cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kreikkalainen mytologia
Myyttien merkitys ja käyttö antiikin aikana
Kreikan sana mythos viittasi arkaaiselta ajalta aina 400-luvulle eaa. saakka auktoritatiiviseen puheeseen, keskusteluun ja kertomuksiin. Sillä oli vielä tuolloin suunnilleen sama merkitys kuin sanalla logos, joka tarkoitti vielä tuolloin selontekoa, keskustelua ja puhetta yleensä (ennemmin kuin ”järkeä”, mikä merkitys sanaan nykyään liitetään). Esimerkiksi Homeros käytti mythosta yksinkertaisesti puheen merkityksessä, eikä se viitannut puhutun epätotuuteen; henkilön oli mahdollista mythesthai (puhua) totta.
Myöhemmin kehittyi sanojen logos ja mythos vastakkainasettelu, jossa ensin mainittu viittasi yleisemmin puheeseen ja jälkimmäinen erilaisiin kertomuksiin ja taruihin. Jälkimmäisen merkityksen peri latinan kielen ilmaus fabula. Herodotos käytti Historiateoksessaan sanaa mythos kuvaamaan selityksiä, jotka eivät perustuneet mihinkään havaintoihin tai todisteisiin (esimerkiksi lukuisiin tuon ajan teorioihin Niilin tulvimisen syystä), sekä erilaisia mielestään päättömiä kertomuksia (kuten kertomus siitä, miten Busiris halusi uhrata Herakleen). Empedokles käytti sanaa omista runomuotoisista maailmanselityksistään. Thukydides viittasi ”myyttisenä” (mythōdes) kaikkeen, mikä kiersi suusta suuhun, oli kyse sitten yleisistä käsityksistä tai mielikuvituksellisista jutuista.
thumb|right|240px|[[Jean-Baptiste-Camille Corot, Orfeus tuo Eurydiken manalasta (yksityiskohta), 1861.]] Varsinainen mytologia sanan nykyisessä merkityksessä, toisin sanoen perinteisen jumalia ja heeroksia koskevan taruston kokonaisuus, syntyi 500-luvulta eaa. lähtien, kun niin kutsutut logografit alkoivat kirjoittaa kertomuksia, jumaliin palautuvia sukuluetteloita ja muuta myyttistä aineistoa ylös. Tällaisiin kuuluvat muun muassa Akusilaos, Ferekydes Leroslainen (myös Ateenalainen), Hellanikos ja Herodoros.
Antiikin aikana monia myyttejä pidettiin kasvattavina kertomuksina, ja niiden opettaminen oli keskeinen osa kreikkalaista sivistystä (paideia). Kertomuksia kuunneltiin, luettiin ja opeteltiin ulkoa. Niiden kautta opetettiin muun muassa hyveitä. Erilaiset viisaat ja filosofit esittivät erilaisia näkemyksiä aiheesta ja siitä, millaista runoutta tuli opettaa. Ongelma oli keskeinen muun muassa Solonille, Theognikselle, Sokrateelle ja sofisteille. Lisäksi myyteillä oli myös viihdyttävä tehtävä kansantarujen tyyliin. Myöhemmin ne toimivat kreikkalaisen kirjallisuuden vakioaineistona.
Samalla kun kreikkalainen mytologia 500-luvulla eaa. vakiintui, monet varhaiset filosofit, kuten Ksenofanes, sekä historioitsijat, kuten Hekataios, alkoivat ottaa etäisyyttä mytologiaan tai hylkäsivät sen kokonaan. Näin sekä filosofia että historiankirjoitus alkoivat vähitellen erkaantua myyteistä.
Myytti ja filosofia
Kreikkalainen mytologia ja kreikkalainen filosofia asetetaan usein vastakkaisiksi lähestymistavoiksi maailman selittämiseen. Kreikkalaisen filosofian alkuvaiheissa niin kutsutun esisokraattisen filosofian aikana ero ei ollut vielä ilmeinen. Monet varhaiset filosofit, kuten Ferekydes (Heptamykhos), Empedokles (Luonnosta) ja Parmenides (Luonnosta), esittivät filosofiansa myyttimuodossa tai hyvin myyttien kaltaisella kielellä, osa heistä jopa eeppisen runouden käyttämässä heksametrimuodossa. Toisaalta esimerkiksi Hesiodoksen Jumalten synnyn mytologiset kuvaukset vastasivat tavallaan samaan ongelmaan kuin ensimmäisten esisokraatikkojen pohdiskelut. Aristoteles kuitenkin katsoi filosofian saaneen alkunsa juuri siitä, että mytologiset maailmanselitykset hylättiin ja alettiin etsiä asioiden luonnollisia syitä: teologisten selitysten sijaan etsittiin luonnollisia selityksiä, joiden oli tarkoitus vakuuttaa muutkin kuin vain niiden esittäjä.
Theagenes, joka oli varhainen Homeros-kriitikko, tulkitsi myyttejä ensimmäisten joukossa allegorioina eli vertauskuvina. Hän näki esimerkiksi eri jumalat luonnon elementteinä ja voimina; Poseidon oli vesi, Hera ilma, Artemis kuu jne. Empedokles jatkoi Theageneen vertauskuvallista tulkintaa yhdistämällä klassiset alkuaineet eri jumaliin. Anaksagoraan kerrotaan tulkinneen myytit moraalisina allegorioina. Metrodoros Lampsakoslainen puolestaan tulkitsi Troijan sodan henkilöt vertauskuvallisesti: Agamemnon oli eetteri, Akhilleus aurinko, Helena maa, Paris ilma jne.
Platonin mukaan myyttejä tuli arvioida niiden kasvatuksellisen arvon perusteella. Siksi hän arvosteli aikansa mytologiaa ja suullista perinnettä (mythologia ja arkhaiologia) monella tavoin. Hänestä oli olemassa hyviä ja huonoja myyttejä, ja suuri osa myyteistä oli jälkimmäisiä: ne koostuivat huhuista, oraakkelinlausumista, loppumattomista ja muuttuvista sukupuista, kaupunkien perustamiskertomuksista sekä kaikenlaisista taruista ja sanonnoista. Myytit pyrkivät miellyttämään alinta sielunosaa, joka oli altis kaikenlaisille intohimoille, ja ne olivat kontrolloimattomina haitallisia ja suorastaan vaarallisia. Valtion kuvaamassa ihannevaltiossa myytit oli sensuroitu ajamalla runoilijat pois kaupungista. Tilalle oli tarkoitus tuottaa uusi ”mytologia”, joka oli ”hyödyllinen ja kaunis vale”. Sen tarkoituksena oli yhteiskunnan koossapitäminen jaettujen kertomusten ja mielipiteiden kautta, ja ihmisten kannustaminen toimimaan oikeudenmukaisesti. Platon esitti itse monet ajatuksensa myyttien muodossa ja käytti niitä näin ideaoppinsa havainnollistamiseen; eräitä esimerkkejä ovat Valtion Er-myytti ja Timaioksen ja Kritiaan Atlantis-myytti. Osan myyteistään Platon loi itse puhtaasti filosofiansa välineiksi.
Myytit ja historia
Osalla myyteistä on mahdollisesti jonkinlainen historiallinen pohja ja niitä voidaan pitää suullisessa muodossa kerrottuna historiana ennen historiankirjoitusta. Toisaalta monilla myyteillä ei ole lainkaan yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Historisistisissa tulkinnoissa on kuitenkin oltava varovainen, ja niissä tapahtuu usein virheitä ja ylilyöntejä silloin kun myyttien oletetaan puhuvan suoremmin kuin mitä ne tekevät.
thumb|right|240px|[[Troijan sotaa esittävää koristelua Aurelia Botania Demetrian sarkofagissa (100-luku jaa.). Antalyan arkeologinen museo.]] Kreikkalainen mytologia kertoo suurelta osin mykeneläisestä ajasta eli Kreikan pronssikaudesta. Kertomukset sankariajan henkilöistä ja tapahtumista perustuvat todennäköisesti ainakin osittain mykeneläisen kulttuurin aikaisiin sekä sen tuhoutumisen jälkeisten niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen todellisiin tapahtumiin. Keskeisessä roolissa kertomuksissa ovat usein merkittävät kaupungit. Jonkun kaupungin roolilla mytologiassa vaikuttaa olevan suora yhteys siihen, kuinka merkittävä keskus se on ollut mykeneläisellä ajalla. Samoin monet keskeiset tarupiirit vaikuttavat palautuvan mykeneläiselle ajalle, niin että niitä on kerrottu katkeamatta läpi niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen. Myyteissä esiintyy usein kuninkaita, mikä voi kertoa mykeneläisestä kuningasajasta; toisaalta kuninkaat voivat yksinkertaisesti olla sopivia henkilöhahmoja silloin, kun tarvitaan vahvoja, itsenäisiä toimijoita.
Osa myyteistä on mahdollisesti syntynyt todellisten tapahtumien pohjalta niin, että yksityiskohtiin on tullut yhä tarunomaisempaa aineistoa, kun tapahtumia on kerrottu suusta suuhun ja tapahtumien todellinen ajankohta historiassa on vähitellen hämärtynyt tai unohtunut kokonaan. Eräs esimerkki on kertomus Troijan sodasta. Useat tutkijat ovat sitä mieltä, että sodalla on ainakin jonkinlainen historiallinen pohja, vaikkakaan sota ei varmuudella ole ollut sellainen kuin se kertomuksissa esiintyy. Se saattaa kertoa todellisesta sodasta tai sodista, yleisestä konfliktista alueiden välillä tai lähinnä kreikkalaisten siirtokuntien perustamisesta Troijan alueelle. Monta pienempää sotaretkeä on saattanut muuttua myytissä yhdeksi suureksi sodaksi, ja vastaavasti kertomukset useista eri henkilöistä ovat saattaneet lopulta tulla osaksi kertomusta jostakin yhdestä suuresta sankarista. Kertomus Troijan sodasta vaikuttaakin toimineen eräänlaisena ”magneettina”, joka on vetänyt itseensä useita paikallisia taistelu- ja sankarikuvauksia eri puolilta kreikkalaista maailmaa.
Yö ja päivä (näytelmä)
Kirjoittaminen ja julkaisu
Kivi kirjoitti Yön ja päivän vuosina 1866–1867. Se ilmestyi 1867 asessori Per Theodor Stolpen kustantamana.
Kreikkalainen mytologia
Myytit ja historia
thumb|left|180px|Kultainen niin kutsuttu [[Agamemnonin kuolinnaamio Mykenestä, 1500-luku eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]] Vastaavasti esimerkiksi myytit seitsemän ja epigonien sotaretkistä Thebaa vastaan saattaa liittyä Theban ja Argoksen välisiin sotiin noin 1300–1200 eaa., joissa Theba mahdollisesti ensin säästyi ja sitten tuhoutui. Kertomuksissa on kuitenkin niin paljon myyttisiä ja mahdollisesti lainattuja aineksia, etteivät ne yhdisty historiaan muuten kuin sitä kautta, että Theba todella tuhoutui noihin aikoihin.
Monet myytit vaikuttavat kertovan kreikkalaisten heimojen liikkeistä ja siitä, mikä seutu on asutettu mistäkin paikasta käsin. Nämä saattavat kertoa historiallisista tapahtumista jossakin muodossa. Esimerkiksi Europe-neidon tarussa Zeus ryösti tämän Foinikiasta, minkä jälkeen Europen veljet lähtivät etsimään tätä. Veljistä Kadmos harhaili muun muassa Thasoksella sekä useilla eteläisemmillä Egeanmeren saarilla. Tämä kertoo mahdollisesti siitä, millä saarilla on ollut yhteyksiä Foinikiaan, kuten Foinikian siirtokuntia; kreikkalaiset historioitsijat mainitsevat foinikialaisina kauppa-asemina muun muassa juuri Thasoksen sekä Theran ja Rhodoksen.
Yö ja päivä (näytelmä)
Suomalainen Teatteri ja Suomen Kansallisteatteri
Yö ja päivä sai kantaesityksensä Oulussa 1875. Esityskertoja oli kertynyt kesään 1917 mennessä yhteensä viisitoista. Esimerkiksi Kiven Nummisuutarit sai ensi-iltansa Suomalaisessa Teatterissa niin ikään 1875, ja sitä oli esitetty kesään 1917 mennessä 150 kertaa.
Kreikkalainen mytologia
Myytit ja historia
Mykeneläisen ajan tapahtumien lisäksi myyteissä vaikuttaa säilyneen muistumia myös Kreikan varhaisemmista, heikosti tunnetuista esihelleenisistä yhteisöistä, kuten minolaisista ja pelasgeista. Erityisesti kertomus Theseuksesta, Minotauroksesta ja labyrintistä vaikuttaa perustuvan etäiseen muistoon Knossoksen palatsista sekä minolaisesta kulttuurista jonkinlaisine härkäkultteineen. Kuningas Minoksen nimi lienee ollut alun perin kreetalainen hallitsijan arvonimi (vrt. faarao), ei henkilönnimi. Kertomuksen on esitetty kuvaavan esimerkiksi Manner-Kreikan mykeneläisten kreikkalaisten jonkinlaista vapautumista minolaisten alaisuudesta noin 1200-luvulla eaa.
Joidenkin tutkijoiden mielestä myös Hesiodoksen Jumalten synnyssä esiintyvät jumalten kolme pääsukua (Uranos, Gaia yms., titaanit ja Olymposvuoren jumalat) peilaavat kolmen ryhmän, minolaisten, mykeneläisten ja helleenien välistä muinaista taistelua. Tämän aikakauden historiasta on kuitenkin niin niukasti tietoa, ettei asiaa voida tarkemmin selvittää.
Yö ja päivä (näytelmä)
Suomalainen Teatteri ja Suomen Kansallisteatteri
Suomalainen Teatteri esitti Yötä ja päivää vuosina 1881, 1891 ja 1901. Teatteri vaihtoi nimensä Suomen Kansallisteatteriksi, ja siellä näytelmää esitettiin 1904 ja 1957. Kansallisteatteri esitti Yön ja päivän myös Kiven satavuotisjuhlan yhteydessä lokakuussa 1934 ja Kiven kuoleman satavuotismuistotilaisuudessa joulukuussa 1972.
Kreikkalainen mytologia
Myytit ja historia
Kreikkalaisen historiankirjoituksen varhaisvaiheissa myytti ja historia kietoutuivat usein yhteen niin, että historiankirjoitus alkoi myyteistä ja eteni sitten historialliseen aikaan. Herodotos kertoi myyttejä historiankirjoituksensa osana, vaikka erottikin ne tunnetuista tapahtumista. Jopa Thukydides vaikuttaa pitäneen ainakin Deukalionia, Helleniä ja Troijan sotaa historiallisina. Euhemeros näki kaikki myytit alkuperältään historiallisina jopa siinä määrin, että katsoi Zeuksen ja muiden jumalten olleen alun perin kuninkaita, jotka myöhemmin muuntuivat kertomuksissa jumaliksi. Tätä kutsutaan euhemerismiksi.
Muita alkuperäteorioita
Jo antiikin aikana muun muassa Herodotos arveli kreikkalaisten lainanneen jumaltarustonsa egyptiläisiltä. Varhaiskristilliset kirjoittajat näkivät hellenistisen pakanallisuuden Raamatun kertomusten degeneraationa. 1800–1900-luvuilta lähtien arkeologit ja kielitieteilijät ovat pyrkineet selvittämään kreikkalaisen mytologian juuria tieteellisesti.
Kielitieteilijät ovat osoittaneet, että tietyt jumalat ovat periytyneet indoeurooppalaiselta alkuyhteisöltä, kuten kreikan kielikin. Esimerkiksi Zeus on sanana sukua muun muassa latinan Juppiterille, sanskritin Dyaeusille ja germaanien Tyrille (näiden pohjalta on kehitetty konstruktio kantaindoeurooppalaisten ylijumalasta, Dyeus). Toisissa tapauksissa jumalhahmon aseman ja funktion samankaltaisuudet viittaavat yhteiseen alkuperään, vaikka kielellistä sukulaisuutta ei ole lähdeaineiston niukkuudesta johtuen osoitettu. Näin on muun muassa kreikkalaisen mytologian Moirien ja skandinaavisen mytologian Nornien tapauksessa (molemmat ovat myyteissä kohtalottaria).
Yö ja päivä (näytelmä)
Suomalainen Teatteri ja Suomen Kansallisteatteri
Yön ja päivän ensiesitys kesällä 1875 meni jossain määrin pieleen. Kirjailija ja teatterinjohtaja Jalmari Finne kertoo joulukuussa 1911 julkaistussa artikkelissa: "Näyttämöllä vallitsi kesäyön suloinen hämärä, sillä öljylamput, jotka valoa loivat, olivat kierretyt mahdollisimman pienelle liekille. Jo oli se hetki tullut, jolloin sokea tyttö saa näkönsä jälleen." Sattui kuitenkin kommellus: merilyhty, jonka oli määrä luoda auringonvaloa hetkenä, jolloin sokea tyttö saa näkönsä takaisin, ei toiminut odotetusti. Sokea tyttö eli Liisa joutui oikomaan käsiään kohti olematonta aurinkoa ja replikoimaan pimeydessä auringonvalon kauneudesta. Kömmähdykset jatkuivat, kun näyttelijät sekoilivat vuorosanojensa kanssa. Auringonvalokin paistoi lopulta päinvastaisesta suunnasta kuin mistä Liisa oli sanonut sen nähneensä. Liisan rooli näytteli Ida Aalberg.
Kreikkalainen mytologia
Muita alkuperäteorioita
Monilla kreikkalaisilla myyteillä oli yhteyksiä Lähi-idän vanhojen kulttuurien myytteihin. Myös arkeologia on osoittanut tiivistä kulttuurilainaa Lähi-idän ja Vähän-Aasian kulttuureilta. Kertomuksella Deukalionin tulvasta on yhteyksiä samaan vanhaan Lähi-idästä peräisin olevaan vedenpaisumuskertomukseen, joka esiintyy myös Gilgameš-eepoksessa ja Raamatussa. Iapetoksen nimi vaikuttaa vastaavan Nooan pojan Jafetin nimeä. Kybele on selvä esimerkki anatolialaisesta lainasta, kun taas Afroditen ikonografia on saanut paljon vaikutteita seemiläiskulttuurien Ištarilta ja Astartelta.
Eräät jungilaiset teoreetikot ovat kannattaneet ajatusta, jonka mukaan myyttien alkuperä on ihmismielen universaaleissa arkkityypeissä.
Yö ja päivä (näytelmä)
Suomalainen Teatteri ja Suomen Kansallisteatteri
Aalberg näytteli Liisaa Suomalaisessa Teatterissa myös 1881. Muita Liisoja ovat olleet esimerkiksi Henny Valjus (1934) ja Soila Komi (1972). Liisan mielitiettyä Tapania ovat näytelleet muun muassa Bruno Böök (1881), Unto Salminen (1934) ja Arto Tuominen (1972).
Kreikkalainen mytologia
Vaikutus
Antiikin aikana kreikkalainen mytologia vaikutti suuresti roomalaiseen mytologiaan. Roomalaisilla ei alun perin ollut juurikaan omaa mytologiaa, koska heidän jumaliaan ei ollut personoitu. Myöhemmin he kuitenkin loivat oman mytologiansa osaksi soveltamalla kreikkalaisia myyttejä roomalaiseen ympäristöön. Monet kreikkalaisen mytologian aiheet tunnetaan ennen kaikkea roomalaisaikaisten versioiden kautta, kuten Ovidiuksen ja Vergiliuksen teoksista, sekä roomalaisten varhaisemmista kreikkalaisista taideteoksista tekemien jäljitelmien kautta.
Myöhemmin erityisesti renessanssiajalla kreikkalainen mytologia vaikutti suuresti länsimaiseen taiteeseen ja kirjallisuuteen. Sekä taidemaalarit, kuvanveistäjät että kirjailijat ammensivat teoksiinsa aiheita runsaasta mytologisesta kuvastosta, mikä on osaltaan tehnyt mytologiasta edelleen kestävän osan länsimaista kulttuuriperintöä.
Yö ja päivä (näytelmä)
Suomalainen Teatteri ja Suomen Kansallisteatteri
Talonisäntä Keimoa ovat näytelleet muun muassa Iisakki Lattu (1891), Aku Korhonen (1934) ja Lauri Leino (1972). Lattu teki myös Keimon vihamiehen Mannilan roolin 1901 ja 1904. Vuonna 1957 Mannilaa näytteli Kansallisen Pienellä näyttämöllä Holger Salin ja vuonna 1972 Pentti Irjala.
IrfanView
IrfanView on bosniahertsegovinalaisen Irfan Škiljanin luoma maksuton kuvankatseluohjelma. Ohjelma on nopea ja pienikokoinen, ja se tunnistaa kymmeniä erilaisia tiedostomuotoja. Vaikka ohjelma on ensisijaisesti tarkoitettu kuvankatseluohjelmaksi, löytyy siitä useita kuvanmuokkaukseen tarvittavia ominaisuuksia.
Yö ja päivä (näytelmä)
Suomalainen Teatteri ja Suomen Kansallisteatteri
Keimon vaimon Annan ovat saaneet näytelläkseen muun muassa Kirsti Sainio (1891), Asta Backman (1957) ja Leena Häkinen (1972). Mannilan vaimon Saaran roolin ovat näytelleet muun muassa Emmi Jurkka (1934), Kaisu Leppänen (1934 ja 1957) ja Eila Peitsalo (1972). Kertun roolin ovat näytelleet muun muassa Aurora Aspegren (1881), Hilda Pihlajamäki (1904) ja Henny Valjus (1972).
IrfanView
IrfanView toimii kaikissa Windows-ympäristöissä, ja siitä on saatavilla 32- ja 64-bittiset versiot. Ohjelma on käännetty yli 25 eri kielelle.
Yö ja päivä (näytelmä)
Suomalainen Teatteri ja Suomen Kansallisteatteri
Emmi Jurkka sai laajalti kehuja Saara-tulkinnastaan vuonna 1934. Samassa tuotannossa Liisaa näytellyt Henny Valjus sai niin ikään myönteiset arvostelut.
IrfanView
Ominaisuudet
Ohjelmassa on seuraavia ominaisuuksia:
Yö ja päivä (näytelmä)
Muut teatterit
Suomen Maaseututeatteri esitti Yön ja päivän 1906–1907 ja 1908–1909. Tampereen Teatterissa teosta näyteltiin 1906, 1917 ja 1954–1955. Näytelmää on esitetty myös esimerkiksi Jyväskylän Työväen Teatterissa, Lahden Teatterissa ja Riihimäen Teatterissa.
Ruotsinkielinen versio
Svenska Teatern on esittänyt Yön ja päivän nimellä Natt och dag. Ensi-ilta oli 10. lokakuuta 1934 ja esityskertoja oli neljä.
Juoni
Yössä ja päivässä eletään Savon sydämessä kesäisen Saimaan rannalla. Keimon ja Mannilan perheet ovat olleet tukkanuottasilla jo pari vuosikymmentä. Syynä on isäntien erilaiset käsitykset vihollisen loitolla pitämisestä aikoinaan käydyssä taistelussa. Toraisat perheet joutuvat toisaalta tukahduttamaan vihanpitonsa, sillä jokapäiväinen toimeentulo vaatii keskinäistä kanssakäymistä. Eripuraa seuraa sivusta maalaisakka Kerttu kommentoiden, kysyen ja kauhistellen: "Kauhea viha! Mikä synnytti sen, mikä hirviö, mikä helvetin lohikäärme puhalsi sen siemenen näiden perheitten kohtuun?". Tilanne muuttuu ratkaisevasti, kun Keimon tytär Liisa ja Mannilan poika Tapani rakastuvat toisiinsa. Draaman huippukohdassa pikkutyttönä sokeutunut Liisa saa näkönsä takaisin ja huumaantuu näkemästään. Liisan ja Tapanin kihlauksen myötä sukuviha laantuu.
Duilio Davino
Duilio César Jean Davino Rodríguez (s. 21. maaliskuuta 1976, Leon, Guanajuato, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Club Américaa. Davinon pelipaikka on puolustaja.
Tyttö nimeltä Varpu
Tyttö nimeltä Varpu on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Selma Vilhunen. Elokuva on Vilhusen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva ohjaajana.
Elokuva palkittiin lokakuussa 2016 Taodue Golden Camera -pääpalkinnolla Rooman elokuvafestivaaleilla. Linnea Skog palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Jussi-palkinnolla, minkä lisäksi elokuva oli ehdolla yhdeksässä palkintokategoriassa.
Elokuva sai myös Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon marraskuussa 2017. Palkinnon arvo on 350 000 Tanskan kruunua eli noin 47 000 euroa.
Tuotanto
Elokuva kuvattiin Uudellamaalla ja Oulussa marras–joulukuussa 2015.
Aamongandr
Aamongandr on suomalaisen black metal -yhtye Satanic Warmasterin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 30. joulukuuta 2022 levymerkillä Werewolf Records.
Vjatšeslav Karavajev
pienoiskuva|Vjatšeslav Karavajev vuonna 2020. Vjatšeslav Karavajev (s. 20. toukokuuta 1995 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 176-senttimetrinen. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut vuosina 2014–2018 Tšekissä ja sen jälkeen runsaat 1,5 vuotta Alankomaissa. Syyskuusta 2019 alkaen hän on edustanut kotimaassaan Zenit Pietaria. Hän on pelannut Tšekin jalkapalloliigassa kolmessa joukkueessa yhteensä 88 ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia, Alankomaiden Eredivisiessa Vitessen joukkueessa 57 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Venäjän valioliigassa kahdessa joukkueessa yhteensä 47 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän on voittanut Venäjän liigamestaruuden Zenitissä vuosina 2020 ja 2021, ja hän pelasi kaksi liigaottelua vuonna 2014 TsSKA Moskovassa sen voittaessa mestaruuden. Venäjän cupin Karavajev voitti Zenitin joukkueessa vuonna 2020.
Karavajev pelasi useissa Venäjän nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 13 maaottelua ja tehnyt kaksi maaottelumaalia, yhden syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Serbiaa vastaan ja yhden kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Puolaa vastaan.
Brycen Martin
Brycen Martin (s. 9. toukokuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa WHL-joukkue Swift Current Broncosissa. Hän on Buffalo Sabresin kolmannen kierroksen varaus vuodelta 2014.
Martinia pidettiin mahdollisena ensimmäisen kierroksen varauksena vuoden 2014 NHL:n varaustilaisuuteen, mutta hänet varattiin vasta kolmannella kierroksella Buffalo Sabresiin.
Junioriura
Martin varattiin WHL:ään Swift Current Broncosiin vuoden 2011 varaustilaisuuden toisena pelaajana. Hän on pelannut joukkueessa kaudesta 2011–2012 lähtien. Hänet valittiin pelaamaan vuoden 2014 CHL:n lupaavien tulokkaiden ottelussa.
Brasilian Grand Prix 1991
Brasilian Grand Prix 1991 oli 502. Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin Interlagosissa, São Paulossa 24. maaliskuuta 1991. Kilpailun voitti kotiradallaan ajanut Ayrton Senna. Tämä voitto on varmasti Sennan tunnetuin. Hän menetti kisan viimeisillä kierroksilla suurimman osan auton vaihteista. Auton hallinnassa pitäminen oli vaikeaa; Sennan lihakset kramppasivat ja hänelle nousi myös korkea kuume. Maaliin päästyään hänen tuskan- ja helpotuksenhuutonsa välittyivät myös tv-lähetykseen. Hän ei jaksanut nousta autosta, vaan hänet piti nostaa. Palkintokorokkeella hän sai nostettua pokaalia vain Ron Dennisin avustuksella.
Audaz
Audaz voi tarkoittaa seuraavia Espanjan laivaston aluksia tai alusluokkia:
Deron Miller
thumb|Deron Miller Deron Miller (s. 21. toukokuuta 1976 Chester, Pennsylvania) on kitaransoittaja ja laulaja CKY-yhtyessä (camp kill yourself). Aluksi hän olisi halunnut, että heidän yhtyeensä nimi olisi Mixed (nimi tulee eräästä kauhuelokuvasta), mutta lopulta hän hyväksyi Cky-yhtyeen nimen. Hän aloitti kitaransoiton jo 8-vuotiaana ja esiintyi usein koulunsa juhlissa. Hänen syntymänimensä on Deron John Miller ja hän on 183-senttinen. Nykyään hän asuu suuressa talossa Kaliforniassa. Hän meni naimisiin 8. lokakuuta 2003 Felissa Rosen kanssa, hän tatuoi naimisissa olon merkiksi vasemman käden nimettömään sormuksen muotoisen raidan, jossa lukee Felissa. Deronilla on myös 8. kesäkuuta 2005 Los Angelesissa syntynyt tytär Bianen Rose Miller.
Arquebuse-luokka
Arquebuse-luokka oli Ranskan laivaston vuosina 1902-1904 valmistettujen 20 hävittäjän muodostama alusluokka. Luokan alukset olivat käytössä ensimmäisessä maailmansodassa, jonka aikana kaksi aluksista tuhoutui.
Alukset
Kymmenen ensimmäistä alusta tilattiin osana vuoden 1900 laivasto-ohjelmaa ja niiden kölit laskettiin 1900-1901. Seuraavat kymmenen tilattiin osana vuoden 1901 laivasto-ohjelmaa ja niiden kölit laskettiin 1901-1902. Koeajoissa alukset olivat vuosina 1902-1904.
Andros
Andros voi viitata seuraaviin:
Henry Clinton
thumb|Kenraali Henry Clinton, brittiarmeijan ylipäällikkö Pohjois-Amerikassa. Kuva julkaistu vuosien 1770 ja 1780 välillä. Henry Clinton (16. huhtikuuta 1738 Newfoundland, Kanada – 23. joulukuuta 1795 Englanti) oli brittiläinen kenraali Amerikan vallankumouksen aikaan. Hän vietti lapsuutensa New Yorkissa, missä hänen isänsä toimi kuvernöörinä vuosien 1741 ja 1751 välillä. Vartuttuaan Clinton osallistui New Yorkin miliisin toimintaan.
Saratogan sotaretken jälkeen hänet nimettiin toukokuussa 1778 brittiarmeijan ylipäälliköksi. Yorktownin piirityksen päätyttyä brittien antautumiseen toukokuussa 1781 hänet korvattiin Guy Carletonilla. Viimeiset vuotensa Clinton toimi alahuoneen jäsenenä Launcestonista sekä Gibraltarin kuvernöörinä. Hän oli edelleen jälkimmäisessä virassa kuollessaan 23. joulukuuta 1795.
Karl Rudolf Hagenbach
thumb|200px|Karl Rudolf Hagenbach Karl Rudolf Hagenbach (4. maaliskuuta 1801 Basel – 7. kesäkuuta 1874) oli sveitsiläinen kirkkohistorioitsija ja teologi. Hän syntyi ja opiskeli Sveitsin Baselissa ja toimi myöhemmin professorina samassa kaupungissa.
Hagenbach edusti teologiselta koulukunnaltaan välitysteologiaa ja korosti Kristuksen esimerkin seuraamista elämässä. Sai vaikutteita Gottfried Christian Friedrich Lückelta, Friedrich Schleiermacherilta ja Johann August Wilhelm Neanderilta.
Hagenbachin laatimiin teoksiin kuuluivat Encyklopädie und Methodologie der theologischen Wissenschaften, Lehrbuch der Dogmengeschichte sekä Grundlinien der Liturgik und Homiletik.
Hyperpersoonallisuus
Hyperpersoonallisuus on käsite, jota käytetään kuvaamaan verkkovuorovaikutukselle ominaista viestintäkäyttäytymistä.
Ihmiset tutustuvat verkkoyhteisöissä nopeammin kuin reaalimaailmassa. He kertovat verkossa toisilleen nopeammin intiimejäkin tietoja. Verkkokommunikaatiossa myös sellaiset vähäpätöiset seikat kuin kirjoitusvirheet, pisteiden käyttö ja sanavalinnat voivat vaikuttaa merkittävästi siihen, millaisen vaikutelman keskustelukumppanit toisistaan saavat. Olennaisesti ilmiöön liittyy myös se, että verkkokommunikaatiossa puutteellisesta informaatiosta huolimatta viestin vastaanottaja kuvittelee ja täydentää viestin yleensä positiiviseen sävyyn, tosin myös negatiiviset viestin tulkinnat ovat yleisiä. Lisäksi vastaanottaja luottaa usein lähettäjän rehellisyyteen täysin. Hyperpersoonallisuuden avulla voidaan selittää se, miksi verkkoyhteisöissä tapahtuu usein yhteisön "hyökkäys" yhden jäsenen kimppuun.
Hintaseuranta.fi
Hintaseuranta.fi on suomalainen hintavertailusivusto, jossa käyttäjä voi verrata tuotteita hinnan, toimitusnopeuden ja arviointien perusteella. Sivusto lanseerattiin vuonna 2000 ja sivustolla on viikoittain yli 170 000 kävijää. Aktiivisia tuotteita on noin 500 000 ja yksittäisiä hintoja noin 1 280 000.
Hintaseuranta.fi-palvelun omistaa nykyisin ePrice Oy.
Lokakuussa 2019 Sanoma Media Finland myi Hintaseuranta.fin ePrice Oy:lle.
Historia
Hintaseuranta.fi on alun perin lähtöisin Mikrobitti-lehden verkkosivujen hintaseuranta osiosta, jossa oli vertailtavana tietokonekomponenttien hintoja eri kaupoissa.
Euroopan talous- ja rahaliitto
Rahaliiton ensimmäinen vaihe
Rahaliiton vuonna 1990 alkaneeseen ensimmäiseen vaiheeseen kuului kaikkien valuutansiirtojen vapauttaminen EEC:n alueella. Vuonna 1992 solmittiin Maastrichtin sopimus, jossa sovittiin EMUn viemisestä loppuun. Sopimus tuli voimaan 1. marraskuuta 1993.
Rahaliiton kolmas vaihe
Rahaliiton 3. vaihe (yhteisvaluutta) alkoi 1. tammikuuta 1999, kun eurosta tuli oikea valuutta, vaikka käteisvaluuttana se otettiin käyttöön vasta 1.1.2002. Vuoden 2001 alusta Kreikka liittyi 12. jäseneksi euroalueeseen.
Unionin maista 19 on tähän mennessä jatkanut rahaliiton 3. vaiheeseen, vaikka kaikki EU-maat kuuluvatkin rahaliittoon.
Eurovaluutan ulkopuolella olevia
Tanskalla on oikeus pysyä rahaliiton ulkopuolella koska se liittyi EU:in jo ennen Maastrichtin sopimusta.
Ruotsi puolestaan on välttynyt liittymiseltä sen takia, että 3. vaihetta edeltävä ERM II on vapaaehtoinen.
Euron käyttöönottaneet maat
Vuoden 1994 jälkeen EU:hun liittyneet uudet jäsenmaat ovat velvoitettuja liittymään EMU:n 3. vaiheeseen. Näistä seuraavat ovat ottaneet euron käyttöön:
Omia valuuttoja käyttävät maat
Seuraavat EU-maat käyttävät edelleen omia valuuttojaan (merkitty sulkuihin):
Aiheesta muualla
Union économique et monétaire Hội nhập kinh tế
Irtaimistovarasto
Irtaimistovarasto on useimmiten kerrostalossa oleva lukollinen, usein lämmitetty varastotila, joka on tarkoitettu asukkaiden irtaimiston säilytykseen. Usein irtaimistovarastona toimii rakennuksen väestönsuoja. Irtaimistovarasto voi olla sijoitettuna myös erikseen, esimerkiksi kunkin asunnon sisäänkäynnin lähelle.
Areopolis
Areopolis (, ”Areen kaupunki”) voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Hauksbók
”Haukrin kirjan” erityispiirteitä
Hauksbók sisältää (keskiajan näkökulmasta katsottuna) historiallisia, Islannin varhaishistoriaan ja Skandinavian muinaiseen menneisyyteen liittyneitä saagoja (islantilaissaagoja ja muinaissaagoja) sekä latinankielisten historianteosten käännöksiä (antiikkisaagoja), edda-runoutta (Völuspá) ja teologiaa, filosofiaa, maantiedettä, luonnonhistoriaa, ajanlaskua sekä matematiikkaa ja keskiaikaista lääketiedettä (esim. humoraalioppia) käsitteleviä tekstejä. Kokonaisuutena Hauksbók on ollut vaikuttava henkilökohtainen kirjasto. Kootessaan käsikirjoitusta Haukrin esikuvana on voinut olla jokin vastaava eurooppalainen käsikirjoitus, mahdollisesti Lambert Saint-Omerilaisen 1000-luvun lopulla ja 1100-luvun alussa laatima ensyklopedinen, keskiajan tieteellisiä ja oppineita tekstejä summaava kokoelmateos Liber floridus (”Kukkien kirja”).
Družba
Družba (, suomeksi ”Ystävyys”) on Venäjältä Eurooppaan johtavien öljyputkien verkosto. Se rakennettiin 1960-luvulla siirtämään raakaöljyä Volgan ja Uralin alueen öljyntuotantoalueelta SEV:iin kuuluneisiin Unkariin, Tšekkoslovakiaan, Puolaan ja DDR:ään. thumb|right|350px|Venäjältä Valko-Venäjän eteläosien läpi länteen jatkava Družba on osa eurooppalaista öljyputkiverkostoa Öljyjohto kulkee Tatarstanin Almetjevskista Samaran ja Brjanskin kautta Valko-Venäjän Mazyriin, jossa se jakautuu kahdeksi haaraksi. Pohjoinen haara johtaa Puolaan ja Saksaan, eteläinen haara Ukrainaan, Slovakiaan, Tšekkiin ja Unkariin. Brjanskin alueen Unetšasta lähtee sekä sivuputki Valko-Venäjän pohjoisosiin, Latviaan ja Liettuaan. Tästä on käytössä nykyisin vain osuus Navapolatskiin Naftan-jalostamolle saakka.
Putkiston yhteispituus on 8 900 kilometriä, josta 3 900 sijaitsee Venäjän alueella. Pumppuasemia on 46 ja välipumppuasemia 38. Vuosittain putkiston kautta viedään Eurooppaan 66,5 miljoonaa tonnia öljyä, josta 49,8 miljoonaa tonnia kulkee pohjoisen haaran kautta.
Valko-Venäjän eteläosan poikki kulkevasta öljyputken osuudesta vastaa yritys nimeltä Gomeltransneft Družba. Valko-Venäjän pohjoisosaan Navapolatskiin johtava sivuhaara on puolestaan pienemmän Polotsktransneft Družba -yhtiön vastuulla.
Valkea ja kuulas
Valkea ja kuulas on Viikatteen vuonna 2001 julkaistu mini-CD.
EP:n viimeinen kappale "Mandshurian kummut" on venäläinen kansanmusiikkikappale.
Kappaleet
Lähde:
Kaarlo Rahikainen
Kaarlo Johannes (Juho) Rahikainen (17. maaliskuuta 1848 Mäntyharju – 16. tammikuuta 1909) oli suomalainen opettaja ja evankelisen herätysliikkeen maallikkosaarnaaja.
Myllärin perheeseen Mäntyharjulla Anetun kylässä syntynyt Rahikainen sai perusopetuksen kiertokoulussa ja oppi lukemaan ja kirjoittamaan. Pieksämäen kappalaisen avulla hän pääsi vuonna 1863 Jyväskylään 1847 perustettuun Grahnin koulun nimellä tunnettuun ala-alkeiskouluun, joka oli saanut nimensä koulun opettajan, varapastori Fredrik Grahnin (1809–1864) mukaan. Päästyään koulusta 1868 hän yritti turhaan päästä sotilasuralle Helsingin venäläisen junkkarikoulun oppilaaksi.
Rahikainen saapui 1869 Viipuriin tapaamaan enoaan ja aikoi samalla hakea itselleen jotain tointa. Hänet valittiinkin 1869 perustetun Viipurin Diakonissalaitoksen opettajaksi opettamaan laitoksen orpo- ja lastenkodin lapsia. Hän tutustui Viipurissa kirkkoherran apulaisena toimineeseen pastori Johan Henrik Martiniin ja alkoi pitää tämän kanssa suuren suosion saavuttaneita herätyskokouksia. Heitä alettiin kuitenkin syyttää harhaoppisuudesta. Rahikainen erotettiin keväällä 1872 opettajantoimesta, kun herätysliikkeen piiriin oli liittynyt koulun ja diakonissalaitoksen oppilaita. Hän lähti sitten opiskelemaan Jyväskylän seminaariin ja valmistui sieltä 1873 kansakoulunopettajaksi.
Rahikainen oli opettajana Pylkönmäellä ja jonkin aikaa Ylihärmässä. Koska opettaja toimi pitäjässä myös saarnaajana, Rahikainen suoritti saarnalupatutkinnon Porvoon tuomiokapitulissa tiettävästi ensimmäisenä maallikkona. Vuonna 1879 Rahikainen sai Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kolportöörikirjan, joka antoi hänelle oikeuden toimia yhdistyksen kiertävänä kirjanmyyjänä ja kiertävänä maallikkosaarnaajana. Rahikaisesta oli tullut jo 1874 Evankeliumiyhdistyksen asiamies, joka kiersi seurakunnissa pitämässä hartauspuheita ja evankeliumijuhlia.
Rahikainen erosi 1899 Evankeliumiyhdistyksestä osaksi mielipide-eroavuuksien takia ja liittyi Suomen Lähetysseuraan, jolle hän myös testamenttasi omaisuutensa.
Rahikainen on suomentanut sanat Suomen evenkelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virteen 341 Kiitos sulle, Jumalani.
Elektroninen peli
Elektroninen peli on peli, jonka vuorovaikutuksellisissa toiminnoissa on hyödynnetty sähköä. Yleisin pelityyppi on videopeli, minkä takia termejä käytetään joskus virheellisesti sekaisin. Muita elektronisia pelejä ovat kannettavat elektroniikkapelit, erilliset systeemit (kuten flipperit, rahapeliautomaatit tai sähkömekaaniset pelihallipelit) tai äänipelit.
Davis Cup 2009
Davis Cup 2009 oli 98:s miesten maajoukkueiden välinen tennisturnaus. Davis Cupin maailmanlohkossa pelasi 16 joukkuetta ja yli sata joukkuetta otti osaa maanosalohkoihin. Barcelonan Palau Sant Jordissa 4.–6. joulukuuta pelatussa loppuottelussa Espanja voitti Tšekin ja uusi samalla viimevuotisen voittonsa.
Michael Reiziger
pienoiskuva|Michael Reiziger Michael Reiziger (s. 3. toukokuuta 1973) on alankomaalainen maajoukkuejalkapalloilija. Hän pelasi keskuspuolustajan tai oikean laitapuolustajan paikalla.
Reiziger oli 1990-luvun puolivälin tietämissä mukana muun muassa Mestarien liigan voittaneessa Ajaxin joukkueessa. 1996 hän siirtyi AC Milaniin, missä oloa sävyttivät loukkaantumiset. Milanista tie vei loukkaantumisten kautta FC Barcelonaan. Barcassa hän voitti kaksi kertaa Espanjan mestaruuden ja kerran Espanjan Cupin. 2004 hän siirtyi Englantiin Middlesbroughiin vapaalla siirrolla, mutta kärsi sielläkin loukkaantumisista. 31. elokuuta 2005 hän siirtyi kotimaansa Eredivisien PSV Eindhoveniin, jota hän edusti kaksi kautta. Hän lopetti aktiiviuransa vuonna 2007.
Alankomaiden maajoukkueessa Reiziger debytoi 12. lokakuuta 1994 Norjaa vastaan. Hän lopetti maajoukkueuransa EM-kisojen 2004 jälkeen. Otteluita hänelle kertyi maajoukkueessa 72 kappaletta ja yhden kerran hän onnistui maalinteossa.
Giuliano de’ Medici
pienoiskuva|Giuliano de’ Medici. [[Sandro Botticelli|Sandro Botticellin maalaama muotokuva (noin 1478-1480)]] Giuliano de' Medici (25. lokakuuta 1453 Firenze – 26. huhtikuuta 1478 Firenze) oli Piero di Cosimo de' Medicin ja Lucrezia Tornabuonin nuorempi poika ja Lorenzo de' Medicin veli. Giuliano de' Medici sai surmansa Pazzi-salaliiton järjestämässä hyökkäyksessä Firenzen tuomiokirkossa 26. huhtikuuta 1478.
Nuoruus
Giuliano de' Medici opiskeli vanhemman veljensä Lorenzon tavoin humanisti Gentile Becchin johdolla. Giulianolle kaavailtiin kirkollista uraa, joskin hän nautti antiikin tekstien tutkimisen sijaan enemmän metsästyksestä, kalastuksesta ja ratsastuksesta suvun tiluksilla.
Giuliano oli juuri täyttänyt kuusitoista vuotta, kun hänen isänsä Piero kuoli 2. joulukuuta 1469. Seitsemänsadan kansalaisen neuvosto kutsuttiin koolle, ja Pieron pojat Lorenzo ja Giuliano tunnustettiin isänsä seuraajiksi tasavallan johdossa. Lorenzo, veljeksistä vanhempi, otti tilanteen nopeasti haltuunsa. Veljekset ilmoittivat 4. joulukuuta Milanon herttua Galeazzo Maria Sforzalle isänsä kuolemasta ja pyysivät itselleen samaa suojelusta, mistä heidän isoisänsä ja isänsä olivat saaneet nauttia. Herttua olikin jo kirjoittanut Firenzen kaupunginhallitukselle signorialle suosittelevansa Medicin veljeksiä kaupungin johtajiksi.
Lorenzon apulaisena ja sijaisena
Giuliano Medici jäi heti alussa vanhemman veljensä varjoon. Giuliano toisaalta ihaili ja toisaalta kadehti veljeään. Keväällä vuonna 1469 Giuliano teki ensimmäisen merkittävän matkansa veljensä edustajana. Hänen tehtävänään oli tuoda Roomasta Firenzeen veljensä morsian, vaikutusvaltaiseen Orsinin sukuun kuuluva Clarice Orsini. Herttua Sforza kutsui Giulianon Milanoon, jossa Giuliano otettiin hyvin vastaan Milanon hovissa. Giuliano olisi halunnut matkustaa seuraavana vuonna Venetsiaan, mutta Lorenzo vastusti ajatusta, koska Volterrassa puhjennut kapina teki matkasta vaarallisen. Katkera Giuliano lähti kuitenkin matkaan parin viikon päästä Gentile Becchin kanssa. Useat aatelisperheet tapasivat Giulianon ja hän pääsi jopa Venetsian dogen vastaanotolle. Giuliano kävi myös Padovassa, Vicenzassa, Veronassa ja Mantovassa. Paluumatkalla Lorenzon pelot osoittautuivat aiheellisiksi, kun Giuliano pääsi vain vaivoin pakoon Medicien vanhoilta vihollisilta Ferrarassa.
Giuliano ei tuntenut katkeruutta veljeään kohtaan täysin perusteetta. Lorenzo saattoi nimittäin käyttää veljeään poliittisena pelinappulana ilman tunnontuskia. Tämä kävi selväksi, kun Lorenzo ehdotti syksyllä 1472 paavi Sixtus IV:lle, että tämä nimittäisi Giuliano de' Medicin kardinaaliksi. Nimitys täyttäisi firenzeläisten vanhan toiveen saada oma kardinaali ja vahvistaisi samalla Medicien asemaa sekä kuuriassa että Firenzessä. Giuliano vastusti hanketta itsepintaisesti. Hän tavoitteli aivan toisenlaista elämää ja halusi ennen kaikkea solmia tärkeän avioliiton jalosukuisen neidon kanssa. Giulianon onneksi hanke kuivui kasaan, sillä Lorenzo ja paavi ajautuivat poliittisiin kiistoihin.
Firenzessä pidettiin 29. tammikuuta 1475 loisteliaat turnajaiset, jotka juhlistivat Venetsian ja Milanon solmimaa liittoa. Giuliano Medici oli yksi turnajaisiin osallistuvista ylhäisönuorukaisista ja hän teki kaikkensa, että hän olisi huomion keskipisteenä. Hän sai hevosen Napolin hovista sekä hankki seurueeseensa jäseniä ympäri Italiaa ja varusti koko seurueensa rahoja säästämättä. Giuliano taisteli ritarillisten ihanteiden mukaisesti rakastamansa naisen kunnian puolesta. Hänen valittunsa oli Simonetta Cattaneo, Marco Vespuccin vaimo, joka oli kuulu kauneudestaan. Giuliano otteli turnajaisissa menestyksekkäästi ja voitti ensimmäisen palkinnon.
Turnajaisissa Simonettaa kohtaan osoitettu ihailu ei kuitenkaan estänyt Giuliano Mediciä etsimästä itselleen hyvämaineista aviopuolisoa. Venetsian matkalla oli jo ollut puhetta avioliitosta venetsialaisen neidon kanssa, joka olisi kuulunut Correrin sukuun. Asia ei kuitenkaan edennyt. Toisaalta huhuttiin, että Giuliano menisi naimisiin jonkun Mantovan markiisin tyttären kanssa. Vuonna 1475 Lorenzo vaati Giulianoa naimaan erään Borromein suvun milanolaiseen haaran kuuluvan tytön. Giuliano kuitenkin kieltäytyi. Vuonna 1476 Giulianolle vuorostaan ehdotettiin avioliittoa Girolamo Riarion veljentyttären kanssa. Lopulta vuonna 1477 solmittiin sopimus avioliitosta Piombinon herran Iacopo (IV) Appianin sisaren Semiramidin kanssa. Tämä oli seurausta siitä, että Iacopo Appiani oli vuokrannut omistamansa Elban rautakaivokset Medicin veljeksille. Veljekset toimivat yhdessä myös useissa muissa liiketoimissa.
Ajan myötä Giuliano sai arvostusta ja aktiivisemman rooli veljensä rinnalla. Kun Lorenzo ei ollut Firenzessä, Giuliano toimi usein hänen sijaisenaan poliittisten ja diplomaattisten asioiden käsittelyssä. Lorenzo itse ymmärsi hyvin, että veli oli hänen varamiehensä ja takuu Medicien "valtion" jatkuvuudelle. Kardinaali Iacopo Ammannati Piccolomini, Medicin vanha tukija, muistutti Lorenzoa muun muassa siitä, että jos hänet tapettaisiin, Giuliano voisi ottaa hänen paikkansa ja siten taata Medicien aseman pysyvyyden.
Pazzi-salaliitto ja kuolema
Vireillä oli kuitenkin jo salaliitto, jonka tavoitteena oli Medicien suvun vallan kertakaikkinen lopettaminen. Salaliittolaiset aikoivat murhata kummatkin veljekset, sekä Lorenzon että Giulianon ja ottaa haltuunsa kaupungin hallinnon. Pazzi-salaliittona tunnettu ryhmä ei koostunut ainoastaan Pazzin suvusta, vaan myös muista Medicejä vastustavista firenzeläisistä suvuista, erityisesti Salviateista, joihin kuului muun muassa Pisan arkkipiispa Francesco Salviati.
Murhaisku suunniteltiin tehtäväksi huhtikuussa 1478, kun Girolamo Riarion nuori sukulaispoika, kardinaali Raffaele Sansoni Riario sekä paavi ja Napolin kuningas Ferdinand tulisivat vierailulle Firenzeen. Salaliittolaiset olivat vakuuttuneita siitä, että Lorenzo ja Giuliano saapuisivat tervehdyskäynnille kardinaalin luo tämän huvilalle Fiesoleen. Se olisi paras paikka väijytykselle. Alkuperäinen suunnitelma kuitenkin epäonnistui, koska Giuliano ei saapunut tapaamiseen vedoten johonkin sekaannukseen.
Salaliittolaiset päättivät sen sijaan iskeä Firenzen tuomikirkossa pidettävän messun aikana, johon kardinaalin oli määrä osallistua, jolloin myös molemmat Medicin veljekset osallistuisivat siihen varmasti. Messu pidettiin sunnuntai-aamuna 26. huhtikuuta 1478. Tuomiokirkko oli täynnä, kaksi Medici-veljestä kirkkokansan joukossa, kumpikin ystäviensä ympäröimänä. Papin lausumat ehtoollisen tietyt sanat toimivat merkkinä salaliittolaisille. Ne kuultuaan väkijoukkoon piiloutuneet salamurhaajat hyökkäsivät Lorenzon ja Giulianon kimpuun, jotka olivat kaukana toisistaan. Haavoittunut Lorenzo onnistui pakenemaan sakaristoon, mutta Giuliano kuoli saamiinsa yhdeksääntoista Francesco de’ Pazzin ja Bernardo Bandini Baroncellin lyömään veitseniskuun.
Jälkimaine
Kuukausi Giuliano de' Medicin kuoleman jälkeen hänen rakastajattarensa Fioretta Gorini synnytti Giulianon pojan, Giulio de’ Medicin. Pojan kasvatuksesta huolehti hänen setänsä Lorenzo. Giulio de’ Medicistä tuli sittemmin paavi Klemens VII.
PFBC-voimalaitos
Tämä voimalatyyppi sopii erityisen hyvin sellaiselle kivihiilelle, jossa tuhkapitoisuus on suuri tai laatu on vaihtelevaa. Voimalatyyppiä kehitettiin kovasti 1990-luvulla.
Kirjainyhdistelmä PFBC tulee englannin sanoista pressurized fluidized bed combustion boiler eli paineistettu leijukerroskattila.
Sherwoodin metsä
thumb|200px|Yksi metsän kuuluisimmista nähtävyyksistä, vanha [[tammi Major Oak.]]
Sherwoodin metsä on Nottinghamin kaupungista pohjoiseen sijaitseva metsä Keski-Englannissa. Metsä on erityisen tunnettu lainsuojattomasta Robin Hoodista kertovista tarinoista, joiden mukaan hän piti metsää rosvojoukkionsa tukikohtana pakoillessaan prinssi Juhanaa ja Nottinghamin seriffiä. Metsän kuuluisiin nähtävyyksiin kuuluu myös sen vanhin puu, Major Oakiksi kutsuttu tammi, jolla on ikää noin 800–1000 vuotta. Tammi liittyy kansanperinteeseen ja läheisesti myös Robin Hoodin seikkailuihin.
Aiheesta muualla
53.20447°N, -1.07276°W
Johann August Wilhelm Neander
thumb|200px|Johann August Wilhelm Neander Johann August Wilhelm Neander (alkuperäiseltä nimeltään David Mendel (17. tammikuuta 1789 Göttingen – 17. heinäkuuta 1850) oli saksalainen protestanttinen kirkkohistorioitsija ja teologi. Hän syntyi Göttingenissä juutalaiseen perheeseen.
Hän kääntyi vuonna 1806 kristityksi vaihtaen samalla nimensä. Hän sai vaikutteita Friedrich Schleiermacherilta ja tuli tunnetuksi pektoraaliteologian edustajana. Vuodesta 1812 lähtien hän toimi Berliinissä kirkkohistorian professorina.
Hagenbachin laatimiin teoksiin kuului Allgemeine Geschichte der christlichen Religion und Kirche.
Neander oli suomalaisen kirkkohistorian professorin Bengt Olof Lillen (1807–1875) oppi-isä.
Gottfried Christian Friedrich Lücke
thumb|200px|Gottfried Christian Friedrich Lücke Gottfried Christian Friedrich Lücke (24. elokuuta 1791 Egeln – 4. helmikuuta 1855) oli saksalainen teologi. Hän syntyi Egelnissä lähellä Magdeburgia. Hän opiskeli Hallessa ja Göttingenissä ja toimi professorina Bonnissa vuodesta 1818 ja Göttingenissä vuodesta 1827.
Lücken laatimiin teoksiin kuuluivat Commentar über die Schriften des Evangelisten Johannes sekä Grundriss der neutestamentlichen Hermeneutik und ihrer Geschichte.
Robby Krieger
Robert Alan ”Robby” Krieger (s. 8. tammikuuta 1946 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rockkitaristi, -lauluntekijä ja -laulaja, joka tunnetaan parhaiten vuosina 1965–1973 toimineen The Doors -yhtyeen kitaristina ja lauluntekijänä.
Elämä ja ura
Krieger syntyi 8. tammikuuta 1946 Los Angelesissa. Hän on kitaristina itseoppinut. Krieger soitti aluksi flamencokitaraa ja sen jälkeen myös folkia, jazzia ja bluesia. Rockin soittamisesta hän kiinnostui käytyään Chuck Berryn konsertissa, minkä jälkeen hän osti itselleen tunnusmerkiksi muodostuneen Gibson SG -kitaran. Hän opiskeli yliopistossa fysiikkaa ja intialaista musiikkia. Hän jammaili rumpali John Densmoren kanssa ja tapasi meditaatiotunneilla myös Ray Manzarekin. Tämän kautta hän tutustui Jim Morrisoniin, ja nelikko muodosti yhdessä The Doorsin. Yhtyeen ensimmäinen hitti oli Kriegerin kirjoittama ”Light My Fire”. Muita Kriegerin kirjoittamia The Doorsin kappaleita ovat esimerkiksi ”Love Me Two Times”, ”Touch Me” ja ”Love Her Madly”.
2000-luvulla Krieger esiintyi Manzarekin kanssa nimellä The 21st Century Doors, vuodesta 2005 lähtien nimellä Riders on the Storm ja myöhemmin nimellä Manzarek–Krieger.
Rolling Stonen kaikkien aikojen sadan parhaan kitaristin listalla Krieger on sijoittunut 91. sijalle.
Krieger on kirjoittanut Doors-ajastaan muistelmat Set the Night on Fire: Elämää, kuolemaa ja kitaransoittoa The Doorsissa (Like, 2022).
Välitysteologia
Välitysteologia on niiden erilaisten teologioiden yhteisnimitys, jotka varsinkin Saksassa ja Pohjoismaissa pyrkivät välittämään teologian ja muiden tieteiden, kirkon sekä kulttuurin kesken 1800-luvulla. Suuntauksen ohjelma nimeltä Theologische Studien und Kritiken julkaistiin 1828. Sen olivat laatineet Karl Ullmann ja Friedrich Wilhelm Karl Umbreit yhdessä Johann Karl Ludwig Gieselerin, Gottfried Christian Friedrich Lücken ja Karl Immanuel Nitzschin kanssa. Alkuvaiheessa Georg Wilhelm Friedrich Hegelin filosofialla sekä Friedrich Schleiermacherin teologialla oli suuntaukselle merkittävä vaikutus. Suuntausta kritisoitiin muun muassa sen tuesta Preussin unionille.
Barbara Bain
Bain syntyi nimellä Mildred Fogel Chicagossa, Illinois'ssa. Hän valmistui Illinois'n yliopistosta ja lähti New Yorkiin työskentelemään tanssijana ja mallina. Hän opiskeli tanssia Martha Grahamin johdolla, mutta päätti luoda uran näyttelijänä Lee Strasbergin Actors Studiolla suoritettujen opintojen jälkeen.