cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lex (yhdistys)
Historia
Turun yliopiston lainopillinen tiedekunta perustettiin vuonna 1960. Maaliskuussa 1961 tiedekunnan opiskelijat perustivat itselleen yhdistyksen, TY-Lexin. Yhdistyksen tarkoitukseksi määritettiin jäsenten keskinäinen yhteydenpito ja edunvalvonta. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Tuomo Pekkala. Virallisesti yhdistys rekisteröitiin vasta vuonna 1965, jolloin nimeksi tuli Oikeustieteen ylioppilaiden yhdistys Lex ry.
Alkuvaiheessa yhdistyksen tärkein tavoite oli yhdistää turkulaiset oikeustieteen opiskelijat kiinteäksi osaksi Suomen juristipiirejä. Koska Helsingin yliopistossa oltiin suhtauduttu kriittisesti uuden lainopillisen tiedekunnan perustamiseen Turkuun, myönnettiin Helsingin yliopistossa oikeustiedettä opiskeleville osallistua kaikkiin Lexin järjestämiin tapahtumiin. Opiskelijajärjestöjen lisäksi suhteet luotiin myös Suomen Lakimiesliittoon. Vuonna 1962 Lex aloitti ensimmäisenä Turun yliopiston ainejärjestönä tuutortoiminnan. Samana vuonna ilmestyi myös yhdistyksen ensimmäinen lehti - Välipuhe.
1970-luku oli Lexissä poliittisen kuohunnan aikaa, kun kaksi poliittista ryhmittymää - oikeiston Porvarilex ja vasemmiston Demlex - jakoivat hallituspaikatkin keskenään. Vuosikymmenen alussa yhdistys hankki omistukseensa nykyisinkin Lexin kerhohuoneistona toimivan Kirkkotien. Vuonna 1982 Kirkkotie kärähti salakapakkana toimimisesta ja poliisien yllätysratsia johti mittaviin sakkoihin.
Lexin 45-vuotisjuhlavuosi sai synkän käänteen vuonna 2006, kun kerhohuoneisto Kirkkotie paloi heinäkuussa. Palon aiheutti todennäköisesti naapurihuoneistossa ollut sähkövika. Kerhohuoneisto saatiin kuitenkin nopeasti takaisin pystyyn, ja jo maaliskuussa 2007 vietettiin uuden Kirkkotien avajaisia.
Hallitus
Lex ry:n hallitukseen kuuluu kahdeksan henkeä, jotka valitaan syksyisin yhdistyksen II sääntömääräisessä kokouksessa. Tällä hetkellä (2023) hallitukseen kuuluvat :
LexKurssit
LexKurssit järjestää valmennuskursseja kaikkiin suomenkielisiin oikeustieteellisiin tiedekuntiin hakeville. Valmennuskursseista saatava tuotto käytetään yhdistyksen toiminnan tukemiseen. LexKurssit on järjestänyt valmennuskursseja Turun oikeustieteelliseen tiedekuntaan jo 50 vuoden ajan. Valmennuskurssit järjestetään Turussa ja verkossa.
LexPress
LexPress on yhdistyksen jäsenlehti, joka ilmestyy viisi kertaa vuodessa. Lehti sisältää jäsenistön kirjoittamia artikkeleita ainejärjestön toiminnasta, ajankohtaisista oikeudellisista aiheista, tulevaisuuden työmahdollisuuksista ja kaikesta muusta, mikä liittyy lexiläisiin. Lehteä jaetaan Turun yliopiston kampusalueella, erityisesti Calonialla ja Lexin toimistolla sekä julkaistaan myös netissä ainejärjestön kotisivuilla. LexPressiä jaetaan myös ainejärjestön ulkopuolelle esimerkiksi helsinkiläisiin asianajotoimistoihin.
Mattijuhani Nieminen
Mattijuhani ”Billy” Nieminen (18. lokakuuta 1968 Helsinki – 13. marraskuuta 2019 Tampere) oli suomalainen muusikko ja alakulttuurivaikuttaja.
Billy oli musiikillisesti hyvin laaja-alainen. Lempinimen Billy hän sai jo ala-asteella Savonlinnassa. Punkkariporukoissa pyörinyt Billy tyrkytti kavereilleen rockabillyä ja kaverit nimesivät hänet Billymieheksi. Muutettuaan Tampereelle hän kävi Tampereen ilmaisutaidon lukiota 1980-luvun lopulla, missä hän tutustui samanhenkisiin kavereihin. Heitä yhdistivät B-elokuvat ja sarjakuvat sekä psychobilly, joka oli tuolloin Suomessa vielä täysin tuntematonta. Psychobillyssä yhdistyivät punk ja rockabilly, niin musiikillisesti kuin visuaalisestikin. Billyn ensimmäinen levyttänyt yhtye Garbagemen luokiteltiinkin pitkään punk-bandiksi. Billy ystävineen herätti huomiota myös ulkonäöllään, ja heitä haettiin käytännössä suoraan koulun pihasta esiintymään Yle TV2:n tuotantoihin kuten Kotirappu ja Saastamoisen poika.
Visuaalinen kiinnostus sai Billyn tekemään graafista suunnittelua. Lisäksi Billy toimi muun muassa DJ:nä ja baarimestarina. Tampereen City-lehti valitsi Billyn vuonna 1990 kaupungin parhaaksi baarimikoksi. 1990-luvun puolivälissä Billy innostui ska-musiikista, ja hän perusti Voimaryhmä-yhtyeen. Garbagemenin tavoin Voimaryhmä oli tyylilajissaan paikallinen pioneeri, ja se yhdisti ska-musiikkiin punkkia ja voimapoppia. 2000-luvulla henkilökohtaiset ongelmat saivat Billystä vuosi vuodelta enemmän otetta, mutta musiikki kiinnosti loppuun asti. Billyllä oli kaksi lasta.
Argentiinanviidakkohaukka
Argentiinanviidakkohaukka (Leucopternis polionotus) on haukkojen heimon viidakkohaukkojen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Brasiliassa ja Paraguayssa ja myös Urugyayssa, jossa sen alkuperä on kuitenkin tuntematon. Sen populaatio on pieni, sillä sen elinalueita hävitetään. Toistaiseksi se on luokiteltu silmälläpidettäväksi mutta lisätutkimukset saattavat muuttaa sen luokitusta. Aikuisten yksilöiden määräksi arvioidaan alle 10 000, jolloin kokonaispopulaatio olisi alle 15 000.
Se elää alavilla tai keskikorkeilla alueilla kosteissa metsissä, etenkin vuoren juurella. Sitä on tavattu myös sekundaarimetsissä ja Paranássa viljelmillä. Sen uhkana on kaupungistuminen teollistuminen, maanviljelyn laajentuminen asutuksen laajentuminen ja siihen liittyvä teiden rakentaminen. Brasiliassa on huomattu, että se on mukautunut elämään viljellyissä mäntymetsissä.
Kotakuusamat
Kotakuusamat (Weigela) on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu seitsemän lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu parikymmentä muutakin lajia, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Suvun lajeista ainakin keltakotakuusamaa (Weigela middendorffiana) käytetään koristepensaana. Lisäksi koristekasvikäyttöön on kehitetty erilaisia risteymiä. Voidaan kasvattaa Suomessakin, vyöhykkeillä I–III tosin talvenkestävyys ei ole kovin hyvä.
Carlo Colaiacovo
Carlo Colaiacovo (s. 27. tammikuuta 1983 Toronto, Ontario, Kanada) on lopettanut kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Hänen vahvuutensa olivat kiekollisessa pelissä. Colaiacovolla on italialaisia sukujuuria. Hän pelasi urallaan yhteensä 470 NHL-ottelua.
Junioriura
Colaiacovo siirtyi GTHL-joukkue Mississauga Repsistä kaudeksi 1999–2000 OHL-joukkue Erie Ottersiin, jossa tulokaskausi toi tehot 4+18=22. Seuraavalla kaudella 2000–2001 hän oli tehoilla 12+27=39 joukkueen tehokkain puolustaja. Colaiacovo oli sitä myös kevään 2001 pudotuspeleissä tehoilla 4+7=11. Toronto Maple Leafs varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 17. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2001.
Colaiacovo pelasi varauksensa jälkeen vielä kaksi kautta Ottersissa. Kaudella 2001–2002 hän teki tehoilla 13+27=40 OHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä ja oli joukkueen tehokkain puolustaja. Ottersin kapteenina pelannut Colaiacovo oli joukkueen tehokkain puolustaja myös kevään 2002 pudotuspeleissä tehoilla 7+10=17 ja hän voitti kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden sekä valittiin liigan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2002–2003 Colaiacovo oli 14 osumallaan Ottersin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Hän pelasi syksyllä 2002 myös kaksi NHL-ottelua Maple Leafsissa tehden yhden syöttöpisteen, kunnes Colaiacovo passitettiin takaisin OHL:ään.
Ammattilaisura
Kaudeksi 2003–2004 Colaiacovo siirtyi Toronto Maple Leafsin organisaatioon. Hän jälleen aloitti kauden NHL:ssä pelaten kaksi ottelua tehden yhden syöttöpisteen, mutta Colaiacovo pelasi lähes koko kauden AHL-joukkue St. John's Maple Leafsissa tehden 62 runkosarjaottelussa tehot 6+25=31, joilla hän oli joukkueen tehokkain puolustaja. Kauden 2004–2005 Colaiacovo pelasi kokonaan St. John'sissa NHL:n työsulun takia.
Kaudella 2005–2006 Colaiacovo oli jo murtautumassa Maple Leafsin runkomiehistöön. Hän pelasi NHL:n runkosarjassa 21 ottelua tehoin 2+5=7. Colaiacovon NHL-uran avausmaali syntyi 8. marraskuuta 2005 Washington Capitalsia vastaan. Hänen kautensa päättyi kuitenkin jo 23. tammikuuta 2006, kun Colaiacovo sai aivotärähdyksen yritettyään taklata Ottawa Senatorsin Václav Varaďaa. Jopa hänen uransa oli vaarassa päättyä, mutta Colaiacovo palasi jäälle huhtikuussa. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös AHL-joukkue Toronto Marliesissa.
Colaiacovo kärsi seuraavinakin kausinaan paljon loukkaantumisista. Kausi 2006–2007 oli hänen pisin ja tehojen valossa paras Maple Leafsissa Colaiacovon tehdessä 48 runkosarjaottelussa tehot 8+9=17. Hän pelasi myös viisi AHL-ottelua Marliesissa. Kausi 2007–2008 jäi Colaiacovolle edellistäkin lyhyemmäksi. Hän loukkasi kätensä syksyllä, mutta toivuttuaan Colaiacovo loukkaantui viiden ottelun jälkeen uudelleen tammikuussa 2008 ja hänen kautensa päättyi polvivammaan. Colaiacovo pelasi runkosarjassa vain 28 NHL- ja kaksi AHL-ottelua. Hänen polvensa leikattiin huhtikuussa.
Toronton pitkäaikainen lupaus Colaiacovo pelasi kaudella 2008–2009 vielä kymmenen ottelua Maple Leafsissa, kunnes hänet kaupattiin Alexander Steenin kanssa St. Louis Bluesiin vaihdossa Lee Stempniakiin marraskuussa 2008. Colaiacovo teki läpimurtonsa NHL:ssä ja kausi toi yhteensä 73 runkosarjaottelussa tehot 3+27=30. Niistä 29 pistettä syntyi Bluesissa, joiden tehokkain puolustaja hän oli. Kaudella 2009–2010 Colaiacovo teki yhden kauden piste-ennätyksensä NHL:ssä tehoilla 7+25=32.
Muuta
Colaiacovon kaksoisveli Paulo on pelannut maalivahtina ja hänellä on pääsarjakokemusta Hollannista.
Valkealan Kajo
Valkealan Kajo on valkealalainen, nykyisin Kouvolassa Valkealan suuralueella toimiva urheilun yleisseura. Sen nimi oli alkuaan Valkealan Roima. Seuran perustivat kyläseurat Kuivalan Yritys, Selänpään Jäykät, Tuohikotin Rannan Pojat ja Voikosken Veljeys.
Seurassa voi harrastaa jalkapalloa, lentopalloa, voimistelua, yleisurheilua, hiihtoa ja suunnistusta. Näiden lisäksi tammikuussa 2020 Kajossa aloittaa uusi cheerleading-joukkue. Kajo tulee olemaan Kouvolan seudun toinen seura, jossa voi harrastaa cheerleadingia.
Lentopallo
Kajo järjestää yhdessä KoLe-57:n kanssa Beach Volleytä Käyrälammella, Tykkimäen huvipuiston vieressä.
Jalkapallo
Kaudella 2005 Kajo pelasi Kakkosessa, mutta pari kautta myöhemmin se joutui luopumaan paikasta Kolmosessa taustajoukkojen puuttumisen vuoksi ja aloittamaan pohjalta, Kutosesta. Kaksi kautta Vitosessa pelattuaan Kajo nousi kaudeksi Neloseen ja perusti samalla kakkosjoukkueen Kutoseen.
Juniorijoukkueita seuralla on jalkapallossa 02-syntyneistä 08-syntyneisiin, vanhemmat pelaavat pääsääntöisesti kouvolalaisseurojen yhteisjoukkueissa KJP:ssa.
Yleisurheilu
Toiminta painottuu pitkälti junioreihin. Pikajuoksija Visa Hongisto on edustanut koko uransa Valkealan Kajoa.
Voimistelu
Jaosto järjestää lukuisia erityyppisiä tunteja niin lapsille kuin aikuisillekin. Lapsille on muun muassa telinevoimistelua, tansseja, katutansseja sekä leikkejä/pelejä. Aikuisilla painopiste on peruskunnon parantamisessa ja ylläpidossa, lajeina muun muassa jooga, kahvakuula, zumba ja vesijumppa.
Hiihto ja suunnistus
Seuran perustamisesta lähtien toiminut jaosto tarjoaa mahdollisuuksia luonnossa liikkumiseen niin suksilla kuin juostenkin, ja myös ampumahiihtoa. Viime vuosina toiminta on kuitenkin hiipunut.
Tietotekniikka-alan IT2000 sopimusehdot
Tietotekniikka-alan IT2000 sopimusehdot on laadittu käytettäviksi kotimaisten yritysten tai yhteisöjen välisissä tietotekniikkaan liittyvissä toimituksissa. Ehdot eivät sovellu kuluttajakauppaan. Ehtojen laadintaan on osallistunut sekä asiakkaan että toimittajan edustajia. Mukana ovat olleet Keskuskauppakamari, Suomen Logistiikkayhdistys ry, Tietotekniikan liitto ry ja Tietotekniikan Palveluliitto TIPAL ry. Nykyiset IT2000 sopimusehdot on julkistettu joulukuussa 1999, ja viimeksi niitä on päivitetty toukokuussa 2004. Sopimusehtoja on uudistettu palvelemaan entistä paremmin sekä toimittajan että asiakkaan tarpeita. Uudistetut IT2010-sopimusehdot julkaistiin toukokuussa 2010.
Tietotekniikka-alan IT2000 sopimusehtoja käytettäessä on aina varmistettava niiden sopivuus kyseiseen tilanteeseen. On myös suositeltavaa liittää sopimusehdot osaksi sopimusasiakirjaa, jotta niiden velvoittavuus käy selväksi kummallekin osapuolelle. IT2000-paketti koostuu yleisistä sopimusehdoista sekä erityisehdoista eri käyttötarkoituksiin. Kokonaisuuteen kuuluu lisäksi erityyppisille sopimuksille ja salassapitosopimukselle kehitetyt sopimusrunkomallit.
IT2000 vakiosopimusehtojen lisäksi on tarpeen sopia tapauskohtaisesti lisä- tai erityisehdoista, kuten projektin vaihejaosta ja sopimuksen mahdollisesta konserniulottuvuudesta. Muutokset vakioehtoihin on tällöin merkittävä selkeästi näkyviin. Ellei näin tehdä, sopimusta ei saa kutsua IT2000 sopimukseksi. Periaatteena ehtojen soveltamisessa on, että osapuolten sopima ehto syrjäyttää IT2000 sopimuksen kyseisen ehdon ristiriitatilanteessa.
Daytona USA (videopeli)
Daytona USA on Segan kehittämä ja julkaisema ajopeli, joka on julkaistu vuonna  kolikkopelinä. Peli käyttää Sega Model 2 -laitteistoa ja sen on kehittänyt Sega-AM2-ryhmä. Pelin päävalikko sanoo vuodeksi 1993, mutta peli on julkaistu vuonna 1994.
Pelaaminen
Pelissä pelaaja ja 39 muuta autoa ajavat kilpaa kolmella erilaisella radalla, joista Beginner- eli aloittelijarata, nimeltään Three Seven Speedway, perustuu etäisesti oikeaan Daytonan ovaalirataan. Muut kaksi rataa ovat peliä varten kehitettyjä.
Kolikkopeli salli kahdeksan kabinetin liittämistä toisiinsa moninpeliä varten.
Julkaisut
Vuonna 1995 pelistä julkaistiin käännös Sega Saturn -konsolille, ja seuraavana vuonna julkaistiin Saturnille Daytona USA: Championship Circuit Edition, jota pidettiin ilmestyessään huomattavasti parempana versiona. Siinä oli myös kaksi uutta rataa, neljä uutta autoa ja alkuperäisestä Saturn-käännöksestä puuttunut kaksinpeli.
Myöhemmin Japanissa julkaistussa Daytona USA: Circuit Edition -versiossa oli länsimaisesta versiosta puuttuneita ominaisuuksia, muun muassa mahdollisuus ajaa kisoja eri vuorokaudenaikoina ja mahdollisuus Internet-pelaamiseen erillisen XBAND-nimisen modeemin avulla. Myös ohjattavuus poikkesi länsimaisesta Championship Circuit Editionista, ollen enemmän alkuperäisen kolikkopelin ja ensimmäisen Saturn-version kaltainen. Amerikassa julkaistiin tämän jälkeen vielä Daytona USA: CCE NetLink Edition, joka perustui japanilaiseen Circuit Editioniin ja sisälsi Internet-pelimahdollisuuden Amerikassa julkaistun NetLink-modeemin avulla. Vuonna 1997 Windowsille julkaistuja Daytona USA ja Daytona USA Deluxe -käännöksiä kritisoitiin muun muassa huonosta ruudunpäivityksestä ja Direct3D-tuen puutteesta.
Vuoden 1998 versiota ei ole käännetty pelikonsoleille lukuun ottamatta Segan Out Run 2:n Xbox-käännöksessä olevia Daytona USA 2:n ratoja.
Vastaanotto ja perintö
Peli käytti teksturoitua polygonipohjaista 3D-grafiikkaa ja oli merkittävästi edellä kilpailijoita.
Peli esiintyy useilla parhaimpina pidettyjen videopelien listoilla.
Peli on ollut eniten tuottanut peli ja peliä on sanottu läpimurtosovellukseksi, jonka tuottoisuuteen muita pelejä verrataan.
Jordan 195
Jordan 195 oli brittiläisen Gary Andersonin suunnittelema auto, jota Jordan käytti kaudella. Autossa oli Peugeotin moottorit ja Goodyearin renkaat. Autoa ajoivat brasilialainen Rubens Barrichello ja britti Eddie Irvine. Autolla saavutettiin kaksi palkintosijoitusta.
Kauden alussa ilmeni, että nopeutta Peugeotin koneista löytyi. Aika-ajoissa Barrichello ja Irvine taistelivat parhaimmillaan kuudesta parhaimmasta sijasta. Suurimmaksi murheeksi nousikin luotettavuusongelmat ja kauden aikana kertyikin yhteensä 16 keskeytystä.
Pisteitä Barrichello ja Irvine onnistuivat saavuttamaan kauden aikana yhteensä 21 kappaletta. Valmistajien MM-sarjassa se oikeutti kuudenteen sijaan. Edellisellä kaudella viidenneksi sijoituunut Jordan joutui päästämään Ligier-tallin ohitseen.
Formula 1 -tulokset
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta.
Yleisälykkyys
thumb|200px|Yleinen älykkyystekijä eli g (punainen ympyrä) selittää osan suorituksesta kaikentyyppisissä älykkyystesteissä (siniset soikiot).Yleisälykkyydellä tarkoitetaan sitä älykkyystestauksessa havaittua säännönmukaisuutta, että henkilöiden tulokset erityyppisiä älyllisiä kykyjä mittaavissa testeissä korreloivat yleensä positiivisesti keskenään. Yleisälykkyyden toi esiin ensimmäisenä englantilainen psykologi ja tilastotieteilijä Charles Spearman vuonna 1904. Hän havaitsi, että koululaisten arvosanat toisiinsa liittymättömissä kouluaineissa näyttivät olevan keskinäisessä riippuvuussuhteessa siten, että kukin oppilas sai eri aineista tyypillisesti samantasoisia arvosanoja. Spearman selitti havainnon niin, että henkilön älyllinen suoritus riippuu kahdesta yhtäaikaisesti vaikuttavasta tekijästä: ensinnäkin kaikenlaisiin älykkyyttä vaativiin tehtäviin liittyvästä laajasta ja yleisestä kyvystä ja toiseksi vain tietynlaiseen älykkyystyyppiin (esimerkiksi verbaalinen tai matemaattinen älykkyys) liittyvästä erityiskyvystä. Edelliselle hän antoi nimeksi general intelligence eli g, suomeksi yleisälykkyys. Myöhemmin yleisälykkyyden käsite on saanut laajan hyväksynnän älykkyystutkimuksessa.
Tilastollisesti yleisälykkyys voidaan todentaa faktorianalyysin tai pääkomponenttianalyysin avulla. Saman henkilön tekemien erilaisten testien tulosten yhteisvaihtelua parhaiten selittävä muuttuja on yleinen älykkyystekijä eli g-tekijä (general intelligence factor, g factor).
Älykkyystestien korrelaatiot yleisälykkyyden kanssa vaihtelevat. Mitä vahvemmin testi korreloi yleisälykkyyden kanssa, sitä g-latautuneempi sen katsotaan olevan. Testin g-latausta pidetään tärkeänä, koska testin ennustevaliditeetti riippuu enimmäkseen siitä. Jotta testi mittaisi yleisälykkyyttä luotettavasti, sen tulee olla sisällöltään riittävän monipuolinen ja laaja.
Yleisälykkyydellä on monia biologisia korrelaatteja. Näitä ovat muun muassa otsalohkon massa ja aivojen kokonaismassa. Yleisälykkyyden heritabiliteetti on hieman suurempi kuin älykkyysosamäärän, joten ÄO-tulosten heritabiliteetti selittyy enimmäkseen yleisälykkyyden heritabiliteetilla.
Applesoft BASIC
Applesoft BASIC on yksi BASIC-tulkki Apple II -tietokoneille. Apple ja Microsoft kehittivät sen yhteistyönä, mikä näkyy nimestäkin (alkuosa ´Apple´, loppuosa ´soft´). Tulkki oli alun perin Microsoftin tuotantoa, ja Applen työntekijät porttasivat sen Apple II:lle lisäten samalla ominaisuuksia.
Applesoftissa on eräitä mielenkiintoisia lyhenteitä ja oikoteitä, kuten PRINT-käskyä vastaava oikotie "?".
GW-BASIC
GW-BASIC on Microsoftin vuonna 1983 julkaisema BASIC-tulkki, kehitetty BASICA:n pohjalta. Se kehitettiin alun perin Compaqille. GW-BASIC:in jälkeen Microsoftilta alkoi tulla entistä kehittyneempiä BASIC-tulkkeja, kuten QBASIC ja QuickBASIC ja nykyisin se on BASIC-kielten yksi johtavista kehittäjistä (esimerkiksi VB.NET).
Boom Street
Boom Street (Japanissa Itadaki Street Wii ja Pohjois-Amerikassa Fortune Street) on Square Enixin julkaisema videopeli. Se julkaistiin Japanissa 1. joulukuuta, Pohjois-Amerikassa 5. joulukuuta ja osassa Eurooppaa 23. joulukuuta 2011 sekä Australiassa 5. tammikuuta ja muualla Euroopassa 6. tammikuuta 2012 Wiille. Peli kuuluu Itadaki Street -pelisarjaan, joista Boom Street on ensimmäinen myös Japanin ulkopuolella julkaistu peli. Se sisältää hahmoja Mario- ja Dragon Quest -pelisarjoista.
Pelaaminen
Boom Streetissä pelaajan tehtävänä on muiden Itadaki Street -sarjan pelien tapaan läpäistä erilaisia pelilautoja, joissa täytyy sekä ostaa Monopoly-pelien tyyliin erilaisia tontteja, joille voi rakentaa taloja, että kerätä tietty määrä pisteitä ensimmäisenä. Se, joka saa kerättyä ensin tietyn määrän pisteitä ja pääsee sitten maaliin ensimmäisenä, on voittaja. Peli sisältää molempien hahmojen sarjoista tuttuihin tasoihin perustuvia pelilautoja kuten Dragon Quest -sarjasta Trodain-linnaan perustuvan ja Mario-sarjasta Mario Circuit -nimiseen kilparataan perustuvan laudan. Aina kun pelaaja on voittanut pelilaudalla käydyn ottelun, hän avaa sen Free Play -moodiin. Jos pelaaja saa vähintään kahden talon suoran aikaan, hänen suorallaan olevien talojen arvo nousee ja tekoälyohjattujen pelaajien joutuessa niihin he joutuvat maksamaan normaalia enemmän rahaa tontin omistajalle.
Pelilaudat
Jokainen pelilauta sisältää eri värisiä korttipeleistä tuttuja symboleita, jotka ovat pata, risti, hertta ja ruutu. Pelilaudoilla sijaitsee pankki, jonka luona pelaajan taso kehittyy hänen kerättyään ensin pisteitä tarpeeksi. Minipeliruutuun jouduttuaan pelaaja pelaa minipelin, josta puolestaan voi saada lisää pisteitä ja rahaa. Laudat sisältävät myös monia muita ruutuja, kuten Take-a-break-ruudun, johon pelaajan joutuessa kaikki hänen omistamansa kaupat menevät kiinni seuraavaan heittovuoroon asti. Välillä pelaaja voi saada korttipelien symbolien luona vuoron nostaa yhden kortin korttikokoelmasta. Korteilla pelaaja puolestaan voi muun muassa siirtää toiset pelaajat samaan ruutuun missä kortin käyttäjä on tai antaa muille hahmoille mahdollisuuden saada seuraavalla heittovuorolla automaattisesti heittosummaksi ykkösen.
Pelimuodot
Peli sisältää yksinpelin lisäksi moninpelin, jossa pelaajat voivat ottaa mittaa toisistansa erilaisilla mainittujen pelihahmojen sarjoihin perustuvilla pelilaudoilla.
Peli sisältää myös The Changing Room -moodin, jossa pelaaja voi muokata oman Mii-hahmon ulkoasua ja ulkonäköä kaupasta ostetuilla asuilla.
Vastaanotto
Metacriticin mukaan arvostelijoiden antamien arvosanojen keskiarvoksi tuli 68/100. Eurogamer antoi pelille arvosanaksi 6/10 kehuen erilaisia pelisarjojen teemoihin perustuvia alueita ja niiden värikkyyttä, mutta kritisoi ottelujen pitkäkestoisuutta, IGN antoi pelille arvosanaksi 7,0/10 kehuen peliä siitä, että se on pitkäkestoisena ja rauhallisena pelinä hyvä kokemus, mutta kritisoi interaktiivisuuden puutetta GameSpot kehui peliä sen tasosuunnittelusta ja suuresta avattavien erikoisuuksien määrästä, mutta kritisoi tylsästä Helppo-moodista ja siitä että pelikokemus ei ollut kovin lautapelimäinen, minkä myötä se antoi sille arvosanaksi 6.0.
Suomalaisista arvostelijoista Gamereactor antoi pelille 8/10 pistettä kehuen vaihtelua luovaa mielenkiintoista alue- ja osakesysteemiä sekä sitä, että se herättää kilpailuvietin, mutta kritisoi puolestaan sen liiallista monimutkaisuutta nuorempia pelaajia kohtaan ja yksinpelin tylsyyttä.
Aiheesta muualla
Itadaki Street
Tikkakosken jäähalli
thumb|Tikkakosken jäähallin pääsisäänkäynti talvella 2010. thumb|upright|Tikkakosken jäähalli sisältä. Tikkakosken jäähalli on Tikkakoskella Jyväskylässä vuonna 1996 valmistunut kaarikattoinen jäähalli. Hallin kaukalo on 28 metriä leveä ja 58 metriä pitkä. Jäähallissa harrastetaan nykyisin jääkiekkoa, kaukalopalloa, ringetteä ja taitoluistelua. Hallin vieressä sijaitsee ulkojää. Jäähalli oli keväällä 2012 remontissa. Jyväskyläläiset urheiluseurat, kuten Tikkakosken Tikka ja Jyvässeudun Kiekko käyttävät hallia kotiotteluiden järjestämiseen.
Hallin palveluihin kuuluu 500 henkilön katsomo ja katsomon välittömässä läheisyydessä oleva kioski
16. marraskuuta
16. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 320. päivä (321. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 45 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 15. marraskuuta, 17. marraskuuta
Michelle Grace
Michelle Grace (ent. Messer, s. 4. joulukuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä-tuottaja.
Hän oli naimisissa Mark Gracen kanssa 1988–1993, jonka jälkeen hän meni vuonna 1997 naimisiin näyttelijä Ray Liottan kanssa. Heidän avioliittonsa päättyi eroon vuonna 2004. Michelle Gracella ja Ray Liottalla on vuonna 1998 syntynyt Karsen-tytär.
Liettuan kommunistinen puolue
thumb|oikea|180px|Liettuan SNT:n ja Liettuan kommunistisen puolueen tunnus thumb|oikea| Liettuan kommunistisen puolueen keskuskomitean entinen päärakennus [[Vilnassa.]] Liettuan kommunistinen puolue (liettuaksi: Lietuvos komunistų partija, venäjäksi: Коммунистическая партия Литвы, lyhenne LKP) oli vuosina 1918–1991 Liettuassa ja Liettuan sosialistisessa neuvostotasavallassa toiminut marxilais-leniniläinen puolue.
Historia
Puolueen toiminta oli kielletty Liettuassa vuoteen 1940, jolloin Neuvostoliitto miehitti maan. Tuolloin puolue liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Liettuan neuvostotasavallan muodostuttua Liettuan kommunistisesta puolueesta tuli uuden neuvostotasavallan ainoa hallitseva puolue. Puolueen pääsihteeri eli Liettuan neuvostotasavallan de facto päämies oli aina liettualainen, mutta NKP nimitti myös useita venäläisiä puoluejohtoon.
Vuonna 1989 Laulavan vallankumouksen aiheuttamien suurmielenosoituksien jälkeen LKP julistautui riippumattomaksi NKP:sta. Vuonna 1990 puolue muutettiin Liettuan demokraattiseksi työväenpuolueeksi, joka myöhemmin liittyi Liettuan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Liettuan itsenäistyttyä kommunistisen puolueen toiminta kiellettiin.
Kauluriluri
Kauluriluri (Lorius chlorocercus) on lurien sukuun kuuluva kirkasvärinen kaija.
Koko ja ulkonäkö
Kaulurilurin pituus on noin 28 cm ja paino noin 200 g. Se muistuttaa aitoluria. Sen höyhenpuvun yleisväri on punainen. Päälaki ja otsa ovat mustat, kaulan sivuilla on musta vaakaraita ja kurkun ja rinnan välissä kulkee kapea keltainen raita. Siivet ovat päältä vihreät, alapuolelta siniset ja punaiset. Pyrstö on punainen ja sen kärki on leveälti ruskea. Nokka on punaoranssi, iiris oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on ruskehtava ja iiris ruskea ja musta väri puuttuu kaulan sivuilta.
Barbara Pym
Barbara Mary Crampton Pym (2. kesäkuuta 1913 – 11. tammikuuta 1980 ) oli englantilainen kirjailija.
Kauluriluri
Esiintyminen
Kauluriluri elää Salomonsaarilla ja Papua-Uuden-Guinean itäosissa. Lajin elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä. Lajin populaation koko on 10 000–50 000 yksilöä. Kauluriluria pidetään myös lemmikkilintuna, mutta Suomessa sen lemmikkikanta on olematon tai hyvin pieni.
Barbara Pym
Elämänvaiheet
Barbara Pym syntyi Shorpshiressä. 2. kesäkuuta 1913. Hänen isänsä oli asianajaja. Pymillä oli nuorempi sisar Hilary. Pym opiskeli ensin Huyton Collegen sisäoppilaitoksessa Liverpoolin lähellä. Oxfordissa hän opiskeli englantia St. Hilda’s Collegessa ja suoritti tutkinnon 1934. Jo koulutyttönä Pym päätti ryhtyä kirjailijaksi. Hän avusti koululehteä ja kirjoitti ensimmäisen romaaninsa 16-vuotiaana. Kahta ensimmäistä romaania ei kuitenkaan julkaistu. Ennen sotaa hän oli lyhyen aikaa opettajana Puolassa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi ensin Bristolissa postin sensorina ja sitten Women’s Royal Naval Servicen palveluksessa Napolissa.
Kauluriluri
Elinympäristö
Kaulurilurit asuvat alavien maiden metsissä ja vuorten alarinteillä kilometrin korkeudelle saakka, etenkin palmumetsiköissä. Laji liikkuu yleensä pienissä parvissa tai pareittain.
Barbara Pym
Elämänvaiheet
Palattuaan Lontooseen Pym työskenteli kansainvälisen Afrikka-instituutin palveluksessa 1946–1974, ensin tutkimusapulaisena ja sitten Africa-nimisen tieteellisen julkaisun toimittajana. Hän ei mennyt naimisiin, mutta hänellä oli muutamia tärkeitä miessuhteita. Ystävyys opiskelutoveri Henry Harveyn kanssa jatkui myös tämän mentyä naimisiin. Harvey työskenteli jonkin aikaa englannin kielen lehtorina Helsingin yliopistossa, ja teoksessa Civil to Strangers Pym on sijoittanut yhden episodin Helsinkiin.
Kauluriluri
Lisääntyminen
Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kaksi munaa. Muna on kooltaan 30 × 24 mm.
Barbara Pym
Elämänvaiheet
Jäätyään virastaan eläkkeelle Pym asettui sisarensa Hilary Pymin kanssa asumaan kylään Oxfordin lähistölle. He viettivät rauhallista, keskiluokkaista maalaiselämää, johon kuuluivat ”kirkko, puutarhanhoito, paikallishistoria ja luontokävelyt”, kuten kirjailija itse on kuvannut. Pym kuoli vuonna 1980 rintasyöpään.
Kauluriluri
Ravinto
Kaulurilurit syövät ainakin siitepölyä, mettä, kukkia ja siemeniä.
Barbara Pym
Kirjallinen ura
Pymin ensimmäinen romaani Some Tame Gazelle ilmestyi 1950. Esikoista seurasivat Excellent Women (1952), Jane and Prudence (1953), Less than Angels (1955), A Glass of Blessings (1958) sekä No Fond Return of Love (1961).
Pymin teoksissa tärkeää eivät ole niiden juonet, vaan se hienovarainen, hieman ironinen, mutta silti myötäelävä tapa, jolla keski-luokkaisia ja keski-ikäisiä henkilöitä – useimmiten naisia – on kuvattu. Heidän elämänpiiriinsä sivuaa akateemista maailmaa ja kirkkoa. Arjessa tärkeätä ovat sosiaaliset suhteet, pukeutuminen, ruoka, rakkaus tai pikemminkin rakkauden poissaolo. Pymin teokset saavuttivat uskollisen lukijakunnan, mutta 1960-luvun ja 1970-luvun muuttuneessa ilmapiirissä kustantajat eivät enää olleet kiinnostuneet hänen vähäeleisistä teoksistaan.
Hazel Holtin ja Hilary Pymin toimittama teos A Very Private Eye: The Diaries, Letters and Notebooks of Barbara Pym ilmestyi 1984.
Oxfordissa perustettiin vuonna 1994 Pymin muistoa vaaliva yhdistys The Barbara Pym Society.
Grand Theft Auto: Vice City Stories
Grand Theft Auto: Vice City Stories on Rockstar Northin ja Rockstar Leedsin kehittämä sekä Rockstar Gamesin julkaisema Grand Theft Auto -pelisarjaan kuuluva toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin vuonna 2006 PlayStation Portablelle ja seuraavana vuonna PlayStation 2:lle. Peli julkaistiin keväällä 2013 myös PlayStation 3 -konsolille.
Pelaaminen
Grand Theft Auto: Vice City Stories on toimintaseikkailupeli, joka sijoittuu kuvitteelliseen Vice Cityn kaupunkiin. Koska pelialue on avoin, pelaajalla on mahdollisuus tutkia ympäristöä ja valita pelityyli. Pelaaja voi päätehtävien lisäksi suorittaa erilaisia sivutehtäviä.
Toisin kuin Grand Theft Auto: Vice Cityssä, Vice City Storiesissa päähenkilö pystyy uimaan kuten Grand Theft Auto: San Andreasissa. Uiminen on kuitenkin aluksi hyvin rajallista, koska hahmo väsyy uidessaan nopeasti ja tarpeeksi väsyttyään hukkuu. Hahmon voi kehittää väsymättömäksi suorittamalla kaikki rantavahtitehtävät. Sukeltaminen ei kuitenkaan ole mahdollista.
Haastattelussa tekijät kertoivat, että pelissä on paremmat animoinnit sekä enemmän sisätiloja kuin aiemmissa GTA-peleissä. Myös näköetäisyyden kerrottiin paranevan, kuten myös latausaikojen pituuden vähenevän. Peliin tuotiin myös kaksi uutta ajoneuvoluokkaa; amfibioautot sekä vesiskootterit. Myös väestön ja autojen määrä kaduilla on lisääntynyt.
Pelissä toimii samankaltainen moninpelisysteemi kuin Grand Theft Auto: Liberty City Storiesissa.
Juoni
Peli sijoittuu vuoteen 1984, kaksi vuotta ennen alkuperäisen GTA: Vice Cityn tapahtumia. Pelissä pelataan Vice Citystä tutun Lance Vancen veljellä, Victor ”Vic” Vancella. Victor nähtiin kerran alkuperäisessä Vice Cityssä; alkuintrossa, jossa hänet ammuttiin väijytyksessä hänen ja päähenkilön Tommy Vercettin ollessa sinetöimässä huumesopimusta.
Yhdysvaltain Neitsytsaaret
Yhdysvaltain Neitsytsaaret on saariryhmä ja Yhdysvaltain territorio Karibialla. Saaret olivat Tanskan Länsi-Intia n siirtomaa maaliskuun 1917 loppuun, jolloin ne myytiin Yhdysvalloille Water Islandia lukuun ottamatta. Water Island myytiin Yhdysvalloille vuonna 1944. Tanskan motiivi kaupalle oli orjakaupan kiellon myötä kannattamattomaksi käynyt sokerituotanto. Yhdysvaltain tarkoituksena taas oli suojella Panaman kanavaa, sillä saaret sijaitsevat tärkeän laivareitin varrella. Maantieteellisesti nämä saaret kuuluvat Neitsytsaarten saariryhmään, joka on osa Pieniä Antilleja. Pääkielet ovat englanti, espanja ja ranska.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Yhdysvaltain Neitsytsaaret Yhdysvaltain Neitsytsaaret sijaitsevat noin 110 km Puerto Ricosta itään. Ne koostuvat 68 tuliperäisestä saaresta, joista suurimmat ovat Saint Croix, Saint Thomas ja Saint John (ent. Saint Jan). Saarien kokonaispinta-ala on 346 km2 ja rantaviivaa on yhteensä 188 km.
Saint Croix on pääsaarista eteläisin. Siellä voidaan harjoittaa maanviljelystä. Saint Thomas sijaitsee noin 65 km siitä pohjoiseen. Siellä on hyvä satama, mutta viljelykelpoinen maa on vähissä. Pääkaupunki Charlotte Amalie sijaitsee Saint Thomas -saarella.
Saarilla vallitsee subtrooppinen ilmasto ja sadekausi on syyskuusta marraskuuhun. Korkein kohta on 475 metriä korkea vuori Crown Mountain.
Varhaiset vuodet
Saarten ensimmäisiä asukkaita olivat ciboneyt, arawakit ja karibit. Kristoffer Kolumbus kävi saarilla vuonna 1493. Hän kutsui asukkaita ”intiaaneiksi” ja saaria ”neitsytsaariksi” pyhän Ursulan 11 000 neitsyestä kertovan legendan mukaan.
Eurooppalaisten saapumista seuranneina vuosikymmeninä saarta asuttaneiden karibien määrä laski jyrkästi. 1587 kävijät kertoivat intiaaniasukkaista, 1625 heitä ei enää löytynyt. Luultavasti Puerto Ricosta kävi espanjalaisia säännöllisesti ryöstöretkillä. Tartuntataudit ja pakkotyö koituivat intiaanien tuhoksi.
Saaret ovat olleet englantilaisten, ranskalaisten, espanjalaisten sekä maltan ritarien hallinnassa, ennen kuin ne päätyivät tanskalaisille.
Tanskan Länsi-Intia (1672–1917)
Vuonna 1666 tanskalaisia kööpenhaminalaisten liikemiesten varustamia merenkulkijoita valtasi asumattoman Saint Thomasin saaren, jonne Tanskan Länsi-Intian kauppakomppania perusti vuonna 1672 siirtomaan. Saint Jan (nyk. Saint John) miehitettiin 1684 ja alistettiin siirtomaaksi 1718. Tanska osti Saint Croix’n Ranskalta 1733. Saarten plantaaseille tuotettiin runsaasti länsiafrikkalaisia orjia.
1700-luvun puolivälistä lähtien Charlotte Amalien vapaasatamasta St. Thomasilla tuli Karibianmeren kaupan keskus ja Tanskan Länsi-Intia koki taloudellisen kukoistuskauden. 1800-luvulla sokerin hinta putosi, orjuus lakkautettiin 1848 ja höyrylaivat muuttivat laivareittejä. Saarten väkiluku väheni voimakkaasti. Vuonna 1917 Yhdysvallat osti saaret 25 miljoonalla dollarilla. Tanskalle jäi tuolloin pieni Water Island, joka siirtyi Yhdysvalloille vuonna 1944 sotilaskäyttöön 10 000 dollarin korvausta vastaan.
Yhdysvaltojen valtakausi
Vuonna 1956 Laurance Rockefeller lahjoitti suuren maa-alueen St Johnilta kansallispuistoksi. Matkailu saarille alkoi lisääntyä 1900-luvun puolivälistä alkaen.
Politiikka
Muiden territorioiden tavoin Neitsytsaaret lähettää yhden edustajan Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Tällä ei kuitenkaan ole äänioikeutta, koska saaret eivät ole osavaltio. Vuodesta 2015 lähtien edustajana on toiminut Stacey Plaskett, joka edustaa demokraatteja.
Ylintä toimeenpanevaa valtaa käyttää kuvernööri, joka valitaan neljän vuoden pidettävissä vaaleissa. Ensimmäinen vaaleilla valittu kuvernööri aloitti virassaan vuonna 1970. Kuusi vuotta myöhemmin territorio sai luvan ottaa käyttöön oman perustuslain, jonka Yhdysvaltojen presidentin ja kongressin tulisi hyväksyä. Yrityksiä luoda perustuslaki on ollut useampia, joista viimeisin lähetettiin presidentti Obaman hyväksyttäväksi vuonna 2009, mutta tämä palautti ehdotuksen takaisin territoriolle vuonna 2012 korjattavaksi. Lainsäädäntövaltaa sen sijaan käyttää yksikamarinen parlamentti, joka koostuu 15 edustajasta.
Talous
Matkailu on saarten tärkein elinkeino. Matkailu tuottaa 70 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työllistää 70 % työvoimasta. Teollisuus valmistaa öljytuotteita, tekstiilejä, lääkkeitä, elektroniikkaa ja kelloja. Maatalous on melko vähäistä, ja suurin osa elintarvikkeista tuodaan muualta.
Saarten energiantuotanto perustuu suurelta osin muualta tuotuun raakaöljyyn. Hovensan jalostamo, joka kuului maailman suurimpiin öljynjalostamoihin, lopetti toimintansa vuonna 2012 ja sitä käytetään nykyisin vain varastointiin. Ensimmäinen suuri aurinkovoimala valmistui Charlotte Amalien lentoasemalle 2011. St. Croix’hin rakennetaan neljän megawatin aurinkovoimalaa.
Saarilla on kaksi lentokenttää ja 1260 km maantietä. Suuria satamia ovat Charlotte Amalie, Christiansted, Cruz Bay, Frederiksted ja Limetree Bay.
Väestö
Eniten asukkaita on St. Thomasin saarella, 51 634 vuonna 2010. St. Croix on melkein yhtä iso, 50 601. St.Johnin saarella on vain 4170 asukasta. Väkiluku vähenee vuosittain noin puoli prosenttia.
Vuoden 2020 väestönlaskennassa territorion asukasluvuksi saatiin 87 146. Näistä mustaihoiset ovat selkeästi suurin ryhmä (67 769 henkilöä), valkoihoiset toiseksi suurin (11 584). Territorion virallinen kieli on englanti. Lukutaitoisia on 90–95 % väestöstä. Vuonna 2000 englantia puhui 74,7 % koko väestöstä, espanjaa 16,8 %, ranskaa tai ranskaan pohjautuvia kreolikieliä 6,6 % ja muita kieliä 25,3 %. Espanjan puhujat ovat tulleet saarille pääsääntöisesti Puerto Ricolta tai Dominikaanisesta tasavallasta. Ranskan, ja siihen pohjautuvien kreolikielten, puhujat sen sijaan ovat tulleet Ranskan merentakaisilta alueilta sekä Saint Lucialta ja Haitilta.
Kulttuuri
Saarten arkkitehtuurissa näkyy vaikutteita monilta suunnilta ja historian kausilta. Afrikkalainen perinne näkyy talojen suunnittelussa, katuverkko ja punaiset katot muistuttavat Tanskasta ja monissa kaupungeissa on edelleen suuri tori, joka on aikanaan ollut orjien markkinapaikka. Rakennusmateriaalina on käytetty paikallisten kivien lisäksi Euroopasta laivojen painolastina tuotuja keltaisia tiiliä.
Monet ruokalajit perustuvat afrikkalaiseen keittiöön. Perinteisiä raaka-aineita, joiden käyttö on peräisin plantaaseilla työskennelleiden orjien muonituksesta, ovat merenelävät, kasvikset ja vähemmän käytetyt lihanpalat. Mausteita ja yrttejä käytetään runsaasti.
Taidemaalari Camille Pissarro syntyi Charlotte Amaliessa mutta teki taiteilijanuransa Ranskassa.
Urheilussa Yhdysvaltain Neitsytsaaret on muun muassa Kansainvälisen olympiakomitean ja kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn jäsen. Saarilla on ollut edustajia kesäolympialaisissa säännöllisesti vuodesta 1968 ja ajoittain myös talviolympialaisissa. Vuonna 1988 Peter Holmberg sai hopeamitalin purjehduksessa.
3DES
3DES, joka tunnetaan myös nimellä Triple-DES tai DES-3, on nykyään yleisimmin käytetty DES-salauksen muoto. Se käyttää samaa algoritmia kuin DES, mutta tuo mukaan lisää suojauskertoja (iterations). 3DESistä on kolme eri versiota. Vaikka avaimen pituudet näiden versioiden välillä vaihtelevatkin, ne ovat silti kaikki yhtä turvallisia. Kyseisten salauksien purkaminen tapahtuu käänteisessä järjestyksessä, tarvittavien avainten kanssa.
3DES ei voida enää pitää turvallisena. Esim. OpenSSL -ohjelmiston versiossa 1.1.0 ja sen jälkeisissä versioissa 2016 lähtien ei enää ole ollut 3DES algoritmeja saatavilla, koska ohjelmiston kehittäjät pitävät niitä heikkoina.
Kolme avainta: 168-bittinen avain
Koska perus-DES:n avaimen pituus on 56 bittiä, ja tämä versio käyttää kolmea eri avainta, saadaan tälle avaimelle pituudeksi 168 bittiä.
Kaksi avainta: 112-bittinen avain, metodi A
Käytetään kahta eri avainta, joten avaimen pituudeksi tulee (2×56) = 112 bittiä.
Kaksi avainta: 112-bittinen avain, metodi B
Kun salattu teksti avataan väärällä avaimella, tuloksena ei ole alkuperäinen viesti vaan toisenlainen salattu viesti.
Lähteet
Data Encryption Standard
Graubündenin sisällissota
Graubündenin sisällissota oli vuosina 1620–1649 käyty uskonsota Graubündenin alueella Kolmen liittokunnassa. Kolmen liittokunta oli Sveitsin valaliiton liittolainen, muttei osa valaliittoa. Sotaan sekaantuivat myös suurvallat Ranska ja Itävalta poliittisista syistä.
Sota
Vuonna 1618 liittokunnassa järjestettiin oikeudenkäynti, jossa tuomittiin katolisia espanjalaismielisinä maanpettureina. Oikeudenkäynti laukaisi väkivaltaisia levottomuuksia, jotka kulminoituivat protestanttien joukkosurmiin Valtellinassa, Bormiossa ja Clevenissä 1620. Alue ajautui sisällissotaan, johon sekaantuivat myös ulkovallat. Habsburgien monarkia tuki katolilaisia ja Ranska ja Venetsia protestantteja.
Sodan osapuolia kiinnosti myös tärkeiden Alppien ylistysteiden hallinta. Vuonna 1622 lyöty Graubünden suostui rauhaan, jossa liittokunta luopui eteläisimmistä alueistaan, jotka liitettiin Itävaltaan. Itävaltalaiset alkoivat palauttaa katolilaisuutta valtaamilleen alueille, mikä johti kapinointiin. Sota syttyi uudestaan vielä samana vuonna ja Jörg Jenatsch sai yhdistettyä liitot samalle puolelle yhteistä vihollista, Habsburgien monarkiaa, vastaan. Itävaltalaiset ajettiin Ranskan tuella valloitetuilta mailta, mutta sota jatkui vielä vuoteen 1649 saakka.
Josef Dietrich
Josef ”Sepp” Dietrich (28. toukokuuta 1892 Hawangen, Saksa – 21. huhtikuuta 1966 Ludwigsburg, Länsi-Saksa) oli saksalainen SS-kenraali (SS-Oberstgruppenführer) natsi-Saksan ja toisen maailmansodan aikana.
Nuoruus
Josef Dietrich syntyi Hawangenissa lähellä Memmingeniä, joka kuuluu Schwabenin hallintopiiriin Baijerissa. Hänen isänsä Palagius Dietrich toimi työnjohtajana tehtaalla. Josef Dietrich itse astui työelämään leipurin apupoikana, joidenkin tietojen mukaan teurastajan oppilaana, Dietrich värväytyi armeijaan 1911 ja hän palveli lyhyesti Augsburgiin sijoitetussa 4. kenttätykistörykmentissä, kunnes putosi hevosen selästä loukaten itsensä.
Dietrich värväytyi uudestaan armeijaan ensimmäisen maailmansodan sytyttyä, mutta koska hän myöhemmän valehteli sotakokemuksistaan ja tehtävistään suuressa sodassa, on vaikea tietää, mitä hän todella teki. Hän kertoi palvelleensa ratsuväessä mieluummin kuin jalkaväessä, jossa hän todennäköisimmin oli ja joskus hän sanoi olleensa myös vasta perustetuissa alppijääkärijoukoissa. Toisten lähteiden mukaan toimi sodassa huoltokersanttina, jonka vastuulla oli sotilaiden palkkojen maksaminen. Joka tapauksessa Dietrich värväytyi 7. baijerilaiseen kenttätykistörykmenttiin, taisteli muun muassa Ypresissä, josta sai arven silmänsä yläpuolelle vihollisen ratsuväensotilaan keihään iskusta. Sodan viimeisen vuoden alussa hänet siirrettiin vastaperustettuun baijerilaiseen panssarivaunuosastoon.
Sodan aikana hän oli noussut ylikersantin arvoon ja hänet oli palkittu toisen luokan rautaristillä. Hän halusi jäädä armeijaan, mutta ei päässyt. Sodan jälkeen Dietrich työskenteli vaihtelevissa ammateissa, kuten huoltoaseman hoitajana, tarjoilijana ja tullimiehenä. Maineeltaan hän oli helposti suutahtava kovanahkainen tappelupukari.
Kansallissosialisti
thumb|left|140px|Leibstandarte-SS Adolf Hitlerin tunnuksessa oli avain Sepp Dietrichin kunnioittamiseksi. Dietrich tarkoittaa saksaksi tiirikkaa tai avainta. Dietrich liittyi natsipuolueeseen jo varhaisessa vaiheessa ja pääsi nopeasti Adolf Hitlerin suosioon. Vuonna 1928 hänestä tehtiin Hitlerin henkivartion päällikkö. Hitler piti Dietrichistä ja jo vuonna 1931 hänet ylennettiin SS-Gruppenführeriksi, SS:n kenraaliluutnantiksi. Natsien valtaannousun jälkeen Dietrich yleni kenraalieverstiksi ja Leibstandarte-SS Adolf Hitlerin komentajaksi. Pitkien puukkojen yönä Dietrichillä oli merkittävä rooli Hitlerin antamien teloitusmääräyksien toteuttajana.
Toinen maailmansota
Ranskan valloituksen aikana Dietrich komensi SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitleriä Pariisiin suunnatussa hyökkäyksessä ja myöhemmin Dunkerquessa. Dietrichin johtama divisioona osallistui myös Balkanin ja Kreikan valtaamiseen. Itärintamalla Dietrich komensi Keskustan armeijaryhmään kuulunutta I SS-panssariarmeijakuntaa. Syksyllä 1943 hän sai erikoistehtävän: Benito Mussolinin rakastajattaren Clara Petaccin palauttamisen Italian diktaattorille.
Syksyllä 1944 Hitler määräsi Dietrichin johtamaan 6. SS-panssariarmeijaa, jolla oli ratkaiseva rooli vuodenvaihteeseen 1944–45 sijoittuneessa Ardennien taistelussa. Onnistuneen alun jälkeen Dietrichin armeijan eteneminen pysähtyi ja taistelu hävittiin.
Huhtikuussa 1945 Hitler, joka oli raivoissaan Dietrichin armeijan huonosta suorituksesta itärintamalla, käski Leibstandarte SS Adolf Hitler divisioonan luopua ”Adolf Hitler” -käsivarsinauhoistaan. Dietrich loukkaantui niin, että palautti kaikki kunniamerkkinsä.
Sodan jälkeen
Dachaun sotarikosoikeudenkäynnissä 1945 Dietrich tuomittiin vastuullisena upseerina Malmedyn verilöylystä, jossa Dietrichin alaiset SS-miehet teloittivat joukon yhdysvaltalaisia sotavankeja Ardennien taistelun aikana. Hän sai 25 vuoden vankeusrangaistuksen, mutta vapautettiin vain kymmenen vuoden jälkeen 1955. Kaksi vuotta myöhemmin saksalainen oikeus tuomitsi hänet lisäksi 19 kuukaudeksi vankilaan osallisuudesta pitkien puukkojen yön teloituksiin. Dietrich kuoli sydänkohtaukseen 1966.
Näin syntyi nykypäivä 1900–1950
Näin syntyi nykypäivä 1900–1950 on Veikko Itkosen ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 1951. Se kuvaa maailman ja Suomen historian keskeisiä tapahtumia 1900-luvun alkupuoliskolla. Elokuvan sisältö on leikattu arkistomateriaalista. Elokuvan rahoitti Helsingin Sanomat Oy ja sen ensi-ilta oli tammikuussa 1951 Helsingin Bio-Biossa.
Näin syntyi nykypäivä 1900–1950 oli vuosien 1930–1968 kotimaisista kokoillan dokumenttielokuvista ainoa, joka joutui verolliseksi. Tuottaja valitti korkeimpaan hallinto-oikeuteen asti, mutta päätös ei muuttunut. Elokuvatarkastamossa todettiin, että selostustekstissä rahoittaja mainitaan viidesti, ja lisäksi sen nimi näkyy uutiskatkelmissa 60 kertaa. Tarkastamo määräsi poistettavaksi elokuvasta sata metriä, joista pieni osa myöhemmässä vaiheessa palautettiin. Poistettavia olivat muun muassa otsikot ”Venäjän hyökkäys Suomeen” sekä ”Suomalaiset saaneet paljon sotavankeja”.
Rahoittajan jälki näkyy elokuvassa. Se alkaa kuvilla lehden kirjapainosta, ja sen jälkeen käydään läpi lehden alkuvaiheiden historiaa. Sen jälkeen elokuva jatkuu kuva-aineistolla, joka etenee vuosilukuotsikoin. Lopuksi elokuva palaa toimitukseen, jossa esitellään lehden johtoa. Elokuvaa on esitetty joitakin kertoja televisiossa, ja vuonna 2009 se osallistui Tampereen elokuvajuhlille.
Arviot
Elokuva kiinnosti kriitikoita. Kokoomuslaisen Uuden Auran kriitikko Aake Jermo totesi, ettei kyseessä ollut tavanomainen mainoselokuva vaan ”mielenkiintoinen lyhytkuvista koottu kertauskurssi [– –] vuosisadan alkupuoliskon historiasta”. Vasemmistolehdissä kuitenkin otettiin kantaa elokuvan rahoittajan vaikutukseen elokuvan sisältöön siten, että lopputulos oli ”mainoselokuva”. U. G. Seppänen (Vapaa Sana) ilmaisi paheksuntansa voimakkaasti: ”On jo tavallisen huikeata, että yleisölle esitetään maksullisesti mainosfilmiä [– –] mutta todellista amerikkalaista saippuaoopperaa meidän maaperällämme, lyömätöntä ennätystä merkitsee näin eteen lyöty kokoillanmainos. [– –] Sama häikäilemättömyys ilmenee aineiston valinnassa.”
Häiriköt
Häiriköt on Erkko Salosen 1988 perustama helsinkiläinen punk rock- ja ramopunk-yhtye. Ne Luumäkien, Poikien ja Luonteri Surfin ohella se on yksi tunnetuimmista suomalaisista ramopunk-yhtyeistä, ja sitä onkin kutsuttu ”Suomen Ramonesiksi”. Ramonesin ohella Häiriköt on saanut vaikutteita ainakin Misfitsiltä.
Yhtyeen tuotanto on pääosin laulaja-kitaristi Erkko Salosen käsialaa.
Yhtyeen kokoonpano on vaihdellut jonkin verran, mutta nykyinen kokoonpano Erkko Salonen (laulu ja kitara), Mikko Salonen (basso ja laulu) ja Maukka Maunula (rummut) on ollut koossa vuodesta 2003, ja on sama kokoonpano, joka soitti yhdessä jo vuosina 1992–1993.
Julkaisut
Pääartikkeli: Luettelo Häiriköiden kappaleista