cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ravennan eksarkaatti
Eksarkaatti
Eksarkaatti oli järjestetty herttuakuntiin (esimerkiksi Rooman herttuakunta, Veneton herttuakunta, Calabrian herttuakunta, Spoleto), joiden keskuspaikat olivat enimmäkseen rannikkokaupunkeja langobardien hallitessa niemimaan keskiosia. Herttuakuntien sotilaallinen ja poliittinen johtaja oli eksarkki itse, Bysantin keisarin edustaja Ravennassa.
Ravennan eksarkaatti ei kattanut kaikkia Bysantin Italian alueita, vaan bysanttilainen Sisilia oli erillinen provinssinsa, kun taas Korsika ja Sardinia kuuluivat Afrikan eksarkaattiin. Rooman todellinen hallitsija oli paavi, jonka suhteet Bysanttiin olivat ongelmalliset. Vähitellen kaikki eksarkaatin alueet siirtyivät paaville tai langobardeille, jotka valloittivat itse Ravennan noin 750.
Operaatio Anton
Operaatio Anton oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Italian koodinimi suunnitelmalle Vichyn Ranskan miehittämiseksi, joka toteutettiin marraskuussa 1942.
Taustaa
Saksa oli suunnitellut Vichyn Ranskan miehitystä jo joulukuussa 1940 nimellä operaatio Attila. Operaatio Anton oli päivitetty versio alkuperäisestä suunnitelmasta ja seurasi operaatio Attilaa. Lisäksi operaatio Camellian tarkoituksena oli miehittää Korsika.
Liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikassa 8. marraskuuta 1942 operaatio Soihdussa, Adolf Hitler ei halunnut riskeerata Ranskan Välimeren rannikon puolustusta. Keskusteltuaan Ranskan pääministerin Pierre Lavalin kanssa hän antoi käskyn miehittää Korsika 11. marraskuuta ja Vichyn Ranska seuraavana päivänä.
Toteutus
10. marraskuuta 1942 Saksan joukot olivat valmiit hyökkäykseen. Saksan 1. armeija eteni Atlantin rannikolta Espanjan rajaa seuraten ja Saksan 7. armeija eteni Keski-Ranskasta kohti Vichyn ja Toulonin kaupunkeja. Joukkoja komensi kenraali Johannes Blaskowitz. Italian 4. armeija miehitti Ranskan Rivieran ja nousi maihin Korsikalle. Saksan panssarijoukot olivat edenneet Välimeren rannikolle 11. päivään mennessä. Noin 50 000 Vichyn Ranskan sotilasta oli puolustusasemissa Toulonissa, mutta laskivat aseensa saksalaisten määräyksestä.
Saksan suunnitelma Ranskan laivaston valtaamiseksi operaatio Lila kuitenkin epäonnistui laivaston komentajan, kontra-amiraali Jean de Laborden annettua 27. marraskuuta määräyksen upottaa alukset. Saksan sotilasjohdon ilmaistua pettymyksensä, Hitler kuitenkin ilmoitti laivaston tuhon varmistaneen operaation onnistumisen.
Karelian Warcry
Karelian Warcry on suomalainen alun perin Kouvolasta lähtöisin oleva blackened death metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 2002. Alkuaikoina musiikillinen tyyli oli black metalia. Vuosien myötä materiaali on saanut vaikutteita myös muista genreistä. Yhtyeen sanoitukset kuvaavat sotaa, väkivaltaa ja ihmisen pimeitä puolia. Myös uskonnonvastaisuus on vahvasti läsnä.
Historia
Yhtyeen taival alkoi Kuusankoskella loppuvuodesta 2001. Yhtyeellä ei tuolloin ollut vielä nimeä ja omia kappaleitakin oli vain muutamia. Toiminta hiipui melko pian asevelvollisuuden ja muiden päällekkäisyyksien vuoksi. Vuonna 2002 M. Mikkonen, S. Ukkonen ja A. Heiskanen kokoontuivat uudelleen, tällä kertaa autotalliin, ja ajatus Karelian Warcrysta alkoi viritä.
J. Kousa liittyi ykköskitaristiksi vuonna 2003 ja hänestä tuli myös yhtyeen tärkein säveltäjä. Samana vuonna Ukkonen lähti yhtyeestä keskittyäkseen muihin bändiprojekteihinsa. Jo alkuajoilta tuttu H. Järvinen tuli hänen tilalleen.
Ensimmäinen virallinen demonauhoite julkaistiin vuonna 2004. Saman vuoden syksyllä Karelian Warcry nauhoitti ensimmäisen täyspitkän albuminsa Vuohijärvellä Valkealassa. Levy kantaa nimeä Kylmä rautainen. Se julkaistiin seuraavan vuoden alussa ensin käsinnumeroituna sadan (100 kpl) kappaleen omakustanteena. Myöhemmin samana vuonna puolalainen Seven Gates of Hell julkaisi albumista rajoitetun (500 kpl) digipack-painoksen. Yhtye äänitti myös kappaleen Minun aikani Miasma Magazinen kokoelmalle.
Vuonna 2007 yhtye alkoi nauhoittaa seuraavaa albumiaan "Verinen taival, päättymätön tie". Sen julkaisi Wintersunset Records alkukeväällä 2010.
Kolmas täysipitkä albumi on ollut työn alla vuodesta 2011 saakka.
Yhtyeen laulajakitaristi M. Mikkonen menehtyi äkillisesti kotonaan 10.8.2014.
Karelian Warcry palasi pitkältä keikkatauolta vuonna 2019. Yhtyeen basistina tähän asti toiminut H. Järvinen siirtyi vokalistiksi ja S. Ukkonen palasi bändin riveihin soittamaan bassoa.
Kilpa-aerobic (FIG)
Kilpa-aerobic (KA) (eng. Aerobic gymnastics) on Suomen voimisteluliiton (Svoli) myöntämä voimistelulaji. ”Näyttävässä kilpa-aerobicin kilpailuohjelmassa energinen, tanssillinen koreografia yhdistyy vaativiin vaikeusliikkeisiin, kuten hyppyihin, punnerruksiin ja voimaosiin. Laji vaatii urheilijalta luovuutta ja esiintymisrohkeutta sekä voimaa, liikkuvuutta, koordinaatiota ja anaerobista kestävyyttä.”
Kilpa-aerobicissa kilpailevat sekä miehet että naiset. Kilpailla voi yksilönä, parina, triona (kolmen hengen joukkue), viiden hengen ryhmänä tai tanssillisemmassa AeroDance-sarjassa. Kilpasarjoissa joukkueissa henkilömäärä voi vaihdella kolmesta kuuteen henkilöön. Kilpailuohjelma muodostuu vähintään 8 aerobisesta liikesarjasta, siirtymistä ja vaikeusliikkeistä. Lisäksi ohjelmaan tuodaan koreografisia elementtejä ja voimistelijoilta odotetaan myös esiintymistä ja ohjelman koreografian omaksumista.
Ohjelmassa arvioidaan taiteellisuutta, teknistä suoriutumista sekä vaikeutta. Lisäksi päätuomari arvioi SEN-sarjoissa nostot ja tekee tarvittavat vähennykset esimerkiksi rajaylityksistä.
Historia
Aerobic alkoi kehittyä Yhdysvalloissa 1960-luvun lopulla, kun tanssinopettajat yhdistivät musiikkia ilmavoimien kirurgin Kenneth H. Cooperin kehittämiin, mullistaviin aerobisiin harjoitusohjelmiin. Vauhdikas ja fyysinen laji nousi nopeasti suosioon nuorten keskuudessa.
Tanssin ja voimistelun lisäksi kilpa-aerobicissa on vaikutteita myös brasilialaisesta kamppailulajista capoeirasta. Ensimmäisen kerran kilpa-aerobicissa kilpailtiin 1980-luvulla (FISAF), ja maailmanmestaruuksista on kilpailtu vuodesta 1995 lähtien.
Kilpailujärjestelmä
Suomessa voi kilpailla kahdessa kilpailutasossa: SM-sarjoissa (AG1-, AG2- ja SEN-sarjat) sekä kilpasarjoissa (luokat 2-6). Ennen 8 vuoden ikää urheilijat kilpailevat STARA-kilpailuissa, joissa urheilija sekä valmentaja saavat tuomareilta kirjallisen palautteen suorituksesta. Urheilijoita ei STARA-kilpailuissa sijoitella pisteiden mukaan.
Vuoden aikana kilpaillaan 4–5 cupkisaa, joista parhaiden sijoitusten perusteella jaetaan rankingpisteitä. Pisteet otetaan huomioon kansainvälisten kilpailujen urheilijavalinnoissa ja Cup-kilpailuiden päätöskilpailussa palkitaan SM-sarjoista eniten rankingpisteitä kerännyt urheilija. EM- ja MM-kilpailuihin on erilliset karsintakilpailut, jotka usein käydään cup 1 ja 2 kilpailuissa keväisin. Sarjasta riippuen kilpailuohjelma suoritetaan joko 7x7 m tai 10x10 m alueella. Kilpailualustana toimii kilpa-aerobicin joustoparketti.
SM-sarjat:
AG (= Age Group), SEN (=Senior) SM-sarjoissa kilpailuohjelmissa kuuluu suorittaa pakolliset vaikeusliikkeet, jotka vaihtelevat sarjoittain. Poikkeuksena on SEN-sarja, jossa on vapaavalintaiset vaikeusliikkeet. SM-sarjoissa noustaan iän mukaan ja nousupisteitä ei tarvita. Urheilija nousee sarjaan sinä vuonna kun täyttää sarjan määräämän ikäkriteerin. Poikkeuksena SEN-sarjaan tarvitaan täysi-ikäisyyden lisäksi nousupisteet. 9–11-vuotiaat voivat kilpailla ND-sarjassa (National Development), joka vastaa kilpasarjojen 3 luokkaa ja on tasoltaan kovempi.
Kilpasarjat luokat 2–6
Kilpasarjoissa voi nousta ainoastaan nousupisteillä, jotka saattavat vaihdella kilpailukausien välillä. Sarjoissa ei ole pakollisia vaikeusliikkeitä, mutta vaikeusliikkeiden maksimimäärät ja sallitut arvot vaihtelevat sarjojen välillä.
Aerodanceen ei sisälly vaikeusliikkeitä ja sarjassa kilpaillaan 5–10 hengen ryhmissä (kansanvälisissä kilpailuissa kokoonpanossa tulee olla 8 henkilöä). Ryhmäohjelma tulee olla tanssillista aerobiccia, ohjelmassa pitää olla sisällytettynä 32–64 iskua tanssiosioita, jonka tulee olla street-tanssia. Ohjelmassa saa olla myös akrobatia- ja vaikeusliikkeitä, mutta niistä ei anneta pisteitä.
Esploratore-luokka
Esploratore-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden aluksen muodostama yhteysalus- ja tiedusteluristeilijäluokka.
Sister Bliss
Sister Bliss (oikealta nimeltään Ayalah Bentovim, s. 30. joulukuuta 1970 Lontoo) on brittiläinen muusikko, tuottaja sekä DJ. Hän aloitti musiikin parissa viisivuotiaana, opetellen aluksi pianonsoittoa ja siirtyen myöhemmin muun muassa viuluun, saksofoniin ja bassoon. Hän on elektronista tanssimusiikkia tekevän Faithlessin alkuperäinen jäsen ja soittaa siinä pääsääntöisesti koskettimia. Studiossa hänet tunnetaan työstään samaan yhtyeeseen kuuluvan Rollon kanssa. He ovat tehneet hittikappaleita ja uudelleenmiksauksia useille artisteille. DJ:nä Sister Bliss on suosittu, keräten yleensä melkoisesti yleisöä, missä sitten soittaakin.
Yksityiselämä
Sister Bliss on juutalainen. 10. syyskuuta 2006 hän synnytti poikavauvan.
Aiheesta muualla
Sister Bliss
Niina Malm
Niina Maria Onerva Malm (s. 3. toukokuuta 1982 Imatra) on suomalainen poliitikko, joka valittiin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa sosiaalidemokraattisen puolueen kansanedustajaksi Kaakkois-Suomen vaalipiiristä. Malm toimii eduskunnassa työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsenenä (18.6.2019–), ympäristövaliokunnan (18.6.2019–) jäsenenä ja tulevaisuusvaliokunnan varajäsenenä. Lisäksi Malm toimii Arktisen alueen parlamentaarikkokonferenssin Suomen valtuuskunnan jäsenenä.
Hän on toiminut Imatran kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja sitä ennen pääluottamusmiehenä Ovakon terästehtaalla.
Malm on sosiaalidemokraattien ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hänet valittiin 2020 sosialidemokraattien puoluekokouksessa Tampereella puolueen 1. varapuheenjohtajaksi 629 äänellä.
Malm on myös toiminut Metalliliiton liittokokousedustajana sekä liittovaltuutettuna. Myöhemmin samoissa tehtävissä Teollisuusliitossa. Hän on myös SDP:n puoluevaltuuston jäsen. Malm oli myös Etelä-Karjalan liiton hallituksen varapuheenjohtaja.
Malmilla diagnosoitiin alkuvuodesta 2023 rintasyöpä.
Ernst Lundström
Ernst Walter Lundström (10. lokakuuta 1874 Turku – 17. kesäkuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Lundströmin vanhemmat olivat koneenkäyttäjä Bernhard Emil Valentin Lundström ja Augusta Lindblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1903 ja maisteriksi 1907.
Lundström toimi Helsingin ruotsalaisen tyttölyseon historian vanhempana lehtorina 1921–1941. Hän työskenteli myös lehtimiehenä.
Lundström oli aviossa 1911–1933 Ester Gustava Melleniuksen (k. 1933) kanssa.
Samegrelo
thumb|250px|Samegrelon historiallinen maakunta Georgian kartalla. thumb|250px|Samegreloa hallinneen Dadiani-suvun palatsi Zugdidin kaupungissa.
Samegrelo (, mingreliksi სამარგალო, Samargalo) eli Mingrelia on historiallinen alue Georgian länsiosassa Mustanmeren rannikolla. Mustanmeren lisäksi Rioni-, Tskhenistsqali- ja Engurijoet toimivat alueen luonnollisina rajoina; pohjoisessa Samegrelo rajautuu Abhasian ja Svanetiaan, etelässä Guriaan ja idässä Imeretiin. Alueen pääkaupunki on lähellä Abhasian rajaa sijaitseva Zugdidi, toinen suuri keskus on satamakaupunki Poti. Samegrelo on tunnettu muun muassa Georgian teentuotantoalueena. Nykyään siellä asuu paljon Abhasian sotaa paenneita georgialaisia pakolaisia. Se muodostaa yhdessä ylemmän Svanetian kanssa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueen (mkhare).
Historia
Samegrelo on saanut nimensä alueella asuvilta mingreleiltä, georgialaisten alaryhmältä. Antiikin aikaan Samegrelon aluetta hallitsivat Kolkhiin ja Egrisin valtakunnat. Alue liittyi yhdistyneeseen Georgian kuningaskuntaan 1000-luvulla ja joutui 1400-luvulla valtion hajotessa Osmanien valtakunnan vaikutuspiiriin säilyttäen kuitenkin tietynasteisen itsenäisyyden Samegrelon ruhtinaskuntana. Se joutui lopulta Venäjän hallintaan vuonna 1803, mutta pysyi Dadiani-suvun hallitsemana autonomisena ruhtinaskuntana aina vuoteen 1856 saakka. 1800-luvulla Samegrelo oli köyhää aluetta, jonka talonpojista suurin osa oli maaorjia, mutta aatelistokin oli vähävaraista. Maaorjuus lakkautettiin vuonna 1867.
Neuvostokaudella Samegrelo tuli tunnetuksi Mingrelian tapauksen myötä vuosina 1951–1953, kun Josif Stalin, itsekin alun perin georgialainen, hyökkäsi mingrelitaustaista kilpailijaansa Lavrenti Berijaa vastaan. Puhdistus päättyi ilman tärkeimpien tavoitteiden saavuttamista Stalinin kuollessa. Neuvostoaikana monet Mustanmeren rannikon kaupungit olivat suosittuja lomakohteita, mutta Neuvostoliiton hajottua alue joutui Georgian sisällissodan kouriin. Georgian ensimmäinen presidentti, Samegrelosta kotoisin ollut Zviad Gamsakhurdia, osoittautui autoritaariseksi hallitsijaksi, sai vastaansa aseellisen kapinan ja joutui lopulta pakenemaan Tšetšeniaan. Samalla Abhasian sodan vuoksi Abhasiasta pakeni satoja tuhansia georgialaisia, joista monet olivat etnisiä mingreleitä. Alueelle oli muuttanut paljon mingreleitä neuvostokaudella.
Fred Jaakkola
Vuoden 1917 pidätys ja vankilatuomio
Syyskuussa 1917 viranomaiset pidättivät lukuisia IWW:n jäseniä hieman aikaisemmin voimaan astuneen Espionage Act -lain nojalla. Joukossa oli myös suuri määrä amerikansuomalaisia, Detroitissa tuolloin asuneen Jaakkolan lisäksi muun muassa laulajana myöhemmin tunnettu räätäli Hiski Salomaa sekä Työväen Opistoa johtanut Leo Laukki. Heista osa, kuten Salomaa, oli jättänyt ilmoittautumatta asevelvollisrekisteriin, kun Yhdysvallat keväällä 1917 liittyi ensimmäiseen maailmansotaan, mutta pääasiallisena syynä pidätyksille oli poliittinen aktivismi. Eniten vangittuja oli Chicagossa, jossa pidätettiin yhteensä 166 henkilöä. Rivijäsenet joutuivat yleensä vankilaan vain muutamaksi kuukaudeksi, mutta IWW:n johtohahmoina pidetyt amerikansuomalaiset Fred Jaakkola, Leo Laukki, Charles Jacobson, William Tanner ja Frank Westerlund saivat pitkät vankeustuomiot. Tanner ja Westerlund tuomittiin viiden, Jaakkola kymmenen ja Laukki 20 vuoden vankeuteen.
Vangitut IWW:n jäsenet suorittivat tuomioitaan Leavenworthin vankilassa Kansasissa, kunnes keväällä 1921 heidät vapautettiin väliaikaisesti takuita vastaan. Rahat oli kerännyt Industrialistin perustama rahasto. Vapautettuja oli yhteensä 46, joista yhdeksän jätti toukokuussa palaamatta vankilaan. Heidän joukossaan olivat myös Fred Jaakkola ja Leo Laukki sekä muun muassa IWW:n perustajiin kuulunut Bill Haywood. Jaakkolan myöhemmistä vaiheista ei ole varmaa tietoa, mutta mahdollisesti hän pakeni Laukin ja Haywoodin tavoin Neuvosto-Venäjälle.
Kirkonrotta
Kirkonrotta eli kirkkis on lasten leikki, joka on yksi piiloleikin muoto. Tästä leikistä on monia eri variaatioita eri puolella Suomea. Tässä käsitellään niistä yleisimpiä. Leikki tunnetaan myös nimillä piste ja omat piilonen eli omari.
Leikin alku
Ensin valitaan, kuka leikkijöistä on etsijä, eli jäänyt. Etsijä voidaan valita erillisellä arvonnalla tai sitten joku voi suostua vapaaehtoiseksi. Muut leikkijät ovat piiloutujia. Leikkiin tarvitaan jokin ”huutopaikka”, eli asia, joka toimii leikin keskipisteenä. Tällaiseksi paikaksi käy esimerkiksi jokin seinä, talonovi, kiipeilyteline tai liukumäki.
Ennen varsinaisen leikin alkua etsijä voidaan "pestä". Tässä tapauksessa hän pitää kasvonsa huutopaikkana toimivaa seinää tms. vasten ja yksi muista leikkijöistä pesee hänen selkänsä lausuen ”Vasta pesty puhdas selkä, rexonalla raikastettu, ympyrä, ja risti, kuka siihen viimeisenä likaisella sormellansa pisti?” (lorusta on olemassa lukuisia variantteja – jotkut alatyylisiä). Joku pistää selkään sormellaan, jonka jälkeen etsijä yrittää arvata millä sormella piiloutuja tökkäisi. Jos hän arvaa esimerkiksi kahdeksannella kerralla oikein, hänen pitää laskea kahdeksaankymmeneen. Peseminen ei välttämättä kuulu leikkiin – usein vain sovitaan moneenko etsijä joutuu laskemaan.
Kun leikki alkaa, etsijä odottaa hetken, että piiloutujat menevät piiloon. Hänen on laskiessaan pidettävä päänsä huutopaikkana toimivaa seinää tms. vasten ja peitettävä silmänsä käsillään. Piiloutujat voivat piiloutua mihin tahansa – kauas tai lähelle. Joskus piiloutuja voi taktisesti valita huutopaikkaa yllättävän lähelläkin olevan piilon.
Kun etsijä lähtee etsimään piiloutujia, piiloutujat voivat edelleen liikkua vapaasti. Heidän ei tarvitse odottaa piiloissaan, että etsijä löytäisi heidät. Mahdollista on myös härnätä etsijää erilaisilla huudoilla, joskaan tämä ei kuulu Kirkonrotta-leikin luonteeseen useimmissa tapauksissa.
Kun etsijä saa varman näköhavainnon jostain piiloutujasta, hänen täytyy koskettaa kämmenellään huutopaikkaan ja huutaa "Mikon-nimet" (jos nähdyn piiloutujan nimi on Mikko) tai vaikkapa "Mikon nimet, Lauran nimet", mikäli etsijä näki sekä Mikon että Lauran (tästä myös on eri versioita esimerkiksi "Mikko-rotta nähty"). Se piiloutuja, jonka etsijä on nähnyt ensimmäisenä, on seuraavalla kierroksella uusi etsijä.
Sen jälkeen kun etsijä on nähnyt Mikon tai Lauran, he voivat myös yrittää pelastaa itsensä juoksemalla huutopaikalle ennen kuin etsijä ehtii sinne. Tällöin heidän pitää koskettaa kädellään huutopaikkaan ja huutaa "Omat!" (tai "Omat kaikki!"). Jos piiloutuja onnistuu tekemään tämän ennen kuin etsijä tavoittaa huutopaikan, hän on turvassa. Jos etsijä ei poistu muiden osanottajien mielestä tarpeeksi kauas huutopaikasta vaan ns. kärkkyy jatkuvasti huutopaikan lähellä saattaa hän joutua kiertämään sakkokierroksen muiden pelaajien nimeämästä paikasta läheltä aluetta (vain jos näin on sovittu) mikä avaa vielä piilossa oleville hyvän tilaisuuden ennättää huutopaikalle ennen etsijää. Piiloutujan ja etsijän välille voi muodostua tiukka juoksukilpailu huutopaikalle. Usein etsijä kuitenkin näkee piiloutujan niin kaukaa, ettei piiloutujan kannata edes yrittää juosta. Sekä "vangiksi" jääneet rotat, että itsensä pelastaneet leikkijät jäävät maleksimaan huutopaikalle.
Pelastaminen
"Vangiksi" joutuneet rotat voidaan kuitenkin myös pelastaa. Kun joku piiloutuja saavuttaa huutopaikan jäämättä ensin itse vangiksi, hän voi pelastaa siellä mahdollisesti olevat vangitut rotat. Tällöin hänen pitää huutaa huutopaikkaa koskettaessaan "Kaikki pelastettu!" (tai "oma rotta pelastettu", "kaikki rotat pelastettu", "omat kaikki"). Jos joku piiloutuja onnistuu tässä, kaikki häntä aiemmin jääneet ovat pelastuneita, mutta eivät voi lähteä enää piiloon. Ne rotat, jotka ovat turvanneet itsensä huutamalla "Omat!" jäävät edelleen huutopaikalle, eikä heidän tarvitse piiloutua enää uudestaan. Huutopaikalle ehtivä piiloutuja voi turvata itsensä huutamalla "Omat!" siitä huolimatta, vaikka paikalla olisi myös vangittuja rottia. Sosiaalinen paine yleensä aiheuttaa kuitenkin sen, että vangitut pelastetaan. Huutopaikalla oleskelevat vangitut yleensä huutelevat avuttomina "Pelastakaa!"-huutoja.
Kierroksen päättyminen
Kierros päättyy, kun kukaan piiloutuja ei ole enää karkutiellä. Mikäli kaikki piiloutujat ovat turvanneet itsensä huutamalla huutopaikalla "Omat nimet!", joutuu etsijä olemaan etsijänä myös seuraavalla kierroksella. Mikäli taas yksi tai useampi rotista on joutunut vangiksi, tulee ensimmäisenä nähdystä rotasta etsijä seuraavalle kierrokselle.
Leikin kierrokset jatkuvat näin loputtomiin, kunnes leikkijät lopettavat leikin.
Modeste M’Bami
Modeste M’Bami (9. lokakuuta 1982 Yaoundé, Kamerun – 7. tammikuuta 2023 Le Havre, Ranska) oli kamerunilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustava keskikenttäpelaaja. M’Bami voitti muun muassa olympiakultaa vuonna 2000.
Kirkonrotta
Variaatioita kirkonrotasta
On olemassa myös joukko kirkonrotalle hyvin läheistä sukua olevia leikkejä.
Modeste M’Bami
Vuosina 2000–2009 M’Bami pelasi 229 ottelua Ranskan Ligue 1:ssä edustaen Sedania, Paris Saint-Germainia ja Marseillea. PSG:ssä hän voitti Ranskan cupin 2003–2004 ja 2005–2006. Vuosina 2010–2011 M’Bami pelasi Almeríassa 58 Espanjan Primera Divisiónin ottelua. Hän pelasi pääsarjatasolla lisäksi Kiinassa, Saudi-Arabiassa ja Kolumbiassa.
Kirkonrotta
Variaatioita kirkonrotasta
Purkkiksessa, purkissa tai pönttiksessä joku piiloutujista potkaisee purkin, joka etsijän on haettava. Tällä välin piiloutujat juoksevat piiloihin. Kun purkki on asetettu takaisin siihen, mistä se potkaistiin, piiloutujien etsintä alkaa. Purkki toimii jatkossa huutopaikkana, ja etsijä huutaa esimerkiksi "Mikko purkissa" nähtyään Mikon. Muuten säännöt ovat kuin Kirkkiksessä. Tunnetaan myös nimellä pönttö tai prönttö. Purkin tilalla voi olla myös pallo. Itä-Suomessa tätä leikkiä kutsutaan lekkeriksi.
Modeste M’Bami
Kamerunin maajoukkueessa M’Bami pelasi 36 ottelua vuosina 2000–2009. Hän oli mukana AM-kilpailuissa kahdesti, vuonna 2004 Tunisiassa ja 2008 Ghanassa, jossa Kamerun tuli toiseksi. Lisäksi hän oli voittamassa olympiakultaa Sydneyssä 2000.
Kirkonrotta
Variaatioita kirkonrotasta
Kymmenen tikkua laudalla on variaatio, jossa huutopaikkana toimivalle laudalle (tai jollekin lautaa muistuttavalle levylle) laitetaan kymmenen tikkua (yleensä tikut ovat pieniä puukeppejä). Joku piiloutujista kumoaa laudan siten, että tikut lentävät ympäriinsä. Sen jälkeen piiloutujat juoksevat piiloihinsa. Etsijä kokoaa tikut taas laudalle, jonka jälkeen hän voi alkaa etsiä piiloutujia.
Modeste M’Bami
M’Bami kuoli sydänkohtaukseen tammikuussa 2023.
Kirkonrotta
Variaatioita kirkonrotasta
Omanimikirja on variaatio, joka on muuten samanlainen kuin kirkkis, paitsi että huudot ovat erilaiset.
Parikirkkis on muuten samanlaista kuin kirkonrotta, mutta sitä pelataan pareittain. Sekä jääjät että piiloutujat toimivat pareittain pitäen toisiaan kädestä kiinni. Tällöin on reilua, että pareina ovat nuorempi ja vanhempi lapsi. Tämä variaatio opettaa yhteistyötä ja lähentää eri ikäpolvia.
Hamppuvillakko
Levinneisyys
Hamppuvillakko esiintyy alkuperäisenä Itä-Aasiassa: Itä-Siperiassa, Koillis-Kiinassa, Mongoliassa, Koreassa ja Japanissa. Tulokaslajina se esiintyy joissain Länsi-Euroopan maissa. Suomessa hamppuvillakko on luonnonvaraiseksi vakiintunut viljelykarkulainen, joka pystyy leviämään luonnossa. Ensimmäiset havainnot on tehty vain muutama vuosi ennen 2010-luvun alkua. 2010-luvulla lajin havaintomäärä on lisääntynyt suuresti ja kasvia esiintyy paikoitellen Etelä-Suomessa. Hamppuvillakko luokitellaan Suomessa haitalliseksi vieraslajiksi.
Neuron
NEURON on ohjelmisto, jolla voidaan mallintaa yksittäisten neuronien ja kokonaisten hermoverkkojen toimintaa. Ohjelmisto on kehitetty pääosin Yalen ja Duken yliopistoissa.
NEURONin toiminta perustuu neuronien mallintamiseen tietyillä parametreilla. Malli syötetään hoc-ohjelmointikielellä.
Piritta Rantanen
Piritta Maria Katariina Rantanen (s. 19. heinäkuuta 1979 Jämsä) on suomalainen sairaanhoitaja ja poliitikko. Hänet valittiin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa sosiaalidemokraattisen puolueen kansanedustajaksi Keski-Suomen vaalipiiristä.
Rantanen on eduskunnan hallintovaliokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen. Lisäksi hän sosiaali- ja terveysvaliokunnan varajäsen.
Hän toiminut Jämsän kaupungin­hallituksen puheenjohtajana ja sitä ennen pitkään paikallis­politiikassa ja puoluevaltuustossa.
Juhani Karjomaa
Koulutus
Juhani Karjomaa on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1998.
Twipsy
Twipsy oli vuoden 2000 Hannoverin maailmannäyttelyn virallinen maskotti. thumb|right|200px|Twipsy-maskotti emmerthalilaisessa EXPO 2000-maailmannäyttelyprojektissa. Hahmosta tehtiin vuonna 1999 myös piirrossarja, joka on esitetty MTV3-kanavalla 2000-luvun alkuvuosina. Viime vuosina sitä on esitetty MTV Juniori -kanavalla.
Televisiosarja
Sarja kertoo kyberavaruuden asukkaasta nimeltä Twipsy, joka löysi kyberavaruudesta ihmisen nimeltään Nick. Myöhemmin hän tutustui Nickin kavereihin Albertiin ja Lisiin. Lapset löysivät kyberavaruuden niin, että Albertin keksimä peli oli avannut tien kyberavaruuteen. Nick oli tietokoneen lähellä ja oli ohjautunut suoraan kyberavaruuteen. Albert keksi yhdistää tulostimen ja skannerin. Näin saatiin printteriskanneri. Tällä laitteella Twipsy ja lapset voivat pysyä yhteyksissä. Ohjelmasta on noin alle 30 osaa.
Niels Kjærbølling
thumb|Niels Kjærbølling Niels Kjærbølling (11. lokakuuta 1806 – 2. tammikuuta 1871) oli tanskalainen arkkitehti, jonka tunnetuin työ on hänen suunnittelemansa Kööpenhaminan eläintarha.
Intercourse
thumb|right|Tervetulotoivotuskyltti Intercourse on kylä Lancasterin piirikunnassa, Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Se tunnetaan kansainvälisesti sukupuoliyhdyntään viittaavasta nimestään.
Nimensä ohella Intercourse on kuuluisa paikallisesta amissi-yhteisöstään. Harrison Ford -elokuva Peter Weirin Todistaja kuvattiin kaupungissa vuonna 1985.
Intercoursen asukasluku on noin 1 000 henkeä.
Historia
Intercourse perustettiin 1754. Yhteisöä kutsuttiin alun perin nimellä Cross Keys paikallisen ravitsemusliikkeen mukaan. 1814 nimeksi vakiintui Intercourse. Nimityksen synnystä on useita vaihtoehtoisia selityksiä; nimi saattoi tulla paikalla sijainneesta raviradasta ('Entercourse') kaupungin kahden pääkadun risteyksessä - toinen selitys on, että "intercourse" viittasi pikemminkin liike-elämän transaktioihin, ja että uuden nimen myötä toivottiin samalla siitä tulevan kaupan keskus. "Sukupuolten välinen kanssakäyminen" oli sanan toinen lainopillinen merkitys - samaan tapaan, kuin vastaavasti monimerkityksinen termi "congress". Sanan pääasiallinen merkitys jäi aikojen saatossa taka-alalle, ja kapeasti rajatusta konnotaatiosta tuli yleisempi merkitys. Nykyinen Intercoursen kaupunki elää turismista, jota eriskummallinen nimi palvelee erinomaisesti.
Peggy Lee
thumb|Peggy Lee elokuvassa Tähtien kanttiini. Norma Deloris Egstrom, taiteilijanimeltään Peggy Lee (26. toukokuuta 1920 – 21. tammikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän syntyi Pohjois-Dakotan Jamestownissa ja kuoli 81-vuotiaana Kalifornian Los Angelesissa diabeteksesta, aivoverisuonisairauksista ja sydänvaivoista kärsittyään.
Lee oli vuonna 1956 ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa Rytmin kiihkoa (1955). Hänellä oli samana vuonna myös Emmy-ehdokkuus.
Peggy Lee aloitti uransa laulajana chicagolaisessa laulukvartetissa, jonka esiintymisen Benny Goodman näki vuonna 1941 ja pyysi Leetä yhtyeensä laulusolistiksi lähdössä olleen Helen Forrestin tilalle. Lee kiersi Goodmanin yhtyeen mukana vuoteen 1943 asti, meni naimisiin yhtyeen kitaristin Dave Barbourin kanssa ja ryhtyi tekemään hänen kanssaan lauluja. Muiden muassa hiteistään ”Somebody Else Is Taking My Place”, ”Why Don’t You Do Right?”, ”Fever” ja ”Is That All There Is?” tunnetuksi tullut Lee sai vuonna 1995 Grammyn elämäntyöstään. Hän työskenteli Kaunottaressa ja Kulkurissa (1955) sekä ääninäyttelijänä että lauluntekijänä ja sanoitti tunnuskappaleen elokuvaan Johnny Guitar.
Sen lisäksi, että Lee kelpuutettiin vuonna 1999 Songwriters Hall of Fameen, hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Washoe
Washoe (syyskuu 1965 – 30. lokakuuta 2007) oli Simpanssien ja ihmisten viestimisinstituutissa, Central Washington Universityssa, Ellensburgissa Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa elänyt simpanssi. Washoe oli ensimmäinen ei-ihminen, joka oppi amerikkalaista viittomakieltä (American Sign Language). Washoe-nimi tulee Nevadassa sijaitsevasta Washoe Countysta, jossa Washoe-simpanssi kasvatettiin ja opetettiin käyttämään viittomakieltä. Washoe-projekti on osa kiistanalaista tutkimusta, jossa pyritään selvittämään eläinten älykkyyttä.
Vuonna 1966 Allen ja Beatrice Gardner aloittivat projektin, jonka tarkoituksena oli opettaa simpanssille viittomakieltä Nevadan yliopistossa, Renossa. Aikaisemmat ohjelmat, joissa simpansseille oli yritetty opettaa puhuttua kieltä (Gua- ja Viki-projektit) olivat epäonnistuneet. Gardnerien mielestä ne olivat epäonnistuneet, koska simpanssien äänielimet ovat rajoittuneet. Heidän mielestään simpansseille oli kuitenkin mahdollista opettaa kieltä, toisin kuin monet biologit ja kognitiiviset lingvistikot olivat väittäneet. Garnerit valitsivat viittomakielen, koska myös luonnossa simpanssit käyttävät viestintään kehonsa liikkeitä.
Vuonna 1967, Washoen ollessa hieman yli yksivuotias, sen seuraan oli liittynyt Roger Fouts, joka vuonna 1970 osti Washoen omakseen ja vei Oklahoman yliopiston yhteydessä toimivaan kädellisten tutkimuslaitokseen. Siellä Washoe tapasi ensi kertaa elämässään muita lajitovereitaan.
Oklahoman laitoksessa Washoen kerrotaan aluksi nimittäneen lajitovereitaan "mustiksi itikoiksi", mutta myöhemmin siitä tuli laitoksella eläneiden neljän orvon simpanssin kasvatusäiti. Nämä neljä ihmiskodeissa elänyttä simpanssia ymmärsivät puhuttua englantia, ja myöhemmin Washoenkin kerrotaan alkaneen ymmärtää viittomamerkkien puhuttuja vastineita. Fouts alkoi opettaa viittomakieltä myös muille simpansseille, ja vuonna 1973 Science-lehdessä Fouts kertoo, että Booee-simpanssi oppi uuden viittoman keskimäärin 54:ssä, Cindy 80:ssä, Bruno 136:ssa ja Thelma 159 minuutissa. Huomionarvoista on, että Boeelle oli tehty aiemmin aivojen puolitusleikkaus.
14-vuotiaana Washoe sai biologisen jälkeläisen, mutta se kuoli. Tilalle "adoptoitiin" Loulis-simpanssi, jolle Washoen ja myös muiden simpanssien kerrotaan opettaneen viittomakieltä. Kerrotaan, että ensimmäisen viittomamerkkinsä Loulis olisi oppinut kahdeksantena päivänä ensitapaamisesta Washoen kanssa.
Nykyisessä asuinpaikassaan Simpanssien ja ihmisten viestimisinstituutissa Washoe, Loulis sekä Tatu- ja Mojo-nimiset simpanssit osaavat myös viittoa. Simpanssit elävät luonnonmukaisessa ympäristössä, jossa on runsaasti kasvillisuutta ja ruohoalusta.
Kuten monet muut tutkimukset, joissa apinoille on yritetty opettaa kieltä, myös Washoe-projektia on pidetty kiistanalaisena. Useat kuvanauhat ja tieteelliset alan julkaisut osoittavat, että Washoe kykeni oppimaan lukuisia käsimerkkejä, vastaamaan ihmisen antamiin merkkeihin ja tekemään pyyntöjä käsimerkeillä. Opettajansa Roger Foutsin mukaan Washoe myös yhdisteli luovasti käsimerkkejä, kommunikoi käsimerkeillä muiden apinoiden kanssa ja opetti viittomakielen ottolapselleen Loulisille. Kaikki kielentutkijat eivät hyväksy näitä tutkimustuloksia.
Seppo Ruotsalainen
Seppo Ruotsalainen (s. 1964) on suomalainen virkamies ja suojelupoliisin operatiivinen apulaispäällikkö. Hän on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri, ja on toiminut muun muassa Supon apulaispäällikkönä ja vastatiedustelupäällikkönä.
Spriikeitin
thumb|Virvoitusjuomatölkistä tehty spriipoltin
Spriikeitin on kenttäoloissa ruoanvalmistukseen käytettävä keitin, jonka polttoaineena on sprii. Spriikeittimen hyvä puoli verrattuna kaasukeittimeen on toimintavarmuus ja polttoaineen saatavuus, haittapuolena polttoaineen pienempi energiatiheys. Joihinkin spriikeittimiin sisältyy keitinosan lisäksi myös keitinosan kehikkona toimiva tuulisuoja, josta on etua kovalla tuulella tai myrskyllä. Tämän lisäksi joissain malleissa on lisäksi erilaisia tuulisuojan päälle asetettavia keittoastioita, kuten kattiloita ja alumiininen pannu, jotka korvaavat osan tai vaatimattomissa oloissa kaikki muut keittoastiat.
Spriikeittimien toimintavarmuus perustuu alkoholin ominaisuuksiin, jotka mahdollistavat yksinkertaisen polttimen jossa ei ole liikkuvia osia. Yksinkertainen spriipoltin koostuu kaksiseinäisestä kupista, jossa sprii kaasuuntuu seinien välissä ja poistuu ilmaan kaksoisseinän ylälaidan rei'istä. On myös olemassa monimutkaisempia spriikeittimiä, joissa polttoaine paineistetaan.
Sotilaallinen käyttö
thumb|Ruotsalainen Trangia-spriikeitin keittoastioineen
Puolustusvoimissa käytetään ruoanvalmistukseen kenttäoloissa spriikeittimiä lähinnä henkilökohtaiseen tai ryhmäkohtaiseen sissimuonan lämmittämiseen ja keittämiseen, koska tiedusteluryhmän tai sissiryhmän liikkuvuus on niin suuri, ettei ruoanvalmistusta kenttäkeittiössä kyetä järjestämään. Ryhmät toimivat myös vastustajan alueella, jolloin vaikea havaittavuus on toiminnalle edullista. Puolustusvoimien käytössä oleva keitin on yleensä Trangia.
Yövartio (järjestö)
Yövartio on vuonna 2007 perustettu vironvenäläinen aktivistiryhmä. Se perustettiin patsaskiistan yhteydessä vastustamaan Tallinnan Pronssisoturin siirtoa. Mellakoiden jälkeen joitakin sen jäseniä pidätettiin, mutta päästettiin myöhemmin vapaaksi. Ryhmän johtajana toimii Dmitri Linter.
Sittemmin ryhmä on keskittynyt kritisoimaan vironvenäläisten heikkoa asemaa Virossa ja syyttämään Viron hallitusta kansallissosialismista. Ryhmällä on läheiset suhteet Venäjän poliittista johtoa lähellä olevaan Naši-liikkeeseen. Ryhmät järjestivät maaliskuussa 2009 Helsingissä Johan Bäckmanin masinoiman mielenosoituksen Viron lähetystön järjestämiä tilaisuuksia vastaan.
Kymijokilinja
Kymijokilinja (myös K-linja) oli talvisotaa ennen ja sen jälkeen vuosina 1939–1940 Taavetista Kotkaan suunniteltu ja osin rakennettu puolustuslinja. Museovirasto ei ole inventoinut linjaa vaan on ottanut tiedot ylös vain muiden inventointien tai teiden rakennuksen yhteydessä.
Suunnittelu
Kiristyneen Euroopan sotilaspoliittisen tilanteen vuoksi sotamarsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim puolustusneuvoston puheenjohtajana lähetti heinäkuussa 1939 kirjelmän puolustusministeri Juho Niukkaselle ja esitti laajaa linnoittamisohjelmaa Suomen rajoille. Syyskuun puolivälissä 1939 Ylesesikunnan maavoimatoimiston päällikkö everstiluutnantti Valo Nihtilä ehdotti linnoittamista vieläkin kauemmaksi sisämaahan kuin Mannerheim esitti.
Nihtilä ehdotti, että linnoituslinja kulkisi Pielisjärvestä Pielisjokea pitkin Pyhäselkään ja siitä vesistöä myöten Puruveden, Sulkavan ja Puumalan salmien kautta Saimaaseen. Saimaan kanavan linnoituslinjan ohella Nihtilä ehdotti linjaa myös Lemin, Kivijärven ja Valkealan kautta Kymijokeen ja edelleen Suomenlahteen. Tämän osan, Saimaa–Kymijoki, kenttälinnoittamisen ylipäällikön reservinä ollut 6. divisioona aloittikin jo lokakuun puolella 1939.
Tämän lisäksi Nihtilä ehdotti Saimaan ja Suomenlahden välisen osan linnoittamisen osan tutkimista. Tarkkaa sijaintia kartalle hän ei merkinnyt. Nyt tiedetään, että Nihtilän suunnitelma kyseisellä välillä konkretisoitui Luumäenlinjan (myöhempi Salpalinja) nimellä. Sitä rakennettiin joulukuun 1939 puolivälistä maaliskuuhun 1940.
Nihtilää pidettiin pessimistinä hänen halutessaan linnoittaa kauas sisämaahan, kulkihan raja 200 kilometrin päässä maanteitse suhteessa Kymijokilinjaan. Talvisota kuitenkin osoitti tarpeen myös taaemmille puolustusvarustuksille. Jo aloitettu Luumäkilinja jäi osin uuden rajan taakse tai sen päälle, jolloin sitä joututtiin linjaamaan uudestaan lännemmäs. Linjasta tuli myöhemmin Edvard Hanellin suunnittelema Salpalinja. Luumäkilinja vanha linjaus konkretisoitui kuitenkin myöhemmin Vaalimaan oikaisuasemana.
Rakentaminen
Kivijärven ja Tirvanjärven välistä osuutta ryhdyttiinkin toteuttamaan nopeasti, kun armeija pantiin liikekannalle ylimääräisten harjoitusten (YH) verukkeella. Luumäelle Taavetin seudulle ylipäällikön reserviksi sijoitettu 6. Divisioona sai jo 21. lokakuuta 1939 ohjeen aloittaa suunnittelu ja kenttävarustustyöt osalla voimistaan Saimaan–Kivijärven ja Tirvanjärven alueella (Mankinvirran linja). Linnoitustöihin joutui samoin reservinä Utissa ollut Polkupyöräpataljoona 6.
Päämaja antoi käskyn merivoimien komentajalle Väinö Valveelle aloittaa K-linjan linnoittaminen jo 10. joulukuuta 1939. Työt alkoivat vasta tammikuun alussa pienin voimin Utin seudulla. Tammikuun lopussa merivoimien jalkaväkijoukot, työryhmä Aho, aloitti linnoittamisen merenrannasta Juurikorpeen.
Talvisodan päätyttyä linnoittamisjoukot siirrettiin Luumäen linjalta ja myös uuden rajan takaa Kymijoelle. Hetkellisesti linnoittajien määrä nousi jokivarressa jopa noin 17 000 mieheen. Aluksi linnoittajat olivat päämajan pioneerikomentajan Unio Sarlinin alaisuudessa. 5. huhtikuuta linja siirrettiin Edvard Hanellin alaisuuteen. Seuraavana päivänä hän määräsi työt K-linjalla lopetettavaksi. Niitä pienessä mitassa jatkettiin päämajan reservissä olleen 23. divisioonan voimin, Myllykosken–Utin-välillä vielä syksyyn 1940 ja jopa aina kevääseen 1941 saakka.
K-linjalle oli toukokuuhun 1940 mennessä valmistunut taistelu- ja yhteyshautaa 20 kilometriä, 65 avointa tai katettua asepesäkettä, neljä betonista konekiväärikorsua, 64 kenttälinnoitettuja 1–2 ryhmän majoituskorsuja ja viisi betonista majoituskorsua. "Kalliokorsuja" (luolia) oli rakennettu seitsemän ja kiviestettä (1–4-rivistä) 1,8 kilometriä.
Työvoimana oli ylimääräisten harjoitusten aikaan suomalaisia, mutta sotatoimien alettua ruotsalaisia ja norjalaisia. Tanskalaistenkin oli tarkoitus tulla rakentamaan linjaa, mutta työt keskeytettiin ennen heidän saapumistaan. Myös norjalaiset lähetettiin kotiin. Töitä jatkoivat ruotsalaiset ja suomalaiset välirauhan aikana.
Linjaus
Salpalinjan Hamina–Taavetti-linjan ja Kymijokilinjan yhdistää toisiinsa pohjoisesta niiden väliin tehdyt Väliväylää myötäilevät linjat. Näistä Salpalinjan ja HT-linjan välinen alue lasketaan kuuluvaksi HT-linjaan ja puolestaan HT- ja K-linjan välinen linja K-linjaan.
Hietamiehentie
Tien molemmin puolein on ylimääräisten harjoitusten aikana rakennetut juoksuhaudat ja panssariesteet Kivilammen kohdalla.
Utti
Multasenmäki Valtatie 6:n ja Pasintien risteyksen alueella kulkee koko selänteen leveydeltä juoksuhauta ja osin myös kivinen panssarieste. Myös lännempänä Pöllönmäellä sijaitsee selänteen läpi juoksuhauta ja kivinen panssarieste. Paikalla on myös muistolaatta, jonka mukaan este on tehty syksyllä 1939.
Utin linnoituksen itäpuolella sijaitsee koko Salpausselän läpi kulkeva juoksuhauta ampumapesäkkeineen. Valtatie 6:n pohjoispuolella lisäksi korsukaivanto ja kivinen panssarieste. Utin linnakkeeseen kuuluva selänteen läpi kulkeva kaivanto oli muutettu panssarikaivannoksi, mutta se on nykyisin entisöity alkuperäiseen asuunsa.
Häkämäki
Valtatie 6 ja Jyrääntien risteyksen välittömässä läheisyydessä sijaitsee 3 korsukaivantoa.
Tykkimäki
Nykyisen Kouvolan Betoni OY:n mailla on sijainnut puolustusrakennelmia. Soranoton seurauksen jäljellä on enää muutama yksittäinen potero soramontun ja Tehontien välisellä alueella.
Kotkankallio
Mäen itärinteessä on yksittäisiä poteroita. Mäen päällä on sijainnut ilmatorjuntakonekivääritorni ja mäen länsirinteessä on keskeneräiseksi jäänyt luola. Kotkankallion länsipuolella kulkee myös lyhyt pätkä panssarikaivantoa ja kivistä panssariestettä.
Töröstinmäki
Mäen itärinteessä kulkee juoksuhautaa ja yksittäisiä poteroita. Lisäksi tuntemattomia betonirakennelmia. Mäen korkeimmassa kohdassa on sijainnut ilmavalvontatorni, sekä jatkosodan aikana Raija-tutka.
Valkealan kirkonkylä
Valkealan kirkonkylän alueella kulkee kivinen panssarieste, joka on rakennettu 1940.
Eerola
Eerolan Golfkentän alueella kulkee juoksuhautaa ja kolme korsua, jotka on osin merkitty opaskyltein. Lisäksi kentän länsipuolisella kukkulalla on yksittäisiä poteroita.
Kymintehdas
Kymintehtaan pohjoispuolella sijaitsee yksi ainoista Kymijokilinjalle rakennetuista betonikorsuista. Metallioven paksuudesta ja mallista korsu on helppo tunnistaa talvisodan aikaiseksi rakennukseksi.
Lauttavalkama
Alueella sijaitsee vähäisiä määriä juoksuhautaa.
Kaivonmäki
Mäen päällä on sijainnut ilmatorjuntakonekivääriä varten torni.
Koria
Alueella sijaitsee juoksuhautaa, kaksi betonista pikakivääriasemaa ja kallioon louhittu tulenjohtoasema. Eskolanmäellä juoksuhautaa ja ilmatorjuntakonekiväärin asema. Korian vanhan meijerin mailla on myös juoksuhautaa.
Anjala
Känkkärämäellä luontopolun varrella sijaitsee juoksuhautaa sekä ilmatorjuntakonekiväärin asema. Kirkkokalliolla sijaitsee juoksuhautaa ja panssarintorjuntatykin asema. Kirkkokallion taisteluhautoja on kunnostettu muutamaan otteeseen, tiettävästi ainakin AnjalanElimäen maatalousnäyttelyitä varten 1961.
Kotka
Kotkassa linja kulkee paikoin jopa neljänä peräkkäisenä linjana. Näistä itäisimpänä Kymijoki-Rapakivenjärvi-Juurikorpi-Tavastila-Rantahaka-linja. Joenmyötäiset linjat olivat: Korkeakoski, Huumanhaara ja Langinkoski.
Sakkara
Yhteensä 210 metriä taisteluhautaa.
Pernoo Yläkylä
30 metriä pitkä taisteluhauta III8.
Jäppilä
Tuliasema IV31.
Kurittula Uusitalo
Pohjoisosassa taisteluhaudat V5 ja V6. Näiden lisäksi on kaksi suorakulmaista useamman miehen tuliasemaa. Etelässä lisäksi 40 metriä pitkä taisteluhauta V7.
Kurittula Tommila
55 metriä pitkä taisteluhauta V1, sekä 37 metriä pitkä taisteluhauta V2.
Parikka
50 metriä pitkä kaksirivinen panssarivaunun kivieste IV17 sijaitsee kohdassa, jossa Langinkoskenhaarasta erkaantuu itään Korkeakoskenhaara.
Parikassa K-Linja haarautuu kahteen osaan. Korkeakoskenhaaraan ja Langinkoskenhaaraan. Näistä jälkimmäinen haarautuu vielä uudestaan Langinkosken ja Huumanhaaraan Kyminlinnan kohdalla.
Petäjäkoski
65 metriä pitkä panssarivaunun kivieste IV18.
Kierikkala
145 metriä pitkä taisteluhauta nro IV13. Kallioon louhitut miehistökorsut IV12 (60 hlö) ja IV11 (100 hlö). Mäen päällä on sijainnut myös ilmavalvontatorni.
Kolkkala
Kolmirivinen panssarikivieste, jonka pituus on ollut 155 metriä. Keskelle tehty 30 metriä leveä aukko.
Uusikylä
200 metriä pitkä ja puolitoistametriä syvä taisteluhauta nro IV7, sekä puoliksi tuhoutunut kolmerivinen ja sata metriä pitkä Panssarikivieste nro IV4. Kaksi kalliokorsua IV2 (200hlö) ja IV3 (60hlö).
Jumalniemi
Mäen päällä on sijainnut ilmatorjuntapatteri.
Kuutsalo
Saaren pohjoisosassa kaksi korsua ja tykkiasema. Mullinkylässä tykkiasema ja kaksi miehistökorsua ja juoksuhautaa.
Pihkoo
250 metriä pitkä taisteluhauta V8.
Sutela
Kotkassa Kymijokilinja kulkee useana linjana. Sutela on osa taainta linjaa mikä myötäilee Kymijoen itäisen haaran läntisintä haaraa. Juoksuhautaa V/10 ja konekivääripesäke. Rakennettu välirauhan aikana.
Lankila
25m pitkä taisteluhauta V11.
Pirosenvuori
Kallioon louhittu miehistöluola.
Kuplahalli
Kuplahalli eli ylipainehalli on rakennus, jonka rakenteiden kantavuus perustuu kokonaan tai osittain rakenteen sisään puhallettavaan ylipaineeseen. Kantavan rakenteen muoto määräytyy muotoon leikatun kankaan tai apurungon avulla. Paineilmalla täytetty rakenne antaa vaipalle myös lämmöneristyskykyä. Tyypillinen esimerkki kuplahallista on profiililtaan kaarimainen hallirakennus.
Peurajärvi (Nurmes)
Peurajärven virkistysalue on kalastus- ja retkeilyalue Nurmeksen pohjoisosassa Pohjois-Karjalassa. Alueen koko on 10 km², ja se sijaitsee Nurmeksen ja Sotkamon rajalla Nurmes–Kuhmo-tien (kantatie 75) länsipuolella. Alueella on useita järviä, joista kolme merkittävintä ovat Peurajärvi, Mäntyjärvi ja Iso-Valkeinen. Lisänsä vesistöihin tuovat lammet ja joet. Ne kuuluvat Saramojoen vesistöön Peurajoen latvavesiin. Peurajärvelle on Nurmeksesta matkaa 42 km ja Kuhmosta 46 km.
Kalastus
Peurajärvi on tunnettu varsinkin kalastajille virkistyskalastusalueestaan. Kalastukseen on tarjolla erikokoisia vesistöjä ja alueella on sekä alkuperäisiä kalalajeja, kuten ahvenia ja haukia, että istutettuja lohikaloja, kuten siikaa ja kirjolohia. Kalastuspaikoille pääsee hyvin teitä ja rantapolkuja pitkin.
Luonto ja eläimistö
Peurajärven alue muodostuu useasta kirkasvetisestä järvestä, lammista ja niitä yhdistävistä joista. Monin paikoin männikköjen takaa avautuu kauniita järvimaisemia. Alueen metsät ovat pääasiassa mäntyvaltaisia valoisia kangasmetsiä. Metsät eivät ole suojeltuja vaan talousmetsiä, joiden hoidossa otetaan retkeilyn tarpeet huomioon. Myös kauniit harjumaisemat harjuineen luovat leimansa maisemaan. Järvet ovat kirkasvetisiä. Paikoin on hiekkarantoja ja hiekkatörmiä. Eläimistöön kuuluvat karhu, susi ja uhanalainen ahma. Kuikka on pesinyt järvillä.
Paistinvaaran vanhojen metsien suojelualue
Peurajärven alueen vieressä on Paistinvaaran koskematon vanhojen metsien suojelualue. Sen koko on 553 ha. Vanhassa metsässä on runsaasti kääpiä ja hopeanvärisiä keloja. Lahopuissa elää kovakuoriaisia. Paistinvaarassa on myös nähtävyytenä mahtava siirtolohkare, Kärnänkivi, joka seisoo kapealla kärjellään. Kärnänkivelle erkanee polku Iso-Valkeisen itäpuolella kulkevalta tieltä. Risteyksestä on kivelle matkaa 800 metriä. Paistinvaaran ja Kärnänkiven kautta kulkee vaellusreitti Saramon jotos.
Retkeilyreitit ja palvelut
Peurajärvellä on muun muassa kaksi rengasreittiä, joista toinen kiertää Mäntyjärven ympäri ja toinen Iso-Valkeisen. Merkittyjä reittejä on yhteensä noin 13 km.
Melonta
Peurajärveltä alkaa 40 kilometriä pitkä Peurajoen–Saramojoen melontareitti.
Vasili Suosaari
Vasili (Basilius) Suosaari (vuoteen 1910 Tichanoff, myös Tichanow, 4. huhtikuuta 1861 Impilahti – 4. heinäkuuta 1939 Bli Bli) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1910. Vuonna 1911 Suosaari muutti siirtolaiseksi Australiaan, jossa hän viljeli Queenslandin osavaltiossa sijainnutta maatilaa.
Elämä
Raja-Karjalassa syntyneen Vasili Suosaaren vanhemmat olivat tilallinen Vasili Tichanoff (1835-1906) ja Vassa Porfireintytär (1833-1902). Rutiköyhän perheen poikana hän joutui 13 vuoden ajaksi huutolaiseksi. Myöhemmin Suosaari työskenteli muun muassa puuseppänä sekä kaivosmiehenä Pitkärannan kaivoksessa. 1890-luvun lopussa Suosaari toimi kolme vuotta poliisina Pitkärannassa. Vuosisadan vaihteesta lähtien hän viljeli pientilaa Kitelässä.
Kansanedustajakautensa jälkeen Suosaari oli palstatilallisena Nurmijärvessä, kunnes lähti siirtolaiseksi Australiaan vuonna 1911. Työskenneltyään aluksi Narrominessa ja Brisbanessa Suosaari hankki vuonna 1916 sokeriruokofarmin Queenslandin osavaltion Bli Blistä. Suosaaren perhe osallistui aluksi Matti Kurikan seuraajien perustaman sosialistisen utopiayhteisön toimintaan, mutta keskittyi pian oman tilansa viljelyyn. Farmilla tuotettiin sokeriruo'on ohella myös maissia sekä erilaisia hedelmiä.
Australiaan muutettuaan Suosaari käytti etunimeä Basilius. Hän kuoli 78-vuotiaana heinäkuussa 1939. Suosaari on haudattu Nambourin vanhalle hautausmaalle.
Perhe
Vasili Suosaaren puoliso oli Rääkkylässä syntynyt Anna Brita Nupponen (1869-1958), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1894. Pariskunnalle syntyi 11 lasta. Heidän pojistaan Akseli (Axel), Joel (Joe), Aleksandr (Sandy), Viktor (Vic) ja Jack Suosaari tunnettiin lahjakkaina urheilijoina. Akseli Suosaari voitti 100 jaardin vapaauinnin Australian mestaruuden vuosina 1930-1931. Joe Suosaari puolestaan piti hallussaan 400 jaardin rintauinnin Australian ennätystä. Suomen Olympiakomitea yritti saada veljeksiä osallistumaan vuoden 1928 kesäolympialaisiin, mutta he kieltäytyivät halutessaan edustaa Australiaa. Akseli Suosaaren (1908-1934) urheilu-ura katkesi hänen sairastuttuaan keuhkotautiin vuonna 1932.
Kamisese Mara
Kamisese Kapaiwai Tuimacilai Mara (6. toukokuuta 1920 – 18. huhtikuuta 2004) oli fidžiläinen poliitikko.
Mara opiskeli alun perin lääketiedettä, mutta siirtyi taloustieteeseen. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1967–1987 ja 1987–1992. Valtio saavutti itsenäisyyden Yhdistyneestä kuningaskunnasta vuonna 1970.