cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Signaalitiedustelu
Signaalitiedustelupalveluita
Suomessa Pääesikunnan alaisuudessa toimiva, vuonna 2014 perustettu Puolustusvoimien tiedustelulaitos (PVTIEDL) harjoittaa signaalitiedustelua. Ennen tiedustelulaitoksen perustamista signaalitiedustelua harjoitti Ilmavoimiin kuulunut Viestikoelaitos.
Kaliumkromaatti
Kaliumkromaatti (K2CrO4) on kaliumkationien ja kromaattianionien muodostama ioniyhdiste. Ainetta esiintyy luonnossa harvinaisessa tarapasaiittimineraalissa, jota tavataan toisinaan nitraattiesiintymien läheltä Atacaman autiomaassa
Signaalitiedustelu
Signaalitiedustelupalveluita
NSA:n johdolla ylläpidetään myös maailmanlaajuista ECHELON-verkostoa, jonka avulla se saa tietoja kaikkialta maailmasta ystävällismielisten maiden avustuksella.
Kaliumkromaatti
Käyttö
Kaliumkromaattia käytetään muun muassa indikaattorina määritettäessä kloridi-ionipitoisuutta saostustitrauksella. Tutkittavaa liuosta titrattessa hopeanitraatilla saostuu ensin niukkaliukoisempi hopeakloridi ja sen jälkeen kellanpunainen hopeakromaatti. .
Turvallisuus
Kaliumkromaatti on hapettava aine. Kaliumkromaatti aiheuttaa oireita hengitettynä tai joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa. Aineen on todettu oleva karsinogeeninen ja mutageeninen. Aine on myös myrkyllistä ympäristölle ja luokitellaan useiden muiden kromaattien tavoin ongelmajätteeksi
Salamander
Peli on Gradiuksen spin-off. Pelille julkaistiin vuonna 1996 seuraaja Salamander 2.
Pelattavuus
Pelissä esiteltiin monia uusia mekaniikkoja, jotka myöhemmin tulivat osaksi muihin Gradius -sarjan peleihin. Nämä mekaniikat ovat kahden pelaajan yhteistyöpeli (co-op), helpotetumman power-up järjestelmän ja sekä horisontaalisesti että vertikaalisesti liikkuvat kentät.
Ensimmäinen pelaaja ohjaa Vic Viper -alusta ja toinen pelaaja ohjaa Lord British -alusta. Pelaajat voivat jatkaa suoraan siitä pisteestä, missä aikaisemmin epäonnistuivat toisin kuin Gradiuksessa, missä pelaajat päätyivät aikaisempaan saavutettuun jatkopisteeseen.
Muu media
Pelisarjaan perustuen on tehty myös suoraan videolle julkaistu anime Salamander.
Vastaanotto
Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelin NES-versiolle kahdesti 86 pistettä sadasta.
Jesu
Jesu on walesilainen kokeellinen rockyhtye, jonka musiikissa on vaikutteita doom metalista, ambientista, post-rockista, post-metallista, downtemposta ja industrialista. Yhtye perustettiin Abergelessa vuonna 2003 ja kaksi sen jäsenistä, Justin Broadrick ja Ted Parsons ovat vuonna 2002 hajonneen Godflesh-metalliyhtyeen entisiä jäseniä. Yhtye on ollut kiertueella mm. Isiksen ja japanilaisen post-rockyhtye Monon kanssa.
Nikobaarienkaija
Nikobaarienkaija (Psittacula caniceps) on Nikobaarien saariryhmän kotoperäinen kaija. Sen holotyypin kuvaili Edward Blyth Nikobaareilta 1846.
Get Down (You’re the One for Me)
"Get Down (You’re the One for Me)" on Backstreet Boys -poikabändin kolmas single, heidän kansainväliseltä debyyttialbumiltaan. Myöhemmin bändin Yhdysvaltojen debyyttialbumi sisälsi myös tämän kappaleen. Joissain maissa "Get Down" julkaistiin bändin debyyttisinglenä.
Kappale sisältää rap-osion, jossa ensimmäisen säkeen laulaa Smooth T.-ryhmästä Fun Factory ja toisen osan laulaa A.J. McLean. Kun kappaletta esitettiin livenä Smooth T. liittyi bändiin muutamissa tilaisuuksissa. Ensimmäisen rap-osan säkeistö, joka levytettiin ja jota käytettiin Markus Plastik Vocal Remixissä:
Kappaleet
Eurooppa
Englanti
Täydellinen Remix pakkaus
Remix-painos (vinyyli)
Musiikkivideo
Musiikkivideossa bändi laulaa ja tanssii valaistun puolikkaan discopallon päällä toisen discopallon sisällä erillisillä. Rap-osan aikana Smooth T. ilmestyy leijumaan yläpuolelle. Videon ohjasi Alan Calzatti ja se filmattiin huhtikuussa 1996.
Volkswagen Passat (B7)
Volkswagen Passat B7 on Volkswagenin Passat-mallin viidennestä sukupolvesta uudistettu versio, jota valmistettiin vuosina 2010–2014. Se ei ollut täysin uusi malli, vaan perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä, vaikka autoa olikin päällisin puolin uudistettu. Kiinassa sitä myytiin sedan-korisena Volkswagen Magotan -nimisenä, farmaria puolestaan Volkswagen Variantina ilman Passat-nimeä. Pohjois-Amerikan markkinoilla tätä Passat-mallia ei myyty, vaan siellä markkinoille tuli eurooppalaisesta eroava versio (Passat NMS).
Volkswagen Passat (2010–2014)
Uudistunut Passat esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2010. Tokion autonäyttelyssä joulukuussa 2011 esiteltiin lisäksi Passat Alltrack, joka on farmarimallin maastokelpoisempi versio 30 millimetriä korotetulla maavaralla ja koria suojaavilla muoviosilla. vasen|pienoiskuva|Volkswagen Passat B7 Variant Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä Passat sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Bensiinimoottorit olivat aluksi 1,4 TSI (122/150 hv), 1,8 TSI (160 hv), 2,0 TSI (211 hv) ja 3,6 FSI VR6 (300 hv). Dieselmoottorit olivat yhteispaineruiskutteiset 1,6 TDI (105 hv) ja 2,0 TDI (140/170 hv). Suurempitehoinen 1,4 TSI käyttää polttoaineenaan bensiinin lisäksi myös maakaasua. vasen|pienoiskuva|Volkswagen Passat B7 Alltrack Moottorivalikoimaa uudistettiin vuoden 2012 loppupuolella, jolloin 1,8 TSI:n korvasi 160-hevosvoimainen versio 1,4 TSI:stä. 170-hevosvoimaisen dieselmoottorin teho nousi 177 hevosvoimaan.
Simeon Price
Price oli mainekkaan juristin ja tuomarin poika. Hänen kaukainen sukulaisensa Vincent Price tuli tunnetuksi näyttelijänä.
Tappara
Tappara on vuonna 1955 perustettu tamperelainen jääkiekko- ja taitoluisteluseura, jonka jääkiekon edustusjoukkue pelaa SM-liigassa. Tapparan kotihallina toimii Nokia Areena, jonne mahtuu 12 700 katsojaa jääkiekko-otteluissa. Tappara on hallitseva Suomen mestari kaudelta 2022–2023.
Tappara on voittanut Suomen mestaruuden 19 kertaa, kun mukaan lasketaan sen edeltäjän TBK:n saavuttamat kolme mestaruutta. Tappara voitti jääkiekon Mestarien liigan vuonna 2023, kun joukkue kaatoi loppuottelussa ruotsalaisen Luulajan maalein 3–2. Tappara on eniten jääkiekon pääsarjatason mestaruuksia saavuttanut joukkue ja on SM-liigan mestaruustilastossa ensimmäisellä sijalla. Tappara on yltänyt ennätyksellisesti kymmenen kertaa peräkkäin SM-liigan välieriin vuosina 2013–2023. Pääsarjatason maratontaulukossa Tappara on ensimmäisenä (2014). Kaudella 2022–2023 Tappara teki historiaa voittamalla samalla kaudella SM-liigan runkosarjan, jääkiekon Mestarien liigan, jääkiekon Suomen-mestaruuden sekä Tampere Cupin.
Tapparalla oli vuonna 1970 sarjassa mukana kaksi joukkuetta, kun myös Tapparan kakkosjoukkue Hilpara pelasi SM-sarjassa. Tapparalla on ollut myös jalkapallotoimintaa, mutta tällä nimellä joukkue pelasi ainoastaan yhden kauden.
Aika TBK:na
Tammerfors Bollklubb (TBK) aloitti toimintansa vuonna 1932, jolloin seura toimi Svenska samskolan i Tammerforsin omana seurana. TBK:n ohjelman ensimmäisenä lajina oli jääkiekko. Ensimmäisen ottelun TBK pelasi 1934, ja nousi Suomi-sarjaan kaudeksi 1942–1943. Kaudella joukkue sijoittui sarjassa kuudenneksi voittaen yhden, pelaten kerran tasapelin ja viisi kertaa häviten. Ensimmäinen voitto SM-sarjassa tuli 27. tammikuuta 1943 Tarmosta maalein 0–1, ainoan maalin teki Vasif Ahsen-Böre.
Ensimmäisen SM-sarjassa saavutetun mitalin TBK sai kaudella 1945–1946, kun joukkue oli kolmas yhdeksän joukkueen sarjassa. Kyseisellä kaudella TBK pelasi kaksi paikallisottelua, kun joukkue hävisi mestari Ilvekselle 19–4, mutta voitti Tampereen Palloilijat maalein 13–2.
TBK ehti voittaa viisi pronssimitalia, kunnes kaudella 1952–1953 TBK voitti ensimmäisen mestaruutensa. TBK voitti oman lohkonsa pelaten kaksi tasapeliä (Tampereen Pallo-Veikkoja vastaan 1–1 ja Helsingin Jalkapalloklubia vastaan 3–3) ja häviten yhden (Hämeenlinnan Pallokerholle 2–3). Voittoja kertyi seitsemän. TBK voitti kahdessa loppuottelussa Tarmon ensin 5–4 ja toisessa maalein 2–3.
TBK voitti vielä kaksi mestaruutta putkeen. Kaudella 1953–1954 se voitti lohkonsa (tasapeli HJK:ta vastaan ja tappio HPK:lle). Loppuotteluissa vastaan asettui Helsingin Karhu-Kissat. K-Kissat eivät onnistuneet tekemään maaleja loppuotteluissa, vaan TBK voitti avausottelun 0–4 ja toisen samoilla lukemilla. Kolmannen mestaruutensa joukkue otti kaudella 1954–1955, jolloin se pelasi lohkossa tasapelin HIFK:n kanssa, voittaen muut ottelunsa. Finaaleissa TBK kohtasi Turun Palloseuran, ja mestaruuden TBK voitti maalein 5–2 ja 4–7.
Tappara SM-sarjassa
thumb|upright|[[Esko Niemi pelasi urallaan 148 ottelua TP-V:ssä, TBK:ssa, Tapparassa ja Turun Palloseurassa.]] Seuran nimeksi vaihdettiin vuonna 1955 Tappara, jotta seura saisi uusia, suomenkielisiä pelaajia. Ruotsalaisesta koulusta ei enää tullut seuralle tarpeeksi pelaajia. Kaudella 1955–1956 Tappara oli oman lohkonsa toinen jäätyään Tarmosta vain pisteen päähän. Pronssiottelussa Tappara voitti Ilveksen yhteismaalein 7–4, voittaen siis ensimmäisellä kaudellaan pronssia. Tapparan maalilla pelasi Esko Niemi. Yrjö Hakala voitti Tapparan sisäisen pistepörssin tehoilla 12+1, mutta koko sarjan tehokkain oli Tarmon Keijo Kuusela tehoin 10+10.
Kausi 1958–1959 päättyi Tapparan mestaruuteen. Se oli joukkueen ensimmäinen mestaruus nimellä Tappara. Mestaruus ratkesi vasta kauden viimeisessä pelissä. Sarjan johtaja Tappara kohtasi yhden pisteen päässä olleen TK-V:n. Kahden erän jälkeen TK-V johti peliä 3–0 ja näytti vievän mestaruuden. Kolmannessa erässä Tappara teki kolme maalia ja peli päättyikin tasan, joka tarkoitti Tapparan mestaruutta.
Tappara SM-liigassa
Kausi 2007–2008 oli Tapparalle jo 64. pääsarjatasolla, ja se päättyi pronssiin, kaikkien aikojen 35. mitaliin. Kausi 2008–2009 oli Tapparalta pohjanoteeraus. Mestarisuosikiksi nimetty Tappara ei päässyt pudotuspeleihin ja joutui pelaamaan playoutteja vastassaan Porin Ässät. Alun tuskailun jälkeen Tapparan maalihanat aukesivat ja Tappara pudotti Ässät otteluvoitoin 3–0. Kausi 2009–2010 oli Tapparalta täyttä vuoristorataa. Tapparasta löytyi liigan paras pelaaja, Jori Lehterä, joka voitti SM-liigan pistepörssin tehoilla 19+50=69. Hänen tutkaparinsa Jonas Enlund oli jaetulla kärkipaikalla maalipörssissä yhdessä Jukka Hentusen ja Juhamatti Aaltosen kanssa tehtyään 28 maalia. Tappara päätyi runkosarjassa lopulta sijalle 7 vain kolmen pisteen päähän sittemmin mestaruuden voittaneesta Turun Palloseurasta jääneenä. Tappara voitti pudotuspelikarsinnoissa suurin satsauksin kauteen lähteneet Jokerit voitoin 2–1, mutta taipui runkosarjassa toiseksi sijoittuneelle KalPalle lopulta voitoin 4–2.
pienoiskuva|vasen|upright|[[Timo Koskela 2010.]] Kaudella 2012–2013 Tapparan edellisen kauden huonot menestykset muuttuivat selvästi positiivisempaan suuntaan. Tappara oli runkosarjassa toinen ja keräsi 108 pistettä ja jäi runkosarjan voittaja Jokereille ainoastaan kolme pistettä. Tappara kohtasi villi kortti -kierroksella SaiPan pudottaneen Helsingin IFK:n. Tuon sarjan Tappara voitti otteluvoitoin 4–1. Semifinaaleissa vastaan asettui runkosarjavoittajan ja suuren mestarisuosikin Jokerit pudottanut Rauman Lukko. Tappara vei sarjan puhtaasti 4–0 ja eteni ensimmäistä kertaa SM-liigan finaaleihin sitten kevään 2003. Vastaan asettui Porin Ässät. Ensimmäinen ottelu Hakametsässä sai erikoisen ratkaisun, kun Tapparan Jukka Peltola iski voittomaalin 5 sekuntia ennen varsinaisen peliajan päättymistä. Porissa Ässät tasoitti finaalisarjan 1–1:een voittamalla Tapparan 5–1. Kolmas peli Hakametsässä toi saman ratkaisun. Tällä kertaa Tapparan Niclas Lucenius iski voittomaalin ajassa 59:59 ja Tappara voitti ottelun 3–2. Porissa Ässät oli kuitenkin jälleen ylivoimainen ja tasoitti 4–0 -voitolla sarjan 2–2:een. Hakametsässä Ässät voitti Tapparan jatkoajalla 1–2 ja lopulta porilaiset juhlivat SM-kultaa voitettuaan kuudennen pelin 3–2 ja finaalisarjan 4–2. Tapparalle hopea oli seurahistorian kymmenes. Edellinen mitali oli vuoden 2008 pronssi.
Kaudella 2013–2014 Tappara jatkoi menestystä ja oli runkosarjassa jälleen toinen 116 pisteellä. Tappara kohtasi neljännesfinaaleissa Lahden Pelicansin. Tappara voitti lahtelaisjoukkueen otteluvoitoin 4–2. Semifinaaleissa se sai vastaansa edellisen kauden tapaan Lukon. Tappara johti sarjaa 3–1, mutta Lukko onnistui tasoittamaan sarjan 3–3:een. Tappara voitti Lukon seitsemännessä pelissä 2–1 ja eteni jälleen finaaliin, jossa se kohtasi runkosarjan ylivoimaisesti voittaneen Oulun Kärpät. Kärpät voitti ensimmäisen finaalin 2–1, mutta Tappara siirtyi sarjassa ensin tasoihin voittamalla toisen finaalin 4–3 ja sitten johtoon voittamalla kolmannen ottelun Oulussa 2–3 ja neljännen Hakametsässä 3–2 jatkoajalla. Tapparalla oli mahdollisuus ratkaista Suomen mestaruus ensin Oulussa ja sitten Tampereella kotiyleisön edessä, mutta Kärpät onnistui voittamaan ottelut 2–1 ja 3–2 ja näin siis tasoittamaan finaalisarjan 3–3:een. Ensimmäistä kertaa Liigan historiassa mestaruus ratkaistaisiin seitsemännessä pelissä. Ratkaiseva ottelu oli tasainen ja Tapparan ja Kärppien maalivahdit Juha Metsola ja Tomi Karhunen pitivät nollat kuudenkymmenen peliminuutin jälkeen. Tapparan Olli Palola sai unelmapaikan iskeä voittomaali ollessaan vapaana Karhusen edessä, mutta tämä esti Palolan yrityksen. Lopulta Kärppien Juhamatti Aaltonen iski voittomaalin ja Kärpät juhli Suomen mestaruutta ensimmäistä kertaa sitten kevään 2008. Tappara joutui tyytymään jälleen hopeaan.
Kaudella 2014–2015 Tapparan menestys sai jatkoa ja joukkue oli runkosarjassa jälleen toinen 106 pisteellä. Neljännesfinaalissa Tappara kohtasi IFK:n, jonka Tappara voitti otteluvoitoin 4–2. Semifinaaleissa se kohtasi jälleen Lukon, jossa pelasi myös lopulta samana keväänä pelaajauransa lopettanut Tappara-ikoni Ville Nieminen. Tappara eteni finaaleihin voitoin 4–3 ja kohtasi jälleen Kärpät. Tappara voitti ensimmäisen finaalin Oulussa 2–3 Teemu Aallon jatkoaikamaalilla. Kärpät voitti kuitenkin kolme seuraavaa peliä ja johti finaalisarjaa 3–1. Tappara onnistui kuitenkin tasoittamaan sarjan 3–3:een ja jo toisena keväänä peräkkäin Oulussa pelattaisiin seitsemäs finaaliottelu. Kärppien Joonas Donskoi vei Kärpät 1–0 johtoon ajassa 02:41. Kolmannessa erässä Tappara tasoitti ottelun 1–1:een Olli Palolan maalilla. Varsinainen peliaika ei tuonut taaskaan ratkaisua ja edessä oli jatkoerä. Ratkaisu nähtiin vasta toisessa jatkoerässä, kun Kärppien Ivan Humlin pitkä syöttö tavoitti vapaana olleen Sebastian Ahon, joka iski Kärpät Suomen mestariksi ajassa 81:00. Tappara jäi kolmatta kertaa peräkkäin hopealle.
Kaudeksi 2015–2016 Tappara menetti monta pelaajaa: Olli Palola, Jarkko Malinen, Pekka Jormakka, Josh Green, Antti Erkinjuntti ja aiempien kausien tähtivahti Juha Metsola nimekkäimpinä. Joukkueeseen kuitenkin saapui kovia pelimiehiä kuten Tomi Karhunen, Jani Lajunen, Veli-Matti Savinainen, Nick Plastino ja kesken kauden Juhani Jasu sekä Tuukka Mäntylä. Tappara jatkoi hyvää runkosarjamenestystään ja sijoittui kolmanneksi 110 pisteellä. Puolivälierissä vastaan asettui Rauman Lukko. Tappara ei antanut Lukon vieläkään yllättää vaan kampesi raumalaiset tieltään voitoin 4–1. Välierissä Tappara kohtasi Oulun Kärpät. Sarja päättyi tamperelaisten hyväksi voitoin 4–3. Tappara voitti Oulussa peräti kolmesti, vaikka se teki runkosarjassa siellä vain yhden maalin kahdessa ottelussa. Sarjassa isoimmat otsikot keräsi Patrik Laine, joka iski peräti kuusi maalia. Tappara pääsi finaaleihin neljättä kertaa peräkkäin. Vastaan asettui Helsingin IFK. Tapparan osalta finaalit alkoivat surkeasti. Avausfinaalin se hävisi Helsingissä lukemin 4–0. Tappara onnistui tasoittamaan sarjan Tampereella 2–1-voitolla, mutta IFK voitti kolmannen pelin peräti 6–0. Tappara kuitenkin käänsi sarjan 3–0-kotivoitolla, 1–2-vierasvoitolla ja 2–1-kotivoitolla. Näin Tappara voitti vihdoin Suomenmestaruuden 13 vuoden tauon jälkeen.
Lokakuussa 2016 seura ilmoitti että kaudelle 2017–2018 Jukka Rautakorpi palaa joukkueen valmentajaksi ja Jussi Tapola siirtyy seuran urheilu- ja kehitysjohtajaksi.
Tappara pelasi finaaleissa jo viidettä kertaa peräkkäin kaudella 2016–2017. Finaaleissa se kohtasi kauden yllätysjoukkue KalPan. Tappara aloitti finaalit kotihallistaan runkosarjan voittajana. Ensimmäisessä pelissä KalPa oli Tampereella parempi lukemin 2–3 sekä toisessa pelissä Kuopiossa 3–2. Tappara onnistui tasoittamaan finaalisarjan otteluvoitot 2–2 voittamalla KalPan Tampereella kolmannessa pelissä 2–1 ja Kuopiossa neljännessä pelissä 2–5. Tamperelaisten voitot eivät jääneet siihen vaan Tappara voitti seuraavan viidennen pelin kotonaan 2–1 sekä heille katkolla olleen kuudennen pelin 1–3. Tappara pääsi juhlimaan toista peräkkäistä mestaruutta torstaina 27.4.2017 Kuopiossa.
pienoiskuva|13 000 ihmista todistamassa [[Tampereen Kannen areena|Nokia-areenan avajaisottelua.]] Kaudella 2017–2018 Tapparan päävalmentajaksi palasi Jukka Rautakorpi. Tappara menestyi jälleen runkosarjassa ja oli lopulta kolmas, keräten 110 pistettä. Puolivälierissä Tappara kohtasi edelliskevään finaalivastustajansa KalPan. Tasainen sarja päättyi Tapparalle voiton 4–2. Semifinaalissa Tappara sai vastaansa TPS:n. Tappara vei semifinaalisarjan puhtaasti voitoin 4–0 ja Tappara pelasi jälleen finaaleissa, nyt jo kuudetta kertaa peräkkäin. Finaaleissa Tappara sai vastaansa Kärpät, jolle Tappara oli aiemmin hävinnyt finaaleissa keväällä 2014 ja 2015. Kärpät johti finaalisarjaa peräti 3–0, mutta Tapparan peli-ilme parantui ja Tappara onnistui kaventamaan voitot 3–2:een. Kuudes peli Tampereella päättyi kuitenkin Kärppien 0–1-voittoon ja mestaruus meni Kärpille voitoin 4–2. Hopea oli Tapparalle 2010-luvun neljäs. Yhdeksällä hopeallaan Tappara jakaa TPS:n kanssa useimmiten hävittyjen finaalien tittelin.
Kauden 2018–2019 runkosarjassa Tappara sijoittui toiseksi. Puolivälierissä vastaan asettui tuttu vastus Rauman Lukko, jonka Tappara kukisti puhtaasti voitoin 4–0. Semifinaaleissa kuusivuotinen finaaliputki kuitenkin katkesi, kun tuleva mestari Hämeenlinnan Pallokerho oli parempi voitoin 2–4. Mitaliputki sai kuitenkin jatkoa, kun Tappara kaatoi kotijäällään Helsingin IFK:n pronssiottelussa Tomas Zaborskyn jatkoaikamaalilla numeroin 3–2.
Koronaviruksen takia keskeytyneellä kaudella 2019–2020 Tappara oli runkosarjassa kolmas. Kaudella 2020–2021 joukkue sijoittui runkosarjassa neljänneksi. Pudotuspeleissä Tappara hävisi pronssiottelussa HIFK:lle.
Kaudella 2021–2022 Tappara muutti Hakametsän jäähallista Nokia Areenaan joulukuussa 2021 yhdessä paikallisvastustaja Ilveksen kanssa. Marraskuussa 2021 pelattiin viimeinen peli Hakametsässä, jossa kohtasivat Tappara ja HPK. Nokia areenan ensimmäinen peli oli Tappara–Ilves. Tappara voitti runkosarjan ja puolivälierissä joukkue kohtasi jälleen Rauman Lukon, jonka Tappara kaatoi voitoin 4–1 ja eteni välieriin yhdeksännen peräkkäisen kerran, mihin mikään muu joukkue ei ollut siihen mennessä pystynyt. Välierissä vastaan asettui ensimmäistä kertaa neljän parhaan joukkoon yltänyt KooKoo, josta Tappara otti niin ikään voiton 4–1-lukemin. Loppuottelusarjassa Tappara kohtasi TPS:n. Keväällä 2022 Tappara voitti 18. Suomen mestaruutensa voittaen loppuottelusarjan otteluvoitoin 4–1.
Kaudella 2022–2023 Tappara pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa Nokia Arenassa. Helmikuussa 2023 Tappara selvitti tiensä CHL:n finaaleihin ja voitti Luulajassa pelatussa finaalissa isäntäjoukkue Luleå HF:n maalein 2-3. Tappara voitti Liigan runkosarjan keräten 60 ottelussa 116 pistettä. Puolivälierissä Tappara sai vastaansa KooKoon. Ottelusarja päättyi Tapparan voittoon otteluvoitoin 4-0 ja Tappara eteni kymmenettä kertaa putkeen välieriin. Välierissä tuli vastaan HIFK, joka kaatui otteluvoitoin 4-1 ja Tappara eteni finaaleihin Lahden Pelicansia vastaan. Tappara voitti finaalisarjan voitoin 4-1, ja otti näin 19. Suomen mestaruutensa.
Mitalit
thumb|right|Tapparan joukkue 1961.
Jäädytetyt pelinumerot
300px|right|thumb|Tapparan jäädytetyt pelinumerot. Kuva on otettu ennen Janne Ojasen numeron 8 jäädytystä. Tappara on jäädyttänyt kuuden entisen pelaajansa numeron.
Tappara Hall of Fame
Tappara esitteli 3. helmikuuta 2018 Tappara Hall of Famen. Seuran kotisivut kertovat, että se on kunniagalleria, johon nimetään tapparalaisen urheilutoiminnan kehitykseen olennaisesti vaikuttaneita henkilöitä. Kriteerinä on myös, että nimetty henkilö on tekemisellään urheilu-, valmennus- tai johtotehtävissä edistänyt merkittävällä tavalla tapparalaisuutta ja seuran mainetta niin kansallisilla kuin kansainvälisilläkin areenoilla. Hall of Fameen valittuja oli alun perin 41, joiden joukossa oli urheilijoita, valmentajia kuin muitakin seuratoimijoita. Yksittäisiä lisäjäseniä on valittu sittemmin vuosittain muiden juhlaottelujen yhteydessä.
Hallinto ja omistajat
Tapparan toiminnasta vastaa Tamhockey Oy. Tapparan suurin osakkeenomistaja on Lontoossa asuva yrittäjä ja miljardööri Chaim "Poju" Zabludowicz, joka omistaa vajaan neljäsosan Tamhockeystä. Hänen omistuksensa kulkevat Liechtensteinin veroparatiisissa sijaitsevan Zabludowicz Trust −trusti-omistusjärjestelyn kautta. Seuraavaksi suurimpia omistajia tässä järjestyksessä ovat Peko-konsernin perustaja ja entinen omistaja Erkki Peltonen, hänen poikansa Antti Peltonen, Matkapojat Oy:n hallituksen puheenjohtaja Esko Penttilä, sekä yhtä paljon osakkeita omistavat Pihlajalinna Oy:n liiketoimintajohtaja Sirkka Hagman ja TW-Laskentapalvelut Oy:n toimitusjohtaja Tommy Westerberg. Pääosakkaat muodostavat myös Tapparan hallituksen.
Kannattajatoiminta
Liiga-Tappara Fan Club järjestää jäsenilleen erilaisia etuja ja kannattajamatkoja vieraspeleihin sekä julkaisee jäsenlehteä. Vuonna 2011 jäseniä oli 3 172, mikä teki siitä suurimman faniyhdistyksen selvällä erolla seuraavaan.
Tappara-laulut
Tapparan maalilauluna on ollut noin vuodesta 1986 lähtien itävaltalaisen Opus-yhtyeen ”Live is Life”. Sen taustasta on kaksi erilaista tarinaa. Toisen mukaan se olisi omistettu vuonna 1986 kuolleelle Tappara-huoltajalle, jonka valinta kappale olisi ollut. Sen sijaan 1990-luvun puolivälissä kotiin jaetuissa Tappara-lehdissä sanottiin, että sekä Ilves että Tappara aikoivat ottaa ”Live Is Lifen” maalilaulukseen 1980-luvun loppupuolella. Ilves ilmoitti ottavansa sen maalilaulukseen, mikäli kappaletta ei soitettaisi Tapparan elokuisessa harjoitusottelussa Neuvostoliiton maajoukkuetta vastaan. Kahden erän jälkeen Neuvostoliitto johti 9–0, ja tilanteesta huolestuneena ”Live Is Lifea” soitettiin erätauolla, jotta Ilves ei pääsisi ottamaan kappaletta itselleen. Lopulta ottelun lopulla Tappara onnistui maalinteossa. Tästä hetkestä lähtien ”Live Is Life” on ollut Tapparan maalilaulu.
Tapparasta tehtyjä lauluja ovat Juha Vainion ”Tappara on terästä”, Popedan ”Mää ja Tapparan mies”, Jösse Järvenpään ”Tää on Tappara”, Aurinkosirkuksen ”Tappara on”, Cardiantin "Kirves rinnassa" sekä Ilkka Vainion "Tapparasta Tärähtää". Myös entisen Tappara-pelaajan Olli Palolan "Zambonilta Vasemmalle" on Tapparan nimikkobiisi. Keväällä 2016 Mansesteri julkaisi kappaleen "Saravon Pekka", joka kertoo Tappara-ikoni Pekka Saravosta.
Jäähallin äänimiehet vastasivat Tapparan kotiottelujen musiikista kevääseen 2002 asti. Sen jälkeen Tappara palkkasi Ilveksen esimerkkiä seuraten ammatti-DJ:t.
Muuta
Kuusi pelaajaa rikkoi maaliskuussa 2021 koronarajoitusta, kun heidät päästettiin Hakametsän jäähalliin harjoittelemaan. Poliisi antoi yhdelle toimihenkilölle sakot yllytyksestä terveydensuojelulain rikkomiseen. Samoin jääkiekon SM-liiga määräsi Tapparalle sakot koronaeristyksen rikkomisesta. Tapparan urheilujohtaja Jukka Rautakorpi sai kirjallisen varoituksen.
Groove Coaster
Groove Coaster (joissakin maissa Rhythmvaders) on Matrix Softwaren kehittämä ja Taiton julkaisema rytmipelisarja.
Pelaaminen
Pelaajan täytyy painaa näyttöä, peliohjainta tai näppäintä kun kohde osuu pelaajan hahmon kohdalle, tämän jälkeen pelaaja saa arvion painalluksesta, arviot ovat parhaasta huonoimpaan GREAT, COOL, GOOD ja MISS.
Kohteita ovat
Groove Coaster
Julkaistiin 28. heinäkuuta 2011 iOSssille. Peli sisälsi 29 kappaletta.
Groove Coaster Zero
Julkaistiin 20. marraskuuta 2012 iOSsille. Peli sisälsi 150 kappaletta, mukaan lukien ostettavissa olevat kappaleet.
Groove Coaster 2 Original Style
Julkaistiin 1. helmikuuta 2015 iOSsille ja Androidille. iOSilla tämä versio korvasi Groove Coaster Zeron. Tämä oli ensimmäinen Androidille julkaistu Groove Coaster. Tässä versiossa voi käyttää pelatessa kahta sormea.
Groove Coaster
pienoiskuva|355x355pxJulkaistiin 5. marraskuuta 2013.
Groove Coaster EX
Julkaistiin 26. toukokuuta 2014.
Groove Coaster 2: Heavenly Festival
Julkaistiin 22. tammikuuta 2015.
Groove Coaster 3: Link Fever
Julkaistiin 10. maaliskuuta 2016. Tässä versiossa esiteltiin ensimmäinen avustaja, Linka, joka auttaa pelaajaa liikkumaan valikossa.
Heartless (Kanye Westin kappale)
Heartless on rap-artisti Kanye Westin toinen single hänen neljänneltä studioalbumiltaan 808s & Heartbreak. Single julkaistiin 4. marraskuuta 2008. West ei räppää singlellä lainkaan, vaan laulaa sen käyttäen autotune-efektiä, aivan kuten ensimmäisenkin singlen Love Lockdownin. Heartlessista on julkaistu myös musiikkivideo. The Fray on tehnyt kappaleesta cover-version.
Groove Coaster
Groove Coaster 4: Starlight Road
Julkaistiin 29. maaliskuuta 2018. Tässä versiossa esiteltiin uusi avustaja, Seine.
=== Groove Coaster === Julkaistiin Steamiin 16. heinäkuuta 2018 Degican ja Taiton julkaisemana. Peliä voi pelata näppäimistöllä tai peliohjaimella. Mukana tulee 53 kappaletta ja uusia kappaleita voi ostaa lisäsisältönä. Avustajana toimii Linka.
Viktor Maximilian Aspelund
Viktor Maximilian Aspelund (28. toukokuuta 1842 Hamina – 7. toukokuuta 1912 Moskova) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut jalkaväenkenraali.
Aspelundin vanhemmat olivat Haminan kaupungin pormestari Karl Gustaf Aspelund ja Alexandra Maslén ja puoliso vuodesta 1888 Barbara Michno. Aspelund tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1854, ylennettiin valmistuttuaan vänrikiksi ja määrättiin henkivartioväen krenatöörirykmenttiin 1861. Hän osallistui aliluutnanttina Puolan kapinan kukistamiseen 1863–1864 ja hänet ylennettiin luutnantiksi 1864, alikapteeniksi 1866, kapteeniksi 1874 ja everstiksi 1877. Aspelund oli joukko-osastonsa pataljoonankomentaja Turkin sodassa 1877–1878, haavoittuen Gornyi Dubnjakin taistelussa lokakuussa 1877. Hänet nimitettiin 18. Vologdan jalkaväkirykmentin komentajaksi Pohjois-Venäjälle 1885, siirrettiin 1891 kenraalimajurina 3. jalkaväkidivisioonan prikaatinkomentajaksi ja määrättiin 55. reserviprikaatin komentajaksi vuonna 1899 ja divisioonan komentajaksi kenraaliluutnanttina vuonna 1900. Aspelund muistetaan myös armeijan rauhanaikaisen koulutustoiminnan tarkastajana 1890-luvun lopussa. Hän erosi sotapalveluksesta jalkaväenkenraalina 1908, mutta jatkoi vuodesta 1904 alkanutta tehtäväänsä sodissa haavoittuneita varten perustetun Aleksanterin komitean jäsenenä kuolemaansa saakka.
Xabi Prieto
Xabier "Xabi" Prieto Argarate (s. 29. elokuuta 1983 San Sebastián, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Prieto oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja hänet tunnettiin erityisesti hyvänä rangaistuspotkujen laukojana.
Seurajoukkueura
Kaudella 2005–2006 hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa ja pelasi lopulta kaikissa kauden 38 otteluissa. Hän teki kauden aikana myös yhdeksän maalia, joista kuusi syntyi rangaistuspotkuista. Seuraavalla kaudella 2006–2007 Prieto sai vastuuta lähes edellisen tapaan, pelaten 33 ottelua. Baskiseura ei kuitenkaan onnistunut säilyttämään pääsarjapaikkaansa vaan tippui Segunda Divisióniin kaudeksi 2007–2008.
Prieto pelasi kauden 2009–2010 aikana 35 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Kauden päätteeksi joukkue onnistui tekemään paluunsa pääsarjatasolle kolmen vuoden tauon jälkeen.
6. tammikuuta 2013 pelatussa vierasottelussa Real Madridia vastaan Prieto teki ammattilaisuransa ensimmäisen hattutempun, mutta tästä huolimatta Real Sociedad hävisi kuitenkin ottelun lopulta numeroin 3–4.
Mauritiuksenkaija
Mauritiuksenkaija (Psittacula eques, myös P. echo) on Mauritiuksen saarella kotoperäisenä esiintyvä uhanalainen kaijalaji. Se on hävinnyt Réunionilta jo satoja vuosia sitten. Laji oli sukupuuton partaalla myös Mauritiuksella, mutta laajojen suojelutoimien ja siirtoistutusten ansiosta sen kanta on kasvanut vuodesta 1996 moninkertaiseksi. Vuonna 1996 mauritiuksenkaijoja oli enää 23 yksilöä, kun niitä vuonna 2019 oli arviolta 750. Lajin holotyypin kuvailivat Newtonin veljekset Mauritiukselta vuonna 1876.
Pitkäpyrstökaija
Pitkäpyrstökaija (Psittacula longicauda) on kaakkoisaasialainen kaijalaji, jonka esiintymisalue käsittää Borneon, Sumatran, Malakan niemimaan kärjen, Andamaanit, Nikobaarit sekä näitä saaria ympäröivät pienemmät saaret. Laji on vaarantunut, koska sen levinneisyysalueen metsiä on kaadettu runsaasti ja sitä pyydystetään häkkilinnuksi.
Sen holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Malakasta 1783.
Solomon Lozovski
thumb|175px|Solomon Lozovski. Solomon Abramovitš Lozovski (, alk. sukunimeltään Dridzo Дридзо́) 28. maaliskuuta 1878 Danilovka, Aleksandrovsk, Jekaterinoslavin kuvernementti, Venäjän keisarikunta–12. elokuuta 1952 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäjänjuutalainen bolševikkipoliitikko, joka toimi Neuvostoliiton ammattiliittojen johtajana, NKP:n keskuskomitean jäsenenä, SNTL:n korkeimman neuvoston jäsenenä, Neuvostoliiton apulaisulkoministerinä ja Neuvostoliiton tietotoimiston Sovinformbyroon johtajana. Lisäksi hän oli Korkeimman puoluekoulun kansainvälisten asioiden osaston johtaja. Lozovski oli viimeinen Josif Stalinin uhriksi joutunut vanha bolševikki, ja myös iällisesti vanhin.
Elämä
Lozovskin isä oli hepreanopettaja, joka opetti poikansa lukemaan ja kirjoittamaan hepreaksi sekä venäjäksi. Lozovskin äiti oli lukutaidoton. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1901 ja teki puoluetyötä Pietarissa, Kazanissa ja Harkovassa. Vuonna 1905 hän osallistui Venäjän vallankumoustapahtumiin ja Tampereen puoluekokoukseen. Vuosina 1909–1917 Lozovski asui Genevessä sekä Pariisissa, jossa hän osallistui Ranskan sosialistipuolueen ja ammattiyhdistysliikkeen toimintaan. Venäjälle palattuaan hänet valittiin Venäjän ammattiliittojen keskusjärjestön sihteeriksi. Joulukuussa 1917 Lozovski erotettiin bolševikkipuolueesta, mutta vuonna 1919 hänet hyväksyttiin uudelleen sen jäseneksi.
Vuosina 1918–1921 Lozovski työskenteli eri ammattiliittojen johtotehtävissä ja vuosina 1921–1937 kansainvälisen ammattiyhdistysinternationaalin Profinternin pääsihteerinä. Vuosina 1937–1939 hän oli kaunokirjallisuuden kustannusliikkeen Goslitizdatin johtaja. Vuosina 1939–1946 hän toimi Neuvostoliiton ulkoasiain varakansankomissaarina ja varaulkoministerinä. Vuosina 1941–1948 hän työskenteli myös Sovinformbyroon varajohtajana ja johtajana. Vuonna 1927 Lozovski valittiin NKP(b):n keskuskomitean ehdokasjäseneksi ja vuonna 1939 keskuskomitean jäseneksi. Hän toimi myös Venäjän, Neuvostoliiton ja Kominternin toimeenpanevien keskuskomiteoiden jäsenenä sekä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana.
Lozovski pidätettiin Neuvostoliiton juutalaisvastaisen kampanjan aikana 26. tammikuuta 1949. Vuonna 1952 hänet tuomittiin kuolemaan syytettynä maanpetoksesta ja ammuttiin. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1955.
Proteins@home
Proteins@home (proteins at home) oli hajautetun laskennan projekti BOINC-alustalle. Projekti aloitettiin vuoden 2006 marraskuussa École polytechniquessa, Ranskassa.
Creutzfeldt–Jakobin tauti
Creutzfeldt–Jakobin tauti (, lyh. CJD) on kuolemaan johtava aivorappeumasairaus, jonka oireita ovat dementia, muistinmenetys, persoonallisuuden muutokset, lihasnyintä, aistiharhat ja puhumisen vaikeutuminen. Tauti johtuu virheellisesti laskostuneista proteiineista ja sitä kautta tuhoutuneista hermosoluista. Creutzfeldt–Jakobin taudin uuden variantin (vCJD) uskotaan olevan yhteydessä hullun lehmän tautiin.
Vaikka Creutzfeldt–Jakobin tauti on prionisairaudeksi yleinen, se on ihmisillä erittäin harvinainen: arviolta yksi henkilö miljoonasta sairastuu elämänsä aikana. Sairauden kesto vaihtelee suuresti, mutta joissakin tapauksissa sairaus voi johtaa kuolemaan jo viikoissa tai kuukausissa. Taudille on ominaista hyvin pitkä itämisaika.
Creutzfeldt–Jakobin taudin kuvasivat ensimmäisinä saksalaiset neurologit Hans Gerhard Creutzfeldt 1920 ja Alfons Maria Jakob myöhemmin. Koreografi George Balanchine kuoli sairauteen vuonna 1983.
Prioni
Sairauden aiheuttaa prioniproteiinin PrPC valmistusta ohjaavan PRNP-geenin mutaatio, jolloin valmistuukin sairauden aiheuttava PrPSc -prioni. PRNP-geeni on paikallistettu kromosomi 20:n lyhyen (p) haaran kohtaan 13. PrPSc -prionissa on kodonissa 178 asparagiinihappo vaihtunut asparagiiniin samalla, kun kodonissa 129 on valiini.
Muuta
Suomessa variantin Creutzfeldt-Jakobin taudin riskin takia henkilöt, jotka ovat oleskelleet yhteensä yli kuuden kuukauden ajan Isossa-Britanniassa välillä 1.1.1980–31.12.1996, eivät voi luovuttaa verta. Samasta syystä Britteinsaarilla saatu verensiirtohoito aiheuttaa pysyvän verenluovutusesteen, myös silloin, kun hoito on saatu edellä mainitun ajan ulkopuolella.
Januário Machaze Nhangumbe
Januário Machaze Nhangumbe (s. 20. elokuuta 1934) on mosambikilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Porto Amélian hiippakunnan johtoon 15. tammikuuta 1975. Piispaksi konsekroinnin suoritti 9. maaliskuuta Agnelo Rossi, jota avustivat Laurean Rugambwa ja Eduardo André Muaca.
Hiippakunnan nimi muutettiin Pembaksi 17. syyskuuta 1976. Machaze Nhangumbe jatkoi toimintaansa sen piispana, kunnes erosi tehtävistään 8. marraskuuta 1993.
Karl Henrik Klick
Karl (Carl) Henrik Klick oli Ruotsin armeijan majuri, joka oli Anjalan liiton nimellä tunnetun upseerikapinan keskeisiä johtajia.
Uudenmaan jalkaväkirykmentin luutnantti Carl Gustaf Klickin poika Karl Henrik Klick aloitti opiskelunsa Turun akatemian lainopilliseen tiedekunnassa vuonna 1768 ja auskultoi Turun hovioikeudessa kaksi vuotta myöhemmin. Hänestä ei kuitenkaan tullut tuomaria vaan Klick aloitti sotilasuran Uudenmaan jalkaväkirykmentissä. Nuoruudessaan Klick tutustui ranskalaisiin valistusaatteisiin, jotka yhdessä henkilökohtaisten syiden takia tekivät hänestä Kustaa III:n ja yksinvaltiuden vastustajan. Vuonna 1781 perustettiin Valhalla-seura, joka oli tukholmalaisen La Constance-salaseuran haaraosasto. Klickistä tuli seuran jäsen. Seuran toiminta lakkasi vuonna 1786.
Kustaa III:n sodan aikana Klick suostutteli yhdessä majuri Jan Anders Jägerhornin kanssa johtavia upseereja allekirjoittamaan Venäjän keisarinnalle Katariina II:lle lähettävän kirjeen, niin sanotun Liikkalan nootin. Kirjeen allekirjoittajiin kuului myös kenraali Carl Gustaf Armfelt, jonka tyttären Anna Elisabet Armfeltin kanssa Klick oli naimisissa vuodesta 1783. Klick toimi myös sodan aikana Armfeltin yliadjutanttina. Hanke ei tuottanut kuitenkaan toivottua lopputulosta eli rauhaa.
Kustaa III tiesi jo pari päivää kirjeen lähettämisen jälkeen salaliitosta. Taitavana kirjoittajana Klick laati 113 upseerin allekirjoittaman Anjalan liittokirjeen, jossa he vakuuttivat uskollisuuttaan kuninkaalle, mutta samalla muistuttivat epäonnistuneesta sodasta. Anjalan liiton mielestä rauha olisi solmittava pikimmiten. Näin ei kuitenkaan tapahtunut ja kapinoivat upseerit solmivat syyskuussa 1788 valaliiton, joka vaati aselepoa ja joukkojen kotiuttamista, valtiopäivien koollekutsumista, säätyjen oikeuksien turvaamista sekä rauhanneuvottelujen aloittamista. Armeija hajotettiin syksyllä ja joulukuussa kuningas määräsi Anjalan liiton miehet pidätettäviksi. Yhdessä kapteeni Gustaf W. Ladaun kanssa Klick pakeni tammikuussa 1789 Venäjälle. Syyskuussa 1789 hänelle langetettiin kuolemantuomio Tukholmassa. Aluksi Klick asui Pietarissa, mutta Kustaa III:n murhan jälkeen vuonna 1793 hän asettui Viipurin kuvernementtiin Uudellekirkolle Kultilan tilalle. Vuonna 1799 hän hankki Ukrainasta Harkovan läheltä Merefa-nimisen tilan. Klick osallistui vuonna 1802 asetetun Viipurin kuvernementin tarkastuskomitean työhön. Hän myös kirjoitti muistion Mietteitä venäläisen Suomen tilasta.
Suomen sodan puhjettua valtakunnankansleri kreivi N. P. Rumjantsev kutsui helmikuussa 1808 Klickin Suomea koskevien asioiden neuvonantajakseen. Klick ajoi Suomen liittämistä Venäjään tavallisena maakuntana ja vastusti säätyjen koollekutsumista. Hän myös matkusti Suomeen maaliskuussa 1808, jolloin hän neuvotteli Viaporin piirityksestä kenraali J. P. van Suchtelenin kanssa ja otti yhteyttä eversti Fredrik Adolf Jägerhorniin. Pietarissa Klick laati asiakirjaluonnoksen keisarin tulevista toimista Suomen hyväksi ja suomalaisilta vaadittavan uskollisuudenvalan. Klickin viimeiseksi kirjoitukseksi jäi Et ord i Sinom tid ("Sananen aikanansa"). Klickin tehtävä valtakunnankanslerin neuvonantajana päättyi huhtikuussa 1808 ja hän kuoli kesäkuussa 1808 Pietarissa.
Klickillä oli seitsemän lasta: Maria Christina (s. 1785), Antoinetta Margareta (s. 1786), Anna Sofia (s. 1788), Carl (1792−1836), Catharina (1794−1800), Wilhelm (1794−1798) ja Sara Elisabeth (1799−1800). Pojista Carl oli eversti, maaherra ja senaatin kamaritoimituskunnan päällikkö.
Jukka Kytölä
alt=Jukka Kytölä kaudella 2017-18|pienoiskuva|Jukka Kytölä finaalisarjan ottelussa kaudella 2017-18 Leijona Futsalia vastaan. Jukka Kytölä (s. 27. joulukuuta 1988 Suonenjoki) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa jyväskyläläistä Kampuksen Dynamoa. Kaudella 2018–2019 Jukka Kytölä pelasi Mantova Calcio a 5:ssa, Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie A2:ssa. Runkosarjassa Kytölä pelasi puolustavassa roolissa ja teki yhteensä 10 maalia. Kauden päätteeksi Mantova nousi Italian pääsarjaan ja kaudelle 2019–2020 Kytölä allekirjoitti yhden vuoden mittaisen jatkosopimuksen seuransa kanssa.
Nikolai Aurenius
Nikolai Aurenius (23. maaliskuuta 1847 – 1908) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Jukka Kytölä
Jukka Kytölä teki 21. syyskuuta 2019 suomalaista futsalhistoriaa pelaamalla ensimmäisenä suomalaisena Italian korkeimmalla sarjatasolla. Kaos Mantovaa edustanut Kytölä teki ottelussa myös maalin.
1066
Kuolleita
thumb|300px|right|[[Bayeux'n seinävaate kuvaa Vilhelm Valloittajan sotaretkeä Englantiin vuonna 1066.]]
Nikolai Aurenius
Nikolai Aureniuksen vanhemmat olivat kruununvouti Claes Aurenius ja Susanna Kupert. Myös hänen veljensä August Wilhelm Aurenius yleni kenraalimajuriksi Venäjän keisarikunnan armeijassa. Nikolai Aurenius tuli Haminan kadettikoulun oppilaaksi 1860, ylennettiin valmistuttuaan vänrikiksi ja määrättiin 6. Klastitskojen husaarirykmenttiin 1869. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1871, aliratsumestariksi 1873, ratsumestariksi 1879, majuriksi 1880 ja everstiluutnantiksi 1884. Vuonna 1894 Aurenius määrättiin sotilaspiirin komentajaksi Jeletmaan Tambovin kuvernementtiin, 1895 hänet ylennettiin everstiksi ja nimitettiin sotilaskäskynhaltijaksi Krzemienieciin Volyniaan Puolaan. Hän erosi sotapalveluksesta kenraalimajurina 1903.
Jukka Kytölä
Suomessa hän on edustanut Futsal-liigaa pelaavaa Kampuksen Dynamoa, jossa hän voitti ensimmäisen liigamestaruutensa kaudella 2017–2018 ja johon hän palasi kesällä 2020. Kytölä oli mukana voittamassa toisen mestaruutensa KaDy-paidassa kaudella 2020-21. Tämän lisäksi Kytölä on voittanut Kampuksen Dynamossa myös neljä hopeaa ja yhden pronssin. Kaudella 2013–2014 Jukka Kytölän seura oli italialainen ASD Futsal Tridentina, joka pelaa Serie A2:ssa. Henkilökohtaisina saavutuksina Kytölä on valittu kahdesti Urheilutoimittajien Liiton vuoden futsalpelaajaksi (2017 ja 2018) ja Futsal-liigan tähdistökentälliseen neljästi (2014–2018). Futsal-Liigan peljaajat äänestivät Kytölän Vuoden pelaajaksi vuonna 2021.
Kytölä on pelannut Suomen futsalmaajoukkueessa 98 ottelua ja tehnyt niissä 25 maalia (päivitetty 16.12.2021). Hänen veljensä Mikko pelaa myös futsalia. Kytölä on pelannut jalkapallossa Kakkosessa ja Kolmosessa, edustaen Suonenjoen Palloa ja Warkaus JK:ta.
Pelle Heikkilä
Pelle Heikkilä (s. 31. toukokuuta 1978 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Heikkilä valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2010. Parhaiten hänet tunnetaan rooleistaan televisiosarjoissa. Heikkilän ensimmäinen päärooli on Chilen sotilasvallankaappauksesta 1973 kertovassa historiallisessa draamasarjassa Invisible Heroes (2019), jossa hän näyttelee suomalaisdiplomaatti Tapani Brotherusta.
Heikkilän äidinkieli on ruotsi, mutta hän puhuu sujuvasti myös suomea ja englantia. Hän on naimisissa näyttelijä Sophia Heikkilän kanssa, joka näyttelee Brotheruksen vaimoa Invisible Heroes -sarjassa. He menivät naimisiin vuonna 2011 ja heillä on kolme lasta.
Reinhold Glière
pienoiskuva|upright|Reinhold Glière Reinhold Moritzovitš Glière (11. tammikuuta 1875 (J: 30. joulukuuta 1874) Kiova – 23. kesäkuuta 1956 Moskova) oli Ukrainassa syntynyt neuvostoliittolainen taidemusiikin säveltäjä, orkesterinjohtaja ja opettaja.
Glière oli puhallinsoittimenrakentaja Ernst Moritz Glierin ja hänen vaimonsa Józefa Korczakin toinen poika. Hän muutti vuoden 1900 tienoilla sukunimensä kirjoitusmuotoon Glière. Tämä synnytti huhun hänen ranskalaisesta tai belgialaisesta alkuperästään. Sukutausta isän puolelta on kuitenkin saksalainen, äidin puolelta puolalainen.
Glière opiskeli Kiovan musiikkikoulussa vuodesta 1891 ja Moskovan konservatoriossa vuodesta 1894. Hän valmistui vuonna 1900, jolloin oli jo kirjoittanut yksinäytöksisen oopperan.
Glière oli Kiovan konservatorion professori 1913–1920 ja johtaja vuodesta 1914. Hän opetti vuoteen 1941 saakka Moskovassa. Hän työskenteli muun muassa Siperiassa ja muualla Neuvostoliiton syrjäseuduilla, Azerbaidžanissa sekä Uzbekistanissa, joista viimeksi mainitussa hän teki sävellystyötä yhdessä Talib Sadikovin kanssa.
Glièren tuotantoon kuuluu yli 500 sävellystä, muun muassa sinfonioita, konserttoja, baletteja ja kamarimusiikkia. Hän oli kolmesti Stalin-palkittu Neuvostoliiton kansantaiteilija. Glièren tunnetuin yksittäinen kappale lienee vuonna 1927 sävellettyyn balettiin Punainen unikko sisältyvä "Venäläinen merimiestanssi".
Glièren puoliso oli Maria Robertowna Renkvist, ja heillä oli viisi lasta.
Ruostekurkkutangara
Ruostekurkkutangara (Hemithraupis ruficapilla) on Etelä-Amerikassa Brasiliassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan ruostekurkkutangara on noin 13 cm. Koiras on päätään suklaanruskea ja rinnastaan ruosteenoranssi. Selästään ja siivistään laji on oliivinvihreä ja perä on ruosteenvärinen. Ruostekurkkutangarakoiraan vatsa on valkoinen. Naarasruostekurkkutangara muistuttaa erittäin paljon mustakurkkutangaranaarasta (Hemithraupis guirae) ja on selästään vihreä ja vatsastaan kellertävä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Ruostekurkkutangaraa tavataan Brasilian eteläosista Bahian, Minas Geraisin ja Santa Catarinan osavaltioista. Ruostekurkkutangaran elinympäristöä ovat valoisat kosteat metsät ja metsien reunat. Laji elää kosteammissa ja metsäisimmissä ympäristössä kuin sukulaisensa mustakurkkutangara. Elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Poika (brittiläinen elokuva)
Juoni
Will Freeman (Hugh Grant) on tyhjäntoimittaja, jolla on upea auto, kauniita naisia, mutta ei ollenkaan vastuuntuntoa. Marcus Brewer (Nicholas Hoult) taas on 12-vuotias poika, jolla on ongelmia sekä koulussa että kotona. Willillä on vain hankaluuksia yhden asian kanssa: Hän saa päähänsä, että sinkkuäitien kanssa on paljon helpompaa olla, joten hän saakin eräs päivä pyydettyä Suzieta puistoon hänen kanssaan, mutta Willillä on ongelma; hänellä on keksitty poika. Marcus tulee puistoon heidän kanssaan, joka johtaa ketjureaktioon ja Willistä ja Marcuksesta tulee hauskalla tavalla ystäviä.
Will Freeman elää aluksi rauhaisaa ja ongelmatonta saarelaiselämää. Hänen asuntonsa on täynnä hyödyttömiä tavaroita, joita hän ostelee vain sen takia, että ne ovat siistejä. Hänellä on väliin kauniita naisia ja upea auto sekä muuta hieman turhaakin materiaa. Marcus Brewerin elämä on paljon monimutkaisempaa. Hänellä on äiti, joka on yhtenään masentunut ja Marcuksella menee koulussakin huonosti, häntä nimittäin kiusataan koko ajan. Hän oli vaihtanut ihan vasta koulua, mutta hän ei vain sopinut joukkoon, minne menikin. Hänen äitinsä on lisäksi hippi ja kasvissyöjä.
Ystävät pyytävät Will Freemania kummiksi, mutta hän ei ole siihen valmis tai vastuuntuntoinen. Will haluaa vain elää huoletonta elämää eikä halua elämäänsä muutenkaan mitään monimutkaisuuksia. Will menee heti aluksi treffeille erään naisen kanssa, mutta hän saa tietää, että hänellä on 3-vuotias poika. Hän alkaa kuitenkin valehdella heti aluksi tietämättään naiselle ja hän uskoi häntä. Will vie naisen pojan eläintarhaan ja suhde tuntuu yksinkertaiselta. Mutta sitten pienien mokien jälkeen Will alkaa uskoa, että tämä nainen ei olekaan häntä varten. Will aikoo jättää naisen, mutta nainen ehtii ensin. Hänellä on kuulemma monimutkainen suhde poikansa isään ja hän ei ole vielä valmis ryhtymään uuteen suhteeseen. Siinä vaiheessa Will tajuaa, että hän oli parempi ihminen sinkkuäitien mielestä kun heidän ex-miehet olivat kohdelleet heitä ensin niin huonosti.
Marcuksella on ongelmia heti aluksi. Kotona hänen äitinsä itkee ja koulussa hän alkaa hyräillä laulua, häntä aletaan pitää outona ja häntä aletaan potkia välitunnilla pallolla. Myöskään koulun nörttipojat eivät enää halua olla Marcuksen ystäviä.
Will alkaa etsiä sinkkuäitejä, mutta hän ei vielä tiennyt mistä heitä löytäisi. Siihen hän löytää vastauksen kaupan ilmoitustaululta ja hän menee sinkkuvanhempien tukiryhmään. Kun hän oli kuullut kaikkien niiden naisten tarinat heidän pahoista ex-miehistään, oli hän valmis kyseenalaistamaan oman sukupuolensa. Kun Willin vuoro tulee hän kertoo lisää valheita. Hän kertoo, että hänellä oli vaimo, joka jätti hänet ja heidän 2-vuotiaan Ned-poikansa oman onnensa nojaan. Lisäksi Willin paras kaveri oli tämän vaimon salarakas. Will alkaa heti flirttailla tukiryhmässä Suzien kanssa, jolla on myös kolmevuotias lapsi, nimeltään Meg. Hänen piti alkaa järjestää itselleen turvaistuimia, jotta häntä uskottaisiin. Hän meni yhdistyksen piknikille Suzien, Megin ja Marcuksen kanssa. Marcus kuvitteli heti aluksi, että Will on aivan typerys. Puistossa heille selviää, että Will ei tee mitään elääkseen, vaan sen sijaan elää tekijänoikeuspalkkioilla, jotka hän saa hänen isänsä tekemästä jouluhitistä 50-luvulta. Jouluhitin nimi on Santa's Super Sled. Hän itse vihaa koko kappaletta. He keskustelevat kahden Suzien kanssa samaan aikaan kun Marcus ruokkii sorsia, mutta erehtyykin heittämään koko leivän murusten sijaan ja täten tappaa sorsan. Siitä se kaikki sitten alkoi. Kun he lähtivät viemään Marcusia takaisin kotiin Fiona, Marcusin äiti makasi sohvalla ja hän oli ottanut yliannostuksen lääkkeitä. Marcuksen elämä muuttui ja he lähtivät Willin kanssa ajamaan ambulanssin perässä. Will yrittää sairaalassa lohduttaa Marcusta, mutta turhaan.