cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gallipoli
Historia
Gallipolista käsin Osmanien valtakunta laajeni tulevina vuosina muualle Eurooppaan. Savoijin kreivi Amedeo VI ristiretkeläiset valtasivat sen vielä 23. elokuuta 1366 ja luovuttivat sen takaisin Bysantille. Bysantin keisari Andronikos IV Palaiologos luovutti sen kuitenkin takaisin osmaneille 3. syyskuuta 1376. Murad I:n valtakaudella Gallipolista tuli osmanilaivaston pääasiallinen tukikohta. Bayezid I rakennutti aikaisemmin raunioituneen linnoituksen kokonaan uudestaan. Evliya Çelebi kuvaili kaupunkia 1600-luvulla mainiten sen käsittävän 300 kaksikerroksista taloa llinnoitusten sisäpuolella. Paikalle oli asettunut paitsi turkkialisia, mutta myös venetsialaisia ja juutalaisia kauppiaita. Gallipolin läpi kulki liikennettä Rumelista (Rumelia) Anatolian puolelle.
Gallipolista tehtiin Edirnen vilayetin sancak vuonna 1864. Sittemmin siitä on tullut oma piirikuntansa.
Väestö
Gallipolin piirikunnan asukasluku oli Turkin tilastokeskuksen mukaan vuonna 2020 43 581. Vuonna 1960 vastaava lukema oli 12 945.
Von Hellens
Von Hellens on suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku. Professori Carl Niclas Hellenius aateloitiin vuonna 1816 ja otti käyttöön nimen von Hellens. Suku introdusoitiin Ritarihuoneeseen sukuna numero 173. Hänen pojanpoikansa Lars Theodor von Hellens korotettiin vuonna 1895 vapaaherraksi ja introdusoitiin numerolla 61. Suvun aatelinen haara sammui vuonna 1901, jonka jälkeen vain vapaaherrallinen jäi jäljelle. Suku hallitsi Kuusiston kartanoa Kaarinassa. Myös af Enehielm -aatelissuku on lähtöisin porvarillisesta Hellenius-suvusta.
Muita
Avioliiton kautta sukunimen on saanut Turun kauppakorkeakoulun professori Liisa von Hellens o.s. Valtakari (s. 1948), joka on myös Petra von Hellensin äiti.
Julián Castro
Julián Castro (s. 16. syyskuuta 1974) on yhdysvaltalainen poliitikko. Hän on toimi Barack Obaman hallinnossa Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehityksen ministerinä eli asuntoministerinä vuodesta 2014 vuoteen 2017, jolloin Donald Trumpista tuli presidentti ja Ben Carsonista asuntoministeri. Aiemmin hän toimi 2009-2014 texasilaisen San Antonion kaupungin pormestarina. Puoluekannaltaan hän on demokraatti.
Elämä ja ura
Julián Castro syntyi San Antoniossa, Texasissa. Hän varttui kaupungin länsipuolella. Juliánin äiti Rosie Castro vaikutti Texasissa 70-luvulla ihmisoikeusaktivistina, joka vaati parannusta latinoväestön yhteiskunnalliseen asemaan. Rosie pyrki San Antonion kaupunginvaltuustoon 1971, mutta ei tullut valituksi.
Juliánilla on identtinen kaksoisveli Joaquin. Joaquin on veljensä tavoin valinnut poliittisen uran ja hänet valittiin demokraattisen puolueen ehdokkaana 2003 Texasin osavaltion lakia säätävän elimen jäseneksi ja marraskuussa 2012 Texasin edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen.
Castron veljesten lapsuutta varjosti vanhempien ero. He varttuivat yksinhuoltajaäitinsä luona. Vaikka Rosie Castro ajoi latinojen oikeuksia, hän kasvatti poikansa englanninkielisiksi. Julián Castro on vasta aikuisiällään opiskellut espanjaa.
Castron veljekset kävivät lukion Thomas Jefferson High Schoolissa, San Antoniossa. Lukion jälkeen Julián Castro opiskeli yliopistossa. Hän valmistui 1996 kandidaatiksi Stanfordin yliopistosta pääaineinaan valtiotiede ja viestintä. Sen jälkeen hän opiskeli oikeustiedettä. Vuonna 2000 hän valmistui oikeustieteen tohtoriksi Harvardin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Valmistumisen jälkeen hän toimi asianajajana. Hän aloitti uransa Akin, Gump, Strauss, Hauer & Feldin lakiasiaintoimistossa. Vuonna 2002 hän jätti lakitoimiston ja perusti veljensä ja lukioaikaisen toverinsa kanssa oman asianajotoimiston. Seuraavana vuonna 2003 osakkaat hajottivat yrityksen ja Julián Castro perusti oman lakitoimiston, mutta kesäkuussa 2006 hän jälleen yhdisti toimistonsa veljensä yrityksen kanssa.
Poliittinen ura
Julián Castro oli vuodesta 2001 lähtien San Antonion kaupunginvaltuuston jäsen. Hänet valittiin 27-vuotiaana valtuustoon kaupungin historian nuorimpana ehdokkaana. Hän asettui 2005 ensimmäistä kertaa ehdolle San Antonion pormestariksi. Ensimmäisellä kierroksella hän sai kuudesta ehdokkaasta eniten ääniä, mutta valinta siirtyi toiselle äänestyskierrokselle. Ratkaisevassa äänestyksessä hän hävisi vaaleissa Phil Hardbergerille.
Castro oli toisen kerran ehdokkaana 2009. Hänet valittiin ja hän toimi San Antonion pormestarina vuosina 2009-2014. San Antoniossa pormestarin virkakausi kestää 2 vuotta ja sama henkilö voi olla maksimissaan 8 vuotta pormestarina. Castro valittiin 2011 pormestariksi toiselle kaudelle yli 81,4 %:n ääniosuudella. Hänet valittiin toukokuussa 2013 vielä kolmannelle kaudelle.
Castron pormestarikaudella San Antonion kaupunki on voimakkaasti panostanut kaupunkikehitykseen. Vuonna 2010 kaupunki aloitti Decade of Downtown-nimisen ohjelman, jolla pyrittiin kehittämään San Antonion keskustaa ja vanhoja kaupunginosia. Ohjelma sai 350 miljoonaa dollaria yksityistä rahoitusta ja sen tuella rakennettiin yli 2400 taloa vuoden 2014 loppuun mennessä. Castro jatkoi kotikaupunkinsa kehittämistä myös ministerinä. San Antonion itäinen kaupunginosa on saanut liittovaltion rahoitusta eri projektien kautta.
Asuntoministeriksi
Castron ura Yhdysvaltain demokraattisessa puolueessa on ollut vahvassa nousussa vuodesta 2012 lähtien. Hän oli aiemmin vielä suhteellisen tuntematon, mutta nousi kerralla kansalliseen tietoisuuteen pidettyään syyskuussa 2012 merkittävän puheen demokraattien puoluekokouksessa Charlottessa, Pohjois-Carolinassa. Barack Obama halusi nimittää hänet kabinettinsa jäseneksi, mutta hän tahtoi vielä jatkaa San Antonion pormestarina. Keväällä 2014 hän lopulta taipui ja otti vastaan presidentin tarjoaman asuntoministerin vakanssin. Hänen nimityksensä julkaistiin toukokuussa 2014. Castro vannoi virkavalansa 28. heinäkuuta 2014.
Ministerinä Castro pääsi laajentamaan osaamistaan, sillä hänen aiempi kokemuksensa oli kokonaan paikallispolitiikasta. Hän noudatti aluksi pitkälti edeltäjänsä Shaun Donovanin linjaa jatkamalla asuntomarkkinoiden kehittämistä ja pyrkimällä vähentämään kodittomien määrää mm. asuttamalla sotaveteraaneja sekä kehittämällä kaupunkien asuinalueita. Hän on jo aloittanut myös oman ohjelmansa. Ministeriössä hän on tullut tunnetuksi erityisesti toiminnan tehostajana. Castron ministerikaudella hallitus päätti alentaa kiinteistöjen vakuutusmaksuja.
Castro on asuntoministerinä ajanut hyvin samantyyppistä politiikkaa kuin pormestariaikanaan. Hän pyrkii tukemaan lasten koulutusta. Heinäkuussa 2015 Yhdysvaltain asuntoministeriö käynnisti ohjelman, jolla esimerkiksi tukiasunnoissa asuville lapsille pyritään saamaan laajakaista ja tietokonelaitteistoja.
Triton
Triton voi viitata seuraaviin asioihin:
Julián Castro
Vuoden 2020 presidentinvaalit
Julian Castro ilmoitti tammikuussa 2019 tavoittelevansa demokraattien ehdokkuutta vuoden 2020 presidentinvaaleissa. Hän ei alkuvuoden 2019 aikana pystynyt nousemaan kärkiehdokkaiden joukkoon, mutta kesäkuussa järjestetyssä demokraattien ensimmäisessä vaaliväittelyssä hänen katsottiin olleen yksi voittajista ja eniten asemaansa kohentaneista ehdokkaista. Castro lopetti kampanjansa 2. tammikuuta 2020.
Yksityiselämä
Julián Castro on naimisissa opettajana työskentelevän Erica Lira Castron kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta: Carina (s. 2009) ja Christian (s. 2014).
Castro valittiin maaliskuussa 2010 maailman talousfoorumin globaalien nuorten johtajien listalle. Myöhemmin samana vuonna Time Magazine valitsi nimesi hänet 40:n lupaavimman nousevan amerikkalaisen poliitikon listalle.
Pasieka (saari)
Pasieka (Wyspa Pasieka, ) on saari Oderjoessa Opolen kaupungin alueella. Sen pinta-ala on noin 0,45 km². Opolen pääuoma virtaa saaren länsipuolella. Młynówkan kanava erottaa Pasiekan Opolen keskustasta. Saaresta johtaa Oderin oikean rannan puoleiseen Opoleen neljä siltaa ja vasemman rannan puoleiseen yksi silta. Opolen kaupungin historiallinen symboli Piast-torni sijaitsee saarella. Luonnonmaantieteellisesti Pasieka sijaitsee Wrocławin jäätikköjokilaaksossa. Saaren korkeus merenpinnasta vaihtelee 150 ja 155 metrin välillä. Pasiekasta tuli saari noin vuonna 1600, kun Oderjoen virtaama muuttui tulvan seurauksena.
Donald Boström
pienoiskuva|Donald Boström vuonna 2015. Carl Donald Boström (s. 30. toukokuuta 1954 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen toimittaja, valokuvaaja ja kirjailija. Boström nousi julkisen huomion kohteeksi kuvattuaan Israelin ja Palestiinan välistä konfliktia. Hän on julkaissut myös useita keittokirjoja.
Aftonbladetin artikkeli
Boström väitti Aftonbladetin artikkelissa, että israelilaiset sotilaat olisivat varastaneet ja myyneet palestiinalaisten vainajien elimiä. Myöhemmin lehti on todennut, ettei väitteelle ollut riittävästi todisteita. Artikkeli herätti runsaasti pahennusta erityisesti Palestiinassa ja Israelissa, jonne Boström oli lupautunut keskustelemaan asiasta julkisesti. Ruotsin ja Israelin välille asia aiheutti myös poliittisen kiistan.
Johnny Young
Johnny Young (s. 15. tammikuuta 1984) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tehnyt myös äänirooleja videopeleihin, kuten Apex Legends, Medal of Honor: Warfighter ja World War Z.
Elämäkerta
Young teki uransa alussa pieniä rooleja elokuvissa, kuten Rajattu maa, jossa pääosaa esitti Harrison Ford. Young oli pääosassa komediaelokuvassa K-Town ja sivuroolissa kauhuelokuvassa The Forest. Hän esiintyi myös muutamissa televisiosarjoissa, kuten Aavekuiskaaja, Everyday Lies ja Bosch.
Young teki 2010-luvulla enemmän äänirooleja videopeleihin ja animaatiosarjoihin. Hän teki sivuroolin Medal of Honor: Warfighterissa ja ääninäyttelee Cryptoa Apex Legends -videopelissä. Young kertoi kehittäneensä hahmon luonnetta ja ääntä tuottajien antamien kuvausten lisäksi korealaiselokuvien pohjalta, kuten The Man from Nowhere ja No Tears for the Dead. Young oli myös Shon äänenä vuoden 2013 elokuvaan perustuvassa videopelissä World War Z:ssä. Young oli myös mukana Overwatch lyhytanimaatiossa Shooting Star ja sittemmin Glitch Techs.
Oberursel
Oberursel (Taunus) on Frankfurt am Mainin kehyskaupunki. Se on Hessenin osavaltion 14. suurin kaupunki.
Kaupungissa on kuusi linja-autolinjaa Frankfurtiin. Kaupungissa on junayhteydet: maanalainen ja esikaupunkijuna.
Oberursel sijaitsee A661-moottoritien varrella, joka yhdistää A661 moottoritiehen, joka taas yhdistää A5 moottoritielle (Hannover - Frankfurt - Basel). Frankfurtin kansainvälinen lentoasema on 20 minuutin päässä kaupungista.
Rock and Roll (kappale)
”Rock and Roll” on rockyhtye Led Zeppelinin kuuluisimpia ja tunnetuimpia kappaleita. Se on julkaistu vuonna 1971 yhtyeen albumilla Led Zeppelin IV. Kappale julkaistiin seuraavan vuoden helmikuussa singlenä ”Four Sticks” B-puolenaan.
Kappaleen ovat versioineet muun muassa Kari Peitsamo Revival, Heart, Van Halen, Sheryl Crow ja Jerry Lee Lewis (albumilla Last Man Standing vuonna 2006).
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Jaakob
pienoiskuva|Jaakob ja Jakob ovat [[Raamattuun pohjautuvia miesten etunimiä.]] Jaakob ja Jakob ovat Raamattuun pohjautuvia miesten etunimiä. Nimi on yleinen eri muodoissaan lähes kaikissa länsimaissa. Jaakob on johdettu latinan nimestä Iacobus, joka puolestaan tulee kreikan Iakobos-nimen kautta hepreasta (יעקב, Ja'akov). Tavallisin suomalainen muunnos nimestä on Jaakko, joka on Suomen yleisimpiä ensimmäisiä etunimiä. Muita muunnoksia ovat ainakin Jaako, Jaakoppi, Jake, Jakke, Jaska, Jimi ja Kauppo. Lisäksi kourallinen tyttöjä Suomessa on saanut nimekseen jonkin Jaakobin naispuolisen vastineen kuten Jakobinan, Jacobinen tai Jakoban.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa oli annettu 301 henkilölle nimi Jaakob ja 2 125 henkilölle nimi Jakob. Jaakobin nimipäivä on 25. heinäkuuta, apostoli Jaakob vanhemman muistopäivänä.
Another Town, Another Train
Another Town, Another Train on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1973. Kappaleen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Se julkaistiin Ring Ring -studioalbumilla 26. maaliskuuta 1973. Seitsentuumaisena singlenä se julkaistiin Japanissa, Venezuelassa ja Yhdysvalloissa vuonna 1973 ja Etelä-Afrikassa vuonna 1974. Singlen b-puolena on julkaisusta riippuen "People Need Love", "I Am Just a Girl" tai "Rock'n Roll Band". Yhdysvalloissa julkaistiin versio, jonka a-puolella kappale on stereofonisena ja b-puolella monofonisena.
"Another Town, Another Train" edustaa Abban varhaistuotantoa. Yhtye mainitaan singlejulkaisujen kannessa nimellä Bjorn & Benny, Anna & Frieda. Laulun kertoja jättää rakastettunsa aamun sarastaessa ja toivoo rauhaa levottomalle sielulleen.
"Another Town, Another Train" -kappaleesta tehtiin saksankielinen versio "Wer im Wartesaal der Liebe steht" (san. Fred Jay). Se julkaistiin "Ring, Ring" -singlen saksankielisen version b-puolena. Stig Anderson sanoitti kappaleen ruotsinkielisen version "En annan stad, en annan vän". Sen levytti tanssiyhtye Schytts vuonna 1974 ja Kikki Danielsson 1991.
Rudolf Streng
Rudolf Streng (26. helmikuuta 1873 Pietari – 11. tammikuuta 1916 Niuvanniemen sairaala, Kuopio) oli suomalainen juristi, asianajaja ja Kuopion pormestari.
Strengin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos, senaattori Emil Edvard Streng ja Milma Eveliina Ottelin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1891 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1895. Streng sai varatuomarin arvon 1898.
Rudolf Streng toimi aluksi asianajajana Viipurissa ja Sortavalassa sekä jonkin aikaa Ruokolahden piirin kruununnimismiehenä. Streng oli mukana 1901 Suuressa lähetystössä. Hän oli Kuopion pormestarina 1907–1915. Streng erosi virasta 1915 parantumattoman sairauden vuoksi ja hän kuoli tammikuussa 1916 Niuvanniemen sairaalassa.
Eila Hakala
Eila Anneli Hakala (o.s. Koiso-Kanttila, 25. heinäkuuta 1931 Tampere – 31. maaliskuuta 2012) oli suomalainen koripalloilija. Kaksi Suomen mestaruutta voittanut Hakala edusti Suomea vuoden 1952 EM-kilpailuissa. Hänen tyttärensä on Suomen koripallon Hall of Fameen nimetty Lea Hakala.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Hakala saavutti kasvattajaseurassaan Suomen mestaruuden vuosina 1950 ja 1953. Vuonna 1953 hän voitti SM-sarjan korikuningattaruuden. Vuonna 1952 Hakala valittiin Suomessa vuoden parhaaksi naiskoripalloilijaksi. Urheilumme kasvot -kirjan 3. osa mainitsee hänen saavuttaneen mestaruuksiensa lisäksi myös yhden SM-hopean.
Hakala pelasi myös Suomen maajoukkueessa, jota hän edusti vuoden 1952 EM-kilpailuissa. Yhteensä Hakala pelasi maajoukkueessa viisi ottelua 5,0 pisteen keskiarvolla.
Koripallon lisäksi merkonomin koulutuksen saanut Hakala pelasi pesäpalloa, jossa hän kuului vaihtopelaajana Pyrinnön mestaruussarjassa pelanneeseen joukkueeseen vuosina 1949–1953.
Pelaajaura
Hakala, omalta sukunimeltään Koiso-Kanttila, asui lapsuudessaan Tampereella Sorsapuiston ympäristössä, missä lähestulkoon jokainen lapsi aloitti varhain pesäpallon harrastamisen. Myös Koiso-Kanttila aloitti lajin. Tampereen Pyrintöön hän liittyi mentyään oppikouluun. Myös Tampereen Ilves osoitti kiinnostusta nuoreen koripalloilijaan, ja Tampereen Yritykselläkin oli koripallotoimintaa. Koiso-Kanttila pysyi Pyrinnössä, ja yhteiskoulun naisjunioreista muodostettiin Pyrinnön kakkosjoukkue. Juniorijoukkueita ei tuohon aikaan ollut olemassa, vaan Pyrinnön kakkosjoukkue oli sen juniorijoukkue. Parin vuoden aikana kakkosjoukkue alkoi voittaa edustusjoukkueen, ja Teuvo Tuominen päätti siirtää sen pelaajia edustusjoukkueeseen. Naisten koripallo oli Koiso-Kanttilan nuoruusaikaan tiukkien resurssien laji: joukkue matkusti koululaisten ryhmälipuilla puoleen hintaan, mutta omaa rahaa piti silti käyttää, ja junat olivat aina täynnä. Pallojakaan ei ollut tarpeeksi, mutta Koiso-Kanttilan setä oli suutari, joka korjasi palloja ja pelikenkiä veloituksetta. Pyrintö voitti vuonna 1950 Suomen mestaruuden ensimmäisenä ei-helsinkiläisenä joukkueena. Koiso-Kanttila valittiin vuonna 1952 Suomen parhaaksi naiskoripalloilijaksi.
Koripallon ohessa Koiso-Kanttila jatkoi myös pesäpallon pelaamista, koska se oli suosittua koulujenvälistä kilpailua ja kahden lajin kilpailukaudet eivät menneet päällekkäin. Koska Pyrinnöllä oli kokenut edustusjoukkue, pysyi Koiso-Kanttila pelikavereineen reservissä mutta pelasi myös joitakin pääsarjaotteluita. Kahden palloilulajin ohella Koiso-Kanttila harrasti myös Aarne Honkavaaran valmentamana yleisurheilua, jossa hänen lajivalikoimaansa kuuluivat aitajuoksu ja kiekonheitto. Runsasta urheilemista selitti myös muiden vapaa-ajanviettotapojen vähäisyys. Koiso-Kanttilan aikaan naisten urheilu-ura loppui tavallisesti ylioppilaaksi tulon tai naimisiinmenon yhteydessä. Myös Koiso-Kanttila lopetti urheilu-uransa edellä mainituista syistä vaikka pelasi Turun Riennossa vielä yhden kauden ajan kaupunkiin muutettuaan. Lopullisesti hänen urheilu-uransa päättyi esikoislapsen syntymään syksyllä.
Maajoukkue
Koiso-Kanttila osallistui muutaman muun pyrintöläisen tavoin ensimmäisiin universiadeihin Berliinissä 1951, missä Suomi hävisi kaikki ottelunsa. Joukkue majoittui Joseph Goebbelsin vanhassa huvilassa. Berliini oli vielä raunioina sodan jäljiltä, mutta peliareenat olivat uusia.
Vuonna 1952 pyrintöläinen osallistui EM-kilpailuihin Neuvostoliitossa. Ottelut pelattiin Moskovassa, ja vaikka Suomen Koripalloliitolla ei ollut varoja, maksoi kisajärjestäjä joukkueen kulut. Suomen joukkue koki matkallaan neuvostojärjestelmän vaikutuksen, kun mm. paikalliset eivät uskaltaneet ottaa heidän tarjoamiaan makeisia, ja joukkueelle buuattiin voimakkaasti sen saapuessa kentälle.
Pelityyli ja ominaisuudet
Koiso-Kanttila oli omien sanojensa mukaan melko hyvä heittäjä eikä ollut juuri koskaan vaihdossa. Suomen Koripalloliiton tietokannan mukaan Koiso-Kanttila oli 171 cm pitkä, ja Pyrinnön satavuotishistoriikki mainitsee hänet 173-senttiseksi, millä hän oli Pyrinnön pisimpiä pelaajia. Mieskoripalloilijatkaan eivät olleet Koiso-Kanttilan aikana erityisen pitkiä. Hän oli kuitenkin melko laiha, koska ravintoa ei juuri ollut. Koiso-Kanttila arvioi jälkikäteen myös pelinlukutaitonsa olleen melko hyvä, mutta nähtyään tyttärensä pelaavan hän kommentoi aikansa pelin olleen "niin kovin leikkimielistä".
Yksityiselämä
Koiso-Kanttila tapasi miehensä, Salon Viestin pikajuoksija Sakari Hakalan, Tekun tansseissa. Porissa asuessaan, Astrid Määttäsen aikana, Hakala yritti nostaa porilaista koripalloa heikoin tuloksin. Hänen tyttärensä, tuolloin 11–12-vuotias Lea Hakala pelasi jo jonkin verran. Hakalat muuttivat myöhemmin Lahteen, ja Lea ylsi Suomen naisten maajoukkueeseen jo 15-vuotiaana. Hänestä tuli historian parhaita suomalaisia naiskoripalloilijoita.
Charles III (Bourbon)
Bourbon-suku ei vielä 1500-luvun alussa noussut Ranskan kuningassuvuksi. Charles menestyi upseerinurallaan ja sai konnetaabelin arvon vuonna 1515. Ranskalla oli useita vihollisia, ja vuonna 1521 Englanti liittoutui keisarin kanssa sitä vastaan. Osapuolet taistelivat erityisesti Italian herruudesta. Pavian taistelussa Ranskan kuningas Frans I jäi vihollisten vangiksi ja joutui tekemään paljon myönnytyksiä vapaaksi päästäkseen. Tällöin Charles vaihtoi puolta ja liittyi keisarillisiin joukkoihin. Tämä katsottiin Ranskassa maanpetokseksi, ja Charlesin sukuhaara menetti aatelisarvonsa.
Charles johti keväällä 1527 keisarilliset joukot Rooman edustalle. Hänen armeijansa koostui suurelta osin saksalaisen jalkaväen palkkasotureista (Landsknecht), jotka olivat paavinvastaisia myös kotimaansa katolisuuden vastaisen kiihotuksen takia. Charles päätti tehdä rynnäkön kaupunkiin pitkäaikaisen piirityksen sijasta. Paavia puolustamaan tulleet ranskalaiset joukot myöhästyivät, ja Rooma joutui keisarin joukkojen armoille. Kaupungin puolustuksen murruttua joukot riehaantuivat ja tuhosivat kaupunkia. Charles oli kuitenkin kaatunut jo kaupungin valtauksen aikana, ja yhtenä ryöstelyn syynä on pidetty sitä, ettei valloittajilla ollut johtajaa.
Sanasepot
Sanaristikkoseura Sanasepot ry on sanaristikoiden ratkojille ja laatijoille suunnattu yhdistys. Seura on perustettu 21. marraskuuta 1981. Tuhannen jäsenen raja ylittyi vuonna 1993. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin 23.2.2019 Elina Rosenberg.
Seuran toimintamuodot
Seura julkaisee neljä kertaa vuodessa Sanaseppo-nimistä lehteä seuran jäsenille. Lehdessä on paljon sanaristikoita sekä ristikkoaiheisia artikkeleita. Lehteä tuotetaan vapaaehtoispohjalta.
Sanasepoilla oli 13 paikalliskerhoa vuonna 2017. Paikalliskerhot toimivat Helsingissä, Hämeenlinnassa, Kajaanissa, Kiuruvedellä, Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Mikkelissä, Porissa, Tampereella, Turussa, Uudessakaupungissa ja Vantaalla. Kerran vuodessa Sanasepot järjestää eri puolella Suomea kesäpäivät.
Seuraan läheisesti liittyvää sanaseppoilua on harrastettu myös Yleisradion radiokanavilla. Radiomafiassa Antti Skyttä ja Erkki Vuokila kilpailuttivat puhelinsoittajia Pressiklubin Sanaseppoloosi-osiona vuosina 1992–1994. Myöhemmin Radio Suomessa vuosina 1995–2002 lähetetyssä Sanasepot-ohjelmassa oli kolmantena juontajana Heli Mattsson. Ohjelmassa kuulijat pääsivät mm. vastailemaan juontajien esittämiin sana-arvoituksiin ja keksimään omiakin arvoituksia. Osioita olivat mm. Anagrammi, Hönötys, Ventti ja Saattakaa sanasepot satimeen.
Sanasepot perustivat vuonna 2014 Ristikkoakatemian, joka järjestää laatija- ja ratkojakursseja sekä tutkii ristikoita. Akatemialla on viikoittainen palsta viikonlopun Ilta-Sanomissa.
Ratkontakilpailut
Sanasepot on järjestänyt yhteistyössä Ilta-Sanomien kanssa ristikonratkonnan SM-kilpailut joka toinen vuosi vuodesta 1993 lähtien. Vuoden 2015 kisa siirtyi kuitenkin vuoteen 2018.
Ratkontamestarit:
Ilta-Sanomat järjesti SM-kisat viidesti jo 1970-luvulla. Tässä "antiikin mestarit":
Piilosananratkonnan SM-kisat on järjestetty joka kesä vuodesta 2004 lähtien. Tehtävistä ja organisoinnista vastasivat alkuvuosina Pirjo ja Hannes Tiira ja tapahtuma oli vuoteen 2013 saakka Sanaseppojen kesäpäivien yhteydessä. Tuona vuonna laatijoiksi kutsuttiin Erkki Vuokila ja Pertti Oskala, jotka ovat vastanneet kilpatehtävistä sen jälkeen. Mestareiksi ovat selvinneet:
Palkinnot
Sanasepot-seura on perustanut ristikkopalkinnon, jota myönnetään ansioituneille ja arvostetuille alan ihmisille. Palkinnon ensimmäinen saaja oli laatija Pekka Joutsi. Palkinto, tässä tapauksessa nimeltään Baobab-pähkinä, luovutettiin Porissa hänen 60-vuotispäivänään 1.11.2009 tunnustuksena suuresta vaikutuksesta suomalaisen kuvaristikon kehittämiseen ja laadun nostamiseen. Antti Skytälle seura myönsi kunniaylisanasepon arvonimen tunnustuksena hänen merkittävästä työstään seuran ja ristikoiden hyväksi. Skyttä on ollut seuran hallituksen jäsen 1987–2011, josta ajasta puheenjohtajana vuosina 1991–2000. Hän on myös mm. toiminut ristikonratkonnan SM-kisojen tuomariston puheenjohtajana. Titteli ja siihen liittyvä lasiesine annettiin Skytälle 30.12.2010 Helsingissä, kaksi päivää Skytän 60-vuotispäivän jälkeen. Varsinainen luovutustilaisuus järjestettiin 29.1.2011 Sanaseppojen vuosikokouksen yhteydessä Helsingissä. Vuonna 2017 Erkki Vuokila nimitettiin vähän ennen 60-vuotispäiväänsä seuran neljänneksi kunniaylisanasepoksi.
Aiemmin kunniaylisanasepon arvonimen ovat seuralta saaneet Veikko Nurmi (1920–2010) ja Paavo I. Lukkaroinen (s. 1930).
Keisarin uusi koulu
Keisarin uusi koulu on Daytime Emmyllä -palkittu yhdysvaltalainen piirrosanimaatiosarja, joka on jatkoa elokuvalle Keisarin uudet kuviot (2000). Sarja on Disneyn tuotantoa.
Sarjaa esitettiin Disney Channelilla ja yhden jakson kesto on noin 22 minuuttia. Sarjan juoni perustuu lähinnä Keisari Kuzcon elämään ja hänen valtakuntaansa, ja sarjassa esiintyvät myös muut elokuvasta tutut hahmot kuten Yzma, Kronk, Pacha ja Malina. Keisari Kuzco on rakastunut Malinaan ja joutuu yhä oudoimpiin seikkailuihin.
Suomessa sarjaa esitettiin ensi kerran maksullisella Disney Channelilla vuonna 2006 ja myöhemmin myös Nelosella tammikuusta 2008 lähtien. Lisäksi sitä on esitetty myös Toon Disneyllä. Sarjan suomenkielisissä äänirooleissa näyttelivät muun muassa Jarkko Tamminen, Santeri Kinnunen ja Seela Sella.
Keisari Kuzco
Kuzco on itserakas ja hyväuskoinen hahmo, joka ajattelee aina vain itseään ja sitä mitä muut hänestä ajattelevat. Kuzco on kylän keisari, mutta hänet pakotetaan käymään koulua koska sitä hän ei ollut koskaan sitä käynyt. Kuzco maksaa koulun rakennuttamisen ja koulu nimetään Kuzco-opistoksi. Koulun suoritettuaan Kuzcosta tulee jälleen keisari ja hän pääsee takaisin linnaansa. Siihen asti Kuzco asuu Zizan perheen luona. Vaikka hän yrittää olla hirveän ”siisti” hän on sisimmässään melko säälittävä. Lähes kaikki on nimetty Kuzcon mukaan – rahayksikkö on kuzcoro ja Halloweenin nimi on Kuzcoween.
Kronk
Kronk on Kuzcon ja Malinan ystävä. Luonteeltaan hän on vaatimaton, auttavainen, hassu ja ystävällinen, mutta hieman tyhmä. Hänen koulumenestyksensä on hyvin tasaista ja hän saa yleensä kaseja. Kronk on Yzman assistentti ja auttaa Yzmaa tämän pyrkimyksissä anastaa Kuzcolta valta. Yzman juonet yleensä epäonnistuvat. Kronkin ideat ja päähänpistot ovat yleensä surkeita, mutta jotkut ideat ovat ihan kunnollisia. Hän on kooltaan todella iso, ja hän rakastaa ruoanlaittoa. Kronkista tekee mielenkientoisen hahmon muun muassa se, että hän on Kuzcon yksi parhaista ystävistä, mutta auttaa silti Yzmaa anastamaan tältä vallan. Kronk esiintyy myös elokuvassa Kronkin uudet kuviot (2005).
Malina
Malina on Kuzcon ja Kronkin ystävä ja he käyvät samaa koulua. Kuzco pitää Malinasta, mutta Malina ei niinkään Kuzcosta. Malina on viisas verrattuna Kuzcoon ja Kronkiin ja keksii aina ensimmäisenä miten toimia parhaiten. Malina on kaunis ja koulussa suosittu cheerleader, itsevarma kympin oppilas. Hänellä on pakkomielle olla paras. Lisäksi hän on uutiskääröjen päätoimittaja. Malina yrittää opettaa Kuzcoa tekemään asiat oikein huolimatta siitä, ettei Malina kestä Kuzcon itsekeskeistä luonnetta. Useimmiten Malina on hyvin järkevä ja älykäs, mutta sortuu satunnaisesti ahneuteen ja itsekeskeisyyteen, sekä pakkomielteeseen voittaa kilpailusta ja asiasta riippumatta.
Yzma
Yzma (äännetään Isma) on Kuzcon pahin vihollinen. Yzma inhoaa Kuzcoa ja haluaa syrjäyttää Kuzcon vallasta. Hänellä on apunaan Kronk, joka yleensä vain pilaa Yzman juonet. Hän on kokeillut vallan anastamisessa lukuisia keinoja, mutta yksikään niistä ei ole onnistunut. Luonteeltaan Yzma on ilkeä määräilijä, jonka sydän on silkkaa jäätä. Hänen juonensa eivät yleensä ole kestäviä, ja usein hän muuttaa keisarin joksikin eläimeksi taikajuomiensa avulla. Elokuvassa Yzma muuttaa itsensä vahingossa kissaksi, mutta sarjassa hänellä ei ole enää edes häntää. Yzma omistaa myös oman salaisen laboratorion, josta melkein kaikki tietävät. Salaiseen laboratorioon pääsee vuoristoradan kautta. Siellä Yzma keittää taikajuomansa ja muut keitoksensa.
King Abdullah Economic City
Projektin hinta-arvio on 100 miljardia Saudi-Arabian rialia, eli yli 25 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Kaupungin rakennustyöt aloitettiin 21. joulukuuta 2005. Vuoteen 2015 mennessä kaupungista oli valmiina noin 15 prosenttia.
Rakennuskohteita kaupungissa
Liikekeskusta pyrkii houkuttelemaan alueelleen kansainvälisiä yrityksiä. Alueelle pyritään luomaan myös korkeatasoinen yliopisto.
Alueelle rakennetaan yli 150 000 asuntoa. Matkailijoita kaupunkiin pyritään houkuttelemaan neljä kilometriä pitkällä rannalla.
Rachel Weisz
pienois|pysty|Weisz vuonna 2007. Rachel Weisz (s. 7. maaliskuuta 1970 Lontoo) on englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Varhainen elämä
Weiszin molemmat vanhemmat pakenivat kansallis­sosialistien juutalais­vainoja Englantiin. Hänen isänsä on unkarin­juutalainen keksijä George Weisz. Hänen itä­valtalais­syntyisellä äidillään, psyko­analyytikko ja näyttelijä Edith Weiszillä, oli isänsä puolelta juutalaista sukua, mutta hänet kasvatettiin italialais­taustaisen äitinsä tavoin katolilaiseksi. Edith kääntyi juutalaisuuteen mennessään naimisiin George Weiszin kanssa.
Rachel Weisz opiskeli englantilaista kirjallisuutta Cambridgen yliopiston Trinity Hallissa. Opiskelu­aikanaan hän esiintyi yli­opiston näytelmä­tuotannoissa ja oli mukana perustamassa näyttelijä­ryhmää.
Ura
Weisz alkoi näytellä televisio­sarjoissa 1990-luvun alussa ja aloitti elo­kuva­uransa vuonna 1994 pienellä roolilla elo­kuvassa Death Machine. Vuonna 1996 hän esiintyi Bernardo Bertoluccin elo­kuvassa Koskematon kauneus, ja hänen rooli­suoritustaan ylistettiin. Hänen varsinainen läpi­murto­roolinsa oli kuitenkin elo­kuvassa Muumio (1999).
Vuonna 2005 Weisz esiintyi Fernando Meirellesin ohjaamassa elo­kuvassa Uskollinen puutarhuri, joka perustuu John le Carrén saman­nimiseen romaaniin. Tuosta roolista hän voitti parhaan nais­sivu­osan Oscarin, Golden Globen ja Screen Actors Guild -palkinnon.
Vuonna 2018 Weisz näytteli Sarah Churchilliä draama­komediassa The Favourite, josta hän sai uransa toisen Oscar-ehdokkuuden parhaasta nais­sivu­osasta.
Elokuvauransa ohella Weisz on jatkanut myös teatteri­näyttelemistä. Hän esiintyi ensi kertaa Broad­waylla vuonna 2013.
Yksityiselämä
Weisz oli kihloissa yhdys­valtalaisen elo­kuva­ohjaajan Darren Aronofskyn kanssa. Parille syntyi poika touko­kuussa 2006 Muumio-elo­kuva­sarjan kolmannen osan kuvausten aikaan, joten Weisz joutui jäämään pois. Kesä­kuussa 2011 Weisz avioitui Daniel Craigin kanssa ja he saivat tyttö­lapsen elo­kuussa 2018.
Rankasaniaiskasvit
Rankasaniaiskasvit (Dicksoniaceae) on Cyatheales-lahkoon kuuluva saniaisheimo. Heimon rajaus sekä siihen kuuluvien taksonien määrä vaihtelee eri lähteissä. Nykyisin heimoon kuuluu kolme sukua ja lähteestä riippuen noin 15–30 lajia, mutta fossiililöytöjen perusteella heimo on ollut olemassa ja monimuotoinen jo triaskaudelta lähtien.
Monet rankasaniaiskasveihin kuuluvat lajit ovat puumaisen varren omaavia puusaniaisia. Lajien lehdet ovat jakautuneet yleensä useampaan kertaan lehdyköiksi ja voivat kasvaa useita metrejä pitkiksi. Itiöpesäkkeet ovat muodoltaan pyöreitä tai soikeita.
Rankasaniaiskasveihin sijoitettuja lajeja kasvaa laajalti ja yleisesti kosteissa trooppisissa metsissä eri puolilla maapalloa.
Queenswayn metroasema
Queenswayn metroasema on Lontoon metron Central Linen asema Westminsterin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se sijaitsee Bayswater Roadin ja Queenswayn risteyksessä Kensington Gardensin luoteispuolella. Asema on Lontoon matkakortin maksualueella 1. Asemalta on noin 200 metrin matka Circle- ja District-linjojen Bayswaterin asemalle.
Historia
Queenswayn asema avattiin 30. heinäkuuta 1900 osana Central London Railwayta nimellä Queen’s Road. Nykyisen nimensä asema sai 1. syyskuuta 1946. Alkuperäinen Harry Bell Measuresin suunnittelema asemarakennus on edelleen käytössä.
Saint-Cyr-l'École
Saint-Cyr-l'École on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 24 km Pariisista länteen.
pienoiskuva|vasen|Lycée militaire de Saint-Cyr Saint-Cyrissä oli 1600-luvulla Madame de Maintenonin perustama sisäoppilaitos Maison royale de Saint-Louis. Koulun lopettamisen jälkeen sinne muutti Napoleonin sotilasakatemia Lycée militaire de Saint-Cyr.
Lena von Martens
pienoiskuva|[[Ritva Vepsä, Helge Herala ja Lena von Martens elokuvassa Vatsa sisään, rinta ulos! vuonna 1959.]] Lena Carina von Martens (o.s. Ressler; ) oli suomalainen valokuvamalli ja elokuvanäyttelijä.
Ura
Von Martens työskenteli myyjänä, kun hän voitti Elokuva-Aitta-lehden järjestämän Suomen kaunein tyttö -kilpailun. Voiton jälkeen hän työskenteli valokuvamallina ja esiintyi televisiossa sekä muutamissa kotimaisissa elokuvissa, muun muassa Aarne Tarkaksen vuonna 1959 ohjaamassa elokuvassa Vatsa sisään, rinta ulos!.
Von Martens toimi edelleen valokuvamallina ja aloitti Pariisissa asuessaan elokuvauran. Hän esiintyi natsityttö Hankan roolissa Roger Vadimin 1963 ohjaamassa elokuvaasa Hyve ja pahe (Le vice et la vertu) sekä barbaariprinsessa Xenian roolissa Anthony Mannin 1964 ohjaamassa elokuvassa Rooman valtakunnan tuho (The Fall of the Roman Empire). Roomassa asuessaan von Martens esiintyi sivurooleissa useissa italialaisissa elokuvissa. Kaikkiaan hän esiintyi noin 40 elokuvassa.
Yksityiselämä
Von Martens meni naimisiin 1959 suomenruotsalaisen kirjailijan ja toimittajan Peter von Martensin kanssa, ja pariskunta muutti pian pois Suomesta, ensin Espanjan Teneriffalle ja myöhemmin Pariisiin ja sieltä edelleen Roomaan. Hän erosi miehestään Roomassa, koska tämä oli osoittautunut väkivaltaiseksi alkoholistiksi ja uhkapeluriksi. Hän meni toisen kerran naimisiin sisilialaisen liikemiehen kanssa, jolla oli mafiayhteyksiä. Näihin aikoihin von Martensin elokuvaura oli jo hiipunut, ja hän toimi sitten miehensä painostuksesta korkean luokan puhelintyttönä viihdyttäen varakkaita asiakkaita.
Niina Kurkinen
Niina Kurkinen (s. 20. toukokuuta 1974 Kajaani) on suomalainen malli, näyttelijä ja yksityisyrittäjä.
Ura
Kurkinen aloitti mallin uransa 16-vuotiaana, kun hän muutti Pariisiin mallin töiden perässä. Sittemmin hän toimi pitkään kosmetiikkayhtiö Lumenen kasvona. Kurkinen on yksi Suomen menestyneimmistä malleista, ja yhteistyötä hän on tehnyt muun muassa Paparazzi-mallitoimiston kanssa.
Hänellä oli myös Helsingin keskustassa oma vaateliike Nina's siskonsa kanssa. Liike myi muun muassa Marnin, Dries van Notenin, Miu Miun, Christian Louboutinin, Preen Linen, Ld Tuttlen ja Marc by Marc Jacobsin luomuksia.
Kurkinen on näytellyt sivurooleissa muun muassa elokuvissa Levottomat ja Sooloilua sekä televisiosarjoissa Kylmäverisesti sinun, Irtiottoja ja Tahdon asia.
Kurkinen on opiskellut psykologiaa brittiläisessä Ardenin yliopistossa.
Yksityiselämä
Kurkinen oli 1990-luvun loppupuolella avoliitossa elokuvaohjaaja Antti J. Jokisen kanssa ja heille syntyi vuonna 1997 yhteinen poika. Liitto päättyi eroon 1999 ja lapsi jäi äidille.
Hän on ollut myös kihloissa jääkiekkoilija Jarkko Ruudun kanssa. He erosivat vuonna 2007. Niina Kurkinen avioitui 6.8.2017 tanskalaisen Nikolaj Nyholmin kanssa.
Épinay-sur-Seine
Épinay-sur-Seine [] on kunta Seine-Saint-Denis’n departementissa Pariisin pohjoisella esikaupunkialueella. Se sijaitsee 11,3 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. Vuonna 2018 kunnassa asui 55 771 asukasta ja sen pinta-ala on 4,6 neliökilometriä
Épinay-sur-Seineä palvelee kaksi rautatieasemaa: Épinay-sur-Seinen asema RER C -paikallisjunalinjalla ja Épinay–Villetaneusen asema Transilien Paris–Nord -linjalla. Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 13 kilometrin päässä Épinay-sur-Seinestä.
Juha Porkka
thumb|200px|Juha Porkka vuonna 2016. Juha Porkka (s. 2. elokuuta 1953 Kymi) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän saavutti ulkoradoilla kaksi Suomen mestaruutta. Porkka käytti kierähdystyyliä, ja hän on viimeisin Suomen mestaruuden tällä tyylillä voittanut Kalevan kisoissa 1981. Hänen ennätystuloksensa 221 cm on vuodelta 1982. Seuratasolla hän edusti Kymin Koskenpoikia, Laukaan Urheilijoita ja Karhulan Katajaisia.
Leif Sevón
thumb|200 px|Leif Sevón oikeuslaitospäivillä maaliskuussa 2007. Leif Jörgen Arvidsson Sevón (s. 31. lokakuuta 1941 Helsinki) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimi vuoden 2005 loppuun asti korkeimman oikeuden presidenttinä. Tähän tehtävään hänet nimitettiin vuonna 2001, johon asti Sevón oli noin kymmenen vuotta korkeimman oikeuden jäsenenä, tosin suurimman osan tuosta ajasta virkavapaalla toimiessaan EFTA-tuomioistuimen presidenttinä 1994–1995 ja EY-tuomioistuimen jäsenenä 1995–2001.
Sevón oli siten ensimmäinen aidosti kansainvälinen suomalaistuomari, joka oli KKO:n presidentin virkaan tullessaan perehtynyt syvällisesti kansainvälisiin oikeuskysymyksiin.
Ennen tuomarintehtäviä Sevón toimi oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena, lainsäädäntöjohtajana ja lainvalmisteluosaston osastopäällikkönä vuosina 1986–1991 sekä ulkoministeriön neuvottelevana virkamiehenä. Hän on toiminut sivutoimisesti kuluttajavalituslautakunnan ja potilasvahinkolautakunnan puheenjohtajana.
Sevón on julkaissut oikeustieteellisiä kirjoja siviilioikeuden alalta. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti. Sevónille on myönnetty Knut ja Alice Wallenbergin säätiön palkinto, joka annetaan ansioista oikeustieteen alalla. Palkinnon arvo on miljoona Ruotsin kruunua.
Leif Sevónin puoliso oli vuosina 1965–1996 professori Guje Sevón (o.s. Lindberg). Hänen isänsä on Yleisradion ruotsinkielisen radion pitkäaikainen urheilutoimittaja Enzio "Kim" Sevón.
Akrotíri ja Dekéleia
Akrotíri ja Dekéleia, virallisesti Suvereenit tukikohta-alueet Akrotíri ja Dekéleia  on Kyproksen saarella sijaitseva Britannian merentakainen alue, jolla on kaksi tukikohta-aluetta (SBA, Sovereign Base Area), Akrotíri ja Dekéleia. Tukikohtien yhteenlaskettu pinta-ala on noin 253,8 km² eli noin 2,7 % saaren pinta-alasta, ja väkiluku noin. Akrotírin pinta-ala on 123 km² ja Dekéleian 130,8 km².
Maantiede ja luonto
Tukikohta-alueet on erotettu sopimuksella Kyproksen tasavallan alueesta. Akrotíri sijaitsee Akrotírin niemimaalla saaren eteläosassa Limassolin kaupungin lähellä ja Dekéleia kaakossa Lárnakan lähellä. Akrotírissa toimii Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentotukikohta. Molemmilla alueilla on sotilastukikohtien lisäksi myös asunto- ja maanviljelyalueita; Akrotírin alueella sijaitsee muun muassa Akrotírin kylä. Akrotíri on kokonaan Kyproksen tasavallan hallitseman alueen ympäröimä ja sillä on rajaa sen kanssa 48 kilometriä, mutta Dekéleialla on rajaa myös YK:n valvomalle vyöhykkeelle ja turkkilaisten itsenäiseksi julistaman pohjoisosan eli Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kanssa, yhteensä 108 kilometriä.
Akrotírin niemimaalla on Ramsarin sopimukseen kuuluva alue ja kansainvälisesti tärkeä lintualue (IBA), jolla on kosteikkoja sekä garrigue- ja macchiakasvillisuutta. Alueella on muun muassa Limassolin suolajärvi, soita, lampia, rannikkodyynejä sekä hiekkaisia ja kiviä rannikoita. Akrotírin IBA on Kyproksen tärkein kosteikko, ja siellä on tavattu yli 200 lintulajia ja sitä kautta muuttaa yli 160 lintulajia keväisin ja syksyisin.
Historia ja hallinto
Britannia säilytti alueiden hallinnan vuonna 1960 solmitussa sopimuksessa, jolla Kypros itsenäistyi. Britannia halusi pitää alueiden suvereniteetin itsellään, jotta voisi varmistaa tukikohdan pysyvyyden. Aluetta hallinoidaan puolustusministeriön alaisuudessa. Kyproksen presidenttinä vuosina 2008–2013 toiminut Dimítris Christófias kannatti Kyproksen saaren demilitarisointia ja vastusti Britannian tukikohtia. Hän kutsui Akrotíria ja Dekéleiaa siirtomaa-ajan veritahroiksi.
Running Scared (vuoden 2006 elokuva)
Running Scared on vuonna 2006 julkaistu toimintatrilleri. Elokuvan ohjasi sekä käsikirjoitti Wayne Kramer ja pääosassa on Paul Walker.
Juoni
Elokuva kertoo pikkurikollisesta Joey Gazellesta joka saa tehtäväkseen piilottaa erään aseen, epäonnistuneen huumekeikan jälkeen. Joey päättää piilottaa aseen kotiinsa, sillä hän ajattalee että sillä voi olla jatkossa vielä jotakin käyttöä. Joeyn kymmenvuotias poika Nicky löytää aseen ystävänsä Olegin kanssa. Olegin isä hakkaa häntä ja hänen äitiään jatkuvasti ja katkera poika ottaa aseen mukaansa ja ampuu isänsä ja pakenee pimeään yöhön. Joey lähtee henkensä kaupalla taakaa-ajoon saadakseen aseen ennen kuin se joutuu virkavallan käsiin.
Akrotíri ja Dekéleia
Historia ja hallinto
Akrotíri ja Dekéleian päämaja sijaitsee Episkopí Cantonmentissa, ja alueen toimeenpanevaa ja lainsäädöllistä valtaa käyttää hallintovirkamies, joka on myös Britannian Kyproksen joukkojen komentaja. Britannia on delegoinut Kyproksen tasavallalle monia siviilihallinnon tehtäviä, jotka kohdistuvat erityisesti alueella asuviin Kyproksen kansalaisiin.
Akrotíri ja Dekéleian alueella on oma oikeusjärjestelmänsä, jota pyritään pitämään mahdollisimman lähellä Kyproksen lakia.
Running Scared (vuoden 2006 elokuva)
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä tunkkainen musiikkivideoestetiikka heiluvine käsivarakuvauksineen ja sinisävyisiksi toonattuine kuvineen on tavallistakin puuduttavampaa katsottavaa, kun Running Scared -elokuvasta ei löydy nimeksikään sisältöä. ”Halpahintaisen testosteronipullistelun taustalla näyttäytyville naisille on varattu tuttuun tapaan roolit kotona kokkaavana vähäpukeisena pikkuvaimona, tahdottomana uhrina ja hyväsydämisenä huorana. Onpa omaperäistä.”
HBK
HKB tarkoittaa seuraavia asioita:
The Heartbreak Kid
The Heartbreak Kid voi tarkoittaa seuraavia:
Asking Alexandria
Asking Alexandria on brittiläinen vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye North Yorkshirestä. Yhtyeen perustajana voidaan pitää Ben Brucea, joka ennen vuotta 2007 soitti yhtyeessä nimeltä Asking Alexandria, joka ennen hajoamistaan ehti äänittää pari julkaisua. Bruce perusti samalla nimellä 2008 yhtyeen täysin uudella kokoonpanolla. Yhtyettä sanotaan myös trance metalin edelläkävijäksi.
Yhtyeellä on 14 musiikkivideota kappaleista "Moving On", "Not The American Average", ”Final Episode (Let’s Change Channel)”, ”A Prophecy”, "Closure", "The Death of Me", "To the Stage", "Killing You", "Run Free", "Here I Am", "I Won't Give In", "Let It Sleep" ja "The Black". Rock Band Networkissa on julkaistu Asking Alexandrian kappaleet ”Hey There Mr. Brooks”, ”A Prophecy” ja ”Final Episode (Let’s Change The Channel)”. ”Hey There Mr. Brooks” on kirjoitettu elokuvaa Mr. Brooks varten. Asking Alexandria on tehnyt coverin Akonin ”Right Now (Na Na Na)” -kappaleesta levylle Punk Goes Pop, sekä Nine Inch Nailsin kappaleesta ”Closer” levylle Punk Goes 90's. Nykyisin yhtyeen jäsenet asuvat Amerikassa. Yhtyeen piti esiintyä Suomessa ensimmäistä kertaa vuoden 2013 Tuska Open Air -festivaalilla, mutta esiintyminen peruttiin päivää ennen tapahtumaa ja korvaavaksi bändiksi lavalle nousi suomalainen yhtye Battle Beast.
Yhtye on esiintynyt Suomessa viisi kertaa: Helsingin Circuksessa 10. marraskuuta 2014, Tampereen Pakkahuoneella 20. maaliskuuta 2017, Helsingin Nosturissa 21. maaliskuuta 2017, Seinäjoen Provinssissa 28. kesäkuuta 2018 ja Kauhajoen Nummirockissa 24. kesäkuuta 2023.
Karel Gott
Karel Gott (14. heinäkuuta 1939 Plzeň, natsi-Saksan miehittämä Tšekkoslovakia – 1. lokakuuta 2019 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen laulaja ja näyttelijä. Hän oli Tšekkoslovakian ja Tšekin tunnetuimpia julkisuuden henkilöitä ja oli tunnettu laulajana myös muualla Keski-Euroopassa.
Asking Alexandria
Worsnopin lähtö
22. tammikuuta 2015 pääsolisti Danny Worsnop erosi yhtyeestä ja kertoi keskittyvänsä enemmän rock-musiikin tekemiseen uuden yhtyeensä We Are Harlotin kanssa. Kitaristi Ben Brucen mukaan bändi jatkaa kiertuettaan ja että Saksassa pidettävässä Rock Am Ring and Rock Im Park Festivalissa tulee olemaan uusi solisti.
Myöhemmin Denis Stoffin erottua yhtyeestä Danny palasi bändiin.
Songs in A Minor
Songs in A Minor on laulaja Alicia Keysin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin kesäkuussa 2001. Se nousi julkaisuviikollaan Yhdysvaltojen albumilistan kärkeen myyden. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti yli kappaletta.
Karel Gott
Nousu maineeseen
Karel Gott syntyi Länsi-Böömin Plzeňissä. Hän muutti Prahaan 1950-luvulla ja hankki sähkömekaanikon ammatin. Opiskelun ohessa hän esiintyi Prahan pubeissa laulajana. 1960-luvun alussa Gott alkoi opiskella laulamista Prahan konservatoriossa ja osallistui useisiin laulukilpailuihin, alkaen saada mainetta laulajana. Gott nousi kansalliseen kuuluisuuteen 1962–1963 esiintyen Prahan teattereissa ja saavutti aseman Tšekkoslovakian pop-musiikin huipulla. Useat hänen kappaleensa olivat Karel Svobodan käsialaa.
Karel Gottin menestys oli sallittua vain Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen ehdoilla, ja sen toiveiden mukaan Gott esiintyi. Hän oli ensimmäinen, joka vastusti julkisesti Peruskirja 77:ää, Tšekkoslovakian ihmisoikeusrikoksia kritisoinutta julistusta ja sen ympärille syntynyttä liikettä. Gott sai kuitenkin kansan suosion puolelleen lauluillaan, jotka olivat poliittisesti näennäisen korrekteja mutta jotka saattoivat sisältää pientä kritiikkiä asioita kohtaan, joita muualla ei sopinut arvostella. Aikana, jolloin viihde oli harvinaista, Gottin suosio nousi ennätyslukemiin. Kommunistit antoivat Gottille kansantaiteilijan arvonimen.
Gott edusti Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 1968 kappaleella Tausend Fenster ja sijoittui jaetulle 13 sijalle 17 kilpailijan joukosta.
Samettivallankumouksen jälkeen
Poikkeuksellisen Gottin urasta tekee se, että hän pysyi pop-tähtenä myös kommunistisen hallinnon kaataneen samettivallankumouksen jälkeen. Gott esiintyi yhdessä taiteilijoiden kanssa, jotka olivat olleet kommunistien kieltämiä 20 vuoden ajan. Uuden hallinnon myötä kommunistien myötäilijä muuttui nopeasti demokratian äänitorveksi. Takinkäännöstä arvostelevat yksilöt vaientuivat nopeasti, sillä poliitikot halusivat hyödyntää Gottin suosiota omiin tarkoituksiinsa ja kansa enimmäkseen rakasti Gottia, joka esiintyi yhä Tšekin julkisuudenhahmona ja levytti edelleen.
Dmitri Pavlovitš Romanov
Suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš Romanov (18. syyskuuta (J: 6. syyskuuta), 1891 Iljinskoje, Moskovan läh., Venäjän keisarikunta – 5. maaliskuuta 1941 Davos, Sveitsi) oli venäläinen ylhäisaatelinen, joka parhaiten muistetaan Grigori Rasputinin murhasta vuonna 1916. Dmitri Pavlovitš Romanov oli Venäjän tsaarin Nikolai II:n serkku.
Romanov-suvun korkea-arvoinen ruhtinas Venäjällä
Dmitri Pavlovitš Romanov oli Aleksanteri II:n pojan, suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanovin lapsi. Hänen äitinsä oli Kreikan prinsessa Maria, venäläisittäin Aleksandra Georgijevna. Dmitrin sisko oli Maria Pavlovna Romanova, hetken aikaa Ruotsin prinssi Vilhelmin puoliso. Heidän äitinsä Aleksandra Georgijevna kuoli lapsivuoteeseen Dmitri Pavlovitšin syntymän jälkeen. Kun leskimies, suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš meni uudelleen naimisiin vastoin tsaarin tahtoa, hän menetti oikeutensa kahteen lapseensa, koska he kuuluivat Romanov-dynastiaan. Heidät otti kasvattaakseen Moskovassa asunut isä-Pavel Aleksandrovitšin serkku suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš Romanov ja hänen vaimonsa Elisabet Fjodorovna. Kasvattisetä Sergei Aleksandrovitš surmattiin kuitenkin pian kasvatiksi oton jälkeen pommiattentaatissa vuonna 1905 Moskovassa. Dmitri Pavlovitš oli lähes samanikäinen keisari Nikolain lasten kanssa. Hänestä tuli tällöin hyvin läheinen ystävä keisariperheen kanssa.
Dmitri Pavlovitš kuului aikuistuttuaan Venäjän ylhäisimpään aatelistoon. Hän oli siirtynyt vuonna 1909 Moskovasta Pietariin ja asui Beloselski-Belozerskin palatsissa, jonka hän peri edesmenneeltä sedältään Sergei Aleksandrovitšilta. Romanovien sotilaallisen perinteen mukaisesti Dmitri Pavlovitš opiskeli Nikolajevskin ratsuväkiopistossa ja siirtyi valmistumisensa jälkeen tsaarin henkikaartin ratsuväkirykmenttiin.
Tähän aikaan hän kehittyi hyväksi ratsastajaksi ja osallistui vuonna 1912 Tukholman olympialaisten ratsastuskilpailuihin ja sijoittui henkilökohtaisessa esteratsastuksessa parhaana venäläisenä jaetulle 9. sijalle sekä joukkueena 5. sijalle. Dmitri Pavlovitš oli myös aktiivi valtakunnallisen venäläisen urheilutoiminnan aktivoija, järjestöjohtaja ja keulakuva. Ensimmäisen maailmansodan syttymisen aikoihin hänen oli tarkoitus matkustaa Riikaan ja avata Venäjän toiset valtakunnalliset urheilukisat, mutta ne jouduttiin keskeyttämään Sarajevon laukausten myötä heinäkuussa 1914.