cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Petri Laine
Petri Laine (s, 1969) on suomalainen tieteis- ja kauhukirjailija. Turbator julkaisi Laineen tieteisnovellikokoelman Taivaan kaikki värit vuonna 2008 ja kauhunovellikokoelman Surunkorento vuonna 2009. Kauhu- ja jännitysromaani Haudattu sydän ilmestyi 2010. Laineen novelleja on julkaistu muun muassa Portti-lehdessä. Hän on mukana myös Turbatorin Tuhansien zombien maa -novelliantologiassa.
Convair B-36 Peacemaker
Loivasti nuolimuotoisia siipiä käyttävän koneen oli tarkoitus korvata Yhdysvaltain ensimmäisin täysin strateginen pommituskone, B-29. B-29:n kantomatka (5 200 km) oli paljon lyhyempi, esimerkiksi Neuvostoliittoon suuntautuvia pommituksia ajatellen.
Ensimmäinen prototyyppi lensi elokuussa 1946, ja kone tuli palveluskäyttöön 1949. Se poistui käytöstä helmikuussa 1959, kun edelleen käytössä oleva Boeing B-52 -kone korvasi sen.
Lentäjät eivät pitäneet B-36:tta onnistuneena konstruktiona. Se oli fyysisesti raskas lentää ja sen Wasp Major -moottorit osoittautuivat epäluotettaviksi. Työntöpotkureihin asennettuina niissä oli jatkuvia jäähdytysongelmia ja niiden kaasuttimet jäätyivät kesken lennon. Katsottiin, että oli normaalia, että ainakin yksi moottori sammui kesken lennon. Siipi oli niin paksu, että mekaanikko saattoi ryömiä siiven sisällä kesken lennon sammuneen moottorin luo ja yrittää korjata sitä ajossa.
Konetyyppiä käyttäen, tehtiin ainakin Nevadan koealueella suoritettuja ydinkokeita. Niissä B-36 -tyyppinen superraskas pommittaja pudotti ydinpommin ainakin Operaatio Teapotissa.
B-36 oli myös X-6-projektin pohjana. Tässä yritettiin luoda ydinkäyttöinen lentokone. Koekoneen pommitilaan asennettiin ilmajäähdytteinen ydinreaktori. Reaktorin sinänsä todettiin toimivan, mutta projekti hylättiin ennen varsinaisia testejä. Kone lensi tavanomaisin mäntä- ja suihkumoottorein.
Hilkka Vuorinen
Hilkka Vuorinen (19. marraskuuta 1924 Lahti – 29. joulukuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän suunnitteli tekstiilejä kymmeniin kirkkoihin, muun muassa Alppilan kirkkoon ja Otaniemen kappeliin.
Hilkka Vuorinen opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa mallipiirustusosastolla 1944–1948 Arttu Brummerin johdolla. Vuorinen työskenteli Suomen Käsityön Ystävissä yli 20 vuotta, vuoteen 1975 asti ja Helmi Vuorelma Oy:n taideosastolla 1949–1950. Kirkkotekstiilien lisäksi hän on suunnitellut ryijyjä, täkänöitä, raanuja, tapetteja sekä lippuja ja merkkejä. Hilkka Vuorinen piti useita yksityisnäyttelyitä ja osallistui yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hänet palkittiin Suomen Käsityön Ystävien ryijykilpailuissa 1952 ja 1957, Pihlgren & Ritolan tapettikilpailussa 1956 ja Neoviuksen ryijykilpailussa 1977. Hän sai kunniamaininnan näyttelyssä Exempla -77 Münchenissä. Hänelle on myönnetty valtion taiteilijaeläke.
Hilkka Vuorinen toimi opetustehtävissä Tervolan ja Lappeenrannan kotiteollisuuskoulussa tuotesuunnittelun lehtorina ja Lounais-Suomen käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa taideaineiden ja tuotesuunnittelun opettajana 1978–1984.
Vuorinen sai Suomen Kulttuurirahaston apurahan 1952 ja 1974, Helsingin kaupungin apurahan 1973, valtion yksivuotisen taiteilija-apurahan 1976, valtion kohdeapurahan 1977 ja 1981 sekä Greta ja William Lehtisen säätiön apurahan 1983.
Tiheikkö
Tiheikkö on tiheä puiden tai korkeiden pensaiden muodostama kasvusto, jota hallitsee usein vain yksi tai muutama laji, jättäen muut ulkopuolelle. Tiheiköt voivat muodostua lajeista, jotka tuottavat suuren määrän itämiskykyisiä siemeniä, jotka kasvavat emokasvien suojaamina. Tiheikkö voi muodostua myös pensaan juurivesoista.
Joissakin tapauksissa tiheikköjen muodostumista tai leviämistä edesauttaa ihmistoiminta alueella.
On the Rebound
On the Rebound on Russ Ballardin vuonna 1980 singlenä julkaisema kappale. Uriah Heep -yhtye teki siitä cover-version vuonna 1982. Abominog-albumilla julkaistu kappale julkaistiin myös singlenä.
Uriah Heepin levy-yhtiö Bronze Records päätti julkaista kappaleen singlenä, vastoin yhtyeen jäsenten toiveita. Single ei menestynyt eikä yltänyt listoille. B-puolena toimivat kappaleet ”Tin Soldier” ja ”Son of a Bitch”. Näistä kumpikaan ei kuulu Abominogille.
Matkalla Huitsin Nevadaan
Matkalla Huitsin Nevadaan on lastenmusiikkiyhtye Pellekaija Pumin 7. studiolevy.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pekka Tonttila.
Alexander Shulgin
273px|pienoiskuva|Zectran-hyönteismyrkkyä 273px|pienoiskuva|MDMA-tabletteja 273px|pienoiskuva|[[2C-B -tabletti]] Alexander ”Sasha” Shulgin (17. kesäkuuta 1925 Berkeley, Kalifornia – 2. kesäkuuta 2014 Lafayette, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen farmakologi ja kemisti, jonka erityisalana olivat fenetyyliamiinit ja tryptamiinit.
Elämä
Shulginin vanhemmat olivat opettajia. Hänen isänsä oli syntynyt Venäjällä ja äiti Yhdysvalloissa. Toisessa maailmansodassa Shulgin palveli Yhdysvaltain laivastossa, ja sodan jälkeen hän hakeutui Kalifornian yliopistoon, jossa väitteli biokemian tohtoriksi.
Vuonna 1981 Shulgin meni naimisiin Ann Gotliebin kanssa – avioliitto oli Shulginin toinen – ja yhdessä Annin kanssa he tekivät paljon yhteistyötä tutkiessaan kemikaaleja.
Vuosien terveysongelmien jälkeen Alexander Shulgin kuoli kotonaan 2. kesäkuuta 2014. Vaimonsa Annin mukaan Shulgin kuoli maksasyöpään.
Uran alkuvaiheet
Shulgin alkoi työskennellä Dow Chemicalsin palveluksessa, jossa kehitti muun muassa biohajoavan hyönteismyrkyn meksakarbaatin (kauppanimeltään Zectran), joka osoittautui tuottoisaksi. Lopulta Shulgin sai luvan toimia vapaasti ja tutkia mitä halusi ja hän päätyi tutkimaan erilaisia psykoaktiivisia kemikaaleja.
Vuonna 1966 Shulgin irtisanoutui Dow Chemicalsilta ja ryhtyi itsenäisesti tutkimaan kemikaaleja. Hän teki myös yhteistyötä DEA:n kanssa, piti luentoja ja laati raportteja psykoaktiivisista kemikaaleista.
Tutkimukset huumeiden parissa
Shulgin vaikutti MDMA:n eli ekstaasin tunnetuksi tekemiseen erityisesti terapeuttisessa käytössä 1970- ja 1980-luvuilla. Ekstaasi alkoi kuitenkin levitä katukaupassa, ja tämä oli kova isku Shulginille, joka piti löytöään terapeuttisessa käytössä merkittävänä. Hän kehitti myös uuden synteesin MDMA:lle.
Shulgin julkaisi kirjat PiHKAL (1991) ja TiHKAL (1997), jotka ovat hänen ja vaimonsa Ann Shulginin elämäkertoja ja samalla tieteellisiä oppaita erilaisiin päihdyttäviin kemikaaleihin ja niiden syntetisoimiseen. Teoksia pidetään tärkeinä lähteinä erilaisten psykoaktiivisten kemikaalien vaikutuksesta ihmiseen psyykkisesti ja fyysisesti – myös psykedeelien käyttäjille ja niitä kokeileville henkilöille.
Uransa aikana hän syntetisoi ja henkilökohtaisesti testasi yli 230:tä nykyisin huumausaineiksi luokiteltavia yhdisteitä. Hän myös kehitti 2C- ja DO-ryhmien (kuten esimerkiksi DOM) kemikaaleja, jotka nykyisin luokitellaan suurimmalta osin huumausaineiksi.
Shulgin toimi myös konsulttina ja opetti yliopistoilla sekä San Francisco General Hospital -sairaalassa. Ystävänsä Yhdysvaltain huumepoliisi DEA:n Western Laboratoriesin johtajan Bob Sagerin kautta Shulgin muodosti suhteen DEA:han ja piti farmakologian seminaareja, toimitti näytteitä ja toimi asiantuntijatodistajana oikeudessa. Hän myös kirjoitti lainvalvonnan opaskirjan laittomista huumeista ja sai useita palkintoja DEA:lta. Vuonna 2010 julkaistiin Shulginista kertova dokumenttielokuva Dirty Pictures, jossa häntä nimitetään psykedeelien kummisedäksi.
Vuonna 1993 Shulgin joutui tekemisiin virkavallan kanssa, hänen laboratorionsa tutkittiin ja hänet tuomittiin 25 000 dollarin sakkoihin huumausaineiden hallussapidosta.
Shulgin jatkoi tutkimuksiaan vielä 2000-luvulla, kunnes vuonna 2010 sai vakavan sydänkohtauksen. Myös Shulginin dementia paheni, ja hän vetäytyi tutkimustyönsä parista viettämään viimeiset päivänsä Lafayettessä sijaitsevalle maatilalleen, jossa vaimonsa toimi hänen omaishoitajanaan.
Đồng Bằng Sông Cửu Long
thumb|Đồng Bằng Sông Cửu Long Vietnamin kartalla Đồng Bằng Sông Cửu Long (Mekongin suisto) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu 13 maakunnasta (tinh). Huhtikuussa 2009 alueella oli noin 17 miljoonaa asukasta. Alue käsittää Mekongin suiston. Alueella on seitsemän kansallispuistoa, joista kuusi on perustettu 2000-luvulla. Vanhin Tràm Chimin kansallispuisto on perustettu harvinaisten lintujen, ennen kaikkea saruskurjen suojelemiseksi.
Raili Meltamo
Meltamon vanhemmat olivat Filip Meltamo ja Jenny Savolainen. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Helsingissä 1942 ja valmistui arkkitehdiksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta 1948. Hän työskenteli Lundissa Gustaf Birch-Lindgrenin toimistossa 1946–1948, Lundin kaupunkisuunnitteluvirastossa 1948–1950, Växjön kaupunginarkkitehdin toimistossa 1950–1953 ja omisti Géza Hortayn kanssa arkkitehtitoimiston Oskarshamnissa vuodesta 1954. Hoän suunnitelu muun muassa sulfaatitehtaan Mörrumiin ja EPAn tavaratalon Oskarshamniin. Hän oli vuodesta 1957 Trelleborgs gummifabrikin värikonsultti.
Hydratsiinit
thumb|250px|Hydratsiinien yleinen rakenne Hydratsiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla RNNR. Hydratsiineja voidaan pitää epäorgaanisen hydratsiinin (N2H2) johdannaisina, joiden rakenteessa yksi tai useampia vetyatomeja on korvautunut hiilivetyryhmillä.
Ominaisuudet ja valmistus
Hydratsiinit voidaan jakaa kolmeen ryhmään substituutioasteen mukaan ja samaan ryhmään kuuluvat hydratsiinit käyttäytyvät kemiallisilta ominaisuuksiltaan samankaltaisesti. Monosubstituoidut hydratsiinit ja niin kutsutut asymmetrisesti disubstituoidut hydratsiinit, joissa vain toiseen typpiatomiin on sitoutunut kaksi hiilivetyryhmää, muistuttavat ominaisuuksiltaan toisiaan. Ne ovat värittömiä nesteitä ja alifaattiset hydratsiinit ovat hyvin vesiliukoisia, voimakkaasti emäksisiä ja hyviä pelkistimiä. Aromaattiset monosubstituoidut ja asymmetrisesti disubstituoidut hydratsiinit liukenevat huonosti veteen ja ovat heikommin emäksisiä ja heikompia pelkistimiä. Alifaattisten hydratsiinien valmistukseen käytetään hydratsiinin reaktiota alkyloivien yhdisteiden kuten alkyylihalogenidien kanssa, hydratsiinia käytetään ylimäärin, tai pelkistämällä nitrosojohdannaisia ja aromaattisia hydratsiineja valmistetaan pelkistämällä aromaattisia diatsoniumsuoloja.
Asymmetrisissä disubstituoiduissa hydratsiineissa kumpaankin hydratsiinin typpiatomiin on sitoutunut hiilivetyryhmä. Ne ovat asymmetrisesti disubstituoitujen hydratsiinien tavoin nesteitä, mutta niiden kiehumispisteet ovat tyypillisesti korkeampia. Erityisesti alifaattiset yhdisteet ovat emäksisiä ja pelkistimiä ja liukenevat veteen. Aromaattiset ryhmän yhdisteet eivät liukene veteen. Symmetrisesti disubstituoituja hydratsiineja valmistetaan pelkistämällä nitroyhdisteitä emäksisissä olosuhteissa tai pelkistämällä atsiineja.
Matti Pietikäinen (mäkihyppääjä)
Matti Pietikäinen (29. lokakuuta 1927 Kuopio – 15. marraskuuta 1967) oli 1950-luvulla kilpaillut, Puijon Hiihtäjiä, Puijon Mäkiseuraa ja Puijon Hiihtoseuraa edustanut suomalainen mäkihyppääjä. Hän voitti Falunin MM-kisoissa 1954 mäkihypyn kultaa. Sankt Moritzin olympialaisissa 1948 Pietikäinen sijoittui neljänneksi ja Rumfordin MM-kisoissa 1950 yhdeksänneksi. Hänen muita voittojaan olivat Suomen-mestaruudet 1948 ja 1953, Salpausselkä 1954, Ounasvaara 1947, 1948 ja 1951, Puijo 1948 ja 1949, Boden 1947 sekä Sveitsin mäkiviikko 1951. Hän voitti myös 8. tammikuuta 1954 Italian Gallion kilpailun.
Matti Pietikäisen veljet Aatto ja Lauri Pietikäinen olivat myös menestyneitä mäkihyppääjiä. Pietikäinen sai 19. tammikuuta 1955 Suomen Urheilulehden kultamitalin.
Tiina Parkkinen
thumb|Suomen suurlähetystö [[Berliinin pohjoismaiset suurlähetystöt -kompleksissa.]] thumb|[[Voralberg Museum Bregenzissä Itävallassa.]] Tiina Parkkinen (s. 1965 Wien, Itävalta) on suomalainen arkkitehti.
Parkkinen aloitti arkkitehtuuriopinnot Wienin taideakatemiassa professori Timo Penttilän oppilaana. Vuonna 1986 hän opiskeli kaupunkirakentamista  Fèsissä Marokossa ja suoritti tutkinnon 1994 Wienin taideakatemiassa. Hän perusti 1995 Alfred Bergerin kanssa arkkitehtitoimiston Berger + Parkkinen jolla on toimipaikat Wienissä ja Helsingissä. Toimisto voitti joulukuussa 1995 kansainvälisen arkkitehtikilpailun Berliinin pohjoismaisten suurlähetystöjen kokonaisuudesta, johon kukin maa suunnittelutti oman rakennuksen.
Balkåkran rituaaliesine
pienoiskuva|Sivukuva esineestä pienoiskuva|Pronssikiekon yksityiskohta Balkåkran rituaaliesine on pronssista valmistettu mahdollinen rituaaliesine, joka löytyi Balkåkran pitäjästä Ystadin läheltä Ruotsista. Vaikka sen käyttötarkoitus on jäänyt hämäräksi, ajoitetaan se kuitenkin noin 1500–1300 eaa. eli Skandinavian pronssikauteen Monteliuksen periodille II.
Historia
Esine löytyi pienestä suosta vuonna 1847, jolloin sitä pidetään uhrina. Aivan samanlainen esine löytyi Unkarista vuonna 1913 Sopronin läheltä. Onkin ajateltu, että esine olisi tuontiesine Keski-Euroopasta samalla tavalla kuin monet muutkin pronssista valmistetut esineet.
Kuvaus
Esineen pohjana (tai mahdollisesti yläosa) on pronssista valmistettu pyöreä levy, joka on muotoiltu kuperan muotoiseksi. Levyn pelti on halkaisija on 42 senttimetriä, ohut ja siksi se on myös löysä. Sitä on tuettu lieriötä muistuttavalla kauluksella, jonka reunaa kiertää kymmenen rattaan pyöriä muistuttavat koristeet. Kauluksen koristeina on reikiä ja siksak-kuvioita.
Käyttötarkoitus
Esineen käyttötarkoitusta ei tiedetä. Useimmat tutkijat ovat ajatelleet sitä rituaaliesineeksi, jolla on tekemistä pyörien eli aurinkoa palvovan perinteen kanssa. Myös muita käyttötarkoituksia on esitetty: gongi, rumpi tai palokulho (valaisin).
Kiertävä Sirkusorkesteri
Kiertävä Sirkusorkesteri on lastenmusiikkiyhtyeen Pellekaija Pum studiolevy.
Kappaleluettelo
Sävel ja sanat Pekka Tonttila, paitsi 4, 7, 9, 15 säv. & san. Matti Salo Sovitukset Sirkusorkesteri ja torvisovitukset (8) Reijo Aittakumpu
Yarden Gerbi
Yarden Gerbi (s. 8. heinäkuuta 1989 Kfar Saba ) on israelilainen judoka, maailmanmestari sekä olympia- ja EM-mitalisti. Hän on kilpaillut alle 63 kilo­gramman paino­luokassa vuodesta 2007 lähtien.
Kiertävä Sirkusorkesteri
Kuoro
Orkesterin lisäksi:
Lapsikuoro
Yarden Gerbi
Kilpailu-ura
Gerbi saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Varsovassa 2008 ja hopeaa Tel Avivin Makkabiadeissa 2009. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui seitsemänneksi ja Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 viidenneksi. Hän saavutti hopeaa Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 hävittyään loppuottelussa Ranskan Gévrise Émanelle. Buda­pestin EM-kilpailuissa 2013 hän sai pronssia.
Gerbi voitti maailman­mestaruuden Rio de Janeirossa 2013. Hän oli jo ennen kisoja maailman­rankingin ykkönen ja kukisti loppu­ottelussa ranskalaisen Clarisse Agbegnenoun 43 sekunnissa. Tämä oli Israelin kaikkien aikojen ensimmäinen judon maailman­mestaruus. Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 2014 hän sai hopeaa hävittyään loppuottelussa Agbegnenoulle. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän saavutti pronssia. Hän oli viides Astanan MM-kilpailuissa 2015 ja Kazanin EM-kilpailuissa 2016.
Gerbi saavutti olympia­pronssia Rio de Janeirossa 2016 kukistettuaan pronssi­ottelussa japanilaisen Miku Tashiron.
Gerbi on saavuttanut Masters, Grand Prix ja Grand Slam -kilpailuissa kuusi turnaus­voittoa, viisi kakkos­sijaa ja yhdeksän kolmos­sijaa sekä maailman­cupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kaksi turnausvoittoa, neljä kakkos­sijaa ja yhden kolmos­sijan. Hän on voittanut Israelin mestaruuden vuosina 2007–2009 ja 2011–2014, yhteensä seitsemän kertaa.
Clara Smith
Clara Smith (1894–1935) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, vaudeville-esiintyjä ja orkesterinjohtaja.
Smith syntyi Spartanburgissa, Etelä-Carolinassa vuonna 1894 ja alkoi työskennellä vaudeville-esiintyjänä noin vuonna 1910. Vuonna 1923 hän muutti New Yorkiin, jossa nauhoitti musiikkia levy-yhtiö Columbialle. Hänen pianistinaan toimi alkuaikoina Fletcher Henderson, ja myöhemmin hän levytti muun muassa James P. Johnsonin, Louis Armstrongin, Coleman Hawkinsin and Don Redmanin kanssa. Hän nauhoitti myös duettoja blueslaulaja Bessie Smithin (ei sukua) ja Lonnie Johnsonin kanssa. Häntä mainostettiin laulutyyliin viitaten nimellä ”vaikeroijien kuningatar”.
Clara Smith kuoli sydänkohtaukseen Detroitissa vuonna 2. helmikuuta 1935.
Skiexpo
Skiexpo on talviurheilutapahtuma, jossa ovat esillä maastohiihto, laskettelu, talvimatkailu ja talvimuoti. Skiexpo on järjestetty Helsingin Messukeskuksessa vuosittain vuodesta 1985 alkaen. Sitä ennen Skiexpo järjestettiin vuosina 1978–1984 Casa Academicassa, Helsingin jäähallissa ja Dipolissa. Tapahtuman kehitystyössä ovat mukana mm. Suomen Hiihtokeskusyhdistys (SHKY) ja lasketteluyhdistys Lumiset ry.
Skiexpo on järjestetty perinteisesti Pyhäinpäivän viikonloppuna. Nykyään samaan aikaan järjestetään myös BoardExpo, Digiexpo, HifiExpo ja Lätkä&Säbä-Expo. Vuonna 2010 tapahtumakokonaisuudessa vieraili yhteensä yli 66 000 kävijää.
Skiexpossa esitellään
Skiexpossa on myös käytettyjen laskettelu- ja hiihtovälineiden Kamapörssi. Laskettelu- ja lautailuvälineiden Kamapörssin hoitaa Lumiset ry ja maastohiihtovälineiden Kamapörssin Vantaan Hiihtoseura.
Skiexpon järjestää Osuuskunta Suomen Messut.
Iosef Palelašvili
Iosef Palelašvili (s. 6. syyskuuta 1986) on israelilainen judoka. Hän saavutti pronssia alle 73 kg:n painoluokassa Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012. Maailmancup-kilpailuissa hän on sijoittunut kaksi kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi sekä Grand Prix -kilpailussa kerran kolmanneksi. Hän on voittanut Israelin-mestaruuden 73 kg:n sarjassa 2009 ja 81-kiloisissa 2011.
Sweet 75
Sweet 75 oli yhdysvaltalainen rock-yhtye. Yhtyeen perusti grunge-yhtye Nirvanan entinen basisti Krist Novoselic Nirvanan hajoamisen jälkeen vuonna 1995. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2000.
Historia
Sweet 75 sai alkunsa Novoselicin syntymäpäiväjuhlilla, missä hän tapasi laulaja Yva Las Vegasin joka oli hankittu juhliin esiintyjäksi. Las Vegasin laulua kuultuaan Novoselic suunnitteli aluksi tuottavansa Las Vegasille levyn, mutta paremmin tutustuttuaan kaksikko päättikin perustaa yhtyeen. Yhtyeessä Yva Las Vegas soitti laulamisen lisäksi bassoa. Novoselic soitti kitaraa, ja rumpalina toimi aluksi Bill Rieflin ja myöhemmin Adam Wade. Yhtyeen ensimmäinen kappale oli nimeltään Oral Health. Vuonna 1995 yhtye äänitti ensimmäisen levynsä, mutta sen julkaiseminen kesti erinäisistä viivytyksistä johtuen melkein kaksi vuotta. Tämä vähensi suuresti yleisön mielenkiintoa yhtyettä kohtaan.
How to Socialise and Make Friends
How to Socialise and Make Friends on australialaisen alternative rock-yhtye Camp Copen toinen studioalbumi, jonka julkaisi Poison City Records ja Run for Cover Records 2. maaliskuuta 2018. Albumilta on julkaistu kaksi singleä, "The Opener" ja "How to Socialise and Make Friends".
Veikko Heinonen
Veikko Heinonen (4. lokakuuta 1934 Lahti – 4. marraskuuta 2015 ) oli suomalainen mäkihyppääjä.
Lahden Hiihtoseuraa edustanut Veikko Heinonen voitti mäkihypyssä nuorten Suomen mestaruuden 1951 ja 1952. Aikuisten sarjan huipulle hän nousi 19-vuotiaana 1954. Falunin MM-kisoissa hän sijoittui Matti Pietikäisen jälkeen toiseksi. Heinonen hyppäsi 72,5 ja 76 metriä pitkät hypyt ja voitti pidemmälle hypänneen Ruotsin Bror Östmanin 0,5 pisteellä saatuaan tätä paremmat tyylipisteet. Pietikäisen ja Heinosen mitalit olivat Suomen kaikkien aikojen ensimmäiset mäkihypyn arvokisamitalit.
Sweet 75
Historia
Vuonna 1997 DGC Records viimein julkaisi yhtyeen debyyttilevyn Sweet 75. Levyltä julkaistiin myös yksi single Lay Me Down. Levy menestyi kaupallisesti huonosti, johtuen osittain siitä että levyn julkaisua viivyteltiin ja näin suuren yleisön mielenkiinto yhtyettä kohtaan väheni huomattavasti. Myös levyarvostelijat ja kriitikot antoivat levylle melko huonoja arvosteluita.
Veikko Heinonen
Heinonen lopetti kilpailemisen vuonna 1966 kaaduttuaan harjoitushypyssä ja loukattuaan munuaisensa. Merkittävimpiin saavutuksiinsa hän ylsi vuosina 1954–1956, mutta voittoja niihin ei sisältynyt. MM-kisojen lisäksi hän oli parhaimmillaan toinen Salpausselän, Falunin ja Ounasvaaran hiihtokisoissa. Kulmin lentomäkiviikolla 1956 hän voitti kaksi osakilpailua mutta jäätyään vaivalloisen ja yleislakon viivästyttämän matkan rasittamana ensimmäisessä osakilpailussa kuudenneksi hän sijoittui yhteispisteissä toiseksi Itä-Saksan Werner Lesserin jälkeen. Kulmissa Heinonen hyppäsi uransa pisimmän hypyn, 118 metriä. SM-kisoissa hän oli neljäs 1955 ja seitsemäs 1954 epäonnistuttuaan toisessa hypyssään.
Sweet 75
Historia
Yhtyeen heikosta menestyksestä johtuen Novoselic laittoi Sweet 75:n tauolle, ja liittyi No WTO Comboon yhdessä mm. Kim Thayilin kanssa.
Veikko Heinonen
Sveitsin mäkiviikolla 1955 Heinonen sijoittui seitsemänneksi. Hän oli Sankt Moritzin osakilpailussa kolmas ja Le Loclessa toinen, mutta kaatuminen Arosan kilpailun ensimmäisessä hypyssä vei mahdollisuudet koko viikon palkintosijoihin. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1955–1956 Heinonen kaatui Oberstdorfin kilpailussa ensimmäisen hyppynsä ja sijoittui Garmisch-Partenkirchenissa sijalle 23. Arvokisoihin häntä ei enää MM-kisojen 1954 jälkeen valittu.
Sweet 75
Historia
Vuonna 2000 Novoselic ja Las Vegas palasivat yhteen jatkaakseen Sweet 75:n toimintaa. He tekivätkin muutamia kappaleita yhdessä, mutta päättivät kuitenkin lopulta erota vedoten musiikillisiin erimielisyyksiin.
Veikko Heinonen
Veikko Heinonen pelasi Lahden Mailaveikkojen paidassa pesäpallon SM-sarjaa 1953–1958 ja sai kerran SM-hopeaa. Hänen poikansa Kari Heinonen oli maajoukkuetason mäkihyppääjä 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa.
Kari Lehtonen
SM-liiga
Lehtosen läpimurto tapahtui kaudella 2001–2002, jolloin hän oli yksi Jokerien avainpelaajista Suomen-mestaruuden voittaneessa joukkueessa. Kauden päätteeksi Lehtonen valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen, parhaaksi maalivahdiksi ja liigan pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lehtonen pelasi vielä kauden 2002–2003 Jokereissa hyvällä menestyksellä, ja hänet valittiin jälleen vuoden parhaaksi maalivahdiksi. Seuraavaksi kaudeksi hän lähti Pohjois-Amerikkaan.
Sweet 75
Studiolevyt
Kokonaispituus 49:26.
Kari Lehtonen
Atlanta Thrashers
thumb|left|150px|Lehtonen Atlanta Thrashersissä.
Lehtonen varattiin vuoden 2002 NHL:n varaustilaisuudessa. Atlanta Thrashers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella numerolla 2. Lehtonen onkin Aleksander Barkovin, Patrik Laineen ja Kaapo Kakon kanssa pienimmällä varausnumerolla NHL:ään varattu suomalaisjääkiekkoilija ja samalla kaikkien aikojen pienimmällä varausnumerolla varattu eurooppalainen maalivahti.
Kauden 2003–2004 Lehtonen pelasi lähinnä Thrashersin AHL-farmijoukkueessa. Tosin, niissä neljässä voitetussa pelissä, jotka hän pääsi pelaamaan NHL:ään, hänen torjuntaprosenttinsa oli 95,3. Seuraavana kautena Lehtonen pelasi työsulun vuoksi Chicago Wolvesissa 57 ottelua, joista joukkue voitti 38.
Kaudella 2005–2006 Lehtonen nousi Atlanta Thrashersin edustusjoukkueen aloittavaksi maalivahdiksi, mutta hän loukkaantui heti ensimmäisessä ottelussaan. Hän palasi kokoonpanoon kuukausien jälkeen ja oli joukkueensa tukipilari useissa otteluissa. Runkosarjan viimeiset pelit jäivät häneltä kuitenkin pelaamatta nilkkavamman vuoksi.
Lehtonen aloitti kauden 2006–2007 hyvin. Hän teki seuraennätyksen peräkkäisissä nollapeleissä ja paransi peliään edelliskauteen nähden. Lehtonen oli 12. huhtikuuta 2007 aloittavana maalivahtina Thrashersin seurahistorian ensimmäisessä pudotuspeliottelussa.
Seuraavalla kaudella Lehtonen paransi jälleen peliään, mutta hän kärsi loukkaantumisista, eikä Thrashers edennyt pudotuspeleihin.
Kauden 2009–2010 Lehtonen oli pääosin loukkaantuneena, eikä pelannut Atlantassa otteluakaan, vaan hänet myytiin 9. helmikuuta 2010 Dallas Starsiin. Kaupassa Atlantaan siirtyi puolustaja Ivan Vishnevski ja neljännen kierroksen varausvuoro kesän 2010 varaustilaisuuteen.
Dallas Stars
Kauden 2010 lopulla Lehtonen pelasi Dallasissa 12 ottelua, ja Dallas jätti solmimatta uuden sopimuksen pitkäaikaisen ykkösmaalivahtinsa Marty Turcon kanssa. Näin ollen Lehtonen nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi.
Lehtonen teki kolmen vuoden sopimuksen Dallasin kanssa ennen kautta 2010–2011. Kauden aikana Lehtonen pelasi ensi kertaa NHL-urallaan ilman loukkaantumisia ja oli Dallasin tärkeimpiä pelaajia.
Kaudella 2011–2012 NHL:ssä jo kauan pelannut Lehtonen teki viimein odotetun läpimurron. Lehtonen paransi tärkeimpiä tilastojaan, vaikka Dallasin puolustus ei ollut kovinkaan hyvä, eikä joukkue edennyt pudotuspeleihin. Lehtosen torjuntaprosentti oli erinomainen 92,2.
Syksyllä 2012 Lehtonen ja Dallas Stars solmivat viiden vuoden jatkosopimuksen. Kauteen 2017–2018 asti Lehtonen oli Dallas Starsin ykkösmaalivahti, mutta kesällä 2017 joukkueeseen hankittu Ben Bishop syrjäytti hänet. Joulukuun 11. päivään mennessä Lehtonen oli ollut aloittavana maalivahtina vain kahdeksan kertaa, minkä lisäksi hänet vaihdettiin kolmesti kesken ottelun maaliin.
Syksyllä 2018 Lehtonen kertoi pohtivansa vakavasti uransa lopettamista. Hänen mukaansa pelaaminen KHL:ssa tai muualla Euroopassa ei ollut vaihtoehto, vaan hän oli kiinnostunut ainoastaan uudesta NHL-sopimuksesta. Lehtonen totesi, ettei hänellä ole enää mitään pakkoa pelata missään joukkueessa, jos hän ei saa sopivaa tarjousta. Hän oli kiinnostunut juniorivalmennuksesta, ammattilaisten valmentamisesta ei niinkään. Kaudella 2018–2019 Lehtonen ei pelannut peliäkään, ja kesäkuussa 2019 hän ilmoitti lopettavansa uransa.
Maajoukkue
Lehtonen valittiin Suomen joukkueeseen vuoden 2003 maailmanmestaruuskotikisoihin. Suomi jäi kisoissa viidenneksi häviten puolivälierässä Ruotsille katastrofaalisesti maalein 5–6 johdettuaan ottelua ensin maalein 5–1. Lehtonen toimi Suomen kolmantena maalivahtina.
Lehtonen oli Suomen kakkosmaalivahti vuoden 2004 maailmancupissa. Lehtonen ei kuitenkaan pelannut yhdessäkään ottelussa. Suomi sijoittui turnauksessa toiseksi häviten Kanadalle loppuottelussa maalein 3–2.
Lehtonen valittiin vuoden 2006 Torinon talviolympialaisten kokoonpanoon, mutta hän joutui loukaantumisten takia jäämään turnauksesta pois.
Lehtonen valittiin vuoden 2007 maailmanmestaruuskilpailuihin Suomen ykkösmaalivahdiksi. Lehtonen pelasi hyvin, ja Suomi eteni loppuotteluun, jossa Kanada voitti lukemin 4–2. Turnauksen päätteeksi Lehtonen valittiin tähdistökentälliseen ja kisojen parhaaksi maalivahdiksi.
Lehtonen teki paluun maajoukkueeseen Tšekin EHT-turnauksessa 26. huhtikuuta 2012. Lehtonen pelasi nollapelin Suomen voittaessa Venäjän maalein 0–2. Hän pelasi turnauksessa myös ottelun Ruotsia vastaan, jonka Suomi voitti lukemin 4–1.
Ensimmäistä kertaa urallaan olympialaisissa Lehtonen pelasi vuonna 2014 Sotšissa. Hän pelasi kaksi ottelua. Toinen niistä oli alkulohkon ottelu Norjaa vastaan, jonka Suomi voitti maalein 6–1. Lehtonen teki ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän torjui myös välierän Ruotsia vastaan, kun Tuukka Rask sairastui flunssaan juuri ennen peliä. Ruotsi voitti ottelun maalein 2–1. Suomi ja Lehtonen saavuttivat kuitenkin turnauksessa pronssia voittaen Yhdysvallat lukemin 5–0.
Yksityiselämä
Lehtonen avioitui Abbe Lehtosen (o.s. Schutter) kanssa heinäkuussa 2011. Heillä on kaksi poikaa, jotka ovat syntyneet toukokuussa 2013 ja marraskuussa 2017.
Luke Adam
Luke Adam (s. 18. kesäkuuta 1990 St. John's, Newfoundland ja Labrador, Kanada) on kanadalainen jääkiekkohyökkääjä. Buffalo Sabres varasi hänet toisella kierroksella 44. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2008.
Seuraura
Isokokoinen Adam edusti vuosina 2006–2010 QMJHL:ssä St. John's Fog Devilsia, Montréal Juniorsia ja Cape Breton Screaming Eaglesia. Hän teki ensimmäisellä kaudellaan Fog Devilsissä 63 ottelussa tehot 6+9=15, mutta seuraava kausi 2007–2008 oli läpimurto Adamin tehdessä 70 runkosarjaottelussa tehot 36+30=66. Hän voitti Fog Devilsin sisäisen piste- ja maalipörssin. Kesällä 2008 Adam varattiin Buffalo Sabresiin varaustilaisuuden 44. pelaajana.
Kaudeksi 2008–2009 Adam vaihtoi QMJHL-seuraansa ja siirtyi Montréal Juniorsiin. Hän oli tehoilla 22+27=49 joukkueen toiseksi paras pistemies Nick Laytonin jälkeen. Kaudeksi 2009–2010 Adam siirtyi kolmanteen QMJHL-seuraansa Cape Breton Screaming Eaglesiin, jossa hän teki sarjan henkilökohtaisen piste-ennätyksensä tehoilla 49+41=90. Adam oli koko QMJHL:n toiseksi paras maalintekijä Gabriel Dumontin jälkeen ja hän sijoittui runkosarjan pistepörssissä viidenneksi. Kauden päätteeksi Adam valittiin QMJHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Adam teki huhtikuussa 2010 kolmivuotisen tulokassopimuksen Buffalo Sabresin kanssa. Hän pelasi kaudella 2010–2011 enimmäkseen farmijoukkue Portland Piratesissa, AHL:ssä, mutta peliaikaa on tullut NHL:stäkin. Adam debytoi NHL:ssä 26. lokakuuta 2010 vieraissa Philadelphia Flyersiä vastaan ja hän teki NHL-uransa ensimmäisen maalin 7. joulukuuta 2010 vieraissa Boston Bruinsia vastaan. Yhteensä Adam teki NHL:ssä 19 runkosarjaottelussa tehot 3+1=4. AHL:n puolella hän teki 57 runkosarjaottelussa tehot 29+33=62, joilla Adam oli Piratesin toiseksi paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. Hän voitti myös liigan tulokkaiden pistepörssin. Adam palkittiin kauden päätteeksi AHL:n parhaana tulokkaana Dudley "Red" Garrett Memorial Awardilla ja valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Hän pelasi myös AHL:n tähdistöottelussa.
Harjoitusleirin 2011 päätteeksi Adam pääsi aloittamaan kauden 2011–2012 ylhäällä Sabresissa.
Maajoukkueura
Adam voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2010.
Muuta
Adam on toisen polven NHL-pelaaja, sillä hänen isänsä Russ edusti Toronto Maple Leafsia kahdeksan ottelun verran kaudella 1982–1983.
Fermaatti
thumb|right|300px|Erilaisia fermaatteja.
Fermaatti eli pidäke (puhekielessä ”häränsilmä”) on nuotinnuksessa käytettävä symboli, joka merkitsee, että sen kohdalla oleva nuotti on tarkoitus pitää soimassa pidempään kuin mitä nuotin kestoksi on merkitty. Tarkka pidennyksen pituus on esittäjän päätettävissä.
Jotkut modernit säveltäjät ovat laajentaneet symbolin käyttöä niin, että sillä voitaisiin ilmaista toivottua pidennystä likimäärin. Muita kuin tavallista fermaattia käytetään kuitenkin harvoin.
Akaiwa
Akaiwa on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Okayaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Okayaman kaupungin koillispuolella. Kaupungin alue ulottuu etelästä Okayaman tasangolta pohjoiseen Kibin ylängölle. Akaiwassa on 44 195 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 209,36 neliökilometriä.
Metsänjalostus
Metsänjalostus tähtää hyvälaatuisten ja - kasvuisten siementen ja taimien tuottamiseen metsänviljelyä varten. Luonnonvarakeskus (Luke) vastaa käytännön metsänjalostustoiminnasta Suomessa. Jalostustoiminta keskitettiin Metsäntutkimuslaitokseen (Metla) vuoden 2000 alussa, jolloin Metsänjalostussäätiön toiminta yhdistettiin Metlaan. Tehtävät ovat vuoden 2015 alusta Luonnonvarakeskuksessa.
Akaiwa
Kumayaman aluetta kaupungin kaakkoisosassa palvelee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.
Metsänjalostus
Metsänjalostuksella pyritään tuottamaan riittävästi perinnöllisesti korkeatasoista ja monimuotoista puunsiementä. Suomessa jalostettavia puulajeja ovat mänty, kuusi ja rauduskoivu, haapa, tervaleppä ja siperianlehtikuusi.
Paavo Lukkariniemi
thumb|right|Paavo Lukkariniemi [[Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1966|vuoden 1966 hiihdon MM-kilpailujen normaalimäessä]] Paavo Lukkariniemi (s. 14. huhtikuuta 1941 Ylitornio) on suomalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili 1950- ja 1960-luvuilla. Uran huippuhetki osui vuoden 1966 Oslon maailmanmestaruuskisoihin, joissa Lukkariniemi saavutti normaalimäen pronssia. Samojen kisojen suurmäessä hän sijoittui 13:nneksi. Jo edeltävässä vuodenvaihteessa Lukkariniemi oli menestynyt erinomaisesti Veikko Kankkosen vanavedessä Keski-Euroopan mäkiviikolla voittaen Garmisch-Partenkirchenin Uudenvuodenpäivän osakilpailun ja sijoittuen viikon yhteispisteissä neljänneksi. Hänen uransa pisin hyppy oli 129-metrinen Oberstdorfissa 1961. Paavo Lukkariniemi edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Ádám Bogdán
Ádám Gomal Bogdán (s. 27. syyskuuta 1987 Budapest, Unkari) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Bogdán edustaa seuratasolla Ferencvárosia. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Englannin ja Skotlannin sarjoissa. Pisimpään hän on edustanut Bolton Wanderersia.
Bogdán pelasi Bolton Wanderersissa kaikkiaan 104 sarjaottelua, joista 24 ottelua Valioliigassa ja 80 ottelua mestaruussarjassa. Kaudella 2011–2012 Evertonin maalivahti Tim Howard teki omalta rangaistusalueeltaan maalin Bogdánin taakse. Kaudella 2015–2016 Bogdán pelasi vielä kaksi valioliigaottelua Liverpoolin maalivahtina. Skotlannin Valioliigassa Bogdán edusti Hiberniania kausina 2018–2020.
Stina Forss-Aspegren
Stina Edit Forss-Aspegren (11. kesäkuuta 1914 Turku – 9. toukokuuta 1989 Danderyd) oli suomalais-ruotsalainen arkkitehti.
Noriko Kariya
Noriko Ann Kariya (s. 12. kesäkuuta 1979 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hänen veljensä Martin, Paul ja Steve ovat jääkiekkoilijoita.
18 vuotta täytettyään Kariya muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan Mainen yliopistoon, jossa hän pelasi naisten maahockey-joukkueessa. Hän aloitti nyrkkeilyn pysyäkseen hyvässä kunnossa. Ammattilaisnyrkkeilyuransa hän aloitti vuonna 2005.
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2003
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2003 järjestettiin Suomessa 13.–30. elokuuta 2003. Ottelukaupunkeina olivat Helsinki, Lahti, Tampere ja Turku. Kilpailuihin osallistui 16 maata, jotka oli jaettu neljään alkulohkoon. Lohkojen kaksi parasta selvisivät jatko-otteluihin.
Turnauksen jälkeen 13 Sierra Leonen pelaajaa haki Suomesta turvapaikkaa. Oleskelulupa myönnettiin myöhemmin kymmenelle alaikäiselle pelaajalle, joiden joukossa olivat muun muassa Medo ja Patrick Bantamoi.
Joukkueet
Lohko A
Lohko B
Lohko C
Lohko D
Calamagrostis rubescens
Calamagrostis rubescens on heinäkasvien heimoon kuuluva kasvilaji, joka tunnetaan englanniksi nimellä pinegrass (suom. mäntyheinä). Lajilla ei ole virallista suomenkielistä nimeä.
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2003
Parhaat maalintekijät
5 maalia 4 maalia 3 maalia
Suomen joukkue
Päävalmentaja: Jyrki Heliskoski
Calamagrostis rubescens
Ulkonäkö ja koko
Calamagrostis rubescens on monivuotinen mättäänä kasvava heinä, joka kasvaa pystyssä 60–100 senttimetrin korkuiseksi. Lehdet ovat tavanomaisia, kapeita ja litteitä. Lehtien tyvellä on näkyviä karvoja.
Tähkylöistä muodostuva kukinto on kapea, piikkimäinen röyhy, jonka pituus on tavallisesti kuusi senttimetriä. Jokainen tähkylä on noin puoli senttimetriä pitkä; taipuneet tai kiertyneet vihneet ovat suunnilleen yhtä pitkiä. Jokaisessa tähkylässä on yksi kukka ja jokaisessa haarassa on useita tähkylöitä. Calamagrostis rubescens on siitä epätavallinen heinä, että se kukkii harvoin; kasvi leviääkin pääasiassa suikertavilla maavarsillaan. Kasvi tuottaa kukkia vain täydessä auringonpaisteessa kesäkuun lopusta elokuuhun.
Levinneisyys
Laji on kotoisin läntisestä Pohjois-Amerikasta, jossa sen levinneisyysalue ulottuu Kanadan Brittiläisestä Kolumbiasta ja Manitobasta Yhdysvaltain Kaliforniaan ja Coloradoon.
Elinympäristö
Calamagrostis rubescens -lajia esiintyy monenlaisilla metsäisillä alueilla ja muissa elinympäristöissä.
Pepino
Pepino (Solanum muricatum) on kotoisin Perusta. Se on ainavihanta, noin metrin mittainen pensas.
Pepino on espanjaa ja tarkoittaa ”kurkkua”. Hedelmä muistuttaa suuresti melonia, vaikka se kuuluu samaan sukuun tomaatin ja perunan (Solanum tuberosum) kanssa. Pepino kasvaa Andien rinteiden välisissä laaksoissa 1,7–2,5 km korkeuksissa. Kerätään 30–90 cm korkeasta pensaasta. Kukat valkoisia, purppuranpilkullisia, purppuraisia ja syvän sinisiä. Hedelmä on pyöreä tai munanmuotoinen. Ohut kuori kermanvärinen, jossa lilanvärisiä raitoja. Hedelmäliha keltaista, mehukasta ja pehmeää. Maku on päärynän ja melonin sekoitus, makea ja hapoton.
left|220px
Huonekasvina
Pepino voidaan kasvattaa Suomessa huonekasviksi. Kaupasta ostetut hedelmät ovat usein niin pitkälle jalostettuja, että niistä puuttuvat siemenet. Jos onnistuu saamaan siemeniä käsiinsä, kylvetään tuoreet siemenet maalis-huhtikuussa kylvömultaan, mutta ei kovin syvälle. Kosteudesta on hyvä pitää huolta peittelemällä ruukku muovipussilla. Kylvös sijoitetaan valoisaan ja lämpimään paikkaan.
4–8 cm korkuiset taimet siirretään omiin ruukkuihinsa huonekasvimultaan, johon on sekoitettu kevytsoraa tai hiekkaa. Latvaversoa typistetään koko kasvukauden ajan. Pintamultaan sekoitetaan lannoitetta, kuten lehmänlantaa, tai kastellaan eläinperäisillä nestemäisillä kasvilannoitteilla. Pepino kasvaa kesällä isoksi kasvihuoneessa ja kukkii upeasti mutta viihtyy myös ikkunalaudalla. Se voidaan myös sijoittaa erittäin suojaisaan kasvimaahan. Saattaa tuottaa hedelmää jo ensimmäisenä vuonna.
Pietarsaaren kirkko
thumb|200px|Kellotapuli vuodelta 1742 Pietarsaaren kirkko on Pietarsaaressa, Pohjanmaalla sijaitseva kirkkorakennus. Se on valmistunut vuonna 1731, ja se rakennettiin isovihan aikana poltetun Pietarsaaren ensimmäisen kirkon tilalle. Kirkon suunnittelusta vastasi rakennusmestari Johan Simonsson Knubb. Kirkon vuodelta 1784 peräisin olevat alttaritaulut ovat puolestaan tukholmalaisen muotokuvamaalari Frans Gabriel Westerbergin käsialaa.
Rakennus on tasavartinen ristikirkko ja se kuuluu Suomen varhaisimpiin ristikirkkoihin. Kirkon messinkikruunut ovat 1690-luvulta seurakunnan ensimmäisestä kirkosta. Näkyvä esine on pormestari Niclas Wendeliuksen vuonna 1709 lahjoittama yli kolme metriä korkea seitsenhaarainen messinkinen kynttilänjalka. Lisäksi kirkossa on säilynyt kauppaneuvos Adolph Lindskogin 1840-luvulla lahjoittamat patarummut. Pohjalaistyyppinen kellotapuli on tehty rakennusmestari Henrik Thomasson Kattilin johdolla vuonna 1742. Hän oli kotoisin Jöralan kylästä Vöyristä. Kelloista kaksi on 1690-luvulta.
Historia
Nykyisen kirkon rakennustyöt aloitettiin 1728. Kirkon suunnittelusta vastasi rakennusmestari Johan Simonsson Knubb. Kirkon vihkiäiset olivat 11. huhtikuuta 1731. Pohjalaistyyppinen kellotapuli on tehty rakennusmestari Henrik Thomasson Kattilin johdolla vuonna 1742. Hän oli kotoisin Jöralan kylästä Vöyristä. Kelloista kaksi on 1690-luvulta. Kolmas kello on kauppaneuvos Adolph Lindskogin vuonna 1814 lahjoittama. Kirkko sai ensimmäiset urkunsa vuonna 1783, jolloin sinne hankittiin Vaasan kirkon vanhat urut.
Joulukuun 1881 kirkolliskokouksessa todettiin kirkon olevan kunnostuksen tarpeessa. Vanha paanukatto uusittiin päällystämällä se sinkkipellillä. Kesällä 1884 aloitettiin sisätilojen kunnostus. Kirkkoon asennettiin kolme kamiinaa lämmitystä varten, rakennettiin uusi välikatto, seinät laudoitettiin sisältä, ovet ja ikkunat uusittiin sekä kirkko maalattiin sisältä ja ulkoa. Lisäksi penkit uusittiin. Vuonna 1885 rakennettiin kirkon ulkoeteiset. Vuoden 1886 kesällä uusittiin kirkon ja kellotapulin ulkolaudoitus. Kirkko maalattiin keltaisella, joka korvasi aiemman punaisen värin.
Also sprach Zarathustra (sävellys)
Also sprach Zarathustra: Tondichtung für großes Orchester (frei nach Friedrich Nietzsche) op. 30 (Näin puhui Zarathustra: sävelruno suurelle orkesterille (vapaasti Friedrich Nietzschen mukaan)) on Richard Straussin sävellys, joka on tarkoitettu kuvaamaan Friedrich Nietzschen filosofis-runollista teosta Näin puhui Zarathustra. Sävellys syntyi vuosina 1895–1896. Teoksen taitteet on nimetty Nietzschen teoksen mukaan.
Populaarikulttuurissa
Also sprach Zarathustran alku (auringonnousumusiikki) on tullut erityisen tunnetuksi Stanley Kubrickin tieteiselokuvan 2001: Avaruusseikkailu johdantomusiikkina sekä Ylen Kuustudion tunnumusiikkina ja Elvis Presleyn 1970-luvun konserttien aloituskappaleena.
Seventeen Days
Seventeen Days on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorockia soittavan 3 Doors Downin albumi, joka julkaistiin 8. helmikuuta 2005, tasan viisi vuotta yhtyeen ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen. Albumi kohosi Billboard 200 -listan kärkeen pian julkistamisensa jälkeen. Levyllä vierailee Bob Seger, joka laulaa dueton yhdessä yhtyeen laulajan, Brad Arnoldin, kanssa kappaleella "Landing in London".
Listasijoitukset
{| width="0%"
Budō
thumb|350px|"Budō" kirjoitettuna [[kanji|kanjeilla]] Budō on yhteisnimitys japanilaisille itsepuolustus- ja taistelutaidoille. Budolajeissa pyritään kehittämään harjoittelijan fysiikkaa ja kehollisia taitoja mutta myös harjoittelijaa henkisesti ja sosiaalisesti. Tässä budōn harjoittelu eroaa länsimaisesta kilpaurheilukäsitteestä, jossa harjoittelijan fyysistä suorituskykyä kehitetään kilpailussa pätemiseksi. Budōssa saatetaan kilpailla, mutta budōa ei harjoitella kilpailua varten, vaan kilpailu budōssa on vain yksi budōn harjoittelumuoto muiden joukossa, eikä edes tärkein niistä. Kaikissa budōlajeissa ei kilpailla, edes harjoittelumielessä. Budōn harjoittelua ei myöskään mielletä ikäsidonnaiseksi, vaan sitä on mahdollista harjoitella kuolemaan asti taidossa jatkuvasti kehittyen.
Yleistä budōsta
Usein budōkoulukunnat jaotellaan "perinteisiin" eli kobudo-koulukuntiin (ennen Meiji-restauraatiota perustetut koulukunnat) sekä "moderneihin" koulukuntiin (gendai budō). Perinteisellä budōlla tarkoitetaan bujutsuun kuuluvia taistelutaitokoulukuntia koryū, joita ovat esimerkiksi aseeton taistelu (jujutsu) , jousiammunta (kyūjutsu) ja miekkataidot (kenjutsu). Perinteinen budō oli tarkoitettu ensi sijassa taistelukentän taidoiksi. Modernia budoa edustavat tuoreemmat perinteet eli (gendai budō) kuten kendo, judo, jōdō, kyudō, iaido, aikido ja Shorinji Kempo, joista osassa on omia urheilullistettuja piirteitä.
Sana budō rakentuu japanilaisista sanoista bu (sota-, soturi) sekä dō (tie, polku). Sananmukaisesti se voidaan siis tulkita "soturin tie". Budō merkitsee sitä kurinalaista soturin tietä, jonka japanilainen taistelija on elämäntavakseen ottanut.
Meiji-restauraation vaikutus
Meiji-kauden koittaessa perinteisten bujutsu- ja taistelutaitojen tulevaisuus oli veitsenterällä. Japanin siirtyessä feodaaliajasta nykyaikaan kertarysäyksellä bujutsutaidot koettiin osaltaan tarpeettomiksi ja hallituksen kannalta vaarallisiksikin. Sekä hallituksen sisällä että ulkopuolella valikuttavat kiihkokansalliset ja militaristiset voimat pyrkivät käyttämään hyväkseen vanhojen perinteiden saavutuksia. Toisaalta monisatavuotista perinnettä ei haluttu kadottaa eikä tärvellä. Perinteisissä soturiluokan hyveissä (bushidō) koettiin olevan kansaa laajemmaltikin jalostava vaikutus.
Budōn ja Bujutsun erot
Bujutsuharjoittelun ydinarvot feodaaliajan Japanissa olivat
Meiji-kauden koittaessa bujutsutaidoista pudotettiin pois aiemmin tärkeimpänä vallinnut realistiset taistelukentän taidot ja vallitseviksi tavoitteiksi tulivat
Klassisen budōn ydinarvot taasen olivat
Nakamura Taisaburon (syntynyt 1912, Toyama-ryū kenjutsu tyylin mestari, opetti Toyaman sotilasakatemiassa), mukaan budolajeja ei voi verrata vanhoihin koryū bujutsun taistelutaitoihin vaan budolajit, kuten esimerkiksi moderni iaido, ovat etäytyneet iaijutsusta niin, että ne ovat käytännössä hyödyttömiä harjoitettaessa taistelutaitoa. Sen sijaan ne toimivat hänestä erinomaisina kehon ja mielen harjoituksen välineinä ja ovat edistyneiden harjoittelijoijen hyvin tekeminä vielä kaunista katseltavaa, mitä tehokkuutta hakevat bujutsutekniikat eivät useinkaan ole.
Budōn määritelmä
Japanilaisen kulttuurin piirteet ovat erittäin vaikeasti – jos ollenkaan – erotettavissa budōlajeista. Tekniikan ja fysiikan harjoittelun lisäksi myös lajikulttuuri sekä historialliset piirteet ja kehityskulut ovat budōlajeissa opiskelun kohteina. Japanin budōliiton laatimassa Budōn peruskirjassa mainitaan seuraavaa: (kääntänyt suomeksi Jukka Helminen):
Budon harjoittelu
Budon harjoittelu katsotaan yleisesti toiminnaksi jonka alettua vain kuoleman tulisi lopettaa harjoittelu. Kyseessä on siis koko elämä kestävä oppimistapahtuma, jossa opittava aines muotoutuu yhä uudestaan ja lähestyy täydellisyyttä sitä kuitenkaan saavuttamatta.
Budon harjoittelun voi aloittaa periaatteessa missä iässä ja kunnossa tahansa. Teini- tai esiteini-iässä harjoittelu on kuitenkin hedelmällisintä, koska tuolloin sekä mieli että keho ovat vielä muovautumassa. Nishioka Tsuneo sensei (menkyo kaiden Shindō Musō-ryūssa) kertoo haastattelussa, miten budon oppiminen on erilaista ikäkausien vaihtuessa. Ennen kahtakymmentä ikävuotta mieli on taipuisa ottamaan vastaan opetusta, joka tapahtuu kehon muistin kautta. Sen jälkeen mielen on "hyväksyttävä" oppi, jotta edistystä tapahtuisi ja tekniikat toimisivat sulavasti ja oikealla hengellä ja ajoituksella.
Budon harjoittelu (keiko) voidaan jakaa kolmeen osa-alueeseen :
Budōn elämänfilosofia
Budōlajeja pystyy harjoittamaan aktiivisena meditaationa. Tässä ei tarkoiteta vain harjoittelua edeltävää ja sen päättäävää mietiskelyä, mokusoa, vaan myös kovaa tekniikkaharjoitusta, jonka kuluessa pyritään tietoisesti pääsemään eroon mieleen tulevista häiritsevistä ajatuksista.
Budōharjoittelussa on mukana myös periaate, että harjoitteluasenne tulee pitää yllä myös harjoittelusalin, dōjōn, ulkopuolella, ja että harjoittelun tulokset on voitava tuoda mukaan jokapäiväistä elämää helpottamaan.
Sonmiani
Sonmiani on Pakistanin avaruusjärjestön SUPARCOn rakettien laukaisukeskus.
Se sijaitsee 45 km luoteeseen Karachista. Keskus perustettiin vuonna 1962 paljolti NASAn tuella, joten sen perustaminen liittynee Intiaan ja sen yhteistyöhön avaruustekniikan alalla Neuvostoliiton kanssa. NASAn on väitetty käyttäneen keskusta merkittävästi 1960-luvulla. Keskusta on myös nimitetty Etelä-Aasian ensimmäiseksi avaruustutkimuskeskuksena ja laukaisukeskuksena - todellisuudessa molemmista kunnia menee Japaniin ja Intiaan. Sieltä ei ole laukaistu satelliitteja. Nimitys on silti toisinaan "Sonmiani Satellite Launch Center". . SUPARCO (Space and Upper Atmosphere Research Commission) on laukaissut keskuksesta luotainraketteja ja Pakistanin asevoimat ohjuksiaan.
Isabell Werth
thumb|left|Isabell Werth ja Satchmo-ratsu Pekingin 2008 kisojen ratsastusareenalla [[Hongkongissa.]] Hän on ratsastanut useimmat mitalit Gigolo-hevosella (käytössä 1992–2000). Vuoden 2008 olympialaisissa hän ratsasti Satchmolla ja 2016 Weihegold Oldilla.
Häntä on luonnehdittu kouluratsastuksen kuningattareksi. Maaliskuussa 2018 hän piti hallussaan Kansainvälisen ratsastajainliiton (FEI) kouluratsastuksen yksilörankingin sijoja 1, 2 ja 6 (kolmella eri hevosella).
Virgin Racing
Virgin Racing (aiemmin Manor Grand Prix, ja kaudella 2011 nimellä Marussia Virgin Racing) oli brittiläinen Formula 1 -talli, joka kilpaili -sarjassa 2010–2011. Manor on kilpaillut Formula Renault ja Formula 3 -luokissa vuodesta 1990 asti, sillä on voittoja 171 ja 19 mestaruutta. Eri sarjoissa sitä ovat edustaneet muun muassa Lewis Hamilton, Robert Kubica, Kazuki Nakajima ja Kimi Räikkönen.