cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Delhi
Suurmogulit rakensivat kaupungin osan (nykyisin vanhakaupunki), joka toimi heidän valtakuntansa pääkaupunkina pitkään. Brittiläisen Intian aikana rakennettiin New Delhi kaupungin hallinnolliseksi osaksi. New Delhi julistettiin Intian pääkaupungiksi, kun maa itsenäistyi brittien hallinnasta vuonna 1947. New Delhi on Intian hallinnon ja politiikan keskus. Siellä sijaitsee tärkeitä liittovaltion hallinnon elimiä kuten Intian parlamentti.
Delhi on kasvanut kosmopoliittiseksi kaupungiksi, sillä sinne on muuttanut väestöä kaikkialta Intiasta. Kuten monet muut maailman suurkaupungit, Delhi kärsii kaupungistumisen mukanaan tuomista ongelmista kuten saasteista, liikenneruuhkista ja luonnonvarojen puutteesta. Delhin ja ympäröivien alueiden nopea kehitys ja kaupungistuminen yhdessä kaupungin väestön korkean keskitulon kanssa ovat suuressa määrin hävittäneet ne sosiaaliset ja kulttuuriset piirteet, jotka olivat Delhille luonteenomaisia vielä muutamia vuosia Intian itsenäistymisen jälkeen. Nykyään Delhi on Intian keskeinen kulttuurinen ja poliittinen keskus.
Nimi
Nimen ”Delhi” etymologia on epävarma. Yleisimmän näkemyksen mukaan se on eponyymi muinaisina aikoina aluetta hallinneen kuningas Dhillun nimestä. Jotkut historioitsijat uskovat, että nimi on peräisin sanasta Dilli, joka on korruptio sanoista dehleez tai dehali — ”kynnys” hindustaniksi — ja joka symboloi kaupungin asemaa porttina Induksen-Gangesin tasangolle. Toisen teorian mukaan kaupungin alkuperäinen nimi oli ”Dhillika”. Hindin/prakritin sanaa dhili (”väljä”) käytettiin myös alueesta, ja se olisi voinut vähitellen muuntua paikalliseksi nimeksi ”Dilli”.
Historia
thumb|72,5 metrin korkuinen [[Qutub Minar on maailman korkein vapaasti seisova minareetti. ]] thumb|Vuonna 1560 rakennettu [[Humayunin hauta on hieno esimerkki suurmogulien arkkitehtuurista.]] thumb|[[India Gate muistaa ensimmäisessa maailmansodassa kaatuneita intialaisia sotilaita.]]
Delhissä ja sen ympäristössä oli arkeologisten jäänteiden perusteella ihmisasutusta luultavasti jo toisella vuosituhannella eaa. ja aikaisemmin. Kaupungin uskotaan olleen Pandavojen legendaarisen pääkaupungin Indraprasthan paikka Mahabharata-eepoksessa. Delhi oli merkittävä paikka Maurya-valtakunnan ajalla (300-luvulta eaa.). Seitsemän suuren kaupungin jäänteet on löydetty Delhistä. Tomara-dynastia perusti Lal Kotin kaupungin vuonna 736. Ajmerin Chauhan-dynastian Rajput-kuninkaat valloittivat Lal Kotin vuonna 1180 ja nimesivät sen Qila Rai Pithoraksi. Afgaani Muhammad Ghori voitti Chauhan-kuningas Prithviraj III:n vuonna 1192. Vuonna 1206 Qutb-ud-din Aybak, orjadynastian ensimmäinen hallitsija, perusti Delhin sulttaanikunnan. Hän aloitti Qutub Minarin ja Intian ensimmäisen olemassa olevan moskeijan Quwwat-al-Islamin rakennuttamisen. Orjadynastian kaatumisen jälkeen sarja turkkilaisia ja keskiaasialaisia dynastioita – Khilji-dynastia, Tughluq-dynastia, Sayyid-dynastia ja Lodhi-dynastia – hallitsivat Delhiä keskiajan lopulla ja rakensivat useita linnoituksia ja kaupunkeja, jotka kuuluvat Delhin seitsemään kaupunkiin. Vuonna 1398 Timur Lenk valloitti Intian verukkeenaan Delhin muslimisulttaanien liika suvaitsevaisuus hindulaisia alamaisiaan kohtaan. Timur saapui Delhiin, hävitti kaupungin ja jätti sen raunioiksi. Delhi oli sufilaisuuden (islamin mystisen perinteen) huomattava keskus sultanaattien aikakaudella. Vuonna 1526 Babur voitti viimeisen Lodhi-sulttaanin Panipatin ensimmäisessä taistelussa ja perusti suurmogulien valtakunnan, joka hallitsi Delhistä, Agrasta ja Lahoresta.
Suurmogulien valtakunta hallitsi pohjoista Intiaa yli kolmen vuosisadan ajan, lukuun ottamatta viittä vuotta Sher Shah Surin hallituskaudella 1500-luvun puolivälissä. Mogulikuningas Akbar siirsi pääkaupungin kuitenkin Delhistä Agraan. Shah Jahan rakensi Delhin seitsemännen kaupungin, joka kantaa hänen nimeään (Shahjahanabad) ja joka tunnetaan yleisemmin Delhin vanhanakaupunkina. Se toimi jälleen suurmogulien valtakunnan pääkaupunkina vuodesta 1638 lähtien. Nadir Šah voitti suurmogulien armeijan valtavassa Karnalin taistelussa helmikuussa 1739. Sen jälkeen Nader otti Delhin haltuunsa ja ryösti kaupungin vieden mukanaan useita aarteita, kuten riikinkukkovaltaistuimen. Vuonna 1761 Delhiä hävitti Ahmed Shah Abdali Panipatin kolmannen taistelun jälkeen. Delhin taistelussa vuonna 1803 Englannin Itä-Intian kauppakomppanian joukot voittivat maratien valtakunnan.
Delhi tuli brittiläisten välittömään hallintoon sepoykapinan jälkeen vuonna 1857. Pian kapinan jälkeen Kalkutasta tehtiin brittiläisen Intian pääkaupunki ja Delhistä Punjabin provinssin osa. Vuonna 1911 Delhi julistettiin brittiläisen Intian pääkaupungiksi. Osia vanhasta kaupungista purettiin New Delhin luomiseksi. Brittiläinen arkkitehti Edwin Lutyens suunnitteli uuden monumentaalisen kaupunginosan hallintorakennuksia varten. New Delhi, joka tunnetaan myös Lutyensin Delhinä, julistettiin virallisesti Intian hallituskaupungiksi ja tasavallan pääkaupungiksi Intian itsenäistyttyä 15. elokuuta 1947. Intian jaon aikana Delhiin muutti tuhansia hindulaisia ja sikhiläisiä pakolaisia Länsi-Pandžabista ja Sindhistä. Muuttoliike Delhiin muualta Intiasta on jatkunut, ja se vaikuttaa Delhin väkiluvun kasvuun enemmän kuin syntyvyys, joka on laskussa.
Vuonna 1984 Intian pääministerin Indira Gandhin murha johti väkivaltaisiin mellakoihin sikhiyhteisöä vastaan; kuolleita oli yli 1700. Lisäys Intian perustuslakiin vuonna 1991 julisti Delhin liittovaltion alueen virallisesti Delhin kansalliseksi pääkaupunkialueeksi. Lisäys toi Delhille oman lakiasäätävän kokouksen, jolla on kuitenkin vain rajoitetusti valtaa käytössään.
Kaupungissa syntyi väkivaltaisia mellakoita joukkoraiskaustapauksen jälkeen joulukuussa 2012.
Maantiede
Delhi sijaitsee Pohjois-Intiassa. Sen alue rajautuu Uttar Pradeshin osavaltioon idässä ja Haryanan osavaltioon lännessä, pohjoisessa ja etelässä. Delhi sijaitsee lähes kokonaisuudessaan Gangesin tasangolla; kaupungin kaksi merkittävää maantieteellistä piirrettä ovat Yamuna-joen tulvatasanko ja Delhin harju. Yamuna, joka on hindulaisuudelle pyhä virta, on ainoa merkittävä Delhin läpi kulkeva joki. Suurin osa kaupungista, mukaan lukien New Delhi, sijaitsee joen länsipuolella. Itäpuolella on Shahdaran kaupunginosa. Alavalla Yamuna-joen tasangolla on hedelmällistä, maatalouteen sopivaa tulvamaata, mutta tasangot ovat kuitenkin alttiina toistuville tulville. 318 metrin korkeuteen nouseva Delhin harju on kaupungin alueen dominoivin maantieteellinen piirre. Se saa alkunsa Aravalli-vuorijonosta etelässä ja kaartuu kaupungin läntisten, koillisten ja luoteisten osien ympäri. Delhi kuuluu Intian maanjäristysalue neljään, joten se sijaitsee maanjäristysherkällä alueella.
Delhissä vallitsee puolikuiva ilmasto, jossa kesä- ja talvilämpötilojen erot ovat suuria. Kesät ovat pitkiä ja kestävät huhtikuun alusta lokakuuhun monsuunikausien keskeyttäminä. Rankasta sumustaan tunnettu talvi alkaa lokakuussa ja saavuttaa huippunsa tammikuussa. Äärilämpötilat vaihtelevat −0,6 asteesta celsiusta 47 asteeseen. Vuoden keskilämpötila on 25 astetta, kuukausittaiset keskilämpötilat vaihtelevat 14 asteesta 33 asteeseen. Vuoden keskimääräinen sademäärä on noin 714 millimetriä, josta suurin osa sataa monsuunin aikana heinä-elokuussa. Monsuunituulten keskimääräinen alkamispäivä on Delhissä 29. kesäkuuta.
Hallinto
thumb|left|150px|Delhin yhdeksän piirikuntaa. Delhin metropolialue sijaitsee Delhin kansallisella pääkaupunkialueella (, NCT). Siihen kuuluu kolme paikallista kuntayhtymää: Municipal Corporation of Delhi (MCD), New Delhi Municipal Council (NDMC) ja Delhi Cantonment Board. MCD on yksi maailman suurimmista kunnista, joka tarjoaa palveluja arviolta 13,78 miljoonalle hengelle. Intian pääkaupunki, New Delhi, on vuorostaan NDMC:n hallinnassa. NDMC:n puheenjohtajan nimittää Intian hallitus yhteistyössä Delhin pääministerin kanssa.
Delhin korkea oikeus harjoittaa tuomiovaltaa Delhissä. Kaupungissa on myös alempia oikeusasteita: Small Causes Court siviilioikeustapauksille ja Sessions Court rikosoikeutta varten. Delhin poliisi, jota johtaa kaupungin poliisikomissaari, on yksi maailman suurimmista kaupunkipoliisilaitoksista. Delhi jaetaan yhdeksään poliisialueeseen, jotka jakautuvat edelleen 95 poliisiaseman valvottaviksi.
Politiikka
thumb|right|New Delhin [[North Blockissa on keskeisiä valtion rakennuksia.]]
Erityisenä liittovaltion alueena Delhin kansallisella pääkaupunkialueella on oma lakiasäätävä kokouksensa, kuvernöörinsä, ministerineuvostonsa ja pääministerinsä. Lakiasäätävän kokouksen paikat täytetään suorilla vaaleilla pääkaupunkialueen vaalipiireistä. New Delhiä kuitenkin hallinnoivat yhdessä Intian liittovaltion hallitus ja Delhin kansallisen pääkaupunkialueen hallitus. Lakiasäätävä kokous perustettiin uudelleen vuonna 1993 ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1956, liittovaltion pitkäaikaisen suoran hallinnon jälkeen. New Delhissä sijaitsevat sekä Delhin osavaltion hallinto että Intian liittovaltion hallinto. Intian parlamentti, Rashtrapati Bhavan (presidentin palatsi) ja Intian korkein oikeus sijaitsevat kaikki New Delhissä. Delhissä on 70 lakiasäätävän kokouksen vaalipiiriä ja seitsemän Lok Sabhan (Intian parlamentin alahuoneen) vaalipiiriä.
Delhi oli perinteisesti Indian National Congressin vahvaa aluetta. 1990-luvulla Bharatiya Janata Party (BJP) Madan Lal Khuranan johdossa nousi valtaan, mutta kuitenkin vuonna 1998 Congress sai valta-asemansa takaisin. Congressin Sheila Dixit on nykyinen pääministeri, ja Congress säilytti valtansa lakiasäätävässä kokouksessa myös vuoden 2003 vaaleissa suurella enemmistöllä. Molemmat puolueet ovat kannattaneet Delhille täysivaltaisen osavaltion asemaa, mutta sen perustamiseen johtava prosessi on edennyt hitaasti.
Palvelut
Delhin vesihuoltoa hoitaa Delhi Jal Board (DJB). Vuonna 2006 se toimitti kaupunkilaisille 650 miljoonaa gallonaa vettä päivässä, mutta koko vedenkäyttö vuosina 2005–2006 oli arviolta 963 miljoonaa gallonaa päivässä. Lopun vedestä tuottavat yksityiset ja julkiset kaivot ja käsipumput. 240 miljoonaa gallonaa päivässä tuottava Bhakra on DJB:n suurin vesilähde, jota seuraavat Yamuna- ja Ganges-joet. Pohjaveden tason laskiessa ja väestötiheyden noustessa Delhiä uhkaa vakava ja akuutti vesipula. Delhi tuottaa päivässä yhteensä 8 000 tonnia kiinteää jätettä, joka viedään kolmelle kaatopaikalle MCD:n huolitsemana. Päivittäinen kotitalouksien jäteveden tuotto on 470 miljoonaa gallonaa päivässä ja teollisuuden tuotto 70 miljoonaa gallonaa. Suuri osa viemärijätteestä virtaa käsittelemättömänä Yamuna-jokeen.
Valtion omistama Mahanagar Telephone Nigam Limited (MTNL) ja yksityiset yritykset kuten Vodafone Essar, Airtel, Idea cellular, Reliance Infocomm ja Tata Indicom tuottavat puhelin- ja matkapuhelinpalveluita kaupunkilaisille. Matkapuhelinverkko on kattava, ja sekä GSM- että CDMA-palveluita on saatavilla. Kohtuuhintaiset laajakaistat yleistyvät kaupungissa.
Talous
Vuonna 2001 hallinnon (liittovaltion ja osavaltion) sekä puoliksi hallinnon palveluksessa olleen työvoiman suuruus oli 620 000 henkeä. Vertailun vuoksi järjestäytynyt yksityissektori työllisti 219 000 henkeä. Delhin palvelusektori on laajentunut osittain suuren, koulutetun ja englantia puhuvan työväestön ansiosta, joka on houkutellut kaupunkiin useita monikansallisia yrityksiä. Keskeisiin palveluelinkeinoihin kuuluvat tietotekniikka, telekommunikaatio, hotelliala, pankkiala, tiedotusvälineet ja matkailu. Delhin teollisuus on myös kasvanut huomattavasti, kun monet kulutustavaroiden valmistajat ovat perustaneet tehtaita ja pääkonttoreita Delhiin ja kaupungin ympärille. Delhin suuret kuluttajamarkkinat yhdessä koulutetun työvoiman helpon saatavuuden kanssa ovat houkutelleet ulkomaisia investointeja. Vuonna 2001 teollisuus työllisti 1 440 000 henkeä ja teollisuuslaitosten lukumäärä oli 129 000.
Lahnavesi
pienoiskuva|Näkymää järvelle pienoiskuva|Valtatien 5 silta Vihantasalmella. Lahnavesi on Etelä-Savossa Mäntyharjulla ja Pertunmaalla Mäntyharjun asemanseudun lähellä sijaitseva järvi. Se on pinta-alaltaan Suomen 240. suurin järvi.
Delhi
Liikenne
thumb|[[Delhin metro.]]
Lahnavesi
Maantietoa
Lahnavesi on 10,8 kilometriä pitkä, 4,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 313 hehtaaria eli 13,1 neliökilometriä. Siinä on 31 saarta, joiden pinta-ala on 17,56 hehtaaria eli noin noin 1,3 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista kolme on alle neliökilometrin ja yli hehtaarin suuruisia, 26 yli aarin ja loput kaksi ovat alle aarin kokoisia. Suurin saari on Viitanen järven pohjoisosissa. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 93,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0938 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 7,1 metriä. Sen syvänteessä on 33 metriä syvää ja syvänne sijaitsee pari sataa metriä Mannensaaren ja Halkosaaren pohjoispuolella. Järven rantaviivan pituus on 53,7 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 7,7 kilometriä. Valtatie 5 ylittää järven Vihantasalmen alueella.
Delhi
Liikenne
Julkinen liikenne koostuu Delhissä busseista, autorikšoista, metrosta, takseista ja lähijunaliikenteestä. Linja-autot ovat suosituin liikennemuoto ja muodostavat 60 prosenttia liikenteen kokonaismäärästä. Valtion omistama Delhi Transport Corporation (DTC) on kaupungin tärkein linja-autoliikennöijä, joka liikennöi maailman suurinta määrää ympäristöystävällisiä maakaasubusseja. Myös bussimetrolinja Ambedkar Nagarin ja Delhin portin välille on rakenteilla. Yksityisautot muodostavat vuorostaan noin 30 prosentin osuuden liikenteestä. Delhissä on 1922,32 kilometriä tietä sataa neliökilometriä kohden, mikä kuuluu Intian korkeimpiin tietiheyksiin. Vaikka tieliikenteen aiheuttamat saasteet ovat vähentyneet viime vuosina, niitä on yhä paljon. Tieverkko yhdistää Delhin kattavasti muualle Intiaan viiden valtatien eli teiden 1, 2, 8, 10 ja 24 kautta.
Lahnavesi
Luontoarvoja
Järvi on kirkasvetinen ja niukkahumuksinen. Virkistyskäyttö- ja yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan järvi kuuluu luokkaan erinomainen.
Delhi
Liikenne
Delhin metro palvelee monia kaupungin alueista ja sen satelliittikaupungeista. Metro koostuu 236 asemasta ja kahdeksasta linjasta (2019), joiden pituus on yhteensä 327 kilometriä. Useita linjoja on rakenteilla ja suunnitteilla. Rautatiet muodostivat vuorostaan vain prosentin paikallisliikenteestä vuonna 2003. Delhi on kuitenkin Intian rautateiden merkittävä risteysasema ja Intian pohjoisen rautatievyöhykkeen keskus.
Srba Lukić
Srboljub ”Srba” Lukić (s. 10. tammikuuta 1957 Vranje, Jugoslavia) on serbialaissuomalainen keraamikko ja yrittäjä. Hän opiskeli teollisen muotoilun maisteriksi Belgradin taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1976–1981. Hän muutti Suomeen valmistumisensa jälkeen Kermansaven kutsusta vuonna 1982.
Asetuttuaan Porvooseen vuonna 1986 hän on ollut mukana kaupungin kehittämistyössä vuodesta 1987 lähtien muun muassa taiteen ja yrittäjyyden kautta. Kansainvälisen IRIS keramiikkabiennaalin perustaminen ja järjestäminen vuosien 1987–1996 aikana kuuluu hänen uransa kohokohtiin. Lukićin omia taideteoksia on esillä yksityiskokoelmissa Suomessa sekä Serbiassa, Itävallassa, Ranskassa, Ruotsissa ja Saksassa.
Ura
Srba Lukić valmistui teollisen muotoilun maisteriksi Belgradin taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1981 ja muutti Suomeen Kermansaven kutsusta vuonna 1982. Hän sai työpaikan Kermansavelta Heinävedeltä ja muutti lopulta Porvooseen vuonna 1987, missä hän on työskennellyt omissa keramiikkayrityksissään siitä lähtien.
Lukić perusti ateljeen KASL-keramiikka vuonna 1987 ja hänen tuotevalikoimansa painottui sisustukseen sekä koristekeramiikkaan. Jälleenmyyjäverkosto kasvoi vauhdilla kattaen koko Suomen. Vientiä oli muun muassa Norjaan, Ruotsiin ja Saksaan. Vuonna 1991 tuotanto siirtyi Porvoon joen varrelle, mistä perheyhtiö osti vanhan nahkatehtaan kiinteistön, joka kunnostettiin ja joka sai nimekseen Taide- ja käsityökeskus Savilinna. Paikallisia sekä matkailijoita houkuttelivat keramiikkapaja, iso myymälä, kahvila sekä taidegalleria monien tapahtumien ohella. Savilinnasta tuli Porvoon ensimmäinen kulttuurikeskus.
Taide- ja käsityökeskuksen toiminta lopetettiin vuonna 1995, jonka jälkeen huomio keskitettiin keramiikkapajan kehittämiseen. Yhtiömuoto muutettiin ja KASL-keramiikka vaihtui Savilinna Oy:ksi. Vuosi 1998 merkitsi yhtiössä suurta käännettä, kun se osti Sinooperi Oy:ltä siirtokuvapaino-osaston kokonaisuudessaan. Sarjatuotanto laajeni ja teollistui. Pian Savilinna oli Suomen neljänneksi suurin keramiikan tuottaja ja B-B-kaupasta sekä alihankinnasta tuli merkittävä osa liikevaihtoa. Suurimpia asiakkaita alihankintapuolella olivat Marimekko, Pentik ja Aarikka.
Oma myymälä sijaitsi Savilinnan lisäksi myöhemmin myös Porvoon keskustassa WSOY-talolla sekä Vanhassa Porvoossa Mannerheiminkadun sillan kupeessa.
Vuonna 2003 Savilinna perusti tytäryhtiön Twin Design Oü:n Tallinnaan ja 2007 Twin Design Oü osti Viron suurimman keramiikkatehtaan Tallinna Keraamikatehas Oü:n. Srba Lukić myi osakkeensa vuonna 2009 ja on sen jälkeen keskittynyt omaan taiteelliseen tuotantoonsa. Hän toimii nykyään muun muassa perheyhtiö TT-Tuulet Kustannus Oy:ssä omistajana sekä toimitusjohtajana.
Savilinnan tuotantomallit löytyvät nykypäivänä Porvoon museon kokoelmista.
Vuonna 2018 TT Tuulet Kustannus perusti nuorille suunnatun Jump In! urheilutapahtuman Porvoon Uusimaa Areenalla, mistä kehkeytyi vuosittainen tapahtuma, jonka pääyhteistyökumppanina on toiminut Porvoon kaupungin liikunta- ja nuorisopalvelut.
Lahnavesi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Juolasveden–Lahnaveden alueeseen (14.913) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79,7 metriä mpy.
Le sette folgori di Assur
Le sette folgori di Assur (”Assurin seitsemän salamaa”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen elokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Silvio Amadio. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalaiset Howard Duff ja Jackie Lane.
Juoni
Vanhempansa menettänyt kaunis Mirra tuodaan Assyrian kuninkaan Assurbanipalin hoviin Niniveen. Kuninkaan veli Šamaš ihastuu tyttöön, mutta myös Assurbanipal ja Mirra rakastavat salaa toisiaan. Šamašista tehdään Babylonian kuningas ja Mirra lähtee hänen mukaansa. Miehet riitautuvat keskenään neuvonantaja Arbacen juonittelun seurauksena. Arbace tapattaa Šamašin ja babylonialaiset hyökkäävät Assyriaan. Mirra palaa Niniveen, joka tuhoutuu Assurbanipalin suututettua jumalan.
Tuotanto ja vastaanotto
Le sette folgori di Assur on kuvattu Cinemascope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Rooman Cinecittàn studioilla. Siinä käytetään samoja lavasteita kuin samoihin aikoihin tehdyssä Primo Zeglion elokuvassa Io, Semiramide (1963).
Silvio Amadion ohjaustyö on näyttävästi toteutettu pukudraama, jonka suhde historiaan on puhtaasti viitteellinen. Sen tarina ei ole kovin kiinnostava ja näyttelijäsuoritukset korkeintaan keskinkertaisia. Elokuvan kohokohta on lopun suuri vedenpaisumus. Se sai kriitikoilta huonon vastaanoton ja tuotti Italiassa melko vaatimattomat 213 miljoonan liiran kassatulot.
DVD-julkaisut
Elokuvan englanninkielinen versio on saatavilla Retromedian laadultaan tyydyttävänä aluekoodittomana DVD:nä.
Ingelius
Ingelius on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Delhi
Liikenne
Indira Gandhin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Delhin luoteisosassa, ja yhdistää kaupungin muualle Intiaan ja ulkomaille. Vuosina 2017-2018 lentoasemaa käytti yli 65,69 miljoonaa matkustajaa, mikä teki siitä yhden Etelä-Aasian vilkkaimmista lentoasemista. Toinen, ilmailuun käytetty lentokenttä Delhissä on Safdarjungin lentoasema.
Af Forsellesin senaatti
Af Forsellesin senaatti oli Suomen senaatti vuosina 1882–1885. Sen nimityksen yhteydessä valittiin senaattiin ensimmäisen kerran poliittisten puolueiden edustajia, kun senaattoreiksi tulivat fennomaanien ja liberaalien johtajat G. Z. Forsman ja Leo Mechelin. Senaatti toimi yhden valtalupakauden, minkä jälkeen talousosaston varapuheenjohtaja af Forselles siirtyi kenraalikuvernöörinkanslian johtoon.
Elblągin piirikunta
Elblągin piirikunta on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 57 211. Piirikunta on jaettu yhdeksään maalaiskuntaan, jotka ovat Elbląg, Godkowo, Gronowo Elbląskie, Markusy, Milejewo, Młynary, Pasłęk, Rychliki sekä Tolkmicko ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Pasłęk, Tolkmicko ja Młynary. Hallintokeskus Elbląg muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Delhi
Väestö
Delhissä läsnä olevat lukuisat kulttuurit ja etniset ryhmät antavat kaupungille todellisen maailmankaupungin luonteen. Kaupunki houkuttelee politiikan ja talouden keskuksena puoleensa työntekijöitä kaikkialta Intiasta. Diplomatian keskuksena Delhissä on 160 maan suurlähetystöt ja myös suuri ulkomaalainen väestö.
Elblągin piirikunta
Elblągin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 13,4 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Elblągin piirikunnassa arvioitiin olevan 57 211 asukasta, joista 49,9 prosenttia naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 58 326 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 53 228 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,1 prosenttia ja eläkeikäisten 19,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,6 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 550 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 1 097 eli 1,9 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Delhi
Väestö
Intian vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan Delhin väkiluku oli 13 782 976. Väestötiheys oli 9 294 henkeä neliökilometriä kohden, tuhatta miestä kohden naisia oli 821 ja lukutaitoaste oli 81,82 prosenttia. Lukutaitoaste kasvaa jatkuvasti yhä useampien delhiläisten kouluttautuessa pidemmälle. Vuoteen 2003 mennessä Delhin kansallisen pääkaupunkialueen väkiluku oli kasvanut 14,1 miljoonaan, joten se oli Intian toiseksi suurin kaupunkialue Mumbain jälkeen. Lukuun sisältyivät 295 000 New Delhin ja 125 000 Delhi Cantonmentin asukasta. Vuonna 2004 kaupungin väkiluku oli arviolta jo 15 279 000. Tuona vuonna syntyvyysaste oli 20,03, kuolleisuus 5,59 ja lapsikuolleisuus 13,08 tuhatta ihmistä kohden. Delhin väkiluvun arvioidaan nyt kasvaneen jo 17 miljoonaan, joten se on maailman väkirikkain kaupunki (muttei väkirikkain metropolialue, joka on Tokio). Vuosien 1999–2000 arvion mukaan köyhyysrajan alapuolella eli Delhissä 1 149 000 henkeä eli 8,23 prosenttia koko väestöstä. Vuonna 2001 Delhin väkiluku kasvoi 285 000 hengellä muuttoliikkeen ja 215 000 hengellä luonnollisen väestönkasvun vuoksi. Nopea muuttoliike teki Delhistä yhden maailman nopeimmin kasvavista kaupungeista. Vuoteen 2015 mennessä Delhin odotetaan olevan maailman kolmanneksi suurin metropolialue Tokion ja Mumbain jälkeen.
Vuonna 2005 Delhissä tehtiin suurin prosenttiosuus (16,2 prosenttia) Intian 35:n yli miljoonan asukkaan kaupunkien rikoksista. Kaupungissa oli myös korkein naisiin kohdistuvien rikosten suhde (27,6 verrattuna kansalliseen keskiarvoon 14,1 sataa tuhatta kohden) ja lapsiin kohdistuvien rikosten osuus (6,5 verrattuna keskiarvoon 1,4 sataa tuhatta kohden).
Uskonto
Hindulaisuus on Delhin merkittävin uskonto, jota noudattaa 82 prosenttia kaupungin väestöstä. Kaupungissa on myös paljon muslimeja (11,7 prosenttia), sikhejä (4,0 prosenttia), jainalaisia (1,1 prosenttia) ja kristittyjä (0,9 prosenttia). Muihin vähemmistöihin kuuluvat parsit, anglointialaiset, buddhalaiset ja juutalaiset.
Kielet
Hindi on kaupungin merkittävin puhuttu ja kirjoitettu kieli. Muihin yleisesti puhuttuihin kieliin kuuluvat englanti, pandžabi ja urdu. Niistä englanti on hindin kanssa virallinen ja pandžabi sekä urdu toissijaisesti virallisia. Kaupungissa puhutaan eri kieliryhmien kieliä Intian eri puolilta, kuten maithilia, tamilia, kannadaa, telugua, bengalia ja marathia.
Kulttuuri
thumb|Basaari Delhissä.
Delhin kulttuuriin on vaikuttanut kaupungin historiallinen asema Intian pääkaupunkina. Se näkyy esimerkiksi kaupungin lukuisissa huomattavissa monumenteissa: Archaeological Survey of India on osoittanut Delhistä 175 monumenttia kansallisiksi perintökohteiksi. Suurmogulit ja turkkilaiset hallitsijat rakensivat Delhin vanhaankaupunkiin useita arkkitehtuurin ihmeitä, kuten Jama Masjidin, Intian suurimman moskeijan, ja Punaisen linnoituksen. Delhissä on kolme maailmanperintökohdetta: Punainen linnoitus, Qutab Minar ja Humayunin hauta. Muihin Delhin monumentteihin kuuluvat India Gate, Jantar Mantar (1700-luvun tähtitieteellinen observatorio) ja Purana Qila (1500-luvun linnoitus). Laxminarayanin temppeli, Akshardham ja Bahá’ín Lootustemppeli ovat esimerkkejä modernista uskonnollisesta arkkitehtuurista. Raj Ghat ja siihen liittyvät muistomerkit on omistettu Mahatma Gandhille ja muille tärkeille henkilöille. New Delhissä vuorostaan on useita brittiläistä siirtomaa-arkkitehtuuria edustavia hallitusrakennuksia ja residenssejä. Alueen tärkeisiin rakennuksiin kuuluvat Rashtrapati Bhavan, Secretariat Building, Rajpath, Intian parlamentti ja Vijay Chowk. Safdarjungin hauta on esimerkki suurmogulien puutarha-arkkitehtuurista.
Koska Intian pääkaupunki New Delhi kuuluu samaan kaupunkialueeseen, maan kansallisilla tapahtumilla ja juhlapäivillä on korostunut merkitys Delhille. Kansallisia juhlapäiviä, kuten tasavallan päivää, itsenäisyyspäivää ja Gandhi jayantia (Gandhin syntymäpäivää), julhitaan Delhissä innolla. Intian itsenäisyyspäivänä 15. elokuuta pääministeri puhuu kansalle Punaisesta linnoituksesta. Monet delhiläiset julhivat päivää lennättämällä leijoja, joita pidetään vapauden symbolina. Delhissä pidettävä tasavallan päivän paraati on suuri kulttuuri- ja sotilasparaati, jossa esitellään Intian kulttuurin moninaisuutta ja maan sotilasmahtia.
Pandžabin keittiö ja moguliruoat kuten kebabit ja biryanit ovat suosittuja useissa Delhin osissa. Delhin suuren, kosmopoliittisen väestön myötä Intian eri osien keittiöt ovat edustettuna Delhissä, mukaan lukien rajasthanilainen, maharashtralainen, bengalilainen ja hyderabadilainen keittiö sekä eteläintialaiset ruokalajit, kuten idli, sambar ja dosa, joita on saatavilla laajalti. Paikallisiin herkkuhin lukeutuvat chaat ja dahi-papri. Delhissä on myös useita kansainvälisiä, esimerkiksi italialaista ja kiinalaista ruokaa tarjoilevia ravintoloita.
Historiallisesti Delhi on ollut aina Pohjois-Intialle merkittävä kauppakaupunki. Vanhassa Delhissä on säilynyt perinteitä kaupungin rikkaasta mogulimenneisyydestä, jonka voi löytää yhä vanhankaupungin kiemurtelevilta kujilta ja basaareista. Vanhankaupungin nuhruisilla kauppakujilla myydään sekalaisia tuotteita öljytyistä mangoista, limeteistä ja munakoisopikkelsistä hopeakoruihin, hääpukuihin, pellavakankaisiin, mausteisiin ja makeisiin. Joitakin vanhoja kuninkaallisia haveleita (palatsiasuntoja) on yhä jäljellä vanhassakaupungissa. Chandni Chowk, kolmesataavuotias kauppa-alue, on yksi suosituimmista korujen ja sarien ostosalueista Delhissä. Delhin käsityöperinteisiin kuuluvat zardozi (kultalangalla tehty kirjonta) ja meenakari (enamelointi). Dilli Haatissa, Hauz Khasissa ja Pragati Maidanissa on tarjolla erilaisia intialaisia käsitöitä ja kankaita. Delhin on kuitenkin sanottu menettäneen oman identiteettinsä ja sosiaalis-kulttuuriset perinteensä omaksuttuaan kulttuuria Intian eri puolilta ja muunnuttuaan amorfiseksi kulttuurien sekoitukseksi.
Tiedotusvälineet
Intian pääkaupunkina New Delhi on maan politiikan ja siten myös poliittisten uutisten keskus. Niihin liittyvät esimerkiksi säännölliset televisiolähetykset Intian parlamentin istunnoista. Monet maanlaajuiset uutistoimistot, kuten valtion omistamat Press Trust of India ja Doordarshan, pitävät päämajaansa kaupungissa. Kaupungin televisiotarjontaan kuuluvat kaksi Doordarshanin tarjoamaa ilmaista kanavaa ja useita hindin-, englannin- ja muun kielisiä kaapelikanavia. Satelliittitelevisio ei ole saanut vielä kaupungissa suurta katsojakuntaa.
Kesäparalympialaiset 1964
pienoiskuva|oikea|Australian joukkue kulkemassa 1964 kesäparalympialaisten avausseremoniassa. Kesäparalympialaiset 1964 järjestettiin Tokiossa Japanissa, jossa järjestettiin myös saman vuoden kesäolympialaiset. Urheilijoita saapui kisoihin 21. maasta yhteensä 375, heistä 307 oli miehiä ja 68 naisia. Avajais- ja päätösseremonioissa oli läsnä silloinen prinssi Akihito ja prinsessa Michiko. Suomi ei ollut kisoissa mukana.
Uutena lajina kisoissa oli 60 metrin pyörätuolikelaus, jota ei ollut vuoden 1960 kisoissa.
Göteborgin kunta
thumb|right|262px|[[Alen kunta|Alen, Göteborgin, Härrydan, Kungsbackan, Kungälvin, Lerumin, Mölndalin, Partillen, Tjörnin ja Öckerön kuntien alueilla sijainneet pitäjät.]]
thumb|right|250px|Valkovuokkoja Linnarhultissa entisen Angeredin pitäjän alueella. thumb|right|250px|Göteborgin saaristoa. thumb|right|250px|Öistä kaupunkia Älvsborgin sillalta kuvattuna.
Göteborgin kunta on Länsi-Götanmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Länsi-Götanmaahan ja Bohusläniin. Kunnan keskustaajama on Göteborg.
Kunnan maapinta-ala on 447,88 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 583 056 henkeä (31.12.2020).
Göteborgin kunta on väkiluvultaan Ruotsin toiseksi suurin. Göteborg sijaitsee Ruotsin länsirannikolla Götajoen suussa Kattegatin itärannalla. Kunnan keskustaajamassa Göteborgissa asuu pääosa kunnan väestöstä ja se ulottuu myös naapurikuntien alueelle.
Göteborgista ja monista sen naapurikunnista muodostuvassa Suur-Göteborgissa on noin 920 000 asukasta.
Vuonna 2007 kunnassa oli 30,82 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 6,8 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Ensimmäinen Göteborgin kaupunki perustettiin Hisingenille Götajoen rannalle. Kuningas Kaarle IX antoi kaupungille väliaikaiset kaupunginoikeudet vuonna 1603 ja pysyvät vuonna 1607. Tanskalaiset polttivat kaupungin jo vuonna 1611. Uusi eli nykyinen Göteborgin kaupunki sai kuningas Kustaa II Aadolfilta väliaikaiset kaupunginoikeudet vuonna 1619 ja pysyvät vuonna 1621.
Vuoden 1862 lain kunnallishallinnosta kaupungeissa (ruots. Förordning om kommunalstyrelse i stad (SFS 1862:14)) astuttua voimaan 1.1.1863 Göteborgista muodostettiin oma kaupunkikunta. Kaupunkiin liitettiin vuosien saatossa useita ympäröiviä maalaiskuntia:
Vuonna 1971 Göteborgin kaupunki muutettiin Göteborgin kunnaksi Ruotsin siirtyessä yhtenäiseen kuntamuotoon. Vuonna 1974 kunta sai nykyiset rajansa, kun siihen liitettiin Askimin ja Styrsön kunnat sekä Hisingenin saarella sijainnut Rödbon seurakunta, joka oli aiemmin kuulunut Kungälvin kuntaan.
Göteborgin kunta ei Malmön kunnan tavoin kuulunut aiemmin mihinkään maakäräjäkuntaan, vaan kunta huolehti itse maakäräjäkunnille kuuluvista tehtävistä, kuten paikallisliikenteestä ja terveydenhuollosta. Vasta vuonna 1998 kunta liittyi osaksi vastaperustettua Länsi-Götanmaan läänin maakäräjäkuntaa.
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 7 399 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 12,3 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 13 368 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,2 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 186 698 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 27 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 22 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 98,9 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 5 890 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Göteborgin taajamassa on 549 839 asukasta, ja se kuuluu myös Härrydan kuntaan, Mölndalin kuntaan ja Partillen kuntaan. Koko Billdalin taajamassa on 10 289 asukasta, ja se kuuluu osin myös Kungsbackan kuntaan. Koko Gundal och Högåsin taajamassa on 384 asukasta, ja se kuuluu myös Kungsbackan kuntaan ja Mölndalin kuntaan. Hjuvikin taajaman nimenä on joskus ollut myös Hästevik.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Tråkärrslätt kuuluu osin myös Mölndalin kuntaan.
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, alueiden valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Göteborgin kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin: Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Göteborgin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Kaupunginosalautakunnat
thumb|right|250px|Göteborgin kaupunginosalautakunnat 31.12.2009 asti. Vuoden 2010 ajan Frölunda ja Högsbo olivat yhdistettyinä. thumb|right|250px|Göteborgin kaupunginosalautakunnat 1.1.2011 alkaen.
Göteborgin kunta on jaettu kaupunginosalautakuntiin (ruots. stadsdelsnämnd). Ennen vuotta 2010 lautakuntia oli seuraavat 21 kappaletta: Niistä Södra Skärgården sijaitsi Styrsön saaristossa. Vuoden 2010 alussa Frölundan ja Högsbon kaupunginosalautakunnat yhdistettiin Frölunda-Högsbon kaupunginosalautakunnaksi.
Vuoden 2011 alusta lähtien kaupunginosalautakuntia vähennettiin, jolloin niitä jäi jaljelle vain kymmenen kappaletta. Ne ovat
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Göteborgin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Terbium(III)oksidi
Terbium(III)oksidi eli diterbiumtrioksidi (Tb2O3) on terbiumin ja hapen muodostama epäorgaaninen yhdiste, joka on eräs terbiumin oksideista. Se on p-tyypin puolijohde, varsinkin jos siihen on saostettu kalsiumia. Sitä voidaan valmistaa pelkistämällä metallisesta terbiumista hapettumalla saatavaa ruskeaa oksidia Tb4O7, tai jotain muuta korkeampaa terbiumin oksidia, vedyllä 550–1 000 °C lämpötilassa:
Terbium(III)oksidi liukenee useimpiin mietoihin happoihin, jolloin havaitaan lähes värittömät Tb3+ ionit.
Vallinginkylä
Vallinginkylä on entinen inkerinsuomalainen kylä nykyisen Pietarin kaupungin alueella. Se sijaitsi Katariinanhovinjoen luona nykyisten Kalininin- ja Trefolevinkatujen risteyksessä. Kylä kuului Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan.
Ocean Eyes (Billie Eilishin kappale)
Tausta
Eilishin veli, Finneas kirjoitti ja tuotti ”Ocean Eyes” -kappaleen. Hän oli alun perin tehnyt sen omaa yhtyettään varten, mutta ajatteli sisarensa äänen sopivan siihen hyvin. He päätyivät nauhoittamaan kappaleen, kun Eilishin tanssinopettaja toivoi heidän kirjoittavan kappaleen, johon hän voisi tehdä koreografian. ”Ocean Eyes” tuotettiin lyyristä nykytanssia ajatellen. Kappaleeseen tehty tanssi oli tarkoitus esittää myöhemmin, mutta kappaletta ei ollut tarkoitettu julkaistavaksi muuten. Sisarukset jakoivat sen SoundCloudissa vain tanssinopettajaa varten. Ennen tätä he olivat julkaisseet siellä kaksi muuta kappaletta huvin vuoksi.
Julkaisu ja vastaanotto
Eilish julkaisi kappaleen SoundCloudissa 19. marraskuuta 2015 ”Ocean Eyes” kiinnitti nopeasti palvelun käyttäjien huomion ja sitä kuunneltiin ensimmäisen vuorokauden aikana tuhat kertaa. Julkaisupäivänä uuden musiikin etsimiseen erikoistunut Hillydilly-sivusto julkaisi kappaleesta ensimmäisen artikkelinsa, jossa Eilishin laulutaitoa ylistettiin. Musiikkivideo kappaleelle julkaistiin maaliskuussa 2016 ja ”Ocean Eyes” julkaistiin singlenä Darkroomin kautta 18. marraskuuta 2016.
Vogue kuvaili kappaletta toisaalta kypsäksi, mutta silti jollain tavalla lapselliseksi. Julkaisun aikaan noin 14-vuotias Eilish laulaa syvällisesti rakastumisesta, mutta samalla pitää rakkautta lapsenomaisesti epäreiluna. Hänen nuoresta iästään huolimatta kappale onnistui kuitenkin vakuuttamaan Eilishiä itseään huomattavasti vanhemmat kuuntelijat. Zane Lowe piti Eilishiä kappaleen perusteella ihmeellisenä tulokkaana.
Helmikuuhun 2020 mennessä ”Ocean Eyes” oli kerännyt 35 miljoonaa kuuntelukertaa SoundCloudissa ja 484 miljoonaa kuuntelukertaa suoratoistopalvelu Spotifyssa.
Simonetta Di Pippo
Simonetta Di Pippo (s. 1959) on italialainen astrofyysikko. Hän on toiminut vuodesta 2014 lähtien Yhdistyneiden kansakuntien avaruusasioista vastaavan toimiston UNOOSA:n johtaja. Ennen nimitystään hän on ollut muun muassa Euroopan avaruusjärjestön miehitetyistä avaruuslennoista vastaava johtaja.
Elämäkerta
Di Pippo sai maisterintutkinnon Rooman Sapienza-yliopistosta alanaan astrofysiikka ja avaruusfysiikka. Hän on myöhemmin sanonut, että fysikaalisesta koulutuksesta on ollut hänelle hyötyä, vaikka hänen uransa on painottunut kansainväliseen politiikkaan ja oikeustieteeseen.
Di Pippo aloitti työt Italian avaruusjärjestöä edeltäneessä organisaatiossa vuonna 1986. Hänet nimitettiin vuonna 2002 Italian avaruusjärjestön maailmankaikkeuden havainnoinnista vastaavaksi johtajaksi. Tässä tehtävässä hänen vastuullaan oli Italian avaruustieteelliset projektit, yhteistyö ulkomaisten ja kansainvälisten avaruusjärjestöjen kanssa sekä eräät italialaisiin Kansainvälisellä avaruusasemalla olleisiin astronautteihin liittyneet tehtävät.
Vuonna 2008 hänet nimitettiin Euroopan avaruusjärjestön miehitetyistä avaruuslennoista vastaava johtajaksi. Hän oli järjestön ensimmäinen naisjohtaja. Hänen vastuullaan olivat Euroopan astronauttijoukot sekä järjestön toiminta Kansainvälisellä avaruusasemalla. Hän muun muassa vastasi uusien astronauttien rekrytoinnin johtamisesta ja neuvotteluista paikoista Kansainvälisellä avaruusasemalla. Hän sai virassa runsaasti kokemusta kansainvälisestä avaruuspolitiikasta. Esimerkiksi Mars-500-projektin yhteydessä hän toimi yhteistyössä 13 muun avaruusjärjestön kanssa. Sopimuksen päätyttyä Euroopan avaruusjärjestön kanssa vuonna 2011 hän siirtyi takaisin Italian avaruusjärjestöön, jossa hän sai johdettavakseen järjestön vastaperustetun Brysselin edustuston.
Di Pippo nimitettiin UNOOSA:n johtajaksi vuonna 2014. Virkansa puolesta hän on Yhdistyneiden kansakuntien Ulkoavaruuden rauhanomaista käyttöä valvova komitean sihteeri. Hänen johtajuuskautenaan UNOOSA on muun muassa aloittanut yhteistyön Euroopan avaruusjärjestön kanssa avaruusromun vähentämiseksi.
Pajunen (Heinola)
Pajunen on Päijät-Hämeessä Heinolassa Makkaramäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Simonetta Di Pippo
Elämäkerta
Di Pippo on ollut akateemikko International Academy of Astronautics -yhdistyksessä vuodesta 2013 ja sen hallituksen jäsen vuodesta 2016. Hän oli jäsenenä Maailman talousfoorumin Global Future Council -neuvoston jäsen vuosina 2016–2018. Asteroidi 21887 ”Dipippo” on nimetty hänen mukaansa.
Pajunen (Heinola)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,6 metriä mpy.
Ryhmän 11 alkuaine
150px|right|thumb|Jatkuvavalettu kuparilevy 150px|right|thumb|Antiikin aikainen hopealautanen, jossa on [[Minervan kuva]] 150px|right|thumb|Egyptiläinen kultainen rannerengas
Ryhmän 11 alkuaineella tarkoitetaan alkuainetta, joka kuuluu jaksollisen järjestelmän yhdenteen­toista ryhmään. Ryhmän 11 alku­aineita ovat kupari, hopea, kulta ja röntgenium. Kaikki ryhmän 11 jäsenet ovat siirtymä­metalleja.
Kupari, hopea ja kulta ovat olleet tunnettuja jo esi­historiallisista ajoista. Röntgenium sen sijaan on vasta 1990-luvulla keino­tekoisesti valmistettu lyhyt­ikäinen radio­aktiivinen alku­aine, joka kuuluu transuraanien ryhmään.
Koska kuparia, hopeaa ja kultaa on vanhoista ajoista käytetty metalli­rahoissa ja kaksi viimeksi­mainittua ovat pitkään olleet raha­järjestelmän perustanakin (kultakanta), sanotaan tämän ryhmän alku­aineita joskus myös raha­metalleiksi.
Ominaisuuksia
Samoin kuin alkalimetalleilla, on myös ryhmän 11 alku­aineilla vain yksi elektroni uloimmalla elektroni­kuorellaan. Toisin kuin alkali­metalleilla, on niillä kuitenkin myös toiseksi uloimman elektroni­kuoren kaikki d-orbitaalit täysiä, ja myös niissä olevat elektronit osallistuvat kemiallisiin sidoksiin. Tämä seikka antaakin näille alku­aineille useita alkali­metalleista selvästi poikkeavia ominaisuuksia.
Ryhmän 11 metalleilla on huomattavasti suurempi ionisoitumisenergia kuin alkali­metalleilla. Päin­vastoin kuin alkali­metallit, jotka vapaina alkuaineina esiintyessään ovat erittäin reaktiivisia, ryhmän 11 alkuaineet ovatkin kemiallisesti jokseenkin passiivisia ja korroosionkestäviä metalleja. Kulta ja hopea ovatkin tunnetuimmat jalometallit. Kulta esiintyy luonnossakin enimmäkseen vapaana alku­aineena. Kupari ja hopea sen sijaan esiintyvät tavallisimmin erilaisina yhdisteinä, mutta niitäkin on löydetty luonnosta myös vapaina alku­aineina.
Ryhmän 11 alkuaineilla on myös huomattavasti pienempi ionin säde kuin alkali­metalleilla. Tämän vuoksi niiden tiheys onkin huomattavasti suurempi.
Alkalimetallien ioniyhdisteet ovat värittömiä, ryhmän 11 alku­aineiden ioni­yhdisteet sen sijaan värillisiä. . Kupari ja kulta ovat vapaina alku­aineinakin esiintyessään värillisiä.
Ryhmän 11 alkuaineiden yhdisteissä on usein myös kovalenttista luonnetta. Monet niistä ovat niukka­liukoisia, kun taas useimmat alkali­metallien yhdisteet ovat runsas­liukoisia.
Ryhmän 11 alkuaineilla myös toiseksi uloimman kuoren d-elektronit osallistuvat metalli­sidoksen muodostamiseen. Tämän vuoksi niillä on huomattavasti korkeammat sulamispisteet kuin alkalimetalleilla.
Kaikki ryhmän 11 alkuaineet ovat erinomaisia sähkönjohteita.
Yhdisteissään kupari voi esiintyä hapetusluvuilla +I ja +II, hopea hapetusluvulla +I ja kulta hapetusluvuilla +I ja +III. Hapetusluvulla +I kupari esiintyy kuitenkin vain liukenemattomissa kovalenttisissa yhdisteissä.
Antônio Salvador Sucar
Sucar osallistui koripalloilijanurallaan Brasilian miesten maajoukkueessa kolmiin kesäolympialaisiin: Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964 Brasilia voitti pronssia, ja Méxicossa 1968 maa oli neljäs. Sucar voitti Brasilian maajoukkuepelaajana myös maailmanmestaruuden Brasilian kotikisoissa 1963, MM-pronssia vuonna 1967 ja hopeamitalin Pan-Amerikan kisoista. Hän voitti mitaleita myös Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuista.
Sucar kuoli 79-vuotiaana 31. joulukuuta 2018.
Tauno Valkama
pienoiskuva|[[Suomi kesäparalympialaisissa 1960]] Tauno Valkama (8. lokakuuta 1923 – 11. tammikuuta 2001 Lempäälä) oli suomalainen vammaisurheilija, joka toi ensimmäisen paralympiamitalin Suomeen Rooman paralympialaisista 1960.
Urheilu-ura
Valkama edusti Suomea kolmissa paralympialaisissa.
Rooman kisat olivat ensimmäiset viralliset paralympialaiset. Suomesta kisoihin osallistui kolme urheilijaa: Tauno Valkama, jurvalainen Niilo Riihiluoma ja töysäläinen Matti Hakojärvi.
Valkama voitti kultaa 50 metrin vapaauinnin selkäydinvammaisten luokassa. Sen lisäksi hän osallistui Rooman kisoissa viisiotteluun, keihäänheittoon (sekä tarkkuus- että pituusheittoon), jousiammuntaan.
Siviiliura
Valkama joutui täysi-ikäistyttyään rintamalle jatkosotaan. Vuonna 1943 hän sai Karjalassa selkärankaansa kranaatinsirpaleen, josta hänelle tuli selkäydinvamman.
Sotainvalidien kuntoutuskeskuksessa Kaunialassa Valkama kouluttautui radioasentajaksi. Hän työskenteli Lempäälässä radiohuoltajana, kunnes uudempaa teknologiaa edustavat transistoriradiot syrjäyttivät Valkamalle tutut putkiradiot 1960-luvun kuluessa.
Geórgios Valakákis
Geórgios Valakákis oli kreikkalainen miekkailija, joka osallistui vuoden 1896 kesäolympialaisissa florettiturnaukseen. Valakákiksen hävittyä turnauksessa kaikki kolme otteluansa, hän sijoittui viimeiseksi omassa karsintaryhmässään. Hänen karsintaryhmässään oli yhteensä neljä miekkailijaa. Koko turnauksessa hän sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle, eli seitsemänneksi.
Óscar Zafra
Óscar Zafra (myös Óscar Sánchez Zafra, 1969 – 5. kesäkuuta 2021 ) oli espanjalainen näyttelijä. Hän näytteli useissa teatteriryhmissä, televisiotuotannoissa ja muutamassa valkokangaselokuvassa.
Ura
Zafran teatteritausta oli vahva. Hän oli mukana perustamassa ryhmäteatteri Thiasosta ja tuonnempana hän työskenteli Teatro Meridionalissa ohjaajana, muusikkona ja näyttelijänä. Zafra näytteli myös useissa televisiosarjoissa, kuten Viva la banda (1996), Querido maestro (1997–1998), El porvenir es largo (2009), La república - tasavalta (2011) ja Paratiisi (2020).
Zafran elokuvaura alkoi vuonna 1989 sivuosalla teoksessa Si me las dan me las tomo. Vuonna 2009 hän näytteli keskeisen roolin kauhuelokuvassa REC 2. Vuonna 2014 Zafra näytteli sivuosan asianajajana draamaelokuvassa Flow.