cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kosken sulku
Kosken sulku oli entisen Perniön kunnan alueella Salon kaupungissa läntisellä Varsinais-Suomessa sijainnut sulkukanava joka valmistui vuonna 1828. Kanavan rakennutti ruukinpatruuna Johan Jacob Julin ja kanavaa käytettiin Orijärven kaivoksen kuparimalmin kuljettamiseen proomuilla Koskella sijainneeseen sulattoon. Puu- ja kivirakenteinen 1827–1828 rakennettu sulku oli pituudeltaan 15,74 metriä, sulun leveys vaihteli yläportin 2,97 metrin ja alaportin 2,52 metrin välillä. Putouskorkeutta oli sulun kohdalla 0,9 metriä. Kosken sulku ja hieman aiemmin vuonna 1824 valmistunut Antskogin sulku olivat ensimmäiset Suomeen rakennetut sulut joista on dokumentoitua tietoa. Malmin kuljetus Kosken sulun kautta päättyi 1800-luvun lopulla mutta kanavaa ja sulkua käytettiin edelleen muuhun liikenteeseen. Kosken sulkua korjattiin 1906–1907 ja 1930 mutta 1960-luvulle tultaessa autoliikenteen kasvu teki sulun tarpeettomaksi. Kosken sulku tuhoutui keväällä 1966 kevättulvan murtaessa sulun rakenteet.
Safed
Historia
Britit valtasivat Safedin ensimmäisen maailmansodan aikana syyskuussa 1918. Tuolloin sen asukkaista 5 431 oli muslimeja, 2 986 juutalaisia ja 343 kristittyjä. Juutalaisten määrä pieneni 1930- ja 1940-luvuilla aina Israelin itsenäisyyssotaan saakka vuonna 1948. Juutalaiset Palmah-joukot ja paikalliset joukot valtasivat kaupungin 10–11. toukokuuta ja Safedin arabiväestö pakeni kodeistaan.
Talous
Yksi tärkeimmistä Safedin nykyisen talouden osa-alueista on turismi. Alueen hotellit toimivat etenkin kesäkuukausien ajan ja alueen vuoristoilmaa mainostetaan terveellisenä. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuvat sen taiteilijakortteli ja sen taidegalleriat, sekä Raamattuun ja kabbalaan liittyvät museot. Kaupungin ympäristössä on pyhiinvaeltajia houkuttelevia juutalaisten pyhien miesten hautoja. Kesäisin kaupungissa järjestetään Klezmer-festivaali. Kaupungissa on myös esimerkiksi metalli-, tekstiili- ja elintarviketeollisuutta.
Väestö
Safedin asukasluku vuoden 2018 lopussa oli 35 715. Tuhannet kaupungin asukkaat ovat peräisin Venäjältä ja Etiopiasta.
Eurooppatie E65
Reitti
Lähde:
Jocie Kok
Jocie Kok (kiinaksi: 郭美美) on singaporenkiinalainen laulaja, joka on syntynyt 21. maaliskuuta vuonna 1982. Kok tunnetaan myös nimellä Guo Mei Mei.
Maaherra (runo)
thumb|240px|[[Albert Edelfeltin maalaus Maaherra (1899) kuvaa runon tapahtumia: maaherra Wibelius uhmaa venäläistä kenraalia puristaen kädessään Ruotsin lakia. Sihteerit todistavat taustalla, kun kirkas valo lankeaa hänen kasvoilleen.]]
Daniel Stern (näyttelijä)
Daniel Stern (s. 28. elokuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat Marv elokuvissa Yksin kotona ja Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa sekä Phil Berquist elokuvissa Kaupunkicowboyt ja Kaupunkicowboyt II. Hänen veljensä on käsikirjoittaja David M. Stern. Daniel Stern on näytellyt myös elokuvassa Celtics voittoon – keinolla millä hyvänsä.
Maaherra (runo)
Maaherra on Johan Ludvig Runebergin kirjoittama runo, joka kuuluu hänen runoteokseensa Vänrikki Stoolin tarinat. Se on teoksen vuonna 1860 julkaistun toisen osan toiseksi viimeinen runo. Runon nimihahmo on Savo-Karjalan läänin maaherra Olof Wibelius (1752–1823), joka osoittaa siviilirohkeutta vastustaessaan venäläisen kenraalin määräyksiä Ruotsin lakiin vedoten.
Sisältö
Maaherra muodostaa huomattavan poikkeuksen Vänrikki Stoolin tarinoiden runojen joukossa: se on teoksen ainoa runo, jonka sankarina ei ole sotilas vaan siviili. Runon ensimmäisessä säkeistössä korostetaan, että myös aseettomat miehet voivat tilanteen niin vaatiessa yltää samanlaisiin urotekoihin kuin sotilaat. Tällaisena miehenä esitetään maaherra Wibelius, joka on "rauhan mies jo nuorest' iästään", mutta kykenee puolustamaan maataan lain voimalla.
Runosta muistetaan parhaiten seuraavat säkeet:
Historia
Runo perustuu todellisiin tapahtumiin Suomen sodan ajalta: venäläisten joukkojen ylipäällikkö Friedrich Wilhelm von Buxhoevden antoi 2. huhtikuuta 1808 julistuksen, jossa määrättiin takavarikoitaviksi Ruotsin armeijassa taistelevien suomalaisten upseerien palkat, virkatalot ja omaisuudet, mutta maaherra Wibelius kieltäytyi noudattamasta sitä, koska katsoi sen olevan Ruotsin lain vastainen ja näki velvollisuutenaan lain turvan vartioimisen kaikissa oloissa. Julistuksessa vaaditut toimet peruutettiinkin lopulta. Runossa näitä tapahtumia on kuitenkin huomattavasti dramatisoitu: todellisuudessa Wibelius ja von Buxhoevden kävivät sananvaihtonsa kirjeitse, eivät silmätysten samassa huoneessa. Lisäksi Wibelius oli todellisuudessa vain lyhyen aikaa venäläisten armoilla, sillä ruotsalaiset valtasivat pian läänin pääkaupungin Kuopion takaisin. Ruotsalaisten perääntyessä hieman myöhemmin uudelleen Wibelius pakeni heidän mukanaan Ruotsiin.
Runeberg kirjoitti Maaherran kaikista Vänrikki Stoolin tarinoiden runoista viimeisenä. Hän oli lokakuun alussa 1860 käynyt jo jättämässä teoksen toisen osan käsikirjoituksen kustantajalleen, mutta sairastui kotimatkalla Helsingistä Porvooseen pahaan kuumetautiin. Sairasvuoteellaan hän kirjoitti marraskuun lopussa vielä tämän yhden runon, joka ehdittiin liittää kokoelmaan ennen sen julkaisemista. Runeberg lienee tässä – kuten useissa muissakin Vänrikki Stoolin tarinoiden runoissa – käyttänyt lähteenään Gustaf Montgomeryn Ruotsissa julkaisemaa Suomen sodan historiaa, jossa lainattiin von Buxhoevdenin ja Wibeliuksen kirjeenvaihtoa.
Vaikutus
Maaherra nostaa esille siviilin lakiin vetoavan passiivisen vastarinnan, ja runoon viitattiin useasti sortovuosien aikana perustuslaillisten piirissä. Maaherraa onkin sanottu koko Vänrikki Stoolin tarinoiden poliittisilta vaikutuksiltaan merkittävimmäksi runoksi.
Palliatiivinen hoito
Oireita lievittävä eli palliatiivinen hoito on parantumattomasti sairaan potilaan ja hänen läheistensä aktiivista ja kokonaisvaltaista hoitoa, jossa oireita ja kärsimystä lievitetään lääkkeiden ja henkisen tuen avulla. Parantumattomasti sairas saattaa tarvita oireita lievittävää hoitoa kuukausien tai vuosien ajan. Palliatiivisen hoidon päämääränä on kuolevan ja hänen läheistensä mahdollisimman hyvä elämänlaatu. Saattohoito on osa palliatiivista hoitoa. Hoidon katsotaan nykykäsityksen mukaan jatkuvan potilaan kuoleman jälkeen omaisten surutyön tukemisella.
Palliatiivisen hoidon määritelmään liittyy englannin kielen sana palliate. Kyseinen sana tarkoittaa suomennettuna lähinnä helpottamista, lievittämistä ja tuskan vähentämistä.
Hommell
thumb|250px|Hommell Berlinette Hommell on ranskalainen autonvalmistaja, joka aloitti toimintansa vuonna 1990. Sen Perusti Michel Hommell. Tehtaan automallit olivat Hommell Berlinette, Berlinette RS ja avomalli Barquette.
Sergei Stanišev
Sergei Dmitrijevitš Stanišev (s. 5. toukokuuta 1966) on bulgarialainen poliitikko ja europarlamentaarikko. Hän on Bulgarian sosialistisen puolueen (Bălgarska Sotsialistitšeska Partija) entinen puheenjohtaja ja pääministeri suuressa koalitiohallituksessa 17. elokuuta 2005 – 27. heinäkuuta 2009.
Palliatiivinen hoito
Taustaa
Lääketieteen kehittyessä aiemmin kuolemaan johtaneista sairauksista yhä useampia opittiin hoitamaan siten, että potilas parantui kokonaan ja välitön kuoleman uhka siirtyi vuosien päähän. Toisaalta kuolema on väistämätön, ja osa sairauksista edelleenkin johtaa elämän päättymiseen. Elämää ei siis ole mahdollista jatkaa loputtomiin. 1960-luvulla tämä ristiriita johti mm. Isossa-Britanniassa yhteiskunnalliseen keskusteluun kuolemisen tavasta. Ihmiset olivat huolissaan elämänsä päättymisestä mahdollisesti vasta pitkällisen ja kärsimystä tuottavan kamppailun jälkeen, jota lääkärit olisivat vielä tarpeettomasti (tai jopa potilaan tahtoa vastaan) pitkittäneet.
Sergei Stanišev
Stanišev syntyi H’ersonissa Ukrainan SNT:ssa. Hän opiskeli Moskovan valtionyliopistossa, josta suoritti tohtorin tutkinnon historiasta 1994. Hän oli vierailevana kansainvälisten suhteiden luennoitsijana London School of Economicsissa 1998. Stanišev ei ole naimisissa, mutta asunut pitkään journalisti Jelena Jontševan kanssa.
Palliatiivinen hoito
Taustaa
Käyty yhteiskunnallinen keskustelu johti Britanniassa ns. hospice-liikkeen syntyyn ja ensimmäisten saattohoitokotien perustamiseen. Saattohoidossa tähdättiin parantumattomasti sairaiden potilaiden arvokkuuden säilyttämiseen sekä oireiden lievittämiseen. Suomeen ajatukset levisivät 1980-luvulla ja ensimmäiset saattohoitokodit perustettiin 1980-luvun loppupuolella. Tuolloin Suomessa käytettiin kuolevan henkilön hoitamisesta nimitystä terminaalihoito. Nykykäsityksen mukaan palliatiivinen hoito käsittää seuraavat osa-alueet:
Sergei Stanišev
Vuonna 1995 Staniševista tuli puolueensa ulkomaanasioiden osaston jäsen, jota hän johti 1996–2001. Toukokuussa hänet valittiin puolueen johtajistoon. Kesäkuussa 2001 hänet valittiin yksikamariseen Bulgarian parlamenttiin, kansalliskokoukseen Rusesta. Joulukuussa 2001 hänet valittiin puolueen puhemieheksi ja parlamenttiryhmän johtoon Georgi Părvanovin voitettua presidentinvaalit. Huhtikuusta 2004 Stanišev on ollut Euroopan sosiaalidemokraattinen puolueen puheenjohtajiston jäsen.
Palliatiivinen hoito
Tukihoito
Tukihoidolla tarkoitetaan esim. syöpäpotilaan osalta kaikkia niitä hoitoja, jotka eivät suoraan kohdistu itse kasvaimeen tai sen (tai hoitojen) aiheuttamiin oireisiin. Tällaista hoitoa on esim. potilaan psykososiaalinen hoito, ravitsemusterapia ja infektioiden torjunta. Tukihoitoon ei siis katsota kuuluvan ns. oireenmukaisen hoidon, joka käsitetään omaksi kokonaisuudekseen.
Sergei Stanišev
Kesäkuun 2005 vaaleissa Stanišev valittiin uudelleen parlamenttiin, tällä kertaa Burgasista. Hänen johtamansa vaaliryhmittymä Koalicija za Balgarija voitti 31% äänistä ja 82 paikkaa 240:stä. Hallitusneuvottelut olivat kivuliaat ja Stanišev suostui hallituksen muodostukseen vasta kuukauden neuvotteluiden jälkeen. 27. heinäkuuta 2005 parlamentti nimitti hänet pääministeriksi liitossa turkkilaisten liberaalipuolueen kanssa. Parlamentti kuitenkin äänesti hänen hallitustaan vastaan äänin 119–117. Tätä seurasi kahden viikon pattitilanne, jonka jälkeen Stanišev sai muodostettua hallituksen edellisen pääministeri Simeon Sakskoburggotskin NDSB:n kanssa. Hallitukseen tuli kahdeksan sosialistipuolueen edustajaa, viisi NDSB:n ja kolme turkkilaisten.
Palliatiivinen hoito
Oireiden lievitys
Oireiden lievittämisellä tarkoitetaan potilaan kaikkien mahdollisten oireiden jatkuvaa seurantaa ja aktiivista hoitamista. Osa oireista saattaa olla jopa varsinaisen sairauden hoitamisen aiheuttamia sivuvaikutuksia (esim. syöpähoitoihin liittyvän solumyrkky-hoidon (kemoterapia) aikaansaamaa). Keskeinen osa palliatiivista hoitoa on usein kivun hoitaminen.
Sergei Stanišev
Staniševin mukaan hallituksen päämäärät olivat Euroopan integraatio, sosiaalinen vastuu ja talouskasvu. Parlamentti hyväksyi hallituksen 16. elokuuta äänin 168–67. Stanišev astui virkaansa 17. elokuuta 2005.
Staniševin pääminiserikaudella 2005-2009 Bulgaria liittyi Euroopan unioniin. Pääministerikautensa jälkeen hän pääsi Euroopan parlamenttiin ja vuonna 2012 hänestä tuli Euroopan sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtaja.
Palliatiivinen hoito
Oireiden lievitys
Muita kohteita oireiden lievittämiseen tähtääville hoidoille ovat mm. :
Saattohoito
Saattohoidoksi kutsutaan nykyään kuolevan potilaan hoitoa, jossa tavoitteena on varmistaa potilaan mahdollisimman arvokas, oireeton ja aktiivinen loppuelämä. Käsite ei ole vielä täysin vakiintunut palliatiivisen hoidon kentässä, koska mm. oireettomuuden tavoite kuuluu ehkä paremmin oireiden lievittämiseen. Saattohoidon käsite sisältää ajatuksen, joka ei ole varsinaista teknisen hoidon toteuttamista. Saattohoidolla tarkoitetaan siis lähinnä kuolevan potilaan saattamista kuolemaan mahdollisimman arvokkaasti. Saattohoidossa keskeisessä asemassa ovat läsnäolo, kuunteleminen ja lohduttaminen.
Läheisten tukeminen
Palliatiivisen hoidon yhtenä keskeisenä osa-alueena pidetään kuolevan potilaan läheisten tukemista. Läheisten tarvitseman tuen tarve voidaan jakaa karkeasti kolmeen osaan. Kuolevan potilaan läheiset tarvitsevat tukea potilaan sairauden aikana (etenkin sairauden laadun selvitessä), potilaan kuollessa ja potilaan kuoleman jälkeisenä aikana.
Beryllioosi
Beryllioosi on krooninen keuhkotauti, jonka aiheuttaa altistuminen berylliumille. Akuutti berylliumin aiheuttama tauti, keuhkojen tulehtumisen muodossa ärsykkeiden hengittämisen jälkeen, raportoitiin ensimmäisen kerran Euroopassa 1933 ja Yhdysvalloissa 1943. Ensimmäiset kuvaukset beryllioosi-tapauksista tulivat 1946 työntekijöiden joukosta tuotantolaitoksista, jotka valmistivat fluoresoivia lamppuja Massachusettissa. Krooninen beryllioosi muistuttaa sarkoidoosia monella tavalla ja näiden diognosointi erilleen on usein hankalaa. Beryllioosi tappoi satunnaisesti työntekijöitä ydinaseiden suunnittelun alkutaipaleelle, esimerkiksi Herbert Andesonin.
Beryllioosi aiheuttaa väsymystä, heikotusta, yöllistä hikoilua ja voi aiheuttaa hengitysvaikeuksia ja sinnikästä kuivaa yskää. Sairaudesta voi seurata anoreksia, painon putoaminen ja myös sydämen laajeneminen oikealle ja sydänsairauksia kehittyneissä tapauksissa. Joillain berylliumille herkillä ihmisillä ei kehity oireita, eikä herkkyyttä itseään pidetä terveyshaittana. Beryllioosia voidaan hoitaa, mutta ei parantaa perinteisillä lääkkeillä ja lääketieteellä. Beryllioosi esiintyy kun kehon immuunijärjestelmä tunnistaa berylliumhiukkaset vieraiksi materiaaleiksi ja immuunijärjestelmä hyökkää hiukkasten kimppuun. Koska hiukkaset ovat tyypillisesti hengitetty keuhkoihin, hengityselimistä tulee pääalue jolla immuunijärjestelmä reagoi. Keuhkopusseista tulee tulehtuneet ja suuri määrä valkoisia verisoluja kerääntyy kaikkialle, missä berylliumhiukkasia on. Nämä solut muodostavat palloja berylliumhiukkasten ympärille. Kun palloja on tarpeeksi, alkavat ne haitata elinten normaalia toimintaa. Ajan kanssa keuhkot muuttuvat jäykiksi ja menettävät kykynsä siirtää happea ilmasta vereen. Beryllioosipotilailla tulee ongelmia hengittää riittävä määrä ilmaa ja hapen määrä veressä tippuu. Hoitoon kuuluu lisähappi ja immuunijärjestelmän toimintaa heikentävät lääkkeet, jotta kehon reaktio berylliumiin vähenisi. Suurin osa väestöstä välttää beryllioosin todennäköisesti, koska ympäröivän ilman berylliumitasot ovat normaalisti erittäin matalat (<0.03 ng/m3).
Berylliumia voidaan mitata virtsasta ja verestä. Berylliumin määrä veressä tai virtsassa ei välttämättä kerro altistumisen kestosta ja laadusta. Berylliumin määrää voidaan myös mitata keuhko- ja ihonäytteistä. Vaikka näillä menetelmillä voidaan tutkia onko altistumista tapahtunut, muita testejä käytetään määriteltäessä onko altistuminen johtanut terveysvaikutuksiin. Veritesteillä voidaan tutkia herkkyyttä berylliumille ja ennustaa beryllioosia.
Jussi Koskiluoma
Sigfrid Johannes (Jussi) Koskiluoma, vuoteen 1927 Sirenius (9. toukokuuta 1904 Räisälä – 23. toukokuuta 1969 ) oli Yleisradion suomenkielinen ohjelmajohtaja vuodesta 1945 kuolemaansa asti. Hän oli sitä ennen Yleisradion toimittaja ja radioreportaasityön uranuurtajia 1930-luvulla. Hänen isänsä oli Sigfrid Sirenius. Jussi Koskiluoma oli naimisissa opettaja ja kääntäjä Hilkka Koskiluoman kanssa.
Ura
Jussi Koskiluoma kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1924 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1931 ja maisteriksi vuonna 1932. Hän työskenteli Suomalaisuuden Liiton pääsihteerinä vuosina 1932–1934 ja 1936–1937. Välillä hän toimi Suomen Matkailijayhdistyksen (myöhemmin Suomen Matkailuliitto) julkaisujen toimittajana vuosina 1934–1936. Opiskeluaikoinaan Koskiluoma oli toiminut Ylioppilaslehden toimitussihteerinä vuosina 1930–1931 ja päätoimittajana 1931–1932. Hän siirtyi Yleisradion palvelukseen vuonna 1937.
Jussi Koskiluoma kuului 1920- ja 1930-lukujen ylioppilaspolitiikassa samaan äärioikeistoa vastustaneeseen aitosuomalaisten ryhmään kuin myöhempi tasavallan presidentti Urho Kekkonen. Molemmat olivat nuoruudessaan olleet Akateemiseen Karjala-Seuran jäseniä. Myöhemmin Koskiluomalla ja Kekkosella ei liene ollut enemmälti suoria kontakteja, koska esimerkiksi Juhani Suomen kirjoittamassa Kekkosen elämäkerrassa Koskiluomaa ei mainita kertaakaan; näin siitä huolimatta, että Kekkosella oli pääministeri- ja presidenttikausillaan tehokkaat linkit Yleisradion johtoon. Koskiluoman sijaisena tämän sairastellessa toiminut Ville Zilliacus muisteli myöhemmin vastaanottaneensa Kekkoselta useita kiukkuisiakin puheluja. Kun Yleisradion pääjohtaja Einar Sundström ei tuntenut poliitikkoja, Ylen suhteet presidenttiin hoiti Zilliacuksen mukaan Koskiluoma.
Liberaalina porvarina pidetty Koskiluoma nimitettiin Yleisradion ohjelmajohtajaksi hänen edeltäjänsä Ilmari Heikinheimon jouduttua jättämään paikkansa. Einar Sundströmin pääjohtajakautta Yleisradiossa (1949–1964) voi Historioitsija Raimo Salokankaan mukaan ohjelmapoliittisessa mielessä pitää Koskiluoman kautena, koska pääjohtaja ei ollut juuri kiinnostunut ohjelmista, kun taas ohjelmajohtaja piti niitä tiukasti näpeissään. Koskiluomalaista ohjelmapolitiikkaa luonnehtivat konservatiivisuus, varovaisuus ja syrjäänvetäytyvyys. Politikointia ja muita ristiriitoja oli sallittua käsitellä vain tiukasti rajatuissa puitteissa eikä ministereistä – vielä vähemmän tasavallan presidentistä – sopinut tehdä pilaa. Uutistoiminnan jättäminen Suomen Tietotoimiston vastuulle sopi samaan linjaan, koska Yleisradio välttyi näin ottamasta kantaa edes uutiskriteerien kautta. Koskiluoman erityisen valvonnan kohteena oli Neuvostoliiton käsittely ohjelmissa: suuren naapurin kustannuksella ei saanut vitsailla eikä uhmata sen historiantulkintoja. Historioitsija Raimo Salokankaan mukaan Yleisradio oli Sundströmin ja Koskiluoman kaudella "yhteiskunnan sivullinen", mitä osoitti muun muassa se, että vuoden 1956 yleislakko sivuutettiin radio-ohjelmissa käytännössä täysin.
Eräs koskiluomalaista ohjelmapolitiikkaa kuvannut tapaus sattui vuonna 1952, jolloin radion musiikkiosastolle Sävelkimara-ohjelmaa vapaasti juontanut toimittaja Sampo Sovijärvi tuli leikilliseksi tarkoittamassaan juonnossa maininneeksi Italian taskuvarkaiden maana. Tämän seurauksena loukattu valtio jätti Helsingin-suurlähettiläänsä välityksellä Suomen ulkoministeriölle tiukkasanaisen nootin, ja asia jouduttiin selvittämään perinpohjaisesti. Asia johti Sovijärvelle langetettuun usean vuoden esiintymiskieltoon radiossa ja ohjelmapäällikön paimenkirjeeseen Yleisradion osastopäälliköille ohjelmien entistä huolellisemmasta ennakkotarkastuksesta.
Erityinen ongelma Koskiluomalle olivat viihdeohjelmat. Yleisradion toimiluvan mukaan viihdettäkin oli tarjottava ja sen tuli olla sopivaa. Koskiluoman linjan mukaan sopivuus määräytyi keskiluokkaisten arvojen ehdoilla ja niinpä kevyt musiikki oli hänen epäsuosiossaan. Hänen mielestään valtaosa kotimaisista iskelmistä oli ala-arvoisia eikä niitä sopinut esittää radiossa kuin hyvin säännöstellysti. Tällaisesta linjauksesta syntyi ristiriita radion kuuntelijoiden enemmistön tahtoessa kuulla sitä, mitä ohjelmajohto piti huonona. Koskiluoma ei myöskään ollut alkujaan lainkaan innostunut Niilo Tarvajärven ideoimasta, hyvin pian suosituksi tulleesta "Tervetuloa aamukahville" -ohjelmasta. Kalle-Kustaa Korkki -kuunnelmatkin saivat Koskiluomalta hyväksynnän vasta kun Kuopion piispa Eino Sormunen oli Yleisradiolle lähettämässään kirjeessä sanonut pitävänsä niistä; tosin muut radion ajanvieteohjelmat eivät piispaa miellyttäneet.
Koskiluoman väline oli nimenomaan radio, ja vaikka televisiokin kuului hänen alaisuuteensa, se pääsi uutena välineenä viihteellistymään radiota enemmän. Reporadion aikana Koskiluoman kärsivällisyys joutui lujille, koska radikaalit ohjelmat rikkoivat jokseenkin kaikkia niitä käytäntöjä, joiden puolesta hän oli työskennellyt. Esimerkiksi monet Reino Paasilinnan (myöhemmän Yleisradion pääjohtajan) ohjelmat ärsyttivät Koskiluomaa tavattomasti.
Maaneuvos (arvonimi)
Maaneuvoksen nimi ja arvo on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 5. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1966. Maaneuvoksen arvonimi voidaan myöntää vain yhdelle ihmiselle kerrallaan. Vuosien 1918–2013 aikana maaneuvoksen arvonimi on myönnetty neljälle henkilölle.
Sebastian Rajalakso
Sebastian Rajalakso (s. 23. syyskuuta 1988 Enköping, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitalinkki. Hän edustaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa pelaavaa tukholmalaista Djurgårdenia.
Seurajoukkueura
Rajalakson kasvattajaseura on Fanna BK, jonka lisäksi hän edusti juniorina Enköpingiä. Hän debytoi Enköpingin edustusjoukkueessa kaudella 2006 Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Division 1:ssä, josta joukkue nousi seuraavaksi kaudeksi Superettaniin.
Kaudeksi 2008 Rajalakso siirtyi joukkuetoverinsa Martin Anderssonin kanssa edelliskaudella Allsvenskanin kolmanneksi sijoittuneeseen Djurgårdeniin, jonka kanssa hän teki neljävuotisen sopimuksen. Hän debytoi Allsvenskanissa 30. maaliskuuta 2008 kauden avausottelussa Norrköpingiä vastaan ja onnistui maalinteossa ensimmäisessä viidessä ottelussaan. Debyyttikaudellaan, jolla Djurgården sijoittui 12:ksi, Rajalakso pelasi kaikkiaan 27 ottelussa ja oli seitsemällä maalillaan joukkueensa paras maalintekijä. Hän oli ehdolla sarjan vuoden tulokkaaksi Fotbollsgalan 2008:ssa.
Rajalakso kuului Djurgårdenin runkopelaajiin myös kaudella 2009, joka sujui joukkueelta kuitenkin edellistäkin heikommin, sillä se säilytti sarjapaikkansa vasta karsintojen kautta. Hän teki sarjassa kolme maalia, mikä riitti joukkueen sisäisen maalitilaston jaettuun kärkipaikkaan Patrik Hagingen, Christer Youssefin, Hrvoje Milićin ja Daniel Sjölundin kanssa.
Maajoukkueura
Rajalakso on pelannut Ruotsin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuodesta 2008 lähtien.
Seitajärventie
Seitajärventie eli yhdystie 19905 on museotie Savukoskella. Tie alkaa Sodankylän ja Savukosken väliseltä seututie 967:ltä Värriön kylän kohdalta ja johtaa Seitajärven kylään.
Tien syntyvaiheet
Tien pituus on 13,6 kilometriä ja sen leveys vaihtelee 4,4 metristä 6,2 metriin. Seitajärven kylässä on viisi taloa, mutta ei enää ympärivuotisia asukkaita. Tie on vapaa-ajan asuntojen, poronhoidon ja metsätalouden takia kuitenkin käytössä koko pituudeltaan, tien alkupäässä on myös vakituista asutusta.
Seitajärven kylään Värriöstä johtava polku on ollut käytössä ainakin sata vuotta. Polku oli aluksi niin kapea ja vaatimaton, ettei sitä voinut kulkea hevosvetoisilla ajoneuvoilla tai polkupyörällä. Tavarankuljetuksessa saattoi käyttää apuna purilaita. Polun maasto oli lähes kokonaan helppokulkuista. Alkuperäinen polku jatkui Seitajärven kylästä vielä pohjoiseen useaa reittiä.
Seitajärventietä ei ole varsinaisesti koskaan rakennettu eli tiepohjaa ei ole paria kohtaa lukuun ottamatta vahvistettu. Polkutie tehtiin poistamalla kunttamaa eli humuskerros puskutraktorilla ja kivet työnnettiin syrjään. Vain parissa kohdassa tien vierelle on kaivettu ojat, tien sorastus on tehty luonnonsoralla. Reitillä on muutama rumpu. Tie muistuttaa alkuperäistä vaatimatonta polkutietä osuuksilla, joilla se kulkee kuivalla kankaalla. Tietä on hoidettu sorastamalla ja lanaamalla, uusimalla tarvittaessa rumpuja ja raivaamalla tienvarren vesaikkoja. Seitajärventiestä tuli autolla ajettava ilmeisesti vuonna 1961.
Tärppä
thumb|right|Tane -niminen tärppä (oikealla) vetämässä tyhmää [[Möhköfanttiapuriaan (nimeltään Möhkö) kärsästä Disneyn animaatiosarjassa Nalle Puhin uudet seikkailut.]]
Tärppä on kuvitteellinen kärppää muistuttava olento, joka mainitaan useasti A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoissa. Milnen kirjoissa tärpät olivat ilmeisesti olemassa vain Nalle Puhin ja tämän ystävien mielikuvituksessa, mutta joissain Disney-yhtiön tekemissä Nalle Puh -animaatioissa ne oli kuvattu todellisina olentoina, jotka muistuttivat suuria kärppiä.
Tärpät mainitaan ensi kerran Nalle Puh -tarinassa, jossa Nalle Puh ja Nasu yrittävät napata "tärpän", mutta myöhemmin heille selviää, että kahden tärpän jalanjäljet lumessa olivatkin Puhin ja Nasun itsensä tekemiä, kun he olivat kiertäneet kehää (ainakin viidesti) ja seuranneet omia jälkiään.
Disney-animaatioissa tärppiä nähtiin ensi kerran lyhytelokuvassa Nalle Puh ja tuulinen päivä osana Puhin painajaisunta laulujaksossa ”Möhköfantit ja tärpät”. Televisiosarjassa Nalle Puhin uudet seikkailut esiintyi myös oikeita tärppiä. Sarjan suomenkielisessä dubbauksessa niitä tosin kutsuttiin "röpöläisiksi" ja Nalle Puh ystävää etsimässä -elokuvassa "näädiksi". Televisiosarjassa tärpät ovat Nalle Puhin ja tämän kumppaneiden vihollisia. Heidät tunnetaan siitä, että he varastavat hunajaa ja heillä on apunaan möhköfantti. Eräs tärppä ja möhköfantti -kaksikko (nimeltään Tane ja Möhkö) yritti varastaa useampaankin kertaan Nalle Puhin ja muiden hunajat.
Nalle Puh -kirjoissa ja animaatioissa on useita muitakin vastaavia hahmoja tai asioita, joita kutsutaan hassuilla nimiväännöksillä. Esimerkiksi hinaja on hunajaa ja jagulaari on jaguaari.
Barcelonnette
Historia
Barcelonnetten historia alkaa vuodesta 1231, kun Raimond Bérenger IV rakennutti paikalle linnoitetun kylän. Nimitys Barcelonette viittaa Provencen kreivien historialliseen kotiseutuun Barcelonaan. Paikka tunnettiin aluksi nimellä Barcelone ja sitä alettiin nimittää nykyisellä nimellään vasta noin 500 vuotta perustamisensa jälkeen. Barcelonnette sai tiettyjä etuoikeuksia vuonna 1381, kun kreivi Rouge de Savoiesta tuli sen valtias. Ranskan kuningas Ludvig XIV:n kaudella Englantia vastaan käydyissä rajasodissa paikalla taisteli Jaakko II:n poika Berswickin marsalkka, joka luovutti Ubayen laakson Ranskalle Utrechtin rauhassa vuonna 1713. Myöhemmin kaupungista muutti siirtolaisia Meksikoon ja osan palatessa takaisin he rakennuttivat kaupunkiin meksikolaistyylisiä taloja. Kaupunki on säilyttänyt alkuperäisen ruutuasemakaavansa.
HMS Alyssum (K100)
HMS Alyssum (viirinumero M00) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 12. joulukuuta 1939 George Brown and Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 24. kesäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1941 ja valmistui 17. kesäkuuta.
Palvelus
Alus luovutettiin 1941 Ranskan pakolaishallitukselle, joka liitti sen Vapaan Ranskan laivastoon nimellä FNFL Alysse. Saksan laivaston sukellusvene U-654 upotti 8. helmikuuta 1942 aluksen Länsi-Atlantilla torpedoimalla.
Propaganda ensimmäisessä maailmansodassa
Propaganda ensimmäisessä maailmansodassa (1914–1918) pyrki värväämään sotilaita ja luomaan isänmaallista taistelutahtoa. Vihollisen tekemistä julmuuksista kerrottiin kauhutarinoita ja sotasensuurilla pyrittiin estämään tietojen leviämistä tappiollisista taisteluista.
Britanniassa propaganda ajoi ihmisiä ensimmäisen maailmansodan alussa liittymään armeijaan ja lähtemään rintamalle. Lehdet julistivat joka maassa sodan alussa toiveikasta, isänmaallista propagandaa. Propaganda pyrki luomaan taistelutahtoa, ja kylvämään vihaa vastustajia kohtaan, sekä kasvattamaan omien poliitikkojen suosiota. Isossa-Britanniassa ennen sotaa sitä vastustaneet poliitikot pitivät mahtipontisia isämaallisia värväyspuheita, joilla houkuteltiin sotilaita liittymään armeijalle ja lähtemään rintamalle. Eräs värvääjä, Horatio Bottomley, joka piti erityyppisiä värväyspuheita erilaisista palkkioista, ja sai värvättyä eniten miehiä. Lontoossa kierteli naisia, jotka tarjosivat siviilipukuisille miehille valkoisia sulkia, jotka symboloivat pelkuruutta ja epäisänmaallisuutta. Sodanvastaisia kirjoituksia julkaisivat pasifistit ja muut sodanvastustajat, sekä bolševikit ja kommunistit, joiden mukaan vallankumouksellinen defaitismi ja kieltäytyminen rintamapalveluksesta imperialistisia päämääriä palvelevan sodan aikana ajoi vallankumouksen asiaa.
Sotasensuuri pyrki estämään tietojen leviämisen tappiollisista taisteluista siviiliväestön keskuuteen. Britanniassa sensuuri esti sotakirjeenvaihtajien saapumisen rintamalle ja ranskalaisille ei kerrottu oman armeijansa tappiosta maan rajalla. Monet Britannian lehdet taipuivat itsesensuurin avulla levittämään isänmaallista propagandaa. Propaganda vastusti myös oman maan epäisänmaallisiksi väitettyjä aineksia. Propagandalla haettiin myös puolueettomien maiden kannatusta.
Tuutti
Tuutti tarkoittaa seuraavia:
Propaganda ensimmäisessä maailmansodassa
Vihollisen tekemiä hirmutekoja liioiteltiin. On totta, että saksalaiset tekivät julmia tekoja Belgiassa, mutta niitä liioiteltiin Ranskan propagandassa. Saksalaisten väitettiin silpovan naisia. Rintamalle levisi huhuja, jotka paisuivat ja muuttuivat mielikuvituksellisiksi ja makaabereiksi kiertäessään rintamalla. Saksan rintamamiesten juoruissa väitettiin esimerkiksi venäläisten saapuneen länsirintamalle.
Osa propagandasta oli esimerkiksi sukupuolitautien vastaista valistusta.
Propagandan tueksi ja myös vastapainoksi painettiin rintamalla sotilaiden omasta aloitteesta rintamalehtiä, joissa oli ankaraa sotilashuumoria ja poliitikkoihin ja sotaherroihin kohdistuvia ilkeyksiä. Sodan loppupuolella levitettiin Saksan rintamasotilaiden keskuudessa vallankumouksellista propagandaa.
Ruonajoki
Ruonajoki voi viitata seuraaviin:
Matias (keisari)
thumb|200px|Keisari Matias Matias (, 24. helmikuuta 1557 Wien – 20. maaliskuuta 1619 Wien) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1612–1619, Unkarin kuningas vuosina 1608–1619  ja Böömin kuningas 1611–1617. Hän oli keisari Maksimilian II:n poika ja keisari Rudolf II:n veli.
Matias haki sopua ja kompromisseja protestanttien ja katolisten välille, ja solmi protestanttien kanssa Wienin rauhansopimuksen 1606, mikä takasi unkarilaisille uskonnonvapauden.
Matias nai serkkunsa Itävallan arkkiherttuattaren Annan. Liitosta ei jäänyt eloon lapsia, joten Ferdinand II seurasi serkkuaan Matiasta keisariksi tämän kuoltua vuonna 1619.
Huhkon kartano
thumb|250px|Huhkon kartano etelästä nähtynä Huhkon kartano on empire-tyylinen kartano Raisiossa. Huhkon kartanosta on jäljellä vain päärakennus. Sen vanhimmat osat ovat 1700-luvulta, mutta nykyinen empire-tyylinen ulkonäkö on peräisin noin vuosilta 1837–1842. Kartanon esikuvana on todennäköisesti ollut Carl Ludvig Engelin suunnittelemaksi arveltu Hintsan kartano vuodelta 1837.
Vanhimmat kirjalliset maininnat Huhkosta ovat 1300-luvulta. Ne käsittelevät Huhkonkosken myllyä, joka on ilmeisesti vanhempi kuin Huhkon tila. Ensimmäiset viitteet itse Huhkon kartanosta Mälikkälän kylässä ovat peräisin 1500-luvulta, jolloin se oli lampuotitalona Pernon kartanon alaisuudessa. Huhko oli Pernon kartanon omistuksessa 1600-luvulle saakka, jolloin sen omistaja vaihtui useaan kertaan. Kuuluisin Huhkon kartanon omistajista oli Turun Akatemian historian ja moraaliopin professori Johan Bilmark, joka osti tilan vuonna 1776. Kartanon hoidon vaikeudet aiheuttivat useita omistajanvaihdoksia 1800-luvulla. Raision kaupunki osti kartanon vuonna 1977. Kartanon sisätilat on kunnostettu kaupungin edustuskäyttöön ja sitä vuokrataan myös ulkopuolisille.
Huhkon kartanon itäpuolisella kallioalueella on pieni edustava ketoalue, jonka yhteydessä kasvaa muun muassa tammia, lehmuksia, saarneja ja vaahteroita. Kuivahkon kedon kasvistoon kuuluvat mäkitervakko, kurjenkello, keto-orvokki, koiranheinä ja huopakeltano.
Lokakuussa 1995 sijoitettiin Huhkon kartanon pihapiiriin Gunnar Finnen reliefi Sadonkorjaajat 1920-luvulta. Se kuuluu kamarineuvos Eero Rantasen säätiön kokoelmiin.
ERA B
ERA B oli brittiläisen ERA:n kilpa-auto, jolla ajettiin vuosina 1950–1951. Bob Gerard ja Cuth Harrison ajoivat autolla kuudenneksi ja seitsemänneksi vuoden Britannian osakilpailussa. Vuoden Britannian osakilpailussa autolla ajoivat Gerard ja Brian Shawe-Taylor, jotka sijoittuivat kilpailussa yhdenneksitoista ja kahdeksanneksi.
Revansismi
Revansismi on termi, jolla kuvataan poliittisia tavoitteita, joilla valtion aikaisemmin, yleensä sodassa, menetetyt maa-alueet pyritään saamaan takaisin. Revansismissä taustavaikuttajia ovat nationalismi, patriotismi ja retributiivinen rangaistusteoria. Irredentismi liittyy revansismiin läheisesti, kun halutuilla maa-alueilla asuu väärälle puolelle rajaa joutuneita oman kansan tai läheisen sukulaiskansan jäseniksi katsottuja.
Loppiaiskakku
thumb|250px|Loppiaiskakku. Loppiaiskakku on vuosisatoja vanha loppiaisperinne. Kakku on nimeltään myös kolmen kuninkaan kakku Raamatun kertomuksen itämaan tietäjien kunniaksi.
Näiden keskiajalla kuninkaan identiteetin saaneiden tietäjien ympärille syntyi runsas tapakulttuuri, joka on yhä voimissaan. Siihen kuuluu myös tämä kakku. Kakun sisään leivotaan papu, katolisissa maissa jokin esine, ja kakku koristellaan pahvikruunulla. Se joka saa pavun tai esineen, kruunataan pahvikruunulla, ja hän on yhden illan kuninkaallisena, jonka toiveita muut noudattavat.
Kakun aineksina käytetään voita, sokeria ja mantelimassaa.
Huai’an
Huai'an on prefektuuritason kaupunki Kiinassa Jiangsun maakunnassa. Vuonna 2010 siellä oli 4,8 miljoonaa asukasta. Huai'anin seudulta on löytynyt arkeologisia jäänteitä kivikaudelta asti, ja sen historia alkaa Xiu-dynastian ajoilta. Kaupungin talous alkoi kasvaa voimakkaasti 500- ja 600-luvulla, kun Keisarinkanava rakennettiin.
Ilmasto
Huai'anissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 15 °C ja keskimääräinen sademäärä 910 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 27 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 1 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 250 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 22 millimetriä.
Urpo Virkkunen
Urpo August Virkkunen (22. syyskuuta 1925 – 26. elokuuta 2011) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli pitkään Yhtyneissä Kuvalehdissä. Hän oli Radiokuuntelija-lehden, myöhemmin nimellä Antenni, päätoimittaja. Sitä ennen hän oli Suomen Kuvalehden toimittaja. Hän on ollut myös urheilutoimittaja. Päätoimittajavuosina Virkkunen kirjoitti juttuja myös Suomen Kuvalehteen ja pakinoi Viuhka- ja Urheilun Kuva-Aitta -lehdissä nimimerkillä Lasikas.
Virkkunen on toimittanut television alkuaikojen julkisuuteen tuomista henkilöistä hakuteoksen Kuka on kuka TV:ssä (Otava, 1970).
Siegmar Wätzlich
Siegmar Wätzlich (16. marraskuuta 1947 – 18. huhtikuuta 2019 ) oli saksalainen jalkapalloilija. Hän pelasi lähes koko uransa eli vuodet 1967–1975 Dynamo Dresdenissä. Itä-Saksan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 22 ottelua.
Itunata
Itunadan alalajeja Pohjoismaissa ovat karheaitunata (Festuca vivipara subsp. vivipara) ja siloitunata (Festuca vivipara subsp. glabra). Alalajien välillä on eroa ulkohelpeen karheudessa ja levinneisyydessä, siloitunata esiintyy pohjoisempana Huippuvuorilla.
Itunata Suomessa
Suomessa itunata on harvinainen vain ihan pohjoisimmassa Lapissa kasvava heinä. Sen esiintymiä on löydetty Enontekiön pohjoisosasta sekä yhdestä paikasta Inarissa ja yhdestä paikasta Utsjoella. Esiintyminen Inarin Lapissa on ollut aiemmin epävarmaa. Lajin kasvupaikkoja Suomessa ovat tunturien niityt ja kalliot, lettomaiset tunturisuot.
Aiheesta muualla
pienoiskuva|vasen|250px|Itunadan kukinto.
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga (The League of Extraordinary Gentlemen) on Alan Mooren käsikirjoittama ja Kevin O'Neilin kuvittama sarjakuva. Kyseessä on steampunk-henkinen tieteissarjakuva, joka sijoittuu 1800-luvun lopun Englantiin. Sarjakuvaan on koottu suuri joukko 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun klassisesta tieteis- ja kauhukirjallisuudesta tuttuja hahmoja.
Sarjakuva julkaistiin alun perin omana lehtenään vuosina 1999–2003. Suomessa sarjakuvan julkaisi kahtena erillisenä albumina Egmont Kustannus vuonna 2003. Sarjakuvasta on tehty myös vuonna 2003 ilmestynyt Herrasmiesliiga-niminen elokuvaversio.
Sarjakuva sai sittemmin jatko-osan Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga: 1910. Tämä kertomus, joka viljelee runsaita viittauksia Bertolt Brechtin Kolmen pennin oopperaan, kertoo liigan vaiheista uudella vuosisadalla. Toinen jatko-osa, 1969, vie uudistuneen liigan 1960-luvun Lontooseen. Molemmat jatko-osat on suomennettu.
Hahmot
Merkillisten herrasmiesten liiga toimii yhteistyössä Brittiläisen imperiumin tiedustelupalvelun kanssa. Sen jäseniä ovat ensimmäisessä tarinassa:
Lisäksi sarjassa nähdään sivuosissa myös muita kirjallisuudesta tuttuja hahmoja, kuten:
Sherlock Holmesin esiintyminen vain sivuroolissa ja 1800-luvun ehkä tunnetuimman kauhuhahmon, kreivi Draculan, jääminen pelkäksi synkäksi muistoksi neiti Murrayn menneisyydessä johtuvat käsikirjoittaja Alan Mooren mukaan siitä, että nämä hahmot olisivat muuten jättäneet sarjakuvan muut hahmot liiaksi varjoonsa.
Niina Hosiasluoma
Niina Hosiasluoma on suomalainen näyttelijä, joka on työskennellyt vuodesta 1997 erityisesti teatteriryhmissä. Hän jakoi maaliskuussa 2017 myönnetyn Näyttelijäliiton Vuoden teatterinäyttelijä -palkinnon Seela Sellan kanssa. Hän oli vuonna 2016 esiintynyt muiden muassa näytelmissä Noitavaino Teatteri Takomossa ja Ei mikään pikku juttu Valtimonteatterissa.
Vuonna 2021 Hosiasluoma voitti valtakunnallisen monologikilpailun monologillaan Minä olen Hossu.
Hosiasluoma opiskeli teatteri-ilmaisun ohjaamista Stadiassa vuosina 1998–2002 ja on osa Teatteri Takomon näyttelijäensembleä.
Fragen
Fragen-tietokanta (Frames on Gender) sisältää feministisiä klassikkotekstejä feminismin toisen aallon ajalta, joka Suomessa alkoi 1960-luvun loppupuolella. Hankkeeseen osallistuvan EU-maiden lisäksi Turkki ja Kroatia. Tekstit ovat alkukielisiä. Entisistä sosialistimaista peräisin olevat tekstit ovat vasta 1990-2000-luvulta, sillä siellä feministinen keskustelu ei aiemmin ollut mahdollista. Suomalaisten panoksena on Katarina Eskolan, Birgitta Bouchtin, Carita Nyströmin ja Märta Tikkasen tekstejä. Hankkeen koordinoija Suomessa on Tampereen yliopiston Tasa-arvotiedon keskus Minna.
Aiskhylos
Aiskhylos  (, ; 525/524–456 eaa.) oli antiikin kreikkalainen tragediakirjailija, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän on yksi kolmesta merkittävimmästä kreikkalaisesta tragediarunoilijasta Sofokleen ja Euripideen ohella, ja häntä voidaan pitää länsimaisen tragedian varsinaisena perustajana.
Aiskhylos osallistui Marathonin (490 eaa.) ja Salamiin taisteluihin (480 eaa.) persialaissotien aikaan. Hän voitti Ateenan näytelmäkilpailut ensimmäisen kerran vuonna 484 eaa. Paitsi että hän kirjoitti elinaikanaan noin 90 näytelmää, hän myös sävelsi useimpien näytelmiensä musiikin, ohjasi, toimi koreografina ja nuorena jopa näytteli. Aiskhylos lisäsi näytelmiin toisen näyttelijän, ja oli näin luomassa vanhalle attikalaiselle tragedialle ominaista dialogin ja lyyristen osuuksien tasapainoa. Useissa Aiskhyloksen teksteissä ylistetään Ateenan kaupunkia ja sen demokraattista oikeusjärjestystä. Hänen kirjoituksissaan välittyvät vahvasti historiallisuus, tarunomaisuus ja kunnioitus jumalia kohtaan.
Nuoruus ja varhainen ura
Aiskhylos syntyi Ateenan kaupunkivaltioon kuuluneessa Attikan Eleusiissa. Hänen isänsä oli ylhäissukuinen tilanomistaja Euforion. Tällä oli ilmeisesti joku yhteys kaupungin kuuluun Demeterin kulttiin ja Eleusiin mysteereihin, mistä Aiskhylos itsekin on oletettavasti saanut uskonnollisia vaikutteita. Aiskhylos oli itsekin vihitty mysteereihin, ja siksi Aristofanes laittaa hänet Sammakoissa rukoilemaan Eleusiin jumalatarta. Aiskhylos sai ilmeisesti jo varhain vaikutteita tragedianäytöksistä. Pausanias kertoo tarinan, jonka mukaan hän olisi myös aloittanut uransa näytelmäkirjailijana jo varhain. Sen mukaan hän olisi nukahtanut kerran poikasena ollessaan, ja unessa hänelle ilmestyi Dionysos, joka kehotti häntä ryhtymään tragediakirjailijaksi. Herättyään hän kokeili sitä, ja se tuntui luontuvan.
pienoiskuva|vasen|upright=0.68|Aiskhyloksen rintakuva. Roomalainen kopio noin vuodelta 30 eaa. perustuen kreikkalaiseen alkuperäisteokseen noin vuodelta 340–320 eaa. Aiskhyloksen tuotannosta näkee, että hän oli hyvin perehtynyt varhaisempaan kreikkalaiseen runouteen, erityisesti Homerokseen, mutta myös Hesiodokseen ja kuorolyriikkaan sekä Soloniin. Näytelmäkilpailuihin Aiskhylos osallistui ensimmäisen kerran Dionysia-juhlissa vuonna 499 eaa. ollessaan 25-vuotias. Tuolloin hänen kilpakumppaneinaan olivat Khoirilos ja Pratinas. Alkuvaiheessa hän näytteli itsekin näytelmissään. Aiskhylos ei saavuttanut menestystä vielä tuolloin. Hänen ensimmäinen voittonsa tuli vasta vuonna 484 eaa., jolloin hän oli jo noin 40-vuotias. Tuolloisten näytelmien nimiä ei tunneta, mutta hänen kilpakumppaneinaan olivat edelleen ilmeisesti Pratinas sekä Khoirilos tai Frynikhos. Vuonna 472 eaa. hän saavutti voiton trilogialla, johon kuului kaikkein varhaisin nykyaikaan säilynyt kreikkalainen tragedia Persialaiset. Yhteensä Aiskhylos saavutti kolmetoista voittoa. Suurimman osan niistä hän sai vuoden 484 eaa. ensimmäisen voittonsa ja vuoden 470 eaa. välillä.
Sotilaana
Aiskhylos kunnostautui kirjailijanuran lisäksi myös sotilaana persialaissodissa vuosien 490–479 eaa. välillä. Hänen ensimmäinen suuri taistelunsa oli Marathonin taistelu vuonna 490 eaa. Hän ja hänen veljensä Kynaigeiros saavuttivat siinä niin paljon mainetta, että heidät kuvattiin maalauksessa, joka oli tehty Dionysoksen teatterille, Pausaniaan mukaan jo kauan ennen sinne pystytettyä Aiskhyloksen patsasta. Aiskhylos osallistui myös Artemisionin ja Salamiin taisteluihin (480 eaa.) sekä Plataiain taisteluun (479 eaa.).
Myös Aiskhyloksen muu perhe kunnostautui sodissa. Marathonissa erityisen urhoollisena mainittiin Kynaigeiros, kun taas Aiskhyloksen nuoremman veljen Ameiniaan kerrotaan aloittaneen hyökkäyksen persialaisia laivoja vastaan Salamiissa. Tällä maineella on saattanut olla vaikutuksensa myös Aiskhyloksen voittoihin näytelmäkilpailuissa. Omakohtainen kokemus sodasta on ainakin mitä ilmeisimmin vaikuttanut eloisiin taistelukuvauksiin sellaisissa näytelmissä kuin Persialaiset, joka kertoo juuri persialaissodasta, sekä Seitsemän Thebaa vastaan, joka kertoo myyttiseen aikaan sijoittuneesta taistelusta.
Sisiliassa Hieronin hovissa
Saavutettuaan kuuluisuutta Aiskhylos sai kutsun Sisiliaan Syrakusan tyranni Hieronin hoviin. Hieron tuki taiteilijoita, ja hänen hovissaan toimi samaan aikaan myös muun muassa lyyrinen runoilija Simonides. Aiskhylos kirjoitti Sisiliassa useita näytelmiä. Ensimmäisiä oli tragedia Aitnan naiset, joka liittyi Hieronin vain hieman aiemmin vuonna 476 eaa. perustamaan Aitnan kaupunkiin. Kadonneessa näytelmässä Aiskhylos ennusteli kaupungille menestystä ja rukoili sen puolesta. Hieronin toiveesta Aiskhylos tuotti Syrakusassa myös — teoriasta riippuen ensimmäisen tai toisen — esityksen Persialaisista.
pienoiskuva|Aiskhylos esittää [[Aitnan naiset Hieronille Syrakusassa. Yksityiskohta Gustavo Mancinellin maalauksesta Teatro Politeamassa Palermossa, 1891.]] Jälkimmäinen teoria perustuu siihen tosiseikkaan, että ainakin vuonna 468 eaa. Aiskhylos oli — vielä tai jälleen — Ateenassa. Tuolloin hän kärsi karvaan tappion tragediakilpailussa nuoremmalle kilpailijalleen Sofokleelle. Plutarkhoksen mukaan Aiskhylos olisi tuntenut tästä nöyryytyksestä niin suurta häpeää, että siirtyi sen vuoksi Hieronin hoviin. Ei kuitenkaan ole varmuutta, pitääkö Plutarkhoksen antama tieto paikkansa. Tällöin Aiskhylos ei olisi ainakaan voinut toimia hovissa kovin kauaa, sillä Hieron kuoli jo vuonna 467/466 eaa. Käynti olisi jäänyt lyhyeksi myös siksi, että hän vaikuttaa olleen Ateenassa vuonna 467 eaa., jolloin voitti siellä trilogialla, johon kuului näytelmä Seitsemän Thebaa vastaan.
Pau Claris
Pau Claris i Casademunt (1. tammikuuta 1586–27. helmikuuta 1641) oli katalonialainen juristi, pappi ja poliitikko. Hän johti Katalonian aluehallintoa vuosina 1638–1641.
Aiskhylos
Sisiliassa Hieronin hovissa
Mikäli Aiskhyloksen siirtyminen Sisiliaan todella liittyisi Ateenassa kärsittyyn tappioon, se voitaisiin selittää niin, että Aiskhylos, jonka oma ja perheen kunnia oli kytköksissä persialaissodan muistoihin, kenties tunsi Ateenan myöhemmän suurellisuuteen pyrkivän politiikan ja kulttuurielämän vieraaksi itselleen. Aiskhyloksen varhaisten vuosien aikalaiset Miltiades, Aristeides ja Themistokles olivat korvautuneet Kimonilla, ja hänen tukemansa perinteiset aristokraattiset arvot yhä laajenevalla demokratialla. Tappio Sofokleelle olisi voinut olla Ateenan jättämisen välitön syy tämän kaiken jälkeen, ja tuntua entistäkin karvaammalta, kun yhtenä tuomarina palkintoa myöntämässä oli juuri Kimon.
Tribal-luokka (fregatti)
Tribal-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston seitsemän fregatin muodostama alusluokka, joka suunniteltiin 1950-luvulla ja oli palveluksessa 1980-luvun alkuun.
Aiskhylos
Sisiliassa Hieronin hovissa
Kerrotaan, että Aiskhyloksen Sisiliassa tekemissä näytelmissä esiintyi paikallisia sanoja ja sanontoja, joita ateenalaiset eivät ymmärtäneet. Tällaisia ilmauksia on havaittavissa myös Aiskhyloksen myöhemmissä säilyneissä näytelmissä. Tämä voisi tukea sitä, että Aiskhylos olisi ollut saarella kauemminkin.
Bradfordin katsomopalo
200px|thumb|Onnettomuuden uhrien muistolaatta Bradfordin jalkapallostadionin katsomo syttyi tuleen kesken ottelun Bradfordissa Englannissa 11. toukokuuta 1985. Tupakasta syttynyt palo tuhosi puurakenteisen katsomon ja vaati kaikkiaan 56 kuolonuhria.
Aiskhylos
Jälleen Ateenassa
Jossakin vaiheessa Aiskhylos palasi takaisin Ateenaan, mutta myöskään tämän ajankohtaa ei tunneta. Aiskhylos oli Ateenassa ainakin vuonna 458 eaa., sillä tuolloin hän esitti siellä trilogiansa Oresteia. Se on ainoa antiikin ajalta kokonaisena säilynyt trilogia eli kolmen yhdessä esitetyn näytelmän kokonaisuus. Näytelmällä Aiskhylos saavutti viimeisen voittonsa.
Pau Claris
Pau Clarisista tuli vuonna 1612 Urgelin kaniikki. Hän lähti politiikkaan pappien oikeuksien puolustajana. Hän muutti Barcelonaan ja vuonna 1632 hänestä tuli tuomioistuimen virkamies. Vuonna 1638 hänet valittiin Barcelonan aluehallinnon johtajaksi. Kasvava espanjalaisten painostus Kataloniassa sai hänet etsimään apua Ranskasta.
Bradfordin katsomopalo
Bradford City AFC
Pohjoisenglantilainen Bradford Cityn jalkapalloklubi tuli Englannin liigaan vuonna 1903 ja oli vuodet 1908–1922 ensimmäisessä divisioonassa. Vuodesta 1937 joukkue oli ollut kolmannessa tai neljännessä divisioonassa. Entinen Leedsin huippupelaaja Terry Yorath sai kuitenkin ohjattua joukkueen nousuun. Toukokuussa 1985 nousu kakkosdivisioonaan oli jo varmistunut ja juhlien piti alkaa viimeisen ottelun jälkeen.
Aiskhylos
Jälleen Ateenassa
pienoiskuva|Yleisöä Ateenassa Aiskhyloksen [[Agamemnon (Aiskhylos)|Agamemnonin esityksen aikana. William Blake Richmondin maalaus, 1884.]] Trilogian kolmannessa tragediassa Eumenideissa Aiskhylos puolusti Ateenan ”viimeistä aristokraattista linnaketta” areiopagin neuvostoa kaupungin valvojana Periklestä ja muita nousevia ääridemokraatteja vastaan. Hän kuitenkin epäonnistui puuttumisessaan politiikkaan, eikä näytelmällä ollut hänen toivomaansa vaikutusta. Hän saattoi pettyä tähän, tai pelätä seurauksia, ja jätti Ateenan uudelleen ja siirtyi jälleen Sisiliaan.
Tribal-luokka (fregatti)
Taustaa
Vuonna 1954 kyseenalaistettiin erikoistuneiden fregattien valmistus pääasiassa niiden aiheuttamien kustannusten takia, mutta syynä oli myös taisteluosastojen muodostamisen aiheuttamat vaikeudet pitkälle erikoistuneista aluksista eli oikeiden alusten, oikeaan aikaan ja oikeaan paikkaan sijoittaminen aiheutti operatiivisia ongelmia. Siksi aloitettiin vielä samana vuonna uusien alusten, joissa oli pääosa tyyppien 12, 41 ja 61 ominaisuuksista, suunnittelu. Työn tuloksena syntyi Tribal-luokan yleisfregatti (tyyppi 81), jonka suunnittelutyö saatiin päätökseen helmikuussa 1957.