cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
JK Tammeka
Jalgpalliklubi Tammeka Tartu on jalkapalloseura Tartosta, Virosta. Seura perustettiin vuonna 1989 ja vuonna 2006 seura yhdistyi toisen tarttolaisseuran JK Maagin kanssa ja muodosti JK Maag Tammekan, joka pelaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa. Kaudeksi 2009 fuusioseuran nimi vaihtui takaisin JK Tammeka Tartuksi.
Saathiya
Juoni
Molemmat vuodattavat kyyneleitä yhdessä, kunnes Yeshwant tulee hakemaan Savitrin. Pian Suhani palaa tajuihinsa. Aditya juoksee sisään ja ilmaisee kipua ja kärsimystä, joita hän koki eroaikana. Suhani ilmaisee myös oman rakkautensa ja tunteensa häntä kohtaan. Elokuva päättyy, kun Aditya ja Suhani lopulta sopivat ja halaavat toisiaan sairaalan sängyllä.
Helsingin kaupungin asunnot
Helsingin kaupungin asunnot Oy (Heka) on Helsingin kaupungin kokonaan omistama yhtiö ja Suomen suurin vuokranantaja. Yhtiö omisti vuonna 2019 noin 49 800 vuokra-asuntoa, joissa asui noin 92 800 asukasta. Yritys ei tavoittele voittoa eikä jaa osinkoa.
Keskivuokra Helsingin kaupungin asunnoissa vuonna 2019 oli 11,69 €/m2/kk, kun taas Helsingissä sijaitsevien vapaarahoitteisten asuntojen keskivuokra oli samaan aikaan 21,00 €/m2/kk. Hekan asunnoissa korkein keskivuokra oli kantakaupungin alueella (12,60 €/m2/kk) ja matalin Vesalan alueella (10,98 €/m2/kk). Hekan vuokrat määritetään omakustannusperiaatteella eli vuokralaisilta peritään vuokraa sen verran, että yhtiön tulot riittävät kattamaan kiinteistöjen pääomakulut sekä kiinteistöhuollon, korjausten ja hallinnon menot.
Aiemmin Hekan omistamien kiinteistöjen isännöinti-, huolto- ja siivouspalveluista vastasivat sen viisi alueellista tytäryhtiötä (alueyhtiöt), mutta vuoden 2019 lopussa Heka sulautui alueyhtiöiden kanssa yhdeksi yhtiöksi. Samalla alueyhtiöistä tuli aluetoimistoja.
Asukasvalinnat Hekan omistamiin asuntoihin tekee Helsingin kaupungin asuntopalvelujen Stadin asunnot. Joulukuun 2019 lopussa Hekan asuntoihin oli noin 23 000 aktiivista hakemusta.
Dehradun
Dehradun (hindiksi ja ), kirjoitetaan myös Dehra Dun tai Dehra Doon, on Intian Uttarakhandin osavaltion suurin kaupunki ja sen talvipääkaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Dehradunissa asui 574 840 asukasta. Se sijaitsee noin 230 kilometriä Intian pääkaupungista New Delhistä pohjoiseen, Ganga- ja Yamuna-jokien välisellä vedenjakajalla, Himalajan ja Shivaklik-kukkuloiden välissä 960 metrin korkeudessa. Ennen Uttarakhandin osavaltion perustamista vuonna 2000 Dehradun kuului Uttar Pradeshiin.
Liikenne
Jolly Grantin lentoasema sijaitsee noin puolessa välissä Dehradunin Rishikeshin välillä. Lentoasemalta lennetään Delhiin.
Dave Trottier
David "Dave" Thomas Trottier (25. kesäkuuta 1906 Pembroke – 13. marraskuuta 1956 Halifax) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja. Hän pelasi myös urallaan yli 400 ottelua NHL:ssä tehden yli 100 maalia.
Trottier aloitti uransa kaudella 1923–24 Toronto St. Michael's Majorsissa siirtyien 1925 Toronto Varsity Gradsiin. Grads edusti Kanadaa Sankt Moritzin olympialaisissa 1928, kun Kanada voitti olympiakultaa. Trottier pelasi olympialaisissa vain kaksi ottelua, mutta teki niissä 12 maalia. Olympialaisten jälkeen Trottier pelasi kaksi ottelua MCHL-sarjan Montreal Victoriasissa, jonka jälkeen siirtyi NHL-seura Montreal Maroonsiin. Trottier pelasi Maroonsissa aina kauteen 1938–39 saakka, jonka aikana hän voitti Stanley Cupin 1935. Maroonsin jälkeen hän pelasi 11 ottelua Detroit Red Wingsissa ja kymmenen ottelua IAHL-seura Pittsburgh Hornetsissa.
Trottier pelasi NHL:ssä 11 kautta. Hän pelasi 446 ottelua tehden niissä 121 maalia ja antaen 113 syöttöä.
Tarttuva naudan keuhkorutto
Tarttuva naudan keuhkorutto on mykoplasman (M. mycoides subsp. mycoides) aiheuttama helposti leviävä eläintauti. Se leviää pisaratartuntana, oireettomien kantajien välityksellä ja tuulen mukana.
Naudan keuhkorutto tarttuu naudan lisäksi aasialaiseen vesipuhveliin, biisoniin ja jakkiin. Villieläimet eivät ole merkittäviä sen leviämisen kannalta.
Naudan keuhkorutto on hävitetty useimmilta mantereilta 1900-luvun puoliväliin mennessä. Sitä on tavattu Suomessa viimeksi 1920-luvulla. Afrikassa se kuuluu edelleen tärkeimpiin karjan tartuntatauteihin.
Doug Gilmour
Douglas Robert Gilmour (s. 25. kesäkuuta 1963 Kingston, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Gilmour valittiin 2011 jääkiekon Hall of Fameen.
Juniorivuodet
Gilmourin ura alkoi OHL:ssä Cornwall Royalsin joukkueessa kaudella 1980–81. Hänet tunnettiin tällöin puolustavana hyökkääjänä, jolla oli kuitenkin myös hyökkäyspään taitoja. Gilmourin koko (177 cm/68 kg) kuitenkin oli NHL-kykyjenetsijöiden papereissa pitkä miinus eikä häntä valittu ensimmäisenä vuotena jolloin hän oli valintakelpoinen. Vaikkei Gilmourin koko kolmena Cornwallin vuotena tuosta paljon kasvanut, hänen pistesaldonsa kylläkin – kaudella 1981–82 hänen tehonsa olivat 46+73=119. Cornwall voitti toistamiseen OHL:n Memorial Cupin ja St. Louis Blues valitsi hyökkääjän 7. kierroksella, 134.:ntenä kaiken kaikkiaan. Blues ei kuitenkaan löytänyt Gilmourille käyttöä 1982–83-kaudella ja hän palasi OHL:ään, jonka runkosarjassa hän oli dominoiva, voittaen lopulta Eddie Powers Trophyn runkosarjan parhaana pistemiehenä (70+107=177). Gilmourilla oli myös ennätysmäinen 55 pelin pisteputki ja hänet valittiin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Blues
Keskushyökkääjän fyysiset mitat arveluttivat Bluesin johtoa ja hän oli aloittaa ammattilaisuransa Saksan liigassa, mutta lopulta sai sopimuksen Bluesiin. Hän liittyi joukkueeseen kaksi viikkoa ennen kauden alkua ja sai huomata olevansa keskushyökkääjien nokkimisjärjestyksessä kaukana kärjestä. Pelaajakadon vuoksi "Killer" (valmentaja Brian Sutterin Gilmourille hänen intensiivisyytensä johdosta antama lempinimi) kuitenkin pääsi pelaamaan nelosketjuun puolustavaan rooliin. Kolmen täyden, runsaan 50 tehopisteen Blues-kauden jälkeen Gilmour lihoi, omin sanoin "paisui", jonka jälkeen hän muutti pelityyliään avoimemmaksi ja hyökkäysvoittoisemmaksi. Kauden 1985–86 pudotuspeleissä hän loisti, tehden 19 pelissä 21 pistettä Bluesin pudotessa niukasti Stanley Cupin finaaleista, häviten Calgarylle seitsemännen pelin vieraissa 1–2. Seuraavalla kaudella Gilmour takoi 105 pistettä runkosarjassa ja valittiin Kanadan maajoukkueeseen Kanada Cupiin, jossa hän teki kaksi tärkeää maalia Neuvostoliittoa vastaan. Hänet nimettiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Flames
Hyvin menneen kauden 1987–88 jälkeen (86 pistettä runkosarjassa, 17 pudotuspeleissä) seurasi seksiskandaali – häntä syytettiin seksisuhteesta lastensa 13-vuotiaan hoitajan kanssa. Valamiehistö vapautti Gilmourin, mutta "Killer" kaupattiin Calgary Flamesiin kauden 1988–89 alussa. Calgaryssä hyökkääjän vahva panos sai jatkoa. Gilmour teki kauden 22 pudotuspeleissä 22 pistettä ja johti Flamesin historiansa ensimmäiseen Stanley Cupiin. Hän teki voittomaalin kuudennessa pelissä ja ratkaisevassa pelissä Montrealia vastaan. Kauden 91–92 aikana Gilmourin tyytymättömyys palkkaansa kasvoi siihen pisteeseen, että hän haki välitystuomioistuimen päätöstä asiaan. Palkka nousi jonkin verran, muttei tarpeeksi ja hyökkääjätähti päätti lähteä joukkueesta. Tästä vain muutaman tunnin kuluttua hänet kuitenkin kaupattiin liigan historian suurimmassa, 10 pelaajaa koskevassa kaupassa Toronto Maple Leafsiin.
Stefanie van der Gragt
pienoiskuva|Stefanie van der Gragt
Doug Gilmour
Maple Leafs
Siirron takana oli Leafsien uusi GM (general manager) Cliff Fletcher, joka oli aikaisemmin työskennellyt Flamesissa samassa tehtävässä. Toronton kannattajat saivat vastinetta toiveilleen – kausi 1992–1993 oli menestys ja Gilmour joukkueen tärkein pelaaja. Hän voitti Selke Trophyn eli liigan parhaan puolustavan hyökkääjän palkinnon sekä tuli toiseksi liigan arvokkaimman pelaajan äänestyksessä (Hart Trophy). Tämä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1967 kun Leafs-pelaaja oli voittanut jonkin NHL:n henkilökohtaisista pelaajapalkinnoista. Gilmour pelasi uransa parasta kiekkoa Leafseissa. Hyökkäyspään primus motorina olemisen lisäksi hän pelasi pienikokoiseksi pelaajaksi hyvin fyysistä peliä ja taklasi surutta. 127 tehopistettä tehneelle pelaajalle Selke Trophyn voittaminen oli myös huomattava saavutus. Stanley Cupin ensimmäisellä kierroksella Leafs kaatoi vahvan Detroitin seitsemässä ottelussa. Toisella kierroksella vastaan tuli Gilmourin vanha joukkue Blues. Monet muistavat tästä sarjasta yhden Gilmourin uran näyttävimmistä maaleista hänen pyöriessään väkkärän lailla (tulevan joukkuetoverin) Curtis Josephin maalin takana ennen pyörähdystä maalin eteen tekemään vanhanaikainen spagaattiin venyvän "Cujon" alta. Toronto voitti sarjan seitsemännen ottelun 6–0 ja pääsi välieriin, jossa kuitenkin noutaja tuli Wayne Gretzkyn ja Los Angeles Kingsien muodossa. Leafsien johtaessa sarjaa 3–2, kuudennen pelin jatkoajalla Gretzkyn korkeaa mailaa Gilmourin kasvoihin ei vihelletty. Kings voitti lopulta pelin ja myös seuraavan, romuttaen kanadalaisten haaveet unelmafinaalista Toronto–Montreal. Kun vaahteranlehtifanien suosikki ja joukkueen kapteeni Wendel Clark kaupattiin Quebec Nordiquesiin 1994, Gilmour nimettiin uudeksi kapteeniksi.
Stefanie van der Gragt
Stefanie van der Gragt (s. 16. elokuuta 1992) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa lokakuun 2022 puoliväliin mennessä 95 maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Sveitsiä vastaan 8. maaliskuuta 2013. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 2017. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa ja teki maalin puolivälieräottelussa Italiaa vastaan. Hän pelasi avauskokoonpanossa MM-turnauksen viidessä ottelussa, muun muassa välierässä ja loppuottelussa. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi joukkueensa kaikki neljä ottelua ja teki maalin alkulohko-ottelussa Portugalia vastaan.
Doug Gilmour
Loppu-ura
Kuuden vuoden Toronton-palveluksen kannattajien keskuudessa myös erittäin suosittu "Killer" itse kaupattiin New Jersey Devilsiin 1997 Leafsien alkaessa toteuttaa sukupolvenvaihdosta. Kesällä 1998 hän teki free agent -sopimuksen Chicago Blackhawksien kanssa. Kohtalon käden vaikutuksesta juuri Chicago oli Toronton vastustajana viimeisessä pelissä legendaarisella Maple Leaf Gardensilla. Gilmour teki tuossa Hawksien voittamassa ottelussa maalin ja loppuseremonioiden aikana yleisö osoitti hänelle seisaaltaan suosiotaan vaikka edustikin jo vieraita värejä. Keväällä 2000 Gilmour siirtyi Buffalo Sabresiin, jossa hän vietti muutaman kauden. Tämän jälkeen hänet pestasi free agentinä Leafsien ikuinen kilpailija Canadiens, jonka riveissän hän pelasi hyvän kauden. Carolina Hurricanes kuitenkin lopetti "Habsien" pelit Stanley Cupin toisella kierroksella. Aina parhaimmillaan keväällä olevana pelaajana lähes 40-vuotias Killer teki taas pudotuspeleissä hyvää jälkeä, 10 pistettä 12 pelissä.
Gilmourin huhuttiin jo olevan lopettelemassa kiekkouraansa kun Leafs-kannattajien korviin kantautui hyviä uutisia kauden 2002–03 siirtorajan kynnyksellä – Canadiens kauppasi hyökkääjän Leafsiin, jotta tämä voisi päättää uransa Torontossa. Valitettavasti Gilmour sai polvivamman heti ensimmäisessä pelissään 13. maaliskuuta 2003 ja joutui päättämään uransa ennenaikaisesti. Doug Gilmour ilmoitti virallisesti vetäytymisestään kiekkomaailmasta 8. syyskuuta 2003. Gilmour teki NHL-urallaan 1474 pelissä 450 maalia ja antoi 964 syöttöä eli yhteensä 1 414 tehopistettä.
Kellusaniaiset
Kellusaniaiset (Salvinia) on Salviniaceae-heimoon kuuluva vedessä kelluvien saniaisten suku. Siihen kuuluu kymmenen lajia.
Joitakin lajeja käytetään akvaarioissa ja puutarhalammikoissa koristekasveina. Ne leviävät helposti luontoon ja ovat aiheuttaneet pahoja ongelmia vieraslajeina.
Lajeja
(Suomeksi lajien nimiä näkee sekä kahdella että yhdellä s-kirjaimella ).
Anastácio Cahango
Anastácio Cahango (s. 3. kesäkuuta 1937) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 3. heinäkuuta 1977 ja nimitettiin Luandan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thignican titulaaripiispaksi 17. tammikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre do Nascimento, jota avustivat Aldo Cavalli ja Pedro Luís Guido Scarpa.
Bertin salaiset muistiinpanot
Bertin salaiset muistiinpanot on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoittama kirja. Alkuperäisteos on julkaistu vuonna 1990 ja suomennos vuonna 1993.
Helsingfors Morgonblad
Lehden vaiheet
Frenckellin kustannusliike Helsingissä perusti lehden kannattamattomana lakanneen Tidningar ifrån Helsingforsin tilalle. Lehti oli kirjallinen ja kulttuuripoliittinen. Runebergin aikana sen taustaryhmä oli Lauantaiseura. Runebergin panos oli merkittävin vuonna 1832. Eräs lehden uuttera avustaja oli Elias Lönnrot.
1830-luvun lopussa kulttuuripolitiikka sai enemmän huomiota Morgonbladetissa. Teatteri- ja musiikkiarvostelun aloilla lehti oli uranuurtaja. Morgonbladetissa julkaistiin huhtikuussa 1847 Fredrik Berndtsonin kirjoittama kolmiosainen, perusteellinen arvostelu Suomen Taideyhdistyksen ensimmäisestä näyttelystä Helsingissä, jonka Sakari Topelius mainitsi olevan tiettävästi Suomen ensimmäinen yksityiskohtainen, julkaistu taidekritiikki.
Näpäytykset
Helsingfors Morgonbladilla oli noin 400 tilaajaa. Samaan aikaan maassa ilmestyi muun muassa virallinen lehti Finlands Allmänna Tidning, sekä toinen uutisiin ja ilmoituksiin painottunut helsinkiläislehti Helsingfors Tidningar.
Lehdet kilpailivat keskenään lukijoista. Tästä saivat alkunsa niin kutsutut näpäytykset (en knäpp), jotka vakiintuivat journalismin lajiksi. Näpäytysten uranuurtajana pidetään juuri maisteri Fabian Collania, joka kirjoitti Helsingfors Morgonbladiin. Collan oli omaksunut englantilaisen mallin mukaisen liberalistisen lehdistökäsityksen, joka korosti valtiosta riippumattoman lehdistön tarpeellisuutta. Lehdistön tuli muodostua yhdeksi valtiomahdiksi, jossa kansalaiset saivat osallistua yhteiskuntaelämään.
Collanin malliksi ottamat eurooppalaiset sanoma- ja aikakauslehdet olivat tuttuja suomalaiselle sivistyneistölle, sillä niitä tilattiin maahan ja käytettiin kotimaisissa toimituksissa myös tietolähteinä. Lähin esimerkki kantaa ottavasta sanomalehdestä oli Ruotsin Aftonbladet, mutta Suomeen lehdellä oli tuontikielto. Collan puhui ulkomaisten lehtien innostamana vapaamman asioiden käsittelytavan puolesta. Hänen mielestään keskustelussa sai olla jopa tiettyä hävyttömyyttäkin, jotta lehdet eivät kävisi kuiviksi.
Helsingfors Morgonblad ja Helsingfors Tidningar viljelivät näpäytyksiä keskinäisessä kilpailussaan. Sittemmin J. V. Snellman omaksui näpäytykset Saima-lehteensä.
Sensuuri
Morgonbladet, kuten muutkin suomalaiset sanomalehdet, kärsi sensuurista. Lukijoiden oli mahdotonta tietää, mitä lehden osia sensuroitiin, koska lehden piti korvata sensuroidut kohdat muulla aineistolla. Joskus kuitenkin jouduttiin ajan puutteessa jättämään tyhjiä rivejä sensuroitujen kohtien paikalle. Sensuuri vaikeutti myös lehden toimittajien ja muun henkilökunnan työtä. Esimerkiksi J. J. Nervander kertoi kirjeessään J. V. Snellmanille keväällä 1847 sattuneesta sensurointitapauksesta Morgonbladetissa, jonka takia lehden toimittaja Elmgren erosi.
Vicente Carlos Kiaziku
Vicente Carlos Kiaziku (s. 28. kesäkuuta 1957) on angolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi kapusiineihin 28. syyskuuta 1975 ja sai pappisvihkimyksensä 2. kesäkuuta 1985. Hänet nimitettiin 5. tammikuuta 2009 Mbanza Congon hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anastácio Cahango, jota avustivat Giovanni Angelo Becciu ja Filomeno do Nascimento Vieira Dias.
Lenna
thumb|250px|Lenna (Lena Söderberg) Lenna on miestenlehti Playboyn vuoden 1972 marraskuun numeron keskiaukeamakuvasta rajattu kuva, jota on käytetty yleisesti vuodesta 1973 kuvankäsittelyalgoritmien, kuten erilaisten kuvanpakkausmenetelmien, testikuvana.
Kuva esittää ruotsalaista Lena Söderbergiä, joka poseeraa kuvassa alasti.
Kuvan käyttö on aiheuttanut jonkin verran kiistelyä siksi, että se on otettu luvatta Playboy-lehdestä, joka aikoinaan uhkasi kuvan käyttäjiä oikeustoimilla. Lehti on sittemmin perunut uhkauksensa ja päinvastoin yrittänyt edistää kuvan käyttöä, koska se tuo lehdelle julkisuutta.
David C. Munson perustelee kuvan suosiota seuraavasti:
Kuvan käyttöä on pidetty seksistisenä, ja kuvan käytön katsotaan häiritsevän naisopiskelijoita siten, etteivät he pysty keskittymään opiskeluun. Playboyn mukaan kyseisen kuvan sisältävä lehden numero on lehden kaikkien aikojen myydyin. Sitä on myyty 7 161 561 kappaletta.
Topanga
Topanga on väestönlaskennallinen asuinpaikka (CDP) Los Angelesin piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 8 560.
Väestö
Topangan asukkaista 88,0 prosenttia on valkoisia, 6,73 prosenttia aasialaisia, 1,85 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,34 prosenttia intiaaneja. 5,96 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Paikkakunnan väestön keski-ikä on 45,5 vuotta.
Kuhmalahden kirkonkylä
Kuhmalahden kirkonkylä on Kangasalan taajama ja osa-alue. Taajamassa on yhteensä 309 asukasta (31.12.2017) Nähtävyyksiä siellä sijaitsee Kuhmalahden kirkko ja Kuhmalahden kotiseutumuseo.
Ulrich Plenzdorf
thumb|upright|Ulrich Plenzdorf (1993)
Ulrich Plenzdorf (26. lokakuuta 1934 Berliini, Saksa – 9. elokuuta 2007 Berliini, Saksa) oli saksalainen kirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja dramaturgi. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1972 Hallessa kantaesitetty näytelmä Nuoren W:n uudet kärsimykset (Die neuen Leiden des jungen W.).
Plenzdorf oli ensisijaisesti elokuvakäsikirjoittaja. Hän käsikirjoitti muun muassa Heiner Carowin ohjaaman kokoillan elokuvan Paul ja Paula (Die Legende von Paul und Paula) (1973), Hans Falladan omaelämäkerralliseen romaaniin perustuvan elokuvan Der Trinker (1995) yhdessä Harald Juhnken kanssa ja Frank Beyerin televisioelokuvan Abgehauen (1998) Manfred Krugin omaelämäkerran mukaan.
Elämä
Ulrich Plenzdorf syntyi koneenrakentajan perheeseen Berliinin Kreuzbergin kaupunginosassa. Hänen vanhempansa olivat kommunistipuolue KPD:n jäseniä, ja heidät vangittiin kansallissosialismin kaudella. Vuonna 1950 perhe muutti Länsi-Berliinistä Itä-Berliiniin, jossa Plenzdorf kirjoitti ylioppilaaksi 1954. Plenzdorf avioitui 1955 Helga Liesken kanssa. Liitosta syntyi kolme lasta.
Sittemmin Plenzdorf opiskeli marxismi-leninismiä ja filosofiaa Leipzigin yliopistossa, mutta ei valmistunut. Sen sijaan hän kiinnostui näyttämötaiteesta ja elokuvista: hän opiskeli 1959–1963 elokuva-alaa Filmhochschule Babelsberg -oppilaitoksessa. Vuodesta 1963 alkaen hän työskenteli DEFA-studion elokuvakäsikirjoittajana ja dramaturgina.
Länsi-Saksassa Plenzdorf tuli tunnetuksi vuonna 1972 aikakauslehti Sinn und Formissa julkaistun yhteiskuntakriittisen kertomuksensa Nuoren W:n uudet kärsimykset (Die neuen Leiden des jungen W.) ansiosta. Hän oli kirjoittanut teoksen vuonna 1969 elokuvakäsikirjoitukseksi DEFAlle; vuonna 1973 se julkaistiin kirjana ja käännettiin yli 30:lle kielelle. Vuonna 1972 Hallessa kantaesitetty näytöskappale oli Länsi-Saksassa kauden 1974–1975 esitetyin aikalaisteos ja se filmatisoitiin niin ikään Länsi-Saksassa vuonna 1976. Teoksessaan Plenzdorf kertoo 1970-luvun itäsaksalaisella nuorisojargonilla traagisen tarinan nuorukaisesta, joka pyristelee ulos pikkuporvarillisesta elinympäristöstään ja löytää Goethen romaanista Nuoren Wertherin kärsimykset (1774) alati uusia yhtäläisyyksiä omaan elämäänsä.
1980-luvun jälkipuoliskolla kantaesityksensä saivat Plenzdorfin näytelmät Ein Tag länger als ein Lebe ja Zeit der Wölfe, jotka perustuvat Tšingiz Aitmatovin romaaneihin. Molemmat dramatisoinnit ovat tinkimättömiä tilityksiä stalinismin ajasta.
Plenzdorf oli berliiniläisen Akademie der Künste -taideinstituutin jäsen vuodesta 1992.
Muuta
Suomalainen draamaelokuva Nuoren Wertherin jäljillä (2013) perustuu löyhästi Plenzdorfin romaaniin Nuoren W:n uudet kärsimykset.
ČKD-Praga
ČKD-Praga (Českomoravská-Kolben-Daněk Praha) oli tšekkoslovakialainen lentokonetehdas.
Se perustettiin vuonna 1915 voimalaitteiden valmistusta varten, tuotemerkkinä oli Praga. Vasta vuosina 1930–31 aloittivat suunnittelijat Pavel Beneš ja Miroslav Hajn, jotka tulivat Avialta ČKD-Pragalle, lentokoneiden suunnittelun.
Ensimmäinen lentokone oli Praga E-39 vuonna 1931. Se oli sotilaskoulukone, joita valmistettiin kaikkiaan 139 kappaletta.
ČKD-Praga kehitti useita lentokoneita seuraavina vuosina, mutta ne eivät edenneet prototyyppivaihetta pidemmälle.
Vuonna 1934 Jaroslav Šlechta tuli pääsuunnittelijaksi ja suunnitteli Praga E-114 Air Baby-lentokoneen. Se oli kaupallinen menestys. Koneita myytiin Iraniin, Ranskaan, Englantiin ja Romaniaan. Englantilaiset tekivät pääosan koneistaan englantilaisissa tehtaissa, esim. Hillson-Praga Baby, lisenssillä. Vuoteen 1946 mennessä tilattiin 126 konetta.
Kaikkiaan ČKD-Praga kehitti 17 lentokonetyyppiä, joista 7 pääsi sarjatuotantoon.
Lahdenperä (Kivijärvi)
Lahdenperä on kylä Kivijärven kunnassa Keski-Suomessa. Se sijaitsee Perhoon johtavan yhdystien 6520 varrella noin seitsemän kilometriä luoteeseen Kivijärven keskustasta. Perhoon on matkaa runsaat 30 kilometriä. Lahdenperä on saanut nimensä sijainnistaan Kivijärven Vuonamonlahden perukassa. Kylän luoteispuolella on pieni Peuralampi.
Lahdenperällä asui vuoden 2004 paikkeilla satakunta ihmistä, varsin paljon myös lapsia ja nuoria. Pääelinkeino on maatalous, mutta töissä käydään oman kunnan lisäksi myös Kyyjärvellä, Karstulassa ja Perhossa. Kylässä toimi 1990-luvun lopulle asti Heinolahden koulu, yhtenä viimeisistä Kivijärven kyläkouluista.
Tristão Vaz Teixeira
thumb|left|Tristão Vaz Teixeiran vaakuna. Tristão Vaz Teixeira (n. 1395–1480) oli portugalilainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija, joka yhdessä João Gonçalves Zarcon ja Bartolomeu Perestrelon kanssa löysi Madeiran saaret vuosina 1419–1420. Saarten kolonisaatio aloitettiin pian tämän jälkeen.
Teixeira toimi Henrik Purjehtijan palveluksessa ja sai löytönsä jälkeen haltuunsa puolet Madeirasta. Hän oli naimisissa Branca Teixeiran kanssa.
Lyra McKee
Lyra Catherine McKee (31. maaliskuuta 1990 Belfast, Pohjois-Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 18. huhtikuuta 2019 Londonderry, Pohjois-Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli pohjoisirlantilainen toimittaja, joka käsitteli paljon oman sukupuolensa kokemuksia Pohjois-Irlannin levottomuuksissa. Hän kirjoitti useisiin lehtiin, ja hänellä oli kustannussopimus Faber and Faberin kanssa. McKee ammuttiin kuoliaaksi hänen olleessaan raportoimassa Londonderryssä syntyneitä uusia levottomuuksia.
Koulusta toimittajaksi
Lyra McKee syntyi vuonna 1990, ja hän oli nuorin Joan McKeen kuudesta lapsesta. Hän vietti nuoruutensa ensimmäiset vuodet Cliftonville Roadilla, joka oli Pohjois-Irlannin levottomuuksien vaarallisimpia alueita.
Lyra McKee oli 14-vuotias koululainen, kun hän perusti oman sanomalehtensä. Hän kertoi myöhemmin, että hänen kiinnostuksensa kirjoittamiseen alkoi jo pienenä. McKee opiskeli Birminghamin yliopistossa digitaalista journalismia, mutta hän jätti maisterinopintonsa kesken.
Lähdettyään yliopistosta McKee perusti Muckraker Report -verkkosivun, johon hän pystyi kirjoittamaan pidempään tutkittuja artikkeleita. McKeen ensimmäinen kirjoitus julkaistiin vuonna 2013, ja se käsitteli Pohjois-Irlannin ainoata raiskauskriisikeskusta ja sen pyrkimyksiä etsiä rahoitusta toiminnalleen. Hän kertoi myöhemmin keränneensä materiaalia artikkeliin viiden vuoden ajan.
Kansainvälinen huomio
McKee sai kansainvälistä huomiota vuonna 2014, kun hänen kirjeensä 14-vuotiaalle itselleen levisi verkossa. Kirje julkaistiin myöhemmin myös lyhytelokuvana. Siinä McKee kertoo muun muassa siitä, miltä homoseksuaalisuutensa salaaminen tuntui. McKee oli katolinen ja oli kuullut homoseksuaalisuuden olevan syntiä. Hän kuvailee kirjeessä näitä tuntemuksia ja itsemurhan harkitsemisesta. Hän kuvailee myös intohimoaan kirjoittamiseen.
McKeen kirjoituksia julkaistiin kirjeen saaman huomion jälkeen useissa julkaisuissa, kuten Belfast Telegraphissa, BuzzFeedissä, Mosaic Sciencessä ja Private Eyessä. Vuonna 2016 Forbes-lehti valitsi hänet 30 merkittävän alle 30-vuotiaan eurooppalaisen journalistin listalleen. The Irish Timesissä hänet nostettiin puolestaan vuonna 2019 kymmenen nousevan irlantilaiskirjailijan luetteloon.
McKee joukkorahoitti ensimmäisen kirjansa Angels With Blue Faces, jossa hän tutkii väliaikaisen IRA:n vuonna 1981 tekemää pohjoisirlantilaisen papin ja poliitikon Robert Bradfordin murhaa. Teos herätti myös isojen kustantamoiden huomion. McKee teki vuonna 2018 Faber and Faberin kanssa sopimuksen kahden kirjan julkaisemisesta. Ensimmäisen kirjan The Lost Boys oli tarkoitus ilmestyä vuonna 2020. Se käsittelee Pohjois-Irlannin levottomuuksissa kadonneita kahdeksaa poikaa.
Kuolema
McKee oli huhtikuussa 2019 raportoimassa Londonderryn väkivaltaisuuksia, kun hänet ammuttiin kuoliaaksi. Todistajien mukaan naamioitunut asemies ampui kohti poliiseja, joiden läheisyydessä oli myös toimittajia ja sivullisia. McKee kuljetettiin ammuskelun jälkeen poliisin Land Roverilla Altnagelvinin aluesairaalaan, missä hän kuoli vammoihinsa.
Poliisi kutsui ampumistapausta pian sen jälkeen terrorismiksi ja aloitti murhatutkinnat. Uusi IRA -järjestö myönsi muutaman päivän päästä osallisuutensa murhaan ja esitti ”vilpittömän anteeksipyyntönsä”. Järjestön mukaan McKeen ampuja oli tähdännyt poliiseja, mutta luoti oli kuitenkin osunut lähellä vihollisjoukkoja eli poliiseja seissyttä McKeetä. 52-vuotias Paul McIntyre sai helmikuussa 2020 syytteen McKeen murhasta.
Kuolemanjälkeiset julkaisut
Faber and Faber julkaisi vuonna 2020 antologian Lyra McKee: Lost, Found, Remembered, jossa on McKeen aiemmin julkaisemattomia kirjoituksia. Kirjan tarkoitus on antaa McKeen hengen elää tämän omien kirjoitusten kautta. Faber and Faber ilmoitti julkaisun yhteydessä myös, että yhtiö käy edelleen läpi McKeen kesken jäänyttä teosta The Lost Boys tämän perheen kanssa.
Elbe Flugzeugwerke
Elbe Flugzeugwerke GmbH (EFW) on Dresdenissä toimiva lentokonetehdas, jossa valmistetaan osia ja osakokonaisuuksia Airbus-lentokonetyyppeihin Airbus A310 ja Airbus A300. Tehdas on mukana myös Airbus A380 -koneen rahtiversion suunnittelussa ja osien valmistuksessa. Elbe Flugzeugwerke on täysin EADSin omistama.
Tehtaan koko on 250 000 m², josta varsinaista tehdastilaa on 65 000 m². Tehtaassa työskentelee 1 100 työntekijää.
Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto
Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto on ruotsalainen 30 000 kruunun suuruinen kirjallisuuspalkinto, jonka Svenska Dagbladet jakaa vuosittain. Palkinto perustettiin vuonna 1944, kun lehti juhlisti 60-vuotista toimintaansa.
Palkitut
Lähde
Komorien saaristo
thumb|350px|Komorien saaristo. Pääsaaret lännestä itään [[Iso-Komori, Mohéli, Anjouan ja Mayotte.]] Komorien saaristo eli Komorit on saaristo Afrikan itärannikolla Mosambikin kanaalin pohjoisosissa Mosambikin ja Madagaskarin välissä. Saaristoon kuuluu neljä tuliperäistä pääsaarta, joista Iso-Komori eli N’gazidja, Mohéli eli Mwali sekä Anjouan eli Ndzuwani muodostavat Komorien valtion, ja neljäs, Mayotte eli Mahore, kuuluu Ranskalle.
Muinaisitäslaavi
Muinaisitäslaavi, joskus muinaisvenäjän kieli, (, muinaisitäslaaviksi рѹсьскъ) on kielimuoto, josta noin tuhannen vuoden aikana ovat kehittyneet itäslaavilaiset kielet. Se on itäslaavien ikivanha kieli, joka alkoi suullisesti kehittyä noin 500-luvulla Vanhan Rusin slaavilaisen ja nopeasti slaavilaistuvan väestön, esimerkiksi varjagiaateliston ja normannien keskuudessa muun muassa suullisen bylinarunoperinteen leviämisen yhteydessä, ja joka oli valkovenäjän, venäjän, ukrainan ja näiden yhteyteen kuuluvien etnisten ryhmien kielten, kuten ruteenin kielen, edeltäjäkieli. pienoiskuva|vasen|Ostromir(ovo) Evankeliumi, Novgorod, 1056- 57.
Muinaisitäslaavia sen varhaisimmassa vaiheessaan puhuttiin Rusin valtakunnan painopisteenä olleen Novgorodin alueella ja sydänkeskiajalla suunnilleen 800- ja 1200-lukujen välisenä aikana vanhimman Rusin, suuren vesitien Dneprin varrella sijaitsevan Kiovan Rusin, alueella, joka kukoistuskaudellaan kattoi paitsi Novgorodin ja slaavilaiset ydinmaat nykyisten Länsi-Ukrainan ja Valko-Venäjän seuduilla, myös Volgan latvavesien, Moskova- ja Oka-jokien ympäristön, alueen. Moskovan kaupungilla ei tuolloin vielä ollut merkitystä, vaan noilla seuduin hallitsivat muun muassa Vladimir–Suzdalin ruhtinaat. Asutusta alueella arvioidaan olleen ainakin 100 000 vuotta sitten. Kristillisen kasteen ottaminen vuonna 988 ja kristinuskon myötä Venäjälle tullut kirjoitus ja kirjakieli, joka alun perin ei ollut venäjää, vaan sitä kutsuttiin muinaiskirkkoslaaviksi. Kirkkoslaavista tuli ortodoksisen kirkon kieli, joka vaikutti muinaisitäslaavin nopeaan kehittymiseen kirjekielenä 1300-luvulle.
Vanhin muinaisitäslaavinkielinen kirjoitus on Novgorodista vuodelta 980. Vanhin käsin kirjoitettu kirja on diakoni Gregorin vuosina 1056–1057 kirjoittama Ostromir(ovo) evankeliumi, itäslaavilaiskirkollisen kirjallisuuden muinaisin muistomerkki, jota on vuodesta 1806 lähtien säilytetty Venäjän kansalliskirjastossa Pietarissa. Tämä on hyvin säilynyt kirje Novgorodin posadnikille Ostromiroville. Teos koostuu yhteensä 294:stä 20 × 24 cm:n kokoisesta pergamenttisivusta, jolle on kirjeen loppua kohti koossaan viidestä millimetristä seitsemään isonevilla kirjaimilla ja noin 18 riville käsin kirjoitettua tekstiä muun muassa siitä, milloin ja millaisissa olosuhteissa kirjoitus on valmistunut. Vanhimpana muinaisitäslaavinkielisenä asiakirjana on säilynyt noin 1300-luvulta Mstislavova gramota.
Venäjän, ukrainan ja valkovenäjän kielet eriytyivät historiallisista syistä. Mongolien tuhottua Kiovan kaupungin vuonna 1240 ja vanhan Rusin valtakunnan päätyttyä nykyisen Venäjän alue joutui 240 vuodeksi mongoli- ja tataarivallan alle, kun taas Ukrainan ja Valko-Venäjän alueet tulivat Puola-Liettuan suurvallan osiksi. Näin venäläisyyden painopisteen siirtyessä vähän ennen 1200-luvun puoliväliä takaisin pohjoisille seuduille ja vanhan Kiovan Rusjin ydinalueiden (läntisen Ukrainan, Volynian, Galitsian ja Valko-Venäjän) kuuluessa keskiajan lopulta alkaen Puola-Liettuan vaikutuspiiriin, itäslaavilaiset kansat alkoivat kulkea kansallisesti ja identitaarisesti omia teitään, jolloin muinaisitäslaavin kieli jakautui eri kieliksi 1300–1400-luvuilla. Nykyvenäjän kirjakieli on muinaisitäslaavin kahden vanhan – Luoteis-Venäjän Novgorodin ja Pihkovan ja idän Rostovin, Suzdalin, Rjazanin ja vähän myöhemmin Moskovan – kielellisen perinteen yhdistymisen tulosta. Kiovan Rusjin eteläiset heimot yhdistyivät ja eriytyivät kansakuntana ukrainalaisiksi, ja heillä oli yhteyksiä länteen. Nykyisten valkovenäläisten esi-isien asuttamilla mailla 1100-luvulta alkaen muinaisitäslaavi ja myös kansanperinne alkoivat saada erityisiä länsivenäläisiä piirteitä. Kiovan Rusin hajottua nämä alueet kuuluivat Liettuan suuriruhtinaskuntaan, monietniseen ja -kieliseen valtioon, jonka rajat ulottuivat loistoaikoina Itämerestä Mustaanmereen, ja jonka asukkaat kutsuivat itseään litviineiksi. Suuriruhtinaskunnan pääasiallisena kirjallisena kielenä oli niin sanottu ”prosta mova” (kirjaimellisesti ”yksinkertainen kieli”), muinaisitäslaavin alueellinen variantti, jota voidaan pitää nykyisten valkovenäjän ja ukrainan kielten esiasteena.
Lähes kaikki suomen kielen slaavilaiset lainasanat ovat venäjästä tai muinaisitäslaavista tai muista kielistä venäjän kautta lainattuja, kaikkiaan niitä on noin tuhat sanaa.
Kirjaimisto ja kielellisiä erilaisuuksia
Mbuinaisitäslaavi kirjoitettiin aina kyrillisillä kirjaimilla. Kreikkalaissyntyisten pappisveljesten Kyrilloksen ja Methodioksen vuonna 863 kehittämän aakkoston pohjalta syntynyt muinaiskirkkoslaavi oli yhteisenä kirjakielenä. Muinaiskirkkoslaavin kirjaimisto on vanhin kyrillisistä kirjaimistoista, ja se on peräisin 900-luvulta. Siihen kuului 43 kirjainta. Pietari Suuri uudisti venäjän aakkoset 1700-luvun alussa ja vuoteen 1708 mennessä kirjaimisto oli kehittynyt paljon, ja kirjainten määrä oli vähentynyt 34:ään. Nykyisissä kielissä ovat käytössä kyrillispohjaiset kirjaimet, joskin muutaman aakkosen kohdalla on kielten välillä eroja. Kaikissa slaavilaisissa kielissä on paljon samanlaisia äänteellisiä ja kieliopillisia piirteitä, mutta ne eivät ole keskenään kokonaan ymmärrettäviä.
Eri kulttuuripiirien vaikutuksessa historian aikana syntyneestä eriytymisestä huolimatta venäjä, ukraina ja valkovenäjä muistuttavat suuresti toisiaan. Vielä noin 1000 jaa. slaavit ymmärsivät toisiaan. Todella lähellä venäjän kieltä on valkovenäjä eikä ukrainakaan eroa siitä kovin paljon. Ukrainan kielen sanastosta noin kaksi kolmasosaa on yhteistä venäjän kanssa. Ukrainan kieli kehittyi 1700-luvun lopulla enenevässä määrin omaksi kielekseen ja omaksui omaa sanastoa, oman lauserakenteen ja äänteet. Läheisyys Puolaan vaikutti kielen melodian ja sanaston kehitykseen. Venäjän äännejärjestelmälle ominainen piirre, joka kuuluu korviin, vaikkei itse kieltä osaisikaan, on se, että useimmilla konsonanteilla on pehmeä eli liudentunut, i:n tai j:n sävyinen vastineensa. Venäjän ja kaikkien nykyisten slaavilaiskielten erikoisuuksia on verbien aspektijärjestelmä. Verbit ovat sanastossa pareittain siten, että parin jäsenistä toinen viittaa päättyneeseen, loppuunsaatettuun tapahtumaan tai tekemiseen, toiseen ei tällaista oletusta sisälly. Suomessa vastaava ero voidaan tehdä objektin sijamuodolla: Luin kirjan ja Luin kirjaa, ja myös suomessa on aspektieron sisältäviä sanapareja, esimerkiksi lähteä ja mennä. Mutta venäjässä kaikki verbit – tai ainakin käytännöllisesti katsoen kaikki – kuuluvat jompaankumpaan luokkaan.
Minna Kivimäki
thumb|Minna Kivimäki helmikuussa 2023.
Rock in Rio
thumb|[[Queen Rock in Rio -festivaaleilla vuonna 1985.]] Rock in Rio on brasilialainen rockfestivaali, joka on järjestetty kolmesti Rio de Janeirossa ja kahdesti Lissabonissa nimellä Rock in Rio Lisboa.
Rock in Rio 1
Ensimmäinen Rock in Rio pidettiin 1985. Se kesti kymmenen päivää ja osallistujia oli 1,4 miljoonaa.
Esiintyjät
Pääesiintyjänä oli silloin suosionsa huipulla ollut saksalainen Scorpions, joka rikkoi kaikki yleisöennätykset keräämällä paikalle 350 000 innokasta fania.
Rock in Rio 2
Toiset Rock in Rio -festivaalit järjestettiin Rio de Janeiron Maracanãssa 1991.
Rock in Rio 3
Kolmannet Rock in Rio -festivaalit pidettiin Rio de Janeirossa 2001.
Rock in Rio Lisboa
Rock in Rion saavuttaman suosion siivittämänä Portugalissa pidettiin vuosina 2004 ja 2006 Rock in Rio Lisboa -festivaalit. Kolmas Rock in Rio Lisboa pidettiin vuonna 2008, jossa esiintyivät muun muassa Metallica, The Offspring ja Linkin Park.
Bertin uudet aivoitukset
Bertin uudet aivoitukset on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoittama kirja. Alkuperäisteos on julkaistu vuonna 1990 ja suomennos vuonna 1993.
Bertin hervottomat haaveilut
Bertin hervottomat haaveilut on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoittama kirja. Alkuperäisteos on julkaistu vuonna 1991 ja suomennos vuonna 1994.
Lunohod 2
thumb|300px|Lunohod 2.
Agnéby
Agnéby on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 525 211 asukasta ja sen pinta-ala oli 9 234 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Agboville.
Hallintouudistuksessa Agnébyn alueesta ja osasta Lagunesin aluetta muodostettiin Lagunesin piirikunta.
Lunohod 2
Lunohod 2 oli Neuvostoliiton toinen kuukulkija. Se laukaistiin Luna 21 -luotaimen kanssa Mare Serenitatisiin eli Kirkkauden mereen Lunohod 1:n jälkeen tammikuussa 1973. Laukaisu tapahtui 8. tammikuuta 1973 ja Kuuhun laskeutuminen 15. tammikuuta 1973.
Kiribatin vaakuna
pienoiskuva|Kiribatin vaakuna. Kiribatin vaakuna muodostuu nousevan auringon yllä lentävästä keltaisesta fregattilinnusta, punaisesta taustasta sekä sinisistä ja valkoisista raidoista, Tyynenmeren symboleista. Raitojen kolme ryhmää kuvaavat Gilbert-, Phoenix- ja Linesaaria. Auringon seitsemäntoista sädettä kuvaavat kuuttatoista Gilbertsaarta sekä Banabaa. Vaakunan alla olevassa nauhassa lukee i-kiribatin kielellä motto Te Mauri Te Raoi Ao Te Tabomoa eli terveys, rauha ja hyvinvointi.
Lunohod 2
Lunohod 2 oli 135 cm korkea, ja sen massa oli 840 kg. Sen pituus oli 170 cm ja leveys 160 cm. Sen kussakin kahdeksassa pyörässä oli itsenäinen jousitus, oma moottori ja jarru. Kuukulkijalla oli kaksi nopeusaluetta: n. 1 km/h ja n. 2 km/h.
Kiribatin vaakuna
Vaakunaa esitettiin silloisten Gilbert- ja Ellicesaarten tunnukseksi 1. toukokuuta 1937 ja se hyväksyttiin Kiribatin viralliseksi vaakunaksi vuonna 1979 uuden moton myötä. Kiribatin lipussa on sama aihe kuin vaakunassa, mikä johtuu siitä, että vaakuna toimi inspiraationa itsenäisen Kiribatin lipulle. .
Lunohod 2
Lunohod 2:ssa oli kolme televisiokameraa, joista yksi oli sijoitettu korkealle suunnistusta varten ja pystyi ottamaan korkealaatuisia kuvia 3,2, 5,7, 10,9 ja 21,1 sekunnin valotusajoilla. Näitä kuvia tutki Maassa oleva viisihenkinen ohjaustiimi, joka lähetti kuukulkijaan komentoja reaaliajassa. Energialähteenä oli aurinkopaneeli. Radioaktiivisen polonium-210-isotoopin lämpöä käytettiin kuukulkijan lämmittämiseen Kuun pitkän yön aikana. Kuukulkijassa oli neljä panoraamakameraa. thumb|Yksityiskohta kuukulkijan mallin pyöristä. Tieteellisiä mittalaitteita olivat maaperän mekaaninen mittauslaite, Auringon röntgensäteilyä mittaava laite, astrofotometri näkyvän ja ultravioletin valon mittaamiseen, magnetometri, joka oli sijoitettu kuukulkijan eteen 2,5 metrin varren päähän, radiometri, valoilmaisin (Rubin-1) lasermittauksia varten ja ranskalainen laserheijastin. Laskeutuja ja kuukulkija painoivat yhteensä 1 814 kg.
Richard Garriott hankki joulukuussa 1993 Sotheby'sin huutokaupasta Lunohod 2:n ja eräitä muita neuvostoliittolaisia avaruusesineitä omistukseensa.
Lunohod 2:n toiminta Kuussa
Kuukulkija kulki Kuun päivän aikana pysähtyen välillä lataamaan akkujaan aurinkopaneelinsa avulla. Kuun yöaikaan kuukulkija lepäsi radiotooppisen isotooppinsa lämmittämänä. pienoiskuva|Lunohod 2:n sijaintikuva [[Lunar Reconnaissance Orbiter|LRO:n kuvaamana. Iso valkoinen nuoli osoittaa sijainnin, pienemmät nuolet reittiä ja musta nuoli kohtalokasta kraatteria, josta luotain kuopaisi mukaansa kuupölyä, ennen kuin sammui kuljettuaan 880 metriä eteenpäin.]] Lunohod 2 toimi noin neljän kuukauden ajan, kulki 37 km ja lähetti 86 panoraamakuvaa ja yli 80 000 televisiokuvaa. 4. kesäkuuta 1973 Lunohod 2 -ohjelman ilmoitettiin päättyneen, mikä herätti arveluja, että kuukulkijaa ei saatu enää käyntiin vian takia tai että sitä ei enää saatu hereille Kuun pitkän yön jäljiltä. Kuukulkijan laserheijastin oli sellaisessa asennossa, ettei sitä voitu enää käyttää, ja siksi vikaantumisen oletettiin tapahtuneen äkillisesti.
Myöhemmin todettiin, että luotaimen avoin kansi oli 9. toukokuuta koskettanut kraatterin reunaa ja peittynyt kuupölyyn. Kun kansi suljettiin, erittäin hyvin lämpöä eristävä pöly peitti jäähdyttimen. Seuraavana päivänä lennonvalvojat huomasivat luotaimen sisäisen lämpötilan nousevan liian korkeaksi, ja kuumuus johti luotaimen tuhoutumiseen. Kulkijan signaali menetettiin 11. toukokuuta.
Tamar (joki Englannissa)
Tamar ( on noin 98 kilometriä pitkä joki, joka virtaa Cornwallin ja Devonin rajalla Lounais-Englannissa. Se saa alkunsa Woolley Moorilta, noin 6 kilometrin päässä Bristolin kanaalista, mistä se virtaa etelään ja laskee Englannin kanaaliin kuuluvaan Plymouthinlahteen.
35 kilometrin päässä merestä joki muodostaa estuaarin, jossa veden korkeus vaihtelee vuoroveden mukaan. Estuaarin aluetta sanotaan Tamarin laaksoksi ja se on määritelty maisemallisesti arvokkaaksi. Se kuuluu myös Unescon maailmanperintöluetteloon osana Cornwallin ja Länsi-Devonin kaivosmaisemaa.
Alajuoksullaan Tamar ja sen sivujoet – Tavy, Lynher ja Tiddy – muodostavat luonnollisen esteen itä-länsisuuntaiselle liikenteelle. Liikenteen helpottamiseksi Saltashiin on rakennettu rautatie- ja tiesillat. Lisäksi Torpointin ja Plymouthin välillä on säännöllinen lauttayhteys.
Estuaariin kuuluu Hamoaze-niminen syvä ja suojaisa osuus, jossa sijaitsee merivoimien tukikohta, HMNB Devonport.
Takeshi Kaikō
Takeshi Kaikō (30. joulukuuta 1930 Osaka, Japani – 9. joulukuuta 1989) oli japanilainen kirjailija. Hän sai 1957 Akutagawa-palkinnon teoksestaan Hada no ōsama.
Osakassa 1930 syntynyt Kaikō työskenteli muun muassa mainostoimittajana. Hän oli kolmeen otteeseen Vietnamissa sotakirjeenvaihtajana. Hän kuului 1960–1970-lukujen aikana Yhdysvaltain toimintaa Vietnamin sodassa vastustaneeseen Beheiren-ryhmään. Hän käsittelee Vietnamin sotaa myös romaaneissaan. Sodan aikana hän toimi sotakirjeenvaihtajana Asahi Shimbunille.
Kaikō kuoli vuonna 1989.
Bertin urotyöt
Bertin urotyöt on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoittama kirja. Alkuperäisteos on julkaistu vuonna 1991 ja suomennos vuonna 1995.
Raimo Luoma
Raimo Johannes Luoma (s. 31. tammikuuta 1959 Kankaanpää ) on suomalainen asianajaja ja työ- ja elinkeinoministeriön kansliapäällikkö. Hänet nimitettiin virkaan 11. kesäkuuta 2020. Hän on toiminut pääministeri Antti Rinteen valtiosihteerinä.
Papendrecht
Papendrecht on kunta ja kaupunki Alankomaissa Etelä-Hollannin provinssissa. Asukkaita kaupungissa on 31 616 (1.2.2008) ja väestötiheys on 3 339/km². Kunnan pinta-ala on 10,77 neliökilometriä, josta vettä on 1,3 km².
Pysyvät asukkaat saapuivat alueelle vuoden 1000 tienoilla. Ensimmäinen dokumentoitu maininta Papendrecht -nimestä on vuodelta 1105. Kaupunki perustettiin vuonna 1277, kun vesi oli saatu hallintaa ensimmäisten patojen ja tuulimyllyjen rakentamisen myötä. Ensimmäiset asukkaat elättivät itsensä pääasiassa muun muassa kalastuksella ja maanviljelyllä.
Papendrecht on tehnyt yhteistyötä saksalaisen Blombergin kaupungin kanssa vuodesta 1975 lähtien.
thumb|left|250px|Kartta Papendrechtin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Aiheesta muualla
250px|thumb|left|Papendrecht vuonna 1866.
Luettelo Heitor Villa-Lobosin teoksista
Tämä on luettelo brasilialaisen säveltäjän Heitor Villa-Lobosin (1887–1959) sävellyksistä.
Bachianas brasileiras
Bachianas brasileiras on brasilialaisen Heitor Villa-Lobosin vuosina 1930–1945 säveltämän yhdeksän teoksen sarja, jossa hän pyrki yhdistelemään vaikutteita brasilialaisesta musiikista ja Bachista. Sarjan jokaisessa teoksessa on erilainen kokoonpano.
Bachianas brasileiras nro 1
Bachianas brasileiras nro 1 koostuu kolmesta osasta:
Bachianas brasileiras nro 1 on sävelletty kahdeksalle sellolle, joka oli Villa-Lobosin pääsoitin. Villa-Lobos sävelsi osat Prelúdio ja Fuga vuonna 1930 ja Introduçãon kahdeksan vuotta myöhemmin. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa kokonaan vuonna 1938.
Bachianas brasileiras nro 2
Bachianas brasileiras nro 2 koostuu neljästä osasta:
Bachianas brasileiras nro 2 on kamariorkesteriversio Villa-Lobosin aiemmista sävellyksestä pianolle ja sellolle. Teoksen ensiesitys oli Venetsiassa vuonna 1938.
Bachianas brasileiras nro 3
Bachianas brasileiras nro 3 (1938) sävellettiin pianolle ja orkesterille. Se ensiesitettiin 19. helmikuuta 1947.
Bachianas brasileiras nro 4
Villa-Lobos sävelsi Bachianas brasileiras nro 4:n (1930) aluksi pianolle, mutta orkestroi sen vuonna 1941. Säveltäjä itse johti sen ensiesityksen Rio de Janeirossa 15. heinäkuuta 1942.
Bachianas brasileiras nro 5
Bachianas brasileiras nro 5 koostuu kahdesta laulusta, joita säestää kahdeksan selloa. Ensimmäinen laulu sävellettiin vuonna 1938 ja toinen vuonna 1945. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa kokonaisena vuonna 1947.
Bachianas brasileiras nro 6
Bachianas brasileiras nro 6 (1938) sävellettiin huilulle ja fagotille.
Bachianas brasileiras nro 7
Bachianas brasileiras nro 7 sävellettiin orkesterille. Villa-Lobos sävelsi sen Rio de Janeirossa vuonna 1942. Teoksen ensiesitys oli vuonna 1944.
Bachianas brasileiras nro 8
Myös Bachianas brasileiras nro 8 sävellettiin orkesterille. Se sävellettiin vuonna 1944 ja ensiesitettiin Rio de Janeirossa vuonna 1947.
Bachianas brasileiras nro 9
Villa-Lobos sävelsi sarjan yhdeksännen osan New Yorkissa vuonna 1945. Hän omisti sen säveltäjä Aaron Coplandille. Bachianas brasileiras nro 9 voidaan esittää joko sekakuorossa tai jousiorkesterilla. Teos koostuu kahdesta osasta, preludista ja fuugasta.
Dunagiri
Dunagiri on 7 066 metriin kohoava vuori Himalajan Intiaan ulottuvassa osassa. Se sijaitsee Uttarakhandin osavaltiossa. Dunagiri on yksi niistä vuorista, jotka muodostavat Nanda Devin kansallispuisto ympäröivän vuoriketjun.
Dunagiri valloitettiin ensimmäisen kerran 5. heinäkuuta 1939, kun sveitsiläiset André Roch, F. Steuri ja D. Zogg nousivat huipulle.
Veljesharju
Päärakennukset piirsi arkkitehti Viljo Revell. Rakennushistoriallisesti arvokas kokonaisuus on suojeltu osayleiskaavassa. Veljesharjuun kuuluu muun muassa hallintorakennus, ravintola, tuotantotiloja, koulutilat ja asuinrakenennuksia. Norjantalo-niminen rakennus valmistui asuinkerrostaloksi vuonna 1956. "Valkoiseksi rapatut rakennukset on sommiteltu taiten valoisalle harjun laelle ja rinteisiin, maaston muotoja mukaillen, ja muodostaat keskenään rupattelevan kokonaisuuden jota männikkö kuuntelee", kuvataan Veljesharjua kirjassa Pohjois-Karjalan arkkitehtuuriopas.
Historiaa
Veljesharjun nimi oli alun perin Sotainvalidien Veljesliiton Liperin ammattioppilaitos. Se aloitti toimintansa vuonna 1947, ja se oli aluksi tarkoitettu ensisijaisesti alle 40-vuotiaille ja sodassa tuberkuloosiin sairastuneille. Koulun nimeksi tuli vuonna 1959 Liperin ammattioppilaitos ja 1962 Liperin ammattikoulu. Koulusta on valmistunut muun muassa sähköasentajia, puuseppiä ja metallimiehiä. Enimmillään oppilaita on ollut noin 180.
Liikunta
Veljesharjun alueella on valaistuja lenkkipolkuja ja patikointireittejä. Huttulammen rannalla on rantasauna. Vuonna 2004 valmistunut uimahalli Liprakka oli suljettu yleisöltä vuodesta 2015, mutta avattiin uudelleen syyskuussa 2019.
Nelly Sachs
Nelly Sachs (oik. Leonie Sachs, 10. joulukuuta 1891 Berliini – 12. toukokuuta 1970) oli saksalais-ruotsalainen runoilija. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1966.
Onas
Onas on Porvoossa sijaitseva saari, joka muodostuu Onaslandetista ja Onaksesta. Maantieteellisesti Onas kuului lakkautettuun Porvoon maalaiskuntaan ja tuli liitetyksi sen mukana Porvoon kaupunkiin.
Nelly Sachs
Sachs syntyi Berliinissä varakkaaseen keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen. Hän oli tehtailija William Sachsin ja tämän vaimon Margaret (o.s. Karger) Sachsin ainoa lapsi. Perhe oli sivistynyt, uskonnollisesti liberaali ja täysin assimiloitunut saksalaiseen kulttuuriin. Nuori Nelly opiskeli musiikkia, tanssia ja kirjallisuutta. Viisitoistavuotiaana hän luki Gösta Berlingin tarun ja kirjoitti ihailijakirjeen Selma Lagerlöfille. Tästä alkoi kirjeenvaihto, jota kesti 35 vuotta.
Onas
Onas on kahden perikunnan omistuksessa. Saaren eteläkärjessä on kaksi sarkofagin muotoista kiveä, jotka oli tarkoitus tulla Napoleonin sarkofagiksi. Saaressa on useita venekerhoja, tosin koillispuolella on näitä vähemmän johtuen kivisistä ja karikkoisista rannoista. Kaakkoiskulmassa on kaikkien käytettävissä oleva Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen omistama virkistysalue.