cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Swingle Singers
Vuoteen 2011 saakka The Swingle Singers koostui kahdeksasta laulajasta: kahdesta sopraanosta, kahdesta altosta, kahdesta tenorista ja kahdesta bassosta. Yhtyeen soitinsäestys koostui yleensä vain kontrabassosta ja rumpusetistä. Nykyinen kokoonpano esiintyy tavallisimmin säestyksettä eli a cappella.
Yhtye on esiintynyt myös nimellä The New Swingle Singers. Nykyisin se käyttää nimeä The Swingles.
Historiaa
Yhtyeelle nimen antanut Ward Swingle kuului Mimi Perrinin johtamaan lauluyhtyeeseen Les Double Six, joka muun muassa lauloi taustoja Charles Aznavourille ja Edith Piafille. Christiane Legrand, säveltäjä Michel Legrandin sisar, toimi The Swingle Singersin ykkössopraanona vuoteen 1972.
Yhtye äänitti ensimmäisen albuminsa Jazz Sébastien Bach kertomansa mukaan lahjaksi ystäville ja sukulaisille. Monet radioasemat kuitenkin alkoivat soittaa sen kappaleita, mistä alkoi viiteen Grammy-palkintoon johtanut levytysura. The Swingle Singers levytti muun muassa Modern Jazz Quartetin kanssa, ja Luciano Berio sävelsi yhtyettä ajatellen sinfonian kahdeksalle ihmisäänelle ja orkesterille. Lontoossa perustettu kakkoskokoonpano on laulanut muun muassa ranskalaisen poptähti Étienne Dahon ja brittiyhtye The Style Councilin levyillä.
Yhtyeen jäsenet kuratoivat London A Cappella Festival -tapahtumaa.
Syyskuussa 2015 yhtyeen kokoonpano oli seuraava:
Zethos
Lapsuus
Amfionin ja Zethoksen äiti oli Antiope, joka Zeuksen maattua hänet väkisin satyyrin hahmossa pakeni häpeäänsä Sikyoniin, jossa hän nai kuningas Epopeuksen. Kuitenkin joko Nykteus tai Lykos hyökkäsi Sikyoniin viedäkseen hänet takaisin Thebaan rangaistavaksi. Voittoisan sotaretken paluumatkalla hän synnytti kaksoset, jotka hänet pakotettiin jättämään Kithairon-vuorelle. Thebassa Lykos antoi Antiopen vaimonsa Dirken käsiin, ja tämä kohteli häntä julmasti monen vuoden ajan.
Lopulta Antiopen onnistui paeta, ja hän löysi poikansa asumasta lähellä Kithairon-vuorta. Kaksosten vakuututtua siitä, että hän oli heidän äitinsä, he lähtivät kostamaan tämän kohtaloa. He tappoivat Dirken sitomalla hänet härän sarviin, kokosivat armeijan ja valtasivat Theban alkaen yhdessä hallitsemaan kaupunkia.
Theban hallitsijat
Zethoksesta tuli metsästäjä ja paimen, joka oli hyvin kiinnostunut karjankasvattamisesta. Kaksoset rakensivat muurin Kadmean, Theban linnoituksen, ympärille. Zethos joutui ponnistelemaan kovasti kuljettaakseen tarvittavat kivet rakennuspaikalle, kun taas Amfion soitti lyyraansa, jolloin hänen kivensä seurasivat häntä ja liukuivat varovasti paikoilleen.
Zethos nai Theben, jonka mukaan Theban kaupunki on nimetty.
Myöhemmät vastoinkäymiset
Toisen version mukaan Zethoksen puoliso oli Aedon, jonka kanssa heillä oli yksi ainoa poika. Aedon, joka kateellisena Nioben seitsemästä pojasta yritti tappaa näistä vanhimman, surmasikin vahingossa oman poikansa Ityloksen. Jumalat muuttivat Aedonin satakieleksi ja Zethos surmasi tuskissaan itsensä.
Amfionin ja Zethoksen kuolemien jälkeen Laios palasi Thebaan kuninkaaksi.
Tanotorvi
thumb|upright|Lehden logo. Tanotorvi on Helsingissä Kaarelan kaupunginosassa vuodesta 1964 ilmestynyt lehti. Lehti on kuulunut Kaarelan kaupunginosan arkeen vuosikymmeniä. Nimi tanotorvi merkitsee ’tuohitorvea’. Nykyään lehti on paitsi Kaarelan myös koko läntisen Helsingin ja Vantaan kaupunkirajan (Myyrmäki, Kaivoksela, Louhela) kulttuuri-, urheilu- ja kotiseutujulkaisu. Se välittää tietoja alueen tapahtumista, ottaa kantaa erilaisiin ongelmiin ja ajaa asukkaiden etua.
Tanotorvi ilmestyy 12 kertaa vuodessa 16–24-sivuisena eurotabloidina, ja lehdellä on noin 80 000 lukijaa. Lehti tukee paikallista kulttuuri-, urheilu- ja yritystoimintaa.
Preiļi
Preiļi on kaupunki ja Preiļin kunnan keskus Latvian itäosassa, linnuntietä 47 kilometriä Daugavpilsistä pohjoiseen.
Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 7 734 henkeä. Koko kunnassa (Preiļu novads) oli 11 450 asukasta.
Historiaa
Nykyisen Latvian itäosassa liikkui metsästäjiä jo silloin, kun länsiosan alavat alueet olivat jääkauden jälkeen veden peitossa. Preilin seutu asutettiin varsin varhain. Arkeologisissa kaivauksissa asutuksen merkkejä on löydetty kaupungin lähistöltä 1. vuosituhannelta eaa. Historiallisissa lähteissä paikkakunta mainitaan vuonna 1348.
Preiļi muutettiin kaupungiksi 11. helmikuuta 1928, ja oman vaakunan se sai 1938. Ennen kuntauudistusta 2009 kaupunki oli myös Preiļin piirin keskus.
Dana Tyrell
Dana Tyrell (s. 23. huhtikuuta 1989 Airdrie, Alberta) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän pelaa AHL-joukkue Springfield Falconsissa, Columbus Blue Jacketsin farmijoukkueessa. Tampa Bay Lightning varasi Tyrellin vuonna 2007 toisella kierroksella, numerolla 47. Debyyttinsä NHL:ssä hän teki kolme vuotta myöhemmin. Ennen siirtymistään NHL:ään hän kiekkoili Prince George Cougarsissa WHL:ssä.
Tyrell siirtyi Blue Jacketsin organisaatioon kauden vaihtojen takarajalla.
Mosambikin maakunnat
thumb thumb|Nampulan maakunnalle tyypillinen insebergiksi kutsuttu graniittikallio viljavan tasangon keskellä. Mosambikin maakunnat eli provinssit ovat Mosambikin aluehallinnollisia yksiköitä. Maa jakaantuu kymmeneen varsinaiseen maakuntaan, lisäksi pääkaupunki Maputolla on maakunnan asema.
Independence War
Independence War (lyhyesti I-War) on Particle Systemsin kehittämä ja Infogrames Entertainmentin julkaisema avaruussimulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille. Peli tunnetaan myös nimillä Independence War: The Starship Simulator, I-War: Enter Infinity ja I-War: Rebellion im Universum.
Pelille on julkaistu seuraaja Independence War 2: Edge Of Chaos.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9.1/10.
Kai Havertz
Kai Lukas Havertz (s. 11. kesäkuuta 1999 Aachen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Valioliigassa pelaavaa Arsenalia ja Saksan jalkapallomaajoukkuetta.
Bayer Leverkusen
Havertz teki debyyttinsä Bundesliigassa lokakuussa 2016, mikä teki hänestä Bayer Leverkusenin historian nuorimman Bundesliiga-pelaajan. Lisäksi hän on nuorin pelaaja, joka on pelannut 50:ssä Bundesliigan ottelussa. Kaudella 2018–2019 hän oli Bundesliigan maalintekijätilastossa jaetulla kolmannella sijalla tehtyään 34 ottelussaan 17 maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 30 bundesliigaottelua ja teki niissä 12 maalia, millä hän oli jälleen joukkueensa paras maalintekijä. Hänet valittiin Bundesliigan kausen joukkueeseen. Saksan cupin loppuottelussa hän teki rangaistuspotkusta joukkueensa toisen maalin mutta voiton vei Bayern München maalein 2–4. Havertz pelasi kaudesta 2016–2017 alkaen Leverkusenin joukkueessa Mestarien liigassa kahdeksan ottelua ja Eurooppa-liigassa 11 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Chelsea
Havertz siirtyi englantilaisseura Chelseaan syyskuussa 2020. Hän teki ensimmäisessä liigacupin ottelussaan Barnsleya vastaan kolme maalia. Ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki viidennessä liigaottelussaan Southamptonia vastaan lokakuussa 2020. Kauden aikana pelaamissaan 27 liigaottelussa hän teki neljä maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 12 ottelua. Hänen kauden ainoa maalinsa oli samalla Chelsean voittoon päättyneen loppuottelun ainoa maali. Tappiollisessa FA Cupin loppuottelussa hän tuli vaihdosta kentälle. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 29 valioliigaottelua ja teki kahdeksan maalia. Mestarien liigan yhdeksässä ottelussa hän viimeisteli kolme maalia. Hän oli voittamassa UEFA Super Cupia ja seurajoukkueiden maailmanmestaruutta syksyllä 2021. Kaudella 2022–2023 hän teki pelaamissaan 35 valioliigaottelussa seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua ja teki kaksi maalia.
Arsenal
Havertz siirtyi Englannin Valioliigan Arsenaliin 70 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2023.
Maajoukkueura
Havertz edusti Saksaa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016. Hän pelasi Saksan A-maajoukkueessa ensimmäiset minuuttinsa syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Perua vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kuudennessa maaottelussaan Argentiinaa vastaan lokakuussa 2019, toisen kymmenennessä maaottelussaan Sveitsiä vastaan lokakuussa 2020 ja kolmannen MM-karsintaottelussa Islantia vastaan maaliskuussa 2021. Kesällä 2021 pelattujen EM-kilpailujen alkulohkossa hän teki maalin Portugalia ja Unkaria vastaan. Hän pelasi EM-kisoissa 2021 Saksan kaikki neljä ottelua. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kahdessa ottelussa ja teki kaksi maalia ottelussa Costa Ricaa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 37 maaottelua ja tehnyt 13 maalia.
Štšolkovskajan metroasema
Štšolkovskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 22. heinäkuuta 1963.
Saint-Germain-en-Laye
Saint-Germain-en-Laye on kaupunki Ranskan Île-de-Francen alueella Yvelinesin departementissa Pariisin esikaupunkialueella. Kaupunki nimettiin Ranskan suuren vallankumouksen aikana La Montagne du Bon Airiksi.
Maantiede
Kunta on pinta-alaltaan departementtinsa suurin. Kaupunkia peittävät runsaat metsät. Sen alueella Seinejoki mutkittelee voimakkaasti. Alueen ylänkömaisemaa hallitsee Seinen lisäksi Pariisin kaupungin läheisyys.
Kunnan rajanaapureita ovat idässä Le Pecq, Le Mesnil-le-Roi ja Maisons-Laffitte, pohjoisessa Conflans-Sainte-Honorine, lännessä Achères, Poissy ja Chambourcy sekä etelässä Fourqueux, Mareil-Marly ja Le Port-Marly.
Tunnettuja henkilöitä
Saint-Germain-en-Layessä ovat syntyneet säveltäjä Claude Debussy sekä urkutaiteilija Marie-Claire Alain ja tämän nuorena kuollut säveltäjäveli Jehan Alain. Myös tennispalaaja Caroline Garcia on syntynyt Saint-Germain-en-Layessä.
55 Hudson Yards
55 Hudson Yards (aiemmalta nimeltään One Hudson Yards tai One Hudson Boulevard) on New Yorkin Manhattanilla sijaitseva, vuonna 2019 valmistunut pilvenpiirtäjä.
55 Hudson Yardsin rakentaminen aloitettiin 22. tammikuuta 2015. Alkuperäisessä suunnitelmassa rakennuksen tontin alueelle oli suunniteltu World Product Center, mutta hanke kuitenkin peruuntui.
Vironkielinen Wikipedia
Vironkielinen Wikipedia on Wikipedian vironkielinen versio. Se aloitettiin 24. heinäkuuta 2002. Uralilaisilla kielillä toimivista Wikipedioista vironkielinen on artikkelimäärältään kolmanneksi suurin heti suomen- ja unkarinkielisen jälkeen. Se oli järjestyksessä 41. Wikipedian kieliversio, joka saavutti 100 000:n artikkelin virstanpylvään. Tällä hetkellä vironkielisiä artikkeleita on yli 237,000 (kesäkuu 2023).
Aurajoen vesistö
Aurajoen vesistö (vesistöaluetunnus 28) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Aurajoki laskee Saaristomereen. Vesistöalueen pinta-ala on 874,08 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,25 %.
Ilvekset
Ilvekset (Lynx) on kissaeläinten heimoon kuuluva nisäkässuku.
Lajit
Ilvesten sukuun kuuluu neljä elävää lajia:
Viides laji, issoirenilves (Lynx issiodorensis), on kuollut sukupuuttoon.
Proteiini S
Proteiini S (geeni PROS1) on muun muassa ihmisten veressä oleva glykoproteiini, jonka tuotto vaatii K-vitamiinia. Se estää veren hyytymistä toimimalla aktivoidun proteiini C:n ei-entsymaattisena kofaktorina. Aktiivinen proteiini C pilkkoo tekijä Va:ta ja tekijä VIIIa:ta estäen siten niiden hyytymistä lisäävää vaikutusta. Proteiinin C toimintaa alentavat mutaatiot lisäävät veritulpan saantiriskiä.
Geeni
Ihmisillä proteiinin S geeni on PROS1. Se on kromosomissa 3 kohdassa 3p11.1–3p11.2. Geenin lähellä on sekvenssiltään 95–97 %:sesti samanlainen pseudogeeni PROSP, joka ei läpikäy transkriptiota. PROS1 pituus on noin 80 kiloemäsparia. Siinä on 14 intronia ja 15 eksonia.
Rakenne
Ihmisten proteiini S on glykoproteiini. Sen massa on 70 kDa ja siinä on 635 aminohappoa (AH). Sen tietyt glutamaatit karboksyloituvat γ-karboksiglutamaateiksi. Karboksylaatioon vaaditaan K-vitamiinia ja esimerkiksi varfariini estää tätä reaktiota. Proteiinin S proteiinidomeenit ovat (N-terminaalista C-terminaaliin, suluissa AH numerot):
Proteiinin S γ-karboksiglutamaatit sitovat kalsiumioneita, joiden avulla se kiinnittyy fosfolipidikalvoihin.
Toiminta
Ihmisillä proteiini S muodostuu pääosin maksassa, josta se vapautuu vereen. Sitä muodostuu myös endoteelisoluissa, megakaryosyyteissä ja Leydigin soluissa. 60–70 % veriplasman proteiinista S on ei-kovalenttisesti kiinni säätelijäproteiinissaan C4BP suhteessa 1:1. Vapaan proteiinin S pitoisuus plasmassa on noin 150 nmol/l ja puoliintumisaika noin 96 tuntia.
Proteiini S on aktivoidun proteiini C:n (APC) ei-entsymaattinen kofaktori. APC inaktivoi pilkkomalla tekijöitä Va ja VIIIa. Tämä hidastaa ja estää veren hyytymistä. Proteiini S tehostaa tätä toimintoa noin 20-kertaisesti. Se kiinnittyy proteiinin C kanssa solukalvojen fosfolipideihin, joissa proteiini C suorittaa reaktioitaan.
Mutaatiot ja puutokset
Ihmisillä proteiinin S toiminnan heikkous sitä koodaavan geenin mutaation takia aiheuttaa autosomaalisesti ja dominantisti periytyvää alttiutta saada veritulppia. Puutos ilmenee noin 200:lla ihmisellä 100 000:sta. Puutos luokitellaan tyyppeihin I, II ja III. Tyypissä I vapaan ja C4BP:hen sitoutuneen proteiinin S pitoisuudet ovat alhaiset; tyypissä II molemmat pitoisuudet ovat normaalit, mutta proteiini ei toimi kunnolla; tyypissä III proteiinin S kokonaispitoisuus on normaali, mutta veren vapaan proteiinin S pitoisuus on alhainen. Tyyppi I ilmenee noin 2/3-osalla puutosta potevista, tyyppi III 1/3-osalla ja tyyppi II on hyvin harvinainen.
Veren proteiini S -pitoisuuksia laskevat myös epäsuorat tekijät kuten K-vitamiinipuutos, K-vitamiinin toimintaa estävien antikoagulanttien käyttö, kirroosi, HIV-infektio, raskaus, estrogeeniterapia, ehkäisylääkkeet ja verenmyrkytys. Pitoisuudet ovat useita muita väestöryhmiä alemmat muun muassa vastasyntyneillä ja naisilla ennen menopaussia.
Rolf Kullberg
Rolf Evert Kullberg (3. lokakuuta 1930 Pohja – 3. syyskuuta 2007 Espoo ) oli Suomen Pankin pääjohtaja vuosina 1983–1992.
Elämäkerta
Kullberg oli koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri (Åbo Akademi 1955). Hän työskenteli muun muassa Fiskarsissa, Yhdyspankissa osastopäällikkönä vuosina 1961–1967, pääjohtajan apulaisena 1967–1971 ja johtokunnan jäsenenä 1973–1974 sekä valtiovarainministeriön kansantalousosaston osastopäällikkönä 1971–1972. Hän teki jo lisensiaatintyönsä rahamarkkinoiden kehityksestä 1950-luvulla. Yhdyspankissa hän vastasi muun muassa taloudellisesta tutkimuksesta.
Vuonna 1974 Kullberg nimitettiin Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi. Toukokuussa 1983 presidentti Mauno Koivisto nimitti Kullbergin pankin pääjohtajaksi tehtävästä erotetun Ahti Karjalaisen tilalle. Kullberg oli Suomen Pankin järjestyksessä 27. pääjohtaja. Kullbergin pääjohtajakaudella Suomen valuuttamarkkinat vapautettiin lähes kaikista rajoituksista ja Suomen markka kytkettiin eurooppalaiseen valuuttayksikköön (ecu).
Kullberg oli ensimmäisiä, jotka 1980-luvun loppupuolella julkisesti varoittelivat vallalla olleesta huolettomasta velanotosta ja "kulutusjuhlasta". Lama iskikin vuosikymmenen vaihteen jälkeen. Kullberg kannatti vakaata markkaa, ja kun valuutta devalvoitiin 1991, hän olisi halunnut erota Suomen Pankista. Presidentti Koiviston toivomuksesta Kullberg kuitenkin jatkoi vielä seuraavaan vuoden huhtikuuhun asti. Keväällä 1992 Kullbergin ja silloisen pääministerin Esko Ahon välille sukeutui kiivas riita pankkikriisin hoidosta. Aho vaati pankkien virheistä vastuussa olleiden johtajien erottamista ja täsmensi tarkoittaneensa myös Suomen Pankkia. Kullberg puolestaan katsoi, että hallitus pyrki tekemään Suomen Pankista syntipukin, johon kansalaisten tyytymättömyys kohdistettaisiin. Ahon ja Kullbergin keskinäisen syyttelyn aiheuttama levottomuus rahamarkkinoilla johti Kullbergin eroon ja siirtymiseen eläkkeelle. Kullbergin tilalle pääjohtajaksi nimitettiin kauppatieteen tohtori Sirkka Hämäläinen, joka oli tullut Suomen Pankin johtokuntaan Markku Puntilan erottua syksyn 1991 devalvaatiopäätöksen vuoksi.
Kullbergiä on väitetty (esimerkiksi Mauno Koiviston ja Harri Holkerin lisäksi) yhdeksi lamaan syyllisistä. Ekonomisti Jaakko Kiander on pitänyt valuuttakaupan vapauttamista laman tärkeimpänä taustasyynä.
Kullbergin muistelmateos Ja niin päättyi kulutusjuhla ilmestyi vuonna 1996. Hän kuoli sairauteen 76 vuoden iässä syksyllä 2007.
Nicholas Rescher
pienoiskuva|Nicholas Rescher vuonna 2011.Nicholas Rescher (s. 15. heinäkuuta 1928 Hagen, Saksa) on yhdysvaltalainen filosofi, joka on toiminut pitkään Pittsburghin yliopistossa. Hän on nykyään yliopiston filosofian professori ja tieteenfilosofiaan keskittyneen Center for the Philosophy of Science -tutkimuskeskuksen johtaja.
Rescher väitteli tohtoriksi Princetonin yliopistosta vuonna 1951 22-vuotiaana, laitoksen tuohonastisen historian nuorimpana. Hän on kirjoittanut noin 100 kirjaa ja 400 artikkelia monilta filosofian alueilta, mukaan lukien logiikka, tietoteoria, tieteenfilosofia, metafysiikka ja arvoteoria. Hänet tunnetaan ennen kaikkea pragmatismin ja viime aikoina prosessifilosofian puolestapuhujana.
Lohikäärmeen veri
thumb|Lohikäärmeen vereksi kutsuttua väriainetta, kuvassa [[traakkipuut|lohikäärmepuusta saatua jauhamatonta ainetta.]] thumb|Hienoksi jauhettua ja jauhamatonta rottinkipalmusta kerättyä lohikäärmeen verta. Lohikäärmeen veri on syvänpunainen väriaine. Väriä saadaan useista kasveista, kuten kanariantraakkipuusta (Dracaena draco), rottinkipalmulajista (Daemonorops draco) ja erityisesti sokotrantraakkipuusta (Dracaena cinnabari), jota kasvaa Jemenille kuuluvalla Sokotran saarella ja jonka sanotaan olevan alkuperäinen lohikäärmepuulaji. Tätä väriainetta alettiin suurimittaisesti tuoda Eurooppaan espanjalaisten valloittajien mukana. Siksi monet sitä tuottavat puulajit ovat lähellä sukupuuttoa ja jotkin jo hävinneet.
Suomen ja Viron puolustusyhteistyö
thumb|Suomen yleisesikunnan päällikkö kenraaliluutnantti [[Karl Lennart Oesch (kuvassa vasemmalla) seuraa armeijan sotaharjoitusta Pohjois-Virossa lokakuussa 1938. Toinen oikealta Viron yleisesikunnan päällikkö kenraaliluutnantti Nikolai Reek.]] Suomen ja Viron puolustusyhteistyö oli 1920-luvulta alkaen suunniteltu ja vuonna 1930 alkanut Suomen ja Viron sotilaallinen yhteistyö Neuvostoliiton uhan vuoksi. Yhteistyö päättyi suurimmilta osin vuonna 1939 Neuvostoliiton painostettua Viroa, mutta jatkui talvisodan ajan tiedusteluyhteistyönä.
1930-luku
thumb|Suomen presidentti [[Pehr Evind Svinhufvud (vasemmalla) ja Viron presidentti Konstantin Päts Narvassa 1936.]] Puolustusyhteistyön poliittiset edellytykset perustuivat Suomen ulkoasiainministeri Rudolf Holstin kannattamaan reunavaltiopolitiikkaan 1920-luvulla. Käytännön yhteistyö alkoi helmikuussa 1930 Tallinnassa Suomen yleisesikunnan aloitteesta.
1930-luvulla sotilasyhteistyö perustui Suomen, Puolan ja Baltian maiden reunavaltiopolitiikkaan alkujaan perustuneen sotilasasiamiesyhteistyön heiketessä Suomen ja Viron käytännöllisiin tarpeisiin, mitä maiden puolueettomuuksien ja Suomen pohjoismaisen suuntauksen vuoksi salattiin. Ruotsiin tukeutuva pohjoismainen suuntaus ei olisi kestänyt Ruotsin kannalta osallistumista Baltian turvallisuuteen Suomenlahden hallitsemiseksi.
Suomi ja Ruotsi neuvottelivat vuonna 1929 salaa asiasta, minkä tuloksena Ruotsi teki vuonna 1930 Suomenlahden sulusta aloitteen Virolle. Ruotsi ei voinut osallistua puolustusyhteistyöhön, mutta se lupasi Neuvostoliiton hyökätessä sotilasmateriaalia ja apujoukkoja.
Rannikkotykistöyhteistyö
Käytännön toimenpiteenä Suomi ja Viro suunnittelivat pinta-alusten ja rannikkotykistön sulkutulella estävänsä mahdollisen Neuvostoliiton Itämeren laivaston ulosmurtautumisen Pietari Suuren merilinnoituksen ajatuksen mukaisesti. Sululla estettäisiin Itämeren laivaston alusten pääsy Helsingin ja Tallinnan ohi, mikä turvaisi Suomen ja Viron merenkulun.
Suomi uudisti raskasta rannikkotykistöään ja sen linnakkeita virolaisin piirustuksin ja kehitti 305 mm:n kranaattiin uudenlaisen kärjen, joka kasvatti ampumaetäisyyttä ja mahdollisti aukottoman sulkutulen Suomen Mäkiluodon ja Viron Naissaaren välille.
Rannikkotykistöyhteistyössä laskettiin yhteistä tulenjohtoa varten Suomenlahden pohjaan merikaapeleita, joita käytettiin vielä talvisodan ajan Viron ollessa muodollisesti puolueettomana.
Sukellusveneyhteistyö
thumb|Viron laivaston sukellusvene [[Kalev (sukellusvene)|Kalev]] Sukellusveneyhteistyön tarkoituksena oli torjua sulun läpi länteen yrittäviä aluksia. Viron laivaston sukellusveneisiin päätettiin asentaa samanlaiset torpedot ja miinat kuin suomalaisissa sukellusveneissä. Näin ollen suomalaisten ja virolaisten sukellusveneiden yhteinen huolto mahdollisen sodan puhjetessa olisi voitu järjestää helposti.
Neuvostoliittoa miehitettyä Viron ei vuosiksi 1930–1939 suunniteltu yhteistyö koskaan toteutunut. Talvisodan aikana kuitenkin muodollisesti puolueeton, mutta tukikohtia Neuvostoliiton haltuun antanut Viro kuitenkin jatkoi tiedusteluyhteistyötä Suomenlahden tulenjohtoa varten rakennettuja merenalaisia kaapeleita pitkin. Puolustussuunnitelmien mukaan virolaisia sukellusveneitä olisi voitu käyttää samaan tarkoitukseen kuin suomalaisiakin.
Yksityinen vapaaehtoinen Viro-projekti
Viron sosialistisen neuvostotasavallan lakattua olemasta olemassa Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 sekä Viron tasavallan tultua tunnustetuksi itsenäisenä valtiona Suomessa noin 90 ei-vakinaisessa palveluksessa olevaa upseeria alkoi vuosina 1992–1994 omin kustannuksin tukea Viron puolustusvoimien uudelleen perustamista Venäjän asevoimien poistuttua Virosta. Selkiytymättömässä ulkopoliittisessa tilanteessa ei haluttu Suomen valtiona näkyvästi tukevan Viroa, koska Venäjällä ja Virolla oli edelleen avoimia kysymyksiä, muun muassa valtioiden rajan lailliselta pohjalta määrittävää rajasopimusta ei ole määritelty vielä loppuun.
Puolustusvoimien eläköityneiden upseerien lisäksi Virossa maanpuolustustyöhön osallistui myös suomalaisia reserviläisiä erilaisissa hankkeissa, myös Viron suojeluskunnassa.
Suomen puolustusvoimien Viro-hanke
Vuonna 1996 Suomen ulkoasiainministeriö alkoi tukea taloudellisesti Viro-hanketta lähialuevaroista 2 500 000 euron arvosta, jolloin asia virallistui valtioiden väliseksi. Viralliseen hankkeeseen osallistui vuosina 1996–2003 kaikkiaan 40 suomalaista, joita oli samanaikaisesti eniten vuonna 1998, jolloin heitä oli yhteensä 30 henkilöä.
Materiaaliapu
Suomi ei antanut kovinkaan merkittävästi materiaaliapua verrattuna muihin maihin. Kuitenkin Viroon lahjoitettiin kahden kenttätykistöpatteriston kalusto eli 19 kappaletta 105 millimetrin tykkiä ampumatarvikkeineen. Lisäksi Viroon lahjoitettiin 54 kranaatinheitintä ja sata 23 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Lisäksi lahjoitettiin tulenjohto- ja viestikalustoa, ilmatorjunta- ja pioneerialan harjoitusvälineitä, työkaluja, kasarmikalustoa, keittiökalustoa ja myös ilmavoimien linkkijänteen varusteita ja lentovarusteita. Suomen merivoimat lahjoitti Virolle kaksi R-luokan vartiovenettä, joista tuli Virossa EML Ristna ja EML Suurop.
Voronovskoje
Voronovskoje on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pljussan piirissä.
Maantietoa
Järvi on 1,0 kilometriä pitkä, 0,75 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 58 hehtaaria. Sen lähiympäristö on avosuota tai paikoitellen metsämaata. Järven rantaviiva on soistunutta, paikoin hyllyvää hetteikköä ja sen rannat ovat mutaisia, matalia ja ajopuiden peittämiä. Järven keskisyvyys on noin 1,5 metriä ja sen syvin kohta yltää vain neljän metrin syvyyteen. Rannoilla ja järven pohjassa on lähteitä. Lähin kylä on Malyje Žitkovitsy (Малые Житковицы), josta on järvelle pari kilometriä matkaa etelästä päin. Järvi on autio eikä siinä ole saaria.
Historiaa
Järven vanha nimi on ollut Janja (Яня) ja siihen viitataan muutamissa keskiaikaisissa kirjoituksissa 1500-luvulta, joissa kuvataan kylää järven lähellä. Alla olevissa vanhoissa kartoissa on nimetty seudun kohteita. Vuoden 1863 sotilaskartassa tulee järveen kaksi puroa ja sen laskuojan paikka on merkitty lahden perukkaan. Lounaispään lammella on nimi Pieni (Малое) ja etelässä on edellä mainittu kylä ja sen suurempi naapurikylä.
Vesistösuhteita
Voronovskoje sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Narvanjoen alueella, jonka Pljussan valuma-alueeseen se kuuluu. Valuma-alueen pääuoma on Pljussa ja järven laskujoki Janja on tämän sivujoki. Järven valuma-alue on 34,7 neliökilometrin kokoinen ja siihen sisältyy osa Mašutinsi Mohin suosta. Järven lasku-uoma on aiemmin kulkenut suolla, mutta suon lounaispuolen ojitukset ovat muuttaneet sen alkua ja nykyään se virtaa pienen nimettömän pikkulammen kautta.
Chronoform
Chronoform on vuonna 2013 perustettu suomalainen metalliyhtye. Chronoform soittaa modernia metallia, jossa on vaikutteita useista eri alatyyleistä.
Historia
Kauhajoelta kotoisin olevan Chronoformin perustivat rumpali Vänni Panula ja kitaristi Aapo Hakamaa vuonna 2013. Jäsenistössä on sen jälkeen tapahtunut kaksi muutosta: alkuperäisen solistin Aki Haikosen korvasi Niko-Petteri Westerholm syksyllä 2017, ja syksyllä 2019 Lassi Mäntymäki liittyi yhtyeeseen kitaristiksi Eero Mäkirannan tilalle.
Yhtye julkaisi debyyttialbumin From the Void keväällä 2019 Inverse Recordsin kautta. Toinen albumi Myoni on julkaistu vuonna 2020.
Vuonna 2022 yhtye julkaisi singlen "Into The Abyss".
Battling Battalino
Battalino syntyi Italiasta Yhdysvaltoihin vuonna 1891 muuttaneeseen siirtolaisperheeseen. Hän lopetti koulun viidennen luokan jälkeen ja meni töihin tupakkatehtaalle. Amatöörinyrkkeilijänä hän voitti vuonna 1927 Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruuden höyhensarjassa, ja pian mestaruutensa jälkeen hän ryhtyi ammattilaiseksi.
Marielundin rautatieasema
Marielundin rautatieasema voi tarkoittaa seuraavia rautatieliikennepaikkoja:
Battling Battalino
Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 6. kesäkuuta samana vuonna Battalino tyrmäsi vastustajansa Archie Rosenbergin toisessa erässä. Myös jatkossa voittoja tuli toisen perään lukuun ottamatta yhtä pistetappiota, voitti Panama Al Brownin 26. heinäkuuta 1929 ja näin pääsi höyhensrajan maailmanmestaruusotteluun, vain runsaat kaksi vuotta ammattilaisuransa aloittamisen jälkeen. 23. syyskuuta 1929 Itä-Hartfordin velodromilla käydyssä mestaruusottelussa vastaan asettui ranskalainen Andre Routis. 15-eräisen kamppailun päätteeksi Battalino julistettiin pisteillä voittajaksi.
Seuraavien parin vuoden aikana Battalino puolusti mestaruuttaan menestyksekkäästi Ignacio Fernandezia, Kid Chocolatea, Fidel LaBarbaa, Freddie Milleriä ja Earl Mastroa vastaan, vaikkakin hävisi mestaruusotteluiden välisinä aikoina suurin piirtein yhtä monta ottelua kuin voittikin. 27. tammikuuta 1932 hänen piti puolustaa mestaruuttaan Freddie Milleriä vastaan. Cincinnatissa käydyssä ottelussa Miller löi kolmannessa erässä Battalinon maahan, mutta tuomari piti Lou Bauman iskua kiellettynä. Battalino nousi takaisin jaloilleen ja vain viisitoista sekuntia myöhemmin Miller löi hänet uudestaan lattiaan, mutta tuomari ei taaskaan nähnyt syytä laskea lukua, nosti Battalinon takaisin jaloilleen ja käski tämän otella. Kun Battalino ei osoittanut minkäänlaisia puolustamisen merkkejä, tuomari keskeytti ottelun, käänsi selkänsä ja käveli pois kehästä. Ottelu mitätöitiin, ja mestaruus jäi mestaruus avoimeksi, ja Battalino sai 5 000 dollarin sakot.
Miller siirtyi painoluokkaa ylemmäksi kevyeensarjaan, mutta ei enää menestynyt entisvuosien tavalla. Hän otteli mm. Billy Petrollea ja Barney Rossia vastaan, mutta hävisi. Hän lopetti uransa vuonna 1940.
Fuji-luokka
Fuji-luokka (, fujigata) oli keisarillisen Japanin laivaston pre-dreadnought-alusluokka, jonka alukset Fuji ja Yashima rakennettiin vuosina 1894–1897, ja yhdessä neljän muun taistelulaivan (Shikishima, Hatsuse, Asahi ja Mikasa) kanssa muodostivat Venäjän–Japanin sodassa Japanin laivaston ensimmäisen taistelulinjan.
Valmistus
Alukset tilattiin Englannista Thames Ironworks and Shipbuilding Companylta ja Armstrong Whitworthilta osana vuoden 1893 laivasto-ohjelmaa, sillä japanilaisilla itsellään ei ollut työkaluja eikä kokemusta niin suurien laivojen valmistuksesta. Alukset suunnitteli G. C. Macrow mallinaan Royal Sovereign -luokka. Englantilaisten 13,5 tuuman tykit korvattiin keveämmillä ja kuitenkin tehokkaammilla 12 tuuman tykeillä, ja siten säästetty paino käytettiin tykkitornien panssaroinnin parantamiseen.
Vaikka alukset olivat pienempiä kuin niiden esikuvat, olivat ne silti Tyynenmeren alueen suurimpia taistelulaivoja ja osittain kiihdyttivät yhdysvaltalaisten,venäläisten ja brittien Tyynellemerelle sopivien taistelulaivojen kehitystä.
Palvelus
Luokan molemmat laivat ottivat osaa Venäjän–Japanin sodassa Port Arthurin taisteluun, jossa Fujiin osui kahdesti aiheuttaen pieniä miehistötappioita. Yashima ajoi venäläisten miinaan 15. toukokuuta 1904, mutta sen ollessa kaukana rannikosta uppoaminen pidettiin salassa venäläisiltä. Fuji taisteli Yalu-joen taistelussa ja Tsushiman salmen taistelussa, joista jälkimmäisessä se upotti venäläisen taistelulaiva Borodinon.
Fuji riisuttiin aseista vuonna 1922. Sitä käytettiin kelluvana parakkina, kunnes se toisessa maailmansodassa kärsi pommituksista osumia ja lopulta romutettiin Yokosukassa vuonna 1948.
Inhambane (kaupunki)
Inhambane on Inhambanen pääkaupunki Mosambikissa. Vuonna 2007 siellä oli vajaat 64 000 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Intian valtameren rannalla 470 km pääkaupunki Maputosta pohjoiseen. Se oli Vasco da Gaman aikoihin suosittu kauppapaikka ja siitä kehittyi orja- ja norsunluukaupan keskus. Kaupungissa on jäljellä monia siirtomaa-ajan arkkitehtuuria edustavia taloja. Sieltä tehdään merelle valaankatseluretkiä.
Skyytit
thumb|Skyyttien oletettu asuinalue [[Skyytia (Scythia).]]
Skyytit olivat euraasialaisia paimentolaisheimoja, joiden kulttuuri kukoisti 600-luvulta eaa. 200-luvulle eaa. Skyytit asuttivat noin 4 000 kilometrin levyistä aluetta Euraasian arolla Traakiasta Altaivuorille. Hevosilla liikkuvat skyytit tunnettiin hyvinä sotilaina, ja heidän käsityöläistaitonsa oli korkea.
Alkuperä
Skyyteillä ei ollut kovinkaan paljon kaupunkeja, vaan he liikkuivat alituiseen karjalaumojensa perässä hevosillaan ja vankkureillaan. Liikkuvaisten skyyttien alkuperästä on esitetty erilaisia teorioita. Kreikkalaisen Herodotoksen mukaan skyytit tulivat Aasiasta Eurooppaan aroa pitkin. Herodotuksen mukaan sarmaatit erkaantuivat skyyteistä ja siirtyivät itään. Myös Armenian Araksjokea ehdotettiin antiikin aikana skyyttien lähtöpaikaksi. Erään teorian mukaan skyytit tulivat useassa aallossa Volgan ja Uralin aroilta Mustanmeren pohjoisrannoille.
Pääryhmät
Skyytit jaetaan neljään pääryhmään: Mustanmeren skyytit; sarmaatit, jotka tulivat Kaspianmeren pohjoisrannikolta sekä Donin ja Volgan alueelta; Keski-Aasian aavikkoarojen skyytit (massagetae); sekä itäisen Keski-Aasian skyytit (sakā). Kaikkia ryhmiä yhdisti yhteinen soturinomadinen identiteetti, hallintotapa sekä taiteen ja pukeutumisen tyyli.
Yhteiskunta ja kulttuuri
thumb|upright|Skyyttiläinen kampa 300-luvulta eaa. Soloh’an hautakummusta.
Skyyttien yhteiskunta muodostui heimojen ja päälliköiden yhteenliittymästä. Vaikka useimmat skyytit olivatkin paimentolaisia, Herodotos mainitsee myös viljelystuotteitaan myyvät skyytit, jotka asuivat aloillaan.
Naisilla oli merkittävä asema niin armeijassa kuin politiikassakin, ja esimerkiksi Appianos mainitsee skyyteiltä naispuolisia sotapäälliköitä ja muita päälliköitä. Sarmaattien alueella joka viides skyyttien soturihauta on naissoturin hauta. Nykyisin arvellaankin, että antiikin kreikkalaisten amatsonitarinat mahdollisesti pohjautuivat juuri skyyttinaissotureihin. thumb|Skyyttien asutusten ja hautakumpujen (kurgaanien) sijanteja [[Dneprin alajuoksun lähistöllä. 1) Nikopol (nykyinen kaupunki) - skyyttien kaupunki 2) Zaporižžja (nykyinen kaupunki) - skyyttien kaupunki 3) Tovsta Mohyla (hautakumpu) 4) Tšortomlyk (hautakumpu) 5) Kamjanka-Dniprovska (nykyinen kaupunki) – skyyttien Kamjankan linnavuori, asutus ja hautapaikkoja 6) Soloh’a (hautakumpu) 7) Haimanova Mohyla (hautakumpu) 8) Melitopolin hautakumpu 9) Aleksandropolin hautakumpu 10) Velyka tsymbalka (hautakumpu) 11) Kozel (hautakumpu) 12) Ohuz (hautakumpu).]]
Skyytit tunnetaan hautakummuistaan eli kurgaaneista. Niistä on löydetty taidokkaasti valmistettuja ja arvokkaita esineitä ja vaatteita. Hautaesineistön perusteella skyytit harrastivat paljon musiikkia ja tanssia. Hautoihin jätetyt esineet antavat myös vaikutelman siitä, että skyytit uskoivat vainajan jatkavan elämäänsä tuonpuoleisessa. Herodotos nimeää kahdeksan jumalaa, joita skyytit palvoivat, joskin hän antaa skyyttien jumalille tutut kreikkalaiset nimet, kuten Zeus, Hestia ja Apollon. Herodotoksen mukaan skyyteillä ei kuitenkaan ollut jumalkuvia, alttareita tai temppeleitä.
Sotahistoria
Ratsain taistelleet skyytit käyttivät jousipyssyjen lisäksi monia muitakin aseita, kuten kirveitä, peitsiä, miekkoja, kilpiä, suomuhaarniskoja ja kypäriä. Taistelutaitojensa vuoksi skyyttisotureita käytettiin monessa armeijassa. Skyytit auttoivat esimerkiksi parthialaisia näiden sodissa sekä löivät persialaisten akhamenidien valtakunnan ja torjuivat Dareios I:n hyökkäyksen. Ateenassa käytettiin poliisijoukkoina skyyttiläisiksi jousimiehiksi kutsuttuja valtion orjia. He olivat ulkomaalaisia, mutta eivät välttämättä ainakaan kaikki skyyttejä.
Hävittyään Jaksartesjoella Aleksanteri Suurelle skyyttien voittokulku katkesi. 100-luvun lopulla eaa. Mithridates VI löi skyytit, jotka olivat hyökänneet kreikkalaisten siirtokuntien kimppuun. Skyytit hävisivät myös roomalaisille 63 jaa. Skyytit katosivat historiasta 300-luvulla, kun he joutuivat hunnien lyömiksi ja sulautuivat gootteihin.
Paimionjoen vesistö
Paimionjoen vesistö (vesistöaluetunnus 27) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Paimionjoki laskee Saaristomereen Paimionlahdella. Vesistöalueen pinta-ala on 1 088 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,58 %.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Stour
Stour voi tarkoittaa:
Easy Street
Easy Street tarkoittaa seuraavia asioita:
Gălăbovo
Gălăbovo on kaupunki Stara Zagoran alueella eteläisen Bulgarian keskiosassa. Asukkaita kaupungissa on 8 425, joista naisia on 4 177 ja miehiä 4 248 (31.12.2010).
Balkanin suurin energiantuotantolaitos Maritsa Iztok sijaitsee Gălăbovon kunnan alueella.
DVI (tiedostomuoto)
DVI (akronyymi sanoista ) on TeX-ohjelmiston tuottama tiedostomuoto. Tiedosto sisältää tulostamiseen ja esikatseluun tarvittavat tiedot lukuun ottamatta kirjasintyyppejä.
Tiedosto voidaan tarvittaessa muuttaa toisiin muotoihin kuten PostScript.
Rent-seeking
Rent-seeking, toisinaan myös välistäveto tai kuppaaminen, on taloustieteen termi, joka tarkoittaa ylijäämän tavoittelua, tulon hankkimista arvoa tuottamatta ja kokonaistaloutta vahingoittaen. Ilmiön kuvaili 1967 yhdysvaltalainen taloustieteilijä Gordon Tullock. Itse termin rent-seeking on keksinyt yhdysvaltalainen taloustieteilijä Anne Krueger 1974.
Yllytys
Yritykseksi jäänyt yllytys on rangaistavaa vain kun se koskee yllytystä perättömään lausumaan, yleiskielellä väärään valaan. Eli muissa tapauksissa ei rangaista henkilöä, joka tuloksetta yrittää saada rikoksen aikaiseksi. Tällöin voi toki olla kyse yllytyksen sijaan muusta rikoksesta, kuten kiihottamisesta kansanryhmää vastaan.
Jos yllytetty rikos jää yritykseksi rangaistaan yllyttäjää edelleenkin samoin kuin tekijää, eli yllytyksestä yritykseksi jääneeseen rikokseen, jolloin myös yllyttäjä saa edukseen lievemmän rangaistusasteikon.
Koisot
Koisot eli marjakoisot (Solanum) on aitokaksisirkkaisten luokkaan kuuluva kasvisuku, johon kuuluu yksi- ja monivuotisia, pensaita tai puolipensaita ja köynnöskasveja. Kaikkiaan sukuun kuuluu yli tuhat lajia. Niillä on usein houkuttelevat kukat ja hedelmät. Useimmat lajit ovat myrkyllisiä ihmisille, mutta sukuun kuuluu myös useita lajeja, joilla on syötävät hedelmät, lehdet tai mukulat. Syötäviin lajeihin kuuluu kolme tärkeää ravintokasvia: peruna, tomaatti ja munakoiso. Joitakin koisolajeja käytetään myös koristekasveina.
NVDIMM
NVDIMM on tietokoneen muistimoduuli, joka pyrkii yhdistämään DRAM-muistin nopeuden ja Flash-muistin pysyvyyden (haihtumaton muisti). Moduulilla on kumpaakin muistipiirityyppiä. Ratkaisuja on erilaisia:
NAND Flash -muistin lisäksi on esitetty ratkaisuja, jotka käyttävät muun muassa Phase Change Memory (PCM) ja ReRAM -muistityyppejä.
Toni Juhanne
Toni Juhanne (s. 1982) on suomalainen lastenkirjailija. Hänen esikoisteoksensa Tervetuloa Nauruvaaraan julkaistiin syksyllä 2012.
Dubowitzin oireyhtymä
Dubowitzin oireyhtymä on erittäin harvinainen autosomissa peittyvästi periytyvä sairaus, jonka piirteisiin lukeutuvat muiden muassa kasvun hidastuminen, pienipäisyys ja oireistolle ominaiset kasvonpiirteet. Oireyhtymän kuvasi ensimmäisenä Victor Dubowitz vuonna 1965. Vuoteen 2005 mennessä oli raportoitu maailmanlaajuisesti 150 tapausta. Noin puolissa tapauksista oireistoon kuuluu kehitysvammaisuus.
Vilho Takkinen
Vilho Antero Takkinen (19. elokuuta 1902 Kemi – 19. lokakuuta 1975) oli suomalainen yleisurheilija. Vuosina 1922–1932 Takkinen saavutti kymmenen Työväen Urheiluliiton mestaruutta eri lajeissa, voittaen myös keihäänheiton ja kolmiloikan vuonna 1931 Wienin työläisolympialaisissa. Ammatiltaan hän oli kirjaltaja.
Ura
Takkinen aloitti urheiluharrastuksensa kotikaupungissaan Kemissä 16-vuotiaana. Varsinaisen kilpaurheilun hän aloitti kuitenkin vasta vuonna 1922 suorittaessaan varusmiespalvelustaan Hämeenlinnassa. Vuonna 1925 Kemin Intoa edustanut Takkinen valittiin TUL:n joukkueeseen Frankfurt am Mainin työläisolympialaisiin, joissa hän sijoittui toiseksi kolmiloikassa ja kymmenottelussa. Vuonna 1927 Takkinen muutti pariksi vuodeksi Helsinkiin ja siirtyi Helsingin Kullervoon. Samana vuonna hän voitti ensimmäiset TUL:n mestaruutensa kolmiloikassa ja viisiottelussa. Vuotta myöhemmin Takkinen uusi mestaruutena viisiottelussa. Takkinen oli parhaassa tuloskunnossaan juuri kesällä 1928, jolloin hänen heittämänsä keihäskaari 63,73 oli 2,5 metriä parempi kuin Erkki Penttilän voittotulos Kalevan kisoissa. Pituudessa Takkinen hyppäsi 681, kun Suomen mestaruus voitettiin tuloksella 699.
Vuonna 1929 Takkinen palasi Kemin Innon jäseneksi ja voitti TUL:n mestaruudet keihäänheitossa ja viisiottelussa. Takkinen osallistui myös Nürnbergissä järjestettyihin Saksan työläisurheiluliiton ATSB:n avoimiin mestaruuskilpailuihin, joissa hän voitti kolmiloikan, keihäänheiton ja kuulantyönnön sekä sijoittui pituushypyssä ja kiekonheitossa toiseksi. Kommunistien johtama Into erotettiin TUL:sta syksyllä 1929, jonka jälkeen Takkinen siirtyi Oulun Jyryyn. Vuonna 1930 hän voitti TUL:n mestaruudet kolmiloikassa ja keihäässä. Seuraavaksi kaudeksi Takkinen siirtyi kemiläiseen Karihaaran Tenhoon, jonka edustajana hän voitti jälleen keihään ja viisiottelun. Wienin työläisolympialaisissa 1931 Takkinen voitti keihään ja kolmiloikan sekä sijoittui neljänneksi kuulantyönnössä. Kolmiloikkatulos 14,29 olisi vuotta myöhemmin Los Angelesin olympialaisissa riittänyt 10. sijaan juuri Onni Rajasaaren edelle.
Nathan Quarry
Nathan Quarry (18. maaliskuuta 1972 Gresham, Oregon, Yhdysvallat on yhdysvaltalainen vapaaottelija (MMA), joka tällä hetkellä ottelee UFC-nimisessä (Ultimate Fighting Championship) organisaatiossa keskisarjassa.
Vilho Takkinen
Ura
Tammikuussa 1932 Takkinen oli perustamassa kommunistilakien nojalla lakkautetun Innon seuraajaksi perustettua Kemin Vetoa. Hänen viimeinen TUL:n mestaruutensa tuli viisiottelussa vuonna 1932. Takkinen jatkoi kilpailemista vielä muutaman vuoden ajan voittaen muun muassa Oslossa järjestettyjen työläisurheilukilpailuiden keihään- ja kiekonheiton vuonna 1933.
Vuonna 1953 Takkiselle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansioristi ja 1962 kultainen ansioristi.
Nathan Quarry
MMA-ura
Quarry aloitti ammattilaisvapaaottelu-uransa Extreme Challenge 43 -tapahtumassa, jossa hän kohtasi myös nykyisen UFC-ottelija Drew McFedriesin. Quarry voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä. Tämän ottelun jälkeen Nathan voitti vielä kolme muuta ottelua (Nakapan Phungephornin valtaosa-äänin, Todd Carneyn käsilukolla ja Jorge Lopezin tyrmäyksellä), kunnes kärsi ensimmäisen ammattilaishäviönsä brasilialaiselle Gustavo Machadolle yksimielisellä päätöksellä. Seuraavassa ottelussa Nate kohtasi Chris Kieverin. Ottelu päättyi Quarryn voittoon, kun Kiever luovutti Quarryn saatua Triangle-kuristuksen ensimmäisen erän loppupuoliskolla. Tämän ottelun jälkeen Nathan kutsuttiin UFC:n The Ultimate Fighter -nimiseen tosi-tv-kilpailuun, jossa taistellaan kuusinumeroisesta ja monta ottelua UFC:ssa sisältävästä sopimuksesta, ja jossa ottelijat elävät kuuden viikon ajan saman katon alla.
Quarry oli epäonninen sarjassa sillä, hän tippui kisasta loukattuaan nilkkansa harjoituksissa, mutta jäi taloon apuvalmentajaksi. Hän pääsi kuitenkin The Ultimate Fighterin finaalitapahtumaan, jossa kaikilla talon asukeilla oli ottelu. Hän kukisti Lodune Sincaidin ensimmäisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Seuraavaksi hän voitti UFC:ssa myös ensimmäisen erän teknisillä tyrmäyksillä Shonie Carterin ja Pete Sellin. Hyvien otteiden takia Quarry ansaitsi titteli-ottelun silloista mestaria Rich Franklinia vastaan 19. marraskuuta 2005. Ottelu ei mennyt Quarryn kannalta kuitenkaan hyvin, sillä Franklin tyrmäsi hänet tajuttomaksi ja rikkoi samalla hänen nenänsä kokonaan, kun aikaa oli kulunut ainoastaan 2 minuuttia ja 34 sekuntia.
Myöhemmin Quarry joutui leikkaukseen, kun hänen selkänsä oli mennyt erittäin huonoon kuntoon vuosien kovan treenin vuoksi. Quarry palasi UFC:hen melkein kahden vuoden otteluttoman tauon jälkeen ja kohtasi toisen kerran Pete Sellin. Quarry tyrmäsi Sellin kolmannen erän alussa ja teki näin onnistuneen paluun. Viimeksi Quarry otteli kanadalaista Kalib Starnesia vastaan UFC 83:ssa. UFC 83 oli ensimmäinen UFC-tapahtuma Kanadassa, joten Starnesilla oli yleisön kova tuki takanaan. Ottelusta tuli kuitenkin täysi katastrofi, kun Starnes ei suostunut vaihtelemaan iskua, vaan ainoastaan pakeni Quarrya käytännössä koko ottelun. Ottelun loppupuolella Quarry pilkkasi Starnesia esittämällä mm. ns. Running Man:iä, jossa hän esitti Starnesia, joka "juoksi pakoon". Ottelu päättyi Quarrylle selvään yksimieliseen päätökseen (eräs tuomari antoi ottelun Quarrylle 30-24, mikä on UFC:n historian toiseksi suurin voittomarginaaliero). Myöhemmin tuli kuitenkin ilmi, että Starnes oli tullut otteluun murtuneella jalalla, mikä selittää peruuttelun. Starnes erotettiin UFC:stä heti ottelun jälkeen.
Bulacan
Bulacan on yksi Filippiinien 81 provinssista. Se sijaitsee Keski-Luzonin alueella. Vuonna 2010 siellä oli lähes kolme miljoonaa asukasta.
Provinssiin kuuluu 21 kuntaa, 3 kaupunkia ja 569 barangayta. Provinssin pääkaupunki Malolos sijaitsee sen lounaisosassa.
Aiheesta muualla
15°N, 121.08333°W
Goon
Goon tai The Goon tarkoittaa seuraavia asioita:
Paradiplospinus
Paradisplospinus on käärmemakrillien (Gempylidae) heimoon kuuluva kalasuku. Anatoli Andrijashev kuvasi suvun tieteelle vuonna 1960.
Lajit
Sukuun kuuluu FishBasen mukaan seuraavat kaksi lajia:
Johan Schmedeman
Schmedeman ja hänen puolisonsa vuodesta 1700 Elsa Lovisa von Braunjohan (k. 1721, maanmittauslaitoksen ylijohtajan Johan Transköldin leski), olivat Tukholman varhaispietismin keskeisiä henkilöitä. Schmedeman itse kirjoitti ja käänsi ruotsiksi joukon virsiä. Suomalaisen virsikirjan virren no. 303 Jeesus aarteheni (Johann Franck 1653, virsikirjaan 1685) viides säkeistö on Schmedemanin vuonna 1694 kirjoittama.
Alam Halfan taistelu
Alam Halfan taistelu oli 30. elokuuta – 4. syyskuuta 1942 käyty taistelu hyökkäävien saksalaisten ja italialaisten joukkojen, sekä puolustavien brittien ja uusiseelantilaisten joukkojen välillä toisen maailmansodan Pohjois-Afrikan rintamalla. Akselivaltojen joukkoja komensi Erwin Rommel ja brittejä Bernard Montgomery. Britit saivat tietää Rommelin hyökkäysaikeista etukäteen Ultra-tiedustelun lukiessa saksalaisten Enigma-salauslaitteella salattuja radiosanomia ja Montgomery saattoi valmistella loukun Rommelin joukoille Alam Halfan matalan kukkulan alueella saksalaisten tulevalla hyökkäyssuunnalla. Hyökkäävät saksalaiset törmäsivät ensin tiheään miinakenttään ja liittoutuneiden puolustusasemiin Alam Halfassa, mikä sai Rommellin luopumaan hyökkäyksestä ja palaamaan asemiinsa.
Tausta
thumb|vasen|Italialaiset joukot siirtymässä kohti Alam Halfaa 31. elokuuta. Taisteluja Pohjois-Afrikassa oli käyty vuodesta 1940 alkaen ja vuoteen 1942 mennessä sotaonni oli kääntynyt akselivaltioiden eli Saksan ja Italian puolelle. Erwin Rommelin komentamat akselivaltojen joukot etenivät aina Egyptiin saakka, jossa ne uhkasivat Suezin kanavaa ja Lähi-idän öljylähteitä. Bernard Montgomeryn komentamat kansanyhteisön puolustavat joukot saavuttivat kuitenkin merkittävän edun akselivaltoihin nähden. Brittien Ultra-tiedustelu kykeni lukemaan saksalaisten Enigma-salauslaitteella salattuja radiosanomia ja saksalaisten aikeista Alam Halfassa saatiin tietää ennen hyökkäyksen alkua elokuussa 1942. Montgomery saattoikin valmistella puolustusasemiaan saksalaisten hyökkäysalueella. Alam Halfa oli omaa aluettaan hallitseva matala kukkula Montgomeryn puolustusasemien eteläosassa. Montgomery halusi houkutella saksalaiset omien tykkiensä tulialueelle, jolloin hänen ei tarvinnut käyttää saksalaisten vaunuja huonompia omia panssarivaunujaan avoimessa yhteenotossa aavikolla. Alam Halfan harjanteelle vietiin asemiin panssarivaunuja ja tykkejä, joiden lisäksi tehtiin syvä miinakenttä. Briteillä oli myös ylivoima ilmassa, minkä lisäksi akselivaltioiden asemaa ilmassa pahensi polttoainepula. Panssarivaunuja akselivaltioilla oli Alam Halfassa puolestaan niukasti vihollistaan enemmän, saksalaisilla 234 ja italialaisilla 281 brittien 478 vastaan.
Taistelu
thumb|vasen|Taistelun aikana alasammuttu brittihävittäjä. Saksalaisten hyökkäys alkoi 30- elokuuta kello 22.00. Saksalaisten suunnitelman mukaan etenisivät 30 kilometriä itään Alam Halfan harjanteen itäpuolelta. Harjanne kierrettäisiin ja vihollisen asemiin iskettäisiin näin selustasta. Etenevät joukot joutuivat miltei välittömästi tiheään miinakenttään, jota puolustivat jalkaväki, konekiväärit, tykit ja kranaatinheittimet. Kello 2.40 alkoi puolestaan brittien ilmahyökkäys laskuvarjoilla pudotettujen valoammusten valaistessa taistelukenttää. Kenraali Georg von Bismarck sai surmansa kranaatin osumasta ja Afrikakorpsin komentaja Walther Nehring haavoittui brittihävittäjän iskiessä hänen komentovaunuaan vastaan. Afrikakorpsin väliaikaiseksi komentajaksi nousi Fritz Bayerlein. Rommel saapui Jebel Kalakhille aamulla 31. elokuuta ja hän tappioistaan järkyttyneenä harkitsi taistelun keskeyttämistä. Bayerlein sai Rommelin kuitenkin jatkamaan hyökkäystä ja hän saattoi myös ilmoittaa saksalaisten molempien panssaridivisioonien lopulta murtautuneen miinakentän läpi. Saksalaiset joutuivat kuitenkin odottamaan italialaisten edelleen miinakentässä olevia panssarivanuja. Taistelua jatkanut Rommel teki muutoksen alkuperäiseen suunnitelmaan. Kello 9.16 panssaridivisioonat saivat käskyn tehdä käännöksen aiemmin ilmoitettua aikaisemmin ja joukkojen tuli kiertämisen sijaan ylittää Alam Halfan harjanne.