitä, että kami Tamayorihime no mikotoa pidetään Kamigamo-jinjan pyhäkössä palvotun kamin Kamo Wakeikazuchi no mikoton äitinä, Kamo Taketsunumi no mikotoa vuorostaan Tamayorihime no mikoton isänä.
Pyhäkön perustamiseen liitetystä myytistä on hiukan erilaisia versioita. Erään version mukaan Kamo Taketsunumi no mikoto laskeutui maan päälle Takachihovuorella, opasti Jinmua sotaretkellään ja asettui sen jälkeen Yamashiron provinssiin, mahdollisesti Kamojoelle. Siellä Taketsunumi nai Ikakoyahime-kamin, ja parille syntyi kaksi lasta, Tamayorihiko ja Tamayorihime. Myöhemmin Tamayorihime oli peseytymässä Kamojoessa, josta hän poimi punaisen nuolen. Asetettuaan sen vierelleen sänkyynsä hän alkoi odottaa poikalasta. Kun poika oli varttunut, Taketsunumi halusi saada tietää, kuka hänen isänsä oli. Pojalle annettiin sakea, ja häntä pyydettiin viemään se isälleen. Poika nousi katon läpi taivaalle: isän pääteltiin olevan ukkosen kami Honoikazuchi, ja pojalle annettiin nimi Wakeikazuchi (’jaettu ts. puolikas ukkonen’).
Kun Japanin pääkaupunki siirrettiin Heian-kyōhon 700-luvun lopussa, pyhäkön kameista tuli koko kaupungin ja Japanin keisarihuoneen suojelijoita, minkä myötä pyhäkkö sai paljon vaikutusvaltaa. Vuonna 810 siellä alkoi työskennellä keisarihovista valittu papitar (saiin), joka oli saanut koulutuksensa Isen pyhäkössä (saigū). Tämä perinne jatkui 400 vuoden ajan. Keisarit palvoivat pyhäköllä säännöllisesti. Shimogamo-jinja esiintyykin usein Heian-kauden klassisessa kirjallisuudessa, kuten Genjin tarinassa ja Tyynynaluskirjassa. Kamigamo-jinjan tavoin siitä tehtiin myös Yamashiron provinssin pääpyhäkkö (ichinomiya).
Shimogamo-jinjalle kertyi laajoja läänitysalueita ympäri Japania. Vaikka Kamakura-kaudella ja Muromachi-kaudella yhteydet moniin läänityksiin katkesivatkin, Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla pyhäkkö sai lisää maata Tokugawa-sotilashallinnolta. Monet aikakauden nō-näytelmät sijoittuvat pyhäkölle. Meiji-restauraation yhteydessä vuonna 1868 Shimogamo-jinjasta tehtiin kanpei-taisha, yksi tärkeimmistä keisarillisista pyhäköistä.
Shimogamo-jinja suojeltiin valtion muinaisjäännöksenä vuonna 1983. Unescon maailmanperintöluetteloon se valittiin vuonna 1994.
Pyhäkköalue
pienoiskuva|Nishi-honden vuoden 1915 valokuvassa
Pääpyhäkkö
Koska pyhäkössä palvotaan kahta kamia, sillä on kaksi päähallia. Läntiseen päähalliin (nishi-honden) on pyhitetty Kamo Taketsunumi no mikoto, itäiseen päähalliin (higashi-honden) Tamayorihime no mikoto. Molemmat rakennukset on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Taketsunumia on vanhastaan palvottu etenkin Kioton suojelijakamina, Tamayorihimeä avioliiton, synnytyksen ja lastenkasvatuksen suojelijana. Nykyiset päähallit on rakennettu vuonna 1863, ja ne edustavat koristelematonta nagare-zukuri-tyyliä. Pyhäkköä ympäröi kaksi kairō-käytävää, joista ulomman läpi johtaa kirkkaanpunainen rōmon-portti, sisemmän läpi chūmon-portti.
Pyhäköllä on lukuisia muitakin rakennuksia, joista 35 on nimetty tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Niihin kuuluvat esimerkiksi tanssipaviljonki maidono, Hosodono-halli, Hashidono-halli ja kugosho eli keittiö. Vanhimmat rakennukset ovat vuodelta 1629. Aiemmin pyhäkkö rakennettiin uudelleen joka 21. vuosi (shikinen sengū), mutta nykyisin rakennuksia ainoastaan korjataan tarpeen mukaan. Säännöllistä uudelleenrakentamista harjoitettiin ainakin 1000-luvun puolivälistä 1300-luvulle, sen jälkeen epäsäännöllisemmin.
Sivu- ja alapyhäköt
Shimogamo-jinjalla on monia sivu- ja alapyhäkköjä (sessha ja massha). Sivupyhäköihin lukeutuu Kawai-jinja (河合神社), jossa palvotaan Tamayorihime no mikotoa naisten suojelijakamina. Pyhäköllä käytetään käsipeilin muotoisia ema-votiivilaattoja. Niihin on hahmoteltu kasvot, joihin palvoja voi lisätä mieleisiään piirteitä. 1100-luvulla syntynyt kirjailija Kamo no Chōmei oli pyhäkön papin poika ja vietti siellä lapsuutensa. Pyhäkölle onkin rakennettu kopio Chōmein erakkomajasta (Hōjō no an), jota kuvaillaan hänen kirjoittamassaan klassikkoteoksessa Hōjōki.
Mainitsemisen arvoinen sivupyhäkkö on myös Aioi no yashiro (相生社), jossa rukoillaan onnekasta parisuhdetta (en-musubi). Pyhäköllä on kaksi pyhää sakaki-puuta eli salpapensasta, jotka on sidottu yhteen shimenawa-köydellä. Puiden juurella kasvaa uusi taimi. Pieni Inji-sha-pyhäkkö (印璽社) aivan päähallien vieressä on omistettu sinettien kamille, ja nykyisin siellä rukoillaan erityisesti sopimusten onnistumista. Seitsemän Kotosha-pyhäkköä (言社) on puolestaan omistettu Ōkuninushille ja kuudelle muulle kamille. Pyhäkköjen kamit tunnetaan vanhastaan 60 vuoden kalenterin suojelijoina. Jokaiseen Kotosha-pyhäkköön liitetään yksi tai kaksi kiinalaisen horoskoopin merkkiä.
Festivaalit
pienoiskuva|Saiōdai no misogi no gi -seremonia ennen Aoi-festivaalia
Shimogamo-jinjan tärkein festivaali on vuosittain 15. toukokuuta yhdessä Kamigamo-jinjan kanssa järjestettävä Kamo-matsuri eli Aoi-matsuri, yksi Kioton kolmesta suuresta festivaalista. Sen nimi merkitsee kirjaimellisesti ”taponlehtijuhlaa” ja juontuu alun perin Asarum caulescens -kasvista, jolla festivaalin vaunut ja osallistujat koristeltiin. Festivaalin viettäminen lienee alkanut 500-luvun puolivälissä keisari Kinmein valtakaudella. Siihen kuuluu pitkä kulkue, jonka reitti vie Kioton keisarilliselta palatsilta Shimogamo-jinjan kautta Kamigamo-jinjalle. Kulkueen osallistujat ovat pukeutuneet Heian-kauden yläluokan asuihin.
Luettelo henkilöistä suomalaisissa postimerkeissä
Tämä on luettelo henkilöistä suomalaisissa postimerkeissä, suluissa merkin ilmestymisvuosi.
A
thumb|150px|Mikael Agricolaa kuvaava merkki vuodelta 1948.
F
thumb|150px|Oskar Friman vuoden 1945 postimerkissä.
J
thumb|150px|Matti Järvinen vuoden 1945 postimerkissä.
N
thumb|150px|Paavo Nurmi vuoden 1945 postimerkissä.
S
thumb|150px|Surumerkki Jean Sibeliuksen kuoleman johdosta 1957.
Benjamin Whorf
Benjamin Lee Whorf (24. huhtikuuta 1897 Winthrop, Massachusetts, Yhdysvallat – 26. heinäkuuta 1941) oli yhdysvaltalainen kielitieteilijä. Whorf tunnetaan laajalti ajatuksista, jotka koskevat kielen suhteellisuutta, oletusta, että kieli vaikuttaa ajatteluun. Se on keskeinen aihe monissa hänen julkaisuissaan, ja häntä pidetään tämän näkemyksen isänä. Teoriasta käytetään usein nimitystä Sapirin-Whorfin hypoteesi, ja se on nimetty hänen ja hänen ohjaajansa Edward Sapirin mukaan.
Whorf oli alkujaan koulutukseltaan kemian insinööri, mutta kiinnostui myöhemmin kielitieteestä, jota hän opiskeli Sapirin oppilaana Yalen yliopistossa. Whorfin kiinnostus kieliin johtui hänen kiinnostuksestaan kreationismiin ja tahtoon todistaa evoluutioteoria vääräksi. Whorfia häiritsi se, että uskonnollisten tekstien maailman kuva oli niin erilainen kuin tieteellisen, ja hän julkaisi evoluutioteorian kumoamisesta 130 000-sanaisen artikkelin, joka perustuu argumenttiin suunnittelijan välttämättömyydestä. Kymmenenä viimeisenä elinvuotenaan hän omisti vapaa-aikansa kielitieteen opinnoille ja teki kenttätyötä intiaanien kielten parissa Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Hänestä tuli aikansa merkittävimpiä kielitieteilijöitä, vaikka hän yhä työskenteli palotarkastajana Hartfordin vakuutusyhtiössä. Hän julkaisi hopin kieliopin, tutkimuksia nahuatlin murteista, mayojen hieroglyfikirjoituksista ja yritti ensimmäisenä rekonstruoida uto-asteekkien kieltä. Hän julkaisi useita artikkeleita arvostetuimmissa kielitieteellisissä julkaisuissa, joista monet käsittelivät hänen näkemyksiään siitä, miten kielijärjestelmät vaikuttavat ajatteluun ja kielenkäyttäjien käyttäytymiseen.
Elämäkerta
Vuonna 1931 Whorf aloitti kielitieteen opinnot Yalen yliopistossa ja teki pian vaikutuksen Edward Sapiriin, joka tuki hänen opintojaan. Vuonna 1936 Whorf nimitettiin Yalessa tutkijan kunniavirkaan Honorary Research Fellow in Anthropology. Vuonna 1937 Yale myönsi hänelle Sterling Fellowshipin. Hän toimi antropologian professorina 1937–1938, jolloin hän alkoi sairastella vakavasti.
Whorfin nuorempi veli oli näyttelijä ja ohjaaja Richard Whorf.
Whorf kuoli 44-vuotiaana syöpään. Hänet muistetaan lähinnä postuumisti ilmestyneestä teoksesta Language, Thought, and Reality (1956).
Valentina Turisini
Valentina Turisini (s. 16. elokuuta 1969 Trieste) on italialainen kivääriampuja ja olympiamitalisti.
Stephen Harriman Long
Stephen Harriman Long (30. joulukuuta 1784 – 4. syyskuuta 1864) oli yhdysvaltalainen insinööri, upseeri ja tutkimusmatkailija. Hän keksi parannuksia höyryvetureihin. Tutkimusmatkailijana hänet tunnetaan retkikunnasta, joka kartoitti Suurten tasankojen preeriaa.
Rautakupoli
pienoiskuva|upright|Rautakupoli käytössä vuonna 2021. thumb|Israelin uutistoimiston videoleike Iron Domen toiminnasta Rautakupoli (,, kippat barzel) on nimitys Israelissa käytössä olevalle ohjuspuolustusjärjestelmälle. Järjestelmä torjuu Israelin armeijan mukaan noin viisi kuudesosaa Israeliin ammutuista raketeista. Järjestelmän ovat kehittäneet israelilaiset asevalmistajat Rafael Advanced Defense Systems ja Israel Aerospace Industries, ja se otettiin käyttöön vuoden 2011 alussa. Rautakupoli tuhoaa lähinnä Gazasta ammuttuja raketteja. Rautakupolia on käytetty ainakin Beersebaissa, Ashkelonissa, Ashdodissa ja Eilatissa. Torjuntajärjestelmään kuuluu AESA-tutka.
Yhdysvaltain rahoitus
Vuonna 2014 Yhdysvaltain presidentti Barack Obama hyväksyi aloitteen ”H.J. Res. 76”, joka antoi 225 miljoonaa dollaria Israelille Rautakupolin kehittämiseen.
Syksyllä 2021 Yhdysvaltain kongressi myönsi miljardi dollaria hätärahoitusta järjestelmälle. Tämä nousi puheenaiheeksi kun pieni joukko demokraattiedustajia onnistui poistamaan rahoituksen Yhdysvaltain hallinnon pyörittämiseen tarkoitetuista varoista. Näin Israelin ohjuspuolustusjärjestelmää oli tuettava erillisellä lailla. Lopulta kongressi hyväksyi ehdotuksen 420 edustajan äänestäessä sen puolesta ja 8 demokraatin ja yhden republikaanin vastustaessa. pienoiskuva|Rautakupoli-patteristo [[Sderotissa, kesäkuussa 2011.]]
Frigg
thumb|250px|Frigg kehräämässä Frigg on skandinaavisessa mytologiassa jumaläiti ja hedelmällisyyden ja avioliiton jumalatar. Frigg on Odinin toinen vaimo, ja heille syntyivät lapset Thor, Höder ja Balder. Hän avustaa naisia Freijan kanssa synnytyksissä ja lasten nimeämisessä. Frigg näkee Odinin lailla tulevaisuuteen. Hänellä on myös kaksi palvelijatarta, Fulla ja Gnå, jotka huolehtivat Friggistä ja tietävät hänen salaisuutensa. Odinin vaimona hänet tunnetaan myös "Taivaiden Kuningattarena". Hän on yksi pääjumalattarista Asgårdissa, missä hänen salinsa, Fensalir (Vesisali) sijaitsee.
Germaanisissa kielissä perjantai on nimetty Friggin mukaan. Esimerkiksi englannin Friday juontuu vanhan englannin sanoista Frīge's day.
Dom Mintoff
Dominic "Dom" Mintoff (malt.: Duminku Mintoff; 6. elokuuta 1916 Bormla, Malta – 20. elokuuta 2012 Tarxien, Malta) oli maltalainen poliitikko. Hän toimi saarivaltion pääministerinä vuosina 1955–1958 ja jälleen 1971–1984. Mintoff oli ensimmäisen kerran pääministerinä Maltan ollessa vielä Britannian siirtomaa. Hän erosi tehtävästä, kun ei ollut päässyt sopimukseen Maltan liittämisestä Britanniaan. Hän alkoi tämän jälkeen ajaa Maltan itsenäisyyttä. Toisen kerran Mintoffista tuli pääministeri 1971, ja hänen aikanaan Maltalla koettiin taloudellinen nousukausi. Mintoff toimi aktiivisesti myös kansainvälisen rauhan puolesta ja liitti Maltaa voimakkaasti sitoutumattomien maiden liikkeeseen.
Nuoruus ja opiskelu
Mintoff syntyi 1916 Bormlassa, ja hän oli yksi Lawrence ja Concetta Farrugia Mintoffin yhdeksästä lapsesta. Hänen isänsä oli Ison-Britannian merivoimien kokki ja äitinsä rahanlainaaja. Dom Mintoff opiskeli Maltan yliopistossa tie- ja vesirakennustekniikkaa ja valmistui 1937 kandidaatiksi. Hän sai Rhodes-stipendin Oxfordin yliopistoon ja valmistui sieltä maisteriksi 1939. Mintoff ei pystynyt Maltan piirityksen takia palaamaan kotimaahaansa vaan työskenteli 1941–1943 Britanniassa insinöörinä.
Nousu pääministeriksi
Työväenpuolue hajosi 1949, kun pääministeri ja puoluejohtaja Paul Boffa erosi ja perusti työläisten puolueen. Mintoff perusti työväenpuolueen uudelleen ja nousi myös sen johtoon. Ero heikensi työväenpuolueiden kannatusta, ja vasta 1955 Mintoffin johtama puolue onnistui voittamaan vaalit. Mintoff nousi näin pääministeriksi. Hän oli pääministerinä kolme vuotta, ja tuona aikana hän vaikutti moniin yhteiskunnallisiin uudistuksiin. Mintoff pyrki myös liittämään Maltan Britanniaan. Maltalla olisi oma lainsäändäntöelimensä mutta myös edustajia Britannian parlamentissa. Lisäksi valtio saisi taloudellista tukea, puolustusapua ja muita tukia Britannialta. Britannia ja Malta saivat sovittua jo edustuksesta parlamentista ja monista taloudellisista asioista, mutta erimielisyyttä herätti taloudellisten uudistusten toteutustavat. Mintoff erosi 1958 protestina ja alkoi ajaa Maltan itsenäisyyttä.
Oppositiokausi ja toisen kerran pääministeriksi
Mintoff oli 1962–1971 oppositiojohtajana Maltan kansallispuolueen hallitusaikana. Työväenpuolue ajautui tuolloin erimielisyyksiin Maltan katolisen kirkon kanssa. Kirkko vastusti puolueen ajamia poliittisia ja yhteiskunnallisia uudistuksia ja julisti Mintoffin puolueen äänestämisen, sen jäsenien puheiden kuuntelemisen ja puolueen kirjallisuuden lukemisen kuolemansynniksi. Malta itsenäistyi 1964. Työväenpuolue vastusti uutta perustuslakia, jonka avulla Britannia oli sen mukaan sitonut Maltan taloudellisesti ja sotilaallisesti.
Mintoffista tuli toisen kerran pääministeri vuonna 1971. Hän oli ollut virassa vain muutaman päivän, kun hän oli erottanut kenraalikuvernöörin ja karkottanut Naton Etelä-Euroopan joukkojen komentajan. Mintoff vaati, että Britannia maksaisi huomattavasti enemmän sotilastukikohtien käytöstä kuin aiemmin. Maat pääsivät lopulta uuteen seitsenvuotiseen sopimukseen maaliskuun 1972 lopulla. Maltalla 1970-luku oli taloudellisen nousukauden aikaa, mihin vaikutti erityisesti hallituksen panostus viennin maksimoimiseen. Maltassa hyväksyttiin 1974 uusi perustuslaki, joka teki maasta tasavallan ja nosti kuningattaren sijasta presidentin valtionpäämieheksi. Mintoff myös kansallisti monia brittiläisomistuksia olleita yrityksiä.
Kansainvälisessä politiikassa Mintoff oli aktiivinen rauhan puolestapuhuja ja lähestyi monia sosialisistia ja sitoutumattomia maita. Helsingin konferenssissa hän pyrki saamaan Välimeren alueen mukaan Euroopan rauhan ja turvallisuuden puolesta tehtyihin esityksiin. Mintoff onnistuikin saamaan tarpeeksi tukea, jotta Helsingin sopimukseen saatiin maininta Välimeren alueen turvallisuudesta.
Britannian sotilastukikohta lähti Maltalta 1979, mikä teki 60 miljoonan dollarin loven maan budjettiin. Mintoff oli alkanutkin hakea tukea mailta, jotka tunnustivat Maltan puolueettomuuden. Miltoffilla oli hyvät suhteet muun muassa Libyan Muammar Gaddafiin, kunnes maat ajautuivat erimielisyyksiin öljykentistä, joita kummatkin vaativat omikseen. Libyan ohella muut arabimaat ja Kiina tukivat Maltaa. Yhteys arabeihin oli niin vahva, että Mintoff kutsui 1978 Maltaa osaksi arabimaailmaa. Mintoffin viimeistä kautta, joka alkoi 1981, varjostivat jälleen erimielisyydet kirkon kanssa erityisesti sen asemasta maan koulutuksessa. Puolueen sisäisten erimielisyyksien takia Mintoff erosi 1984 pääministerin ja puoluejohtajan paikoilta.
Viimeiset vuodet
Mintoff jatkoi pääministerikausiensa jälkeenkin Maltan parlamentissa. Mintoffin ja työväenpuolueen erimielisyydet kuitenkin kasvoivat, kun puolue luisui ideologialtaan lähemmäksi poliittista keskustaa. Mintoff valittiin 1996 parlamenttiin vielä puolueen listoilta, vaikka hän ajoikin täysin erilaista politiikkaa. Hän vastusti avoimesti ”uuden työväenpuolueen” politiikkaa ja äänesti 1998 epäluottamuslauseen puolesta. Työväenpuolueen hallitus kaatui, ja puolue menetti vaaleissa johtoasemansa kansallispuolueelle. Mintoff itse ei kuitenkaan ollut enää ehdokkaana, vaan hän jätti parlamentin vuonna 1998.
Mintoff kuoli elokuussa 2012 kotonaan Tarxienissa. Mintoffille järjestettiin 25. elokuuta valtiolliset hautajaiset Pyhän Johanneksen katedraalissa, Vallettassa.
Kidusruoho
Kidusruoho voi viitata seuraaviin:
Tähän aikaan ensi vuonna
Tähän aikaan ensi vuonna on keväällä 2018 Nelosella esitetty Ellen Jokikunnaksen juontama tositelevisiosarja. Ohjelman jokaisessa jaksossa nähdään viisi henkilöä, jotka asettavat itselleen tavoitteen, jonka suorittamiseen on aikaa yksi vuosi. Tavoitteena voi olla esimerkiksi laihtuminen, raskaus tai parantuminen sairaudesta. Alkutilanne ja lopputulos esitetään aina samassa jaksossa.
Juontaja Ellen Jokikunnas on kertonut joutuneensa allekirjoittamaan työsopimuksen, jossa hän lupasi pysyä samannäköisenä kuvausten välisen ajan.
Maria Itävaltalainen (Unkari)
Hänen isänsä oli Burgundin arkkiherttua Filip Komea ja äitinsä Johanna, jota on kutsuttu Mielipuoleksi hermostollisten vaikeuksiensa takia. Filip kuoli vuonna 1506 ja Joanna oli kyvytön huolehtimaan lapsistaan, joten Maria ja hänen sisaruksensa kasvoivat tätinsä Margareeta Itävaltalaisen hovissa. Margaret toimi Alankomaiden käskynhaltijana Marian veljen Kaarlen nimissä.
Avioliitto oli osa Marian isoisän, Maksimilian I:n suunnitelmaa laajentaa Habsburgien vaikutusvaltaa Unkariin. Maria ja Ludvig vaihtoivat sormuksia jo yhdeksänvuotiaina näyttävissä kaksoishäissä Wienissä. Ludvig julistettiin täysi-ikäiseksi vuonna 1521, mutta teini-ikäinen kuningaspari keskittyi ilonpitoon valtiollisten asioiden sijaan. Ludvig sai surmansa sodassa ottomaneja vastaan vuonna 1526.
Leskeksi jäätyään Maria palasi Alankomaihin tätinsä Margaretin luo. Veljestä oli tullut täysi-ikäinen Kaarle V, mutta hänen valtakuntansa oli niin laaja että Margaret toimi edelleen hänen sijaisenaan Alankomaissa. Margaret kuoli vuonna 1530, ja Kaarle pyysi Mariaa ottamaan tämän tehtävän. Maria oli harkitsevainen, viisas ja pidetty hallitsija, jonka koettiin välittävän alamaistensa asioista. Kaarlen poika Filip II vietti muutamia vuosia hänen hovissaan, ja oli niin vaikuttunut, että noustuaan valtaan hän pyysi Mariaa jatkamaan edelleen Alankomaiden käskynhaltijana.
Latveria
Latveria on kuvitteellinen valtio Marvel-universumissa. Se on sijoitettu Unkarin, Serbian ja Romanian väliin. Sen rajanaapureihin kuuluu myös kuvitteellinen Symkaria. Latverian pääkaupunki on Doomstadt, joka sijaitsee Kline-joen pohjoisosassa. Latverian asukaslukumäärä on noin 500 000 (karkea arvio).
Latveriaa hallitsee Victor von Doom, alias Tohtori Doom. Von Doom on onnistunut pitämään maansa erossa kansainvälisistä selkkauksista ja taloudellisilta katastrofeilta. Vaikka hänet on syrjäytetty useita kertoja, von Doom on aina onnistunut palaamaan valtaistuimelle ja palauttamaan maansa talouden ennalleen.
Latverian asukkaat koostuvat eri Euroopan kansalaisuuksista ja romaneista. Von Doom on erityisen kiinnostunut kansalaistensa hyvinvoinnista eikä maassa esiinny miltei lainkaan rasismia.
Von Doomin luomien teknologisten keksintöjen avulla Latveria on onnistunut pitämään maansa suhteellisen saasteettomana. Von Doomin kehittämien aseiden ja joukkojen vuoksi Latveriaa pidetään supervaltana. Latveriassa ei kuitenkaan ole supervoimaisia henkilöitä, ainoastaan von Doomin luomat robottipoliisit, joiden ansiosta rikosten määrä on miltei nollassa.
Tuhkalukkinen
Levinneisyys
Tuhkalukkista tavataan Kaakkois-Aasiassa. Alalajia caena tavataan Etelä-Myanmarissa ja Lounais-Thaimaassa, modestaa Malakan niemimaalla ja Borneossa ja concoloria Sumatralla.
Tietoliikennesatelliitti
thumb|Yhdysvaltain puolustusvoimien [[Milstar-tietoliikennesatelliitti.]] Tietoliikennesatelliitti on satelliitti, joka välittää radiolinkillä tietoa avaruuden kautta maa-aseman ja vastaanottimien välillä.
Erään arvion mukaan vuonna 2008 avaruudessa oli 280 toimivaa tietoliikennesatelliittia, joista 80 palvelee Aasiaa.
Asema ja radiotaajuudet
Tietoliikennesatelliiteilla on ainakin kaksi rajallista resurssia: fyysinen sijainti geostationaarisella radalla (264 000 km pitkä rengas 36 000 km päiväntasaajan yläpuolella) ja satelliittien käyttämät lähetys- ja vastaanottotaajuudet (uplink, downlink). Kansainvälinen telealan unioni ITU jakaa taajuudet ja fyysisestä asemasta käydään eri maiden välillä kauppaa.
Marraskuussa 2008 Global Industry Analysts-yrityksen julkaiseman "Satellite Transponders: A Global Strategic Business Report" raportin arvio oli, että vuoteen 2012 mennessä tietoliikennesatelliittien transponderien lukumäärä nousee 7262 kappaleeseen. Tämä merkitsee 442 kappaleen nousua nejässä vuodessa vuoden 2008 lukumäärään. Uudet transponderit palvelevat Aasiaa. Tietoliikennesatelliittien käyttö ei muutu: ne välittävät edelleenkin pääasiassa TV-ohjelmia.
Historia
1950-luvun lopulla tietoliikennesatelliittia kehitettiin Yhdysvalloissa ja Neuvostoliitossa.
Yhdysvallat kehitti 1950-luvun lopussa Echo-koesatelliitteja, jotka olivat suuria metallipintaisia paineistettuja palloja. Ne toimivat passiivisina heijastimina: niihin suunnatusta radiosäteilystä osa heijastui takaisin niin että se voitiin vastaanottaa toisaalla. Eisenhowerin presidenttikaudella SCORE-satelliitilla lähetettiin Eisenhowerin nauhoitettu puhe Eurooppaan. Nämä koesatelliitit lensivät matalilla kiertoradoilla.
Yhdysvalloissa Hughes Aircraft kehitti ensimmäiset geosynkronisen radan Syncom-tietoliikennesatelliitit. Kehittäjiä oli vain muutamia. He olivat tutkijoita, jotka tekivät ensimmäisen prototyypin kotonaan ennen siirtymistä töihin Hughesille. NASA esti Hughesin monopoliaseman Yhdysvalloissa jakamalla Syncomin suunnittelutiedot muille yhtiöille ja maksamalla laihan korvauksen Hughesille vuosikymmen myöhemmin. Täten RCA:sta tuli toinen yhdysvaltalainen tietoliikennesatelliittien valmistaja ja Fordin autoradiotehdas muuntui kolmanneksi (Ford Aerospace). Toiminta alkoi kaukopuheluiden linkkinä Eurooppaan ja TV-lähetyksien levityksenä Yhdysvaltoihin.
Neuvostoliitto sijaitsi liian pohjoisessa GEO-radan satelliiteille. Jatkuva tietoliikennepeitto saatiin aikaan laukaisemalla tietoliikennesatelliitit nk. Molnija-radalle.
Euroopan avaruusjärjestön edeltäjä ESRO pyrki 1960-luvun lopussa kehittämään eurooppalaisen tietoliikennesatelliitin. 1970-luvulla Ranska ja Saksa kehittivät Symphonie-tietoliikennesatelliitin, jota NASA kieltäytyi laukaisemasta kunnes sovittiin, ettei se toiminnallaan uhkaa tuolloin täysin Yhdysvaltain hallinnassa (liittovaltion omistaman valtionyhtiön kautta!) olevan Intelsat-satelliittitietoliikenneyhtiön kaupallisia intressejä. Tämä johti Ranskan päätökseen toteuttaa Ariane 1 -kantoraketti. Muun muassa Ruotsi kehitti oman tietoliikennesatelliitin, TELE-X:n, jossa kaikki pohjoismaat olivat mukana rahoittajina. Sen teknologia perustui saksalaiseen satelliittiin.
Intian avaruusjärjestö on kehittänyt laajan maan kasvavan tietoliikenteen tarpeisiin tietoliikennesatelliitteja, niin myös Kiinan avaruusjärjestö.
1960-luvun puolivälistä 1980-luvulle toiminta oli pääosin valtioiden hallinnassa, Margaret Thatcherin Englannin koko EU-alueella musiikkia jakeleva kaupallinen TV-yhtiö oli murroksen alku. Vasta 1990-luvun lopulla Eutelsat ja Inmarsat muutettiin postilaitosten omistamista pörssiyhtiöiksi. Samaan aikaan syntyivät Iridium ja Globalstar-matkapuhelinpuheluita välittävät yhtiöt. Kummankin omistus on vaihtunut alenevaan hintaan useita kertoja, mutta myös käyttäjiä on löytynyt.
1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa satelliittitelevisioyhtiöiden, etenkin TV-ohjelmia välittävien, parissa on tapahtunut konsolidaatio. Tämä vähensi jonkin verran tietoliikennesatelliittien kysyntää.
Tietoliikennesatelliittien valmistajat
Tietoliikennesatelliittien valmistus on ainoa osa kaupallista avaruustoimintaa, jossa satelliitteja ostavat liiketoimintaa harjoittavat yritykset. Tämä on taloudellisesti merkittävä osa avaruustoimintaa ja senkin vuoksi suurten ilmailu- ja avaruusteollisuusyhtiöiden kiinnostuksen kohde. Suurimmat tietoliikennesatelliittien valmistajat ovat
Satelliittitietoliikennettä harjoittavia yhtiöitä
Suurimmat yhtiöt
Aakkosellinen luettelo
Vuoden 2008 jälkipuolella neljä johtavaa länsimaista satelliittitietoliikenteen operaattoria rakensi nimellä Coalition for Competitive Launches toimivan ostokartellin. Eräänä sen perusteena on se, että Yhdysvaltain Atlas- ja Delta-kantoraketteja valmistaa nykyisin vain yksi yhtiö, United Launch Alliance (ULA). Sen ainoa asiakas on Yhdysvaltain liittovaltio, jonka väitetään hankkivan tehtaan kantorakettien koko tuotantokapasiteetin. Ostokartellin jäsenet ovat Echostar, INTELSAT, SES ja Telesat. Sen pystyttämisessä oli mukana entinen Yhdysvaltain senaattori John Warner, joka on toiminut pitkään Yhdysvaltain aseteollisuuden asioita käsittelevässä puolustuskomiteassa. Hänen mukaansa kartelli alentaa laukaisujen hintoja ja tuo tietoliikennesatelliittien laukaisijoille enemmän kantorakettivaihtoehtoja, mutta hän tunnusti teknologiansiirron estämisen olevan eräs syy. Myönteinen syy voi olla Kiinan kansantasavallan päästäminen pysyvämmin tarjoamaan myös yhdysvaltalaisten satelliittien laukaisuja. Toistaiseksi Yhdysvaltain hallitus on muutaman vuoden välein keskeyttänyt Kiinan laukaisupalvelut yhdysvaltalaisille yhtiöille. Hankkeen päätarkoitus voi olla Venäjän laukaisujen vähentäminen, vaikkakin se on maininnut myös Arianespacen johtavana tietoliikennesatelliittien laukaisutahona. Arianespace tuskin kuitenkaan pystyy laskemaan omia hintojaan.
Tietoliikennesatelliitteja
Kehityshankkeita on menossa jatkuvasti lukuisia, ja osa niistä johtaa satelliittien toteutukseen. Esimerkiksi Ukraina kehittää omaa tietoliikennesatelliittia, joka pitäisi laukaista vuonna 2011.
Merkittävä rakettien ostaja, jatkossa huoltoa avaruudessa?
GEO-radan tietoliikennesatelliittien laukaisut ovat rakettiyhtiöiden merkittävä tulonlähde, se on kaupallista toimintaa lukuun ottamatta Yhdysvaltain ilmavoimien suuren tietoliikennesatelliittilaivaston laukaisuja.
Miltiádis Gkoúskos
Miltiádis Gkoúskos (, 1877–1904) oli kreikkalainen yleisurheilija. Hän kilpaili ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa Ateenassa vuonna 1896.
Harmaalukkinen
Harmaalukkinen (Arachnothera affinis) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Harmaalukkista tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Singaporesta se on hävinnyt, mutta muuten lajia on kuvattu yleiseksi. Vaikka lajin kannankehitys on laskeva, ei sen uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Marc Dorcel
thumb|200px|Dorcelin tuotantoyhtiön tunnus. Marc Dorcel on ranskalainen pornografisten elokuvien tuottaja. Hän on voittanut muun muassa Hot d'Or -palkinnot vuosina 1995, 1998 ja 1999.
Meren raivo
Meren raivo (The Perfect Storm) on Wolfgang Petersenin ohjaama yhdysvaltalainen katastrofielokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2000. Se pohjautuu Sebastian Jungerin samannimiseen romaaniin, joka kertoo miekkakalaa pyytävän kalastusaluksen miehistöstä, joka joutuu hurrikaanin kynsiin.
Elokuva perustuu tapahtumiin oikean lokakuussa 1991 raivonneen myrskyn aikana.
Siikalatva (alue)
Siikalatva on yhteisnimitys Pohjois-Pohjanmaalla Siikajoen yläjuoksulla sijaitseville kunnille. Vanhastaan alueen kunniksi luettiin Kestilä, Piippola, Pulkkila ja Pyhäntä. Entinen Siikalatvan seutukunta (nyk. Haapaveden-Siikalatvan seutukunta) sekä nykyiset Siikalatvan kunta ja Siikalatvan seurakunta ovat saaneet nimensä alueesta.
Mertiöjärvi
Mertiöjärvi on Satakunnassa Jämijärvellä Kierikankylällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Jämijärven valuma-alueeseen. Mertiöjärvi on osa Jämijärven aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 1,3 kilometriä, leveys 650 metriä ja pinta-ala 39 hehtaaria. Se sijaitsee aivan Jämijärven eteläpuolella sen ja Hämeenkankaan kapeassa välissä. Siihen laskevat Poljankeitaan ja Tapoosnevan suo-ojien vedet sekä muutama lyhyt pelto-oja. Järven laskuoja on melkein kanava, joka yhdistää järven Jämijärveen 100-metrisellä kaivetulla uomalla. Uoman yli kulkee yhdystie 2613. Rantaviiva on 3,9 kilometriä pitkä. Puolet rannasta rajautuu peltomaahan ja loput metsään. Järven eteläpäässä on Hangaslahti, joka on matala ja umpeen heinittymässä. Toinen on Kurkilahti, joka kurkottaa länteen 350-metrisenä, mutta joka sekin on heinittymässä pohjastaan umpeen. Järven luusuassa on sama ongelma, mutta veden kulku lasku-uomaan on varmistettu ruoppaamalla rannanmyötäinen vapaanveden kanava. Järven vaikutuspiirissä on kolme maatilaa ja kahdeksan vapaa-ajanasuntoa. Kaakkoisrannassa sijaitsee uusi toimintakeskus.
Historiaa
Jämijärven vedenpintaa laskettiin pariin otteeseen 1800–1900-luvuilla. Vanhoista pitäjänkartoista 1700-luvulla näkee selvästi, kuinka Mertiöjärven suu on kavennut ojamaiseksi uomaksi. Vaikka vanhassa kartassa uoma näyttää pikemminkin salmelta kuin ojalta, sillä oli jo tuolloin järven nimi. Voidaan siten ajatella, että Jämijärven ja Mertiöjärven vedenpinnat ovat olleet aina samalla korkeudella ja että Jämijärven järvenlaskussa myös Mertiöjärven vedenpinta aleni ja sen ojaa perattiin liikkumisen helpottamiseksi.
Viirulukkinen
Viirulukkinen (Arachnothera magna) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Aktiivinen kuuntelu
Aktiivinen kuuntelu on tapa asennoitua kuuntelemaan toista ihmistä siten, että toinen kokee tulevansa kuulluksi. Aktiivisessa kuuntelussa kuuntelijan eleet, asennot ja katsekontakti ovat tärkeässä asemassa.
Aktiivista kuuntelua käytetään erilaisissa terapiamuodoissa ja vertaistuessa.
Amerikkalainen psykologi Carl Rogers oli ensimmäisiä psykologeja, jotka kehittivät aktiivisen kuuntelun tekniikoita.
Sekä NLP-tekniikat että NVC (Nonviolent Communication) perustuvat pitkälti aktiiviseen kuunteluun.
Panspermia
Panspermia (suomeksi ”siemeniä kaikkialla”) on hypoteesi avaruudessa vaeltavista elämänsiemenistä. Hypoteesin mukaan elämä Maahan olisi voinut saapua ulkoavaruudesta. Tämän hypoteesin elämän alusta maapallolla esitti ensimmäisenä 500-luvulla eaa. elänyt kreikkalainen filosofi Anaksagoras. Sittemmin ovat lukuisat tutkijat, kuten brittiläinen tähtitieteilijä Sir Fred Hoyle (1915–2001), herättäneet henkiin hypoteesin alkeellisista eliöistä, jotka syntyivät kaukana avaruudessa ja saapuivat Maahan monilla eri tavoilla. 1960-luvulla hypoteesi kuitenkin koki takaiskun, kun huomattiin avaruuden säteilyn olevan oletettua vahingollisempaa, eikä elämää synnyttävää vettä oltu löydetty muilta planeetoilta. Panspermiahypoteesi ei kuitenkaan selitä elämän synnyn alkua, vaan sen miten se olisi voinut levitä yhdestä paikasta muualle, ja lisäksi monet tutkijat pitävät sitä huuhaana.
Viime vuosina panspermiahypoteesi on taas noussut esiin. Muualtakin kuin Maasta on löydetty vettä ja toiseksi monet pieneliöt pystyvät säilymään avaruudessa vuosia hengissä. Nasan Cassini-avaruusluotain lähetti maahan kuvia Saturnuksen Enceladus-kuusta, joissa näkyi jäähiukkasten ja vesihöyryn muodostamia geysireja. Myös Galileo-luotain havaitsi Jupiterin Europa-kuussa sähkövirtaa, jota ei voi syntyä kuivalla kappaleella, joten Europassa on ilmeisesti suolavettä.
Mars-planeetta on nykytutkimukselle merkittävin kohde, koska se on pienempi kuin Maa, on se voinut jäähtyä nopeammin Aurinkokunnan synnyn jälkeen. Myös Marsin painovoima on heikompi, joten siihen ei ole ilmeisesti kohdistunut yhtä paljon asteroidihyökkäyksiä. Näiden seikkojen vuoksi elämää on voinut kehittyä Marsissa aiemmin kuin Maassa. Edellytykset elämälle Aurinkokunnassa ovat voineet olla olemassa jo 200 miljoonaa vuotta sen synnyn jälkeen. Meteorit ovat voineet kuljettaa aineksia planeetalta toiselle, joten on mahdollista että elämää on levinnyt Marsista Maahan. Esan Mars Express -luotaimen 2005 vuoden lopussa tekemät havainnot mahdollisesta vesijäästä tukevat oletusta, että nuori Mars on saattanut olla lämmin planeetta, jossa oli tulivuoria, valtameriä ja kaasukehä. Jos elämä sai siellä alunsa, on mahdollista, että se yhä viihtyisi maanalaisissa taskuissa, joissa geoterminen lämpö pitää veden juoksevana.
On myös tosiasia, että Marsin pinnalta sinkoutuu ajoittain meteoriitteja Maan pinnalle. Ne lähtevät liikkeelle, kun suuri meteori iskeytyy Marsin pintaan, jonka voimasta avaruuteen sinkoaa tonneittain kiveä. Laboratoriokokeissa on osoitettu, että monet bakteerit kestävät rajun kiihtyvyyden, jolla kivenkappaleet lähtevät planeetan pinnalta avaruuteen.
Myöskään vahingollinen avaruussäteily ei tapa kaikkia eliöitä. Nasa on suorittanut muutamia kokeita, joissa hämmästystä herätti, että vain osa bakteereista kuoli ollessaan alttiita avaruuden säteilylle. Bakteereita selvisi hengissä myös vuoden 2003 Columbia-avaruussukkulan tuhosta. Columbia-sukkulan mukana oli muutamia laatikoita bakteereita, ja yksi niistä löydettiin hylyn osien joukosta. Nykytutkimuksen mukaan on todennäköistä, että monet bakteerit kestäisivät matkan Marsista Maahan. Teorioita on myös esitetty siitä, olisiko elämä voinut tulla Maahan Aurinkokunnan ulkopuolelta. Useimmat tutkijat pitävät sitä kuitenkin lähes mahdottomana, eikä maapallolta myöskään ole löydetty Aurinkokunnan ulkopuolelta lähteneitä meteoreja. Myös on laskettu, ettei lähdöstä tai törmäyksestä syntyvä lämpötila tapa kaikkia eliöitä, jos ne ovat tunkeutuneet muutaman millimetrin syvyyteen meteoriin. thumb|ALH84001 Vuonna 1996 nousi kohu, kun NASAn tutkijat ilmoittivat löytäneensä fossiilisia mikrobeita ALH84001-meteoriitista, jonka arvellaan lähteneen Marsista 15 miljoonaa vuotta sitten. Monet tahot kuitenkin kyseenalaistivat tämän. Eri maiden laboratoriot, jotka tutkivat näytteitä, saivat erilaisia tuloksia. NASAa epäiltiin pelkästä julkisuuden tavoittelusta.
Lotus Cars
Lotus Cars on vuonna 1952 perustettu brittiläinen urheilu- ja kilpa-autovalmistaja, jonka autot ovat tunnettuja erityisesti keveydestään ja ohjattavuudestaan. Vuosina 1958–1994 Lotus osallistui Formula 1 -sarjaan. Kausina 2010 ja 2011 sarjaan osallistuneella Lotuksella (nimillä Lotus Racing ja Team Lotus) ei nimestä huolimatta ole yhteyttä alkuperäiseen Team Lotukseen. Sen sijaan silloinen Lotus Car:n omistaja Proton oli antanut luvan käyttää Lotus-nimeä. Nimestä syntyi kuitenkin erimielisyyttä ja talli osti kaudelle 2011 oikeuden käyttää Team Lotus -nimeä.
Lotuksen logo, jossa ovat kirjaimet A, B sekä kaksi C:tä, muodostuvat Lotuksen perustajan Colin Chapmanin koko nimestä Anthony Colin Bruce Chapman. Hänen ensimmäinen kilpa-autonsa 1950-luvulla oli parikymmentä vuotta vanhasta Austin Sevenistä rakennettu erikoisauto. (Tätä autoa ei vielä kutsuttu nimellä Lotus).
Nykyiset
Lotus on myös tehnyt yhteistyötä Fordin ja Opelin kanssa. Mainekkaimpana näistä ovat 1990-luvulla Opelin kanssa syntynyt Lotus Omega ja 2000-luvun Opel Speedster.
Sekä Lotus Elise että Lotus Exige tulivat myyntiin Suomessa syksyllä 2008. Vuonna 2009 valikoima kasvoi vielä Lotus Evora -mallilla.
Formula 1 -historia
thumb|Lotus 77 F1-auto
Team Lotus kilpaili Formula 1 -sarjassa vuodesta 1958 vuoteen 1994. Sinä aikana talli otti osaa 490 osakilpailuun ja saavutti kaikkiaan 79 voittoa, 107 paalupaikkaa, 71 nopeinta kierrosta, 1352 pistettä, seitsemän valmistajien mestaruutta (1963, 1965, 1968, 1970, 1972, 1973, 1978) sekä kuusi kuljettajien mestaruutta (1963, 1965, 1968, 1970, 1972, 1978).
Tallin menestyksekkäin kuljettaja on Jim Clark, joka voitti maailmanmestaruudet 1963 ja 1965.
Kausina 2010-2011 toiminut Team Lotus ei ole sidoksissa alkuperäisen tallin kanssa.
Kaudesta 2012 toiminut Lotus F1 purki sopimuksensa Lotus Carsin kanssa alkuvuodesta 2012, mutta jatkoi nimen käyttöä.
M/S Silja Symphony
M/S Silja Symphony on Tallink Silja AB:n matkustaja-autolautta. Alus liikennöi Ruotsin lipun alla Silja Line -tuotemerkillä, ja sen kotisatama on Tukholma. Laiva tilattiin vuonna 1988, ja se valmistui vuonna 1991 Pernon telakalla Turussa. Aluksen kummi on ruotsalainen laulaja Alice Babs. Silja Symphony on liikennöinyt pääasiassa Helsinki–Tukholma-linjalla lukuun ottamatta muutamia charterristeilyjä Tallinnaan sekä koronaviruspandemian aikaisia risteilyjä Tukholmasta muun muassa Härnösandiin, Visbyhyn ja Ystadiin.
Laivan sisaralus on vuonna 1990 valmistunut M/S Silja Serenade.
Aikataulut
Silja Symphony lähtee sisaraluksensa M/S Silja Serenaden ja Viking Linen M/S Gabriellan tapaan joka toinen ilta Helsingin Eteläsatamasta ja jatkaa Maarianhaminan kautta Tukholmaan. Laiva on Tukholmassa päivän, ja illalla se lähtee taas takaisin kohti Helsinkiä. Tukholmassa satama on Värtahamnen, Maarianhaminassa Maarianhaminan satama ja Helsingissä Olympiaterminaali. vasen|pienoiskuva|Promenade kuvattuna vuonna 2009.
Promenade
Silja Symphonyn sydän on 143 metriä pitkä kävelykatu Promenade. Promenaden lattia on tiikkipäällysteinen, ja sen ympärille rakentuvat molemmin puolin ravintolat, baarit, myymälät ja muut palvelut. Näiden palveluiden yläpuolella ovat hyttiosastot. Promenadelle päin olevista Promenade-, Family Promenade-, Muumiperhe- ja DeLuxe Promenade -luokan hyteistä voi seurata kävelykadun elämää. Sekä Promenaden peräpäässä että katossa on suuret ikkunat. Kattoikkunat ovat samalla Moonlight Promenaden ikkunoita, joista voi seurata Promenadea ylhäältä päin. Promenadella järjestetään matkan aikana viihde-esityksiä ja sisäänkäynti alukselle tapahtuu sen kautta.
Hytit
Silja Symphonyn kaikissa hyteissä on puhelin, WC ja suihku.
thumb|250px|M/S Silja Symphony [[Kustaanmiekka|Kustaanmiekan salmessa.]]
Laivan vaiheita
Oy Svea Line (Finland) Ab tilasi Silja Symphonyn Wärtsilä Meriteollisuus Oy:n Turun telakalta maaliskuussa 1988, ja sen rakennustyöt alkoivat lokakuussa 1989. Wärtsilä Meriteollisuuden konkurssista johtuen aluksen rakennustyöt viimeisteli uusi Masa-Yards Oy, joka luovutti aluksen tilaajalleen toukokuussa 1991. Kesäkuun alussa alus aloitti liikenteen Helsinki–Tukholma-linjalla sisaraluksensa Silja Serenaden parina.
Silja Symphonyn sisustusta on uusittu useaan otteeseen. Ensimmäiset uudistustyöt tehtiin jo talvella 1992, sittemmin alusta on uudistettu merkittävämmin muun muassa Vuosaaren telakalla vuonna 1998, Turun Korjaustelakalla Naantalissa vuosina 2006, 2014 ja 2019 sekä Rauman telakalla talvella 2016.
Silja Symphony teki kesällä 2020 risteilyjä Tukholman ja Visbyn välillä koronaviruspandemian takia asetettujen matkustusrajoitusten vuoksi. Kesällä 2021 laiva teki risteilyjä Tukholmasta Visbyhyn, Ystadiin ja Höga Kustenille. Silja Symphony jatkoi liikennöintiä Helsinki–Tukholma-reitillä elokuussa 2021.
Estonian onnettomuus 1994
Silja Symphony oli kolmantena aluksena M/S Estonian onnettomuuspaikalla syyskuussa 1994. Silja Symphony nauhoitti Estonian mayday-viestit. Alus saapui onnettomuuspaikalle kello 2.40 ja aloitti pelastustyöt. Aluksen oikean puoleinen pelastusliukumäki miehitettiin. Silja Symphony ohjattiin M/S Silja Europan vierelle, jossa se kävi pelastuslauttoja läpi etsien eloonjääneitä. Alus ei pelastanut ketään merestä, mutta helikopterit toivat alukselle 21 ihmistä, joista yksi menehtyi matkalla Helsinkiin.
Onnettomuuksia
Silja Symphony törmäsi yöllä 10. tammikuuta 2007 Maarianhaminan satamassa maihinnoususiltaan. Kovan tuulenpuuskan vuoksi aluksen päällikkö käytti keulapotkureita kompensoimaan tuulen voimaa, mutta keulapotkureiden ylikuormituskytkin pysäytti keulapotkurit ja tuuli painoi potkurivikaisen aluksen päin siltaa, joka tuhoitui täysin. Haverin vuoksi laiva saapui Helsinkiin kaksi tuntia myöhässä.
Maj Helen Nymoen
Maj Helen Nymoen (o.s. Sorkmo; s. 14. elokuuta 1969 Os, Norja) on norjalainen entinen maastohiihtäjä. Hän edusti Os IL:ää.
Nymoen hiihti ensimmäisen kilpailunsa maailmancupissa 14. maaliskuuta 1992 sijoittuen 35. sijalle Vangissa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Henkilökohtaisissa maailmancupin osakilpailuissa hän hiihti neljästi palkintopallille sprinttikilpailuissa. Nymoenin paras henkilökohtainen sijoitus oli toinen sija Engelbergissä vapaan hiihtotavan sprintissä 28. joulukuuta 1998 ja Kitzbühelissä vastaavassa kilpailussa 29. marraskuuta 1999. Normaalimatkoilla hän oli parhaimmillaan seitsemäs viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Val di Fiemmessä 13. joulukuuta 1997.
MM-kilpailuissa Nymoen oli mukana Trondheimissa 1997, Ramsaussa 1999 ja Val di Fiemmessä 2003. Hänen paras MM-saavutuksensa oli 14. sija Ramsaussa viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja Val di Fiemmessä vapaan hiihtotavan sprintissä. Nymoen oli lisäksi mukana Naganon olympialaisissa 1998 ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002. Hänen paras olympiasaavutuksensa oli kuudes sija Salt Lake Cityssä vapaan hiihtotavan sprintissä.
Riverco
Riverco, suomeksi Jokiyhtymä, on suomalainen laivanrakennuskonserni, jonka kotipaikka on Turku. Yhtymä perustettiin vuonna 1965 konepajana nimeltä Jokipaja. Vuonna 1973 Jokipaja perusti korjaustelakan Paraisille. 1990-luvun keskivaiheilla yritysryhmä työllisti 86 henkeä.
Riverco harjoittaa laivojen korjaus-, huolto- ja muutostoimintaa ja omistaa Paraisten telakan, jossa rakennetaan pieniä ja keskisuuria aluksia alumiinista ja teräksestä. Riverco on vuosikymmenten mittaan rakentanut erityisesti sisätiloja erilaisiin laivoihin ympäri maailmaa, muun muassa ravintola- ja muita asiakaspalvelutiloja ja niiden muutostöitä autolauttoihin ja risteilyaluksiin.
Yhtymän muita aluksia ovat olleet säiliöalukset Anna, Arita, Brännaden, Lake Saimaa, Oiva, Oljaren ja Petrolea, moottorialukset Harm ja Miniland, tankkiproomut Hyvä-Uke ja Norppa sekä lastiproomu Floria.
Konserniin kuuluu myös Raision Tuotekadulla toimiva vähittäiskauppayritys Venemaailma. Se toimii Riverco-konsernin omistamassa entisessä P. O. Korhosen huonekalutehtaassa.
Vertaistuki
Vertaistuki on järjestelmällistä tukitoimintaa kahden ihmisen välillä tai ryhmässä. Vertaistukeen osallistuvat ovat tasavertaisia keskenään ja toimivat yleensä sekä tukijoina että tuettavina. Vertaistuki perustuu samankaltaisten elämänkokemuksien ja elämänvaiheiden läpieläneiden ihmisten keskinäiseen tasa-arvoisuuteen, keskinäiseen solidaarisuuteen, kuulluksi ja ymmärretyksi tulemiseen sekä kohtaamiseen ja keskinäiseen tukeen. Varsinaisten vertaistukijoiden lisäksi vertaistukitoiminaan voi liittyä myös ryhmän tai keskustelun ohjaaja.
Vertaistukea voidaan käyttää psykologisena hoitomuotona terapian sijasta tai sen tukena. Vertaistuella voi olla terapeuttinen vaikutus osallistujiin.
Menetelmät
Vertaistukea voidaan toteuttaa monella tavalla. Keskeinen tapa ryhmässä on vuorotellen kertoa omista kokemuksista. Aktiivinen kuuntelu on keskeinen osa vertaistukea. Joissain vertaistuen muodoissa kannustetaan tunteiden avoimeen näyttämiseen ja kokemiseen. Toiminnallisessa vertaistuessa korostuu puheen sijaan toiminnallisuus, yhteisöllisyyden ja vertaisuuden keinoin.
Merkitys
Ammattilaisten tarjoaman hoitojen, tiedon ja tuen lisäksi erityisesti muiden samassa elämäntilanteessa olevien perheiden tarjoama vertaistuki auttaa arjessa selviytymisessä. Vertaistoiminta on vapaaehtoistoimintaa, joka perustuu omaan elämänkokemukseen, elämäntaitoihin ja persoonallisuuteen. Vertaistukea annetaan tavallisen ihmisen tiedoin ja taidoin, eikä se korvaa ammattityötä vaan toimii sen tukena. Vertaisryhmä tarjoaa mahdollisuuden kokemusten, tiedon ja tuen vaihtoon nimimerkin suojassa.
Meriasteri
Meriasteri (Aster tripolium, syn. Tripolium vulgare) on sinipunakukkainen merenrannoilla ja aroalueilla kasvava asterikasvi. Suomessa se on tavanomainen rannikoiden laji.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Meriasterin kukintoja thumb|left|Meriastereita tyypillisellä kasvupaikalla Kaksivuotinen tai lyhytikäisesti monivuotinen meriasteri kasvaa 10–60 cm korkeaksi. Juurakko on vahvarakenteinen. Turpea varsi on kalju tai miltei kalju ja usein väriltään punertava. Kierteisesti olevat lehdet ovat pystyjä ja möyheitä. Alimmat lehdet ovat ruodillisia, ylimmät ruodittomia ja sepiviä. Lehtien lapa on tasasoukka tai suikea ja ehyt- tai nirhalaitainen. Huiskilomaisesti olevat mykerökukinnot ovat 2–3 cm leveitä ja vaaleansinipunaisia, sinisiä tai harvoin valkoisia. Mykerön kehtosuomut ovat pyöreäkärkisiä. Kielimäisiä laitakukkia on 10–30 kappaletta, kielet ovat 10–15 mm pitkiä. Kehräkukat ovat keltaisia torvikukkia. Meriasteri kukkii Suomassa kesäkuusta syyskuulle. Siemen kehittyy litteään, karvaiseen pähkylään, jonka pappus on hapsihaiveninen.
Levinneisyys
Meriasteria tavataan Euroopassa rannikoilla Atlantilla Portugalista Keski-Norjaan, Itämerellä, Vienanmerellä sekä Välimerellä Ranskasta Albaniaan. Paikoitellen lajia tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa myös sisämaassa. Laajemmin meriasteri kasvaa sisämaan kasvina arovyöhykkeellä Unkarista itään aina Keski-Aasiaan saakka. Paikoitellen lajia esiintyy myös idempänä aina Kiinassa ja Japanissa saakka. Suomessa meriasteria esiintyy koko Suomen rannikon pituudelta, joskin Perämeren rannikolla ja monin paikoin Saaristomereltä laji on lähes kadonnut.
Elinympäristö
Suomessa meriasteri on merenrantojen kasvi, jonka kasvupaikat usein peittyvät meriveden alle. Se kasvaa tavallisesti lähellä vesirajaa, etenkin kivikoissa, kallionraoissa sekä savi- ja hiesupohjaisilla niityillä. Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Aasiassa laji kasvaa myös sisämaassa muun muassa aroilla.
Kolmas laukaus
Kolmas laukaus on Yrjö Nortan ohjaama elokuva vuodelta 1959. Nortan laatima käsikirjoitus perustuu Mauri Sariolan romaaniin Rotat pois laivasta! vuodelta 1956.
Tuotanto
Norta palasi pitkän näytelmäelokuvan pariin kymmenen vuoden tauon jälkeen. Käsikirjoituksen pohjana oleva teos on Sariolan toinen poliisiromaani. Ismo Kallio teki pääosassa komisario Susikoskena ensimmäisen roolityönsä pitkässä elokuvassa. Musiikki on peräisin englantilaisen de Wolfe -musiikkikustantamon ja äänilevy-yhtiön levyiltä, sillä se tuli halvemmaksi kuin Teoston kautta hankittuna. De Wolfen musiikkia käytettiin tuolloin paljon lyhytelokuvissa. Elokuva oli lähes kauttaaltaan Nortan omaa käsialaa, osittain salanimillä. Elokuvan katsojamäärät olivat vuoden pienimmät.