cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Louisiana
Väestö
thumb|oikea|St. Louis Cathedral on roomalaiskatolinen kirkko New Orleansissa. Vuonna 2010 osavaltion väkiluku oli 4 533 372, jossa on 4,1 prosentin kasvu vuodesta 2000. Rodullinen jakauma oli seuraavanlainen:
Afroamerikkalaiset ovat enemmistönä etenkin osavaltion keski-ja luoteisosissa, kun taas valkoisia on enemmän pohjoisosissa. Viime aikoina valkoisten määrä on kasvanut nopeasti, koska monet iäkkäät ihmiset ympäri Yhdysvaltojen ovat muuttaneet osavaltioon sen leutojen talvien, kauniiden maisemien ja ystävällisten asukkaiden takia; suurin osa näistä muuttajista on ollut valkoisia.
Vuonna 2000 91,2 % osavaltion asukkaista puhui äidinkielenään englantia, 4,8 % ranskaa ja 2,5 % espanjaa. Louisiana on ainoa Yhdysvaltojen osavaltio, jossa ranskalla on virallisen kielen asema.
Muiden eteläisten osavaltioiden tapaan suurin osa, 57 %, Louisianan asukkaista on protestantteja. Katolisia on 26 %, uskonnottomia 13 % ja muita kuin kristittyjä on 2 % asukkaista.
Ruokakulttuuri
thumb|Louisianalaista [[jambalayaa.]] Louisianan keittiö on Yhdysvaltain muuhun ruokakulttuuriin nähden omaleimainen ja perustuu osin aluetta 1700-luvulla hallinneen Ranskan ruokakulttuuriin. New Orleansista kehittyi kansainvälinen kaupunki, mikä jätti jälkensä sen ruokakulttuuriin. New Orleansin mustat keittäjät, ranskalaiset, kaupunkiin muuttaneet siirtolaiset sekä intiaanit loivat kreolikeittiön, johon tuli vaikutteita muun muassa myös Espanjasta, Italiasta ja Afrikasta. Louisianalaista cajun-keittiötä voidaan kutsua kreolikeittiön maalaisversioksi, ja se on lähempänä eteläranskalaista keittiötä kuin monen ruokakulttuurin sekoituksena syntynyt kreolikeittiö. Cajun-ruoka on yleensä tuhdimpaa ja pippurisempaa kuin kreoliruoka. Tunnetun cajun-kokin Paul Prudhommen mukaan kreoli- ja cajun-ruoat eroavat yhä kotona tehtyinä, mutta ravintoloissa niiden eroa ei enää juuri huomaa, ja monet puhuvatkin niiden sijaan Louisianan keittiöstä.
Louisianalaiselle keittiölle on tyypillistä erityisesti sipuli, varsiselleri ja vihreä paprika. Kreolikeittiössä käytetään paljon merikaloja ja -äyriäisiä, mutta sisämaan ja jokivarsien cajunien resepteissä näkyy makeanveden kaloja, riistaa ja makkaroita. Riisi on tärkeä osa louisianalaista keittiötä, ja sakea, voimakas kastike roux on myös yksi perusaineksista. Tunnettu louisianalainen ruokalaji on jambalaya, "kreolien paella". Gumbo on keittomainen pataruoka, johon voidaan käyttää roux'n lisäksi monenlaisia aineksia.
Urheilu
New Orleans Pelicans pelaa koripalloa NBA:ssa. New Orleans Saints on amerikkalaisen jalkapallon joukkue, joka voitti Super Bowlin vuonna 2009.
Sinapinsiemen (yhdistys)
Sinapinsiemen ry on vuonna 1979 perustettu kristillinen järjestö. Toiminta-ajatuksensa mukaan yhdistys rohkaisee etsimään Raamattuun pohjautuvaa kristillistä elämäntapaa, jossa on tilaa rukoukselle, vuorovaikutukselle ja yhteisöllisyyden kautta toteutuvalle lähimmäisenrakkaudelle. Hiljaisuuden retriitit kuuluvat yhdistyksen toimintaan. Sinapinsiemen toimii taizéläisen liikkeen yhdyssiteenä.
Toimintamuodot
Järjestö pitää yllä "tulisijaksi" kutsumaansa Ukinrantaa Kangasalan keskustassa. Sinapinsiemen ry:llä oli aikaisemmin Morbackan hiljaisuuden yhteisö Kaarinassa vuosina 1984–2009. Yhteisö sai alkunsa Halikon Omenapuukylästä.
Intian kummilapsitoiminta
Sinapinsiemen hoitaa Suomessa kummilapsitoimintaa yhteistyössä Luoteis-Intian Gujaratissa toimivan Education Sponsorship Programmen kanssa. Vuodesta 1976 alkaen Suomessa on toiminut kummirengas, joka kerää koulutusvaroja vuosittain alkuasukas- eli adivasinuorten kouluttamiseen ja heidän kotikyliensä terveydenhuollon ja toimeentulon parantamiseen. Intian toiminnan keskus on Gujaratin osavaltion pääkaupungissa Ahmedabadissa.
Litvinovin pöytäkirja
Litvinovin pöytäkirja oli vuonna 1929 laadittu sodan kieltävä sopimus Neuvostoliiton ja sen useimpien läntisten naapurimaiden välillä. Sopimuksen isä oli neuvostoliittolainen diplomaatti ja maan tuleva ulkoministeri Maksim Litvinov, joka uskoi valtioiden välisillä sopimusjärjestelyillä taattavaan kollektiiviseen turvallisuuteen.
Susan Auch
Susan Auch (s. 1. maaliskuuta 1966) on kanadalainen pikaluistelun olympiamitalisti, joka uransa alkupuolella menestyi myös kaukalopikaluistelussa.
Litvinovin pöytäkirja
Neuvostoliitto oli jo maaliskuussa 1926 tarjonnut keskinäistä hyökkäämättömyyssopimusta Suomelle ja Baltian maille, mutta neuvottelut eivät johtaneet mihinkään. Neuvostoliitto ja sen kaikki läntiset rajanaapurit Suomea lukuun ottamatta allekirjoittivat kuitenkin vuonna 1928 kansainvälisen Kellogg–Briand-sopimuksen, jolla kiellettiin sodan käyttäminen politiikan välineenä. Koska sopimuksen voimaanastuminen näytti viivästyvän, tarjosi Litvinov Neuvostoliiton naapurimaille mahdollisuuden sitä täydentävään bilateraaliseen lisäpöytäkirjaan, jonka mukaan pääsopimuksen sisältö astuisi voimaan Neuvostoliiton ja kunkin muun allekirjoittajavaltion välillä välittömästi pöytäkirjan ratifioinnin jälkeen. Romania, Puola, Latvia ja Viro allekirjoittivat lisäpöytäkirjan helmikuussa 1929. Suomi jäi ainoana Neuvostoliiton läntisenä naapurimaana sopimusjärjestelyn ulkopuolelle. Neuvostoliitto solmi myöhemmin vielä erilliset hyökkäämättömyyssopimukset vuonna 1929 Saksan, vuonna 1931 Ranskan ja Puolan sekä viimein tammikuussa 1932 myös Suomen kanssa.
ZAZ
thumb|250px|left|ZAZ Forza thumb|left|ZAZ:in tehdas thumb|250px|left|ZAZ-A10C I-Van
Susan Auch
Auch saavutti kaukalopikaluistelussa 500 metrillä MM-hopeaa vuonna 1985 ja 3 000 metrin viestissä maailmanmestaruuden vuosina 1986 ja 1988 sekä jälkimmäisenä vuonna kolmannen sijan Calgaryn olympialaisissa, joissa kaukalopikaluistelu oli mukana näytöslajina. Tämän jälkeen hän siirtyi perinteisempaan pikaluisteluun.
ZAZ
ZAZ (ukrainaksi Запорізький автомобілебудівельний завод Zaporizkyi avtomobilebudivelnyi zavod, Zaporožets) on ukrainalainen autotehdas Zaporižžjassa, jonka omia malleja ovat vuodesta 1987 valmistettu viistoperäinen Tavria ja siitä johdettu porrasperäinen Slavuta-malli.
Susan Auch
Auch osallistui pikaluistelun sprintterien MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1989 ja sijoittui 16:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän ylsi kuudennella yrittämällään vuonna 1994, jolloin hän sijoittui yhteispisteissä yhdeksänneksi ja oli ensimmäisessä 500 metrin lähdössä toiseksi nopein Kanadan ennätyksellä 39,51. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän luisteli 500 metrillä ajan 39,61 ja saavutti olympiahopeaa. Kaksi vuotta aiemmin Albertvillen olympialaisissa hän oli sijoittunut 500 metrillä kuudenneksi ajalla 40,83. Tuhannella metrillä Auch sijoittui Albertvillessä 17:nneksi ja Lillehammerissa kahdeksanneksi.
ZAZ
Tehtaan perustamisvuodeksi on luettu 1863, jolloin mennoniitta Abraham Koop perusti työpajan valmistamaan viljanpuimureita ja tuulimyllyjen metalliosia Schönwiesen siirtokunnassa Hortytsjan saarella. Tämän pohjalta perustettiin 1908 yritys, josta tuli Melitopolin moottoritehdas (MeMZ). Koopin tehdas kansallistettiin 1923 ja se sai nimen "Kommunar". Ensimmäinen neuvostoliittolainen leikkuupuimuri valmistettiin tehtaalla. Tehdas muutettiin 1950-luvulla autotehtaaksi ja se liitettiin 1975 AvtoZAZ-kokonaisuuteen.
Susan Auch
Seuraavina vuosina Auch sijoittui sprintterien MM-kilpailuissa parhaimmillaan kuudenneksi vuonna 1995 ja seitsemänneksi ennen olympialaisia vuonna 1998. Arvokilpailukalenteriin uutena tulleissa matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän sijoittui 500 metrillä yhdeksänneksi vuonna 1996 ja kahdeksanneksi vuonna 1997. Kanadan ennätyksiä hän paransi viimeisen kerran 500 metrillä helmikuussa 1995 aikaan 38,94 ja 1 000 metrillä maaliskuussa 1997 aikaan 1.19,69. Arvokilpailujen ohjelmaan kuulumattomalla 100 metrillä hän luisteli maailmanennätyksen 10,56 Calgaryssä maaliskuussa 1997.
Naganon olympialaisissa 1998 Auch saavutti toisen kerran olympiahopeaa 500 metrillä luisteltuaan ajat 38,42 ja 38,51, joilla hän hävisi vain maannaiselleen Catriona LeMay Doanille ensimmäisessä lähdössä 0,03 ja toisessa 0,30 sekuntia. Tuhannella metrillä Auch sijoittui 18:nneksi ajalla 1.19,82. Olympialaisten jälkeen hän sijoittui matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Calgaryssä 500 metrillä neljänneksi vaikka luisteli toisessa lähdössä toiseksi parhaan ajan 38,23 sekä 1 000 metrillä kymmenenneksi ajalla 1.17,53.
ZAZ
ZAZ on juuri ostanut FSO:n haltuunsa, jolla se saa helpon pääsyn EU:n markkinoille. Samalla se on tullut ostaneeksi kilpailijansa, sillä FSO on yksi myydyimmistä merkeistä Ukrainassa.
Susan Auch
Välivuoden jälkeen Auch palasi kilparadoille ja sijoittui vuoden 2000 matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Naganossa 500 metrillä kuudenneksi ja 1 000 metrillä kahdeksanneksi. Kauden päätteeksi hän luisteli Calgaryssä uransa parhaat ajat, 500 metrillä 38,09 ja 1 000 metrillä 1.16,48. Vuoden 2001 MM-kilpailuissa hän oli 500 metrillä seitsemäs ja 1 000 metrillä kahdeskymmenes. Seuraavana talvena hän voitti viimeiset Kanadan mestaruutensa 500 ja 1 000 metrillä. Maansa sprinttimestaruuden hän oli voittanut neljä kertaa kausina 1992–1995. Uransa viimeisissä arvokilpailuissa, Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui 500 metrillä 21:nneksi ja 1 000 metrillä 27:nneksi.
ZAZ
Takamoottorisen Jaltan seuraaja oli ZAZ Tavria. Se oli tekniikaltaan Samaran kaltainen etuvetoinen monikäyttöauto, mutta kooltaan huomattavasti pienempi. Vuonna 1988 markkinoille tulleen Tavrian moottori oli Samaran 1,1-litrainen. Vieläkin pienempi neuvostoliittolainen pikkuauto oli 2-sylinterisellä moottorilla varustettu Oka. Zazin tuotteita ei ole tuotu Suomeen.
Nykyisin ZAZ:n tuottamat Daewoo Lanos, Lada Samara, Opel Astra ja muutamat Dacia ja Mercedes-Benz -mallit ovat suositumpia kuin ZAZin omat mallit.
Suomessa Jalta-nimisenä
ZAZ:in (Jaltan) maahantuojana Suomessa toimi muitakin neuvostoliittolaisia autoja edustanut Oy Konela Ab ja se oli hankintahinnaltaan edullisin automerkki Moskvitshin sekä itäsaksalaisen Trabantin ohella. Ensimmäiset Jalta-autot tuotiin Suomeen vuonna 1965 ja merkkiä myytiinkin parin vuoden ajan melko hyvin. Vuonna 1965 se maksoi 4 290 markkaa (vuoden 2005 rahassa 6 456 euroa), kun esimerkiksi Volkswagen Kuplan perusmalli maksoi 5 990 markkaa (9 015 €). Jaltan edullinen hankintahinta antoi anteeksi auton melko karkean viimeistelyn, mutta rakenteeltaan pulmallinen moottori kesti ilman korjauksia pahimmillaan vain noin 20 000 kilometrin ajon.
Vuosimallien 1962–1969 Jalta muistuttaa etuosaltaan suuresti Fiat 600-autoa, sitä vastoin takaosa ja V4-moottori ovat omaa suunnittelua. Autolehden 1965 koeajon mukaan Jaltassa on paljon huonosti suunniteltuja yksityiskohtia. Esimerkiksi jarrut ovat heikkotehoiset ja auto on meluisa. Kuljettajan istuinta on vaikea siirtää pituussuunnassa kiskojen tiukkuuden vuoksi. Istuimet ovat melko kovat ohuen pehmusteen vuoksi. Huonot häikäisysuojat eivät suojaa auringolta ollenkaan.
Gizan sfinksi
thumb|300px|Gizan sfinksi ja [[Khefrenin pyramidi.]]
ZAZ
Suomessa Jalta-nimisenä
Bensiinillä toimiva lämmityslaite aiheutti monen Jaltan tulipalon ja tuhoutumisen. Ajossa vaihteet ulisevat, varsinkin ylin vaihde nelonen. Vaihteista ykkönen on synkronoimaton, muut vaihteet on synkronoitu.
Nelisylinterisen 887 cm³ ilmajäähdytteisen V-moottorin suurin teho on 20 kW /4000 r/min (27 hv) ja suurin vääntömomentti 52 Nm /2400-2600 r/min (5,3 kpm). Kuumalla säällä moottori saattaa kuumeta liikaa jäähdytyksen ollessa tehoton.
Gizan sfinksi
Gizan sfinksi ( abu’l-haul, kauhun isä) on muinaisen Egyptin aikana rakennettu lepäävää ihmiskasvoista leijonaa esittävä veistos. Gizan veistos on sfinkseistä suurin ja tunnetuin. Se sijaitsee Egyptissä Gizan tasangolla kolmen pyramidin vieressä.
ZAZ
Suomessa Jalta-nimisenä
Tekniikan Maailma 13/1965 mittasi Jaltan kiihtyvyydeksi 0-50 km/t 10,6 sekuntia ja 0-80 km/t 30,2 sekuntia. Huippunopeus on lehden mukaan 104,2 km/t, valmistajan mukaan 100 km/t. Suorituskyky on heikko. Koeajoselostuksensa yhteenvedossa TM:n testiryhmä totesi: ”Jaltaa voitaisiin luonnehtia hyväksi yritykseksi rakentaa jokamiehen käyttöauto. Todellisuudessa asia kuitenkin lienee niin, että nykyinen Jalta on taakse jäänyt yritys. Sen kehitystyö on vaatinut niin paljon aikaa, että meidän markkinoillemme ehtiessään auto on jo vanhentunut.”
Gizan sfinksi
Mitat
Gizan sfinksi on noin 20 metriä korkea ja 72,5 metriä pitkä. Sen vyötärö on 10 metriä leveä ja lonkat 19 metriä. Kasvojen leveys on 4,15 metriä. Kasvot oli alkujaan maalattu punaisilla, sinisillä ja vihreillä väreillä.
Rakentaminen
Gizan sfinksin pää oli alun perin luonnon muovaama lohkare, joka oli maanpinnan yläpuolella. Lähiseudulla on toinenkin samanlainen lohkare, mutta sitä ei ole muovattu. Sfinksin vartalo on maanpinnan alapuolella. Kun Gizan pyramideja alettiin rakentaa ja kiviä niihin sekä alueen temppeleihin louhia, sfinksin päälohkare jätettiin paikalleen ja rakentamiseen tarvitut kivet louhittiin veistoksen vartalon ympäriltä. Sfinksin ympärille kaivettiin puolisuunnikkaan muotoinen kaivanto, josta kaikki kiviaines poistettiin. Sen jälkeen veistoksen pää ja vartalo muotoiltiin ja viimeisteltiin kuparitaltoilla ja puuvasaroilla.
Tarkoitus
Sfinksin arvellaan esittävän neljännen dynastian aikana hallinnutta faarao Khafrea. Suuren sfinksin merkitystä ei tiedetä, mutta myöhemmät egyptiläiset uskoivat sen esittävän auringonjumala Horemakhetia.
Historia
thumb|Gizan sfinksi Félix Bonfilsin kuvaamana 1867. Veistos on alkuperäisessä restauroimattomassa kunnossaan ja hartioihin asti hiekkaan hautautuneena. Huomaa mies sfinksin korvan alla. Sfinksin arvellaan olevan peräisin faarao Khafren ajalta noin vuodelta 2520–2492 eaa. On tosin mahdollista että se olisi paljon vanhempikin.
Sfinksin pää on kovempaa kiveä kuin sen vartalo, joten pää onkin säilynyt paremmin kuin muut osat.
Ajan kuluessa aavikolla puhaltavat tuulet hautasivat Gizan sfinksin kaulaa myöten hiekkaan, kunnes 18. dynastian faarao Thutmosis IV kaivoi sen esiin. Tarun mukaan nuori prinssi Thutmosis oli metsästämässä Gizan pyramidien lähistöllä. Kun hän asettui sfinksin varjoon lepäämään ja nukahti, sfinksi näyttäytyi hänelle unessa ja lupasi, että jos Thutmosis kaivaisi sfinksin esiin hiekasta, hänestä tulisi faarao. Unessa Thutmosis sai tietää myös, että sfinksin edustama Hor-em-akhet-Atum-Khepri-jumala oli hänen isänsä. Thutmosis kaiverrutti tapahtumasta niin kutsutun ”unisteelan”, jossa hän kuvailee unensa. Steelan hän asetti sfinksin jalkojen väliin, jossa se on yhä tänäkin päivänä.
Paikalliset arkeologit ja konservoijat pitäisivät parempana, jos sfinksi hautautuisi uudelleen hiekkaan. Se on hakattu niin helposti rapautuvaan kiveen, että sen pinta jauhautuu melkein sormien välissä. Sfinksiä on myös yritetty hajottaa vuosien saatossa. Tuntematon sheikki määräsi sfinksin hajotettavaksi, mutta hakuilla varustetut miehet eivät saaneet sfinksiä rikki, jolloin sitä alettiin pelätä. Sen jälkeen sfinksi on saanut olla rauhassa tuhoamisyrityksiltä, mutta eroosio on kuluttanut sitä lisää. Siitä irtoaa jatkuvasti suuria paloja ja eri aikakausien konservoijat ovat lisänneet hävitystä käyttämällä virheellisiä menetelmiä (mm. betonilaastia). Myös keinokastelu ja sen mukanaan tuoma suola aavikolta, sekä suuri matkailijoiden määrä ovat vahingoittaneet sfinksiä. Sfinksin parta on irronnut, ja nykyisin sitä säilytetään British Museumissa Lontoossa.
Nenään liittyviä tarinoita
Sfinksiltä puuttui nenä jo viimeistään vuonna 1737, jolloin tanskalainen tutkimusmatkailija Frederic Louis Norden piirsi sfinksin nenättömänä. Egyptiläinen historioitsija al-Maqrīzī kirjoitti 1400-luvulla, että uskonnolliset kiihkoilijat olivat tahallaan vahingoittaneet sfinksin kasvoja jo 1300-luvulla. Myös mamelukkien on väitetty ampuneen nenän käyttäessään sitä maalitauluna vuonna 1380. Erään legendan mukaan nenä irtosi vasta Napoleonin joukkojen pommittaessa sfinksiä tykeillä 1800-luvun taitteessa.
Aiheesta muualla
29.97528°N, 31.13778°W
ActiveX
thumb|ActiveX:n logo ActiveX on sovelluskomponenttikerros Microsoftin Windows-käyttöjärjestelmässä, joka käyttää Component Object Model (COM) komponenttikerrosta. COM-komponentit ovat uudelleenkäytettäviä ohjelmistokomponentteja.
Vuonna 1996 Microsoft nimesi markkinointisyistä osan Internet Explorer -selaimen yhteydessä käytettävästä OLE-tekniikasta ActiveX:ksi. Lopulta koko OLE sai nimen ActiveX, tosin Microsoft Officessa käytetty OLE-tekniikka kantaa vielä nimeä OLE.
Selaimessa käytetyt ActiveX-komponentit toimivat käyttöjärjestelmässä normaalien suoritettavien ohjelmien tavoin ilman erityisiä toimintorajoituksia. Tuntemattomien ActiveX-komponenttien noutaminen verkosta tuo mukanaan suuria tietoturvallisuusriskejä. ActiveX-komponentit on digitaalisesti allekirjoitettu julkaisijan avaimella, mutta tämä ei poista ohjelmointivirheiden mahdollisuutta ja siitä johtuvia hyökkäyksiä.
Kalle Järvilehto
Kalle Järvilehto (s. 21. heinäkuuta 1995 Espoo) on suomalainen lumilautailija. Hän sijoittui vuoden 2018 talviolympialaisissa 32:nneksi slopestylessä. Maailmancupissa hän on ollut big airissa toisella tai kolmannella sijalla useita kertoja vuosina 2017 ja 2019. Paras tulos, hopeasija, tuli Kanadan Quebecissä maaliskuussa 2019.
Vjatšeslav Kurennoi
Vjatšeslav Grigorevitš Kurennoi (10. joulukuuta 1932 Moskova – 23. joulukuuta 1992 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän voitti urallaan kaksi olympiamitalia, hopeaa Roomasta 1960 ja pronssia Melbournen kisoista 1956. Kurennoi teki vuoden 1956 turnauksessa kolme ja vuoden 1960 turnauksessa yhdeksän maalia.
Windir
Windir tuotti neljä studioalbumia kymmenvuotisen taipaleensa aikana. Yhtye hajosi Valfarin kuoltua hypotermiaan eksyttyään lumimyrskyssä vuonna 2004.
Sognametal
Windir inspiroi useita paikallisia yhtyeitä Sogn og fjordanen alueella,, ja joiden kokoonpanoissa on entisiä Windirin jäseniä. Näitä yhtyeitä ovat Vreid, Cor Scorpii, Mistur, Sigtyr ja Feigd. Niiden musiikista käytetään yhteisesti nimitystä Sognametal.
Kumppanuusmaatalous
Kumppanuusmaatalous on maanviljelijän ja kuluttajien muodostama yhteisö. Viljelijä ei myykään tuottamaansa ruokaa tukulle ja sieltä eteenpäin kaupan ketjulle, vaan suoraan kuluttajille. Ero tavanomaiseen ruokapiiriin on, että viljelijä myy eräänlaisia ruokaosakkuuksia joka maksetaan etukäteen, yleensä alkukeväästä. Niistä muodostuu maatilan vuosittainen budjetti. Osuuttaan vastaan jäsenet saavat viljelijän satoa niin pitkään kuin sitä riittää.
Mallissa on riskinsä: jos sato on huono, on satokorin sisältö heikonlainen. Hyviä puolia kumppanuusmaataloudessa on, että ruokaosuuskunnan jäsenenä on mahdollista vaikuttaa siihen, mitä pellolla kasvaa ja myös osallistua viljelykseen talkoillen ja vaikkapa sadonkorjuujuhlia järjestäen. Viljelijälle etuna taas on, että markkinointiin ja myyntiin ei tarvitse erikseen panostaa, ja koko sadolle on valmiiksi ostaja.
Useimmat Suomessa perustetut kumppanuusmaataloushankkeet ovat olleet osuuskuntia, kukin hieman omanlaisellaan hallintotavalla. Tyypillisesti ruokaosuuskunta palkkaa sopivan henkilön puutarhuriksi tai viljelijä saattaa myös olla osuuskunnan hallituksessa mukana vastuullisena jäsenenä.
Ensimmäiset CSA:t perustettiin maailmalle 40 vuotta sitten.
Mathieu Gourdain
Mathieu Gourdain (s. 4. toukokuuta 1974 Vernon) on ranskalainen entinen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä ja sai siellä hopeaa sekä säilän yksilö- että joukkuekilpailussa.
Inno Nazionale
Inno Nazionale on San Marinon kansallislaulu. Sen sävelsi sanmarinolainen säveltäjä ja viulisti Federico Consolo. Hymni kohotettiin kansallislauluksi 1894. San Marinon kansallislaululla ei ole virallisesti sanoja, vaikka italialainen runoilija Giosuè Carducci on sellaiset kirjoittanutkin. San Marino ei ole koskaan virallistanut Carduccin sanoitusta, minkä takia virallisissa yhteyksissä sanoja ei koskaan lauleta.
Litteänurmikka
Litteänurmikka (Poa compressa) on heinälaji, joka kuuluu nurmikoiden sukuun. Se on monivuotinen ja sen muodoltaan litteät korret kasvavat polvekkaasti pystyinä. Sen lehtilavat ovat enintään viisi senttimetriä pitkiä, kun taas melko samannäköisten rantanurmikan (Poa palustris) ja lehtonurmikan (Poa nemoralis) lehdet ovat pidemmät. Litteänurmikan kaksi alalajia, pikkulitteänurmikka (Poa compressa subsp. compressa) ja isolitteänurmikka (Poa compressa subsp. langeana) esiintyvät Suomessa. Niistä suuremmaksi kasvava isolitteänurmikka on harvinainen uustulokas, mutta pikkulitteänurmikka on yleinen varsinkin lounaassa.
Inno Nazionale
Vuoteen 1894 San Marinon kansallislauluna oli Giubilanti d'amore fraterno.
Epäviralliset sanat
Lähde:
Mustafa Maki
Mustafa Kafa-Ismail Maki (s. 17. syyskuuta 1988) on sudanilais-suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki tai laitapuolustaja.
Maki aloitti jalkapallon pelaamisen kotimaassaan Al-Amalin joukkueessa. Suomeen saapumisensa jälkeen hän on pelannut Ykköstä ja Kakkosta VIFK:n riveissä, josta siirtyi kaudeksi 2012 pelaamaan Veikkausliigaa Vaasan Palloseuran riveihin. Toukokuussa 2013 Maki palasi takaisin VIFK:n riveihin.
Iltamat
Iltamat ovat kyläkunnittain järjestettyjä tai jonkin järjestön kuten nuorisoseuran organisoimia ohjelmallisia illanviettotilaisuuksia. Erityisenä kohderyhmänä ja järjestäjinä ovat perinteisesti olleet kylän nuoret aikuiset. Iltamia on järjestetty talkoovoimin esimerkiksi seurantaloilla. Nimitystä on käytetty myös eräistä esimerkiksi osakuntien järjestämistä tilaisuuksista. Iltamien ohjelmaan sisältyy järjestäjästä ja mahdollisesta teemasta riippuen puheita, yhteislaulua, runonlausuntaa, voimisteluesityksiä sekä tanssia. Iltamatilaisuuksia käytetään yhdistysten varainkeruukeinona ja siksi niiden yhteydessä on yleensä maksullinen kahvitarjoilu.
Iltamatoiminta oli vielä sotien jälkeisinä vuosina vilkasta. Urho Kekkonen mainitsee nimimerkkikirjoituksessaan vuonna 1954 tilastotiedon 11 000 iltamatilaisuudesta vuodessa. Tilastoja kertyi, koska iltamien järjestäminen vaati viranomaisluvan. Liikenneyhteyksien kehittymisen, kaupungistumisen ja television yleistymisen, yleisesti individualistisemman elämäntavan, myötä iltamista on tullut harvinaisia. Joillakin paikkakunnilla iltamia järjestetään nykyäänkin.
Hendrik Kersken
Hendrik ("Henk") Kersken (6. tammikuuta 1880 – 3. joulukuuta 1967) oli alankomaalainen purjehtija. Hän kilpaili vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja sai kahdeksan metrin luokassa Hollandialla hopeaa.
Juha Tynkkynen
Juha Tynkkynen (s. 22. maaliskuuta 1954 Helsinki) on suomalainen entinen toimittaja, joka on ollut televisiotuotantoyhtiö Broadcastersin perustaja, vastaava tuottaja ja toimitusjohtaja. Tynkkynen teki musiikki/kulttuuri/elokuvatoimittajan töitä vuodesta 1974 aina 1990-luvun puoliväliin mm. Yleisradiossa Rockradiossa ja Radio Cityssä. Vuonna 1985 hän siirtyi ensimmäiseksi päätoimittajaksi silloin toimintansa aloittaneeseen Radio Cityyn. Vuonna 1990 Tynkkynen perusti yhdessä Saku Tuomisen kanssa Broadcasters oy:n. Tuotantoyhtiön myynnin jälkeen Tynkkynen ja Tuominen perustivat T&T Idealist Oy:n jonka tj:nä toimii tällä hetkellä. Tynkkynen on opiskellut Helsingin Yliopistossa sekä Budapestin ELTE -yliopistossa. Hän on myös Suomen Budapestissa toimivan kulttuuri-instituutin FinnAgoran säätiön vpj.
Vuoden 2007 Radio Gaalassa Tynkkynen valittiin suomalaisen radion Hall of Fame en.
Kun isolla kengällä astuu, jää iso jälki
Kun isolla kengällä astuu, jää iso jälki: Kahdeksantoista näkökulmaa poliisin työhön on poliisiammattikorkeakoulun valintakoekirja. Se ilmestyi 2014, ja vuonna 2020 ilmestyi kirjan neljäs, uusittu laitos. Kirjan on toimittanut Poliisiammattikorkeakoulun lehtori Marko Vesterbacka. Kirja sisältää poliisin työstä 18 artikkelia, joiden perusteella valintakokeessa on kirjoitettava essee.
Kirjan neljännen laitoksen artikkeleista on vaihtunut noin puolet. Neljäs laitos julkaistaan myös äänikirjana, mikä on saanut julkaisijat muistamaan vanhat vitsit poliisin luku- ja kirjoitustaidosta. Niiden mukaan poliisipartiosta toinen osaa lukea ja toinen kirjoittaa. Verkossa se julkaistaan pdf-versiona. Tammikuussa 2020 ilmestyvä laitos tulee käyttöön 28.1.–10.3.2020 järjestettävällä hakujaksolla.
Kirja on julkaistu myös ruotsiksi nimellä Lämnar man stora spår efter sig.
Neljännen laitoksen alkusanoissa Marko Vesterbacka toteaa, että kirjaa voi lukea sellainenkin, jolla poliisin ammatti ei ole haaveissa vaan joka on muuten vain kiinnostunut ammatista.
Kirjoittajat työskentelevät eri tehtävissä poliisin palveluksessa. Kirjan aloittaa Saara Asmundelan kirjoitus "Kääntäjästä konstaapeliksi – Akateemisena ammatinvaihtajana poliisissa". Hänen puheestaan Helsingin yliopiston käännöstieteen laitoksen syyskauden avajaisissa kymmenen vuotta aikaisemmin on peräisin kirjan otsikko. Asmundelan isoisältä peräisin oleva sananlasku tarkoittaa, että teoilla on aina seuraukset. Kului neljä vuotta, ja Asmundela puki Poliisikoulussa poliisin haalareita jalkaan. Sitä oli edeltänyt naisten vapaaehtoinen asepalvelus, jossa ajatus poliisiksi ryhtymisestä heräsi.
Mikko Karppi on kirjailija, mutta poliisina hän työskentelee talousrikostutkijana ja kertoo kirjassa siitä työstään otsikkona "Rikos ei kannata". Hän päätyi ammattiin isänsä ehdotuksesta ja teki asepalveluksen aikaiset valinnat sitä silmällä pitäen. Hän kertoo olevansa rihymies eli hän jäljittää rikoshyötyä.
Titanium (kappale)
Titanium on ranskalaisen DJ:n ja musiikkituottajan David Guettan kappale, jolla laulaa Sia. Tämän Guettan viidenneltä, Nothing but the Beat -studioalbumilta julkaistun kappaleen sanoittivat Sia Furler, Guetta, Giorgio Tuinfort ja Afrojack. Kappaleen tuotannosta vastasivat Guetta, Tuinfort ja Afrojack. "Titanium" julkaistiin digitaalisesti ladattavana albumin ensimmäisenä promosinglenä 8. elokuuta 2011. Se julkaistiin albumin neljäntenä virallisena singlenä joulukuussa 2011. Kappaleella lauloi alun perin yhdysvaltalaisartisti Mary J. Blige, jonka versio vuoti nettiin heinäkuussa 2011.
"Titanium" on balladi joka on sekoitus housea, poppia ja urban-dancea. Kappaleen sanat kertovat sisäisestä kestävyydestä. Sian esittämiä sanoituksia verrattiin Fergien vastaaviin ja musiikkia verrattiin Coldplayn kappaleisiin. Kriitikot suhtautuivat kappaleeseen myönteisesti ja kutsuivat sitä yhdeksi Nothing but the Beatin standout-kappaleeksi. "Titanium" saavutti listasijoituksia kymmenen parhaan joukosta lukuisissa valtioissa, kuten Australiassa, Itävallassa, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Unkarissa, Irlannissa, Italiassa, Alankomaissa, Uudessa-Seelannissa, Norjassa, Espanjassa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Yhdysvalloissa. Britanniassa kappale pääsi singlelistan kärkeen, ja siitä tuli Guettan viides ja Sian ensimmäinen kyseisen listan ykkössijan saavuttanut kappale.
Titaniumin musiikkivideo julkaistiin 21. joulukuuta 2011, mutta Guetta ja Sia eivät itse esiinny videolla. Sen sijaan video keskittyy Ryan Leen näyttelemään nuoreen poikaan, jolla on yliluonnollisia voimia. "Titanium" vedettiin muiden kappaleiden ohella Yhdysvaltain radioasemilta Newtownin kouluammuskelun jälkeen.
Madison Bailey on tehnyt Titaniumista tunnetun coverkappaleen.
Optimi (matematiikka)
Optimi tarkoittaa matemaattisessa optimoinnissa optimointitehtävän ratkaisua. Optimi on piste, jossa rajoitusehdot toteutuvat ja optimoitava funktio saa parhaimman arvonsa. Tilanteesta riippuen voidaan etsiä funktion minimiä tai maksimia.
Optimilla voidaan kuvata esimerkiksi tuotannon suurinta arvoa tai kustannusten pienintä arvoa.
Hoikkaröllinurmikka
Hoikkaröllinurmikka (Eragrostis pilosa) on heinälaji, joka kuuluu röllinurmikoiden (Eragrostis) sukuun. Se on yksivuotinen karvaton matala heinä, joka kasvaa enintään 30 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat karheita mutta nystyttömiä, erona eräisiin muihin suvun lajeihin. Hoikkaröllinurmikan röyhy koostuu pitkähköistä litteistä tähkylöistä, joissa on viidestä kymmeneen kukkaa.
Hoikkaröllinurmikkaa esiintyy Euroopan eteläosissa ja keskiosan eteläosassa. Se on levinnyt Suomeen ja lajia on tavattu muutamin paikoin satunnaiskasvina lastauspaikoilta sekä myllyjen pihoilta.
Larrabee (mikroarkkitehtuuri)
Larrabee on Intelin koodinimi GPGPU-suorittimen mikroarkkitehtuurille, joka on erillinen integroitujen grafiikkaprosessorien mallistosta.
Arkkitehtuurin julkaisu on peruutettu.
Intel ei saanut Larrabeen suorituskykyä kilpailukykyiseksi DirectX- ja OpenGL-sovelluksille ja Intel päätti keskittää resurssinsa integroitujen grafiikkaprosessorien kehitykseen.
Vallilan kirjasto
Vallilan kirjasto on vuonna 1908 perustettu Helsingin kaupunginkirjaston sivukirjasto, joka sijaitsee Vallilan kaupunginosassa. Kirjasto toimii nykyään Juha Leiviskän ja Asta Björklundin suunnittelemassa, vuonna 1991 valmistuneessa korttelitalossa osoitteessa Päijänteentie 5. Rakennus on suosittu arkkitehtuurinähtävyys.
Vallilan kirjastolla on näyttelytila Galleria Kajava, jossa järjestetään kuukausittain vaihtuvia näyttelyitä.
Historia
Vallilan kirjasto aloitti toimintansa osoitteessa Itäinen Viertotie 39 (nyk. Hämeentie 101) vuonna 1908. Päätös kirjaston perustamisesta oli tehty jo kymmenen vuotta aiemmin. Kirjaston alkuperäinen nimi oli Hermannin haaraosasto. Tiloihin kuului viisi vuokrahuonetta, joista kaksi toimi kirjavarastona, yksi lainaustoimistona ja kaksi lukuhuoneina. Kirjasto palveli asiakkaita kaikkina päivinä paitsi jouluaattona ja -päivänä. Hermannin haaraosaston toiminta jatkui alkuperäisissä tiloissa vuoteen 1927 saakka, jolloin suosion jatkuva kasvu ja siitä seurannut tilanpuute pakotti kirjastolautakunnan hankkimaan sille uudet tilat.
Kirjaston uusi tila sijaitsi edellisvuonna valmistuneessa koko korttelin kokoisessa AsOy Sturessa Sammatintien (2-4) puoleisella reunalla. Talon kivijalasta kirjastolle oli jo rakennusvaiheessa hankittu 250 neliön osakehuoneisto. Helsingin kaupunki omistaa edelleen ao. huoneiston. Kirjaston nimi muutettiin Vallilan sivukirjastoksi.
Vuonna 1944 helmikuussa tapahtuneissa pommituksissa Sammatintie 2–4 sai osuman ja syttyi tuleen. Vaikka tulipalo ei yltänyt kirjaston tiloihin sammutustöistä valunut vesi pääsi kirjoihin ja tuhosi jäätyessään suuren osan kokoelmasta. Säilyneet osat siirrettiin turvaan Käpylän kirjastoon. Pommituksen jälkiä korjattaessa kirjaston tiloja muutettiin avoimemmiksi mutta jatkuva tilanpuute haittasi silti kirjaston toimintaa huolimatta lehtisalin siirtämisestä Kangasalatielle. Kirjastolle oli suunniteltu uutta, täysin omaa tilaa useisiin eri paikkoihin jo 1930-luvun lopulta mutta vasta 1980-luvun lopulla se päätettiin rakentaa.
Vallilan kirjaston nykyinen rakennus vihittiin käyttöön 1991. Arkkitehtien Juha Leiviskän ja Asta Björklundin suunnittelemassa Vallilan korttelitalossa toimii kirjaston lisäksi päiväkoti. Kirjaston sisustuksen on suunnitellut Jatta Olin. Uusi rakennus nosti Vallilan kirjaston jälleen paikallisten suosioon. Kirjasto peruskorjattiin ja tiloja ajanmukaistettiin vuonna 2008. Korttelitalon sisäpiha palautettiin alkuperäisen kaltaiseen asuunsa vuonna 2010. Rakennuksessa tehtiin perusteellinen julkisivuremontti vuonna 2013.
Sieppari ruispellossa
Sieppari ruispellossa (engl. The Catcher in the Rye) on yhdysvaltalaisen J. D. Salingerin kirjoittama nuorisoromaani vuodelta 1951. Englanninkielisen alkuteoksen on kustantanut Little, Brown and Company ja suomeksi sen julkaisi Tammi Pentti Saarikosken suomentamana 1961 sekä Arto Schroderuksen suomentamana 2004.
Teos käsittelee kapinahenkisen koululaisnuoren Holden Caulfieldin jokseenkin päämäärättömiä seikkailuja 1940-luvun New Yorkissa ja hänen mietteitään elämästä ja maailmasta. Kirjan aiheena on murrosikä ja aikuistuminen sekä nuorisokulttuuri ja teemana tragedia. Kieliasultaan Sieppari ruispellossa on kokonaan paikallisen slangin mukainen.
Juoni
Päähenkilö Holden Caulfield opiskelee Penceyn poikakoulussa, joka sijaitsee Pennsylvanian osavaltiossa. Hänet on aikaisemmin erotettu jo neljästä koulusta, ja nyt hänet erotetaan Penceystäkin, koska hän läpäisee viidestä oppiaineesta ainoastaan englannin. Muutama päivä ennen joululoman alkua hän lähtee koulusta ja matkustaa New Yorkiin, missä asuvat hänen vanhempansa ja pikkusisar Phoebe.
Holden ei kuitenkaan mene kotiin, koska hän ei halua kohdata vanhempiaan ennen kuin he ovat saaneet koulusta lähetetyn kirjeen, jossa kerrotaan hänen erottamisestaan. Hän asuu pari yötä hotellissa New Yorkissa, käy baarissa ja vie huoneeseensa prostituoidun, mutta mitään ei kuitenkaan tapahdu. Sitten hän tapaa vanhan ystävänsä Sallyn, he viettävät aikaa yhdessä ja heillä on joitain herkkiä hetkiä. Holden ehdottaa, että he karkaisivat, mutta Sally säikähtää ajatusta ja he eroavat riidoissa. Holden menee baariin ja tapaa Carl Lucen.
Afanasevon kulttuuri
Afanasevon kulttuuri 3500–2500 eaa. kuparikauden lopussa ja varhaisen pronssikauden alussa oli Keski-Aasiassa, mm Etelä-Siperiassa, Mongoliassa ja Kazakstanissa oleva puolipaimentolaiskulttuuri, joka eli karjanhoidolla. Kulttuuri tuli tunnetuksi Krasnojarsk Krain Minusinskin löydöistä. Kulttuurin uskotaan olleen indoeurooppalainen ja kuoppahautaukset muistuttivat Ukrainassa suunnilleen samoihin aikoihin olleen Jamnakulttuurin hautauksia. Samanlaista kuoppahautausta käyttivät Sredny Stogin kulttuuri, katakombikulttuuri ja Poltavkan kulttuuri.
Sieppari ruispellossa
Juoni
Holden haluaa tavata sisarensa ennen karkaamistaan, joten hän jättää sisarensa kouluun kirjeen, jossa hän pyytää tätä tulemaan museolle. Sisar Phoebe tulee museolle matkalaukun kera ja sanoo tulevansa veljensä mukaan. Holden kieltää sisartaan tulemasta mukaan ja sisar suuttuu. Holden yrittää lepyttää sisarensa ja he menevät eläintarhaan. Veljensä pyynnöstä Phoebe menee eläintarhassa karuselliin, josta hän pienenä piti. Alkaa sataa, mutta Holden istuu iloisena sateessa katsellen sisartaan.
Holden ja Phoebe menevät kotiin. Holden sairastuu ja unohtaa pakosuunnitelmansa.
Holden Caulfield
Kirjan päähenkilö on Holden Caulfield, joka on 16-vuotias Penceyn poikakoulua käyvä masentunut nuori mies. Hän on kokenut elämässään paljon vastoinkäymisiä. Hänen toinen veljensä on kuollut ja hänet on erotettu monesti koulusta. Kirjan aikana hänet erotetaan koulusta viidettä kertaa. Holden etsii kovasti identiteettiään eikä tunne kuuluvansa minnekään.
Phoebe Caulfield
Yksi tärkeimmistä sivuhenkilöistä on Holdenin sisar Phoebe, jolla on suuri vaikutus päähenkilön päätöksiin.
Sivuhenkilöt
Suuressa roolissa ovat Holdenin veljet, jotka eivät kuitenkaan varsinaisesti esiinny kirjassa vaan vain Holdenin ajatuksissa. Veljet ovat aina olleet iso osa Holdenia. Muita sivuhenkilöitä ovat Sally Hayes ja Jane Gallagher, jotka olivat Holdenin naispuolisia ystäviä. Vietettyään aikaansa enemmän Sallyn kanssa, Holdenin romanttinen mielenkiinto syttyi. Seurauksena Sally säikähti tunnetulvaa.
Miljöö
Tapahtumat sijoittuvat New Yorkin alueelle. Yksi paikoista on Penceyn poikakoulu Agerstownissa, Pennsylvaniassa. Muita tapahtumapaikkoja ovat baarit ja hotellit sekä Holdenin koti. Miljöötä ei kuvailla tarkkaan, mutta usein paikat kirjassa ovat ahdistavia ja masentavia kirjan teeman mukaisesti. Holden ei esimerkiksi haluna nähdä vanhempiaan ja baarien kiertely luo myös ahdistuneen tunnelman.
Tapahtuma-aika
Tarina sijoittuu 1940-luvulle. Kirjan tapahtumat sijoittuvat joululoman paikkeille. Holden muistelee hänelle tärkeitä muistoja perheestään ja ajasta, kun hänen veljensä vielä oli elossa. Aikeet karkaamisesta länteen ovat viittauksia tulevaan.
Julkaiseminen ja vastaanotto
Englanninkielinen alkuperäisversio on kirjoitettu pääosin slangityylillä, minkä takia sitä kritisoitiinkin. Pentti Saarikosken suomennos vuodelta 1961 sisältää senaikaista stadin slangia.
Romaani on suomennettu kahdesti:
Pentti Saarikosken suomennos herätti aikoinaan suurta huomiota, ja se muodostui monessa suhteessa ratkaisevaksi käänteeksi hänen kirjailijanurallaan. Kiistely suomennoksen virheistä ja ansioista on jatkunut kautta vuosikymmenien. Saarikosken käännöstä on pidetty kirjallisesti ansiokkaana työnä mutta toisaalta epätarkkana. Sitä on pidetty alkuteoksen vapaamuotoisena tulkintana ja sanottu jopa väärennökseksi. Saarikosken käännöstä on väitetty muun muassa "taiteelliseksi tulkinnaksi alkuperäisestä". Monien kirjan suomenkielisten painosten mukana tuli luettelo käännöksessä käytetyistä suomen kielen slangisanoista selityksineen.
Kirjan väitetään kuuluneen muun muassa John Lennonin murhaajan Mark David Chapmanin, Ronald Reaganin salamurhaa yrittäneen John Hinckley Juniorin sekä monien muiden rikollisten kirjakokoelmiin. Teoksen on väitetty sisältävän piilomerkityksiä, jotka viettelevät lukijaa milloin mihinkin laittomuuteen. Kirjaa ovat ylistäneet myös merkittävät poliitikot; esimerkiksi George H. W. Bush mainitsee sen yhdeksi teoksista, jotka innoittivat häntä nuorena. Sieppari ruispellossa mainitaan usein yhdeksi 1900-luvun tärkeimmistä teoksista, ja se oli mukana myös Yleisradion, Suomen Kirjasäätiön ja Kirjakauppaliiton Tuhat vuotta – sata kirjaa -kampanjan luettelossa.
Plagiaatti
Ruotsalainen kirjailija Fredrik Colting kirjoitti kirjailijanimellä "John David California" teokselle "jatko-osan" 60 Years Later: Coming Through the Rye, jonka syksyksi 2009 suunniteltu julkaiseminen kiellettiin Yhdysvalloissa tuomioistuimen päätöksellä, koska sen väitettiin plagioivan Salingerin teosta. Syytettyinä olivat Coltingin lisäksi hänen omistamansa ruotsalainen kustannusyritys Nicotext ja sen brittiläinen tytäryhtiö Windupbird Publishing, joka julkaisi teoksen ensin Britanniassa.
Kansainvälisen Jääkiekkoliiton mestaruuskilpailut 1913
Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF (tuolloin LIHG) järjesti liiton mestaruusturnauksen jääkiekossa 1913. Turnaukseen osallistui viisi joukkuetta. Saksan mestari Berliner Schlittschuhclub voitti turnauksen, joukkueeseen kuului myös suomalainen Johan Ollus sekä ruotsalaiset Nils Molander ja Hans Georgii.
Iñaki
Iñaki on miehen etunimi. Sitä käytetään Ignatiuksen baskinkielisenä muotona.
FA Cupin 2010–2011 karsinnat
Aikataulu
Ennen pudotuskierroksia sarjajärjestelmän tason seitsemän ja sen alapuolella olevat joukkueet pelasivat kaksi karsintakierrosta. Ensimmäiselle varsinaiselle kierrokselle tulivat Isthmian Leaguen, Northern Premier Leaguen ja Southern Leaguen joukkueet. Conference Northin ja Southin joukkueet tulivat toiselle pudotuskierrokselle ja Conference Nationalin neljännelle pudotuskierrokselle.
Alustava karsintakierros
† – Lisäajan jälkeen
Varsinainen karsintakierros
† – Lisäajan jälkeen
Clarence Hammar
Karl Adolf Clarence Hammar (23. kesäkuuta 1899 Solna – 31. joulukuuta 1989 Haninge) oli ruotsalainen purjehtija. Hän sai vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa Sylvialla pronssia kahdeksan metrin luokassa. Hän oli Pariisin kesäolympialaisissa 1924 kilpaillut Ranskan kansallisessa monotyypissä ja sijoittunut kuudenneksi.
Malakan kuvernööri
Malakan kuvernööri eli Yang di-Pertua Negeri, on Malesian Malakan osavaltion päämies. Kuvernöörin rooli on edustuksellinen ja osavaltion pääministeri käyttää käytännön poliittista valtaa. Malakka ja Penang poikkeavat muista Länsi-Malesian osavaltioista siinä, että osavaltion päämies ei ole sulttaani. Sulttaanit toimivat vuorollaan Malesian kuninkaana, mutta kuvernöörit eivät.
Itsenäisen Malaijan aikana Malakan ensimmäiseksi kuvernööriksi nimitettiin Leong Yew Koh. Ennen Malaijan itsenäistymistä Britanniasta, Malakan päämiehenä toimivat brittiläiset siirtomaahallinnon edustajat.
Döbeln (täsmennyssivu)
Döbeln voi viitata tai liittyä seuraaviin:
Thepphithak Chindavong
Thepphithak Chindavong (s. 2. helmikuuta 1991) on laosilainen uimari. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja jäi 90. sijalle miesten 50 metrin vapaauinnissa.
Otto Gollnhuber
Otto Gollnhuber (9. helmikuuta 1924 – 23. kesäkuuta 1963) oli itävaltalainen jalkapalloilija, joka pelasi Kapfenberger SV:lle. Hän kilpaili vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ja kuului maansa viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Kleitos Valkoinen
Kleitos oli makedonialainen sotilas Aleksanteri Suuren armeijassa. Hän sai lisänimen "Valkoinen" jotta hänet erotettaisiin Kleitos Mustasta.
Vuonna 323 eaa. Kleitoksen laivasto kukisti ateenalaisen laivaston Amorgoksen luona. Triparadisoksen jaossa Kleitoksesta tuli Lyydian satraappi. Antigonos I hyökkäsi kuitenkin Kleitoksen kimppuun ja tämä pakeni Makedoniaan. Kleitos palveli aluksi Polyperkhonia makedonian laivaston päällikkönä. Vuonna 322 eaa. Kleitos kukisti Nikanorin laivaston Propontiksessa. Antigonos hyökkäsi kuitenkin laivaston kimppuun kun laivat oli vedetty maille. Laivasto yritti paeta merelle, jossa Nikanorin laivaston rippeet kukistivat sen täydellisesti. Kleitos selvisi kuitenkin hengissä, mutta jäi Lysimakhoksen vangiksi. Lysimakhos antoi teloittaa Kleitoksen.
Paul Nicolay
Paul Nicolay (venäjällä myös Pavel Andrejevitš, 16. kesäkuuta 1777 Viipuri – 28. huhtikuuta 1866 Viipuri ) oli venäläinen diplomaatti ja paroni, joka kuului aateloituun Nicolayn sukuun.
Elämä
Vuonna 1820 Nicolay peri isältään Viipurissa sijaitsevan Monrepos’n kartanon. Hän avasi kartanon puiston yleisölle ja pystytti sinne muun muassa tanskalaisen kuvanveistäjän Gotthelf Borupin tekemän Väinämöisen patsaan, joka oli toinen suomalaisen kansanrunouden tietäjähahmoa kuvaava taideteos. Lisäksi Nicolay rakennutti puistoon kuuluvalle Ludwigsteinin saarelle hautakappelin vanhemmilleen. Myös Paul Nicolay haudattiin itse samalle saarelle.
Perhe
Nicolayn isä oli akateemikko Ludwig Heinrich von Nicolay. Hän avioitui vuonna 1811 ranskalaiseen De Broglien -aatelissukuun kuuluvan ruhtinatar Alexandra Simplician (1787–1824) kanssa. Pariskunta sai kahdeksan lasta, joista tunnettuja ovat diplomaatti Nikolai Armand von Nicolay, ministeri ja valtiosihteeri Aleksander Pavlovitš von Nicolay sekä kenraali Leonti Nikolai Pavlovitš. Nikolai Armandin poika puolestaan oli kansainvälisesti tunnettu evankelista Paul Ernst von Nicolay.
Lajinmääritys
Lajinmäärityksessä ihminen, tutkija tai luonnonharrastaja, pyrkii havaitsemaan eliöyksilön taksonomiset tuntomerkit, jotta kyseessä olevan yksilön laji voidaan selvittää. Useimmiten tämä tapahtuu eliöyksilön ulkoisia tuntomerkkejä eli fenotyyppiä tarkastelemalla.
Lajin tunnistamisessa eli lajinmäärityksessä oleellinen osa-alue on määritettävän eliöyksilön perinnölliset eli perityt rakennepiirteet, kuten lehtien kasvutapa ja muoto, varpaiden määrä tai siipisuonien sijainti (hyönteisillä). Nykyään on pyritty kehittämään myös genotyyppiin perustuvia lajinmäärityksen keinoja. Lähisukuisten eliöiden samanlaiset geenit vaikeuttavat kuitenkin lajin geneettistä määrittämistä. Lähisukuiset lajit ovat toki vaikeita tunnistaa myös fenotyyppiin perustuvassa lajinmäärityksessä.
Taksonomiset lajituntomerkit eivät aina ole helposti havaittavissa, joten usein lajinmäärityksessä käytetään apuna toissijaisia lajituntomerkkejä, kuten karvoituksen tai höyhenten määrää, väriä ja värin jakautumista, tai käyttäytymispiirteitä, kuten eliöyksilön ääntelyä tai liikkumistapaa. Lajinmääritys on sitä varmempi, mitä useampia taksonomisia lajituntomerkkejä yksilössä havaitaan. Taksonomisten lajituntomerkkien avulla pystytään epäselvät lajinmääritykset useimmiten varmistamaan, jos asia koetaan tarpeelliseksi. Harrastajien muistiinpanoissa epävarma lajinmääritys voidaan kirjata esimerkiksi suvun tai jopa heimon tarkkuudella. Tieteellisissä artikkeleissa tämänkaltainen epätarkkuus on epäsuotavaa.
HMS Caesar (R07)
HMS Caesar (viirinumero R07) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ca-luokan hävittäjä.
valmistus
Alus tilattiin nimellä HMS Ranger 11. hätälaivueessa John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 3. huhtikuuta 1943. Aluksen nimi vaihdettiin HMS Caesariksi amiraliteetin tehtyä päätöksen perustettavana laivueen alusten nimeämisestä Ca-alkuisin nimin. Alus laskettiin vesille 14. helmikuuta 1944 ja valmistui 5. lokakuuta.
Palvelus
Hyväksyntätestit aloitettiin 5. lokakuuta 1944. Niiden tuloksena lisättiin ilmastointia ohjaustiloihin ja tutkahuoneeseen. Alus aloitti testien päätyttyä Scapa Flowssa Kotilaivastossa miehistön koulutuksen, jonka päätyttyä se liitettiin marraskuussa Kotilaivaston 7. hävittäjälaivueeseen. Alus suojasi 14. marraskuuta HMS Nubianin, HMS Venuksen ja HMS Zephyrin kanssa saattuetukialus HMS Pursueria ja risteilijä HMS Euryalusta. Osaston tehtävänä oli iskeä Norjan rannikon kohteisiin Tromssan edustalla. Operaation aikana upotettiin Saksan laivaston partioalus V6413. Alus suojasi 29. marraskuuta laivueensa mukana HMS Bellonaa, HMS Campaniaa ja HMS Nairanaa. Osaston tehtävänä oli suojata Kuolan niemimaalle sukellusveneryhmä Stockin uhkaama saattue JW62, johon se liittyi 1. joulukuuta saattueeseen. Sukellusveneet eivät kuitenkaan löytäneet saattuetta. Sukellusveneryhmä Grube vältettiin hajottamalla seuraavana päivänä saattue. Alus erkani 7. joulukuuta suojausosaston kanssa saattueesta saavuttuaan määränpäähänsä.
Alus liittyi 10. joulukuuta suojueen mukana palaavaan saattueeseen RA52. Seuraavana päivänä HMS Cassandraan osui Saksan laivaston sukellusveneen U-365 laukaisema torpedo, joka aiheutti pahaa tuhoa. Norjan laivaston korvetti KNM Tunsberg Castle upposi 12. joulukuuta osuttuaan miinaan vieden mukanaan suuren osan miehistöstään. Nairanan lentokone upotti 13. joulukuuta U-365:n. Alus erkani 19. joulukuuta Loch Ewessä saattueesta.
Vuoden 1945 ensimmäisen neljänneksen alus oli laivueensa mukana Kotilaivastossa ja Läntisellä reitillä suojaamassa Atlantilla matkanneita saattueita. Huhtikuussa alus määrättiin ulkomaan palvelukseen, jonka seurauksena se oli huollettavana toukokuusta heinäkuuhun ennen siirtoa Itäiseen laivastoon. Alus lähti elokuussa laivueen kanssa Trincomaleehen.
HMS Sussex, Caesar, HMS Carron ja HMS Cavalier suojasivat Intian 5. divisioonaa kuljettaneen joukkojenkuljetussaattueen Surabajaan. Vuonna 1946 alus palasi Britteinsaarille, jossa se siirrettiin reserviin. Alus päätettiin 1951 modernisoida, mutta työ eteni hitaasti ja modernisointi saatiin Rosythissä valmiiksi vasta 1960, jonka jälkeen se palautettiin palvelukseen 8. hävittäjälaivueeseen. Alus oli lähinnä Kaukoidässä. Se poistettiin palveluksesta kesäkuussa 1965 ja sijoitettiin poistolistalle. Aluksen aseistus riisuttiin Chathamissa, jonka jälkeen se myytiin 1966 BISCOlle. Alus hinattiin 6. tammikuuta 1967 romutuksesta vastanneelle Hughes Bolkowille Blythiin.
Fight for Fun
Fight For Fun (pälp 56 / poks 56) on Sticky Fingersin ainoa albumi. Se äänitettiin heinäkuussa 1984 MSL-studiossa Lempäälässä ja julkaistiin saman vuoden lopulla sekä vinyylinä, että C-kasettina. Levy pitää sisällään kolmetoista bändin omaa sävellystä ja yhden cover-kappaleen ("Funny Funny"). Levyn äänittäjänä ja tuottajana toimi Popedan kitaristi Costello Jones ja julkaisijana puolestaan tamperelainen Poko Records. Yhtyeen ja albumin tyylisuunta on glam punk. Musiikillisia vaikuttajia olivat Slade, Sweet sekä Ramones.
Donetskin kansantasavalta
Donetskin kansantasavalta (, lyhenne DNR) oli Itä-Ukrainan Donetskin alueen kaakkoisosia Itä-Ukrainan sodan aikana vuosina 2014–2022 hallinnut Venäjä-mielinen separatistiorganisaatio, joka katsoi olevansa itsenäinen valtio, kunnes se julistettiin liitetyksi Venäjään. Aluetta ei kuitenkaan yleisesti pidetty missään vaiheessa itsenäisenä vaan sen arvioidaan pysyneen pystyssä niin taloudellisesti kuin sotilaallisesti vain Venäjän tuella. Kaukasian turvallisuuspolitiikkaa tutkivan Svante Cornellin mukaan ”Donetskin kansantasavalta on puhtaasti Venäjän salaisten palvelujen luomus”.