cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl von Spreti
Länsi-Saksan ja Guatemalan välille syttyi diplomaattinen kriisi, joka johti siihen että Guatemalan suurlähettiläs Bonnissa poistui maasta. Myös Länsi-Saksan suurlähettiläs Guatemalassa poistui.
Karl von Spretin murhaa käsitellään vuonna 1970 ilmestyneessä Ryszard Kapuścińskin kirjassa Miksi Karl von Spreti kuoli.
Iron Crown Enterprises
Iron Crown Enterprises tai ICE on amerikkalainen roolipelien, lautapelien, miniatyyripelien ja keräilykorttipelien julkaisija. Sen tunnetuimmat julkaisut ovat Roolimestari-roolipeli ja samoihin sääntöihin perustuva Keski-Maa roolipeli (, MERP), jotka molemmat on osittain julkaistu suomeksi.
Historia
Iron Crown Enterprises sai alkunsa 1980, kun Virginian yliopistossa opiskelleet Pete Fenlon, S. Coleman Charlton ja Kurt Fischer päättivät julkaista J.R.R. Tolkienin Keski-maahan sijoittuneen Advanced Dungeons & Dragons-kampanjansa lisäsäännöt kaupallisesti. Muita varhaisen ICE:n työntekijöitä olivat Richard H. Britton, Terry K. Mathor, Bruce Shelley, Bruce Neidlinger, Heike Kubasch ja Olivia Johnston. Alkuun yrityksessä oli vain muutama kokoaikainen työntekijä, ja se pyöri paljolti vapaaehtoistyön varalla. ICE julkaisi nopeaan tahtiin kolme tuotetta: Arms Law (1980), The Iron Wind (1980) ja Manassas (1981). Arms Law oli Rolemaster-pelin ensimmäinen osa, vaikka se oli aluksi tarkoitettu AD&D:n vaihtoehtoiseksi taistelujärjestelmäksi. The Iron Wind oli fantastiselle saarelle sijoittuva kampanjaseikkailu, ja Manassas oli Yhdysvaltain sisällissotaan ja ensimmäiseen Bull Runin taisteluun perustuva sotapeli.
ICE julkaisi Arms Law'n jälkeen joukon sääntökirjoja (Spell Law ja Character Law 1982, ja Campaign Law 1984), jotka yhdistettiin Rolemaster-peliksi. Yhdessä sääntöjen kanssa ICE alkoi julkaista myös seikkailuja ja kampanjamateriaalia.
Jukka Kuoppamäki
Jukka Kuoppamäki (s. 1. syyskuuta 1942 Helsinki) on suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja, lauluntekijä, äänitetuottaja ja pappi. Hän on kirjoittanut noin 2 000 musiikkikappaletta, joissa yleisiä aiheita ovat rakkaus, Suomi ja kaipaus. Kappaleet kuvastavat usein hänen maailmankatsomustaan, ja erityisesti rauhanaate on teemana säilynyt hänen musiikissaan 1960-luvulta asti.
Iron Crown Enterprises
Middle-Earth Role Playing ja laajentuminen
Koska Rolemaster oli lähtenyt Keski-maahan sijoittuneesta roolipelikampanjasta, ICE kääntyi Tolkien Enterprises -yhtiön puoleen saadakseen lisenssin roolipelien julkaisemiseen kirjoihin Hobitti eli sinne ja takaisin ja Taru Sormusten Herrasta perustuen. ICE sai lisenssin, koska kukaan ei ollut aiemmin halunnut sellaista. Yhtiö julkaisi 1982 yleiskäyttöisen lähdekirjan A Campaign and Adventure Guidebook for Middle-Earth. Tätä seurasi joukko Keski-maan eri alueita käsitteleviä lähdekirjoja, ja vuonna 1984 Middle-Earth Role Playing eli MERP. Se käytti Rolemasterin sääntöjä mutta hieman yksinkertaistettuna. Peli oli menestys, joidenkin arvioiden mukaan TSR:n Dungeons & Dragonsin jälkeen toiseksi suosituin roolipeli tuohon aikaan, ja siihen julkaistiin lukuisia lähdekirjoja ja seikkailuja.
MERP:in rinnalla ICE julkaisi muun muassa Rolemasteria varten suunnitellun fantasiamaailman Shadow World, sekä Rolemasterin scifi-version Space Master (1985), samaan maailmaan sijoittuneen avaruustaistelupelin Silent Death (1990) ja cyberpunk-pelin Cyberspace (1989). 1980-luvun lopulla ICE alkoi julkaista yhdelle pelaajalle tarkoitettuja seikkailukirjoja kolmessa sarjassa: Tolkien Quest (myöhemmin Middle-earth Quest 1985-), Sherlock Holmes Solo Mysteries (1987-) ja Narnia Solo Games (1988-). Kirjat olivat menestys, varsinkin Sherlok Holmes-sarja, mutta Middle-earth- ja Narnia-sarjojen lisensointiongelmat ja niistä johtuneet oikeudenkäynnit saattoivat ICE:n konkurssin partaalle, ja kun sovinto oli saavutettu, soolopelien markkinat olivat alkaneet supistua.
Jukka Kuoppamäki
Kuoppamäen muusikon ura alkoi vuonna 1959 lauluyhtye Nelosissa, jossa hän oli kitaraa soittava tenori. Ensimmäiset soolojulkaisut ilmestyivät 1962. Suurimman suosion aikaa Kuoppamäelle oli 1970-luvun ensimmäinen puolisko. Vuosina 1973–1979 Kuoppamäellä oli oma levy-yhtiö Satsanga Records. 1980-luvun hiljaisemman kauden jälkeen Kuoppamäki aktivoitui jälleen 1990-luvun alussa sekä laulajana että säveltäjänä.
Iron Crown Enterprises
Keräilykorttipelit ja romahdus
Keräilykorttipelien noustessa 1990-luvulla ICE julkaisi Keski-maahan sijoittuvan Middle-earth Collectible Card Game-pelin (1995-) ja Warlords-keräilykorttipelin (1997). Keräilykorttipelien suosio auttoi ICE:m pääsemään yli aiemmista veloistaan, mutta CCG-kupla puhkesi vuonna 1996, ja vuonna 1997 ICE joutui taloudellisiin vaikeuksiin sen jälleenmyyjien verkoston supistuessa voimakkaasti. Lähes 70 % ICE:n pelien jälleenmyyjistä joko päätyi konkurssiin tai lopetti toimintansa. ICE sinnitteli vielä muutamia vuosia, kunnes vuonna 2000 se päätyi Chapter 7-konkurssiin. Konkurssin yhteydessä ICE menetti Keski-maa -lisenssinsä, mikä oli MERP:in ja Middle-earch CCG:n loppu.
Myöhemmät vaiheet
Vuonna 2001 Aurigas Aldebaron LLLC osti ICE:n konkurssipesän, ja lisensoivat sen nimen ja immateriaaliomaisuuden Mjolnir LLC:lle vuoteen 2011 asti. 2004 Mjolnir julkaisi Rolemasteriin perustuvan mutta yksinkertaistetumman High Adventure Role Playing -pelin (HARP), josta tehtiin myöhemmin myös scifi-versio HARP SF. 2011 tammikuussa ICE:n oikeudet siirtyivät Guild Companion Publications Ltd:lle. Vuonna 2016 Aurigas Aldebaron sulautui yhteen GCP:n kanssa, ja seuraavana vuonna Guild Companion Publications muutti nimensä Iron Crown Enterprises Ltd:ksi. Se jatkaa edelleen toimintaansa ja materiaalin julkaisua Rolemasteriin ja HARP:iin.
Jukka Kuoppamäki
Kuoppamäen tunnettuja levytyksiä ovat muun muassa ”Sininen ja valkoinen”, ”Kultaa tai kunniaa”, ”Paljon sanomatta jää”, ”Pieni mies”, ”Kiskot vievät etelään” ja ”Valtatie”. Lisäksi hän on kirjoittanut paljon kappaleita myös muille artisteille, kuten Katri Helenan esittämät ”Ei kauniimpaa” ja ”Anna mulle tähtitaivas”, Jari Sillanpään ”Satulinna” sekä Dannyn ja Aikamiesten ”Tämä taivas, tämä maa”. Sanoituksistaan Kuoppamäelle myönnettiin vuonna 2018 Juha Vainio -palkinto. Hän sai vuonna 2019 Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin.
Kuoppamäki on asunut Saksassa vuodesta 1977 lähtien, jolloin hän aloitti siellä teologian opinnot. Hän työskenteli Kristiyhteisön pappina vuodesta 1980 eläkkeelle jäämiseensä asti 2012.
Lapsuus ja nuoruus (1942–1959)
thumb|right|Jukka Kuoppamäki (keskellä) soittaa nokkahuilua noin vuonna 1955. Tamburiinia soittaa Mikko-veli ja marakassia Martti-serkku. Jukka Kuoppamäki syntyi Helsingissä 1. syyskuuta 1942. Hänen isänsä oli meriupseeri Lauri Iikka Kuoppamäki (1908–1991) ja äitinsä Irja Tuulikki (o.s. Ruokonen, 1913–2008). Jukka oli perheen keskimmäinen lapsi; hänellä oli viisi vuotta vanhempi sisar Marja sekä kaksi vuotta nuorempi veli Mikko. Kuoppamäet asuivat Töölössä Topeliuksenkatu 15:ssä ja myöhemmin Pohjois-Haagassa.
Musiikista Jukka innostui 15-vuotiaana saatuaan kitaran tätinsä mieheltä, saksalaiselta oopperalaulajalta Paul Schmidtmannilta, ja hän ryhtyi jakamaan lehtiä rahoittaakseen opintonsa Ivan Putilinin kitaratunneilla. Hänen ensimmäinen levynsä oli Louis Armstrongin EP-julkaisu Spirituals. Häneen tekivät vaikutuksen myös ranskalaiset chansonit sekä muun muassa Marty Robbinsin kappale ”Big Iron”. Hän otti myös laulutunteja konservatoriossa. Äänenmurros keskeytti lauluharrastuksen hetkeksi, mutta Paul Schmidtmann sai hänet innostumaan musiikista uudelleen ja syvällisemmin. Myöhemmin Kuoppamäki opiskeli laulua muun muassa Ture Aran avustuksella.
Musiikkiuran alkuvaiheet (1959–1969)
thumb|left|Neloset studiossa [[Tapio Rautavaaran kanssa 1961. Kuoppamäki kuvassa toinen vasemmalta.]] Kuoppamäki perusti vuonna 1959 lauluyhtyeen Neloset yhdessä partioystäviensä Antero Luoman, Markku Marttinan, Hannu Mariston ja Jaakko Kyläsalon kanssa. Kuoppamäen rooli yhtyeessä oli kitaraa soittava tenori. Vihreä oksa -nimisen kykyjenetsintäkilpailun myötä Neloset pääsivät esiintymään Linnanmäelle ja levyttämään vuonna 1960. Ensimmäinen single ”Kostaja / Malaguena” nousi myyntilistalle ja yhtyeelle myönnettiin Iskelmä-lehden Ylennysmerkki-palkinto. Vuosina 1960–1961 yhtyeeltä julkaistiin kaikkiaan yhdeksän singleä ja neljä ep-levyä. Nelosista tuli yksi levy-yhtiö Levytukun menestyneimmistä esiintyjistä, ja se teki myös yhteislevytyksiä yhtiön tähden Tapio Rautavaaran kanssa.
Nelosten menestyksen myötä Kuoppamäki sai tehdä vuonna 1962 myös ensimmäiset soolosinglensä: ”Kilpakosijat / Oh, Gina” ja ”Rakkauden kaiho / Viulut yössä vaikertaa”. Kuoppamäen ja Levytukun yhteistyö kuitenkin päättyi siihen.
Kuoppamäki kirjoitti syksyllä 1962 ylioppilaaksi, ja sen jälkeen hän kävi armeijan Suomenlinnan Merisotakoulussa. Syksyllä 1963 Kuoppamäki aloitti opinnot Helsingin opettajakorkeakoulussa, missä hän opiskeli myös musiikin teorian alkeita. Myös musiikkiura Nelosissa jatkui, minkä lisäksi hän kuului vuosina 1964–1965 Kukonpojat-kvartettiin. Kukonpoikien kanssa Kuoppamäki levytti kaksi singleä. Myöhemmin hän toimi muun muassa Onni Gideonin tanssiyhtyeen solistina.
1960-luvun edetessä Kuoppamäki alkoi yhä selvemmin nähdä musiikin mahdollisena ammattina, ja hän rakensi määrätietoisesti soolouraa etenkin muodissa olleen folkmusiikin saralla. Kuoppamäki valmistui kansakoulunopettajaksi keväällä 1965 ja sai väliaikaisen opettajanpaikan Oulunkylän kansakoulusta. Samoihin aikoihin hän muutti vaimonsa ja lastensa kanssa Maunulaan.
thumb|Jukka Kuoppamäki [[folkmusiikki|folk-kaudellaan vuonna 1966.]] Opettajan työn ohella Kuoppamäki jatkoi musiikkiuraansa ja oli mukana Eero ja Jussi & The Boysin albumilla Numero 2. Hän soitti kolmessa kappaleessa akustista kitaraa ja lauloi yhden kappaleen taustoja. Samalla nauhoitettiin Kuoppamäen kolmas soolosingle ”Eikan pumppu / Hiilenlappaajan laulu”, jonka A-puoli nousi radion Kahdeksan kärjessä -listalle joulukuussa 1965.
Samalla kun Kuoppamäki levytti muiden kirjoittamia kappaleita, hän oli alkanut tehdä myös omia lauluja. Tähän vaikutti erityisesti toimittaja Markku Veijalainen, joka arveli, että Kuoppamäki voisi vauhdittaa uraansa tekemällä omia kappaleita Bob Dylanin ja Donovanin tapaan. Niin Kuoppamäki kirjoitti ensimmäisen oman laulunsa, ”Alaikäinen”. Kuoppamäki solmi levytyssopimuksen PSO:n kanssa, ja single ”Alaikäinen / En aio vielä hellittää” ilmestyi tammikuun 1966 alussa. Sitä seurasi puolitoista kuukautta myöhemmin äänitetty ”Peukaloruuvi / Etkö näe ihminen”. Pian ilmestyi myös ensimmäinen sooloalbumi Mitä kansa haluaa. Folkin suosio alkoi kuitenkin laantua, ja Kuoppamäki päätti siirtyä popmusiikkiin.
Markku Tuokko
Markku Martti Tuokko (24. kesäkuuta 1951 Nurmo – 20. helmikuuta 2015 Lohja) oli suomalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä.
Jukka Kuoppamäki
Musiikkiuran alkuvaiheet (1959–1969)
Keväällä 1966 Kuoppamäestä tuli päätoiminen laulaja-lauluntekijä. Hän ei ollut ymmärtänyt hakea tarkastajalta seuraavaksi syksyksi uutta virkaa, joten opettajantyö Oulunkylän kansakoulussa päättyi. Kesällä Kuoppamäellä oli Linnanmäen ulkoilmalavalla oma folkshow.
1960-luvun puolivälissä Kuoppamäki oli ihanteikas nuori, joka vastusti Vietnamin sotaa ja uskoi parempaan maailmaan. Hän kiteytti hippiaatteen sanoilla: ”Ei vihata toisiaan, eikä tehdä pahaa vaan hyvää – rakastetaan.” Syyskuun alussa Kuoppamäki esitti television Jatkoaika-ohjelmassa kappaleen ”Kukkasen valta”, jossa rauhoiteltiin kannabiksen aiheuttamaa kohua ja todettiin, että aikoinaan myös kahvi ja tupakka olivat kiellettyjä. Sanoittaja jäi tuntemattomaksi eikä kappaletta levytetty.
Markku Tuokko
Tuokko voitti EM-hopeaa kiekonheitossa Prahassa 1978 tuloksella 64,90. Moskovan olympialaisissa 1980 hän oli yhdeksäs; Montrealissa 1976 hän ei selvinnyt karsinnoista. EM-hallikisoissa Wienissä 1979 Tuokko oli kuulantyönnössä neljäs.
Jukka Kuoppamäki
Musiikkiuran alkuvaiheet (1959–1969)
Vuonna 1968 ilmestyi Kuoppamäen toinen albumi Rakkaus on sininen, joka koostuu käännöskappaleista. Nimikappale on Luxemburgin vuoden 1967 euroviisu ”L’amour est bleu”. Se oli Kuoppamäen ensimmäinen listahitti, sillä se nousi singletilaston neljänneksi maaliskuussa 1968. Muita albumin kappaleita ovat ”Punatukkainen” (The Rolling Stonesin ”Ruby Tuesday”) ja ”Maanantai” (Cat Stevensin ”Matthew and Son”).
Jozef Golonka
Jozef Golonka (s. 6. tammikuuta 1938 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja.
Keskushyökkääjänä pelannut Golonka aloitti uransa Slovan Bratislava -joukkueessa, jossa hän pelasi vuodet 1955–1957 ja 1959–1969. Näiden kausien välissä hän pelasi Dukla Jihlavassa. Yhteensä Golonka pelasi Tšekkoslovakian pääsarjassa 300 ottelua tehden 298 maalia. Vuonna 1969 hän siirtyi Länsi-Saksaan SC Riesersee -joukkueeseen. Hän pelasi siellä vuoteen 1972 asti. Tänä aikana hän saalisti 44 maalia 104 ottelussa.
Markku Tuokko
Kiekon Suomen mestaruuden Markku Tuokko voitti viisi kertaa (1977 ja 1979–1982). Tuokko voitti kiekonheiton Ruotsi-ottelussa vuosina 1977 ja 1976. Hän heitti kiekossa ennätyksensä 68,12 Fresnossa 5. toukokuuta 1979. Se säilyi Suomen ennätyksenä aina vuoteen 2001, jolloin Timo Tompuri heitti 69,62. Kuulantyönnössä Tuokon paras tulos oli 18. elokuuta 1979 työnnetty 20,03.
Tuokko jäi vuonna 1977 kiinni dopingin käytöstä Euroopan Cupin loppukilpailussa (13.-14.8.), missä hän alun perin voitti kiekonheiton. Kuitenkin Tuokko sai kilpailla Euroopan edustajana maailmancupissa (2.-4.9.) ja oli kiekonheitossa neljäs. Hänelle langetettiin IAAF:lta elinikäinen kilpailukielto, joka SUL:n anomuksesta päättyi 13.8.1978 kaksi viikkoa ennen EM-kilpailuja.
Jozef Golonka
Golonka aloitti valmentajauransa 1975 SC Reiserseen peräsimessä. Hän valmensi seuraa vuoteen 1979 saakka saavuttaen Saksan mestaruuden 1978. 1979 hän palasi Tšekkoslovakiaan ja alkoi valmentaa Zetor Brno -seuraa, juniorimaajoukkuetta sekä B-maajoukkuetta. 1982 hän palasi valmentamaan Saksaan. Hän valmensi eri Euroopan seurajoukkueita vuoteen 1995 asti. Vuosina 1996–1997 hän toimi vielä Slovakian jääkiekkomaajoukkueen neuvonantajana. Golonka nimitettiin IIHF:n Hall of Fameen vuonna 1998.
Markku Tuokko
Seuratasolla Tuokko edusti Lohjan Urheilijoita, Tampereen Pyrintöä ja Kangasalan Kisaa.
Jukka Kuoppamäki
Musiikkiuran alkuvaiheet (1959–1969)
Vuoden 1968 lopulla Kuoppamäki vaihtoi levy-yhtiötä EMI:lle.
Läpimurto lauluntekijänä (1969–1973)
thumb|upright|Jukka Kuoppamäki muotinäytöskeikkabussissa 1960-luvun lopulla. Lauluntekijänä Kuoppamäki teki läpimurron vuonna 1969, jolloin hänen kirjoittamiaan kappaleita nousi listoille sekä hänen itsensä että muiden esittäminä. Alkuvuodesta ilmestyi Kuoppamäen single ”Kiskot vievät etelään / Yli pahan päivän”, jonka a-puoli on Kuoppamäen kirjoittama. Kappale nousi vuoden 1969 alussa Suomen listan kuudenneksi. Se oli merkittävä käännekohta Kuoppamäen uralla, sillä hän huomasi kykenevänsä kirjoittamaan myyntimenestyksiä.
Kuoppamäki osallistui vuoden 1969 Syksyn säveleen sekä laulajana että kahden laulun tekijänä. Hänen itse esittämänsä ”Voi kaikki alkaa uudestaan” sijoittui kuudenneksi, kun taas Päivi Paunun esittämä ”Oi rakkahin” jäi viimeiseksi, vaikka menestyi kilpailun ulkopuolella paremmin. Vuonna 1969 suurin Kuoppamäen kirjoittama hitti oli kuitenkin Katri Helenan esittämä ”Ei kauniimpaa”, joka nousi marraskuussa listaykköseksi ja oli kärjessä myös joulukuun listalla. Kymmenen myydyimmän joukossa ”Ei kauniimpaa” pysyi lähes vuoden. Kuoppamäki perusti oman osakeyhtiön, joka muun muassa hallinnoi kappaleiden kustannusoikeuksia.
Vuoden 1970 ensimmäinen albumijulkaisu oli kokoelma Peukaloruuvi, joka koostuu PSO:lle vuosina 1966–1970 tehdyistä levytyksistä. Myöhemmin samana vuonna EMI julkaisi uutta materiaalia sisältäneen albumin On the Rocks, joka nimestään huolimatta on tyyliltään Suomi-iskelmää.
thumb|Jukka Kuoppamäki vuonna 1970. Syksyn säveleen 1970 Kuoppamäki osallistui kappaleellaan ”Minä lähdin, sinä jäit”, joka sijoittui seitsemänneksi. Lisäksi hän oli mukana neljän muun kilpailukappaleen teossa. Oman kilpailukappaleensa Kuoppamäki lähetti syksyllä 1970 Tokiossa järjestetyn Yamaha Music Foundation Festival -kilpailun karsintaan, jossa se 540 esityksen joukosta valittiin 40 kappaleen loppukilpailuun. Pertti Reposen englanniksi kääntämä ”Minä lähdin, sinä jäit” sijoittui lopulta jaetulle toiselle sijalle. Kappale julkaistiin loppuvuodesta 1970 albumilla Kuoppamäki, josta ei tullut suurta menestystä. Albumilta julkaistu single ”Näin sävel soi” nousi myyntilistoille.
Vuonna 1971 Kuoppamäen taustayhtyeeksi tuli Castanja. Yhteistyö merkitsi suurta muutosta, sillä Castanja oli Kuoppamäen aiempaa taustayhtyettä selvästi rock-tyylisempi. Keväällä Kuoppamäki sijoittui Suomen euroviisukarsinnassa toiseksi kappaleella ”Uinu poikani vain”. Samana keväänä Kuoppamäen kappale ”Pieni mies” saavutti voiton Itä-Saksan Rostockissa järjestetyillä Itämeren viikon iskelmäfestivaaleilla. Kuoppamäen oman pojan innoittama ”Pieni mies” on hänen tunnetuimpia kappaleitaan, ja se sisältyy vuonna 1971 ilmestyneelle albumille Trubaduurilauluja. Loppuvuodesta Kuoppamäki oli mukana Syksyn sävel -kilpailussa kahdella tulkinnalla: ”Nouseva aurinko” sijoittui kolmanneksi ja ”Paljon sanomatta jää” kuudenneksi. Jälkimmäinen on yksi Kuoppamäen ikivihreistä kappaleista, ja sen ovat sittemmin levyttäneet useat muutkin esiintyjät.
Kuoppamäki teki vuoden 1972 alussa jakelusopimuksen Love Recordsin kanssa. Maaliskuussa äänitettiin Love-niminen albumi, jossa on enimmäkseen muiden artistien aiemmin levyttämiä Kuoppamäen sävellyksiä. Love oli samalla Kuoppamäen ensimmäinen levy, jota äänitettiin Lahden Microvox-studiolla, missä sitten nauhoitettiin lähes kaikki Kuoppamäen myöhemmät 1970-luvun albumit. Vuonna 1972 syntyi myös ”Sininen ja valkoinen”, joka on Kuoppamäen kuuluisin kappale ja yksi tunnetuimpia suomalaisia iskelmiä. Hän voitti sillä Rostockin iskelmäfestivaalit toisen kerran peräkkäin. ”Sininen ja valkoinen” levytettiin kilpailun jälkeen kesällä 1972, ja se nousi heinäkuussa singlelistan sijalle 26. Kuoppamäen mukaan jotkut tulkitsivat kappaleen poliittiseksi kannanotoksi, mutta Kuoppamäki on kertonut laulun syntyneen ainoastaan kotiseuturakkaudesta. Syksyn sävelessä 1972 Kuoppamäki sijoittui toiseksi kappaleellaan ”Valtatie”, joka on samana vuonna ilmestyneen Valtatie-albumin nimikappale. Albumi oli korkeimmillaan listan sijalla 13 joulukuussa 1972. Levyn suurimmat hitit olivat sen nimikappale ja ”Sininen ja valkoinen”.
Vuonna 1973 EMI julkaisi kokoelman Jukka Kuoppamäen parhaita vol. 1, joka sisältää kaksitoista levytystä vuosilta 1969–1972. Albumia myytiin yli 25 000 kappaletta, ja vuonna 1975 siitä myönnettiin Kuoppamäelle kultalevy.
Oma levy-yhtiö (1973–1979)
Levy-yhtiö EMI:n Suomen osaston johto vaihtui vuoden 1972 lopulla, ja yhtiö ilmoitti keskeyttävänsä toimintansa tulevaan syksyyn asti. Koska Kuoppamäki ei pystynyt julkaisemaan musiikkiaan EMI:n kautta, hän perusti keväällä 1973 oman levy-yhtiön Satsanga Recordsin. Siitä tuli yksi Suomen merkittävimmistä indie-yhtiöistä. Satsangan ensimmäinen julkaisu oli Kuoppamäen single ”Wounded Knee”. Kuukautta myöhemmin ilmestyi samanniminen albumi. Wounded Knee vei Kuoppamäen musiikkia aiempia albumeja vahvemmin rockin suuntaan. Albumi oli korkeimmillaan Suomen albumilistan 20:nnellä sijalla toukokuussa 1973.
Vuonna 1973 Kuoppamäeltä ilmestyi englannin- ja saksankieliset albumit, Blue and White ja Blau und weiß. Suurin osa niiden materiaalista oli julkaistu alun perin suomeksi vuosina 1970–1972. Näiden vieraskielisten levyjen myynti jäi marginaaliseksi.
Kiivas levytystahti jatkui vuonna 1974. Heti vuoden alussa ilmestyi uusi albumi Aurinkomaa, jonka monista kappaleista välittyy Kuoppamäen hengellinen kehitys. Yksi niistä on esoteerinen nimikappale ”Aurinkomaa”, joka ylsi saman vuoden Suomen euroviisukarsinnassa neljänneksi. Kaupallisesti albumi ei menestynyt yhtä hyvin kuin muutamat edelliset levyt. Syksyllä ilmestyi vuoden toinen studioalbumi, Väinämöinen. Sen nimi, kansikuva ja osa kappaleistakin on saanut innoituksensa Kalevalasta. Nimikappale ”Väinämöinen” sijoittui Syksyn sävel -kilpailun seitsemänneksi, mutta tämän jälkeen Kuoppamäki ei enää päässyt mukaan kilpailuun. Albumista tuli Kuoppamäen vähiten myynein levy moneen vuoteen. Se on myös viimeinen albumi, jolla soittaa taustayhtye Castanja. Yhtyeen kitaristi Kari Hillo on kertonut, että sen jäsenet eivät enää jaksaneet lähteä pitkille esiintymismatkoille, kun taas Kuoppamäen mukaan yhteistyö päättyi linjaristiriitoihin.
Vuonna 1975 Kuoppamäki otti jälleen osaa euroviisukarsintaan, mutta kilpailukappale ”Hyvästi ystäväni” karsiutui jo semifinaalissa. Samana vuonna ilmestyi uutta tyylilajia edustava albumi Viivy vielä hetki, jolla Kuoppamäki kokeili mahdollisuuksiaan viihdelaulajana. Koska yhteistyö Castanjan kanssa oli päättynyt, lauluosuudet nauhoitettiin pääasiassa espanjalaisen Belter Records -yhtiön taustojen päälle. Albumi jäi kohtuullisen vähälle huomiolle. Levy-yhtiö Satsangan toiminta oli osoittautunut kannattamattomaksi eikä Kuoppamäki enää saavuttanut suurta myyntimenestystä. Lisäksi tekijänoikeuskiista EMI:n kanssa oli heikentänyt laulajan taloutta.
Vuoden 1976 alussa ilmestyi iskelmällinen albumi Päng päng. Levyn taustamuusikoihin lukeutuivat Jörgen Petersen ja Pentti Lasanen, jotka myös sovittivat osan kappaleista. Levyn kantava laulu on ”Kaunis morsian”, jolla Kuoppamäki osallistui Mallorcan iskelmäfestivaaleille. Mukana on myös muutaman vanhan hitin uusintaversio.
Heinä-elokuun vaihteessa 1976 pastori Helmer Knutar ehdotti Kuoppamäelle, että tämä lähtisi Länsi-Saksan Stuttgartiin opiskelemaan papiksi ja palaisi sen jälkeen rakentamaan hänen kanssaan Kristiyhteisöä Suomeen. Kuoppamäki päätti vastata kutsuun ja jättää musiikkiuran taakseen. Vuoden 1976 jälkipuoliskolla ilmestynyt Miljoona hikistä kilometriä olikin Kuoppamäen jäähyväisalbumi suomalaisille. Albumi eroaa jälleen edeltäjistään, sillä kappaleet ovat sovitukseltaan pienimuotoisempia ja aihepiiriltään syvällisempiä. Syksyllä 1976 järjestettiin Helsingin Finlandia-talossa Kuoppamäen uran 15-vuotisjuhlakonsertti. Vuosina 1976–1977 Kuoppamäki lisäksi työskenteli musiikinopettajana Rudolf Steiner -koulussa Helsingissä.
Kuoppamäki muutti Stuttgartiin vuoden 1977 huhtikuussa ja perhe myöhemmin syksyllä. Vaikka Kuoppamäen tarkoitus oli lopettaa konsertointi, hän jatkoi levyttämistä sekä laulujen tekemistä itselleen ja muille artisteille. Ensimmäinen muuton jälkeen ilmestynyt albumi oli loppuvuodesta 1977 julkaistu Pilvet. Sen kappaleet on sävelletty Stuttgartin pappisseminaarissa. Sanoituksissa luodaan katse jo elettyyn elämään, ja niistä välittyy myös koti-ikävä ja ensimmäisen lukukauden kokemukset. Albumi jäi vaille suuren yleisön huomiota, sillä Kuoppamäki ei konsertoinut Suomessa. Samoin kävi Kuoppamäen viimeiselle Satsanga-albumille Rakkautta maailmaan, jonka teemat ovat pitkälti samoja kuin edellisellä levyllä.
Rahavaikeuksien vuoksi Kuoppamäen piti vuonna 1978 myydä laulujensa tekijänoikeudet Musiikki-Fazerille 200 000 markalla. Satsanga Recordsin toiminta päättyi varojen puutteeseen kesäkuun lopulla 1979. Äänitealan lamakausi oli alkanut vuosikymmenen jälkipuoliskolla, minkä lisäksi Satsangan tärkeä asiakas, Polymusiikki, oli tehnyt konkurssin ja aiheuttanut Satsangalle 150 000 markkaa velkaa. Kuoppamäki oli vuosia joutunut rahoittamaan Satsangan toimintaa omilla varoillaan, ja hän maksoi velkoja pois vielä vuosia.
Hiljainen 1980-luku (1980–1989)
Kolmen vuoden opintojen jälkeen Jukka Kuoppamäki vihittiin Kristiyhteisön papiksi vuonna 1980. Ensimmäinen papin virka oli Stuttgartissa. Vuonna 1987 hän aloitti työskentelyn Wuppertalissa ja vuoden 1993 tienoilla hän siirtyi Dortmundiin. Hän myös opetti steinerkoulussa.
1980-luvulla Kuoppamäki alkoi siirtyä syrjään suomalaisesta musiikkimaailmasta. Hän kirjoitti vielä jonkin verran kappaleita muille artisteille etenkin vuosikymmenen alkupuoliskolla, mutta omia levyjä ilmestyi 1980-luvulla vain kolme. Vuonna 1982 ilmestyi Kerberos-levymerkillä albumi Puolesta, ei vastaan. Vuonna 1983 Osmo Ruuskasen Bluebird-levymerkki julkaisi livelevyn Villi lintu, joka oli äänitetty konsertissa Studio Juliuksessa. Bluebird julkaisi lisäksi vuonna 1986 studioalbumin Kuningas tai kerjäläinen. Yksikään albumi ei menestynyt kaupallisesti.
Saksassa Kuoppamäki kehitti laulu- ja hengitystekniikkaansa bassolaulaja Fritz Jägerin opettamana. Tyyli edusti italialaista bel cantoa.
Lauluntekijän uusi tuleminen (1990–1999)
Neljän vuoden taon jälkeen Jukka Kuoppamäki palasi Suomessa levytysstudioon vuonna 1990. Tuolloin ilmestyi Kerberoksen julkaisema joululevy Joulu tulee laulamalla, jolla esiintyivät myös Jukka Kuoppamäen tytär Inka Kuoppamäki sekä Eeva-Leena Sariola.
Vuonna 1992 Base-Beat-yhtiön julkaisema albumi Kerran vielä palaan sai musiikin ammattilaisilta hyvän vastaanoton. Albumin kappaleita olivat muun muassa ”Radiosta rokin kuulen” ja ”Juuret Suomessa”. Paikallisradioiden toimittajat valitsivat Kerran vielä palaan elokuussa 1992 kuukauden levyksi. Kaupallinen myynti sen sijaan epäonnistui, kun ulkomailla painettuja levyjä ei saatu ajoissa markkinoille, vaan CD-levyt juuttuivat tulliin. Levy-yhtiö Base-Beat meni pian tämän jälkeen konkurssiin, minkä myötä Kerran vielä palaan katosi kokonaan markkinoilta. Kuoppamäki päätti jatkossa levyttämisen sijaan keskittyä säveltämiseen muille artisteille.
Menestyksen myötä Kuoppamäki alkoi aktivoitua laulunteon lisäksi myös esittäjänä. Vuonna 1996 Kuoppamäki perusti Taika-tyttärensä kanssa kansanmusiikkiryhmän, joka esiintyi erilaisten kokoonpanojen kanssa ja lauloi Kuoppamäen vuosien varrella kirjoittamia pelimannilauluja. Niitä julkaistiin pääsiäisenä 1997 ilmestyneellä Jukan ja Taikan yhteislevyllä Laulun taika. Warner Musicin julkaiseman albumin kappale ”Sade on mun kyyneleeni” nousi soittolistalle. Hankkeeseen kuului myös kokoillan konsertti Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 7 500 katsojalle. Pian Warner Music kysyi Kuoppamäeltä myös omaa soololevyä joulumarkkinoille. Tuloksena oli Aika näyttää -albumi. Kuoppamäen itsensä mukaan se oli hänen ”ensimmäinen kunnon levynsä 20 vuoteen”. Se myi kultalevyyn oikeuttavat 20 000 kappaletta ja oli korkeimmillaan albumilistan sijalla 24. Vielä vuoden 1997 lopulla julkaistiin Jukka ja Taika Kuoppamäen yhteinen joululevy Joulun taika.
Vuonna 1998 ilmestyi Jukka ja Taika Kuoppamäen kolmas ja viimeinen yhteislevy Lemmen taika. Kuoppamäki julkaisi myös omaelämäkerrallisen teoksen Elämän valtatie. Seuraava kirja Sanat kuin laulut ilmestyi vuonna 1999. Se sisälsi 40 Kuoppamäen laulun sanat sekä tarinat niiden syntyyn liittyen. Samana vuonna julkaistiin uusi studioalbumi Tästä alkaa rakkaus, joka nousi listasijalle 21, mutta tämän jälkeen Kuoppamäen levymyynti kääntyi jälleen laskuun. Singlekappale ”Pikajuna pohjoiseen” ylsi Radio Suomen soittolistan ykköseksi.
Kesällä 1999 Turun Samppalinnan kesäteatterissa ryhdyttiin esittämään Jukka Kuoppamäen käsikirjoittamaa, hänen omaan elämäänsä pohjautuvaa näytelmää Sininen ja valkoinen. Se oli Samppalinnan siihanastisen historian suosituimpia esityksiä.
Seilausta levy-yhtiöiden välillä (2000–2009)
Jukka Kuoppamäki vietti 40-vuotistaiteilijajuhlaansa vuonna 2000. Lisäksi julkaistiin Kuoppamäen siihen asti kattavin kokoelma Kaikki parhaat. Vuonna 2001 ilmestyi uusi studioalbumi Sininen. Kappale ”Sininen kuu” oli tarkoitus julkaista singlenä. Kuoppamäen mukaan hänen levy-yhtiönsä Warner Music väitti teettäneensä sellaisen, vaikka singleä ei todellisuudessa ollut olemassakaan. Kuoppamäki loukkaantui ja lähti yhtiöstä.
Warner Musicista Kuoppamäki siirtyi vuonna Poptorille. Ensimmäinen studiolevy oli vuonna 2002 ilmestynyt Vanhaa viiniä, jonka kappaleella ”Vain fantasiaa” Kuoppamäki pyrki Euroviisuihin. Vuosien 2003 ja 2004 kesinä Kuoppamäki toimi Tammerkosken sillalla -televisio-ohjelman juontajana, mikä innoitti hänet työstämään enimmäkseen lainakappaleita sisältäneen Romanssi-albumin (2003). Vuonna 2004 julkaistiin albumi Minun lauluni, joka koostui pääasiassa vanhojen levytysten uusioversioista. Albumi jäi Kuoppamäen viimeiseksi Poptorille tekemäksi, sillä omien sanojensa mukaan hän ei saanut yhtiöltä tietoja levyjensä myyntiluvuista eikä pankkitililleen rojalteja.
Poptori-yhteistyön päätyttyä Kuoppamäki solmi uuden levytyssopimuksen EMIn kanssa. Kesäkuussa 2006 ilmestyi albumi Suuret tunteet, jonka tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sinussa on valo” ja ”Sä kosketit mua”. Albumin kappaleet soivat kohtuullisen paljon radiossa, mutta levystä ei muodostunut menestystä. Vuonna 2006 Kuoppamäki oli myös ehdokkaana Iskelmä-Finlandia-kilpailussa.
Vuoden 2007 alussa Kuoppamäki osallistui Suomen euroviisukarsintaan kahdella kappaleella. ”Pikajuna” karsiutui, mutta ”Levitä siivet” pääsi finaaliin ja sijoittui kymmenenneksi. Molemmat kappaleet julkaistiin helmikuussa 2007 ilmestyneellä Suuret tunteet -albumin uudella versiolla. Vuonna 2008 ilmestyi yhdessä Satakunnan Sotilassoittokunnan kanssa levytetty albumi Sininen ja valkoinen, jolla kerättiin tuottoja Suomen sotaveteraaneille.
Viime vuodet (2010–)
Kuoppamäki siirtyi Unja Recordsille, joka julkaisi lokakuussa 2010 albumin Kun maailma muuttui. Sillä Kuoppamäki siirtyi iskelmästä folkjuurilleen ja kantaa ottavien laulujen pariin. Albumin tunnetuin laulu on sen nimikappale ”Kun maailma muuttui”.
Vuonna 2008 Kuoppamäki oli perustanut Saksassa seurakuntansa muusikoiden kanssa folkyhtyeen Big Family, joka teki hyväntekeväisyyskonsertteja Dortmundissa ja sen lähikaupungeissa. Yhtye äänitti myös levyn Zukunftslieder. Vuonna 2011 ilmestyi toinen levy Zusammen.
Kuoppamäen seuraava albumi Unja Recordsille oli Kotiinpaluu vuonna 2012. Tyylillisesti kappaleet edustivat useita eri amerikkalaisen juurimusiikin lajeja. Kotiinpaluun radiohitiksi muodostui kappale ”Väärinpeluri”.
Kotiinpaluu-levyn kiertueen jälkeen Kuoppamäki siirtyi esiintymään pienempiin saleihin ja kirkkoihin, mikä toimi samalla innoittajana seuraavalle levytykselle. Kuoppamäki julkaisi syksyllä 2013 gospel-henkiset levyt Matkamiehen virsi ja Joutukaa sielut. Laulujen sanoitukset olivat peräisin katekismuksesta, Uudesta testamentista ja virsikirjasta.
Syksyllä 2014 Basam Books julkaisi Juha Rantalan toimittaman Jukka Kuoppamäen elämäkertakirjan Sinne ja takaisin – matka Euroopan sydämeen. Samana syksynä Rocket Records julkaisi viiden tupla-CD:n sarjan, joka sisältää valtaosan Kuoppamäen 1960–1970-luvun levytyksistä.
Vuonna 2016 Kuoppamäki vietti 50-vuotistaiteilijajuhlaansa ja julkaisi albumin Miehen tie. Levyllä on country rockia, aikuisrockia sekä kirkkopoppia. Esa Niemisen tuottaman albumin julkaisi Sony Music Finland.
Sony ilmoitti Kuoppamäelle, ettei se tuottaisi hänen seuraavaa albumiaan. Kuoppamäen rakkausteemainen albumi Sun kanssas kahden ilmestyi marraskuussa 2018. Sen julkaisi Kuoppamäen oma yritys Laulusampo.
Kuoppamäen 60-vuotista uraa juhlistettiin heinäkuussa 2019 kahdella konsertilla Mäntyharjun Salmelan Puistonäyttämöllä. Konsertissa esiintyivät myös kutsuvieraina Katri Helena ja Danny.
Kuoppamäen albumi Kurkiaura ilmestyi hänen 78-vuotissyntymäpäivänään 1. syyskuuta 2020. Levy oli äänitetty edellisenä kesänä Jurvan musiikkipajan studiossa. Edellisen albumin tavoin tämänkin levyn julkaisi Kuoppamäen oma Laulusampo-levymerkki. Kurkiaura valittiin Paikallisradioiden Kuukauden Levyksi yhdessä Esa Elorannan Bensaa ja kahvia kanssa.
Ari Mennanderin ja Kaisa Rautasen kirjoittama elämäkerta Jukka Kuoppamäki – Elämän mittainen laulu ilmestyi elokuun lopulla 2022.
Kuoppamäki ilmoitti heinäkuussa 2023 lopettavansa konserttikiertueet ja perui kaikki syksyn jo sovitut esiintymisensä. Kuoppamäen tytär Inka Auhagen kertoi, että hän kuitenkin jatkaa työskentelyä musiikin parissa ja saattaa tehdä pieniä ja lyhyitä esiintymisiä silloin tällöin.
Tyyli ja vaikutteet
Kuoppamäen tyyliin ovat pysyvästi vaikuttaneet muun muassa laulut ”Orpopojan valssi”, ”Tähti ja meripoika”, ”Kulkurin iltatähti”, ”Rattaanpyörä” ja ”Hopeinen kuu”, jotka ovat sekoittuneet 1960-luvun amerikkalaistyylisten folk-, hippi- ja rauhanlaulujen perimmäiseen sanomaan. Sävellyksissä on vaikutteita myös ranskalaisesta chansonista sekä latinalaisesta ja slaavilaisesta musiikista. Kuoppamäen musiikillisia esikuvia ovat lisäksi olleet The Beatles ja The Rolling Stones.
1960-luvun puolivälissä Kuoppamäki esitti ja kirjoitti silloin muodissa ollutta folkmusiikkia. Kuoppamäki on kuitenkin sanonut, ettei hänestä koskaan tullut hyvää protestilaulajaa, koska elämä oli liian mukavaa eikä ollut syytä valittaa. Hänellä ei myöskään ollut aatteellista taustaa eikä hän uskonut poliittisiin oppeihin. Kuoppamäki on kertonut, että folkpiireissä häntä arvosteltiin siitä, että hän tyylilajin vastaisesti oli koulutettu laulaja.
thumb|left|Jukka Kuoppamäki Chanson, chanson -ohjelman kuvauksissa 13. joulukuuta 1966. Folkkauden jälkeen Kuoppamäen tyylilaji vaihtui brittiläiseen ja amerikkalaiseen poppiin, mutta koska hän ei omien sanojensa mukaan osannut kirjoittaa kyseisen genren kappaleita, hän joutui tyytymään käännösversioihin. Lopulta Suomi-iskelmään siirryttyään Kuoppamäki tunsi olevansa lauluntekijänä omalla maaperällään. Kuoppamäki on kertonut, että hän koki työlääksi päästä eroon 1950-luvun naiiveista iskelmäsanoituksista loppusointuineen. Oma tyyli alkoi löytyä 1960-luvun lopulla. Samalla vuosikymmenellä hän kiinnostui myös trubaduuritulkinnoista. Maarit Niiniluodon mukaan Kuoppamäki oli 1960- ja 70-luvuilla aikakaudelleen tyypillinen eräänlainen hippityylinen poppari.
Vuonna 1971 Kuoppamäen taustayhtyeeksi tuli Castanja, jonka myötä Kuoppamäen tyyli siirtyi rockin suuntaan. Kuoppamäen mukaan Castanja alkoi kuitenkin vuoden 1974 aikoihin käydä hänen uralleen haitaksi, sillä kappaleiden sävellajit sovitettiin liian korkeiksi eikä tyyli ollut tarpeeksi iskelmällinen myydäkseen hyvin. Kuoppamäki ei omasta mielestään ollut tuolloin puhdas pop- tai iskelmälaulaja, vaan jotain siltä väliltä.
Kun Kuoppamäki vuonna 2010 siirtyi riippumattomalle Unja Recordsille, hän sai toteuttaa itseään entistä vapaammin, kun aiemmin häneltä oli vaadittu Suomi-iskelmää. Kuoppamäki palasi ensin folkjuurilleen albumillaan Kun maailma muuttui. Sitä seurannut Kotiinpaluu (2012) jatkoi amerikkalaisen juurimusiikin linjoilla. Seuraavat kaksi albumia, vuonna 2013 ilmestyneet Matkamiehen virsi ja Joutukaa sielut, edustivat gospel-musiikkia. Albumeille Perintö (2014) ja Miehen tie (2016) sisältyi rockia ja poppia.
Vuoteen 2016 mennessä Kuoppamäki oli kirjoittanut yhteensä noin 2 000 musiikkikappaletta. Musiikillisesti tuotteliainta aikaa Kuoppamäelle oli 1970-luku, jolloin häneltä ilmestyi vieraskieliset albumit ja kokoelmat mukaan lukien noin kolmekymmentä pitkäsoittojulkaisua. Yksistään vuonna 1973 albumeja ilmestyi seitsemän.
Teemat
Valtaosa Kuoppamäen kappaleista käsittelee rakkautta. Maarit Niiniluoto on sanonut, että vaikka Kuoppamäellä on aiheeltaan helliä ja kipeitä lauluja yksinäisyydestä ja erosta, päällimmäisin sanoma on kahden ihmisen elinikäinen rakkaus ja kumppanuus. Niiniluodon mukaan Kuoppamäen herkät rakkauslaulut ovat ikään kuin emotionaalisia vastaiskuja ”kaikkialta tulvivalle kaupallistuvalle seksille”.
Muita yleisiä aiheita ovat Suomi ja kaipaus, ja Maarit Niiniluoto on kuvannut Kuoppamäkeä Suomen ja suomalaisuuden tulkitsijaksi. Lauluissa esiintyy usein myös matkustaminen, erityisesti junaa käyttäen. Kuoppamäkeä ei mielletä yhteiskunnallisten laulujen tekijäksi, mutta hänen tuotannostaan löytyy myös kantaa ottavaa materiaalia, kuten kappaleet ”Harmaat miehet”, ”Pieni laulu vapaudesta” ja ”Vastavirtaan”. Erityisesti rauhanaate on teemana säilynyt hänen musiikissaan aina 1960-luvulta asti. Yhteiskunnallisia aiheita enemmän Kuoppamäki käsittelee teemoja, jotka peilaavat hänen henkistä maailmankatsomustaan. 1970-luvulla monet Kuoppamäen kappaleet olivat teemoiltaan esoteerisiä. Esimerkiksi kappale ”Valtatie” kertoo jälleensyntymisestä, johon Kuoppamäki henkilökohtaisesti uskoo. Varsinaisia hengellisiä lauluja Kuoppamäki on kuitenkin levyttänyt vasta 2000-luvulla.
Kuoppamäen lauluissa on usein optimistinen ja valoisa sanoma. Maarit Niiniluodon mukaan ei ole sattuma, että Kuoppamäki nousi uudelleen suosioon vuonna 1992, kun Suomi oli ajautunut lamaan. Tuolloin Kuoppamäen kirjoittama ja Katri Helenan suosituksi tekemä kappale ”Anna mulle tähtitaivas” toivoi kaikkien puolesta uskoa elämään, valoa pimeään ja rohkeutta jaksaa huomiseen. Myös esimerkiksi kappale ”Aika näyttää” heijastelee Kuoppamäelle ominaista tulevaisuudenuskoa.
Hyppykeppi
1970-luvulla Jukka Kuoppamäen tavaramerkki oli niin sanottu hyppykeppi. Sopotin laulufestivaaleilla 1973 Jukka ja taustayhtyeeseen kuulunut Mikko Kuoppamäki näkivät puolalaisen folk-tähti Maryla Rodowiczin taustayhtyeessä käytettävän omituista soitinta. Jukka oli sitä mieltä, että vastaava tarvittaisiin myös heidän yhtyeeseen. Suomeen palattuaan Mikko haki rautakaupasta bambuseipään, kellarista vanhan hi-hatin lautaset, tangon ja jousen sekä musiikkikaupasta kiinalaiset puukellot, joissa oli kolme eri ääntä. Näistä osista hän rakensi instrumentin, joka nimettiin hyppykepiksi. Se nähtiin vuoden lopulla television Syksyn sävel -kilpailussa, jonka Jukka Kuoppamäki voitti kappaleella ”Kultaa tai kunniaa”. Mikko soitti hyppykeppiä myös Jukan konserteissa sekä vuoden 1974 euroviisukarsinnassa.
Hyppykepin avulla kappaleisiin saatiin rumpusetin soittaman kompin lisäksi erillinen säestyskuvio. Mikko Kuoppamäki soitti hyppykeppiä niin, että hän löi sitä maahan ensimmäisellä ja kolmannella iskulla, ja soitti kahdeksasosilla toisella kädellään puukelloja. Kappaleen taitteissa hän löi lisäksi kapulalla väli-iskuja olkansa yli hi-hatiin.
Suosio ja tunnustukset
Kuoppamäki palkittiin vuonna 1993 Kullervo Linnan Säätiön palkinnolla ja vuonna 2000 Erikois-Emmalla. Hänelle myönnettiin heinäkuussa 2018 sanoituksistaan Juha Vainio -palkinto. Juha Vainion rahaston hallitus palkitsi Kuoppamäen ”hänen mestariteoksistaan ja kestäväksi osoittautuneesta rakkaudestaan sanoittamisen vaikeaan lajiin, jossa kuulijoita puhuttelevat havainnot synnytetään herkällä antennilla ja terävällä kynällä”. Hän sai vuonna 2019 Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin.
Yksityiselämä ja suku
thumb|upright|Sirpa ja Jukka Kuoppamäen häät [[Meilahden kirkko|Meilahden kirkossa 11. marraskuuta 1962.]] Jukka Kuoppamäki tapasi vaimonsa, Sirpa Mirjam Salosen, Lauttasaaren yhteiskoululla järjestetyissä tansseissa syyskuussa 1961. Seuraavan vuoden marraskuussa he menivät naimisiin. Heidät on vihitty avioliittoon kolmesti, koska Kristiyhteisössä avioliitto on 25 vuoden välein uudistettava sakramentti. Sirpa Kuoppamäki on työskennellyt toimittajana, ja hän oli myös television Levyraadin vakiojäsen vuodesta 1968 lähes kymmenen vuoden ajan. Jukka ja Sirpa Kuoppamäellä on kaikkiaan seitsemän lasta. Tyttäret Anna, Inka ja Taika ovat isänsä tavoin laulajia.
Jukka Kuoppamäki on kirjailija Zachris Topeliuksen jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa. Topelius oli Kuoppamäen isoäidin isoisä. Kuoppamäen isän isä oli teollisuusneuvos Lauri Kuoppamäki.
Yhteiskunta
Kuoppamäki tunnustautuu hipiksi. Hän tutustui hippiaatteeseen jo 1960-luvulla, jolloin hän esimerkiksi kuului Eino Leinon patsaalle kokoontuneen noin 30 nuoren joukkoon. Hän myös harrasti joogaa. Syyskuussa 1967 Kuoppamäki esitti television Jatkoaika-ohjelman avausjaksossa ”aidon hipin” ominaisuudessa kappaleen ”Kukkasen valta”. Esiintymisen vuoksi Kuoppamäkeä on myöhemmin nimitetty Suomen ensimmäiseksi hipiksi. Kuoppamäki on myöhemmin todennut hippiaatteen keskeisten arvojen olevan edelleen ajankohtaisia. Hän on kertonut olevansa huolissaan esimerkiksi ympäristöstä, luonnonvarojen tuhlaamisesta ja ihmisten itsekkyydestä. Kuoppamäki sanoi vuonna 2019 ryhtyneensä vegaaniksi.
Politiikka
Kuoppamäki liittyi 1960-luvulla SDP:hen, mutta erosi siitä 1970-luvun alussa, kun hänen mukaansa puolueen opetusministeri Ulf Sundqvist ilmoitti mielipiteenään, että tekijänoikeustulot tulisi ottaa valtiolle ja jakaa edelleen eteenpäin poliittisin perustein. Kuoppamäki vierasti ajatusta, että hän myisi mielipiteenvapautensa ”politiikan alttarille”.
Vuonna 2016 Kuoppamäki kuvasi itseään liberaaliksi, joka kannattaa yhteisöllisyyttä ja rauhaa. Hän kertoi, ettei ole aatteiltaan puhdas oikeistolainen, mutta ei myöskään vasemmistolainen.
Hengellisyys
Kuoppamäki omaksui itselleen 1970-luvulla antroposofisen maailmankatsomuksen. Henkisen kodin etsimisen hän oli aloittanut 1960-luvulla vierailemalla spiritistien, selvänäkijöiden, ennustajien, teosofien ja ruusuristiläisten luona. Hän liittyi myös vapaamuurareihin. Kuoppamäki ei kuitenkaan tuntenut mitään näistä omakseen.
Käänteentekeväksi vaiheeksi Kuoppamäelle muodostui vuonna 1975 tutustuminen Kristiyhteisöön, jonka liturgia teki Kuoppamäkeen suuren vaikutuksen. Heinä–elokuussa 1976 pastori Helmer Knutar ehdotti Kuoppamäelle muuttoa Stuttgartiin opiskelemaan Kristiyhteisön papiksi. Kuoppamäki muutti Espoon Haukilahdesta Stuttgartiin lopulta huhtikuussa 1977 ja valmistui papiksi 1980. Kuoppamäki työskenteli Saksassa pappina vuoteen 2012, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Vuonna 2015 Kuoppamäki julkaisi kirjan Näkyvän takana, jossa hän käsittelee muun muassa jälleensyntymää, karmaa, rajakokemuksia ja kristillistä infrastruktuuria. Vuonna 2017 ilmestyi teos Totuudenetsijän käsikirja, joka sisältää ohjeita ajatteluun ja meditaatioihin.
Mariana Mazzucato
pienoiskuva|Mariana Mazzucato Mariana Mazzucato (s. 16. kesäkuuta 1968, Rooma, Italia) on taloustieteilijä, jolla on Italian ja Yhdysvaltojen kaksoiskansalaisuus. Mazzucato on työskennellyt vuodesta 2011 innovaatioiden taloustieteen RM Phillips professuurissa Sussexin yliopiston tiede-, teknologia- ja innovaatiopolitiikkaan keskittyvässä SPRU-tutkimuskeskuksessa (Science Policy Research Unit). Vuodesta 2007 alkaen hän on ollut Innovaation ja julkisen arvon professori University College Londonissa (UCL).
Tutkimus
Mazzucato julkaisi paljon kansainvälistä huomiota saaneen teoksen "The Entrepreneurial State: debunking public vs. private sector myths" (suom. Yrittäjähenkinen valtio. Julkisen ja yksityisen sektorin myytit ja niiden murtaminen) vuonna 2013. Kirjassaan hän pyrki osoittamaan, kuinka sellaiset Piilaakson ylistetyt teknologiset keksinnöt kuten vaikka Googlen hakukonealgoritmi tai iPhone, eivät ole syntyneet vapaiden markkinoiden ansiosta, vaan ne pohjautuivat valtaosin julkisin varoin kehitettyyn tutkimukseen ja tekniikkaan. Esimerkiksi Steve Jobsin ansio oli lähinnä julkisen puolen kehitystyön tuotteistaminen ja myytin luominen. Toinen kirjan havainto oli se, että suuryritykset mieluummin jakavat voittonsa omistajilleen kuin satsaavat tuotekehitykseen.
Seuraavassa kirjassaan vuonna 2018 "The Value of Everything: Making and Taking in the Global Economy" (suom. Arvo. Globaalin talouden luojat ja välistävetäjät) Mazzucato jatkaa julkisen sektorin tuottaman arvon puolustamista. Hän käy läpi taloustieteen historiassa esiintyneitä käsityksiä arvoa tuottavasta ja tuottamattomasta toiminnasta ja "vuokrasta" eli ansiottomista tuotoista aina fysiokraateista uusklassiseen teoriaan ja nykyaikaiseen kansantalouden tilinpitoon. Hän esittää, että esimerksi nykyaikaisella rahoitussektorilla ja innovaatiotoiminnassa tuotot eivät aina perustu arvon tuottamiseen vaan pikemminkin sen kuppaamiseen. Uusklassisen teorian valossa tätä on vaikea nähdä ja siksi Mazzucato esittääkin uutta arvoteoreettista keskustelua. Samalla hän esittää, että julkisella sektorilla tehty työ kaipaa sen arvonpalautuksen.
Vuonna 2021 Mazzucato julkaisi kirjan Mission Economy: A Moonshot Guide to Changing Capitalism, jonka mukaan kapitalismi on jumissa eikä pysty ratkaisemaan ongelmia, kuten sairauksia, epätasa-arvoa ja ympäristökriisiä. Mazzucaton mielestä pitää ottaa oppia kuulento-ohjelmista, jotka hänen mielestään menestyksekkäästi koordinoivat valtavan mittakaavan julkisen ja yksityisen sektorin toimintaa. Mazzucaton mukaan hallituksen rooli taloudessa pitää miettiä uudelleen ja löytää julkinen tarkoitus. Kirjassa luetellaan kunnianhimoisia tavoitteita, kuten liikkuvuuden tulevaisuus, köyhyyden, syövän, dementian ja ilmastonmuutoksen kukistaminen ja valtamerten puhdistaminen. Mazzucaton mukaan hallitukset voisivat ratkaista nämä ongelmat Apollo-ohjelman tavoin. Tarvitaan "ratkaisukeskeinen talous", jota ajavat ja koordinoivat vahvemmat hallitukset puuttuen jokaiseen innovaatioprosessin askeleeseen.
Mazzucato ja Suomi
Mazzucato luennoi Helsingin yliopistolla vuonna 2016 Sitran, Tekesin ja Kalevi Sorsa -säätiön seminaarissa otsikolla ”The Entrepreneurial State – a new framework for innovation policy”.
Kalevi Sorsa -säätiön tutkimuspäällikkö Antti Alaja julkaisi Mazzucaton kirjasta Entrepreneurial State raportin vuonna 2016 nimellä Yrittäjähenkinen valtio – Uusi avaus innovaatiopolitiikkaan.
Mazzucato kävi tammikuussa 2021 kertomassa näkemyksensä Sanna Marinin johtamalle talousneuvostolle siitä miten Suomen ja muiden maiden pitäisi toimia koronaviruksen jälkeisessä talouden jälleenrakentamisessa. Marinin mukaan Mazzucaton viesti oli se, että yhteiskunnat eivät tule pärjäämään tästä eteenpäin ”kiristämällä vyötä”. Sen sijaan on keskityttävä tavoitehakuisesti tuottavuuden parantamiseen eli investoitava osaamiseen ja hyvinvointiin.