cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iwo Jiman lipunnosto
Kuva muissa yhteyksissä
Rosenthalin ottamaa valokuvaa on vuosikymmenten kuluessa käytetty lukuisissa eri tarkoituksissa. Vuonna 1954 valmistui Virginian Arlingtoniin Merijalkaväen muistomerkki, joka kuvaa lipun pystytystä. Yhdysvaltain postilaitos julkaisi ensimmäisen kuvasta tehdyn postimerkin jo saman vuoden heinäkuussa. Kolikkoon aihe pääsi vuonna 2005. Kuvasta muokattuja versioita on myös tehty vuosien kuluessa lukemattomia määriä. Niitä on esiintynyt populaarikulttuurissa, taiteessa, erilaisissa yhteiskunnallisissa yhteyksissä sekä mainoksissa. Valokuvan alkuperäinen vedos on vuodesta 1961 lähtien ollut Yhdysvaltain kongressin kirjaston kokoelmissa.
Óscar Arias
Óscar Rafael de Jesús Arias Sánchez (s. 13. syyskuuta 1940) on costaricalainen poliitikko. Hän oli maansa presidenttinä 1986–1990 ja 2006–2010. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto 1987 tunnustuksena sisällissotien lopettamisesta useissa Keski-Amerikan maissa.
Elämäkerta
Arias syntyi 1940 rikkaaseen kahvinviljelijäperheeseen Heredian provinssissa. Hän opiskeli Yhdysvalloissa lakia ja taloustieteitä Costa Ricassa sekä London School of Economicsissa ja suoritti tohtorintutkinnon Essexin yliopistossa Isossa-Britanniassa vuonna 1974. Jo opiskelijana hän liittyi kansallisen vapautuksen puolueeseen (Partido Liberación Nacional), Costa Rican merkittävimpään sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, jossa hän nousi näkyvään asemaan. Vuonna 1972 hänet nimitettiin kansallisen suunnittelun ja talouden ministeriksi. 1970-luvun lopussa hän oli puolueensa johtaja.
1980-luvun ajan, kun sisällissodat riivasivat Keski-Amerikkaa, Costa Rica onnistui säilymään rauhallisena ja puolueettomana. Maassa ei ollut armeijaa, ja Arias vastusti Yhdysvaltain painostusta vastustaa Nicaraguan vasemmistolaisia sandinistoja tai toimia Costa Ricassa toimivia Yhdysvaltain tukemia contrasissejä vastaan.
Arias johti Guatemalassa käytyjä Esquipulasin rauhanneuvotteluja niiden toisessa vaiheessa vuosina 1986–1987. Niiden päätteeksi Nicaraguan, El Salvadorin, Hondurasin ja Guatemalan presidentit allekirjoittivat rauhansopimuksen, minkä ansiosta Arias sai Nobelin rauhanpalkinnon. Sisällissotien loppumiseen vaikutti Ariaksen ponnistelujen ohella Neuvostoliiton romahdus ja tuen loppuminen vasemmistoryhmiltä.
Huhtikuussa 2003 perustuslaillinen oikeus julisti pätemättömäksi vuoden 1969 perustuslain lisäyksen, joka rajoitti presidentin kauden yhteen. Helmikuun 2006 vaaleissa Arias sai ensimmäisellä kierroksella 40,5 % äänistä keskustalaista Ottón Solísia (40,3 %) vastaan. Tuloksen vahvistamiseen vaadittiin uudelleenlaskenta, joka kesti kuukauden, ja 7. maaliskuuta ilmoitettiin Ariasin voittaneen 18 169 äänellä.
Ariasia pidetään markkinamyönteisenä ja hän tuki Keski-Amerikan vapaakauppasopimusta (CAFTA) Yhdysvaltain kanssa. Costaricalaiset hyväksyivät sopimuksen kansanäänestyksessä 2007.
Ulkopolitiikassa hänen hallituksensa päätti elokuussa 2006 siirtää Costa Rican suurlähetystön pois Jerusalemista Tel Aviviin sekä 1. kesäkuuta 2007 lähtien tunnustaa Kiinan kansantasavallan lailliseksi Kiinaksi Kiinan tasavallan sijaan.
Looe Valley Line
Looe Valley Line on Yhdistyneen kuningaskunnan rataverkon osuus Liskeardista Looeen Cornwallissa. 14 kilometrin pituinen rata seuraa suurelta osin Looejoen laaksoa. Sitä käytti yli 118 000 matkustajaa vuonna 2016.
Historia
Liskeard and Looe Railway liitettiin Great Western Railway -yhtiöön vuonna 1909. Rataosa Looen asemalta satamaan suljettiin vuonna 1916, ja liikenne Moorswaterin pohjoispuolen kaivoksilta lakkasi samoihin aikoihin.
Vuonna 1966 Looe Valley Line oli tarkoitus sulkea osana Beechingin leikkauksia, mutta liikenneministeri Barbara Castle peruutti sulkemisen kaksi viikkoa ennen aiottua lakkautuspäivää.
Reitti
thumb|Juna Coombe Junctionin vaihteella. Yksiraiteinen rata lähtee Liskeardin asemalta, jolla pysähtyvät myös Cornwallin pääradan junat. Looe Valley Linen laituri on 90 asteen kulmassa pääradan laitureihin nähden. Junat lähtevät sieltä aluksi koilliseen ja tekevät sitten pitkän käännöksen oikealle. Linja lähtee laskeutumaan jyrkästi ja kulkee lounaaseen. Se alittaa pääradan, joka kulkee Liskeardin viaduktilla 46 metriä ylempänä.
Pääradan alituksen jälkeen linja kääntyy taas oikealle ja liittyy Looesta Moorswateriin kulkevaan rataosaan Coombe Junctionin vaihteella. Suurin osa junista vaihtaa tässä kohtaa suuntaa ja jatkaa etelään kohti Looea, mutta osa jatkaa vaihteesta hieman eteenpäin ja pysähtyy Coombe Junction Haltin asemalla ennen suunnan vaihtamista. Coombe Junction Haltista linja jatkuu vielä pohjoiseen kohti Moorswateria, mutta tällä rataosuudella ei ole henkilöliikennettä.
Coombe Junctionin eteläpuolella linja seuraa vanhaa kanavaa sekä Looejokea. Seuraavat asemat ovat St. Keyne Wishing Well Halt ja Causeland, jossa on nähtävillä yksi kanavan alkuperäisistä suluista. Sandplacen aseman jälkeen linja kulkee pitkin joen estuaarin rantaa Looen rautatieasemalle asti.
Liikenne
thumb|Colas Railin Moorswaterista tulossa oleva tavarajuna Coombe Junction Haltin asemalla. Matkustajaliikennettä Looe Valley Linella liikennöi Great Western Railway. Maanantaista lauantaihin linjalla kulkee 12 junaa kumpaankin suuntaan. Niistä vain kaksi pysähtyy Coombe Junction Haltin asemalla. Muilla väliasemilla junat pysähtyvät vain pyynnöstä. Sunnuntaisin junia on kahdeksan kumpaankin suuntaan, eikä yksikään pysähdy Coombe Junctionissa.
Matkustajaliikenteen lisäksi linjalla kulkee epäsäännöllisesti myös tavarajunia, jotka kuljettavat sementtijauhetta Moorswateriin. Näitä junia liikennöi English, Welsh & Scottish Railway, kunnes Freightliner sai sopimuksen kuljetuksista vuonna 2002. Vuodesta 2016 alkaen kuljetuksista on vastannut Colas Rail.
Vallankumouskalenteri
thumb|Vuoden 2 vallankumouskalenteri Lausannen historiallisessa museossa. Vallankumouskalenteri eli tasavaltalaiskalenteri oli käytössä Ranskassa vallankumouksen jälkeen 24. lokakuuta 1793 - 1. tammikuuta 1806.
Vallankumousajanlasku alkoi takautuvasti 22. syyskuuta 1792, Ranskan tasavallaksi julistamisen päivästä. Näin ollen vuoden ensimmäinen päivä sattui yhteen syyspäiväntasauksen kanssa. Vuodessa oli 12 30-päiväistä kuukautta, joista kukin jakautui tasan kolmeen kymmenpäiväiseen ”viikkoon” eli dekadiin. Jokaisen dekadin viimeinen päivä, décadi, oli lepopäivä, joka sellaisena korvasi sunnuntain. Se, että säännöllinen vapaapäivä oli enää vain joka kymmenes, ei enää joka seitsemäs päivä, ymmärrettävästi herätti suuttumusta ranskalaisissa työläisissä. Aluksi kuukaudet ilmaistiin vain järjestysnumeroin, mutta sitten niille annettiin vuodenaikoja kuvanneet nimet. Sen sijaan että katolisella kirkolla oli tapana nimetä päivät pyhimysten mukaan, vallankumouskalenterissa päivät oli nimetty työkalujen, kasvien ja eläinten mukaan. Ylimääräiset viisi tai kuusi päivää lisättiin vuoden loppuun ja ne oli nimetty hyveiden mukaan. Ne olivat vapaapäiviä.
Suunnitelmissa oli myös muuttaa vuorokautta lyhemmät aikayksiköt kymmenjärjestelmän mukaisiksi. Niinpä vuorokausi jaettiin kymmeneen ”tuntiin”, joista kussakin oli sata ”minuuttia”, joista kussakin oli sata ”sekuntia”. thumb|Kymmenpohjainen kellotaulu. Kymmenpohjaisesta kellojärjestelmästä luovuttiin nopeasti, koska ihmiset eivät oppineet käyttämään sitä. Koska lepopäiviä oli aiemman joka seitsemännen sijasta vain joka kymmenes, työväestö ei pitänyt kalenterista. Kalenteria yritettiin vuosien vieriessä parannella. Sitä ennen kuitenkin suuri osa kalenterin laatimiseen osallistuneista tiedemiehistä oli mestattu.
Kirkon vaatimuksesta sunnuntait palautettiin lepopäiviksi vuonna 1802. Napoleon poisti vallankumouskalenterin käytöstä vuonna 1806, ja Ranskassa palattiin gregoriaaniseen kalenteriin. Vallankumouskalenteria käytti lyhytaikaisesti vielä Pariisin kommuuni vuonna 1871.
Joihinkin Ranskan vallankumoushistorian kuuluisiin tapahtumiin viitataan edelleen vallankumouskalenterin mukaisilla päivämäärillä. Kuuluisia ovat esimerkiksi nimellä Thermidor-käänne tunnettu Maximilien Robespierren syrjäyttäminen 27. heinäkuuta 1794 (9. Thermidor-kuuta vuonna II) sekä Napoleon Bonaparten valtaan nostanut Brumairekuun 18. päivän vallankaappaus 9.–10. marraskuuta 1799 (18.–19. Brumaire-kuuta vuonna VIII). ”Thermidor” ja ”Brumairekuun 18.” ovat sittemmin muodostuneet käsitteiksi, joilla on viitattu myös muiden vallankumousten vastaaviin käännekohtiin.
Kuukaudet
Vallankumouskalenterin vuosi alkoi syyspäiväntasauksena ja siinä oli 12 kuukautta, joista kullakin oli 30 päivää.
Nimien päätteet on ryhmitelty vuodenajan mukaan ja etuliitteet on muodostettu joko ranskan, latinan tai kreikan pohjalta.
Viikonpäivät
Kuukaudessa oli kolme viikkoa, jossa kussakin oli 10 päivää. Nimet olivat latinan järjestysnumeroiden pohjalta muodostettuja:
Sputnik
Sputnik voi tarkoittaa seuraavia:
Sertorius
Quintus Sertorius (noin 125 eaa. – 72 eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Sertorius oli lähtöisin perheestä, joka kuului Nussan sabiinilaiskaupungin maalaisaateliin. Hän oli joko sukunsa ensimmäinen, joka pyrki julkiseen virkaan Roomaan, taikka ensimmäinen, joka siinä onnistui.
Uran alku
Vuonna 97 eaa. Sertorius lähti sotatribuunina Hispaniaan. Siellä hän johti taistelua keltiberien kapinaa vastaan tuloksekkaasti ja sai sen ansiosta lisää mainetta ja sen avulla kvestorin viran. Liittolaissodan aikana hänen vastuullaan oli joukkojen värvääminen, koulutus ja johtaminen, mutta hänen sotilasarvonsa ei ole tiedossa. Vuonna 88 eaa. Sertorius pyrki kansantribuunin virkaan, mutta hävisi vaalin Sullan vastustettua julkisesti hänen valintaansa. Sullan ja Sertoriuksen välit rikkoutuivat, ja Sullan marssittua joukkoineen Roomaan asettui Sertorius Cinnan ja Mariuksen puolelle.
Hispanian sota 80–72 eaa.
Mariuksen ja Cinnan Rooman-valtauksen jälkeisissä väkivaltaisuuksissa Sertorius oli maltillisella linjalla, ja hän joutui lopulta Cinnan tuella kukistamaan Roomassa riehuneet roistojoukot (bardyaei). Mariuksen kuoltua Sertoriuksesta tuli vuonna 83 eaa. preettori. Sotilaat olivat lynkanneet Cinnan jo edellisenä vuonna, eikä Sertorius tullut toimeen muiden Sullaa vastaan taistelevien sotilasjohtajien kanssa. Myöhemmin samana vuonna Sertorius siirtyi provinssiinsa Hispaniaan. Sullan voitettua vastustajansa Italiassa hänen joukkonsa ajoivat pian myös Sertoriuksen pois provinssistaan. Koettuaan lähinnä tappioita Sertorius saavutti lopulta Mauritaniassa voiton yhdestä Sullan armeijasta, ja siksi Lusitaniasta tuli lähetystö, joka pyysi Sertoriusta palaamaan Hispanian niemimaalle vapauttamaan heidät heidän silloisesta maaherrastaan.
Hispaniassa Sertorius taisteli tarmokkaasti ja voitokkaasti usean vuoden ajan muun muassa Quintus Caecilius Metellus Piusta sekä Pompeiusta vastaan. Vaikka Sertoriuksen joukot koostuivat suurelta osin provinssin asukkaista, ei hänellä silti ollut tarkoituksena saada Hispaniaa itsenäiseksi Rooman vallan alta, vaan sodan on katsottava kuuluvan kansalaissotaan. Menestyksestä huolimatta sodan pitkittyminen oli Sertoriukselle epäedullista, sillä hänellä oli käytössään lähinnä oman provinssinsa voimavarat. Plutarkhoksen mukaan Sertorius koetti tästä syystä saada aikaan sovintoa Pompeiuksen kanssa, mutta tuloksetta. Ajan kuluessa hänen joukoissaan alkoi esiintyä turhautumista, ja lopulta vuonna 72 eaa. hänet murhautti hänen oma alipäällikkönsä Perperna, joka murhan jälkeen asettui joukkojen komentoon ja hävisi kohta sodan Pompeiukselle.
Bonlieu
Bonlieu on kunta itäisessä Ranskassa Juran departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Kunnan alueella oleva Bonlieu-järvi kuuluu Ranskan Juran järvialueeseen. Ranskalainen kirjailija Charles Nodier vieraili järvialueella 1820-luvulla, ja antoi sille nimen ”Pieni Skotlanti”.
Eduskuntavaalit 2027
Suomen 40. eduskuntavaalit järjestettäneen 18. huhtikuuta 2027. Eduskuntavaaleissa 2027 valitaan 200 kansanedustajaa eduskuntaan vaalikaudelle 2027–2031.
Vaalipiirit
Kansanedustajat valitaan 13 vaalipiiristä, joiden paikkaluku määräytyy asukasluvun perusteella lukuun ottamatta Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiriä, josta valitaan aina yksi edustaja.
Kansanedustajat, jotka eivät asetu ehdokkaaksi
Seuraavat vaalikaudelle 2023–2027 valitut kansanedustajat eivät lähde ehdolle eduskuntavaaleissa 2027.
Kivitasku
Kivitasku (Oenanthe oenanthe) on sieppojen heimoon ja Oenanthe-sukuun kuuluva pienikokoinen lintulaji, jota tavataan koko Suomessa ja joka pesii monentyyppisillä avomaa-alueilla.
Tuntomerkit
Vanhat kivitaskut käyvät läpi täydellisen sulkasadon heinä–elokuussa. Nuoret linnut vaihtavat samaan aikaan höyhenpeitteensä, mutta eivät sulkiaan.
Laulu on voimakas livertely, jota koiras esittää joltain korkealta paikalta, esimerkiksi katolta tai pensaan latvasta, ja usein se pyrähtää laululentoon. Kivitasku laulaa sekä päivällä että yöllä. Ääniä ovat kova naksaus ja korkea ”hiii, hii-tak”.
Kivitaskun lempinimiä ja murreilmaisuja: hiistakka, hiitattari, hyikkä, kivirastas, raunioruntti, snjakki.
Esiintyminen
thumb|Kivitaskunaaras hiekkakuopassa.
Ulkosaaristossa pesii useimmilla puuttomilla luodoilla. Teollisuusalueet ja maatalojen ympäristöt ovat sen suosimia elinalueita. Suomen kivitaskujen määräksi arvioidaan noin 290 000 paria, mutta kanta on ollut laskussa mahdollisesti maatalouden muutoksien vuoksi. Lintua esiintyy lähes koko Euraasiassa ja myös Pohjois-Amerikan arktisilla alueilla.
Kivitasku on muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa. Keväällä linnut palaavat huhtikuun puolivälistä alkaen, syksyllä poistuvat elo–syyskuussa, myöhäisimmät lokakuussa. Ne muuttavat öisin yksin tai pienissä ryhmissä. Parvia tavataan harvoin.
Lisääntyminen
Kivitasku rakentaa pesämaljansa maahan, mielellään kiven tai rojupuiden alle, kivikasoihin, joskus rakennusten koloihin. Pesä on todennäköisesti naaraan rakentama. Muninta alkaa Etelä-Suomessa toukokuussa. Vaaleansinisiä munia on tavallisesti viisi tai kuusi. Vain naaras hautoo lähes kaksi viikkoa. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka lähtevät pesästä noin kahden viikon ikäisinä. Osa kannasta pesii kahdesti kesän aikana.
Ravinto
Kivitasku on pääasiassa hyönteissyöjä, mutta sille kelpaavat myös muut selkärangattomat sekä syksyllä marjat.
San Juan Bajon metroasema
San Juan Bajo on Sevillan metron linjan 1 asema San Juan de Aznalfarachen kunnassa Sevillan kaupungin lounaispuolella. Asema on rakenteeltaan silta-asema ja se on avattu metron käyttöönoton yhteydessä huhtikuussa 2009.
Aseman yhteydessä on pysäköitialue ja vaihtoyhteys linja-autoihin.
Valjakkoajo
thumb|Yksikkövaljakko ([[welsh-poni|walesinvuoristoponi).]] thumb|Parivaljakko vauhdissa. thumb|Kahden ponin tandemvaljakko.
Valjakkoajo on hevosurheilulaji, jossa kilpaillaan ajaen yhden tai useamman hevosen tai ponin valjakoilla. Kilpailuissa ajetaan koulu-, tarkkuus- ja kestävyysosuuksia. Suomessa kilpaillaan yksilö- ja parivaljakoilla, muualla maailmassa myös suuremmilla valjakoilla. Valjakkoajossa hevoset vetävät vaunuja, joista käsin ajaja (kuski) ohjaa niitä ohjien, piiskan ja äänen avulla. Vaikkei valjakkoajossa olekaan kyse ratsastuksesta, laji toimii ratsastusurheilun kansainvälisen kattojärjestön ja esimerkiksi Suomessa Suomen Ratsastajainliiton alaisuudessa.
Niks ja naks
Singlet
Albumin ensimmäinen single "Viheltelen" julkaistiin 21. kesäkuuta 2013, ja siitä julkaistiin musiikkivideo saman vuoden heinäkuussa. Kappale nousi myös Suomen virallisen singlelistan kahdeksannelle sijalle.
Albumin toinen single, nimikkokappale "Niks ja naks", julkaistiin 4. lokakuuta 2013. Se oli mukana myös vuoden 2013 Syksyn sävelessä.
Valjakkoajo
Varusteet
Valjakkokilpailuissa tarkkuus- ja koulukokeessa pyritään tyylikkäisiin ja nostalgisia tunteita herättäviin asu- ja vaunukokonaisuuksiin. Valjaiden ja vaunujen tulisi sointua hyvin yhteen ja mukailla jotakin tiettyä aikaa, esimerkiksi 1800-luvun loppupuolta. Ajurin ja groomin tulisi pukeutua vaunujen aikakauden hengessä. Entisöidyt kiesit ovatkin usein käytössä kilpailijoilla näyttävyytensä ansiosta. Vaunuissa tulee koulu- ja tarkkuuskokeen aikana olla kiinnitettynä lamput tai ajolyhdyt. Maratonkokeeseen vaunut valitaan teknisten ominaisuuksien perusteella. Niiden tulisi olla helposti käännettävissä sekä pidettävissä tasapainossa radan kaarteissa, ja painopisteen tulee olla mahdollisimman lähellä maata.
Once in a LIVEtime
Once in a LIVEtime on Dream Theaterin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Albumi oli ainoa Derek Sherinianin kanssa äänitetty livealbumi.
Valjakkoajo
Hevoset
Yhden hevosen valjakoita kutsutaan yksikkövaljakoiksi. Kun hevosia on useita, kaksi hevosta valjastetaan tavallisesti rinnakkain parivaljakoksi (harvemmin tandemvaljakoksi eli peräkkäin), nelivaljakossa puolestaan kaksi hevosta valjastetaan perättäisiksi pareiksi tai rinnakkain, kuten kolmivaljakossa.
Valjakkoajoon käytetään lähinnä puoliverisiä ja erityisiä ajohevosrotuja, Suomessa paljon myös suomenhevosia. Myös poneja käytetään, ja ajaminen onkin sopiva käyttötapa vaikkapa pikkuponille, joka on ratsuna jäänyt omistajalleen liian pieneksi.
Valjakkoajokilpailut
Valjakkoajokilpailuihin osallistuvan hevosen tai ponin tulee olla aluetasolla vähintään 4-vuotias ja kansallisella tasolla vähintään 5-vuotias. Kansainvälisissä kilpailuissa hevosen tai ponin tulee olla vähintään 6-vuotias.
Koulukokeessa valjakko suorittaa tietyn etukäteen opetellun ohjelman 80 x 40 metrin kentällä tuomareiden arvostellessa muun muassa kuskin tarkkuutta ja hevosten liikkeitä. Hyvien liikkeidensä ansiosta monia entisiä kouluhevosia opetetaan valjakkoajoon. Tuomarit antavat 1–10 pistettä jokaisesta esitetystä liikkeestä. Pisteiden enimmäismäärä on yleensä 160. Mikäli ohjelmasta on mahdollista saada yli 160 pistettä, kerrotaan pistemäärä pöytäkirjassa ilmoitetulla kertoimella. Tämä antaa tasavertaisen tuloksen verrattaessa muihin ohjelmiin. Ohjelmaan kuuluu yleensä voltteja, peruutuksia, kahdeksikkoja ja kiemurauria, joita esitetään käynnissä ja ravissa. Vaativissa ja vaikeissa luokissa ohjelmiin kuuluu myös yhdellä kädellä ajamista sekä laukkaa.
Kestävyyskoe ajetaan usean kilometrin pituisella maastoradalla. Normaaleissa kilpailuissa kestävyyskoe jaetaan kolmeen osaan (a, d, e). A-osuudella askellaji on vapaa, joskin kuskit päätyvät yleensä raviin. Seuraavana on osista lyhyin, noin kilometrin pituinen d-osuus, jossa askellajina on käynti. Tämän osuuden jälkeen on pakollinen eläinlääkärin tarkastus, jossa hevosten kunto tarkastetaan. Tarkastuksen läpäisseet valjakot lähtevät viimeiselle eli e-osuudelle. Tämä osuus sisältää esteitä, joista valjakon on suoriuduttava esimerkiksi kiertämällä. Esteinä on usein puunrunkoja, kiviä ja portteja. Kuski on tutustunut rataan etukäteen ja valinnut sopivimman reitin kiertämiselle. Virhepisteitä voi saada esimerkiksi esteiden virheellisestä ohittamisesta, estealueella vietetyistä liikasekunneista, enimmäisajan ylityksestä ja vaunujen kaatumisesta. Alle 14-vuotiaat eivät saa ajaa maasto-osuutta, jos rataan kuuluu yleisillä teillä ajoa.
Tarkkuuskoe suoritetaan kentällä, joka voi olla hiekka- tai nurmipohjainen. Kokeessa on korkeintaan 20 estettä. Esteinä voi olla puomikujia ja siltoja. Esteissä on keiloja, joiden päällä on liikkuva pallo: jos pallo putoaa, valjakko saa kolme virhepistettä. Virheitä saa myös enimmäisajan ylityksestä.
Valjakkotarkastus on yleinen ulkomailla ja Suomen noviisiluokissa. Siinä tuomarit arvostelevat hevosten yleiskuntoa, vaunujen siisteyttä sekä kuskin ja groomin asusteita. Asujen tulisi mukailla toisiaan sekä sopia yhteen vaunujen ja valjaiden kanssa.
Valjakkoajo Suomessa
Suomessa valjakkoajo on uudehko urheilulaji, joka lähti käyntiin 1980-luvulla. Lajin toi Suomeen Savijärven kartanon isäntä Rolf Simonsén. Menestystä suomalaiset ovat saavuttaneet sitäkin enemmän: suomalainen Arja Mikkonen voitti yksikkövaljakoiden maailmanmestaruuden 1998 hevosella SG Oberon, ja Suomen joukkue saavutti joukkuehopeaa yksikkövaljakoiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2002 (mukana myös yksi suomenhevonen) ja 2004. Vuoden 2000 kisat Yhdysvalloissa peruutettiin Länsi-Niilin viruksen esiintymisen vuoksi. Muita tunnettuja suomalaisia valjakkokuskeja ovat muiden muassa Ben Simonsén, Fredrik Von Schantz, Charlotta Turku ja Heidi Sinda.
Aaltolevy (optiikka)
Aaltolevyjä, varsinkin väri­herkkää täysi­aalto­levyä sekä neljännes­aalto­levyä, käytetään yleisesti muun muassa optisessa minera­logiassa. Kun petro­grafisen mikro­skoopin polarisaattorien väliin lisätään aalto­levy, on helpompi määrittää, mitä mineraaleja ohut levymäinen näyte tutkittavaa kiveä sisältää, erityisesti koska tämä tekee mahdolliseksi päätellä näkyvien kiteiden optisten akselien suunnat. Tämä tekee useissa tapauksissa mahdolliseksi erottaa toisistaan eri mineraaleja, jotka muutoin vaikuttavat hyvin toistensa kaltaisilta.
Kakku
thumb|Täytekakussa on kakkukerroksia ja täytekerroksia sekä kuorrutus ja koristeita. Kakku on paloina syötävä kookas, tavallisesti makea leivonnainen. Kakkua nautitaan usein kahvin, teen tai jonkin muun juoman kanssa. Kakut valmistetaan taikinasta, jonka tavallisimpia ainesosia ovat sokeri, kananmunat, jauho ja leivinjauhe. Lisäksi kakussa voi olla täytettä, kuorrutus ja koristeita.
Aaltolevy (optiikka)
Toimintaperiaate
thumb|A waveplate mounted in a rotary mount
Kakku
Historia
Kakku kehittyi yksinkertaisesta leivästä, kun leipurit oppivat uusia leipomisen ja taikinan kohottamisen menetelmiä, jotka tekivät tuotteesta huokoisen. Jo antiikin roomalaiset valmistivat kakkumaisia leipiä käyttämällä leivonnassa munia ja voita.
Aaltolevy (optiikka)
Toimintaperiaate
Aaltolevyn toiminta perustuu siihen, että se muuttaa kahden toisiaan vastaan kohtisuoran polarisaatiokomponentin välistä vaihe-eroa. Tyypillinen aaltolevy on vain kahtais­taittava kide, jonka suuntautuminen ja paksuus on tarkoin säädetty. Kide leikataan levyksi, jonka leikkaussuunta on valittu niin, että kiteen optinen akseli on levyn pintojen suuntainen. Tämän tuloksena leikkaustasoon saadaan kaksi akselia: yleissääntöinen eli ordinaarinen akseli, jonka suunnassa taitekerroin on no, ja erikoissääntöinen eli ekstraordinaarinen akseli, jonka suunnassa taitekerroin on ne. Ordinaarinen akseli on kohtisuorassa optista akselia vastaan, ekstraordinaarinen akseli optisen akselin suuntainen. Kun valo saapuu kohtisuorasti levyyn, sen ordinaarisen akselin suuntaisesti polaroitunut komponentti etenee kiteen läpi nopeudella vo = c/no, kestraprdinaarisen akselin suunaisesti polaroitunut komponentti taas nopeudella ve = c/ne. Nopeuksien ero saa valon komponenttien välille aikaan vaihe-eron niiden poistuessa kiteestä. Kun ne < no, kuten esimerkiksi kalsiitissa, ekstraordinaarista akselia sanotaan nopeaksi akseliksi ja ordinaarista akselia hitaaksi akseliksi. Jos taas ne > no, tilanne on päinvastainen.
Kiteen paksuudesta riippuen valo, jolla on molempien akselien suuntaiset polarisaatiokomponentit, päätyy alkuperäisestä poikkeavaan polarisaatiotilaan. Aaltolevyä luonnehtii suhteellinen vaihe Γ, jonka verran komponenttien vaiheet eroavat toisistaan, ja se riippuu taitekerrointen erotuksesta Δn ja levyn paksuudesta L seuraavan yhtälön osoittamalla tavalla:
Kakku
Historia
Nykymuotoinen kakku kehittyi vaiheittain 1600- ja 1700-luvulla uusien ruoanvalmistusvälineiden ja -menetelmien keksimisen myötä. Kakkuvanteen avulla kakut pystyttiin rakentamaan korkeiksi sylintereiksi, eivätkä kakun reunat enää kovettuneet uunissa. Uunien kehityksen myötä paistolämpötilaa voitiin säädellä, ja pystyttiin paistamaan aiempaa kevyempiä ja sirompia kakkuja. Kananmuna korvasi leivinhiivan kakun kohotusaineena, vaikka kananmunan vatkaaminen olikin vielä noihin aikoihin kovaa ja hidasta työtä. Viimeinen vaihe nykyaikaisen kakun synnyssä oli kemiallisten kohotusaineiden keksiminen. Kun leivinjauhe keksittiin vuonna 1850, kakuista voitiin tehdä aiempaa pehmeämpiä, kevyempiä ja huokoisempia ilman suurta määrää kananmunia ja vatkaamista.
Aaltolevy (optiikka)
Toimintaperiaate
missä λ0 on valon aallonpituus tyhjiössä.
Kakku
Historia
Kakkua tarkoittavan sanan merkityskenttä on erilainen eri ruokakulttuureissa. Manner-Euroopan kakuissa on esimerkiksi enemmän voita, munia ja makua antavia ainesosia kuin angloamerikkalaisissa kakuissa. Kakku kuuluu etenkin länsimaiseen ruokakulttuuriin. Perinteiset aasialaiset kakkua vastaavat leivonnaiset ovat hyvin erilaisia kuin länsimaiset kakut, vaikka paikoitellen Aasiassa syödäänkin hiukan myös länsimaisia kakkuja.
Valmistus
thumb|[[Kreemiä pursotetaan koristekuvioiksi kakun kylkeen.]] Kakkupohja valmistetaan usein vatkatuista munista ja sokerista, joihin lisätään lopuksi jauhot. Kakkupohja paistetaan uunissa, esimerkiksi irtopohjavuoassa. Kun kakkupohja on paistunut kypsäksi, se otetaan uunista. Täytekakkua tehtäessä kakkupohja leikataan levyiksi, jotka kostutetaan. Levyjen väliin laitetaan haluttu täyte, joka voi olla esimerkiksi hilloa tai hedelmiä. Levyt pinotaan päällekkäin, ja lopuksi kakku kuorrutetaan ja koristellaan.
Aaltolevy (optiikka)
Toimintaperiaate
Aaltolevyjä yleensä samoin kuin polarisaattoreita voidaan kuvata matemaattisesti Robert Clark Jonesin kehittämällä matriisiformalismilla, jossa valon polarisaatiotila esitetään vektori sekä aaltolevyn tai polarisaattorin aikaansaama lineaarinen muunnos matriisilla.
Vaikka kahtaistaittavuus Δn voi dispersion vuoksi jonkin verran vaihdella, tämä on merkityksettömän vähäistä verrattuna siihen, minkä verran vaihe-eron suuruus vaihtelee riippuen valon aallonpituudesta (λ0 yllä olevan lausekkeen jakajassa). Sen vuoksi aaltolevyt valmistetaan niin, että ne toimivat puoli- tai neljännesaaltolevyinä jollakin tietyllä valon aallonpituudella. On kuitenkin mahdollistaa myös ’’akromaattisia’’ aaltolevyjä käyttämällä kahta ei materiaalia, esimerkiksi kvartsia ja magnesiumfluoridia, joilla on eri suuri dispersio. Tällaisella levyllä suhteellinen vaihe Γ on laajahkolla aallonpituusvälillä käytännöllisesti katsoen vakio.
Kakku
Valmistus
Voileipäkakku on suolainen kakku, joka tehdään leipäviipalekerroksista, ja koristeena ja täytteenä käytetään leikkeleitä, tahnoja tai muita voileipäaineksia.
Raakakakkua tai sen ainesosia ei kypsennetä, vaan kakku valmistuu pakkasessa jähmettymällä. Raakakakku on aina gluteeniton ja maidoton ja useimmiten vegaaneille sopiva. Kakun pohjaan käytetään useimmiten pähkinöitä korvaamaan viljatuotteet.
Vegaaninen kakku makeutetaan hunajan sijaan esimerkiksi agavesiirapilla, riisisiirapilla tai vastaavalla.
Käyttö
Perinteisesti kakkuja on leivottu juhliin, esimerkiksi syntymäpäivän, häiden tai valmistujaisten kunniaksi. Lasten syntymäpäiväkakkuihin on tapana laittaa kynttilöitä täytettävien vuosien mukaan.
Kakut ovat suosittuja myös komedian piirissä; monissa vanhoissa komediaelokuvissa tapahtuu kakutus, eli kermakakkuja heitellään ihmisten kasvoille.
Aaltolevy (optiikka)
Puoliaaltolevy
thumb|right|Puoliaaltolevyn läpi kulkeva aalto. Puoliaalto­levyn eli λ/2 -levyn paksuus L on säädetty niin, että kun levy­materiaalin eri polarisaatio­komponenttien taite­kerrointen erotus on Δn ja käytetyn valon aallonpituus tyhjiössä on λ0, saadaan vaihe-eroksi eri polarisaatio­komponenttien välillä Γ = π.
Oletetaan, että kitseeseen saapuu lineaarisesti polarisoitua valoa, jonka polarisaatio­vektori on. Käytetään polarisaatio­vektorin ja aalto­levyn nopean akselin  välille kulmalle merkintää θ:llä ja aallon leviämis­akselia z:llä. Saapuvaan valoaaltoon liittyvä sähkökenttä on missä on aaltolevyn hitaalla akselilla. Aaltolevy saa aikaan vaihe­siirto­termin aallon nopean ja hitaan akselin (f ja s) suuntaisten polarisaatio­komponenttien välille, minkä vuoksi levystä poistuva aalto on muotoa
Käytetään aaltolevystä poistuvan aallon polarisaatio­vektorille merkintää. Tällöin edellinen lauseke osoittaa, että :n ja :n välinen kulma on -θ. Nin ollen puoliaaltolevy kääntää aallon polarisaatio­vektorin peili­kuvakseen vektorien ja  määrittämän tason suhteen. Lineaarisesti polarisoidun valon tapauksessa tämä merkitsee samaa kuin että levy kiertää polarisaatio­vektoria kulman 2θ verran. Sitä vastoin elliptisesti polarisoidun valon tapauksessa puoli­aalto­levy kääntää myös valon kätisyyden.
Neljännesaaltolevy
thumb|right|Samalla akselilla kaksi aaltoa, joilla on neljänneksen suuruinen vaihe-ero. thumb|right|Ympyräpolarisaation aikaansaaminen neljännes­aalto­levyn ja polarisaatio­suodattimen avulla Neljännes­aalto­levyn (λ/4 -levyn eli π/2-levyn paksuus L on säädetty niin, että kun levy­materiaalin eri polarisaatio­komponenttien taite­kerrointen erotus on Δn ja käytetyn valon aallon­pituus tyhjiössä on λ0, saadaan vaihe-eroksi eri polarisaatio­komponenttien välillä Γ = π/2.
Oletetaan, että kiteeseen saapuu lineaarisesti polarisoitunut aalto. Se voidaan kirjoittaa muotoon Aalto on siis elliptisesti polaroitunut.
Jos aaltolevy käännetään sellaiseen suuntaan, että saapuvan aallon polarisaatio­akseli muodostaa 45°:n kulman levyn hitaan ja nopean akselin kanssa, on Ef = Es = E, ja edellä oleva lauseke saadaan muotoon Tässä tapauksessa tuloksena saadaan siis ympyräpolaroitunut aalto.
Jos taas saapuvan aallon polarisaatio­akseli on joko aaltolevyn hitaan tai nopean akselin suuntainen eli muodostaa niistä jomman­kumman kanssa 0°:n kulman, aallon polarisaatio ei muutu, vaan se pysyy lineaarisesti polaroituneena. Jos kulma on 0°:n ja 45°:n välillä, levystä poistuva aalto on elliptisesti polaroitunut.
Kiertävä polarisaatio saattaa vaikuttaa omituiselta, mutta se on helpomi kuvitella kahden lineaarisesti polarisoituneen aallon summana, joiden vaihe-ero on 90°. Tulos riippuu saapuvan aallon polarisaatiosta. Oletetaan, että polarisaatio­akselit x ja y ovat aaltolevyn hitaan ja nopean akselin suuntaiset.
Tiedosto:Quarter wave plate polarizaton.gif
Saapuvan fotonin (tai säteen) polarisaatio voidaan jakaa kahdeksi komponentiksi, joista toinen on x- ja toinen y-akselin suuntainen. Jos sen polarisaatio on levyn hitaan tai nopean akselin suuntainen, sillä ei ole polarisaatiota toisen akselin suunnassa, joten poistuvan aallon polarisaatio on sama kuin saapuvankin; vain aallon vaihe on jonkin verran viivästynyt. Jos saapuvan aallon polarisaatio on hitaaseen ja nopeaan akseliin näihin nähden 45°:n kulmassa, polarisaatio on yhtä suuri kummankin akselin suunnassa. Tällöin voidaan ajatella, että aaltoa kuvaavan vektorin kärkipiste kiertää ympyrärataa xy-tasossa, jolloin sen kärkipisteen molemmat koordinaatit vaihtelevat sinimuotoisesti nollan molemmin puolin samojen ääriarvojen välillä. Jos kulma ei ole 0° eikä 45°, arvot nopean ja hitaan akselin suunnissa poikkeavat toisistaan: vastaava kärkipiste ei etene molemmissa suunnissa yhtä kauas koordinaattiakseleilta, ja tuloksena saadaan ellipsi.
Täysiaalto- eli väriherkkä levy
Täysiaaltolevy saa kahden polarisaatiosuunnan välille tietyllä valon aallonpituudella aikaantasan yhden aallonpituuden suuruisen vaihe-eron. Optisessa mineralogiassa käytetään usein vihreälle valolle (aallonpituus = 540 nm) konstruoitua aaltolevyä. Levyn läpi kulkeva lineaarisesti polaroitunut valo muuttuu elliptisesti polaroituneeksi paitsi 540 nm:n aallonpituudella, jolla se pysyy lineaarisesti polaroituneena. Jos valo kulkee lisäksi lineaarisen polarisaattorin läpi, jonka polarisaatiotaso on asetettu kohtisuoraksi alkuperäisen valon polarisaatiotasoon nähden, tämä vihreän valon aallonpituus suodattuu laitteiston läpi kulkeneesta valosta kokonaan pois, mutta muut värit jäävät osittain jljelle. Tämä merkitsee, että näissä olosuhteissa levy näyttää voimakkaasti punaviolettiselta, mitä toisinaan sanotaan "sensitiiviseksi väriksi". Tämän vuoksi tällaista levyä sanotaan myös "väriherkäksi levyksi". Sellaisia levyjä käytetään yleisesti mineralogiassa eri mineraalien ja kivilajien tunnistamiseksi.
Aaltolevyjen käyttö mineralogiassa ja optisessa petrologiassa
Väriherkkää kokoaaltolevyä ja neljännesaaltolevyä käytetään laajalti optisessa mineralogiassa. Kun petrografiseen mikroskooppiin lisätään tällainen levy polarisaattorin ja analysaattorin väliin, saadaan eri kivilajeista valmistetuissa ohuissa levymäisissä näytteissä esiintyvät mineraalit helpommin tunnistetuiksi. , varsinkin kun täten voidaan päätellä kiteen optisten akselien muoto ja suuntaus.
Käytännössä levy lisätään toisiinsa nähden kohtisuorasti asetetun polarisaattorin ja analysaattorin väliin 45 asteen kulmaan. Tämä mahdollistaa kaksi menetelmää, joilla mikroskooppiin asetettua mineraalia voidaan tutkia tarkemmin. Yksinkertaisempi tapa on käyttää tavanomaista polarisoitumatonta valoa, jolloin levyn avulla voidaan määrittää optisten indikaattorien suunta suhteessa kiteen pituussuuntaan – siis onko mineraalin nopea vai hidas akseli sen kiteen pisimmän ulottuvuuden suuntainen – sen perusteella, lisääntyvätkö vai vähenevätkö interferenssivärit, kun levy on lisätty. HIeman monimutkaisempi tapa on lisätä väriherkkä levy interferenssikuvioiden yhteyteen niin, että mineraalin optinen kulma voidaan mitata. Optinen kulma, jolle usein käytetään merkintä "2V", voi paljastaa mineraalin tyypin, ja joissakin tapauksissa sen avulla voidaan saada myös tietoa saman mineraalityypin kemiallisen koostumuksen vaihteluista.
Eero Kajosaari
Eero Tapio Kajosaari (31. joulukuuta 1927 Vihti – 19. lokakuuta 2021 Espoo) oli suomalainen tekniikan tutkija.
Kajosaari kirjoitti ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta vuonna 1947. Tämän jälkeen hän aloitti opinnot Teknillisessä korkeakoulussa, josta hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1952 pääaineenaan maatalouden vesirakennus. Lisensiaattityönsä hän teki vuonna 1962. Kajosaari väitteli Suomen vesistön kuivakausista vuonna 1968. Väitöskirjan otsikko oli Kuivakausista Suomen vesistöissä erityisesti vedenhankintaa ja vesiensuojelua silmälläpitäen – Droughts in Finnish watercourses with reference to water supply and pollution control. Kajosaari oli Teknillisen korkeakoulun vesihuoltotekniikan professori 1969–1993 ja tutki vesihuoltolaitosten käyttövarmuutta.
Unkarin kirjallisuus
pienoiskuva|1700-luvun unkarilaisen kirjallisuuden suurimpia nimiä. Unkarin kirjallisuus merkitsee ennen kaikkea unkariksi kirjoitettua ja pääasiassa Unkarissa tuotettua kirjallisuutta, mutta siihen voi sisällyttää myös teokset, jotka on kirjoitettu Unkarissa tai joilla on vahva yhteys Unkariin, mutta joiden kieli on muu kuin unkari.
Blas Infanten metroasema
Blas Infante on Sevillan metron linjan 1 asema Los Remediosin kaupunginosassa Sevillan kaupungin lounaisosassa. Avenida de Blas Infante -kadun mukaan nimetty asema on maanalainen ja se on avattu metron käyttöönoton yhteydessä huhtikuussa 2009.
Unkarin kirjallisuus
Unkarin kirjallisuus oli satojen vuosien ajan enemmän tai vähemmän tuntematonta suuressa osassa Eurooppaa. Viime aikoina se on kuitenkin tullut yleisemmin tunnetuksi sellaisten kirjoittajien kuin Mór Jókain, Antal Szerbin, Sándor Márain, Imre Kertészin ja Magda Szabón ansiosta.
Keskiaika
Unkarin kirjallisuuden vanhimmat nykyaikaan asti säilyneet muistomerkit ovat Ruumissaarna ja rukous (Halotti beszéd) 1200-luvun alkupuolelta sekä erään neitsyt Mariaa ylistävän laulun katkelmat, ns. Königsbergin katkelmat 1300-luvun alusta. Näiden jälkeen seuraa verraten runsas määrä enimmäkseen uskonnollista käännöskirjallisuutta, joista mainittakoon ensimmäinen unkarinkielinen kirjateos, täydellisen pyhän Franciscuksen elämäkerran sisältävä ns. Ehrenfeld-koodeksi 1400-luvun alkupuoliskolta, osia vanhemmista raamatunkäännöksistä sisältävät Wienin ja Münchenin koodeksit 1400-luvun lopulta ja noin vuoden 1476 tienoilta periytyvä Laulu Szabácsin voitokkaasta taistelusta. Lisäksi on säilynyt joukko kirjaanpantuja pyhimyskertomuksia, munkkikuntien sääntöjä yms. Vanhimmat unkarinkielisen kirjallisuuden tuotteet on myöhemmin julkaistu kokoelmissa "Régi magyar nyelvemlékek" ja "Nyelvemléktár".
Nykyaikaan asti säilyneiden keskiaikaisten unkarinkielisten käsikirjoitusten perusteella voidaan päätellä, että Unkarin kirjallinen elämä oli jo 1400-luvulla oli varsin vilkasta. Osittain tästä saa kiittää kuningas Matias Corvinusta, jonka Budan linnaan kokoama kirjasto Bibliotheca Corviniana oli aikansa suurimpia. Corvinus perusti myös Unkarin ensimmäisen kirjapainon, jonka ainoat tunnetut tuotteet ovat kaksi latinankielistä kirjasta vuodelta 1473.
Renessanssi ja barokki
Huolimatta tappiollisesta Mohácsin taistelusta, jonka seurauksena Unkari jakautui kolmeen osaan ja joutui pitkäksi aikaa Osmanien valtakunnan alaisuuteen, unkarilainen kirjallisuus kohosi 1500-luvulla huomattavaan kukoistukseen. Uskonpuhdistus levisi maassa nopeasti ja synnytti uusia kouluja, kirjapainoja ja etenkin uskonnollista kirjallisuutta. Raamattu käännettiin unkariksi kahdesti 1500-luvun aikana ja Uusi testamentti neljästi. Ensimmäisellä, Gáspár Károlin luomalla raamatunkäännöksellä (1590), jota Unkarin protestantit vieläkin käyttävät, oli perustava merkitys maan kirjallisuudessa. Varsin laajaksi paisui myös saarna- ja virsikirjallisuus, ja uskonopillisia kiistakirjoituksia ilmestyi runsaasti.
Uskonpuhdistuksen vireää nousuaikaa seurasi 1600-luvulla vastauskonpuhdistus, jota johti jäntevä, uskonnollisena puhujana ja kirjailijana huomattava Péter Pázmány. Suurin osa aikakauden kirjallisuudesta oli edelleen uskonnollista, etenkin uskonopillista väittelykirjallisuutta. Aikakauden parhaana kirjallisena tuotoksena on pidetty Zrinyi vanhemman taisteluista kertovaa eeposta Obsidio Sigetiana (1651), jonka tekijä oli päähenkilön pojanpojanpoika Zrinyi nuorempi, Miklós Zrínyi. Aikalaisia miellytti kuitenkin enemmän romanttisempi ja lyyrisempi István Gyöngyösi, runomuotoisen unkarilaisen kansanromaanin ja -novellin luoja. 1600-luvulla myös kurucien runouden nimellä tunnettu kansanomainen laulurunous nousi kukoistukseen.
Valistuksen aika ja 1800-luku
Kun kaksi vuosisataa kestäneet sota-ajat 1700-luvun alussa vihdoin loppuivat, maa oli rappiolla ja kansallinen sivistyselämä uhkasi mennä kokonaan lamaan. Ylin aatelisto käytti puhekielenään saksaa ja ranskaa, keskiaateli latinaa. Tieteet kyllä kukoistivat, mutta latinaksi. Kreivi Mikesin kirjoittamat "Turkinmaan kirjeet" on aikakauden ainoa merkittävämpi teos, mutta sekin pääsi julkisuuteen vasta vuosisadan lopulla 1794, jolloin Unkarin kirjallisuus oli jo virkoamassa.
1700-luvun viimeinen ja 1800-luvun ensimmäinen neljännes olivat Unkarissa kansallisen kirjallisuuden uudestisyntymisen aikaa. Ranskalaisen hengen vaikutuksen alaisina ilmestyivät György Bessenyein näytelmät ja opettavaiset runoelmat, Pál Ányosin syvätunteiset elegiat ja József Péczeliin Voltaire-käännökset sekä monet muut Unkarin kirjallisuuden klassiset teokset. Roomalaisen klassillisuuden pohjalla seisoivat Horatiuksen henkeen latinalaisin runomuodoin runoilleet Benedek Virág ja Dániel Berzsenyi, joiden tuotannossa on erityisen paljon isänmaallisia runoja. József Gvadányi kirjoitti satiiriset runomuotoiset kertomuksensa vanhaan kotoiseen unkarilaiseen tyyliin hartaalla isänmaallisuudella, András Dugonics puolestaan kirjoitti ensimmäisen unkarilaisperäisen romaanin. Aikakauden itsenäisimpiä ja huomattavimpia kirjailijoita olivat kuitenkin laajasti sivistynyt ja lahjakas Mihály Csokonai sekä tulisten ja värikkäiden rakkaussonettien laulaja Sándor Kisfaludy. Terävän kirjallisen arvostelun harjoittajia ja makusuunnan ohjaajia olivat oppineet ja vaikutusvaltaiset ystävykset Ferenc Kazinczy ja Ferenc Kölcsey, joista edellinen oli unkarin kielenuudistuksen johtomiehiä ja jälkimmäinen tunnetaan sepittämistään lennokkaista isänmaallisista runoista.
Uusi kehityskausi alkoi 1820-luvulla, jolloin romantiikka alkoi vallata alaa Unkarin kaunokirjallisuudessa. Ensimmäisenä uudet virtaukset ilmenivät draamakirjallisuudessa ja epiikassa. József Katona kirjoitti "etevimmäksi unkarilaiseksi draamaksi" kutsutun murhenäytelmän Bánk bánin, Károly Kisfaludy puolestaan loi yhteiskunnallisen huvinäytelmän ja laski perustan uudenaikaiselle unk. novellille. Mihály Vörösmarty kohotti unkarilaisen runouden sekä sisällyksen että muodon puolesta ennenkokemattomalle tasolle ja liikkui yhtä helposti niin draaman kuin eepoksen ja lyyrillisenkin runon piirissä. Romaanikirjallisuudelle laski pysyvän perustan "Unkarin Walter Scott", Miklós Jósika, yhdessä valtiomiehenäkin tunnetun József Eötvösin kanssa.
Valtiolliset ja yhteiskunnalliset muutokset 1800-luvun alkupuolella herättivät sivistyneistössä ja varsinkin kaunokirjailijoissa entistä enemmän ymmärrystä maakansan elämää kohtaan. Unkarilaisen kansanrunouden keruu alkoi, mikä avasi kirjallisuudelle uuden, tyhjentymättömän voimanlähteen. Yksi tunnetuimmista unkarilaisista runoilijoista, slovakkitaustainen Sándor Petőfi aloitti uuden kirjallisuuden murroskauden; sen sijaan hänen ystävänsä János Arany, eepikko ja balladirunoilija, kertoi tarinoita kansansa loistavasta muinaisuudesta klassisen ehytmuotoisin, kauniskielisin säkein, hänkin toki kansanrunoudesta ammentaen. Muita merkittäviä tuon ajan runoilijoita olivat mm. Mihály Tompa, József Lévay, Károly Szász ja Kálmán Tóth. Myös draaman alalla aikakausi oli tuottoisa; yksi merkittävimmistä on Imre Madáchin teos "Ihmisen murhenäytelmä" (Az ember tragédiája), jossa ihmiskunnan historia esitetään yhtenä ainoana tragediana. Muita huomattavampia dramaatikkoja olivat vielä Ede Szigligeti ja Gergely Csiky, joista edellinen keskittyi huvi- ja kansannäytelmiin, jälkimmäinen huvi- ja yhteiskunnallisiin näytelmiin. Kertomakirjallisuuden merkittäviä nimiä olivat Ferenc Kemény ja Mór (Mauri) Jókai, joista jälkimmäinen on saavuttanut laajan maineen oman maansa ulkopuolellakin.
“Vapaustaistelun ajaksi” nimitetty ajanjakso Unkarin historiassa oli henkisen nousun aikaa, vaikka kansan valtiollinen vapaus oli kahlehdittuna melkein kaksi vuosikymmentä. Tuolloin myös kirjallisuus oli loistokkaimmillaan. Kun sovinto Itävallan kanssa saatiin vihdoin aikaan vuonna 1867 ja Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia muodostettiin, Unkarin kansa pääsi täysin määrin kehittämään sekä aineellista että henkistä kulttuuriaan. Kaunokirjallisuus laajeni ja monipuolistui, ja monet vähemmän merkittävät kirjailijat julkaisivat tuotoksiaan. Yksi ajan etevimmistä unkarilaisista kirjailijoista oli Kálmán Mikszáth, erinomainen keskisäädyn ja kansanelämän kuvaaja.
Unkarinkielinen kirjallisuus, varsinkin valtiollinen, yhteiskunnallinen ja taloudellinen sekä omaa kansaa ja maata koskeva tieteellinen kirjallisuus nousi suureen kukoistukseen 1870-luvulta alkaen. Kaunokirjallisuuden kehitystä edisti vuonna 1863 perustettu Kisfaludy-seura, tieteellistä ja myös taiteellista kirjallisuutta puolestaan vuonna 1830 perustettu Unkarin tiedeakatemia.
Unkarin moderni kirjallisuus
Runoilija Endre Ady irrottautui Sándor Petőfin koulukunnasta vuoden 1906 kokoelmallaan Új versek, joka toi modernismin Unkarin kirjallisuuteen. Adyn runous sisälsi kolme teemaa: Unkarin tulevaisuus, kamppailu Jumalan kanssa ja rakkaus. Hänen ilmaisukeinoihinsa kuuluivat symbolistiset kuvat ja muodot sekä tuore kielikuvasto. Hänen runoutensa voimaa kuvaa sekin, että aikakauden useimmat muut unkarilaisrunoilijat jäivät hänen jäljittelijöikseen. Monipuolinen taiteilija Lajos Kassák toi 1920-luvulla kokeellisen avantgarden proosakirjallisuuteen. Samaa tyyliä edusti maailmansotien välisenä aikana myös runoilija Attila József, mutta hän murskaantui talousvaikeuksiin ja vihamieliseen kritiikkiin. Józsefia pidetään Petőfin ja Adyn rinnalla Unkarin kolmantena suurena lyyrikkona.
Kolmekymmentäluvulla syntyi kirjallisuuden niin sanottu populistiliike, jonka ideologi oli László Németh. Hänen historiallinen romaaninsa Égető Eszter kertoo kolmesta maaseudun sivistyneistön sukupolvesta. Liike pyrki kytkemään unkarilaisen talonpoikaiskulttuurin eurooppalaisen humanismin pyrkimyksiin. Németh katsoi, että Unkarin tulisi valita kapitalismin ja sosialismin sijasta niin sanottu kolmas tie. Németh on Unkarin esseekirjallisuuden mestareita.
Unkarin vuosien 1949–1956 välinen aika oli Neuvostoliiton painostuksen takia ankea kausi myös kulttuurissa. Johtava kirjallisuuden laji oli edelleen lyriikka, jota edustivat Sándor Weöres, Zoltán Zelk ja László Nagy. Pohdiskelevan esseismin perinnettä on jatkanut Sándor Csoóri, joka teoksissaan yhdistelee kaupunkilaisuuden ja talonpoikaiston ajatusmaailmaa.
Budapestissä vuonna 1929 syntynyt Imre Kertész sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2002. Kertészin useimmat kirjat käsittelevät joko elämää keskitysleireillä tai keskitysleirikokemusten vaikutusta myöhemmissä elämänvaiheissa. Kertész pysyi Unkarissa aina ulkopuolisena eikä samastunut esimerkiksi juutalaiseen yhteisöön. Hänen esikoisteoksensa Kohtalottomuus (Sorstalanság) ilmestyikin vasta vuonna 1975, sillä Unkarissa maan natsimenneisyydestä vaiettiin.
Bertrand Tavernier
thumb|Bertrand Tavernier vuonna 2017. Bertrand Tavernier (25. huhtikuuta 1941 Lyon, Ranska – 25. maaliskuuta 2021 Sainte-Maxime, Ranska ) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä kriitikko ja elokuvahistorioitsija. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa lukeutuu varhaisen tuotannon Juhla voi alkaa (Que la fête commence..., 1974), jolla hän voitti vuonna 1976 parhaan ohjaajan César-palkinnon.
Tavernier haaveili jo teini-iässä urasta elokuvantekijänä. Hän haastatteli opiskeluaikana ohjaaja Jean-Pierre Melvilleä, ja hän päätyi tiedottajaksi yhtiöön, joka muun muassa tuotti Melvillen elokuvan Le Doulos (1962). Tavernier työskenteli tämän jälkeen Italiassa apulaisohjaajana ja ohjasi kaksi elokuvasegmenttiä Ranskassa. Tavernier’n esikoisohjaus oli rikoselokuva Saint-Paulin kelloseppä (1974), joka sai Ranskassa Louis Delluc -palkinnon ja Berliinin elokuvajuhlien tuomariston Hopeisen karhun.
Saint-Paulin kelloseppä aloitti pitkän uran, jonka aikana Tavernier ohjasi elokuvia tasaiseen tahtiin. Vuonna 1975 ilmestynyt Juhla voi alkaa sijoittuu 1700-luvulle ja Tuomari ja salamurhaaja 1800-luvulle. Katherine Mortenhoen ostettu kuolema (1979) on puolestaan satiirinen tieteiselokuva televisiotoimittajasta, jonka päähän on istutettu pienoiskamera ja jonka on määrä kuvata tosi-tv-ohjelma naisen kuolemasta. Lomaviikko (1980) jatkoi feminististä teemaa, ja se kuvasi opettajatarta, joka määrittelee identiteettinsä omilla ehdoillansa.
Vuoden 1981 Auringonpimennys pohjautuu Jim Thompsonin romaaniin. Tavernier sijoitti tarinan Pohjois-Afrikkaan ja tutkii siinä moraalia. Robert Parrishin kanssa Tavernier teki Yhdysvalloissa dokumenttielokuvan Mississippi Blues (1984). Samana vuonna ilmestyi Sunnuntai maalla, joka kertoo 1900-luvun alun taidemaalarista. Siitä Tavernier palkittiin Cannesin parhaan ohjaajan palkinnolla.
Musiikkielokuva Round Midnight – keskiyön soundi (1986) näytti Tavernier’n rakkauden amerikkalaista jazzia ja bluesia kohtaan. Sen pääosassa oli saksofonisti Dexter Gordon ikääntyvänä pariisilaisena jazmuusikkona. Daddy Nostalgian käsikirjoittajana toimi Tavernier’n entinen vaimo Colo O’Hagan. Elokuva jäi näyttelijä Dirk Bogarden viimeiseksi.