cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksios IV Angelos
Nuori Aleksios vangittiin vuonna 1195, kun hänen setänsä Aleksios III syrjäytti Isaak II:n. Hänen onnistui kuitenkin paeta vuonna 1201 Filip Schwabenilaisen luokse, joka oli naimisissa Aleksioksen siskon Irenen kanssa. Filipin luona Aleksios tapasi Montferratin Bonifatiuksen, joka oli neljännen ristiretken johtohenkilöitä. Aleksios lupasi maksaa ristiretkeilijöiden velat venetsialaisille, jos he auttaisivat häntä ja hänen isäänsä. Venetsialaisetkin pitivät tästä suunnitelmasta ja ristiretken joukot suunnattiin Konstantinopolia kohti, jonne ne saapuivat vuonna 1202. Kansa ei kuitenkaan tahtonut hyväksyä Aleksiosta. Vuonna 1203 päätettiin vallata kaupunki ja heti hyökkäyksen alettua Aleksios III lähti pakoon. Kaupungin vallattuaan ristiretkeläiset huomasivat, että kansa oli vapauttanut sokaistun Isaakin vankilastaan ja kruunannut hänet jälleen keisariksi. Tämä ei kuitenkaan miellyttänyt ristiretkeilijöitä, vaan he vaativat, että Aleksioksesta tehtäisiin isänsä kanssahallitsija.
Pian kävi ilmi, etteivät valtakunnan varat riittäisi maksamaan venetsialaisille luvattuja summia. Aleksios yritti haalia kokoon puuttuvat rahat takavarikoimalla vihamiestensä ja kirkon omaisuutta. Lopulta Konstantinopolin asukkaat kyllästyivät ristiretkeläisten toimintaan ja syrjäyttivät Aleksioksen. Isaak kuoli pian tämän jälkeen, ja Aleksios murhattiin kuristamalla. Uudeksi keisariksi nostettiin Aleksios V.
Seinäjoen korkeakoulukirjasto
Historiaa
Seinäjoen korkeakoulukirjaston avajaiset pidettiin 27.3.1996. Se edusti Suomessa vielä tuolloin uuden tyyppistä tieteellistä kirjastoa, ammattikorkeakoulukirjastoa. Seinäjoen korkeakoulukirjasto perustettiin palvelemaan ensisijaisesti Seinäjoen ammattikorkeakoulun tarpeita. Seinäjoen ammattikorkeakoulun rehtori Tapio Varmola toimi jo tuolloin ammattikorkeakoulujen rehtorineuvoston, Arenen, nimeämänä kirjasto- ja tietopalvelutyöryhmän puheenjohtajana. Kyseinen työryhmä loi ensimmäisen strategian ammattikorkeakoulukirjastoille ja toimi ammattikorkeakoulujen äänenä opetus- ja kulttuuriministeriön suuntaan kirjastomaailman muuttuessa. Seinäjoen korkeakoulukirjaston keskeisin tavoite ensimmäisessä strategiassa oli nousta keskeiseksi osaksi SeAMK:n oppimisympäristöä sekä oppimisprosessia.
Vuonna 2001 ammattikorkeakoulujen kirjastot perustivat kirjastoyhteistyökonsortion eli AMKIT-konsortion. Seinäjoen korkeakoulukirjasto liittyi luonnollisesti mukaan. Konsortion tärkeimmäksi tehtäväksi tuli yhteistyön koordinoiminen ammattikorkeakoulukirjastojen välillä sekä toimia linkkinä eri yhteistyötahojen kanssa. Ensimmäinen hanke oli kaikille yhteisen Voyager-kirjastojärjestelmän käyttöönotto vuosina 2002-2004. Muita merkittäviä yhteistyöhankkeita on ollut muun muassa E-aineistojen käyttöön liittyen. Myös Nelli-portaalia rakennettiin hankerahoituksella. SeAMK:n hallinnoiman AMKIT-konsortion Open Access -hanke puolestaan johti ammattikorkeakoulujen yhteisen julkaisualustan, Theseuksen syntymään.
Seinäjoen ammattikorkeakoulussa kirjaston toiminta- ja kehittämisstrategiassa (2001-2005) otettiin tavoitteeksi kirjaston ja opiskelun sekä kirjaston ja TKI-toiminnan vuorovaikutuksen lisääminen. Konkreettisesti se tarkoitti tiedonhankinnan ohjauksen sekä kirjaston henkilökunnan pedagogisten valmiuksien lisäämistä. Konkreettisesti tämä alkoi näkyä varsin pian, sillä jo vuonna 2002 osallistui tiedonhankinnan opetuksiin noin 2000 opiskelijaa. Opetustunteja annettiin noin 850. Luvut ovat pysyneet suurin piirtein samoina tähän päivään asti.
Tiedonhankinnan opetuksen merkitys on vain korostunut Seinäjoen korkeakoulukirjastossa. Myös opetustavat muuttuvat, kun niin kutsutut diginatiivit ovat tulleet opiskeluikään ja ovat tottuneet täysin aiempien sukupolvien tavoista poikkeaviin tiedonhankinnan tapoihin ja välineisiin. Myös kasvava aikuisopiskelijoiden joukko asettaa omat haasteensa. Korkeakoulukirjastoa on vuosien saatossa muokattu asiakkaiden toiveita kuunnellen. Fyysisen aineiston lainausmäärät ovat kääntyneet lievään laskuun myös Seinäjoen korkeakoulukirjastossa, mutta suurin lainausmäärä kirjaston historiassa ei kuitenkaan ole vuotta 2011 kauempaa historiasta. E-aineiston merkitys on jo vuodesta 2008 ollut selkeästi kasvava.
Syksyllä 2012 avattiin Yrittäjyyskirjasto -verkkopalvelu, joka nimensä mukaisesti kokoaa yhteen paikkaan tietoa yrittäjyydestä julkaistavasta tutkimuksesta, julkaisuista sekä tilastoista. Yrittäjyyskirjaston avaamiseen johtanutta hanketta johti Seinäjoen korkeakoulukirjaston informaatikko Jaana Latvanen. Palvelun ylläpito lopettiin keväällä 2019.
Vuonna 2012 Opetus- ja kulttuuriministeriö päätti leikata SeAMK:sta 120 aloituspaikkaa. Päätöksen seurauksena lopetettiin kokonaan kaksi koulutusohjelmaa, Konservoinnin- ja metsätalouden koulutusohjelmat. Leikkausten yhteydessä päätettiin lakkauttaa kokonaan tai siirtää Seinäjoen ammattikorkeakoulun yksiköitä. SeAMK lopetti toimintansa Jurvassa, Ähtärissä sekä Kauhajoella. Tästä syystä myös kirjaston toimipisteet vähenivät ja muun muassa Kampuskirjaston kokoelma kasvoi olennaisesti, kun ravitsemusalan kokoelma siirrettiin Kauhajoelta Kampuskirjastoon. Leikkausten seurauksena Seinäjoen korkeakoulukirjasto vakiintui nykyiseen muotoonsa vuonna 2013, kun jäljelle jäivät vain Kampuskirjasto, Terveyskirjasto sekä Maaseutukirjasto.
Yleistä
Seinäjoen korkeakoulukirjasto on kaikille avoin kirjasto. Sen hankintapolitiikka perustuu Seinäjoen ammattikorkeakoulun opetussuunnitelmiin sekä Seinäjoen korkeakoulukirjaston ja ammattikorkeakoulukirjastojen yhteiseen strategiaan. Sen ensisijaisia asiakasryhmiä ovat: Seinäjoen korkeakoulukirjastoa käyttävät myös: Kirjaston kaikilla toimipisteillä on yhteinen asiakasrekisteri, kirjastokortti ja Plari-aineistotietokanta. Kirjaston käyttöoikeus oikeuttaa hyödyntämään kirjaston aineistoja, palveluita ja yleiskoneita -ja tiloja. Aineiston tilaaminen kirjaston toimipisteestä toiseen on asiakkaalle maksutonta. Aineistoa voi myös palauttaa mihin tahansa kirjaston toimipisteeseen.
Vaikka kirjaston on kaikille avoin, on kirjastokortin voimassaoloaika määräaikainen. Sen pituus määräytyy asiakasryhmän mukaan. Myös lainassa olevan aineiston varausoikeus on osittain rajattu. Korkeakoulukirjaston hankkimat e-aineistot ovat puolestaan vain Seinäjoen ammattikorkeakoulun tutkinto-opiskelijoiden ja henkilökunnan käytössä.
Vuonna 2014 kirjastolla oli kolme toimipistettä ja 15 työntekijää. 31 359 rekisteröidystä lainaajasta aktiivisia lainaajia oli 5427.
Toimipisteet
Seinäjoen korkeakoulukirjastolla on nykyisin kolme toimipistettä; Kampuskirjasto ja Terveyskirjasto Seinäjoella ja Maaseutukirjasto Ilmajoella. Toimipisteiden kokoelmien painotus vaihtelee kunkin yksikön opiskelualojen mukaan. SeAMK-kirjastot tarjoavat painetun kokoelman lisäksi myös lukuisia verkkoaineistoja. Kirjaston kokoelmista voi etsiä haluamaansa aineistoa kirjastojärjestelmä Plarista tai uudesta kirjastojärjestelmästä, SeAMK Finnasta. Syksystä 2015 eteenpäin kirjaston tietokantana toimii vain SeAMK Finna.
Jokaisessa kirjaston toimipisteessä säilytetään kyseisen opiskeluyksikön alojen painetut opinnäytetyöt viiden vuoden ajan. Kampuskirjastossa säilytetään siis Framilla opiskeltavien alojen opinnäytetyöt, Maaseutukirjastossa vain agrologien opinnäytteet ja Terveyskirjastossa vain terveysalalta tehdyt opinnäytetyöt.
Kampuskirjasto
thumb|Kampustalo, Seinäjoella Framin puolelta kuvattuna. Seinäjoen korkeakoulukirjaston päätoimipiste on Kampuskirjasto, joka sijaitsee Seinäjoella Framin alueella, Kampustalossa. Kampuskirjastossa työskentelee kirjaston johtajan lisäksi yhdeksän henkilöä. Nimikkeinä heillä on joko informaatikko, tietopalvelusihteeri tai suunnittelija. Kampuskirjaston kokoelmista löytyy erilaista aineistoa kaikilta Seinäjoen ammattikorkeakoulussa Framilla opiskeltavilta aloilta; kulttuuri-, liiketalous-, ravitsemis-, metsä-, sosiaali-, tekniikka- ja muotoilualoilta. Kokoelma kattaa tieto- ja ammattikirjallisuutta eri aloilta, painottuen lähinnä kasvatus- ja yhteiskuntatieteisiin, yrittäjyyteen, taloustieteisiin, ravitsemis-, metsä- ja elintarvikealoihin ja muotoilun ja tekniikan aloille. Näiden lisäksi kokoelmassa on useita sanoma- ja aikakauslehtiä eri aihealueilta. SeAMK:issa opiskeltavien alojen kirjallisuuden lisäksi Kampuskirjasto tarjoaa myös avoimen yliopiston opintoihin sopivaa kirjallisuutta.
Terveyskirjasto
Terveyskirjasto on sekä Seinäjoen ammattikorkeakoulun että Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin yhteistyössä ylläpitämä terveysalaan keskittyvä kirjasto. Terveyskirjasto sijaitsee Terveysteknologiakeskus Mediwestissä ja siellä työskentelee neljä henkilöä. Terveyskirjaston kokoelma painottuu nimensä mukaisesti terveys- ja sosiaalialaan, varsinkin hoitotieteeseen, lääketieteeseen, fysioterapiaan ja kuntoutukseen, hoitotyöhön ja vanhustyöhön. Kuten muissakin toimipisteissä, myös Terveyskirjaston kokoelmassa on monenlaisia sanoma- ja aikakauslehtiä.
Jan Fischer
thumb|Jan Fischer (2012) Jan Fischer (s. 2. tammikuuta 1951 Prahassa) on tšekkiläinen tilastotieteilijä, joka toimi Tšekin pääministerinä 9. huhtikuuta 2009 – 28. kesäkuuta 2010. Hän johti virkamieshallitusta, jonka oli tarkoitus hoitaa maan asioita syksyllä 2009 järjestettäviin parlamenttivaaleihin saakka. Perustuslaillisten kiistojen vuoksi vaalit järjestettiin kuitenkin vasta vaalikauden päättyessä toukokuussa 2010.
Seinäjoen korkeakoulukirjasto
Maaseutukirjasto
Maaseutukirjasto sijaitsee Ilmajoella SeAMK:in Elintarvike- ja maatalous –yksikön läheisyydessä. Maaseutukirjastossa työskentelee kaksi henkilöä. Maaseutukirjaston kokoelmassa tieto- ja ammattikirjallisuus keskittyy maa- ja kotieläintalouteen, luonnon- ja ympäristönsuojeluun ja yritystoimintaan ja yritystalouteen. Maaseutukirjastossa voi lukea myös monia sanoma- ja aikakauslehtiä.
Jan Fischer
Elämäkerta
Fischer valmistui 1974 Prahan kauppakorkeakoulusta. Hän oli Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen jäsen 1980–1989. Fischer aloitti pian valmistumisensa jälkeen uransa maan tilastokeskuksessa, jonka varajohtaja hän oli 1990–1992. Tšekin tilastokeskuksen varajohtaja hän oli 1993–2000. Tilastokeskuksen johtajaksi hänet nimitettiin 2003.
Fischer on toista kertaa naimisissa ja kolmen lapsen isä.
Pääministeriys
Mirek Topolánekin hallituksen kaaduttua luottamuslauseäänestyksessä 24. maaliskuuta 2009 Jan Fischer sai 9. huhtikuuta tehtäväkseen koota virkamieshallituksen, joka johtaisi maata seuraaviin vaaleihin saakka. Fischerin hallitus vannoi virkavalansa 8. toukokuuta 2009. Fischeristä tuli samalla myös Euroopan unionin neuvoston puheenjohtaja kesäkuun loppuun saakka, koska neuvoston kiertävä puheenjohtajuus oli alkuvuoden 2009 Tšekillä.
Suostuessaan pääministeriksi Fischer ilmoitti, että hän ei aio jatkaa politiikassa vaalien jälkeen, vaan palaa tilastokeskuksen johtajaksi. Alun perin maassa piti järjestää ennenaikaiset vaalit lokakuussa 2009, mutta perustuslaillisten kiistojen vuoksi vaalit pidettiin ajallaan vaalikauden päättyessä toukokuun 2010 lopussa.
Huolimatta väliaikaisesta asemastaan Fischeristä tuli varsin suosittu. Toukokuussa 2010 julkaistun mielipidemittauksen mukaan 89 prosentilla kansalaisista oli hänestä positiivinen kuva.
Annikki Yrjänäinen
Annikki Yrjänäinen (13. maaliskuuta 1928 Pieksämäki – 9. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija ja Sibelius-Akatemian lausunnan ja äänenkäytön lehtori.
Annikki Yrjänäinen esitti erityisen paljon L. Onervan tuotantoa. Ohjelmiston muina runoilijaniminä toistuivat Maria Jotuni, Uuno Kailas, V. A. Koskenniemi, Eino Leino, Lassi Nummi, Simo Puupponen eli Aapeli ja Sirkka Selja. Yrjänäisen tunnetuimpia lausuntailtoja olivat Neljä klassikkoa (1962) ja Suomalaisen naisen maailmasta (1975).
Ström
Ström- tai Strøm-nimisiä henkilöitä ovat:
Päivi Loponen-Kyrönseppä
Päivi Loponen-Kyrönseppä on suomalainen kulttuurivaikuttaja. Hän on johtanut Savoy-teatteria vuodesta 2013. Aiemmin hän on työskennellyt Vantaan viihdeorkesterin toiminnanjohtajana (2009–2013) sekä Lemin musiikkijuhlien taiteellisena johtajana (2008–2013).
Loponen toimii Aamulehden kriitikkona kirjoittaen pääasiassa oopperasta ja musiikkiteatterista. Hän on työskennellyt toimittajana ja kriitikkona myös muun muassa Helsingin Sanomissa ja Ylen tv-uutisissa sekä kirjoittanut juttuja mm. Teatteri & Tanssi -lehteen, Musiikkilehti Rondoon sekä sanomalehti Ilkkaan.
Molekyyligastronomia
Molekyyligastronomiaa ovat tehneet tunnetuksi maailman parhaiksi valitut ravintolat Fat Duck ja el Bulli. Molekyyligastronomian avulla voidaan myös tutkia tavallisen arkiruoan valmistusta tietopohjaisesti.
Puttonen
Puttonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi on ollut Puttonen:
Päivi Loponen-Kyrönseppä
Loponen-Kyrönseppä on Sibelius-Akatemiasta valmistunut musiikin maisteri ja diplomilaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on Ooppera Skaalan perustajajäsen ja toimi Ooppera Skaala ry:n puheenjohtaja vuosina 1996–2003.
Lähteet
http://www.hs.fi/kulttuuri/art-2000002670385.html
Molekyyligastronomia
Molekyyligastronomian alku
Molekyyligastronomia-termin lanseerasivat vuonna 1988 unkarilainen fyysikko Nicholas Kurti ja ranskalainen kemisti Hervé This. Heidän tavoitteenaan oli yhdistää ruoan tutkimus yhdeksi tieteenalaksi, jonka tuloksia ymmärtävät tiedemiesten lisäksi myös keittiömestarit ja kotikokit.
Ennen molekyyligastronomian keksimistä ruokaa oli tutkittu turvallisuuden, mikrobiologian, säilytyksen, kemian ja fysiikan näkökannalta, mutta tutkimus keskittyi pääasiassa ruoan teolliseen tuotantoon. Molekyyligastronomia oli ensimmäinen formaali tieteellinen koulukunta, joka tutki tavallisen ruoanlaiton prosesseja.
Molekyyligastronomian päämäärät
Hervé Thisin mukaan molekyyligastronomian tärkeimmät päämäärät ovat ruoanlaiton mekanismien ja ruoan synnyttämän nautinnon tutkiminen etenkin fysiikan ja kemian keinoilla seuraavilla kolmella alueella:
Esimerkkejä molekyyligastronomiasta
Molekyyligastronomian avulla on kehitetty useita uusia ruokalajeja kuten suklaachantilly, 65 asteen lämpötilassa valmistettu kananmuna ja mikroaaltouunissa valmistettava molekyyliankka. Molekyyligastronomiasta on noussut myös useita kulinaarisia trendejä kuten avantgardistinen keittiö, dekonstruktivismi ja Note-by-note cooking.
Molekyyligastronomia Suomessa
Molekyyligastronomia on Suomessa verrattain uusi ilmiö. Molekyyligastronomian tutkimus käynnistyi Turun yliopistossa vuonna 2007. Tutkimuksesta vastaa professori Anu Hopia. Molekyyligastronomian oppeja hyödynnetään myös ravintoloissa, muun muassa helsinkiläisessä Chez Dominiquessa. Suomessa toimii myös molekyyligastronomiaan erikoistunut konsultointiyritys Stimulus Consulting.
Adolf Sinzinger
Adolf Sinzinger (29. tammikuuta 1891 Suben, Itävalta – 15. kesäkuuta 1974) oli itävaltalaissyntyinen kenraaliluutnantti Saksan armeijassa toisen maailmansodan aikana.
Natsi-Saksan liitettyä Itävallan alueisiinsa Sinzinger jäi palvelemaan Saksan armeijaan. Sodan alkupuolella hän johti joukkojaan menestyksekkääsi, sillä hänet palkittiin rautaristin ritariristillä 9. helmikuuta 1942. Tuolloin hän toimi 257. jalkaväkirykmentin päällikkönä. Hänet siirrettiin divisioonankomentajaksi Saksan 83. jalkaväkidivisioonaan 12. helmikuuta 1942 ja hän toimi tehtävässä 2. marraskuuta 1942 saakka. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1. huhtikuuta 1942. Tammikuussa 1943 hän siirtyi väliaikaisesti 377. jalkaväkidivisioonan komentajaksi.
Vuonna 1943 hän liittyi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kultaisella puoluemerkillä palkituiden kenraalien ja amiraalien harvalukuiseen joukkoon. Adolf Hitler myönsi hänelle kyseisen mitalin 30. tammikuuta, kansallissosialistisen puolueen valtaannousun kymmenentenä juhlapäivänä.
Vuonna 1944 heinäkuun 20. päivän salaliiton aikana Sinzinger toimi Wienin sotilaskomendanttina. Salaliittolaiset räjäyttivät pommin Hitlerin päämajassa Itä-Preussissa ja aloittivat vallankaappausyrityksensä soittamalla sotilaspiireihin värväten armeijan paikalliskomentajia mukaan. Peitetoimena he syyttivät SS:ää Hitlerin tappamisesta ja sanoivat sen yrittävän vallankaappausta. Sinzinger uskoi hämäyksen ja pidätti SS:n Wienin poliisijohtaja SS-Brigadeführer Leo Gotzmannin. Salaliitto kuitenkin kaatui Hitlerin jäätyä henkiin. Seuraavana päivänä Sinzingerin ja muiden Wienissä tietämättään vallankaappaajien puolella toimineiden upseerien täytyi kohdata natsipuolueen aluejohtaja Baldur von Schirach, joka raivoissaan repi kultaisen puoluemerkin pois kenraaliluutnantin rinnasta.
Wilson Gonzalez Ochsenknecht
Wilson on näytellyt mm. elokuvissa: Die Wilden Kerle (Pähkähullu Futisjengi) (Marlon) 1-4 ja Gangs (Chris). Hän on julkaissut yhden albumin: Cookies 25. toukokuuta 2008.
Per-Erik Hägg
Per-Erik Hägg (6. syyskuuta 1926 – 26. huhtikuuta 1986) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Hägg edusti urallaan Porvoon Akillesta 1945–1948 1. divisioonassa ja 2. divisioonassa sekä Kiffeniä 1948–1951 mestaruussarjassa. Hänen paras saavutuksensa oli SM-pronssi kaudella 1949. Kaikkiaan Hägg pelasi neljän kauden aikana 72 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 44 maalia.
Maajoukkueessa Hägg pelasi vuosina 1948–1949 yhteensä kolme maaottelua.
Saalasti
Saalasti on suomalainen sukunimi. Saalasti-nimisiä henkilöitä:
Witold Małcużyński
thumb|right|Witold Małcużyński (vas.) ja [[Julian Godlewski (oik.)]]
Małcużyński osoitti musiikillista lahjakkuutta 5-vuotiaana ja sävelsi jo tällöin lyhyitä pianokappaleita. Järjestelmällisen pianonsoiton opiskelun hän aloitti 9-vuotiaana. Vuonna 1929 hän pääsi Varsovan konservatorioon, jossa opiskeli Jerzy Lefeldin johdolla vuoteen 1932 ja sitten korkeammalla tasolla Józef Turczyńskin johdolla. Małcużyński aloitti myös oikeustieteen ja filosofian opinnot Varsovan yliopistossa. Vuonna 1936 hän valmistui konservatorio-opinnoistaan. Małcużyński debytoi Varsovan filharmonisen orkesterin solistina tulkitsemalla Franz Lisztin toisen pianokonserton ja encorena Karol Szymanowskin h-mollimuunnelmat. Vuonna 1937 hän sai kolmannen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa.
Małcużyński palasi maaliskuussa 1945 kotimaanosaansa ja konsertoi Lontoossa. Kuukausia myöhemmin hän esiintyi jälleen Pariisissa. Hän jatkoi uraansa konsertoimalla eri maanosissa ja levyttämällä keskeisille levymerkeille. Hänen levyttämäänsä ohjelmistoon kuuluu teoksia muiden muassa Chopinilta, Lisztiltä, Johannes Brahmsilta, César Franckilta, Pjotr Tšaikovskilta ja Sergei Rahmaninovilta.
Grandiosa
Grandiosan suosituinta pakastepizzaa Superiore for Meat Loversia myydään noin miljoona kappaletta vuodessa.
Japani kesäolympialaisissa 1936
Japani osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 saavuttaen urheilulajeissa 18 mitalia, joista kuusi oli kultaisia, neljä hopeisia ja kahdeksan pronssisia. Kisojen mitalitilastossa Japani sijoittui kahdeksannelle sijalle.
Myös muutamia korealaisia kilpaili näissä olympialaisissa Japanin lipun alla, sillä Japani oli miehittänyt Koreaa vuodesta 1910 lähtien. Japanin hävittyä toisessa maailmansodassa se vetäytyi miehittämiltään alueilta. Näin ollen Korea osallistui seuraaviin, Lontoon vuoden 1948 olympialaisiin omana joukkueenaan. Japania taasen ei kutsuttu Lontooseen, ja maa kilpailikin seuraavan kerran kesäolympialaisissa vasta vuonna 1952 Helsingissä.
16px Kultaa
thumb|right|[[Sohn Kee-chung saapuu maratonjuoksun maaliin olympiavoittajana.]]
Nabucco (kaasuputki)
Kaasuputkihanke sai nimensä Giuseppe Verdin oopperan Nabucco mukaan, jota hankkeen alullepanneiden OMV:n, MOL:n, Transgazin, Bulgargazin ja Botasin edustajat olivat olleet vuonna 2002 tapaamisensa yhteydessä kuuntelemassa Wienin valtionoopperassa.
Niskala
Niskala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Kaarlonen
Kaarlonen on suomalainen sukunimi. Kaarlonen-nimisiä henkilöitä:
Paunonen
Paunonen on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Paunonen-nimisiä henkilöitä ovat:
Kurvinen
Kurvinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Oskari Kaakonkalvo
Oskari Kaakonkalvo, vuoteen 1907 Kruskopf (30. joulukuuta 1866 Ristiina – 14. tammikuuta 1923 ) oli suomalainen urkuri, laulaja ja järjestöjohtaja.
Kaakonkalvon vanhemmat olivat johtaja Antti Kruskopf ja Eva Tapanainen ja puoliso vuodesta 1897 Katri Paavolainen. Kaakonkalvo kävi Viipurin lyseota vuoteen 1883 saakka, toimi sitten vt. opettajana kansakouluissa Johanneksessa ja Anttolassa ja valmistui Turun lukkari- ja urkurikoulusta 1888. Helsingin musiikkiopiston soololaulu- ja urkuritutkinnon hän suoritti 1895 ja opiskeli soololaulua Dresdenissä 1897–1898 ja Berliinissä 1906. Kaakonkalvo toimi kanttorina Valkjärvellä 1891–1900, Kuopion maaseurakunnassa 1900–1904 ja Helsingin vanhan kirkon kanttorina vuodesta 1904. Hän toimi myös laulunopettajana ja musiikkikriitikkona. Kaakonkalvo esiintyi konserttilaulajana Suomessa ja Saksassa ja oopperalaulajana useissa suomalaisissa oopperoissa. Hän esiintyi basso-osissa Wagner-oopperoissa sekä Oskar Merikannon ja Armas Launiksen oopperoissa. Kaakonkalvo oli Suomen Kanttori-urkuriliiton perustajia ja liiton ensimmäinen puheenjohtaja 1908–1922.
Vaakunoiden yhdistäminen
pienoiskuva|Buckinghamin ja Chandosin 2. herttuan Richard Temple-Nugent-Brydges-Chandos-Grenvillen vaakuna on muodostettu 719 vaakunasta yhdistämällä. Vaakunoiden yhdistäminen on heraldiikassa käytetty keino, jolla kahdesta tai useammasta vaakunasta saadaan yhdistettyä yksi uusi vaakuna. Käytännössä tämä tarkoittaa, että kilpi on jaettu osiin, joista kullekin sijoitetaan elementtejä yhdestä vaakunasta. Tyypillisesti vaakunoiden yhdistämistä on käytetty sukuvaakunoissa kahden suvun yhdistyessä avioliiton kautta. Lisäksi yhdistämistä on voitu tehdä myös esimerkiksi virka-aseman vuoksi niin, että viralliseen vaakunaan on yhdistetty henkilön oma vaakuna. Myös hallinnollisia ja alueellisia vaakunoita on yhdistetty alueiden yhdistyessä.
Varhaisin vaakunoiden yhdistämisen muoto oli puolittaminen, jossa molemmat vaakunat halkaistaan ja uuteen vaakunaan otetaan kummastakin puolikas. Koska puolitetuissa vaakunoissa tunnukset leikkautuvat ja toisinaan näyttävät yhdistyvän omituisiksi kuvioiksi, puolittamisesta luovuttiin ja käyttöön otettiin rinnakkain asettelu, jossa kummankin vaakunan tunnusta kavennetaan niin, että ne mahtuvat kokonaisina uudelle kilvelle rinnakkain. Toisena vaihtoehtona oli kilven nelijako, jossa kilpi nimensä mukaisesti jaetaan neljään osaan ja jokaiselle osalle sijoitetaan yksi vaakuna. Osia voi myös olla enemmän kuin neljä, jolloin puhutaan monikenttäisestä yhdistämisestä. Nelijaossa vaakunoiden sijoitteluun vaikuttaa niiden lukumäärän lisäksi myös se, noudatetaanko heraldista kohteliaisuutta.
Löfving
Löfving-nimisiä henkilöitä:
Baden-Fehldruck 9 Kreuzer -virhepainama
Badenin ensimmäiset postimerkit julkaistiin 1. toukokuuta 1851. ”9 kreuzerin vihreä” on värivirhe nimellisarvoltaan yhdeksän kreuzerin postimerkissä - tarkoitetun vaaleanpunaisen asemasta merkkejä painettiin sinivihreälle paperille. Vihreä paperi oli tarkoitettu kuuden kreuzerin merkkeihin, mutta ilmeisesti paperiarkit menivät sekaisin painossa. Virheen syntytavasta ei ole kuitenkaan varmaa tietoa. Merkkiä tunnetaan vain kolme leimattua ja yksi käyttämätön kappale. Kaksi näistä merkeistä on liimattuna kuoreen.
Neljä tunnettua merkkiä
Baden-Fehldruck 9 Kreuzerin virhepainama on yksi suurimmista filateelisista harvinaisuuksista. Virhepainama löydettiin ensi kerran vasta yli 40 vuotta merkkien julkaisemisen jälkeen. Kaksi merkin sisältävää kirjettä on alun perin paroni von Türckheimin kokoelmasta.
Koska merkkejä tunnetaan vain neljä on myös esitetty epäilyksiä siitä, että merkit ovat väärennöksiä tai vahingossa liikkeelle laskettuja koevedoksia.
Simon Error
Tunnetaan myös postimerkki, josta käytetään nimeä ”Simon Error”. Tämän löysi 1930-luvulla Karlsruhessa leimatusta kuoresta Badenin merkkien asiantuntija ja niistä kirjoittanut Siegfried Simon. Kyseessä on 6 kreuzerin vihreä merkki, jonka takapuolelta löytyy 9 kreuzerin merkin kuva. Merkki oli myynnissä Joachim Erhardtin huutokaupassa vuonna 1993 500 000 Saksan markan aloitushinnalla.
Jari Perälä
Jari Kalervo Perälä (s. 21. huhtikuuta 1965 Olofström, Ruotsi) on entinen suomalainen yleisurheilun moniottelija.
Sound Pack (Yö)
Sound Pack on vuonna 2010 ilmestynyt Yön kokoelma-albumi, joka kuuluu EMI:n julkaisemaan Sound Pack Collection -sarjaan. Sen mukana tulee myös DVD-levy, joka sisältää aikaisemmin Kolmen illan varietee -DVD:llä julkaistun konsertin vuoden 2006 Raumanmeren juhannusjuhlilta.
Jari Perälä
Perälä voitti vuonna 1990 seitsenottelussa sisäratojen Suomen-mestaruuden tuloksella 5203 pistettä. Samana vuonna hän teki kymmenottelussa tuloksen 7192 pistettä ja sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi tuloksella 7122 pistettä. Vuonna 1991 hän saavutti sisäradoilla seitsenottelun SM-pronssia tuloksella 5140 pistettä ja ulkoradoilla kymmenottelun SM-pronssia tuloksella 7040 pistettä.
Seuratasolla Jari Perälä edusti Varkauden Kenttä-Veikkoja. Hänen valmentajansa oli Asko Härkönen.
Piiparinen
Piiparinen on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Piiparinen-nimisiä henkilöitä ovat:
Kirjallisuusterapia (lehti)
Kirjallisuusterapia on Suomen Kirjallisuusterapiayhdistyksen julkaisema lehti. Lehti on perustettu 1993. Lehti sisältää artikkeleita esimerkiksi kirjallisuusterapiasta, runoja ja kirja-arviointeja. Lehti on Kultin jäsen.
Lehden päätoimittajana oli vuodesta 1993 yli kymmenen vuotta Seija Viitaniemi-Lahtinen. Nykyinen päätoimittaja on Silja Mäki.
Taivaan pilarit (televisiosarja)
Taivaan pilarit on kahdeksanosainen television minisarja, joka perustuu Ken Follettin historialliseen romaaniin Taivaan pilarit (1989). Sarja oli vuonna 2011 ehdokkaana Golden Globe -palkinnon saajaksi.
Sarjan tekemiseen meni vuosi ja se maksoi 40 miljoonaa dollaria. Sarjan rahoitus oli peräisin Saksasta ja Kanadasta, osin Britanniasta ja Yhdysvalloistakin.
Tarinan tapahtumat sijoittuvat 1100-luvun Englantiin, jossa käytiin sisällissotaa vuosina 1135–1153. Koko yhteiskunta romahti tästä valtariidasta alkaneesta sodasta. Tarina kertoo kuvitteellisesta Kingsbridgen kaupungista, jossa rakennetaan katedraalia.
Epookkidraaman teko on kallista, ja kirjassa on myös runsaasti henkilöhahmoja. Näiden seikkojen on arveltu vaikuttaneen siihen, että filmatisointi tehtiin vasta parikymmentä vuotta kirjan ilmestymisen jälkeen.
Tarinan sankari on Tom Rakentaja, joka rakentaa katedraalia. Vanhojen pyörökaarien sijasta hän suunnittelee rakennukseen goottilaistyyppiset suippokaaret. Tarinan konna on piispa Waleran Bigod, ja välittäjänä toimii kaupungin luostarin priori Philip.
Juoni on alkuun monimutkainen sekavien perimyskiistojen ja niihin osallistuvien lukuisten aatelisten vuoksi, mutta toinen osa on selkeämpi. Sarjan ohjaaja Sergio Mimica-Gezzan on työskennellyt Steven Spielbergin apulaisohjaajana. Sarja kuvattiin Unkarissa ja Itävallassa. Ajankuvaa pidetään uskottavana, keskiaika esitetään rapaisena ja julmana. Musiikkia on sanottu turhan mahtipontiseksi, mutta itse sarjaa pidetään tavallista kiinnostavampana.
Matti Pöllänen
Matti Pöllänen (s. 5. kesäkuuta 1990 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa on Hyvinkään Tahko. Nykyään hän edustaa Haminan Palloilijoita Ykköspesiksessä.
Takuma Asano
Takuma Asano (s. 10. marraskuuta 1994 Komono) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän on pelannut Japanin maajoukkueessa vuodesta 2015 ja Euroopan sarjoissa vuodesta 2016.
Asano siirtyi vuonna 2016 englantilaisseura Arsenaliin. Hän ei kuitenkaan pelannut minuuttiakaan Arsenalissa vaan vietti kolme vuotta lainalla Saksassa, ensin kaksi kautta VfB Stuttgartissa ja sitten kauden 2018–2019 Hannover 96:ssa. Kesällä 2019 hän siirtyi serbialaisseura FK Partizaniin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Heinäkuusta 2021 alkaen hän on edustanut saksalaisseura VfL Bochumia.
Asano on pelannut ennen kauden 2022–2023 alkua Bundesliigassa 55 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia, ja 2. Bundesliigassa 26 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Serbian Superliigassa hän on pelannut 56 ottelua ja tehnyt niissä 22 maalia. Kaudella 2020–2021 hän oli 18 maalillaan Serbian Superliigan maalintekijätilastossa jaetulla kolmannella sijalla.
Negan
Negan on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Robert Kirkmanin luomassa The Walking Dead -sarjakuvassa ja -televisiosarjassa. Negan teki ensiesiintymisen sarjakuvassa numerossa 100 ja TV-sarjassa kuudennen kauden viimeisessä jaksossa "Last Day on Earth". Hahmon ovat luoneet Robert Kirkman ja Charlie Adlard.
Negan on saavuttanut suuren suosion niin kriitikoiden kuin fanien keskuudessa, ja hänet tunnetaan erityisesti värikkäästä kielenkäytöstään sekä mustasta huumorintajustaan.
Sarjakuva
Neganin taustaa ennen epidemiaa paljastetaan sarjakuvaspesiaalissa Here's Negan. Negan on ammatiltaan liikunnanopettaja, mutta myi samalla käytettyjä autoja. Neganilla oli vaimo nimeltään Lucille, joka kuoli epidemian alkuvaiheessa syöpään. Negan matkaa eri ihmisten parissa, kuitenkin heihin kyllästyen, koska he ovat heikkoja. Pian Negan löytää Dwightin, miehen joka ohjaa hänet leiriinsä. Negan ottaa pian leirin ihmiset haltuunsa, ja yhdessä he etenevät pitkälle uudessa maailmassa. Dwight kuitenkaan ei perusta Neganista. Pian ryhmä tapaa toisen, samankokoisen ryhmän, jonka johtaja kertoo Neganille, että tämä voi hyväksikäyttää erästä naista ryhmästään. Negan pillastuu ja tappaa miehen pesäpallomailallaan. Negan käärii pesäpallomailan piikkilankaan ja julistaa ryhmänsä olevan "Pelastajat".
Negan esiintyi Rickin ryhmälle ensimmäistä kertaa sarjakuvassa numero 100. Negan ei pidä siitä, että hänen miehiään tapettiin ja alkaa kertoa Rickille, kuinka uudessa maassa pitää toimia. Puheen aikana Negan kertoo, että alexandrialaisten täytyy luovuttaa osa tavaroistansa heille. Negan ei kuitenkaan päästä ryhmäläisiä helpolla, vaan päättää tappaa rangaistukseksi Glennin ja Abrahamin pesäpallomailallaan Lucillella.
Rick päätyy sotaan Neganin kanssa ja lopulta saa miehen vangittua. Kahden vuoden kuluttua kahden johtajan välit alkavat pikkuhiljaa lämmetä, ja Negan päätyy jopa pyytämään anteeksi sekä Rickiltä että Maggieltä tekojaan, eritoten Glennin surmaa. Negan karkotetaan Alexandriasta.
Suomen Kirjallisuusterapiayhdistys
Suomen Kirjallisuusterapiayhdistys on vuonna 1981 perustettu yhdistys, jonka tehtävänä on kehittää kirjallisuusterapiaa ja tehdä sitä tunnetuksi. Yhdistys harjoittaa julkaisu-, koulutus- ja valistustoimintaa, ja se myös pyrkii edistämään kirjallisuusterapiasta kiinnostuneiden yhteistyötä. Yhdistyksen puheenjohtaja on Jaana Huldén.
Yhdistys julkaisee Kirjallisuusterapia-lehteä, joka on ilmestynyt vuodesta 1993.
Yhdistyksen perustajajäseniä olivat psykologi Juhani Ihanus, psykologi Heli Mertanen ja kirjastonhoitaja Leena Sippola. Yhdistys aloitti toimintansa jo perustamisvuonna 1981 alan ensimmäisenä eurooppalaisena yhdistyksenä, mutta virallinen rekisteröinti Yhdistysrekisteriin tapahtui tammikuussa 1983, ja vuonna 1984 yhdistys sai myös ruotsinkielisen nimen Föreningen för biblioterapi i Finland.
Saint-Quentin-Fallavier
Saint-Quentin-Fallavier on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta peräisin oleva puolustuslinna Château de Fallavier. Linnassa kuvattiin ranskalainen keskiaikaan sijoittuva fantasiasarja Kaamelott. thumb|left|Château de Fallavier
David Barral
David Barral Torres (s. 10. toukokuuta 1983 San Fernando, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Granadaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Barral edusti nuoruusvuosinaan paikallisseura San Fernandoa, josta hän siirtyi Real Madridin junioriakatemiaan. Kauden 2003–2004 Barral pelasi lainasopimuksella Fuenlabradassa, jonka jälkeen kaksi kautta Real Madridin reservijoukkueessa.
Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Sporting Gijóniin, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Toisen kautensa päätteeksi 2007–2008 joukkue nousi maan pääsarjaan Primera Divisióniin.
Barral teki ensimmäisen maalinsa Primera Divisiónissa 26. lokakuuta 2008 rangaistuspotkusta ottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan. Hän viimeisteli kauden aikana yhdessä hyökkääjäparinsa Mate Bilićin kanssa yhteensä 22 maalia, jotka lopulta pelastivat Sportingin täpärästi pudotukselta Segunda Divisióniin.
20. maaliskuuta 2010 Barral onnistui maalinteossa vanhaa seuraansa Real Madridia vastaan, kun hän karkasi kotijoukkueen puolustuslinjalta ja ohitti laukauksellaan maalissa olleen Iker Casillasin. Ottelu päättyi kuitenkin lopulta Madridin 3–1-voittoon.
Kesällä 2013 Barral palasi takaisin kotimaahansa ja teki kaksivuotisen sopimuksen Levanten kanssa. 7. helmikuuta 2015 hän teki hattutempun ottelussa Málagaa vastaan.
Rantapuntarpää
Rantapuntarpää (Alopecurus aequalis) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, puntarpäiden (Alopecurus) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on matalakasvuinen ja yksivuotinen tai lyhytikäinen monivuotinen heinälaji. Rantapuntarpää muistuttaa paljolti polvipuntarpäätä (Alopecurus geniculatus), mutta lajit voi erottaa toisistaan kukinnon tähkylöiden ulkonäön sekä heteiden ponsien värityksen perusteella.
Rantapuntarpään varret on velttoja sekä polveilevia, ja lehdet ovat harmaanvihreitä. Kukinto on noin neljä senttimetriä pitkä, harmaanvihreä, tähkää muistuttava röyhy, jonka tähkylät ovat lyhyitä, leveitä ja vihneettömiä. Heteiden ponnet ovat pieniä ja lyhyitä sekä aluksi vaaleankeltaisia, mutta muuttuvat ajan myötä oransseiksi. Rantapuntarpää kukkii touko–elokuussa.
Rantapuntarpää kasvaa erilaisilla kosteilla kasvupaikoilla, kuten suonlaiteilla ja ojissa. Rantapuntarpää on heikko kilpailija, joten se kasvaa usein lähes paljaalla maalla ja häviää sitten, kun muu, korkeampi kasvillisuus valtaa paikan. Rantapuntarpäätä tavataan koko Suomessa, joskin Lapissa harvinaisempana kuin etelässä.
Diana Kacso
Diana Kacso (s. 26. huhtikuuta 1953 Rio de Janeiro) on brasilialainen pianisti.
Kacso valmistui Brasilialaisesta musiikkikonservatoriosta vuonna 1971 ja jatkoi opintojaan vuosina 1972–1975 Juilliard Schoolissa Sascha Gorodnitzkin johdolla. Kacso sai vuonna 1975 kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa kuudennen palkinnon. Hän sai myös esimerkiksi toiset palkinnot sekä Rubinstein-kilpailussa Tel Avivissa (1977) että Leedsin kansainvälisessä pianokilpailussa (1978).
USS Sangamon (1862)
USS Sangamon (ex-Conestoga) oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus
John Ericssonin valmistaman aluksen köli laskettiin kesällä 1862 nimellä Conestoga. Alus nimettiin 9. syyskuuta Sangamoniksi ja laskettiin vesille 27. lokakuuta. Alus otettiin palvelukseen 9. helmikuuta 1863 Chesterissä Pennsylvaniassa päällikkönään Pierce Crosby.
Palvelus
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen, jonka mukana se osallistui operaatioihin Hampton Roadsin alueella.
Alus oli Philadelphiassa korjattavana, minkä jälkeen Wachusetts hinasi 21. helmikuuta 1864 aluksen Port Royaliin South Carolinaan Etelä-Atlantin sulkulaivueeseen. Charlestonin saartoon osallistuttuaan alus palasi Hampton Roadsiin tukemaan Grantin hyökkäystä Richmondiin. Huhtikuun alussa 1865 Richmondin hyökkäyksen lopulla alus puhdisti James-jokea Konfederaation asentamista miinoista, jotta Pohjoisvaltioiden laivaliikenne mahdollistuisi kaupunkiin.
Sisällissodan päätyttyä alus poistettiin palveluksesta Philadelphiassa ja se sijoitettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 13. toukokuuta 1898 Espanjan-Yhdysvaltain sodan alettua. Alus oli Fisher's Islandilla Long Islandilla, kunnes se palautettiin reserviin 1899 League Islandilla Pennsylvaniassa. Alus oli reservissä myyntiinsä saakka vuonna 1905.
Lapin historia
Lapin historia alkaa mannerjään vetäytyessä alueelta viimeisen jääkauden lopulla.
Varhaishistoria
Lapin historia alkaa mannerjään vetäytyessä alueelta viimeisen jääkauden lopulla. Välillä 9000-6000 eKr. alueelle levittäytyi Keski-Euroopasta kivikautinen Komsan kulttuuri. Aikaisintaan 3000 eKr. ensimmäiset suomalais-ugrilaiset muuttivat Lappiin idästä. Uskotaan, että tulokkaat jakautuivat välillä 2500-1500 eKr. kielellisesti ja kulttuurillisesti kahteen ryhmään: maataloutta ja karjanhoitoa harjoittaneisiin suomalaisiin eteläisellä rannikolla ja metsästäviin saamelaisiin pohjoisessa sisämaassa. Kielisukulaisuudesta huolimatta saamelaiset eroavat geneettisellä tasolla huomattavasti suomalaisista, samoin kuin kaikista muistakin eurooppalaisista kansoista. Tämä viittaa siihen, että kivikautisten kanta-asukkaiden jälkeläiset olisivat sulautuneet uudisasukkaisiin ja omaksuneet suomalais-ugrilaisen kielen. Alun perin saamelaisten elinalue on ulottunut pitkälle Etelä-Suomeen; tästä on edelleen muistona monia saamelaisperäisiä paikannimiä. Aiemmin yleinen käsitys, jonka mukaan saamelaiset olisivat paenneet myöhemmin maahan muuttaneita suomalaisia, on nykyisin vanhentunut. Nykyisin oletetaan pikemminkin, että osa etelän saamelaisesta asutuksesta on siirtynyt harjoittamaan maataloutta ja vähitellen sulautunut suomalaisiin kielellisesti ja kulttuurillisesti.
Viimeistään 800-luvulla suomalainen maanviljelyskulttuuri oli levittäytynyt Tornionjoen ja Kemijoen laaksoihin. Vielä 1700-luvulle asti maalainen elämäntapa oli keskittynyt suurten jokien rannoille. Ne olivat ainoa tapa kiertää tietöntä erämaata ja tarjosivat ihmisille myös ravinnon rikkaasta lohikannastaan. Jokien tulva-alueet tuottivat heinää karjan rehuksi ja ympäröivissä metsissä maanviljelijät raivasivat peltoja ja metsästivät. 1000-luvulla suomalainen asutus oli levinnyt jo Rovaniemen korkeudelle asti. Tuohon aikaan "Lappi" tarkoitti lähinnä saamelaisten asuinaluetta, joka sijaitsi Rovaniemen pohjoispuolella; tätä aluetta kutsutaan saamelaisilta lainatun nimityksen mukaisesti nimellä Lanta, joka tulee alun perin monien germaanisten kielten maata tarkoittavasta sanasta land. Norjalaiset asuttivat Pohjoisen jäämeren rannikon 1100-luvulla. Saamelaiset jakautuivat pääosin kolmeen eri kulttuuripiiriin: Kemissä ja Kainuussa eläneet metsäsaamelaiset saivat elantonsa metsästyksestä, Inarissa eläneet kalastajasaamelaiset kalastuksesta ja Tornion porosaamelaiset harjoittivat poronhoitoa. Saamelaisten elämäntapa oli puolipaimentolainen; kesäisin he muuttivat porolaumojensa mukana ja asuivat helposti siirrettävissä kodissa, loppuosan vuodesta he viettivät talvikylissään, joissa he hoitivat myös uskonnollisia ja oikeudellisia asioitaan.
Ruotsin vallan aika
Myöhäiskeskiajalla Ruotsin valtakunnan vaikutus voimistui Lapissa. 1200-luvun lopussa alueelle saapuivat niin kutsutut pirkkalaiset, etuoikeutetut Ruotsin kruunun edustajat, joilla oli oikeus käydä kauppaa ja verottaa lappalaisia. Tornionlaakso joutui tällöin Upsalan arkkihiippakunnan ja Ruotsin keskushallinnon alaisuuteen. Vuonna 1323 solmitun Pähkinäsaaren rauhansopimuksen mukaan Kemijoen laaksosta tuli osa Novgorodin etupiiriä. Siitä huolimatta alue joutui 1300-luvun loppupuolella Turun hiippakunnan ja tätä kautta Ruotsin vaikutusvallan alaiseksi. Tästä seurasi useita ruotsalaisten ja venäläisten välisiä yhteenottoja, kunnes Ruotsin ja Venäjän raja vahvistettiin ensin vuonna 1595 Täyssinän rauhassa ja viimeistään vuonna 1617 solmitussa Stolbovan rauhassa. Stolbovan rauhan raja kulki karkeasti ottaen samaa linjaa kuin Suomen itäraja ennen talvisotaa.
1500-luvun loppupuolella Tornionlaaksosta Pellon korkeudelle asti ulottunut Tornion seurakunta liitettiin Västerbottenin maakuntaan, kun taas Kemijoen alueelta Rovaniemelle ulottunut Kemin seurakunta tuli osaksi Österbottenia. Tällöin nykyisen Lapin maakunnan alueella eli noin 5000 ihmistä. Saamelaisten asuttama alue jaettiin ns. lapinmaiksi, joista kaksi, Tornion ja Kemin lapinmaat ulottuivat nykyisen Suomen Lapin alueelle. Lapissa rajoja ei ollut tarkasti määritelty. Nimellisesti alue kuului Västerbottenin maakuntaan, mutta käytännössä se oli enemmän tai vähemmän ei-kenenkään-maata ja sekä Ruotsin että Norjan verottama. Inarin kylä oli vuoteen 1751 asti jopa kolmen eri valtion (Ruotsin, Norjan ja Venäjän) verotusaluetta.
Vuodesta 1560 alkaen Lappiin alkoi saapua Savosta kaskiviljelyä harjoittavia uudisasukkaita uusien viljelysmaiden perässä. Tämän seurauksena Lapin väkiluku kasvoi seuraavina vuosisatoina noin 2000 ihmisellä. Lapin ensimmäinn kaupunki Tornio perustettiin vuonna 1621 Tornionjoen suulla sijaitsevalle Suensaarelle. 1690-luvulla Pieni jääkausi aiheutti nälänhätiä myös nykyisen Lapin alueella, mutta ei vahingoittanut aluetta yhtä pahasti kuin maataloudesta riippuvaista Etelä-Suomea. Kiihdyttääkseen Lapin asuttamista Ruotsin valtio julisti vuonna 1673 kaikille uudisasukkaille 15 vuoden verovapauden. Myös tämä, mutta ennen kaikkea Lapin miesten vapautus sotilaspalveluksesta talonpoikainen asuinalue laajeni pohjoiseen.
Vuosina 1700-1721 käydyn Suuren Pohjan sodan aikana 1700-luvulla Lapissa tapahtui valtava väestöräjähdys. Asutus levisi suurista jokilaaksoista pienempien sivujokien varsille ja läheisten järvien rannoille. Etelä-Lapin metsäsaamelaisten kulttuuri kuihtui hitaasti, koska yhä useammat saamelaiset omaksuivat paikallaan pysyvän elämäntavan ja sulautuivat suomalaisiin.
Venäjän vallan aika
Hävityn Suomen sodan jälkeen Ruotsi joutui luovuttaamaan nykyisen Suomen alueen Venäjän keisarikunnalle Haminan rauhassa vuonna 1809. Lapista tuli osa Oulun lääniä ja perustettua autonomista Suomen suuriruhtinaskuntaa, mikä oli suuri muutos Lapin asukkaille. Aiemmin eri puolien asukkaita yhdistäneestä Tornionjoesta oli tullut rajajoki, jonka toisella puolella oli venäläinen itäranta ja toisella ruotsalainen länsiranta. Vuonna 1826 suljettiin aiemmin avoin Norjan ja Venäjän välinen raja, minkä seurauksena Lapin asukkaat eivät enää pystyneet laiduntamaan porolaumojaan rajan toisella puolella eivätkä harjoittaman kalastusta ja kaupankäyntiä Jäämeren rannoilla. Lapin asukkaat pitivät menettelyä vääryytenä, sillä heille oli taattu vuonna 1751 solmitussa Strömstadin sopimuksessa oikeus ylittää raja vapaasti.
Poronhoidon merkitys kasvoi Lapissa 1800-luvulla, koska villit metsäpeurat oli metsästetty sukupuuttoon. Aiemmin poroja olivat pitäneet ainoastaan Pohjois-Lapin saamelaiset, mutta nyt poronhoitoalue laajeni käsittämään myös Etelä-Lapin suomalaisseudut. Voimakas väestönkasvu jatkui vielä 1800-luvulla: vuonna 1830 nykyisen Lapin alueella asui noin 21 000 ihmistä, mutta 1870 väkiluku oli jo 33 652. Saamelaisten osuus väestöstä väheni; vuosina 1830-1860 se laski 22,6 prosentista 16,3 prosenttiin.
Epäonnistuneiden satojen jälkeen alueella tapahtui useita nälänhätiä 1830-, 50- ja 60-luvuilla. Koska maatalous ensisijaisena elinkeinona pystyi ruokkimaan vain rajoitetun määrän ihmisiä, väestöpaine alkoi purkautua maastamuuttona Ruijaan, myöhemmin myös Yhdysvaltoihin.
Teollistuminen aiheutti suuren yhteiskunnallisen murroksen, joka alkoi metsätalouden ja puuteollisuuden alkamisella 1800-luvun jälkipuoliskolla. Puita kaadettiin sisämaan suurista metsistä ja uitettiin jokia pitkin rannikolle. Lapin ensimmäinen höyrysaha perustettiin vuonna 1861 Kemin Laitakariin. 1900-luvun alussa metsätöissä työskenteli Lapissa jo 10 000 miestä. Teollistuminen johti myös infrastruktuurin kehittämiseen; aiemmin tietön Lapin pohjoisosa liitettiin nyt osaksi tieverkkoa ja ensimmäinen junarata Kemiin valmistui 1902.
Suomen itsenäisyyden alkuvaiheet
Vuonna 1938 Lappi erotettiin Oulun läänistä itsenäiseksi Lapin lääniksi. Vaikka uusi lääni käsitti varsinaisen Lapin lisäksi myös historiallisen Peräpohjolan, läänin nimeksi annettiin Lappi mm. turistien houkuttelemiseksi. Läänin suurimmasta kaupungista Kemistä toivottiin pääkaupunkia, mutta tällaiseksi valittiin lopulta Rovaniemi sen keskeisemmän sijainnin vuoksi.
Toinen maailmansota ja Lapin sota
Toisen maailmansodan aikana Suomi soti ensin talvi-, sitten jatkosodassa Neuvostoliittoa vastaan sekä tämän jälkeen Lapin sodassa natsi-Saksaa vastaan. Kaikissa kolmessa sodassa taisteluja käytiin myös Lapissa, mutta Lapin sota aiheutti vahinkoja ylivoimaisesti eniten.
Välillä 30. marraskuuta 1939 - 13. maaliskuuta 1940 käydyn talvisodan aikana Lapissa tapahtui vain kaksi yhteenottoa. Sodan alussa kaksi puna-armeijan divisioonaa käynnisti hyökkäyksen Sallassa. Divisioonille annetun käskyn mukaan niiden oli edettävä kahdessa viikossa Kemijärvelle, Sodankylään ja Rovaniemelle ja sieltä Tornioon Ruotsin rajalle; tarkoitus oli jakaa Suomi kahteen osaan. Samaan aikaan kaksi neuvostodivisioonaa hyökkäsi Petsamoon. Aluksi neuvostojoukot etenivät nopeasti ja valloittivat Sallan kirkonkylän, mutta joulukuun puolivälissä selvästi heikompi Suomen armeijaryhmä Lappi onnistui pysäyttämään hyökkäyksen Kemijärven itäpuolelle. Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa Suomi joutui luovuttamaan suuren osan Karjalasta, Kuusamon itäosat ja Petsamon Kalastajasaarennon sekä Lapista Sallan itäosat.
Talvisodan päätyttyä Suomi aloitti yhteistyön natsi-Saksan kanssa; koko Pohjois-Suomi annettiin vuonna 1941 jälkimmäisen joukkojen miehityshallintoon operaatioalueena. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 Suomi aloitti jatkosodan, jossa se oman ilmoituksensa mukaan taisteli Neuvostoliittoa vastaan aseveljeydessä Saksan kanssa saadakseen takaisin menetetyt alueet. Operaatio Hopeaketussa saksalaiset joukot turvasivat sotilaallisesti tärkeät Petsamon nikkelikaivokset ja yrittivät tuloksettomasti katkaista länsiliittoutuneiden sotilaskuljetukset Murmanskin satamasta. Kaksi saksalaista divisioonaa yritti hyökätä Petsamosta Murmanskiin ja Sallasta toiset kaksi saksalaista sekä yksi suomalainen divisioona etenivät kohti Kantalahtea katkaistakseen tärkeän Muurmannin radan. Hyökkäys epäonnistui puna-armeijan vastustuksen vuoksi ja sodan loppuajan pohjoisrintama pysyi melko rauhallisena.