cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Real Madrid CF
Talous
Ramón Mendozan (1985–1995) ja Lorenzo Sanzin (1995–2000) puheenjohtajakausilla Real Madrid oli pahasti velkaantunut, mutta talous kääntyi nousuun Florentino Pérezin (2000–2006) kaudella. Kuuden vuoden aikana liikevaihto kasvoi 250 prosentilla: Vuonna 2006 liikevaihto oli 292 miljoonaa euroa, kun se kuutta vuotta aikaisemmin oli 118 miljoonaa euroa. Yhtenä vaikuttavana tekijänä tähän oli Pérezin politiikka hankkia seuraan joka vuosi vähintään yksi kallis tähtipelaaja. Pérez hyödynsi seuran jo olemassa olleen sekä pelaajien mukanaan tuoman markkinointipotentiaalin muun muassa Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa järjestettyjen mainos- ja harjoituskiertueiden avulla. Esimerkiksi sen neljän kauden aikana, jonka David Beckham pelasi Real Madridissa, keräsi seura pelkästään mainossopimuksista ja kannattajatuotemyynnistä tuloja 440 miljoonaa euroa. Asiantuntijapalveluyritys Deloitten vuosittaisessa liikevaihtoon perustuvassa Football Money Leaguessa Real Madrid otti Manchester Unitedilta kärkipaikan kaudella 2004–2005.
Tärkein yksittäinen syy seuran talouskasvulle oli kuitenkin Madridin keskustassa sijainneen harjoituskeskuksen alueen myyminen vuonna 2001 neljälle yksityiselle yritykselle (Repsol, Mutua Madrileña, Sacyr Vallehermoso ja OHL). Seura sai kaupassa noin 480 miljoonaa euroa, jolla se kuittaisi 285 miljoonan euron velkansa ja rakensi uuden harjoituskeskuksen Madridin laitamille. Suuri kauppahinta herätti myös kritiikkiä ja epäilyksiä mahdollisesta julkisen sektorin laittomasta vetoavusta, mutta Euroopan komission tekemässä selvityksessä viitteitä väärinkäytöksistä ei löytynyt.
Suuri tulonlähde on myös televisiointioikeudet. Marraskuussa 2006 Real Madrid teki tuotantoyhtiö Mediapron kanssa seitsenvuotisen sopimuksen televisiointioikeuksista, jolla seura ansaitsee 160 miljoonaa euroa kaudessa ja yhteensä yli 1,1 miljardia euroa.
Kannattajat
thumb|Kausikorttien määrä Bernabéulla on rajoitettu 65 000 paikkaan. Jäljelle jääneet paikat ovat suuren yleisön saatavilla.
Real Madridin kannattajia kutsutaan nimellä madridistas. Seuran virallinen maailmanlaajuinen kannattajakerho on nimeltään Carnet Madridista. Kerhon jäsenetuihin kuuluu muun muassa neljästi vuodessa ilmestyvä Hala Madrid -jäsenlehti. Kerho perustettiin syyskuussa 2001 ja kesällä 2007 seuran edustusjoukkueen uusi päävalmentaja Bernd Schuster sai jäsenkortin numero 473 546. Se on seuran omien sanojen mukaan jäsenmäärässä mitattuna maailman suurin urheiluseuran kannattajakerho.
Seuralla on myös yli 1 800 virallista paikallista kannattajayhdistystä ympäri maailman, Espanjan lisäksi yli 30 muussa maassa. Suomen kannattajayhdistys Peña Madridista de Finlandia ry rekisteröitiin Helsingissä 28. syyskuuta 2006. Lisäksi seuralla on muutamia poliittisistakin mielipiteistään tunnettuja niin sanottuja äärikannattajaliikkeitä, joista tunnetuimmat ja näkyvimmät ovat Ultras Sur ja Orgullo Vikingo.
Urheilumarkkinointiyhtiö Sportfiven vuonna 2007 Euroopan viidessä suurimmassa jalkapallomaassa Espanjassa, Italiassa, Englannissa, Ranskassa ja Saksassa tekemän kyselyn mukaan Real Madrid on 20 miljoonalla kannattajallaan maanosan suosituin jalkapalloseura. Toiseksi sijoittui Barcelona (19 miljoonaa) ja kolmanneksi Juventus (12 miljoonaa).
Televisio, radio ja internet
Real Madridin televisiokanava Real Madrid TV lähettää satelliitin välityksellä espanjan- ja englanninkielistä ohjelmaa 24 tuntia vuorokaudessa. Uutisten ja historiakatsausten ohella kanava on muun muassa lähettänyt suorana jalkapallon reservijoukkueen Castillan otteluita sekä koripallon edustusjoukkueen otteluita ULEB Cupissa.
Seuran verkkosivuston Realmadrid.comin verkkotunnus rekisteröitiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1998. Alexa Internet -palvelun mukaan sivusto on 8 080. liikennöidyn sivusto maailmassa. Sivusto on saatavilla englanniksi, espanjaksi ja japaniksi.
Kesäkuussa 2007 Real Madrid avasi virallisen kanavansa Internetin suositussa YouTube-videopalvelussa. Syyskuussa 2008 aloitti toimintansa seuran radiokanava Real Madrid Radio. Kanava kuuluu Madridissa FM-taajuudella 94,2, ja muualla maailmassa sitä voi kuunnella Internetissä seuran verkkosivuston kautta.
Elokuvat
Real Madrid – intohimo (Real, la película) on dokumentaarinen ja osin fiktiivinen elokuva Real Madridista, sen historiasta ja sen kannattajista. Se koostuu viidestä eri puolilla maailmaa kuvatusta lyhytelokuvasta, joiden lomassa nähdään leikkeitä Real Madridin otteluista sekä seurataan pelaajien ja valmennushenkilökunnan valmistautumista Barcelonaa vastaan pelattavaan klassikko-otteluun. Elokuvan ohjasi Borja Manso ja sen ensi-ilta oli 25. elokuuta 2005 seuran kotistadionilla Santiago Bernabéulla.
Real Madrid pelaajineen on vahvasti edustettuna myös elokuvissa Zidane, un portrait du 21e siècle (2006) ja Goal II: Living the Dream (2007).
FC Barcelona
Real Madridin pahin kilpakumppani kotimaassa on FC Barcelona, jonka kanssa välit ovat olleet aika-ajoin huonot. Real Madrid ja Barcelona ovat Espanjan kaksi suurinta ja menestyneintä seuraa ja taistelevat usein sarjamestaruudesta keskenään. Seurojen kohtaaminen kahdesti kaudessa niin sanotussa El Clásicossa saa laajasti huomiota ympäri maailmaa. Seurojen välinen kitka juontaa juurensa pelikenttien ulkopuolellekin, Espanjan historiaan ja politiikkaan. Seurat on alusta alkaen nähty kilpailevien Kastilian ja Katalonian alueiden sekä Madridin ja Barcelonan kaupunkien edustajina. Myös kenraali Francisco Franco ja Espanjan aluepolitiikka tulevat aina esiin, kun seurojen välisestä kitkasta puhutaan. Franco pyrki hyötymään Real Madridin kansainvälisestä menestyksestä ja samalla hänen hallintonsa yritti avoimesti tukahduttaa kaikki alueelliset identiteetit ja muun muassa kielsi katalaanin kielen julkisen käytön.
Atlético de Madrid
Real Madridin paikallisvastustaja on Atlético de Madrid, jota vastaan pelatut ottelut ovat aina kuumia ja tapahtumarikkaita. Seurojen yhteinen historia ulottuu vuoteen 1904, jolloin joukko Real Madridin toimintaan pettyneitä pelaajia siirtyi Atléticoon. Alkuaikoina kilpailua lietsoi myös Atléticon tausta työväenluokan seurana, kun taas Real Madridin kannattajat olivat keskiluokasta. Nykyään nämä rajat ovat tosin paljolti himmenneet.
Laajempaa kansainvälistä huomiota seurojen välinen kilpailu sai ensimmäistä kertaa kauden 1958–1959 Euroopan cupissa, jonka välierissä seurat kohtasivat. Tilanne oli kahden ottelun jälkeen tasan 2–2, joten ratkaisu venyi kolmanteen osaotteluun. Real Madrid voitti ratkaisevan ottelun 2–1, ja eteni loppuotteluun ja lopulta neljänteen peräkkäiseen cup-voittoonsa.
Real Madridissa seuraikonin asemassa oleva edustusjoukkueen entinen pelaaja ja kapteeni Raúl edusti juniorina myös Atléticoa.
Yhteiskunnallinen toiminta
Fundación Real Madrid on Real Madridin vuonna 1997 perustettu säätiö, joka toimii seuran jäseniltä, lahjoituksista ja sponsoreilta saatavin varoin. Säätiön tavoite on edistää urheilun sosiaalisia, eettisiä ja kulttuurisia arvoja. Tärkeintä ja näkyvintä osaa säätiön toiminnasta edustavat jalka- ja koripallokoulut, joita järjestetään Espanjan lisäksi Ibero-Amerikan alueella. Espanjassa säätiö järjestää lisäksi yhteiskuntaan sopeuttavia urheilukouluja pakolaisille ja vangeille sekä toimintaa vanhuksille ja lastensairaaloiden potilaille. Foro Luis de Carlos -nimen alla säätiö järjestää ajankohtaisia urheiluaiheisia keskustelu- ja koulutustilaisuuksia.
Kesällä 2006 Real Madrid perusti yhdessä Madridin eurooppalaisen yliopiston (Universidad Europea de Madrid, UEM) kanssa niin sanotun urheiluyliopiston. Escuela de Estudios Universitarios Real Madrid – Universidad Europea de Madrid -nimellä toimiva koulu tarjoaa jatko-opintoja muun muassa urheilulääketieteessä, journalismissa, markkinoinnissa, fysioterapiassa ja urheilumanageroinnissa. Koulun johtajana toimii seuran entinen pelaaja, valmentaja ja urheilutoimenjohtaja Jorge Valdano. Ensimmäiset noin 40 opiskelijaa saivat diplominsa kesällä 2007.
Vuonna 2007 seura lahjoitti lipputulojaan Perun maanjäristyksen ja Meksikon Tabascon tulvien uhreille.
Trofeo Santiago Bernabéu
Trofeo Santiago Bernabéu on vuodesta 1979 lähtien pelattu kutsuturnaus, jonka Real Madrid järjestää edesmenneen puheenjohtajansa Santiago Bernabéun kunniaksi. Real Madrid on voittanut turnauksen 21 kertaa, ja muita voittajia ovat Bayern München (kolmesti), HSV, Dynamo Kiova, Milan (kahdesti), Ajax, Internazionale (kahdesti) ja Universidad.
Muut lajit
thumb|[[Manuel Santana|Manolo Santana voitti tenniksen miesten kaksinpelin Wimbledonissa vuonna 1966 edustaessaan Real Madridia.]]
Koripallo
Real Madridin koripallojaosto perustettiin vuonna 1931, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan ACB-liigassa. Seura on muun muassa 30 Espanjan- ja kahdeksalla Euroopan-mestaruudellaan Euroopan menestynein.
Kaukalojalkapallo
Real Madridin veteraanijoukkue osallistuu vuonna 2008 perustettuun kaukalojalkapallon (fútbol indoor) Espanjan liigaan, jossa se on sijoittunut kahdesti toiseksi. Vuonna 2009 Real Madrid voitti lajin Espanjan cupin. Joukkueen kapteenina toimii seuran jalkapallon edustusjoukkueen monivuotinen maalivahti Paco Buyo.
Entiset lajit
Jalka- ja koripallon lisäksi Real Madridilla on ollut toimintaa lukuisissa muissa lajeissa, jotka ovat kukin kuitenkin yksi kerrallaan hiipuneet. Näihin kuuluvat baseball, käsipallo, lentopallo, melonta, nyrkkeily, paini, pelota, pöytätennis, rugby, šakki, tennis, uinti, voimistelu ja yleisurheilu.
Lajeista parhaiten seura on menestynyt lentopallossa. Lentopallojaosto perustettiin vuonna 1952, ja kaksi vuotta myöhemmin seura voitti ensimmäisen 12:sta cup-mestaruudestaan. Suurin menestys ajoittui 1970-luvulle, jolloin seura voitti cup-mestaruuksien lisäksi seitsemän sarjamestaruutta. Kauden 1982–1983 jälkeen jaosto kuitenkin lakkautettiin. Baseballissa Real Madrid voitti Espanjan-mestaruuden kahdeksan kertaa vuosien 1944–1963 aikana ja rugbyssä kertaalleen vuonna 1934.
Real Madridin entisten lajien urheilijoista olympialaisissa ovat kilpailleet myös muun muassa kiekonheittäjä Miguel de la Quadra-Salcedo (Rooma 1960), painonnostaja José Luis Izquierdo (Rooma 1960), voimistelijat Hermenegildo Martínez Sabido (Rooma 1960) ja María Luisa Fernández Miranda (Rooma 1960), painijat José Panizo (Rooma 1960 ja Tokio 1964), Francisco Delgado (Rooma 1960) ja Ángel López Rojo (Rooma 1960) sekä 1 500 metrin juoksija José Luis González (Moskova 1980, Los Angeles 1984 ja Barcelona 1992).
Tulevaisuuden suunnitelmat
Syyskuussa 2006 Real Madridin varapuheenjohtaja Juan Mendoza kertoi seuran olevan kiinnostunut rugbytoimintansa elvyttämisestä, mikä tapahtuisi jo olemassa olevan paikallisseuran CRC Madridin kautta. Seura on kotoisin Madridin naapurikunnasta Pozuelo de Alarcónista, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla División de Honorissa. Samassa yhteydessä Mendoza mainitsi myös naisjalkapallo- ja futsaljaoston olevan seuran suunnitelmissa.
Puheenjohtaja Ramón Calderón puolestaan kertoi lokakuussa 2006 seuran suunnitelmista sponsoroida Formula 1 -autoa kauden 2007 Espanjan Grand Prix’ssä ja mahdollisesti toisessakin osakilpailussa. Auto oli tarkoitus maalata seuran värein ja tunnuksin, mutta suunnitelma ei toteutunut.
Mario Superstar Baseball
Mario Superstar Baseball (myös nimellä Super Mario Stadium: Miracle Baseball) on Namcon kehittämä Nintendon julkaisema baseball-aiheinen urheilupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo GameCubelle.
Pelaaminen
Pelin joitain pelattavia hahmoja on esim. Mario, Luigi, Prinsessa Peach, Prinsessa Daisy ja Bowser Jr.. Peliä voi pelata yhteensä 1-4 pelaajaa.
Inchonin maihinnousu
Inchonin maihinnousu oli YK:n ensimmäinen suuri offensiivi Korean sodassa.
Mario Superstar Baseball
Aiheesta muualla
スーパーマリオスタジアム ミラクルベースボール
Inchonin maihinnousu
Taustaa
Vasta perustettu Yhdistyneet Kansakunnat (YK) vaati kommunistien hyökkäyksen lopettamista. YK:n joukot Yhdysvaltojen tuella lähetettiin auttamaan Etelä-Korean tasavaltaa hyökkäyksen torjumisessa. Kenraali Douglas MacArthur nimitettiin YK:n joukkojen ylipäälliköksi. Alussa ne eivät olleet riittävän vahvoja vastustamaan maahan hyökkääjiä ja joukot työnnettiin Korean eteläisimpään kärkeen Pusanissa.
Hyökkäyssuunnitelma
Sillä aikaa kun kenraaliluutnantti Walton Walkerin komentama Yhdysvaltain 8. armeija viivytti pohjoiskorealaisia Pusanissa elokuussa 1950, MacArthur suunnitteli seuraavaa iskuaan. YK:n hänelle antamaa tehtävää uhkasi täydellinen tappio ja USA:n armeijaa nöyryytys, sillä koko Korea oli joutumassa kommunisteille. Vain kuukaudessa MacArthur ja hänen esikuntansa laativat maihinnoususuunnitelman, joka kohdistuisi Korean keskiosiin. Maihinnousu tehtäisiin Inchonissa, Soulin eteläpuolelle, ei kovinkaan kauas 38. leveyspiiristä. YK:n joukot voisivat näin päästä Pohjois-Korean joukkojen selustaan katkaisten niiden huoltoreitit. YK:lla ei ollut aikaa laatia suunnitelmaa perusteellisesti ja jotkut olivat sitä mieltä, että Inchonin alue ei olisi suotuisa paikka maihinnousulle ja että siitä tulisi uhkayritys. Silti suunnitelma päätettiin laittaa toteen 15. syyskuuta 1950.
Maihinnousu
thumb|Maihinnousureitit thumb|Merijalkaväki ylittää rantavallia Inchonissa Harvinaisen korkea vuorovesi kuljetti maihinnousujoukot yli Onchonin petollisten mutarantojen. YK:n lipun alla purjehti 260 aluksen laivasto. Ilmatukea antoivat Vought F4-U Corsairit 214. ja 323. maihinnousujoukoksi oli määrätty 1. merijalkaväkidivisioona, jolla oli runsaasti kokemusta raskaista taisteluista Tyynenmeren sodassa (katso Tarawan taistelu). Inchon oli ensimmäinen suuri amerikkalaisten tekemä maihinnousu sitten Okinawan 1945.
Merijalkaväki yllätti pohjoiskorealaiset täydellisesti. Ensimmäiseksi amerikkalaiset valtasivat Wolmi-doon saaren, joka vartioi satamaa, samalla vallattiin naapurisaari Sowlmi-don panssarivaunujen avulla. Yli 200 pohjoiskorealaista oli jo silloin joko surmattu tai vangittu, mutta 100 muuta kieltäytyi antautumasta. Heidät suljettiin puskutraktoreilla luoliin, minne he olivat paenneet. Päähyökkäys rannalle aloitettiin Red Beachilla. Se törmäsi rantavalliin, joka piti ylittää tikapuilla. Vallin takana oli ampumahautoja ja bunkkereita täynnä pohjoiskorealaisia. Kiivassa tulituksessa merijalkaväki kärsi ensimmäiset tappionsa. Selvittyään rantavallista merijalkaväki jatkoi eteenpäin kohti Inchon-Soul-maantietä. Kaiken kaikkiaan merijalkaväki kärsi rantavallilla vähäiset tappiot. Seuraavaan eli 16. päivään mennessä amerikkaliset olivat varmistaneet maihinnousuvyöhykkeensä. Se oli merkittävä voitto MacArthurille, varsinkin, kun hyökkäys oli suunniteltu niin nopeasti, ja maihinnousun myötä tilanne Koreassa muuttui.
Seuraavien viiden päivän aikana merijalkaväki lähestyi ja saartoi Soulin vallaten samalla Kimpon lentokentän. Corsair-hävittäjät antoivat ilmatukea tuhoten pohjoiskorealaisia T-34-panssarivaunuja napalmilla pakottaen korealaiset perääntymään. Kimpon valtaus esti ilmatuen pohjoiskorealaisille ja amerikkalaiset saattoivat toistuvasti lisätä ilmaiskujaan. Soul oli saarrettu 26. syyskuuta mennessä, jonka jälkeen YK:n joukot vapauttivat sen. Samaan aikaan Inchonin maihinnousun kanssa Yhdysvaltain 8. armeija murtautui ulos saartorenkaasta Pusanista. Kuten oli ennustettu, maihinnousu katkaisi pohjoiskorealaisten huoltolinjat ja he joutuivat vetäytymään. Soulissa noin 125 000 pohjoiskorealaista antautui amerikkalaisille.
Jälkivaikutukset
Maihinnousun jälkeen YK:n joukot ylittivät 38. leveyspiirin, miehittivät suuren osan Pohjois-Koreasta, ja saavuttivat Kiinan rajan Jalujoella. Pohjois-Korean pääkaupunki Pjongjang vallattiin 20. lokakuuta. Tämän operaation vauhti ja menestys pelästytti kommunistisen maailman. Erityisesti Kiina ryhtyi hälytysvalmiuteen. Se uhkasi interventiolla, mikäli 38. leveyspiiri ylitettäisiin, ja alkoi koota joukkojaan Mantšuriaan. Kiinalaisten suurhyökkäys kahdella armeijalla, yhteensä yli 300 000 miehellä, alkoi 26. marraskuuta Jalujoen yli. Kiinalaiset työnsivät YK:n joukot pois Pohjois-Koreasta. Kiinalaisten hyökkäys mitätöi Inchonin maihinnousun voiton ja sota jatkui vuoteen 1953.
Adventures of Lolo
Adventures of Lolo on HAL Laboratoryn kehittämä pulma- ja toimintapeli, joka on julkaistu vuonna Nintendo Entertainment Systemille. Peli on osa Eggerland-sarjaa. Peli on ollut vuodesta 2007 alkaen saatavilla myös Wiin Virtual Console -palvelussa. Peliä on kuvailtu yhdeksi tyylilajinsa parhaista.
Wilfrid Sellars
pienoiskuva|Wilfrid Sellars Wilfrid Stalker Sellars (20. toukokuuta 1912 – 2. heinäkuuta 1989) oli yhdysvaltalainen filosofi. Hänen isänsä oli tunnettu kanadalais-yhdysvaltalainen filosofi Roy Wood Sellars. Sellars lukeutui analyyttisiin filosofeihin ja hänen kiinnostuksen kohteitaan olivat ennen kaikkea mielenfilosofia, tietoteoria, pragmatismi ja filosofian historia.
Sellars tunnetaan parhaiten niin sanotun “annetun myytin” kritiikistään, joka voidaan ymmärtää myös tietoteoreettisen foundationalismin kritiikkinä. Sellars esitti kyseisen kritiikin kuuluisimmassa artikkelissaan “Empirismi ja mielenfilosofia” (1956/1997). Lisäksi hänet tunnetaan inferentialistisen semantiikan kehittäjänä; erottelustaan ilmenevän maailmankuvan ja tieteellisen maailmankuvan  välillä; ajatuksestaan, että psykologiset käsitteet vertautuvat teoreettisiin käsitteisiin; sekä tieteellisen realismin puolestapuhujana.
Sirpa Koivu
Koivu avioitui Salossa kenkätehtaan johtajan Ismo Kiviharjun (myöhemmin teollisuusneuvos ) kanssa. Miehen työ kenkätehtaan johtajana vei heidät Mäntyharjulle. Eläkepäiviään he viettivät Naantalissa.
Mike Holmgren
thumb|Mike Holmgren Michael George Holmgren (s.15. kesäkuuta 1948 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon päävalmentaja. 8. tammikuuta 1999 Holmgren valittiin NFL -joukkue Seattle Seahawksin historian kuudenneksi päävalmentajaksi. Holmgrenin sopimus Seahawksin päävalmentajana päättyi kauden 2008 runkosarjan jälkeen.
Adventures of Lolo
Pelaaminen
Peli koostuu 50 erilaisesta huoneesta, joissa on kehystettyjä sydämiä, arkku ja hirviöitä. Pelaajan täytyy ohjata Loloa ja kerätä kaikki sydämet, jotta arkku aukeaa. Arkussa on aina jalokivi, jonka ottamalla saa viholliset katoamaan ja seuraavaan huoneeseen johtavan oven aukeamaan tai portaat ilmestymään. Jokaisesta sydämestä saa myös yhden taika-ammuksen, jolla hirviön voi taikoa munan sisään – hirviö kuitenkin pääsee pois munasta tietyn ajan kuluttua. Huoneissa saattaa olla myös erikoissydämiä, joista saa kaksi taika-ammusta. Sydämiä ei voi liikuttaa, mutta Lolo voi suojautua hirviöiden mahdollisilta hyökkäyksiltä seisomalla sydämien takana. Huoneissa on myös puita, kiviä ja kukkapenkkejä, jotka voivat myös suojata Loloa sydänten tavoin. Huoneissa oleva hiekka tekee kävelystä hitaampaa. Jokia voi ylittää työntämällä niihin munia, joiden päältä kävellä. Laavan yli pääsee vain erityisen sillan avulla. Silta tosin palaa vähitellen pois kuumuuden vuoksi.
Mike Holmgren
Vuosina 1992–1998 Green Bay Packersia valmentaessaan Holmgren tunnettiin yhtenä koko NFL:n parhaimmista valmentajista. Eräs Holmgrenin menestyksen takeista onkin todella hyvä pelinrakentajien valmentaminen. Esimerkiksi Pro Football Hall of Fameen valitut Joe Montana, Steve Young sekä tuleva hall of famer Brett Favre ovat olleet Holmgrenin valmennettavina. Super Bowlin Mike Holmgren on voittanut sekä ollessaan apulaisvalmentaja San Francisco 49ersissa että päävalmentaja Packersissä kaudella 1996. Lisäksi Seattle Seahawks pääsi Holmgrenin johdolla Super Bowliin kaudella 2005, mutta hävisi ottelun Pittsburgh Steelersille.
Holmgren toimi Cleveland Brownsin johtoportaassa (team president) kausina 2010-2012.
Adventures of Lolo
Pelaaminen
Suojautuakseen hirviöiltä ja edetäkseen huoneissa pelaaja voi liikuttaa smaragdikuutioita. Smaragdikuutioilla voi myös rajoittaa hirviöiden liikkumista. Huoneissa saattaa olla myös nuolia, joiden päältä ei normaalisti voi kulkea vastakkaiseen suuntaan, mutta jotka voi ylittää kuitenkin sivulta. Työntämällä smaragdikuutioita tai munia voi nuolen ylittää vastakkaiseenkin suuntaan. Lisäksi nuolet on mahdollista kääntää erityisen voiman avulla. Nuolet eivät vaikuta hirviöiden liikkumiseen.
Vastaanotto
Mikrobitti antoi arvostelussaan pelille 78 pistettä sadasta.
Kilpineito
thumb|300 px|[[Peter Nicolai Arbo, Hervorin kuolema, 1880.]]
Kilpineito tai aseneito (islanniksi skjaldmær) on islantilaisissa saagoissa esiintyvä naimaton nuori nainen, joka osallistui taisteluihin. Tunnetuimpia heistä olivat Hervör Hervörin saagassa ja Brynhildr Völsungain saagassa.
Muutamat antiikin ja keskiajan historioitsijat kertovat, että pohjoisten kansojen joukkoihin olisi todellisuudessakin kuulunut naissotureita. Saxo Grammaticus mainitsee, että Tanskan puolen joukkoihin olisi kuulunut kolmesataa naispuolista taistelijaa Bråvallan taistelussa. Antiikin historioitsijoiden mukaan myös kimbrien, markomannien ja goottien armeijoissa olisi sotinut naisia. On kuitenkin epäselvää, onko näiden kertomusten taustalla todellisia tapahtumia vai vain myyttejä.
Gary McKinnon
thumb|Gary McKinnon Gary McKinnon (s. 10. helmikuuta 1966) on skotlantilainen krakkeri, joka murtautui vuosina 2001 ja 2002 Yhdysvaltain puolustushallinnon ja avaruushallinto NASAn tietoverkkoihin. Amerikkalaisten viranomaisten mukaan McKinnon varasti lähes tuhat salasanaa ja tuhosi myös joitakin tiedostoja. McKinnon kertoi motiivikseen todisteiden etsimisen viranomaisten pimittämistä ufo-salaisuuksista. McKinnon kuvaili tietomurtoja "naurettavan helpoiksi" ja moitti Yhdysvaltain puolustushallinnon tietoturvaa olemattomaksi.
Britannian korkein oikeusaste eli parlamentin ylähuone päätti elokuussa 2008 luovuttaa McKinnonin Yhdysvaltoihin oikeuteen. McKinnon valitti päätöksestä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, mutta se hylkäsi valituksen saman kuun aikana. Viimeisenä keinonaan hän pyysi sisäministeri Alan Johnsonia purkamaan päätöksen, mutta Johnson katsoi marraskuussa 2009, että luovutus ei ole ristiriidassa ihmisoikeuksien kanssa.
Silloinen sisäministeri Theresa May kielsi 16. lokakuuta 2012 McKinnonin luovuttamisen Yhdysvaltoihin, koska lääketieteellisten todisteiden mukaan McKinnon, jolla on diagnosoitu Aspergerin oireyhtymä, voisi yrittää itsemurhaa. Päätöstä ei otettu hyvin vastaan Yhdysvalloissa. Esimerkiksi Valkoisen talon neuvonantaja David Rivkin moitti ratkaisua naurettavaksi. Lisäksi brittiläinen The Daily Telegraph -lehti kertoi, että Yhdysvaltain oikeusministeri Eric Holder ei päätöksen vuoksi suostunut edes ottamaan vastaan sisäministeri Mayn puheluita. Myöhemmin Holder kuitenkin vakuutti Radio 4:n Today Programmen haastattelussa, että hänellä on hyvät välit sisäministeri Mayn kanssa, vaikka Yhdysvallat olikin pettynyt päätökseen olla luovuttamatta McKinnonia.
Joulukuussa 2012 ilmoitettiin, että McKinnonia ei aseteta tietomurroista syytteeseen edes Isossa-Britanniassa. Oikeudenkäynnin järjestämistä pidettiin hankalana, koska todisteita ja todistajia olisi pitänyt tuoda Yhdysvalloista Britanniaan.
McKinnonia uhkasi Yhdysvalloissa jopa 70 vuoden vankeustuomio. Asianajajansa mukaan hän olisi voinut joutua Guantanamo Bayn vankileirille.
Związek Producentów Audio Video
Związek Producentów Audio Video (tunnetaan myös nimellä ZPAV) on organisaatio, joka edustaa Puolan musiikkiteollisuutta ja Puolan osuutta International Federation of the Phonographic Industryn (IFPI) tavoitteista. Vuonna 1991 perustetulle organisaatiolle on Puolan kulttuuriministeri sallinut toimintaoikeudet hallita ääni- ja videotallenteiden tuottajien tekijänoikeuksia. ZPAV julkaisee Puolan musiikkilistat sekä myöntää myyntirajan ylittämiseen edellyttäviä palkintoja. Organisaatio vastaa myös vuosittaisen Fryderyk-palkinnon myöntämisestä puolalaiselle musiikille.
Laupias samarialainen (järjestö)
Laupias Samarialainen on Joensuussa toiminut kristillinen vapaaehtoisjärjestö. Sen toiminnanjohtaja oli Matti Karppinen. Nimensä yhdistys sai Raamatun kertomuksesta laupiaasta samarialaisesta, joka ainoana pysähtyi auttamaan henkihieveriin pahoinpideltyä matkamiestä.
Yömaja
Järjestön toimitilat ja yömaja olivat vuosina 2003–2007 Niinivaaralla lähellä Joensuun rautatieasemaa. Laupiaan samarialaisen majatalossa oli tilaa 15 hengelle. Yömaja oli päihteetön.
Tammikuussa 2007 yhdistys ilmoitti, ettei se tilanpuutteen takia voi jatkaa yömajatoimintaansa eikä yhdistys jatkanut enää yömajatoimintaa.
Ruoka-apu
Vuonna 2006 majatalon kautta jaettiin 250 000 kiloa ruokaa. Säännöllistä ruokakassiapua sai 450 kotitaloutta. Kaikki ruoka saatiin lahjoituksina kaupoista ja leipomoista. Ruokakasseja jaettiin kolme kertaa viikossa. Yhdistys jakoi ruokaa viikoittain myös Rantakylässä Soropissa ja Utrassa puukoululla. Avun saajien joukossa oli eniten yksinäisiä miehiä, opiskelijoita ja lapsiperheitä.
Ruokajakelu on siirtynyt eri seurakuntiin.
Basingstoke Bison
Basingstoke Bison on englantilainen jääkiekkoseura Basingstokesta Hampshiressä. Seura pelaa Englannin toisella sarjatasolla, National Ice Hockey Leaguessa. Bison pelaa ottelunsa Silver Dome Arenalla. Seuran värit ovat musta, valkoinen ja punainen. Sen logo on vastaavanlainen kuin NHL-seura Buffalo Sabresilla kausilla 1997–2006.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1988 nimellä Basingstoke Beavers, ja vuonna 1995 se vaihtoi nimensä Bisoniksi.
Bison nousi Englannin silloiseen pääsarjaan Superleagueen vuonna 1996, mutta putosi takaisin British National Leagueen vuonna 1998. Vuonna 2003 Bison liittyi uuteen Elite Ice Hockey Leagueen.
Huhtikuussa 2007 David Taylor, joka omistaa myös osan Bracknell Bees -seurasta, osti Basingstoke Bisonin.
Joukkue pelasi maan pääsarjassa kauteen 2008–2009 saakka, jonka jälkeen se liittyi alemman sarjaportaan EIPHL:ään kaudeksi 2009–2010.
Tuhat loistavaa aurinkoa
Tuhat loistavaa aurinkoa on Khaled Hosseinin kirjoittama romaani. Englanninkielinen alkuteos A Thousand Splendid Suns julkaistiin vuonna 2007 ja Otavan kustantama suomennos vuonna 2008. Kirjan käänsi suomeksi Kristiina Savikurki.
Juoni
Kirja on jaettu neljään osaan. Ensimmäinen osa keskittyy Mariamiin, toinen osa Lailaan, kolmannessa osassa keskitytään Lailaan ja Mariamiin vuorotellen ja viimeisessä osassa pelkkään Lailaan.
Mariam asuu kolbassa äitinsä kanssa Afganistanin maaseudulla. Jalil, Mariamin isä, on varakas mies, joka asuu kaupungissa kolmen vaimon ja usean lapsen kanssa. Koska Mariam on avioton lapsi, hän ei voi asua Jalilin perheen kanssa, mutta Jalil käy Mariamin luona torstaisin. Kun Mariam täyttää 15, hän haluaa, että Jalil veisi hänet katsomaan Pinokkiota elokuviin. Kun Jalil ei tule paikalle, Mariam patikoi kaupunkiin ja menee Jalilin taloon. Jalil kieltäytyy tapaamasta tytärtään, ja Mariam päättää nukkua yön jalkakäytävällä. Aamulla Mariam palaa kotiinsa ja löytää äitinsä hirttäytyneenä. Silloin Mariam viedään isänsä kotiin. Jalil naittaa Mariamin miehelle nimeltä Rashid, joka on 30 vuotta vanhempi kabulilaissuutari. Mariam muuttaa Kabuliin Rashidin kanssa ja tulee raskaaksi. Mariam saa kuitenkin keskenmenon, kuten jokaisella raskauskerralla sen jälkeenkin. Tästä syystä Rashid alkaa halveksia ja kohdella väkivaltaisesti vaimoaan.
Samassa naapurustossa asuvat Laila-niminen tyttö ja Tariq-niminen poika, jotka ovat parhaita ystäviä. Sodan syttyessä Afganistanissa Kabulia aletaan pommittaa. Tariqin perhe päättää muuttaa Kabulista, ja Laila ja Tariq rakastelevat jäähyväisiksi. Lopulta myös Lailan perhe päättää lähteä Kabulista, mutta heidän pakatessaan ohjus osuu heidän taloonsa ja Lailan vanhemmat kuolevat. Vakavasti loukkaantunut Laila viedään Rashidin ja Mariamin kotiin hoidettavaksi.
Mad Max: Fury Road
Mad Max: Fury Road on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut australialais-yhdysvaltalainen post-apokalyptinen toimintaelokuva, jonka on ohjannut George Miller. Fury Road on jatko-osa elokuville Mad Max, Mad Max 2 – asfalttisoturi ja Mad Max – ukkosmyrsky, muttei suoranaisesti pohjaudu niihin. Elokuva on etenkin tunnettu toimintakohtauksien näyttävistä stunteista sekä kuvannollisesta tarinankerronnasta runsaiden dialogien sijasta.
Elokuvan pääosaa näyttelee Tom Hardy. Fury Road on ensimmäinen Mad Max -elokuva, jossa päähenkilö Max Rockatanskya ei näyttele Mel Gibson.
Tuhat loistavaa aurinkoa
Juoni
Muutaman vuoden kuluttua Laila synnyttää Rashidin pojan, Zalmain. Talibanien valta on kasvanut ja Kabulista on tullut hyvin köyhä. Rashidin työpaikka tuhoutuu tulipalossa, ja hänen on pakko mennä tekemään töitä, joihin ei ole kovin kykenevä. Perheen rahat ovat lopussa, joten Aziza viedään orpokotiin.
Mad Max: Fury Road
Juoni
Ydinsodan jälkeisessä maailmassa sivilisaatio on tuhoutunut ja maaperä muuttunut aavikoksi. Max Rockatansky, australialainen selviytyjä, joutuu ”Sotapojat”-ryhmittymän ja näiden palvoman kulttijohtajan Immortan Joen vangiksi. Tyrannimainen Joe hallitsee väestöä Linnakkeesta käsin kontrolloimalla sekä vesivarantoja että polttoainetta. Nux-niminen Sotapoika päätyy käyttämään Maxia verenluovuttajana, jota kutsutaan ”veripussiksi”.
Sotapäällikkö Furiosa lähetetään raskaasti aseistetun ja kahdella V8-moottorilla varustetun Sotarekka-tankkiauton kyydissä hakemaan polttoainetta Bensakaupungista. Kun Furiosa poikkeaa reitiltä kohti vihamielisten hallitsemia autiomaa-alueita, paljastuu, että hän salakuljettaa rekassa “Viittä Vaimoa”, joiden odotetaan synnyttävän terveitä jälkeläisiä. Naiset eivät suostu elämään pelkkinä lapsentekokoneina ja ovat päättäneet paeta. Yksi naisista, Splendid Angharad, on yhteisölle erityisen tärkeä, sillä hän on raskaana Immortan Joelle. Joe, Sotapojat sekä Bensakaupungin ja ”Luotifarmin” joukot aloittavat Furiosan takaa-ajon. Max joutuu mukaan matkalle Nuxin ”veripussina”.
Tuhat loistavaa aurinkoa
Juoni
Eräänä päivänä Tariq ilmestyy Rashidin ovelle. Tariqin ja Lailan tunteet roihahtavat liekkeihin ja he juttelevat monta tuntia. Rashidin palattua kotiin Zalmai kertoo vieraasta. Rashid alkaa raa’asti hakata Lailaa, jolloin Mariam pelastaa Lailan tappamalla Rashidin lapiolla. Mariam tunnustaa tappaneensa Rashidin ja hän viettää kymmenen päivää naisvankilassa ennen kuin hänet teloitetaan. Laila ja Tariq pakenevat lasten kanssa Pakistaniin. Kun talibanien valta romahtaa, he palaavat Afganistaniin. He käyvät Mariamin lapsuudenkodissa ja Laila löytää Jalilin Mariamille jättämän paketin: Pinokkio-videon, vähän rahaa ja kirjeen. Laila lukee kirjeen, jossa Jalil kertoo katuvansa Mariamin lähettämistä pois. Laila ja Tariq palaavat Kabuliin, jossa he korjaavat sodassa tuhoutuneen orpokodin. Siellä Laila ryhtyy opettamaan lapsia. Laila odottaa myös kolmatta lastaan, ja perhe on päättänyt, että jos se on tyttö, hänen nimekseen tulee Mariam.
Mad Max: Fury Road
Juoni
Furiosa kertoo määränpään olevan rehevä ”Vihreä paikka”, josta hänet lapsena kaapattiin. Ylitettyään suuren suoalueen Furiosan joukko kohtaa Vihreästä paikasta kotoisin olevia naisia, jotka paljastavat, ettei vehreä alue ole enää elinkelpoinen. Pettyneen Furiosan johtama joukko päättää jatkaa matkaa eteenpäin, mutta Max uskoo, että vettä ja viherkasveja täynnä oleva Linnake on ainoa mahdollisuus selviytymiseen. Max vakuuttaa Linnakkeen olevan vallattavissa, jos Joen takaa-ajojoukon eristää kanjoniin tuhoamalla sisäänkäynnin Sotarekkaa hyödyntäen. Paluumatkalla osa naisista menehtyy, mutta Furiosa onnistuu tappamaan Joen ja Nux uhraa itsensä tuhotakseen kanjonin ja pysäyttääkseen Joen joukon. Linnakkeen siviiliväestö ja nuoret Sotapojat ottavat Furiosan paluun ja Joen kuoleman riemuiten vastaan. Furiosa ja selviytyneet neljä vaimoa asetetaan hallitsemaan Linnaketta. Max poistuu Furiosan näköpiiristä suureen ihmisjoukkoon.
Tuotanto
Neljännen Mad Max -elokuvan tuotanto oli 25 vuotta jumissa ”tuotantohelvetissä” eri syistä. Mel Gibson oli palaamassa Maxin rooliin, mutta menetti mielenkiintonsa viivästysten takia 2000-luvun alkuvuosina. Ohjaaja George Miller toivoi saavansa Maxin rooliin Eminemin. Eminem ei kuitenkaan halunnut matkustaa kuvauksia varten Australiaan.
Elokuvaa alettiin viimein kuvata Namibiassa kesällä 2012. Elokuvan ensi-ilta siirtyi, koska siihen kuvattiin lisää materiaalia marraskuussa 2013. Tuolloin ilmoitettiin elokuvan saavan ensi-iltansa 15. toukokuuta 2015.
Elokuvaa tehtäessä käytettiin vain vähän CGI-tehosteita ja luotettiin perinteelliseen stunt-työskentelyyn. Elokuva muutettiin kolmiulotteiseksi jälkituotannossa.
Miller on sanonut ”Elokuvilla ei ole tiukkaa kronologiaa. Se on kuin yksi episodi Mad Maxin elämässä. En ole koskaan kirjoittanut käsikirjoituksia kronologiseen järjestykseen”.
Tuotto
Mad Max: Fury Roadia esitettiin elokuvateattereissa 19 viikon ajan. Tuona aikana se tuotti lipputuloja yhteensä 375,8 miljoonaa dollaria, joista 153,6 miljoonaa tuli Pohjois-Amerikasta ja 222,2 miljoonaa sen ulkopuolelta.
Kriitikoiden mielipide
Mad Max: Fury Road sai yleisesti hyvän vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivustolla 97 prosenttia kriitikoista on antanut sille positiivisen arvostelun keskimääräisellä arvosanalla 8,6/10. Tulos perustuu 331 arvosteluun. Metacritic-sivustolla sen pistemäärä on 89/100 perustuen 47 arvosteluun, osoittaen ”yleistä kehuntaa”.
Fury Roadin on todettu ”herättäneen George Millerin post-apokalyptisen elokuvasarjan henkiin voimakkaalla tavalla.” The New York Times totesi Millerin muistuttaneen katsojia siitä, että taloudellisesti menestyvät elokuvat – niin kutsutut kassamagneetit – voivat myös olla taiteellisia ja visionäärisiä. Ilta-Sanomien Tarmo Poussu piti ensi-illan aikaan Fury Roadia kulttimainetta nauttivan sarjan selvästi parhaana osana ja arvioi sen olevan ”kevään, vuoden ja kenties koko vuosikymmenen hurjin, hulluin ja raivokkaimmin energinen toimintaleffa.”
Vuonna 2016 Mad Max: Fury Road äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 19. parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Seuraavana vuonna The New York Timesin kriitikot arvioivat elokuvan tämän vuosisadan 25 parhaan joukkoon.
Palkinnot
Fury Road oli ehdolla parhaan draamaelokuvan ja parhaan ohjauksen Golden Globe -palkintoihin. National Board of Review of Motion Pictures nimesi sen vuoden 2015 parhaaksi elokuvaksi. Elokuva sai kymmenen Oscar-ehdokkuutta, joista se voitti kuusi.
Jatko-osat
George Miller ja Brendan McCarthy huomasivat Fury Roadin käsikirjoitusta tehdessään, että heillä on materiaalia kahteen muuhunkin Mad Max -elokuvaan. Toinen käsikirjoituksista, Mad Max: Furiosa, saatiin valmiiksi, ja Miller toivoi voivansa kuvata sen Fury Roadin saatua ensi-iltansa. Tom Hardy paljasti haastattelussa maaliskuussa 2015, että hänet on kiinnitetty kaikkiaan neljään muuhun Mad Max -elokuvaan. Miller kertoi toukokuussa kaiken riippuvan Fury Roadin menestyksestä. Hänellä olisi ”kaksi muuta tarinaa kerrottavana”.
Myöhemmin Miller paljasti jatko-osasuunnitelmien muuttuneen: uutta elokuvaa kutsuttiin työnimellä Mad Max: The Wasteland. Lokakuussa 2015 Miller paljasti, ettei Charlize Theronin esittämä Furiosa esiinny The Wasteland -elokuvassa. Miller myös ilmaisi halunsa ohjata pienemmän elokuvan ennen seuraavaa Mad Maxia. Ohjaaja kutsui Fury Roadin kahdeksan kuukautta kestäneitä kuvauksia ”kuumuudessa ja pölyssä” pitkäksi ja rankaksi vaiheeksi. Kesällä 2019 Miller selvensi, että suunnitteilla on kaksi Mad Max -aiheista elokuvaa ja yksi Furiosa-elokuva.
Olla joku
Olla joku on Pelle Miljoonan järjestyksessään 35. studioalbumi sekä viides Pelle Miljoona United -kokoonpanon kanssa tehty albumi, joka julkaistiin 8. syyskuuta 2017. Pelle on sanonut albumin ”piirtävän totuuden jälkeistä aikaa, elämäniloisella otteella ja surrealistisella siveltimellä”.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 30.
Anwar El Ghazi
Anwar El Ghazi (s. 3. toukokuuta 1995 Barendrecht) on marokkolaiset sukujuuret omaava alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa PSV Eindhovenia. Oikeajalkaisen El Ghazin pelipaikka on oikea laitahyökkääjä. Hän kuuluu myös Alankomaiden jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
El Ghazi siirtyi AFC Ajaxin juniorijoukkueeseen vuonna 2013 Sparta Rotterdamista. Alun perin hänen piti aloittaa kausi 2014–2015 Jong Ajaxissa, mutta pelattuaan hyvin kautta edeltävissä harjoituspeleissä El Ghazi pääsi edustusjoukkueeseen. Hän debytoi Eredivisiessä kauden 2014–2015 avausottelussa Vitesseä vastaan. Ensimmäinen liigamaali tuli elokuussa 2014 AZ Alkmaaria vastaan. Hän debytoi myös Mestareiden liigassa, jossa avausosuma syntyi 88. minuutilla FC Barcelonaa vastaan Camp Noulla. Ajax hävisi ottelun 1-3. Kaudella 2014–2015 El Ghazi teki 31 pelaamassaan Eredivisien ottelussa yhdeksän maalia. Tammikuussa 2017 El Ghazi siirtyi ranskalaisseura Lilleen. Kauden 2018–2019 hän pelasi lainalla Englannin mestaruussarjan Aston Villassa ja siirtyi kesällä 2019 Valioliigaan nousseen Aston Villan omistukseen. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 34 ottelua, joista 26 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä neljä maalia. Sekä FA Cupissa että liigacupissa hän teki yhden maalin. Kauden 2020–2021 Valioliigassa hän pelasi 28 ottelua, joista 17 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki kymmenen maalia.
Maajoukkueura
Syntyperästään johtuen El Ghazi olisi voinut edustaa maajoukkuetasolla joko Alankomaita tai Marokkoa. Vuodesta 2014 alkaen hän on kuulunut Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen. Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa El Ghazi debytoi lokakuussa 2015 EM-karsintaotteluissa Kazakstania ja Tšekkiä vastaan.
10. elokuuta
10. elokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 222. päivä (karkausvuonna 223. päivä). Vuodesta on jäljellä 143 päivää.
Aiheesta muualla
Katso myös: kalenteri ~ 9. elokuuta, 11. elokuuta
NHL-kausi 1958–1959
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Montreal Canadiensin Dickie Moore. Hän keräsi 70 ottelussa kaikkiaan 96 tehopistettä, joista 41 oli maaleja ja 55 syöttöpisteitä. Moore sijoittui myös pudotuspelien pistepörssin ykköseksi. Hän teki 11 pudotuspeliottelussa 17 tehopistettä, joista 5 oli maaleja ja 12 maaliin johtaneita syöttöjä.
Hart Trophyn sai New York Rangersin Andy Bathgate. Parhaalle puolustajalle annettava Norris-palkinto myönnettiin puolestaan Montreal Canadiensin Tom Johnsonille. Parhaan tulokkaan Calder Memorial Trophyn vei nimiinsä Johnsonin tavoin Canadiensia edustanut Ralph Backstrom.
Runkosarja
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu.''
Runkosarjan pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Pudotuspelien pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Recorded Music NZ
Recorded Music NZ (ennen Recording Industry Association of New Zealand (RIANZ)) on voittoa tavoittelematon musiikkituottajien, jakelijoiden sekä muusikkojen organisaatio, joka markkinoi musiikkia Uudessa-Seelannissa. Recorded Music NZ:n jäsenyys on vapaa ihan mille tahansa Uudessa-Seelannissa toimivalle levy-yhtiölle ja sitä dominoi yhdysvaltalaista sekä brittiläistä alkuperää oleva "Big Four" (EMI, Sony, Universal ja Warner Music) jolla on neljä viidestä täydestä jäsenyydestä Recorded Music NZ:lla. Organisaatiolla on yhteensä 53 jäsentä.
Cruzeiro Esporte Clube
Historia
Cruzeiro Esporte Cluben perustivat italialaiset maahanmuuttajat Belo Horizontessa tammikuussa 1921. Seuran alkuperäinen nimi oli Società Sportiva Palestra Italia ja vuoteen 1925 asti se päästi riveihinsä ainoastaan italialaistaustaisia pelaajia. Ensimmäiset osavaltiomestaruutensa seura voitti 1920-luvun lopulla. Palestra Italia säilyi seuran nimenä aina toiseen maailmansotaan asti, jolloin Brasilian hallitus kielsi kaikkia yhdistyksiä käyttämästä nimessään akselivaltojen maiden nimiä. Niinpä seurasta tuli ensin Palestra Mineiro tammikuussa 1942 ja sitten Cruzeiro Esporte Clube lokakuussa 1942.
Cruzeiron toinen kultakausi osui sota-aikaan, jolloin seura voitti kolme perättäistä osavaltiomestaruutta 1943–1945. Vuonna 1952 Cruizero joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja se joutui luopumaan kaikista ammattilaispelaajistaan. Se pelasi vuosia amatöörijoukkueella kunnes se jälleen nousi jaloilleen ja voitti muun muassa kolme osavaltiomestaruutta 1959–1961. Seura voitti perättäiset mestaruudet 1965–1969 ja vuonna 1996 se voitti Taça Brasilin, nykyisen mestaruussarjan edeltäjän. 1970-luvun lopulla Cruizero menestyi myös Etelä-Amerikan arvostetuimmassa seurajoukkueturnauksessa, Copa Libertadoresissa. Se voitti Copan 1976 ja pääsi finaaliin 1977.
1980-luvulla Cruzeiron menestys hiipui, mutta 1990-luvulla se nousi jälleen voittoihin. Vuonna 1993 se voitti ensimmäisen Brasilian cupin nuoren Ronaldon johdolla ja 1996 se voitti toistamiseen Copa Libertadoresin. Seuran menestys on jatkunut 2000-luvulla suurimpana huippunaan 2003 voitettu tripla, johon kuului osavaltiomestaruus, Brasilian cup ja Brasilian mestaruus.
RIM-116 Rolling Airframe Missile
thumb|250px|RIM-116 RAM laukaisualusta [[Deutsche Marine|Saksan laivaston "Ozelot"-aluksella.]] RIM-116 Rolling Airframe Missile (RAM) on yhdysvaltalainen kevyt ja pienikokoinen infrapunahakuinen ilmatorjuntaohjus. Yhdysvaltojen ohella se on käytössä monessa sen liittolaismaassa. Se on tarkoitettu aluskäyttöön torjumaan vihollisen ampumia meritorjuntaohjuksia. Sen nimessä oleva sana rolling viittaa ohjuksen pyörimiseen pituusakselinsa ympäri lentäessään, mikä vakauttaa sen lentorataa. RIM-116 -ohjukset yhdessä Mk 49 GMLS -laukaisujärjestelmän kanssa muodostavat RAM Mk 31 GMWS -järjestelmän. Yhden lavetin massa on 5 777 kilogrammaa ja se sisältää 21 ohjusta.
RIM-116:a kehittämisen aloitti General Dynamics vuonna 1976. Nykyään sen ohjustuotannosta vastaa Raytheon. Ensimmäisten versioiden tekniikka perustui AIM-9 Sidewinder -ilmatorjuntaohjukseen, siinä oli muun muassa sama moottori. Ase oli tarkoitettu Tanskan ja Saksan liittotasavallan merivoimille, mutta ensin mainittu luopui siitä myöhemmin. Yhdysvaltain laivasto sen sijaan tuli mukaan. Tuotanto alkoi 1985 ja palveluskäyttöön se tuli vuonna 1992.
Productores de Música de España
Productores de Música de España (Espanjaksi: Productores de Música de España, lyhennettynä Promusicae, joskus tyyliteltynä PROMUSICAE) on ammattijärjestö, joka vastaa Espanjan musiikkiteollisuudessa yli 90 prosentin osuudesta. Se on International Federation of the Phonographic Industryn (IFPI) espanjalainen organisaatio. Promusicae perustettiin IFPIn edustajana Espanjassa vuonna 1958 nimellä Spanish Group of the International Federation of the Phonographic Industry (Grupo Español de la Federación Internacional de la Industria Fonográfica), jokseenkin ei virallisena yhdistyksenä, koska Espanjan oikeus Francon aikakaudella ei suostunut järjestäytymisvapauteen aina vuoteen 1977 asti.
Souvanna Phouma
Souvanna Phouma (tai Suvanna Phuma, oik. Khampeng Souvannaphouma Rattanavongsa, 7. lokakuuta 1901 – 10. tammikuuta 1984) oli laosilainen prinssi, joka toimi Laosin pääministerinä 1951–1954, 1956–1958, 1960 ja 1962–1975. Hän oli prinssi Bounkhongin poika ja presidentti Souphanouvongin velipuoli.
Prinssi Souvanna opiskeli insinööriksi Ranskassa, josta palasi kotimaahansa 1931. Toisen maailmansodan jälkeen hän kuului Vapaan Laosin liikkeen (Lao-issarak) perustajiin. Hän kohosi itsenäistyneen Laosin johtotehtäviin ja toimi ensi kerran pääministerinä 1951–1954 levottomana aikana, jolloin hänen velipuolensa Souphanouvong asettui kommunistisen Pathet Lao -järjestön joukkojen puolelle ja Ranska menetti otteensa Indokiinasta.
Elokuussa 1956 Souvanna Phouma ja Souphanouvong antoivat yhteisen julistuksen vihollisuuksien lopettamisesta. Souvanna Phouma vieraili sen jälkeen Kiinassa ja Pohjois-Vietnamissa, joissa hän korosti Laosin puolueettomuutta ja sanoi, ettei maa aio solmia diplomaattisuhteita näiden kommunistimaiden kanssa. Vuonna 1958 kommunistit vahvistivat yhä asemaansa Laosissa, ja Souvanna Phouma erosi pääministerin tehtävistä ja siirtyi suurlähettilääksi Pariisiin.
Prinssi Souvanna palasi Laosiin 1960 ryhtyäkseen parlamentin puhemieheksi, mutta syntyi vallankaappaus, jossa hänet nimitettiin pää-, ulko- ja puolustusministeriksi. Hän julisti Laosin kunnioittavan muiden maiden kommunismia, mutta buddhalaiseen maahan aate ei sovi. Joulukuussa 1960 syntynyt vasemmistovallankumous katkaisi Souvanna Phouman hallituskauden muutaman kuukauden jälkeen. Tilanteen rauhoituttua valta siirtyikin Yhdysvaltojen tukemalle oikeistolle, johtajanaan kenraali Phoumi Nosavan. USA tunnusti uuden pääministerin, prinssi Bon Oumin hallituksen, mutta nyt Neuvostoliitto ja Kiina asettuivatkin Souvanna Phouman puolelle. Tämä pakeni Kambodžaan amerikkalaisille katkeroituneena.
Lokakuussa 1961 Souvanna Phoumasta tuli taas Laosin pääministeri, mutta hänen laaja kokoomushallituksensa pääsi levottomuuksien takia työhön vasta elokuussa 1962. Sveitsin Genevessä oli tehty sopimus Laosin puolueettomuudesta, ja Souvanna Phouma rinnasti puheissaan maan aseman Itävaltaan.
Souvanna Phouma pysyi pääministerinä vuoteen 1975, jolloin Pathet Lao sai vallan maassa.
Souvanna Phouman poika on Mangkra Souvannaphouma.
Jean Gabriel Tjaeder
Jean Gabriel Tjaeder, alun perin Tjäder, (23. toukokuuta 1760 Turku – 24. marraskuuta 1815 Turku) oli suomalainen kauppias ja laivanvarustaja.
Työura ja perhe
Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1810. Hänellä oli Turussa kauppa- ja laivanvarustusliike. Hän vaikutti siihen, että Turussa avattiin diskonttolaitos 1806, ja toimi sen johdossa. Hänet valittiin vuonna 1808 Turun läänin kaupunkien edustajaksi Suomen lähetystöön, joka matkusti Pietariin tapaamaan keisari Aleksanteri I:ä. Hän oli myös vaikuttamassa Suomen talousseuran perustamiseen.
Tjaeder oli naimisissa Turkulaisen Magdalena Sofia Hjelmerus (s.1771-), heillä oli kaksi lasta : Johan Karl Tjäder (s.1794-1835) ja Carolina Sofia Maexmontan, o.s. Tjäder (s.1801-1878).
Frigiduksen taistelu
Frigiduksen taistelu käytiin 5. ja 6. syyskuuta vuonna 394. Taistelussa kohtasivat Itä-Rooman keisari Theodosius I ja Länsi-Rooman valtakunnan keisari Eugenius. Theodosiuksen armeija voitti taistelun, ja Itä-Rooma valloitti lopulta Länsi-Rooman valtakunnan.
Taistelun taustalla oli uskonto. Theodosius kannatti kristinuskoa ja piti Länsi-Roomaa pakanallisena. Theodosius johti Itä-Rooman joukkoja yhdessä Timasiuksen, Stilichon ja Alarikin kanssa. Länsi-Rooman joukkoja johti Eugenius yhdessä Arbogastin kanssa. Taistelun jälkeen Eugenius vangittiin ja teloitettiin, mutta Arbogast teki taistelun jälkeen itsemurhan.
Diego Fortuna
Diego Fortuna (s. 14. helmikuuta 1968 Vicenza) on entinen italialainen kiekonheittäjä. Hän edusti maataan kesäolympialaisissa vuosina 1996 ja 2000, mutta ei selviytynyt kummallakaan kerralla loppukilpailuun: Atlantassa 1996 hän sijoittui karsinnassa 19:nneksi tuloksella 60,08 m ja Sydneyssä 2000 sijalle 14 tuloksella 62,24 m. Hän voitti kultamitalin Välimeren kilpailuissa vuonna 2001.
Pentti Katainen
Pentti Olavi Katainen (s. 20. toukokuuta 1937 Helsinki) on monipuolinen suomalainen palloilija, jonka päälajit olivat pesäpallo ja jääkiekko.