cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Flanderin kreivikunta
Alkuvaihe (866–879)
Frankkien valtakunnan useat jaot (Verdun 843, Ribemont 880) ja eritoten normannien (viikingit) valloitusretket repivät ja heikensivät alueen tasapainoa. Tuleva kreivikunta sijaitsi frankkien kuningaskunnan rannikkoalueella (Francia occidentalis), eli Shelde-joesta etelään, jossa valtarakenteet kaikkien ensinnä heikkenivät. Syynä oli kuninkaallisen vallan kykenemättömyys taistella normanneja vartaan ja näiden suorittamat ryöstöretket, seurauksena tästä oli alueen väestön turvautuminen paikallisiin mahtimiehiin, jotta olisivat saaneet turvan jokapäiväisille toiminnoilleen.
Flaamien vaurauden perustus (879–1070)
Boudouin I vanhin poika Boudouin II (879–918) rakensi varisainaisen flaamien vahvan yhteisön. Vaikka normannit ryöstelivätkin pahasti aluetta vuosina 879–883, hän rakennutti lukuisia linnoituksia (bourg) alueelle ja vaaran uhatessa asukkaat saattoivat paeta niiden turviin. Poliittisesti hän pyrki laajentamaan alueitaan ja osittain hän siinä onnistuikin, jopa murhaamalla vastustajansa. Näin Saint-Omerin alue liitettiin kreivikuntaan. Hänen seuraajansa Arnoul I Suuri (918–965) onnistui paremmin kreivikunnan laajennuksessa ja hänen aikanaan muun muassa Arras ja Douai liitettiin kreivin alueisiin.
Arnoul Suuri laajensi alueitaan myös ottamalla Boulonnaisin ja Ternoisin veljeltään Adalolphe Boulognelaiselta (k. 933) ja törmäsi tämän jälkeen itseensä kuninkaaseen sekä myös muihin suurin valtakunnanvasalleihin: Normandian herttuaan, Vermandoisin kreiviin sekä Ranskan herttuaan. Vaikka kyseiset vasallit olivatkin vahvoja sotilaallisesti, he olivat myös syvällisesti uskonnollisia. Näin Arnoul I tuki luostarilaitosta vahvistanutta liikettä sekä kannatti uskonnollista reformaatiota, ei kuitenkaan uskonpuhdistuksen tavoitteiden mukaista.
Vuonna 962 Adalolphe Boulognelaisen lapset onnistuivat frankkien kuningas Ludvig IV:n avustuksella saamaan uudelleen haltuunsa Boulognen kreivikunnan, joka oli kuulunut heidän isälleen. Boulognen kreiville Arnoul II:lle, mutta alisteisena Flanderin kreivikunnalle. Kaksi peräkkäistä alaikäisyyttä (Arnoul II de Flandre, Baudouin IV), eivät onnistuneet todellisuudessa vähentämään Flanderin hallitsijasuvun valtaa. Vuonna 988 Fralnderin Arnould II varakas leski Provencen Rozala, joka oli Baudouin IV:n holhooja, avioitui kapetingihallitsija Robert II:n kanssa, mutta samanaikaisesti Flanderi säilytti itsenäisyytensä.
Kreivikunnan maa-alue stabilisoitui ja pysyi muuttumattomana lähes kahteensataan vuoteen. Kreivikunnan sydänalue, johon kuuluivat Gent, Brugge, Lille ja Saint-Omer ympäristöineen, oli suoraan kreivin hallinnassa. Eteläisissä osissa kreiviä edustivat paikalliset linnanherrat, jotka eivät olleet maataomistavaa luokkaa. Aivan eteläisissä ja itäisissä osissa kreivikuntaa olivat kreivin vasallit Boulognessa, Guînesissa, Hesdinissä, Saint-Polissa ja Lensissä. Näin kreivikunnan suurin vaara eli sen mureneminen pienempiin osiin oli jo kirjoitettu.
Kreivien Baudouin IV (988–1035 ja Baudouin V (1035–1067, joka kuoli Ranskan kuninkaan Filip I holhoojana ja Vilhelm Valloittajan appena) valtakaudet muodostavat Flanderin kreivikunnan ensimmäisen vaiheen kukoistusajan. Vaikka tänä aikakautena alueellinen laajeneminen etelään pysähtyikin, se kuitenkin jatkui kohden keisarikuntaa Schelden toisella puolen. Keisarit ovat perustaneen rajavasallikuntiaan alueelle: Vanenciennes, Ename ja Antwerpen, sekä vahvistaneet Cambrain piispan valtaa. Tähän Flanderin kreivit vastasivat anastamalla Valenciennesin vuonna 1007, vastapalvelukseksi annettiin Waein alue, joka oli Gentistä pohjoiseen ja Alostin alue, joka jäi Schelden ja Dendrejoen väliin. Täten muodostui myös keisarillisen Flanderin alue ja kreiveistä tuli myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ruhtinaita. Avioliitto tulevan kreivin Paudouin VI:n ja Hainaut’n kreivikunnan perillisen Richilden välillä mahdollisti näiden kahden kreivikunnan henkilökohtaisen unioni (1067–1070).
Hallitsijasukujen ongelmia (1070–1128)
Baudouin VI:n kuolema aikaansai dynastisen eli hallitsijasukua koskevan kriisin. Hainaut’n kreivikunta meni hänen nuorimmalla pojalleen, kun taas itse Flanderin kreivikunta vanhimman pojan Arnoult III:n kuoltua (1071) siirtyi, lyhyen sodan jälkeen, edellisen kreivin Baudouin VI:n veljelle Robert I:lle. (1071–1093. Robert I:n jälkeläiset hallitsivat Flanderia aina vuoteen 1119 saakka : Robert II vuosina 1093–1111 ja Baudouin VII vuosina 1111–1119. Tämän jälkeen perintö siirtyi Baudouin VII:n testamentilla tämän serkulle Tanskan Kaarlelle, joka hallitsi vuosina 1119–1127.
Flanderin kreivit ovat vaikutusvaltaisia ja mahtavia feodaaliruhtinaita sekä esimerkillisiä kuninkaallisia vasalleja. He perustivat hallintomallin, joka salli ensimmäisenä tavallisten kansalaisten mielipiteiden esille tulemisen. Tämä liittyi aikakauteen jona ensimmäiset uudet kaupunkimaiset yhdyskunnat syntyivät. Kaupunkien väestö lisääntyi ja samalla ne kasvoivat. Kasvuvaiheeseen liittyi horisontaalisen kudontaan käytettävien ja polkimin varustettujen kangaspuiden ilmestyminen kaupunkien tekstiilitehtaisiin. Tämä oli aiemmin ollut käytäntönä vain maaseudulla. Tämä jälkeen tekstiiliteollisuus liittyi olennaisesti koko kreivikunnan historiaan ja samalla myös koko laajemmankin alueellisen kokonaisuuden historiaan. Englantilaisen villan, joka oli tunnettua erinomaisesta laadustaan, kauppaa tehtiin yhteistyössä saarivaltion kanssa. Myös Reininmaalle suuntautui kaupankäyntiä ja alueen kaupunkien kauppiaat (Brugge, Gent, Lille, Arras, Saint-Omer ja Douai) alkoivat järjestäytyä. Kreivien varallisuus vain lisääntyi taloudellisesta aktiivisuudesta ja niin saatettiin luoda alueelle myös vahva hallinto. Tämä toimi jopa niin hyvin, että jopa kolmesti Flanderin kreivit saattoivat luopua alueen hallinnosta ja matkustaa Palestiinaan sekä pyhiinvaeltajina että ristiretkeläisinä. Kuitenkin sosiaalinen paine kohosi kun teollistuminen kiihtyi vuosina 1125–1128. Nälänhätä, unohtunut vitsaus koetteli aluetta vuonna 1125.
Bertuffin eli Bertholfien ryhmittymää syytettiin viljan salakuljetuksesta. Päähenkilö oli entinen maaorja, josta oli tullut Saint-Donatien kirkon verojen kerääjä ja hallinnon johtaja, sekä vuodesta 1091 lähtien hän toimi kreivillisen hallinnon ylimpänä virkamiehenä. Kuitenkin 2. maaliskuuta Bertulfin ryhmittymän jäsenet murhasivat kreivi Kaarle Hyvän Bruggen Saint-Donatien kirkossa tuhkakeskiviikon messun aikana. Tämä ennekuulumaton tapahtuma herätti laajaa huomiota. Bruggen ja Gentin aateliset ja porvarit olivat uskollisia kreiville ja vastustivat Bertulfien valtaa ja Bertulf itse mestattiin.
Flanderin kreivi Kaarle Tanskalainen kuoli ilman perillisiä, jolloin Ranskan kuningas Ludvig VI Paksu, joka käytti ylintä suvereniteettia, sekaantui asiaan ja määräsi Vilhem Clitonin (25. lokakuuta 1102 – 28. heinäkuuta 1128), Normandian herttua Robert II pojan, omaksi kandidaatikseen kreivikunnan perilliseksi. Vilhelm Cliton sai kreivikunnan haltuunsa 23. maaliskuuta 1127, kun hänet oli yleisesti hyväksytty tehtävään, joskin hänen oli pitänyt luvata ensimmäiset vapaakaupunkioikeudet alueen kaupungeille kuin myös eräistä veroista luopumisen. Kuitenkin Wilhelm unohti pian lupauksensa ja Flanderin kaupungit kapinoivat ja pitivät parempana erästä toista ehdokasta kreiviksi. Thierry Elsassilainen pääsi lopultakin näkyviin vuonna 1128.
Elsassilaisen suvun vahvuus (1128–1191)
Elsassin Thierry, joka oli Lothringenin Thierry II:n (1128–1168) poika ja puolestaan hänen poikansa Elsassin Filip (1128–1191) olivat riittävän älykkäitä hallitakseen Flanderin kaupunkien hankalaa porvaristoa ja samalla he säilyttivät kaupunkien vapaudet. Hienovaraisella avioliittopolitiikalla he laajensivat kreivikunnan aluetta ja onnistuivat liittämään siihen Vermandois’n, Amiensin ja Boulognen kreivikunnan sekä Cambrain hiippakunnan. Alueen tekstiiliteollisuus jatkoi ripeätä kasvuaan ja sitä jatkui aina 1300-luvun puoliväliin saakka. Kaupallinen toiminta keskittyi erityisesti viiden kaupungin markkinoilla, jotka olivat: Ypres, Brugge, Torhout, Lille sekä Messines (nyky-Flanderin Mesen). Flanderin verkaa myytiin eritoten Champagnen maakunnan markkinoilla ja ympäri Eurooppaa aina Genovasta Novgorodiin.
Johannes VIII
Johannes VIII voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Panarabialaiset värit
thumb|right|200px|Useiden [[Lähi-itä|Lähi-idän arabivaltioiden liput pohjautuvat kuvan arabien kansannousun lippuun vuodelta 1916.]] Panarabialaiset värit ovat punainen, musta, valkoinen ja vihreä. Värien merkityksille on useita toisistaan poikkeavia selityksiä, mutta niiden katsotaan pohjautuvan arabien kansannousun lippuun vuodelta 1916.
Johannes VIII (vastapaavi)
Johannes VIII oli diakoni ja vastapaavina Gregorius IV:n kuoltua 25. tammikuuta 844. Hänet syrjäytettiin kuitenkin lähes välittömästi, ja paaviksi nousi Sergius II.
Saman nimen otti vuonna 875 paaviksi kruunattu Johannes VIII.
Pyörykkä
Pyörykkä tarkoittaa useita pyöreitä ruokalajeja, esimerkiksi:
Slash (kirjallisuus)
Slashin taso vaihtelee päähenkilöiden syvästä ystävyydestä ja käsien pitelystä aina erittäin yksityiskohtaisiin seksiaktien kuvauksiin asti.
Historia
Slashin katsotaan syntyneen, kun Star Trekin fanit alkoivat pohtia 1970-luvulla sitä, että sarjan päähenkilöillä Kirkillä ja Spockilla oli paljon lämpimämpi suhde keskenään kuin kenenkään sarjassa esiintyneen naishahmon kanssa. Slash-sana viittaa /-merkkiin eli vinoviivaan,, jolla tarinoiden esitiedoissa ilmoitettavan romanttisen pariskunnan nimet erotetaan toisistaan (esimerkiksi Kirk/Spock). /-merkintä on alun perin kehitetty luettelomerkinnäksi fanzine-lehtien postimyyntitilaajia varten. Slash-tarinat sijoitettiin alun perin science fiction -ympäristöihin, kuten Star Trekin ja brittiläisen Blake’s 7 -sarjan tiimoille, jolloin tarinoiden epäuskottavuus voitiin perustella tulevaisuuteen sijoitetulla science fiction -elementillä. Suosituin pariskunta kaikessa slashissa oli vielä 1991 Star Trekin Kirk/Spock.
Minecraft (elokuva)
Minecraft on suunnitteilla oleva yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka perustuu samannimiseen videopeliin. Sillä on ollut useita nimettyjä ohjaajia, eikä projekti ole edennyt valmiiksi. Viimeisimpänä ohjaajaksi on nimetty Peter Sollett ja käsikirjoittajiksi Adam ja Aaron Nee tammikuussa 2019.
Slash (kirjallisuus)
Loitontaminen
Slash on yksi naiskirjoittajan keinoista loitontaa itsensä tapahtumista. Itseä ei aina haluta samastaa hahmoihin, joten kaikki naispuoliset hahmot siivotaan ulos juonesta. Yleensä slash-kertomusten miehet käyttäytyvät kuitenkin enemmän tai vähemmän naismaisesti, joten loitontaminen harvoin onnistuu muutoin kun ulkonaisella tasolla. Slash poistaa myös naisvartalon fantasiasta.
Minecraft (elokuva)
Aiemmin elokuvan ohjaajaksi oli nimetty Elämää Philadelphiassa -televisiosarjan luojajäsen Rob McElhenny, ja sitä ennen Yö museossa -elokuvista tunnettu Shawn Levy.
Slash (kirjallisuus)
Turvallinen fantasia
Miesten välisten suhteiden ja seksin kuvittelu voi toimia turvallisena fantasiana. Naisesta tuntuu, että hän ei itse ole fantasioidensa subjekti, kun kuvitelmat on etäännytetty pois naiseudesta. Kun naishahmo on poistettu, tarinan nautinto saadaan ennemminkin voyerististen strategioiden kuin samastumisen kautta. Kuitenkin slash-tarinoissa miehet harvemmin käyttäytyvät kuten miesten luulisi, vaan he puhuvat tunteistaan, potevat sydänsuruja ja kokevat himoa ja rakkautta erittäin naiselliseen tapaan. Joissain tarinoissa on laitettu miehet jopa synnyttämään lapsia (usein käytetään termiä male pregnancy, mpreg.). Näissä tarinoissa käydään selvästi läpi naiskirjoittajien omia pelkoja ja tuntemuksia äitiyttä kohtaan.
Vastareaktio
Laura Mulveyn feministisen elokuvakritiikin mukaan audiovisuaalisen katsomisen nautinto on länsimaisessa yhteiskunnassa automaattisesti asemoitu niin, että mies on aktiivinen tekijä ja katsoja ja nainen on passiivinen kohde. Nainen on spektaakkeli, katsomisen kohde, jonka merkitys ei ole hänen naiseudessaan vaan hänen fetisistisen luonteen omaavassa spektaakkelissaan. Nainen spektaakkelina ei kuljeta elokuvan juonta mihinkään, vaan hänet on liitetty usein erillisiksi osioiksi juonen rinnalle. Naisen merkityksettömyys juonen kannalta voi johtaa jopa naisen siivoamiseen kokonaan pois elokuvasta tai televisiosarjasta. Tällöin jo kertomuksen perusasetelma tekee miesten välisten suhteiden pohdiskelun tuottavammaksi kuin miesten ja yleensä vain televisiosarjan yhdessä jaksossa tai elokuvassa rakastelukohtauksessa kerran esiintyvien naissivuhenkilöiden suhteiden pohdinta.
Slash antaa naiskirjoittajalle mahdollisuuden kieltäytyä perinteisestä naisen roolista klassisessa narratiivissa, jossa mies on sankari ja nainen on uhri tai konna. Kirjoittaja hylkää vanhan roolin uhrina ja samastuu kehen haluaa, sankariin tai melodramaattiseen hahmoon. Slash on siis tapa kieltäytyä hyväksymästä valmiita jumiutuneita sukupuolirooleja.
Tarjotun materiaalin käyttö
Constance Penleyn mukaan slashin kirjoittamisen syynä ei ole niinkään naisten vieraantuminen ruumiistaan tai androgyynin romanssin tuottamisen tarve, vaan fanit yksinkertaisesti rakentavat tarinoita tarjolla olevista aineksista. Kulttuuri tarjoaa enemmän voimakkaita mies- kuin naishahmoja, joten niitä myös käytetään. Mieshahmojen alkuperäinen koodaaminen heteroseksuaalisiksi ei estä faneja kirjoittamasta tahtomiaan tarinoita.
Slash erotiikkana ja romantiikkana
Yksi syy slashin kuluttamiseen on erotiikan tarve. Miesten välinen erotiikka voi olla heteronaisten mielestä aivan yhtä vetovoimaista kuin lesboerotiikka heteromiesten mielestä. Slash-fiktiota voidaan myös käyttää kuin mitä tahansa Internetistä löytyvää eroottista tai pornografista tarinaa. Vaikka suurin osa fanifiktiona julkaistusta erotiikasta on usein naiselliseksi koetun pehmopornon mukaisia, löytää lukija halutessaan tarinoita myös valtaleikeistä, sadomasokismista, raiskauksesta, insestistä ja muista yhteiskunnassa kyseenalaisista aiheista.
Baltian jääjärvi
pienoiskuva|Baltien jääjärven laajuus sen olemassaolon viime hetkinä. Kartan vesiraja ei vastaa täysin sitä käsitystä, mikä jääjärvestä on nykyään. Baltian jääjärvi ( Balttilainen jääjärvi ) on nykyisen Itämeren varhainen edeltäjä, joka on sijainnut Fennoskandian mannerjäätikön eteläreunalla viime jääkauden loppuvaiheessa noin 18 000–11 600 vuotta sitten (lyhennetään vs). Toisinaan näkee mainittavan, että Baltian jääjärvi muodostui 14 000 vs. Baltian jääjärvi on nykyisen Itämeren altaaseen muodostunut jääjärvi, jossa sen lounaisrajana on ollut Jyllannin niemimaa sekä Tanskan ja Ruotsin väliset saaret ja salmet. Jääjärven rantaviivan kulkuun on kulloinkin vaikuttanut mannerjäätikön reunan perääntyminen kohti pohjoista ja Itämeren ympäristön maankohoaminen. Baltian jääjärvi on ollut Itämeren kehityksen alkuvaihe sen kehittymisessä nykyiseksi sisämereksi. Alkuvaihetta kesti yli 6 000 vuotta eli noin kolmasosan Itämeren olemassaolosta ja se loppui nuorempaan dryaskauden loppuvaiheeseen Salpausselkien syntyvaiheen aikoihin. Ensimmäinen jääjärvivaihe päättyi Billingenissä tapahtuneeseen jäätikköpadon avautumiseen. Silloin jääjärvestä syöksyi Atlantin valtamereen valtava määrä vettä niin, kun jääjärven vedenpinta aleni vähintään 25 metriä.
Yleistä
Itämeren altaassa on Fennoskandian syvimmät kohdat, jolloin sinne kertyy helposti vettä. Altaan länsipuolella kohoavat Skandit, jotka tuovat altaaseen laajalta alueelta vettä jyrkkiä rinteitä myöten. Sen itä- ja kaakkoispuolella aukeaa laaja tasanko, jolla valuma-alue on vieläkin laajempi. Varsinaisen Itämeren allas painuu nykyään 459 metrin syvyyteen. Suomenlahden ja Pohjanlahden syvyydet ovat siihen nähden vaatimattomia. Kuitenkin monien tutkimuksien mukaan on Pohjanlahdella ollut yhdessä varsinaisen Itämeren altaan kanssa merkittävä osa jäätikön alaisten sulamisvesien kulkureittinä. Syvänteet ovat keränneet vedet ja johtaneet ne kohti jäätikön eteläreunaa, josta ne ovat purkautuvat esiin ja kulkeutuvat Pohjanmerelle ja sieltä edelleen Englannin kanaaliin. Itämeren jäätikkövirta on tutkimusten mukaan ollut koko jääkauden ajan suuri, pitkä ja nopealiikkeinen jäätikkövirta, jossa virtaava vesi ja elastinen jää ovat yhdessä antaneet sille kyseiset ominaisuudet. Aina, kun jääkauden kylmyysjaksot ovat kasvattaneet riittävästi mannerjäätikön paksuutta, on Itämeren jäätikkövirta aktivoitunut. Altaan eteläosissa se on noussut Puolan ja Saksan mantereelle ja se on lopulta kääntynyt Skånen jälkeen kohti Tanskan Jyllantia. Jäätikön reunan vetäytyminen on Itämeren jäätikkövirran osalta tapahtunut käänteisessä järjestyksessä. Tästä tapahtumasarjasta on alkanut Baltian jääjärven muodostuminen.
Jääkauden kylmimmän vaiheen aikana on mannerjäätikön paksuus arvioiden mukaan ylittänyt kolme kilometriä. Jäätikön raskas paino on painanut maakuorta Selkämeren ja Perämeren kohdalta kaikkein syvimmälle lommolle. On arvioitu, että painaumaa on ollut 800–1 000 metriä. Koko Baltian jääjärven olemassaolon aikana on maankohoaminen vaikuttanut sen topografiaan ja maanpinta onkin kohonnut nykyiseen verrattuna moninkertaisella nopeudella. Itämeren syvin kohta sijaitsee Gotlannin pohjoispuolisessa Landsortin syvänteessä, jossa on nykyään 459 metriä syvää. Baltian jääjärven loppuaikoina syväystä on siellä ollut yli 100 metriä enemmän. Jääjärvessä virrannut Itämeren jäätikkövirta ei ole kellunut vedessä, koska sen vedenpäällinen osa on ollut yli 60 metriä paksu. Jäätikön painon aiheuttama maakuoren oikeneminen aiheuttaa nykyaikana myös toisenlaisen vaikutuksen. Kun Pohjanlahdella tapahtuu voimakas maankohoaminen, tapahtuu Itämeren etelärannalla maanvajoaminen. Jääkaudella Itämeren eteläosat olivat maakuoren taipumisesta kohollaan ja nykyajan maanvajoaminen on toipumista tästä muutoksesta. Suurin maankohoaminen, noin 650–800 metriä, on tapahtunut jo mannerjäätikön alla, kun jäätikkö on sulaessaan ohentunut. Loput kohoamisesta, eli noin 120 metriä, on tapahtunut viimeisen 7 000 vuoden aikana. On esitetty, että maankohoaminen ja maanvajoaminen päättyy vasta noin 7 000–12 000 vuoden päästä.
Samaan aikaan on valtamerien vedenpinta ollut matalalla, koska suuret mannerjäätiköt ovat sitoneet jäähän valtavan määrän merivettä. Tämä on tarkoittanut Itämeren alueella sitä, että valtamerien vedenpinta ei ole ylettynyt missään vaiheessa jääjärven vedenjakajan ylitse ja että se on estänyt suolaisen ja makean veden sekoittumisen Itämeressä. Sekoittuminen on tapahtunut vasta silloin, kun mannerjäätikön reuna on vetäytynyt Keski-Ruotsista pohjoisemmaksi. Silloin on avautunut Närkensalmi, jonka kautta suolavettä on päässyt sekoittumaan jääjärven makeaan veteen. Tätä uutta ja lyhytikäistä Itämeren vaihetta kutsutaan Yoldiameren vaiheeksi. Yoldiameren vaiheen jälkeen tuli makean veden Ancylusjärven vaihe, joka on myös ollut jääjärvivaihe.
Jääjärven alku (18 000–16 000 vs)
Jäätikön vesirajasta on irronnut jäävuoria, joita on kellunut suurin joukoin pienellä jääjärvellä. Jääjärven vesitalous on riippunut Baltian maiden eteläpuolelta mannerjäätiköltä virranneista sulamisvesistä. Valtamerien vedenpinta ei ole ylettänyt jääjärvelle, sillä vedenpinnan taso oli kymmeniä metrejä nykyistä alempana. Sulamisvedet olivat aikaisemmin virranneet Jyllannin eteläpuolelta Pohjanmereen, mutta jäätikön reunan vetäydyttyä on lasku-uoma siirtynyt virtaamaan Tanskan nykyisien salmien luota Öresundin kautta Kattegatiin. Tämä jääjärven lasku-uoma on säilynyt sillä loppuun asti. Se on ollut varsin vuolas ja sen vesi on syöksynyt alas vaikuttavasta vesiputouksesta Kattegatin altaaseen. Öresundin kynnys on alussa kulunut vesieroosion vuoksi voimakkaasti vesimäärien kasvaessa ja se on lopulta saavuttanut kallioperän, joka toimi pitkään jääjärven laskukynnyksenä. Laskujoki on toiminut luonnollisena esteenä kasvien ja eläinten levittäytymiselle pohjoisessa paljastuneelle maalle.
Etelärannikoita paljastuu (16 000–15 000 vs)
Tähän mennessä paljastunut Baltian jääjärvi on alkanut ilmaston lämpenemisen vuoksi laajentua lisää pohjoisesta alkaen. Itämeren jäätikkövirta on tutkimusten mukaan ollut aktiivinen ja se on virrannut nopeasti. Tämä on pitänyt paikkaansa erityisesti Itämeren syvänteissä, mutta ei ilmeisesti Itämeren matalikoilla. Etelä-Ruotsin itärannikolla Öölannin matalikolla on jäätikkö sulanut nopeammin kuin Itämeren itäpuolella. Tämä voidaan havaita Keski-Ruotsin virtauskielekkeen itäreunalla, joka on reunamuodostumien perusteella täytynyt rannikolle tultaessa kaartua kohti pohjoista. On siis hyvin todennäköistä, että myös Öölannin ympäristössä on jäätikkö sulanut pois paljastaen matalan vesialueen. Samaan aikaan ovat Itämeren vesialtaan itärannikot olleet vielä paksun jäätikön peitossa Venäjän Kuurinhaffiin asti. Siellä ovat toimineet Masurian kielekkeen jäänteet. Sen sijaan Oderin virtauskielekkeen läntinen osa olisi taantunut ja lohjennut jäävuoriksi. Vuosituhannen loppuun mennessä on jääjärven pinta-ala lähes kaksinkertaistunut ja Ruotsin rannikkoa on paljastunut noin 300 kilometrin verran. Öölanti on ollut tässä vaiheessa vielä vedenpinnan alla ja Baltian rannikko lepäsi vielä Riian jäätikkövirran alla.
Jääjärvi laajenee Riianlahdelle (15 000–14 000 vs)
Seuraavan tuhannen vuoden aikana Itämeren jäätikkövirran kärkikielekkeen reuna on vetäytynyt Gotlannin pohjoisosiin asti ja se on kohdannut Keski-Ruotsin virtauskielekkeen sen muodostaman Vimmerbyn reunamoreenin kohdalla. Jäätikkövirran reunan vetäytyminen arvellaan johtuneen jäävuorien poikimisesta. Vaikka jääjärvellä on ollut koko ajan runsaasti jäävuoria, on niitä tällä kaudella ollut erityisen paljon. Reuna on ylettynyt Viron rannikolle asti, vaikka Saarenmaa on vielä jäätikön peitossa. Riianlahti on tässä vaiheessa auennut länteen päin, sillä Kuurinmaan pohjoisosat ovat olleet veden peittämät ja jäätikön reuna on kulkenut Irbensalmea pitkin. Riianlahden itäpuolella sijaitsevat nykyinen alankoalue on tuolloin ollut jääjärven peittämänä. Sinne työntyvä lahti on jatkunut Võrtsjärvelle ja Peipsijärvelle asti. Ne ovat muodostaneet yhdessä pitkän ja kapean lahden, jonka perällä on sijainnut Peipsijärvi. Itämeren jäätikkövirrasta ei enää erotu merkittäviä jäätikkökielekkeitä, jotka työntyisivät mannerjäätikön reunan rintamasta esiin. Tutkittujen reunamuodostumien valossa näyttää siltä, että mannerjäätikön reuna on perääntynyt kohti pohjoista melko tasaisen reunana.
Suomenlahti ja Laatokka liittyvät jääjärveen (14 000–13 000 vs)
Jääjärven vesi on alkanut tunkeutua myös Keski-Ruotsin alankoalueelle sitä mukaa, kun jäätikön reuna perääntyi pohjoiseen. Ensimmäinen Ruotsin suurista järvistä, joka on paljastunut jäätikön alta, on ollut Vättern. Vättern on aluksi ollut pienen jäätikkökielekkeen valtaama, mutta sitä mukaa kun jäätikön reuna on perääntynyt, on Vätternin järvialtaaseen muodostunut jääjärvi. Vätternin jääjärvi on yhtynyt varsin pian muuhun Baltian jääjärveen, kun jäätikön reuna on perääntynyt riittävästi.
Itämeren eteläosien suuret saaret ovat vielä tässä vaiheessa olleet vedenpinnan alla. Poikkeuksina on ollut Bornholm, joka on nyt ollut lähes kokonaan vedenpinnan yläpuolella, ja Gotlanti, joka korkeimmat huiput ovat muodostaneet pieniä saaria. Itämeren eteläosien rannikot ovat sijainneet nykyistä vedenpintaa 20 metriä korkeammalla. Ne ovat kasvaneet silloin suoturvetta ja tunturikoivikkoa.
Yleistä
Dryaskaudet ovat olleet lyhytaikaisia kylmyyskausia, jotka ovat hidastaneet suotuisien lämpökausien käynnistämää jäätiköiden sulamista. Yleensä Suomen jääkautta aletaan selostamaan vasta dryaskausista alkaen, jolloin Baltian jääjärvi on ollut olemassa tuhansia vuosia. Nuorempi dryaskausi on kestänyt yli tuhat vuotta eli noin 12 800–11 600 vs. Jäätikön sulaminen ja eteneminen ovat silloin olleet lähes tasapainossa, koska vuosittain jäätikkö suli reunastaan yhtä paljon kuin jäätikköä työntyi eteenpäin. Dryaskausien aikana on ilmasto ollut välillä lämpimämpi, jolloin reuna on vetäytynyt hieman. Kylminä kausina on reuna päässyt taas etenemään hieman. Dryaskausien aikana jäätikön reuna oskilloi eli välillä se on edennyt ja välillä se on vetäytynyt, mutta kokonaisuutena jäätikön reuna on perääntynyt Keski-Ruotsissa, Itämerellä ja Etelä-Suomessa tuhannen vuoden aikana vain 30–50 kilometriä. Sulavan jäätikön kuljettama moreeni ja sulamisvesien tuomat lajittuneet maa-ainekset ovat kasautuneet reunan eteen muodostaen Keski-Ruotsin reunamuodostumat ja Salpausselät. Toisen Salpausselän muodostumisen jälkeen on Baltian jääjärvi tyhjentynyt osittain Atlanttiin ja tämä tapahtuma on päättänyt Baltian jääjärvi-vaiheen. Keski-Ruotsiin avautuneesta Närkensalmesta on Itämerelle alkanut levitä suolapitoista vettä ja sen mukana uutta merilajistoa. Tätä Itämeren vaihetta kutsutaan Yoldiamereksi.
Salpausselät ja Keski-Ruotsin reunamuodostumat syntyvät
Ensimmäinen Salpausselkä on muodostunut nuoremman dryaskauden alussa noin 12 250–12 050 vs Itämeren kielekkeen ja Järvi-Suomen kielekkeen eteen. Salpausselän eteen on monin paikoin muodostunut vedenpinnalle asti kohoavia sandureja, jotka ovat alueen ripeän maankohoamisen seurauksena alkaneet kohota jäätikköä suojaavaksi saariketjuksi. Toinen Salpausselkä on muodostunut 11 790–11 600 vs noin 20 kilometriä Ensimmäisen Salpausselän pohjoispuolelle. Salpausselkien välissäkin esiintyy reunamuodostumia, jotka Salpausselkien tapaan ovat ulottuneet vedenpinnan tasolle. Salpausselkien saariketju oli tullut noin 400 kilometriä pitkä, kun jääjärven vedenpinta on alkanut äkillisesti, siis korkeintaan parissa vuodessa, laskea. Vedenpinta on laskenut arviolta 25–28 metriä. Pinnanlaskun seurauksena Salpausselkein saaret maatuivat kiinni toisiinsa ja muodostivat laajempia maa-alueita.
Keski-Ruotsissa on Keski-Ruotsin kielekkeen reunan eteen muodostunut Keski-Ruotsin yli ulottuva reunamoreeni. Keski-Ruotsin moreenimuodostumien eteen ei ole kertynyt yhtä paljon maa-ainesta kuin Salpausselillä. Myös täällä on jäätikkö sekä edennyt että perääntynyt lukuisia kertoja muodostaen rinnakkaisia reunamoreenivalleja. Keski-Ruotsin itäosissa on muodostumia kertynyt leveiksi vyöhykkeiksi, jotka ovat peittyneet matalaan veteen. Muodostumien yhtenäinen vyöhyke ylittää molemmat suurjärvet Vänernin ja Vätternin. Vätternin jääjärven pitkä lahti on kasvanut sitä mukaa kun jäätikön reuna on perääntynyt pohjoiseen päin.
Jäätikköpato pettää Billingenissä
Jo varhain esitettiin, että Baltian jääjärven vedenpinta olisi joskus laskenut jäätikköpadon pettäessä. Etelä-Ruotsin ylängöt ovat muodostaneet länteen päin luonnollisen esteen vedelle, mutta Keski-Ruotsin alankoalueella vettä on padonnut mannerjäätikkö. Baltian jääjärven vesi on peittänyt alangon alueita Vätternin länsipuolelle asti. Vänernin ja Vätternin välissä sijaitsee Billingenin pöytävuori, joka on jäätiköitymisen loppuvaiheessa toiminut viimeisenä tulppana jääjärven vesille. Keski-Ruotsin virtauskielekkeen sulaessa on sen reuna vetäytynyt pohjoisemmaksi paljastaen alavia alueita. Billingenin länsipuolella sijainnut läntinen alankoalue on ulottunut Vänernille ja sen taakse Skagerrakiin asti. Läntisellä alangolla on lainehtinut Atlantilta Vänerin kautta vuorelle asti ulottunut merenlahti. Merenlahdella on vesi ollut yli 25 metriä alempana kuin Baltian jääjärvessä Billingenin toisella puolella. Kun etelään virrannut jäätikkö on kesäisin sulanut, on samalla sen reuna vetäytynyt pohjoiseen päin. Talvisin on jäätikön reuna edennyt etelään päin. Tällaisesta jäätikön edestakaisesta liikehdinnästä on runsaasti todisteita noin 380–800 vuoden alalta ennen jäätikköpadon lopullista pettämistä.
Baltian jääjärvi-vaiheen lopettanut suuri purkaustulva on ajoitettu nuoremman dryaskauden loppuvaiheeseen noin 11 590 vs. Tämän vanhemman ajoituksen rinnalla esitetään uusia ajoituksia 11 640 vs ja 11 650 vs, joiden tarkkuutta arvioidaan vielä. Myös jääjärven vedenpinnan korkeudesta esitetään erilaisia arvioita, joista kolmea näkee yleisimmin: 25 metriä, 26 metriä tai 28 metriä silloisen merenpinnan yläpuolella (mpy. ). Pitkään on ajateltu, että purkaustulvia on ollut vain yksi. Nyt 1990-luvulla on esitetty, että tulvia olisi ollut kaksi tai kolme. Näissä tulvissa on ollut kyse mannerjäätikön edestakaisesta liikkeestä, jossa Billingenin ja jäätikön reuna olisivat irronneet toisistaan ja vesi olisi päässyt purkautumaan niiden välistä mereen. Viimeistään talvisin on jäätikköpato tiivistynyt uudelleen jäätikön edettyä päin Billingenin vuorta. Skånen eteläpuolelta Arkonan altaasta Itämeren pohjasta kairatuista näytteistä on löytynyt ”kuivaa maata” ja tundrakasvillisuutta ajalta, joka on ajoitettu noin 12 700–13 100 vs. Tämä on ollut mahdollista, jos jääjärven vedenpinta olisi alentunut ja kairauskohta olisi ollut tuolloin kuivillaan. Jääjärven vedenpinta on tapahtuman jälkeen taas noussut, joten jäätikköpato on täytynyt taas tiivistyä umpeen.
Muutokset jääjärvessä
Baltian jääjärven loppuaikana on sen vesiala tutkimuksien mukaan ollut 349 400 neliökilometriä (km²) ja tilavuus 29 300 kuutiokilometriä (km³). Itämeren nykyinen tilavuus on hieman yllättäen vain 21 000 km³, joten maankohoaminen on tehnyt Itämerestä paljon silloista matalamman. Välittämättä siitä, montako purkautumistulvaa jääjärvi on loppuaikoina kokenut, on viimeisessä ja lopullisessa purkaustulvassa jääjärven vedenpinta laskeutunut 25 metriä alemmaksi. Tämä on vastannut laskelmien mukaan noin 7 800 km³ vettä. Purkaustulvan kestoa on yritetty arvioida Itämeren pohjasedimenteistä ja siinä on päädytty 1–2 vuoteen. Jakamalla poistuvan veden virtaus yhdelle tai kahdelle vuodelle saadaan purkauksen virtaamaksi 150 000–300 000 m³/s. Samalla, kun vedenpinta on alentunut, on myös rantaviiva siirtynyt kauemmaksi. Uutta maata on paljastunut arviolta 61 600 km², mikä vastaa esimerkiksi lähes Latvian valtion kokoista pinta-alaa, ja jääjärven pinta-ala pieneni noin 18 %.
Vedenpinnan aleneminen on aiheuttanut suurimmat muutokset jääjärven eteläosissa. Puolassa jääjärven rantaviiva on siirtynyt pohjoiseen päin 30–40 kilometriä. Öresundissa jääjärven laskujoki on kuivunut, Tanskan saarialue on maatunut kiinni Mannereurooppaan ja Tanskan alueet ovat muodostaneet Etelä-Ruotsiin kanssa suuren niemimaan.
Tutkimushistoriaa
Baltian jääjärven olemassaoloa on epäilty varmaan jo 1800-luvun lopulla, sillä ensimmäisenä siitä kirjoitti ruotsalainen geologi Henrik Munthe vuonna 1902. Jääjärven ymmärtämisessä oli avainasemassa G. Lundqvist, joka päätteli myös Billingenin olleen purkaustulvan tapahtumapaikkana (vuosina 1921 ja 1931 ).
Otho
thumb|220px|Galba thumb|220px|Keisari Othon patsas Louvren museossa Pariisissa.
Marcus Salvius Otho Caesar Augustus (synt. Marcus Salvius Otho, yleisesti Otho) (28. huhtikuuta 32 – 16. huhtikuuta 69) oli Rooman keisari, joka hallitsi 15. tammikuuta 69 – 16. huhtikuuta 69. Otho oli niin kutsutun neljän keisarin vuoden toinen keisari.
Otho ystävystyi nuorena keisari Neron kanssa. Hänestä tuli keisari kaapattuaan vallan Neron seuraajalta Galbalta. Otho oli ensimmäinen keisari, joka otti vallan käsiinsä väkivalloin. Hävittyään taistelussa Vitelliuksen joukkoja vastaan hän teki itsemurhan. Hänestä on jäänyt jälkimaailmalle hyvin kaksijakoinen kuva. Hänet muistettiin Neron lähipiiriin kuuluvana tyhjäntoimittajana. Toisaalta Othon tiedetään olleen pätevä sotapäällikkö ja kyvykäs hallitsija, mutta hänen mainettaan mustaa kuitenkin väkivaltainen vallananastus.
Tausta ja nuoruus
Otho oli etruskisukua. Historioitsija Suetoniuksen mukaan suku juonsi juurensa etruskien johtavista suvuista. Othon aikana kaikki etruskit olivat jo roomalaistuneet. Cognomen "Otho" viittaa juuri etruskialkuperään. Koska cognomen oli säilynyt suvussa kolmen sukupolven ajan, suku halusi ehkä vaalia etruskiperintöään. Othon isoisä, Marcus Salvius Otho, oli novus homo eli suvun ensimmäinen senaattori. Suetoniuksen mukaan hänen vaimonsa, Othon isoäiti, olisi ollut alhaista syntyperää ja ehkä alkujaan jopa orja. Othon isoisä eteni urallaan, koska oli viettänyt nuoruutensa keisari Augustuksen vaimon Livia Augustan kotona. Livian myötämielisyyden ansiosta hän eteni urallaan aina preettoriksi asti. Othon isä oli Lucius Salvius Otho, merkittävä poliitikko ja keisari Tiberiuksen läheinen ystävä. Hän oli uransa aikana muun muassa konsulina vuonna 33 ja African provinssin maaherrana. Keisari Claudius korotti Othon isän patriisien joukkoon, ja senaatti myönsi hänelle patsaan Palatiumilla. Othon äiti Albia Terentia oli myös luultavasti ylhäistä sukua. Marcus Salvius Otho syntyi Ferentiumissa 28. huhtikuuta vuonna 32. Otholla oli veli, Lucius Salvius Otho Titianus, joka eteni urallaan aina vuoden 52 konsuliksi ja toimi myös Asian provinssin prokonsulina. Otholla oli myös sisko, joka oli jossain vaiheessa kihloissa Germanicuksen pojan Drusuksen kanssa. Kerrotaan, että Otho oli nuorena tuhlaileva ja villi ja että hänen isänsä joutui usein pieksemään hänet erilaisten kepposten jälkeen.
Nero
Isänsä kuoleman jälkeen Otho alkoi seurustella erään häntä vanhemman naisen kanssa, joka tutustutti hänet keisari Neroon. Hänestä ja Nerosta tulikin läheiset ystävät. Suetoniuksen mukaan Othosta ja Nerosta tuli hyviä ystäviä, koska he olivat hyvin samanlaisia. Plutarkhos puolestaan kertoo, että Otho eli ylellisesti ja tuhlasi Neroakin enemmän ja jopa haukkui tätä saituriksi.
Othon suhteesta Neron toiseen vaimoon Poppaea Sabinaan on antiikin lähteissä viisi erilaista versiota, jotka poikkeavat toisistaan joissakin yksityiskohdissa. Kerrotaan, että Nero halusi naimisiin kauniin Poppaean kanssa, mutta ei poliittisista syistä voinut erota vaimostaan Octaviasta, joka oli Claudiuksen tytär. Niinpä Nero järjesti Othon ja Poppaean avioliittoon voidakseen helpommin käydä rakastajattarensa luona. Suetonius kertoo, että Otho kuitenkin ihastui Poppaeaan oikeasti eikä päästänyt Neroa vaimonsa luokse. Lopulta Nero suuttui niin, että järjesti Othon ja Poppaean avioliiton purkamisen. Erään toisen version mukaan Otho ja Poppaea olivat jo naimisissa, kun Nero ihastui ystävänsä vaimoon. Lopulta Nero päätti hankkiutua eroon ystävästään. Vuonna 58 Otho nimitettiin Lusitanian maaherraksi. Otho sai nimityksen yhteydessä alhaisimman mahdollisen, eli kvestorin arvon. Otho oli vain 26-vuotias eikä ollut vielä saavuttanut preettorin arvoa, joka oli yleensä vaatimuksena tällaiseen tehtävään. Plutarkhoksen mukaan Nero olisi halunnut surmata Othon, mutta Seneca taivutteli hänet lähettämään Othon Lusitaniaan. Nero erosi Octaviasta vuonna 62 ja meni pian naimisiin Poppaean kanssa. Plutarkhos kertoo vielä Galban elämäkerrassa, että Nero antoi teloittaa Othon siskon ja vaimon.
Lusitanian maaherran tehtävässä Otho onnistui hyvin, mutta hän hautoi kostoa Neroa vastaan.
Galba
Nero muuttui viimeisinä hallitusvuosinaan yhä välinpitämättömämmäksi armeijaa ja senaattia kohtaan. Senaattoreita teloitettiin ja karkotettiin, ja talous taantui. Lopulta Nero menetti pretoriaanikaartin ja senaatin tuen. Tammikuussa 68 Gaius Julius Vindex lähetti useille provinssien maaherroille kirjeitä, joissa hän kannusti heitä nousemaan kapinaan Neroa vastaan. Huhtikuussa 68 armeija huusi keisariksi Lusitanian naapuriprovinssin Hispania Tarraconensiksen maaherran Servius Sulpicius Galban. Galba vaali vanhoja tasavaltalaisia perinteitä, eikä suostunut ottamaan nimitystä vastaan, ennen kuin senaatti hyväksyisi hänet. Galba sai pian myös Othon tuen. Otho oli tuolloin ollut Lusitaniassa lähes yhdeksän vuotta. Poppaea oli kuollut, eikä Otholla ollut enää mitään hävittävää, jos Nero syrjäytettäisiin. Galba oli jo lähes 70-vuotias, eikä hänellä ollut perillisiä. Otho oli vain 37-vuotias, ja hänellä oli hyvät mahdollisuudet päästä Galban seuraajaksi. Galban tukijoihin kuului myös VI legioonan komentaja Titus Vinius. Kesäkuussa senaatti julisti Neron valtion viholliseksi. Otho lähti Galban kanssa Roomaan. Nero teki itsemurhan 9. kesäkuuta, ja Galbasta tuli keisari. Otho puolestaan toivoi pääsevänsä hänen seuraajakseen.
Saavuttuaan Roomaan Galba osoittautui kuitenkin saidaksi ja ankaraksi. Kaikki Neron antamat lahjoitukset mitätöitiin, ja niistä vaadittiin yhdeksän kymmenesosaa takaisin. Myöskään armeijalle luvattuja suuria rahapalkkioita ei maksettu, mikä herätti sotilaiden keskuudessa tyytymättömyyttä Galbaa kohtaan. Senaattoreiden ja yläluokan jäsenten murhat jatkuivat, ja aateliston valtaa rajoitettiin, mistä aateliset eivät pitäneet.
Othon tukijoihin kuului Titus Vinius, jonka tyttären Otho lupasi naida, jos tämä vain saisi Galban adoptoimaan Othon. Galba ei kuitenkaan ollut halukas nimittämään suosittua Othoa seuraajakseen. Galballa oli toinenkin selvä seuraajaehdokas, sukulaisensa Publius Dolabella. Yllättäen Galba päätti adoptoida Lucius Calpurnius Piso Frugi Licinianuksen. Piso oli vuoden 27 konsulin Marcus Licinius Crassus Frugin nuorin poika. Pisoa oli pitkään pidetty uhkana keisarien vallalle, ja Piso oli Neron aikana ollut maanpaossa. Hänellä ei kuitenkaan ollut poliittisia pyrkimyksiä, ja Galba valitsi hänet luultavasti vain saadakseen Pison sukulaisten tuen. Galba esitteli seuraajansa senaatille ja pretoriaaneille 10. tammikuuta. Galba sai pian kuulla tyytymättömien Ylä- ja Ala-Germanian legioonien huutaneen provinssin maaherran Aulus Vitelliuksen keisariksi. Vitelliuksella ei sinänsä ollut mitään Galbaa vastaan, mutta Otho ja hänen tuleva appensa Vinius olivat hänen vastustajiaan.
Kun Galba ei toiminut Othon toiveiden mukaisesti, Otho alkoi juonitella häntä vastaan. Tuolloin Otho oli myös pahasti velkaantunut, ja vallankaappaus saattoi olla ainoa keino päästä velkojista. Otho antoi libertus Onomastukselle, joka oli yksi hänen vapauttamista orjistaan, tehtäväksi värvätä Galballe vihamielisiä pretoriaaneja. Onomastus toi Othon luokse kaksi pretoriaania, Veturiuksen ja Proculuksen, jotka olivat valmiita liittymään salajuoneen. Otho lahjoi heidät ja antoi heille lisää rahaa, jolla heidän tuli lahjoa muita pretoriaanikaartin jäseniä. Pretoriaaneilla oli syytä vihata Galbaa. Hän oli tiukentanut kuria eikä ollut maksanut pretoriaaneille palkkiota, jonka hän heille oli luvannut vuonna 68. Lisäksi muutama muu pretoriaani otettiin mukaan salajuonen sisäpiiriin. Othon kannattajat yrittivät myös saada muita legioonalaisia ja auxilia-joukkojen jäseniä mukaan salajuoneen. Tammikuun alussa Galba erotti kaksi pretoriaanikaartin tribuunia, yhden kaupunkikohorttien tribuunin (cohortes urbanae) ja yhden kaupungin vartion tribuuneista (vigiles urbani). Erottamisilla saattoi olla jotakin tekemistä Othon salajuonen kanssa. Otho oli luvannut Lucius Antonius Nasolle, joka oli yksi erotetuista pretoriaaneista, että tämä saisi Legio XIV Geminan johdettavakseen, kunhan Otho vain pääsisi valtaan.
Vallankaappaus
thumb|300px|Rooman valtakunta vuonna 69. Eri väreillä merkitty [[Rooman provinssit ja valtataisteluun osallistuneiden keisariehdokkaiden tukialueet.]]
Arabialainen musiikki
Arabialainen musiikki on arabiankielisen maailman musiikkia. Sitä luonnehtivat esimerkiksi kiinteä yhteys runouteen, neljäsosasävelaskeleet, yksiäänisyys sekä monet perinteiset soittimet.
Otho
Vallankaappaus
Astrologien ennustuksia noudattaen Otho valitsi 15. tammikuuta vuonna 69 päiväksi, jolloin hän aikoi iskeä. Aluksi salaliittolaiset olivat aikoneet julistaa Othon keisariksi 11. tammikuuta. Otho seurasi Galban mukana uhraamaan Apollonin temppeliin Palatiumilla. Määrätyllä hetkellä Othon vapautettu Onomastus tuli Othon puheille ja antoi ennalta sovitun viestin "maanmittarit odottavat teitä kotonanne". Sitten Otho livahti temppelistä vastaanottamaan vaivaisten 23 pretoriaanin julistuksen keisariksi. Näiden kannattajien kanssa Otho lähti pretoriaanien leiriin. Pretoriaanien upseerit eivät puuttuneet tapahtumiin, ja Galban kannattajat, Vinius mukaan lukien, eivät tienneet, mitä oli tapahtumassa.
Kun Galba sai kuulla tästä, hän kutsui koolle Pison, Viniuksen, Cornelius Lacon ja muita läheisiä avustajiaan. Kaupungissa oli joukkoja Germaniasta, joille Galba lähetti viestejä. Sotilaat eivät kuitenkaan olleet kiinnostuneita ja kannattivat etupäässä Vitelliusta. Galballe uskollisia joukkoja oli vähän. Keisarin palatsin ulkopuolelle ja Forumille kokoontui kuitenkin väkijoukko, joka tuki Galbaa vaatimalla Othon teloitusta. Galba neuvotteli avustajiensa kanssa. Vinius halusi puolustaa Palatiumia, jota vartioinut kohortti oli Galban puolella, sillä hänen mukaansa kapinalliset rauhoittuisivat ajan myötä. Näin oli tapahtunut aiemminkin. Vinius ei kuitenkaan saanut muiden kannatusta. Eräiden lähteiden mukaan Vinius olisi ollut osallinen Othon salajuoneen. Laco vähätteli kuitenkin kapinan laajuutta ja halusi, että Galba esiintyisi julkisesti kansan edessä. Galba ei myöskään halunnut esiintyä pelkurimaisesti. Myös Piso kannatti Lacon suunnitelmaa. Galba päätti lähettää Pison pretoriaanien puheille.
Chelo
José Óscar Mejías Hernández eli Chelo on puertoricolainen hip hop ja pop-laulaja, joka asuu Miami Beachillä, Floridassa. Chelon debyyttialbumi 360° julkaistiin vuonna 2006.
Arabialainen musiikki
Arabialaisessa musiikissa jokainen soitin koristelee melodiaa oman luonteensa mukaisesti matkimatta muita soittimia tai laulusolistia. Rytmi on joko vapaa, sanojen luonnollisen lausumisen mukainen tai kuviteltuja sanoja jäljittelevä, jos kyseessä on soitinmusiikki. Rummuille on klassisissa sävellyksissä lisäksi melodian rytmiin nähden itsenäinen rytmikaava iqa’. Nuottikirjoituksena käytetään länsimaista notaatiota.
Chelo
Aiheesta muualla
Chelo MySpacessa
Arabialainen musiikki
Arabialaisiin musiikkimuotoihin kuuluvat esimerkiksi Koraanin resitaatio, vanha taidemusiikki nauba, vanha musiikkimuoto muwaššah, viihteellinen baladi-soitinmusiikki, soitinimprovisaatio taqasim ja lauluimprovisaatio mawwal.
Otho
Vallankaappaus
Pison lähdettyä palatsista Othon kannattajat levittivät Forumilla huhua, jonka mukaan Otho olisi kuollut. Eräät henkilöt väittivät jopa nähneensä hänen kuolemansa. Kuultuaan tästä joukko senaattoreita ja ritareita ryntäsi palatsiin onnittelemaan Galbaa. Pian keisarillisen henkivartiostoon kuulunut Julius Atticus saapui palatsiin ja kertoi itse murhanneensa Othon. Hän esitteli jopa veristä miekkaa. Galba tivasi heti mieheltä, kuka oli käskenyt hänen murhata Othon. Galba lähti kiittämään jumalia Capitoliumille. Kun Galba ja hänen kumppaninsa pääsivät Forumille, heidän kimppuunsa hyökkäsi joukko pretoriaaneja. Eräs Reinin legioonien pretoriaani surmasi Galban. Piso kuoli Vestan temppelin edessä, jonne hän oli paennut. Myös Vinius surmattiin.
Arabialainen musiikki
Historia
Arabialaisen musiikin varhaisesta historiasta on vain vähän tietoa, sillä arabit eivät kirjoittaneet sävelmiään nuoteille. Säilyneitä täydellisiä melodioita ei juurikaan löydy ennen 1700-lukua. Arabialaisen musiikin ominaispiirteet juontunevat Jemenin alueelta, mistä tunnetaan himyari- ja hanafi-laulutyypit. Huda’ (tai rakbani) on esi-islamilaisen ajan karavaanilaulu, josta kehittyi myös koristellumpi muoto nasb. Samasta rajaz-runomitasta, josta huda’ otti rytminsä, kehittyi taiteellisemmin improvisoitu ghina’ murtajal, jota säestettiin qadib-rummuilla. Tärkeitä laulunkehittäjiä olivat orjat ja erityisesti laulajatytöt (qainat), jotka sekä sävelsivät että esittivät musiikkia.
Otho
Vallankaappaus
Galban, Pison ja Viniuksen päät hakattiin irti ja vietiin seipäiden nenässä pretoriaanien leiriin Othon nähtäväksi. Sitten väkijoukko ja muutama virkamies menivät onnittelemaan Othoa. Mukana oli muun muassa Marius Celsus, jonka Galba oli nimittänyt tulevaksi konsuliksi. Celsus oli Galban vankka kannattaja, ja sotilaat vaativat hänen teloittamistaan. Otho ei kuitenkaan suostunut siihen. Joukot valitsivat itse uudet pretoriaaniprefektit. Tehtäviin valittiin Plotius Firmus ja Licinius Proculus. Vespasianuksen vanhempi veli Flavius Sabinus valittiin samalla kaupunginprefektiksi. Sabinus oli toiminut samassa tehtävässä jo Neron aikana.
Arabialainen musiikki
Historia
Vuosien 644–656 aikana syntyi miesmuusikoiden ammattikunta, joka muodosti oman yhteiskuntaluokkansa. Umaijadikaudella (661–750) arabialaisen musiikin rytmikaavojen määrä vakiintui kuudeksi ja musiikkitiede kehittyi. Taiteellisen musiikin kolme huomioon otettavaa tekijää olivat runon metriikka (arud), melodinen moodi (asba’) sekä rytmikaava (iqa’). 700-luvulla arabialaisen musiikin teoriaa kehitettiin eri tavoin, samoin kuin soittimia. Zalzal (k. 791) kehitti neutraalin terssin, arabialaiselle musiikille edelleen tunnusomaisen sävelen, joka huojuu duurin ja mollin välillä.
Koraania resitoitiin pitkälti taidelaulun sääntöjä noudattaen. Islamin uskonoppineet suhtautuivat musiikkiin kuitenkin jo alusta alkaen kielteisesti, joskin ylempiin yhteiskuntaluokkiin kuuluneet ja jotkut kalifitkin suosivat musiikkia. 800-luvulla syntyi erillinen laulajien ja soittajien ammattikunta. Varhaisella abbasidikaudella oli kaksi tyylisuuntaa: puhdasoppinen arabialainen perinne, sekä persialaisvaikutteinen tyyli.
Otho
Keisarina
Aluksi Othon suosio oli olematon, ja ainoastaan pretoriaanikaarti tuki häntä. Mutta jo seuraavana päivänä Otho saavutti poliittisen voiton. Hän kutsui luokseen Galban läheisen avustajan Marius Celsuksen. Celsus oli valmis sovintoon ja piti Capitoliumilla puheen, jossa hän painotti uskollisuuttaan Galbaa kohtaan ja sanoi olevansa valmis yhteistyöhön Othon kanssa. Otho puolestaan kohteli Celsusta kuin läheistä ystävää.
Arabialainen musiikki
Soittimet
thumb|[[Aleppolainen musiikkiyhtye 1700-luvulta]] Arabialaisessa musiikissa jokainen soitin koristelee melodiaa oman luonteensa mukaisesti matkimatta muita soittimia tai laulusolistia. Tämä saa arabialaisen musiikin kuulostamaan länsimaiseen korvaan joskus kaoottiselta ja epämääräiseltä. Yksittäisiä soittimia on kuitenkin helppo seurata erikseen esityksen kuluessa niiden yksilöllisten sointivärien ansiosta. Nykyisin jousisoittimia kuten viuluja käytetään kuitenkin myös ryhmänä.
David Lund
David Lund (13. maaliskuuta 1657 Halikko – 12. lokakuuta 1729 Växjö) oli Viipurin piispa 1705 alkaen.
Otho
Keisarina
Otho oli ensimmäinen keisari, joka oli saanut vallan väkivalloin. Häntä oli yleisesti pidetty Galban ilmeisenä seuraajana, mutta Galba oli kuitenkin epäsuosittu ja Otho yritti korostaa läheistä suhdettaan Neroon. Galban ehdokas pretoriaaniprefektiksi, Cornelius Laco, teloitettiin. Neron ja Poppeian patsaat korjattiin. Otho sai kansan suosion tekeytymällä Neron seuraajaksi, ja kansan kerrotaan kutsuneen uutta keisaria "Nero Othoksi". Neron viimeisten vuosien negatiiviset puolet Otho laittoi pretoriaaniprefekti Tigellinuksen syyksi. Tigellinus pääsi myös pian hengestään. Otho päätti myös mennä naimisiin Neron lesken Statilia Messallinan kanssa. Senaatin Otho sai puolelleen muun muassa nimittämällä useita konsuleja samana vuonna. Otho ja hänen veljensä Lucius ottivat vastaan konsulin virat 26. tammikuuta.
Arabialainen musiikki
Soittimet
Takht on perinteinen yhtye, jossa jokaisella soittimella on oma tehtävänsä. Siihen kuuluvat laulajan lisäksi kirkasääninen nai-huilu, qanun-sitra, bassona ja laulajan tukena toimiva ud-luuttu, jousisoitin kamanja, sekä kehysreunan helistimillä varustettu tamburiini riqq, joka pitää huolta rytmikaavasta ja rytmin koristelusta. Vaskisoittimia on aiemmin käytetty, mutta niistä on nykyisin luovuttu. Länsimaisia soittimia käytetään kuitenkin paljon etenkin vähemmän arvokkaissa tilaisuuksissa. Japanista tuodaan arabimaihin sähkökosketinsoittimia, jotka on valmiiksi rakennettu neljäsosasävelisiksi; muut soittimet täytyy yleensä mukauttaa tai soveltaa sopiviksi.