cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oulu
Museot
Keskustan tuntumassa Ainolan puistossa sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan museo. Vuonna 1931 valmistuneen museorakennuksen on suunnitellut arkkitehti Oiva Kallio. Sen lähistöllä Myllytullissa, entisessä Veljekset Åström Oy:n pääkonttorissa, sijaitsee 1963 perustettu Oulun taidemuseo. Pikisaaressa Matilan talossa toimii Merimiehenkotimuseo, jossa on esillä oululaiseen merimiehen kotiin 1800-luvun loppupuolella tyypillisesti kuuluneita huonekaluja ja esineitä. Oulun kaupungin eteläpuolella, Kiviniemen kaupunginosassa toimii Oulun Automuseo, jossa on esillä yli 50 ajoneuvoa, vanhimmat 1910-luvulta. Keskustan pohjoispuolella Pateniemessä sijaitsee Pateniemen sahan museo, joka keskittyy pääasiassa vuosina 1873–1990 toimineen Pateniemen sahan toiminnan ja historian esittelyyn. Oulujoen Turkansaaressa noin kymmenen kilometriä keskustasta sijaitsee maalaiskulttuuria esittelevä Turkansaaren ulkomuseo. Geologinen museo ja Eläinmuseo ovat aiemmin toimineet Oulun yliopistolla Linnanmaalla, mutta ne on lakkautettu vuonna 2018.
Viestintä
Oulussa ilmestyy Juho Raappanan vuonna 1899 perustama sitoutumaton sanomalehti Kaleva. Vuonna 2014 se oli levikiltään Suomen seitsemänneksi suurin.
Muita Oulussa kustannettuja lehtiä ovat Suomen Keskustan pää-äänenkannattaja Suomenmaa ja vasemmistoliittoa lähellä oleva aikakauslehti Kansan tahto. Oulussa ilmestyviä kaupunkilehtiä ovat Kalevan julkaisema Forum24 ja Oulu-lehti, jonka omistaa Suomenmaata kustantava Joutsen Media.
Joutsen Median omistuksessa on myös viihde- ja harrastuslehtiä julkaiseva Kolmiokirja.
Oulun murre
Oulun murre on synnyltään länsisuomalainen sekamurre, jonka juuret ulottuvat muinaishämäläiseen kielimuotoon. Oulun seudun murteet kuuluvat suomen kielen pohjoispohjalaisiin murteisiin. Siteet ulkomaihin olivat vahvat, koska kauppaa käytiin ympäri maailman. Oulun murresanastolle on tyypillistä etenkin ruotsalaisten lainasanojen käyttö. Ruotsinkielisyys näkyi Oulussa vielä 1900-luvun alkupuolella aivan eri tavalla kuin nykyään. Ruotsinkielisten vahva asema näkyi myös siinä, että 1870-luvulla muuten suomenkielisessä Oulun Wiikko-Sanomissa oli ruotsinkielisiä ilmoituksia. Oulun kauppias- ja porvarisuvut puhuivat ruotsia yleisesti aina 1900-luvulle asti. 1850-luvulla Oulun asukkaista noin kymmenen prosenttia oli ruotsinkielisiä. Heidän osuutensa väheni kuitenkin 1930-lukuun mennessä kolmeen prosenttiin. Oulun suomenkielinen väestö väritti puhettaan ruotsin kielestä lainattujen sanojen avulla. Tällaisia ovat muun muassa valakolööki, petrata, fiini, oorninki, pruuvi, tilipehööri, rööri, veska, tyyristyä ja entrata. Akkuna on puolestaan venäjän vaikutusta. Sanoja on unohtunut, mutta joitakin esiintyy vielä silloin tällöin sanomalehtien sivuilla. Tunnettuja oululaisten nykyisinkin käyttämiä murresanoja ovat onnikka ”linja-auto” ja patio ”terassi”. Tunnetuin sanonta Oulun murteella lienee ''Ookkonää Oulusta? Pelekääkkönää polliisia?''
Ruokakulttuuri
Oulun pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla rössypottu, lohisoppa ja makiajuusto.
Käristemakkara eli kärkkäri sekä niin sanottu känkky eli kämäpizza ovat Oulun pikaruokakulttuurin keskeinen osa. Kun Kotivara meinasi lopettaa Kärkkärin valmistamisen, sen puolesta kerättiin nopeasti adressi.
Tapahtumat
Oulussa on järjestetty useita suuria kristillisiä kesätapahtumia. Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Oulussa kaksitoista kertaa, viimeksi vuonna 1966. Herättäjäjuhlat on järjestetty Oulussa neljä kertaa: 1928, 1960, 1983 sekä 2011
Muita tunnettuja tapahtumia:
Liikenne
pienoiskuva|Oulun rautatieasema Rautatienkadulta nähtynä. Oulu on tärkeä liikenteellinen solmukohta. Sen kautta kulkee yksi Suomen pääväylistä, Helsingistä Utsjoelle kulkeva valtatie 4, joka on kaupungin kohdalla moottoritie, sekä eurooppatiet E8 ja E75. Oulusta alkavat Kuusamoon johtava valtatie 20 ja Kajaaniin johtava valtatie 22, ja Turkuun johtava valtatie 8 erkanee valtatie 4:stä Oulun eteläpuolella Limingassa. Kaupungin alueella Oulujoen ylittää viisi maantie-, yksi rautatie- ja kolme kevyen liikenteen siltaa. Kaupunkiseudun joukkoliikenteen järjestämisestä on vastannut vuoden 2015 alusta lähtien Oulun joukkoliikenne. Kaukoliikenteen yhteyksiä Oulun linja-autoasemalta on eri puolille Suomea.
Lyhytkarvainen istrianajokoira
Lyhytkarvainen istrianajokoira (istarski kratkodlaki gonič) on kroatialainen koirarotu.
Oulu
Liikenne
Oulun rautatieasema on kolmen radan risteysasema, josta on useita päivittäisiä matkustajajunavuoroja Helsingin, Kuopion, Kolarin ja Rovaniemen suuntiin, ja myös tavaraliikenne on vilkasta. Oulun satamassa käy vuosittain yli 500 alusta, ja sen kautta kulkee rahtia vuosittain noin kolme miljoonaa tonnia. Kylänpuolen kaupunginosassa sijaitseva Oulun lentoasema on Helsinki-Vantaan lentoaseman jälkeen matkustajamäärältään maan toiseksi vilkkain, ja sieltä on Helsinkiin päivittäin kymmenkunta lentoa.
Lyhytkarvainen istrianajokoira
Ulkonäkö
thumb|250px|Rodunedustaja näyttelyssä. thumb|right|200px|Rotu kuvattuna albanialaiseen postimerkkiin Lyhytkarvainen istrianajokoira on keskikokoinen, voimakas ja jalopiirteinen. Pää on pitkänomainen ja tyylikäs. Kallo on hieman kuonoa pidempi, otsapenger hieman erottuva. Silmät ovat soikeat, keskikokoiset ja tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat, ohuet ja kärjistä pyöristyneet. Kuononselkä on suora, kirsu joko musta tai ruskea. Ainoa sallittu purenta on leikkaava. Runko on solakka, tyylikäs, vahva ja suorakaiteen muotoinen. Rintakehä on leveä ja syvä, selkä vaakasuora, vahva ja lihaksikas. Häntä asettuu sapelimaisesti selkälinjan alapuolelle. Karvapeite on lyhyt, tiheä ja kiiltävä. Väritys on valko-oranssi, jossa pohjaväri on sävyltään lumivalkoinen. Valkoinen on selvästi hallitseva väri eikä oransseja merkkejä tai laikkuja saa olla enempää kuin korkeintaan 1/3 karvapeitteestä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 49–53 cm ja narttujen 47–51 cm välillä, mutta erityisen laadukkailla yksilöillä hyväksytään 3 cm poikkeama suuntaan tai toiseen.
Oulu
Liikenne
Oulussa on panostettu pyöräilyyn ympäri vuoden. Pyörätieverkkoa on lähes tuhat kilometriä. Oulun mainetta talvipyöräilykaupunkina nosti kongressi, jossa se julistettiin maailman parhaaksi talvipyöräilykaupungiksi.
Lyhytkarvainen istrianajokoira
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on lempeä, eloisa, tottelevainen ja mukautuva. Se kiintyy voimakkaasti omistajaansa, mutta suhtautuu vieraisiin varautuneesti. Se metsästää pääasiassa jäniksiä, villisikoja ja kettuja. Lisäksi sitä käytetään jäljestykseen. Se soveltuu työskentelemään myös haastavampiin ympäristöihin, kuten Karstin kivikkoiseen ja epätasaiseen maastoon.
Oulu
Urheilu
pienoiskuva|[[Oulun Kärpät pelaamassa Helsingin IFK:n vieraana 6. lokakuuta 2005.]]
Palloiluseurat
Oululaisista palloiluseuroista miesten mestaruuksia ovat voittaneet jalkapallossa Oulun Palloseura (2), jääkiekossa Kärpät (8), pesäpallossa Lippo (4), jääpallossa Oulun Palloseura (7) ja Oulun Luistinseura (16), kaukalopallossa Bandy-84 ja RB-Oulu, sekä lentopallossa Sun Volley.
Muita palloilulajien oululaisia pääsarjaseuroja ovat olleet muun muassa jalkapallossa Oulun Työväen Palloilijat (OTP), FC Oulu ja AC Oulu, futsalissa Tervarit ja FC Oulun Pallo, jääpallossa OPP, OTP ja Oulun Tarmo, kaukalopallossa Oulun Pallo-Karhut, R-Ville Team, koripallossa ONMKY, salibandyssä OLS ja Merikoski SBT sekä lentopallossa ETTA ja Kisko. Pienemmissä palloilulajeissa oululaisia pääsarjaseuroja ovat olleet Northern Lights (amerikkalainen jalkapallo) ja OYUS (rugby). Oululainen Beach Volley Team Nurminen-Piippo voitti SM-hopeaa 2011 ja SM-kultaa 2012.
Naisten palloilusarjoissa oululaista menestystä ovat edustaneet pesäpallossa Lippo, jääkiekossa Kärpät, jääpallossa OPS, salibandyssä OLS ja Merikoski SBT, jalkapallossa OPS, ONS ja OTP sekä lentopallossa ETTA.
Muut lajit
Kamppailulajeissa yksi parhaimmin menestynyt seura Oulussa on Oulun ITF Taekwon-Do-seura. Kansainvälisistä arvokisoista on tullut useita mitaleja. Muun muassa Janne Korhonen (taekwondoin) on kolminkertainen Euroopan mestari lajissaan. Jaana Ronkainen on menestynyt judoka, Euroopan mestari, hopea- ja pronssimitalisti. Myös Pasi Laurén on edustanut maataan ja kotikaupunkiaan olympiatasolla. Juha Hänninen on moninkertainen Suomen mestari ja olympiaedustaja nyrkkeilyssä. Vuodesta 1965 asti toimineen Kilpatanssiseura Oulun Telemark Teamin kouluttamat tanssijat ovat kilpailleet ja menestyneet niin kansallisissa kuin kansainvälisissä kilpailuissa. Televisiosarjassa Tanssii tähtien kanssa oululainen tanssiosaaminen on näkynyt laajasti.
Urheilupaikat
Merkittävin urheilukeskus on Raksilan urheilukeskus, jossa sijaitsevat jäähalli Oulun Energia Areena (rakennettu 1975, 6 614 katsojapaikkaa) ja monitoimiareena Ouluhalli. Raksilassa on lisäksi yksi Suomen vilkkaimmista uimahalleista, tekojäärata ja pesäpallostadion. Muita merkittäviä urheilualueita ovat Oulun pääasiallinen jalkapallokenttä Castrenin urheilukeskus, Oulun urheilutalo, Linnanmaan urheilupuisto (harjoitusjäähalli ja urheiluhalli) sekä Heinäpään urheilukeskus, jossa on seitsemän täysimittaista jalkapallokenttää ja palloiluhalli. Äimäraution hevosurheilukeskuksessa on sekä Suomen vanhin samalla paikalla sijaitsevan ravirata että useita ratsu- ja ravitalleja.
Tunnetut kisat
Oulu on isännöinyt usein eri lajien arvokisoja, kuten yleisurheilun SM-kisoja, Kalevan kisoja. Ne on järjestetty Oulussa viisi kertaa. Kaupunki on useaan kertaan isännöinyt pesäpallon arvo-ottelua Itä–Länttä. Oulu on toiminut jääpallon MM-kisojen pelipaikkana vuosina 1967, 1975 ja 2001 sekä 1969, jolloin Ruotsin kisojen yksi ottelu pelattiin Oulussa. Painin EM-kilpailut järjestettiin vuonna 1989. Kaupungissa on järjestetty lentopallon EM-kisat vuosina 1977 ja 1993. Lisäksi on pelattu jalkapallon, jääpallon, jääkiekon ja lentopallon maaotteluita. Yksi merkittävimpiä yksittäisiä otteluita lienee vuodelta 1980, kun OPS pelasi Liverpoolia vastaan 1–1-tasapelin.
Jääkiekkojoukkue Oulun Kärpät on pelannut Jääkiekon SM-liigassa kaudesta 2000–2001 lähtien, sitä ennen se oli sarjassa 1970– ja 80-luvuilla. Kärppien saavutuksiin kuuluu kahdeksan Suomen mestaruutta, joista viimeisin on kaudelta 2017–2018.
Oulun NMKY:n urheilijat järjestävät joka syyskuu vuodesta 1966 juostun Oulun Juoksun. He järjestävät myös joka toukokuu vuodesta 1989 juostun Terwahölkkä ja -maraton -tapahtuman.
Iinatin moottoriurheilukeskuksessa on ajettu yleisen luokan JM-SM kilpailut vuonna 2003.
Muuta
Asteroidi 1512 Oulu on nimetty kaupungin mukaan.
Ystävyyskaupungit
Oulun ystävyyskaupunkeja ovat:
Partneri- ja kummikaupunkeja ovat:
Postimerkkejä
Oulun kaupungin 350-vuotisjuhlien kunniaksi on 2. syyskuuta 1955 julkaistu ruskea 25 markan arvoinen postimerkki. Kuvassa on purjelaiva ja silinteripäinen mies. Merkki kuvaa kauppaa ja laivanvarustusta.
Katso myös
pienoiskuva|Oulujoen suiston suihkulähteet iltavalaistuksessa. pienoiskuva|[[Potnapekka patosillalla.]]
Adoneus
Adoneus on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäe, yksi niin kutsutuista aiolialaisista säkeistä. Sen nimi viittaa Adonikseen.
Kirkniemen paperitehdas
pienoiskuva|300x300px|Kirkniemen paperitehdas elokuussa 2016. Etualalla pääportti. Kirkniemen paperitehdas on Sappi Limited-konserniin kuuluva paperitehdas Lohjan Jönsbölen kaupunginosassa. Tehtaan perusti Metsäliiton Teollisuus Oy ja vuonna 1966 käynnistyi ensimmäinen paperikone. Sappi Limited osti tehtaan vuonna 2009 M-real-yhtymältä. Tehtaalla on kolme paperikonetta, jotka kaikki valmistavat päällystettyä aikakauslehtipaperia. Tehdas on viimeisin Suomessa rakennettu täysin uusi paperitehdas, ja voimalaitokselle rakennettiin vuonna 2015 uusi kiertoleijupetikattila, jolla biomassan osuus polttoaineista voidaan nostaa 100 prosenttiin.
Adoneus
Säkeen kaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Sapfon käyttämä niin sanottu Sapfon säkeistön koostuu kolmesta sapphicuksesta ja yhdestä adoneuksesta.
Kirkniemen paperitehdas
Tehtaan tuotanto
Tehtaalla on kolme paperikonelinjaa, voimalaitos, vedenpuhdistamo sekä mekaanisen massan valmistus. Paperikoneiden yhteinen vuosituotantokapasiteetti on 740 000 t. Paperikonelinjoilla on yhteensä 7 superkalanteria, 1 mattakalanteri ja 5 pituusleikkuria. Tehtaassa työskentelee noin 550 henkilöä.
Tehtaan rautatiekalusto
thumb|350px|Kirkniemen paperitehdas Kukkumäen laelta kuvattuna. Tehtaalla on omaa rautatiekalustoa tehdasalueen sisäistä vaihtotyötä varten.
Katso myös
thumb|350px|Ilmakuva tehtaasta.
Aiheesta muualla
60.19111°N, 23.94083°W
Imperio
Imperio on vuosina 1994–1997 toiminut itävaltalainen elektronista musiikkia tekevä yhtye. Yhtyeen tunnetuimpia hittejä ovat muun muassa "Veni Vidi Vici"', "Amor infinitus" sekä "Nostra Culpa". Yhtyeen artistit olivat Manuela Ray ja Lawrence Madia.
Apa (1945)
Apa (viirinumero D13) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasilta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1940. Alus laskettiin vesille 30. joulukuuta 1945 ja otettiin palvelukseen joulukuussa 1951.
Anakreonteus
Anakreonteus eli Anakreonin säe (myös anakreonttinen säe; ) on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäe. Se on saanut nimensä Anakreonista.
Säkeestä esiintyy kahta muotoa. Niiden kaavat ovat ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Amazonas (1943)
CT Amazonas (viirinumerot A1 ja D12) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasin telakalta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 10. marraskuuta 1949.
Palvelus
Alus poistettiin 1973 alusluettelosta.
Tales from the Thousand Lakes
Tales from the Thousand Lakes on Amorphiksen vuonna 1994 julkaistu toinen studioalbumi, jolla yhtye käytti ensimmäistä kertaa monia musiikkinsa sittemmin yhdistettyjä elementtejä, kuten vaikutteita 1970-luvun musiikista ja sanoitusten kalevalaisia teemoja. Albumia oli tekemässä pääasiassa sama kokoonpano kuin edellistäkin, joskin Kasper Mårtenson oli liittynyt yhtyeeseen vakituiseksi kosketinsoittajaksi, kun edellisellä albumilla rumpali Jan Rechberger oli soittanut kosketinkuviot. Puhtaita lauluosuuksia tuli esittämään Kyyrian laulaja Ville Tuomi. Albumin tunnetuimpia kappaleita on hieman myöhemmin myös EP:nä julkaistu ”Black Winter Day”. Kyseinen EP on myös bonusmateriaalina albumin uusintapainoksessa.
Nauhoitus
Albumi äänitettiin Sunlight-studioilla Ruotsissa, jossa Amorphis oli levyttänyt edellisenkin albuminsa. Yhtyeellä oli vahva näkemys siitä, millaista musiikkia he halusivat luoda, mikä aiheutti ihmetystä tuottaja Tomas Skogsbergissa. Hän oli odottanut perinteistä death metalia eikä voinut uskoa, että yhtye oli vakavissaan. Hän oli kysynyt Amorphiksen jäseniltä, että tietääkö levy-yhtiö varmasti, mitä he olivat tekemässä.
Idea käyttää puhtaita lauluja syntyi kesken äänitysten. Sopivaa laulajaa miettiessään yhtye päätyi Ville Tuomeen hänen persoonallisen äänensä takia. Tuomelle soitettiin Suomeen ja hän suostui tulemaan mukaan.
Albumi musiikillisesti
Albumin kappaleet ovat Amorphiksen alkutaipaleelle tyypillistä death metalia, vaikkakin musiikki oli yhtyeen aikaisempaa tuotantoa melodisempaa. Tempo oli myös edellistä levyä hitaampi tuoden mieleen doom metalin. Mukana oli lisäksi musiikillisia vaikutteita kansanmusiikista ja kitaristi Esa Holopaisen mukaan Piirpauke-etnojazzyhtyeeltä. Holopainen kuvasikin albumin musiikkia sen julkaisun aikoihin ”folk metalliksi”.
Sanoitukset suurimpaan osaan kappaleista on otettu Keith Bosleyn Kalevalan englanninnoksesta vuodelta 1989 paitsi kappaleisiin ”First Doom” ja ”Forgotten Sunrise”, joihin sanoitukset kirjoitti Esa Holopainen. ”Into Hiding” kertoo Lemminkäisen paosta Pohjolan pidoista, kun taas otsikko ”The Castaway” (haaksirikkoinen) viittaa mereen pudonneeseen Väinämöiseen. ”Black Winter Dayssä” Pohjolan tytär kuvaa murheitaan hääpäivänään ja ”Drowned Maid” kertoo Ainon kuolemasta. ”In the Beginning” koostuu Kalevalan alkusäkeistä ja ”To Father’s Cabinissä” viitataan jälleen Lemminkäisen pakoon, kun hän pyytää Ukkoa auttamaan häntä. Albumin päätöskappale ”Magic and Mayhem” kertoo Lemminkäisestä kuokkavieraana Pohjolan pidoissa.
Kalevala-teemojen ohella levyltä löytyy muutakin kansanperinteeseen liittyvää: ”Magic and Mayhem” -kappaleen alusta löytyy mukaelma melodiasta, joka tunnetaan kansanlauluna nimeltä Soittajapaimen.
Kiertueet
Saksasta palattuaan Amorphista pyydettiin lämmittelemään Entombedia heidän Yhdysvaltain kiertueellaan. Kosketinsoittaja Kasper Mårtenson ei halunnut lähteä mukaan ja erosi yhtyeestä. Uudeksi kosketinsoittajaksi Amorphis löysi Kim Rantalan kiertuemanagerinsa kautta. Rantala ehti liittyä yhtyeeseen kaksi viikkoa ennen kiertueen alkamista, ja siinä ajassa hän harjoitteli albumin kosketinosuudet. Kiertue kesti seitsemän viikkoa alkaen itärannikolta Uuteen-Englantiin, josta lähdettiin länsirannikolle Seattleen ja Kaliforniaan, sieltä New Mexicoon ja Texasiin, ja kiertue päättyi New Yorkiin Limelight-klubille. Esiintymispaikat olivat erikokoisia klubeja ja ravintoloita, mutta vastaanotto oli myönteistä, ja yhtyeen faneja oli paikalla jokaisessa konsertissa. Yhtye ei saanut levy-yhtiöltään juuri rahaa, joten he joutuivat matkustamaan pakettiautolla ja heillä oli varaa varata öiksi vain yksi motellihuone.
Seuraavana vuonna 1995 Amorphis palasi Eurooppaan kiertämään Saksaa ja Italiaa Paradise Lostin lämmittelijänä. Ennen sitä seurasi toinen kokoonpanomuutos, kun Jan Rechberger erotettiin yhtyeestä henkilökohtaisista syistä. Häntä korvaamaan löydettiin Stonesta tuttu Pekka Kasari. Hän ei joutunut tien päälle kylmiltään, vaan hän pääsi soittamaan Amorphiksen kanssa useissa konserteissa Suomessa ennen Eurooppaan lähtöä. Toisin kuin Yhdysvalloissa yhtye esiintyi kiertueella enimmäkseen suurissa halleissa. Olosuhteet olivat muutenkin paremmat, sillä yhtyeellä oli käytössään kaksikerroksinen bussi ja oma keittiö.
Kesällä 2015 yhtye soitti albumin kokonaisuudessaan.
Orimattilan kirkko
Orimattilan kirkko on graniitista rakennettu ristikirkko, joka valmistui vuonna 1866. Sen suunnitteli Jean Wik. Empire-tyylinen kirkko on rakennettu 1862–1866. Kellotorni valmistui 1851, ja sitä korotettiin 1932. Kellotornissa on neljä kirkonkelloa, joista yksi on tornin pohjakerroksessa. Kirkko on Orimattilan evankelis-luterilaisen seurakunnan neljäs.
Kirkon seinäkivet louhittiin Niemenkylästä. Kirkko on kolmilaivainen. Keskimmäisessä laivassa on puinen tynnyriholvi ja reunalaivoissa tasakatot. Sivulaivoissa on ollut parvet,jolloin kirkossa oli 1 700 paikkaa, mutta parvet purettiin 1932, jolloin kirkosta tuli 1 200-paikkainen. Kirkon alttaritaulun Tulkaa minun tyköni on maalannut vuonna 1874 Erik Johan Löfgrenin.
Tales from the Thousand Lakes
Vastaanotto
Ilmestyessään Tales from the Thousand Lakes oli myydyimpiä metallialbumeja koko vuonna ja se sai erityisen suuren suosion Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Tämä teki Amorphiksesta aikanaan kansainvälisesti menestyneimmän suomalaisyhtyeen, ja albumi on yhä myydyimpien suomalaisten metallialbumien joukossa. Vuoteen 2002 mennessä sitä on myyty 250 000 kappaletta. Tuolloin albumin suosio yllätti jopa yhtyeen jäsenet.
Orimattilan kirkko
Suomen sisällissota
thumb|right|175px|Vakaumuksensa puolesta 1918 kaatuneiden muistokivi [[Myrskylän kirkko|Myrskylän kirkon hautausmaalla. Myrskylän punakaarti koki suurimmat tappiot 13. huhtikuuta 1918 Orimattilan taistelussa Osasto Brandensteinia vastaan.]]
Tales from the Thousand Lakes
Vastaanotto
Yleisesti Tales from the Thousand Lakesia pidetään Amorphiksen merkittävimpänä julkaisuna ja yhtenä suomalaisen metallin merkkiteoksista. Soundi valitsikin sen ainoana death metal -albumina parhaiden suomalaisten albumien listalle vuonna 2005. Ilmestymisaikanaan albumi ei saanut juuri huomiota suomalaisessa mediassa suuresta menestyksestään huolimatta, sillä tuohon aikaan death metal oli hyvin marginaalista musiikkia.
Orimattilan kirkko
Suomen sisällissota
Orimattilan kirkon hautausmaalla käytiin 13. huhtikuuta 1918 taisteluita, joihin osallistuivat Lahden rykmentti, Orimattilan punakaarti ja Myrskylän punakaarti vastassaan osasto Brandensteiniin kuuluneen, kapteeni Heinz von Wilamovitz-Moellendorffin johtaman 5. polkupyöräpataljoonan jääkärit. Orimattilan kirkon länsipuolella olevan hautausmaan itäosassa on kolmen kaatuneen saksalaisen jääkärin harmaagraniittinen muistomerkki. Saman itäpuolisen haustausmaan etelämuurin pohjoispuolella on myös vakaumuksensa puolesta kaatuneiden hautakivi, jossa ei ole mainittu vainajien nimiä. Pennalan Pyssymäellä kaatuneet punakaartilaiset siirrettiin Orimattilan kirkon hautausmaalle 1951.
Jo yksin Myrskylän punakaarti menetti Orimattilan taisteluissa 13 sotilasta, minkä lisäksi Suomen sotasurmat-tietokannassa on lisäksi muita kaatuneita punaisten puolelta. Seuraavana päivänä 14. huhtikuuta 1918 saksalaiset lähestyivät Lahtea Pennalassa.
Talvi- ja jatkosota
Talvisodassa Orimattilan kirkon kellotorni toimi Orimattilan kirkonkylän ilmavalvonta-asemana. Valmistautuminen Orimattilan Lotta Svärdin ilmavalvontaan alkoi kesällä 1939, kun Toini Mattila ja Sirkka Laine olivat Orimattilassa syksyllä 1939 kolmipäiväisillä ilmavalvontakursseilla. Valvonta alkoi ylimääräisten harjoitusten aikana 6. lokakuuta 1939 ja jatkui Moskovan rauhan jälkeen 28. huhtikuuta 1940. Valvontavuorolla ilmavalvontatornissa oli kaksi lottaa kerrallaan. Kylmyyden vuoksi varusteina oli villavuorinen mantteli ja Ruhan kartanon omistajan lainaamat vuohipukinnahkaiset vartioturkit. Vartiointi tapahtui kahden tunnin vuoroissa, jonka jälkeen oli neljä tuntia vapaata kahden vuorokauden ajan, jonka jälkeen oli neljä vuorokautta kokonaan vapaata. Talvisodassa ilmavalvontalotat ruokailivat Orimattilan suojelukuntatalolla.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin ovat suunnitelleet arkkitehti Tarja Salmio-Toiviainen ja diplomi-insinööri Esko Toiviainen. Muistomerkkipaasi on paljastettu 22. elokuuta 1948.
Kulttuuriympäristö
Orimattilan kirkonmäki, johon kirkon ohella kuuluvat seurakuntakoti, pappila, hautausmaa, pitäjänmakasiini ja kirkonkylän raitin ympärille ryhmittyneet asuin- ja liikerakennukset, on hyvin säilyttänyt 1900-luvun alkupuolen kirkonkylän ilmeen. Museovirasto onkin määritellyt Orimattilan kirkonmäen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Philadelphia-koe
Kertomus kokeen suorittamisesta
Yhdysvaltain laivaston suorittamaksi väitetty koe tuli julkisuuteen kirjeissä, jotka merimiehenä työskennellyt Carl Allen (myös Carlos Miguel Allende) kirjoitti Morris Jessup -nimiselle tutkijalle ja kirjailijalle. Allen kertoi kokemuksestaan ensimmäisen kerran vasta vuonna 1955.
Andrew Furuset -nimisellä kauppalaivalla työskennellyt Allen väitti nähneensä Norfolkin satamassa Virginiassa kokeen, joka tehtiin USS Eldridge -nimiselle hävittäjälle miehistöineen. Allenin mukaan aluksen ympärille luotiin voimakas magneettikenttä, jonka tarkoitus oli saada alus näkymättömäksi. Kentän luominen onnistui ja myös miehistö muuttui näkymättömäksi kenttää vahvistettaessa. Aluksen veteen muodostama kuoppa oli nähtävissä.
Kokeen jälkivaikutukset
Allen väitti kirjeissään, että kokeen jälkiseurauksena USS Eldridge olisi myöhemmin kadonnut kesken purjehduksen ja ilmestynyt sitten uudelleen näkyviin. Toisen version mukaan alus olisi kadonnut ankkuripaikaltaan kokeen aikana ilmestyäkseen Newport Newsiin Yhdysvaltain Norfolkissa ja palannut takaisin Philadelphiaan vain minuuttien kuluessa.
Miehistön jäseniin koe olisi jättänyt pysyviä, mutta hallitsemattomia ja myös tuhoisia vaikutuksia. Kirjeiden mukaan jotkin miehistön jäsenistä saattoivat muuttua hetkellisesti näkymättömiksi ja että miehistön jäseniä olisi osallistunut näkymättöminä kapakkatappeluun tai poistuneet luvatta. Edelleen eräs kokeeseen osallistunut olisi kävellyt kotinsa seinien läpi ja kadonnut.
Joidenkin kerrottiin kuvailleen eräänlaista jäätymisen tilaa, jossa he eivät voineet liikkua eivätkä havaita ympärillään tapahtuvaa, vaikka he ymmärsivät ajan kulumisen. Toisten miehistön jäsenten oli mahdollista palauttaa tämä miehistön jäsen normaaliin tilaan luomalla häneen yhteys käsiä tai kasvoja koskettamalla. Allen kertoi myös elektronisesta laitteistosta, joka oli valmistettu tätä varten. Edelleen Allen kuvaili joidenkin syttyneen tuleen yhdessä jäätymisen tilassa olleen kanssa yhteyttä luotaessa. Allen väitti, että osa miehistöstä oli kadonnut tai tehnyt itsemurhan ja että osa olisi suljettuna mielisairaaloihin tai laitoksiin, joissa he voivat saada apua.
Yhteys ufo-ilmiöön
Kokeen yhteys ufo-ilmiöön syntyi Morris K. Jessupin Case For The Ufo -kirjan kautta. Carl Allen kirjoitti kirjeet luettuaan Jessupin kirjan, jossa tämä pohti muun muassa ufo-alusten voimanlähdettä ja keinoja liikkua. Myöhemmin Case For The Ufo -teos lähetettiin Yhdysvaltain laivaston ONR-laitokseen huomatuksilla lisättynä. Oli pääteltävissä, että yksi huomautuksien kirjoittajista sekä kirjan lähettäjä oli Allen. Osa huomautuksista viittasi Philadelphia-kokeeseen. Jessup kutsuttiin laitokseen, missä eräät upseerit olivat kiinnostuneet kirjasta teettäen siitä huomautuksineen pienen painoksen.
Charles Berlitz toi kokeen uudelleen esiin niin sanottua Bermudan kolmiota käsittelevissä teoksissaan. Myöhemmin tarinaan on lisätty väite, että kokeen aikana olisi saatu yhteys maapallon ulkopuoliseen elämään ja että olentojen kanssa olisi tehty yhteistyötä.
Selityksiä
On mahdollista, että tarinan pohjana on kokeita sekä todellista laivaston sotateknologiaa. Saksa kehitti 1930-luvulla magneettimiinan. Sen sytytinkoneisto reagoi laivan ympärille muodostuneeseen magneettikenttään. Magneettikentän kumoamiseksi laivoihin suunniteltiin ja asennettiin erityisiä sähköisiä käämityksiä, joiden avulla laivasta tuli magneettisesti neutraali.
Tunnettu ufo-ilmiön tutkija Jacques Vallée pitää Allenin tarinaa huijauksena, jonka pohjana on todellinen, tuohon aikaan salainen koe, jossa yritettiin peittää laiva tutkalta magneettikentän avulla.
Virallisen selityksen mukaan tarina on keksitty. Yhdysvaltojen merivoimissa kiistetään, että kyseinen koe olisi tehty, ja tarina on ristiriidassa USS Eldridgen tunnetun historian kanssa.
Kokeeseen liitetään usein Nikola Teslan esittämä teoria, jota ei kuitenkaan ole julkaistu. Teorian kannattajat muistuttavat usein, että näkymättömyysteknologiaa on kehitetty, mutta ne liittyvät metamateriaaleihin, joiden toiminta ei perustu sähkömagnetismiin eikä gravitaatioon, jolloin niillä ei ole yhteyttä Teslan teoriaan.
Philadelphia-koe on kuitenkin suosittu salaliittoteoria. Historioitsija Mike Dash on esittänyt kirjassaan Borderlands, että monissa julkaistuissa tarinoissa ei ole tehty juurikaan tutkimusta. Esimerkiksi aikaisemmin Allendeksi tai Alleniksi kuvattua kokeeseen liittynyttä henkilöä, jonka piti olla vaikea löytää, oli todellisuudessa tavoitettavissa muutamalla puhelinsoitolla. Myöskään kokeeseen osallistuneiden haastattelujen autenttisuutta ei ollut yleensä varmistettu.
Aiheesta tehtiin vuonna 1984 tieteiselokuva Tuhon kuilu (The Philadelphia Experiment).
William Baffin
William Baffin (1584 – 23. tammikuuta 1622) oli englantilainen merenkulkija ja löytöretkeilijä. Hän teki löytöretkiä Amerikan arktiseen saaristoon, Grönlantiin ja Huippuvuorille. Hänen varhaislapsuudestaan tiedetään hyvin vähän, mutta hänen uskotaan syntyneen Lontoossa vaatimattomissa oloissa. Varhaisin maininta hänestä on vuodelta 1612, jolloin hän liittyi kapteeni James Hallin miehistöön etsimään luoteisväylää. Hänen mukaansa on nimetty Baffininlahti, joka on sisämeri Grönlannin ja Amerikan arktisten saarten välillä, ja Baffininsaari, joka on yli 500 000 neliökilometrin laajuinen saari Baffininlahden ja Hudsoninlahden välillä.
William Baffin sai surmansa musketin luodin osumasta hänen ollessaan mukana valtaamassa Qešmin saarta portugalilaisilta tammikuussa 1622.
Pienigascognenajokoira
Pieni gascognenajokoira (petit bleu de Gascogne) on ranskalainen koirarotu. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 20. suosituin paikallinen rotu -listauksessa, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö
thumb|right|200px|Pieni gascognenajokoira näyttelyssä. Rotu on nimestään huolimatta keskikokoinen. Kallo on vain hieman kaareutuva, otsapenger vain hieman korostunut. Silmät ovat soikeat ja väriltään ruskeat. Korvat ovat riippuvat ja kiertyneet. Kuono on yhtä pitkä kuin kallo, kuononsilta hieman kaareutuva. Kirsu on suuri ja musta. Purenta on aina leikkaava. Rintakehä on pitkä ja melko leveä. Häntä on ohut ja koira kantaa sitä sapelimaisessa muodossa. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Väritys koostuu mustista ja valkoisista laikuista ja täplityksestä, antaen liuskeensinisen vaikutuksen. Silmien yläpuolella, poskissa, huulissa, korvien sisäpuolella, raajoissa ja hännän alla on tan-merkit. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 52–58 cm ja narttujen 50–56 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Pieni gascognenajokoira on rauhallinen, tottelevainen ja omistajaansa kiintyvä. Se on monikäyttöinen metsästyskoira, jolla voi harrastaa myös vinttikoirille tyypillistä näöllä metsästystä (coursing). Sen pääasiallinen riista on jänis, mutta se soveltuu myös suurriistan metsästykseen. Se sopii hyvin ajuemetsästykseen.
Alkuperä
Rotu polveutuu isosta gascognenajokoirasta.
Martin B-10
pienoiskuva|Martin B-10 [[Havaijin Oahulla vuonna 1941.]]
Martin B-10 (Model 139 ja Model 166) on yhdysvaltalainen keskiraskas, kaksimoottorinen ja nelipaikkainen pommituskone. Ensilento tapahtui vuonna 1932. Tyyppi hyväksyttiin Yhdysvaltain lentojoukkojen (USAAC) käyttöön vuonna 1934. Konetyyppiä myytiin lisäksi muutamiin muihin maihin, etenkin Tyynenmeren alueen valtioille. Näin ollen se otti osaa Tyynenmeren sotatoimiin Japania vastaan. Konetta myytiin myös Turkkiin.
Tullessaan palvelukseen oli B-10 konetyyppinä varsin moderni. 1930-luvun lopulla vallinneen kiivaan kehityksen johdosta se oli kuitenkin ehtinyt jo vanheta toisen maailmansodan alkaessa. USAAC, jolle konetta valmistettiin kaikkiaan 151 kappaletta mukaan lukien B-12 -tyyppi muunnelmineen, oli sen ehtinyt myöskin poistaa ensilinjan käytöstä. Muita käyttäjämaita olivat olleet Kiina, Thaimaa ja Argentiina.
Koneen huippunopeus oli 322 kilometriä tunnissa ja toimintamatka maksimikuormalla 950 km. Lakikorkeus oli 7 680 m. Moottoreina yksiriviset, 9-sylinteriset Wright Cyclone R-1820-G-102 -tähtimoottorit, joiden kummankin teho oli 775 hv, joissakin malleissa 1000 hv. Maksimi pommikuorma oli 1 025 kg. Puolustusaseistuksena oli kolme kevyttä 0.30 tuuman (7,62 mm) konekivääriä, jotka oli sijoitettu erillisiin ampumoihin.
Torrevieja
Torrevieja on kaupunki Valencian itsehallintoalueella Alicanten maakunnassa Kaakkois-Espanjassa noin 50 kilometriä Alicanten kaupungin eteläpuolella. Nykyisin Torrevieja tunnetaan myös lomakohteena, sillä kaupunki sijaitsee suositulla Costa Blancan loma-alueella. Kaupunki on myös suosittu kohde Espanjaan muualta Euroopasta pysyvästi muuttaneiden keskuudessa: Torreviejassa oli vuoden 2020 maaliskuun väestönlaskennan mukaan 86 510 asukasta, joista espanjalaisia 49 962. Espanjalaisten lisäksi suuria väestöryhmiä Torreviejassa ovat Ison-Britannian (4870), Venäjän (4140), Ukrainan (3116), Kolumbian (2189), Marokon (2168) ja Saksan (1011) kansalaiset (maaliskuu 2020). Suomalaisia asuu Torreviejassa 564.
Maantiede
Torrevieja sijaitsee Vega Bajan comarcassa. Kaupungin rajat myötäilevät pohjoisessa Guardamar del Seguraa, lännessä Rojalesia ja Benijófaria, lounaan suunnassa Montesinosia ja San Miguel de Salinasia sekä etelässä Orihuelan rantoja. Torreviejasta on 41 kilometriä matkaa Alicanteen, 23 kilometriä Elcheen ja 53 kilometriä Murciaan. Kaupungilla on merenrantaviivaa Välimeren kanssa 20 kilometriä. Rannikkoon kuuluu kuusi suurta hiekkarantaa, jotka ovat La Mata, Cabo Cervera, Los Locos, El Cura, Los Náufragos ja Ferris. Rannikolla on myös noin 20 pientä lahtea, joilla rantakalliot ovat yleisiä. Kaupungin lähellä sijaitsevat Torreviejan ja La Matan suolavetiset järvet, jotka ovat kooltaan 1 400 ja 700 hehtaaria. Järvet kuuluvat luonnonsuojelualueeseen.
Ilmasto
Torreviejassa on leuto välimerenilmasto, jossa lämpötilat vaihtelevat enimmäkseen 18 °C ja 25 °C välillä ympäri vuoden, keskilämpötilan ollessa 18,2 °C. Kesäisin lämpötilat voivat nousta jopa 32 asteeseen, kun taas talvella lämpötila voi laskea 6 asteeseen. Vuotuinen veden keskilämpötila on 19,5 °C. Veden lämpötila voi nousta kesällä elokuussa ylimmillään 26 asteeseen ja laskea talvella helmikuussa alimmillaan 14 asteeseen. Huhti–lokakuun välillä veden lämpötila vaihtelee keskimäärin 18 ja 27 asteen välillä.
Historia
Torreviejan nimi juontaa juurensa monista siellä sijainneista Välimeren rannikon tähystystorneista. Tällaisesta tornista on jäljennös, Torre del Moro. Kaupungin varsinainen kasvu alkoi kuninkaallisen suolatehtaan hallinnon siirryttyä Torreviejaan, jolloin asukasmäärä rupesi kasvamaan. Väestön toimeentulo liittyi pitkälti kalastukseen ja suolateollisuuteen. Lauantaina 21. maaliskuuta 1829 Torreviejaan iski voimakas maanjäristys, jonka magnitudiksi mitattiin 6,6. Vaikka eniten maanjäristyksessä kärsinyt paikka olikin Almonadi, oli Torrevieja kuitenkin suurin maanjäristyksen pahoin vaurioittama keskittymä. Suurinta osaa taloista kannattelivat puiset palkit. Rakenteet eivät kestäneet, vaan maanjäristys romahdutti lähes kaikki talot ihmisten yhä ollessa sisällä. 2 965 taloa tuhoutui täysin ja 2 396 taloa vaurioitui. Vanha Torreviejan nimikkotähystystorni Eras de la Salissa sortui niin ikään samassa järistyksessä. Henkensä menetti 386 ihmistä ja 375 loukkaantui. 1820–1830-välinen aika oli Alicanten provinssin eteläosissa seismisesti poikkeuksellisen aktiivista. Katastrofin jälkeen kaupunki jälleenrakennettiin täysin sotilasarkkitehti Larramendin suunnitelmien pohjalta. Sittemmin väestön demografinen kehitys johti 1900-luvun viimeisellä neljänneksellä vakiintuneeseen monikansalliseen väestörakenteeseen.
Talous
thumb|left|Suolaa siirtymässä kuljettimen avulla suoraan rahtilaivaan Muelle de la Salin laiturilla. Torreviejan merkittävimmät elinkeinot ovat suolateollisuus ja matkailu. Läheiset Torreviejan ja La Matan järvet ovat suolankeruukäytössä ja ne tuottavatkin suolaa satoja tuhansia kiloja vuosittain. Järvet ovat kanaalein yhteydessä mereen. Neljä metriä merenpinnan tasoa alempana sijaitsevien järvien meriveden määrää säädellään kanaalien sulkuporttien avulla, ja meriveden annetaan pikkuhiljaa haihtua suolapitoisuuden kasvattamiseksi. Torreviejan altaan pohjaan kiteytynyt suola on valmista kerättäväksi, mistä se siirretään keskellä olevalle keinosaarelle pestäväksi ja kuljetetaan lähellä oleviin suuriin kartionmuotoisiin kekoihin. Suola kulkeutuu osittain maan alle ja maan päälle rakennetun hihnakuljettimen kautta edelleen laiturille, jossa se lastataan kuljettimen kautta suoraan laivaan. Suolan tuottajalla on sopimus jatkaa tuotantoa ainakin vuoteen 2039 asti. Suolalle on väitetysti yli 12 000 käyttökohdetta. Suuri osa suolan ulkomaanviennistä päätyy teiden talvikunnossapitoon. Suolaa käytetään runsaasti teiden sulatuksessa etenkin Pohjoismaissa (Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa), Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa.
Väestö
thumb|left|Kerrostaloasutusta Torreviejan Centrossa. Torreviejan asukasmäärä vuoden 2023 tammikuussa on 91 731. Määrä nousi vuoden takaisesta 4 640 asukkaalla. Kaupungin väestö on kansalaisuuksiltaan kirjavaa. Asukkaista 49 952 (54,45%) on espanjalaisia ja 41 779 (45,55%) kotoisin 121 eri maasta. Vuonna 2023 ukrainalaiset (5 771 asukasta) ohittivat määrällään venäläistaustaiset (4 932) ensimmäistä kertaa. Kolmanneksi eniten on Yhdistyneestä kuningaskunnasta (4 815 asukasta), jotka vielä vuoden 2022 alussa muodostivat suurimman ulkomaalaisryhmän. Torreviejassa on Alicanten maakunnan kaupungeista kolmanneksi eniten ja Valencian itsehallintoalueen kaupungeista viidenneksi eniten ulkomaalaista väestöä. Torreviejaa enemmän ulkomaalaisia asuu Valenciassa, Alicantessa, Castellónissa ja Elchessä.
<div class="NavFrame" style="float:right; border:1px solid #999999; padding:4px; margin:0.5em 0 0 1em; min-width:30%;"> Ulkomaiden kansalaiset alkuvuonna 2023
Väestöstä miehiä on 44 624 (48,65%) ja naisia 47 107 (51,35%). Vuonna 2022 naisten suhteellinen osuus kasvoi erityisesti Ukrainasta sotaa paenneiden vuoksi. Torreviejan väestöstä alle 20-vuotiaita on 16 953, 20–40-vuotiaita 19 791, 40–60-vuotiaita 27 844, 60–80-vuotiaita 22 004 ja 80–100-vuotiaita 5 116. Yli 100-vuotiaita kaupungissa asuu 23, joista 5 on miehiä ja 18 naisia.
Kulttuuri
Torreviejan kulttuurielämä on monipuolista käsittäen mm. musiikkikonsertteja, teatteriesityksiä, näyttelyitä, konferensseja, kuororunonlausuntaa ja kansainvälisiä kulttuurin kilpailutapahtumia. Tapahtumia tukevat usein Instituto Municipal de Cultura Joaquín Chapaprieta Torregrosa, Sociedad Cultural Casino de Torrevieja, Unión Musical Torrevejense, neljä kuoroyhteisöä ja kaupungin yli 50 kulttuuriyhdistystä. Kaupungin merkittäviä kulttuurikeskuksia ovat Teatro Auditorio Municipal, Centro Cultural “Virgen del Carmen”, Palacio de la Música, Museo del Mar y de la Sal, Eras de la Sal, Biblioteca Municipal, Museo Ricardo Lafuente, Sala de Exposiciones y Conferencias de la Antigua Estación de RENFE, Centro de interpretación de la Industria Salinera, Centro de Visitantes del Parque Natural de las Lagunas, Sociedad Cultural Casino de Torrevieja, Iglesia Arciprestal de la Inmaculada Concepción ja Museo de la Semana Santa.
Urheilu
Kaupungissa on yli 50 urheilukerhoa eri lajeihin ja yli 20 yksityistä kuntosalia sisäurheilulajeihin, kuntoharjoitteluun tai rentoutumiseen. Torrevieja Sports City on merkittävä urheilupuitteiden keskittymä. Siellä sijaitseva Palacio de los Deportes de Torrevieja toimi käsipalloseura CB Torreviejan kotiareenana ennen joukkueen hajoamista talousvaikeuksien vuoksi vuonna 2012. Torreviejaan ollaan rakentamassa maailman suurinta päällystettyä pumptrack-rataa rullaurheilulajien harrastajille. Radan pinta-ala tulee olemaan 4 200 m². Rata on osa Parque La Siesta -puistoa, jossa on myös agility-puitteet isoille ja pienille koirille, pyöräilyrata, luistelurata, jääkiekkokaukalo, lasten pelejä, jalkapallokenttä, koripallokenttä sekä puitteet futsalille, petankille, voimaharjoitteluun ja padelille. Vesiurheilua meressä tarjoavat paikalliset venesatamat Real Club Náutico ja International Marina Sports.
Juhani Linkosuo
Juhani ”Jussi” Linkosuo (22. kesäkuuta 1923 Helsinki – 27. toukokuuta 1980 Tampere) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti ja yksi Suomen Jääkiekkomuseon perustajista.
Linkosuo torjui Tampereen Ilveksen maalilla kausina 1942–59. Mestaruuteen hän torjui Ilveksen viisi kertaa. Linkosuo edusti Suomea 16 kertaa. MM-kisoihin hänet valittiin vuoden 1949 turnaukseen.
Linkosuo oli vuonna 1979 perustamassa Suomen Jääkiekkomuseo ry:tä yhdessä Aarne Honkavaaran, Kalervo Kummolan, Kimmo Leinosen, Harry Lindbladin ja Usko Teromaan kanssa.
Urheilu-uransa jälkeen Juhani Linkosuo toimi tamperelaisen Linkosuon leipomon johtajana.
Kankaan paperitehdas
thumb|right|Paperitehdas ilmasta thumb|right|250px|Tehdasrakennus vuonna 2017 Kankaan paperitehdas (aiemmalta nimeltään Lohikosken paperitehdas) oli Jyväskylän keskustan välittömässä läheisyydessä Tourujoen rannalla sijainnut paperitehdas. Tehdas perustettiin vuonna 1872.
Kankaan paperitehdas kuului viimeisessä vaiheessa Sappi Limited -konserniin. Aiemmin tehdas kuului G. A. Serlachius -, Metsä-Serla- ja M-real -konserneihin. Liikevaihto vuonna 2003 oli noin 160 miljoonaa euroa. Tehtaalla työskenteli viimeisessä vaiheessa noin 150 henkilöä. Paperiliiton puheenjohtaja Jouko Ahonen työskenteli aiemmin Kankaan tehtaalla. Tehdasrakennusten vanhimpia osia on suunnitellut arkkitehti W. G. Palmqvist.
M-real ilmoitti marraskuussa 2007 Tampereen Lielahden kemihierretehtaan sulkemisesta ja Kankaan paperitehtaan PK2-paperikoneen lopettamisesta. Seuraavan vuoden syyskuussa M-real tiedotti myyvänsä Kankaan tehtaan eteläafrikkalaiselle Sappi Limitedille. Sappi sulki tehtaan vuoden 2010 alussa. Heinäkuussa 2010 M-real osti Kankaan tehtaan kiinteistön takaisin Sappilta. Jyväskylän kaupunki käytti etuosto-oikeuttaan kiinteistöihin ja noin 26 hehtaarin maa-alueeseen. Kankaan asuinalue ja yrityskeskittymä on Jyväskylän kaupungin suurimpia kaupunkikehitysalustoja. Vuonna 2016 tammikuussa Kankaan paperitehtaan tiloihin muutti Petäjävedeltä Petäjäveden Käsi- ja Taideteollisuusoppilaitos sekä Jyväskylän ammattiopiston ja Jyväskylän aikuisopiston kädentaitajat ja luovien alojen tekijät. Niistä muodostettiin Jyväskylän Luova kampus.
Historia
thumb|right|240px|Paperitehdas 1910-luvulla Kankaan ja Koskenpään tilojen omistaja Hjalmar Åkerhjelm aloitti tehtaan rakentamisen Tourujoen rantaan Lohikoskelle vuonna 1872. Tehtaan vihkiäisiä vietettiin 13.1.1873. Lohikosken paperitehdas oli ensimmäisiä puupitoista paperia valmistaneita tehtaita, aiemmin oli valmistettu lähinnä lumppupaperia. Tehtaan koneistus uusittiin pian, jotta voitiin siirtyä kannattamattomasta halvan paperin tuotannosta hienopaperiin.
Vuonna 1901 tehdas meni jälleen konkurssiin epäonnistuneiden venäjänkauppojen takia. Vuonna 1902 perustettiin Kankaan Paperitehdas Osakeyhtiö, jonka merkittävimmät osakkeenomistajat olivat Nordbanken, Suomen Pankki, Osakeyhtiö Kankaan Tehdas sekä Jämsänkoski Osakeyhtiö. Vuosina 1902–1903 tehdas oli täystyöllistetty. Saavutettu voitto oli kirjanpidollista.
Vuonna 1904 tehtiin vararikkoanomus. Pesä oli varaton eivätkä luotonantajat voineet saada yhtiöstä saamisiaan, joten he päättivät jatkaa yhtiön toimintaa. Tällöin johtoon nousivat Albert Oskar Snellman ja Gösta Serlachius. Serlachius realisoi varastoja ja teki rahoitusjärjestelyjä, joiden avulla tehdas selvisi eteenpäin. Tehdas siirtyi lisäksi takaisin hienopaperin valmistukseen. Yhtiö alkoi tuottaa voittoa vuodesta 1906 lähtien. Vuonna 1908 Serlachiuksen serkku Rafael Schauman nousi tehtaan johtoon kun Serlachius siirtyi Mänttään. Vuonna 1915 yhtiö oli luovutettu takaisin osakkeenomistajille entistä paremmassa kunnossa. Odotusten vastaisesti ensimmäinen maailmansota lisäsi kysyntää ja tehdas teki parhaan tuloksensa vuonna 1916. Sodan aikana Gösta Serlachius alkoi ostaa tehtaan osakkeita. Vuonna 1917 suurimmat osakkeenomistaja olivat Kaukaan Tehdas Osakeyhtiö ja osakkeistaan vuonna 1918 luopunut Standertskjöld-suku.
Tehdas laski jätevetensä lähes puhdistamattomina Tourujokeen 1970-luvulle saakka, jolloin valmistui mekaaninen jätevedenpuhdistuslaitos. Vielä 1980-luvulla veden väri saattoi vaihdella päivittäin ja rikkihappopäästöt happamoittivat vettä ja aiheuttivat kalakuolemia. Tehtaan jätevedenkäsittelyä kehitettiin edelleen 1990-luvulla. Osa jätevedestä puhdistettiin Nenäinniemen puhdistamossa.
Tehdas hankki energiansaantinsa turvaamiseksi kolme neljännestä vuonna 1923 valmistuneesta Kuhankosken voimalaitoksesta. Vuonna 1927 G. A. Serlachius Oy osti tehtaan omistukseensa. *Tehtaan taloudellinen tilanne vakautui ja toimintamahdollisuudet parantuivat. Tehdasosakeyhtiön fuusioitiin G. A. Serlachius Oy:öön vuonna 1941. Tehtaan koneita uudistettiin ja tuotantomenetelmiä tehostettiin 1960-luvulla, minkä vuoksi tuotteiden määrä ja laatu paranivat. 1980-luvulla tehdas oli Euroopan 10. ja Suomen kolmanneksi suurin hienopaperin valmistaja. 1980-luvulla tehtaan kolmoskone suljettiin. Vuoden 2008 helmikuussa suljettiin tehtaan toinen kone, mikä johti 72 työpaikan vähentymiseen. Syyskuussa tiedotettiin tehtaan siirtyvän Sappille vuoden vaihteessa. Vuotta myöhemmin Sappi ilmoitti aloittavansa neuvottelut tehtaan sulkemisesta. Viimeinen jäljellä ollut kone suljettiin tammikuussa 2010.
Tehtaalla sattui kesällä vuonna 1997 suuri tulipalo, jossa tehtaan paperivarasto tuhoutui pahoin. Hiiltyneitä paperinpalasia levisi savupilvien mukana Jyväskylän keskustaan ja laajemminkin Jyväskylän alueille. Tehtaalla oli oma tehdaspalokunta. Paloasemana toimi tehtaan pääportin rakennus, joka oli myös vartiointikeskus.
Asuinalueet
Pian tehtaan valmistumisen jälkeen rakennettiin ensimmäiset asuinrakennukset tehtaan viereen. Työntekijät saattoivat ostaa tai vuokrata tehtaan omistamia maita lähiympäristöstä. Kaavoittamaton maa oli vapaata rakentaa ja edullisempaa kuin kaupungissa. Tehtaan ympärille kasvoi vähitelleen Jyväskylän ensimmäinen esikaupunkimainen asuinalue. Vuonna 1926 tehdas tilasi Wäinö Palmqvistilta ympäröivälle alueelle asemakaavan, jolle ei haettu virallista vahvistusta. Tontteja myytiin ja vuokrattiin merkityiltä paikolta ja myös vapaa rakentaminen jatkui. 1920–1930-luvuilla tehdas rakennutti 28 taloa työntekijöiden asunnoiksi ja alueelta myytiin 151 tonttia.
Tehtaan ympäristö oli kaavan puuttumisen takia rakennuskiellossa 1939–1946. 1940-luvulla asuntopula synnytti syntyi työvoimapulan. Tehdas alkoi rakentaa asuntoja ja sekä lahjoitti, vuokrasi että myi tonttejä lähistöltä. 1950-luvulle tultaessa puolet työntekijöistä asui tehtaan asunnoissa.
Sodan jälkeen 1945-48 tehdas lahjoitti palveluksessaan olleille rintamamiehille ja kaatuneiden omaisille 75 tonttia Tourula ja Leppäsen tiloilta. Näistä syntyi sekä Jyväskylän että maalaiskunnan alueella sijainnut Lahjaharju. Alue rakennettiin yhtenäisen suunnitelman mukaan. Yhtiö omisti myös läheisen, pääosin sodan jälkeen rakennetun Holstin alueen. Enemmistö alueen asukkaista oli tehtaan työntekijöitä. Serlachius toi kaupunginvaltuustoon Lohikosken, Kankaan ja pienen osan Tourulasta käsittävän kaavan. Tehdas oli aktiivinen myös Lohikosken ja Holstin kaavamuutosasiassa 1960- ja 1970-luvuilla.
Naantalin kirkko
Naantalin kirkko (ruots. Nådendals kyrka) on Naantalin kaupungin keskiaikainen harmaakivikirkko ja Naantalin evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkko. Se oli alun perin Naantalin luostarin kirkko ja on nykyään ainoa luostarista jäljellä oleva rakennus. Kaupunki ja luostari, jonka alueen nimi oli ruots. Nahdendaal, myöhemmin Nådendal, eli 'Armon laakso', on perustettu 23. elokuuta 1443. Kaupunki perustettiin birgittalaisluostarin viereen luostarin ja pyhiinvaeltajien tarpeita varten. Kirkko on tiekirkko ja Naantalin kaupungin maamerkki ja tunnus. Kirkkoa käyttää Naantalin seurakunta ja sen omistaa Naantalin seurakuntayhtymä.
Kankaan paperitehdas
Kassat ja lääkäri
Työntekijöillä oli vuodesta 1888 lähtien kassat avustuksen maksamista tapaturmaa tai sairastumista varten. Osakkaat maksoivat kassaan 2 prosenttia palkastaan. Vuodesta 1897 lähtien oli sekä eläke- että sairausapukassa. Maalaiskunnan lääkäri toimi 1917–1926 myös tehtaan lääkärinä, minkä jälkeen tehdas palkkasi lääkärin kaupungista. 1920-luvulle asti tehdas maksoi työntekijöiden lääkärinpalkkiot kokonaan.
Naantalin kirkko
Kirkko on Naantalin Musiikkijuhlien pääkonserttipaikka. Siellä järjestetään myös musiikkijuhlien helmikuiset Talvikonsertit.
Kankaan paperitehdas
Tehtaan paperikoneet
Tehtaalla oli loppuvaiheessa yksi tuotantokäytössä oleva paperikone (PK4), jonka kapasiteetti oli noin 210 000 t/a.