cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suurpero
Kansakoulut
Läntisin osa kylästä kuului Karhusuon koulupiiriin, jonka vuonna 1924 rakennettu koulu sijaitsi kylän länsiosassa. Karhusuon koulupiiriin kuului myös Perojoensuun kylä. Vuonna 1939 koulussa oli kolme opettajaa ja 42 oppilasta.
Yhdistykset
Suurperolla toimi Viipurin pitäjän maamiesseuran alainen Suurperon maamiespiiri. Marttayhistyksiä oli kaksi Suurperon marttayhdistys (per. 1938) ja Vääräkosken marttayhdistys (per. 1936). Kylässä toimi myös oma urheiluseura, Suurperon Salonpojat, joka oli perustettu vuonna 1920.
Historia
Vuonna 1920 esitettiin Viipurin maalaiskunnan itäosasta muodostettavaksi Säiniö-niminen seurakunta, johon olisivat kuuluneet Yläsäiniön, Hämäläisen, Suurperon ja Aution kylät, mutta se hylättiin.
Talvisodan aikana Suurperon väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Sodan loppuvaiheessa taistelut ulottuivat Suurperolle asti. Moskovan rauhassa Suurpero muun Viipurin maalaiskunnan kanssa luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä 1944.
Neuvostoliitossa Suurperosta tuli kyläneuvostoalueen keskuskylä. Kyläneuvostoalueeseen tuli kuulumaan useita entisen Viipurin maalaiskunnan kyliä Viipurin kaupungin itäpuolelta.
Nance–Horanin oireyhtymä
Nance–Horanin oireyhtymä on erittäin harvinainen sairaus, joka aiheuttaa harmaakaihin ja hammasoireita (ylimääräiset etuhampaat, lieriömäiset ja kolomaiset hampaat).
Nance–Horanin oireyhtymä on X-kromosomin kautta periytyvä. Sairaus voi vaikuttaa myös potilaan henkisiin kykyihin: osa heistä on kehitysvammaisia, useimmiten lieväasteisesti.
Nance–Horanin oireyhtymää esiintyy lähinnä miespuolisilla henkilöillä. Oireyhtymä kuvattiin vuonna 1974, ja vuonna 2003 raportoituja tapauksia oli kaksikymmentä.
Prosessiorganisaatio
Prosessiorganisaatio on organisaatiomalli, jossa organisaation toiminta on jaettu prosesseihin ja nämä prosessit on annettu prosessinomistajien vastuulle. Prosessit määrittävät tässä organisaatiomallissa siis organisaation muodollisen työnjaon.
Prosessi voi koskea mitä tahansa osaa organisaation toiminnassa, kuten vaikkapa palveluiden tai järjestelmien tuotteistamista, palvelun toimittamista asiakkaalle tai palvelutapahtumia, liiketoiminnan rahoittamista tai talouden hallintaa. Esimerkiksi metsänhoitoyhdistyksessä tällaisia prosesseja voivat olla puukauppa-, metsänhoito-, metsänparannus- ja metsäomaisuuden hallintapalvelut. Kuntaorganisaatiossa tällaisia prosesseja voivat olla lapsiperheiden palvelut tai senioripalvelut, jotka asetetaan vastuuvirkamiesten johdettaviksi. Nämä virkamiehet toimivat tällöin prosessinomistajan roolissa. Prosessinomistaja on prosessiorganisaatiossa merkittävässä asemassa koko organisaation kannalta.
The Cool Sheiks
The Cool Sheiks on suomalainen yhtye, jota on kuvailtu mm. "ensimmäiseksi suomalaiseksi acid-jazz-bändiksi" ja "kotimaisen hiphopin superkokoonpanoksi".
Levyt
=== Cool Sheiks (1991) ===
=== Moovin' At The Groovin' Victor's (1993) ===
Serve Cool ‎(1995)
=== Sheik Territory (‎2001) ===
Rosenthal
Rosenthal voi tarkoittaa seuraavia:
Daniel Inouye
Daniel Ken Inouye (7. syyskuuta 1924 Honolulu, Havaiji – 17. joulukuuta 2012 Bethesda, Maryland) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, joka istui senaatissa 1963–2012. Tätä ennen hän on toiminut Yhdysvaltain edustajainhuoneessa, ja on ensimmäinen amerikanjapanilainen, joka on toiminut edustajana sekä kongressin ylä- että alahuoneessa.
Tausta ja yksityiselämä
Inouye syntyi Honolulussa vuonna 1924. Hänen molemmat vanhempansa olivat myös taustaltaan japanilaisia: isä oli muuttanut Havaijille lapsena ja äiti puolestaan oli syntynyt siellä.
Ollessaan 17-vuotias Inouye oli matkalla kirkkoon, kun japanilaiset tekivät yllätyshyökkäyksen Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941. Hän mm. näki japanilaisten koneiden lentävän ylitseen ja auttoi myöhemmin Punaisen ristin sairaalassa, jossa hän teki vapaaehtoistyötä, iskun uhreja.
Kongon tasavalta kesäolympialaisissa 2000
Kongon tasavalta osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin vuonna 2000 viiden urheilijan joukkueella. Maan urheilijat osallistuivat judoon, uintiin ja yleisurheiluun. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi juoksija Marien Michel Nqouambi.
Daniel Inouye
Tausta ja yksityiselämä
Inouye perheineen vältti Yhdysvaltain mantereella käyttöön otetut vankileirit. Tämä johtui amerikanjapanilaisten suuresta osuudesta Havaijilla; näiden kaikkien vangitseminen olisi tuhonnut territorion talouden.
Sotilasura
Yhdysvaltain asevoimissa Inouye palveli toisessa maailmansodassa 442. jalkaväkirykmentissä, joka koostui yksinomaan ns. nisei-japanilaisista (toisen polven maahanmuuttajista). Hän yleni rykmentissä aina vänrikiksi asti. Jotta taistelukentällä ei syntyisi ongelmia Japania vastaan taistellessa, 442. jalkaväkirykmentti lähetettiin Italiaan ja Ranskaan.
Italiassa, Musatello-vuoren läheisyydessä käydyssä taistelussa, Inouye sai kranaatinsirpaleen oikeaan käteensä ja luodin vasempaan jalkaansa johtaessaan joukkoja. Hänen kätensä päädyttiin lopulta amputoitiin tämän seurauksena. Inouye ylennettiin kapteeniksi kiitoksena joukkojensa urhoollisesta johtamisesta, mutta pääsi sairaalasta pois vasta vuonna 1947.
Sodan jälkeen Inouyelle ehdotettiin Medal of Honoria, mutta hänelle ei kuitenkaan vielä myönnetty sitä. Myöhemmin Bill Clinton palkitsi hänet ja 21 muuta yhdysvaltainjapanilaista. Inoyue opiskeli sodan jälkeen Havaijin ja Georgetownin yliopistoissa, jossa suoritti oikeustieteellisen tutkinnon.
Poliittinen ura
Havaijista tuli osavaltio 1959, jolloin Inouye valittiin edustajainhuoneeseen ensimmäisenä yhdysvaltainjapanilaisena. Neljä vuotta myöhemmin hänet valittiin Havaijin edustajaksi senaattiin. Hän istui senaatissa kuolemaansa 2012 saakka, yhteensä 49 vuotta. Häntä pidempään senaattorina on toiminut vain Robert Byrd. Inouye kuoli joulukuussa 2012.
Viimeiset vuodet ja kuolema
Vain tunteja ennen kuolemaansa Inouyen henkilökunta lähetti kirjeen Havaijin kuvernöörille Neil Abercrombielle, jossa Inouye pyysi kuvernööriä nimeämään varakuvernöörikseen Colleen Hanabusan, mihin Abercrombie ei suostunut. Pari kuukautta tämän jälkeen Abercrombie sanoi Los Angeles Timesin haastattelussa, että epäilee Inouyen kirjeen autentisuutta, mikä aiheutti ärtymystä.
Kunnianosoituksia
Navajot antoivat Inouyelle kunnianimen "The Leader Who Has Returned With a Plan" hänen toimittuaan vuosien ajan senaatin intiaaniasioiden valiokunnassa.
Honolulun kansainvälinen lentokenttä on nimetty Inouyen mukaan.
Mary Fallin
Mary Fallin (o.s. Copeland, s. 9. joulukuuta 1954 Warrensburg, Missouri) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 2011–2019 Oklahoman 27. kuvernöörinä.
Fallin on entinen Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen. Hän toimi tässä virassa 3. tammikuuta 2007 – 3. tammikuuta 2011. Hän on historian toinen Oklahomasta kongressiin valittu nainen ja ensimmäinen sitten vuoden 1921.
Kihon
Kihon on japania ja tarkoittaa budo-lajin perustekniikkaa sekä sen sitkeää, hellittämätöntä harjoittelemista. Loputtoman perustekniikkaharjoituksen tarkoitus on saattaa budon harjoittelija varmemmaksi ja parantaa perustekniikan osaamista hänen valmiuksiensa ja osaamistasonsa kasvaessa hänen edistyessään ja harjoittelun edetessä. Tavallisesti kaikkien budo-lajien harjoittelukertaan kuuluu kihon osio. Ongelmien ilmaantuessa harjoittelussa, budoka palaa kihon-harjoitteluun, korjatakseen virhesuorituksen syyt tai ilmenneet heikkoudet tekniikassaan.
Flock
Flock oli verkkoselain, joka pohjautuu Mozilla Firefoxin tekniikkaan. Selaimen kehittäjät kutsuvat Flockia ”sosiaaliseksi selaimeksi” sen vuorovaikuttamiskyvyn sosiaaliseen mediaan takia. Kyseisiä sosiaalipalveluja ovat muun muassa Facebook, Flickr, Delicious, Twitter sekä monet muut blogi- ja uutistenlukupalvelut.
Flockin ensimmäinen versio, kehittäjien näyteversio 0.5, julkaistiin marraskuussa 2005. Seuraava ns. "suuri päivitys" julkaistiin vasta seuraavan vuoden kesäkuussa.
Flockin kehitystyö on lopetettu, ja sen käyttäjiä kehotetaan siirtymään käyttämään joko Mozilla Firefox- tai Google Chrome -selainta.
Toimintoja
Flock sisältää muun muassa nämä toiminnot:
Long Tânin taistelu
Long Tânin taistelu oli Vietnamin sodan aikana 18. elokuuta 1966 käyty taistelu australialaisten ja vietkongin välillä lähellä Long Tânin kylää silloisessa Phước Tuyn maakunnassa Etelä-Vietnamissa. Kommunistit yllättivät 105 australialaisen ja kolmen uusiseelantilaisen joukon, mutta australialaiset torjuivat heidän hyökkäyksensä kiivaan taistelun jälkeen saman päivän iltaan mennessä.
Tausta
thumb|vasen|Taistelualuetta vuonna 2005. Australialainen First Australian Task Force eli 1ATF oli saanut tehtäväkseen Phước Tuyn maakunnan rauhoittamisen ja haltuunoton. Australialaisjoukot koostuivat 4 500:sta miehestä, kahdesta jalkaväen pataljoonasta, panssariajoneuvoryhmästä sekä kahdesta tykistön patteristosta. Näiden tukena oli vielä kolmas uusiseelantilainen tykistöpatteri. Kesäkuussa 1966 australialaiset perustivat tukikohdan Núi Đấtin kylään Phước Tuyn keskiosaan. Alueella oli myös Vietkongin ja Pohjois-Vietnamin sotilaita, joiden tehtävänä oli voimannäyttö paikallisille ja mahdollisesti myös australialaisen tukikohdan vyörytys. Australialle aiheutettujen tappioiden uskottiin pakottavan Australian vähentämään sotilaallista osallistumistaan Vietnamissa. Australialaisten tiedustelun mukaan alueella oli noin 2 500 vihollista.
Taistelu
thumb|vasen|Australialaissotilas, kaatunut Vietkongin sotilas ja hylätty konekivääri taistelukentällä 19. elokuuta. Ensimmäiset yhteenotot australialaisten ja kommunistien välillä alkoivat aamulla 17. elokuuta kello 2.34. Núi Đấtia tulitettiin tykistöllä ja australialaiset lähettivät kolme jalkaväen komppaniaa paikantamaan vihollisen joukkoja. Vihollisen joukkoja ei kuitenkaan kohdattu vielä samana päivänä. 18. elokuuta D-komppanian 105 australialaista ja kolme tykistöpatteriin kuulunutta uusiseelantilaista tiedustelijaa lähti partioimaan majuri Harry Smithin johdolla. Tukikohdassa oli tarkoitus alkaa konsertti, jonka esiintyjät olivat juuri aloittaneet lämmittelyn pettyneiden sotilaiden lähtiessä tukikohdasta noin kello 11.00.
Partio liikkui kohti noin viiden kilometrin päässä Núi Đấtista sijainnutta Long Tânin kylää. Noin kello 15.40 australialaiset kohtasivat kommunistien rykmentin, joka oli heidän tietämättään kerääntynyt kylän läheiselle kumiplantaasille. Vietkongin vahvuus oli noin 1 500 – 2 000. Australialaiset kävivät lyhyen yhteenoton kommunistien etujoukon kanssa, ja noin puoli tuntia tämän jälkeen kommunistit hyökkäsivät mukanaan vahvistuksia. Monsuunisateiden takia australialaiset eivät saaneet ilmatukea amerikkalaisilta ja heidän komppaniansa oli hajallaan. Australialaisten tukena oli kuitenkin Núi Đấtin tykistöpatterit, jotka tulittivat usein vain 50 metrin päähän omien joukkojen etulinjasta. 100 miehen vahvistukset Núi Đấtista lähtivät vasta kello 18.00 kymmenellä panssariajoneuvolla. Vahvistusten lähettämistä lykättiin, koska kommunistien pelättiin hyökkäävän itse tukikohtaa vastaan.
Australialaisilla oli mukanaan vain suhteellisen vähän ammuksia, kivääriä kohden noin 120 ja konekivääreille 1 000. Ammukset alkoivatkin loppua, mutta kello 18.08 joukoille tiputettiin täydennyksiä helikoptereista. Samalla australialaiset ottivat yhtenäisemmät puolustusasemat. Vietkong teki hieman tämän jälkeen suuren hyökkäyksen, joka torjuttiin jalkaväen ja tykistön tulella. Taistelut päätyivät vihollisen vetäytyessä ja vahvistusten saapuessa pimeän laskeutuessa noin kello 19.00.
Seuraukset
thumb|Muistomerkki taistelupaikalla. Australialaiset menettivät 18 sotilasta kaatuneina ja 24 haavoittuneina. Vihollisen kaatuneita laskettiin seuraavana päivänä ja ruumiita löytyi 245. Kaatuneita saattoi olla yhteensä jopa 800. Long Tânin taistelu jäi ainoaksi vakavammaksi iskuksi australialaisia vastaan Phước Tuyssa ja Australia lisäsi sotilaidensa määrää Vietnamissa taistelun jälkeen. Enimmillään australialaisten määrä oli vuonna 1968, jolloin heitä oli maassa yhteensä 7 672.
Australiassa Vietnamin sodan veteraanien päivää vietetään Long Tânin taistelun päivänä 18. elokuussa. Vuonna 2016 Vietnamissa järjestettyyn taistelun 50-vuotisjuhlaan osallistui 1 000 australialaista Vietnamin sodan veteraania.
Karl Julian Karlsson
Karlssonin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Eriksson ja Engla Charlotta Hollsten. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1892. Karlsson toimi Lounais-Suomen ruotsalaisen kansanopiston johtajana Paraisilla 1893–1895, Ahvenanmaan kansanopiston johtajana Finströmissä 1895–1900 sekä Hagan kuninkaankartanon vuokraajana ja maanviljelyskoulun johtajana 1900–1902. Hän oli Pietarsaaren ruotsalaisen yhteiskoulun matematiikanopettajana 1903–1904 ja Porvoon ruotsalaisen kansanopiston opettajana 1907–1911. Samaan aikaan Karlsson oli myös Ruotsalaisen kansanpuolueen matkapuhujana 1908–1909 ja Borgåbladetin toimittajana ja päätoimittajana 1908–1911. Hän omisti myös säteritilan Ahvenanmaalla Finströmissä.
Karlsson kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Finströmin edustajana. Hänet valittiin myös Getan edustajaksi, mutta hän antoi valtakirjalla edustusoikeuden K. T. Brobergille. Karlsson oli Ahvenanmaan tuomiokuntaa edustanut valtiopäivämies talonpoikaissäädyssä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli RKP:n kansanedustaja hän oli ensimmäisessä eduskunnassa vuosina 1907–1908, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Karlsson oli myös Porvoon kaupunginvaltuutettu.
Karlsson oli naimisissa vuodesta 1893 Aina Emilia Schaumanin kanssa.
Seder
thumb|220px|Katettu seder-pöytä thumb|220px|Seder-lautanen antimineen thumb|left|200px|Seder-lautanen (1948 Pal-Bell, Maurice Ascalon) Seder on juutalainen juhlapäivällinen, jota vietetään pesah-juhlan ensimmäisenä ja toisena iltana ystävien ja sukulaisten kanssa.
Ennen ateriaa kolme palaa matzohia (ohutta vehnänäkkileivän kaltaista keksiä) asetetaan matzoh-piiloon. Keskellä oleva pala matzohia murretaan puoliksi, toinen puoli laitetaan takaisin matzoh-piiloon mutta toinen puoli, joka sanotaan afikomeksi, piilotetaan.
Seder pöytään katetaan aina seder-lautanen, jolla on harosettia (rouhittuja pähkinöitä, omenoita, kanelia ja viiniä - seos kuvaa laastia, jota juutalaisorjat käyttivät Egyptissä), persiljaa, joka on kastettu suolaveteen (kuvaa kevättä ja juutalaisten kyyneleitä), kananmuna (kuvaa kevättä), reisiluu (kuvaa uhrilammasta) ja vasta raastettua piparjuurta (kuvaa orjuuden karvautta).
Aterian aikana kaadetaan neljä lasillista viiniä, jotka kuvaavat orjuudesta vapautumisen neljää eri vaihetta, sekä viides lasi (niin kutsuttu Eliaan malja), joka asetetaan seder-pöydälle. Päivällisen aikana talon ovi avataan profeetta Eliaa varten.
Päivällisen jälkeen lapset etsivät afikomenia, ja joka sen löytää, saa erikoispalkinnon. Joissain perheissä afikomen rikotaan useampiin paloihin niin, että useampi lapsi voi saada löytämispalkinnon.
Katso myös
thumb|left|Matzoh
Песах
Winnipegosisjärvi
Winnipegosisjärvi on 5 370 neliökilometrin laajuinen järvi Kanadan keskiosissa Manitoban provinssissa. Järvi sijaitsee noin 300 kilometriä pohjoiseen provinssin pääkaupungista Winnipegistä, ja se on Kanadan 11. suurin järvi.
Järvi on 195 kilometrin mittainen, ja sen vedenpinta on 254 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven enimmäissyvyys on 12 metriä. Järven nimi on johdettu creen kielen sanoista win-nipi, "tummat vedet" ja pientä tarkoittavasta loppuliitteestä osis.
Se on toiseksi suurin kolmesta Manitoban eteläosan suurista järvistä. Järvistä suurin on Winnipegjärvi, ja pienin on Manitobajärvi. Kaikki kolme järveä ovat alkujaan syntyneet esihistoriallisen jääjärven Agassizjärven vetäytyessä.
Winnipegosisjärven valuma-alueen pinta-ala on 49 825 km², käsittäen suuren osan Manitoban ja Saskatchewanin raja-aluetta. Järveen laskevat mm. Red Deer -joki, Woodyjoki sekä Swanjoki. Järvi laskee Manitobajärveen Waterhenjoen kautta ja sitä kautta edelleen Winnipegjärveen, Nelsonjokeen ja edelleen Hudsoninlahteen.
Lahja Durchman
Lahja Hyvä Durchman (26. tammikuuta 1857 Ruovesi – 13. helmikuuta 1935 Ruovesi) oli suomalainen rovasti, sukututkija ja suomentaja.
Lahja Durchmanin vanhemmat olivat Ruoveden kirkkoherra, lääninrovasti Josef Wilhelm Durchman (1806–1891) ja Emma Charlotta Reuter. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1875 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1883 ja filosofian maisteriksi 1887. Durchman suoritti teologian erotutkinnon 1887 ja hänet vihittiin papiksi 1887.
Durchman oli aluksi pappina Härmässä ja Alavudella ja sitten Ruovedellä isänsä apulaisena. Hän oli Ylöjärven kappalaisena vuodesta 1893, Ruoveden 2. kappalaisena vuodesta 1897 sekä kirkkoherrana Sääksmäellä vuodesta 1909 ja Ruovedellä vuodesta 1918. Hän oli suojeluskuntain kenttäpappina vuodesta 1930 alkaen ja toimi Sääksmäen kunnanvaltuuston esimiehenä. Durchman sai rovastin arvon 1914.
Durchman julkaisi vuonna 1886 ensimmäisen suomenkielisen sukukirjan Durchman suvun sukuluettelo isänsä Ruoveden kirkkoherran Josef Wilhelm Durchmanin 80-vuotispäivän kunniaksi.
William Wallenius
Isak William Wallenius (20. lokakuuta 1860 Laukaa – 1. tammikuuta 1939 Helsinki ) oli juristi, joka toimi muun muassa Joensuun pormestarina ja virkamiehenä, joka kehitti Suomen kalataloutta.
Henkilöhistoria
William Walleniuksen vanhemmat olivat pappi ja kirjailija Isak Alexis Wallenius ja Augusta Cecilia Lilius. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1894 oli Elli Kristiina Cederberg (k. 1902) ja toinen vuodesta 1915 Olga Helena Schmidt (k. 1931). Wallenius tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1881 ja suoritti oikeustutkinnon 1887, varatuomarin arvon hän sai 1890. Wallenius toimi virkailijana senaatin talousosastolla 1892–1893, asianajajana 1893–1895, Pohjoismaiden Osakepankin Joensuun konttorin apulaisjohtajana 1895–1905, Joensuun pormestarina 1902–1919, kalastushallituksen asessorina 1919–1924 ja sitten Suomen yksityisvirkailijoiden eläkeyhdistyksen toimitusjohtajana.Hänellä oli useita kalastusasioihin liittyviä luottamus- ja järjestötehtäviä ja hän työskenteli Metsästys ja Kalastus -lehden kalastusosaston toimittajana 1920-luvulla.
Johan Amos Comenius
pienoiskuva|Johan Amos Comenius Johan Amos Comenius (28. maaliskuuta 1592 – 15. marraskuuta 1670) oli tšekkiläinen kasvatusajattelija, teologi, opettaja, filosofi, kasvattaja ja kirjailija. Itseään hän piti etenkin teologina, vaikka jälkimaailma on oppinut tuntemaan hänet enemmän pedagogina, kasvatusajattelijana ja koulujen uudistajana.
Comeniuksen toiminnan taustalla on hussilainen kirkollinen uudistus ja böömiläis-määriläisen veljesyhteisön traditio. Comenius oli hussilaisen kirkon böömiläis-määriläisen veljesyhteisön (Unitas fratrum) viimeinen piispa. Veljesyhteisö korosti elämää jatkuvana pyrkimyksenä kohti parempaa ja valmistautumisena ikuisuuteen. Veljesyhteisön tradition perillisenä hän oli ennen muuta kasvatuksen ja koulutuksen kehittäjä ja didaktiikan eli opetusopin isä.
Comeniuksen mukaan ihmisen koko elämä oli koulua, jatkuvaa oppimista ja kasvua, kehdosta hautaan asti. Maailma oli koko ihmiskunnan koulu, suuri oppimisyhteisö, jossa kansojen tuli rauhan, yhteistyön ja vastavuoroisuuden hengessä kasvaa toinen toisensa kunnioittamiseen, inhimillisyyteen ja Jumalan tuntemiseen. Hän esitti myös tieteen ja kasvatuksen kansainvälisen yhteistyöelimen, Collegio lucis (Valon kollegio) perustamista, joten Unesco on pitänyt Comeniusta omien periaatteidensa edelläkävijänä.
Comeniuksen kasvatuksen, teologian ja filosofian, sekä muunkin toiminnan päämäärä oli parantaa ihmiskunnan onneton tila. Irrottautumalla keskiaikaisesta ajattelusta, että kasvatus olisi kirkollinen asia, hän laajensi kasvatuksen yleisinhimilliseksi tehtäväksi. Comenius vaati kaikkien lasten oikeutta koulutukseen sukupuoleen ja yhteiskunnalliseen asemaan katsomatta ja hän suunnitteli ensimmäisenä maailmassa laajan ja yksityiskohtaisen ohjelman vaatimustensa toteuttamiseksi teoksessaan Didactica magna (Suuri opetusoppi). Comenius piti Eurooppaa maailman sydämenä, Saksaa Euroopan sydämenä, Saksaan silloin kuulunutta Böömiä Saksan sydämenä ja Prahaa Böömin sydämenä.
Lapsuus ja nuoruus
Comeniuksen syntymäpaikka ei ole varmasti tiedossa, lähinnä on esitetty Nivnice-nimistä paikkakuntaa tai Uherský Brodia Määrissä, jotka tiedetään hänen lapsuutensa tärkeiksi kasvuympäristöiksi. Nimi Comenius taas juontaa juurensa pienestä Komňa-nimisestä kylästä, jossa hänen perheensä asui (tšekiksi: Komňa > Komenský; Comenius on latinalaistettu muoto). Nimen latinalaista muotoa Comenius alkoi käyttää myöhemmin, mutta kirjoitti eräissä varhaisissa asiakirjoissa nimensä myös Joannes Amos Nivnicensis. Comeniuksen isoisää kutsuttiin unkarilaisperäisellä nimellä. Perhe oli muuttanut 1500-luvun alussa Slovakiasta, silloisesta Pohjois-Unkarista. Unkarin kieli olikin yksi niistä kielistä, jotka Comenius hallitsi äidinkielensä tšekin lisäksi.
Comeniuksen elämäntarinassa on traagisia käänteitä. Onnellisena alkanut lapsuus keskeytyi jo kymmenvuotiaana, kun hänen vanhempansa ja kaksi sisarustaan kuolivat. Poika joutui sukulaisten hoidettavaksi. Pian huomattiin pojan lahjakkuus ja hän pääsi opilliselle uralle, ensin veljesyhteisön kouluihin ja sittemmin Herbornin (Hessenissä) sekä Heidelbergin yliopistoihin. Yliopisto-opinnoissa Comenius perehtyi laajempaan eurooppalaiseen sivistysperintöön ja uusiin tieteellisiin keksintöihin, joita kohtaan hän osoitti kiinnostusta. Muun muassa Baconin ja Vesaliuksen ajatukset tulivat tutuiksi. Erityisen vaikutuksen teki saksalainen professori ja ensyklopedisti Johann Heinrich Alsted, jonka kautta Comenius tutustui myös saksalaisen pedagogin Wolfgang Ratken teksteihin. Pyrkimys sivistykseen alkoi kyteä ja Comenius ryhtyi suunnittelemaan suurta tšekinkielistä sanakirjaa, johon hän aikoi koota äidinkielensä rikkaudet. Heidelbergissa hän tutustui myös Kopernikuksen heliosentriseen maailmankuvaan. Hän ei uskonut sitä, sillä hänen mukaansa se alensi Maan planeettojen tasolle, eikä sellainen maailmankuva voinut hänen mielestään pitää paikkaansa. Sen sijaan hän omaksui Tyko Brahen maailmankuvan, jossa Aurinko ja Kuu kiertävät Maata ja muut planeetat Aurinkoa.
Kriisivuodet ja pako Puolaan
Suoritettuaan yliopisto-opintonsa 1614 Comenius palasi kotiseudulleen opettaen ensin veljesyhteisön koulussa Preraussa ja toimien myöhemmin myös seurakunnan paimenena ja koulun johtajana Fulnekissa. 1600-luvun eurooppalaisen yhteiskunnan kriisi alkoi kuitenkin pian koskettaa Comeniuksen toimintaa, kun poliittiset ja uskonnolliset jännitteet kasautuivat ristiriidoiksi johtaen lopulta avoimeen vihamielisyyteen protestanttien ja katolisten välillä. Comenius joutui jättämään kotinsa, vaimonsa ja lapsensa ja piileskeli metsissä, sillä pappeja kohtaan viha oli suurimmillaan. Kärsimyksen, kuoleman ja vihan keskellä myös Comeniuksen vaimo ja lapset menehtyivät ruttoon. Comenius kamppaili sisäisissä ristiriidoissa paeten yhä syvemmälle metsiin. Hänen kerrotaan todenneen, että ”Elämäni on ollut yhtä ainoata loputonta vaellusta, eikä minulla ole missään ollut pysyväistä asuinsijaa”. Näiden vuosien kahdessa teoksessa Surujen mies (1623) ja Maailman labyrintti (1623) kuvastuu henkilökohtainen ja yhteiskunnallinen syvä kriisi.
Vuonna 1628 Comenius joutui jättämään kotimaansa yhdessä suuren pakolaisjoukon kanssa. Turvapaikka löytyi Lesznon kaupungista Puolasta. Sitä ennen hän oli tutustunut Elias Bodinuksen didaktiseen teokseen ja toivoi voivansa kirjoittaa vastaavanlaisen tšekkiläisille. Näin sai alkunsa tšekkiläinen Didaktika, jota Comenius myöhemmin muokkasi ja käänsi latinan kielelle, jollaisena se myös tuli tunnetuksi nimellä Didactica magna, Suuri opetusoppi. Opettaessaan Lesznon latinakoulussa hän sai kokeilla pedagogisia menetelmiään. Hän oivalsi myös varhaiskasvatuksen suuren merkityksen laatien teoksen Informatorium der Mutterschul, jossa hän käsittelee varhaiskasvatuksen kysymyksiä perusteellisemmin kuin kukaan aikaisemmin. Teos, joka nosti hänet maailmanmaineeseen oli kuitenkin Janua linguarum reserata, Avattu kielten ovi (1631), latinan kielen realistista ajattelutapaa hyödyntävä oppikirja, josta otettiin pian painoksia eri kielillä Euroopassa.
pienoiskuva|Comeniuksen muistotaulu Herbornissa Lesznon vuosina tulee esille myös Comeniuksen pansofinen toiminta. Pansofiaan (Universaali viisaus) Comenius tahtoi koota sellaisen kokonaisesityksen maailmasta ja tiedosta, joka auttaisi ihmiskuntaa rakentamaan onnellisemman tulevaisuuden ja rauhan. Hän tahtoi koota siihen kaiken ihmistä koskevan tiedon harmoniseksi kokonaisuudeksi, mutta joutui pian teologien kritiikin kohteeksi, vaikka 1600-luvun yleishenkisyyden ilmapiirissä myös pansofisella ajattelulla oli runsaasti kannattajia. Näiden pyrkimysten edistäminen johti hänet myös kosketuksiin englantilaisten aatetoverien, erityisesti Samuel Hartlibin kanssa. Pansofiaan kuului keskeisesti tiedemiesten kansainvälinen yhteistyö ja niinpä Comenius kutsuttiin Englantiin vuonna 1641 keskustelemaan pansofiastaan ja aloittamaan laaja uudistusohjelma. Takana oli vahva parlamentaarinen ryhmittymä. Poliittiset levottomuudet Englannissa keskeyttivät kuitenkin pian uudistustoimet ja Comenius joutui jättämään maan 1642, mutta yhteydet englantilaisiin aateveljiin säilyivät kirjeenvaihdossa. Englannissa Comenius viimeisteli tärkeän teoksen Via lucis, Valon tie, jossa hän esittää pähkinänkuoressa pansofisen uudistusohjelmansa perusteet.
Ruotsissa, takaisin Puolaan
Comenius sai paljon kutsuja eri puolilta, ja myös Ranskassa oltiin kiinnostuneita hänen ajatuksistaan. Comenius tapasi filosofi René Descartesin, joka oli varsin eri kannoilla teologian ja filosofian välisissä suhteissa pitäen nämä alueet tarkasti erillään toisistaan. Comenius ei hyväksynyt myöskään Descartesin väitettä, jonka mukaan eläimet ovat täysin tunnottomia ja vaistonvaraisia olentoja. Comenius vastasi myönteisesti ruotsalaisten esittämään kutsuun ja matkusti Norrköpingiin Ruotsiin keskustellen koulunuudistusasiasta kansleri Axel Oxenstiernan kanssa, joka oli varsin hyvin perillä koulua ja kasvatusta koskevista kysymyksistä, vaikka suhtautuikin varsin kriittisesti pansofiaan. Comeniuksen tukija Ruotsissa oli rikas teollisuusmies, Louis De Geer, joka rahoitti hänen toimintaansa ja jolta Comenius toivoi ruotsalaisilta apua tšekkiläisille veljilleen uskonvapauden asioissa. Comeniuksen sai tehtäväkseen laatia oppikirjoja kouluille, joka liittyi parhaillaan käynnissä olevaan koulunuudistukseen. Hänen toimipaikakseen osoitettiin Elbingin kaupunki, joka kuului Ruotsin Itämeren takaisiin alueisiin. Alkoi varsin raskas kuuden vuoden jakso, sillä Comeniuksen mielessä oppikirjatyön lisäksi kehkeytyi suuri pansofinen haave ihmiskunnan johtamisesta rauhan tilaan. Suunnitelman hän puki seitsenosaisen teoksen muotoon, jolle antoi nimen De rerum humanarum emendatione consultatio cathoica (Yleinen neuvottelu inhimillisten asioiden parantamisesta). Tästä idealismista ruotsalaiset eivät olleet kiinnostuneita ja koska Comenius vielä osallistui Thornin uskonnollisia ristiriitoja sovitteleviin neuvotteluihin (1645), alkoivat välit Comeniukseen viiletä ja lopulta Oxestierna tahtoi toteuttaa ruotsalaisen koulunuudistuksen vanhan suunnitelman pohjalta. Comenius tunsi työnsä valuneen hukkaan, vaikka tältä ajalta on peräisin eräs hänen didaktisen osaamisensa merkittävimpiä teoksia Methodus linguarum novissima (Kielten uusin menetelmä).
Comenius palasi Puolan Lesznoon (1648) ja hänet valittiin veljesyhteisön piispaksi. Matkasta muodostui traaginen, sillä Comeniuksen toinen vaimo makasi kuolemansairaana hevosten vetämissä kärryissä kaksi pientä lastaan vierellään. Hän kuoli pian perilletulon jälkeen. Myös Oxenstierna unohti ruotsalaiset tšekkien uskontovapauskysymyksessä ja lohduttoman tilanteen murtamana Comenius kirjoitti uskonnollisen teoksen, eräänlaisen uskontunnustuksen, jolle antoi nimen Kuolevan äidin testamentti tšekkiläiselle veljeskunnalle, joka tunnetaan myös lyhyesti tšekkiläisestä nimestään Ksaft (Testamentti). Lopussa Comenius ilmaisee vakaumuksensa, että tšekin kansan kohtalo vielä kääntyy. Comeniuksen toivon sanoista tuli tšekkiläisen kansan uskon rukous ja tunnus sukupolvelta toiselle.
thumb|[[Orbis sensualium pictus, vuoden 1684 laitoksen kansi.]] Vaikka Westfalenin rauha vuonna 1648 tuli veljesyhteisön kannalta raskaaksi, päätettiin toimintaa jatkaa. Comenius kutsuttiin Unkariin Sarospatakiin kouluoloja järjestämään. Hän noudatti ruhtinas Racoczin kutsua ja saapui kahden avustajansa kanssa Unkariin myöhäissyksyllä 1650. Tavoitteena oli koulutyön uudistaminen Comeniuksen laatimien linjojen mukaisesti, mitä kuvaa hänen Unkarin kaudellaan laatimansa teos Schola pansophica (Pansofinen koulu). Vaikka uudistus kohtasikin monenlaisia vaikeuksia, muodostui Unkarin kaudesta monella tavalla merkittävä. Eräs tällainen merkittävä uudistus oli kuvien tehokas hyödyntäminen opetuksessa, joka johti ensimmäisen systemaattisesti kuvitetun oppikirjan, Orbis sensualium pictus (Kuvitettu näkyväinen maailma) idean syntymiseen. Teos painettiin 1658 Nürnbergissä. Lisäksi Comenius yhdisti draaman koulutyöhön, minkä tuli vaikuttaa siihen, että koulu muuttuisi raskaasta raadannasta leikinomaiseksi. Tätä kuvaa myös teos Schola ludus (Koulu leikkinä).
Amsterdamiin
pienoiskuva|Orbis pictus -kirja. Loppuvuodesta 1656 Comenius päätyi vapaamieliseen Amsterdamiin, jossa hän oli vieraillut jo aiemmin ja jota monet taiteilijat pitivät turvapaikkanaan. Kaupunki tuli myös Comeniuksen elämän viimeiseksi turvapaikaksi. Hänet otettiin vastaan kunnioittaen ja kykeni jatkamaan työtään rauhassa. Kaupungin neuvosto osoitti kiinnostusta hänen teoksiaan kohtaan, antoipa Juriaen Owensin maalata Comeniuksen, "kansakuntien opettajan" muotokuvankin. Comenius kokosi kaikki didaktiset teoksensa kokoomajulkaisuun Opera didactica omnia (Kootut didaktiset teokset, 1657) ja omisti sen Euroopan ilolle ja Alankomaiden ylpeydelle, Amsterdamille. Tämä teos tuli erittäin merkittäväksi länsimaisen kasvatuksen ja koulutuksen historiassa.
Comeniuksen päätyö oli kuitenkin ihmiskunnan uudistukseen tähtäävä seitsenosainen suurteos, De rerum humanarum emendatione consultatio catholica, jonka hän oli aloittanut jo Ruotsin kaudellaan 1640-luvulla. Vuonna 1666 hän saattoi painattaa teoksesta sen kaksi ensimmäistä osaa, Panegersia (Universaali herätys) ja Panaugia (Universaali valaistus), mutta muut osat vaativat vielä työstämistä ja toisaalta Comeniuksella oli se kiliastinen vakaumus, että hänen teoksensa olisivat tärkeitä koko maailmaa koskevassa yleisreformissa. Hän tahtoi sen valaisevan ihmiskuntaa yllätyksenä, kuin salama. Vuosien kuluessa Comeniuksesta tuli kärsimätön. Hän uskoi Jeesuksen palaavan tietyn vuosimäärän kuluttua joko tämän syntymästä tai kuolemasta. Näistä kummastakin tämä aika tuli kuluneeksi hänen aikanaan, mutta elämänsä loppuun asti Comenius odotti kuumeisesti Kristuksen hyvin pikaista paluuta, jota ei kuitenkaan tullut. Comenius alkoi viimeisinä vuosinaan työstää Clamores Eliae -nimistä teosta, jossa hän profeetalliseen tapaan ”Elian hengessä” julistaa suuren sapatin koittamisesta, sekä yleisen sopimuksen ja sovinnon saavuttamisesta koko ihmiskunnan hyväksi. Teos jäi keskeneräiseksi ja käsikirjoitus löydettiin vasta omana aikanamme.
Vuonna 1668 painettiin Comeniuksen Englannissa kirjoittama Via lucis (Valon tie), jossa pansofinen uudistusohjelma on esitetty tiivistettynä ja jonka hän omisti Lontoon vuonna 1660 perustetulle Royal Societylle. Samana vuonna ilmestyi myös uskonnollinen teos, Unum necessarium (Ainoa välttämätön), jota on pidetty Comeniuksen testamenttina jälkimaailmalle. Kirjallisia töitä Comenius jatkoi loppuun asti keräten aineistoa ja pyrkien saamaan pansofisen pääteoksensa valmiiksi. Voimat kuitenkin vähenivät ja lopulta hänen täytyi antaa teoksen painoon saattaminen avustajalleen Kristian Nigrinille ja pojalleen Danielille. Ajatus työn keskeneräisyydestä teki viimeisten viikkojen kärsimykset raskaaksi. Marraskuun 15:ntenä 1670 Comenius kuoli Amsterdamissa ja haudattiin walloonikirkon alle Naardenissa.
Comeniuksen tuotanto on yli 200 teosta, ja useita käsikirjoituksia on tullut päivänvaloon vasta omana aikanamme. Varsin dramaattinen oli myös hänen suuren pansofisen pääteoksensa kohtalo. Sitä ei yrityksistä huolimatta painettu ja käsikirjoitus kulkeutui lopulta pietistien mukana Saksan Halleen August Hermann Francken laitosten kirjastoon. Hallessa teoksesta painettiin sen ensimmäinen osa, Panegersia (1702), mutta ilmeisesti ankaran kritiikin takia käsikirjoitus katosi lopulta kirjaston mittaviin kokoelmiin, josta sen lopulta löysi professori Dimitri Tschizewskij 1930-luvun puolivälissä. Monien tutkijoiden vuosien ponnistelujen tuloksena tämä ihmiskunnan uudistamiseen tähtäävä pansofinen suurteos painettiin Prahassa vuonna 1966.
Yhteydet Johannes Gezelius vanhempaan
Comeniuksen toiminta Ruotsin koulun hyväksi 1640-luvulla kosketti myös Suomea. Vaikka Comeniuksen koulujen uudistus ei johtanutkaan toivottuihin tuloksiin, oli aika Suomen kannalta merkityksellinen. Tarton yliopistossa kreikan ja itämaisten kielten professorina työskennellyt nuori ruotsalainen kielimies Johannes Gezelius vanhempi tutustui Comeniuksen pedagogisiin ajatuksiin, ja käänsi tämän Janua linguarum reserata -oppikirjan Uuden testamentin kreikaksi käyttäen sitä oppimateriaalina. Gezelius kuului Comeniukselta vaikutteita saaneeseen ireeniseen (kreikan eirene ’rauha’) reformistipiiriin ja osallistui Thornin uskonnollisia ristiriitoja sovittelemaan pyrkivään kokoukseen, jossa hän on ilmeisesti tavannut Comeniuksen.
Suomen kieli kiinnosti Comeniusta, koska hänelle lahjoitettiin vuonna 1646 kaksi kappaletta ensimmäisen suomenkielisen Raamatun (1642) painoksesta. Tältä ajalta ovat myös peräisin Comeniuksen havainnot suomen ja unkarin kielten yhtäläisyyksistä, jotka hän esittää teoksessaan Methodus linguarum novissima. Pian arvovaltainen Leibnizin johtama perinne alkoi pitää häntä suomen ja unkarin kielisukulaisuuden keksijänä. Vaikka myöhemmin E. N. Setälä antoi kunnian tästä saksalaiselle Martin Vogelille, Comeniuksen asema suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen innoittajana on yleisesti tunnustettu.
Comeniuksen toiminta Ruotsin koulun hyväksi 1640-luvulla oli merkittävä aika Suomelle, koska vuonna 1664 Johannes Gezelius valittiin Turun hiippakunnan piispaksi. Gezelius oli käytännön pedagogi ja uudistaja, joka tehokkaasti sovelsi ja toteutti Comeniuksen pedagogisia aatteita hiippakunnassaan. Tässä häntä auttoi oma kirjapaino ja mittava kirjallisuuden kustannustoiminta, johon hän käytti myös suuren osan omista varoistaan. Kirjallisuuden painattamisessa ja levittämisessä piispa puuhaili elämänsä loppuun asti ja hänen kirjoittamiaan kirjoja luettiin vielä 1800-luvullakin (Yxi paras Lasten Tawara ja Grammatica graeca). Suomen kansanopetuksen isän kunnianimen Gezeliukselle antoivat jälkipolvet ja he muistavat hänet erityisesti paitsi kirjallisuudestaan, myös sisälukutaidon opetuksen aloittamisesta Suomessa, sekä edistyksellisen kansanopetuksen kehittämisestä. Gezelius muokkasi lähteitään omiin tarpeisiinsa. Yhteydet Comeniuksen didaktiikkaan, varsinkin Opera didactica omniaan ovat selvät teosten esipuheissa, sekä hänen hiippakuntaa varten laatimissaan säädöksissä. Comeniuslaisuus ilmenee selvästi hiippakunnan koulujärjestyksessä Methodus informandi (Opetuksen menetelmä, 1683), jossa Gezelius hahmottelee kiinteisiin kouluihin perustuvan kansanopetuksen, jonka opetusohjelma oli aikaan nähden yllättävän laaja sisältäen lukutaidon oppimisen lisäksi myös kirjoitusta ja aritmetiikkaa. Gezelius jakaa myös comeniuksen ajatuksen siitä että ihmisen kyky käsitellä yhtä aikaa suurta tietomäärää on rajoittunut. Triviaalikoulujen ja kaupunkipedagogioiden keskeiseksi teokseksi Gezelius otti kuvitetun Orbis sensualium pictus oppikirjan, jonka rakenne oli laadittu pansofisten periaatteiden mukaan esittämään maailman kokonaisuutta. Yliopisto-oppikirjansa Encyclopaedia synoptica (1672), joka oli filosofisten tieteenalojen yleiskatsaus, pedagogisen idean Gezelius tulkitsee hyödyntämällä Comeniuksen Didactca magna -teoksessa käyttämiä kielikuvia.
Myöhempi vaikutus
Kun kansakoulua alettiin kehittää Suomessa 1800-luvun puolivälin jälkeen, ei Comeniuksella ollut siinä enää sitä asemaa, joka hänellä oli ollut edellisessä suuressa koulu-uudistuksessa 1600-luvulla. Uno Cygnaeuksen suunnitelmassa Suomen kansakoulun järjestämiseksi hänen auktoriteettejaan olivat Johann Heinrich Pestalozzi, Friedrich Fröbel ja Adolph Diesterweg. Comeniuksen vaikutus oli pikemminkin epäsuora, mutta myös Comeniuksen aatteiden kannattajia esiintyi. Kansakouluasetuksen antamisen vuonna 1866 julkaisi Matias Putkonen suomennoksen Comeniuksen varhaiskasvatusta käsittelevästä teoksesta Informatorium der Mutterschul nimellä Neuvokirja kristillisestä lastenkasvatuksesta Suomen lasten vanhemmille. Putkonen oli ottanut käännöksessään huomioon Suomen olosuhteet ja teos oli tärkeä myös siksi, että siinä neuvottiin vanhempia valmistamaan lapsiaan kansakoulua varten.
1800-luvun loppua kohden Comenius-harrastus virisi, mutta kovin näkyvästä toiminnasta ei ollut kyse. Comeniuksen syntymän 300-vuotisjuhlavuonna 1892 Kasvatusopillinen aikakauskirja julkaisi Saksassa perustetun yhdistyksen (Comenius Gesellschaft) julistuksen, jonka tarkoituksena epäilemättä oli Comenius-harrastuksen virittäminen, mihin viittasi myös Elis Lagerblad artikkelissaan. Lagerblad esitteli Comeniuksen elämää ja tuotantoa kattavasti pitäen Didactica magna -teosta merkittävimpänä Comeniuksen tuotannossa. Luultavasti näihin aikoihin alkoi viritä ensimmäisiä ajatuksia kyseisen teoksen kääntämisestä suomeksi, mutta työ lykkääntyi ja lopulta tehtävä annettiin kouluhallituksen ylitarkastaja E. J. Tammiolle, joka aiemmin oli pitkään toiminut myös latinan kielen lehtorina Porissa. Tammion käännös julkaistiin vuonna 1928 ja esipuheessa kääntäjä valitteleekin työn hitautta. Vaikka kasvatusopilliset aikakausjulkaisut suhtautuivat arvosteluissaan teokseen erittäin kriittisesti, tuli Suuresta opetusopista merkittävä teos koulujen opettajakirjastoihin ja opiskelijoiden pedagogisiin opintoihin. Uusintapainos otettiin vuonna 1931. Kriittisistä episodeista huolimatta Comeniuksen arvostus Suomessa on ollut hyvin myönteinen. Aiempi pansofian, teologian ja luonnonfilosofian kritiikki ei myöskään myöhemmin herättänyt pedagogisia kannanottoja. Comenius on joskus nähty suorastaan yli-ihanteellisessa valossa ihmiskunnan hyväntekijänä. Kasvatusopin historioissa hän on saanut oikeutetun paikkansa yhtenä sen suurimmista henkilöistä.
1900-luvun loppu ja 2000-luvun alku ovat olleet Suomessa Comenius-harrastuksen ja tutkimuksen viriämisen aikaa. On oivallettu uudelleen Comeniuksen pedagogisten ajatusten merkitys ja ajankohtaisuus. Tulkintoja on laajentanut Comeniuksen pansofisen pääteoksen käsikirjoituksen löytyminen Saksan Hallesta 1930-luvun puolivälissä. Seitsenosaisen suurteoksen neljäntenä osana oleva Pampaedia (Universaali kasvatus), esittää ihmisen koko elämän kattavan oppimisen järjestelmän liittyneenä globaaliin tarkasteluun, jossa maailma nähdään koko ihmiskunnan kouluna valtavine, koko ihmiskunnan yhteiseen käyttöön tarkoitettuine voimavaroineen. Viittauksia Comeniukseen ja hänen ajatuksiinsa tapaa aina silloin tällöin kasvatustieteellisessä kirjallisuudessa, mikä myös osoittaa hänen ajattelunsa elinvoimaisuuden Suomessa.
Comeniuksen mukaan on myös nimetty Opetusalan eettisen neuvottelukunnan laatima Comeniuksen vala.
Comeniuslaisen ajattelun soveltajat
Comeniuksen ajatukset luonnon tärkeydestä, havainnollisuudesta ja kokemuksen kautta oppimisesta seurasivat myös John Locken ja Jean-Jacques Rousseaun opeissa.
Erityisesti Rousseau korosti lapsen omaehtoista oppimista ja tämän luontaista kiinnostuksen heräämistä oppimisen ja kehityksen välineenä. Näihin Comeniuksen ja Rousseaun luomiin malleihin nojasi myös Pestalozzi omissa ajatuksissaan varhaiskasvatuksen parissa.
Immanuel Kant viittaa myöskin suorasti Comeniukseen sanoessaan: Muistia tulee jalostaa ja siinä palvelee hyvin ”Orbis sensualium pictus”. Kant on saanut siis vaikutteita suoraan Comeniukselta Orbis sensualium pictuksen kautta.
Sekä Comenius että myöhemmin Jean Piaget näkevät oppimisen olevan asteelta toiselle etenevää, vaikkakaan teoriat eivät ole identtisiä. Peräkkäisten koulujen tyypit kuitenkin osoittavat molemmissa tapauksissa syvää psykologista ymmärrystä siitä, ettei lapsi voi käsittää kehitystasoonsa nähden liian monimutkaisia asioita.
Kirjallisuutta
pienoiskuva|''Via Lucis', 1668
Oropós
Oropós on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Ωρωπού, Dímos Oropoú), joka sijaitsee Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 317,5 neliökilometriä ja väkiluku 33 769. Varsinaisen Oropóksen kylän väkiluku on 1 111 (vuonna 2011).
Oropóksen kylä sijaitsee linnuntietä noin 35 kilometriä Ateenan keskustasta pohjoiseen. Kylä on perinyt nimensä antiikin ajan Oropoksen kaupungista, joka oli alun perin osa Boiotiaa ja Theban vallassa. Sittemmin se tuli Ateenan kaupunkivaltion vallan alle ja osaksi Attikaa. Oropos tunnettiin muun muassa Amfiaraionista eli Amfiaraoksen pyhäkköalueesta, joka oli alueen keskeisiä kulttipaikkoja.
Oropóksen kunta syntyi, kun Afídnes, Avlónas, Kálamos, Kapandríti, Malakása, Markópoulo Oropoú, Oropíoi, Polydéndri ja Sykámino yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Oropóksen kunta muodostuu yhdeksästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Frans Wilhelm Durchman
Frans Wilhelm Durchman (3. marraskuuta 1841 Oravainen – 21. syyskuuta 1934 Savitaipale) oli suomalainen rovasti ja suomentaja.
Frans Wilhelm Durchmanin vanhemmat olivat Ruoveden kirkkoherra, lääninrovasti Josef Wilhelm Durchman (1806–1891) ja Emma Charlotta Reuter. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1864 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1868. Durchman vihittiin papiksi 1869.
Durchman palveli aluksi ylimääräisenä pappina Ahlaisissa, Ruovedellä ja Korsnäsissä. Hän oli Alahärmän kirkkoherrana 1883–1900 ja Savitaipaleen kirkkoherrana vuodesta 1900 alkaen. Durchman sai rovastin arvon 1899.
Ossi Ahlapuro
Ossi Antero Ahlapuro (18. heinäkuuta 1939 Viipuri – 29. tammikuuta 2023 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän työskenteli Yleisradion Radioteatterissa 1967–2001 ja on tunnettu monista äänirooleistaan myös animaatioelokuvissa.
Nuorena Ahlapuro asui Helsingissä, jossa hänen isänsä työskenteli rautateillä. Viulunrakennusta harrastava isä laittoi Ossi-pojan viulutunneille, joilla hän kulki kymmenisen vuotta kunnes lopetti aloittaessaan työelämän. Ahlapurolla ei ole teatterialan opintoja, mutta hyvänä laulajana hän pääsi mukaan Punainen Mylly -revyyteatteriin vuosiksi 1960–1963. Ensimmäinen rooli oli unkarilaisessa laulunäytelmässä Kylän heittiö, jossa hän arvostelijan mukaan elehti lavalla ”kuin lautapäähärkä”.
Punaista Myllyä seurasi vuosi Teatteri Jurkassa ja pari vuotta Kotkan kaupunginteatterissa, kunnes Ahlapuro sai kiinnityksen Radioteatteriin 1967. Yleisradion palveluksessa hän jatkoi 34 vuotta vuoteen 2001 saakka. Uraan mahtui ilmeisesti yli tuhat äänitehtävää, joista Ahlapuro arvosti eniten Leopold Bloomin roolia Timo Humalojan vuonna 1982 James Joycen romaanin pohjalta ohjaamassa Odysseuksessa. Ossi Ahlapuro esitti Elmoa kuunnelmassa Elmo, urheilija.
Kesällä 2009 Ahlapuro näytteli Samppalinnan kesäteatterissa Elviksestä kertovassa musikaalikomediassa All Shook Up – Elvistellään. Syksyllä 2010 hän näytteli Zorbaksen roolin Varkauden Teatterissa, jossa hän kaksi vuotta aiemmin oli tehnyt Makar Tšudran roolin näytelmässä Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen.
Ahlapuro lauloi 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa duettoja Ritva Oksasen kanssa. Kesän 1970 suuri hitti Suomessa oli heidän levyttämänsä ”Maria Isabel”. Sen menestyksen myötä Ahlapuro sai levyttää esikoisalbuminsa Minne kukat kadonneet, joka oli Suomen ensimmäinen näyttelijän tekemä levyalbumi. 1970-luvulta lähtien Ahlapuro esiintyi Suomen lisäksi Kreikan Ródoksella erityisesti suomalaisten suosimassa yökerho Ellissä.
Ahlapuro esiintyi pakastimeen jäätyneenä miehenä 1960-luvun lopun televisiosarjassa Pidättekö ostereista. Toukokuussa 2009 Ahlapuro vieraili Salatut elämät -sarjassa, jossa hän näytteli Salla Mattilan isää Markku Mattilaa.
Ahlapuro kuoli syöpään 83-vuotiaana tammikuussa 2023.
Samppa P. Asunta
Samppa Pellervo Asunta (s. 1936 ) on suomalainen kirkkoherra, laulujen sanoittaja ja suomentaja.
Asunta on ollut Ruoveden seurakunnan kirkkoherra.
Panta kaulassa
Panta kaulassa (engl. Rev.) on brittiläinen tilannekomediasarja, jota esitettiin BBC Two -kanavalla vuosina 2010–2014. Sarjan ovat luoneet Tom Hollander ja James Wood. Hollander näyttelee myös sarjan pääosaa, pastori Adam Smallbonea.
Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV1.
Juoni
Sarjan alussa maalaispappi Adam Smallbone (Tom Hollander) muuttaa Itä-Loontoossa sijaitsevan "sosiaallisesti haastavan" anglikaanisen seurakunnan pastoriksi.
Lesotho kesäolympialaisissa 2000
Lesotho osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin vuonna 2000 kuuden urheilijan joukkueella. Maan urheilijat osallistuivat nyrkkeilyyn, taekwondoon ja yleisurheiluun. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi taekwondoin Mokete Mokhosi.
NBA:n tähdistöottelu
NBA:n tähdistöottelu on koripallon NBA-liigan jokavuotinen näytösluonteinen ottelu, joka on samalla tähdistöviikonlopun päätapahtuma. Ottelussa kohtaavat kaksi äänestyksellä valittua joukkuetta, jotka koostuvat parhaista pelaajista.
Joukkueiden valinta on kaksiosainen prosessi. Avausviisikot valitaan yleisöäänestyksellä, jonka jälkeen NBA-joukkueiden valmentajat äänestävät vaihtopelaajista. Itse ottelussa painopiste on yleisön viihdyttämisellä, kun liigan taitavimmat pelaajat esittelevät hienoimpia temppujaan. Vasta ottelun loppuhetkillä joukkueet alkavat keskittyä myös puolustamiseen.
Pentti Aallonen
Pentti Antero Aallonen (24. toukokuuta 1942 Lahti – 26. joulukuuta 2015 Lahti) oli suomalainen lentopalloilija.
Aallonen pelasi lentopallon SM-sarjassa Lahden Kimmossa vuosina 1959–1983 yhteensä 392 sarjaottelua. SM-kultaa hän voitti vuosina 1960, 1962 ja 1964 sekä lisäksi viisi SM-hopeaa ja neljä SM-pronssia.
Maajoukkueessa Aallonen pelasi 153 maaottelua vuosina 1962–1971. MM-kisajoukkueessa hän oli vuosina 1962, 1966 ja 1970 sekä EM-kisajoukkueessa vuosina 1963, 1967 ja 1971. PM-kisoissa hän voitti kultaa vuosina 1962, 1964, 1966, 1968 ja 1970.
Urheilutoimittajain Liitto valitsi Aallosen vuoden lentopalloilijaksi vuosina 1963, 1964, 1968, 1970 ja 1971. Suomen Lentopalloliitto valitsi hänet vuonna 1995 kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi mieslentopalloilijaksi ja vuonna 2016 ensimmäisten joukossa suomalaisen lentopallon Hall of Fameen.
Pentti Aallosen vaimo Raili (o.s. Silvennoinen) ja veli Juhani olivat myös lentopalloilijoita ja lajin Suomen mestareita. Aallosen tytär Anne oli tennispelaaja ja lajin moninkertainen Suomen mestari.