cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pasi Myllymäki
Pasi Myllymäki valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden käsi- ja taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1976. Punk-liikkeen tee-se-itse-hengen innoittamana hän ryhtyi valmistamaan lyhyitä Super 8 mm -kaitafilmielokuvia yhdessä harrastajakuvaaja Risto Laakkosen kanssa. Kaksikko tehtailikin lähes 50 kokeellista lyhytelokuvaa vuosina 1976–1985. Lähes kaikki näistä elokuvista ovat kestoltaan alle kolmeminuuttisia magneettiäänifilmejä.
Hyvää yötä Good night (1978) oli "kinetiikan ja surrealismin täydellinen synteesi", joka merkitsi Myllymäelle "murtautumista unettomuuden ja painajaisen väliselle ruhjealueelle". Näillä linjoilla jatkoi myös elokuva Sleeping (1979). Myllymäki kirjoittikin Uuden ajan aura -lehdessä, että "elokuvaa ei enää pitäisi kokea unena. Ennen katsoja seurasi turvallisesti sivusta, mitä elokuvan näyttelijöille tapahtuu. Mutta nyt elokuva tapahtuu katsojille. Suoran elokuvan aikakausi on alkanut". Elokuvantekijöiden into välittyi kuitenkin heikonlaisesti yleisölle. Teostensa uneliaasta vastaanotosta tuohtuneena Myllymäki otti käyttöön taiteilijanimen "Sleeping".
Myllymäen ja Laakkosen lyhytelokuvien pelkistetty ilmaisu oli useimmille liikaa sulatettavaksi. Niinpä heidän elokuviaan ei esitetty lainkaan virallisissa elokuvatapahtumissa, vaan ainoastaan kaitafilmiharrastajien elokuvakatselmuksissa sekä uuden aallon musiikkitapahtumissa. Esimerkiksi 3000 autoa (1980) on minimalistisen elokuvan klassikko, johon Myllymäki ja Laakkonen kuvasivat stop motion -animaationa henkilöautojen etumaskeja hämeenlinnalaisten tavaratalojen pysäköintialueilla. Vastaavasti elokuvassa Viisi sanaa (1982) luetellaan nykysuomen sanakirjassa esiintyviä alatyylisiä ilmaisuja sukupuolielimille.
Pasi "Sleeping" Myllymäen ja Risto Laakkosen lyhytelokuvia esitettiin kattava valikoima osana Avanto-festivaalin Sähkömetsä-esityssarjaa elokuvateatteri Orionissa sekä Kiasmassa 17.-19. marraskuuta 2006. Huhtikuussa 2007 julkaistiin Sähkömetsä -nimellä Mika Taanilan, Perttu Rastaan, Kirsi Väkiparran, Kari Yli-Annalan ja Hannu Eerikäisen kirjoittama suomalaisen kokeellisen elokuvan historiikki, jossa Myllymäen ja Laakkosen elokuvat ovat keskeisesti esillä. Myös kirjan julkistamistilaisuudessa, elokuvateatteri Orionissa, esitettiin kaksikon elokuvia.
Myllymäen ja Laakkosen elokuvien retrospektiivi nähtiin Turun elokuvakerho ry:n sekä Turun kulttuurikeskuksen järjestämänä Turussa, Vanhan Raatihuoneen salissa 16. huhtikuuta 2008. Toukokuussa 2008 Myllymäen ja Laakkosen elokuvia esitettiin Pariisissa 100% Finlande -tapahtumassa Mika Taanilan kuratoimassa Sähkömetsä-sarjassa, joka nähtiin myös Pietarissa tammikuussa 2009. Myllymäen lyhytelokuvien retrospektiivi esitettiin vuonna 2016 Mäntän kuvataideviikoilla.
Vuonna 2017 Myllymäen 1970- ja 1980-lukujen lyhytelokuvia näytetään osana Venetsian biennaalia Pohjoismaisen paviljongin ryhmänäyttelyssä Mirrored. Myllymäen ensimmäinen lyhytelokuva pitkän tauon jälkeen, Otila Magic Blues (2016), kilpaili Tampere Film Festivalin Kotimainen kilpailu -sarjassa vuonna 2017.
Prince of Wales Fort
58.79672°N, -94.21313°W thumb|250px|Prince of Wales Fort Prince of Wales Fort on Churchillin kaupungissa Manitobassa Kanadassa Hudsoninlahden rannalla sijaitseva linnoitus, jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1731.
Paikalla on sijainnut aiemmin Churchill River Post -niminen vuonna 1717 rakennettu hirsilinnoitus, jonka rakennutti Hudson's Bay Companyn edustaja James Knight. Linnoite nimettiin Prince of Wales Fortiksi vuonna 1719, mutta siitä käytetään edelleen myös nimeä Fort Prince of Wales. Linnoitus sijaitsi Churchilljoen länsirannalla ja sen tehtävänä oli turvata ja edistää Hudson's Bay Companyn turkiskauppaa alueella.
Nykyisinkin olemassa olevan kivilinnoituksen rakennustyöt aloitettiin 1731, mutta rakennus ei koskaan valmistunut kokonaisuudessaan. Linnoituksessa oli yhteensä 42 tykkiä, ja tulivoimaa oli tarkoitus täydentää Churchilljoen vastarannalla sijaitsevan Cape Merryn kuuden tykin patterin avulla.
Vuonna 1782 ranskalaisten sotalaivojen miehistö valtasi linnoituksen. Linnoitusta puolustaneet 22 miestä antautuivat ampumatta laukaustakaan. Linnoituksen hallinta palautettiin Hudson's Bay Companylle 1783, mutta ranskalaiset miehittäjät olivat tuhonneet osan linnoituksesta. Tämän jälkeen linnoituksen merkitys alkoi vähentyä samalla kun turkiskauppa hiipui.
Kun Hudson Bay Railway valmistui Churchilliin saakka 1929, aloitettiin linnoituksen kunnostustyö käyttäen apuna rautatien rakentajien työpanosta ja työkaluja.
Alvajärvi (Pihtipudas)
Alvajärvi on Keski-Suomessa Pihtiputaalla Pihtiputaan kirkonkylän ja Alvajärven kylän lähellä sijaitseva järvi, joka on osa Viitasaaren reittiä.
Maantietoa
Alvajärvi on 19,3 kilometriä pitkä, 5,2 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 4 563 hehtaaria eli 45,6 neliökilometriä. Järvellä on kartan mukaan 93 saarta. Alvajärven saaria: Pyhäsalo, Suvantosalo, Kourainsaaret, Iso Kumpusaari, Pieni Kumpusaari, Likosaari, Merosaari, Nuottakotasaari, Salmisaari, Lettu, Ruponsaari, Huutsaari, Tulisaari, Pikkusaaret, Heinäsaari, Rumatsaaret, Nuottisaari, Vattusaari, Tiensuunsaari, Ahosaari, Kurkisaari, Keitaansaari, Versiö, Arkisaari, Louhusaari, Savisaari, Nuottasaari, Niittysaari, Röttönen, Säkkäränsaari, Hämeensaari, Pirunsaari, Mullisaaret, Herrainsaari, Huutsaaret, Luutinen, Saukkonen, Vihtanen, Heponen, Riipus, Pirttisaari, Tiirinsaaret, Varissaari, Köyli, Ruppo, Maa-Ruppo, Lehtisaari, Juhannussaaret, Särkisaari, Honkonen, Kuivasaari, Jänissaari, Niittysaari, Taipaleensaaret.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 249,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,2497 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,5 metriä ja suurin syvyys on 25,5 metriä. Järven rantaviivan pituus on 101,4 kilometriä.
Luontoarvoja
Alvajärvi on matalahko ja Kolimaa rehevämpi. Pääasialliset kalat ovat kuha ja hauki.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Alvajärven valuma-alueella (14.48), jonka Alvajärven lähi-alueeseen (14.481) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,6 metriä mpy.
Colin Campbell Cooper
Colin Campbell Cooper Jr. (8. maaliskuuta 1856 Philadelphia – 6. marraskuuta 1937 Santa Barbara) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänen tyylisuuntauksensa oli impressionismi.
Elämänvaiheita
Campbell Cooper syntyi perheeseen, jossa arvostettiin kulttuuria. Äiti harrasti akvarellimaalausta ja kirurgi-isä oli kiinnostunut musiikista ja kirjallisuudesta. Poikansa lahjakkuuden havaittuaan vanhemmat kannustivat häntä taideopintojen pariin. Campbell Cooper kirjoittautui Pennsylvanian taideakatemiaan ja hänen opettajansa oli tuolloin kiistanalainen Thomas Eakins.
Monien aikakautensa nuorten yhdysvaltalaisten taiteilijoiden tapaan Campbell Cooper jatkoi opintojaan Pariisissa. Vuonna 1886 hän opiskeli Academie Julianissa ja opiskelujensa jälkeen hän matkaili Euroopassa. Matkailusta muodostui hänelle merkittävä harrastus ja hän matkaili läpi elämänsä Euroopassa aina kun voi. Nuoruudenmatkallaan hän maalasi Euroopassa useita maalauksia, mutta valitettavasti monet niistä tuhoutuivat tulipalossa vuonna 1896.
Palattuaan Philadelphiaan Campbell Cooper toimi taideopettajana Drexel Institutessa missä toimi opettajana vuoteen 1897 jolloin muutti perustettuuaan perheen New Yorkiin. Avioliiton hän solmi vuonna 1897 Emma Lampertin kanssa, joka oli myös ammatiltaan taidemaalari. New Yorkissa löytyi uusi aihe: pilvenpiirtäjät. Vaimonsa kanssa Campbell Cooper matkusti Intiaan ja maalasi useita maata kuvaavia maalauksia. Kriitikot kehuivat hänen Taj Mahalia, Agraa ja Udaiporia esittäviä maalauksiaan. Ollessaan matkalla Eurooppaan vuonna 1912, Campbell Cooperit ostivat lipun RMS Carpathialta. Matka keskeytyi, kun laiva auttoi RMS Titanicin haaksirikosta pelastuneita matkustajia. Campbell Cooper teki tapahtumasta myöhemmin maalauksen.
Campbell Cooperin pariskunta matkusti ensimmäistä kertaa Kaliforniaan vuonna 1915 ja viettivät siitä lähtien talviaan siellä. Campbell Cooper muutti sinne pysyvästi vuonna 1921 jäätyään leskeksi. Hän otti vastaan Santa Barbaran taidekoulun dekaanin viran. Hän piti kuitenkin edelleen asuntonsa New Yorkissa. Vuonna 1927 hän solmi uuden avioliiton Marie Frehseen kanssa. Santa Barbarassa hän toimi aktiivisesti taidemuseon saamiseksi kaupunkiin.
Aili-Salli Ahde-Kjäldman
Ahde-Kjäldman valmistui arkkitehdiksi vuonna 1919 Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta ja toimi valmistuttuaan Armas Lindgrenin avustajana. Vuosina 1923–1928 hän työskenteli yhdessä Wivi Lönnin kanssa ja perusti sitten oman arkkitehtitoimiston. Hän sulki toimiston vuonna 1933 ryhtyessään muotisuunnittelijaksi. Ahde-Kjäldman toimi myös Suomen naisarkkitehtien yhdistyksen Architectan puheenjohtajana ja kirjoitti alan lehtiin.
Ahde-Kjäldman piti Atelier La Robe -muotisalonkia 1930-luvulta 1950-luvulle (1931–1961). Hän meni naimisiin valaistusalalla työskennelleen Helge Kjäldmanin (1890–1971) kanssa vuonna 1937. Ahde-Kjäldmanin isä oli rakennusmestari ja kunnallisneuvos Juho Salomo Ahde (1851–1927). Ahde oli merkittävä rakentaja – hän rakennutti noin 40 isompaa rakennusta, usein yhteistyössä itseään kuusi vuotta nuoremman setäpuolensa Salomo Wuorion kanssa.
Hauta on Hietaniemen hautausmaan vanhassa osassa Ahde & Wuorio sukuhaudassa. Hautakiven on tehnyt Wainö Aaltonen.
Joulun lauluja (Johanna Kurkelan albumi)
Joulun lauluja on suomalaisartisti Johanna Kurkelan kuudes studioalbumi. Sen julkaisi Kaiku Recordings 15. marraskuuta 2013. Albumin kappalemateriaali koostuu sekä Kurkelan tulkitsemista perinteisistä klassikoista että hänen itse sanoittamistaan täysin uusista joululauluista. Albumin julkaisun myötä Kurkela aloitti Suomen itsenäisyyspäivänä joulukiertueen, jonka aikana hän kiersi esiintymässä kirkoissa ympäri Suomea.
Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 12. sijalle. Sittemmin se on noussut parhaimmillaan kahdeksanneksi. Albumia on myyty kultalevyyn oikeuttava määrä, yli 10 000 kappaletta.
Maxis
Maxis perustettiin videopelejä kehittävänä yrityksenä vuonna 1987. Yritys valmisti erityisesti simulaatiopelejä, joita ovat esimerkiksi SimCity- ja The Sims -pelisarjat. Muita tunnettuja pelejä ovat Spore- ja Darkspore-pelit.
Vuonna 2004 yritys suljettiin, ja Maxis säilyi Electronic Artsin omistamana tuotemerkkinä. Maxisin Emeryville-studio suljettiin maaliskuussa 2015, siirtäen Maxis-nimikkeiden kehittämisen muihin studioihin.
Historia
Will Wright ja Jeff Braun perustivat Maxisin vuonna helpottaakseen pelinsä julkaisemista. Vuonna julkaistu SimCity menestyi erikoisuudestaan huolimatta hyvin. Vaikka Maxis suunnitteli vuosien varrella useita hieman epäonnistuneitakin Sim-sarjan pelejä, vuonna julkaistu The Sims jatko-osineen osoittautui todelliseksi menestysartikkeliksi.
Electronic Arts osti Maxisin 28. heinäkuuta 1997, mutta tämä jatkoi vielä useita vuosia itsenäisenä pelistudiona. Helmikuussa 2004 Maxisin studio sulautettiin lopullisesti Electronic Artsiin, ja Maxis jäi elämään tuotemerkkinä. Will Wrightin studio Kalifornian Emeryvillessä suljettiin maaliskuussa 2015. EA kuitenkin lupasi jatkaa The Sims ja SimCity pelisarjojen kehittämistä.
Pelit
Yhtiön ensimmäinen julkaistu peli oli SkyChase -niminen lentopeli, jonka Brøderbund julkaisi vuonna 1988.
Seuraavana vuonna yhtiö julkaisi menestyksekkään SimCity-pelinsä.
Armas Mishin
Armas (Oleg) Mišin, kirjailijanimi Armas Hiiri (15. helmikuuta 1935 Järvisaari, Inkeri – 9. lokakuuta 2018 Turku ) oli inkerinsuomalainen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja kääntäjä. Järvisaaren Mujalla syntynyt Mišin evakuoitiin perheensä mukana toisen maailmansodan aikana 1941 Siperiaan, jossa hän kävi koulunsa ja unohti suomen kielen lähes kokonaan. Mišin muutti 1949 Karjalan tasavaltaan, kävi siellä Puudosin opettajaopiston ja Petroskoin pedagogisen instituutin valmistuen venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajaksi. Ensimmäiset runonsa Mišin julkaisi venäjän kielellä, mutta pian hän alkoi julkaista runoja myös suomeksi. Mišin tuli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi 1964, ja hän toimi Karjalan kirjailijaliiton hallinnon puheenjohtajana vuodesta 1985 alkaen.
Mišin käänsi myös suomenkielistä runoutta venäjäksi. Tunnetuin hänen käännöstöistään on vuonna 1998 valmistunut Elias Lönnrotin Kalevalan venäjänkielinen käännös, jonka Mišin teki yhdessä kansanrunouden tutkija ja kääntäjä Eino Kiurun kanssa.
Mišin asui Petroskoissa 2010-luvun alkuun asti, jolloin hän muutti Suomeen.
Usko Viitanen
Usko Samuel Viitanen (23. helmikuuta 1928 Orimattila – 6. kesäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (baritoni). Viitanen opiskeli laulua kotimaassa mm. Lea Piltin johdolla sekä Italiassa. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1959-1981. Parhaiten hän menestyi italialaisissa oopperoissa. Viitasen tunnetuimpia rooleja olivat mm. Verdin Rigoletton nimiosa, Don Carlosin Rodrigo ja Otellon Jago sekä Aulis Sallisen Punaisen viivan Agitaattori. Hän julkaisi vuonna 1985 muistelmateoksen Laulujen lunnaat.
Viitaselle myönnettiin Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitali vuonna 1973.
Usko Viitasen puoliso oli balettitanssija ja tanssipedagogi Virpi Laristo.
Viitanen on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Pininfarina
thumb|250px|Pininfarinan logo. Carrozzeria Pininfarina (ise: IT0003056386 PINF) on italialainen Torinossa sijaitseva suunnitteluyritys ja autojen korimuotoilija sekä erikoisautojen valmistaja. Pininfarinan perusti vuonna 1930 korimuotoilija Battista ”Pinin” Farina. Hänen poikansa Sergio Pininfarina johti yritystä vuosina 1966–2001. Sergio kuoli 85-vuotiaana vuonna 2012. Hänen poikansa Andrea Pininfarina toimi yrityksen johdossa kuolemaansa saakka vuoteen 2008 ja nykyään yritystä johtaa Andrean nuorempi veli Paolo Pininfarina. Yritys säilyi pitkään perheen omistuksessa. Joulukuussa 2015 uutisoitiin kuitenkin intialaiseen monialayritys Mahindra Groupiin kuuluvan ajoneuvokonserni Mahindra & Mahindran ostavan Pininfarinan noin 168 miljoonan euron kaupalla.
Pininfarina on suunnitellut automalleja monelle autonvalmistajalle, erityisesti Ferrarille, Maseratille, Cadillacille, Alfa Romeolle, Fiatille, Peugeot’lle sekä Lancialle.
Pininfarina on muotoillut muutakin kuin autoja. Sillä on muun muassa sopimus Motorolan kanssa kännyköiden muotoilusta, ja se on muotoillut Suomessa nimellä Sr2 käytössä olevan sveitsiläisen sähköveturin Lok 2000 / Re 460. 1970–1980-lukujen taitteessa Pininfarina muotoili traktoreita Fiat-yhtymälle. Myös vuoden 2006 Torinon talviolympialaisten olympiatulen pidike on Pininfarinan luomus.
Pininfarina Ruotsi
Vuonna 2006 Volvo C70:stä tuli ensimmäinen Pininfarinan valmistama auto Italian ulkopuolella. Yritykset muodostivat Pininfarina Sverige AB -yhtiön Uddevallaan, Ruotsiin. Yhteenliittymän omistavat Pininfarina 60 % ja Volvo 40 %.
Kuuluisia luomuksia
thumb|200px|Alfa Romeo Spider Veloce thumb|200px|Peugeot 504 thumb|200px|Ferrari Testarossa thumb|200px|Fiat Coupé
Konevitsa
thumb|Konevitsan saari sijaitsee Laatokalla. thumb|Konevitsan luostari talvella. thumb|Konevitsalle tyypillistä hiekkarantaa luostarin edustalla. thumb|Hevoskivi ja tsasouna sen päällä Konevitsa on Laatokan länsirannan tuntumassa Sortanlahden edustalla sijaitseva saari, joka tunnetaan ortodoksisesta Konevitsan luostarista. Saaren pinta-ala on 8,5 neliökilometriä.
Suomelle kuuluessaan ennen toista maailmansotaa Konevitsa oli osa Viipurin läänin Pyhäjärven kuntaa, nykyisin se kuuluu Leningradin alueen Käkisalmen piirin Sakkolan eli Gromovon maalaiskuntaan.
Lähin merkittävä kaupunki on Käkisalmi, joka on 40 kilometrin päässä saaresta. Valamon saareen on matkaa 60 kilometriä ja Pietariin vesitse 170 kilometriä. Saarelle pääsee yhteysaluksella Sortanlahdesta, josta on 6,5 kilometrin ja 40–50 minuutin matka. Saarelle tehdään myös kotiseuturetkiä.
Luonnonolosuhteet
Saaren pituus etelästä pohjoiseen on noin 6,5 kilometriä ja leveys enimmäkseen alle kaksi kilometriä, enimmillään noin kolme kilometriä luostarin kohdalla lähellä eteläpäätä. Saari on kokonaan hiekkamaata ja suuri osa rannoista on hienoja hiekkarantoja. Saari on pinnanmuodostukseltaan enimmäkseen tasainen. Maasto kohoaa rannoilta loivana hiekkakankaana kohti saaren sisäosaa. Siellä on kaksi ympäristöstään poikkeavaa jyrkkäreunaista kukkulaa, Pyhämäki (Svjataja, Святая) 34 metriä merenpinnan yläpuolella ja Kyymäki (Zmeinaja, Змеиная) 29 metriä merenpinnan yläpuolella. Kukkuloiden jyrkät rinteet ovat syntyneet eroosion seurauksena Laatokan veden pinnan ollessa rinteiden tyven tasolla eli hieman alle 20 metriä merenpinnan yläpuolella, useiden tuhansien vuosien ajan ennen Nevan syntymistä. Suurimmaksi osaksi saari on asumaton ja havumetsän peittämä. Vuoden keskilämpötila on 3,5 astetta. Kesä on lyhyehkö, kesäkuun puolivälistä elokuun toiselle puoliskolle. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Talvet saattavat olla hyvinkin ankaria. Talvisin saarelle voi kävellä jäätä pitkin.
Historia
Saaren varhaisemmasta historiasta ei ole varmoja tietoja. Luostarin perustamisesta kertovien lähteiden mukaan siellä oli karjalaisten pakanallinen uhripaikka Hevoskivi (Konj-kamen, Конь-камень). Kivi sijaitsee noin kilometrin luostarista pohjoiskoilliseen Pyhävuoren länsirinteen juurella. Se on yhdeksän metriä pitkä, kuusi metriä leveä ja noin neljä metriä korkea muodoltaan pyöristynyt graniittilohkare. Lohkare muistuttaa muodoltaan hevosen päätä. Sen päälle on rakennettu tsasouna. Saaren venäjänkielinen ja siten myös nykyinen suomenkielinen nimi johtuvat Hevoskivestä tai ehkä saaren oletetusta alkuperäisestä karjalaisesta nimestä Hevossaari.
Saarella sijaitsevan ortodoksisen Konevitsan Jumalansynnyttäjän syntymän luostarin perusti novgorodilainen Arseni vuonna 1393. Ruotsalaiset valtasivat saaren ja tuhosivat luostarin vuosina 1577 ja 1610. Suuren Pohjan sodan päätyttyä Pietari I:n voittoon saari jäi venäläisten haltuun. Nykyiset rakennukset ovat pääosin peräisin 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta. Venäjän vallankumous ei aiheuttanut vahinkoa saarella, koska se siirtyi itsenäiselle Suomelle vuonna 1921.
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1940 munkit muuttivat Sisä-Suomeen liittyen lopulta Uuden Valamon luostarin veljestöön. Saari luovutettiin Neuvostoliitolle ja luostari joutui rappiolle. Vuosina 1944–1990 saari oli suljettua sotilasaluetta. Pääsy saarelle sallittiin jälleen vuonna 1991 ja luostarin korjaustyöt aloitettiin. Luostarin restaurointityötä on rahoitettu myös Suomesta.
Vuonna 2011 saarella asui 11 munkkia.
Aiheesta muualla
60.86111°N, 30.61389°W
Hullujen paratiisi
Hullujen paratiisi (The Palm Beach Story) on Preston Sturgesin käsikirjoittama ja ohjaama romanttinen screwballkomedia vuodelta 1942. Sen pääosia näyttelevät Claudette Colbert, Joel McCrea, Rudy Vallee ja Mary Astor. Elokuvan Suomen teatteriensi-ilta oli 2. toukokuuta 1943 Helsingin Savoyssa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi tuhannesta kaikkien aikojen parhaasta elokuvasta. AFI:n 100-vuotissarjan 100 hauskinta komediaa -listalla se sijoittui 77:nneksi.
Juoni
Gerry ja Tom (Colbert ja McCrea) menevät kiireesti naimisiin. Viisi vuotta vierähtää, keksijänä toimiva mies tarvitsisi rahaa uuden prototyypin rakentamiseen, mutta aviopari alkaa olla puilla paljailla. Jotain on keksittävä. Gerry lähtee varakkaan miehen etsintään Floridan Palm Beachiin. Elokuvan hurjimmassa jaksossa miljonäärien metsästyskerhon jäsenet törmäilevät junassa kivääreineen ja metsästyskoirineen.
Andre Berto
Andre Michael Berto (s. 7. syyskuuta 1983 Winter Haven, Florida) on yhdysvaltalainen välisarjan nyrkkeilijä. Hän on voittanut WBC:n ja IBF-liiton mestaruudet, sekä ollut WBA:n tilapäinen mestari 2015.
Niamh Kavanagh
Kavanagh voitti vuoden 1993 Eurovision laulukilpailun kappaleella ”In Your Eyes”, jonka oli säveltänyt ja sanoittanut Jimmy Walsh. Kappale julkaistiin myös singlenä. Se pääsi Irlannin singlelistojen kärkeen ja myös Isossa-Britanniassa 24. sijalle. Kavanagh edusti Irlantia toisen kerran Eurovision laulukilpailussa 2010 kappaleella ”It’s For You”. Hän pääsi semifinaalista jatkoon, mutta jäi finaalissa sijalle 23.
Kavanagh on esiintynyt The Commitments -elokuvan soundtrackilla.
Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas
thumb|Yksi yrityksen polkupyörämerkeistä oli Supo, jolla nimellä tehtiin loppuvuosina myös mopoja. Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas Oy oli Kustaa E. Merilän (1875–1961) vuonna 1904 Turkuun perustama Suomen ensimmäinen polkupyörätehdas, jonka toiminta loppui konkurssiin perustajan kuoltua 1960-luvun alussa. Se oli turkulaisten Pyrkijän ja Pyöräkellarin (sittemmin Tunturipyörän) ohella yksi 1930-luvun suurimmista suomalaisista polkupyörävalmistajista. Yrityksen pyöriä myytiin muun muassa tuotemerkeillä Olympia, Kiri, Aino, Luxus, Tähti, Svensk Fauber ja Eagle sekä Supo, josta tuli myös yrityksen loppuvuosien lyhytikäinen mopomerkki 1960-luvun alussa.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt 23-vuotias talollisenpoika Kustaa Edvard Merilä perusti Turkuun polkupyöräliikkeen 1898, jolloin polkupyörä oli juuri yleistymässä rikkaiden leikkikalusta koko kansan kulkuneuvoksi. Amerikkalaisten tuontipyörien ohella Merilä myi aseita, ompelu- ja kutomakoneita sekä veneitä ja niiden moottoreita.
Kuljetusmatkat ja monet välikädet nostivat tuontipyörien hintoja, joten Merilä päätti 1900-luvun alkuvuosina ryhtyä valmistamaan pyöriä itse tuotemerkillä Olympia. Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas valimoineen rakennettiin silloin Kaarinan pitäjään kuuluneelle Turun Nummenmäelle. 1930-luvulla tehdas työllisti parhaimmillaan noin 400 henkilöä. Tehtaassa valmistettiin myös muun muassa moottoreita sekä ompelukonepöytiä, joihin kiinnitetyt tuontiompelukoneet myytiin Suomi-tuotemerkillä.
Tuotannon ohella Merilä piti myös pyörien jakelun omalla vastuullaan. Vuonna 1903 avatusta Tampereen sivuliikkeestä myyntiorganisaatio kasvoi 1930-luvun loppuun mennessä 14 myymälän valtakunnalliseksi ketjuksi, joka myi myös suksia, potkukelkkoja sekä erilaisia maatalouskoneita. Omien liikkeiden lisäksi pyöriä myivät asiamiehet ja kauppamatkustajat.
Vaikeana luonteena Kustaa Merilä oli riidoissa milloin kenenkin kanssa. Kun Nummenmäki liitettiin Turkuun, Merilä laajensi tuotantoaan Turun sijasta Kuopioon, jonne hän rakennutti tehtaan uudelle Savon Pyörä Oy:lle. Toiminta ei kuitenkaan menestynyt, ja vuonna 1952 kiinteistö myytiin Turo Oy:lle. 1950-luvulla Merilän polkupyörätuotanto menetti muutenkin kilpailukykyään. Yli 80-vuotias teollisuusneuvos Merilä johti yrityksiään miltei kuolemaansa 1961 saakka, minkä jälkeen valtio haki liiketoiminnan konkurssiin verovelkojen vuoksi 1963.
Columbus
Columbus on latinisoitu muoto italiankielisestä sukunimestä Colombo, joka tarkoittaa kyyhkystä. Nimi annettiin yleensä kyyhkystenkasvattajalle.
Petter Meyer
Petter Meyer (s. 21. helmikuuta 1985 Kauniainen) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Grankulla IFK:ta. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Pääosan urastaan Meyer on pelannut Grankulla IFK:ssa. Kaudet 2009-2010 hän pelasi Veikkausliigaa Pietarsaaren Jarossa 40 ottelussa ja teki viisi maalia. Kaudella 2009 hän oli Jaron paras maalintekijä kuudella maalilla, mutta kauden 2010 pilasi loukkaantuminen. Kaudeksi 2011 hän siirtyi Seinäjoelle SJK:n riveihin. Hän oli Kakkosen Pohjoislohkossa SJK-kautenaan paras maalintekijä 19 maalilla ja oli nostamassa SJK:ta Ykköseen.
Yhden SJK-kauden jälkeen Meyer palasi kuitenkin Kauniaisiin Kakkosessa pelanneeseen kasvattajaseuraansa GrIFK:hon. Hän voitti jälleen Kakkosen Etelälohkon maalikuninkuuden 21 maalilla, mutta seuraavilla kausilla ei yltänyt samoihin maalilukemiin. Kaudella 2015 Meyer valittiin Kakkosen Etelälohkon parhaaksi pelaajaksi. Hän voitti lohkonsa maalipörssin 23 maalilla ja oli nostamassa seuraansa takaisin Ykköseen. Meyer on GrIFK:n seurahistorian eniten maaleja sarjaotteluissa tehnyt pelaaja.
ADS
ADS voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Martin Luther (täsmennyssivu)
Martin Luther voi viitata seuraaviin:
AGS
AGS voi tarkoittaa seuraavia:
Unescon maailmanperintökohteet Turkmenistanissa
Unesco on nimennyt Turkmenistanissa kolme kohdetta maailmanperintöluetteloon.
Samothrake (kaupunki)
Samothrake (,, myös eli ”(Traakian) Samos”; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Samothráki) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Palaiópolin kylää.
Samothraken saari oli alun perin traakialaisten asuttama. Kreikkalaiset asuttivat sen viimeistään 500-luvulla eaa. Kaupunki tunnettiin erityisesti sen Suurten jumalten pyhäköstä.
Maantiede
Suuren osan Samothrakesta muodosti saaren kokoon nähden korkea Saoke-vuori (nyk. Sáos eli Fengári). Saarella oli vain vähän satamapaikkoja, ja siksi Plinius kutsuu sitä ilmaisulla ”kokonaan satamaton saari” (insula importuosissima omnium). Pseudo-Skylaks kuitenkin mainitsee siellä olleen sataman, joka oli mahdollisesti sama paikka, jonka Livius mainitsee nimelle Demetrion (lat. Demetrium). Saaren katsottiin jossakin vaiheessa pienentyneen Hellespontokselta vyöryneiden vesien vuoksi. Tämä ajatus voi perustua joihinkin varhaisina aikoina tapahtuneisiin luonnonmullistuksiin. Homeros mainitsee saaren metsien peittämänä.
Samothraken kaupunkivaltion haltuun kuului koko saari, eikä siellä ollut muita poliksia. Näin sen pinta-ala oli ainakin saaren pinta-alan verran eli 178 neliökilometriä. Laajimmillaan kaupunkivaltion haltuun kuului kuitenkin peraia-alueita myös mantereen puolelta Traakiasta. Kyseisellä alueella sijaitsivat ainakin polikset Drys, Mesembria, Sale ja Zone sekä linnoitus nimeltä Kharakoma.
Esihistoria ja mytologia
pienoiskuva|upright=0.8|[[Agamemnonia, Talthybiosta ja Epeiosta esittävä reliefi Samothraken Suurten jumalten pyhäköstä, n. 560 eaa. Esittää mahdollisesti Agamemnonin vihkiytymistä mysteerikulttiin.]]
Samothrake on ollut asuttu viimeistään neoliittisella ja pronssikaudella. Historiallisen ajan alussa sen väestö oli traakialaisia. Saaren kreikkalaisen asutuksen syntyvaiheet olivat antiikin aikana epäselviä, ja Strabon ja Pausanias yrittivät selittää sen nimen, ”Traakian Samos”, yhteyttä Samokseen. Pausaniaan mukaan Samothrake olisi ollut Joonian samoslaisten siirtokunta Traakiassa. Toisten mukaan nimi olisi taas peräisin siitä, että saarta asuttivat ensin traakialaiset ja sitten samoslaiset. Strabon sanoo, että se olisi saattanut saada nimensä traakialaisesta Saioi-heimosta. Myös Pseudo-Skymnoksen mukaan samoslaisia olisi muuttanut Samothrakelle jossakin välissä.
Nykyisin katsotaan, että sana samos on tarkoittanut mitä tahansa korkeampaa kohtaa lähellä merta. Siksi se esiintyy paitsi Samoksen ja Samothraken myös Kefallenian nimessä, sillä sekin tunnettiin antiikin aikana Samoksena. Samothraken muiksi varhaisiksi nimiksi mainitaan Dardania, Elektris, Melite, Leukosia ja Leukania. Diodoros Sisilialainen sanoo sen asukkaiden olleen autoktoonisia, ja käsittelee heidän kielensä erikoispiirteitä sekä saaren kultteja. Samothrake tunnetaan erityisesti arvoituksellisesta kabiirien kultista. Herodotos sanoo, että Samothraken asuttivat ensimmäisenä Ateenasta paenneet pelasgit, jotka myös toivat kultin sinne.
Homeros kuvaa, kuinka Poseidon käytti Samothraken Saoke-vuorta valtaistuimenaan seuratessaan Troijan sotaa. Vuori näkyy Troijaan hyvin kohoten Imbroksen takana. Ehkä tästä syystä Pseudo-Skymnos kutsuu Samothrakea troijalaiseksi saareksi. Myytin mukaan Dardanos olisi asunut siellä ennen siirtymistään Troijaan. Samalla hän vei kabiirien kultin saarelta Aasiaan. Nykyisin Troijan katsotaan tulleen asutetuksi ehkä pikemminkin Lemnokselta käsin.
Arkaaiselta roomalaiselle kaudelle
Nykyisin kreikkalaisten katsotaan asuttaneen Samothraken vasta arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. lopulla, vaikka joskus kreikkalaisten tulo on ajoitettu jo noin vuoteen 700 eaa. Löydettyjen piirtokirjoitusten perusteella saaren kreikkalaiset ovat puhuneet aiolialaista murretta, eivät joonialaista murretta, mikä sekin on ristiriidassa sen ajatuksen kanssa, että saari olisi asutettu Samokselta käsin. Todennäköisemmin kreikkalaiset ovat tulleet sinne Lesbokselta tai Troaksesta.
Samothraken vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Sen merkittävyys historiassa perustuu lähinnä sen sijaintiin maamerkkinä ja turvapaikkana tärkeän Egeanmereltä Mustallemerelle johtaneen merireitin varrella. Samothrake joutui 400-luvun eaa. alussa Persian valtaan, ja siksi sen asukkaat liittyivät mukaan Kserkseen sotaretkeen Kreikkaa vastaan persialaissodissa vuonna 480 eaa. Heidät mainitaan taitavina keihäänheittäjinä. Salamiin meritaistelussa samothrakelainen laiva onnistui upottamaan yhden ateenalaisen aluksen, ja tuli itse puolestaan aiginalaisen laivan upottamaksi. Viimeistään noihin aikoihin samothrakelaisten hallussa oli peraia-aluetta ja linnoituksia mantereen puolella. Alueen polikset esitetään Samothraken siirtokunniksi.
pienoiskuva|vasen|upright=1.3|Kuorotanssijoita esittävä reliefifriisi Samothraken Suurten jumalten pyhäköstä. Samothrake löi omaa hopearahaa noin vuosina 500–465 eaa. Klassisella kaudella Samothrake kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–429/428 eaa. sekä mahdollisesti vielä 425/424 eaa. Antifonilta tunnetaan puhe Samothrakelaisten maksamista veroista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Samothrāks ja Samothrēïkē.
Samothrakelaiset menettivät mantereen puolen alueensa peloponnesolaissodan aikana vuonna 422/421 eaa. Saari tuli Spartan valtaan sodan päättymisen jälkeen vuonna 404/403 eaa., jolloin he saivat kyseiset alueet takaisin. Ateenalaiset saivat Samothraken vallattua takaisin vuonna 389/388 eaa. 370-luvulla eaa. kaupunki liittyi toiseen Ateenan liittoon. Jossakin vaiheessa 300-lukua Samothrake menetti jälleen mantereen puolen alueensa. Kaupungin valtiomuoto oli mukana Aristoteleen koulukunnan kokoelmassa 158 kaupungin valtiomuodot.
Myöhemmin useimmat maininnat Samothrakesta liittyvät sen mysteerikulttiin. Makedonian Filippos II ja Olympias tapasivat toisensa Samothrakella ollessaan vihkiytymässä mysteereihin. Vihkiytymisen mysteerikulttiin katsottiin ilmeisesti suojaavan ihmisiä vaaroilta. Samothrake liitettiin Makedoniaan vuonna 340 eaa. Hellenistisellä kaudella se toimi Lysimakhoksen, ptolemaiosten ja seleukidien laivastotukikohtana.
Samothraken pyhäkön kuvataan toiminen turvapaikkana turvananojille. Esimerkiksi Perseus pakeni sinne kärsittyään tappion roomalaisia vastaan Pydnan taistelussa. Samothrake alkoi lyödä rahaa jälleen noin vuonna 280 eaa. Germanicus saapui Samothrakelle vihkiytyäkseen mysteereihin, mutta ennusmerkki esti häntä toteuttamasta sitä.
Apostoli Paavali vietti yön ankkurissa Samothrakella ensimmäisellä lähetysmatkallaan Aasiasta Eurooppaan. Pliniuksen aikana Samothrakella oli vapaakaupungin asema. Samothrake ja sen pyhäkkö alkoivat taantua noin vuonna 200 tapahtuneen voimakkaan maanjäristyksen jälkeen. Hierokleen Synekdemoksessa Samothrake esiintyy Thasoksen ohella osana Illyricumin prefektuuria. Myöhemmin bysanttilaisella kaudella se oli osa Traakian themaa.
Kaupungissa
Samothraken varsinaista kaupunkikeskusta on tutkittu vain vähän, sillä huomio on ollut Suurten jumalten pyhäkössä. Kaupunki sijaitsi vuorenharjanteella pyhäkköalueen itäpuolella. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, jotka on rakennettu arkaaisella kaudella 600- tai 500-luvulla eaa. Niistä on säilynyt joitakin osia. Muurien sisäpuolelle on jäänyt noin 20 hehtaarin kokoinen alue. Kaupungin suojelija oli Athene-jumalatar, jonka pyhäkkö toimi samalla kaupunginarkistona. Kirjalliset lähteet mainitsevat kaupungin sataman.
Kaupungin ulkopuolella
Suurten jumalten pyhäkkö pienoiskuva|[[Suurten jumalten pyhäkkö|Suurten jumalten pyhäkön raunioita.]]
Pyhäkköalueelta on löydetty useita erilaisia mysteerimenoissa käytettyjä kulttirakennuksia sekä muun muassa kreikkalainen teatteri. Pyhäkköalueelta tehtyjä esinelöytöjä on sen arkeologisen alueen yhteydessä toimivassa Samothrákin arkeologisessa museossa. Tunnetuin paikalta löydetty veistos on Samothraken Nike, joka on Louvressa.
El-Jaish
El-Jaish oli qatarilainen jalkapalloseura Al-Rayyanista, joka perustettiin vuonna 2007. Joukkue nousi ensimmäisen kerran Qatarin pääsarjaan kaudeksi 2011–2012.
Joukkueen kotistadion on Ahmed bin Ali Stadion, joka sijaitsee Al-Rayyanissa.
Bernardo Corradi
Bernardo Corradi (s. 30. maaliskuuta 1976 Siena, Italia) on italialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. 189 senttimetriä pitkän Corradin pelipaikka oli hyökkääjä.
Corradi pelasi urallaan Italiassa, Espanjassa, Englannissa ja Kanadassa. Italian pääsarjassa Serie A:ssa hän pelasi 246 ottelua ja teki 56 maalia edustaen Cagliaria, Chievoa, Laziota, Parmaa, Regginaa ja Udinesea. Corradi voitti Italian cupin kaudella 2003–2004 pelatessaan Laziossa. Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä hän pelasi 69 ottelua ja teki 20 maalia edustaen Cagliaria, Fidelis Andriaa ja Chievoa.
Espanjassa Corradi pelasi kauden 2004–2005, jolloin hän edusti Valencia 21:ssa Primera Divisiónin ottelussa ja teki kolme maalia. Englannissa Corradi edusti Manchester Cityä kaudella 2006–2007 pelaten 25 Valioliigan ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Corradi päätti uransa kanadalaisessa Montreal Impactissa, jossa hän pelasi kauden 2012.
Italian maajoukkueessa Corradi pelasi 13 A-maaottelua vuosina 2003–2004. Maaleja hän teki näissä otteluissa kaksi. Corradi kuului Italian joukkueeseen EM-kilpailuissa 2004 pelaten turnauksessa yhden ottelun.
Tilastot
Ottelut ja maalit sarjoittain.
Sosiolingvistiikka
Sosiolingvistiikassa on tutkittu muun muassa seuraavia aiheita:
Stéphane Peterhansel
Stéphane Peterhansel (s. 6. elokuuta 1965 Échenoz-la-Méline, Ranska) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän on enduron maailmanmestari ja eniten Dakar-rallin voittoja (14) saavuttanut kuljettaja. Hänellä on eniten voittoja sekä moottoripyörä- että autoluokassa.
Enduron maailmanmestaruuden Peterhansel voitti 250-kuutioisissa 2-tahtisissa vuonna 1997 ja 250-kuutioisissa 4-tahtisissa vuonna 2001. Dakar-rallin moottoripyörien luokassa hän voitti kilpailun Yamahan pyörällä vuosina 1991, 1992, 1993, 1995, 1997 ja 1998, ja autojen luokassa Mitsubishi Pajerolla vuosina 2004, 2005 ja 2007, Mini All4 Racingillä 2012 ja 2013, Peugeotilla vuosina 2016 ja 2017 sekä Minillä vuonna 2021. Hän on saavuttanut menestystä myös muissa aavikkoralleissa. Tunisian rallin hän voitti vuosina 1990, 1994 ja 2002. Vuonna 2002 hän voitti myös Dubain rallin.
Enduro (1980–1998, 2001)
Peterhansel keskittyi täysin enduroon 1980 jätettyään rullalautailuharrastuksen sivuun. Hän otti aluksi yksittäisiä voittoja Ranskan endurosarjassa, kunnes 1983 Peterhansel voitti ensimmäisellä kokonaiskaudellaan Ranskan enduron mestaruuden.
Yamaha (1988–1998)
thumb|vasen|Petherhansel otti ensimmäisen Dakar voiton 1991 Yamahalla. Yamahan Ranskan osaston toimitusjohtaja Jean-Claude Olivier suostutteli Peterhanselia ottamaan osaa vuoden 1988 Dakar-ralliin Yamahan YZE750 Ténéré pyörällä. Peterhansel ajoi avaus rallissaan yhden erikoiskoevoiton ja sijoittui lopulta sijalle 18. Seuraavassa Dakar-rallissa 1989 Peterhansel onnistui voittamaan avauserikoiskokeen ja yhteensä kuusi erikoiskoetta ollen lopulta rallin neljäs.
Dakarin voittoennätys ja enduron maailmanmestaruus (1997–1998, 2001)
Peterhansel nousi vuoden 1997 Dakarissa Cyril Neveun kanssa tasoihin, kun hän otti uransa viidennen voiton. Peterhansel voitti rallin ylivoimaisesti otettuaan seitsemän erikoiskoe voittoa jättäen toiseksi tulleen Oscar Gallardon yli kaksi ja puoli tuntia. Peterhansel voitti myös Dakarin jälkeen enduron maailmanmestaruuden 250-kuutioisissa 2-tahtisissa. Peterhanselilta tuli lopulta eniten Dakar-ralleja voittanut kuljettaja vuonna 1998, kun hän otti uransa kuudennen Dakar voiton. Peterhansel voitti kolme erikoiskoetta. Hän ilmoitti rallin jälkeen siirtyvänsä autoluokkaan.
Peterhansel voitti vielä uransa toisen enduron maailmanmestaruuden 250-kuutioisissa 4-tahtisissa vuonna 2001.
Ralliautot (1999–)
Peterhansel aloitti Dakarin autoluokassa Team Dessouden Nissanilla, jolla hän ajoi rallin seitsemänneksi. Peterhansel onnistui parhaimmillaan ajamaan toiseksi viimeisellä erikoiskokeella toiseksi nopeimman ajan. Hän siirtyi seuraavaan Dakar-ralliin 2000 ajamaan ranskalaisen Megan autolla. Peterhansel onnistui ajamaan rallissa toiseksi voittaen kaksi erikoiskoetta.
Paluu Nissanille (2001–2002)
Peterhansel palasi Nissanille 2001 Dakar-ralliin, jossa hän ajoi sijalle 12, mutta voitti T1 autoluokan. Toinen Dakar-ralli peräkkäin Nissanilla alkoi hyvin, kun hän ajoi avauserikoiskokeella kolmanneksi ja säilytti paikkansa aina viidenteen erikoiskokeeseen saakka. Hän ajoi vielä kuudennella erikoiskokeella nopeimman ajan, mutta joutui keskeyttämään seuraavalla erikoiskokeella rallin.
Mitsubishi ja Dakar-rallin voitto autolla (2003–2009)
thumb|oikea|Petherhansel voitti kolme Dakar-rallia [[Mitsubishi Pajero Evolution|Mitsubishillä.]] Peterhansel siirtyi toiseen japanilaistalliin, kun Mitsubishin tehdastalli tarjosi hänelle sopimusta. Hän ajoi uudella autolla 2003 Dakar-rallissa kolmanneksi voittaen peräti kuusi erikoiskoetta. Hän johti rallia vielä 12 erikoiskokeen jälkeen, mutta menetti johtonsa kun auton jäähdytin hajosi.
Peterhansel otti ensimmäisen Dakar-ralli voittonsa autoluokassa 2004. Hän voitti rallin aikana kaksi erikoiskoetta. Peterhanselista tuli samalla toinen kuljettaja, joka on kyennyt voittamaan moottoripyörä- ja autoluokassa. Hän rikkoi myös toisen ennätyksen ottaessaan seitsemännen Dakar-ralli voiton, jolla hän ohitti Karel Lopraisin, joka voitti kuusi Dakar-rallia kuorma-autosarjassa.
Seuraava Dakar-ralli 2006 ei tuottanut samanlaista tulosta ja Peterhansel sijoittui neljänneksi. Hän onnistui voittamaan kolme erikoiskoetta.
Peterhansel onnistui voittamaan uransa kolmannen Dakar-rallin autoluokassa 2007. Hän ei voittanut rallin aikana ainuttakaan erikoiskoetta, eikä ollut kymmenen parhaan joukossa viimeisellä erikoiskokeella. Peterhansel oli lopulta seitsemän minuuttia edellä toiseksi tullutta tallikaveriaan Luc Alphandia.
Dakar-ralli 2008 jouduttiin perumaan turvallisuus syistä, kun Mauritaniassa sattui ammuskeluvälikohtaus turisteja kohtaan. Keski-Euroopan ralli ajettiin korvaavana rallina, jossa Peterhansel ajoi toiseksi voittaen yhden erikoiskokeen. Hän jäi rallin voittaneelle Carlos Sainzille kaksi minuuttia.
Mitsubishi ilmoitti vetäytyvänsä 2009 Dakar-rallin jälkeen, joka jäi Peterhanselin viimeiseksi ralliksi japanilaismerkillä. Ralli oli haasteellinen Peterhanselille, joka aloitti hyvin noustessaan toisella erikoiskokeella kolmanneksi ajettuaan toiseksi nopeimman ajan. Hän kuitenkin putosi kärkikolmikosta ja lopulta keskeytti seitsemännellä erikoiskokeella.
X-raid BMW ja Mini (2010–2014)
Peterhansel siirtyi seuraavaksi X-raidille, joka ajatti BMW X3 CC autoja. Hän sijoittui 2010 Dakar-rallissa neljänneksi ja voitti neljä erikoiskoetta. Peterhansel aloitti rallin ajamalla kolmanneksi kahden ensimmäisen erikoiskokeen jälkeen ja nousi kolmannella kärkeen. Hän kuitenkin putosi viidennellä erikoiskokeella pois kärkikolmikosta. Peterhansel ajoi myös 2011 Dakar-rallissa neljänneksi. Tällä kertaa hän onnistui ajamaan yhden erkoiskoe voiton. Peterhansel kilpaili pitkään Dakarin voitosta ollen kärkikolmikossa aina seitsemänteen erikoiskokeeseen saakka, jonka jälkeen hän teki omien sanojensa mukaan ajovirheen, jolla he menettivät paljon aikaa.
Peterhansel jatkoi puolustavana Dakar-rallin voittajana 2013, jolloin hän aloitti rallin jälleen vahvasti ollen toisesta erikoiskokeesta lähtien ensimmäinen jätättäen toiseksi tullutta Giniel de Villiersiä yli 39 minuuttia. Peterhansel otti jo uransa yhdennentoista Dakar-ralli voiton.
Myös 2014 Dakar-ralli oli Peterhanselin ja Minin hallintaa. Tällä kertaa ralli aiheutti kritiikkiä, kun hän joutui luopumaan varmasta voitostaan tallimääräyksen vuoksi, jotta tallikaveri Nani Roma saisi uransa ensimmäisen voiton autoluokassa. Peterhansel ajoi lopulta toiseksi otettuaan neljä erikoiskoe voittoa.
Team Peugeot Total (2015–2018)
thumb|oikea|Petherhansel (oikealla) Peugeotilla 2016. Peugeot teki paluun Dakar-ralliin 25 vuoden jälkeen ja palkkasi uudeksi kuljettajaksi Peterhanselin lisäksi Carlos Sainzin ja Cyril Despresin. Peugeotin paluu ei ollut Paluu ei ollut heti menestys, kun Peterhansel sijoittui parhaimapana kuljettajana 11:nneksi Peugeot 2008 DKR:lla, eikä hän onnistut ottamaan ainuttakaan erikoiskoe voittoa. Peogeot katsoi Dakar-rallia enemmän testi mielessä ja valmistautuvansa seuraavan vuoden Dakariin, jossa he odottivat parempaa tulosta.
Seuraava Dakar-ralli 2016 tuottikin huomattavasti parempaa tulosta, kun Peterhansel otti uransa kuudennen voiton autoluokassa ja kahdennentoista Dakar-ralli voiton yhteensä. Hän onnistui voittamaan kolme erikoiskoetta ja johti rallia kuuden erikoiskokeen aikana. Peugeotilla oli hetkellisesti rallin aikana kolmois johto, kun Sébastien Loeb ja Carlos Sainz ajoivat Peterhanselin perässä rallin puolessa välissä.
Peogeot toi 2017 Dakar-ralliin uuden mallin Peugeot 3008 DKR. Peterhansel paransi vain ennätystään voitettuaan seitsemännen kerran Dakar-rallin autoilla ja kolmannentoista kerran kaiken kaikkiaan. Hän taisteli pitkään voitosta tallikaverinsa Loebin kanssa, kunnes ohitti hänet kolmanneksi viimeisellä erikoiskokeella ajettuaan pohja-ajan. Loeb ajoi tämän jälkeen kaksi viimeistä erikoiskoetta nopeammin, kuin Peterhansel, mutta vain alle 20 sekunttia.
Dakar-ralli 2018 jäi Peogeotille viimeiseksi, kun se ilmoitti vetäytyvänsä pois erämaarallista. Peterhansel aloitti rallin vahvasti nousten kärkeen kolmannella erikoiskokeella, jonka hän piti aina kuudenteen saakka. Seitsemännellä erikoiskokeella Peterhansel rikkoi autonsa vasenta takaosaa osuttuaan kiveen. Hän menetti aikaa lähes kaksi tuntia korjatessaan vikaa. Sillä välin hänen tallikaveri Carlos Sainz siirtyi kärkeen ja Dakar-rallin voittoon, kun Peterhansel ajoi neljänneksi kärsittyään ongelmista aina toiseksi viimeiselle erikoiskokeelle saakka.
Paluu X-raid Minille ja erämaarallin maailmanmestaruus (2019–2021)
Peugeotin lopetettua Dakar-ralliin osallistumisen X-raid julkisti lokakuussa 2018 palkanneen Peterhanselin lisäksi Carlos Sainzin ja Cyril Despresin tulevaa 2019 Dakar-rallia varten. Peterhansel ajoi Mini John Cooper Works Buggylla 2019 Dakar-rallissa. Hän nousi rallissa kärkikolmikkoon kolmannella erikoiskokeella pysyen siellä aina seitsemänteen erikoiskokeeseen saakka. Hän joutui keskeyttämään yhdeksännellä erikoiskokeella kartturinsa David Casteran loukattua selkänsä, kun Peterhansel laskeutui hypystä liian rajusti hiekkadyyniille. Hän onnistui sitä ennen voittamaan kaksi erikoiskoetta. Dakarin jälkeen Peterhansel ajoi erämaarallin maailmanmestaruudesta. Neljästä erämaarallista koostuva kausi alkoi helmikuussa Qatarissa, jonka Peterhansel jätti väliin. Hän ajoi sitä vastoin Abu Dhabissa voittoon ja sijoittui toiseksi Kazakstanin rallissa, sekä neljänneksi Marokon rallissa. Voiton myötä hän teki historiaa yhdessä kartturivaimonsa Andrea Peterhansel kanssa ollen ensimmäinen aviopari, joka on voittanut erämaarallin maailmanmestaruuden.
Dakar-ralli 2020 oli pääosin Minien hallitsema, kun kärkikolmissa ajoivat vain X-raidin autot, sekä satunnaisesti Nasser Al-Attiyah Toyotalla. Peterhansel voitti neljä erikoiskoetta ja oli rallin neljännestä erikoiskokeesta lähtien kolmas läpi rallin. Hänen tallikaveri Carlos Sainz onnistui viemään Dakar-rallin voiton lähes kymmenen minuutin erolla. Lokakuussa Peterhansel ajoi poikkeuksellisesti Mini John Cooper Works Rally autolla Andalucian rallissa neljänneksi. Hän kärsi rengasongelmia kahdella ensimmäisellä erikoiskokeella. Talli kokeili samalla myös uutta elektronista nuottivihkoa tulevaa Dakar-rallia varten. Rallin jälkeen X-raid ilmoitti tehneensä jatkosopimuksen Peterhanselin kanssa seuraavaan Dakar-ralliin 2021.
Team Audi Sport (2021–)
Peterhansel siirtyi toukokuussa 2021 Audille, joka ilmoitti marraskuussa 2020 osallistuvansa ensimmäistä kertaa Dakar-ralliin sähköautolla. Testien jälkeen hänen oli tarkoitus osallistua yhdessä Carlos Sainzin ja Mattias Ekströmin kanssa 2022 Dakar-ralliin.
Temnikov
Temnikov (mord. ja ) on kaupunki Temnikovin piirissä Mordvan tasavallan luoteisosassa Venäjällä, 158 kilometriä pääkaupungista Saranskista luoteeseen. Kaupunki sijaitsee Mokšajoen varrella.
thumb|230px|left|Sanaksarin luostari muutama kilometri Temnikovin kaupungista luoteeseen
Dmitri Foršev
Dmitri Foršev (, s. 30. toukokuuta 1976) on venäläinen pikajuoksija.
Foršev voitti 2003 Venäjän sisäratojen mestaruuden 200 metrin juoksussa ja sijoittui samana vuonna Euroopan cupissa 400 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 45,62. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja Euroopan sisäratojen cupin. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa hän oli mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 2005 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja sijoittui Madridin sisäratojen EM-kisoissa samalla matkalla neljänneksi. Foršev karsiutui 2007 Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä.
Linda Martin
thumb|Linda Martin esiintymässä Ruotsin televisiossa vuonna 2013. Linda Martin (s. 17. huhtikuuta 1947) on irlantilainen laulaja ja televisiojuontaja, joka aloitti uransa irlantilaisessa Chips-yhtyeessä vuonna 1969.
Martin on osallistunut Eurovision laulukilpailuun kahdesti, vuosina 1984 ja 1992. Jo vuonna 1984 hän sijoittui toiseksi kappaleella ”Terminal 3”, mutta kahdeksan vuotta myöhemmin hän voitti kilpailun Johnny Loganin säveltämällä ja sanoittamalla kappaleella ”Why Me?”.
Martin juonsi RTÉ:n The Lyrics Board -show’ta ja toimi yhtenä You're a Starin ja You're a Star Charity Specialin tuomareista.
Domenico Alaleona
Domenico Alaleona (16. marraskuuta 1881 Montegiorgio – 28. joulukuuta 1928 Montegiorgio) oli italialainen musiikin teoreetikko ja säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu ekspressionistinen ooppera Mirra, jonka hän sävelsi Giuseppe Alfierin mukaan ja joka kantaesitettiin Roomassa 31. maaliskuuta 1920.
Alaleonan muihin teoksiin lukeutuu neljälle solistille, kuorolle ja orkesterille sävelletty requiem vuodelta 1927. Alaleona toimi myös kapellimestarina.