cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mehmed pašša Sokolović
Suurvisiirinä
Mehmed nimitettiin diplomaattisen ja sotilaallisen menestyksensä ansiosta valtakunnan korkeimpaan virkaan, suurvisiiriksi Suleiman Suuren aikana 28. heinäkuuta 1565. Hän oli valtakunnan todellinen hallitsija Suleimanin pojan Selim II:n aikana. Selimin aikana Osmanien valtakunta ja Venäjä sotivat keskenään ensimmäisen kerran, kun Venäjä oli vallannut Astrahanin kaanikunnan. Mehmed pašša kehitti uskaliaan suunnitelman, joka onnistuessaan olisi ratkaissut monta ongelmaa. Hänen ajatuksenaan oli järjestää sotaretki Don- ja Volga-jokien alajuoksuille, ja rakentaa niiden väliin kanava. Kanava olisi luonut osmaneille yhteyden Mustaltamereltä Kaspianmerelle ja siirtänyt Astrahanin ja jokien eteläpuolisen Kaukasian joko Krimin kaani Devlet I Girayn tai osmanien hallintaan. Samalla Osmanit olisivat saaneet jalansijan Kaspianmerelle Persiaa vastaan. Vuonna 1569 tehty Astrahanin sotaretki päättyi kuitenkin turkkilais-tataariarmeijan karvaaseen tappioon, joskin seuranneissa rauhanneuvotteluissa Mehmed pašša sai ajettua läpi joitakin sodalle asetettuja tavoitteita.
Selim II:n hallintokausi jäi suhteellisen lyhyeksi, se kesti kahdeksan vuotta. Mehmedin vaikutusvalta heikkeni Murat III:n noustua sulttaaniksi. Tuntematon dervišši puukotti Mehmed paššan Murat III:n sulttaanikaudella 11. lokakuuta 1579.
Matalajärvi (Kouvola)
Matalajärvi on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Rasilla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 36 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 75,4 metriä mpy.
Don Nelson
Donald Arvid Nelson (s. 15. toukokuuta 1940 Muskegon) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Ura
Nelson edusti pelaajaurallaan muun muassa Boston Celticsiä, jonka paidassa hän voitti viisi NBA-mestaruutta. Päävalmentajauransa hän aloitti Milwaukee Bucksissa, jossa hän toimi vuodet 1976–1987. Seurassa hänet valittiin NBA:n vuoden valmentajaksi vuosina 1983 ja 1985. Vuonna 1988 Nelson siirtyi Golden State Warriorsiin, jossa hänet valittiin kolmannen kerran vuoden valmentajaksi kaudella 1991–1992. Vuonna 2006 Nelson aloitti Golden State Warriorsin päävalmentajana. Huhtikuussa 2010 Nelsonista tuli eniten voittoja saavuttanut NBA-valmentaja. Hän lopetti joukkueen valmentamisen vuonna 2010.
Grönlannin maantiede
Grönlannin maantieteen erityispiirteitä ovat saaren laaja pinta-ala ja pohjoinen sijainti: Grönlanti on maailman suurin saari, ja se sijaitsee Pohjoisen jäämeren ja Pohjois-Atlantin välissä. Tanska on hallinnut Grönlantia vuodesta 1721 alkaen.
Fyysinen maantiede
pienoiskuva|[[Nunatakit ovat jäästä pistäviä vuorenhuippuja.]] Grönlanti on suureksi osaksi mannerjään peitossa. Saaren pinta-ala on 2 175 600 neliökilometriä, josta jäätöntä aluetta on 375 600 neliökilometriä. Toisen lähteen mukaan pinta-ala on 2 166 086 neliökilometriä ja jäätön ala 410 449 neliökilometriä. Jään peitossa on 1,7 miljoonaa neliökilometriä eli noin 80 prosenttia pinta-alasta. Rannikolla on runsaasti saaria. Grönlannin alue sijaitsee noin leveysasteilla 59–84° N, joten saaren eteläosa on samoilla leveysasteilla kuin Suomi. Grönlannin pohjoisin kohta on Kap Morris Jesup (83°20' N) ja eteläisin Kap Farvel (59°45' N). Grönlannin korkein kohta on Gunnbjørn 3 700 metriä merenpinnasta.
Pohjois-Amerikka on ollut Grönlannin kautta manneryhteydessä Eurooppaan, mutta yhteys katkesi kvartäärikaudella.
Jäätikön alla on 800 kilometriä pitkä kanjoni, joka kulkee saaren keskivaiheilla pohjoisen suuntaan. Sen arvioidaan syntyneen noin neljä miljoonaa vuotta sitten ja olleen näkyvissä jääkausien välissä noin 100 000 vuotta sitten. Kanjonissa kulkee jään sulamisvesiä rannikolle. Kanjoni löydettiin vuonna 2013 kallioperää tutkittaessa tutkatietoja yhdistelemällä.
Luonnonvarat
Grönlannin luonnonvaroja ovat kivihiili, rautamalmi, lyijy, sinkki, molybdeeni, timantit, kulta, platina, niobium ja uraani, mahdollisesti myös öljy ja kaasu. Noin puolet Pohjanmeren öljyvarannoista arvioidaan olevan Grönlannin rannikkovesillä. Öljynetsintälupia on myönnetty useammalle yhtiölle. Öljy- ja kaasuvaroja arvioidaan olevan Luoteis- ja Koillis-Grönlannissa 50 miljardin barrelin verran.
Etelä-Grönlannin ylängöltä on löydetty harvinaisten maametallien esiintymä, joka saattaa olla maailman suurin. Kaivostoiminnan aloittamiseen vaikuttaa esimerkiksi se, että malmin seassa on uraania ja Grönlannin hallitus on kieltänyt kaiken uraanikaivostoiminnan. Kanadalaiset ovat löytäneet Nanortalikin alueelta sinkkiä ja kultaa, mutta niiden esiin kaivaminen ei todennäköisesti ole tuottoisaa.
Mannerjäätikkö
Grönlannin mannerjäätikkö yhdistyi useammista yksittäisistä jäätiköistä isoksi jäämassaksi kahdesta yhteen miljoonaa vuotta sitten. Grönlannin jäätikkö oli nykyistä laajempi jääkaudella, mutta se oli hieman nykyistä pienempi tuhansia vuosia sitten holoseenin lämpöhuipun aikoihin. Grönlannissa oli nykyistä lämpimämpää vielä keskiajan lämpökaudella, jolloin viikingit kävivät siellä.
Grönlannin mannerjäästä seitsemän prosenttia laskeutuu mereen Sermeq Kujalleqista (Jakobshavn Isbræ, ”eteläinen jäätikkö”) ja se synnyttää myös enemmän jäävuoria kuin mikään muu pohjoisen pallonpuoliskon jäätiköistä.
Jään sulaminen
Jää sulaa jäätikön reunaa ympäröivällä sulamisalueella, jossa lämpötila nousee kesällä kyllin korkeaksi. Sulamisalue on ollut esimerkiksi vuonna 2007 40 prosenttia koko jäätiköstä. Sen reunalla jää on noin 500 metriä paksua. Sulamista tapahtuu alueella huhti–lokakuussa ja tämä alue laajenee huhti–lokakuun välillä. Yöpakkasia on tällä alueella kesälläkin, ja ne jäädyttävät pinnan yöksi. Nopeimmin jäätikkö sulaa reunoiltaan, kun taas keskellä jäätikköä on havaittu myös jään paksunemista.
Jäätä sulattavat osaltaan kryokoniitiksi sanotut pienet tummat hituset, jotka koostuvat muun muassa tuulen tuomasta pölystä ja levistä. Niiden tummuus heikentää jään heijastavuutta ja lisää lämmön imeytymistä, mikä taas sitten nopeuttaa sulamista. Jäälle syntyy kesällä sulamisvedestä jäätikköjärviä ja jokia. Jäähän syntyy sen liikkuessa peruskallion päällä suuria halkeamia, joihin järvet lopulta syöksyvät synnyttäen kuilumaisen jäätikkökaivon. Vesi virtaa jään alla liukastaen sen liikettä.
1990-luvun puolivälissä sulamisvedet nostivat merenpintaa 0,13 millimetriä vuodessa, kun taas vuosina 1997–2003 vuosittainen määrä oli jo 0,25 millimetriä. Jos mannerjäätikkö sulaisi kokonaan, se nostaisi merenpintaa kuudella metrillä.
Asutus
pienoiskuva|Serminqaaqin kylä. Grönlannin väestötiheys on noin 0,35 as./km². Asutus keskittyy enimmäkseen rannikolle maan lounaisosaan. Grönlannissa asuu 56 000 ihmistä, joista 15 000 pääkaupungissa Nuukissa. Arvio heinäkuussa 2012 olevasta asukasluvusta on 57 695 henkilöä, jolloin Grönlanti olisi sijalla 205 maailman valtioista listattuna väkiluvun mukaan.
Maa on jaettu neljään kuntaan, jotka ovat Kujalleq, Qaasuitsup, Qeqqata ja Sermersooq. Nuukin lisäksi muita suurempia asutuskeskuksia ovat Sisimiut (Holsteinsborg, 5 965 asukasta), Ilulissat (Jakobshavn, 4 533 asukasta), Qaqortoq (Julianehåb, 3 144 asukasta), Aasiaat (Egedesminde, 3 100 asukasta) ja Maniitsoq (Sukkertoppen, 2 859 asukasta). Asutus on keskittynyt jäättömälle rannikolle, ja Länsi-Grönlannin rannikolla asuukin 91 prosenttia väestöstä. Kaupunkien välillä ei käytännössä ole ollenkaan teitä, vaan liikenne tapahtuu lentämällä tai vesiteitä pitkin.
Nykyiset grönlantilaiset ovat lähinnä inuittien ja 1700-luvulla saarelle tulleiden tanskalaisten uudisasukkaiden ja lähetyssaarnaajien jälkeläisiä. Asukkaista yhteensä 80 prosenttia on inuitteja tai sekoittuneita inuitteja ja tanskalaisia, kun loput 20 prosenttia ovat eurooppalaista alkuperää (pääosin tanskalaisia).
Ilmasto
Suurin osa Grönlannista kuuluu kylmään ikijään ilmastoon (Köppenin tyyppi EF, jäättömät alueet tundratyyppi ET). Ilmasto vaihtelee arktisesta subarktiseen: kesät ovat viileitä ja talvet kylmiä. Kesäisin etelässä on päivisin enimmillään 10–18 °C lämmintä ja pohjoisessa 5–10 °C. Talvisin etelässä voi olla −20 °C, kun taas pohjoisemmassa pitkään jatkuvat −40 °C pakkaset eivät ole harvinaisia.
Etelä-Grönlannissa ovat aina vaikuttaneet Atlantin myrskyt. Ilmasto on muuten ollut todella kylmä, mutta vain harvoin yllättävä, koska mannerjää ja sen synnyttämä kylmä, tiheä ilmamassa on pitänyt sään melko vakaana. Etelä-Grönlannille tyypillinen epävakaus on nyt kuitenkin siirtymässä kohti pohjoista. Lounais-Grönlannissa rannikko siis estää Pohjois-Amerikasta tulevaa lämmintä ilmamassaa siirtymästä ja saa myrskyt pysymään alueella välillä pidempäänkin.
Kasvillisuusvyöhykkeet
pienoiskuva|Grönlannin niukkakasvista [[tundraa.]] pienoiskuva|Varvikkoa Grönlannin eteläkärjen lähellä Scoresbyssä. pienoiskuva|Quinnquadalen. Puita kasvaa vain joillakin alueilla etelässä. Suurin osa jäättömästä Grönlannista on varpujen, ruohojen, kukkien, sammalten ja jäkälien peitossa. Grönlannissa on hyvin vähän viljelyskelpoista maata eikä metsiä lainkaan. Rannikko on vuoristoinen ja monien vuonojen rikkoma. Suurin osa Grönlannista on kasvitonta lumista jäätikköä ja kalliota. Vähäinen kasvillisuus on useimmiten matalia ruohoja, kukkakasveja, varpuja, sammalia, jäkäliä eli tyypillistä tundraa. Joillakin alueilla kasvaa vaivaiskoivua, katajaa ja pajuja. Joitakin Grönlannissa esiintyviä kukkia ovat esimerkiksi kissankello, voikukka, leinikit ja katkerot, varvuista tyypillisiä ovat esimerkiksi erilaiset variksenmarjat.
Grönlannin pohjoisosissa mannerjäätikön reunoilla on hyvin niukkakasvista polaariaavikkoa ja arktista tundraa. Grönlannin eteläkärjen lähellä on subarktisia vaivaiskoivikoita. Länsi-Grönlannissa napapiiristä etelään muun muassa Kangerlussuaqin vuonossa on tyypillisten tundrakankaiden lisäksi myös subarktista aroa muistuttavaa kasvillisuutta, koska sikäläinen ilmasto on arktiseksi alueeksi harvinaisen lämmin ja kuiva.
Markus Pessa
Viljo Markus Pessa (21. marraskuuta 1941 Petsamo – 31. joulukuuta 2022 Tampere ) oli Tampereen teknillisen yliopiston puolijohdeteknologian professori ja optoelektroniikan tutkimuskeskuksen ORC:n johtaja.
Grönlannin maantiede
Eläimistö
Jäättömällä maalla elää poroja, naaleja, arktisia susia, jääkarhuja, sopuleita, jäniksiä ja myskihärkiä. Suuremmat nisäkkäät elävät käytännössä lähinnä vain Kangerlussuaqin alueella, myskihärät myös Koillis-Grönlannin kansallispuistossa.
Markus Pessa
Pessa valmistui Oulun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1966 ja filosofian lisensiaatiksi 1970. Hän väitteli vuonna 1972 filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa.
Grönlannin maantiede
Eläimistö
Merissä elää useita erilaisia hylkeitä ja valaita sekä mursuja. Grönlannin alueella tavattavia valaita ovat esimerkiksi pallopäävalaat, sillivalas, seitivalas, lahtivalas, miekkavalas ja ryhävalas. Myös pyöriäisiä, maitovalaita ja sarvivalaita esiintyy. Hylje-eläimistä tavallisia ovat mursu, norppa, kuplahylje, partahylje, täplähylje ja grönlanninhylje. Grönlannissa tavataan sekä makean että suolaisen veden kaloja. Kalalajeja ja muita mereneläviä tavataan alueella yli sataa eri lajia, mikä on maailmanlaajuisesti suurimpia lukuja.
Markus Pessa
Markus Pessa sai lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä palkintoja työstään yhdistepuolijohteiden parissa. Vuonna 1997 hänet nimettiin muun muassa vuoden professoriksi ja hänet valittiin vuonna 2006 ensimmäisenä suomalaisena Yhdysvaltain National Academy of Engineeringin (NAE) jäseneksi.
Grönlannin maantiede
Eläimistö
Grönlannin rannikolla tai sen läheisyydessä pesii 52 lintulajia, muun muassa merimetso, lunni, kiisla, kajava, pikkuruokki ja haahka. Petolintuja tavataan neljää eri lajia: tunturipöllö, merikotka, muuttohaukka ja tunturihaukka.
Markus Pessa
Hän siirtyi eläkkeelle marraskuun lopussa 2009.
815 Naval Air Squadron
815 Naval Air Squadron (815 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue. Se on ollut vuodesta 1993 alkaen Euroopan suurin helikopterilaivue. Sen lentueet ovat jatkuvasti palveluksessa Britannian kuninkaallisen laivaston tai Royal Fleet Auxiliaryn aluksilla. Aluksina ovat muun muassa tyypin 42 ja tyypin 45 hävittäjät sekä tyypin 23 fregatit. Normaalisti aluksilla palvelee kaksi kaksihenkistä lentomiehistöä sekä seitsemän henkinen tekninen henkilöstö aina kuusi kuukautta kerrallaan.
Historia
Laivue perustettiin 9. lokakuuta 1939 RNAS Worthy Downissa 811 ja 822 laivueiden HMS Courageousin 17. syyskuuta upotessa pelastuneista. Laivue varustettiin kahdellatoista Fairey Swordfish torpedopommittajalla. Laivueen suunniteltu siirto 15. tammikuuta 1940 RNAS Hatstoniin peruutettiin ja se lakkautettiin 10. marraskuuta liittämällä kalusto ja henkilöstö 774 laivueeseen.
Laivue perustettiin uudelleen 23. marraskuuta 1939 saman päällikön alaisuudessa täydennyslaivueeksi kalustonaan yhdeksän Fairey Swordfishiä. Laivue siirrettiin helmikuussa 1940 Cardiffiin ja huhtikuussa edelleen Bircham Newtoniin RAF:n Rannikkolennostoon, jonka osana se suojasi toukokuussa Dunkirkin evakuointia. Laivue siirrettiin kesäkuussa HMS Illustriousille, jonka mukana se siirtyi elokuussa Välimerelle. Laivue suoritti Välimerellä torpedo, pommitus ja miinanlaskutehtäviä Benghazissa, Rhodoksella ja Tobrukissa.
HMS Illustriousin vaurioitui pahoin 10. tammikuuta 1941 Saksan ilmavoimien syöksypommittajien pommeista. Samalla moni laivueen koneista tuhoutui ainoastaan viiden koneen lentäessä Maltalle, missä koneet liitettiin muihin HMS Illustriousilta pelastettuihin 819 ja 821X laivueiden koneisiin. Näin saatiin muodostettua täysi 12 koneen laivue. Se siirrettiin Dekheilan aavikkokentälle, jossa 815. laivue muodostettiin 21. tammikuuta. Se siirrettiin edelleen tammikuun lopulla Kreetalle pommittamaan vihollisen saattueita ja miinoittamaan meriväyliä. Laivueesta siirrettiin myös lentue Kreikan mantereelle.
Laivue evakuoitiin huhtikuussa takaisin Dekheilaan ja sieltä edelleen kuukautta myöhemmin Kyprokselle häiritsemään Vichyn Ranskan Syyrian rannikon meriliikennettä upottaen hävittäjän ja vaurioittaen toista. Laivue palasi elokuussa Dekheilaan, jossa se tuki brittien 8. Armeijan operaatioita läntisellä aavikolla. Laivueen kalusto vaihdettiin kahteentoista Fairey Albacoreen ja kahteen ASV-tutkalla varustettuun Fairey Swordfishiin, minkä jälkeen laivue suoritti yöllisiä hyökkäyksiä lentotukikohtiin, panssarimuodostelmia vastaan ja sukellusveneiden torjuntalentoja. Laivueesta siirrettiin lisäksi osasto Kyprokselle sukellusvenepartiointiin. Laivue tuki maajoukkoja käytyessä taisteluja Libyassa alkuvuodesta 1942. Lisäksi laivue iski sukellusveneisiin upottaen muun muassa 2. kesäkuuta U-652:n yhdessä ilmavoimien 203. laivueen Bristol Blenheimin kanssa. Laivueesta muodostettiin kolmen koneen laivatykistön tulenjohtoon erikoistunut lentue 2. maaliskuuta 1943. Laivue lakkautettiin 24. heinäkuuta 1943 Mersa Matruhissa.
Laivue perustettiin uudelleen 1. lokakuuta 1943 RNAS Lee-on-Solentissa torpedopommittajalaivueena kalustonaan 12 Fairey Barracuda Mk II -konetta. Muodostettaessa laivue liitettiin 52. laivaston torpedopommittajalaivueeseen. Laivue siirrettiin helmikuussa 1944 HMS Begumille kuljetettavaksi Intiaan, missä se liitettiin 12. Laivaston torpedopommittajalennostoon. Laivue siirrettiin heinäkuussa HMS Indomitablelle osaksi Brittiläistä Tyynenmeren laivastoa.
Laivue osallistui elokuussa hyökkäyksiin Emmahavenin satamaan Sumatralla, syyskuussa Sigliin ja lokakuussa Nikobaareille. Hyökkäyksissä selvisi, että Barracudat on korvattava Grumman Avengereilla. Laivue siirrettiin ilman kalustoaan marraskuussa HMS Activityllä Britteinsaarille noutamaan uutta kalustoa.
Laivue varustettiin joulukuussa 1944 uusilla Barracuda Mk II koneilla RNAS Machrihanishissa vähän ennen kaluston vaihtoa tammikuussa 1945 Barracuda Mk III koneisiin. Laivueeseen liitettiin huhtikuussa 825X lentueen Grumman Wildcatit ja se siirrettiin kuukautta myöhemmin tukialuskoulutukseen HMS Campanialle. Wildcatit poistettiin laivueesta samoin kuin Barracudat ennen sen siirtoa saattuetukialus HMS Smiterille, jolla se siirrettiin takaisin Kaukoitään. Ennen laivueen kalustamista Grumman Avengereilla sota Japania vastaan päättyi. Laivue siirrettiin syyskuussa takaisin Englantiin HMS Fencerillä. Laivue varustettiin lokakuussa Fearnissa kahdellatoista tuliterällä Barracuda III:lle ennen kuin se lakkautettiin 11. tammikuutaa 1945 Rattrayssa.
Laivue perustettiin uudelleen 1. joulukuuta 1947 Eglingtonissa sukellusveneentorjuntalaivueeksi numeroimalla 744. laivue uudelleen. Sen kalustona oli 12 Barracuda III:sta ja sen kotitukikohtana oli Londonderry. Laivue toimi pääosin maakentältä, mutta toisinaan harjoituksissa se palveli myös tukialuksilla. Joulukuussa 1951 laivueen vahvuus laskettiin kymmeneen koneeseen ja toukokuussa 1953 sen kalusto vaihdettiin kahdeksaan Avenger TBM-3E koneeseen, jotka myöhemmin korvattiin AS.4 ja AS.5 versioilla. Tammikuussa 1954 laivue siirrettiin HMS Eaglelle Välimerelle lähtöä varten ja myöhemmin samana vuonna HMS Illustriousille kotivesillä tapahtuvaan harjoitteluun. Laivue vietti toisen jakson Välimerellä heinäkuussa 1955 HMS Albionin kannella. Laivue lakkautettiin 13. lokakuuta 1955 Rosythissa, jonne se siirrettiin lentotukialukselta. Sen koneet luovutettiin Abbotsinchiin.
Laivue perustettiin uudelleen 6. helmikuuta 1956 Eglingtonissa sukellusveneentorjuntalaivueeksi kalustonaan kahdeksan Gannet AS.1 sekä yksi T.2 lentokone, joka oli tarkoitettu maatukikohdassa tapahtuvaan lentokoulutukseen. Laivue AS.1 koneineen siirrettiin tammikuussa 1957 HMS Ark Royalille, jonka kannella laivue teki toukokuussa kolmen viikon purjehduksen Yhdysvaltoihin. Laivue vieraili matkan aikana USS Saratogalla, jonka laivue teki vastavierailun HMS Ark Royalille. Laivueen kalusto vaihdettiin joulukuussa AS.4 versioksi, jonka jälkeen vierailuja jatkettiin sekä pohjoiseen että Välimerelle. Laivue lakkautettiin 15. heinäkuuta 1958 Culdrosessa.
Seuraavaksi siitä muodostettiin 1. lokakuuta 1958 Eglingtonissa helikopterilaivue, jonka kalustona oli 12 Whirlwind HAS.7 helikopteria. Laivue toimi laivaston helikopteri sukellusveneentorjuntakoulutuskeskuksena. Konerikkojen vuoksi laivueen kalusto asetettiin lentokieltoon ja helikopterit poistettiin lopulta maaliskuussa 1959 palveluskäytöstä. Laivueen kalustoksi vaihdettiin HAR.3. Laivue siirrettiin huhtikuussa Portlandiin, jossa se lakkautettiin 28. elokuuta 1959 nimeämällä se 737. laivueeksi.
Laivue perustettiin uudelleen 8. syyskuuta 1959 Culdrosessa sukellusveneentorjuntalaivueena kalustonaan kahdeksan Whirlwind HAS.7:ää. Koulutuksen jälkeen laivue siirrettiin HMS Albionille tammikuussa 1960 Välimeren purjehdusta varten ja edelleen Kaukoitään. Laivue palasi Britteinsaarille, jonne saavuttuaan se lakkautettiin 16. joulukuuta. Laivueen kalusto luovutettiin Fleetlandsiin.
Kahdeksan Wessex HAS.1 olivat 4. heinäkuuta 1961 Culdrosessa perustetun laivueen kalustona. Se siirrettiin marraskuussa HMS Ark Royalille Välimeren purjehdusta varten, mutta konerikot pakottivat laivueen palaamaan joulukuussa kotimaahan Maltalta HMS Victoriousilla. Maaliskuussa 1962 laivue kykeni palaamaan Välimerelle HMS Ark Royalille, jonka kannelle se jatkoi Kaukoitään. Laivue palasi Britteinsaarille joulukuussa ja se palkittiin Boyd Trophyllä uuden Wessex HAS.1 helikopterin käyttöönotosta.
Seuraavana vuonna laivue teki jälleen purjehduksen Kaukoitään HMS Ark Royalilla. Laivue siirrettiin vuoden lopulla maihin Adenissa, missä se tuki heimokapinan kukistamisessa. Tammikuussa 1964 laivue siirtyi HMS Centaurille, missä se avusti 45 Commandon maihin siirtämisessä Tanganjikaan. Kommando-osasto meni tukahduttamaan kansannousua. Palattuaan 30. huhtikuuta Adeniin laivue siirrettiin 14. toukokuuta takaisin HMS Centaurille. Se kävi muun muassa Singaporessa ennen paluutaan Adeniin 15. heinäkuuta. Laivue lähti joulukuussa Britteinsaarille saapuen 20. joulukuuta Culdroseen.
Kesäkuussa 1965 laivue lähti HMS Ark Royalin kannella Kaukoitään. Se vieraili joulukuussa muun muassa Australiassa ennen paluutaan Britteinsaarille kesäkuussa 1966. Laivue palasi HMS Ark Royalille pysyen kuitenkin kotivesillä. Laivue lakkautettiin 7. lokakuuta 1966 Culdrosessa.
Laivueen suunniteltu uudelleen perustaminen HMS Tigerille vuonna 1971 peruuntui kesäkuussa. Se perustettiin vasta 1. tammikuuta 1981 Yeoviltonissa esikuntalaivueena, johon liitettiin Lynx-laivueita. Laivueet siirrettiin 702. laivueesta. Laivue siirrettiin heinäkuussa 1982 Portlandiin, jossa se jatkoi hallinnointi tehtävässä. Esikunnan alaisuudessa toimivat laivueet palvelivat kaikkialla maailmassa osallistuen kaikkiin 1980-luvun kahakoihin kuten Falklandin sotaan 1982, Libanon 1983 ja Adenin operaatioihin sekä Karibian meren saarten avustuslentoihin 1986.
Osa Lynx-laivueista liitettiin syyskuussa 1986 829 laivueen alaisuuteen ja niitä siirrettiin huhtikuussa 1988 lisää Waspien poistuessa käytöstä. Laivueet hallinnoivat Lynx-kalustoa yhdessä huhtikuuhun 1993, jolloin kaikki Lynx-laivueet palautettiin 815. laivueen hallintaan ja 829. laivue lakkautettiin. Laivueeseen liitettiin heinäkuussa 1992 700L laivue, joka oli tarjonnut tyyppikoulutuksen kalustolle.
Elokuusta 1990 helmikuuhun 1991 osa laivueen hallinnoimasta kalustosta oli palveluksessa Persianlahdella.
Tyllihyyppä
Tyllihyyppä (Vanellus cayanus) on eteläamerikkalainen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää Andien itäpuolen Itä-Kolumbiasta Amazonin suistoon, ja sieltä etelään Kaakkois-Brasiliaan, Paraguayhin ja Argentiinan koilliskolkkaan. Lajin holotyypin kuvaili John Latham Cayennesta 1790.
Imjärvi (järvi)
Imjärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Imjärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 591 hehtaaria eli 5,9 neliökilometriä, se on 6,8 kilometriä pitkä ja 3,2 kilometriä leveä. Se sijaitsee yli 10 kilometriä Heinolan keskustaajamasta koilliseen ja on heti Ala-Räävelin kaakkoispuolella. Järvi on saarien, niemien ja pitkien lahtien muodostama sokkelo, jossa voidaan ajatella olevan viisi järvenosaa. Niistä voidaan käyttää järvenselkien nimiä: pohjoinen Haapaselkä, Kylänalanen, itäinen Immilänlahti, Mänttäselkä ja eteläinen Myllyselkä. Järvellä on kartan mukaan 50 saarta, josta osa on järven kokoon nähden melko suuria.
Haapaselkä on yli kaksi kilometriä pitkä ja sen yhdistää Kylänalaseen ja Mänttäselkään Vuohisaaren erottamat salmet, jotka ovat vastaavassa järjestyksessä Harjulansalmi ja Vihinsalmi. Haapselän pohjoispäässä on kippurainen, kapea ja kilometrin pituinen lahti, jonka pohjukkaa kutsutaan Sopenlahdeksi. Haapaselän kaakkoispäässä työntyy itään 700 metriä pitkä mutta kapea Piispanlahti. Vuohisaaren pohjoispuolella ovat vielä Halkosaari ja Kissasaari. Kylänalanen aukeaa Jänissaaren takaa ja sen etelärannassa on kaksi lahtea Kantoraakunlahti ja Lehtistenpohja, missä on vielä kaksi saarta lisää. Kylänalasen pohjoisrannoille levittäytyvät Imjärven kylän pellot ja järven Imjoelle johtava luusua sijaitsee täällä. Järven keskiosan muodostaa Mänttäselkä, joka alkaa Vuohisaaresta ja jatkuu etelään Hirviniemen ohitse Mustasaarelle asti. Keskiosa on alle kaksi kilometriä pitkä ja sen itäpuolelle jää Mänttäniemen taakse Immilänlahti. Mänttäselän ainoa karttoihin nimetty lahti on Hirvilahti, joka työntyy kohti kaakkoa. Mustasaaren länsipuolella sijaitsee syvä Mustasalmi, joka vie Myllyselälle. Se on luode-kaakko-suuntainen järvenosa, jonka keskellä sijaitsevat suuret Torminsaaret. Myllyselkä on neljä kilometriä pitkä ja sen kaakkoispäässä on Kaupinlahti, jonka rantaan tulee Kirveslammen salmi ja samasta suunnasta Nikkarinlahti. Nikkarinlahtea vastapäätä sijaitsee Kantastenlahti. Myllyselän luoteispäässä on Viljonpohja, missä sijaitsevat Talassaari ja Kaunissaari.
Maa-alueita tarkastelemalla voidaan järvi hahmottaa eri tavalla. Kylänalanen, Mänttäselkä ja Viljonpohja rajaavat suuren Lehtistenniemen, joka on 1,8 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä. Vastaavasti, edellistä pienempi Käiväräistenniemi on Haapaselän, Mänttäselän ja Immilänlahden ympäröimänä. Samassa yhteydessä pitää mainita pienempi Mänttämieni, joka on Mänttäselän ja Immilänlahden ympäröimä.
Järven rantaviivan pituus on 51,3 kilometriä. Sen rannat ovat metsämaata muualla paitsi Imjärven kylässä. Myllyselän kaakkoispäässä sijaitsee myös Hirvisalon kylä, jonka pellot ovat kauempana rannasta. Järven asutus on harvaa haja-asutusta, mutta sen rannoille on rakennettu toista sataa vapaa-ajan asuntoja. Niille tulee tiet yhdystieltä 15017, Hirvisalon yhdystieltä 4140 ja Kesiön tieltä.
Luontoarvoja
Joitakin järven rantoja on otettu luonnonsuojelulain mukaiseen huomaan. Laaja suojelualue jää Kylänalasen ja Mänttäselän välisellä niemellä, joka sijaitsee Lehtistenniemen koillispäässä. Muut suojelualueet löytyvät Myllyselän rannoilta ja Torminsaarelta, joka on kokonaan suojeltu.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) järvi kuuluu. Järven valuma-alueen pinta-ala on 146 neliökilometriä. Sen vedenpinnan korkeus on 83,8 metriä mpy, mikä on sama kuin eteläisellä Viilajärvellä (341 ha), joka laskee Myllyselkään Muikkusalmen läpi. Viilajärven kautta laskevat myös Pursjärven (20 hehtaaria, ha) ja Kannusjärven (35 ha) vedet. Viilajärven itäpuolella sijaitsee Valkjärvi (36 ha), jonka laskuoja Kaivannonoja laskee Myllyselän Kaupinlahteen. Samaan lahteen laskee myös Kirveslampi (9 ha), johon vuorostaan laskee Mustalampi (10 ha). Immilänlahteen tulee Kokkoselän (99 ha) eli Ala-Kesiön kautta suurin osa valuma-alueen yläosien vesistä. Suoraan Imjärveen laskee joukko pienempiä järviä ja lampia omia laskuojiaan myöten. Haapaselän pohjoispäähän laskee Haapalampi (8 ha), Immilänlahteen laskee Kenunlampi, Myllyselän Nikkarinlahteen laskee Hirvilampi (3 ha), Kirveslampeen Koiralampi ja sen takaa Hiidenlampi (1 ha).
Historiaa
Ala-Räävelin luonnonhistoriasta on kirjallisuudessa lyhyitä mainintoja. Aluksi Ala-Räävelin järviallas oli Itämeren Ancylus-vaiheen aikana pitkä vuonomainen lahti sisämaassa. Vedenpinta on tuolloin ollut jopa 87,5 metriä mpy. ja seudulta on löytynyt tältä korkeudelta selviä muinaisia rantavalleja. Myöhemmin varhaisella mesoliittisella kivikaudella järvi oli pitkän muotoinen järvi, jonka vedenpinnan korkeus on ollut lähellä nykyistä tasoa. Järven muiniasten ihmisten asumisen jälkiä on löytynyt kaikilta rannankorkeuksilta. Kuuluisa Heinolan reenjalas on eräs näitä löytöjä. Korkean veden aikoina on myös Imjärvi kuulunut Ala-Rääveliin yhtenä sen lahdista. Viimeisin tällainen vaihe oli, kun aluksi itään laskenut järvi puhkaisi myöhemmin uuden lasku-uoman Sulkavankoskessa vedenpinnan tulvittua Imjärveen asti. Uusi koski kului satojen vuosien aikana niskastaan ja järvien vesi laski sinä aikana noin kuusi metriä. Imjärvi on siten ollut omana järvenään kivikaudelta asti.
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 näyttää selvästi siltä, että järvellä on korkeampi vedenpinta kuin nykyään. Selvin esimerkki tästä on Kantastenlahti ja Hirsanlahti, jotka ovat vanhoissa kartoissa lähempänä toisiaan. Tämä vaikuttaa olevan totta myös Karttapaikan viistovarjokuvissa, jossa järven rantoja kiertää vanha rantavalli. Imjoen perkaukset ovat ainakin vielä miesmuistissa. Kalmbergin kartassa nykyinen Myllyselkä on ollut ”Wanhanselkä” ja Viljonpohja ”Hangaslaks”.
Imjoen uomaa on muokattu ainakin vesimyllyn rakentamisen aikihin. Sen tarkkaa rakentamisaikaa ei tiedetä, mutta vanhojen karttojen mukaan se on ilmestynyt koskeen ennen vuotta 1782. Koskessa on aina välillä ollut mylly entisten lahottua. Joen rannassa on vieläkin viimeisen myllyn rakenteita. Imjärven kylän pellot ovat sijainneet vuoden 1920 taloidellisessa kartassa Imjoen pohjoispuolella ja sen niemessä. Muita taloja sijaitsi järvellä Käiväräisten niemessä, Kantastenlahdella sekä Ruokolahdella että Kaupinlahdella. Vuoden 1942 kartassa on tullut lisää tiloja, joita on nyt entisten lisäksi Haapaniemessä, Vahterniemessä, Mänttäniemessä, Viljonpohjassa, Muikkusalmilla ja Sihvonlahdella.
Vuoden 1965 peruskartassa on peltoala järven rannoilla kasvanut edelleen, mutta jossakin vaiheessa se kääntyi laskuun. Vuosien 1980 ja 1989 välillä tapahtui suurin peltomäärän väheneminen.
Eteläamerikanhyyppä
Eteläamerikanhyyppä (Vanellus chilensis) on eteläamerikkalainen kahlaaja. Sen laaja elinympäristö käsittää lähes koko mantereen, ja siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Juan Ignacio Molina Chilestä 1782.
Norsunluurannikon ralli
Norsunluurannikon ralli eli Bandama-ralli (ransk. Rallye Côte d'Ivoire – Bandama) on Norsunluurannikolla vuosittain järjestettävä rallikilpailu. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969 nimellä Rallye de Bandama Marathon de Côte d'Ivoire. Rallin nimi viittaa Norsunluurannikon suurimpiin kuuluvaan jokeen, Bandamaan, jonka lähistöllä ralli ajetaan. Vuonna 1980 kilpailun virallisesta nimestä poistettiin viittaus Bandama-jokeen, ja ralli tunnettiin puhtaasti Norsunluurannikon rallina (Rallye Côte d'Ivoire), mutta vuonna 1991 ’Bandama’ palautettiin osaksi kilpailun virallista nimeä.
Vuonna 1977 ralli kuului kuljettajien MM-sarjaa edeltäneeseen FIA Cupiin, ja vuosina 1977–1992 varsinaiseen MM-sarjaan, joskin vuosi 1981 oli viimeinen, kun Norsunluurannikolla kilpailtiin valmistajien MM-pisteistä. Rallin Afrikan-mestaruussarjaan kilpailu kuului paria poikkeusvuotta lukuun ottamatta vuosina 1981–1999. Se teki paluun kyseiseen sarjaan vuonna 2006, mutta pudotettiin pois kalenterista heti seuraavana vuonna. Vuodesta 2013 lähtien ralli on kuitenkin jälleen ollut osa Afrikan-mestaruussarjaa.
Eniten voittoja rallista on saavuttanut Norsunluurannikon Gary Chaynes, joka ajoi vuonna 2023 jo seitsemänteen voittoonsa. Ylivoimaisesti menestynein autonvalmistaja on ollut Mitsubishi, jonka autoilla on voitettu peräti 19 kertaa. Suomalaisista Timo Mäkinen on voittanut kilpailun vuonna 1974 ja 1976, Hannu Mikkola vuonna 1979, Timo Salonen vuonna 1981 ja Juha Kankkunen vuonna 1985.
Voittajat
Lähteet:
Kristillinen kasvatus
Aihepiiriä on käsitelty Kristillinen kasvatus -lehdessä, jonka viimeinen numero ilmestyi vuonna 2012.
Paras käsikirjoitus draamasarjassa (Primetime Emmy)
Primetime Emmy parhaasta käsikirjoituksesta draamasarjassa on Academy of Television Arts & Sciences -järjestön vuosittain jakama palkinto Primetime Emmy -palkintogaalassa.
Kauttakulkusopimus
Historiallisia kauttakulkusopimuksia ovat :
Walter Aunesluoma
Walter Aleksander Aunesluoma (vuoteen 1935 Salonen; 12. marraskuuta 1899 Pori – 16. lokakuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kansakoulun opettaja, taidemaalari ja eräkirjailija.
Pohjalaista sukujuurta oleva Aunesluoma vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Nokialla jossa hänen isänsä oli kivenveistäjänä. Opettajaksi valmistuttuaan Aunesluoma toimi Hauhon Ilmoilan (Lehtelän) kansakoulun opettajana vuosina 1927–1948. Hän oli myös osuuskassan asiamiehenä, Ilmoilan Voimistelu- ja Urheiluseuran puheenjohtajana ja paikallisen suojeluskunnan aktiivijäsenenä.
Aunesluoma maalasi maisemakuvia Ilmoilan ja Alvettulan seuduilta ja lisäksi asetelmia ja muotokuvia. Jatkosodan aikana hän maalasi rintamalla akvarelleja rajantakaisen Karjalan maisemista.
Aunesluoma laati 1970-luvulla yhden Suomen ensimmäisistä perhokalastuksen oppaista. Hän oli mukana Suomen Urheilukalastajain Liiton käynnistämässä perhokalastuskoulutuksessa yhdessä Erkki Norellin kanssa.
Walter Aunesluoman pojanpoika on Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti, Eurooppa-tutkimuksen verkoston tutkimusjohtaja Juhana Aunesluoma.
Tohtori Raimo
alt=Jukka Puotila, Martti Suosalo ja Nora Rinne|pienoiskuva|435x435px|Martti Suosalon kainalossa Jukka Puotila ja Nora Rinne Tohtori Raimo – valtakunnan terapeutti on suomalainen vuosina 2013–2018 tuotettu radion viihdeohjelma. Se on poliittinen satiiri, jossa näyttelijöiden imitoimat ajankohtaiset vaikuttajat käyvät terapeutin hoidettavina. Yleisradion tuottamaa komediasarjaa esitettiin Radio Suomessa viikoittain vuodesta 2014 loppiaiseen 2019. Ohjelman ensimmäinen lähetys oli kesällä 2013. Martti Suosalon esittämä tohtori Raimo terapoi Suomen politiikan ja talouden eliittiä, jonka hahmoja imitoivat näyttelijät Jukka Puotila, Erja Manto, Nora Rinne ja Jarkko Tamminen.
Kuunnelmasarjan luoja ja pääkäsikirjoittaja on Miira Karhula. Sarjaa käsikirjoitti myös Risto Karhula. Sarjaa ohjasivat vuorotellen tuottaja Pekka Ruohoranta sekä Miira Karhula ja Risto Karhula.
Kuunnelmasarjaan tehtiin 34 uutta jaksoa vuodessa. Lisäksi vappuna, juhannuksena ja uutena vuonna tehtiin pitkät erikoislähetykset: Märkä vappu, Alaston juhannus ja Sykkivä uusivuosi. Televisiossa esitettiin Tohtori Raimon joulukalenteri 2017 (Yle TV1), jonka animoinnin ja kuvituksen oli tehnyt Juha Fiilin.
Marokon ralli
pienoiskuva|Marokon rallin 1935 voittaja [[Jean Trévoux.]] Marokon ralli (Rallye du Maroc) oli Safari-rallin ja Dakar-rallin kaltainen kestävyysajo, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuosina 1934–1937 ja uudestaan vuosina 1950–1955, 1967–1976 ja 1985–1988. Vuosina 1973, 1975 ja 1976 kilpailu oli mukana rallin maailmanmestaruussarjan kalenterissa. Suomalaisista kilpailun voittivat Simo Lampinen vuonna 1972 ja Hannu Mikkola vuonna 1975. Kilpailu oli tunnettu vaikeudestaan ja rankkuudestaan, ja esimerkiksi vuonna 1968 vain 7 autoa 68 osallistujasta selvisivät maaliin saakka.
Naurissaaren lahjusjupakka
Naurissaaren lahjusjupakka oli Helsingin kaupunginvaltuustossa syksyllä 1984 tapahtunut poliittinen skandaali.
Rakennusliike Rakennus-Ruola ja venevalmistaja PR-Marin pyrkivät kaupunginvaltuutettuja lahjomalla vaikuttamaan siihen, että asuin- ja virkistyskäyttöön kaavoitetut maa-alueet Helsingin Naurissaaressa Kulosaaren kupeessa kaavoitettaisiin toimistorakenuksille. Asia paljastui juuri kunnallisvaalien alla 4. lokakuuta 1984, kun kaupunginhallituksen jäsen Ilkka Hakalehto (kesk.) kertoi joutuneensa syyskuussa lahjontayrityksen kohteeksi.
Hakalehto kertoi rakennusalan merkittävän vaikuttajan tarjonneen hänelle rahaa kaavoitukseen liittyvistä asioista. Keskusrikospoliisi oli pidättänyt epäillyn jo useita päiviä aikaisemmin.
Hakalehto oli järjestänyt tapaamisen niin, että se pystyttiin nauhoittamaan, ja luovuttanut nauhat sekä saamansa 5 000 markkaa poliisille. Jo seuraavana päivänä keskusrikospoliisi pidätti SKDL:n Helsingin kaupunginhallituksen jäsenen Pekka Saarnion lahjusten vastaanottamisesta.
Kävi ilmi, että rakennusliike Rakennus-Ruola ja venevalmistaja PR-Marin lahjoivat lahjusrahoilla kaupunginvaltuutettuja puoltamaan yhtiöiden haluamia kaavamuutoksia Naurissaaressa Kulosaaren kupeessa. Yritykset halusivat lahjusten avulla saada asuin- ja virkistyskäyttöön merkityt alueet kaavoitettavaksi liike- ja toimistorakennuksille. Pekka Saarnio sai Naurissaaren kaavan palautetuksi Helsingin kaupunkisuunnittelulautakuntaan. Lahjonnan paljastuttua kaava-asia jäädytettiin.
SKDL:n kaupunginvaltuutetut Saarnio ja Jouko Helin olivat ottaneet vastaan noin 30 000 markkaa, jotta kansandemokraatit äänestäisivät kaupunginhallituksessa Naurissaaren tonttiasiaa koskevan kaavoitusasian puolesta. He paljastivat asian 9. lokakuuta. Rakennus-Ruolan johtajat tunnustivat Saarnion ja Helinin lahjonnan, mutta kiistivät Ilkka Hakalehdolle annettujen 5 000 markan olleen peräisin Ruolalta.
Saarnio ja Helin sanoivat, että rahat menivät talousvaikeuksissa painiskelevan SKDL:n Helsingin piirille. Samalla Helin ja Saarnio erosivat kaikista kaupungin luottamustehtävistä. Heidät tuomittiin 11 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen, minkä lisäksi tuomitut erotettiin kaupunginvaltuustosta. Rakennus-Ruolan toimitusjohtaja Klaus Himberg ja johtaja Pentti Voutilainen sekä PR-Marinin toimitusjohtaja Pekka Rantakari tuomittiin lahjoman antamisesta ehdolliseen vankeuteen.
Naurissaaren alueelle rakennettiin sittemmin A-lehtien toimitalo.
Hevoslampi (Kouvola)
Hevoslampi on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Rasilla sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 76 metriä mpy.
Dalby
Dalby voi tarkoittaa:
Stig Fransman
Stig Holgersson Fransman (30. toukokuuta 1934 Helsinki – 1. tammikuuta 2022 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja.
Stig Fransman opiskeli ylioppilaaksi päästyään ensin opettajakorkeakoulussa vuosina 1955–1957 ja sitten Suomen teatterikoulussa 1957–1959. Vuonna 1961 Fransmanista tuli Helsingin Kaupunginteatterin vakituinen näyttelijä. Tämä työ jatkui vuoden 1994 eläkkeelle jäämiseen saakka. Hän näytteli 1960-luvun alussa muutamissa elokuvissa. Vuoden 1962 elokuvassa Ihana seikkailu hän esitti miespääosaa vastanäyttelijänään Pirkko Mannola. 1980-luvulta lähtien hänellä oli rooleja useissa elokuvissa ja myös televisiosarjoissa Tähtitehdas ja Hovimäki.
Fransman levytti ensimmäisen singlensä ”Elämäni tarina”/”Ota tai jätä” (Rytmi) toukokuussa 1958. Vuonna 1962 hän levytti neljä singleä RCA-levymerkille ja oli mukana vuoden 1964 euroviisukarsinnoissa kappaleella ”Unen ihme”.
Stig Fransman oli käyrätorvitaiteilija Holger Fransmanin poika. Hän oli naimisissa näyttelijä Heidi Krohnin kanssa. Myös heidän tyttärensä Sanna Fransman on näyttelijä.
Sosiaalidemokraattinen liitto (Islanti)
Sosiaalidemokraattinen liitto (isl. Samfylkingin jafnaðarmannaflokkur Íslands) on sosiaalidemokraattinen puolue Islannin parlamentissa eli Alltingissa. Se perustettiin vuonna 2000 yhdistämällä silloinen sosiaalidemokraattinen puolue Kansan liitto, Kansallinen herätys ja Naisten Lista yhdeksi puolueeksi.Puolue sai Islannin parlamenttivaaleissa 2021 kuusi paikkaa ja 9,9 % kannatuksen.
Puheenjohtaja
Puolueen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2016 Logi Már Einarsson.
Andienhyyppä
Andienhyyppä (Vanellus resplendens) on eteläamerikkalainen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää Andien rinteet Kolumbian lounaisosista Chilen pohjoisosiin ja Luoteis-Argentiinaan. Lajin holotyypin kuvaili Johann Jakob von Tschudi Perun Andeilta 1843.
Punavatsakotka
Punavatsakotka (Lophotriorchis kienerii) on aasialainen kotkalaji.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 46–61 senttiä ja siipien kärkiväli 105–140 senttiä. Punavatsakotka on kotkaksi pienikokoinen. Sen vatsapuolen ja jalkojen höyhenpeite on punaruskea, selkä ja päälaki mustat ja otsa valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, kienerii ja formosus.
Levinneisyys ja elinympäristö
Punavatsakotkat elävät trooppisessa Aasiassa Intian niemimaalla, Sri Lankassa, Kaakkois-Aasiassa, Filippiineillä ja läntisessä Indonesiassa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on vähintään 10 000 yksilöä. Punavatsakotka elää metsissä.
Lisääntyminen
Risupesä rakennetaan korkealle, jopa 25–30 metriin, puuhun ja naaras munii yhden munan.
Ravinto
Punavatsakotkat saalistavat keskikokoisia lintuja ja pieniä jyrsijöitä.
Benjamin Frobisher
pienoiskuva|Maalaus Benjamin Frobisherista. Benjamin Frobisher (1742 Englanti – 14. huhtikuuta 1787 Kanada) oli kanadalainen turkiskauppias.
Frobisherin vanhemmat olivat Joseph Frobisher ja Rachel Hargrave. Hän muutti Kanadaan 1763. Kaksi hänen veljeään seurasi perässä. He ryhtyivät turkiskauppa-alalle ja osallistuivat kaupankäynnin laajentamiseen Kanadan luoteisosissa.
Vuonna 1770 veljekset kumppaninaan Richard Dobie tekivät onnistuneen kauppamatkan läntiseen Kanadaan Fort Bourbonista länteen Saskatchewanjoen suulle. Seuraavina vuosina kumppanit tekivät useita onnistuneita kauppamatkoja samalle alueelle. Vuonna 1779 veljekset olivat perustamassa North West Companya, ja heidän omistuksessaan oli kaksi osaketta kuudestatoista liikkelle lasketusta.
Benjaminin Frobisherin kuoleman aikaan Kanadan luoteisosista oli muodostumassa yksi tärkeimmistä turkiskaupan alueista, ja North West Companylla oli lähes täydellinen valta alueella.
Hrísey
Hrísey on saari Islannin pohjoisrannikolla. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Akureyrin taajamasta pohjoiseen. Ennen vuotta 2004 saari muodosti oman kuntansa, mutta nykyään se kuuluu Akureyriin. Saaren kokonaispinta-ala on noin 7,7 neliökilometriä, pituudeltaan saari on noin 7,5 kilometriä pitkä ja leveimmältä kohdaltaan noin 2,5 kilometriä leveä. Vuonna 2019 saaren suurimmassa asutuskeskuksessa, Hriseyssä, asui 167 asukasta.
Power Rangers Zeo: Battle Racers
Power Rangers Zeo: Battle Racers on Bandai kehittämä ja julkaisema ajopeli, joka on julkaistu syyskuussa syyskuussa Super Nintendo Entertainment Systemille.
Peli perustuu samannimiseen televisiosarjaan Power Rangers Zeo. Battle Racers on myös ensimmäinen Power Rangers aiheinen ajopeli, jossa ajetaan kilpaa eri Rangereiden kilpureilla kuudella eri radalla. Peli on hyvin samankailtainen kuin Super Mario Kart.
Pelaaminen
Yksinpelissä voi valita kolme erilaista ajopeliä. Pelaaja voi pelata monista kisoista koostuvaa kautta "Race" moodissa, aikaa vastaan "Time Trialissa" ja lopuksi "Vs CPU":ssa pelkästään yksi vastaan yksi tietokonetta vastaan.
Kaksinpelissä on mahdollisuus pelata kauden lisäksi yksi vastaan yksi, "Point Racer" jossa voittaja selviää siitä kumpi on vaihtanut enemmän maassa olevien pallojen väriä minuutissa. "Bumber Chase":ssa on tarkoituksena törmäämällä tiputtaa vastustaja alas pelialueelta. "Blaster Master" pelissä puolestaan on tarkoitus ampua palloilta toisen elämänpisteet nollille tietyn ajan sisällä.
Captain Toad: Treasure Tracker
Captain Toad: Treasure Tracker on Nintendo EAD Tokion kehittämä toiminta-pulmapeli, jonka Nintendo julkaisi loppuvuonna 2014 Wii U:lle. Euroopassa peli julkaistiin alkuvuodesta 2015. Peli paljastettiin ensi kerran E3-messuilla 2014. Pelissä päähenkilö on Super Mario Galaxyssä ensiesiintymisensä tehnyt Captain Toad, jonka kuuluu läpäistä erilaisia kenttiä, jotka vaativat ongelmanratkaisutaitoa. Kentät ovat Super Mario 3D Worldin bonustasojen kaltaisia laajennetussa muodossa.
Parannellut versiot Nintendo 3DS:lle ja Nintendo Switchille julkaistiin 13. heinäkuuta 2018. Ne sisältävät ylimääräisiä tasoja Super Mario Odyssey -teemalla ja Switch-versio sisältää myös kaksinpelin.
Sokkokuoriainen
Sokkokuoriainen (Claviger testaceus) on n. 2 mm pitkä, kellertävä, sokea muurahaisvieras, joka elää keltiäisen pesissä. Sokkokuoriaisen takaruumiin tyveen aukeavista rauhasista erittyy eritettä, jota muurahaiset nuolevat, eivät juuri ravintoa saadakseen vaan nautintosyistä. Muurahaiset syöttävät sokkokuoriaista. Lounais-Suomessa sokkokuoriainen on yleisehkö.
Moira Walley-Beckett
Moira Walley-Beckett on kanadalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarja Breaking Badin käsikirjoittajana, josta Walley-Beckett voitti Primetime Emmy -palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta draamasarjassa vuonna 2014 jaksosta ”Ozymandias”.
Japaninsiipipähkinä
Japaninsiipipähkinä (Pterocarya rhoifolia) on jalopähkinäkasvien heimoon ja siipipähkinöiden sukuun kuuluva puulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Japanissa ja Kiinan itäosissa.
Ulkonäkö ja koko
Japaninsiipipähkinä on leveälatvuksinen, paksu- ja tummanharmaarunkoinen lehtipuu, joka voi kasvaa luonnossa jopa 25 metrin korkuiseksi. Suomessa koko jää 6–10 metriin. Täysikasvuisena puu on lähes yhtä leveä kuin korkea. Saarnenlehtiä muistuttavat lehdet ovat parhaimmillaan 40 cm pitkät ja jakautuvat lukuisiin lehdyköihin.
Kasvi kukkii toukokuusta heinäkuuhun. Vihreistä kukinnoista kehittyy 20–40 cm pitkät, riippuvat, vaaleanvihreät hedelmänorkot. Hedelmänorkoissa on useita pieniä, siipipalteisia pähkinöitä, jotka ovat syötäviä mutta tuskin männynsiementä suurempia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Luonnossa japaninsiipipähkinä kasvaa kosteilla joenrannoilla ja vuoristopurojen varsilla Kiinan Laoshanin piirikunnassa. Se viihtyy ravinteikkaassa, kosteassa ja syvämultaisessa maassa aurinkoisilla ja puolivarjoisilla kasvupaikoilla.
Veitjärvi (Kouvola, Rasi)
Veitjärvi on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Rasilla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,9 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 76 metriä mpy.
Kadonneen jäljillä
thumb|260px|Sarjan tunnus vuosina 2009–2014 Kadonneen jäljillä on suomalainen tositelevisiosarja, jota esitettiin MTV3-kanavalla neljä tuotantokautta vuosina 2009–2014. Ohjelmaa on syksystä 2016 alkaen esitetty Nelosella kolmen tuotantokauden verran. Sarja perustuu alankomaalaiseen formaattiin Spoorloos, joka on saavuttanut suuren suosion maailmalla. Ohjelmassa autetaan etsimään maailmalle kadonnutta henkilöä, jonka ohjelmaan osallistunut haluaa löytää.
Eric Vale
Eric Vale (oik. Eric Christopher Johnson, s. 28. huhtikuuta 1974 Grand Prairie, Texas) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja käsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten englanniksi dubatun Dragon Ball Z:n elokuvista ja videopeleistä Trunksin ääniroolista. Hänet tunnetaan myös Sanjin ääniroolista One Piecessa FUNimationin dubbaamana.
Kadonneen jäljillä
MTV3 esitti 9. marraskuuta 2010 alkaen sarjan yhdysvaltalaista versiota nimellä Kadonneen jäljillä USA.
Sarjan tunnuskappale ja muu musiikki olivat neljällä ensimmäisellä tuotantokaudella Ville Pusan ja Kalle Torniaisen käsialaa.
Esittäminen
Sarjan toisen tuotantokauden avausjakso esitettiin 31. elokuuta 2010. Sarjan katsojaluvut kasvoivat huomattavasti toisella tuontantokaudella. Finnpanelin mittausten mukaan kauden viides jakso keräsi keskimäärin 813 000 katsojaa, mikä teki ohjelmasta yhden MTV3:n suosituimmista. Toinen tuotantokausi palkittiin Kultaisella Venlalla vuoden 2010 parhaana realityohjelmana.
18. tammikuuta 2011 esitettiin erikoisjakso "Miten tarina jatkui?", jossa nähtiin ensimmäiseltä ja toiselta tuotantokaudelta kadonneita ihmisiä etsineitä henkilöitä. Ohjelmassa nähtiin, miten heidän elämänsä on muuttunut ja onko yhteys löytyneisiin läheisiin säilynyt.
Sarjan kolmas tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla keväällä 2012. Kausi sisälsi yhteensä kymmenen jaksoa, joista puolet juonsi Jenni Pääskysaari ja puolet Antero Vartia. Sarjan neljäs tuotantokausi alkoi MTV3-kanavalla 19. maaliskuuta 2014. Kaudella Jenni Pääskysaaren korvasi Eva Kela, joka juonsi puolet jaksoista ja puolet Antero Vartia.