cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siivilä
thumb|Siivilä Siivilä on keittiöväline, jossa on pienen pieniä reikiä. Siivilä korvaa yleensä lävikön. Siivilöitä on eri kokoisia, ja niitä käytetään esimerkiksi jauhojen paakkujen selvittämisen tai riisin, marjojen tai kastikkeiden valuttamiseen. Siivilä muodostuu ns. siiviläosasta ja kahvasta, josta pidetään kädellä kiinni.
Nykyaikainen siivilä on yleensä valmistettu ruostumattomasta teräksestä. Vanhemmat tinalangasta valmistetut siiviläverkot murtuivat helposti ja ruostuivat ajan myötä. Muovista valmistettu siivilä puolestaan kestää huonosti kuumia tuotteita. Erityistä kastikkeiden valuttamista varten valmistettua siivilää kutsutaan kastikesiiviläksi. Se on yleensä suppilon muotoinen, mikä mahdollistaa kastikkeen ohjaamisen tarjoiluastiaan.
Tarzan (täsmennyssivu)
Tarzan on sankarihahmo, joka esiintyy Edgar Rice Burroughsin kirjoissa. Nimi voi viitata myös seuraaviin teoksiin:
Postitalo (täsmennyssivu)
Postitalo on Helsingin keskustassa sijaitseva Posti- ja telelaitoksen entinen pääkonttori.
Lurene Tuttle
Lurene Tuttle (29. elokuuta 1907 Pleasant Lake, Indiana – 28. toukokuuta 1986 Encino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Tuttle aloitti uransa radiossa ja esiintyi keskimäärin 15 ohjelmassa joka viikko. Hän esiintyi muun muassa sarjoissa Lux Radio Theater, The Great Gildersleeve, Screen Guild Players ja Doctor Christian. Elokuvissa hänellä oli roolit muun muassa Orson Wellesin Macbethissa ja Alfred Hitchcockin Psykossa.
Smiley Face
Smiley Face on Gregg Arakin ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2007.
Elokuva kertoo Jane F. -nimisestä nuoresta näyttelijästä (Anna Faris), joka toiminnantäyteisen päivän aamuna erehtyy syömään kämppiksensä jääkaapissa säilyttämät kannabisleivokset. Myöhemmin tajutessaan olevansa erittäin vahvasti kannabiksen vaikutuksen alaisena hän päätyy päivän mittaan muun muassa tärkeään koe-esiintymiseen, epäonnistuu erääntyneen sähkölaskun maksamisessa ja saa haltuunsa sattuman kautta Kommunistisen manifestin ensipainoksen.
Elokuva sai ensi-iltansa Sundance-elokuvafestivaalilla, ja sitä näytettiin rajatulla, viikon kestäneellä elokuvateatterikierroksella Los Angelesissa. Elokuva julkaistiin DVD:llä Yhdysvalloissa 8. tammikuuta 2008 ja Suomessa 16. tammikuuta 2009.
Yhdistetyn maailmancup 2010–2011
Yhdistetyn maailmancup 2010–2011 alkoi 26. marraskuuta 2010 Kuusamossa ja päättyi 12. maaliskuuta 2011 Lahdessa. Kauden aikana järjestettiin 13 henkilökohtaista kilpailua sekä yksi joukkuekilpailu.
Enzo Fernández (jalkapalloilija, 1995)
Enzo Alan Zidane Fernández (s. 24. maaliskuuta 1995, Bordeaux, Ranska) on ranskalaisespanjalainen jalkapalloilija, joka pelaa espanjalaisen CF Fuenlabradan riveissä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Zidanen isä on entinen Ranskan maajoukkueen kapteeni ja Real Madridin edustusjoukkueen päävalmentaja Zinédine Zidane.
Ura
Zidane pelasi Real Madridin junioriakatemiassa vuodesta 2004 vuoteen 2014, ja José Mourinhon luotsaaman edustusjoukkueen kanssa hän harjoitteli ensimmäisen kerran syyskuussa 2011. Maajoukkuetasolla Zidane voi vielä edustaa Ranskaa, Espanjaa tai Algeriaa.
Muuta
Zidane on saanut nimensä isänsä idolin, uruguaylaisen jalkapalloilijan Enzo Francescolin mukaan.
Boris Volynov
thumb|280px|[[Yuri Gagarin (vasemmalla) ja Boris Volynov piknikillä Dolgoprudnyssä.]] thumb|280px|Boris Volynov (oikealla) saa palkinnon Venäjän presidentiltä [[Dmitri Medvedeviltä huhtikuussa 2011.]] Boris Valentinovitš Volynov (s. 18. joulukuuta 1934 Irkutsk) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi kaksi avaruuslentoa: Sojuz 5 ja Sojuz 21. Hän oli maailman ensimmäinen juutalainen avaruuslentäjä.
Volynov valmistui Neuvostoliiton sotilastekniikan akatemiasta ja yleni Neuvostoliiton ilmavoimien everstiksi. Hänen kosmonauttiuransa alkoi vuonna 1964 ja päättyi vuonna 1982.
Andrijan Nikolajev
thumb|200px|Andrian Nikolajev Andrijan Grigorjevitš Nikolajev (, 5. syyskuuta 1929 – 3. heinäkuuta 2004) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Nikolajev lensi kaksi avaruuslentoa: Vostok 3 ja Sojuz 9. Elokuussa 1962 hän oli ensimmäinen ihminen, joka puhui televisiolähetyksessä avaruudesta. 3. marraskuuta 1963 hän meni naimisiin naiskosmonautti Valentina Tereškovan kanssa. Perheeseen syntyi yksi lapsi ennen aviopuolisoiden eroa.
Nikolajev oli paikalla, kun Leonid Brežnev yritettiin murhata. Nikolajev oli etniseltä taustaltaan tšuvassi. Hän siirtyi eläkkeelle kosmonauttitehtävistä 26. tammikuuta 1982.
Eagle tuulivoima
Yhtiön valmistamia pienvoimaloita voidaan joko kytkeä verkkoon tai käyttää verkosta irrallisina, akkua lataavina off-grid-laitteina. Tuuliturbiinien roottorien lavat tehdään lahtelaisessa yrityksessä kehitetystä hyptoniitista, joka on hiilinanoputkista ja hartsista kemiallisesti yhdistämällä valmistettu supervahva materiaali. Koska hiilinanoputki on noin 100 kertaa niin vahvaa kuin teräs, hyptoniitistä valmistetut lavat ovat puolta kevyempiä ja paljon kestävämpiä kuin lasikuidusta valmistetut. Keveyden ansiosta roottorin lavat voidaan tehdä pidemmiksi, jolloin niiden pyyhkäisypinta-ala ja samalla teho kasvaa. Rakenteen ansiosta pienvoimaloilla voidaan tuottaa tuulivoimaa myös sisämaassa, vaikka tuulen nopeus olisi vain 2 m/s.
Yhtiö kehitti myös kevyen roottorin pyörittämäksi soveltuvan matalakierroksisen generaattorin, sillä markkinoilta ei löytynyt sopivaa valmiina. Generaattori on suoravetoinen, ja sen tuottaman äänen voimakkuus on alle 40 db. Generaattorien valmistuksen hoitaa lappeenrantalainen alihankkija.
Yhtiölle valmistui vuoden 2010 alkupuolella Kouvolaan kokoonpanotehdas, jonka kapasiteetin arvioitiin nousevan kolmeen tuhanteen pienvoimalaan vuodessa. Yhtiöllä oli Intiassa tytäryhtiö Eagle Windpower India Pvt. Ltd., jolla se pyrkii Intian nopeasti laajeneville markkinoille.
Suomen Teknologiakeskusten Liitto TEKEL valitsi yrityksen perustamisvuonnaan 2008 vuoden hautomoyritykseksi.
Yhtiö yritti hakeutua 23.2.2011 yrityssaneeraukseen. Saneerauksen selvitysmies Jonni Mäkinen selvitystyönsä tuloksena, että saneerausmenettely keskeytetään välittömästi, koska saneerausohjelman aikaansaamiselle tai vahvistamiselle ei ole edellytyksiä. Hän totesi selvityksessään muun muassa, että suurimmat velkojat vastustivat saneerausmenettelyä. Käräjäoikeus määräsi 17.6.2011 saneerausmenettelyn keskeytettäväksi. Yhtiö asetettiin konkurssiin kesällä 2012.
Palm Springs (televisiosarja)
Palm Springs on yhdysvaltalainen television nuortensarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa 30. toukokuuta – 4. heinäkuuta 2007 CW-kanavalla. Sarjan teko päätettiin lopettaa jo kahdeksan esitetyn jakson jälkeen, joten se jäi vain yhden tuotantokauden mittaiseksi. Palm Springsin käsikirjoittajana ja vastaavana tuottajana toimi Kevin Williamson. Sarja sijoittuu kalifornialaiseen Palm Springsin kaupunkiin ja kuvaa erään teiniryhmän ja heidän perheidensä elämää, joka on ensivaikutelmaa hohdottomampaa. Suomessa sarjaa esitti Nelonen eikä sitä suositeltu alle 13-vuotiaille.
Sylvia Picker
Sylvia Picker (11. huhtikuuta 1912 – 25. syyskuuta 1981) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten roolistaan radiokuunnelmasarjassa Box 13, jossa hän esitti Alan Laddin esittämän jännityskirjailija Dan Holidayn sihteeriä Suzya. Hän toimi myös ajoittain ääninäyttelijänä Chuck Jonesin luomalle Snuffles-piirroshiirelle. Elokuvissa Picker esiintyi 1920- ja 1930-luvulla.
Kinahmin kaivos
Kinahmin kvartsikaivos on toiminut Nilsiän Kinahmissa, Kinahmin kvartsiittiselänteellä vuodesta 1976 alkaen ja sen omistaa SP Minerals Oy, nykyisin Sibelco Nordic Oy Ab. Kaivoksesta on louhittu kvartsimalmia vuoteen 2001 mennessä 4,75 miljoonaa tonnia. Louhittu kvartsi menee pääosin kotimaisen lasiteollisuuden käyttöön.
Kinahmin kaivosalueen läpimitta on 500 metriä ja kilometrin päässä kaivoksesta länteen sijaitsee samankokoinen jäte- ja rikastamoalue.
Kaivokseen kulkee Siilinjärvi-Viinijärvi -rautatieltä sivuraide, joka ei tosin ole ollut vuosiin enää käytössä.
Viitteet
63.15889°N, 27.99583°W
Mustanmeren saksalaiset
Mustanmeren saksalaiset ovat etnisiä saksalaisia jotka jättivät kotimaansa 1700- ja 1800-luvuilla ja asettuivat Mustanmeren pohjoisrannikolle, pääosin eteläisen Venäjän keisarikunnan alueelle. Mustanmeren saksalaisiin lukeutuvat Bessarabian saksalaiset, Dobrogean saksalaiset ja Bukovinan saksalaiset.
Eteläisen Venäjän keisarikunnan alueella saksalaiset asettuivat alueelle, joka käsittää nyky-Ukrainan ja Krimin niemimaan. Mustanmeren saksalaiset eivät asuttaneet aluettaan yhtä tiiviisti kuin esimerkiksi samoihin aikoihin Venäjälle muuttaneet Volgan saksalaiset omalla alueellaan, vaan Mustanmeren saksalaisten alue koostui pikemminkin eri siirtokunnista. Ensimmäiset saksalaiset saapuivat alueelle vuoden 1787 tienoilla, aluksi Länsi-Preussista ja myöhemmin Saksan länsi- ja lounaisosista, osa myös Varsovan alueelta.
Mustanmeren saksalaiset siirrettiin Molotov-Ribbentrop sopimuksen nojalla Saksaan, ja nykyisin saksalaiseksi ilmoittautuu vain noin 800 ukrainalaista.
Scheuer
Scheuer on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Da Capo (albumi)
Da Capo on yhdysvaltalaisen psykedeelisen rockyhtye Loven toinen studioalbumi, joka julkaistiin loppuvuodesta 1966.
Albumi nousi Yhdysvaltain albumilistalla parhaimmillaan sijalle 80. huhtikuussa 1967, pysytellen listalla kaikkiaan 11 viikkoa.
Vaikka albumi on jäänyt hieman yhtyeen seuraavan albumin, Forever Changesin varjoon, se on myös saanut osakseen arvostusta niin kriitikoilta kuin muusikoilta. Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Kuuluisa rock-muusikko Alice Cooper on maininnut albumin yhdeksi suosikeistaan.
Tero Ojala
Tero Mikael Ojala (s. 12. toukokuuta 1986 Lohtaja) on suomalainen kymmenottelija. Hän edustaa Lohtajan Veikkoja. Häntä on valmentanut vuodesta 2004 lähtien Harri Yli-Kotila, jota ennen häntä valmensi Kimmo Ojala.
Da Capo (albumi)
Kappaleet
A-puoli
Tero Ojala
Ojala edusti Suomea alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2003, jolloin hän sijoittui keihäänheitossa kymmenenneksi tuloksella 65,36 oltuaan karsinnan kahdeksas tuloksella 70,22.
Ojala voitti kultaa Kalevan kisoissa 2009 oteltuaan ennätyspisteensä 7648. Hän oli hopealla 2008, jolloin hän otteli 7381 pistettä. Kalevan kisoissa 2013 hän sai pronssia pistein 7172. Ojala voitti sisäratojen SM-kultaa 2012 oteltuaan seitsenottelussa pisteet 5360. SM-pronssia hän on saanut vuosina 2009 pistein 5438 ja 2013 tuloksella 5243.
Da Capo (albumi)
Kappaleet
B-puoli
Tero Ojala
Ennätykset
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Jukka Honkavuori
Jukka Honkavuori (s. 19. syyskuuta 1991, Rovaniemi) on suomalainen autourheilija, joka edustaa Rovaniemen Autourheilijoita. Honkavuori on rata-autoilun kaksinkertainen Suomen mestari (2008,2009) ja kauden 2014 Porsche GT3 Cup Finland-mestari.
Ura
Honkavuori aloitti ajamaan kilpaa 5-vuotiaana Rovaniemen Mäntyvaarassa sijaitsevalla kartingradalla. Isä Aimo Honkavuori tutustutti pojan lajin pariin ja näin polte ajamiseen syntyi. Honkavuori ajoi eri karting-luokkia vuoteen 2007 asti, jolloin hän testasi ensimmäistä kertaa Formula Ford-autoa Virtasalmen moottoriradalla. Vuonna 2008 Honkavuori ajoi koko kauden Suomessa Formula Ford-sarjaa voittaen siinä mestaruuden 5 voitolla ja 11 podium-sijoituksella. Kaudella 2009 Honkavuori siirtyi ajamaan Formula Renault 2.0-sarjaa Suomessa Koiranen bros. Motorsport-tallissa voittaen sarjan mestaruuden 6 voitolla kymmenestä osakilpailusta.
Kaudella 2010 Honkavuori ajoi vajaan kauden Formula Renault 2.0 Eurocup-sarjaa Euroopassa. Paras tulos oli toinen Spa Francorchampsissa Belgiassa. Honkavuori oli 10. sarjan lopputuloksissa.
Kaudella 2011 ajoi testiä Formula2-luokassa, mutta vähäisen rahoituksen takia ei ajanut sarjassa kilpaa. Honkavuori kutsuttiin Gulf Oil-yhtiön tukemana ajamaan Intiaan MRF Formula Series-sarjaa, jossa Honkavuori oli sarjan lopputuloksissa 3. Vuosina 2012-2013 Honkavuori ajoi testiä useissa eri kilpa-sarjoissa, kuten Ferrari Challenge Asian Pacific-sarjassa Kiinassa sekä Le Mans Prototypes C-sarjassa Ranskassa. Honkavuori on toiminut Porschen kouluttajana Euroopassa ja Lähi-idässä vuodesta 2012 lähtien.
Kaudella 2014 Honkavuori siirtyi ajamaan kotimaista Porsche GT3 Cup-sarjaa voittaen mestaruuden osallistumalla kymmeneen lähtöön, joista voitti kahdeksan.
Kaudella 2020 Honkavuori ajaa Porsche Mobil 1 Supercup sarjassa MRS GT Racing -tallissa. Sarjaa ajetaan F-1-kilpailujen yhteydessä sunnuntaisin. Honkavuori voitti Dubain 24 tunnin ajon 991-luokassa helmikuussa 2020.
Joensuun työväentalo
Joensuun työväentalo valmistui Joensuun työväenyhdistyksen taloksi vuonna 1908 nykyisen Kauppakatu 32:n tontille. Puinen rakennus purettiin vuonna 1979, ja tilalle nousi vuonna 1981 kolmekerroksinen tiilitalo.
Puisessa työväentalossa oli suuri sali, joka oli juhlien, kokousten ja tanssien pitopaikka. Talossa käynnistyi Joensuun kaupunginteatterin edeltäjä Joensuun työväenteatteri. Vuonna 1918 talossa pidettiin vankina suomalaisia ja venäläisiä sotilaita, jotka teloitettiin huhtikuun 14. päivän vastaisena yönä Siilaisella.
Joensuun työväenyhdistyksen lisäksi nykyisen talon omistajina ovat SDP:n ja TUL:n piirijärjestöt sekä viisi ammattiliittoa, joilla on kokous- ja toimistotilat. Talossa on Nuorten Kotkien, Demarinaisten, Demarinuorten ja -opiskelijoiden sekä Työväen sivistysliiton, Antti Jussi Kososen rahaston ja SAK:n aluetoimiston tilat. Viikko Pohjois-Karjala -lehden toimitus muutti työväentaloon joulukuussa 2015. Yläsatamakadun puolella seinässä on Erkki Kannoston terrakottareliefi Marttyyri-reliefi.
Vuonna 2007 tontin piha-alueet rakennettiin täyteen ja rakennukset liitettiin osaksi koko korttelin laajuista Kauppakeskus Metropolia.
Luonnollinen järvi
Luonnollinen järvi on termi, jolla tarkoitetaan sellaista järveä, joka ei ole tekojärvi. Yhdysvaltain viranomainen EPA on määritellyt sille kolme edellytystä. Luonnollinen järvi on painauma, johon laskee ainakin yksi vesiuoma ja josta voi laskea vesiuoma ja joka on muodostunut vesiuoman laajentumaan tai sen muodostaa luonnollinen este tai sellaisen luonnolliseen painaumaan, joka ei ole syntynyt maanpinnalla olevan vesiuoman osaksi. Määritelmästä on poistettu siinä aikaisemmin ollut kokoraja.
Iain Matthews
Iain Matthews (s. 15. kesäkuuta 1946) on englantilainen muusikko ja lauluntekijä. 1960-luvulla hänet tunnettiin nimellä Ian McDonald ja myöhemmin samalla vuosikymmenellä nimellä Ian Matthews. Vuonna 1989 hän otti jälleen käyttöön alkuperäisen etunimensä.
Varhaisvaiheet
Matthews varttui Englannissa Lincolnshiren Scunthorpessa. Hän pelasi jalkapalloa Bradford Park Avenue -joukkueessa. 1960-luvun puolivälissä brittiläinen popmusiikki alkoi kukoistaa, ja Matthewskin lauloi useissa paikallisissa yhtyeissä. Vuonna 1966 hän muutti Lontooseen, jossa hän työskenteli eräässä Carnaby Streetin kenkäkaupassa. Samana vuonna hän perusti lyhytaikaisen surf-musiikkia soittavan The Pyramid -trion, joka levytti yhden singlen Summer of Last Year Deram Recordsille tammikuussa 1967. Yhtyeen julkaisematta jäänyt kappale "Me About You" on mukana Matthewsin vuoden 1999 kokoelma-albumilla Orphans & Outcasts Volume 3.
Fairport Convention
Keväällä 1967 Ashley Hutchings pyysi Matthewsin laulajaksi Fairport Conventioniin, jossa hänen duettoparinsa oli aluksi Judy Dyble ja sitten Sandy Denny. Vuonna 1969 yhtyeen tyylisuunta alkoi lähestyä perinteistä brittiläisestä kansanmusiikkia. Kun Matthews sai lisäksi huomata, ettei häntä ollut pyydetty mukaan erääseen äänityssessioon, lyhyt keskustelu Ashley Hutchingsin kanssa johti Matthewsin eroon, ja hän alkoi toteuttaa omaa musiikillista mieltymystään.
Matthews Southern Comfort
Vuonna 1969 Matthews levytti ensimmäisen sooloalbuminsa Matthews’ Southern Comfort. Levyllä olivat mukana Fairport Conventionista Richard Thompson, Simon Nicol ja Ashley Hutchings sekä muina muusikkoina kitaristi Mark Griffiths, rumpali Gerry Conway, pedal steel -kitaristi Gordon Huntley ja kosketinsoittajat Dolly Collins ja Roger Coulam. Albumin tyyli pohjautui yhdysvaltalaiseen country-musiikkiin ja rockabillyyn. Tämä oli hänen ensimmäinen merkittävä panoksensa lauluntekijänä, vaikkakin yhtye tulkitsi myös sellaisten artistien kuin Neil Young ja Ian and Sylvia musiikkia. Ensialbuminsa jälkeen Matthews muodosti sen mukaan nimetyn yhtyeen Matthews Southern Comfort ja julkaisi albumit Second Spring (1969, brittilistalla sijalla #52) ja Later That Same Year (1970).
Seuraavien kahden vuoden aikana yhtyeen kokoonpano vaihtui usein, mutta se keikkaili kuitenkin ahkerasti ja tuli yleisesti arvostetuksi. Kaupallista menestystä saatiin vuonna 1970 versioimalla Joni Mitchellin kappale " Woodstock", joka nousi Britannian singlelistan kärkipaikalle. Se sai hyvin radiosoittoaikaa Kanadassa ja oli listalla sijalla #5. Yhdysvalloissa se oli Billboardin singletilastossa korkeimmillaan sijalla #23 vuonna 1971. Sen jälkeen Matthews erosi Southern Comfortista, ja yhtye jatkoi omillaan tehden kolme albumia Harvest Recordsille.
Plainsong
Vuonna 1971 Matthews levytti kaksi hyvät arvostelut saanutta sooloalbumia If You Saw Thro’ My Eyes ja Tigers Will Survive Vertigo Recordsille. The Yardbirds -yhtyeen entisen jäsenen Paul Samwell-Smithin sponsoroimana Matthews muodosti Plainsong-yhtyeen samanmielisten Britannian tunnetuimpien, ainakin puoliksi folkmusiikkiin keskittyneiden muusikoiden kanssa, joista mainittakoon entinen Fairport Convention -yhtyeen jäsen Richard Thompson. Yhtye sai kiinnityksen Elektra Recordsille.
Vuonna 1972 Plainsong julkaisi albumin In Search of Amelia Earhart, joka vakiinnutti Matthewsin maineen lauluntekijänä ainakin kriitikoiden keskuudessa, ellei suuren yleisön. Levyllä on versio Dave McEneryn kappaleesta "Amelia Earhart’s Last Flight" sekä Matthewsin oma "The Story of Amelia Earhart’s Last Night". Se perustuu tutkimukseen siitä, että Earhart olisi maailmanympärilennollaan ehkä vakoillut Tyynenmeren saarilla olevia Japanin tukikohtia. Albumilla on myös kappale "Even the Guiding Light", joka on henkiseltä asenteeltaan positiivinen vastaus Thompsonin tehokkaalle, mutta synkälle laululle "Meet on the Ledge".
"Palloilua"
Plainsong hajosi yhtyetoverin alkoholiongelman vuoksi, ja Matthews jatkoi uraansa Los Angelesissa julkaisemalla neljä albumia erilaisten studiokokoonpanojen kanssa: Journeys from Gospel Oak (1972), entisen The Monkees -yhtyen jäsenen Michael Nesmithin tuottamana Valley Hi (1973), Some Days You Eat the Bear (1974) ja Go for Broke (1975). Mikään näistä ei menestynyt kaupallisesti. Hän siirtyi Elektralta Columbia Recordsille ja edelleen pienelle Rockburgh-merkille. Tällöin hän lopulta vuonna 1978 sai hittisinglen versioimalla Terence Boylanin kappaleen "Shake It". Se nousi Yhdysvalloissa listasijalle #13. Sen voi kuulla vuoden 1980 elokuvan Little Darlings alussa ja myös Rockstarin videopelin The Warriors radiossa. Hittiä seurannut Matthewsin versio Robert Palmerin kappaleesta "Gimme an Inch" menestyi myös kohtalaisesti. Vastoinkäymisiä ilmeni kuitenkin Pohjois-Amerikassa, missä oikeuksia hänen albumiinsa Stealin’ Home hallitsi pieni kanadalainen Mushroom-levy-yhtiö. Sen omistaja Shelly Siegel kuoli yllättäen vuonna 1979 ja yhtiö jäi tuuliajolle.
Matthewsin virallisten kotisivujen mukaan hän tässä vaiheessa "oli kamppaillut uransa eteen lähes 15 vuotta ja eli yhä kädestä suuhun ilman muuta näyttöä pyrkimyksistään kuin sarja loppuunmyytyjä albumeja ja niiden muusikoiden ja fanien lojaalisuus, jotka jakoivat hänen visionsa". Hän muutti Los Angelesista Seattleen, joka oli siihen aikaan elinkustannuksiltaan edullinen asuinpaikka. Siellä hän ryhtyi yhteistyöhön David Surkampin kanssa, joka oli vaikuttanut aikaisemmin Saint Louisissa Pavlov’s Dog -yhtyeessä. He muodostivat voimapopyhtyeen nimeltä Hi-Fi. Sen ohjelmistoon kuului Matthewsin sävellyksiä ja sellaisia lainakappaleita kuin Neil Youngin "Mr. Soul" ja Princen "When You Were Mine". Mutta tämäkään sen enempää kuin paluu sooloartistiksi Englantiin ei kääntänyt hänen onneaan. Hän työskenteli jonkin aikaa A&R-henkilönä Island Recordsilla ja sitten New Age -henkisellä Windham Hill Recordsilla.
Myöhempi ura
Vuodesta 1974 lähtien Fairport Convention oli järjestämässä nimeään kantavia vuosittaisia Cropredyn festivaaleja, ja vuodesta 1979 eteenpäin tämä jokavuotinen esiintyminen oli yhtyeen pääasiallinen toimintamuoto. 1980-luvun puolivälissä useat yhtyeen jäsenet olivat kuitenkin kiinnostuneita elvyttämään yhtyeen toimintaa enemmän – aina uuden materiaalin levyttämistä myöten. Matthews kutsuttiin vuoden 1986 festivaaleille esiintymään sekä Fairport Conventionin riveissä että sen jäsenten sivuprojekteissa. Tämä johti albumiin Walking a Changing Line (1988) Windham Hill Recordsilla. Levy oli jokseenkin yllättävä tribuutti Jules and the Polar Bears -yhtyeen Jules Shearille. Matthews muutti sitten Austiniin, Texasiin, ja levytti useita albumeita saksalaisille riippumattomille levymerkeille. Se myös johti hänen ensimmäisiin todellisiin sooloesiintymisiinsä, koskapa hänen aikaisemmat "soolonsa" olivat aina olleet projektiluonteisten yhtyeiden keulakuvana. Vuonna 1992 hän esiintyi Andy Robertsin kanssa Cambridgen folkfestivaaleilla, ja tämä johti useisiin uusiin Plainsongin kokoonpanoihin.
Sittemmin Matthewsilla on ollut melko menestyksekäs ura, ja hän on julkaissut levyjä useilla pienillä levymerkeillä Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa ennen muuttoa Amsterdamiin vuonna 2000, jossa hän jatkaa uraansa erilaisissa riippumattomissa musiikki- ja yhteistyöprojekteissa. Hän on muun muassa ollut mukana Sandy Dennylle omistetussa tribuuttiyhtyeessä "No Grey Faith" ja jälleen kerran Plainsongissa. Vuonna 2008 hän muutti etelä-Hollannissa sijaitsevaan Horstiin, ja häneltä tuli albumi Joy Mining yhteistyössä hollantilaisen jazzyhtye Searing Quartetin kanssa. Tämän albumin myötä hänellä oli tilaisuus työskennellä vanhan rakkautensa jazzin parissa. Syyskuussa 2010 toteutui neljänkymmenen vuoden tauon jälkeen Matthewsin Southern Comfort -albumi ja paluu isolle levymerkille.
Synnyinseutuunsa Matthewsiin yhdistää vielä muun muassa se, että hänellä on jalkapallojoukkue Scunthorpe United FC:n kausikortti.
Joulukuussa 2011 hän esiintyi nimen Matthews Southern Comfort alla hollantilaisen yhtyeensä kanssa toisilla "Great British Folk Festival" -juhlilla Butlins Skegnessissa ja esitti sekä vanhoja että uusia laulujaan.
Diskografia
Tässä esitetty diskografia on osittainen, täydellinen on Matthewsin kotisivuilla.
Les Mills
Leslie Roy ”Les” Mills (s. 1. marraskuuta 1934 Auckland) on uusiseelantilainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Hän toimi vuosina 1990–1998 Aucklandin pormestarina.
Mills osallistui kesäolympialaisiin neljästi, Roomassa 1960, Tokiossa 1964, Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972. Kuulantyönnössä hän sijoittui Roomassa yhdenneksitoista, Tokiossa seitsemänneksi, Méxicossa yhdenneksitoista ja Münchenissä hän karsiutui loppukilpailusta. Kiekonheitossa hän sijoittui Münchenissä neljänneksitoista ja Roomassa ja Tokiossa hän ei selviytynyt loppukilpailuun.
Kansainyhteisön kisoihin hän osallistui vuosina 1958–1970. Kiekonheitossa hän voitti kultaa vuonna 1966, sijoittui toiseksi vuosina 1958 ja 1970 ja viidenneksi 1962. Kuulantyönnössä hän sijoittui toiseksi vuonna 1966, kolmanneksi 1970, kuudenneksi 1962 ja seitsemänneksi 1958.
Mills on valmentanut muun muassa kiekonheiton maailmanmestaria Beatrice Faumuinaa. Mills työnsi kuulantyöntöennätyksensä 19,80 m vuonna 1967 ja se säilyi Uuden-Seelannin ennätyksenä vuoteen 2011 saakka, jolloin 16-vuotias Jacko Gill ylitti sen.
Algerine
Algerine voi tarkoittaa, joko
Blackburn Ripon
pienoiskuva|Blackburn Ripon IIF, RI-140 Blackburn Ripon oli englantilaisen Blackburn Aircraftin suunnittelema kaksitasoinen, yksimoottorinen lentotukialuksilta operoivaksi suunniteltu torpedo- ja tiedustelukone. Sitä valmistettiin useissa sarjoissa vuodesta 1929 lähtien kaikkiaan 123 kappaletta, joista 25 konetta valmistettiin lisenssillä Valtion Lentokonetehtaalla Suomessa.
Kehitys
pienoiskuva|Blackburn Ripon (1929) Ripon suunniteltiin Englannin ilmailuministeriön spesifikaation 21/23 pohjalta vuonna 1925. Spesifikaatio määritteli vaatimukset laivaston torpedo- ja tiedustelukoneelle, jonka oli määrä korvata Blackburn Dart. Suunnitelmien valmistuttua rakennettiin kaksi 467 hevosvoiman Napier Lion V -moottorilla varustettua prototyyppiä (Ripon I), joista ensimmäisen ensilento lennettiin maakoneena 17. huhtikuuta 1926. Toinen prototyyppi, joka rakennettiin kellukekoneeksi, lensi ensilentonsa neljä kuukautta myöhemmin. Koneen lento-ominaisuuksien parantamiseksi tehtiin muutostöitä muun muassa siivistöön, ja suorituskykyä parannettiin vaihtamalla moottori 570 hv:n Napier Lion XI:hin. Muutosten jälkeen ilmailuministeriö tilasi Blackburn Aircraft Limitediltä 20 koneen sarjan nimikkeellä Ripon II.
Ensimmäiset sarjavalmisteiset lentokoneet luovutettiin lentotukialuksille HMS Furious ja HMS Glorious heinäkuussa 1929. Vuonna 1930 tilattu seuraava 40 koneen sarja oli varsinainen päätuotantosarja nimikkeellä Ripon IIA. Viimeinen tuotantoversio oli Ripon IIC, jossa aiempien versioiden puiset siipirakenteet korvattiin metallisilla. Sarjan viimeiset koneet valmistuivat vuonna 1932, jonka jälkeen valmistui vielä prototyyppi kokonaan metallirakenteisesta Ripon III:sta, josta kehitettiin myöhemmin Bristol Pegasus-moottorilla varustettu Blackburn Baffin.
Hankinta Suomeen
Suomen valtio hankki vuonna elo–syyskuussa 1928 Yhdistyneestä kuningaskunnasta Ripon-koneen valmistuslisenssin ja yhden koneen (tyyppi T.5D II) käytettäväksi mallina valmistuksessa. Tarkoituksena oli korvata vanhentuvat I.V.L. A.22 Hansat.
Mallikone, joka sai ilmavoimien yksilötunnuksen RI-121, saapui Suomeen noin puoli vuotta myöhässä syyskuussa 1929, ja ensimmäisen Valtion lentokonetehtaan valmistaman Riponin (tyyppi V.L. R.29 Ripon IIF) ensilento lennettiin 4. joulukuuta seuraavana vuonna. Lisenssivalmistukseen liittyi ongelmia, koska kaikkia piirustuksia ei saatu ajoissa. Lisäksi lentokonetehtaalta puuttui koneen valmistukseen tarvittavia erikoistyökaluja, joita jouduttiin valmistamaan tai hankkimaan ulkomailta. Ensimmäiseen lisenssillä valmistettuun Riponiin (RI-129) Valtion Lentokonetehdas oli hankkinut Blackburnilta valmiit metalliosat ja kuuteen muuhun metalliraaka-aineet ja näidenkin toimitukset myöhästelivät. Valmistusta vaikeutti lisäksi koneeseen sopivan moottorityypin löytäminen. Alkuperäisen Gnome&Rhone Jupiter VI -moottorin osoittauduttua liian heikkotehoiseksi, koneeseen kokeiltiin useita moottorityyppejä (RI-130:een asennettiin 575 hevosvoiman Wright Cyclone, RI-131:een 525 hv:n Armstrong Siddeley Panther ja RI-132:een 525 hv:n BMW 132 A Hornet) ennen kuin päädyttiin valitsemaan loppuhin I- ja II-sarjan koneisiin Armstrong Siddeley Pantherit. Moottorikokeet jatkuivat III-sarjan rakentamisen yhteydessä, koska ongelmana oli moottorien ylikuumeneminen vesikonekäytössä. Lopulta III-sarjan koneisiin (pois lukien sarjan viimeinen eli RI-159, jossa oli nestejäähdytteinen 650 hv:n Hispano-Suiza 12) valittiin sama Bristol Pegasus -moottoriin, joka oli valittu Blackburn Baffinin moottoriksi. Pegasusta kokeiltiin muun muassa RI-121:ssä ja RI-129:ssä ja moottori asennettiin III-sarjan lisäksi myöhemmin korjausten yhteydessä moniin I- ja II-sarjan koneisiinkin.
Alkuvaikeuksien jälkeen Valtion Lentokonetehdas valmisti kolmessa sarjassa (7-koneinen I-sarja, 8-koneinen II-sarja ja 10-koneinen III-sarja) kaikkiaan 25 Riponia, viimeiset vuonna 1934. Viivästykset tuotannon käynnistämisessä johtivat kuitenkin kotimaisen meritoimintakoneen, VL Kotkan, kehittämiseen.
Riponin seuraajan etsintä aloitettiin vuonna 1937. 11. tammikuuta 1939 tilattiin kaksi Fokker T.8W -konetta valmistajalta ja rajaton valmistuslisenssi. Kaksi valmista konetta piti toimittaa tammi–maaliskuussa 1940 mutta laitetoimitusten viivästyminen siirsi luovutukset syksylle 1940. Koneita ei ehditty toimittaa Suomeen, vaan Saksan hyökättyä Alankomaihin molemmat valmiit koneet päätyivät Saksan ilmavoimille. Suomi irtisanoi hankintasopimuksen 14. syyskuuta 1940 ja näin uusi meritoimintakone jäi saamatta, mikä pidensi Riponin käyttöikää.
Käyttö Suomessa
thumb|Blackburn Ripon IIF [[Käkisalmi|Käkisalmella huhtikuussa 1944.]] pienoiskuva|RI-150 ja koelentäjä W.O.A. Siltavuori seuralaisineen [[Härmälä|Härmälässä syyskuussa 1941.]] Suomen ilmavoimissa Riponeja käytettiin vuodesta 1931 lähtien 1930-luvun lopulle ensisijaisesti tiedusteluun ja yhteistoimintaharjoituksiin. Lisäksi yksiköissä harjoiteltiin pommitustehtäviä varten sekä kokeiltiin – tosin huonolla menestyksellä – torpedon käyttöä. Koneita käytettiin myös maalinhinaustehtävissä. Koneet oli sijoitettu Santahaminan Merilentoasemalle ja Turkinsaaren Merilentoeskadeeriin.
Korvaavan koneen puuttuessa Riponeja käytettiin vielä talvi- ja jatkosodassa. Lentolaivue 16 lensi talvisodassa Värtsilästä käsin Riponeilla 110 sotalentoa pudottaen lentolehtisiä ja tehden tiedustelua. Lentolaivue 36 teki koneilla Helsingin Kallvikista tiedustelu-, sukellusveneidentorjunta- ja pommituslentoja.
Välirauhan aikana Riponeita oli jäljellä 12 kappaletta ja ne palvelivat Erillisessä Lentolaivueessa (entinen lentolaivue 36) ja täydennyslentolaivue 17:ssä.
Jatkosodassa tiedustelu- ja yhteistoimintakoneista oli pula, joten Riponien käyttö jatkui. Konetta käytti aluksi Lentolaivue 15 Höytiäisen Hirvirannasta käsin. Koneilla tehtiin tiedustelua Karjalan Armeijalle, huollettiin kaukopartioita ja pudotettiin lentolehtisiä. Parhaimmillaan laivueella oli 15 Riponia. Laivue lakkautettiin helmikuussa 1942. Osa Lentolaivueen 15 Riponeista siirrettiin lentolaivue 12:lle, joka Nurmoilasta teki tiedustelu- ja pommituslentoja Syvärin rintamalla. Se menetti viimeisen Riponinsa heinäkuussa 1942. Merivoimille alistettu lentolaivue 6 käytti Riponeita tiedustelu- ja meripelastustehtäviin muun muassa Santahaminasta, Maarianhaminasta ja Vaasasta. Konetta käytettiin myös kuljetuskoneena sekä maalinhinauskoneena Täydennyslentolaivueessa.
Ripon-kalustolla lennettiin 22 713 tuntia. Onnettomuuksia ja vaurioita raportoitiin 63 ja niistä 14 johti koneen poistoon. Onnettomuuksissa ja sotatoimissa menetti 11 ihmistä henkensä. Viimeisen Ripon-lennon suoritti RI-156 16. helmikuuta 1945.
Museokoneita Suomessa
Päijät-Hämeen ilmailumuseossa (entinen Vesivehmaan varastohalli) on varastoituna maailman ainoa Blackburn Ripon -yksilö (tunnus RI-140). Kone on toistaiseksi entisöimätön.
Pohjois-Korean ydinkokeet
thumb|200px|Pohjois-Korean ydinkokeiden 2006–2017 seismogrammit havaittuna [[Mudanjiangin seismisellä asemalla Kiinassa, 370 kilometrin päässä koealueelta.]] Pohjois-Korean ydinkokeet ovat Pohjois-Korean vuodesta 2006 Punggye-ri:n koealueella tekemiä maanalaisia ydinaseiden testauksia. Ne ovat osa maan joukkotuhoaseohjelmaa. Pohjois-Korea pyrkii luomaan kokeillaan strategisen ydinpelotteen Yhdysvaltain uhkaa vastaan. Kansainvälinen yhteisö on tuominnut jyrkästi Pohjois-Korean ydinkokeet rauhaa ja turvallisuutta uhkaavina.
Ensimmäinen ydinkoe
thumb|200px|Pohjois-Korean ensimmäisen ydinkokeen paikka. thumb|Pohjois-Korean maanjäristysherkät alueet ja ydinkoealueen paikka eivät osu yksiin.
Pohjois-Korea ilmoitti tekevänsä ydinkokeen 3. lokakuuta 2006, kuusi päivää ennen toteutusta.
Maan koillisella vuoristoalueella havaittiin 9. lokakuuta 2006 kello 01:35:27 UTC pienehkö seisminen tapaus, joka oli Etelä-Korean mukaan 3,9 Richterin asteikolla. Yhdysvaltain mukaan tapauksen voimakkuus oli mb 4,2, mikä viittaa pieneen ydinräjähdykseen tai harvinaisen suureen tavanomaiseen räjähdykseen maan alla. Pohjois-Korea ilmoitti tehneensä maanalaisen ydinkokeen. Nimettömänä pysyttelevä Yhdysvaltain hallinnon vanhempi virkamies totesi 13.10.2006 Breitbart-uutissivustolle, että Yhdysvaltain tekemät kemialliset analyysit viittaavat ydinräjähdyksen mahdollisuuteen.
Ydinkoe tapahtui Tyynenmeren rannikon lähellä suhteellisen lähellä Kiinan rajaa. Tarkka tapahtumapaikka oli satelliittikuvien perusteella. Alue on 70 kilometriä pohjoiseen Kimchaekista, 80 kilometriä lounaaseen Chongjinista, 180 kilometriä etelään Kiinan Yanjista ja 385 kilometriä koilliseen Pjongjangista. Yhdysvaltain geologisen tutkimuskeskuksen mukaan alueella ei tapahdu suurehkoja maanjäristyksiä luonnostaan.
Tavallinen pieni atomipommi on voimaltaan 10–25 kilotonnia, ja Pohjois-Korean ensimmäinen ydinase lienee ollut tätäkin pienempi. Jotkut länsimaiset tarkkailijat väittivät, että kyse saattoi olla suuren tavanomaisen räjähteen räjäyttämisestä maan alla.
Pohjois-Korean ensimmäinen ydinase oli luultavasti niin raskas, ettei se sopinut ohjuksen kärjeksi, pikemminkin lentokoneesta pudotettavaksi pommiksi. Toiset väittävät taas, että ydinase olisi pieni, kehittynyt uraanista ja plutoniumista koottu taistelukärjeksi sopiva ns. komposiittipommi.
Vuoden 2006 ydinkokeen epäonnistuminen viittasi siihen, ettei Pohjois-Korean ydinpelote ole uskottava. Pohjois-Korealla uskottiin silloin olevan plutoniumia 30–40 kg, mikä riittää 2–13 ydinaseeseen. Muu maailma tuomitsi Pohjois-Korean ydinasehankkeen ja koki sen yleistä rauhaa uhkaavana.
Kuusi valtiota eli Pohjois-Korea, Yhdysvallat, Kiina, Etelä-Korea, Japani ja Venäjä neuvottelivat Pohjois-Korean kanssa maan ydinaseohjelman lopettamisesta. 13. helmikuuta 2007 Etelä-Korean edustaja kertoi, että Pohjois-Korea on luvannut sulkea Yongbyonin ydintutkimuslaitoksen ja päästää IAEA:n tarkastajat paikan päälle. Tämän jälkeen Pohjois-Korealle luvattiin 50 000 tonnia öljyä tai vastaava summa muuta talousapua.
Toinen ydinkoe
Pohjois-Korea räjäytti toukokuun 25. päivänä 2009 aamupäivällä paikallista aikaa ydinlatauksen, jonka voima oli 2–20 kilotonnia. Ydinkoe havaittiin seismisenä tapauksena koordinaateissa 41.2939°N, 129.0817°W. Koe tehtiin maan alla lähellä vuoden 2006 paikkaa ja se oli selvästi edellistä koetta voimakkaampi. Samana päivänä Pohjois-Korea laukaisi koemielessä kolme lyhyen kantaman ohjusta.
Vaikka Pohjois-Korean kokeita pidettiin maan sisäiseen valtataisteluun liittyvinä, kyse oli pikemminkin keskitetysti johdetun valtion halusta näyttää voimaansa. Vuoden 2009 ydinkoe tuomittiin maailmalla laajalti. YK:n turvallisuusneuvosto määräsi Pohjois-Korean asevientikieltoon ja osaksi myös asetuontikieltoon.
Voimakkuus
Venäjän armeijan mukaan lataus olisi ollut 10–20 kilotonnin eli jopa Nagasakin pommin luokkaa, mutta saksalaisen Martin Kalinowskin mukaan vain 3–8 kilotonnia, luultavasti 2–4 kilotonnia. Tämä räjähdyenergia on kaukana Hiroshiman–Nagasakin 10–22 kilotonnista, mutta koetta voi pitää onnistuneena.
Järistyksen voimakkuudesta ja pommin voimasta on erilaisia tietoja. Se aiheutti ehkä seismisen tapauksen, joka oli voimakkuudeltaan 4,4–5,3 Richterin asteikolla. Se oli huomattavasti vuoden 2006 kokeen aiheuttamaa tapausta voimakkaampi. Useimmat arviot ovat hieman yli 4,5 Richterin asteikolla.
Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen mukaan tapauksen runkoaaltomagnitudi oli mb 4,7. Etelä-Korean mukaan tapauksen voimakkuus oli Richterin asteikolla 4,4, sveitsiläisten mukaan 5,1 ja Japanin mielestä 5,3. Latauksen voima oli Venäjän armeijan mukaan luokkaa 10–20 kilotonnia, eli Hiroshiman–Nagasakin pommien luokkaa. Muutamien läntisten asiantuntijoiden mielestä Venäjän armeija liioittelee Pohjois-Korean räjäyttämän latauksen voimaa. Hampurin yliopiston analyytikko Martin Kalinowskin mukaan kokeen teho oli vain 3–8 kilotonnia, ehkä neljä kilotonnia. Erään yhdysvaltalaisen upseerin mukaan pommin teho oli vain 1,5 kilotonnia, mikä on melko pieni, mutta sekin selvästi suurempi kuin vuoden 2006 kokeen voima. Jopa pommin aiheuttamasta seismisestä tapauksesta liikkuu melko erilaisia tietoja. Joidenkin arvioiden mukaan tapaus olisi ollut voimakkuudeltaan 4,52 –5,0 Richterin asteikolla, ja räjähdys 2–6 kilotonnia. Jos tapaus oli 4,7 Richterin asteikolla, pommi räjähti 3 kilotonnin voimalla.
Zhan & Weng (2013) käyttivät Pohjois-Korean ydinkokeille kaavaa
missä Y on räjähdysvoima kilotonneina, ja h räjähdyspaikan syvyys metreinä. Tämän perusteella ydinkokeen voimakkuus olisi 7,0±1,9 kt.
Vaikka eri kaavoilla lasketut arvot ovat monesti Venäjän arvioita alempia, 2–4 kilotonnia on silti joukkotuhoaseen räjähdystehoksi käyttökelpoinen. Monien mielestä Pohjois-Korea ei pysty toistaiseksi rakentamaan niin kevyttä ydinkärkeä, jotta se voitaisiin asentaa maan omistamiin keskimatkan tai pidemmän kantaman ohjuksiin. Yksittäiset maat ja kansainväliset järjestöt tuomitsivat jyrkästi vuoden 2009 ydinkokeet, ja niiden uskotaan heijastelevan Pohjois-Korean halua näyttää voimaansa. Jopa Kiina ja Venäjä tuomitsivat ydinkokeen.
Kolmas ydinkoe
Nimetön eteläkorealainen asiantuntija arvioi vuonna 2012, että Pohjois-Korea on saanut ydinkokeen tekniset valmistelut tehtyä. Maan tiedotusvälineet ilmoittivat 12. helmikuuta 2013 maan suorittaneen maanalaisen ydinkokeen. Koe näkyi seismisenä tapauksena, jonka voimakkuus oli 4,9 Richterin asteikolla. Kokeen voima saattoi olla 4–7 kilotonnia tai kaksi kertaa edellistä Pohjois-Korean koetta voimakkaampi. Zhang & Weng (2013) arvioivat sen voimakkuudeksi 12,2±3,8 kt.
Pohjois-Korea sanoi tehneensä kokeen kevyellä pommilla, joka ehkä saattaisi sopiva ydinaseen kärjeksi. Yhdessä TD2-rakettikokeen kanssa tämän katsottiin olevan merkittävää edistystä joukkotuhoaseohjelmassa ja lisänneen jännitystä alueella. Maan uutistoimiston mukaan koe oli suunnattu Yhdysvaltain uhkaa vastaan. Monet muut maat ja YK tuomitsivat tämänkin kokeen, jopa maan tukija Kiina.
Viides ydinkoe
Pohjois-Korea ilmoitti 9. syyskuuta 2016 testanneensa ensi kertaa ohjuksen kärjeksi sopivaa ydinlatausta menestyksellä. KCNA:n mukaan kokeiltu ydinkärki oli standardoitu niin, että sen pohjalta voidaan tehdä erikokoisia taistelukärkiä. Koe oli siihen astisista voimakkain ja aiheutti magnitudin 5,3 seismisen tapauksen. Etelä-Korean mukaan pommin voima oli jopa 10 kt, melkein kaksi kertaa edellistä suurempi. Tämäkin koe oli yhä Yhdysvaltain ensimmäisiä ydinräjäytyksiä heikompi. Ulkomaat tuomitsivat tämänkin kokeen.
Kuudes ydinkoe
thumb|right|250px|Pohjois-Korean ydinkoe 2017 aiheutti seismisen tapauksen, jonka magnitudi oli noin 6,3. Kokeen voimaksi arvioitiin useimmissa lähteissä 50–120 kilotonnia.
Pohjois-Korea näytti keväällä valmistelevan ydinkoetta, mutta peruutti sen. Mutta se palasi asiaan pian.
Maa valmisteli uutta ydinkoetta ennen Kim Il-Sungin 105-vuotissyntymäpäivää. Yhdysvaltoja huoletti kovasti Pohjois-Korean ydinohjelmassa tapahtunut kehitys. Donald Trumpin Yhdysvallat uhkasi mahdollisilla vastatoimilla, jos Pohjois-Korea räjäyttää ydinlatauksensa.
Pohjois-Korea räjäytti aamulla kello 6:30:01 Suomen aikaa 3. syyskuuta 2017 voimakkaan ydinlatauksen. Oman ilmoituksensa mukaan maa kokeili ohjuksen kärjeksi sopivaa vetypommia. Räjähdys aiheutti järistyksen, jonka magnitudi oli 5,6–6,4 Richterin asteikolla.
Pommi räjäytettiin 540 m syvyydessä, 2,4 km pitkän tunnelin päässä. Se kaivoi maahan arviolta 66 metrin läpimittaisen onkalon. Pommin voima oli useimpien arvioiden mukaan 60–280 kilotonnia
Kuudennen kokeen seuraukset
Ydinkokeen jälkeen tapahtui ainakin kaksi suurta romahdusta Punggye-ri:n Mantap-vuoressa, jossa ydinkoe oli tehty. Sekä syys- ja lokakuussa havaittiin ainakin kaksi pientä järistystä. Yhdessä tunnelin romahduksessa kuoli sata ja jäi loukkuun ihmisiä. Siinä ja toisessa romahduksessa, jossa kuoli edellisten pelastajia, kuoli yhteensä yli 200 ihmistä. Pelättiin vuoren ja tunneleiden romahtamisuhan lisäksi myös ydinkokeiden laukaisevan läheisen Paektusan-tulivuoren purkautumaan. Hallitsematon romahtelu vois vapauttaa tulevissa ydinkokeissa radioaktiivisuutta halkeamian kautta ilmakehään. Vaakasuoraan kaivetut tunnelit olivat synnyttäneet romahtamisuhan monesti muualla ydinkokeissa käytettyjen pystysuorien tunnelien sijaan. Niinpä ydinkoealue muuttui luultavasti käyttökelvottomaksi. Pohjois-Korea uhkasi 24. syyskuuta 2017, että se tulevaisuudessa ehkä testaa ydinasetta ilmakehässä Tyynenmeren yllä ohjuksien kärjissä. Edellisen kerran ydinase on laukaistu ilmakehässä lokakuussa 1980, kun Kiina teki ydinkokeen Lop Nurissa.
Nothing’s Shocking
Nothing’s Shocking on yhdysvaltalaisen rockyhtye Jane’s Addictionin ensimmäinen studio-albumi. Albumi julkaistiin 23. elokuuta 1988. Albumi ja kappaleen ”Mountain Song” musiikkivideo kiellettiin laajasti. Albumin kannessa on yhtyeen laulaja Perry Farrelin tekemä veistos siamilaisista kaksosista keinutuolissa, joiden päät ovat tulessa. Farrell käytti kuvan mallina tyttöystäväänsä Casey Niccolia.
Albumilta julkaistiin neljä singleä: ”Mountain Song”, ”Had a Dad”, ”Jane Says” ja ”Standing in the Shower... Thinking”. Ainoa single, joka pääsi jollekin listalle oli ”Jane Says”, joka oli kuudes Alternative Songs -listalla.
Musiikkityyli
Teksteissään albumin kappaleet käsittelevät yleisesti seksiä, väkivaltaa, rakkautta ja huumeita. Kappale ”Ted, Just Admit It…” kertoo sarjamurhaaja Ted Bundystä.
Julkaisu
Albumi julkaistiin elokuussa vuonna 1988. Albumilta julkaistiin varsinaisesti vain yksi single kappale "Mountain Song" ja kolme promo-singleä, kappaleet ”Jane Says”, ”Had a Dad”, ”Standing in the Shower… Thinking”, sekä kappale ”Words and Music”, joka ei löydy albumilta. Vaikka singlejä julkaistiin yhteensä viisi albumi ei päässyt radiosoittoon. ”Jane Says” oli ainoa single, joka pääsi listoille.
Malcolm Subban
Malcolm Subban (s. 21. joulukuuta 1993 Toronto, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä NHL-liigassa pelaavaa Buffalo Sabresia. Subban on Boston Bruinsin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2012.
Subbanin vanhempi veli, P. K. Subban, pelaa puolustajana New Jersey Devilsissa. Myös heidän nuorempi veljensä Jordan on jääkiekkoilija. He kaikki ovat pelanneet uransa aikana junioriliiga OHL:n Belleville Bullsissa.
Maanosaliittojen cup 1999
Maanosaliittojen cup 1999 järjestettiin Meksikossa 24. heinäkuuta - 4. elokuuta 1999. Turnauksen voitti isäntämaa Meksiko. Loppuottelussa Meksiko voitti Brasilian lukemin 4-3.
Parhaat maalintekijät
6 maalia:
Barbadoksenakerola
Barbadoksenakerola eli barbadoskirsikka (Malpighia emarginata) on akerolien sukuun Malpighiaceae-heimossa kuuluva puuvartinen kasvilaji. Se on kotoisin eteläisestä Meksikosta, Väli- ja Etelä-Amerikasta, mutta sitä kasvatetaan sekä koristekasvina että hedelmäpuuna nykyään myös muualla maailman subtrooppisilla alueilla. Sen hedelmä sisältää runsaasti vitamiineja.
Maanosaliittojen cup 1999
Parhaat maalintekijät
4 maalia:
Barbadoksenakerola
Kuvaus
Barbadoksenakerola on ainavihanta pensas tai pieni puu, jonka oksat kasvavat lyhyestä rungosta. Se on yleensä 2–3 metriä korkea, mutta voi joskus kasvaa 6 metrin korkuiseksi.
Maanosaliittojen cup 1999
Parhaat maalintekijät
3 maalia:
Frampolin pommitus
Frampolin pommitus oli Saksan ilmavoimien suorittama pommitus osana Puolan offensiivia toisen maailmansodan alussa 13. syyskuuta 1939.
Barbadoksenakerola
Lehdet
Kasvin lehdet ovat yksinkertaisia, muodoltaan soikeita tai suikeita, 2–8 senttimetriä pitkiä, 1–4 cm leveitä ja kiinnittyvät lyhyeen lehtiruotiin. Ne ovat vastakkaisia. Lehdissä on ehyt tai aaltoileva reuna, jossa on pieniä karvoja, jotka voivat ärsyttää ihoa.
Frampolin pommitus
Saksa hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939. Luftwaffe aloitti siviilikohteiden pommittamiset jo varhain: Wielunin kaupungin pommitus oli toisen maailmansodan ensimmäinen väkivaltainen sotatoimi.
Barbadoksenakerola
Kukat
Kukat ovat kaksineuvoisia. Ne kasvavat 3–5 kukan kukinnoissa, jotka ovat varrettomia tai lyhytvartisia viuhkoja. Kukat ovat halkaisijaltaan 1–2 senttimetriä leveitä. Teriön väri vaihtelee vaaleanpunaisesta syvänpunaiseen, ja terälehtiä on viisi. Kukissa on kymmenen hedettä ja kuudesta kymmeneen rauhasta verhiössä.
Frampolin pommitus
Frampol oli tuolloin pieni kolmen tuhannen asukkaan kaupunki, jossa ei ollut sotilaallisia kohteita tai merkittävää teollisuutta. Frampolin väestöstä noin puolet oli juutalaisia. 1700-luvun alussa perustetun Frampolin barokkikeskusta oli rakennettu täydelliseksi ja symmetriseksi geometriseksi ruudukoksi, jonka keskipisteenä seisoi kaupungintalo.
Barbadoksenakerola
Hedelmä
Hedelmä on kirkkaanpunainen luumarja. Se on halkaisijaltaan 1–3 senttimetriä ja painaa 3–5 grammaa. Luumarjat kasvavat pareittain tai kolmen ryhmissä, ja jokainen marja sisältää kolme kolmiomaista siementä. Marjat ovat mehukkaita ja sisältävät runsaasti C-vitamiinia ja muita ravintoaineita. Marjat jakautuvat kolmeen osioon ja ovat tavallisesti happamia tai hapahkoja. Viljellyn kasvin marjojen maku voi kuitenkin olla myös makea. Barbadoksenakerolan kemiallinen koostumus vaihtelee lajikkeen ja ympäristöolosuhteiden mukaan, mutta tavallisimmin koostumus on seuraavanlainen: proteiineja (2,1–8 g), lipidejä (2,3–8 g), hiilihydraatteja (35,7–78 g), kalsiumia (117 mg), fosforia (171 mg), rautaa (2,4 mg), pyridoksiinia (87 mg), riboflaviinia (0,7 mg), tiamiinia (0,2 mg), vettä (906–920 g) ja ravintokuitua (30 g)
Frampolin pommitus
Koepommitus
Luftwaffe valitsi Frampolin koeluonteisen pommituksensa kohteeksi kaupungin erikoisen keskustan vuoksi ja siksi, ettei alueella sijainnut toimenpidettä mahdollisesti häiritseviä ilmatorjunta-aseita. Kaupungissa ei ollut edes Puolan armeijan joukkoja. Frampolin ruudukonmuotoinen kaava antoi mahdollisuuden mitata pommien aiheuttamia vahinkoja ilmakuvauksen avulla. Suuren neliönmuotoisen toriaukion keskellä oleva kaupungintalo tarjosi erinomaisen suunnistus- ja tähtäyspisteen saksalaisille lentäjille.
Barbadoksenakerola
Levinneisyys
Barbadoksenakerolaa kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen eteläisimmissä osissa Floridassa ja Etelä-Texasissa, Meksikossa, Väli-Amerikassa, Karibialla ja Etelä-Amerikassa niinkin etelässä kuin Perussa ja Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa. Sitä viljellään lisäksi eri puolilla maailmaa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla, esimerkiksi Kanariansaarilla, Ghanassa, Etiopiassa, Madagaskarissa, Sansibarissa, Sri Lankassa, Taiwanissa, Intiassa, Jaavalla, Havaijilla ja Australiassa.
Ravinnoksi
Hedelmä on syötävä ja sitä käytetään laajalti lajin alkuperäisalueella ja viljellään muualla sen suuren C-vitamiinipitoisuuden vuoksi. 100 g hedelmää sisältää 1 677,6 mg C-vitamiinia.