cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barin emiraatti
Tietoja muslimilähteistä
Näiden merkintöjen lisäksi muslimilähteistä löytyy vain muutama maininta Barista. 860-luvulla frankkilainen munkki Bernard saapui Bariin, "Civitatem Sarracenorum" pyhiinvaellusmatkallaan Pyhään maahan. Hän sai Sawdanilta suosituskirjeen ja nousi Tarantossa laivaan, joka kuljetti kristittyjä orjia Egyptiin. 1100-luvulta on peräisin luultavasti fiktiivinen juutalainen kertomus emiiri Sawdanista, jota kronikassa kuvaillaan oppineisuuden ystävänä. Kronikka antaa kuitenkin kuvan siitä, että Bari oli hyvin hallittu kaupunki.
Emiraatin kukistuminen
Etenkin Etelä-Italian kirkkoruhtinaat anelivat keisari Ludwigin apua karkottaakseen saraseenit, joiden ryöstöretket Barista länteen ja luoteeseen aiheuttivat häiriötä. Esimerkiksi upporikkaat San Vincenzon ja Monte Cassinon luostarit joutuivat vuonna 862 maksamaan runsaat lunnaat kultarahoina korvauksena siitä, ettei niitä poltettu.
Ludwig teki yrityksiä tuhota emiraatti vuosina 849, 852 ja 866. Vuonna 867 Ludwig valtasi Materan ja Orian ja antoi polttaa Materan. Vuonna 867 Bysantin valtaistuimelle astui Basileios Makedonialainen, jolta Ludwig pyysi laivaston apua Barin valtaamiseksi. Neuvottelut eivät johtaneet tulokseen, mutta Ludwig sai kroaateilta laivastotukea Barin valloitukseen vuonna 871. Sitä ennen hän oli onnistunut jo valloittamaan useita sisämaan kaupunkeja. Ludwigin maajoukot käsittivät frankkeja ja lombardeja, ja yhdistetty hyökkäys maalta ja mereltä onnistui vuonna 871. Sawdan vietiin vankina Beneventoon.
Heikki Poutanen (valtiopäivämies)
Heikki Poutanen (16. helmikuuta 1845 Parikkala – 22. toukokuuta 1911 Parikkala ) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Poutasen vanhemmat olivat Matti Ollinpoika Poutanen ja Leena Juhontytär Terävä ja puoliso Hilda Alviina Heikintytär Neuvonen. Maanviljelijä, lautamies ja herastuomarin arvon saanut Poutanen oli talonpoikaissäädyssä Kurkijoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1894. Hän oli valtiopäivillä laki- ja talousvaliokunnan varajäsen. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Parikkalan edustajana.
The Maple Leaf Forever
The Maple Leaf Forever on kanadalainen laulu, jonka on kirjoittanut Alexander Muir (1830–1906) vuonna 1867. Hänen on sanottu saaneen innoituksensa lauluun talonsa, Maple Cottagen (Memory Lanella ja Laing Streetilla Torontossa), päällä kasvaneesta suuresta vaahterasta. Laulusta tuli suosittu englanninkielisessä Kanadassa ja se toimi epävirallisena kansallislauluna usean vuoden ajan. Ranskankielisten keskuudessa se ei kuitenkaan saavuttanut suosiota brittiläissävyisyytensä takia.
Sanat
Kertosäe
The Maple Leaf, our emblem dear, The Maple Leaf forever! God save our Queen, and Heaven bless, The Maple Leaf forever!
At Queenston Heights and Lundy's Lane, Our brave fathers, side by side, For freedom, homes, and loved ones dear, Firmly stood and nobly died; And those dear rights which they maintained, We swear to yield them never! Our watchword evermore shall be, The Maple Leaf forever!
On merry England's far famed land May kind heaven sweetly smile, God bless old Scotland evermore and Ireland's Emr'ld Isle! And swell the song both loud and long Till rocks and forest quiver! God save our Queen and Heaven bless The Maple Leaf forever!
Simeon ten Holt
Simeon ten Holt (24. tammikuuta 1923 – 25. marraskuuta 2012 ) oli alankomaalainen säveltäjä.
Ten Holt syntyi Bergenissä ja opiskeli alun alkaen Jakob van Domselaerin johdolla. Vuonna 1949 hän lähti Pariisiin, jossa häntä opettivat Arthur Honegger ja Darius Milhaud.
Ten Holt palasi kotimaahansa vuonna 1954 ja nousi sitä seuraavina vuosikymmeninä yhdeksi maansa johtavista nykysäveltäjistä. Hänet tunnetaan varsinkin pianomusiikista, joka edustaa tyylillisesti ennen kaikkea minimalismia.
Kuninkaallinen Nukketeatteri
Kuninkaallinen Nukketeatteri on vuonna 2009 perustettu hämeenlinnalainen ammattinukketeatteri, joka toteuttaa esityksiä niin lapsille, nuorille kuin aikuisille. Teatteri on esiintynyt sekä Suomessa että ulkomailla. Teatterin nuket ja lavasteet on valmistettu käsityönä sen omalla verstaalla Hämeenlinnassa. Teatterin vakituiseen henkilökuntaan kuuluvat nukkemestari Hannu Räisä ja näyttelijä Antti Kemppainen.
Näytelmät:
Teatteri on erikoistunut Suomessa harvinaiseen nukketeatterilla esitettyyn poliittiseen parodiaan. Valtakunnallisia vaaleja lähes vuosittain kommentoineessa Tasavallan marionetit -sarjassa on käsitelty valtakunnan politiikkaa, kunnallisvaaleja ja julkisuuden ilmiöitä.
Jak and Daxter: The Precursor Legacy
Jak and Daxter: The Precursor Legacy on Naughty Dogin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema tasohyppelypeli. Peli on ensimmäinen osa Jak and Daxter -pelien sarjassa. Peli julkaistiin alun perin vuonna 2001 PlayStation 2:lle sekä myöhemmin vuonna 2012 PlayStation 3:lle ja PlayStation Vitalle osana The Jak and Daxter Trilogy -kokoelmaa. Vuonna 2017 peli julkaistiin PlayStation 4:lle ladattavaksi PlayStation 2 -klassikoksi Uncharted: The Lost Legacy -julkaisun yhteydessä.
Juoni
Ennen lähtöä pohjoiseen Jakin ja Daxterin on pelastettava kylänsä Lurkereilta, jotka olivat saarella suunnitelleet sen valtaamista. Kun pojat pääsevät lähelle Golin kotia paljastuu, että Jakin kylän kaappausta suunnitelleet kaksi henkilöä ovatkin tietäjä Gol ja hänen sisarensa Maia. Heidän tavoitteensa on täyttää maailma Dark Ecolla.
Europe Elects
Europe Elects on internetissä toimiva media, joka käsittelee eurooppalaisten poliittisten puolueiden kannatusta, erityisesti keskittyen Euroopan unioniin. Verkkosivuillaan ja sosiaalisessa mediassa toimiva media kokoaa mantereenlaajuisesti kannatusta mittaavaa gallup-dataa ja julkaisee sitä säännöllisesti yhteneväisessä ulkoasussa. Europe Elects julkaisee myös analyysia ja muuta eurooppalaiseen politiikkaan liittyvää aineistoa.
Toimintaperiaatteet
Europe Elects toimii eri maiden kansalaisista koostuvin vapaaehtoisvoimin ja organisaation koko oli tammikuussa 2019 noin kolmekymmentä henkilöä. Perustamisen vuonna 2014 jälkeen ensimmäiset vuodet sivusto toimi lähinnä perustaja Tobias Schminken voimin.
Mediasivuston tavoitteena on tuoda poliittista informaatiota laajempaan yhteiskunnalliseen tietoisuuteen, ja yhtenä sen huomioitavana piirteenä on ilmoittaa kansallisten puolueiden sijoittuminen poliittisella kartalla europarlamentti-ryhmien mukaan, jotta puolueiden poliittiset yleiset linjat olisi helppo tunnistaa maasta riippumatta.
Bruce Hick
Bruce Samuel Hick (s. 20. elokuuta 1963 Rockhampton, Queensland, Australia) on australialainen soutaja, joka voitti urallaan kevyissä luokissa yhden olympiapronssin ja kolme maailmanmestaruutta.
Hick sijoittui ensimmäisissä MM-kilpailuissaan Kööpenhaminassa 1987 kevyessä kahdeksikossa kahdeksanneksi. Milanon MM-kilpailuissa 1988 hän sijoittui kevyessä perämiehettömässä nelosessa kuudenneksi. Tasmanian MM-kilpailuissa 1990 hän saavutti kevyessä pariaironelosessa pronssia ja vuotta myöhemmin Wienin MM-kilpailuissa hän voitti samassa luokassa maailmanmestaruuden. Montrealissa 1992 ja Račicessa 1993 Hick voitti Gary Lynaghin kanssa kevyen pariairokaksikon maailmanmestaruuden. Hickin mitaliputki jatkui Indianapolisin MM-kilpailuissa 1994 kevyen perämiehettömän nelosen hopealla ja Tampereen MM-kilpailuissa 1995 kevyen pariairokaksikon pronssilla. Atlantan olympialaisissa 1996 kevyet luokat olivat ensi kertaa mukana olympiaohjelmassa ja Hick saavutti Anthony Edwardsin parina pronssia kevyessä pariairokaksikossa.
Kölnin MM-kilpailuissa 1998 Hick ja Lynagh sijoittuivat kevyessä pariairokaksikossa 12:nneksi. St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999 Hickin parina oli Hamish Karrasch ja he saavuttivat MM-hopeaa. Hick päätti arvokilpailu-uransa Sydneyn olympialaisissa 2000, jossa hän Karraschin parina sijoittui kevyessä pariairokaksikossa seitsemänneksi B-finaalin voitolla.
Leicester
Leicester [] on noin asukkaan katedraalikaupunki (city) ja yhtenäishallintopiiri Leicestershiren kreivikunnassa Itä-Midlandsissa. Se sijaitsee Soarjoen ja Grand Union Canalin varrella, ja muodostaa Loughboroughin, Systonin ja Mountsorrelin kanssa yhtenäisen kaupunkialueen, jossa elää noin ihmistä.
Leicester on Lontoon jälkeen etnisesti Britannian toiseksi kirjavin kaupunki, sillä sinne on tullut paljon maahanmuuttajia 1900-luvun puolivälin jälkeen.
Historia
pienoiskuva|Leicesterin katedraali sisältä Ennen roomalaisten Britannian valtausta Leicesterin seudulla asui Corieltauvi-niminen kelttiheimo. Asutus oli tuolloin Soarjoen itäisellä rannalla, ja kaupungista on löytynyt muun muassa keramiikkaa ja koruja.
Roomalaisajalla kaupunki tunnettiin nimellä Ratae Corieltauvorum. Siellä roomalainen Fosse Way -tie ylitti Soarjoen. Roomalaisajasta on muistona Jewry Wall, joka on yksi suurimmista Britannian roomalaisista tiilirakennelmista. Se oli aikoinaan termien sisäänkäynti.
Britannian Normannivalloituksen aikaan 1000-luvulla Leicesterillä oli paikallista merkitystä. Normannit rakennuttivat sinne pian linnan turvaamaan kaupungin uskollisuutta uusille hallitsijoille. Vuonna 1086 Domesday bookin mukaan Newcastlessa oli 322 taloa ja 6 kirkkoa.
Leicester koki kasvukauden 1100- ja 1200-luvuilla. Kaupunkiin rakennettiin muun muassa luostari, ja lisäksi linnaa ja kirkkoja laajennettiin. Kaupungin väkiluku oli 1300-luvulla noin 4 000 henkeä. Leicesterissa kukoisti myös kauppa, ja jo vuonna 1298 se sai luvan järjestää markkinoita.
Leicesterin väkiluku kasvoi vuodesta 1861–1901 noin 68 000:sta 212 000:een. Samalla lähes koko kaupungin keskusta rakennettiin uudelleen. Kaupunki vaurastui, ja se oli ollut aiemmin 1800-luvulla nykyaikaisen matkailuteollisuuden synnyinpaikka, kun Thomas Cook alkoi järjestää junamatkoja Leicesteristä 1841.
Leicester sai vuonna 1919 kaupungin aseman ja katedraalin vuonna 1927. Vaikka 1920- ja 1930-luvuilla Britannian talouskasvu hidastui, Leicesteriin lama ei iskenyt yhtä pahasti kuin moniin muihin kaupunkeihin sen monipuolisen teollisuuden ansiosta. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli jälleen kuuluisa jalkineistaan. Leicesteriläinen Corah valmisti noin 17,5 miljoonaa sukkaparia brittijoukoille.
Leicesteriin on saapunut 1900-luvun puolivälin jälkeen paljon maahanmuuttajia, mikä on tehnyt siitä Britannian monikansallisimpiin kuuluvan kaupungin. Leicesteriin muutti paljon eteläaasialaisia 1970-luvulla, kun heitä häädettiin itäisestä Afrikasta, erityisesti Idi Aminin Ugandasta. Somaleita kaupunkiin muutti 1990-luvulla ja itäeurooppalaisia 2000-luvun alussa.
Leicesterissä on Ison-Britannian ensimmäinen jainatemppeli ja ensimmäinen liikenneympyrä.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Leicesterissä oli 329 839 asukasta. Se oli Itä-Midlandin hallintoalueen suurin kaupunki. Nottinghamissa oli noin 24 000 asukasta vähemmän.
Uskonto
Leicesterissä on vähiten kristittyjä Lontoon ulkopuolella ja toisaalta eniten hinduja Lontoon ulkopuolella. Kristittyjä oli 32,5 % ja hinduja 15,2 %. Muslimeita oli 18,6 % ja uskonnottomia 22,5 % väestöstä. Katukuvassa näkyy useita moskeijoita ja hindutemppeleitä. Leicesterin diwali-valot ovat Britannian suurimmat.
Koulutus
Leicesterin yliopisto on perustettu vuonna 1921. Siellä on noin 18 000 opiskelijaa.
Urheilu
Leicester on merkittävä urheilukaupunki, ja ESPN-urheilukanavan ja Bathin yliopiston tekemän tutkimuksen mukaan se oli vuonna 2016 Britannian paras urheilukaupunki. Tutkimuksessa otettiin huomioon menestys, tunnelma urheilutapahtumissa, paikalliset lahjakkuudet sekä yhteisölliset ja yhteiskunnalliset tekijät. Kaupungin sijoitusta nosti erityisesti jalkapalloseura Leicester City, joka voitti Englannin Valioliigan. Leicesterin voittoa pidettiin Englannissa jopa jalkapallon historian suurimpana yllätyksenä, sillä vedonlyöntitoimistot antoivat ennen kauden alkua joukkueen voittomahdollisuudeksi 1/5000:nteen.
Jalkapallon lisäksi Leicesterissä pelataan muun muassa rugbyä, krikettiä ja koripalloa. Leicester Tigers on voittanut kymmenen kertaa vuonna 1987 perustetun rugby unionin Valioliigan ja Leicestershire County Cricket Club useimmin Britannian krikettimestaruuden. Leicester Riders on puolestaan Britannian vanhin koripallon ammattilaisjoukkue.
Candomino
Candomino, viralliselta nimeltään Espoon nuorisokuoro Candomino ry, on vuonna 1967 perustettu espoolainen nuorisosekakuoro, eräs Suomen tunnetuimmista kuoroista. Candomino-kuoro on osallistunut menestyksekkäästi niin kotimaisiin kuin kansainvälisiinkin kuorokilpailuihin. Vuonna 1980 Candomino voitti ensimmäisen palkinnon BBC:n Let the Peoples Sing -kuorokilpailussa. Kesällä 2010 kuoro osallistui Sveitsissä Festival Choral International de Neuchâtelin kuorokilpailuun. Kuoro saavutti sekakuorosarjassa toisen sijan ja lisäksi voitti palkinnon: "Parhaan hengellisen teoksen esittäjä". Yleisradio valitsi Candominon vuoden nuorisokuoroksi kaudelle 2014–2015.
Candomino on konsertoinut laajalti sekä kotimaassa että ulkomailla, vuonna 2015 kuoro vieraili Tukholmassa ja Visbyssä, sitä edellisenä vuonna Ranskassa ja vuonna 2012 Saksassa, jonne kuoro on matkannut peräti 12 kertaa. Kuoro on historiansa aikana tehnyt yli 20 korkeatasoista levytystä, joista viimeisimmät ovat olleet Olli Kortekankaan kuoromusiikkia sisältävä O Mare Mio -levy, joka ilmestyi syyskuussa 2005 ja joululevy Ihme marraskuulta 2011.
Kuoron nimi perustuu latinankielisiin sanoihin Cantate Domino, mikä on suomennettuna laulakaa Herralle. Candominon ohjelmisto on laaja niin tyylillisesti kuin ajallisestikin. Kuoro on tullut tunnetuksi mm. joululaulujen herkkänä tulkitsijana. Candominon perusti Tauno Satomaa (s. 1936), joka toimi kuoron johtajana 38 vuotta. Tällä hetkellä kuoroa johtaa Esko Kallio (s. 1974).
Kuorokoulu
Candominon toiminta-ajatuksena on alusta asti ollut nuorison musiikkiharrastuksen edistäminen ja kuorolaulun tason kohottaminen. Kuoron menestys perustuu määrätietoiseen harjoitukseen ja kuoron jäsenten jatkuvaan koulutukseen. Nämä ovat elementtejä, jotka ovat kuultavissa Candominon ainutlaatuisessa ominaissoinnissa, jota on kuvattu kuulaaksi, heleäksi ja tiiviiksi.
Candomino harjoittelee kahdesti viikossa, koko kuorona ja äänittäin. Lisäksi kuoro pitää keskimäärin kolme viikonloppuleiriä lukukaudessa, jolloin lauletaan aamusta iltaan sekä nautitaan yhdessäolosta. Kuorolaiset käyvät myös laulutunneilla ja voivat suorittaa laulun perustutkintoja sekä osallistua lauluyhtyeopetukseen.
Kuorokoulu-ajatusta tukemaan perustettiin Candominon yhteyteen vuonna 2013 lapsikuoro CandoMini, jota johtaa musiikkipedagogi Viena Jurvelin. Lapsikuoro CandoMinillä on todella iloinen asenne ja heidän kappaleissaan on monesti mukana myös koreografioita. Vaikka lapsikuoro ei ole ollut pitkään koossa, on se ehtinyt jo osallistua johtajansa Viena Jurvelinin kanssa Tampereen Sävel -kuorokatselmukseen kesäkuussa 2015. Jurvelinin johtaman kuoron riveissä lapset saavat tasokasta musiikillista ohjausta sekä arvokasta esiintymiskokemusta. Candomino ja CandoMini järjestävät myös yhteiskonsertteja, joissa lapset pääsevät esiintymään ja kehittymään kokeneempien Candominon laulajien kanssa.
Esko Kallio
Esko Kallio (s. 1974) on johtanut Candominoa vuodesta 2005. Kallio on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian kuoronjohtoluokalta, minkä lisäksi hän on osallistunut useille mestarikursseille Suomessa ja ulkomailla, joista viimeisin oli BBC Singersin kurssi Lontoossa. Candominon lisäksi Esko Kallio on johtanut tai harjoittanut useita ammatti- ja amatöörikuoroja koti- ja ulkomailla. Kallio on palkittu lupaavan nuoren kuoronjohtajan palkinnolla Madetoja-mieskuorokilpailuissa vuonna 2000 ja kuoronjohtajan erikoispalkinnolla Tampereen kansainvälisessä kuorokatselmuksessa 2003.
Esko Kallio on kantaesittänyt yhteensä useita tunteja 2000-luvun kuoromusiikkia. Hän myös opettanut kuoronjohtoa Sibelius-Akatemiassa ja ulkomailla; syksyllä 2008 hän piti mestarikurssin Liszt-Akatemian opiskelijoille Budapestissa. Suomen Kuoro-opiston taiteellisena johtajana Kallio on toiminut vuodesta 2006.
François de Cuvilliés
Cuvilliés'n tärkeimiin töihin kuuluvat Falkenlustin linna Brühlissä ja Amelienburgin metsästysmaja Nymphenburgin palatsissa, jossa on nähtävillä kullattuja tai hopeoituja rokokookoristuksia värikkäällä alustalla.
Cuvilliés kirjoitti myös useita tutkielmia taiteellisista ja koristeellista aiheista, jotka hänen poikansa François de Cuvilliés nuorempi toimitti. Vuodesta 1738 hän alkoi tehdä kaiverrussarjaa seinäelementeistä, huonekaluista ja takorautatöistä, joita julkaistiin Pariisissa rokokoon levittämiseksi ympäri Eurooppaa.
Rúsdrekkasøla Landsins
Rúsdrekkasøla Landsins (kirj. ”maan väkijuomamyynti”, lyhyesti myös Rúsan) on färsaarelainen yli 2,8 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien alkoholijuomien jälleenmyyjä, jolla on monopoliasema itsehallintoalueella. Ikäraja alkoholin ostamiselle ja juomiselle on 18 vuotta. Yhtiön monopoli koskee myös tax-free -myyntiä.
Yhtiö perustettiin vuonna 1992, kun alkoholin myyntikielto Färsaarilla päättyi. Ensimmäiset liikkeet avattiin vuonna 1993 Tórshavniin ja Klaksvíkiin. Ennen Rúsanin perustamista alkoholin myyntiä säännösteltiin tiukasti ja kaikki alkoholi piti tilata lomakkeella Tanskasta. Alkoholia saivat tuolloin ostaa vain yli 18-vuotiaat, joilla ei ollut verorästejä.
Eero Sauri
Eero Otto Sauri (s. 18. huhtikuuta 1938 Rautavaara) on suomalainen toimittaja ja lehtikustantaja, joka teki pitkän uran ensin A-lehtien ja sitten Sanoma-konsernin palveluksessa.
Kemissä ja Hämeenlinnassa koulunsa käynyt Eero Sauri aloitti lehtiuransa teini-iässä myymällä junissa lehtiä. Hän opiskeli kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja toimi 1960-luvun alussa reportterina Yhtyneiden Kuvalehtien Kuva-Postissa. Elokuussa 1963 hän siirtyi A-lehtiin ja eteni 31-vuotiaana Apu-lehden päätoimittajaksi (1969–1975) ja myöhemmin A-lehtien varatoimitusjohtajaksi. Vuonna 1986 hän siirtyi Sanoma-yhtiöiden erikoislehtidivisioonan kustantajaksi ja kustannusjohtajaksi, vastuullaan Sanoma Media Finlandin edeltäjä Helsinki Media. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2002.
Eläkkeelle jäätyään Sauri on toiminut Ruotsissa Förlags AB Albinsson & Sjöbergin neuvonantajana sekä Sydöstra Sveriges Dagbladet AB:n ja Blekinge Media AB:n hallituksen jäsenenä 2004–2009. Suomessa hän on ollut Albinsson & Sjöbergin omistaman kustantamon Alfamer Oy:n hallituksen puheenjohtajana 2006–2010 sekä Metsäkustannus Oy:n hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana 2002–2010.
Eero Sauri toimi Julkisen sanan neuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1972–1974 ja oli mukana perustamassa Aikakauslehtien Päätoimittajat ry:tä. Hän oli yhdistyksen puheenjohtaja 1984–1988 ja on nyt sen kunniajäsen. Graafisen Teollisuuden Työnantajaliiton (GTT) luottamustehtävissä hän edisti toimittajien koulutusta. Sauri on toiminut myös aikakauslehtien kansainvälisen järjestön FIPP:n hallituksessa ja editorial committeen puheenjohtajana 1985–1991.
Yksityiselämä
Eero Sauri on ollut vuodesta 1964 naimisissa laulaja Vieno Kekkosen kanssa. Heillä on kakkoskoti Tornionlaaksossa, Ruotsin Pajalassa.
Egil Hovland
Egil Hovland (18. lokakuuta 1924 – 5. helmikuuta 2013 ) oli norjalainen säveltäjä.
Juho Poutiainen
Poutiaisen vanhemmat olivat Aatami Juhonpoika Poutiainen ja Anna Sakarintytär Moisander ja puolisot Helena Tuomaantytär Laihanen ja Maria Antintytär Rahkonen. Maanviljelijä, valtiopäivämies Tuomas Poutiainen oli Juho Poutiaisen poika ensimmäisestä avioliitosta. Kunnallismies Juho Poutiainen oli talonpoikaissäädyssä Äyräpään tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867.
Egil Hovland
Elämänvaiheet ja työ
Hovland syntyi Rådessa. Hän sai koulutusta useilta maineikkailta musiikkivaikuttajilta: opettajia olivat Arild Sandvold, Bjarne Brustad, Vagn Holmboe, Aaron Copland ja Luigi Dallapiccola. Hän työskenteli urkurina ja kuoronjohtajana Fredrikstadissa vuodesta 1949. Norjan tuotteliaimpiin nykysäveltäjiin kuuluva Hovland valittiin vuonna 1983 Pyhän Olavin ritarikunnan jäseneksi. Hovlandin sävellysten joukkoon kuuluu muun muassa kaksi sinfoniaa ja useita muita orkesteriteoksia sekä kuoro- ja urkumusiikkia.
Hovland tunnetaan erityisesti virsisäveltäjänä. Hän teki paljon yhteistyötä ruotsalaisen virsirunoilijan Britt G. Hallqvistin kanssa. Norjan kirkon virsikirjassa on 67 Hovlandin säveltämää virttä, ja yhdessätoista niistä on Hallqvistin teksti. Ruotsin kirkon ruotsin- ja suomenkielisissä virsikirjoissa on 18 Hovlandin säveltämää virttä, ja seitsemässä niistä on Hallqvistin teksti. Suomen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa on seitsemän Hovlandin sävellystä, ja niistä neljässä Hallqvistin teksti. Sen lisävihkossa "Sång i Guds värld" (2016) on neljä Hovlandin sävellystä, joista kolmessa Hallqvistin teksti.
Ruotsin kirkon virsikirja
Virret
Kertosäkeiset psalmivirret:
=== Cantemus ===
Hengellinen laulukirja
=== Seurakunta laulaa ===
Suomen molekyylilääketieteen instituutti
Suomen molekyylilääketieteen instituutti (FIMM) on kansainvälinen tutkimuslaitos, jonka toiminta keskittyy sairauksien molekyylitason mekanismien selvittämiseen genetiikan ja lääketieteellisen systeemibiologian menetelmin. Tutkimustyössä yhdistyvät korkeatasoinen tutkimus ja teknologia sekä ainutlaatuiset potilas- ja biopankkiaineistot. Tavoitteena on tutkimustiedon siirtäminen terveydenhuollon käyttöön mm. henkilökohtaista lääketiedettä edistämällä.
FIMM perustettiin vuonna 2007 Helsingin yliopiston, HUSin, Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen ja VTT:n yhteisenä tutkimuslaitoksena. Vuoden 2017 alusta FIMM liittyi itsenäisenä operatiivisena yksikkönä Helsingin yliopiston uuteen Helsinki Institute of Life Science (HiLIFE) -yksikköön. FIMM sijaitsee Biomedicum Helsingissä.
FIMMin johtajina ovat toimineet professori Eero Saksela (2007), professori Olli Kallioniemi (2007–2015) ja akatemiaprofessori Jaakko Kaprio (2016–2018). Keväällä 2018 johtajana aloitti Harvardin yliopistosta Suomeen rekrytoitu Mark Daly. Instituutin johtajana vuoteen 2015 toiminut professori Kallioniemi siirtyi Karoliinisen instituutin molekyylilääketieteen professoriksi ja ruotsalaisen SciLifeLab-tutkimusyhteisön johtajaksi.
Imatra (täsmennyssivu)
Imatra voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Anna Bilińska
Elämänvaiheita
Anna Bilińska syntyi nykyisen Ukrainan alueella asuneeseen lääkäriperheeseen. Hänen musikaalinen ja kuvataiteellinen lahjakkuutensa havaittiin jo varhain. Ensimmäiset piirustustuntinsa hän sai vuosina 1869- 1871. Perhe muutti Varsovaan vuonna 1875, missä hän alkoi opiskella musiikkia. Kahden vuoden kulutuua hän opiskeli taidemaalariksi yksityisessä taidekoulussa. Hänen ensimmäiset työnsä olivat näytteillä vuonna 1876 ja saivat myönteisen vastaanoton.
Taidekoulussa Bilińska ystävystyi Klementyna Krassowskan kanssa. Ystävyyssuhteesta tuli merkittävä, sillä vuonna 1882 Krassowskan äiti pyysi Bilińskan mukaan Müncheniin, Salzburgiin , Wieniin ja Pohjois- Italiaan suuntautuneelle matkalle. Matkalla Bilińska pääsi näkemään sekä vanhojen mestareiden töitä että oppimaan uusimpia taidesuuntauksia. Matkalla hän tapasi myös elämänsä suurimman rakkauden, taidemaalari Wojciech Grabowskin. Pariskunta eli suurimman osan ajasta erossa toisistaan, mutta suyhdetta hoidettiin tiiviillä kirjeenvaihdolla. Matkalla merkittäväksi etapiksi muodostui München, missä oleskeli puolalaisia taiteilijoita ja joiden ateljeisiin pääsi vierailemaan.
Marraskuussa vuonna 1882 Bilińska matkusti Pariisiin. Hän kirjottautui naisille taideopetusta tarjoavaan Académie Julianiin ja pääsi Tony Robert-Fleuryn oppilaaksi. Hän asui erittäin pienessä huoneessa, arviolta noin viiden neliömetrin kokoisessa, joka toimi myös hänen ateljeenaan. Hän ansaitsi elantonsa antamalla piirustus- ja musiikkitunteja ja sai jonkun työnkin myytyä.
Kahta vuotta myöhemmin, vuonna 1884, Bilińskan elämässä oli tragedioita. Ensiksi hänen isänsä kuoli, minkä takia hän jäi lähes täysin vaille tuloja. Sen jälkeen kuoli rakastettu Grabowski ja paras ystävä Krassowska. Bilińska vajosi syvään depressioon. Hänen avukseen tuli toinen puolalainen taiteilija, Maria Gażycz, jonka luona hän vietti aikaa Normandiassa.
Bilińska solmi vuonna 1892 avioliiton puolalaisen lääkärin Antoni Bohdanowiczin kanssa. He päättivät muuttaa takaisin Varsovaan, missä Bilińska avasi yksityisen naisille tarkoitetun taidekoulun. Sen opetus noudatti pariisilaisia esikuvia. Pian tämän jälkeen hän alkoi kärsiä sydänsairaudesta joka aiheutti seuraavana vuonna hänen menehtymisensä.
Bilińskan taiteellinen tuotanto ei muodostunut kovinkaan suureksi. Suurin osa töistä on Puolan ulkopuolella yksityiskokoelmissa.
Anthony Edwards (soutaja)
Anthony Edwards (s. 22. joulukuuta 1972 Ballarat, Victoria, Australia) on australialainen soutaja, joka saavutti urallaan kevyissä luokissa kolme olympiamitalia sekä viisi MM-mitalia, joista yksi oli kultaa.
Aiguebeletten MM-kilpailuissa 1997 Edwards sijoittui kevyessä pariairokaksikossa Gary Lynaghin kanssa viidenneksi. Tämän jälkeen Edwards siirtyi kevyeen perämiehettömään neloseen, jossa hän saavutti pronssia Kölnin MM-kilpailuissa 1998, hopeaa St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999 sekä hopeaa Sydneyn olympialaisissa 2000.
Edwards kilpaili kevyessä yksikössä Sevillan MM-kilpailuissa 2002 ja sijoittui viidenneksi. Milanon MM-kilpailuissa 2003 hän jäi kevyessä pariairokaksikossa kymmenenneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 hän kilpaili jälleen kevyessä perämiehettömässä nelosessa ja saavutti uransa kolmantena olympiamitalina hopeaa.
Edwards jatkoi uraansa kevyessä perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui seitsemänneksi Münchenin MM-kilpailuissa 2007 sekä yhdeksänneksi Pekingin olympialaisissa 2008. Hän saavutti Hamiltonin MM-kilpailuissa 2010 hopeaa sekä Bledin MM-kilpailuissa 2011 vihdoin maailmanmestaruuden yhdessä Todd Skipworthin, Benjamin Curetonin ja Samuel Beltzin kanssa. Viidensissä olympialaisissaan Lontoossa 2012 Edwards sijoittui kevyessä perämiehettömässä nelosessa neljänneksi.
Mirja Vehkaperä
Mirja Tellervo Vehkaperä (s. 6. huhtikuuta 1976 Haukipudas) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2007 vaaleissa Oulun vaalipiiristä. Vehkaperä siirtyi Euroopan parlamenttiin kesäkuussa 2018.
Vuonna 1996 Vehkaperä valittiin Haukiputaan kunnanvaltuustoon, jossa hän toimi vuoteen 2012, jolloin kunta liittyi Ouluun. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon. Vehkaperä on ollut 1.3.2020 alkaen Oulun kaupunginhallituksen puheenjohtaja. Hänen muihin luottamustehtäviinsä kuuluu muiden muassa Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston jäsenyys. Vehkaperä oli ehdolla vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa saaden 16 135 ääntä muttei tullut valituksi.
Vehkaperä on jäsen eduskunnan liikenne- ja viestintävaliokunnassa ja ympäristövaliokunnassa. Lisäksi hän on Yleisradion hallintoneuvoston jäsen ja arktisen alueen parlamentaarikkokonferenssin Suomen valtuuskunnan toinen varapuheenjohtaja.
Koulutukseltaan Vehkaperä on kasvatustieteiden maisteri ja ammatiltaan luokanopettaja.
Mirja Vehkaperän tilalle eduskuntaan nousi Oulun vaalipiiristä Ylivieskan kirkkoherraksi valittu Eija Nivala.
Radiation
Radiation on Marillionin vuonna 1998 julkaistu studioalbumi, jonka yhtye tuotti itse. Se poikkeaa äänimaailmaltaan aiemmista, ja tämä on jakanut fanien mielipiteitä. Rahapulan vuoksi yhtye ei voinut tukea Radiationia yhtä laajalla kiertueella kuin muita albumeitaan. Radiationilta julkaistiin vain yksi single, "These Chains". Sen B-puolena oli Radiohead-cover "Fake Plastic Trees".
Kansikuvan sanoissa "Radiation" ja "Marillion" voi havaita luvun 10, koska kyseessä on yhtyeen 10. albumi.
Hannakaisa Heikkinen
Koulutus
Heikkinen valmistui gerontologiseksi sairaanhoitajaksi vuonna 1999 Jyväskylän ammattikorkeakoulusta ja terveystieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2006. Hän on työskennellyt osastonhoitajana.
Poliittinen ura
Vuosina 1998–2000 Heikkinen oli Keskustanuorten Jyväskylän osaston puheenjohtaja ja vuosina 1999–2000 Keskustanuorten hallituksen jäsen.
Heikkinen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa sekä uudelleen eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa Savo-Karjalan vaalipiiristä 10 714 äänellä, ja hänestä tuli Sosiaali- ja terveysvaliokunnan varapuheenjohtaja.
Bézout’n lause
Bézout’n lause on algebrallisen geometrian lause, joka koskee kahden algebrallisen käyrän yhteisten pisteiden määrää. Lauseen mukaan kaksi projektiivista algebrallista tasokäyrää, joiden asteet ovat m ja n, leikkaavat mn pisteessä kertaluku huomioon ottaen. Tässä täytyy olettaa, että käyrät sijaitsevat algebrallisesti suljetussa kunnassa ja että X:llä ja Y:llä ei ole yhteistä komponenttia. Erityisesti äärettömässä kunnassa leikkauspisteiden maksimaalinen äärellinen leikkauspisteiden lukumäärä on mn.
Hannakaisa Heikkinen
Sosiaali- ja terveysvaliokunnan äänestys helmikuussa 2019
27. helmikuuta 2019 sote-valiokunnan puheenjohtaja Krista Kiuru (SDP) joutui jättämään kokouksen 12 minuutiksi eduskunnan puhemiesneuvoston neuvottelun ajaksi – neuvottelu koski sitä, miltä eduskunnan mahdollinen käsittelyaikataulu suhteessa sosiaali- ja terveysvaliokunnan työkuormaan näyttäisi. Varapuheenjohtaja Heikkinen äänestytti valiokunnassa sillä aikaa päätöksen, ettei enempää asiantuntija-arvioita tarvita hallituksen esityksestä maakunta- ja soteuudistuksen osalta. Opposition edustajat, mm. Satu Taavitsainen, Outi Alanko-Kahiluoto ja Anna-Maja Henriksson tuomitsivat hallituspuolueiden menettelyn, koska muun muassa valiokunnan jäsenten pyydettyjä puheenvuoroja oli käyttämättä.
Seuraavana päivänä puhemiesneuvoston kokouksessa 28. helmikuuta 2019 eduskunnan puhemies Paula Risikko totesi, ettei tapahtunut, jossa varapuheenjohtaja Heikkinen vei kiistanalaisen asian äänestykseen, ollut menettelytavaltaan valiokunnissa noudatettavien periaatteiden mukainen. Eduskunnan varapuhemies Tuula Haatainen ilmoitti myös, että valiokunnan on järjestettävä Heikkisen vastustamat asiantuntijakuulemiset joko kirjallisten tai suullisten kuulemisten kautta esityksen perustuslainmukaisuuden varmistamiseksi.
Professorit Mikael Hidén ja Juha Lavapuro arvelevat, että Heikkinen on loukannut kansanedustajan perustuslaillista puheoikeutta.
Sosiaali- ja terveyslautakunnan oli muutenkin pyörrettävä Heikkisen junailema äänestyspäätöksensä, koska perustuslakivaliokunnan johtohahmot Annika Lapintie ja Tapani Tölli kävivät 4. maaliskuuta 2019 lautakunnalle ilmoittamassa, että asiantuntijoita on joka tapauksessa kuunneltava lisää lakien perustuslainmukaisuuden varmistamiseksi.
Yksityiselämä
Maalaisliiton pitkäaikaisin puheenjohtaja (1919–1940), kansanedustaja ja seitsemän hallituksen ministeri P. V. Heikkinen on Heikkisen isoisän isä.
Aapo Lehtovirta
Aapo Armas Lehtovirta (27. joulukuuta 1913 – 27. huhtikuuta 1986 Helsinki ) oli suomalainen juristi. Hän oli apulaisoikeusasiamies 1972–1979.
Luc Alphand
Alphand teki debyyttinsä alppihiihdon maailmancupissa vuonna 1984. Hän voitti maailmancupin vuonna 1997 ja samana vuonna hän lopetti uransa ja aloitti kilpa-autoilun. Ensin hän ajoi Nissan Micra Stars Cup -luokassa kauden 1997–1998, sitten European Le Mans Series -luokassa 2001, FIA GT Championship- ja Lamborghini Supertrophy -luokissa 2002. Dakar-ralliin hän osallistui vuosina 1998–2009. Hän oli Dakar-rallissa toinen vuonna 2005 tallitoverinsa Stéphane Peterhanselin jälkeen ja hän voitti vuonna 2006. Autourheilu-uransa hän lopetti vuonna 2010.
Alppihiihdon maailmancupin osakilpailuvoitot
Lähde:
Vantaan käräjäoikeus
thumb|270px|Vantaan käräjäoikeus kokoontui oikeustalolla Vantaan Tikkurilassa. Vantaan käräjäoikeus oli ennen käräjäoikeuksien verkostouudistusta yksi Helsingin hovioikeuspiirin kuudesta käräjäoikeudesta. Vantaan käräjäoikeuden toiminta päättyi 31. joulukuuta 2018. Aiemmat Hyvinkään, Itä-Uudenmaan, Tuusulan ja Vantaan käräjäoikeudet yhdistyivät 1. tammikuuta 2019 uudeksi Itä-Uudenmaan käräjäoikeudeksi.
Vantaan käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuului Vantaan kaupunki. Ulosottoasioissa tuomiopiiri oli tätä laajempi ja se käsitti Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Nurmijärven, Tuusulan ja Vantaan. Maaoikeusasioita Vantaan käräjäoikeus hoiti vielä tätä laajemmalta alueelta.
Le Mans (elokuva)
Le Mans on yhdysvaltalaisen ohjaajan Lee H. Katzinin ohjaama elokuva vuodelta 1971. Sen pääosaa esittää näyttelijä Steve McQueen. Elokuva kuvaa Ranskassa ajettavaa Le Mansin 24 tunnin ajoa vuonna 1970.
Elokuva on varsin vähäeleinen, eikä siinä itse asiassa ensimmäisen 38 minuutin aikana esitetä yhtään repliikkiä. Eräiden lähteiden mukaan Steve McQueen lausuu koko elokuvan aikana ainoastaan 42 repliikkiä.
Pääosa elokuvan materiaalista on kuvattu vuoden 1970 Le Mansin ajojen aikana. Alun perin Steve McQueenin tarkoituksena oli ajaa kilpailu Porsche 917 -autolla yhdessä Jackie Stewartin kanssa, mutta elokuvan tuottajayhtiö kielsi sen liian vaarallisena.
Elokuvan tuottajayhtiö Solar Productions oli ilmoittanut kisaan Porsche 908/2 -kilpa-auton numero 29, johon oli sijoitettu kamerakalustoa. Steve McQueen oli kyseisenä vuonna voittanut samalla autolla Sebringin 12 tunnin ajon Yhdysvalloissa. Autoa Le Mansissa ajoivat Herbert Linge ja Jonathan Williams. Auto tuli maaliin kilpailussa yhdeksäntenä, mutta filmikelojen vaihtojen vuoksi auto teki useita ylimääräisiä varikkopysähdyksen, eikä autokunta saanut täyteen niin sanottua minimimatkaa ja kilpailusuoritus hylättiin.
pienoiskuva|Aito Porsche 917.
Kilpailun aikana kuvattua materiaalia täydennettiin myöhemmin kuvatulla aineistolla, jossa käytettiin alkuperäisiin väreihin maalattuja Porsche 917 ja Ferrari 512 -kilpa-autoja. Onnettomuuskohtauksissa käytettiin kustannusten säästämiseksi kuitenkin Lola T7 -kilpa-autoja, joihin tehtiin lasikuituiset Porschen ja Ferrarin korijäljitelmät. Ferrari-jäljitelmä oli kauko-ohjattu.
Elokuvan kuvauksissa kilpa-ajaja David Piper katkaisi jalkansa onnettomuuskohtausta kuvattaessa.
Elokuva ei ollut aikanaan kovinkaan suuri kassamenestys, mutta se on sittemmin kohonnut yhdeksi kilpa-autoiluelokuvien klassikoista.
Jyrki Yrttiaho
Jyrki Valto Yrttiaho (4. toukokuuta 1952 Pelkosenniemi – 17. helmikuuta 2021 Raisio ) oli suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana (2007–2015) ja Raision kaupunginvaltuutettuna. Hänet erotettiin vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä kesäkuussa 2011 yhdessä Markus Mustajärven kanssa, sillä he vastustivat puolueen osallistumista Kataisen hallitukseen ja äänestivät hallitukselle epäluottamusta. He perustivat syyskuussa vasenryhmä-nimisen oman eduskuntaryhmän. Ennen eduskuntauraansa Yrttiaho työskenteli vuodesta 1982 Metalliliiton suurimman osaston Metalli 49:n toimitsijana.
Poliittinen ura
Yrttiaho toimi Raision kaupunginvaltuustossa vuodesta 2005. Hänet valittiin eduskuntaan Varsinais-Suomen vaalipiiristä vaaleissa 2007 4492 äänellä ja neljä vuotta myöhemmin 4634 äänellä. Kansanedustajana Yrttiaho toimi eduskunnan työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan, tulevaisuusvaliokunnan, suuren valiokunnan, puolustusvaliokunnan ja Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukunnan jäsenenä.
Yrttiaho opiskeli Turun yliopistossa oikeus- ja yhteiskuntatieteitä. Ennen toimitsijan uraansa hän työskenteli muun muassa metsä-, rakennus- ja tehdastöissä. Lisäksi hän työskenteli työväenlehtien ja radion toimittajana. Hän oli myös ollut perustamassa yhteisöradio Radio Robin Hoodia ja toimi sen päätoimittajana sekä Turun Lähiradioyhdistyksen puheenjohtajana. Joulukuussa 2007 hänet valittiin tuolloin perustetun Suomen yhteisöradioliiton puheenjohtajaksi.
Vasemmistoliiton puoluehallitus vaati kesäkuussa 2013 Yrttiahon erottamista koko puolueesta, sillä samaan aikaan vasemmistoliiton edustajakokouksen kanssa Yrttiaho oli pitänyt SKP:n edustajakokouksessa Vasemmistoliiton hallituspolitiikkaa arvostelleen tervehdyspuheen. Vasemmistoliiton puoluehallitus oli erottamisasiassa erimielinen. Puheenjohtaja Paavo Arhinmäki vaati Yrttiahon raisiolaista puolueosastoa päättämään erottamisesta. Osasto kieltäytyi yksimielisesti. Myös osastoa uhattiin erottamisella. Lopulta puoluehallitus luopui erottamisvaatimuksestaan. Yrttiaho ilmoitti sittemmin, ettei hän asetu ehdolle seuraavissa eduskuntavaaleissa. Yrttiaho toimi Vasemmistoliitossa Raision kuntapolitiikassa ja oli Turun työn ja tutkimuksen vasemmistoyhdistyksen puheenjohtaja.
Yksityiselämä
Yrttiahon poika on eduskuntavaaleissa 2019 kansanedustajaksi valittu Johannes Yrttiaho.
Igor Cavalera
Igor Graziano Cavalera (s. 4. syyskuuta 1970 Belo Horizonte, Brasilia ) on brasilialaisen thrash-/death metal-yhtye Sepulturan entinen rumpali ja perustajajäsen. Hän on myös yhtyeen entisen laulaja/rytmikitaristi Max Cavaleran pikkuveli.
Cavaleralla on kolme lasta.
Dido ja Aeneas
thumb|Henry Purcell. Dido ja Aeneas (, Z. 626) on Henry Purcellin ainoaksi jäänyt ooppera , jonka libreton on kirjoittanut Nahum Tate. Kolminäytöksisen oopperan ensi-ilta oli keväällä 1689. Teos perustuu Vergiliuksen Aeneisin neljännen kirjan tarinaan Karthagon kuningattaresta Didosta. Dido ja Aeneasta pidetään merkittävimpänä englantilaisena barokkioopperana. Teoksesta ei ole säilynyt Purcellin omakätistä partituuria, ja mahdollisesti ainoa 1600-luvulta säilynyt lähde on alkuperäisesityksen libretto.
M/S Viking 1
M/S Viking 1 oli kolmas Viking Linen vuonna 1970 liikenteeseen ottama suurlautta, joka jatkoi S/S Vikingin perinteitä Suomen ja Ruotsin välisessä autolauttamatkailussa. Se oli valmistusjärjestyksessään toinen ns. "Papenburgin sisaruksiin" kuuluva roro-alus.
Viking 1 tilattiin Viking Linen silloiselle toiselle suomalaisvarustamolle eli ahvenanmaalaiselle Rederi AB Sallylle. Tämän M/S Apollon sisaraluksen kastoi rouva Birgitta Johansson ja alus liukui veteen tavallisesta käytännöstä poiketen sivuttain. Valmistuttuaan alus asetettiin ensin Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitille. Myöhemmin se liikennöi Turku–Maarianhamina–Tukholma- ja Helsinki–Tukholma-reittejä vuoteen 1982 asti.
Alus
Valmistuessaan Viking 1 edusti sisaralustensa tavoin uutta laivanrakennustyyliä, jossa jokaiselle kannelle oli annettu oma erityistehtävänsä. Aluksen kahdessa tasossa olevan autokannen yläpuolella oli hyttikansi ja sen yläpuolella ravintolakansi, jossa oli ruokasali 145 hengelle, kahvila 226 hengelle ja leposalonkeja. Ylimpänä oli vilkkain baari- ja tanssisalonkikansi. Tavanomaisten myyntipisteiden lisäksi aluksessa oli itsepalvelumyymälä (supermarket), jossa matkustajat saivat rauhassa valita ostoksiaan. Tanssisalongista voi erottaa omaksi tilakseen 70 hengen konferenssihuoneen merellä pidettäviä kokouksia ja neuvotteluja varten. Lisäksi aluksessa oli 39 ja 15 hengen kokoustilat sekä sauna, lapsille leikkihuone ja pienemmille lapsille oma hoitotila.
Viking 1:n sisustuksesta vastasi Apollon ja Marellan tavoin sisustusarkkitehti Robert Tillberg. Alus pystyi kuljettamaan 1200 matkustajaa, joista 230:lle oli hyttipaikka aluksen sadassa hytissä. Viking 1:n kansilla oli matkustajien käytössä ilmaiseksi runsaasti uudentyyppisiä lepotuoleja, joista jokaisessa oli oma tarjoilupöytä. Aurinkokansilla oli lisäksi runsaasti aurinkotuoleja. Kuorma-autonkuljettajien käyttöön oli varattu oma hyttiosasto pesutiloineen ja saunoineen.
Autokansille mahtui 260 henkilöautoa tai 26 yhdistelmäajoneuvoa ja muutama henkilöauto. Autokansien yhteispinta-ala oli 2 500 m2 ja korkeus 4,3–4,4 m. Aluksen peräportin leveys oli 8 m ja korkeus 4,4 m, keulaportin leveys oli 4 m ja korkeus 4,4 m.
Aluksessa oli Apollon tavoin suuri keulapaksunnos parantamassa kulkuominaisuuksia. Tämä 75 m3 ja 35 tonnin painoinen bulbi mursi kiintojäätä altapäin kääntäen jäälaatan sivulle kostea puoli ylöspäin, jolloin vesihuuhtelu vähensi aluksen rungon ja jäälaatan välistä kitkaa. Keulapaksunnos nopeutti aluksen kulkua 0,5–0,75 solmua (0,9–1,4 km/h) sekä lisäsi aluksen kantavuutta.
Koneisto
Aluksessa oli kaksi Kölnissä valmistettua Klockner-Humboldt-Deutz SBV 12 M 350 -dieselmoottoria. Nämä 12-sylinteriset V-moottorit kehittivät yhteensä 5 884 kW (8 000 hv) tehon niiden sylinterien halkaisijan ollessa 400 mm ja iskun pituuden 500 mm. Moottorien, samoin kuin kahden KaMeWa-merkkisen säätölapapotkurinkin kierrosnopeus oli 350 kierrosta minuutissa. Keulassa oli yksi 474 kW (645 hv) Jartram-merkkinen ohjauspotkuri. Kolmen yhteisteholtaan 1 765 (3 x 800 hv) Deutz-apukoneen generaattorit tuottivat 380 V 50 Hz vaihtovirtaa.
Viking 1
Rederiaktiebolaget Sallyn omistaman aluksen kotisatama oli Maarianhamina ja tunnuskirjaimet OGXO. Se liikennöi Suomen lipun alla.
Viking 1 oli tulossa Naantalista Kapellskärin lauttasatamaan aamulla 21. marraskuuta 1971, kun ankara lumimyräkkä ja myrskytuuli painoi aluksen lujasti karille. Päällystö kuulutti jo lähestyessään satamaa, että laivan on vaikea päästä laituriin. Aluksella olleet 851 matkustajaa odottelivat kahvilassa, että veneet ehtisivät kuljettaa heidät maihin. Viking 1, jossa oli myös 10 yhdistelmäajoneuvoa ja 77 henkilöautoa, ei saanut karilleajossa vuotoja. Hinaaja avusti aluksen irti karilta ja alus siirtyi telakalle Tukholmaan tutkituttamaan vaurioitaan. Vuotojen ja koneiston siirtymisen vuoksi alus joutui olemaan poissa vilkkaasta joulunalusliikenteestä pari viikkoa.
Elokuun 15. päivänä vuonna 1975 Viking 1 ajoi Nauvon pohjoispuolella päin Järvisaarta. Väylä tekee paikalla lähes 90 asteen käännöksen, mutta alus jatkoi kulkuaan suoraan nousten saaren rantakalliolle. Potkurit ehdittiin kuitenkin kääntää ennen saarta jarrutusasentoon, joten vauhti hidastui ja vauriot jäivät vähäisiksi. Satamahinaaja Naantali ehti pian paikalle ja sai aluksen irti savisesta pohjasta yhdellä nykäyksellä. Alus pääsi omin avuin jatkamaan matkaansa Kapellskäriin, joten 407 matkustajan matka viivästyi vain 7 tuntia.
Viking 1:n rakentajatelakka rakensi alukseen lisää hyttejä 1974–1975. Uudistettuun alukseen mahtui 404 hyttimatkustajaa ja 796 kansimatkustajaa.
Wasa Express
Aluksen nimeksi tuli 9. kesäkuuta 1983 Wasa Express omistajan, kotisataman, lipun ja tunnuskirjainten pysyessä entisinä. Wasa Expressin liikennöinnistä huolehti Vaasanlaivat-varustamo, joka syyskuusta 1982 lähtien oli ollut Sallyn omistuksessa. Aluksen ilmoitettiin kuljettavan 306 hyttimatkustajaa ja 894 kansimatkustajaa.
Viking 1
Aluksen nimeksi tuli uudelleen Viking 1 10. huhtikuuta 1984. Se sijoitettiin väliaikaisesti Sally UK:n liikenteeseen Englannin Kanaaliin.
Mecca 1
Vuonna 1985 alus sai nimekseen Mecca 1, kun sen omistajaksi tuli Brave Commander. Tunnuskirjaimet 3EVX3 saanut alus liikennöi Panaman lipun alla kotisatamanaan Panaman kaupunki.
Al Hussein II
Vuonna 1986 nimeksi vaihtui Al Hussein II omistajan, lipun, tunnuksen ja kotisataman pysyessä entisinä.
Al-Quamar Al-Saudi Al-Misri I
Alus sai nimen Al-Quamar Al-Saudi Al-Misri I vuonna 1991.
Mecca I
Al-Quamar Al-Saudi II
Fagr
Sarah Clarke
Sarah Clarke (oik. Sarah Berkeley, s. 16. helmikuuta 1972 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Nina Myersina Emmy-palkinnon voittaneessa televisiosarjassa 24 sekä pääroolistaan Erin McGuirena televisiosarjassa Trust Me.
Varhaisvaiheet
Clarke syntyi St. Louisissa, Missourissa. Hänen äitinsä Carolyn on kotiäiti ja isänsä Ernest Clarke on suunnittelija. Clarke opiskeli Indianan yliopistossa taidetta ja italiaa. Opiskellessaan Clarkesta tuli Kappa Alpha Theta -sisarkunnan jäsen.
Clarke kiinnostui näyttelemisestä opiskellessaan ensimmäistä vuottaan Bolognassa, Italiassa. Clarke alkoi opiskella arkkitehtuurista valokuvausta palattuaan Yhdysvaltoihin. Hän alkoi ottaa vapaita näytelmätunteja ja opiskeli vielä monissa kouluissa.
Ura
Vuonna 2001 Clarke kävi koe-esiintymässä CTU-agentti Nina Myersin rooliin televisiosarjassa 24. Hän sai kyseisen roolin vain päivää ennen kuvauksien alkamista. Sarjan puvustosta löytyvät vaatteet olivat hänelle liian pieniä joten hänen piti käyttää omia vaatteitaan koko tuotantokauden ajan. Hän esiintyi yhteensä kolmessakymmenessäkuudessa 24:n jaksossa. Clarke voitti roolistaan Golden Satellite Awardin. Clarke toimi Nina Myersin äänenä sarjaan perustuvassa pelissä 24: The Game.
Clarke toimi vierailevana tähtenä yhdessä House-sarjan jaksossa sekä yhdessä Life-sarjan jaksossa Mary Ann Farmerina. Vuonna 2008 Clarke esitti Renée Dwyeriä elokuvassa Twilight – Houkutus, joka perustuu Stephenie Meyerin Houkutus-kirjasarjan ensimmäiseen osaan. Vuonna 2009 Clarke sai pääroolin sarjasta Trust Me yhdessä Eric McCormackin ja Thomas Cavanaghin kanssa. Clarke jatkoi rooliaan Renéenä elokuvissa Twilight – Epäilys (2010) ja Twilight – Aamunkoi, osa 1 (2011).
Yksityiselämä
Sarah meni 7. syyskuuta 2002 naimisiin Xander Berkeleyn kanssa ja muutti samalla sukunimensä Berkeleyksi. Pari sai ensimmäisen lapsensa syyskuussa 2006.
Sarah Wynter
Sarah Wynter (s. 15. helmikuuta 1973 Newcastle, Australia) on australialainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuiksi rooleistaan televisiossa, kuten Kate Warner sarjassa 24.
Sarah Wynter syntyi Newcastlessa, Uudessa Etelä-Walesissa, Australiassa. Hän on televisiorooliensa lisäksi esiintynyt myös elokuvissa, kuten 6. päivä (2000).
Wynter meni 20. elokuuta 2005 naimisiin Details-lehden päätoimittaja Dan Peresin kanssa Sydneyssä.
Savonlinna (täsmennyssivu)
Savonlinna voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Ritta Jacobsson
Ritta Jacobsson (oik. Riitta Helena Nurmi, s. 1950) on suomalainen, vuodesta 1969 Ruotsissa asunut nuortenkirjailija. Hän syntyi Tampereella ja aloitti uransa 1990-luvulla.
Nuortenromaanien lisäksi Jacobsson on julkaissut rikoskirjallisuutta ja voittanut vuonna 2006 ja vuonna 2013 ruotsalaisen Vainukoira-palkinnon.
Hänen teostensa alkuperäiskieli on ruotsi, ja hän pitää omia suomen kielen taitojaan siinä määrin ruostuneina, että kielen vaihtaminen suomeen tuskin enää luonnistuisi.
Nina-kirjojensa lisäksi Jacobsson on kirjoittanut Jonzon, Jonsson -nimistä sarjaa nuorelle lukijakunnalle.
Durham Woodsin kaasuräjähdys
Durham Woodsin kaasuräjähdys tapahtui Edisonissa New Jerseyssä 23. maaliskuuta 1994 n. klo 23.50 paikallista aikaa, kun noin 90 senttimetriä läpimitaltaan ollut maakaasuputki murtui ja räjähti maan alla lähellä Durham Woodsin asuntoaluetta kerrostalokompleksin vieressä. Räjähdyksestä seurannut tulipalo tuhosi tai vahingoitti vakavasti 14:ää lähellä ollutta kerrostaloa. Onnettomuudessa kuoli yksi ihminen mutta hänkin sydänkohtaukseen, koska hän ei pystynyt "kaiken kaaoksen keskellä" kutsumaan apua.