cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rebecca Rand Kirshner
Rebecca Rand Kirshner on yhdysvaltalainen tv-käsikirjoittaja ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten työstään Joss Whedonin luomassa tv-sarjassa Buffy, vampyyrintappaja. Hän on professori Robert Kirshnerin tytär ja urheilija William Randin lapsenlapsenlapsi.
Muut työt
Kirsner on myös työskennellyt televisiosarjoissa Freaks and Geeks, Gilmoren tytöt ja Las Vegas.
Shohreh Aghdashloo
Shohreh Aghdashloo (s. 11. toukokuuta 1952 Iranin keisarikunta) on näyttelijä, joka lähti 1970-luvun lopussa vallan­kumouksen jaloista Yhdistyneeseen kuningas­kuntaan ja sieltä lopulta Yhdys­valtoihin. Hän oli vuonna 2003 ehdolla parhaan nais­sivu­osan Oscarin saajaksi roolistaan elo­kuvassa Hiekan ja sumun talo ja voitti vuonna 2009 Emmy-palkinnon Saddam Husseinista kertovasta HBO-sarjasta House of Saddam.
Ura
Aghdashloo on muutoin esiintynyt muun muassa elo­kuvissa Talo järven rannalla (2006) ja Matkalla Beetlehemiin (2006) sekä televisio­sarjassa 24 12 jaksoa vuonna 2005. Vuodesta 2015 alkaen Aghdashloo on kuulunut televisio­sarjan Expanse pää­osan esittäjiin.
Doom (pelisarja)
Ensimmäisen pelin alku sijoittuu Marsin kuihin. Pelin alkutarinassa kerrotaan, että teleporttien kautta on saapunut erilaisia hirviöitä suoraan helvetistä. Pelaajan hahmo (Doomguy, "Doom-heppu") on ainut eloonjäänyt. Siitä alkaa pelaajan lähes mahdottomalta tuntuva kamppailu, jonka suosion ansiosta Doomista on tehty jo useita pelejä.
Gaius Iulius Hyginus
Gaius Iulius Hyginus (n. 64 eaa. – 17) oli antiikin roomalainen kirjailija, Aleksandros Polyhistorin oppilas, joka oli syntyisin joko Hispaniasta tai Aleksandriasta. Hänet tuotiin joko orjana tai sotavankina Roomaan, jossa hänet vapautti keisari Augustus, joka teki hänestä Suetoniuksen mukaan myöhemmin Rooman Palatiinikirjaston johtajan.
Hyginus oli hyvin tuottelias kirjoittaja, mutta hänen nimissään on säilynyt vain kaksi mytologian tarustoa: Fabularum liber, joka kattaa noin kolmesataa tarua ja jumalallista sukuluetteloa, sekä De astronomia, joka kattaa tähtitieteen perusasiat ja niihin liittyvät myytit. Molemmat teokset ovat lyhennelmiä ja peräisin samalta henkilöltä, mutta niiden yksinkertaistettua tyyliä ja alkeellisia virheitä ennen kaikkea kreikkalaisten alkuperäisteosten esittämisessä on pidetty osoituksena siitä, etteivät teokset voi olla peräisin sellaiselta ansioituneelta oppineelta kuin Hyginukselta. Vaihtoehtoisesti on esitetty, että teokset olisivat lyhennelmiä hänen alkuperäisistä töistään, jotka tuntemattomaksi jäänyt kirjailija olisi koonnut toisella vuosisadalla.
APB
APB on yhdysvaltalainen poliisisarja, jonka on luonut David Slack. Sarja perustuu David Amsden artikkeliin "Who Runs the Streets of New Orleans?". Lyhenne APB tulee sanoista all-points bulletin, joka tarkoittaa suomeksi etsintäkuulutusta.
Ruotsin vesistöalueet
thumb|Vesistöalueet pohjoismaissa ovat osittain yhteisiä. Kartassa on saksankieliset nimet. thumb|Ruotsin päävesistöalueita. Ruotsin vesistöalueet, tai lyhyemmin Ruotsin vesistöt, ovat ne mereen laskevat jokien valuma-alueet, jotka ovat osittain tai kokonaan Ruotsin alueella. Valuma-alueella tarkoitetaan vedenjakajan rajaamaa alueellista kokonaisuutta, jolta joki, puro tai muu lasku-uoma kerää kaiken sateen kautta tulleen vetensä, joka ei ole ennättänyt haihtumaan alueelta. Suuria mereen laskevia valuma-alueita kutsutaan vesistöiksi tai vesistöalueiksi ja tärkeimpiä vesistöalueita on Ruotsissa vielä nimitetty päävesistöalueiksi.
APB
Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa Foxin-kanavalla 6. helmikuuta 2017.
Ruotsin vesistöalueet
Osa Ruotsin vesistöalueista ovat yhteisiä Norjan ja Suomen kanssa.
APB
Toukokuussa 2017 Fox ilmoitti lopettavansa sarjan tuottamisen ensimmäisen kauden jälkeen.
Ruotsin vesistöalueet
Historiaa
Ensimmäinen vesistöalueiden kartoitustyö käynnistyi Ruotsissa vuonna 1908, jolloin myös Ruotsin Hydrograafinen toimisto perustettiin. Kartoituksen tulokset julkaistiin vuosina 1917–1951 julkaisussa ”De svenska vattendragens arealförhollanden”. Seuraava vesistöalueiden kartoitus alkoi vuonna 1980. Nyt valuma-alueet kartoitettiin Ruotsin topografisten karttojen avulla. Näiden kartoitusten tulokset julkaistiin vuosina 1994–2000 nelisarjaisessa raporttisarjassa ”Avrinningsområden i Sverige”. Toisessa kartoituksessa korjattiin ensimmäisen kartoituksen epätarkkuuksia, mutta esimerkiksi muutamien pienten päävesistöalueiden status säilytettiin, vaikka niiden pinta-ala alitti rajana pidetyn 200 neliökilometriä.
APB
Juoni
Kun teknologiamiljardööri Gideon Reeves (Justin Kirk) menettää parhaan ystävänsä rikoksen johdosta päättää hän laittaa rahansa likoon tarjoutumalla ostamaan Chicagon poliisipiirin. Uuden rahoituksen avulla rahavaikeuksissa rämpivä poliisijoukko pääsee taistelemaan rikollisuutta vastaan käyttäen uusinta teknologiaa.
Tuotanto
Helmikuussa 2016 rooliinsa valittu Natalie Martinez oli ensimmäinen kiinnitetty näyttelijä.
Ruotsin vesistöalueet
Jakoperusteet
Ruotsin vesistöt laskevat ensisijaisesti Itämereen ja Atlantiin kuuluvalla Pohjanmerellä Kattegatiin ja Skagerrakiin, mutta Pohjois-Ruotsissa on muutama päävesistöalue, jotka laskevat Pohjois-Norjan rannikolle. Koska vesistöalueiden jokien valuma-alueiden pinta-alat ovat erikokoiset, on päävesistöalueiksi valittu niistä pinta-alaltaan suurimmat. Raja-arvona pidetään vähintään 200 neliökilometrin suuruista valuma-aluetta. Nämä kattavat yhdessä suuren osan Ruotsin pinta-alasta. Mantereella on päävesistöalueita 112, jotka on numeroitu Tornionjoen vesistöalueesta (numero 1) alkaen juoksevalla numeroinnilla. Tornionjoen vesistöalue on yhteinen Suomen kanssa koko Ruotsin ja Suomen välisen rajan matkalta. Näiden lisäksi on Pohjois-Ruotsissa neljä päävesistöaluetta, joiden latva-alueet sijaitsevat Norjan rajan tuntumassa, ja ne laskevat Norjan läpi Atlanttiin. Toisaalta myös osa ruotsalaisista valuma-alueista ulottuu Norjan puolelle, vaikka ne laskevatkin Ruotsin kautta Itämereen tai Pohjanmereen. Lisäksi Itämeren suurilla saarilla on kolme päävesistöaluetta: Öölannin päävesistöalue ja kaksi Gotlannin päävesistöaluetta. Päävesistöalueet eivät riitä peittämään koko Ruotsia, vaan niiden väliin lähelle merenrannikoita jää pieniä vesistöalueita. Rannikoiden vesistöalueilla voi sijaita useita pieniä valuma-alueita. Näitä kutsutaan rannikon valuma-alueiksi.
APB
Tuotanto
Sarjaa kuvattiin Yhdysvaltojen Chicagossa. Pilottijakson kuvaamiset keskeytettiin kun David Slack jätti projektin näkemyserojen johdosta, jonka myötä Matt Nix siirtyi vetämään projektia.
Ruotsin vesistöalueet
Jakoperusteet
Ruotsissa on 27 663 rekisteröityä lasku-uomaa, joiden yhteispituus on 192 000 kilometriä. Pisin joki on Götajoki, jonka pituudeksi on ilmoitettu 731 kilometriä, ja toiseksi pisin joki on Daljoki, jonka pituus on 541 kilometriä. Pitkien jokien valuma-alueiden pinta-alat ovat suuria. Esimerkiksi Götajoen vesistön pinta-ala on 50 115 neliökilometriä, josta 15 % sijaitsee Norjassa, ja Tornionjoen vesistö on alaltaan 39 789 neliökilometriä, josta 36 % sijaitsee Suomessa.
Päävesistöalueet, joiden pääjoki on usein pitkä ja monihaarainen, on käytännöllistä jakaa pienempiin alueisiin. Tämä tehdään niin, että jokainen suuri sivujoki muodostaa oman valuma-alueensa ja mahdollisesti suurimmat sivujokien sivujoet omansa.
APB
Vastaanotto
Arvostelusivusto Rotten Tomatoes antoi sarjalle arvosanaksi 35 % vaikka sivuston käviöiden arvosana oli paljon korkeampi, 73 %. Arvostelusivusto Metacriticin arvio sarjalle on 45/100 pistettä.
Ruotsin vesistöalueet
Vesistöaluetunnus
Mantereella on päävesistöalueita 112, jotka on numeroitu alkaen Tornionjoen päävesistöalueesta (numero 1) alkaen. Tornionjoelta on edetty kohti etelää ja kierretty Skånen ympäri kohti Norjan rajaa, missä sijaitsee Enningdalälvenin päävesistöalue (numero 112). Pohjois-Ruotsissa sijaitsevat neljä Atlanttiin laskevaa päävesistöaluetta on numeroitu 113–116. Gotlannin saari muodostaa päävesistöalueet 117 ja 118, ja Öölannin saari alueen 119. Päävesistöalueiden väliset alueet eli ”kustområden” on numeroitu kahdella niitä ympäröivällä päävesistöalueen numerolla. Esimerkiksi Tornionjoen päävesistöalueen (numero 1) ja Keräsjoen päävesistöalueen (numero 2) väliin jää rannikkoalue, jolla on numero 1/2.
Järvinumero
Ruotsissa arvioidaan olevan lähes 100 000 järveä, joiden pinta-ala on yli hehtaarin. Alle 10 hehtaarin järviä on 80 000, joten järvet ovat yleensä pieniä. Niiden yhteispinta-ala käsittää noin 9 % Ruotsin pinta-alasta. Vain 23 järveä ovat yli 100 meliökilometrin suuruisia, mutta niiden yhteispinta-ala muodostaa lähes neljäsosan järvien yhteispinta-alasta. Ruotsissa on rekisteröity 95 700 järvä.
Jokaiselle järvelle on rekisterissä oma järvinumeronsa (SjöID), koska järvillä on toisinaan samoja nimiä. Esimerkiksi Storsjönin järvinumero on 702172-143255, jonka avulla se löytyy järvirekisteristä.
Jet-Ace Logan
Jim Logan, lempinimeltään "Jet-Ace" Logan, on fiktiivinen englantilainen tieteissarjakuvahahmo, Kuninkaallisten ilmavoimien avaruusjoukkojen paras lentäjä. Sarjakuva ilmestyi vuosina 1956-1974.
Jet-Ace Logan on Michael Butterworthin luomus ja ensimmäinen piirtäjä oli Geoff Campion. Tunnetuin Jet-Acen piirtäjä on John Gillat, joka tunnetaan Suomessa myös sarjakuvalehdessä Buster julkaistusta sarjasta "Benny Kultajalka" (engl. Billy's Boots).
Jet-Ace Logan -tarinoita julkaistiin myös Thriller Picture Library (TPL) –lehdessä (ensimmäisen kerran numerossa 383, "The Piebald Men", ja viimeisen kerran numerossa 450, "Flight from the Sun"). Näitä taskukirjakokoa olevia sarjakuvia on julkaistu Suomessa TV-sarja-lehdessä (Kustannus Oy Pecos Bill, 1961-1963; Sarjakustannus 1962-1963). ja Korkeajännityksessä. Jotkut näistä tarinoista ovat Rick Randomista tunnetun Ron Turnerin piirtämiä. Vuonna 1974 ilmestynyt Avaruuden Korkeajännitys -lehti julkaisi ainoastaan näiden jo suomennettujen sarjakuvien uusintoja. Viimeisen kerran Jet-Ace Logan näyttäytyi brittiläisessä Tiger-vuosikirjassa 1974.
2000-luvulla Jet-Ace Loganin parhaita tarinoita on julkaistu Suomessa Avaruuden Korkeajännityssarja -nimisinä taskukirjoina.
Christian Gyan
Christian Gyan (2. marraskuuta 1978 Tema, Ghana – 29. joulukuuta 2021 ) oli ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Ammattilaisurallansa hän edusti viimeiseksi Rovaniemen Palloseuraa
Gyan edusti hollantilaista Feyenoordia kaudet 1998–2006. Hän oli mukana voittamassa UEFA Cupia keväällä 2002, kun Feyenoord löi finaalissa saksalaisen Borussia Dortmundin maalein 3–2. Feyenoordin jälkeen Gyan pelasi Excelsior Rotterdamssaa. Hän pelasi myös parikymmentä A-maaottelua Ghanan paidassa. Gyanilla oli myös Hollannin kansalaisuus. Gyan voitti myös Hollannin Eredivisien.
Gyan solmi kesäkuussa 2008 puolen vuoden Turun Palloseuran kanssa. Turun Palloseura ei jatkanut kauden päätteeksi Gyanin sopimusta. Tammikuussa 2009 Gyan siirtyi puolen vuoden mittaisella sopimuksella walesilaiseen Wrexhamiin. Gyan pelasi Wrexhamin edustusjoukkueessa vain kahdessa ottelussa, enimmäkseen hän esiintyi Wrexhamin reservijoukkueessa. Kauden päätteeksi Gyan vapautettiin sopimuksestaan.
Rulon Gardner
thumb|250px|Rulon Gardner vuonna 2002 (keskellä) Rulon Gardner (s. 16. elokuuta 1971 Afton, Wyoming) on entinen yhdysvaltalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän voitti yllättäen olympiakultaa Sydneyn olympialaisissa 2000. Tuolloin hän voitti loppuottelussa Venäjän Aleksandr Karelinin pistein 1-0. Loppuottelutappio oli Karelinin ensimmäinen 12 vuoteen ja ensimmäinen pistemenetys kuuteen vuoteen. Ateenan olympialaisissa 2004 Gardner paini pronssille.
Australiankääpiöpussiliitäjä
Australiankääpiöpussiliitäjä eli kääpiöpussiakrobaatti (Acrobates pygmaeus) on Australiassa elävä maailman pienin liitävä nisäkäs. Sen häntä on pitkän höyhenen muotoinen, jonka perusteella se on saanut myös englanninkielisen nimensä. Pienestä koostaan huolimatta australiankääpiöpussiliitäjä voi loikata ja liitää pitkiäkin matkoja puusta puuhun, aina 25 metriin asti.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on pussiakrobaatti.
Tuntomerkit
thumb|vasen|Australiankääpiöpussiliitäjä on hyvin pienikokoinen. Kooltaan australiankääpiöpussiliitäjä on noin 65–80 mm pitkä ja painaa 10–14 grammaa. Kuten muillakin liitoeläimillä, tälläkin on liitopoimuksi kutsuttu ihokalvo etu- ja takajalkojen välillä. Se on paksumpi, kuin muilla pussieläimillä, mutta pienempi kooltaan; ihokalvo on vain kyynärpäistä polviin.
Selvin tuntomerkki on kuitenkin australiankääpiöpussiliitäjän häntä. Se on yhteensä suurin piirtein samanpituinen kuin eläimen vartalo, pää mukaan laskettuna. Häntä on ohut ja lähes karvaton lukuun ottamatta kahta hyvin näkyvää riviä pitkiä, tuuheita karvoja hännän molemmilla puolilla. Häntä näyttää suorana ollessaan kaksipuoliselta kammalta. Häntää australiankääpiöpussiliitäjä käyttää tarttumiseen sekä liidon ohjaukseen ja jarruttamiseen.
Ravinto
Ruokavalio koostuu medestä ja niveljalkaisista.
Fredrik Nybom
thumb|Fredrik Nybom, [[Eero Järnefeltin maalaama muotokuva vuodelta 1909.]] Fredrik Kristian Jeremias Nybom (8. elokuuta 1838 Hamina – 7. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen liike- ja pankkimies, joka toimi Kansallis-Osake-Pankin (KOP) toimitusjohtajana vuosina 1892–1914 sekä valtiopäivämiehenä.
Nybomin vanhemmat olivat haminalainen kauppias ja laivanvarustaja Jeremias Nybom ja Wendla Elisabet Ahlqvist. Hän kirjoitti vuonna 1857 ylioppilaaksi Porvoon lukiosta ja opiskeli Helsingin yliopiston fyysis-matemaattisessa osastossa, mutta keskeytti opintonsa vuonna 1861 ja lähti perheensä varoilla viideksi vuodeksi ulkomaille. Siirryttyään Skandinaviasta Englantiin hän vietti kolme vuotta Lontoossa perehtymässä puutavara- ja viljakauppaan. Takaisin palattuaan hän perusti vuonna 1866 oman yrityksen Haminan Vienti-, Tuonti- ja Asioimisliikkeen. Suurten nälkävuosien aikana vuonna 1867 senaattori Johan Vilhelm Snellman lähetti Nybomin ulkomaille neuvottelemaan viljan saamisesta Suomeen. Nybom kiersi Euroopassa etsimässä uusia markkinoita Suomen vientituotteille, pääosin huonolla menestyksellä, sillä vain tuolloin vähäinen sahatavara herätti kiinnostusta. Hän sai kuitenkin välitettyä Suomen valtiolle kreditiivilainan frankfurtilaiselta Rothschildin pankilta. Palattuaan uudelleen Suomeen Nybom toimi virkailijana Suomen Yhdyspankin Haminan-konttorissa. Vuonna 1871 hänestä tuli pankin johtokunnan jäsen.
Vuodesta 1873 Nybom oli Viipuriin perustetun Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin-konttorin johtajana. Hän toimi haarakonttorin johtajana varsin laajoin valtuuksin ja omavaltaisestikin, minkä seurauksena hänen suhteensa pankin johtoon huononivat vuosien kuluessa. Vuonna 1892 hänet lopulta erotettiin sillä perusteella, että hän oli myöntänyt Vaasan Pankille luottoa alemmalla perimisprovisiolla kuin mitä johtokunta oli edellyttänyt. Nybom löysi kuitenkin pian uuden työpaikan muutamaa vuotta aiemmin perustetun Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajana, sillä KOP:n ensimmäinen pääjohtaja Otto Hjelt oli erotettu väärinkäytösten vuoksi. KOP:n pääjohtajana Nybomin onnistui vakiinnuttaa pankin asema ja kehittää sen toimintaa. Hän oli edeltäjäänsä varovaisempi ja vähensi luotonantoa saadakseen pankin liiketoiminnan vakaammalle pohjalle. KOP kasvoi hänen kaudellaan vuoteen 1908 mennessä Suomen toiseksi suurimmaksi liikepankiksi, vuonna 1913 talletusmäärältään hetkellisesti jopa suurimmaksi. Vanhoilla päivillään Nybom alkoi kuitenkin myöntää liian kevyin perustein luottoja poikansa ja ystävänsä liikehankkeisiin, minkä seurauksena pankin hallintoneuvosto joutui asettamaan tarkastajat tutkimaan hänen toimintaansa. Epäluottamuksesta loukkaantuneena Nybom erosi vuonna 1914 pääjohtajan tehtävistä ja siirsi henkilökohtaiset tilinsäkin KOP:n kilpailijoihin Suomen Yhdyspankkiin ja Privatbankeniin.
Nybom oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882 ja 1885 ja Kajaanin edustaja valtiopäivillä 1894. Hän lukeutui ensin liberaaleihin, mutta puolueen hajaannuttua hän siirtyi suomalaisen puolueen piiriin. Vuoden 1894 valtiopäiville hän valitutti siksi itsensä suomenkielisen Kajaanin kaupungin edustajaksi. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1875–1884 ja 1894–1896, joskaan ei viimeisenä vuonna enää osallistunut valtuuston kokouksiin. Nybom aateloitiin vuonna 1904, kun aatelissäätyyn haluttiin lisää myöntyväisyysmielisiä vanhasuomalaisia. Hänestä polveutuu siten suomalainen aatelissuku nro 280, Nybom. Hän toimi vielä aatelissäädyssä valtiopäivämiehenä 1904–1905.
Nybomin puoliso vuodesta 1871 oli Aina Johanna Baeckman (1851–1923), sotakomissaari Woldemar Baeckmanin tytär. Yksi heidän pojistaan oli valokuvaaja Alfred Nybom.
Tempelgassen synagoga
thumb|200px|Synagogan muistolaatta. thumb|left|200px|Tuhotun synagogan interiööriä. Tempelgassen synagoga oli juutalainen synagoga Itävallan pääkaupungin Wienin 2. kaupunginosassa eli Leopoldstadtissa. Se oli rakennettu vuosina 1854–1858 itävaltalaisen arkkitehdin Ludwig Försterin piirustusten perusteella. Synagogassa oli istumapaikat yli 2 000 ihmiselle, ja se oli Wienin suurin synagoga. Kristalliyönä, 10. marraskuuta 1938 synagoga tuhottiin täysin. Nykyisin paikalla on heprean- ja saksankielinen muistolaatta.
Child in Time
Child in Time on englantilaisen hard rock -yhtye Deep Purplen sodanvastainen kappale. Koko yhtyeen kirjoittamaksi merkitty kappale tehtiin 1969, ja se julkaistiin ensi kerran yhtyeen neljännellä studioalbumilla Deep Purple in Rock vuonna 1970. Yhtye oli kuitenkin esittänyt kappaletta konserteissa jo aiemmin.
Taustaa
Deep Purplen toinen kokoonpano (Mark II) syntyi basisti Roger Gloverin ja laulaja Ian Gillanin liityttyä yhtyeeseen kesällä 1969. ”Child in Time” oli ensimmäisiä uuden kokoonpanon kappaleita yhdessä ”Speed Kingin” kanssa ja selvästi yhtyeen aiempaa tyyliä raskaampi.
Kaikki jäsenet pitivät lopputulosta onnistuneena ja kokoonpanon aloitettua esiintymiset heinäkuussa myös tämä kappale otettiin mukaan soittolistalle. Konserteissa kappale hioutui valmiiksi. Kappale esitettiin myös Concerto for Group and Orchestran ensiesityksessä 1969, jolloin Deep Purple esitti kolmen kappaleen setin ennen kuin yhtye yhdessä sinfoniaorkesterin kanssa soitti itse konserton. Kappaletta ei kuitenkaan vielä julkaistu Concerton konserttitallenteella, vaan ainoastaan konsertto itse. Konserttikiertueilla ”Child in Timesta” tuli ohjelmiston vakionumero, ja studioversio julkaistiin yhtyeen neljännellä albumilla Deep Purple in Rock vuonna 1970.
Kuvaus kappaleesta
Society of Rock -sivustolla ”Child in Timea” kuvaillaan ”protestilauluksi, josta lopulta tuli heavy metal -klassikko”. Pete Prown ja Harvey P. Newquist määrittelevät sen taiderockiksi tai progressiiviseksi rockiksi.
Kappale alkaa Jon Lordin rauhallisella Hammond-urkujen soitolla, johon pian liittyvät mukaan Ritchie Blackmoren soittama kitara ja Roger Gloverin soittama basso. Rumpali Ian Paice soittaa myös mukana, mutta aloittaa varsinaisen rumpukompin vasta, kun ensimmäinen säkeistö päättyy ja laulaja Ian Gillan aloittaa korkeat kirkaisut falsetissa. Gillan alkaa kirkua vähä vähältä voimakkaammin ja säröisemmin, ja samalla soitto kehittyy taustalla raskaammaksi. Seuraa Blackmoren pitkä blues-vaikutteinen kitarasoolo, jonka aikana tempo välillä nopeutuu.
Vastaanotto
Heikki Heino arvioi Deep Purple -historiikissaan, että ”Child in Timesta” on tullut eräs 1970-luvun tunnetuimmista kappaleista. Kappaleen suosiota lisäsi sen sodanvastaisen sanoman sopiminen aikakautensa tunnelmiin. Radio Free Europen soiton ansiosta kappale sai mainetta myös rautaesiripun takana. Verkkolehti Society of Rockin mukaan useimmat ajattelevat Deep Purplen nimen kuullessaan ”Smoke on the Wateria”, mutta yhtyeen ihailijat muistavat parhaiten ”Child in Timen”, sillä se on kappale, jonka ansiosta Deep Purplen erottui muista yhtyeistä.
Record Mirrorin aikalaisarviossa Rodney Collins kiitti Ian Gillanin laulusuoritusta, ja New Musical Expressin Richard Green ihasteli tämän ”hämmästyttäviä crescendoja”. AllMusicin Eduardo Rivadavia pitää laulusuoritusta Gillanin parhaana. Sputnikmusic-sivuston arviossa kehutaan kitarasooloa, joka saattaa olla Ritchie Blackmoren uran paras. ”[Blackmorelle] tyypillinen bluesvaikutteinen soolo on yli kaksi minuuttia pitkä, ja jokainen sekunti on sen arvoinen.” George Starostin kehuu kappaleen ”ylväyttä”, joka ei sorru muiden aikakauden hard rock -yhtyeiden teennäiseen mahtipontisuuteen. Metallican Lars Ulrich on nimennyt ”Child in Timen” yhdeksi suosikkikappaleistaan ja Deep Purplen ”ikonisimmaksi hetkeksi”.
Dnepr
Dnepr, antiikin Borysthenes ja Danapris , on noin 2 290 kilometrin pituinen joki Itä-Euroopassa. Se on Ukrainan pisin joki. Dnepr saa alkunsa Länsi-Venäjän Valdain ylängöltä, ja se virtaa Valko-Venäjän ja Ukrainan läpi laskeakseen Mustaanmereen. Se on Euroopan neljänneksi pisin joki; pidempiä ovat vain Volga, Tonava ja Ural.
thumb|250px|Dneprin valuma-alue sivujokineen. thumb|250px|Dneprin valuma-alue merkittynä vaaleilla sävyillä Valko-Venäjän (oranssi), Venäjän (vihreä) ja Ukrainan (punainen) alueilla.
Nykyinen Dnepr on valjastettu vesivoiman tuotantoon ja sitä luonnehtii valtavien patoaltaiden sarja. Joen alajuoksulta 1 670 kilometriä on purjehduskelpoista; 18 metriä leveät ja 270 metriä pitkät alukset voivat nousta Kiovaan asti. Aiemmin alajuoksulla Dnipron eteläpuolella oli lukuisia koskia, joiden takia jokiosuus oli kulkukelvoton.
Dneprin sivujoista rakennettiin kanavayhteyksiä Itämereen laskeviin Väinäjokeen, Niemeniin ja Veikselin Bugiin jo 1700–1800-luvuilla. Dnepr–Bug-kanavayhteyden sulkujen pituutta ollaan viimeisimmän kunnostushankkeen myötä kasvattamassa 89 metristä 120 metriin, mutta vesireitti ei vielä jatku navigoitavana Brestiä pidemmälle eli Puolan puoleiselle Bug-joelle.
Kaupungit
Dneprin pääjuoksun varrella olevista kaupungeista merkittävimpiä ovat
Sivujoet
Dneprin tärkeimpiä oikean- (o) ja vasemmanpuoleisia (v) sivujokia latvalta lukien ovat Drut’ (o), Berezina (o), Sož (v), Pripet (o), Irpin (o), Desna (v), Ros (o), Sula (v), Vorskla (v), Samara (v), Konka (o), Bazavluk (o) ja Inhulets (o).
Tekojärvet ja vesivoima
Dneprin vesivoimalaitospatojen kaskadi ja niiden patoamien tekojärvien sarja kattaa lähes koko Ukrainan jokiosuuden ja ulottuu Pripetin suulta alas Kah’ovkaan. Sen rakentaminen muutti jokiuoman luonteen täydellisesti; alkuperäisestä jokiuomasta on jäljellä vain lyhyitä katkelmia: Pripetin suun yläpuolella, Kiovan yläpuolella sekä Kanivin, Kamjansken ja Kah’ovkan alapuolella.
Vesivoimalaitokset tuottavat noin 10 prosenttia Ukrainan sähkövoimasta. Suurin niistä on Zaporižžjassa Dneprin tekojärven patoon liittyvä DniproHES, joka valmistuessaan vuonna 1932 oli Euroopan suurin.
Riistaveden terveysasema
Riistaveden terveysasema on Kuopion Riistaveden kirkonkylän taajamassa Melalahdessa toimiva kaupungin terveysasema.
Idänunikko
Idänunikko (Papaver orientale) on unikoiden sukuun kuuluva monivuotinen ruohovartinen kukkakasvi. Se kasvaa 80–120 cm korkeaksi. Kasvilla on karvapeitteiset lehdet ja pallomaiset nuput. Kirkkaanpunaiset kukat aukeavat kesä-heinäkuussa.
Idänunikkoa kasvaa luonnonvaraisena Lähi-idän vuoristoseuduilla. Laji on suosittu koristekasvi. Se tuotiin Eurooppaan 1700-luvulla ja Suomeen 1800-luvulla.
Idänunikon voi sekoittaa toiseen koristekasvina yleisesti viljeltyyn lajiin, jättiunikkoon (Papaver pseudo-orientale).
Helsingin Shakkiliitto
Helsingin Shakkiliitto (lyh. HSL) on 20. helmikuuta 1937 perustettu helsinkiläinen shakkiliitto, joka vuoteen 1956 saakka oli vain helsinkiläisille kerhoille. 1957 liiton toiminta laajeni Espooseen, kun Espoon Shakkikerho liittyi jäseneksi. Myöhemmin myös Vantaan kerhot sekä Järvenpää ovat liittyneet Helsingin Shakkiliittoon. HSL on Suomen Shakkiliiton suurin piiriliitto jäsenmäärältään. Se järjesti muun muassa shakkiturnauksia Helsingin Shakkikodissa (1994-2011) ja 2012 alkaen Bridge- ja Shakkiareenalla. HSL on järjestänyt Helsingin mestaruusturnausta vuodesta 1941, joukkuemestaruuksia 1940-luvulta sekä koululaiskilpailuja 1999 alkaen. Uusin kilpailumuoto on aloitteleville pelaajille suunnattu "Shakkinappulaturnaus" jota on pelattu 2005 alkaen. HSL järjestää vuosittain heinäkuussa myös Puistoshakin Helsingin mestaruuden (Kaivopuiston puistoshakkilaudat).
Saint-Chély-d’Aubrac
thumb|250px|Saint-Chély-d'Aubracin kylä Saint-Chély-d'Aubrac on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 532 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Chély-d'Aubracin pinta-ala on 79 neliökilometriä.
Tortilla House
Tortilla House on suomalainen vuonna 2013 perustettu meksikolaistyylinen ravintolaketju, jonka päätuoteitta ovat tacot, burritot, quesadillat ja salaatit. Tortilla Housella on seitsemän toimipistettä, joista neljä sijaitsee Helsingissä, ja yksi Espoossa, Tampereella ja Oulussa kussakin.
Tuotteet
Ravintolan tilaukset perustuvat neljäosaiseen valintaan, jossa asiakas ensin valitsee täytteeksi joko sian- tai naudanlihan, kanan, vihannekset, kalan tai nyhtökauran, ja sitten annoksen ”tyylin”, joka on burrito, salaatti tai kolme tacoa. Lopuksi asiakas valitsee lisukkeet ja kastikkeen.
Tacoja voi tilata myös yksitellen, ja lisukkeena myydään quesadilloja ja nachoja.
Toimipisteet
Tortilla Housella on seitsemän toimipistettä, joista ensimmäinen avattiin Helsinkiin Iso-Roobertinkadulle. Helsingin muut ravintolat ovat Kampin keskuksessa sekä Mall of Triplassa. Suomen muut toimipisteet sijaitsevat Tampereella Kauppakeskus Ratinassa, Espoon Isossa Omenassa ja Oulussa Rautatienkadulla.
Yritys
Ketjun liiketoimintaa pyörittää osakeyhtiö Tortilla House Finland Oy. Vuonna 2019 yrityksen liikevaihto oli 1,8 miljoonaa euroa, ja tilikauden tulos 45 000 euroa. Yrityksen perusti kesällä 2013 Jyrki Karumo, ja se sai alkunsa katuruokarekasta. Tortilla House Finlandin nykyinen toimitusjohtaja on Visa Vorimo.
Yhden hitin ihme
Yhden hitin ihmeeksi kutsutaan artistia tai yhtyettä, jolla on ollut vain yksi suurta suosiota saavuttanut kappale eli ”hitti”.
Se, miten yhden hitin ihme määritellään, riippuu myös paikasta. Monet kotimaassaan suositut artistit voivat olla ulkomailla tunnettuja vain yhdestä kappaleestaan. Joskus yksi iso hitti on niin iso, että muut menestyneet kappaleet unohtuvat.
VH1:n lista 100 suurimmasta yhden hitin ihmeestä
Vuonna 2002 yhdysvaltalainen VH1-musiikkikanava esitti ohjelman, jossa esitettiin sata suurinta yhden hitin ihmettä. Listan kärkikymmenikkö oli:
Listalle sijoitetulla A-halla oli ”Take on Me” -kappaleen lisäksi hittisingle ”The Sun Always Shines on TV” sekä James Bond -elokuvan tunnuskappale ”The Living Daylights”.
.free
.free (tai dotFree) on suunnitteilla oleva ylätason verkkotunnus. Se on sponsoroitu ylätason verkkotunnus, jota sponsoroi dotFree s.r.o itse. dotFree Group s.r.o järjestön mukaan kuka tahansa voi rekisteröidä ilmaisia verkkotunnuksia .free päätteellä.
dotFreen ehdotus on seuraavanlainen: "Haluamme tarjota ilmaiseksi verkkotunnuksen jokaiselle. Meitä tukevat lukuisat yritykset ja yksityishenkilöt. Olemme ensimmäinen verkkotunnusten tarjoaja, joka haluaa antaa verkkotunnuksen jokaiselle käyttöön täysin ilmaiseksi. Verkkotunnuksemme .free antaa jokaiselle ihmiselle tilaisuuden omaan verkkotunnukseen ja tarjoaa yrityksille mahdollisuuden markkinoida tuotteitaan verkkotunnuksellamme. Aloitteen takana on dotFree Group s.r.o ja kannattajiamme on levinnyt ympäri maailmaa. He janoavat vapautta.''"
Microsoftin syytös ja kumppanuus
Ohjelmistoyritys Microsoft on syyttänyt dotFree Groupia Kelihos-botnetistä, jonka Microsoft sulki 28. syyskuuta 2011.
Microsoft on päässyt kompromissiin, jossa syytetyt Dominique Alexander Piatti ja dotFree Group s.r.o välttyivät syytteiltä sopimuksen mukaisesti 26. lokakuuta 2011. Piatti ja hänen yrityksensä jatkavat Microsoftin kanssa yhteistyötä ilmaisen verkkotunnuksen saamiseksi markkinoille.
Maantiejuna
Maantiejuna koostuu tavallisesta vetoautosta ja kahdesta tai useammasta sen vetämästä perävaunusta. Puoliperävaunut yhdistetään vetopöydällä varustuilla apuvaunuilla eli dollyilla ja varsinaiset perävaunut vetokoukulla. Maantiejunat ovat suuria ja painavia, joten niitä voidaan käyttää turvallisesti vain Australian Outbackilla ja muilla alueilla, joissa liikenne on vähäistä ja maasto tasaista.
Lasso
thumb|Härkää otetaan kiinni lassolla [[rodeotapahtumassa.]] Lasso (< ) on köysi, jonka päähän on tehty kiristettävä silmukka. Lassoa käytetään yleisesti lehmien tai härkien kiinniottoon. Lasso heitetään härän sarviin jolloin silmukka tarttuu ja kiristyy kun sitä vedetään. Lasso on yleisesti käytössä karjapaimenilla ja rodeoissa.
Hurrikaani Juan
thumb|Hurrikaani Juanin reitti reitti ja voimakkuus väritettynä Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikon mukaan: oranssi 3, keltainen 2, vaaleankeltainen 1. Sinisten pallukoiden kohdalla Juan oli vain trooppinen myrsky. thumb|Juan Halifaxin eteläpuolella. Hurrikaani Juan oli vuoden 2003 Atlantin hurrikaanikauden kuudes hurrikaani. Se pyyhkäisi Kanadan Atlantin rannikon yli syyskuun lopussa 2003. Suurimmat tuhot se aiheutti Prinssi Edwardin saarella ja Nova Scotian keskiosissa. Kahdeksan henkeä sai surmansa sen kourissa: kaksi jäi kaatuvien puiden alle, kaksi hukkui merellä kalastusaluksessa, kolme menehtyi tulipalossa ja kahdeksas joutui onnettomuuteen pelastustöiden aikana.
Juan muodostui Bermudalla ja liikkui lähes suoraan pohjoiseen. Voimakkaimmillaan se oli viisiportaisella Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla 2. luokan hurrikaani.
Jan Mayen
Jan Mayen on Norjalle kuuluva Pohjoisen jäämeren saari, jonka pinta-ala on 373 neliökilometriä. Saari on vuoristoinen ja ilmastoltaan arktinen, tuulinen ja sumuinen. thumb|Jan Mayenin sijainti thumb|Merenpohjan muodostus Jan Mayenin ympärillä
Historia
Jan Mayenin saaren löysi 500-luvulla irlantilainen Pyhä Brendan. Brendan-munkki purjehti saaren ohitse juuri, kun alueella oli paljon vulkaanista toimintaa. Brendan oli näkemästään niin vaikuttunut, että hän vakuuttui nähneensä helvetin portit.
Aikaisemmin Jan Mayen oli tärkeä valaanpyytäjien tukikohta, ja saarta ympäröivät edelleenkin tärkeät kalastusalueet. Grönlannin ja Norjan välillä oli pitkään kiistaa kalastusoikeuksien ja mahdollisten kaasu- ja öljyesiintymien hallinnasta, mutta sopu syntyi vuonna 1993 kansainvälisen oikeuden välittämänä. Saarella ei ole luonnonvaroja. Sillä on sääasemia ja radiomastoja sekä yksi päällystämätön lentokenttä: pelkkä 1 585 metrin pituinen kiitotie. Saarella on 124,1 kilometriä rantaviivaa, mutta ei satamia.
Hallinto
Jan Mayen on ollut kiinteä osa Norjaa vuodesta 1921, jolloin sille perustettiin norjalainen sääasema. 8. toukokuuta 1929 Norja julisti kuninkaallisella asetuksella saaren kuuluvan Norjalle.
Saaren maantiede ja luonto
Jan Mayen on vulkaaninen saari, jota peittää osittain lakijäätiköltä virtaavat toistakymmentä jäätikköä. Saari jakautuu kahteen kannaksen yhdistämään osaan. Saari sijaitsee Grönlannin ja Pohjois-Norjan välissä. Saaren korkein huippu on Beerenberg pohjoisessa (2 277 m), joka on maailman pohjoisin tulivuori. Vuoren luultiin sammuneen, mutta vuonna 1970 se purkautui rajusti.
Jan Mayenia asuttavat miljoonat linnut, muun muassa myrskylinnut, myrskypääskyt, pikkukajavat, pikkuruokit, kiislat ja lunnit. Näiden lisäksi saarella on asutusta Loran-C-asemalla 14 ja sääasemalla neljä henkilöä, muutoin saari on asumaton.
Hanko Sushi
Ketjun nimessä esiintyvä Hanko viittaa japanin kielessä leimasinta tarkoittavaan sanaan, sekä Hangon kaupunkiin, mihin sen ensimmäinen toimipiste avattiin.
Ketjun liiketoimintaa ylläpitää osakeyhtiö Sushi World Oy. Vuonna 2019 sen liikevaihto oli 13,5 miljoonaa euroa ja tilikauden tulos 36 000 euroa. Hanko Sushin perustivat vuonna 2009 Rolf Wirta ja Mika Laakio. Ketjun on vuodesta 2014 omistanut Royal Ravintolat, joka vuonna 2018 fuusioitui Restamaxin kanssa, ja myöhemmin muutti nimensä NoHo Partnersiksi.
Vladimir Bartol
Vladimir Bartol (24. helmikuuta 1903 Trieste, Itävalta-Unkari, nyk. Italia – 12. syyskuuta 1967 Ljubljana, Jugoslavia nyk. Slovenia) oli syntyperältään italiansloveeni kirjailija. Hänen merkittävin teoksensa on Alamut, joka on käännetty monille kielille.
Bartolin isä oli postivirkamies, äiti opettaja, toimittaja ja feministikirjailija. Bartol opiskeli Ljubljanan yliopistossa biologiaa ja filosofiaa. Hän valmistui 1925 ja jatkoi sen jälkeen opintoja Pariisissa Sorbonnessa. Toisen maailmansodan aikana hän liittyi slovenialaisiin partisaaneihin ja toimi vastarintaliikkeessä. Sodan päätyttyä hän palasi Triesteen.
Hänen teoksiaan, muun muassa teosta Alamutia, on tulkittu TIGRin allegoriaksi ja taisteluksi sloveeneihin Italiassa kohdistunutta sortoa vastaan.
Humala
Humala eli salkohumala (Humulus lupulus) on hamppukasveihin (Cannabaceae) kuuluva, monivuotinen köynnöstävä hyöty- ja koristekasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena laajalla alueella Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa lauhkeilla seuduilla.
Humalaa viljellään paljon Keski-Euroopassa, koska emikukintojen lupuliinihartseja käytetään oluen valmistuksessa.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|190px|Luonnonvarainen humala Saksassa. Humala kasvattaa useita metrejä pitkiä köynnöstäviä varsia, jotka leviävät maata pitkin laajana, sotkuisena kasvustona tai nousevat sopivissa paikoissa jopa kuuden metrin korkeudelle puiden runkoja pitkin. Kiipeämistä auttavat varressa olevat pienet ankkurimaiset karvat. Sekä varsi että lehdet ovat karheita. Vastakkain olevat lehdet ovat sahalaitaisia, sormijakoisia ja kooltaan jopa 25 cm pituisia. Isommat lehdet ovat viisijakoisia, pienemmät kolmijakoisia tai ehyitä.
Humala on kaksikotinen kasvi, joten sen hede- ja emikukinnot ovat eri yksilöissä. Kukinnot ovat lehtihankaisia. Perälliset hedekukat ovat jopa yli 10 cm pitkiä, monihaaraisia ja harsuja. Kehälehtiä ja heteitä on viisi kappaletta. Kukinnan jälkeen hedekukat kuihtuvat. Perättömiä emikukkia on runsaasti. Ne ovat rakenteeltaan tiiviitä ja luotteja niissä on kaksi kappaletta. Kukinnan jälkeen emikukkien tukisuomut suurenevat 2–3 cm pitkiksi käpymäisiksi "humaliksi", jotka ovat voimakastuoksuisia ja väriltään kellanvihreitä. Suomessa humala kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on pähkylä. Laji kuitenkin tekee siemeniä erittäin harvoin ja leviää pääasiassa syvälle maahan tunkeutuvan sekä laajalle leviävän juurakon avulla.
Levinneisyys
Humala on levinnyt hyvin laajalle maailmassa, osittain ihmisen avustuksella. Sitä tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Islantia, Pyreneiden niemimaan eteläosia sekä Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu Keski-Siperiaan ja paikoin Keski-Aasiaan. Laji on yleinen myös Japanin pohjois- ja keskiosissa. Pohjois-Amerikassa humalaa tavataan pääasiassa mantereen itä- ja keskiosissa. Muualla humalaa kasvaa muun muassa Uudessa-Seelannissa ja paikoin Etelä-Amerikassa. Suomessa humalaa tavataan luonnonvaraisena Etelä-Lapin korkeudelle saakka. Suurimmassa osassa Suomea laji on alkuperäislaji, mutta osa luonnonvaraisista esiintymistä on viljelyperäisiä erityisesti maan pohjoisosissa.
Elinympäristö
pienoiskuva|Humulus lupulus 'Aureus' Luonnonvaraisena humala on merenranta-, järvenranta- ja puronvarsilehtojen kasvi. Villiintyneenä viljelykasvina laji saattaa säilyä pitkään pihoilla, entisillä talonsijoilla, aidanvierillä ja pensaikoissa. Humalan tuholaisia ovat esimerkiksi humalayökkönen (Hypena rostralis) ja humalakirva (Phorodon humuli).
Käyttö
pienoiskuva|vasen|190px|Humalatarha Etelä-Saksassa. Humalan emikasvia on käytetty oluen ja siman valmistamiseen hyvin pitkään. Keskiajalla oluen mausteena käytettiin useammin gruit-mausteseosta, mutta gruit vaihtui kaikkialla Euroopassa humalaan 1100–1500-luvuilla. Suomessa ensimmäiset maininnat humalan käytöstä ovat 1300-luvulta. Jo keskiajalla tilalliset olivat sakon uhalla velvoitettuja ylläpitämään humalatarhaa. Edelleen voimassa olevaa lainsäädäntöä on vuoden 1734 lakiin kuulunut rakennuskaari, jonka seitsemännen luvun mukaan ”jokaisessa talossa pitää olla humalisto”. Käytännössä kyseessä on kuollut kirjain, jonka noudattamista ei enää edellytetä eikä valvota.
Ennen oluen teollisen valmistuksen alkamista humalaa kasvatettiinkin hyvin yleisesti, ja humalasalot olivat tyypillinen näky maalaistalojen ja torppien pihoissa. Kartanoissa humalankasvatus saattoi olla hyvin laajamittaista. Esimerkiksi Herttoniemen kartanon humalisto sisälsi 1820-luvulla 200 humalasalkoa. Humalanviljelyn laajuudesta kertovat myös monet paikanimet, kuten Helsingissä esiintyvät nimet Humallahti ja Humalistonlahti. Humalanviljely loppui vähitellen 1800-luvun kuluessa, kun panimoteollisuus siirtyi käyttämään tuontihumalaa. Nykyään Suomen panimoissa käytetty humala on pääasiassa tšekkiläistä tai saksalaista alkuperää.
Luonnonvarakeskus on kerännyt vuodesta 2014 lähtien suomalaisia humalakantoja ja etsii hyviä kantoja viljeltäväksi. Kotimainen panimoteollisuus on lähivuosina kiinnostunut suomalaisista humalakannoista ja monet panimot haluaisivat käyttää suomalaista aromihumalaa tuotannossaan.
Vaikka humalankasvatuksella ei tällä hetkellä ole Suomessa kaupallista merkitystä, se on yleinen koristekasvi. Puutarhoissa kasvatetaan sekä emi- että hedekasveja. Lääkekasvina humalaa käytetään sen rauhoittavan ja vatsan toimintaa lisäävän vaikutuksen takia. Kuivattuja ja pellavan tavoin muokattua humalakuitua on käytetty myös kehruussa ja mattojen kudonnassa.
Humala oluen valmistuksessa
Oluessa humalaa käytetään antamaan oluen makuun karvautta ja hedelmäisiä aromeja, kirkastukseksi sekä estämään pilaantumista. Karvaan maun olueen antaa hedelmöittymättömien emikasvien kukkien eli "käpyjen" tähkäsuomujen erittämä lupuliini. Tähkäsuomujen eli päällekkäisten suojuslehtien sisältämä tanniini puolestaan auttaa kirkastamaan olutta. Eri humalalajikkeet antavat erityyppisiä makuvivahteita.
Ilmee
Ilmee oli kappeliseurakunta Rautjärven seurakunnassa luovutetussa Karjalassa. Ilmeen kirkon kellotorni on kunnostettu 1997.
Rammelsberg
Rammelsbergistä kaivettiin hopeaa, kuparia, lyijyä, sinkkiä ja kultaa jo 300-luvulla eaa. Ensimmäinen kirjallinen maininta on 1000-luvulta. Kaivostoiminta jatkui keskeyttämättömänä aina vuoteen 1988, jolloin viimeinen kaivos suljettiin. Alkujaan Rammelsbergin tärkein tuote oli hopeamalmi, myöhemmin kupari ja viimeisessä vaiheessa lyijy. Kaikkiaan vuoresta louhittiin lähes 30 miljoonaa tonnia malmia.
Kaivosten lopetettua toimintansa Rammelsbergiin perustettiin museo, jonka tehtävänä on säilyttää alueen perintö ja esitellä kaivosten historiaa sekä varusteita.
Dinner Rush
Dinner Rush on Bob Giraldin ohjaama, vuonna 2000 kuvattu ja valmistunut independent-elokuva.
Juoni
Elokuva sijoittuu Manhattanille, Aiellon näyttelemän Louis Cropan omistamaan ravintola Gigino Trattoriaan. Louis Cropan poika Udo toimii ravintolan pääkokkina ja on onnistunut saavuttamaan ravintolalle mainetta kokkaustaidoillaan. Louis Cropa ei kuitenkaan ole iloinen aikaisemmin perinteistä kotiruokaa tarjoilleen trattoriansa muuttumisesta yhdeksi New Yorkin trendikkäimmistä ravintoloista. Omistajan elämäntilannetta ei helpota sekään, että hänen liikekumppaninsa on vasta vähän aikaa sitten murhattu, ja hänen suojatikseen ottamansa ravintolan apukokki Duncan kärsii pahasta peliriippuvuudesta. Kostaakseen liikekumppaninsa kuoleman ja auttaakseen Duncania pääsemään velkakierteestä Cropa ottaa asiat omiin käsiinsä ja kutsuu ravintolaan illanviettoon liikekumppanin kuolemasta sekä Duncanin veloista vastuussa olevat kaksi gangsteria sekä tutun poliisin. Lisäksi kylmänä parhaiten maistuvaa kostoa on vauhdittamassa John Corbettin näyttelemä investointipankkiiri.
Līga Dekmeijere
Līga Dekmeijere (s. 21. toukokuuta 1983 Riika) on latvialainen tennispelaaja. Nelinpelissä paremmin menestynyt Dekmeijere on ollut parhaimmillaan WTA-listan sijalla 54 huhtikuussa 2010. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä. Dekmeijere aloitti tenniksen pelaamisen kuusivuotiaana.
Dekmeijere saavutti uransa toistaiseksi ainoan WTA-turnausvoittonsa nelinpelissä Viña del Marissa Alicja Rosolskan parina vuonna 2008.
Luettelo Suomen suurituloisimmista
Luettelo Suomen suurituloisimmista koostuu niistä luonnollisista elossa olleista henkilöistä, joilla oli vuoden korkeimmat verotettavat tulot Suomessa. Verotettavat tulot on laskettu voimassa olleiden verolakien mukaan.
Luettelossa ei ole kuolinpesiä, vaikka ne verotuksessa luetaan luonnollisiksi henkilöiksi.
Siankärsämö
Siankärsämö (Achillea millefolium) on valkeakukkainen, ryydintuoksuinen niittyjen kasvi. Sitä tavataan laajalla alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa siankärsämö on muinaistulokas, jolla on monta kansanomaista nimitystä, kuten pyörtänöpöllö, pellonvanhin ja akantupakki.
Ulkonäkö ja koko
150px|thumb|vasen|Siankärsämön lehtiä Siankärsämö kasvaa yleensä 20–70 cm korkeaksi. Sen varsi on vankka, pysty ja vaihtelevan pehmeän karvainen. Kasvi tekee maarönsyjä. Lehdet ovat 5–20 cm pitkiä ja järjestyneet kierteisesti varren ympärille. Lehtilapa on 2–3 kertaa pariliuskainen, ja liuskapareja on tavallisesti yli 15 kappaletta. Liuskat ovat kapeita, keskenään samanlaisia ja eri suuntiin harittavia. Kukinto on tavallisesti tiheä, huiskilomainen mykeröstö. Mykeröiden laitojen kielikukkia on noin viisi kappaletta. Kukka on väriltään yleensä valkoinen, mutta toisinaan myös vaalean- tai purppuranpunainen. Siankärsämö kukkii Suomessa heinä-syyskuussa.
220px|thumb|vasen|Siankärsämön punakukkainen muoto Suomessa tavataan kahta eri siankärsämön alalajia: Etelä- ja Keski-Suomessa tyypillistä etelänsiankärsämöä (subsp. millefolium) ja Pohjois-Suomessa yleistä pohjansiankärsämöä (subsp. alpestris, aikaisemmin subsp. sudetica). Alalajien väliset erot ovat pieniä. Kukkien kehtosuomut ovat hieman erivärisiä ja pohjansiankärsämöllä on vähemmän lehtiä. Sillä on myös ilmeisesti useammin punaisia kukkia kuin etelänsiankärsämöllä.
Levinneisyys
pienoiskuva|Pölytys pienoiskuva|Vaaleanpunakukkainen siankärsämö Siankärsämö on levinnyt erittäin laajalle alueelle pohjoisella pallonpuoliskolla. Sen alalajeja tavataan lähes kaikkialla Euroopassa. Levinneisyysalue jatkuu läpi Venäjän Keski-Aasiaan. Lajia kasvaa myös yleisenä Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Siankärsämö on levinnyt myös useisiin paikkoihin eteläisellä pallonpuoliskolla. Suomessa siankärsämöä kasvaa koko maassa, ja se on aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta hyvin yleinen kasvi.
Elinympäristö
Siankärsämö kestää hyvin kuivuutta ja viihtyy ihmisen muokkaamassa ympäristössä. Sitä tavataan esimerkiksi niityillä, pientareilla, pihoilla, pelloilla, metsänreunoissa, joutomailla ja tienvarsilla.
Siankärsämöllä on oma loiskasvinsa, kärsämönnäive (Orobanche purpurea). Lajia tavataan pääasiassa Etelä- ja Keski-Euroopassa. Kärsämönnäiveen Suomea lähinnä olevat esiintymät ovat Gotlannissa.
Käyttö
Siankärsämö on hyvin vanha rohdos-ja maustekasvi, jota on käytetty erityisesti haavojen hoitoon verenvuotoa ehkäisevän betonisiinin (C7H13NO3) ja paikallista kipua lievittävän eugenolin vuoksi. Keski-Euroopassa sen kukista ja lehdistä on tehty alkoholiuutosta eli siankärsämöviinaa, jota on käytetty sekä sisäisesti että ulkoisesti. Nuoria lehtiä on käytetty salaateissa mausteena. Siankärsämön käytöllä on laukaistu kouristuksia, ehkäisty tulehduksia ja lisätty ruokahalua. Siankärsämö kuuluu edelleen kauppayrtteihin. Kasvi sisältää muun muassa haihtuvia öljyjä (kamatsuleeni) ja karvasainetta nimeltä akilleiini.
Siankärsämöä on käytetty ennen humalaa mausteena oluen panemisessa. Yrttiseosta, jossa siankärsämöä on käytetty, kutsuttiin englanniksi nimellä gruit ja sillä maustettuja oluita kutsutaan nykyään nimellä gruit ale.
Siankärsämöä käytetään jalostettuna myös puutarhakasvina.
Siankärsämöä voi käyttää myös kasvivärjäyksessä. Kukista voi aluna- tai tinapuretuksen avulla värjätä villaa keltaiseksi. Käyttämällä koko kasvia värjäyksessä siitä saa rautasuolojen avulla oliivinvihreää.
Muinaisessa kiinalaisessa klassikossa Muutosten kirja (I Ching) esitellyssä ennustusmenetelmässä sovelletaan usein sienkärsämötikkuja arpavälineenä.
Sheryl Lee
thumb|right|Sheryl Lee Sheryl Lee (s. 22. huhtikuuta 1967) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Augsburgissa, Länsi-Saksassa, ja kasvoi Coloradon Boulderissa, jossa valmistui vuonna 1985 Fairview High Schoolista. Lee muistetaan varsinkin Twin Peaks -televisiosarjan kaksoisroolista (1990–1991) Laura Palmerina ja Maddy Fergusonina.
Eino Raita
pienoiskuva|200px|Raita noin vuonna 1966 Eino Alfred Raita (2. toukokuuta 1903 Maaria – 27. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen teatteriohjaaja, johtaja ja näyttelijä. Raita muistetaan Turun kaupunginteatterin näyttelijänä ja Turun Kesäteatterin Putkinotko-esityksen Aapeli Muttisena. Hän toimi paljon teattereissa ja teki erilaisia teatteritöitä. Hän näytteli myös pitkään Porin Teatterissa. Hän johti ja ohjasi monia teattereita, etenkin Turun Työväen Teatteria.
Raidan ainoa elokuvarooli oli Mikko Niskasen elokuvassa Pojat, jossa hän esittää Kainuun rautatieläistä. Myös hänen vaimonsa Valli Raita (o.s. Vuorinen) oli näyttelijä, kuten myös pariskunnan tytär Marjatta Raita, joka tuli tunnetuksi Uuno Turhapuro -elokuvista.
Emma Karasjoki
Emma Emilia Karasjoki (s. 14. lokakuuta 1993 Helsinki) on suomalainen toimittaja.
Eino Raita
Eino Raita palkittiin Pro Finlandialla vuonna 1957. Hän kuoli Helsingissä 66-vuotiaana vuonna 1970.
Emma Karasjoki
Hän aloitti Yle Kioskin toimittajana vuonna 2016. Aiemmin Karasjoki työskenteli Ilta-Sanomissa, jossa hän toimi ISTV:n videokuvaajana vuosina 2014–2016. Karasjoella on Yle Kioskissa myös oma YouTube-kanava, jonne hän on tuottanut sisältöä vuodesta 2019 alkaen. Karasjoki voitti myös Vuoden tekijä -palkinnon YouTube-videoistaan vuonna 2020 lyhytvideoiden Shortland-gaalassa.
Karasjoki on juontanut Ylen Helsinki Prideä, Yle Olohuonetta, FOMO-ohjelmaa ja yksittäisiä tv-tapahtumia. Karasjoki juonsi Ylen Sinkut paljaana -tosi-tv-sarjaa, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Yle Areenassa 1.1.2021.
Karasjoki on pelannut ringetteä 6-vuotiaasta asti ja ylsi myös SM-tasolle, jossa hän edusti Espoon_Kiekkoseuraa vuosina 2012–2014. Nykyään Karasjoki pelaa Naisten harrastesarjassa Vantaan Walapaisin joukkueessa.
Automaatti
thumb|Puhelinkorttiautomaatti Automaatti on kone, joka tekee itsestään sille määritellyn tehtävän. Vanhemmat automaatit toimivat mekaanisen ohjauksen avulla, nykyisin automaatteja ohjaavat usein tietokoneohjelmat. Tietojenkäsittelyteoriassa automaatteja tutkii automaattiteoria.
Tiikerihilleri
Tiikerihilleri eli kirjohilleri (Vormela peregusna) on keskikokoinen kirjava näätäeläin. Se on sukunsa ainoa laji.
Tiikerihillerillä on lyhyet jalat ja pitkä selkä. Pään ja vartalon yhteispituus on 28–48 cm, häntä lisää eläimen pituutta 15–20 cm. Selkä on oranssin, mustan ja punaisen kirjava. Naaman ympäri kiertää valkoinen raita. Pörröinen häntä on musta ja keltainen.
Tiikerihillerin levinneisyysalue ulottuu Itä-Euroopasta Aasiaan, Pohjois-Kiinaan ja Mongoliaan asti. Suhteellisen laajasta levinneisyydestään huolimatta laji luokitellaan vaarantuneeksi.
Henke Forss
Henrik "Henke" Forss on ruotsalainen muusikko Göteborgista. Hän on Dawn- and Retaliation-yhtyeiden laulaja, minkä lisäksi hän on esiintynyt In Flamesin Subterranean-EP:llä.
Madeirankeiju
Madeirankeiju (Hydrobates castro) on ulappakeijujen heimoon kuuluva lintulaji, jota tavataan Atlantilla ja Tyynellämerellä. Lajin nimesi Edward William Vernon Harcourt vuonna 1851.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 20 cm, siipien kärkiväli 43–46 cm ja paino 44–49 g. Olemukseltaan se muistuttaa suuresti myrskykeijua, eroina hieman erimuotoinen valkoinen yläperä ja vielä syvempään haaroittunut pyrstö. Sukupuolet ovat samannäköisiä.