cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maksamaa
Historia
Maksamaalla on sijainnut Tottesundin kartano, jonka kuningatar Kristiina lahjoitti sotamarsalkka Claes Tottille vuonna 1652. Tottin suvulle kuului useita muitakin kartanoita, mm. Sjundbyn kartano Siuntiossa, Mustion kartano Karjaalla ja Kytäjän kartano Hyvinkäällä. Tott-suvun sammuttua Tottesundin kartanosta muodostettiin vuonna 1734 valtion virkatalo, mistä lähtien sillä oli useita vuokraajia. Kartanossa vihittiin vuonna 1892 avioliittoon Aino Järnefelt ja Jean Sibelius. Vuonna 1947 kartanon maat myytiin asutustarkoituksiin, ja tällöin Maksamaan kunta osti vuonna 1800 rakennetun päärakennuksen, joka kunnostettiin kunnan- ja terveystaloksi.
Maksamaan kunnassa oli sen lakkautusvuonna 1 035 asukasta, ja sen pinta-ala oli 772,06 km², josta vain 151,71 km² oli maata. Kunta oli viimeisinä vuosinaan (vuodesta 2003 alkaen) kaksikielinen, ja enemmistönä hieman vajaat 90 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja noin 10 prosenttia suomea.
Kylät
Brudsund, Djupsund, Kärklax, Kvimo, Maksamaan kirkonkylä (Maxmo Kyrkoby), Särkimo, Tottesund, Västerö, Ölis ja Österö.
Polystraatti fossiili
Polystraatti fossiili on fossiloitunut kasvi, eläin tai muu yhtenäiseksi tunnistetun biologisen kokonaisuuden kuten ruohokentän fossiili, jonka sijainti maaperässä ylittää eri geologisille aikakausille ajoitettujen maakerrostumien välisen rajapinnan tai useampia rajapintoja. Erikoisesta stratigraafisesta sijainnistaan johtuen tällaista fossiilia ei pystytä ajoittamaan sijaintinsa perusteella yksiselitteisesti.
Yleisimpiä polystraatteja fossiileja on pystyasentoon fossiloitunut puunrunko, mutta polystraattisuutta on todettu muunkinlaisissa fossiileissa.
Looper
Looper on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Elokuvan pääosissa ovat Joseph Gordon-Levitt, Bruce Willis, Emily Blunt, Paul Dano, Qing Xu, Noah Segan, Jeff Daniels, Piper Perabo ja Garret Dillahunt. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Rian Johnson. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 28. syyskuuta ja Suomessa 2. marraskuuta 2012.
Juoni
Aikamatkustus on keksitty vuoteen 2074 mennessä ja kielletty välittömästi. Rikollisjärjestöt kuitenkin käyttävät sitä lähettääkseen menneisyyteen ihmisiä, joiden halutaan kuolevan. Menneisyydessä uhreja odottavat niin kutsutut looppaajat, jotka tappavat ja hävittävät ruumiit saaden palkkioksi uhreihin kiinnitettyjä hopeaharkkoja. Elokuva keskittyy looppaaja Joeen, jonka vanhempi versio itsestään ilmestyy tulevaisuudesta hänen eteensä vuonna 2044.
Abysmal Torment
Abysmal Torment on maltalainen brutal death metal/grindcore -yhtye. Se perustettiin loppuvuodesta 2000 nimellä Molested. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa, Incised Wound Suiciden maaliskuussa 2005.
6. helmikuuta 2014 yhtye allekirjoitti sopimuksen Willowtip Recordsin kanssa, jonka alla on julkaistu kaksi täyspitkää albumia, Cultivate the Apostate vuonna 2014, ja The Misanthrope vuonna 2018.
Darwin (ESA)
Avaruuslento koostuu seitsemästä muodostelmassa lentävästä avaruusaluksesta, joista kuudessa on 1,5 metrin teleskooppi ja yksi kerää kuuden teleskoopin keräämän valon. Koko järjestelmä toimii interferometrisesti (nulling interferometer), jolloin havainto tähdestä ei enää peitä sitä kiertäviä planeettoja. Planeettoja havaitessaan laitteisto pystyy analysoimaan niiden kaasukehää, josta voi tehdä päätelmiä elämästä planeetalla. Nimensä lento on saanut on brittiläisen biologin, Charles Darwinin, mukaan.
NASAlla on suunnitelmissa TPF eli Terrestrial Planet Finder -avaruuslento, joka on samanlainen kuin ESAn Darwin. Hankkeiden arvellaan yhdistyvän.
Kaarlo Haapanen
Kaarlo Haapanen (26. tammikuuta 1918 Pietarsaari – 1. lokakuuta 1999 Ylöjärvi ) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija.
Haapanen toimi Lapin Kansan päätoimittajana ja Yleisradion Lapin kirjeenvaihtajana.
Nona Gaprindašvili
thumb|Nona Gaprindašvili, [[1982]] Nona Terentis asuli Gaprindašvili (s. 3. toukokuuta 1941) on georgialainen shakin suurmestari. Hän syntyi Zugdidissa ja oli kuudentena shakin naisten maailmanmestarina vuosina 1962–1978. Gaprindašvili sai ensimmäisenä naisena suurmestarin arvonimen 1978.
Georgian itsenäistyttyä hän johti vuoteen 1996 asti maan olympiakomiteaa.
Gaprindašvili johtaa Georgian presidentti Mikheil Saakašvilia vastustavaa, oligarkki Badri Patarkatsišvilin rahoittamaa Yhdistynyttä demokraattista puoluetta.
Lucien Nonguet
Lucien Nonguet (10. toukokuuta 1869 Poitiers – 22. kesäkuuta 1955 Fay-aux-Loges) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Pariisin teattereissa työskennellyt Nonguet siirtyi vuonna 1901 Pathé Frèresille, jossa hän toimi Ferdinand Zeccan apulaisena muun muassa Raamattu-elokuvassa La vie et la passion de Jésus Christ (1905). Nonguet ohjasi yksin etupäässä rekonstruoituja ”uutiselokuvia” (actualités) sekä historiallisia näytelmiä, joista merkittävimpiä ovat Épopée Napoléonéenne (1903) ja La révolution en Russie (1905). Hän teki myös komediaelokuvia varsinkin Max Linderin kanssa. Työskenneltyään välillä myös Éclairille Nonguet päätti elokuvauransa vuonna 1920.
Giuseppe Sabbatini
Giuseppe Sabbatini (s. 11. toukokuuta 1957 Rooma) on italialainen lyyrinen tenori ja oopperalaulaja. Hän on voittanut useita laulukilpailuja ja tehnyt useita levytyksiä.
Laulettuja rooleja
Sabbatini on laulanut johtavan tenorin roolin seuraavissa oopperoissa:
Eric Maskin
Eric Stark Maskin (s. 12. joulukuuta 1950 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taloustieteen tutkija ja professori Princetonissa sijaitsevassa Institute for Advanced Study tutkimuslaitoksessa. Lisäksi hän toimii vierailevana luennoijana Harvardin yliopistossa. Vuonna 2007 Eric Maskin palkittiin taloustieteen Nobelin palkinnolla mekanismin suunnitteluun liittyvästä tutkimustyöstään yhdessä Leonid Hurwiczin ja Roger Myersonin kanssa.
Siilinjärven kirkonkylä
Siilinjärven kirkonkylä on Siilinjärven kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Siilinjärven luoteispään, Siilinlahden pohjukan läheisyydessä. Kirkonkylän keskustan länsipuolella kulkee moottoritie, joka on osa Valtatietä 5.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan Siilinjärven kirkonkylän taajaman pinta-ala oli 23,18 neliökilometriä, ja väkiluku oli 11 387 vuoden 2019 lopussa.
vasen|pienoiskuva|Siilinjärven toria. Kirkonkylän ytimessä sijaitsee Siilinjärven suurin julkisten ja kaupallisten palvelujen keskittymä. Keskustassa sijaitsee muun muassa Siilinjärven tori, Siilinjärven pääkirjasto, Siilinjärven rautatieasema ja Siilinjärven linja-autoasema sekä kylpylä Fontanella. Keskustassa sijaitsee myös useita ravintoloita ja kahviloita. Keskustassa sijaitsee myös paikallislehti Uutis-Jousen toimitus.
Siilinjärven kirkonkylän keskustan pääkatuja ovat Toritie, Asematie ja Kasurilantie. Pohjoispuolella keskustaa rajaa Kantatie 75.
Kirkonkylän osa-alueita ovat Keskuskortteli ja Asemanseutu. Keskustan pohjoispuolella ovat Kirkonmäen ja Räisälän asuinalueet. Koillispuolella sijaitsee Ahmon, itäpuolella Siilinpään ja kaakossa Viinamäen asuinalueet. Lounaassa ja lännessä keskustaa ympäröi Tarinaharjun ja Patakukkulan luontoalue.
Kaupallisia palveluja
Siilinjärven keskustan palveluita ovat muun muassa K-Supermarket, Tokmanni, K-Rauta, S-market, Lidl, R-kioski, Kotipizza, Alko, Intersport, Halpa-halli, Rolls ja Kirjakauppa Info. Keskustassa sijaitsee myös esimerkiksi useita pankkeja, kuntosaleja, kahviloita ja pizzerioita sekä Siilinjärven Apteekki.
pienoiskuva|center|700px|Siilinjärven kirkonkylän ja kunnan keskustaa kuvattuna [[Patakukkulalta. Taustalla näkyy Yaran kaivos- ja tuotantoalue.]]
Yleisön pyynnöstä
Yleisön pyynnöstä on suomalaisen Problems? -yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1981.
Yves Bonnefoy
Yves Bonnefoy (24. kesäkuuta 1923 Tours, Indre-et-Loire – 1. heinäkuuta 2016 Pariisi ) oli ranskalainen runoilija, kriitikko ja esseisti. Hän oli maailmansotien jälkeisen ranskalaisen kirjallisuuden tunnetuimpia runoilijoita.
Bonnefoy opiskeli matematiikkaa ja filosofiaa Poitiers’n ja Pariisin yliopistoissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän matkusti Euroopassa ja Yhdysvalloissa opiskelemassa taidehistoriaa. Vuonna 1967 hän oli mukana perustamassa L'éphemère-taidelehteä. Bonnefoy opetti vierailevana professorina muun muassa Genevessä ja Nizzassa sekä muissa Euroopan ja Yhdysvaltain yliopistoissa.
Bonnefoy julkaisi omien kokoelmiensa ohella käännöskirjallisuutta sekä kirjallisuutta taiteesta ja taidehistoriasta aiheinaan muun muassa Joan Miró ja Alberto Giacometti. Hänen runonsa ovat saaneet vaikutteita surrealismista, ja ne ovat usein vaikeaselkoisia. Suomeksi Bonnefoylta on käännetty eri kokoelmista valikoitu Douve puhuu (WSOY, 2002).
Bonnefoylle myönnettiin Goncourt-palkinto kokoelmasta Ce qui fut sans lumière, vuonna 1995 Prix mondial Cino Del Duca ja vuonna 2007 Franz Kafka -palkinto.
Suomennettu tuotanto
Tyyni Tuulion suomentamia runoja on julkaistu antologioissa Sanat että tietäisimme (toim. Mirja Bolgár, 1975) ja Tuhat laulujen vuotta (WSOY 1974, 2004).
Wizball
Wizball on Sensible Softwaren kehittämä ja Ocean Softwaren julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna Commodore 64:lle ja seuraavina vuosina Amigalle, Amstrad CPC:lle, Atari ST:lle, DOS:lle, Thomson TO:lle ja ZX Spectrumille.
Vastaanotto
Pelin Commodore 64 -versio on saanut Zzap!64 -lehden arvostelussa arvosanaksi 96%.
Pelin Amiga-versio on saanut CU Amiga-64 -lehden arvostelussa arvosanaksi 92%.
Georgian nimi
Nimi Georgia on Kaukasiassa sijaitsevasta valtiosta käytetty eksonyymi. Maan georgiankielinen nimi on Sakartvelo. Eksonyymille on annettu erilaisia etymologioita: sen on sanottu olevan peräisin kreikan kielen sanasta γεωργός (”maanviljelijä”), Pyhän Yrjön nimestä tai todennäköisemmin nimistä, joita muinaiset persialaiset käyttivät georgialaisista. Georgiankielinen nimi on johdettu Kartlin alueelta, joka on Georgian ydinalue ja joka tunnettiin antiikin ja Bysantin lähteissä nimellä Iberia. Georgialaiset heimot yhdistyivät varhaiskeskiajalla kulttuurillisesti ja poliittisesti Kartlin ympärille.
Alkuperä
Georgian kielellä maata kutsutaan nimellä Sakartvelo (საქართველო). Sana koostuu kahdesta osasta. Sen juuri kartvel-i (yks., ქართველ-ი) viittasi alun perin Georgian ydinalueen Kartlin asukkaaseen. 800-luvun alkuun mennessä sanan ”Kartli” merkitys laajeni käsittämään muut keskiajan Georgian alueet, joita sitoivat yhteen uskonto, kulttuuri ja kieli. Georgian kielen sirkumfiksi sa-X-o on tavallinen maantieteellisestä alueesta käytetty rakenne, joka tarkoittaa ”X:n asuttamaa aluetta”, kun X on etnonyymi.
Nimi ”Kartli” esiintyy ensimmäisen kerran kirjoitettuna 400-luvun tekstissä Tsamebaj tsmidisa Šušanikisi dedoplisaj, joka on vanhin säilynyt georgiankielinen teos. Keskiaikaisen kronikan Kartlis tskhovreba mukaan Kartli on saanut nimensä georgialaisten myyttiseltä kantaisältä Kartlosilta, joka rakensi kaupungin Mtkvarin varrelle; sitä kutsuttiin nimellä Kartli (luultavasti myöhempi Armazi), ja nimi yleistyi myöhemmin tarkoittamaan koko Kartlosin ja hänen jälkeläistensä hallitsemaa maata. Kartlos vaikuttaa olevan keskiajan keksintö, ja teoria hänestä Kartlin perustajana ei ole vakuuttava. Keskiaikainen kronikoitsija käyttää hänen nimestään luonteenomaisesti muotoa, jossa on kreikan nominatiivisuffiksi –ος (os), ja yrittää siten Georgia State Universityn Stephen Rappin mukaan "tuoda kertomukseen mielikuvan antiikista".
Professori Giorgi Melikišvili on liittänyt Kartli-nimen sanaan karta, jota käytetään mingrelin kielessä (georgian lähisukulaiskieli) ja joissakin länsigeorgialaisissa murteissa. Se tarkoittaa ”karja-aitausta” tai ”aidattua paikkaa”. Juuri kar esiintyy lukuisissa paikannimissä ympäri Georgiaa, ja Melikišvilin näkemyksen mukaan sen merkitys on samanlainen kuin vastaavalla indoeurooppalaisella kantasanalla; vertaa germaaninen gardaz (”aidattu alue”, ”piha”), liettuan gardas (”aidattu paikka”, ”aita”, ”karja-aitaus”), muinaiskirkkoslaavin gradu (”puutarha”, myös ”kaupunki”) ja heetin gurtas (”linnoitus”). Nimeä on yritetty liittää myös antiikin lähteiden khaldoi- ja gorduene-kansojen nimiin.
Kehitys
Muisto ja unelma yhdistyneestä Georgiasta – Sakartvelo – jatkoi elämistään vielä 1400-luvun poliittisen katastrofin jälkeen, kun Georgian kuningaskunta hajosi kolmeksi erilliseksi kuningaskunnaksi, Kartliksi, Kakhetiksi ja Imeretiksi, ja viideksi ruhtinaskunnaksi, jotka olivat Samtskhe, Samegrelo, Guria, Svanetia ja Abhasia. Niinpä myöhemmät Kartlin kuninkaat eivät luopuneet koko Georgiaa hallinneiden monarkkien arvonimistä, sillä he pitivät itseään aiempien kuninkaiden laillisina seuraajina. Ajatus yhtenäisestä Georgiasta hallitsi myös 1700-luvun alussa eläneen Bagrationi-hallitsijasuvun jäsenen prinssi Vakhuštin historiankirjoitusta. Hänen teoksellaan Aghtsera sameposa Sakartvelosa (, ”Georgian kuningaskunnan kuvaus”) oli huomattava vaikutus myöhempään käsitykseen Sakartvelo-nimen merkityksestä. Vaikka Georgia oli Vakhuštin elinaikana jakautunut useisiin toisiaan vastaan kamppaileviin kuningas- ja ruhtinaskuntiin, hän piti näiden valtiomuodostelmien menneisyyttä ja nykytilaa yhden kansakunnan historian osasina. Sen jälkeen kun Kartlin ja Kakhetin kuningaskunnat jälleenyhdistyivät vuonna 1762, nimestä Sakartvelo tuli uudesta itägeorgialaisesta valtiosta käytetty virallinen synonyymi, mutta se alkoi jälleen tarkoittaa koko Georgiaa myöhemmin Venäjän keisarikunnan valtakaudella 1800-luvulla. 26. toukokuuta 1918 maa itsenäistyi ja sen nimeksi otettiin Sakartvelos demokratiuli respublika eli Georgian demokraattinen tasavalta. Siitä tuli Sakartvelos sabtšota sotsialisturi respublika, Georgian sosialistinen neuvostotasavalta, 25. helmikuuta 1921 ja Sakartvelos respublika, Georgian tasavalta, 14. marraskuuta 1990. Vuoden 1995 perustuslain mukaan valtion virallinen nimi on Sakartvelo, jonka suomenkielinen vastine on yksinkertaisesti ”Georgia”.
Länsieurooppalainen nimi
Eurooppalainen nimi ”Georgia” on luultavasti peräisin sanoista gurğ tai ğurğ, joita persialaiset ja arabit käyttiivät georgialaisista. Länsieurooppalaiset ristiretkeilijät ja pyhiinvaeltajat kohtasivat nimen Pyhällä maalla ja kirjoittivat sen muotoon Georgia (myös Jorgania, Giorginia ja niin edelleen). He katsoivat maan saaneen nimensä Pyhältä Yrjöltä, joka oli georgialaisten keskuudessa suosittu. Tätä selitystä kannattivat muiden muassa Jacques de Vitry ja Franz Ferdinand von Troilo. Toisen teorian mukaan ”Georgia”-nimen merkitys liittyi kreikan ja latinan juuriin γεωργός (”maanviljelijä”) ja georgicus (”maataloudellinen”). Sen popularisoijiin lukeutui esimerkiksi Jean Chardin. Tämän selityksen kannattajat viittasivat joskus antiikin lähteisiin, kuten Pliniukseen ja Pomponius Melaan. Heidän mainitsemansa ”georgi”-kansat (Plinius, IV.26, VI.14; Mela, De Sita Orb. i.2, &50; ii.1, & 44, 102.) olivat kuitenkin yksinkertaisesti maata viljeleviä heimoja, jotka piti erottaa vaeltavista ja eläimiä paimentavista naapureistaan Pantikapaion-joen toisella puolella (Tauricassa eli Krimillä).
1800-luvulla tutkijat kyseenalaistivat eurooppalaiset kansanetymologiat. Marie-Félicité Brosset kannatti teoriaa, jonka mukaan Georgia oli saanut nimensä Mtkvari-joelta reittiä Kuros-Cyrus-Kura-Djurzan. Todellisuudessa vaikuttaa siltä, että ”Georgia” on lainattu eurooppalaisiin kieliin 1000- tai 1100-luvulla syyrian sanasta gurz-ān/gurz-iyān ja arabian sanasta ĵurĵan/ĵurzan, jotka ovat vuorostaan peräisin persian termistä gurğ/gurğān. Muinais- ja keskipersiassa sana esiintyi muodossa vrkān/waručān, eikä sen alkuperää varmasti tunneta, mutta se muistuttaa Kaspianmeren itäpuolen paikannimeä Gorgan, joka on peräisin keskipersian sanasta varkâna eli ”susien maa”. Sen etymologia saattaa olla sama kuin muinaisarmenian Georgiaan viittaavalla sanalla Virk' (Վիրք) ja se saattaa olla lähde kreikkalais-roomalaiselle nimelle Iberi (Ἴβηρες). Antiikin kirjailijat käyttivät nimeä myös Iberian niemimaalla asuvista ibereistä.
Venäläinen nimi
Venäläinen eksonyymi Gruzija (Грузия) on myös persialais-arabialaista alkuperää. Se esiintyy ensimmäisen kerran Ignati Smolnjaninin matkapäiväkirjoissa muodossa gurzi (гурзи) vuonna 1389 ja Afanasi Nikitinillä muodossa gurzynskaja zemlja (Гурзыньская земля, ”Gurzinin maa” vuosina 1466–1472. Nimi on lainattu venäjästä useisiin slaavilaisiin kieliin, kuten tšekkiin (Gruzie), puolaan (Gruzja) ja serbiaan (Грузија), unkariin (Grúzia) ja baltian maiden kieliin . Myös japaninkielinen nimi Gurujia ja vietnamin Gruzia on lainattu venäjästä.
Venäläinen nimi otettiin hepreaan muodossa גרוזיה (Gruzija). Sitä käytettiin yhdessä nimien גיאורגיה (Georgia) ja גורג'יה (Gurdžia) kanssa. Gruzija kuitenkin yleistyi 1970-luvulla, luultavasti siksi, että Israeliin muutti valtavasti kaksikielisiä georgiaa ja venäjää puhuvia juutalaisia. Elokuussa 2005 Georgian Israelin-suurlähettiläs Laša Žvania pyysi heprean puhujia palaamaan nimeen Georgia ja hylkäämään nimen Gruzija.
Suomen kielessä
Samuel Rinta-Nikkolan 1800-luvun alussa kääntämässä Daniel Djurbergin teoksessa Geografia alkavillen Georgia luetaan Persian osaksi ja sitä kutsutaan nimellä ”Gurdschistan”:
Kirja kertoo lisäksi, että ”Grusinian” pääkaupunki on Tiflis, eli Tbilisi. Ilmeisesti nimi viittaa Kartliin. Ensimmäisessä suomenkielisessä tietosanakirjassa eli Isossa mustassa tietosanakirjassa, jonka julkaisu aloitettiin vuonna 1909, maata kutsutaan nimellä ”Georgia”. Siitä kerrotaan seuraava:
Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen vuonna 2000 antaman maiden nimiä koskevan suosituksen mukaan valtion ensisijainen nimi on ”Georgia”, mutta käytössä on myös nimi ”Gruusia”. Kansalaisuuden nimitys on ”georgialainen, gruusialainen”.
Porsche Supercup Yhdysvaltain Grand Prix 2006
Porsche Supercup Yhdysvaltain Grand Prix 2006 oli Porsche Supercup -kauden 2006 seitsemäs osakilpailu, joka ajettiin 1.–2. heinäkuuta Indianapolis Motor Speedwayn moottoriradalla Yhdysvalloissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Yhdysvaltain GP:n ohessa.
Union Square Ventures
Union Square Ventures on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana varhaisen vaiheen yrityksille.
Osakkaat
Union Square Venturesilla on kolme partneria: Fred Wilson, Brad Burnham ja Albert Wenger.
Yritys on tunnettu erityisesti Fred Wilsonin pitämästä suositusta blogista, joka on saavuttanut alalla mielipidevaikuttajan aseman. Sillä on myös keskeinen asema uusien sijoituskohteiden löytämisessä.
Riekertin komissio
Riekertin komissio nimitettiin Etelä-Afrikassa vuonna 1970 selvittämään mustien eteläafrikkalaisten työolosuhteita. Komissio sai nimensä sen puheenjohtajasta ja ainoasta jäsenestä tohtori P. Riekertistä, joka oli maan entisen pääministerin John Vorsterin entinen talousneuvonantaja.
Komission loppuraportti vuodelta 1979 suositteli, että niille mustille, jotka jo asuivat maan kaupungeissa annettaisiin asetettaisiin työnhaussa etusijalle ja siten luotaisiin maahan musta keskiluokka. Bantustaneissa ja maaseuduilla asuvien mustien muuttamista kaupunkeihin tuli puolestaan estää tiukemmilla passilakien valvomisella.
Komission suositteli myös, että passilakeja rikkovien mustien sijaan hallituksen tulisi rangaista laittomia muuttajia palkanneita työnantajia ja vuokraisäntiä, jotka palkkasivat tai majoittivat ilman laillisia asiakirjoja kaupunkeihin saapuneita mustia. Riekertin komission suositukset toteutettiin vain osittain.
Oleg Ivanov (jalkapalloilija, 1986)
Ivanov aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006 kotimaassaan FC Kuban Krasnodarissa, jossa hän pääsi avaukseen 57 kertaa ja teki maaleja yhdeksän. Jo seuraavana vuonna hän liittyi Krylja Sovetoviin, missä hän pleasi 64 ottelua tehden 6 maalia. Vuonna 2011 hän siirtyi pelaamaan FK Rostoviin. Vuodesta 2012 lähtien hän on pelannut Terek Groznyin joukkueessa.
Ivanov valittiin Venäjän kokoonpanoon vuoden 2008 EM-kilpailuihin, mutta ei pelannut otteluakaan. Maajoukkue debyyttinsä Ivanov teki vuonna 2015.
Lasiharmonikka
thumb|Thomas Bloch ja hänen lasiharmonikkansa.
Ainot
Ainot tarkoittaa seuraavia:
Lasiharmonikka
Lasiharmonikka (italian sanasta armonia, ) on soitin, jossa on pyöreitä lasisia renkaan muotoisia osia. Ääni syntyy, kun kellomaiset renkaat pyörivät ja niitä sivellään märillä sormilla. Lasiharmonikan ääni on hento. Ääni on dokumentoitu renessanssiajalla: Galileo huomioi ilmiön kuten myös Athanasius Kircher.
Lasiharmonikan ääni
Lasiharmonikan hauras äänenlaatu johtuu ihmisen tavasta aistia äänialaa. Yli 4000 hertsin taajuuksilla äänilähteen suunnan aistiminen perustuu vasemman ja oikean korvan kuulemien äänien voimakkuuseroon. Alle 1000 hertsin taajuuksilla taas suunta-aistimus syntyy oikean ja vasemman korvan kuulemien vaihe-eroperusteella. Lasiharmonikan ääni sijoittuu pääosin 1000–4000 Hz taajuusalueelle. Aivot eivät ole täysin varmoja äänilähteen sijainnista eikä siitä, millainen äänilähde äänen on synnyttänyt.
Teoksia
Muun muassa Mozart, Hasse, Carl Philipp Emanuel Bach, Beethoven, Donizetti ja Richard Strauss ovat luoneet teoksia lasiharmonikalle. Uudempaa musiikkia sille ovat säveltäneet esimerkiksi Jan Erik Mikalsen, Regis Campo, Etienne Rolin, Philippe Sarde, Damon Albarn, Tom Waits, Michel Redolfi, Cyril Morin, Stefano Giannotti, Guillaume Connesson...
Eurooppalaiset monarkit nauttivat lasiharmonikkamusiikista ja jopa Marie Antoinette on ottanut lasiharmonikkatunteja Marianne Daviesin lapsena. Yksi tunnetuimmista lasiharmonikkakappaleista on Tšaikovskin baletin Pähkinänsärkijä kappale "Makeishaltijattaren tanssi". Ensimmäiset nuotit oli kirjoitettu lasiharmonikalle, mutta hän muutti ne vastikään keksitylle celestalle ennen ensi-iltaa vuonna 1892. Säveltäjä Camille Saint-Saëns käytti tätä soitinta orkesterisarjansa Eläinten karnevaali osissa 7 (Aquarium) ja 14 (Finale).
Sesleria autumnalis
Sesleria autumnalis on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, lupikoiden (Sesleria) sukuun kuuluva kasvilaji, jota kasvatetaan myös koristeheinänä. Lajia kasvaa alkuperäisenä Euroopan nummilla.
Sesleria autumnalis on kasvutavaltaan mätästävä heinälaji, joka kasvaa tyypillisesti noin 20–30 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat noin 0,5 cm leveitä ja väriltään kellanvihreitä. Kukintoja muodostavat varret kasvavat kesän aikana mättäiden yläpuolelle, noin 45 cm korkeiksi. Kukinnot ovat tiiviin tähkämäisiä ja yleisväritykseltään hopeanvalkoisia. Lajin kukinta on parhaimmillaan syksyllä.
Termiini
Termiini on johdannaissopimus, jossa ostaja ja myyjä sitoutuvat tekemään kaupan jollakin kohde-etuudella tiettynä hetkenä tulevaisuudessa tiettyyn hintaan. Kohde-etuutena voi olla esimerkiksi jokin osake, raaka-aine tai valuutta.
Termiinin ehdot
Termiinin osapuolet voivat vapaasti keskenään päättää termiinin ehdoista. Julkisen kaupankäynnin kohteena olevien termiinien – joita kutsutaan futuureiksi – ehdot on kuitenkin standardoitu. Lisäksi termiinin ehdoissa on aina sovittava
Termiini voidaan sopia toteutettavaksi joko fyysisenä toteutuksena tai rahatoteutuksena. Fyysisessä toteutuksessa osapuolet tekevät toteutusajankohtana konkreettisen kaupan, jossa termiinin myyjä toimittaa termiinin ostajalle kohde-etuuden ja ostaja puolestaan maksaa tästä myyjälle termiinihinnan verran. Tällöin toimitusehdoissa yksilöidään muun muassa se, missä toimitus tapahtuu. Rahatoteutuksessa kauppaa ei toteuteta, vaan toteutusajankohtana tappiolle jäänyt osapuoli maksaa voitolle jääneelle osapuolelle termiinin arvon verran rahaa.
Aurora Borealis (jäänmurtaja)
Aurora Borealis on Euroopan unionin yhteishanke, jonka tavoitteena on rakentaa kehittynyt jäänmurtaja, joka toimisi myös monikäyttöisenä tutkimusaluksena ja porauslauttana. Aluksen rakentamisen on suunniteltu alkavan vuonna 2012, tosin aluksen kustannukset ovat myöhemmin nousseet arvioitua suuremmiksi, jonka vuoksi sen tilalle on jouduttu suunnittelemaan halvempaa versiota.
Termiini
Termiinin arvo
Termiinin toteutushinta valitaan siten, että termiinisopimuksen syntyhetkellä termiinin arvo on nolla; tämän vuoksi sopimusta solmittaessa kumpikaan osapuoli ei maksa toiselle termiinistä mitään. Termiinin arvo riippuu kohde-etuuden spot-hinnasta. Toteutusajankohtana termiinin arvo on kohde-etuuden spot-hinnan ja termiinin toteutushinnan erotus. Jos termiinin arvo on positiivinen, jää termiinin ostaja (jolla tässä tapauksessa sanotaan olevan pitkä positio kohde-etuudessa) voitolle, sillä hän saa ostaa toteutushinnalla kohde-etuutta, jonka spot-hinta on korkeampi. Jos taas termiinin arvo on negatiivinen, jää termiinin myyjä (jolla sanotaan olevan lyhyt positio kohde-etuudessa) voitolle.
Esimerkki
Osapuoli A ja osapuoli B tekevät keskenään 30.6. termiinisopimuksen, jonka mukaan osapuoli A toimittaa B:lle 30.9. kymmenen tonnia guinealaista robusta-kahvia, josta osapuoli B maksaa osapuoli A:lle 1 540 Yhdysvaltain dollaria tonnilta. Termiinin toteutus tapahtuu fyysisenä toimituksena, ja kahvierä luovutetaan ostajalle rotterdamilaisessa varastossa. Osapuoli A:lla on nyt lyhyt ja osapuoli B:llä pitkä positio kahvin hinnassa.
Kun termiinin toteutushetki koittaa, on kahvin spot-hinta 1 680 Yhdysvaltain dollaria tonnilta. Osapuoli B pystyy termiinin ehtojen mukaisesti ostamaan 10 tonnia kahvia hinnalla, joka on 140 Yhdysvaltain dollaria halvempi kuin spot-hinta tonnilta, joten osapuoli B tekee termiinistä voittoa yhteensä 1 400 Yhdysvaltain dollaria. Jos osapuolet olisivat sopineet termiinin toteutuksen tapahtuvan rahatoimituksena, olisi osapuoli A maksanut osapuoli B:lle vain 1 400 Yhdysvaltain dollaria.
Virantajärvi
thumb|250px|right Virantajärvi eli Virandozero on maaseututaajama Karjalan tasavallan Belomorskin piirin itäosassa Venäjällä. Se sijaitsee 98 kilometriä Belomorskista kaakkoon, Belomorskista Vologdan–Onegan radalle johtavan radan varrella. Vuonna 1996 Virantajärvellä oli 1 080 asukasta. Taajaman itäpuolella on Virantajärven rautatieasema, joka on tärkeä puutavaran lastauspaikka.
Vuonna 1941 perustettu taajama on kehittynyt rautatieaseman ympärille. Nykyään se kuuluu Suman kuntaan.
Virantajärven entinen taajama-alue rajoittui pohjoisessa Vienanmeren Äänislahteen, idässä Njuhtšan kylähallintoalueeseen sekä lännessä Hvoinyin kylähallintoalueeseen ja Suman taajama-alueeseen. Alkuperäinen Virantajärven kylä sijaitsee 16 kilometriä taajamasta lounaaseen, mutta se on nykyisin asumaton, kuten myös taajaman pohjoispuolella sijaitseva Ruigan kylä.
Alue kuului aikoinaan Kuolisman kuntaan, joka lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Belomorskin piiriin.
Lähteet
64.01667°N, 36.00833°W
1483 Hakoila
Hakoilan likimääräinen läpimitta on 21 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,72 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4,5 vuotta.
Ritva Arvelo
Ritva Helinä Arvelo (11. maaliskuuta 1921 Helsinki – 26. lokakuuta 2013 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä, elokuva- ja teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja sekä nykytanssin uranuurtajia.
Elämä ja ura
Arvelo osallistui Suomen teatterikoulun ensimmäiselle kurssille vuonna 1943 ja valmistui myös romaanisen filologian maisteriksi Helsingin yliopistosta. 1940-luvulla hän toimi tanssijana Maggie Gripenbergin kansainvälisiä palkintoja saaneessa valioryhmässä ja työskenteli helsinkiläisten muotisalonkien mannekiinina.
Arvelo näytteli Kansallisteatterissa sekä teki useita ansiokkaita rooleja elokuvissa, kuten Radio tekee murron (1951) ja sen jatko-osassa Radio tulee hulluksi (1952) sekä Suopursu kukkii (1947), Kilroy sen teki (1948), Kultamitalivaimo (1947) ja Kesäkapina (1970). Hän toimi myös ohjaajana Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa ja Intimiteatterissa, oli perustamassa yhdessä Raija Riikkalan kanssa 1961 Praesens-tanssiryhmää ja toimi sen johdossa. Vuonna 1968 Arvelo julkaisi pamfletin Teatterimme umpihaude (Kansankulttuuri 1968). Hänen ohjaustöitään Kansanteatterissa olivat moderni eurooppalainen draama sekä suomennetut versiot amerikkalaisesta musikaalista. Lisäksi hän suomensi ranskalaisia näytelmiä.
1980-luvulla Arvelo jatkoi näyttelemistä muun muassa Anssi Mänttärin elokuvissa Rakkauselokuva (1984) ja Näkemiin, hyvästi (1986). Hänellä oli myös pieni rooli Lauri Törhösen elokuvassa Palava enkeli (1984). Henkilökohtaisista syistä hän vetäytyi viihdealalta ja julkisuudesta kokonaan 1980-luvun puolivälissä.
Neljäs naiselokuvaohjaaja
Vuonna 1961 Arvelo ohjasi Maria Jotuniin samannimiseen näytelmään perustuvan elokuvan Kultainen vasikka ja oli näin neljäs Suomen elokuvahistorian naiselokuvaohjaaja. Edelliset olivat olleet Glory Leppänen (Onnenpotku, 1936), Ansa Ikonen (Nainen on valttia, 1944) ja Kyllikki Forssell (Kolmiapila, 1953). Kullakin ohjaajalla, kuten Arvelollakin, elokuva jäi heidän ainoaksi ohjauksekseen. Kultainen vasikka on hyvin aikaa kestänyt tragikoominen tarina keinottelusta ja rahanhimosta. Tapahtumat sijoittuvat ensimmäisen maailmansodan aikaiseen Suomeen.
Käsikirjoittaja
Arvelo toimi myös käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa Syntipukki (1957) ja Kuriton sukupolvi (1957), jossa hän vastasi elokuvan dialogista. Hän käsikirjoitti myös ohjaamansa Kultainen vasikka -elokuvan. Matti Kassilan muistelmateoksen Mustaa ja valkoista mukaan hän kirjoitti 1940-luvun lopulla Arvelon kanssa yhdessä Heppu-nimisen käsikirjoituksen. Elokuvaa ei kuitenkaan toteutettu.
Yksityiselämä
Arvelo oli naimisissa kahdesti: vuosina 1948–1953 näyttelijä Matti Oraviston ja vuosina 1955–1965 näyttelijä Heikki Savolaisen kanssa. Hänellä oli liitosta Oraviston kanssa lapset Meri (1949–1980) ja Hannu (s. 1951) sekä Savolaisen kanssa Satu (s. 1958). Meri Oravisto näytteli elokuvassa Pilvilinna vuonna 1970 ja Hannu elokuvassa Kesäkapina.
Ritva Arvelon isä oli varatuomari Armas Pietari Arvelo (ent. Achrén, 1886–1966), joka toimi vankeinhoitolaitoksen ylijohtajana vuosina 1920–1945. Äiti Lempi Arvelo oli teatterin ystävä. Arvelo kuoli lokakuussa 2013 Kustaankartanon vanhainkodissa 92-vuotiaana. Arvelo on haudattu Malmin hautausmaalle.
Saaristolaivasto
Saaristolaivasto eli maavoimien laivasto ( tai Arméns flotta) oli Ruotsin 1700-luvulla perustettu, pienistä aluksista koostunut laivasto. Se näytteli ratkaisevaa osaa Kustaan III:n sodassa.
Alkuvaiheet
pienoiskuva|vasen|upright=0.4|Augustin Ehrensvärd Isovihan aikana venäläiset kaleerit olivat saaneet rauhassa tunkeutua Suomen rannikolle, sillä Ruotsin laivasto koostui linjalaivoista, jotka eivät kyenneet liikkumaan saaristossa. Uhan torjumiseksi Ruotsikin hankki kaleereita. Nämä kuitenkin olivat toimintakyvyttömiä hattujen sodassa, joten Venäjä miehitti jälleen Suomen.
Vuonna 1756 kaleerilaivasto erotettiin omaksi laivastokseen, joka sai nimen Saaristolaivasto. Se sai oman lipunkin. Saaristolaivaston tehtävänä oli maavoimien tukeminen. Jostain syystä, ehkä päätehtävän tukemisen johdosta, saaristolaivastossa käytettiin alusta alkaen lähes yksinomaan maavoimien sotilasarvoja, vain komentajat olivat amiraaleja.
Pommerin sodan kokemusten perusteella armeijan ylipäällikkö Augustin Ehrensvärd esitti luopumista kaleereista ja siirtymistä soudettaviin saaristofregatteihin, jotka olisivat ketterämpiä ja tulivoimaisempia.
Alukset
Saaristolaivaston alustyypit olivat:
Kaleerit
Kaleeri oli ikivanha alustyyppi, jonka Pietari Suuri toi Pohjolaan. Se pystyi sekä soutamaan että purjehtimaan. Se oli aluksi saaristolaivaston tärkein alustyyppi. Kaleerilla oli kuitenkin kolme suurta heikkoutta, jotka tekivät siitä epäsuositun:
Syiden seurauksena kaleerien käyttö rajoittui kuljetustehtäviin ennen Kustaan sotaa, jossa ne kuitenkin havaittiin yllättävän hyödyllisiksi ja ne ottivat osaa kaikkiin tärkeimpiin taisteluihin.
Saaristo- eli soutufregatti
pienoiskuva|upright=0.5|Fredrik Henrik af Chapman
pienoiskuva|vasen|Uusimaa luokan saaristofregatti Ingeborg Saaristo- eli soutufregatilla tarkoitetaan Fredrik af Chapmanin Augustin Ehrensvärdin aloitteesta suunnittelemia uusia laivatyyppejä, joilla haluttiin korvata kaleerit. Niiden suunnittelun lähtökohtana olivat Venäjällä Välimeren shebekkien pohjalta rakennetut alukset, jotka kuitenkin todettiin liian suojattomiksi.
Saaristofregatit otettiin käyttöön Pommerin sodan kokemusten seurauksena. Ne olivat liikkuvampia kuin kaleerit. Lisäksi niiden tulivoima oli huomattavasti suurempi, sillä niiden tykit olivat laidoilla kuten linjalaivoissa. Myös miehistö oli pienempi kuin kaleerissa. Ehrensvärd sijoitti saaristofregatit Viaporiin, kun taas kaleerit oli sijoitettu Tukholmaan.
Saaristofregattien neljä laivatyyppiä olivat Suomen maakuntien mukaan nimettyjä: uusimaa (udenma), hämeenmaa (hämmema), turunmaa (turkoma) ja pohjanmaa (påjama).
Tykkisluupit
Tykkisluupit olivat saaristolaivaston pienimpiä aluksia. Ne olivat soutualuksia, mutta niissä oli myös raakapurje purjehtimista varten. Tykkisluuppien aseistuksena oli yksi tai kaksi tykkiä perässä tai keulassa.
Kustaa III:n sodassa tykkisluuppien hyvät ominaisuudet huomattiin ja niitä rakennettiin runsaasti lisää.
Tykkijollat
Tykkijollat olivat pieniä purjeveneitä, joiden aseistuksena oli yksi perään asetettu kanuuna. Myös tykkijollia rakennettiin runsaasti sodan aikana.
Kustaa III:n sota
pienoiskuva|[[Ruotsinsalmen II meritaistelu Johan Tietrich Schoultzin kuvaamana]]
Saaristolaivasto oli ratkaisevassa roolissa Kustaa III:n sodassa (1788–1790), ja maavoimien operaatiot olivat toissijaisia. Myös avomerilaivasto oli useimmiten poissa pelistä: sodan alkuvaiheessa se epäonnistui tehtävässään tuhota Venäjän laivasto. Vuoden 1789 rutto pakotti sen pysymään Karlskronassa. Vuonna 1790 avomerilaivasto osallistui kyllä Haminan meritaisteluun ja Viipurin kujanjuoksuun, mutta oli toimintakyvytön Ruotsinsalmen taistelun aikana.
Sodan alku
Sodan sytyttyä 1788 Ruotsin tykkisluupit aloittivat sotatoimet hyökkäämällä venäläisten kaleerien kimppuun Haminassa. Anjalan liiton jälkeen sotatoimet kuitenkin puuroutuivat. Venäläisten johto käytti tilannetta hyväkseen, ja elokuussa venäläinen laivasto-osasto saartoi Hankoniemen. Kuningas lähetti Michael Anckarswärdin johtaman osaston murtamaan saartoa. Tämän tykkisluupit aiheuttivat venäläisille niin paljon tappioita, että he vetäytyivät lokakuussa.
Vuoden 1789 sotatoimet
Seuraavana vuonna venäläiset uusivat saartonsa, tällä kertaa Porkkalassa. Ruotsin joukot kärsivät tappioita, mutta venäläiset vetäytyivät jälleen talven ajaksi.
Samaan aikaan Kymijoen itäisten suuhaarojen edustalla käytiin Ruotsinsalmen I meritaistelu. Ruotsalaisten itäistä laivastoa komensi Carl August Ehrensvärd. Taistelu päättyi Ruotsin joukkojen tappioon.
Viimeinen sotavuosi
Toukokuussa kuninkaan itsensä johtama saaristolaivasto teki hyökkäyksen Haminaan. Ruotsalaiset voittivat taistelun selvästi. Haminaa ei edelleenkään kyetty valtaamaan.
Tämän jälkeen saaristo- ja avomerilaivasto hyökkäsivät yhdistynein voimin Koivistolle ja Viipurinlahdelle. Mitään ratkaisevaa menestystä ei saavutettu. Sen sijaan venäläiset saartoivat laivaston Viipurinlahdelle.
Lopulta Ruotsin laivaston oli pakko murtautua ulos. Tätä ulosmurtoa kutsuttiin Viipurin kujanjuoksuksi. Viipurin kujanjuoksussa kärsittiin paljon tappioita, ja avomerilaivasto joutui jälleen pois pelistä.
Saaristolaivaston loppuvaiheet
Viimeisen kerran saaristolaivasto otti osaa sotatoimiin Suomen sodassa vuosina 1808–1809.
Kun Viapori antautui jo toukokuussa 1808 joutui siellä talvehtinut huomattava osa saaristolaivastosta venäläisten käsiin. Merkittävimmät aluksista olivat kaksi hämeenmaata, Styrbjörn ja Hjalmar. Venäläiset ottivat ne omaan käyttöönsä, joskin Styrbjörn tuhoutui jo samana purjehduskautena Lövön kahakassa Jungfrusundissa.
Loput venäläisten haltuun ottamat saaristolaivaston alukset palvelivat aina Oolannin sotaan, jonka jälkeen ne hiljalleen poistuivat käytöstä. Ruotsin laivastolle jääneet soutufregatit poistuivat luonnollista tietä, koska niitä ei enää rakennettu lisää hävityn sodan jälkeen.
Aiheesta muualla
Suomen merimuseon Historia eläväksi digitaalisella tarinankerronnalla -projektissa 3D-mallinnettuja Ruotsin saaristolaivaston alustyyppejä:
Kamara (sana)
Kamara on vanha suomalainen sana, joka tarkoittaa kovaa pintakerrosta, kuorta tai nahkaa.
Lihavalmisteissa kamara tarkoittaa sian syötävää nahkaa, josta on teurastuksen yhteydessä poistettu nahan pintakerros (orvaskesi) ja karvat kalttaamalla. Ruhon leikkuun yhteydessä kamara erotaan ihonalaiskudoksesta ns. kamarakoneella. Koostumukseltaan kamara on proteiinia ja vettä. Sitä käytetään ruoka- ja leikkelemakkaroihin kiinteyttämään tuotteen rakennetta. Vastoin yleistä käsitystä kamaraan eivät kuulu muut sisäelimet, joiden osuus tuoteselosteissa mainitaan kohdassa "muut lihaan verrattavat aineet". Lihavalmisteista esimerkiksi lauantaimakkara ja maksamakkara sisältävät kamaraa. Lisäksi koirille valmistetaan luita, joita kutsutaan kamaroiksi.
Portugalin Grand Prix 1991
Portugalin Grand Prix 1991 oli 513. Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin 22. syyskuuta 1991 Autódromo do Estoril -radalla. Kilpailun voitti Williams-kuljettaja Riccardo Patrese. Nigel Mansell hylättiin sääntöjenvastaisen varikkokäynnin takia. Hänen oikea takarenkaansa irtosi varikkopysähdyksensä jälkeen, minkä jälkeen uusi rengas vaihdettiin hänen autoonsa varikkosuoralla. FIA piti varikkopysähdystä sääntöjenvastaisena ja hylkäsi Mansellin. Myös hänen ajamansa nopein kierros mitätöitiin.
Jarl August Reinhold Lindberg
Jarl August Reinhold Lindberg (21. marraskuuta 1850 Helsinki – 8. lokakuuta 1912 Salmi) oli suomalainen merikapteeni, maanviljelijä ja moninkertainen valtiopäivämies.
Helsingissä syntynyt ja opiskellut Lindberg lähti merille 1870. Perämiehen tutkinnon hän suoritti 1874 ja merikapteenin tutkinnon 1878. Vuosina 1879–1889 hän purjehti Laatokalla monen eri höyrylaivan päällikkönä. Jätettyään laivaliikennöinnin Lindberg alkoi maanviljelijäksi Impilahden Kitilään, mutta osallistui sielläkin laivojen rakennukseen, rakensi telakan ja pani alulle Laatokan hinaushöyryliikenteen proomuineen. Myös kunnallismiehenä tunnettu Lindberg oli talonpoikaissäädyssä Salmin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894 ja 1899. Valtiopäivillä 1891 hän oli pankkivaliokunnan jäsen.
Ränkimäen talomuseo
Ränkimäen talomuseo on kotiseutumuseo Lapualla. Se syntyi vähitellen 1930–50-luvuilla kotiseutuyhdistys Lapua-Seuran aktiivisuudesta. Museoalueella on toistakymmentä rakennusta, jotka on tuotu eri puolilta Lapuaa (porttilato on Alahärmästä).
Ränkimäen talomuseo kuvaa 1800-luvun lopun lapualaista talonpoikaistaloa. Siellä järjestetään vuosittain useita historiaa elävöittäviä tapahtumia, kuten kaksiviikkoiset lasten perinneleikit, runoilta, puurojuhla jne.
Lähteet
62.97056°N, 23.04°W
Kuutamo, harjoitelma
Kuutamo on Fanny Churbergin (1845–1892) öljyvärein kankaalle maalaama harjoitelma, joka on liimattu pahville. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin ja se on 37,5×55,5 cm kokoinen.
Maalaus
thumb|Fanny Churberg: Kuutamomaisema, 1878. Kuutamo on merkitty maalatuksi Pariisissa 19.6.1878, vaikka maisema veden partaalla olevine rakennuksineen ja puineen onkin suomalainen. Churberg oli matkustanut tuolloin toistamiseen Pariisiin kesäkuussa 1878, pääasiassa katsomaan maailmannäyttelyä. Harjoitelman pohjalta valmistui myöhemmin vuoden 1878 aikana lopullinen maalaus Kuutamomaisema, josta Churberg sai kahden muun maalauksen kanssa Suomen Taideyhdistyksen ensimmäisen dukaattipalkinnon vuonna 1879. Fanny Churbergin taide nousi silti arvoonsa vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1919, kun Gösta Stenman järjesti tuolloin hänen töidensä yksityisnäyttelyn Helsinkiin. Maalauksen Ateneumiin vuonna 1919 lahjoittaneella varatuomari Arvid Souranderilla oli suuri kokoelma taiteilijan teoksia.
Lopullinen maalaus Kuutamomaisema kuuluu nykyään Fortumin Taidesäätiön kokoelmiin.
Haju
Haju on hajuaistiin vaikuttava ärsyke. Hajun aiheuttaa jokin kemiallinen yhdiste tai useiden yhdisteiden seos, josta haihtuu molekyylejä ilmaan.
Hajut on yleensä nimetty aiheuttajansa mukaan, mutta ei ole määritelty tieteellisiä ”perushajuja”. Hajuja voidaan ryhmitellä monin tavoin.
Ihminen vastaanottaa hajumolekyylit nenän hajuepiteeleissä, joista niiden kemiallinen informaatio kulkeutuu sähköisenä hajuhermoa pitkin aivojen kuorikerroksiin. Ihminen voi tunnistaa yli kymmenen tuhatta hajua. Hajuja hyödynnetään esimerkiksi hajuvesissä, joiden yhteydessä niitä kutsutaan tuoksuiksi.
Tekijät
Hajut syntyvät karkeasti sanoen viiden alkuaineen muodostamista yhdisteistä: hiilestä, rikistä, hapesta, typestä ja vedystä. Yksittäisistä alkuaineista kloori on varsinaisesti ainoa haiseva alkuaine. Haju syntyy ilmassa olevista molekyyleistä, jotka ovat haihtuneet nestemäisestä aineesta eli siirtyneet kaasufaasiin. Pääosa tunnetuista yli 60 miljoonasta yhdisteestä ei haise. On arvioitu että 400 000 yhdisteellä on jonkinlainen hajuominaisuus.
Hajuille ei ole tieteellisesti määritelty samanlaisia ”perushajuja”, joihin muut hajut perustuisivat, kuten esimerkiksi mauille on määritelty perusmaut. Erään yleisen luokittelun mukaan tällaisia perushajuja olisivat kamferinen homepallo, myskinen parfyymi, kukkainen ruusu, piparminttupurukumi, pistävä etikka ja mätä kananmuna. Hajuille ei myöskään ole annettu omia nimiä, vaan ne tunnetaan niiden aiheuttajien nimillä.
Luokittelu
Hajut voidaan ryhmitellä monin eri tavoin, kuten: kasvikset, maa, kemialliset, puu, makeiset, mikrobiologiset, kukat, mausteet ja hedelmäiset. Hajuvesien perinteisiä tuoksuperheitä ovat sitrustuoksut, kukkaistuoksut, saniaismaiset tuoksut, chypre-tuoksut, itämaiset tuoksut, puun tuoksut ja nahkaiset tuoksut.
Hajuaistimuksen syntyminen
Haju aiheuttaa hajuaistimuksen, kun hajumolekyyli kiinnittyy nenän sisällä hajuepiteelille. Molekyylin kemiallinen informaatio muuttuu sähköiseksi, ja signaali lähtee etenemään hajuhermoa pitkin. Hajuaistimus kulkee primaariseen hajuaivokuoreen ja sitten aivojen kuorikerroksiin. Molekyylin sisältämä informaatio analysoidaan mantelitumakkeessa ja hippokampuksessa. Ihminen voi arvioiden mukaan tunnistaa yli 10 000 erilaista hajua.
Koostumuksia
Hajut voivat koostua sadoista eri haihtuvista yhdisteistä, mutta jotkin harvat niistä ovat hallitsevia ja antavat kullekin hajulle sen tunnistettavan ominaislaadun. Esimerkiksi mansikan aromi muodostuu 350 yhdisteestä, joista tärkeimmät ovat butanoaatit, heksanoaatit ja metyylifuranoni. Kahvista on tunnistettu yli 800 aromiyhdistettä, joista parikymmentä on erityisen tärkeitä kahvin hajun ominaislaadulle. Kahvin tärkeimpiä hajuryhmiä ovat furaanit, pyratsiinit ja pyrrolit, ja yksittäisistä hajuyhdisteistä voimakkaimmat ovat damaskenoni, furfuryylitioli, vanilliini ja guaijakoli. Jotkin hajuyhdisteet haihtuvat kahvista jo 15 minuutin kuluessa paahdon jälkeen, ja myös kahvia keitettäessä niitä vapautuu runsaasti. Viskissäkin on satoja aromiyhdisteistä, kuten savu ja vanilliini, mutta etanolin korkea pitoisuus vaikeuttaa niiden havaitsemista.
Ihmisen haju
Ihminen tuottaa monia haisevia ja tuoksuvia kemiallisia yhdisteitä, ja jokaisella ihmisellä on erilainen ominaishajunsa. Jotkin ihmisen hajuista ovat miellyttäviä, toiset epämiellyttäviä, ja jotkin vaikuttavat käyttäytymiseen tiedostamattomasti.
Suolistokaasua syntyy ruoan sulatuksen yhteydessä bakteeritoiminnon kautta, ja se voi purkautua pahanhajuisena pieruna. Kaasun haju riippuu syödystä ruoasta ja suoliston bakteerikannasta. Röyhtäys ei yleensä ole kovin voimakkaan hajuinen. Suun bakteeritoiminta, useimmiten hampaiden pinnan bakteerikerros, voi aiheuttaa pahanhajuisen hengityksen eli halitoosin. Myös keuhkoista ja mahasta voi nousta pahanhajuista ilmaa, esimerkiksi tunteja aikaisemmin syödyn valkosipulin tai alkoholin tuottamien rikkiyhdisteiden hajua. Jotkin lääkkeet kuten penisilliini voivat aiheuttaa pahanhajuista hengitystä. Jotkin maksasairaudet, keuhkosyövät ja tulehdukset aiheuttavat hengitykseen ammoniakin hajua, ja diabetes asetonin hajua.
Hiki on itsessään hajutonta. Runsas hikoilu voi aiheuttaa kuitenkin niin sanottua hienhajua, jonka ihmiset yleisesti kokevat epämiellyttäväksi. Tämä tapahtuu, kun bakteeritoiminta alkaa ja bakteereista haihtuu suurina määrinä pistävän hajuisia yhdisteitä, kuten indolia, 1-dodekanolia ja 3-metyyli-1-butaania. Ruoka-aineista valkosipuli, sipuli ja parsa vaikuttavat voimakkaimmin pahan hienhajun syntymiseen. Murrosiän tai stressin aiheuttama hormonitoiminnan lisääntyminen voi aiheuttaa epämiellyttävää hajua.
Feromonit ovat hajuyhdisteitä, joita ihminen ei tietoisesti voi haistaa. Ne erittyvät apokriinisista hikirauhasista, jotka sijaitsevat pääosin kasvoissa, kainaloissa ja genitaalialueella. Deodoranttien ja antiperspiranttien tiedetään heikentävän feromonien vaikutusta ja näin ollen sotkevan seksuaalista viestintää. Feromonit vaikuttavat käyttäytymiseen, kuten seksuaalikäyttäytymiseen.
Monet ihmiset käyttävät hajusteita kuten hajuvesiä miellyttääkseen itseään tai muita ihmisiä.
Harmaakaihi
Harmaakaihi eli katarakta (myös cataracta tai catarrhacta) on silmäsairaus, joka tarkoittaa silmän normaalisti kirkkaan linssin (mykiön) samenemista. Hoitamattomana harmaakaihi heikentää näköä pysyvästi ja voi aiheuttaa sokeuden tai lievemmän näkövamman.
Harmaakaihi on maailman yleisin sokeuden syy.
Harmaakaihin riskiä lisää korkea ikä. 16 prosenttia 65–69-vuotiaista kärsii siitä ja yli 85-vuotiaista peräti yli 70 prosenttia. Perintötekijöillä on jotain vaikutusta sairauden syntyyn, ja sairastumisen riski on suurempi naisilla ja mm. diabeetikoilla. Riskitekijöitä tunnetaan lukuisia.
Altistus UV-säteilylle sekä ionisoivalle säteilylle kasvattavat harmaakaihin riskiä. Icelandairin lentäjien keskuudessa tehty tutkimus osoitti, että harmaakaihin riski oli lentäjillä kolminkertainen muuhun väestöön nähden, koska säteily on lentokorkeudessa voimakkaampaa kuin maan pinnalla.
Aurinkolasit voivat auttaa osaltaan ennalta ehkäisemään harmaakaihia vähentämällä silmään tulevaa UV-säteilyä. Myös osassa piilolinssejä on UV-suojaus. Aurinkolaseja käytettäessäkin jopa 50 % ympäröivästä UV-säteilystä saattaa silti päästä silmään linssien ohitse. On esitetty, että riittävä säännöllinen antioksidanttien (kuten A-, C- ja E-vitamiinit) auttaisi estämään harmaakaihia, mutta lisäravinteina otettuna niistä ei ole todettu olevan hyötyä.
Harmaakaihi etenee yksilöllisesti ja esiintyy joko jommassakummassa tai molemmissa silmissä.
Harmaakaihin oire on heikkenevä näöntarkkuus. Sairauteen ei tyypillisesti liity kipua. Harmaakaihipotilas joutuu yleensä aluksi hankkimaan silmälasit, ja lopuksi näöntarkkuus voidaan palauttaa leikkauksen avulla. Sokeus voi ilmetä potilailla, joilla sairaus pahenee eikä sitä leikata.
Nykyaikaisessa kaihileikkauksessa samentunut silmän mykiö (linssi) korvataan keinotekoisella; aiemmin mykiö poistettiin kokonaan ja näön keskittyminen palautettiin voimakkailla erikoissilmälaseilla; eräs kuuluisimpia näin leikattuja potilaita oli puolalainen fyysikko, kaksinkertainen Nobel-palkinnon saaja Marie Curie.