cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen jäähalli
Tampereen jäähalli on Mestiksessä pelaavan Kooveen kotiareena, aiemmin sitä käyttivät myös jääkiekon SM-liigassa pelaavat Ilves ja Tappara. Ilves pelasi viimeisen SM-liigaottelunsa hallissa 26. marraskuuta ja Tappara 27. marraskuuta 2021, minkä jälkeen joukkueet siirtyvät pelaamaan uudella Tampereen Kannen areenalla.
Arkkitehtuuri ja rakenne
left|thumb|Hakametsän halli ulkoa. Kuvassa näkyvät sekä riippukatto että vinot vetotangot, jotka ovat Hakametsän jäähallin tunnusomaisimpia piirteitä. left|thumb|Harjoitushalli Haka 2. Jäähallin suunnitteli arkkitehti Jaakko Tähtinen. Sen leimallisia piirteitä ovat satulanmuotoinen riippukatto ja päätyjen vinot vetotangot. Tähtinen teki suunnitelmassaan yhteistyötä jääkiekkoilijoiden ja muiden jääkiekkoihmisten kanssa, ja hän hyväksytti piirustuksensa paikallisilla kiekkoihmisillä.
Hallia katsomoiden alapuolella kiertävä pääkäytävä sijaitsee maanpinnan tasalla ja itse kenttä noin kolme metriä alempana. Pääkäytävän alla hallin pohjakerroksessa sijaitsevat pukuhuoneet ja muut huoltotilat sekä Ilveksen ja Tapparan kerhotiloja. Hallin toisella pitkällä sivulla on parvikatsomo, jonne (kuten seisomakatsomoihinkin) noustaan hallin kulmauksissa sijaitsevia portaita. Toisella pitkällä sivulla on kaksikerroksinen aitiorakennelma, jossa on yritysaitioiden lisäksi tiloja tiedotusvälineille ja toimitsijoille.
Pääsisäänkäynnit sijaitsevat hallin kulmissa. Lisäksi jokaisen katsomoaukon kohdalla on ovi, joka voidaan tarvittaessa avata, jos halli on tyhjennettävä nopeasti esimerkiksi tulipalon tai muun vaaratilanteen vuoksi.
Historia
left|thumb|[[Yleisradion selostamo Hakametsässä vuonna 1965.]] Suomi sai maaliskuussa 1963 järjestettäväkseen vuoden 1965 MM-kilpailut. Kisaisännyyden ehtona oli jäähalli, jonka Helsingin kaupunki oli luvannut jo rakentaa. Pääkaupungin hallihanke viivästyi, ja kesään mennessä näytti jo selvältä, ettei halli valmistu kevääksi 1965. Jääkiekkoliiton Reijo Mannerla ja puheenjohtaja Harry Lindblad järjestivät tapaamisen Tampereen kaupunginjohtajan Erkki Lindforsin kanssa. Urheilumiehenä tunnettu Lindfors innostui asiasta ja tajusi myös ensimmäisen Suomessa järjestettyjen MM-kisojen markkina-arvon.
Tampereen jääkiekon SM-sarjaseurat olivat pelanneet ottelunsa kaupungin keskustan tuntumassa Koulukadun tekojääradalla. Laskelmien perusteella halvimmaksi vaihtoehdoksi hallille tulisi Koulukadun kattaminen. Hanketta ajoi tekojääradan rakennuttanut Tampereen keinojääratayhdistys. Kaupunki puuttui kuitenkin asiaan, sillä Koulukadun alueen pysäköintimahdollisuudet olivat olemattomat. Kaupunki piti parhaana paikkana Hakametsää.
Tampereen kaupunginvaltuusto päätti 26. kesäkuuta 1963 jäähallin rakentamisesta. Rakennustyöt aloitettiin Hakametsässä 8. tammikuuta 1964. Ensimmäinen ottelu hallissa pelattiin 29. tammikuuta 1965 Tampereen ja muun Suomen välillä. Avausmaalin teki Matti Harju. Televisioitua ottelua seurasi yli 6 000 maksanutta katsojaa. Ottelu päättyi tasan 4–4. SM-sarja siirtyi halliaikaan kaksi päivää myöhemmin Ilveksen ja Tapparan kohdatessa ottelussa, jonka Ilves voitti maalein 5–3. Ilveksen ja Tapparan lisäksi myös SM-sarjassa silloin pelannut Koovee siirtyi välittömästi käyttämään hallia.
Halli isännöi Helsingin kanssa koripallon vuoden 1967 EM-kilpailuja. Tampereella pelattiin 36 ottelua. Vuonna 1977 hallissa pelattiin lentopallossa sekä miesten että naisten EM-kilpailuja, naisten kisoista myös mitaliottelut.
Jäähallin viereen on rakennettu kaksi harjoitushallia. Hakametsä 2 valmistui 1974 ja Hakametsä 3 vuonna 1995. Hakametsä 2 vetää nykyisellään 800 katsojaa; Hakametsä 3:ssa ei ole katsomoa.
Alkuperäisessä asussaan halli veti 10 200 katsojaa, joista 1 573 mahtui istumaan. Vuosien 1981–1982 remontin aikana päätyjen pitkien sivujen seisomakatsomot muutettiin istumakatsomoiksi. Samalla rakennettiin uusi E-parvikatsomo. Yleisökapasiteetti pieneni tällöin 8 563:een. E-katsomo toimi alkujaan vuoden 1982 MM-kilpailujen lehdistökatsomona. Samana vuonna analoginen kellotaulu vaihdettiin digitaaliseen.
Kulmien seisomokatsomot korvattiin istumapaikoilla vuonna 1986, jolloin yleisömäärä pieneni 7 700 katsojaan. Neljä vuotta myöhemmin katsomoon lisättiin kolme alariviä, mikä kasvatti kapsiteetin 8 044 katsojaan. Alarivit poistettiin vuonna 1999. Vuoden 2014 remontin jälkeen katsomossa oli tilaa 7 300 katsojalle. Yleisömäärä oli pienentänyt vuoden 2009 remontti, jolloin yhteen kulmaukseen oli rakennettu kuusi uutta aitiota, ja vuoden 2014 remontti, missä C1- ja D1-katsomot palautettiin seisomokatsomoiksi. Yleisöstä 5 629 mahtui istumaan ja 1 359 seisomaan. Lisäksi aitoissa oli 312 paikkaa.
thumb|700px|center|Panoramaamakuva Hakametsän hallista.
Jääkiekko
Hakametsän hallin aikana sisäjäillä voitettuja mestaruuksia on Tapparalla yksitoista, Ilveksellä kolme ja Kooveellä yksi.
Mestaruus on ratkennut Hakametsässä 11 kertaa. Heti avajaisvuonna 1965 Ilves ja Porin karhut olivat tasapisteissä, jolloin mestaruus ratkesi uusintaottelussa Hakametsässä. Karhut voitti Suomen mestaruuden numeroin 5–1. Sen lisäksi mestaruuden on voittanut Hakametsässä Tappara (1977, 1982, 1986, 1988 ja 2016), TPS (1976, 1990, 2001) ja Kärpät (1981 ja 2018).
Muut urheilutapahtumat
Hallissa on järjestetty jääkiekon MM-kilpailujen otteluita vuoden 1965 lisäksi vuosina 1982, 1991, 1997 ja 2003 sekä naisten MM-kilpailut vuonna 1992. Koripallossa halli on isännöinyt muun muassa vuoden 1967 EM-kilpailujen otteluita, Suomen maajoukkueen otteluita sekä Tampereen Pyrinnön SM-loppuotteluita.
Hallissa järjestettiin kreikkalais-roomalaisen painin MM-kilpailut 1965 ja vuoden 1981 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut, joista kummastakin isäntämaa saavutti kaksi mitalia. Nyrkkeilyssä hallissa on järjestetty myös vuoden 1993 MM-kilpailut ja vuoden 2000 EM-kilpailut. Lentopallon sekä miesten että naisten EM-lopputurnausotteluita halli isännöi vuonna 1977, judon EM- ja karaten MM-kilpailuja vuonna 2006, karaten EM-kilpailuja vuonna 2014, ringeten MM-kilpailuja vuonna 2010 ja rullakiekon MM-kilpailuja vuonna 2015. Vuonna 2009 hallissa järjestettiin Euroopan nuorten olympiafestivaalien avajaiset ja judokilpailut.
Kurban Berdyjev
Kurban Bekijevitš Berdyjev (,, s. 25. elokuuta 1952) on turkmenistanilais-venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja-keskikenttäpelaaja. Joulukuusta 2022 lähtien hän on toiminut FK Sotšin päävalmentajana.
Hän toimi 12 vuoden ajan tatarstanilaisen FK Rubin Kazanin päävalmentajana nostaen seuran Venäjän 1. divisioonasta Valioliigaan.
Berdyjev on opiskellut Turkemnin valtionyliopistossa 1971–1975 sekä Moskovan valmennuskoulussa 1989–1991. Hän on introverttinä pidetty omalaatuinen persoona, joka esiintyy lehdistötilaisuuksissa rukousnauha mukanaan.
Ura pelaajana
Berdyjev pelasi omalla urallaan useissa Neuvostoliiton Kaukoidän joukkueissa. Pääsarjatasolla hän edusti FK Kairatia ja FK SKA Rostov-na-Donua seitsemän kautta. Hän pelasi myös alemmilla sarjatasoilla voittaen Neuvostoliiton 1. divisioonan Kairatissa 1983. Hän lopetti aktiiviuransa 33-vuotiaana 1985.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Berdyjev aloitti Neuvostoliiton 2. divisioonassa pelanneen FK Himik Džambulin päävalmentajana vuonna 1986. Neuvostoliiton hajottua hän jatkoi nimensä FK Taraziksi muuttaneen seuran päävalmentajana Kazakstanin Superliigassa ja luotsasi seuran Kazakstanin Cupin loppuotteluun 1992. Berdyjev kokeili siipiään myös Turkissa kaudella 1993–1994.
Kaudella 1998 Berdyjev johdatti Nisa Aşgabatin toisen kotimaansa Turkmenistanin cupin voittajaksi ja seuraavalla kaudella liigamestariksi. Samaan aikaan hän toimi myös Turkmenistanin maajoukkueen päävalmentajana johdattaen joukkueen 1998 Aasian kisojen puolivälieriin.
Kaudeksi 2000 hän siirtyi Venäjän 1. divisioonassa pelanneen FK Kristall Smolenskin päävalmentajaksi. Seuraavalla kaudella hän jätti Kristallin ja siirtyi FK Rubin Kazanin päävalmentajaksi. Seuraavalla kaudella hän nosti tatarstanilaisseuran Venäjän pääsarjaan ja 2003 seura juhli jo mestaruuspronssia. Seuraavalla kaudella joukkue putosi kymmenenneksi, mutta luotto Berdyjeviin säilyi ja Rubin Kazan sijoittui seuraavilla kausilla neljänneksi ja viidenneksi pelaten myös UEFA Cupissa.
Luottamus palkittiin lopulta kaudella 2008 kun Rubin Kazan juhli seurahistoriansa ensimmäistä Venäjän-mestaruutta. Menestyksen myötä seura pääsi myös Mestarien liigan kaudeksi 2009–2010. Marraskuussa 2009 Berdyjev miehistöineen sinetöi Rubin Kazanin historiallisen toisen liigamestaruuden kierros ennen liigan loppua. Mestaruuskauden jälkeen Rubin Kazan sijoittui kaudella 2010 liigassa kolmanneksi. Berdyjev palautti joukkueensa pokaalikantaan keväällä 2012, kun Rubin kaatoi Venäjän cupin finaalissa FK Dynamo Moskovan 1–0. Liigatasolla Rubin ei kausilla 2011/12 ja 2012/13 kyennyt haastamaan mestaruudesta taistelleita joukkueita, vaan päätyi kuudenneksi. Sijoitukset olivat huonoimmat sitten mestaruutta edeltäneen kauden 2007 kymmenennen sijan. Kaudella 2013/14 Rubin putosi syyskauden aikana kauas kärjestä ja lähti talvitauolle sijalta 11. Hyvästä Eurooppa-liigan menestyksestä huolimatta seurajohto erotti Berdyjevin joulukuussa 2013.
Kesäkuussa 2017 Berdyjev palasi FK Rubin Kazanin päävalmentajaksi. Berdyjevin paluukaudet sujuivat heikommin ja Rubin jäi hänen kahdella kaudellaan Venäjän liigan alempaan keskikastiin. Kauden 2018/19 jälkeen Berdyjev jätti toistamiseen seuran.
Christiane Endler
pienoiskuva|Christiane Endler Claudia Christiane Endler Mutinelli (s. 23. heinäkuuta 1991) on chileläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Chilen naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 69 maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi Chilen kaikki kolme ottelua. Hän on maajoukkueen kapteeni.
Kurban Berdyjev
Ura valmentajana
Elokuussa 2021 Berdyjev palasi FK Kairatin päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran Kazakstanin cupin mestariksi marraskuussa 2021. Pesti päättyi kauden jälkeen.
Kesällä 2022 Berdyjevistä tuli iranilaisen Tractorin päävalmentaja. Hän jätti seuran jo marraskuussa 2022 ja siirtyi FK Sotšin päävalmentajaksi.
Runoilijan tie
thumb|Runoilijan tietä liikennöivä [[S/S Tarjanne.]] Runoilijan tie on Tampereelta Ruoveden kautta Virroille johtava laivareitti, joka kulkee Näsijärveä, Muroleen kanavaa ja Ähtärin reittiä pitkin. Sitä liikennöi kesäisin S/S Tarjanne, ennen myös S/S Pohjola. Runoilijan tie on 135 kilometriä pitkä. Reitin nimi viittaa Johan Ludvig Runebergiin, joka asui nuoruudessaan jonkin aikaa Ruovedellä ja kirjoitti siellä useita tunnettuja runoja.
Monacon Grand Prix 1988
Monacon Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. toukokuuta 1988 Monacon katuradalla. Kilpailun voitti Alain Prost, jolle voitto oli kauden toinen. Kilpailu muistetaan erityisesti Ayrton Sennan ajosta – hän johti kilpailua ylivoimaisesti, kunnes hän hidasti vauhtiaan kilpailun loppuvaiheilla ja ajoi kaiteeseen ennen tunnelia.
Vinnie Vincent
Vincent John Cusano, taiteilijanimeltään Vinnie Vincent (s. 6. elokuuta 1952 Bridgeport, Connecticut, Yhdysvallat), on yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä. Vincent tunnetaan parhaiten lyhyehköstä urastaan rock-yhtye Kissin soolokitaristina. Hänestä tuli yhtyeen historian toinen soolokitaristi vuonna 1982, jolloin hän korvasi yhtyeestä eronneen Ace Frehleyn. Vincent soitti yhtyeessä vuosina 1982–1984 lavahahmonaan ”The Ankh Warrior”, jonka kasvomeikkikuviossa esiintyi egyptiläinen ankh-symboli.
Kiss-uransa jälkeen Vincent perusti vuonna 1984 oman yhtyeensä Vinnie Vincent Invasion, joka julkaisi kaksi albumia: Vinnie Vincent Invasion (1986) ja All Systems Go (1988). Yhtye hajosi vuonna 1989. 1990-luvulla Vincent osallistui Kissin Revenge-albumin tekemiseen lauluntekijänä, ja vuonna 1996 hän julkaisi EP-levyn Euphoria. Hän katosi julkisuudesta vähitellen lähes olemattomiin, ja julkaisi 2000-luvulla ainoastaan CD-levyn Speedball Jamm vuonna 2002. Hän esiintyi ensimmäisen kerran julkisuudessa vuonna 2018 yli kahdenkymmenen vuoden tauon jälkeen vieraillessaan Kiss Expo -fanitapahtumassa Atlantassa.
Varhainen ura musiikkialalla
Vinnien vanhemmat Alphonso ja Theresa Cusano olivat kantrimusiikin ystäviä, joten Vinnie kasvoi lapsuus- ja nuoruusvuotensa hyvin musiikillisessa kotiympäristössä. Hän innostui kitaransoitosta jo nuorella iällä kuunnellessaan isänsä soittoa, ja kertomansa mukaan jopa nukkui kitaransa kanssa, vaikkei osannut edes soittaa. High schoolissa opiskellessaan Vinnie vaikutti kitaristina Hunter-nimisessä kokoonpanossa, jonka hänen kanssaan muodostivat laulaja-lauluntekijä Roger Olander, basisti Glenn Liebensohnm ja rumpali Bob Kalakay. Yhtye nauhoitti myös Dale Frashuerin tuottaman demonauhan, joka sisälsi kappaleet "Push It Through," "Where Have All The Schoolgirls Gone," "I Don't Need No Lover," ja "Jam". Hunterin tie kuitenkin katkesi Vinnien opintovuosien jälkeen.
Vincentille tarjottiin ensimmäistä todellista tilaisuutta musiikin parissa vuonna 1975 levytyssopimuksen kanssa. Windfall Records-nimisen, pienen levy-yhtiön kanssa solmittu sopimus kattoi yhden singlejulkaisun levyttämisen. Sopimuksen myötä Vinnie kirjoitti kappaleen "Happy Birthday USA" yhdessä David Wolffin, muun muassa Cyndi Lauperin tulevan managerin, kanssa. Phantom Records julkaisi singlen Windfallin sijasta Ed Spriggin tuottamana vuoden 1976 helmikuussa, ja siitä muodostui Vinnien uran ensimmäinen virallisesti julkaistu levytys. Vielä samana vuonna Vinnie toimi sessiomuusikkona The Hitchhikers-yhtyeen samannimisellä albumilla, kunnes hän perusti vuonna 1977 ensimmäisen, vakavaluontoisemman yhtyeprojektinsa Treasuren. Vinnien ohella yhtyeeseen kuuluivat basisti Rick Laird, laulaja-kosketinsoittaja Felix Cavaliere sekä rumpali Jack Scarangella. Monikansallisen Columbia Recordsin alamerkki Epic Records julkaisi vuonna 1977 Treasuren samannimisen debyyttialbumin, mutta tämän jälkeen yhtye hajosi ja Vinnie siirtyi Cavalieren kanssa vaikuttamaan Laura Nyron taustayhteeseen hänen Nested-albuminsa ajaksi. Sessiomuusikkona työskentelemisen ja yhtyeprojektiensa ohella Vinnie työskenteli myös säveltäjäryhmässä, joka sävelsi musiikkia suosittuun Onnen päivät-televisiosarjaan ja tämän spin-off-sarjaan Joanie Loves Chachi.
Kiss: Creatures of the Night-albumi ja -kiertue
1980-luvun alussa Cusano tutustui lauluntekijä Adam Mitchellin välityksellä Kiss-yhtyeen basisti-laulaja Gene Simmonsiin. Kiss oli tuolloin ajautunut ongelmiin alkuperäisen soolokitaristinsa Ace Frehleyn kanssa, sillä Frehley oli haluton jatkamaan yhtyeessä ja kärsi päihdeongelmista. Mitchell kehottikin Simmonsia pohtimaan Cusanoa yhtyeen uudeksi soolokitaristiksi. Alun perin tarkoituksena oli kuitenkin käyttää häntä ainoastaan apuna laulunteossa tulevalla Creatures of the Night -albumilla. Hän kirjoittikin albumin ainoana singlenä julkaistun kappaleen ”I Love It Loud” ja kappaleen ”Killer” yhdessä Simmonsin kanssa, ja kappaleen ”I Still Love You” yhdessä laulajakitaristi Paul Stanleyn kanssa. Ace Frehley sen sijaan ei osallistunut albumin tekemiseen lainkaan, joten Cusanolle avautui mahdollisuus myös soittaa albumilla. Hän soitti lopulta lähes albumin jokaisessa kappaleessa, lukuun ottamatta kappaleita ”Danger” (kitarassa Bob Kulick), ”Creatures of the Night” (Steve Farris), ”Rock and Roll Hell” ja ”I Still Love You” (Robben Ford).
Ace Frehley erosi Kissistä virallisesti vuoden 1982 marraskuussa, jolloin Cusanosta tuli yhtyeen uusi soolokitaristi. Cusano halusi alun perin käyttää yhtyeeseen liityttyään omaa sukunimeään, mutta Simmons ei lämmennyt ajatukselle eikä myöskään vaihtoehtoiselle taiteilijanimelle Mick Fury. Taiteilijanimen Vinnie Vincent keksikin lopulta itse Simmons, ja hänen lavahahmonsa ”The Ankh Warrior”, jonka kasvomeikkikuviossa esiintyi egyptiläinen ankh-symboli, suunnitteli Paul Stanley. Uusi kokoonpano, jonka täydensi jo entuudestaan yhtyeessä soittanut rumpali Eric Carr, konsertoi ensimmäisen kerran yhdessä Creatures of the Nightin julkaisua seuranneella kiertueella. Yhtyeen suosio oli kuitenkin aallonpohjassa sen vuosina 1979–1981 tekemien musiikillisten harha-askelien ja kokoonpanovaihdosten vuoksi, ja suuri yleisö oli jo valmis hylkäämään yhtyeen. Creatures of the Night ei onnistunut palauttamaan suosiota, ja Kiss tiedosti, että sen oli tehtävä muutoksia uransa pelastamiseksi. Näin syntyi päätös luopua kasvomeikeistä ja esiintymisasuista. Yhtye soitti viimeiset konserttinsa maskeissaan ja esiintymisasuissaan Creatures of the Night Tour -kiertueella Rio de Janeirossa Maracana-stadionilla, jossa yhtye konsertoi yli 250 000 hengen yleisölle, Belo Horizontessa Mineraro-stadionilla ja viimeisen keikkansa São Paulossa Morumbi-stadionilla kesäkuussa 1983.
Lick It Up-albumi ja välirikko
18. syyskuuta 1983 Kiss esiintyi ensimmäisen kerran maskeitta Music Televisionin suorassa lähetyksessä. Samaisessa lähetyksessä sai ensiesityksensä yhtyeen uuden singlen ”Lick It Up” musiikkivideo. Päätös luopua maskeista oli järkytys monelle yhtyeen fanille, joille Kiss oli mystisen olemuksensa turvin muodostunut elämää suuremmaksi ilmiöksi ja intohimon kohteeksi. Niin ikään syyskuussa julkaistu Lick It Up -albumi aloitti yhtyeen maskittoman aikakauden. Musiikillisesti albumi jatkoi Creatures of the Nightin viitoittaman raskaan rockmusiikin tietä. Vincent osallistui albumin kymmenestä kappaleesta kahdeksan kirjoittamiseen, mukaan lukien molemmat singlelohkaisut ”Lick It Up” ja ”All Hell’s Breakin’ Loose”. Lick It Up menestyi Yhdysvalloissa hyvin nousemalla albumilistan 24. sijalle, ja se oli yhtyeen ensimmäinen kultalevy Yhdysvalloissa sitten vuoden 1980.
Lick It Up Tour -kiertue, jonka aikana Kiss saapui myös ensimmäisen kerran urallaan Suomeen, osoittautui kuitenkin ongelmalliseksi. Vincentin ja yhtyeen perustajajäsenten ja johtohahmojen Stanleyn ja Simmonsin välille kehkeytyi erimielisyyksiä ja jännitteitä muun muassa sopimusasioiden takia. Hänet erotettiin yhtyeestä virallisesti vuonna 1984.
Vinnie Vincent Invasion
Kissistä lähdettyään Vincent perusti oman yhtyeensä Vinnie Vincent Invasionin vanhan yhtyeensä Warriorin pohjalta vuonna 1984. Warrior toimi ennen Vinnien Kiss-uraa, ja yhtyeen muodostivat laulajakitaristina toimineen Vincentin ohella rumpali Hirsh Garmer, basisti Gary Shea ja kosketinsoittaja Jimmy Waldo. Pian laulaja Robert Fleischman liittyi yhtyeeseen. Vuonna 1984 basisti Dana Strumin ja rumpali Myron Grombacherin myötä Vinnien Invasion-kokoonpano alkoi hiljalleen muovautua; Robert Fleischman palasi yhteistyöhön Vincentin kanssa, ja Bobby Rock ryhtyi yhtyeen uudeksi rumpaliksi. Yhtyeen debyyttialbumi Vinnie Vincent Invasion ilmestyi vuonna 1986, mutta jo seuraavalla albumilla All Systems Go (1988) Fleischmanin korvasi uusi vokalisti Mark Slaughter. Samana vuonna yhtye nauhoitti kenties tunnetuimman kappaleensa "Love Kills" suomalaisohjaaja Renny Harlinin elokuvaan Painajainen Elm Streetillä 4 – Unien valtias. Yhtye hajosi lopullisesti vuonna 1989, jonka jälkeen Slaughter ja Strum perustivat uuden Slaughter-yhtyeensä.
Sooloartistina
Sittemmin Vinnie on julkaissut omalla nimellään sooloartistina Euphoria EP-levyn vuonna 1996 ja arkistonauhoitteesta koostuvan Archives, Volume I - Speedball Jamm-albumin vuonna 2002. Kissistä lähtönsä jälkeen Vincentin ura ei ole kuitenkaan enää saanut kovinkaan mainittavaa nostetta lukuun ottamatta Invasion-kokoonpanon nauttimaa pientä suosiota.
Yksityiselämä
Vincent on kerännyt negatiivista julkisuutta. Vuonna 2011 hän tuli pidätetyksi vaimonsa pahoinpitelemisestä. Pidätyksen ohella hänen kotoaan löydettiin neljän koiran ruumiit, joiden jäänteet oli säilötty muovisiin säiliöihin. Koirat olivat Vincentin vaimon mukaan kuitenkin kuolleet toisen, aggressiivisen koiran, hyökättyä niiden kimppuun. Pahoinpitelynsä johdosta Vincentille asetettiin 10 000 Yhdysvaltain dollarin takuumaksut, jotka hän kuitenkin maksoi vapautuen syytteistä.
Kremerata Baltica
Kremerata Baltica on nuorista balttilaisista muusikoista koostuva kamariorkesteri, jonka Gidon Kremer perusti vuonna 1997.
Kremerata Baltican After Mozart -levy toi orkesterille vuonna 2002 Grammyn.
Antefiksi
Antefiksi ( < antefigere, ’kiinnittää eteen’) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa kattotiilien kuperien saumatiilien päädyssä, toisin sanoen määrävälein katon reunoilla aina saumatiilien kohdalla, oleva koriste. Antefiksit muistuttivat monella tapaa akroterion-koristeita. Niihin oli kaiverrettu erilaisia kuvia, kuten gorgonkasvoja tai palmetteja.
John Milton
John Milton (9. joulukuuta 1608 Lontoo – 8. marraskuuta 1674 Lontoo) oli englantilainen runoilija ja liberaalifilosofi, jonka kuuluisin teos on eeppinen runoelma Kadotettu paratiisi (Paradise Lost).
Sähköaita
thumb|Eläinlaidunta ympäröivä sähköaita ja ruotsinkielinen varoituskyltti. thumb|260px|Sähköistettyä piikkilanka-aitaa [[Auschwitzin keskitysleirissä. Saksankielinen kyltti varoittaa hengenvaarallisesta jännitteestä.]] Sähköaita on aita, jota koskettamalla voi saada sähköiskun. Tarkoituksena on tehdä aidan toiselle puolelle pääseminen eläimille tai ihmisille erityisen vaikeaksi. Useimmiten sähköaidoissa kulkee säännöllisin väliajoin toistuva sähköimpulssi jatkuvan sähkövirran sijasta, ja käytetty jännite ei yleensä ole hengenvaarallinen. Yleisimmin sähköaitoja käytetään maataloudessa eläimille tarkoitetuissa aitauksissa.
John Milton
Elämäkerta
Milton oli lähtöisin varakkaasta lontoolaisesta perheestä, joka oli vapaamielisen puritaaninen. Hän aloitti 16-vuotiaana teologian opinnot Cambridgen yliopistossa, jossa vallitsi kankea kirkollinen henki ja jossa hän koki itsensä mielipiteidensä vuoksi epäsopivaksi valtionkirkon palvelukseen. Vuonna 1632 hän lähti yliopistosta ja palasi vanhempiensa luo, jotka silloin asuivat lähellä Lontoota pienessä Hortonin kaupungissa Buckinghamshiressä. Siellä hän vietti viisi kuusi vuotta maaseudun rauhassa opiskellen ja käväisten välillä Lontoossa. Tuolta ajalta ovat eräät Miltonin runoelmat sekä naamionäytelmä Comus, joka esitettiin syyskuussa 1634 erään aatelismiehen linnassa.
Sähköaita
Natsien keskitysleireillä käytettiin vankien karkaamisen estämiseksi sähköaitoja, joissa oli tappava jännite.
John Milton
Elämäkerta
Milton kirjoitti jo opiskeluaikoinaan ensimmäiset runonsa Ode on the Morning of Christ's Nativity, L'Allegro ja Il Penseroso. Vuosina 1638–1639 hän kiersi Eurooppaa päämääränään erityisesti Italia, missä hän kävi monissa kaupungeissa ja tapasi aikansa kuuluisuuksia, kuten Hugo Grotiuksen, Galileo Galilein ja Lucas Holeten. Sisällissodan uhatessa hän palasi kuitenkin kotimaahan.
Milton kirjoitti kaksikymmentä vuotta lähes pelkästään proosaa puritaaniaatteen edistämiseksi. Hän meni 1643 naimisiin 17-vuotiaan kuningasmielisen aatelisherran tyttären Mary Powellin kanssa, joka kuitenkin jätti hänet kuukauden kuluttua ja palasi kotiinsa. Seuraavat kolme vuotta Milton kirjoitti ja levitti sarjan pamfletteja, joissa hän vaati avioeron laillistamista. Kirjoitukset herättivät tuohon aikaan suurta pahennusta. Sopu kuitenkin löytyi, ja vaimo palasi vuonna 1645, mutta kuoli vuonna 1652 synnytykseen. Tästä ensimmäisestä avioliitosta jäi eloon kolme tytärtä, joiden suhde isään ei ilmeisesti ollut kovin hyvä, koska tyttäret asuivat muualla isänsä viimeisinä vuosina. Miltonin toinenkin vaimo kuoli synnytykseen vuonna 1658 puolitoista vuotta häiden jälkeen. Kolmas vaimo oli hyvä hoitajatar.
Milton kirjoitti vuonna 1644 kirjasen Education, jossa hän vaati yliopistokoulutuksen uudistamista, sekä teoksen Areopagitica, a Speech for the Liberty of Unlicensed Printing, jossa hän vaati painovapautta. Painovapaus toteutui kuitenkin vasta vuonna 1695 ja silloinkin vaillinaisesti.
Kun Englannin kuningasvalta oli kaadettu ja kuningas Kaarle I mestattu 30. tammikuuta 1649, Milton pääsi mukaan hallintoon, jossa hän oli restauraatioon asti. Hän toimi valtion tasavaltaisen hallituksen latinankielisenä sihteerinä. Näissä tehtävissä hän menetti 44-vuotiaana vähitellen heikon näkönsä kokonaan. Milton sairasti glaukoomaa, joka aiheutti sokeutumisen 1650-luvulla. Hän jatkoi kuitenkin toimintaansa tasavallan puolesta ja julkaisi asiaan liittyen vielä helmikuussa 1660 periaatteissaan järkähtämättömän kirjan, jolloin jo varmuudella odotettiin Stuartien paluuta valtaan. Kaikki, jonka puolesta Milton oli taistellut, kukistui toukokuussa, kun Kaarle II saapui Lontooseen, ja pyöveli poltti roviolla kaksi Miltonin kirjaa. Milton itse pysytteli piilossa muutamia kuukausia. Hän oli myös ehkä menettänyt osittain vapautensa mutta selvisi kuitenkin uhkaavasta tilanteesta. Sokeana ja yksinäisenä hän kokosi ajatuksensa ja alkoi kirjoittaa syntiinlankeemusta käsittelevää eepostaan Kadotettu paratiisi.
Milton on kirjoittanut myös muutamia virsiä. Ne ovat Raamatun psalmien muokkauksia säkeistömuotoisiksi virsiksi, eivätkä ne ole kovin tunnettuja. Tunnetuin niistä on vuonna 1623 hänen 15-vuotiaana kirjoittamansa virsi "Let us, with a gladsome mind, praise the LORD, for He is kind" ja se on Psalmin 136 parafraasi. Se on julkaistu ensimmäistä kertaa 1645 "Poems of Mr John Milton, both English and Latin", ja siinä oli 24 säkeistöä ja se on julkaistu lähes 500 virsi- tai laulukirjassa yleensä säkeistömäärältään lyhennettynä. Se on suomeksi Ruotsin kirkon virsikirjassa numero 31, Anders Frostensonin ruotsinkielisen tekstin mukaan Anna-Maija Raittilan 1996 kääntämänä "Tulkaa kaikki kiittämään, Herra tuhlaa hyvyyttään".
Chopper (moottoripyörä)
thumb|Muusikko [[Neil Young ja Harley-Davidsonista rakennettu jäykkäperäinen chopper.]] Chopper (kopteri) on pitkälle muunneltu moottoripyörä, jota on kevennetty poistamalla osia tai vaihtamalla niitä pienempiin tai kevyempiin. Choppereille tyypillisiä piirteitä ovat muun muassa pitkä etuhaarukka, korkea ohjaustanko, pieni polttoainetankki, muhkea takarengas, siro eturengas sekä matala ja rento ajoasento. Tällaisia pyöriä rakennetaan perinteisesti eri-ikäisistä Harley-Davidson-malleista, mutta myös esimerkiksi vanhoja brittipyöriä, kuten Triumpheja, saatetaan käyttää aihioina.
Suomessa chopper-tyyppisten pyörien rakentelu alkoi 1960–70-lukujen taitteessa ulkomaisten esikuvien innoittamana.
Hardcore ’83
Hardcore ’83 on Propaganda Recordsin vuonna 1983 julkaisema punk-kokoelma. Saksalainen Höhnie Records otti kokoelmasta uusintapainoksen vuonna 2005. Joissain kopioissa on Destrucktionsin raidan nimeksi painettu erheellisesti Kenellä on valta, vaikka kappale kokoelmalla on nimeltään Hinta.
Optinen kuvantaminen
Diffuusi optinen kuvantaminen (DOI) tai Diffuusi optinen tomografia (DOT) on ei-invasiivinen funktionaalinen kuvantamismenetelmä, jossa kudosta valaistaan lähi-infrapunavalolla ja kudoksen optisia ominaisuuksia mitataan. Tekniikalla voidaan tutkia muutoksia verenkierrossa, kuten veren määrässä tai happipitoisuudessa. Optista tomografiaa voidaan hyödyntää muun muassa keskosten monitoroinnissa, aivokuvantamisessa ja rintasyövän havainnoinnissa.
Suomenlinna
Suomenlinna on Helsingin edustalla sijaitseva merilinnoitus. Historiallisena muistomerkkinä ja nähtävyytenä sen kulttuurillinen arvo on merkittävä, ja se on vahva osa Helsingin identiteettiä. Suomenlinnan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1748 ja se tunnettiin vuoteen 1918 asti ruotsinkielisen nimensä Sveaborg pohjalta suomeksi Viaporina. Suomenlinna liitettiin vuonna 1991 Unescon maailmanperintöluetteloon. Suomenlinna on Helsingin kaupunginosa, jossa asuu noin 800 ihmistä.
Suomenlinna on Suomen suosituimpia matkailukohteita. Vuonna 2019 linnoituksessa vieraili noin miljoona kävijää. Suomenlinnassa järjestetään ympäri vuoden erilaisia kaupunginosa- ja kulttuuritapahtumia. Saarilla sijaitsee monia kahviloita ja ravintoloita.
Suomenlinnaa kunnostaa ja ylläpitää Suomenlinnan hoitokunta, joka on opetus- ja kulttuuriministeriön alainen valtion virasto.
Nykyisin saarten ainoa sotilaallinen laitos on Pikku Mustasaaressa sijaitseva Merisotakoulu. Ison Mustasaaren eteläkärjessä sijaitsee Rikosseuraamuslaitoksen alainen, vuonna 1971 perustettu Suomenlinnan vankila. Keskeinen osa muurien, vallien ja rakennusten korjaustyöstä tehdään vankityönä. Vankilassa on paikkoja noin 100 vangille.
Nähtävyyksiä
Suuri linnanpiha Susisaaressa ympäröivine rakennuksineen on linnoituksen vanha hallinnollinen keskus. Bastionien Ekeblad ja Höpken väliin jäänyt osa muutettiin 1750-luvun alussa Suomen ensimmäiseksi myöhäisbarokin sommitteluperiaatteita soveltavaksi monumentaaliaukioksi. Keskellä aukiota on Augustin Ehrensvärdin hauta, jonka hautaholvin päätekiven Kustaa III muurasi itse 5. heinäkuuta 1783. Graniittipaaden veisti Nils Stenstam. Osa aukiota ympäröineistä rakennuksista tuhoutui Krimin sodan tykistötulituksissa, mutta jäljelle jäi muun muassa komendantin talo, jossa on nykyisin Ehrensvärd-museo. Linnanpihaa reunustaa myös vuonna 1756 valmistunut Paikallismajurin talo, joka on Suomenlinnan ja koko Helsingin vanhin alusta asti asuinkäytössä ollut kerrostalo.
Suomenlinnan kirkko sijaitsee Isossa Mustasaaressa. Se rakennettiin 1850–1854 ortodoksiseen tyyliin sipulitorneineen, mutta muutettiin 1920-luvulla nykyiseen luterilaiseen asuunsa. Kirkon tornissa on majakka, joka vilkuttaa neljää lyhyttä välkähdystä, joka on Morse-aakkosina H kuten Helsinki.
Museosukellusvene Vesikko on sijoitettu Susisaaren kaakkoiskärkeen. Vesikko valmistui vuonna 1933 ja palveli Suomen merivoimissa talvi- ja jatkosodan aikana. Vesikkoa pääsee katsomaan vuoden ympäri ja kesäkuukausina pääsee tutustumaan sukellusveneen sisätiloihin.
Rantakasarmi Vaaleanpunaiseksi rapattu rantakasarmi on linnoituksen venäläisellä kaudella rakennettu pääportti. Rantakasarmin itäpäädyn tiloissa on äänitysstudio ja työhuoneita. Länsipäädyssä sijaitsevat panimon tilat, ravintola sekä Helsingin taiteilijaseuran galleria.
Kruunulinna Ehrensvärd Kruunulinna Ehrensvärd on varustustyyppi, joka muodostuu kahdesta siipirakennuksesta ja niiden välisestä puolustusrintamasta. Ruotsin kuningas Kustaa III laski kruunulinnan peruskiven vuonna 1775. Kruunulinna suojasi telakka-aluetta ja varikkoa ja sen molempiin siipiin oli sijoitettu telakan tuotantoa ja toimistoja. Nykyisin Kruunulinna Ehrensvärdissä sijaitsevat muun muassa Suomenlinnan hoitokunnan toimisto, päiväkoti, asuntoja sekä yleisölle juhla- ja kokouskäyttöön vuokrattavat Pirunkirkon juhlasali ja Pajasali.
Bastioni Zander Bastioni Zanderilla on liehunut linnoituksen lippu koko linnoituksen historian ajan. Bastioni Zander rakennettiin vuosina 1748–50 osaksi neljän bastionin linnoitusketjua.
Lisäksi Suomenlinnassa suosittuja ovat tunnelit, joita on etenkin Kustaanmiekassa sekä Susisaaressa.
Suomenlinnan telakka
Suomenlinnassa, Susisaaren pohjoisosassa on telakka, jossa rakennettiin alun perin sotalaivoja. Toisen maailmansodan jälkeen telakan omisti Valmet, ja siellä rakennettiin Neuvostoliitolle sotakorvauksina luovutettuja aluksia. Myös entiset Suomenlinnan ja Korkea­saaren lautat rakennettiin siellä. Suomenlinnan telakka on Suomen vanhin kuivatelakka.
Nykyään Suomenlinnan telakalla toimii Turkulaisvarustamo Alfons Håkans Oy. Kuivatelakan suuremman sisäaltaan pituus on 140 metriä ja leveys 50 m. Pienemmän ulkoaltaan pituus on 120 metriä ja leveys 20 metriä. Telakka-altaisiin johtaa 5 metrin syvyinen väylä. Se on Suomen ainoa kuivatelakka Hangon itäpuolella. Se korjaa pääasiassa merivoimien ja rajavartiolaitoksen aluksia, mutta myös paikallisia laivoja, hinaajia ja Saimaalla liikennöiviä aluksia on korjauksessa ja talvisäilytyksessä telakalla.
Kulkuyhteydet
pienoiskuva|[[Suomenlinnan lautta|Suomenlinna II -lautta.|200x200px]] Suomenlinnaan liikennöi Kauppatorilta Helsingin seudun liikenteen (HSL) Suomenlinnan lautta päivittäin ympäri vuoden. Katajanokalta pääsee Suomenlinnaan HSL:n huoltolautalla arkisin vuoden ympäri. HSL:n lautat kuuluvat julkisen liikenteen piiriin.
Kesäkuukausina ja syksyllä linnoitukseen pääsee myös JT-Line Oy:n liikennöimillä vesibusseilla. Vesibusseihin ostetaan liput JT-Linelta. Merimatka kestää noin 15 minuuttia.
HSL:n lauttana on toiminut mm. 1950-luvulla rakennettu M/S Suomenlinna-Sveaborg. Aluksen korvannut M/S Suomenlinna II sai alkuvaiheessa varsin kyseenalaisen maineen lukuisten pienten haverien johdosta.
Suomenlinnaan kulkee myös merenalainen, noin 1 300 metriä pitkä huoltotunneli, jossa kulkee kaukolämpö-, vesijohto- ja viemäriputket sekä sähkö- ja puhelinkaapelit. Vain hälytysajoneuvot käyttävät huoltotunnelia. Tunnelin suuaukko on mantereen puolella Kaivopuistossa Uunisaaren laiturin kohdalla ja Suomenlinnan pää on Länsi-Mustasaarella. Urbaanilegendan mukaan Suomenlinnasta kulkee tunneli myös viereiseen Vallisaareen, mutta se ei pidä paikkaansa.
Historia
pienoiskuva|Suomenlinnan suunnitelleen ja töitä johtaneen [[Augustin Ehrensvärd|Augustin Ehrensvärdin hautamuistomerkki.|alt=|200x200px]]
Rakentamisen tausta
Ruotsi oli kärsinyt hattujen sodassa 1741–1743 Venäjää vastaan tappion, ja joutui luovuttamaan 1721 Uudenkaupungin rauhan tappioiden lisäksi vielä lisää alueita. Turun rauhassa se menetti Kymenlaakson Kymijoen länsihaaraa myöten ja sen mukana Haminan rajalinnoituksena. Rajakaupungiksi tuli Degerbyn ratsutilan maille vuonna 1745 perustettu Loviisan kaupunki. Hattujen sodan jälkeen Suomen puolustusta pyrittiin vahvistamaan, jotta sodan sattuessa jäisi aikaa lähettää vahvistuksia Ruotsista alueelle. Vuonna 1747 erityinen linnoituskomissio ehdotti linnoitusten rakentamista Loviisaan ja Helsinkiin. Tarkoituksena oli sekä linnoittaa kaupungit, että rakentaa niiden edustalle merilinnoitukset.
Rakennustyöt
pienoiskuva|vasen|Arkkitehtuuria Suomenlinnan [[Susisaari|Susisaaressa.|alt=|200x200px]]Ruotsin kannalta keskeisenä ajatuksena oli saada valtakunnan itäistä osaa varten oma rannikkolaivasto ja sille tukikohta, koska Karlskronasta tai Tukholmasta ei olisi ehditty lähettää aluksia itärajan suojaksi varsinkaan keväällä jäiden lähdön aikaan. Osa laivastosta oli talvehtinut Kruunuvuorenselällä jo isonvihan aikaan. Ranska oli puolestaan huolestunut Venäjän vaikutusvallan kasvusta ja sitoutui tukemaan Ruotsin linnoitustoimia Suomessa 450 000 taalerilla vuodessa neljän vuoden ajan. Helsinkiin ja Loviisaan suunniteltujen Suomenlinnan ja Svartholman merilinnoitusten rakennustyöt aloitettiin vuonna 1748. Molempien linnoitusten suunnittelusta ja rakennustöistä vastasi Västeråsissa, Ruotsissa syntynyt linnoitusupseeri Augustin Ehrensvärd. Merilinnoitusten lisäksi suunnitellut maalinnoitukset jäivät sen sijaan kuningaskunnan rahapulassa pahasti kesken ja lopulta loppuivat kokonaan.
Rakennusmateriaalia alueille saatiin ainakin Helsingin pitäjästä (nyk. Vantaa), Santahaminasta ja Espoon Soukasta. Suurelta osalta muurien rakentamiseen tarvitut kivet kuitenkin louhittiin itse saarten kallioista. Suomenlinnan rakennustöitä ei koskaan saatu valmiiksi Ehrensvärdin tarkoittamassa laajuudessa. Vuonna 1756 Viaporiin perustettiin maavoimille alisteinen saaristolaivasto, Armeijan laivasto. Kustaan sodan aikana Viapori toimi saaristolaivaston korjaustelakkana ja osaltaan mahdollisti Ruotsinsalmen meritaistelun voiton 1790.
Postikonttori
Vuonna 1802 Viaporiin perustettiin Helsingin seudun toinen postikonttori, mikä johtui linnoitusvaruskunnan päällikönä toimineen Carl Olof Cronstedtin toiminnasta. Cronstedt oli harmistunut laivaston kirjeiden katoamisista ja ajoi postikonttorin perustamisen läpi valtakunnan postitirehtöörin vastustuksesta huolimatta. Postikonttorin toiminta lakkasi vuonna 1808 venäläisten vallattua Suomen. Venäläiset elvyttivät sotilaallisia tarkoituksia palvelleen postitoiminnan uudelleen Viaporissa 1850-luvun puolivälissä itämaisen sodan aikana.
Venäjän vallan aika
Suomen sodan alkuvaiheessa vuonna 1808 venäläiset saapuivat Suomeen maateitse ja miehittivät nopeasti laajan osan Etelä-Suomea. He myös piirittivät Viaporia, jonne he pääsivät mantereelta jäitse. Kaksi kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen Cronstedtin johtama linnoitus antautui 3. toukokuuta 1808.
Suomen siirryttyä osaksi Venäjää vuonna 1809 venäläiset jatkoivat linnoituksen rakentamista omien suunnitelmiensa mukaan. Ruotsin vallan aikana rakennustöiden painopiste oli ollut Susisaaressa ja Kustaanmiekalla, joita pidetäänkin linnoituksen rakennushistoriallisesti mielenkiintoisimpana osana. Muilla saarilla linnoitustyöt olivat jääneet keskeneräisiksi. Venäjän vallan aikana sitä vastoin Isosta Mustasaaresta tuli linnoituksen keskeisin osa, jonne rakennettiin muun muassa suuria kasarmirakennuksia ja kirkko.
Vuonna 1906 linnoituksessa puhkesi Viaporin kapina. Viapori toimi ensimmäisen maailmansodan aikana Krepost Sveaborgin keskuslinnakkeena. Linnoitukseen kuuluivat Helsinkiä kiertäneen maarintaman lisäksi myös meririntaman linnoitukset, kuten Miessaari, Rysäkari ja Kuivasaari.
Suomen itsenäisyyden aika
Suomenlinnaan sijoitettiin 1920-luvulla Merisotakoulu. Vuosina 1921–1936 Ilmailuvoimien lentokonetehdas oli sijoitettuna Suomenlinnaan. Tehdas kokosi aluksi lisenssillä Hansa-Brandenburg W.33 -vesitasoja, jotka tunnettiin Suomessa nimellä I.V.L. A.22 Hansa. Vuonna 1925 Suomenlinnaan sijoitettiin ilmapuolustuskomennuskunta, joka muuttui myöhemmin kiinteäksi ilmatorjuntapatteriksi. Vuonna 1939 kiinteästä ilmatorjuntapatteri muutettiin Ilmatorjuntarykmentti I:ksi. Toisen maailmansodan aikana siellä oli myös Suomen sukellusveneiden päätukikohta.
Suomen toisen maailmansodan alkuun liittyvä puolueettomuusvartiointi edellytti ennen yhteisharjoitusta puolustustuksen tehostamista. 16. syyskuuta 1939 muodostettiin Helsingin Lohko, mitä oli voimassa välirauhan aikaan, 4. syyskuuta 1940 saakka. 5. syyskuuta 1940 – 27. maaliskuuta 1941 oli Suomenlinnan yksikkö jälleen Rannikkotykistörykmentti 1, minkä jälkeen  siitä tuli Suomenlinnan rannikkotykistörykmentti 28. maaliskuuta 1941 – 16. kesäkuuta 1941. Jatkosotaan valmistautumiseksi yksikkö laajennettiin myös rannikkojoukkoja kohtalaisesti sisältäväksi 1. Rannikkoprikaatiksi rannikkotykistörykmenttien talvisodan kokemusten perusteella 17. kesäkuuta 1941 – 31. joulukuuta 1941 väliseksi ajaksi, minkä jälkeen se nimettiin 1. tammikuuta 1942 – 30. marraskuuta 1944 väliseksi ajaksi Uudenmaan Rannikkoprikaatiksi. Tämän jälkeen yksiköstä muodostui Suomenlinnan Rannikkolinnakkeisto 1. joulukuuta 1944 – 30. marraskuuta 1952. Tämän jälkeen nimeksi tuli kolmannen kerran Rannikkotykistörykmentti] 1 1. joulukuuta 1952 – 31. joulukuuta 1956. Tämän jälkeen joukkoyksiköstä tuli 1. tammikuuta 1957 alkaen Suomenlinnan Rannikkotykistörykmentti.
Vuoteen 1948 saakka Suomenlinnaan pääsi vain kirjallisella maihinnousuluvalla. Tuolloin saaret avattiin yleisölle Suomen Matkailijayhdistyksen perimää pääsymaksua vastaan, vaikka ne olivat edelleen Puolustusvoimien hallinnassa varuskuntana. Vuonna 1972 linnoitus siirtyi lopullisesti siviilihallintoon. Ainoana sotilaallisena laitoksena sinne jäi Merisotakoulu. Seuraavana vuonna saaria hallinnoimaan perustettiin opetusministeriön alainen Suomenlinnan hoitokunta.
Vuonna 1983 Suomenlinnan hoitokunnalle myönnettiin SAFA-palkinto Suomenlinnan kulttuurihistoriallisen kokonaisuuden kunnostamis- ja kehittämistyöstä. Vuonna 1991 Unesco otti Suomenlinnan maailmanperintöluetteloonsa. Suomenlinna sai Europa Nostra -palkinnon asiantuntevasta ja tasokkaasta restaurointityöstä vuonna 1999. Samana vuonna Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Suomenlinnan vuoden uusmaalaiseksi kyläksi.
Muuta
Vuoden 2016 taajamarajauksessa Suomenlinna muodosti oman taajamansa, jonka pinta-ala oli 0,63 neliökilometriä. Taajamassa oli 748 asukasta ja se oli väestötiheydellään 1 195 asukasta/km² Suomen taajamista viidenneksi tiheimmin asuttu.
Ison Mustasaaren luoteisosassa sijaitsee hoitokunnan käytössä oleva arkisto- ja museoluolasto.
Katso myös
pienoiskuva|none|800px|Suomenlinna kuvattuna [[Roihuvuoren vesitornista. Vasemmalla Kustaanmiekka ja Kuninkaanportti.]]
Marselliini
Marselliini eli marseliini, on kevyttä kiiltävää silkkikangasta, joka on kudottu kaksivartiseksi. Sitä käytetään lähinnä naisten hattujen vuorikankaaksi.
Gianluigi Gelmetti
Gianluigi Gelmetti (11. syyskuuta 1945 Rooma – 11. elokuuta 2021 ) oli italialainen kapellimestari.
Gelmetti on toiminut Stuttgartin radion sinfoniaorkesterin (1989–1998) ja Monte-Carlon filharmonisen orkesterin (1990–1992) ylikapellimestarina. Helmikuusta 2004 lähtien hän johti Sydneyn sinfoniaorkesteria.
Gelmetti teki ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa. Hän levyttää EMI:lle.
DJ Yella
Antonie Carraby (s. 11. joulukuuta 1967, Compton, Kalifornia) on yhdysvaltalainen musiikkituottaja ja elokuvaohjaaja. Hänen musiikkiuransa alkoi World Class Wreckin' Cru -yhtyeessä, josta siirtyi gangsta-rap-kollektiivi N.W.A:n jäseneksi. Carraby on julkaissut myös yhden sooloalbumin, One Mo Nigga ta Go vuonna 1996.
Historia
Yella syntyi ja varttui Kalifornian Comptonissa. Hän aloitti musiikkiuransa 1980-luvulla DJ:nä Dr. Dren kanssa World Class Wreckin’ Cru -elektro-ryhmässä. Yella jätti yhtyeen ja liittyi Eazy-E:n perustamaan Ruthless Recordsiin vuonna 1986. Hän tuotti musiikkia yhtiön artisteille, vastaten muun muassa Eazy-E:n debyyttialbumin Eazy-Duz-It tuotannosta yhdessä Dr. Dren kanssa. Yella toimi myös musiikkituottajana N.W.A. -kollektiivissa Dr. Dren ohella.
N.W.A:n hajoamisen jälkeen Eazy-E, DJ Yella ja MC Ren olivat ainoat, jotka jäivät Ruthless Recordsiin. Seuraavina vuosina hän jatkoi musiikin tuottamista yhtiön artisteille, kuten B.G. Knocc Outille ja Bone Thugs-N-Harmony -yhtyeelle.
Yella myös ohjasi pornoelokuvia nimellä The Kidd.
Eazy-E:n kuolema AIDSiin vuonna 1995 vei levy-yhtiön kaaokseen. Yella yritti pala palalta koota Eazyn viimeistä albumia kappaleista, joita hän oli tehnyt, mutta joita ei ollut julkaistu. Lopulta Eazyn viimeinen albumi Str8 off tha Streetz of Muthaphukkin Compton julkaistiin vuonna 1995.
Vuonna 1996 Yella julkaisi sooloalbumin One Mo Nigga ta Go, jolla vieraili monia Ruthlessin jäseniä.
Julkaisun jälkeen hän siirtyi uudelleen pornoelokuvien tuottamisen pariin. Sillä aikaa hän teki MC Renin kanssa kappaleen "Bangin", vaikkei hän ollut kiinnostunut musiikin tekemisestä.
Populaarikulttuurissa
Vuonna 2015 julkaistiin N.W.A.:sta kertova elokuva Straight Outta Compton, jossa Neil Brown Jr. näyttelee Yellaa.
Ladislau IV Csáki
Ladislau IV Csáki oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1426 - 1437, joista kaksi viimeistä vuotta hän hallitsi yhdessä Lévai Péter Csehin kanssa. Hänet nimitti virkaan Unkarin kuningas Sigismund Ladislaun isä Miklós Csáki toimi Transilvanian voivodina vuosina 1402 - 1403 ja 1415 - 1426.
Dipteraali
pienoiskuva|upright|Dipteraalitemppelin pohjakaava. Dipteraali eli dipteros (, ’kaksisiipinen’) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelien tyyppi, jossa naosta eli ydinrakennusta ympäröi kauttaaltaan kaksi pylväsriviä.
Dipteraalitemppelien tyyppi oli peräisin Jooniasta, jossa sitä käytettiin muun muassa Samoksen Heraionin kahdessa arkaaisessa vaiheessa (niin kutsutut Rhoikoksen ja Polykrateen temppelit), Efesoksen arkaaisen ja klassisen kauden Artemiin temppelissä, Didyman Apollonin temppelissä sekä Sardeen Artemiin temppelissä, jotka kaikki edustivat joonialaista tyyliä. Ateenassa Olympoksen Zeuksen temppeli suunniteltiin alun perinkin dipteraalitemppeliksi, ja valmistui sellaiseksi paljon myöhemmin edustaen korinttilaista tyyliä.
Dipteraalitemppelin muunnelma on pseudodipteraali. Yksinkertaisen pylväikön omaava temppeli on puolestaan peripteraali.
Vestibulaarineuroniitti
Oireiden hoito
Vestibulaarineuroniitin pahoinvointioireita voidaan lievittää pahoinvointilääkkeillä.
Camila Sáez
pienoiskuva|Camila Sáez vuonna 2019. Camila Sáez (s. 17. lokakuuta 1994) on chileläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Chilen naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 53 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Chilen kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Sáez siirtyi vuonna 2018 pelaamaan Espanjaan ja edustaa nyt Rayo Vallecanoa.
Makli
Makli on noin kymmenen neliökilometrin laajuinen nekropoli Pakistanissa Thattan kaupungin lähellä. Se on ollut käytössä 1300-luvulta saakka, ja se on listattu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Makli sijaitsee lähellä Indusjoen suiston kärkeä samannimisen kukkulajonon reunamilla. Nekropoli on aivan Thattan kaupungin lähellä. Sen pinta-ala on lähes kymmenen neliökilometriä, ja siellä on puolesta miljoonasta miljoonaan hautaa.
Ensimmäinen Makliin yhdistetty henkilö oli suufilaisuuden pyhimys Jamali, joka haudattiin sinne 1300-luvulla. Hän oli ensin perustanut alueelle suufilaisen kokoontumispaikan khanqahin ja toivoi tulevansa sinne myös haudatuksi. Kun Sindhin hallitsija Jam Tamachi kuuli Jamalin hauta-aikeista, hän päätti tehdä oman hautapaikkansa aivan Jamalin viereen. Maklista tuli huomattava nekropoli Samma-dynastian aikana, sillä heidän pääkaupunkinsa oli Thattan lähellä.
Pakistanilainen arkkitehtuurihistorioitsija Ihsan H. Nadiem on jakanut Maklin monumentit kolmeen ryhmään. Vanhin niistä on pohjoisryhmä, jonka merkittävin muistomerkki on vuosina 1461–1509 hallinneen Jam Nizamuddin II:n hauta. Rakennus on kuutionmuotoinen, ja se on jokaiselta sivultaan 11,4 metriä. Se on saanut ehkä inspiraationsa Mekan Kaabasta. Rakennuksen tukipilarit on taitavasti koristeltuja.
thumb|Diwan Shurfa Khanin hauta. Uudemmat ryhmät sijaitsevat vanhimman ryhmän eteläpuolella. Keskimmäisen ryhmän huomattavin rakennus on vuosina 1554–1565 hallineen ’Isa Khan Tarkhan I:n hauta. Se poikkeaa selvästi aiemmista Samma-kauden muistomerkeistä. Se on suorakulmion muotoinen, ja sen keskellä olevaa tilaa reunustaa oma muuri ja mihrab. Rakennuksen sisäseinillä on tekstejä Koraanista. Eteläisimmässä ryhmässä on monia merkittäivä hautoja 1600-luvulta. Diwan Shurfa Khanin haudassa on selviä vaikutteita Keski-Aasiasta. Sultan Isa ibn Mirzan haudassa on puolestaan yhtäläisyyksiä Lahoren suurmogulihautoihin.
Makli valittiin vuonna 1981 Unescon maailmanperintöluetteloon, ja se on Sindhin alueen yhteiskunnalista ja poliittista perintöä. Monet haudoista on ränsistyneitä, ja niitä uhkaavat muun muassa tulvat ja vandalismi. Sindhin hallinto määräsi vuonna 2018 Makliin moottoriajoneuvokiellon. Samalla se kielsi myös alueen nykyisen hautakäytön.
Lisa Loeb
thumb|Lisa Loeb vuonna 2013. thumb|Lisa Loeb esiintymässä vuonna 2008. Lisa Anne Loeb (s. 11. maaliskuuta 1968 Bethesda, Maryland) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja tositelevisioesiintyjä.
Eurovision laulukilpailu 1981
Eurovision laulukilpailu 1981 järjestettiin 4. huhtikuuta 1981 Dublinissa, Irlannissa. Kilpailun juonsi Doireann Ní Bhríain. Kilpailun voitti Ison-Britannian Bucks Fizz kappaleellaan ”Making Your Mind Up”. Kilpailuun osallistui 20 maata, joista osallistui ensimmäistä kertaa. vetäytyi kilpailusta, koska maassa oltiin suivaantuneita sen edustajien kehnoista sijoituksista edeltäneinä vuosina ja epäiltiin jopa jonkinasteista Italian vastaista salaliittoa. palasi kisoihin neljän vuoden tauon jälkeen. Suomea edusti Riki Sorsa kappaleella ”Reggae OK”. Kappale sai 27 pistettä ja oli 16. kahdenkymmenen kappaleen joukossa.