cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ISM-taajuusalue
ISM-laite
Lupavapauden vuoksi ISM-taajuuksia käytetään paljon myös langattomaan tietoliikennekäyttöön. Tällöin näiden laitteiden on selvittävä muiden samalla taajuudella toimivien laitteiden – myös suuritehoisten teollisuuslaitteiden – aiheuttamista häiriöistä. Yleisiä ISM-taajuuksilla toimivia lyhyen kantaman tietoliikennelaitteita ovat mm Bluetooth- ja WLAN-laitteet. Tässä käytössä lähettimen teho ja antennin suuntaavuus valitaan niin, ettei säteilyteho ylitä säädösten määrityksiä.
ISM-taajuusalueet
ITU:n taajuussääntelysuosituksen määrittelemät ISM-taajuusalueet ovat seuraavat :
Japan Airlinesin lento 351
Japan Airlinesin lento 351 kaapattiin 31. maaliskuuta vuonna 1970. Kaapparit ottivat 129 panttivankia, joista 122 oli matkustajia ja 7 miehistön jäseniä. Heistä osa vapautettiin Fukuokan lentoasemalla.
Seitsemän kiihkomielistä Japanin punainen armeijakunta -nimiseen terroristijärjestöön kuuluvaa japanilaista opiskelijaa kaappasivat lentokoneen omatekoisilla pommeilla ja samuraimiekoilla uhaten Tokio–Fukuoka -reitillä 31. maaliskuuta 1970. Kaapparit vaativat lentokoneen lentämistä Pjongjangiin, Pohjois-Korean pääkaupunkiin. Lentokone laskeutui eteläkorealaisten hävittäjien saattamana Soulin Gimpon kansainväliselle lentoasemalle. Etelä-Korean viranomaiset yrittivät vakuutella kaappareille, että he olivat Pjongjangissa. Gimpon lentokentän virkailijat pukeutuivat pohjoiskorealaisiin virkapukuihin ja kaikki kentän länsimaiset tunnukset poistettiin.
Etelä-Korean viranomaiset neuvottelivat kaappareiden kanssa panttivankien vapauttamisesta, jonka vastineeksi kaapparit saisivat vapaan pääsyn pois Etelä-Koreasta. Ehdoksi kaappaajat asettivat, että jokin korkea-arvoinen japanilainen henkilö tulisi panttivankien tilalle. Tähän suostui kansanedustaja Shinjiro Yamamura, joka saapui sen takia Souliin. Yamamuran suostumus otettiin Japanissa vastaan sankarillisesti, ja pääministeri Eisaku Satō kutsui tekoa isänmaan asiaksi.
Kun Yamamura nousi koneeseen, kaapparit vaativat, että kansanedustaja Sukeya Aben olisi tultava koneeseen tunnistamaan, että panttivanki todella oli Yamamura. Kaapparit pelkäsivät, että jos he lähtisivät Soulista ilman panttivankia, Etelä-Korean hävittäjät ampuisivat koneen alas.
Pohjois-Korean viranomaiset pitivät aluksi Japanin Punaisen armeijakunnan jäseniä maahantunkeutujina, mutta vapauttivat heidät myöhemmin. Yamamura ja koneen miehistö palasivat Tokioon ilman minkäänlaista välikohtausta. Kaapparit Takahiro Konishi, Shiro Akagi sekä Kimihuro Uomoto, Moriaki Wakabayashi ja Takeshi Okamoto asuvat edelleen Pohjois-Koreassa, kun taas Yoshimi Tanaka pidätettiin maaliskuussa vuonna 2000 Thaimaassa ja luovutettiin Japaniin. Takamaro Tamiya kuoli Pjongjangissa.
Hämähäkkinaisen suudelma
Hämähäkkinaisen suudelma (Kiss of the Spider Woman) on yhdysvaltalais-brasilialainen draamaelokuva vuodelta 1985. Se kertoo kahdesta miehestä, jotka 1970-luvulla sotilasjuntan aikana ovat joutuneet argentiinalaiseen vankilaan ja oppivat kunnioittamaan toisiaan. Toinen on poliittinen vanki, ja toinen on vankilassa homoseksuaalisuutensa takia.
Elokuvan on ohjannut Hector Babenco, ja se perustuu Manuel Puigin romaaniin Hämähäkkinaisen suudelma. Sen pääosissa ovat William Hurt, Raúl Juliá ja Sonia Braga.
Hämähäkkinaisen suudelman tarinaa voidaan kuvata sanoin "elokuva elokuvassa". Hurt kertoo Juliálle episodimaisesti saksalaisen toisen maailmansodan aikana tehdyn elokuvan "Hämähäkkinaisen suudelma" juonta. Toisin kuin useimmissa muissa sisäisissä kertomuksissa, tässä ei ole väliä, miten elokuva elokuvassa päättyy. Tärkeämpi juoni keskittyy vankien elämään.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Hämähäkkinaisen suudelman vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Golden Globet
Ehdokkaana:
Luzoninparatiisipeippo
Luzoninparatiisipeippo (Erythrura viridifacies) on harvinainen Filippiineillä esiintyvä paratiisipeippoihin kuuluva lintulaji.
Yleistä
Luzoninparatiisipeippo on 12–13 cm pitkä. Sen höyhenpeite on väriltään pääosin vihreä, mutta pitkä ja suippo pyrstö on punainen, silmät tummanruskeat, jalat vaaleanpunaiset ja nokka musta. Naaraalla on hieman lyhyempi pyrstö kuin koiraalla. Linnun laulua kuullaan harvoin. Sen kutsuääni on korkea ”tsit”.
Luzoninparatiisipeippoa tavataan lähinnä Filippiinien pohjoisosissa. Se elää metsissä, erityisesti bambumetsissä. Ravinnokseen lintu syö erilaisia siemeniä. Luzoninparatiisipeipon lisääntymisaika on maalis-huhtikuussa.
M/S Exporter
M/S Exporter on ahvenanmaalaisen Birka Cargo Ab:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1991 Mačvanska Mitrovicassa, Jugoslaviassa ja Fosen Mekaniske Verksted -telakalla Fosenissa, Norjassa alus on varustettu. Kuollutta painoa Exporterilla on 5 409 tonnia ja jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina.
Exporterin sisaraluksia ovat M/S Birka Transporter, M/S Birka Shipper, M/S Ahtela, M/S Aknoul ja M/S Amber.
Rederiaktiebolaget Eckerön ostettua Birka Cargon omistavan Birka Line Ab:n, jätettiin aluksien nimestä Birka -sana pois.
Käyttöhistoria
Vuonna 1991 alus luovutettiin Rederi Ab Gustaf Eriksonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tuolloin aluksen nimi oli Granö. Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella, reitillä Rauma–Lyypekki. Vuonna 1995 Granö rekisteröitiin United Shippingin omistukseen. Kotisatama säilyi Maarianhaminana. Saman vuoden aikana alus siirtyi Suomen ja saksalaisen Kielin satamakaupungin väliseen liikenteeseen. Lokakuussa 1996 alus palasi takaisin Rauman ja Lyypekin välille. Tammikuussa 1997 Granö aloitti liikennöinnin linjalla Hanko–Lyypekki. Tammikuussa 2000 ruotsalainen Korsnäs AB vuokrasi aluksen Ruotsin ja Länsi-Euroopan väliseen liikenteeseen.
Nykyisen omistajan, Birka Cargo Ab:n haltuun laiva rekisteröitiin tammikuussa 2002. Saman vuoden kesäkuussa alus sai nykyisen Birka Exporter -nimensä.
Aamulla 8. joulukuuta 2008 Birka Exporter törmäsi Pohjanmerellä troolariin ollessaan matkalla Belgian Antwerpeniin. Törmäyksen jälkeen alus meni Alankomaiden Amsterdamiin ja joutui muutamaksi päiväksi kuivatelakalle.
Suomen jääkiekkomaajoukkue talviolympialaisissa 2014
Suomen jääkiekkomaajoukkue edusti Suomea Sotšissa, Venäjällä järjestettävissä talviolympialaisissa helmikuussa 2014, osana Suomen olympiajoukkuetta. Joukkueen kokoonpano nimettiin tammikuussa 2014.
M/S Exporter
Käyttöhistoria
Alus liikennöi pääosin ruotsalaisen Holmen -paperiyhtiön lukuun, kuljettaen paperi- ja puutavaralastia Ruotsista Englantiin ja Saksaan.
Suomen jääkiekkomaajoukkue talviolympialaisissa 2014
Valmennusjohto
Suomen päävalmentajana olympialaisissa toimi Erkka Westerlund, joka valittiin marraskuussa 2012 Jukka Jalosen korvaajaksi. Suomen jääkiekkoliitto valitsi Westerlundin tehtävään koska hän oli kokenut, menestynyt ja hänellä oli hyvät suhteet useisiin suomalaisiin huippupelaajiin, olihan Westerlund toiminut Leijonien päävalmentajana myös vuosina 2005–2007, saavuttaen kolme arvokisamitalia. Hänen valmennuspestinsä kesti kauden 2013–2014. Westerlund valitsi valmennustiimiinsä olympiakisoihin ja tuleviin MM-kisoihin Lauri Marjamäen ja Hannu Virran. Valmennusjohtoon kuuluvat myös GM Jari Kurri, apulais-GM Jarmo Kekäläinen, joukkueenjohtaja Timo Jutila ja videovalmentaja Janne Mälkiä. Lisäksi NHL-pelaajia tarkkailevat Pohjois-Amerikassa Jere Lehtinen ja Teppo Numminen.
Ensimmäinen lista
25. kesäkuuta 2013 Westerlund julkaisi valitsemansa alustavan olympiajoukkueen, eli ehdokaslistan pelaajista, jotka edustavat Suomea olympialaisissa. Jalosen aikana maajoukkueuransa lopettaneet Olli Jokinen ja Teemu Selänne olivat pyörtäneet päätöksensä ja liittyivät takaisin mukaan maajoukkueseen. Kun Westerlund julkisti ehdokaslistan, kohua herätti kokeneen NHL-maalivahti Miikka Kiprusoffin puuttuminen joukkueesta. Westerlund ilmoitti että Kiprusoff oli kieltäytynyt kutsusta, kertoen että on todennäköisesti lopettamassa uransa, eikä aio tavoitella paikkaa Suomen olympiajoukkueesta. Kiprusoff vahvisti asian hieman myöhemmin. Westerlundin lista sisälsi yhteensä 54 pelaajaa, ja lähes kaikki pelaajat, jotka tulevat edustamaan Suomea kisoissa, ovat jo tällä ensimmäisellä listalla. Westerlund kuitenkin sanoi:.
Pelaajan nimen perässä mainitaan pelaajan ikä kaudella 2013–2014, seura jota pelaaja edusti olympiakaudella 2013–2014, lippu symboloimassa maata, josta seura on kotoisin, sekä liiga, jossa pelaajan edustama seura pelasi.
IIHF:lle toimitettu lista
Lokakuussa 2013, Erkka Westerlund valitsi apuvalmentajiensa avustuksella "lokakuun listan", joka ilmoitettiin kansainväliselle jääkiekkoliitolle IIHF:lle. Listaa ei paljastettu julkisuuteen, mutta kun lista on julkistettu IIHF:lle lokakuun aikana, sen ulkopuolelta ei saa enää valita pelaajia Olympialaisiin, vaan joukkue nimetään listalla olevista pelaajista. Vaikka Westerlund ei julkistanut listaa, hän kertoi sen olevan laaja ja sisältävän yli sata nimeä, joten kesäkuussa julkistettua listaa oli näin ollen täydennetty huomattavasti.
Kapteenin valinta
22. marraskuuta ilmoitettiin, että Erkka Westerlund oli rajannut vaihtoehdot Suomen olympiajoukkueen kapteeniksi kahteen. NHL:ssä pelaavat veljekset, keskushyökkääjät, Minnesota Wildin Mikko Koivu ja Anaheim Ducksin Saku Koivu olivat Westerlundin kandidaatit. Westerlund tiedotti, että lopullinen valinta kapteenista tehdään sen jälkeen, kun hän on ensin keskustellut kokeneiden leijonapelaajien kanssa, joista hän mainitsi esimerkkinä molempien kanssa urallaan pelanneen Teemu Selänteen. Mikko Koivu kommentoi tietoa sanoen, että hänen veljensä Saku olisi kapteeniuden ansainnut. Lopulta Leijonien kapteeniksi valittiin Teemu Selänne, kun molemmat Koivut loukkaantuivat ennen olympialaisia.
Alkuperäiset valinnat
Päävalmentaja Erkka Westerlund pohti olympiavalintoja kauan, valmennuspestinsä alkuajoista lähtien ja useimmat joukkueen paikoista lyötiin lukkoon jo useita viikkoja ennen joukkueen julkistamista. Esimerkiksi Lauri Korpikoski ja Jussi Jokinen kertoivat että he olivat saaneet olympiapaikan varmistaneen puhelun Westerlundilta jopa viisi viikkoa ennen julkistusta. Päänvaivaa Westerlundille aiheutti kokeneen Leijona-hyökkääjän Saku Koivun loukkaantuminen. Päätöstä Koivun fyysisestä kunnosta lykättiin viime hetkiin, ja hänet valittiin jo kisajoukkueeseen. Vähän ennen joukkueen julkistamista Koivu kuitenkin lähetti Westerlundille viestin, jossa päätti kieltäytyä olympialaisista. Koivu sanoi viestissään:
Joukkue julkistettiin 7. tammikuuta 2014 Suomen jääkiekkomaajoukkueen lehdistötilaisuudessa ja päähuomion vei Koivun kieltäytyminen. Westerlund luki Koivun viestin kokonaisuudessaan, ja herkistyi sitä lukiessaan, lisäksi Westerlund kertoi lehdistötilaisuudessa että joukkueen valinnassa hän painotti tutkapareja ja toimivia ketjukoostumuksia.
Seuraavina päivinä spekulaatio Saku Koivun kieltäytymisen syistä yltyi, ja syiksi epäiltiin muun muassa pikkuveli Mikko Koivun valintaa kapteeniksi, pientä roolia joukkueessa ja että Koivu halusi keskittyä seurapeleihin Anaheim Ducksissa, NHL:ssä. Koivu kimpaantui väitteistä ja vakuutti että kyse oli hänen fyysistä kunnostaan, jonka ei nähnyt olevan tarpeeksi hyvä. Kohua aiheutti myös hyvää kautta NHL:ssä pelaavan Sean Bergenheimin jättäminen pois joukkueesta. Yllätysvalintoina joukkueeseen pidettiin KHL-pelaajia Jori Lehterää ja Antti Pihlströmiä.
Loukkaantumiset
Turnauksen alla, kun joukkue oli jo selvillä, joutuivat tähtihyökkääjät Mikko Koivu ja Valtteri Filppula jättämään turnauksen väliin loukkaantumisten vuoksi. Takaiskut olivat Leijonille valtavat, sillä molemmille oli kaavailtu suurta roolia joukkueessa. Kolmas pettymys tuli kun toiseksi korvaajaksi valittu Sean Bergenheimkin kieltäytyi kutsusta loukkaantumisiin vedoten. Lopulta korvaajiksi valittiin KHL:stä Sakari Salminen ja Jarkko Immonen.
Joukkue
thumb|right|6. marraskuuta 2013 julkaistiin Suomen peliasut.
Hyökkääjät
Minnesota Wildin hyökkääjä Mikko Koivu ja Tampa Bay Lightningin hyökkääjä Valtteri Filppula valittiin alun perin kisajoukkueeseen, mutta he joutuivat vetäytymään turnauksesta loukkaantumisten vuoksi. Korvaajiksi valittiin Jarkko Immonen ja Sakari Salminen. Koivu oli alun perin Leijonien kapteeni, mutta hänen loukkaannuttua ja jäätyä sivuun, Teemu Selänne nimettiin kapteeniksi.
Valmistautuminen turnaukseen
Suomen valmennusjohto saapui kisakaupunki Sotšiin runsaan viiko ennen turnauksen alkua, mukanaan olympiajoukkueen Euroopassa pelaavat pelaajat: Ossi Väänänen, Sami Lepistö, Juuso Hietanen, Lasse Kukkonen, Juhamatti Aaltonen, Petri Kontiola, Jori Lehterä ja Antti Pihlström. Mukaan Leijonien harjoituksiin liittyi myös KHL-maalivahti Niko Hovinen, joka ei kuitenkaan kuulu joukkueeseen. Tällä kokoonpanolla olympiajoukkue veti ensimmäiset harjoituksensa, joissa keskityttiin harjoittelemaan erikois­tilanteita: yli- ja alivoimaa. Leijonien valmistautuessa turnaukseen tuli tieto, etteivät kaksi Suomen avainpelaajiin lukeutuvaa NHL-hyökkääjää Mikko Koivu ja Valtteri Filppula voi osallistua turnaukseen loukkaantumisten vuoksi. Näin ollen Westerlund kutsui heidän korvaajikseen joukkueeseen KHL-liigasta Jarkko Immosen ja Sakari Salmisen. Korvaajat saapuivat Sotšiin nopealla varoitusajalla ja liittyivät Leijonien vahvuuteen ennen NHL-pelaajia.
Lopuksi, vain päiviä ennen turnauksen avausottelua Suomen NHL-pelaajat saapuivat Pohjois-Amerikasta Sotšiin ja liittyivät joukkueen harjoitusvahvuuteen. Suomi ehti harjoitella täydellä joukkueella vain kerran, ennen turnauksen alkua. Tästä huolimatta Westerlund oli luottavainen, että joukkueen peli toimii sillä monet pelaajat tuntevat toisensa jo entisestään.
Tammelan seurakunta
Tammelan seurakunta on seurakunta Kanta-Hämeessä, Tammelan kunnassa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Tammelan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Juha Koivulahti. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 5 203 jäsentä, kirkkoonkuulumisprosentti oli 84,53 %.
Tammelan seurakunta perustettiin vuonna 1512. Siitä ovat myöhemmin eronneet Ypäjän, Jokioisten, Humppilan ja Forssan seurakunnat.
Mineraali
Mineraali eli kivennäinen on luonnossa kiinteässä muodossa esiintyvä alkuaine tai epäorgaaninen yhdiste, jolla on tietty koostumus ja tavallisesti säännöllinen kiderakenne. Mineralogia on mineraaleja tutkiva tiede.
Mineraalin rakenne vaihtelee puhtaista alkuaineista yksinkertaisiin suoloihin ja hyvin monimutkaisiin silikaatteihin. Maapallon kuori ja sen kivilajit koostuvat lähinnä mineraaleista. Useimmat jalo- ja korukivet ovat puhtaita mineraaleja. Yhdessä kivilajissa on useimmiten 3–5 mineraalia.
thumb|right|350px|Erilaisia mineraaleja. Erilaisia mineraaleja tunnetaan nykyisin noin 4 000, joista vain 20–30 muodostavat pääasiassa kaikki kivilajit. Toisen arvion mukaan mineraaleja on vain 3000–4000. Mineraaleiksi ei luokitella homogeenisiä amorfisia massoja, kuten vulkaaninen lasi, eikä myöskään synteettisesti valmistettuja jalokiviä, vaikka ne koostumuksensa puolesta matkivatkin mineraaleja. Mineraaleiksi on kuitenkin hyväksytty joitakin kauan tunnettuja ja pitkään mineraaleiksi nimitettyjä amorfisia aineita, vaikka ne eivät täysin täytäkään nykyistä mineraalien määritelmää. Uusien mineraalien nimeämisestä pitää kirjaa kansainvälinen mineraloginen yhdistys IMA eli International Mineralogical Association Commission on New Minerals and Mineral Names.
Mineraalit syntyvät geologisissa prosesseissa. Kyseisiä prosesseja ovat esimerkiksi magmatismi, sedimentaatio ja metamorfoosi.
Kivennäisaineet ovat puolestaan eliöiden aineenvaihdunnan ja hyvinvoinnin kannalta oleellisia alkuaineita. Kivennäisaineet eivät siis ole mineraaleja, sillä ne eivät yleensä ole geologisten prosessien synnyttämiä, kiinteitä ja kiteisiä alkuaineita tai yhdisteitä, vaan tyypillisesti biologisista organismeista peräisin olevia, liuoksissa olevia ioneja. Kuitenkin englannin kielessä sekä mineraaleista että kivennäisaineista käytetään sanaa minerals, minkä takia suomeksikin kivennäisaineista puhutaan toisinaan virheellisesti mineraaleina. Osa ravinnosta saatavista kivennäisaineista voi tosin olla peräisin liuenneista tai liuotetuista mineraaleista, esimerkiksi natriumia ja klooria voidaan saada haliitista.
Mineraalien tunnistamiseen ja paljoussuhteiden tutkimiseen käytetään laboratoriossa ohuita mineraaliviipaleita, ohuthieitä, joita voidaan tutkia polarisaatiomikroskoopin avulla. Mineraalien tunnistamiseen ja kemiallisen koostumuksen määrittämiseen voidaan käyttää lisäksi röntgendiffraktiota, röntgenfluoresenssia ja röntgenmikroanalyysiä sekä atomiabsorptiospektrometriaa. Massaspektrometrien avulla voidaan selvittää näytteen atomien paljoussuhteita, kiven ikää ja myös kiven ainesosien syntyhistoriaa.
Mineraaleja voidaan luokitella esimerkiksi käyttötarkoitusten, fyysisten, optisten ja kidekemiallisten ominaisuuksien mukaan. Arvokkaat mineraalit jaetaan malmimineraaleihin ja epämetallisiin kaivannaisiin.
Määritelmä ja muodostuminen
Mineraalit ovat alkuaineista koostuvia kemiallisia yhdisteitä, jotka esiintyvät tavallisesti kiteisessä olomuodossa. Kivilajit puolestaan muodostuvat mineraaleista. Tavallisesti yhdessä kivilajissa on 3–5 erilaista mineraalia: esimerkiksi graniitissa on kvartsia, maasälpää ja kiillettä.
Mineraalit muodostuvat geologisissa prosesseissa. Magmatismissa maan pinnalla tai maan kuoren sisällä magma kiteytyy. Magman jäähtyessä ensimmäisenä kiteytyvät korkeimmissa lämpötiloissa kiteytyvät mineraalit, sitten alhaisemmissa lämpötiloissa kiteytyvät ja lopuksi ne mineraalit, joiden sulamis- ja kiteytymislämpötilat ovat alhaisimmat. Ensimmäisenä kiteytyvillä mineraaleilla on paljon tilaa kiteytyä niille tyypillisiin kidemuotoihin, mutta viimeiseksi kiteytyvillä ei ole enää paljoakaan tilaa jäljellä, joten niillä ei yleensä ole omia kidemuotoja.
Sedimentaatiolla viitataan kivien rapautumiseen ja rapautuneen aineksen kulkeutumiseen, lajittumiseen, kerrostumiseen ja saostumiseen. Sedimentaatiossa mineraaleja muodostuu vesiliuoksista saostumalla. Sedimenttiin syntyneet mineraalit toimivat kerrostuneessa maa-aineksessa myös iskoksena, joka pitää sitä koossa.
Metamorfoosissa mineraalit voivat uudelleenkiteytyä. Prosessi liittyy maankuoren sisäisiin liikuntoihin ja magmapurkauksiin. Uudelleenkiteytyminen tapahtuu paineen tai lämpötilan kohoamisen seurauksena sekä maankuoren liikuntojen vaikutuksesta. Metamorfoosissa mineraalit voivat muuttua toisiksi mineraaleiksi.
Yleiset ominaisuudet
Mineraalien yleisiin ominaisuuksiin kuuluvat tiheys, kiilto, magneettisuus ja radioaktiivisuus. Metalleja sisältävät malmimineraalit ovat yleensä tiheämpiä kuin tavalliset mineraalit.
Mineraalin kiilto tarkoittaa sen tapaa heijastaa valoa. Kiilto jaetaan metalliseen tai epämetalliseen. Malmimineraalit ovat tyypillisesti metallinkiiltoisia ja useimmat silikaattimineraalit ovat epämetallisia. Kiilto määritellään arkielämästä tuttujen vaikutelmien mukaan, joten epämetalliset kiillot jaetaan edelleen lasi-, timantti-, silkki-, helmiäis-, vaha- ja nahkakiiltoihin. Lasikiilto esimerkiksi kiiltää kuin rikottu lasi.
Magneettisuuden perusteella voidaan havaita mineraaleista voimakkaasti magneettinen magnetiitti ja heikosti magneettinen magneettikiisu. Radioaktiivisuudesta pystyy tunnistamaan uraania, toriumia tai muutamia harvinaisia maametalleja sisältävät mineraalit.
Optiset ominaisuudet
Mineraalien optisiin ominaisuuksiin kuuluvat väri, läpinäkyvyys, taitekerroin, kahtaistaitto sekä fluori- ja fosforiloiste. Värin avulla pystyy vain harvoin tunnistamaan mineraalin, sillä väri on usein kemiallisten epäpuhtauksien tai rakenteellisten virheiden aiheuttama. Kvartsi voi esimerkiksi olla väriltään lähes mitä tahansa valkoisesta mustaan, mutta malakiitti ja atsuriitti voidaan kuitenkin tunnistaa värinsä perusteella.
Värin sijaan mineraalin viirun väri on hyvä tuntomerkki. Viiru saadaan aikaan esimerkiksi raaputtamalla mineraalilla lasittamatonta posliinia, jonka pintaan syntyy mineraalijauheesta niin sanottu viiru. Se on paljon käytetty mineraalin tuntomerkki. Viirun väri ei välttämättä vastaa ehyen mineraalin murtopinnan väriä: tummanharmaan hematiitin viiru on verenpunainen ja harmaan lyijyhohteen kiiltävän musta.
Läpinäkyvyyden perusteella mineraalit voidaan jakaa läpinäkyviin, läpikuultaviin ja läpinäkymättömiin. Läpikuultavissa mineraaleissa reunat kuultavat vaaleampaa valoa vasten katsottaessa.
Taitekerroin kertoo sen, paljonko valonsäde taittuu sen jatkaessa matkaansa mineraalin pinnalta kiven sisään. Mineraaleilla on usein kaksi taitekerrointa valonsäteen suunnan perusteella. Taitekerroin on erityisen hyödyllinen jalokiviä tunnistaessa.
Jotkut mineraalit näyttävät erivärisiltä kuin normaalisti, kun niitä valaistaan ultraviolettivalolla. Fluoresenssiksi kutsutaan tilannetta, jolloin loiste nähdään, kun mineraalia valaistaan ultraviolettivalolla ja fosforesenssiksi, kun loiste voidaan nähdä vielä uv-lampun sammuttamisen jälkeen. Loisteen avulla tunnistettavia mineraaleja ovat uv-valossa sinisenä hohtava scheeliitti ja punertavana hohtava kalsiitti.
Mekaaniset ominaisuudet
Lohkeavuus on mineraalien ominaisuus, jolla tarkoitetaan sitä, miten mineraali lohkeaa pintoja pitkin. Lohkopinta voi olla kidepinnan suuntainen, mutta lohkosuuntia voi olla rakenteen mukaan 1–3. Mineraalit, jotka lohkeavat helposti tasaisiin lohkopintoihin, ovat eteviä lohkeavuudeltaan. Muita lohkeavuuden tasoja ovat hyvä, selvä ja epäselvä. Kaikilla mineraaleilla ei ole lohkosuuntia, jolloin murrospinnasta muodostuu kupurainen, eikä siinä ole säännönmukaisia piirteitä. Murrospinnat voidaan jakaa tasomaisiin, epätasaisiin ja simpukkamaisiin.
Polybios
pienoiskuva|upright=0.7|Polybios. Polybios (, ; n. 203–118 eaa.) oli antiikin kreikkalainen hellenistisellä kaudella elänyt historioitsija, jonka tuotannosta suuri osa on säilynyt. Hänet tunnetaan teoksestaan Historia.
Mineraali
Mekaaniset ominaisuudet
Asulla tarkoitetaan mineraalin rakeiden eri ulottuvuuksien keskinäisiä suhteita. Ominaisuus riippuu mineraalin kiderakenteesta. Rakeisilla mineraaleilla ulottuvuudet ovat jokseenkin samat kaikkiin rakennesuuntiin. Jos mineraalilla ei juurikaan ole korkeutta, mutta sillä on pituutta sekä leveyttä, sen sanotaan olevan suomuinen. Sälöisillä mineraaleilla muodostuu pitkiä puikkoja, ja jos mineraalissa on todella ohuita kiteitä sitä kutsutaan kuituiseksi. Jos raekoko on niin pieni, ettei rakeita pysty erottamaan toisistaan, mineraalia kutsutaan massamaiseksi.
Polybios
Polybios oli kotoisin Arkadian Megalopoliista. Hän oli panttivankina Roomassa seitsemäntoista vuotta, minä aikana hän ehti hyvin tutustua Rooman oloihin. Hänen pääteoksensa on Historiai, jossa ensimmäisen kerran esitetään Rooman valtakunnan maailmanhistoriallinen merkitys.
Mineraali
Mekaaniset ominaisuudet
Kovuus on yksi tärkeimmistä mineraalien tunnistusmenetelmistä. Kovuus saadaan selville vertaamalla mineraalia johonkin kovuudeltaan tunnettuun mineraaliin tai esineeseen. Vertailu voidaan tehdä esimerkiksi teräspiikillä tai raaputtamalla mineraalilla lasia. Mineraalit on jaettu Mohsin asteikon mukaan kymmeneen luokkaan, jossa kussakin on oma indeksimineraalinsa. Mohsin asteikolla voidaan kuitenkin todeta vain, mitä toista mineraalia pehmeämpi tai kovempi mineraali tutkittava mineraali on. Vaikka Mohsin asteikko on helposti sovellettavissa, se ei kerro mineraalien todellista kovuutta suhteessa toisiinsa. Sitä varten on Rosiwalin asteikko.
Muut ominaisuudet
Kimmoisuuden perusteella voidaan tunnistaa kiillemineraalit, kuten muskoviitti ja biotiitti. Ne ovat ohuita levyjä, joita voi taivuttaa u-kirjaimen muotoon ja jotka palaavat sen jälkeen takaisin alkuperäiseen muotoonsa.
Polybios
Polybios jäi vangiksi yhdessä tuhannen muun kreikkalaisen kanssa taistellessaan Akhaian liiton joukoissa Pydnan taistelussa. Vankeusaika kului kuitenkin miellyttävästi, kun hän joutui Pydnan voittajan Lucius Aemilius Paulluksen palvelijaksi. Isäntänsä kanssa hän pääsi liikkumaan Rooman valtakunnan eri osissa, ja näillä matkoilla hän muodosti vahvan näkemyksensä Roomasta.
Polybioksen päätyö, 40 kirjan laajuinen Historiai-teos on säilynyt alkuosaltaan. Teoksessa tarkasteltiin Rooman nousua Välimeren mahtitekijäksi puunilaissotien aikana vuosina 220–146 eaa. Hän oli suuri Rooman ihailija, mutta pyrki esittämään vain tosiasioita. Keskiajalla Polybios vajosi unohduksiin lännessä, mutta Bysantissa hänet tunnettiin. Renessanssi nosti hänet uudelleen maineeseen. Hänen teoksiaan ovat lukeneet esimerkiksi Machiavelli, Montesquieu ja Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf. Sanotaan, että Montesquieun kautta Polybioksen ajatukset välittyivät Yhdysvaltojen perustuslakiin ja siinä käytettyyn vallan kolmijako-oppiin.
Mineraali
Muut ominaisuudet
Karbonaattimineraalit liukenevat laimeaan suolahappoon, minkä pystyy havainnoimaan kiven pinnan kuplinnasta, kun siihen on tiputettu pisara happoa. Nikkelipitoiset mineraalit voidaan tunnistaa dimetylglyoksiimillä. Arseenikiisun pystyy tunnistamaan sipulinhajusta, kun sitä lyö vasaralla. Vesiliukoiset mineraalit, kuten vuorisuola, tunnistaa mausta.
Kidekemiallinen jaottelu
Mineraalit jaetaan Danan luokittelun mukaisesti kidekemiallisten ominaisuuksiensa perusteella seuraaviin ryhmiin:
I. Alkuaineryhmä
Alkuaineet ovat aineita, joita ei kemiallisesti voida jakaa yksinkertaisempiin ainesosiin. Maapallolla esiintyy puhtaassa muodossa noin 20 eri alkuainetta, mutta määrät ovat useimmiten hyvin pieniä. Alkuaineiden lisäksi ryhmään kuuluvat lejeeringit eli metalliseokset sekä karbidit, nitridit ja fosfidit.
II. Sulfidiryhmä
Sulfidiryhmän mineraalit koostuvat esimerkiksi rikin (sulfidi) tai arseenin (arsenidi) ja jonkin metallin yhdisteistä. Mineraalit ovat varsin raskaita ja monet niistä ovat tärkeitä malmimineraaleja. Ulkoisten ominaisuuksien perusteella ryhmästä voidaan erottaa kiisut, hohteet ja välkkeet. Ryhmään kuuluvat lisäksi selenidit, telluridit, antimonidit ja vismutidit.
III. Oksidiryhmä
Oksidimineraalit koostuvat jonkin metallin ja hapen yhdisteistä. Ryhmään kuuluvat myös hydroksidit, joissa on metallin lisäksi hydroksyyliryhmä (OH−). Ryhmän mineraalit muodostuvat usein hapettumalla muista mineraaleista. Tavallisia oksideja ovat muun muassa hematiitti (rautaoksidi), magnetiitti (rautaoksidi), kromiitti (kromioksidi), spinelli (magnesiumalumiinioksidi) sekä korundi.
IV. Halogenidiryhmä
Halogenidimineraalit ovat halogeenin (fluori, kloori, bromi, jodi tai astatiini) ja jonkin metallin yhdisteitä. Ryhmän tavallisimpia mineraaleja ovat luonnonsuolat, kuten haliitti eli vuorisuola sekä fluoriitti.
V. Karbonaattiryhmä
Karbonaattimineraalit muodostuvat metallista ja karbonaatti-ionista (CO32−). Karbonaatteja esiintyy runsaasti meren synnyttämissä muodostumissa, joissa kuolleen planktonin kalkkipitoiset kuoret ovat tiivistyneet meren pohjaan. Tavallisimpia karbonaatteja ovat kalsiitti (kalsiumkarbonaatti), aragoniitti (kalsiumkarbonaatti), dolomiitti (magnesium- tai kalsiumkarbonaatti), magnesiitti (magnesiumkarbonaatti) ja sideriitti (rautakarbonaatti). Karbonaattiryhmään kuuluvat myös nitraatit ja boraatit.
VI. Sulfaattiryhmä
Sulfaattiryhmän mineraaleissa on sulfaatti-ioni (SO42−). Ne syntyvät usein suolaisen meriveden haihtumisprosessin yhteydessä. Niitä esiintyy myös hydrotermisissä suonissa ja sulfidien hapettumisen tuloksena. Tavallisimpia sulfaatteja ovat anhydriitti (kalsiumsulfaatti), selestiitti (strontiumsulfaatti), baryytti (bariumsulfaatti) ja kipsi (vesipitoinen kalsiumsulfaatti). Ryhmään kuuluvat lisäksi volframaatit (volframihapon suolat), telluraatit, kromaatit ja molybdaatit.
VII. Fosfaattiryhmä
Fosfaattiryhmän mineraaleissa on yksikkö XO43−, jossa X voi olla fosfori (yksikkönä fosfaatti), arseeni (arsenaatti), antimoni (antimonaatti) tai vanadiini (vanadaatti). Selvästi tavallisin fosfaattimineraali on apatiitti, jota esiintyy myös hampaissa ja luissa.
VIII. Silikaattiryhmä
Silikaatit ovat maankuoren merkittävin mineraaliryhmä, sillä ne muodostavat yli 90 prosenttia maankuoren aineksesta ja kolmanneksen kaikista mineraaleista. Silikaateissa on enimmäkseen piitä ja happea, mutta ne sisältävät usein muitakin tavallisia maankuoren alkuaineita, kuten kalsiumia, rautaa ja alumiinia. Silikaatin perusrakenneosa on yhden piiatomin ja neljän happiatomin muodostama vahvasidoksinen tetraedri, minkä vuoksi silikaatit ovat usein varsin kovia. Tavallisimpia silikaatteja ovat muun muassa kvartsi, maasälpä, oliviini ja granaatti. Tetraedrien muodostamien rakenteiden perusteella silikaattiryhmä jakautuu edelleen jalo-, soro-, rengas-, ketju-, verkko- ja hohkasilikaatteihin.
IX. Biogeeniset mineraalit
Biomineraalit ovat elävän olennon synnyttämiä mineraaleja. Tällaisia ovat esimerkiksi helmien aragoniitti, simpukan kalsiitti ja hampaan kiille, joka on 95 % apatiittia. Fossiilit ovat eloperäisiä jäänteitä menneiltä ajoilta, jotka ovat säilyneet juuri biomineraalien ansiosta. Biomineraaleilla on samat tunnetut fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet kuin mineraaleillakin, mutta ne eivät ole syntyneet geologisissa prosesseissa. Kaikki tunnetut biomineraalit kuitenkin tunnetaan myös litosfääristä.
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2011
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2011 kilpailtiin 5.–6. maaliskuuta 2011 Rovaniemellä Lapin urheiluopistolla. Järjestävänä seurana toimi Ounasvaaran Atleetti Klubi.
Sira Moksi
Sıra Moksi (1971, Jämsä ) on suomalainen muusikko ja kuvataiteilija. Koulutukseltaan Moksi on artesaani, nuoriso-ohjaaja ja seksuaalineuvoja. Moksin piirrokset ovat usein poliittisesti kantaaottavia. Hän on julkaissut piirroksistaan kaksi kokoelmaa: Köyhien sota ja Köyhien puutarha. Moksi on toiminut vuodesta 2001 Tiedonantaja-lehden poliittisena pilapiirtäjänä.
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2011
Naiset
Lähde
Sira Moksi
Moksi on keikkaillut useiden kokoonpanojen kanssa. Hänen yhtyeitään ovat olleet Lady Kojak Rewind, Mama & The Brakemen, sekä Lady Fly & The Anglers. Hän on ollut laulajana Timo Nykyrin Ukuleleorkesterissa, jämsäläisessä The Blues Machine -yhtyeessä ja Men In Black -yhtyeessä. Moksi on julkaissut kaksi soololevyä. Vuonna 2009 julkaistun cover-biisejä sisältäneen Moneksi -levyn ja vuonna 2013 Keltaisen talon lauluja -levyn.
Julkaisut
Levyt
Olli Heiskanen
Olli Heiskanen (5. tammikuuta 1938 Joutseno – 30. maaliskuuta 2022 Kerava) oli suomalainen prikaatikenraali.
Heiskanen syntyi talouspäällikkö Martti Heiskasen ja Viena Wikströmin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 oli Anneli Kouri. Myös heidän pojastaan Mikosta (s. 1963) tuli ammattiupseeri. Hänet ylennettiin vuonna 2015 isänsä tavoin prikaatikenraaliksi.
Heiskanen ylennettiin vänrikiksi 1959, luutnantiksi 1962, yliluutnantiksi 1965, kapteeniksi 1968, majuriksi 1973, everstiluutnantiksi 1979, everstiksi 1985 ja prikaatikenraaliksi 1996.
Yhdystie 2443
Yhdystie 2443 on kilometrin pituinen tie joka kulkee koko matkan Ulvilassa sijaitsevan Friitalan kaupunginosan alueella.
Gustaf Wasastjerna
Gustaf Wasastjerna on ollut ainakin seuraavien suomalaisten henkilöiden nimenä:
Eus
Eus [ɛws] on Ranskan kunta Occitanien alueella Pyrénées-Orientalesin departementissa, Ranskan eteläisimmässä kolkassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 393. Kunta kuuluu departementissaan Les Pyrénées catalanesin kantoniin Pradesin arrondissementissa.
Eus kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluvat samasta departementista myös Castelnou, Évol, Mosset ja Villefranche-de-Conflent.
Viitasaari (täsmennyssivu)
Viitasaari voi tarkoittaa seuraavia:
Rimmi (Padasjoki, Syrjäntausta)
Rimmi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Syrjäntaustan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Pannijoen valuma-alueeseen (14.253) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,9 metriä mpy.
Nærøyfjorden
thumb|Nærøyfjorden Nærøyfjorden on Sognevuonoon kuuluva ja Aurlandsfjordenista haarautuva sivuvuono Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Aurlandin kunnan alueelle. Vuonna 2005 vuono pääsi yhdessä Geirangerfjordenin kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Vuonon eteläpäässä sijaitsee Gudvangenin kylä.
Taalainmaan lääni
thumb|right|300px|Taalainmaan läänin kunnat.
Taalainmaan lääni sijaitsee Keski-Ruotsissa. Sen alue on suunnilleen sama kuin Taalainmaan maakunnan. Läänin nimi oli vuoteen 1997 asti Kopparbergin lääni eli ruotsiksi Kopparbergs län. Nimi viittasi Stora Kopparbergetiin Falunissa. Läänin pääkaupunki on Falun, mutta suurin taajama on sen lähellä sijaitseva Borlänge. Kunnista Falunin kunta on väkiluvultaan Borlängen kuntaa suurempi. Valtiopäivävaaleissa alue muodostaa Taalainmaan läänin vaalipiirin.
Taalainmaan läänin naapurit ovat pohjoisessa Jämtlandin lääni, idässä Gävleborgin lääni, etelässä Västmanlandin lääni, Örebron lääni ja Värmlannin lääni sekä lännessä Norjan puolella Hedmarkin fylke. Taalainmaan, Uppsalan, Gävleborgin ja Västmanlandin lääneillä on yhteinen rajapyykki Taalainmaan läänin eteläosassa. Taalainmaa ystävyysläänejä ovat Viljandimaan maakunta Virossa, Pihkovan alue Venäjällä ja yhteistyötä on myös Lublinin voivodikunnan kanssa Puolassa.
Vuonna 2007 läänissä oli 611,85 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 2,2 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Kihaus
300px|right Rääkkylän Kihaus on tärkeimpiä vuosittaisia kansainvälisiä kansanmusiikkitapahtumia Suomessa. Kihaus-nimellä tapahtuma on järjestetty vuosittain heinäkuussa vuodesta 1991. Aikaisemmin tapahtuma tunnettiin nimellä Heinähupa.
Vuodesta 2008 tapahtuman nimenä on ollut Kihaus Folk ja järjestäjänä Rääkkylä Folk.
Taalainmaan lääni
Läänijaon kehitys
Vuoden 1634 hallitusmuodossa päätettiin perustaa ”Taalainmaan ja Kopparbergslagenin” lääni. Kuninkaallisella kirjeellä läänin nimeksi tuli Kopparbergin lääni vuonna 1647. Idren ja Särnan pitäjät pohjoisessa nykyisen Älvdalenin kunnan alueella kuuluivat aluksi Norjaan, mutta vuodesta 1645 alkaen Ruotsiin ja Kopparbergin lääniin.
Kihaus
Kihauksen järjestäjä oli vuoteen 2007 Rääkkylän kansanmusiikkiyhdistys ry. Kihaus kuului Finland Festivals -tapahtumiin. Yhdistys lopetti toimintansa syyskuussa 2007. Kihausta jatkamaan perustettiin 24. syyskuuta 2007 uusi yhdistys Rääkkylä Folk. Marraskuussa 2007 yhdistys sai luvan käyttää Kihaus-nimeä, ja festivaali jatkui nimellä Kihaus Folk.
Taalainmaan lääni
Läänijaon kehitys
Osa Äppelbon pitäjästä liitettiin vuonna 1815 Rämmenin pitäjään Värmlannin läänissä. Lisäksi vuonna 1846 Orsan seurakuntaan kuulunut Hamran alue siirrettiin Kopparbergin läänistä Gävleborgin lääniin ja Losin seurakuntaan. Tältä osin Taalainmaan läänin ja maakunnan rajat poikkeavat nykyään merkittävästi toisistaan. Muitakin poikkeuksia rajoissa on, sillä osia Västmanlandin ja Härjedalenin maakunnista kuuluu nykyään Taalainmaan lääniin.
Kihaus
Kihaus 2015
Kihaus Folk 25 vuotta juhlafestivaali järjestettiin 3.–4.7.2015 Rääkkylässä. Esiintyjiksi saapuvat mm. Värttinä, Pauli Hanhiniemi ja Hehkumo, The New Rope String Band (GBR), Steve'n'Seagulls, Antti Paalanen, Esko Järvelä Epic Male Band, Kaukolasipartio, Tjango!, Tuomas Logrén & Savuava Kirnu jne.
Taalainmaan lääni
Läänijaon kehitys
Vuonna 1997 Kopparbergin läänin nimeksi vaihdettiin maakunnan mukaisesti Taalainmaan lääni.
Vaakuna
Vaakunaselitys: ”Sinisessä kentässä kaksi vastakkain asetettua kultaista taalainnuolta, joiden kärjet hopeiset ja niiden välissä avoin ensimmäiseksi mainittua metallia oleva kruunu.”
Kihaus
Kihaus 2013
Kihaus Folk järjestettiin 5.-6.7.2013. Esiintyjinä olivat mm. Värttinä, Suvi Teräsniska, Aili, Helsinki-Cotonou Ensemble, Kosto, Lipsaset, Metrofolk, Motora, Pasi K. ja Hurmos, Siina ja Taikaradio, Trollfolk, Veikko Ahvenainen jne.
Taalainmaan lääni
Vaakuna
Taalainmaan läänin vaakuna on sama kuin Taalainmaan maakunnankin.
Kihaus
Kihaus 2012
Kihaus Folk pidettiin 6.–7.7.2012. Esiintyjinä olivat muun muassa Juha Tapio, Polka chicks, Hohka ja Mimmit.
Taalainmaan lääni
Suurimmat taajamat
Vuonna 2010 Taalainmaan läänissä sijaitsi 106 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat useampaan kuin yhteen kuntaan.
Kaarlo Kivekäs (pappi)
Kaarlo Jooseppi Kivekäs, sukunimi vuoteen 1906 Stenbäck (29. lokakuuta 1870 Alavus – 30. huhtikuuta 1930 Pori) oli suomalainen rovasti ja Porin kirkkoherra.
Kihaus
Kihaus 2011
Kihaus Folk pidettiin 8.–10.7.2011. Esiintyjinä olivat muun muassa Loimaan Tikkakerho (Eija Vilpas ja Riitta Havukainen), Paleface, Sattuma, Snekka, Finno-Balkan Voices ja Orffit. Esa Pakarisen juhlavuosi näkyi Pakafolk-konsertissa.
Kaarlo Kivekäs (pappi)
Kivekkään vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Karl Emil Stenbäck ja Selma Josefina Grönberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Porin yksityislyseosta ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1895 sekä pastoraalitutkinnon 1899. Kivekäs vihittiin papiksi 1895. Kivekäs opiskeli Uppsalan yliopistossa 1893–1894 ja teki opintomatkan 1907 Saksaan ja Sveitsiin tutkien kirkollisia oloja Württembergissä ja Sveitsissä ja kuunnellen luentoja Tübingenin ja Bernin yliopistoissa.
Taalainmaan lääni
Valtiopäivävaalit
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 11 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
Kihaus
Kihaus 2010
Kihaus Folk pidettiin kolmipäiväisenä 9.–11.7.2010. Yleisötavoite 2500 saavutettiin. Juhla-alue oli rakennettu uudelleen tiiviimmäksi Konserttiravintolan ja Perinnepihan välittömään läheisyyteen. Pääesiintyjiä olivat Duo Kuunkuiskaajat, Liisa Matveinen & Tellu Turkka, kurkkulaulaja GangZi, Tuulenkantajat, Halavatun papat, Puhti, Tapio Liinoja ja Pedro Hietanen, Rat Cats, Teija Niku ja Grupa Balkan, Sami Kukka, Andrew Cronshaw, Santtu Karhu ja Talvisovat ja Burlakat.
Kaarlo Kivekäs (pappi)
Kaarlo Kivekäs oli Alajärven kirkkoherran apulaisena 1895–1897, Lapuan vt. kappalaisena 1897–1898, Ulvilan kirkkoherran apulaisena 1898–1901, vt. merimiespastorina Lontoossa 1901–1902, Porin kirkkoherran apulaisena 1902–1908, Kälviän kirkkoherrana 1909–1913 ja Suomen Pyhäkouluyhdistyksen sihteerinä ja asiamiehenä vuodesta 1913 alkaen sekä Suomen lähetyskoulun opettajana. Hän oli Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian professorin assistenttina 1917–1922. Viimeksi Kivekäs oli Porin kaupunki- ja maaseurakunnan kirkkoherrana 1922–1930 ja hän toimi myös lääninrovastina. Kivekäs sai rovastin arvon 1924.
Taalainmaan lääni
Maakäräjäkunta
Taalainmaan lääni kuuluu kokonaisuudessaan Taalainmaan läänin maakäräjäkuntaan. Ruotsissa maakäräjäkunnat vastaavat pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi maakäräjäkunta huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Maakäräjäkunnat perustettiin Ruotsiin vuonna 1863. Maakäräjäkunnan valtuusto (ruots. landstingsfullmäktige) valitaan samaan aikaan kuin valtiopäiväedustajat ja kunnanvaltuustot. Vaaleja varten Taalainmaan lääni on jaettu seuraaviin 6 vaalipiiriin: Valtuuston paikoista yhdeksän kymmenesosaa on kiinteitä paikkoja (ruots. fasta mandat) ja niiden lisäksi yksi kymmenesosa on tasauspaikkoja (ruots. utjämningsmandat). Maakäräjäkunnan valtuustossa on yhteensä kaikkiaan 83 paikkaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien maakäräjäkuntavaalien tulos.
Kihaus
Kihaus 2009
Hippa-festivaaliin kuuluva Kihaus Folk -klubi oli 15.3.2009 Joensuun Teatteriravintolassa, esiintyjinä Frigg ja Rautakoura.
Taalainmaan lääni
Maakäräjäkunta
Muiden puolueiden äänistä Dalarnas Sjukvårdsparti sai 3,66 %, mikä oikeutti 3 paikkaan maakäräjäkunnan valtuustossa. Muut puolueet saivat 1,58 % äänistä, mikä ei oikeuttanut paikkoihin maakäräjäkunnan valtuustossa.
Kaarlo Kivekäs (pappi)
Vuonna 1924 Kaarlo Kivekäs teki aloitteen Porin kirkkokuoron (vuodesta 1964 Keski-Porin kirkkokuoro) perustamisesta yhdessä kanttori K. F. Hedbergin ja dir. mus. Kyösti Alhon kanssa.
Taalainmaan lääni
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa 11,1 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 8,9 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Kaarlo Kivekäs (pappi)
Kaarlo Kivekäs oli naimisissa vuodesta 1897 Sigrid Salome Johnssonin kanssa.
Taalainmaan lääni
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 5 433 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,0 prosenttia läänin väestöstä.
Kaarlo Kivekäs (pappi)
Julkaisuja
Nimellä K. J. Kivekäs:
Taalainmaan lääni
Väestönkehitys
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,7 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 7 199 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,5 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 181 222 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Väestö maakunnittain
Taalainmaan läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 276 565 asukasta, jotka jakaantuivat eri maakuntiin seuraavasti:
Kaikki maakunnat kuuluvat lääniin vain osittain.
Kihaus
Kihaus 2009
Kihaus jäi selvästi yleisötavoitteestaan ja tulos jäi tappiolle.
Kihaus 2008
24. syyskuuta 2007 perustettiin Rääkkylä Folk -yhdistys, joka aloitti velattomana puhtaalta pöydältä. Sen puheenjohtaja on Anne Vänskä.
STT uutisoi syyskuussa näin: "Rääkkylän kansanmusiikkifestivaali nousee tuhkasta. Uunituoreen Rääkkylä Folk -kansanmusiikkiyhdistyksen tarkoituksena on luoda uusi festivaali Kihauksen jättämään aukkoon. Yhteistyötä tehdään Kaustisen kanssa. Festivaalin suunnittelutyössä mukana ovat myös Pohjois-Karjalan maakuntaliitto, Kiteen ja Joensuun kaupungit sekä Rääkkylän kunta."
Ensimmäinen uusi Kihaus järjestettiin 3.–6.7.2008 teemalla Itä-Orient. Ensimmäisen illan konsertti pidettiin Joensuun Ilosaaressa. Kihauksen taiteellinen johtaja oli Pauliina Lerche.
Tongariron kansallispuisto
Tongariron kansallispuisto on Uuden-Seelannin vanhin kansallispuisto. Se sijaitsee Pohjoissaarella ja on ollut Unescon Maailmanperintöluettelossa vuodesta 1990 lähtien.
Kihaus
Kihaus 2008
Festivaalin ohjelmassa oli muun muassa Tapani Kansan 40-vuotisjuhlakonsertti, blues- ja gospelyhtye The Campbell Brothers, Balkanin klezmer-musiikkia soittava Dobranotch, Eero Raittinen ja Maarianvaaran kesäteatterin Tukkijoella-näytelmä. Kihauksen kävijämääräksi odotettiin 4 500 maksanutta henkilöä, mutta siitä jäätiin reilusti jälkeen. Maksaneita kävijöitä oli alle 3 200.
Tongariron kansallispuisto
Tongariron kansallispuistosta tuli maailman neljäs kansallispuisto, kun se avattiin lokakuussa 1894. Puiston keskellä sijaitsevat Ruapehun, Ngauruhoen ja Tongariron toimivat tulivuoret. Puiston pinta-ala on 795,98 km². Se sijaitsee 330 kilometriä Aucklandista etelään ja 320 kilometriä Wellingtonista pohjoiseen. Puisto on myös lähellä Taupojärveä. Lännessä sijaitsevat Whanganuijoki ja Whanganuin kansallispuisto.
Kihaus
Vanhan Kihauksen viimeinen vuosi 2007
Taiteellisia johtajia Kihauksessa ovat olleet Sari Kaasinen sekä myöhemmin Pauliina Lerchen, Jukka Kyllösen ja Mari Kaasisen muodostama kolmikko, viimeksi Lerche yksin.
Tongariron kansallispuisto
Tongariron kansallispuisto kuuluu lauhkeaan vyöhykkeeseen. Alue on maoreille historiallisesti tärkeä ja siellä sijaitsee yhä joitain heidän uskonnollisia kohteitaan. Puiston nykyinen kävijämäärä on noin miljoona vuodessa, joista ulkomaisia vierailijoita arvioidaan olevan yli satatuhatta vuosittain.
Kihaus
Vanhan Kihauksen viimeinen vuosi 2007
Toiminnanjohtaja oli Riitta Närhi. Hän irtisanoutui tehtävästään 1. syyskuuta 2007 alkaen.
Yhdysvaltain Grand Prix 2001
Yhdysvaltain Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. syyskuuta 2001 Indianapolis Motor Speedway -radalla Yhdysvalloissa. Kilpailun voitti McLaren-kuljettaja Mika Häkkinen, jolle voitto oli hänen uransa 20. ja samalla viimeinen.
Kihaus
Vanhan Kihauksen viimeinen vuosi 2007
Kihaus kärsi pitkään taloudellisista ongelmista. Rääkkylän kansanmusiikkiyhdistys piti syyskuussa 2006 ylimääräisen kokouksen, jossa päätettiin Kihauksen järjestämisestä myös vuonna 2007 ja tukikonserttien järjestämisestä, joista ensimmäinen oli 5. marraskuuta Kiteellä. Helsingissä helmikuussa Savoy-teatterissa järjestetyssä Muusikot for Kihaus -konsertissa esiintyivät Pepe Willberg, Peter Lerche, Sväng, Burlakat ja Pauliina Lerche & co.
Center-Inn
Center-Inn on suomalainen ravintolaketju. Sen perusti 1983 Eila Kuurma, o.s. Paasivaara (21. syyskuuta 1929 Wien – 14. toukokuuta 2016 Hattula) ostettuaan Fazerilta Go-Inn-ravintolat. 2000-luvun alussa yrityksen johtoon siirtyi hänen poikansa Kimmo Kuurna. Omistusosuudet oli myös muilla Eila Kuurman lapsilla Petri Kuurmalla ja Kasperiina Kuurmalla.
Kihaus
Vanhan Kihauksen viimeinen vuosi 2007
Päätös festivaalin hautaamisesta tehtiin Rääkkylän kansanmusiikkiyhdistyksen yleiskokouksessa 19. syyskuuta 2007. Yli 180 000 euron velkataakkaa kantava yhdistys katsoi, ettei se pysty enää nousemaan taloudellisista vaikeuksista.
Tongariron kansallispuisto
Kansallispuisto on yksi maailmanperintöluettelon sekakohteista, eli se täyttää sekä kulttuuri- että luonnonkohteille asetettuja vaatimuksia. Kansallispuiston vuoret ovat merkittäviä maorien kulttuurissa, ja lisäksi puistossa on aktiivisia ja sammuneita tulivuoria, monipuolisia ekosysteemejä ja mahtavia maisemia. Se täyttää maailmanperintöluettelon kriteerit VI, VII ja VIII.
YAML
YAML on merkintäkieli, jonka loivat Clark Evans, Ingy döt Net ja Oren Ben-Kiki vuonna 2001. YAML on lyhenne sanoista ”YAML Ain’t Markup Language”, mutta kehityksen alkuvaiheessa nimen sanottiin tulevan sanoista ”Yet Another Markup Language”. YAML:iä käytetään usein konfiguraatiotiedostoissa, mutta sitä voi käyttää myös muunlaiseen tietojen talletukseen.
Kihaus
Vanhan Kihauksen viimeinen vuosi 2007
Yhdistyksen suurin velkoja oli sen 40 000 euron lainan taannut Rääkkylän kunta. Yhdistys oli velkaa myös monille yrityksille, yhteisöille ja yksityisille henkilöille. Toiminnan lopettamisen myötä myös kansanmusiikkileirit päättyivät.
Yhdysvaltain Grand Prix 2001
Kilpailu oli ensimmäinen suuri urheilutapahtuma Yhdysvalloissa Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen. Hetkellisesti oli epävarmaa, päästäisiinkö kilpailua ajamaan lainkaan. Valtavan Formula 1-sirkuksen saaminen Yhdysvaltoihin oli haasteellista, kun lentokentät olivat erityisen tarkkoja turvallisuudesta. Suuri osa talleista lisäsi kunnianosoituksia autojensa värityksiin.
Aika-ajot
Aika-ajot ajettiin kilpailua edeltäneenä päivänä, lauantaina 29. syyskuuta 2001.
Paalupaikan valtasi Ferrari-kuljettaja Michael Schumacher, joka lopulta voitti tiukan aikakamppailun Mika Häkkisen kanssa. Paalupaikka oli saksalaiselle jo kauden kymmenes.