cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiinteän olomuodon fysiikka
Magnetismi
Kun aine on ulkoisessa magneettikentässä, magneettikenttä joko vahvistuu tai heikkenee. Tämän ilmiön voimakkuutta kuvaa aineen suhteellinen permeabiliteetti. Useimmilla aineilla se on lähellä arvoa 1, eli ne vaikuttavat kenttään vain heikosti. Diamagneettisilla aineilla se suhteellinen permeabiliteetti on hieman pienempi kuin 1, eli ne heikentävät kenttää jonkin verran, kun taas para­magneettisilla aineilla se on hieman suurempi kuin 1 eli ne hieman voimistavat kenttää. Ferro­magneettisten aineiden vaikutuksesta magneettikenttä voimistuu jopa monituhatkertaiseksi.
Kiinteän aineen fysiikka selittää magnetismin perustan yksinkertaistettujen mikroskooppisten mallien avulla.
Suprajohtavuus ja muut faasimuutokset
Ferromagnetismi ja paramagnetismi ovat kaksi esimerkkiä eri olomuodoista, joihin materiaalin elektronit voivat järjestäytyä. Kiinteän olomuodon fysiikka käsittelee myös muita elektronisia olomuotoja, kuten suprajohtavuutta. Suprajohtavassa tilassa materiaalin resistanssi katoaa ja se hylkii ulkoisia magneettikenttiä.
Historia
1900-luvun alkupuolella tieteenalat kuten kristallografia, metallioppi, lujuusoppi ja magnetismioppi tutkivat kiinteiden aineiden ominaisuuksia eri näkökulmista, ja ne käsitettiin toisistaan itsenäisiksi tieteidenaloiksi. Alojen yhteys vahvistui sitä mukaa kun kvanttimekaniikkaa alettiin soveltamaan kullakin alalla, ja kiinteän aineen fysiikka syntyi 1940-luvulla alat kokoavaksi kattotermiksi. 1960-luvulla alan painopiste siirtyi käsittämään myös nesteiden tutkimuksen, ja kiinteän aineen fysiikasta muotoitui osa uutta alaa, joka tunnetaan nimellä tiiviin aineen fysiikka.
Aiheesta muualla
Kondensierte Materie
Oberlin
Oberlin voi tarkoittaa seuraavia:
Seija Simola
Seija Saara Maria Simola (myöh. Franzén, ) oli suomalainen iskelmälaulaja ja sanoittaja. Hänen isänsä oli taidemaalari, director cantus Urpo Simola.
Simola oli 1960- ja 1970-luvun suosituimpia suomalaisia naislaulajia. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”Kun aika on”, ”Sulle silmäni annan”, ”Maritza” ja ”Et itkeä saa Argentiina”. Simola edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1978 kappaleella ”Anna rakkaudelle tilaisuus”.
Ura
1960-luvun alkupuolella 18-vuotias Seija Simola esiintyi Leo Lindblomin yhtyeen solistina. Hänen seuraava kiinnityksensä oli Erkki Valasteen orkesterissa. Ensimmäinen single ”Kun hämärtää” / ”Suurkaupungin valot” ilmestyi vuonna 1966. Vuonna 1969 julkaistiin italialaisiskelmät ”Kun aika on”, ”Sulle silmäni annan” ja ”Rakkaus kasvoista kasvoihin”. Samana vuonna ilmestyivät myös ”Näkemiin” (Aranjuez-konserton teema) ja Claude Debussyn ”Kuutamo”.
Simola oli suosittu artisti koko 1970-luvun ajan. Laulelmien ja iskelmien lisäksi hän levytti silloin tällöin myös popmusiikkia, kuten Abba-kappaleet ”Waterloo” ja ”Fernando”, joihin laulaja itse teki suomennokset. Suurimpia menestyksiä olivat ”Maritza” ja ”Et itkeä saa Argentiina”. 1970-luvulla Seija Simola lauloi myös Pepe & Paradisen kanssa ja Lauluyhtye Fyrkassa, jonka kantanauhaäänitteitä soitettiin ahkerasti radiossa. Parhaiten mieliin lienee jäänyt lastenlaulu ”Pippuri ja unikko”.
Vuonna 1978 Simola edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa Reijo Karvosen sävellyksellä ”Anna rakkaudelle tilaisuus”. Laulu jäi kilpailuissa 18. sijalle, joka oli vuosikymmenen huonoin suomalaissijoitus. Huono menestys Euroviisuissa vaikutti laulajan suosioon ja levymyynti ja keikkatarjoukset vähenivät. Esimerkiksi vuonna 1979 julkaistu LP-levy Katseen kosketus ei menestynyt. Levyllä ovat Simolan tunnetut kappaleet ”Kesytetty” ja ”Laulu kuolleesta rakastetusta”.
1980-luvulla Seija Simola levytti kaksi pitkäsoittoa, jotka sisälsivät diskopoljentoisia iskelmiä. ”Ei rakastaa voi tämän enempää” vuodelta 1984 jäi laulajan viimeiseksi hitiksi. Simola ei ole koskaan mieltänyt itseään varsinaisesti iskelmälaulajaksi, ja diskoalbumien vastapainoksi Esa Kaartamo sävelsi ja sanoitti vuonna 1986 hänelle levykokonaisuuden, jota artisti itse piti yhtenä uransa parhaista. Levy jäi Simolan viimeiseksi pitkäsoitoksi. Artistin uusimmat levytykset löytyvät vuonna 2003 julkaistulta kokoelmalevyltä 50–70-luvun ladyt: 17 Erik Lindströmin unohtumatonta iskelmää.
Opetusministeriö myönsi Seija Simolalle vuonna 2005 taiteilijaeläkkeen.
Vuonna 2011 Seija Simola menetti lauluäänensä leikkauksessa, joka vaurioitti hänen äänihuuliaan. Tällöin hän myös vetäytyi julkisuudesta eikä juuri enää antanut haastatteluja.
Simolasta julkaistiin vuonna 2019 Ismo Loivamaan ja Pirkko Vekkelin kirjoittama elämäkerta Kun aika on: Seija Simolan tarina.
Toolbox
Singlet
Albumilta ei julkaistu varsinaisia singlejä, mutta sen sijaan 12-tuumainen promolevy sisälsi kappaleet Toolbox, Pictures of Hell, Dirty Dog ja Hang me out to dry (jolla soitti Mountainin kitaristi Leslie West).
Thebalaisten aarrekammio
Thebalaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Aarrekammion rakensivat Theban kaupungin asukkaat klassisella kaudella, todennäköisesti vuoden 371 eaa. Leuktran taistelun jälkeen. Aarrekammio sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen lounaiskulmassa lähellä Boiotialaisten aarrekammiota. Se oli tehty kalkkikivestä ja edusti doorilaista tyyliä. Rakennus muistutti pientä astylos-temppeliä, ja sen sisällä olivat pronaos ja cella. Cella avautui itään päin ja sen länsiseinässä oli ikkuna. Rakennuksen koko oli noin 12,3 × 7,2 metriä, ja se oli rakennettu kaksiportaiselle krepidomalle.
Rakennuksen ulkoseinän yläosaa kiersi doorilainen valkoisesta marmorista tehty friisi, jossa vuorottelivat metoopit ja triglyfit. Nykyaikaan rakennuksesta on säilynyt vain vähän.
Ranskan kantonivaalit
Yleisneuvoston vaalit pidetään pääsääntöisesti yhdessä kunnallisvaalien tai aluevaalien kanssa.
Vaalitapa
Kantonivaalit järjestetään departementin yleisneuvoston valitsemiseksi. Jokainen departementti on jaettu useisiin kantoneihin. Samassa kaupungissa voi olla useita kantoneja ja toisaalta usea kunta voi yhdessä muodostaa kantonin. Ranskan kantonivaalien vaalialueena toimii siis kantonit.
Vaalitavassa ei ole tapahtunut muutoksia 140 vuoden aikana. Kyseessä on yksinkertainen enemmistövaali, jossa noudatetaan kahden kierroksen vaalitapaa kuten Ranskan presidentinvaaleissakin:
Rahoitus
Vaalirahoitus on Ranskassa yhteiskunnan tiukassa valvonnassa. Sama pätee myös vaalimainontaan ja erilaiseen ennusteisiin ja ovensyykyselyihin.
Bougainville (L9077)
Bougainville (runkonumero L9077) oli Ranskan laivaston maihinnousualus. Ranskan laivaston luokituksen mukaan BTMS.
Valmistus
Alus tilattiin 1984 Nantesista Dubigeonilta Ydinkoetoimiston käyttöön huoltoalukseksi Papeeten ja Mururoan koealueille. Köli laskettiin 28. tammikuuta 1986. Alus laskettiin vesille 3. lokakuuta. Pian aluksen vesille laskun jälkeen telakka suljettiin ja valmistus saatettiin loppuun Chantiers de l'Atlantiquella. Alus otettiin palvelukseen 25. helmikuuta 1988.
Alus oli pienennetty versio Foudre-luokasta ja varustettu 78 x 10,2 metrin telakalla, johon sopi kolme TCM-tyypin maihinnousualusta tai neljäkymmentä etrin säiliötä. Aluksen perässä oli 10 x 6 metrin ovi. Telakkaa voitiin käyttää myös L'Audacieux-luokan partioveneiden huoltamiseen.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 25. toukokuuta 2009.
Chief Kamachi
Chief Kamachi on philadelphialainen hip hop -artisti. Hän on myös jäsen ryhmässä Army of the Pharaohs.
Kärkölä
Kärkölän kunnanvaltuusto päätti 8.1.2018 hallintosäännön muutoksesta, jolla kunnan hallinnossa siirrytään pormestarimalliin. Kärkölän ensimmäiseksi pormestariksi valittiin Markku Koskinen (sit. Kärkölä-ryhmä).
Maantiede ja luonto
pienoiskuva|[[Rapsipelto kirkonkylän pohjoispuolella.]] Kärkölässä on monta järveä, jotka laskevat kunnan läpi virtaavaan Kokemäenjoen vesistöön kuuluvaan Teuronjokeen. Osa kunnasta on Porvoonjoen valuma-aluetta.
Kärkölässä on yksi Natura 2000 -luonnonsuojelualue, Koivumäki-Luutasuon alue, josta osa kuuluu Mäntsälään.
Vuonna 1987 Kärkölä nousi julkisuuteen, kun pohjavedestä löytyi puun sinistymisen estoaineina käytettyjä kloorifenoleita. Pilaantunut vedenottamo suljettiin välittömästi ja pohjavesi kunnan vesijohtoverkostoon ryhdyttiin johtamaan puhtailta vedenottamoilta. Pilaantunutta vedenottamoa ei ole otettu uudelleen käyttöön.
Kylät
Järvelä, Nummenkulma, Hevonoja, Hongisto, Hähkäniemi, Iso-Sattiala, Karvala, Kirkonkylä, Lappila, Maavehmaa, Marttila, Uusikylä, Vähä-Sattiala.
Historia
Kärkölä on kuulunut aikoinaan Hollolan seurakuntaan ja 1711 siitä tuli Hollolan kappeliseurakunta. Ensimmäinen kirkko valmistui vuonna 1754 ja toinen vuonna 1889. Kärkölän kunta perustettiin vuonna 1867. 1800-luvun loppupuolella Carl Constantin Collin, joka hallitsi laajoja maa-alueita Hollolassa ja Kärkölässä, rakennutti suurellisia puistoja ja rakennusryhmiä Huovilan alueelle.
Hallinto
Kunnanvaltuustossa on 23 paikkaa, joista 10 oli valtakunnallisiin puolueisiin sitoutumattoman Kärkölä-ryhmän hallussa 2021 vaalien jälkeen. Ryhmä on syntynyt paikkakunnan suurimman työllistäjän, puunjalostusyritys Koskisen entisen toimitusjohtajan Markku Koskisen ympärille, ja hän oli myös vaalien ääniharava.
Kärkölän kunnanvaltuusto päätti tammikuussa 2018 siirtyä pormestarimalliin. Kärkölä-ryhmän Markku Koskinen valittiin Kärkölän ensimmäiseksi pormestariksi.
Talous
Kuntalehden vuoden 2015 tilastoihin perustuvan selvityksen mukaan Kärkölä on Suomen kolmanneksi teollistunein kunta Pyhännän ja Sievin jälkeen: 41,7 prosenttia kärköläläisistä on työssä teollisuudessa. Kärkölän suurimmat työllistäjät ovat mekaanisen puunjalostuksen alalla toimiva Koskisen Oy ja Kärkölän kunta. Lisäksi muun muassa Sampolan, Kivisojan ja Järvelän teollisuusalueilla toimii useita pienempiä teollisuusyrityksiä. Työpaikkaomavaraisuus vuonna 2019 oli 87,5 prosenttia. Vuonna 2019 työssä olevasta työvoimasta alkutuotannossa työskenteli 8,0 prosenttia, jalostuksessa 42,9 prosenttia ja palveluissa 46,9 prosenttia.
Liikenne
pienoiskuva|Kärkölän ja [[Mäntsälän välinen kunnanraja yhdystie 1431:llä.]] Kaikki Riihimäki–Lahti-välin taajamajunat pysähtyvät Järvelässä ja Lappilassa. Matka-aika Järvelästä junalla Lahteen 17 minuuttia ja Riihimäelle 23 minuuttia.
Järvelässä risteävät kantatie 54 ja seututie 295.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kärkölässä oli 4 508 asukasta, joista 2 954 asui taajamissa, 1 490 haja-asutusalueilla ja 64:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kärkölän taajama-aste on 66,5 %. Kärkölän taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Kärkölä kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen. Kyseinen seurakunta on osa Katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
pienoiskuva|[[Kärkölän kirkko]] Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kärkölässä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Hollolan, Kuhmoisten ja Padasjoen kuntien alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kärkölän alueella toimii Lahden ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kärkölän kunnan nykyisellä alueella.
Palvelut
Järvelästä löytyvät kunnan peruspalvelut, kuten kunnanvirasto, Kärkölän yhtenäiskoulun toimipisteet Pormestarinkuja 1 (luokka-asteet 0-4) ja Opintie 2 (luokka-asteet 5-9), Kärkölän kirjasto, Järvelän terveysasema, päiväkoti, vanhustentalo ja uimahalli. Yksityisiä palveluja ovat muun muassa päivittäistavarakauppa ja erikoisliikkeet, autokorjaamot, elokuvateatteri, baarit, pankki ja matkahuolto. Lahden palvelut ovat noin 30 km:n etäisyydellä Järvelästä.
Kantatien 54 varressa sijaitsee muun muassa kahvila, huoltoasemat ja rautakauppa. Kirkonkylässä on kirkko, lounasravintola Tähkä, seurantalo, jonka yhteydessä on kahvila ja kokoontumistila. Lappilassa on seurantalo, työväentalo, baari ja kioski. Marttilassa on kokoontumispaikkana toimiva Marttilan Majakka. Lavanmäen alueella on työväentalo/tanssilava.
Liikunta ja urheilu
Kärkölässä on kymmeniä urheilupaikkoja muun muassa ulkoilu-, retkeily- ja latureittejä, urheilu- ja pallokenttiä, jääkiekkokaukaloita, suunnistusalueita, liikuntasaleja, kuntosaleja, uimarantoja, uimahalli, motocrossrata, ampumarata, ampumahiihtostadion ja hyppyrimäki. Kunnassa toimii useita aktiivisia urheiluseuroja kuten Teuronjoen Latu ry, Kärkölän Voimailijat, Järvelän Jäppärä, Kärkölän Kisaveikot, Järvelän Jänne ja Kärkölän Riemukaari.
Skylab
thumb|250px|Skylab-Apollo. Taiteilijan näkemys asemasta ja miehistömodulista kiertoradalla. Skylab oli yhdysvaltalainen avaruusasema. Asema oli kiertoradalla 1973–1979, mutta miehitettynä vain kolmeen otteeseen vuosina 1973–1974.
Skylab-asema oli itse asiassa Saturn IB -kantoraketin toinen vaihe, joka oli ”kalustettu” uudelleen avaruusasemaksi. Asema ja koko Skylab-ohjelma hyödynsivät Apollo-ohjelmasta ylijäänyttä kalustoa. Kun kolme ylijäänyttä valmista Apollo-moduulia oli käytetty, asema jäi avaruuteen odottamaan jatkotoimenpiteitä.
Historia
Skylab laukaistiin 14. toukokuuta 1973. Rakettina käytettiin Saturn V -kantoraketin muokattua versiota Saturn INT-21 (SL-1).
Skylab oli epäonninen. Laukaisun yhteydessä se menetti osan säteily- ja mikrometeorisuojistaan ja toisen pääaurinkopaneelinsa. Ensimmäisen miehistön tehtäväksi muodostuikin aseman korjaaminen edes jonkinlaiseen käyttökuntoon.
Asema oli miehitettynä kolmesti:
Vaikka astronauttien raporttien mukaan asema oli lähes hajoamistilassa, sen kiertorataa oli tarkoitus vielä korottaa avaruussukkulan avulla vuonna 1979. Sukkulaohjelma kuitenkin viivästyi, ja kun samaan aikaan Auringon lisääntyneen aktiivisuuden vuoksi tihentyneet ilmakehän ylimmät osat hidastivat Skylabia ennakoitua enemmän, se putosi lopulta hallitsemattomasti ilmakehään 11. heinäkuuta 1979, ja sen palasia putosi muun muassa Australiaan, asumattomille alueille. Neuvostoliitto kritisoi tätä – sen avaruusasemat olivat aina palaneet ilmakehässä hallitusti asumattomien alueiden päällä.
Muuta
Skylab-asemia rakennettiin kaksi kappaletta. Skylab 2 -asemaa ei koskaan kuitenkaan lähetetty avaruuteen. Käyttämätön asema on nykyään museoituna Yhdysvaltain Smithsonianin kansallisessa ilmailu- ja avaruusmuseossa, Washington D.C.:ssä.
Odottamattomien ongelmien varalle NASA rakensi Skylab Rescue -kapselin, jolla kaksi astronauttia hakisi pois asemalta kolmen hengen miehistön, jos CSM:llä ei voitaisi palata maahan.
JK Vaprus Pärnu
JK Vaprus Pärnu on jalkapalloseura Pärnusta, Virosta. Seura on perustettu vuonna 1922, ja sen miesten edustusjoukkue pelaa Viron toiseksi korkeimmalla tasolla, eli Esiliigassa.
Vuonna 2001 AS Levadia Pärnu voitti Esiliigan ja pääsi Viron ensimmäiselle sarjatasolle, Meistriliigaan. Seuraavana vuonna joukkue putosi Meistriliigasta ja yhdistyi JK Vaprus Pärnun kanssa ja kaikki AS Levadia Pärnun joukkueesta meni JK Vaprus Pärnulle. Vuonna 2003, kun joukkueen nimi oli JK Vaprus Pärnu, se sijoittui Esiliigassa seitsemänneksi ja putosi Viron kolmannelle sarjatasolle. Vuonna 2004 JK Vaprus Pärnu voitti kolmannen sarjatason ja pääsi takaisin Esiliigan. Vuonna 2005 se voitti heti ensimmäisellä kaudella Esiliigan ja nousi nousi Meistriliigan, missä oli ollut kaudella 2002. Vuonna 2006 JK Vaprus Pärnulla ei mennyt kovin hyvin kun se sijoittui Meistriliigassa seitsemänneksi. Kauden 2008 päätteeksi seura putosi takaisin Esiliigaan.
JK Vaprus Pärnun menestys kausittain
*nimellä AS Levadia Pärnu **nimellä Pärnu Linnameeskond
Purkautuva muuttuja
Purkautuvat muuttujat ovat muuttuvia tähtiä, joissa tapahtuu äkillinen ja nopea kirkastuminen, jonka jälkeen kirkkaus laskee hitaasti. Purkausten voimakkuus vaihtelee paljon.
Purkautuvia muuttujia on useaa erilaista tyyppiä. Kataklysmiset muuttujat ovat voimakkaimpia purkautujia. Heikoimpia puolestaan ovat flaret, joiden pinnalla vapautuu magneettikentästä energiaa ja joiden purkaus pystyy muuttamaan koko tähden kirkkautta. Sumumuuttujat ovat syntypilviensä ympäröimiä vastasyntyneitä tähtiä, joissa tapahtuu usein satunnaisia purkauksia ennen kuin ne vakiintuvat tasaisesti loistaviksi pääsarjan tähdiksi. Novissa ja supernovissa tapahtuu valtava ydinräjähdys, jossa novassa räjähtää tähden pintakerros ja supernovassa koko tähti.
Unknown Soldier
Unknown Soldier on suomalaisen neoklassisen metallin yhtye Warmenin esikoisalbumi. Se julkaistiin helmikuussa 2000 levymerkillä Spinefarm Records.
Vicente Tosta
Vicente Tosta (1886–1930) oli hondurasilainen sotilasjohtaja ja Liberaalipuolueen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1924–1925. Hän aloitti sotilasuransa kadettikoulussa vuonna 1904, ja ylennettiin majuriksi 1910. Vuonna 1919 hän osallistui Francisco Bertrandin kaatamiseen, minkä jälkeen hänestä tehtiin maansa sotaministeri ja 1920 yleisten töiden ministeri. Hän oli yksi sisällissodan komentajista maalis-huhtikuussa 1924, ja huhtikuussa 1924 hänet nimitettiin tilapäiseksi presidentiksi vuoden 1925 vaaleihin asti.
Banaanikärpästutkimuksen historia
Banaanikärpästutkimuksen historia juontaa juurensa aina 1900-luvun alkuun asti, jolloin muun muassa Charles W. Woodworth ja Thomas Hunt Morgan ryhmineen aloittivat banaanikärpäsellä tehdyt laajamittaiset tutkimukset. Banaanikärpänen on ollut ihmisen jälkeen yksi tutkituimmista organismeista aina näihin päiviin asti jo vuodesta 1905, jolloin ensimmäinen tieteellinen banaanikärpäsartikkeli julkaistiin. Vuosisadan mittainen tutkimustyön historia huipentui vuonna 2000, jolloin banaanikärpäsen koko genomin sekvenssi julkaistiin.
1900-luvun alku: Woodworth, Morgan & Sturtevant
thumb|Thomas Hunt Morgan vuonna 1891 thumb|white-mutantti Ensimmäinen tutkija, joka kasvatti suurempia määriä banaanikärpäsiä laboratoriossa oli Kalifornian yliopiston perinnöllisyystieteen professori Charles W. Woodworth. Varsinaisen kokeellisen tutkimuksen banaanikärpäsellä aloitti Woodworthin ehdotuksesta Harvardin yliopiston professori William Ernest Castle, jonka oppilas ja työtoveri Frederic Carpenter julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelin banaanikärpäsestä vuonna 1905.
Ehdottomasti merkittävin 1900-luvun alun banaanikärpästutkijoista oli kuitenkin Columbian yliopiston professori Thomas Hunt Morgan ryhmineen, joka alkoi työskennellä banaanikärpästen parissa noin vuonna 1908. Morgan teki monia kokeita banaanikärpäsillä ja löysi muun muassa 1910 banaanikärpäsen ensimmäisen mutantin, whiten, joka muutti kärpäsen silmät valkoisiksi. Morganin ryhmä paikallisti mutatoituneen geenin banaanikärpäsen X-kromosomiin, todistaen samalla, että geenit sijaitsevat kromosomeissa. Morgan ryhmineen osoitti kromosomissa olevan suuren joukon geenejä, jotka ovat lineaarisesti järjestäytyneet kromosomeihin. Morganin tutkijaryhmä myös päätteli sen, että mitä kauempana geenit sijaitsivat kromosomissa, sitä suuremmalla todennäköisyydellä niiden välisellä alueella tapahtui crossing-over eli tekijäinvaihto.
Morganin kokeellinen mutaatiotutkimus myös antoi varmemman pohjan sen aikaiselle vielä varsin spekulatiiviselle evoluutioteorialle ja hänen ryhmänsä oli myös ensimmäinen kuuluisaksi tullut koulukunta genetiikan alalla, jonka ansiota oli perinnöllisyystieteen vakiintuminen biologisen tutkimuksen itsenäiseksi osa-alueeksi. Thomas Hunt Morganille myönnettiin 1933 Nobelin lääketieteen palkinto banaanikärpästen genetiikkaan kohdistuneista tutkimuksista.
Morgan ei suinkaan tehnyt tutkimuksia yksin, vaan hänen ympärilleen muodostui ryhmä maineikkaita biologeja, kuten Calvin Bridges, Hermann Joseph Muller ja Alfred Sturtevant. Ensimmäisen kromosomikartan banaanikärpäselle laati vuonna 1913 Alfred H. Sturtevant, joka työskenteli myös Morganin ryhmässä. T. H. Morgan itse julkaisi ensimmäiset tarkat fysikaaliset paikat useille banaanikärpäsen geeneille vuonna 1938. Sturtevantin huomattavimmat saavutukset olivatkin geneettisen kartoituksen teorian periaatteiden selvittäminen sekä geenien kytkennän teorian kehittäminen. Hänen teorioitaan käytetään vielä tänäkin päivänä paikannettaessa geenejä kromosomeihin. Sturtevant myös todisti, että geeneillä on yksiselitteinen paikka kromosomissa eli lokus ja että geenit sijaitsevat kromosomeissa lineaarisessa järjestyksessä. Näistä tuloksista Sturtevant työtovereineen kehittivät myös periytymisen kromosomiteorian, joka vaikutti suuresti genetiikan kehitykseen.
Tämän lisäksi Sturtevant teki monia muita löytöjä, jotka yhdessä muodostavat modernin genetiikan perustan. Hän tutki crossing-overin eri muotoja, niiden vaikutusta mutaatioihin ja seksuaalivalinnan genetiikkaa. Juuri (kaksinkertaisia) crossing-overeita ja niiden frekvenssiä Sturtevant käytti määritellessään geenien etäisyyksiä ja keskinäisiä järjestyksiä banaanikärpäsen geenikartalla. Tämä työ mahdollisti myös ihmisen geenikarttojen muodostamisen. Varhaisten alkioiden kehitystä tutkiessaan hän onnistui myös ensimmäisenä mittaamaan aikuisen organismin elimien alkioetäisyyden. Tämä etäisyyden mittayksikkönä on nykyään sturt, joka on nimetty hänen kunniakseen. Suturtevant myös alun perin osoitti, miten yksi koiraan kromosomi poikkeaa naaraan kromosomista, ja että yksilön sukupuoli ja siihen kytkeytyneet ominaisuudet määräytyvät juuri sen kromosomin mukaan. Calvin Bridges todisti lopullisesti oikeaksi geenien sijoittumisen kromosomeihin ja sukupuolikromosomien teorian vuonna 1916. Bridges osoitti, että tiettyä geenien poikkeuksellista käyttäytymistä vastasi täysin samankaltainen kromosomien poikkeuksellinen käyttäytyminen. thumb|150px|Drosophila melanogasterin silmän ja ruumiin värimutantteja.
1920-luku: Muller ja mutaatiotutkimus
Banaanikärpäsellä tehdyn varhaisen mutaatiotutkimuksen uranuurtaja 1920-luvulla puolestaan oli Hermann J. Muller, joka indusoi mutaatioita röntgensäteilyn avulla. Mullerin ansiota on myös pääosin banaanikärpästutkimuksessa tänäkin päivänä käytössä olevan termistön kehittäminen. Jo vuonna 1918 Muller oli myös kehittänyt nk. balancer-kromosomit, joissa olevat inversiot mahdollistivat synnytettyjen letaalimutaatioiden pidon heterotsygoottisina. Vuonna 1926 Muller havaitsi selvän yhteyden säteilyannoksen ja kuolettavien letaalimutaatioiden määrän välillä säteilyttäessään vaihtelevilla röntgensäteilyannoksilla banaanikärpäskantaa jolla ei tapahtunut crossing-overia. Kun Muller julkaisi havaintonsa Berliinin viidennessä kansainvälisessä perinnöllisyystieteen konferenssissa, artikkelissaan The Problem of Genetic Modification, aiheutti havainto suuren mediakohun. Artikkeli nosti myös Mullerin suuren yleisön tietoisuuteen. Muiden tutkijoiden toistaessa kokeita muilla malliorganismeilla, kuten maissilla, siirtyi Muller tutkimaan säteilyn vaikutuksia ihmiseen. Seuraavina vuosina Muller keskittyikin julkituomaan röntgensäteilyn mahdollisia haittavaikutuksia ihmisillä. Keksinnöstään Muller sai lääketieteen Nobelin 1946.
1930- ja 1940-luku: Evoluutiotutkimus ja yksilönkehitys
Myös evoluutiotutkimusta banaanikärpäsellä tehtiin jo varhain. Alun perin Ukrainasta kotoisin ollut Theodosius Dobzhansky todisti 1930- ja 1940-luvuilla banaanikärpäsen kromosomistotutkimusten avulla luonnonvalinnan toimivan luonnonpopulaatioissa sekä pystyi selvittämään eri Drosophila-lajien fylogenian. Dobzhansky muutti jo vuonna 1927 Yhdysvaltoihin työskennelläkseen Thomas Hunt Morganin kanssa banaanikärpäsen genetiikan parissa. Dobzhansky julkaisi vuonna 1937 evoluutiobiologian mestariteoksensa nimeltä Genetics and the Origin of Species, josta tuli modernin synteettisen evoluutioteorian merkittävimpiä teoksia. Samana vuonna hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden.
thumb|right|200px|a) Faasikontrastimikroskooppikuva [[banaanikärpänen|banaanikärpäsen polyteenikromosomeista.]] Samoin jo 1930-luvulla alkoi banaanikärpäsen polyteenikromosomien tutkimus. T. S. Painter julkaisi ensimmäiset banaanikärpäsen polyteenikromosomikartat vuonna 1934. Näihin karttoihin oli myös merkitty useiden geenien fyysinen paikka. Vuosina 1935 ja 1938 Calvin Bridges julkaisi polyteeneistä niin tarkat kartat, että niitä käytetään vielä tänäkin päivänä. Erilaisten kromosomimutaatiokantojen avulla Bridges onnistui myös paikantamaan useita geenejä tiettyihin kromosomin osiin, tarkimmillaan jopa tiettyihin kromomeerijuoviin. Piirrosten tarkkuuden on nykyään osoitettu olevan jopa alle 100 kb (tuhatta emäsparia).
Don Poulsonia puolestaan pidetään banaanikärpäsen embryologian perustajana. Vuonna 1940 hän julkaisi alan ensimmäisen artikkelin, jossa Poulson todisti Notch-geenin vaikuttavan hermoston kehitykseen. Tämän lisäksi Edward B. Lewis aloitti jo vuonna 1946 kehityksen kannalta tärkeän bithorax-geenikompleksin tutkimuksen. Lewis jatkoi tutkimuksiaan aina 1960-luvulle asti.
1970-luku: Geenikartoitus alkaa
D. L. Lindsley ja L. Sandler kehittivät ensimmäisen koko genomin geenikartoitusmenetelmän jo vuonna 1970, käyttäen hyväkseen jo 1930-luvulla kehitettyä menetelmää, jossa kromosomimutaatioita tuotettiin röntgensäteilyn avulla. Suoritettu fenotyyppisten mutaatioiden kartoitus vaati aikanaan suuremman työpanoksen kuin vuonna 2000 valmistunut koko genomin sekvensointi.
Moderni genomitutkimus banaanikärpäsellä alkoi jo vuonna 1974, jolloin D. S. Hogness kloonasi ensimmäisen kerran pätkän banaanikärpäsen DNA:sta laboratoriossaan Stanfordin yliopistossa. Hogness myös pystyi selvittämään kloonien alkuperäisen paikan kromosomistossa. Koko banaanikärpäsen genomi kloonattiin lambdafaageihin vuoteen 1975 mennessä. Ensimmäinen kloonattu, geeni Ultrabithorax, paikallistettiin vuonna 1979.
1980- ja 1990-luku: alkionkehityksen genetiikka ja genomin sekvensointi
thumb|Hunchback-morfogeenin sijoittuminen banaanikärpäsen alkiossa eri kehitysvaiheissa 1980-luvulla alkoi myös banaanikärpäsen yksilönkehityksen tutkimus. Saksalainen Christiane Nüsslein-Volhard ja yhdysvaltalainen Eric Wieschaus osoittivat, että kärpäsen kehitystä ohjaavat tiettyjen morfogeeneiksi kutsuttujen pitoisuuksien erot. He myös havaitsivat, että morfogeenit muodostivat selkeitä porrasmaisia gradientteja kärpäsen alkiossa. Havainnoistaan he saivat Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä alkionkehitystä tutkineen Edward B. Lewisin kanssa vuonna 1995. Myöhemmin on löydetty useita morfogeenejä koodaavia geenejä ja havaittu sanankaltaisen lokeroitumisen tapahtuvan myös korkeammilla eliöillä.
1980-luvun loppuun mennessä myös erittäin monet banaanikärpäsen geeneistä oli paikallistettu kromosomistoon. Myös monia morfogeenejä koodaavien Homeobox-geenejä ja niiden mutanttialleeleja oli pystytty tunnistamaan ja paikallistamaan. Suuri edistysaskel oli otettu jo vuonna 1981, jolloin transposonivektoreita opittiin käyttämään muuntogeenisten kärpästen tuottamisessa. Menetelmä tuotti 1980-luvun lopulla myös useita uusia sovelluksia, kuten 1987 kehitetyn enhancer trap -geeninpaikannusmenetelmän, 1988 suurten insertioiden tuottamistekniikan ja 1989 kehitetyn uuden kromosomimutaatiotekniikan. Menetelmien kehitys ja geenien karakterisointi ja paikantaminen kiihtyivät 1990-luvulla, jolloin aloitettiin myös banaanikärpäsen koko genomisekvenssin selvittäminen useissa laboratorioissa ympäri maailmaa.
2000-luku
Viime aikojen suurimpia saavutuksia banaanikärpästutkimuksessa on ollut sen koko genomin sekvensointi vuonna 2000. Banaanikärpänen oli toinen monisoluinen eliö, jonka genomin koko sekvenssi saatiin selvitettyä. Sitä aiemmin oli luettu vain Caenorhabditis elegans -sukkulamadon puolta pienempi genomisekvenssi vuonna 1998.
Sikyonilaisten aarrekammio
Sikyonilaisten aarrekammio voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin rakennuksiin:
Leo Tindemans
Leonard Clemence ”Leo” Tindemans (16. huhtikuuta 1922 – 26. joulukuuta 2014 ) oli belgialainen kristillisdemokraattinen poliitikko. Hän syntyi Zwijndrechtissä flaamialueella.
Tindemans toimi vuosina 1965–1973 Edegemin pormestarina ja vuosina 1974–1978 Belgian pääministerinä. Hän istui vuosina 1979–1981 ja 1989–1999 Euroopan parlamentissa.
Aachenin kaupunki myönsi Tindemansille kansainvälisen Karlspreisinsa vuonna 1976. Hän sai lisäksi vuoden 1994 Heinrich-Brauns-Preisin yhdessä saksalaisen Adolf Schmidtin kanssa.
Pyörivä muuttuja
Pyörivät muuttujat ovat muuttuvien tähtien ryhmä, joissa suuret tähdenpilkut aiheuttavat tähden kirkkauden vaihteluja. Esimerkiksi Alfa Canum Venaticiorum -tyypissä havaitaan voimakkaita magneettikenttiä ja säteilyn polarisaatiota sekä alkuaineiden lajittumista tähden pinnalla magneettikentissä.
Ellipsoidimuuttuja
Ellipsoidimuuttuja on lähekkäinen kaksoistähti, jossa ei tapahdu pimennyksiä. Näiden muuttujien lyhenne on Ell. Valonvaihtelu on alle 0,2 magnitudin luokkaa. Ellipsoidimuuttujan komponentit ovat venyneet mutteivät kosketa toisiaan. Myös ellipsoidimuuttujat luetaan pyöriviin muuttujiin, vaikka ne ovatkin pimennysmuuttujia muistuttavia geometrisia muuttujia. Niiden valonvaihtelu johtuu niiden pyörimisestä ja soikeasta tai pisaramaisesta muodosta. Esimerkkejä ellipsoidimuuttujasta ovat tähdet Zeta Andromedae, Pii-5 Orionis (π5 Ori, b1 Persei ("bee" Persei, ei "beta") ja Y Aquilae.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2003
Suomen menestys
Suomalaiset eivät saaneet kisoista yhtään mitalia. Paras suomalaissijoitus oli keihäänheittäjä Mikaela Ingbergin neljäs sija.
VSFilter
VSfilteriä käytetään usein fanikääntämisessä, joskin tällöin yleensä tekstitys liitetään pysyvästi videoraitaan. Sen jälkeen katsoja ei itse tarvitse VSfilteriä tekstityksen katsomiseen, koska videon voi toistaa ainoastaan tekstityksen kanssa.
Tosin esimerkiksi VobSub tulostaa VSfilterin avulla tekstin DirectShow-rajapinnalle, joten VobSub tukee VSfilteriä käytännössä joka videotoistimella. Mahdollisia tekstitystiedostoformaatteja ovat muun muassa .srt-, .sub-, .ssa- ja .ass.
Hauhon kirkko
Hauhon kirkko eli Pyhän Johanneksen kirkko on Hämeenlinnan Hauholla sijaitseva, todennäköisesti 1500-luvun alussa rakennettu harmaakivikirkko. Suorakaiteen muotoiseen runkohuoneeseen liittyy tavanomaiseen tapaan eteläisellä sivustalla asehuone ja pohjoispuolella sakaristo. Nykyinen sakaristo on rakennettu tiilestä vanhan keskiaikaisen sakariston tilalle vuosina 1783–1784.
Runkohuoneen tiilisessä päätykolmiossa oleva niin sanottu komerokoristelu viittaa vahvasti uusimaalaisiin ja satakuntalaisiin esikuviin. Melko kapea sisätila jakautuu kolmeen laivaan, joista keskimmäisessä on tähtiholvaus ja laitimmaisissa osin tähti-, osin ristiholvaus. Kirkon alttaritaulun Jeesus Getsemanessa on maalannut Juho Forssell vuonna 1883.
Kirkossa on tiettävästi Suomen vanhin vaivaisukko, Bartimeus 1600-luvun lopulta. Sen seuraksi paljastettiin kesäkuussa 2022 Matti Peltokankaan veistämä vaivaisakka Amalia.
pienoiskuva|Hauhon kirkko, sankarihaudat Isänmaan puolesta 1939–1940, 1941–1944.
Vähä Vihkijärvi
Vähä Vihkijärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 0,9 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 166,5 metriä mpy.
Tr
Tr tarkoittaa seuraavia:
Katso myös
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
HYKS Psykiatriakeskus
thumb|right|230px|Psykiatriakeskuksen sisäänkäynti Töölössä. HYKS Psykiatriakeskus (entinen Hesperian sairaala) on sairaala Helsingin Töölössä. Keskuksessa toimii HYKS Psykiatrian toimialan poliklinikoita ja osastoja sekä Helsingin Yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan opetustoimintaa. Sairaala sijaitsee Välskärinkadun ja Mechelininkadun välissä osoitteessa Pohjoinen Hesperiankatu 23.
Sairaala muodostettiin 1950-luvun lopulla Kivelän sairaalan mielenterveysyksiköstä ja on saanut nimensä antiikista. Hesperia tarkoittaa lännen maata (kr. hesperos = länteen, iltaan liittyvä). Sairaala valmistui helmikuussa 1962 Helsingin kaupungin keskusmielisairaalaksi. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Martta ja Ragnar Ypyä. Sairaala remontoitiin perusteellisesti 2000-luvun alussa, ja nykyisin sen päärakennus toimii HYKS Psykiatriakeskuksena. Pohjoisen Hesperiankadun puolella olevissa sivurakennuksissa on lisäksi HYKSin Lasten ja nuorten sairaalan toimintaa.
Sairaala-alueella olevat kaksi tornitaloa tehtiin alun perin sairaalan henkilökunnan asunnoiksi, mutta olivat myöhemmin sekä potilas- että toimistokäytössä. Tornitalojen tilat päätettiin vuonna 2007 muuttaa tavallisiksi asuinrakennuksiksi.
Vihkijärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,8 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Heinäjoen valuma-alueeseen (35.786) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 164,5 metriä mpy.
GP3 Belgian Grand Prix 2017
GP3 Belgian Grand Prix 2017 oli GP3-kauden 2017 viides osakilpailu, joka ajetiin 26.–27. elokuuta Circuit de Spa-Francorchampsn moottoriradalla Belgiassa.
Juan Manuel Correa teki GP3-debyytin Jenzer Motorsport -tallissa.
Kasvot
thumb|[[Mona Lisa|Mona Lisan kasvot (Leonardo da Vinci).]] Kasvot ovat ihmisen pään etuosan alue otsasta leukaan, jossa sijaitsevat myös silmät ja kulmakarvat, nenä, suu ja posket.
Ralph Baer
Ralph Henry Baer (synt. Rudolf Heinrich Baer; 8. maaliskuuta 1922 Rodalben, Saksa – 6. joulukuuta 2014 Manchester, New Hampshire, Yhdysvallat ) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen keksijä. Hän opiskeli radio- ja televisiotekniikkaa, mutta hänet tunnetaan erityisesti videopelien varhaisena suunnittelijana. Baer työskenteli Sanders Associatesilla alkaessaan kehittää lopulta Magnavox Odyssey -nimellä myytyä, maailman ensimmäistä pelikonsolia. Baer suunnitteli tämän jälkeen useita kolikko- ja elektroniikkapelejä, kuten Simon-nimisen muistipelin.
Kasvot
Viestinnällinen merkitys
Kasvot ovat tärkeä osa sekä ihmisen verbaalista että nonverbaalista kommunikaatiota: paitsi että puhe muodostetaan osin suulla ja huulilla, myös kasvojen muilla lihaksilla muodostetut ilmeet vaikuttavat viestin tulkintaan. Ilmeet myös vaikuttavat suoraan ääneen: ihminen tunnistaa äänen perusteella hymyilevän ihmisen ilmeen. Ilmeet voivat olla hallittavissa, mutta koska ne ovat lajityypillisiä ja syntyvät usein suorina reaktioina, niillä on usein samoja merkityksiä koko maailmassa.
Ralph Baer
Nuoruus, opiskelu ja perhe
Baer syntyi vuonna 1922 Saksassa juutalaiseen perheeseen. Baer joutui 13-vuotiaana lopettamaan koulunkäynnin Nürnbergin lakien takia, mutta hän yritti tämän jälkeen vielä opiskella omatoimisesti. Baerit onnistuivat pakenemaan maasta pari kuukautta ennen Kristalliyötä. Perheen äidin sukulaisia oli muuttanut Yhdysvaltoihin 1895, joten he pystyivät muuttamaan maahan.
Kasvot
Lihaksia
thumb|350px|Kasvojen lihakset. Kasvojen tärkeimpiä lihaksia toimintoineen ovat:
Ralph Baer
Nuoruus, opiskelu ja perhe
Baer jatkoi opiskeluja Yhdysvalloissa ja valmistui 1940 radioteknikoksi. Hän työskenteli alalla kolmen vuoden ajan, kunnes hänet värvättiin armeijaan. Toisen maailmansodan ajan Baer palveli sotilastiedustelussa. Sodan jälkeen hän opiskeli Chicagossa American Television Institute of Technologyssä ja valmistui 1949 televisioinsinööriksi. Baer meni vuonna 1952 naimisiin Denna Whinstonin kanssa. Heillä on kolme lasta, James (s. 1955), Mark (s. 1957) ja Nancy (s. 1960).
Kasvot
Kehitys
Kasvojen alaosan kehitykseen vaikuttaa paljon se, mitä ihminen syö lapsena yhdeksän kuukauden ja kolmen vuoden iän välillä. Lapselle, joka joutuu pureskelemaan ruokansa, kehittyy vahvempi ja suurempi leuka, kuin mitä hänelle kehittyisi, jos hän söisi vain pehmeitä ruokia, jotka eivät vaadi puremalihasten käyttöä. Jos ihmisen leuka jää alikehittyneeksi, hänen hampaansa eivät aina mahdu suuhun vaan kasvavat ristiin. Alikehittynyt leuka jättää myös kasvojen lihakset heikoiksi. Leuan kehityksen kannalta hyviä ruokia ovat esimerkiksi tuoreet hedelmät ja vihannekset, pähkinät ja liha. Huonoja ruokia ovat jalostetut ja prosessoidut, pehmeät ruoat sekä mehut.
Ralph Baer
Ura
Baer aloitti 1955 elektroniikkayritys Sanders Associatesilla, joka teki paljon yhteistyötä asevoimien kanssa. Hän oli vastavalmistuneena jo vuonna 1951 esittänyt televisioyritykselle idean televisioon sijoitettavista peleistä markkinaetuna, mutta ehdotus hylättiin. Eräällä liikematkalla vuonna 1966 Baer sai uudestaan ajatuksen televisiopeleistä. Hän oli tuolloin Sanders Associatesilla osastopäällikkönä. Seuraavana päivänä Baer esitteli yritysjohdalle neljäsivuisen muistion ja sai suostumuksen pienelle tutkimusprojektille. Baer kehitti vuonna 1967 alaisensa Bob Tremblayn avulla TV Game Unit #1 -testilaitteen, joka pystyi piirtämään televisioruudulle käyttäjän liikuteltavissa olevan pisteen. Kun Baer oli oppinut käsittelemään televisiota, hän pystyi tutkimusryhmänsä kanssa kehittämään entistä edistyneempiä prototyyppejä.
thumb|left|Baerin kehittämä [[Magnavox Odyssey]] Baerin ensimmäistä moninpelattavaa pelikonsolia kutsuttiin nimellä ”Brown Box” (”ruskea laatikko”). Koska Sanders ei valmistanut televisioita eikä leluja, uusi tuote jouduttiin myymään eteenpäin. Televisioyhtiö Magnavox teki lopulta vuoden 1971 lopulla Sandersin kanssa sopimuksen ja alkoi seuraavana vuonna myydä pelilaitetta nimeltä Magnavox Odyssey. Se oli kuitenkin liian kallis ja huonosti markkinoitu, joten se ei myynyt kovinkaan hyvin.
Baer jatkoi Magnavox Odysseyn kehittämisen jälkeen videopelien parissa sekä Sandersissa että omissa projekteissaan. Sanders liittyi myöhemmin aktiivisemmin pelialaan, ja Baer johti yrityksessä ryhmää, joka kehitti erilaisia kolikkopelejä. Coleco-niminen yritys kääntyi Sandersin ja Baerin puoleen, kun Yhdysvaltain telehallintovirasto Federal Communications Commission ei ollut antanut yrityksen kehittämälle Coleco Telstarille hyväksyntää. Baer onnistui ratkaisemaan pelikonsolin ongelman ja sai siten sille FCC:n hyväksynnän. Laitetta myytiin vuonna 1976 yli miljoona kappaletta.
Vuonna 2006 Baer sai elämäntyöstään National Medal of Technologyn, ja vuonna 2010 hänet valittiin National Inventors Hall of Fameen. Baer sai 2014 IEEE:n jakaman Edison-mitalin.
Yigin lapset
Yigin lapset on H. P. Lovecraftin ja Zealia Bishopin keväällä 1928 kirjoittama kauhunovelli, joka ilmestyi pulp-lehti Weird Talesissa vuonna 1929. Se kertoo intiaanien käärmejumala Yigistä sekä Oklahomaan saapuvasta uudisraivaajaperheestä, joka joutuu kirouksen uhriksi. Teksti perustui Bishopin luonnostelemaan kohtaukseen, joka toimii kertomuksen huipentumana. Lovecraft haamukirjoitti kohtauksen ympärille kokonaisen tarinan syventäen henkilöhahmoja ja miljöökuvausta. Markku Sadelehdon mukaan ”käärmejumala, kirous, prologi ja epilogi olivat hänen keksintöään, siis ne tarinan elementit jotka tekevät siitä hyvän”. Lovecraftille epätyypillinen villin lännen miljöö oli kuitenkin Bishopilta peräisin.
Juoni
Nimetön kertoja on käärmeaiheiseen kansanperinteeseen erikoistunut tutkija. Hän tapaa Oklahoman Guthriesssa sijaitsevan mielisairaalan johtajan tohtori McNeillin, joka kertoo tarinan Yigistä, ”käärmeiden puoli-ihmishahmoisesta isästä”. Kertojan mukaan Yig lienee Mesoamerikan uskonnoissa esiintyvien Quetzalcoatlin ja Kukulcanin mytologinen varhaismuoto.
Uudisasukkaat Walker ja Audrey Davis saapuvat Okhalomaan 1889. Walker pelkää käärmeitä hillittömästi ja muuttuu entistäkin ahdistuneemmaksi kuultuaan intiaanien palvomasta käärmejumalasta, joka kostaa käärmeitä vahingoittaville ihmisille. Audrey löytää pariskunnan kodin läheltä joukon vastasyntyneitä kalkkaroita ja surmaa ne säästääkseen Walkerin tarpeettomalta järkytykseltä. Walker löytää kuitenkin ruumiit ja alkaa pelätä Yigin kirousta.
Davisit asettuvat aloilleen ja elävät jonkin aikaa normaalisti. Eräänä iltana sadonkorjuujuhlan jälkeen Davisit palaavat kotiinsa ja käyvät levolle, mutta havahtuvat outoon ääneen – koko lattia on kalkkarokäärmeiden peitossa. Walker nousee vuoteesta ja yrittää karkottaa käärmeet, mutta kompastuu ja rikkoo lyhdyn. Audrey makaa yksin pimeässä ja kuulee myrkynturvottaman ruumiin puhkeavan.
Audrey huomaa ihmismäisen siluetin. Hän otaksuu sen olevan Yig ja surmaa sen kirveellä. Aamun valjetessa paljastuu, että turvonnut ruumis olikin Davisien koira, kun taas ihmishahmo oli Walker, joka oli välillä pyörtynyt pelosta. Davisien ystävä löytää sekavan Audreyn, joka sihisee ja kiemurtelee lattialla kuin käärme.
McNeill päättää tarinansa ja näyttää kertojalle käärmemäisen olennon, joka on yksi mielisairaalan asukeista. Se ei kuitenkaan ole Audrey vaan hänen lapsensa, joka syntyi yhdeksän kuukautta Walkerin kuoleman jälkeen.
Kirjoittaminen ja julkaisu
H. P. Lovecraft haamukirjoitti ”Yigin lapset” Zealia Brown Reed Bishopille keväällä 1928. Bishopin synopsis kertoi yksinkertaisen tarinan uudisasukkaista, joiden mökissä on käärmeiden pesä. Käärmeet surmaavat miehen, ruumis räjähtää ja vaimo tulee hulluksi. Kehystarinaa ei ollut, eikä hahmojen luonnetta tai taustoja kehitelty sen pitemmälle. Varsinainen juoni oli siis Lovecraftin lisäys, samoin perhesurmaan liittyvä tragedia. Hän myös lisäsi kertomukseen paikallisväriä kuvailemalla tapahtumaympäristöä ja sen kulttuuria. Osa yksityiskohdista oli peräisin Bishopilta, joka tunsi Oklahomaa, mutta suurimman osan Lovecraft löysi kirjoista. Alkukielinen teksti on noin 7 000 sanaa pitkä. Siitä noin kolme neljäsosaa – mukaan luettuna kertomuksen nimi – oli Lovecraftin keksintöä.
Oklahoma on Lovecraftille epätavallinen miljöö. Omat novellinsa hän sijoitti mieluiten Uuteen-Englantiin, jossa itse asui, tai seuduille, joista oli lukenut paljon.
Bishop maksoi Lovecraftille 17,5 dollaria (vuoden 2023 rahassa noin 300 dollaria ). Weird Tales maksoi tarinasta Bishopille 45 dollaria. Jos Lovecraft olisi myynyt tarinan suoraan Weird Talesille, hän olisi todennäköisesti saanut siitä vähintään 90 dollaria. Haamukirjoitus oli kuitenkin varmempi tulonlähde, sillä lehdet eivät aina ostaneet hänen novellejaan. Kertomus ilmestyi Weird Talesin marraskuun 1929 numerossa ja uudestaan huhtikuussa 1939. Kirjana novelli julkaistiin ensi kertaa Arkham Housen novellikokoelmassa Beyond the Wall of Sleep (1943).
Vastaanotto
Markku Sadelehdon mukaan ”käärmejumala, kirous, prologi ja epilogi olivat hänen [Lovecraftin] keksintöään, siis ne tarinan elementit jotka tekevät siitä hyvän”. Lovecraft itse suhtautui haamukirjoittamiinsa teksteihin vähätellen.
S. T. Joshin ja David E. Schultzin mukaan novellin teema muistuttaa Lovecraftin hieman myöhemmin kirjoittamaa ”Dunwichin hirviötä”: molemmat käsittelevät jumalan ja ihmisten välistä seksiä. Joshin ja Schultzin mukaan ”Dunwichin hirviö” on ”jossain määrin tyydyttävämpi” tulkinta aiheesta. Joshin mukaan ”Yigin lapset” on ”suhteellisen perinteinen yliluonnollinen kertomus”, joka erottuu kaltaisistaan ”nokkelan loppuyllätyksensä” sekä Yigin ansiosta. Kokonaisuutena kertomus edustaa Lovecraftin haamukirjoituksien parempaa laitaa, vaikkakin häviää niinikään Bishopin kanssa tehdylle Hautakummun salaisuudelle, joka Joshin mukaan on eräs Lovecraftin parhaista töistä.
Cthulhu-tarusto
Käärmejumala Yig ei varsinaisesti esiinny yhdessäkään Lovecraftin tarinassa, ei edes ”Yigin lapsissa”. Novelleissaan Lovecraftilla oli tapana luetteloida kuvitteellisia jumalia ja paikkoja, ja myös Yig mainitaan hänen myöhemmissä teksteissään silloin tällöin.
Lovecraftin kuoltua syntyi niin kutsuttu Cthulhu-tarusto. Daniel Harmsin The Encyclopedia Cthulhianan mukaan Yig on yksi suurista muinaisista. Useimmista lajitovereistaan poiketen Yig suhtautuu ihmisiin suhteellisen hyväntahtoisesti, kunhan käärmeitä ei vahingoiteta. Harms mainitsee, että Yig saapui maapallolle Zandanua-nimiseltä planeetalta ja loi matelijat ja hyönteiset. Nykyään käärmejumala on vangittuna ”Yothin luolissa sijaitsevaan Ngothin kuiluun”.
Suomennokset
Matti Rosvallin suomennos ilmestyi Outoja tarinoita -sarjan neljännessä osassa vuonna 1992 sekä uudestaan H. P. Lovecraftin koottujen teosten viidennessä osassa Siivekäs kuolema ja muita kertomuksia.
Barry Manilow
thumb|200px|Barry Manilow vuonna 1979
Barry Manilow (oik. Barry Alan Pincus, s. 17. kesäkuuta 1943 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä.
Manilow on julkaissut 31 omaa albumia ja tuottanut lisäksi useiden muiden laulajien kuten Bette Midlerin, Nancy Wilsonin ja Dionne Warwickin albumeja. Hän on kirjoittanut myös elokuvamusiikkia ja teatterimusiikkia sekä juontanut television musiikkiohjelmia. Manilow on voittanut Grammy-, Emmy- ja Tony-palkintoja sekä ollut Oscar-ehdokkaana.
Manilowin kappaleista 38 on noussut Yhdysvaltain top-40-listalle. Manilowin hiteistä tunnetuimpia ovat ”Copacabana”, ”I Write the Songs”, ”Mandy”, ”I Wanna Do It with You” ja ”Can’t Smile Without You”.
Huhtikuussa 2017 Manilow ilmoitti julkisuudessa olevansa homoseksuaali. Hän meni naimisiin managerinsa Garry Kiefin kanssa vuonna 2014. He ovat pitäneet yhtä vuodesta 1978.
Priinia
Priinia (Prinia gracilis) on pienikokoinen herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 10 cm, josta pyrstöä 4,5 cm. Se painaa 6–7 g. Höyhenpuku on vatsapuolelta kellanvalkoinen ja selkäpuolelta ruskea, tummaviiruinen. Pyrstö on pitkä ja siinä on selvästi erottuva mustavalkoinen raidoitus, joka puuttuu eräiltä alalajeilta. Se pitää pyrstöään usein pystyssä. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen
Priinialla on 9 tarkoin kuvattua alalajia ja niiden lisäksi 3 epäselvää alalajia. Priiniat elävät paikoin Etelä-Turkissa, Koillis-Afrikassa ja Lähi-idässä, ja yhtenäinen esiintymisalue ulottuu Persianlahden pohjukasta Intian itäosiin. Se on paikkalintu. Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Priiniat asuvat sekä alavilla mailla että vuoristossa. Ne viihtyvät monenlaisilla pensaikko- ja avomailla, missä on tiheä ja korkea ruohokasvillisuus. Paikoin ne kilpailevat samoista elinpaikoista heinäkertun kanssa.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Prinia gracilis palaestinae Pesä on lähellä maanpintaa kasvillisuuden varassa tai pensaassa. Se on katettu, ovaalinmuotoinen löyhä rakennelma, joka on rakennettu ruohoista, juurista ja kuiduista ja vuorattu untuvilla. Kulkuaukko osoittaa vinosti ylöspäin. Naaras munii yleensä neljä tai viisi munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä 11–13 päivää. Muna painaa 0,97 g. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka lähtevät pesästä 12–13 päivän ikäisinä. Koiras ruokkii poikasia vielä noin 10 päivää ja naaras aloittaa uuden pesyeen munimisen. Pesii tavallisesti kaksi tai kolme, joskus neljä tai viisi kertaa kesässä.