cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magotti
Elintavat
Magottinaaraiden kuukautiskierto kestää keskimäärin 32 päivää. Menstruaatio kestää keskimäärin 4 päivää. Luonnossa parittelu tapahtuu syyskuun ja huhtikuun välillä. Lisääntymisaikana naaraiden sukuelinten ympäristön iho paisuu ja muuttuu usein väritykseltään sinertävänharmaaksi. Tiineys kestää noin 165 päivää. Poikasia syntyy tavallisesti kerrallaan yksi. Kaksosten määrä on 0,8 %. Uroksia syntyy hieman verran naaraita enemmän. Emo imettää poikastaan vuoden tai jopa kauemmin. Poikanen alkaa kuitenkin kokeilla myös kiinteämpää ravintoa noin 45 päivän iässä. Naaraista tulee sukukypsiä 4,5-vuotiaina. Uroksista tulee sukukypsiä 5-7-vuotiaina. Vanhimmat tunnetut yksilöt ovat eläneet luonnossa noin 30-vuotiaiksi.
Magotti on kaikkiruokainen, mutta ravinto painottuu kasveihin. Ravinnoksi käytettyjä kasvilajeja on monia. Marokon Rifillä niitä on laskettu 100 ja Algerian Kabyliassa 130. Molemmilla paikoilla ravinnoksi käytettyjen kasvilajien määrä on noin puolet alueen koko kasvilajistosta. Kasveista ravinnoksi käytetään kukkia, hedelmiä, siemeniä, lehtiä, kaarnaa, juuria ja mukuloita. Niiden välinen osuus ravinnosta voi vaihdella alueittain. Kasvien lisäksi ravintoon voi kuulua sieniä, jäkäliä, sammalia ja eläimiä. Ravinnoksi käytetyt eläimet ovat esimerkiksi etanoja, matoja, heinäsirkkoja, skorpioneja, hämähäkkejä, tuhatjalkaisia, termiittejä, kovakuoriaisia, perhosia, muurahaisia ja nuijapäitä. Joidenkin magottien tiedetään jahtaavan ja pyydystävän lintuja, oravia (Sciurus vulgaris) ja kaniineja (Oryctolagus cuniculus), mutta tiettävästi ne eivät syö niitä kiinni saadessaan. Vettä magotit voivat saada myös syömällä lunta.
Magottien petoeläimiin lukeutuvat todennäköisesti suurikokoiset petolinnut. Maakotkan (Aquila chrysaetos) havaitseminen johtaa hälytysääniin. Hälytysääni annetaan myös koirista. Sen sijaan kettu (Vulpes vulpes) tai susisakaali (Canis lupaster) Historiallisesti lajia on tavattu samalla alueella leopardin (Panthera pardus) ja leijonan (Panthera leo) kanssa. Ne lienevät myös saalistaneen magotteja. Kannat ovat yleensä suhteellisen terveitä. Myös vammautumiset ovat harvinaisia. Gibraltarilla kannoissa on kuitenkin esiintynyt esimerkiksi gastroenteriittia ja virusperäistä keuhkokuumetta ilmeisesti suuremman kannan tiheyden takia.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt magotin erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Kantojen koon uskotaan olevan laskussa. Vuonna 2013 luonnonvaraisen kannan kooksi arvioitiin 5 000–6 000 yksilöä. Gibraltarilla kannan kokoa ylläpidetään noin 300 yksilössä.
Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Algeriassa hajanaisten kantojen välille on pyritty muodostamaan ekologisia käytäviä. Monet Algerian levinneisyysalueet ovat kansallispuistojen alueella. Marokossa suojelutoimia on tehty yhdessä paikallisten järjestöjen ja yhteisöjen kanssa.
Don’t Panic (Coldplayn kappale)
”Don’t Panic” on englantilaisen Coldplay-yhtyeen kappale vuodelta 2001. Se julkaistiin yhtyeen ensimmäisen albumin, Parachutesin, neljäntenä singlenä. Single julkaistiin joissakin Euroopan maissa, mutta esimerkiksi Britanniassa julkaistiin vain promosingle.
Kappaleen alkuperäinen nimi oli ”Panic” ja sen ensimmäinen versio oli olemassa jo vuonna 1998. Kappale oli jo ennen Parachutesia EP:llä The Blue Room. Kappaleen tuottivat Coldplay ja brittiläinen tuottaja Ken Nelson.
Tausta ja tuotanto
”Don’t Panic” sävellettiin jo Coldplayn alkuaikoina. Noihin aikoihin yhtye oli kirjoittanut vain kymmenen kappaletta, joista yksi oli ”Don’t Panicin” varhainen prototyyppi. Yhtye käyttikin kappaletta rumpalin etsimiseen. Kappaleen nimi oli alun perin ”Panic”, ja se oli yksi kuudesta kappaleesta, joita yhtye soitti ensimmäisellä keikallaan vuonna 1998 Camdenin Laurel Treessä. Lopulta kappaleen nimeksi muodostui ”Don’t Panic”, luultavasti Douglas Adamsin parodisen tieteiskirjasarjan Linnunradan käsikirja liftareille mukaan.
Kappaleen alkuperäinen versio äänitettiin vuonna 1999. Versio on erilainen kuin Parachutesin versio. Yleisesti ottaen melodia on erilainen ja sanoitukset ovat merkitykseltään erilaiset (kertovat ”hieman katastrofaalisesta illasta, jonka Chris oli viettänyt nuorta neitoa nimeltä Alice Hill viihdyttäessään”). Tämä versio julkaistiin The Blue Room -EP:llä lokakuussa 1999.
Brittiläinen tuottaja Ken Nelson ja Coldplay äänittivät ”Don’t Panicin” uudelleen yhtyeen ensimmäiselle studioalbumille Parachutesille. Kitaristi Jonny Buckland äänitti kitaraosansa uudelleen kahteen kertaan ja käytti osia miksatessaan kappaletta. Yhtye käytti akustista kitaraa, rumpuja, bassoa ja urkupillejä hienostuneesti. Laulun osat äänitettiin Rockfield-studioilla Walesissa ja Parr Street -studiossa Liverpoolissa.
Musiikki
”Don’t Panic” on Parachutesin ensimmäinen kappale. Se perustuu kitaraan ja alkaa akustisen kitaran rämpyttelyllä. Rämpyttelyä seuraa lisää kitarasäkeitä, kunnes mukaan tulee laulu. Arvostelussa väitetään, että Coldplayn indie rock -taipumus näkyy selvästi kappaleessa.
Julkaisu ja vastaanotto
thumb|250px|Coldplay soittamassa ”Don’t Panicia” konsertissaan vuonna 2005.
Yhtye on kieltänyt ”Don’t Panicin”, kuten monien muidenkin kappaleidensa, käytön useissa mainoksissa. Yhtye kieltäytyi Diet Coken ja Gapin miljoonasopimuksesta vuonna 2004, jossa yhtiöt tarjosivat yhtyeelle miljoonia euroja, jos yhtiöt saisivat käyttää yhtyeen kappaleita ”Don’t Panic” ja ”Trouble”. Yhtye pyysi manageriltaan Phil Harveylta, ettei edes näyttäisi heille sellaisia tarjouksia, koska ”keskustelu saattaisi johtaa kompromissiin”.
”Don’t Panic” sisälsi aivan erilaisen alun yhtyeen A Rush of Blood to the Head -kiertueella vuonna 2003. Martin soitti myös sähkökitaraa ja Buckland huuliharppusooloa välisoiton aikana. Buckland heitti usein huuliharppunsa yleisöön soitettuaan soolonsa.
Kappaleesta julkaistiin vuonna 2001 dance-versio, jonka olivat tehneet Logo ja Dawn Joseph.
Kriitikoiden vastaanotto
Kriitikoiden arviot ”Don’t Panicista” olivat yleisesti ottaen positiivisia. Allmusicin kriitikko MacKenzie Wilson kirjoitti arvostelussaan, että ”Coldplayn indie-rock-taipumukset näkyvät selkeästi, erityisesti kappaleissa kuten ’Don’t Panic’ ja ’Shiver’.” Pitchforkin kriitikko Spencer Owen kirjoitti arvostelussaan, että ”tämä hillitty, uninen albumin aloituskappale sisältää Martinin falsettikertosäkeen ’Elämme kauniissa maailmassa,’ joka vaikuttaa summaavan koko äänitteen yleisen ajatuksen.” Kriitikko Adrian Denning kirjoitti albumin arvostelussan, että ”sekä laulu että kitara ovat kertakaikkisen kauniita. Se on kappale, josta saa lohtua, mukavuutta, ja sitä kuunnellessaan saa olla hiljaa ja kunnioittaa sitä” Hybridmagazine.comin kriitikko kirjoitti arvostelussaan, että ”se on ihmeellinen kappale, jossa kaikuu äänitteen tulevat kappaleet. ’Don’t Panic’ on täynnä loistavia kitaraääniä ja kivoja taustarytmejä, ja rakastan kappaleen loppua.”
Musiikkivideo
thumb|300px|Yhtyeen jäsenten paperimallit esiintyvät kappaleen musiikkivideolla. ”Don’t Panicin” animoidun musiikkivideon ohjasi Tim Hope. Video alkaa animoidulla diagrammilla, joka esittää veden kiertokulkua. Sitten se siirtyy kuvaamaan yhtyeen jäsenien kaksiulotteisia paperimalleja, jotka tekevät kotitöitä. Yhtäkkiä videon maailmaan iskee tulvia, tulivuoria ja sähköshokkeja. Kuten Coldplayn aikaisemmissakin musiikkivideoissa, tässäkin on mukana Parachutesin kannessa esiintyvä keltainen maapallo.
Deutsche Operin metroasema
Deutsche Oper on Berliinin metron asema linjalla U2. Alfred Grenanderin suunnittelema asema avattiin 14. toukokuuta 1906 nimellä Bismarckstraße. Vuonna 1978 uusi asema 380 metriä idempänä sai tuon nimen.
Historia
Asemalla on kaksi laituria ja neljä raidetta. Alkuun liikennettä kulki vain keskimmäisillä raiteilla pohjoiseen Richard-Wagner-Platzin metroaseman (silloiselta nimeltään Wilhelmplatz) suuntaan; 29. maaliskuuta 1908 ulommat raiteet Theodor-Heuss-Platzin metroaseman (silloiselta nimeltään Reichskanzlerplatz) suuntaan avautuivat. 1. elokuuta 1929 asema vaihtoi nimensä läheisen oopperatalon mukaan muotoon Städtische Oper (Bismarckstraße). Nimi muuttui jälleen 16. elokuuta 1934, jolloin aseman nimeksi tuli Deutsches Opernhaus (Bismarckstraße). Oopperatalo vaurioitui toisessa maailmansodassa, ja kaksi päivää ennen uuden oopperatalon avajaisia 22. syyskuuta 1961 aseman nimeksi tuli Deutsche Oper (Bismarckstraße). 1. toukokuuta 1970 liikenne Richard-Wagner-Platzille lopetettiin uuden U7-linjan tieltä, joka aloitti liikenteen 28. huhtikuuta 1978.
8. heinäkuuta 2000 metrojunan viimeinen vaunu syttyi tuleen asemalla oikosulun takia. Matkustajat joutuivat pakenemaan yhdellä uloskäynnillä varustetulta asemalta metrotunnelia pitkin. Asemalle on sittemmin rakennettu lisää hätäuloskäyntejä. Pahoin vaurioitunut asema avattiin uudelleen liikenteelle kesäkuussa 2001 ja sen kunnostus valmistui kokonaan 30. lokakuuta 2002. Portugalin suurlähettiläs João Diogo Nunes Barata lahjoitti José de Guimarãesin maalauksia aseman koristelua varten tulipalon jälkeen kiitoksena avusta, jota Saksa tarjosi Portugalille Lissabonin vanhassakaupungissa vuonna 1988 sattuneen suurpalon jälkeen.
Thibaut III (Champagne)
Thibautin piti olla neljännen ristiretken johtaja, mutta hän kuoli vain 22-vuotiaana toukokuussa 1201. Hänen seuraajakseen Champagnen kreivinä astui hänen poikansa Thibaut IV, josta tuli myöhemmin myös Navarran kuningas.
Antti Litja
Antti Vilho Olavi Litja (21. helmikuuta 1938 Antrea – 13. heinäkuuta 2022 Helsinki ) oli suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä.
Litja näytteli Tampereen Työväen Teatterissa (1963–1975), Suomen Kansallisteatterissa (1975–1985, 2012–2014 ), Helsingin Kaupunginteatterissa (1985–1987 ja 1995–2011) ja Tampereen Teatterissa.
Nuoruus ja opiskelu
Litja syntyi Antreassa 21. helmikuuta 1938. Hänen äitinsä nimi oli Helvi, isänsä Eino. Perhe, johon kuului Antin lisäksi kaksostytöt, lähti Antrean Kuukaupista evakkoon Kanta-Hämeeseen vuonna 1944. Sodan jälkeen syntyi vielä kaksi sisarta.
Litja kävi kansakoulua Janakkalan Tervakoskella viisi vuotta. Hänen keskikoulutodistuksensa keskiarvo oli 7,27, johon hän ei ollut tyytyväinen. 16-vuotiaana hän muutti Helsinkiin. Hän ihaili kovasti James Deania ja otti tästä mallia muun muassa hiustyylissä. Litja yritti tehdä uraa autonasentajana, sähkömiehenä ja pölynimuritehtaalla työskennellen. Nuorena hän oli mukana Helsingin kaupungin ylläpitämässä Nuorisoteatteri Klitsussa. Teatterin pääsykokeissa hän imitoi James Deania.
Näyttelijänä
Litja näytteli lukuisissa televisiosarjoissa, elokuvissa sekä teattereissa. Litjan tunnetuimpia elokuvarooleja ovat muun muassa Kaarlo Vatanen elokuvassa Jäniksen vuosi sekä Aimo Niemi elokuvissa Mies, joka ei osannut sanoa ei ja Loma. Kaikki kolme edellä mainittua elokuvaa ohjasi Risto Jarva, jonka luottonäyttelijä Litja oli. Litjan ensimmäinen äänirooli animaatiossa oli vuoden 2009 elokuvassa Up – kohti korkeuksia, jonka suomenkielisessä versiossa hän esitti pääroolin.
Litjan viimeiseksi elokuvaksi jäi Mielensäpahoittaja, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2014. Hän kertoi Helsingin Sanomille antamassaan haastattelussa 30. maaliskuuta 2016 näyttelijänuransa olevan ohi.
Litja sai vuonna 2015 sekä Betoni-Jussin elämäntyöstään että parhaan miespääosan Jussin.
Yksityiselämä
Antti Litja on kertonut sairastaneensa vaikeaa alkoholismia nuoruudestaan asti. Iltalehden haastattelussa 2018 Litja kertoi laittaneensa korkin kiinni lähes 30 vuotta sitten. Hänellä on kolme poikaa kolmen eri naisen kanssa. Vuonna 2014 Litja sai aivoinfarktin, jonka seurauksena hän joutui lopettamaan näyttelijän uransa. Hän vietti vanhuudenpäiviään Näyttelijöiden Vanhuudenkotisäätiön ylläpitämässä Thalian Torpassa Helsingissä. Litja kuoli äkilliseen sairauteen heinäkuussa 2022. Litja on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Jukka Takalo
Jukka Mikael Takalo (s. 20. kesäkuuta 1967) on suomalainen muusikko, laulaja-lauluntekijä ja videotaiteilija. Hän oli vuosina 1984–2002 toimineen suomirockyhtye Aknestikin laulaja ja keulakuva.
Ura
Takalo aloitti musiikkiuransa 1970-lukulaisen Holotnaja Pravda -lauluyhtyeen sanoittajana.
Takalon kappale ”Jokainen on vähän homo” on saavuttanut huomiota sosiaalisessa mediassa: sitä on katsottu YouTubesta yli miljoona kertaa. Kappale on käännetty myös venäjäksi. Vuonna 2014 oululainen seurakunta kielsi sen esittämisen seurakuntasalissa.
Muusikonuransa ohella Takalo on kirjoittanut yhdessä toimittaja Pasi Kostiaisen kanssa musiikkiaiheisen teoksen Sinä olet tähti – matkaopas poptähteyteen, joka julkaistiin vuonna 2004. Jokainen on vähän homo -laulukirja ilmestyi vuonna 2014. Esikoisromaani Kuoleman nimi on Saab 96 ilmestyi 2018.
Takalo on tehnyt kappaleita myös muille artisteille, kuten Pate Mustajärvelle. Takalo on kuvannut Lissut-duon Pissikset-videon. Kaarle Viikatteen kanssa Takalo on tehnyt neljä yhteistä iltamakiertuetta. Mikko Alatalon kanssa Takalo on pitänyt yhteislaulutapahtumia. Hän on tehnyt myös duo-keikkoja stand up -koomikko Matti Patrosen kanssa. Takalon Vaarojen laulut -levyllä esiintyy myös Anna Itkonen.
Palkinnot
Takalolle myönnettiin Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun taidepalkinto vuonna 2021. Hän sai ammattitaiteilijan puolivuotisen 9 000 euron apurahan 2014. Samana vuonna Hänelle myönnettiin Pakkala-kirjallisuuspalkinto. Hänet valittiin vuoden positiivisimmaksi oululaiseksi vuonna 2015.
Boris Trajkovski
Boris Trajkovski (, 25. kesäkuuta 1956 – 26. helmikuuta 2004) oli Makedonian tasavallan presidentti vuosina 1999–2004.
Trajkovski syntyi Murtinon kylässä lähellä Strumicaa metodistiperheeseen. Hän valmistui 1980 lakimieheksi Skopjen Pyhän Kyrilloksen ja Methodioksen yliopistosta. Hän erikoistui kauppa- ja työlakiin sekä vieraili Yhdysvalloissa, jossa hän opiskeli teologiaa tullakseen metodistisaarnaajaksi.
Hänet karkotettiin uskonnollisesta toiminnasta pikkukylään, jossa hän otti hoitaakseen romaniseurakunnan. 1980-luvun vapautumisen jälkeen hän palasi Skopjeen rakennusyhtiön lakiosaston johtoon. Makedonian tasavallan julistauduttua itsenäiseksi Trajkovski liittyi VMRO-DPMNE-puolueeseen. Hän kehitti puolueensa yhteyksiä ulkomaille ja hänet nimitettiin varaulkoministeriksi 21. joulukuuta 1998. Maineestaan maltillisena reformistina Trajkovski valittiin VMRO-DPMNE:n presidenttiehdokkaaksi marraskuun 1999 vaaleihin. Hän voitti Tito Petkovskin 52 % – 45 % albaanivähemmistön äänien ansiosta. Vaalituloksen epäselvyyksien vuoksi hän pääsi presidentiksi vasta kuukauden myöhässä, kun osalla alueista järjestettiin uusi vaali vilpin vuoksi.
Trajkovski ja kahdeksan muuta matkustajaa menehtyivät helmikuussa 2004, kun heitä kuljettanut Beech 200 Super King Air -lentokone törmäsi huonossa säässä vuoreen Bosnia ja Hertsegovinan alueella. Onnettomuus johtui tutkimusten mukaan miehistön tekemästä virheestä.
TP.3 Reloaded
TP.3 Reloaded on R&B -artisti R. Kellyn yhdeksäs albumi vuodelta 2005. Albumin tuotti Jive Records. Albumi on R. Kellyn 12-Play -albumi sarjan kolmas osa.
Korvalappustereot
pienoiskuva|220px|Sony Walkman WM-2 muovisine vyö- ja paristokoteloineen 1980-luvun alkupuolelta. pienoiskuva|220px|Sony Walkman WM-GX302 oli tuotannossa 1990-luvun puolivälissä. Korvalappustereot (engl. walkman ) ovat musiikin soittamiseen tarkoitettu laite, jolla yleisimmin tarkoitetaan varsinkin 1980-luvulla käytettyä kannettavaa kasettisoitinta.
Ensimmäiset korvalappustereot kehitettiin 1970-luvulla, mutta varsinaisen suosionsa ne saavuttivat vasta 1980-luvulla C-kasetteja soittavina laitteina. Yksi ensimmäisistä ja myös tunnetuimmista laitteista oli Sony Walkman. 1980-luvun loppua kohden laitteet pienenivät ja kevenivät, ja useissa malleissa oli myös FM-radio. 1980-luvulla kehitettiin myös kannettavat CD-soittimet, mutta ne syrjäyttivät kasettisoittimet vasta 1990-luvulla, johtuen lähinnä ensimmäisten kannettavien CD-soitinten huonosta tärinän siedosta. Tämä aiheutti herkästi musiikin pätkimistä, mikä oli paha puute etenkin liikkuvalle nuorisolle suunnattujen laitteiden ominaisuuksissa.
2000-luvulla MP3-soittimet syrjäyttivät kannettavat CD-soittimet ja myös nimitys ”korvalappustereo” on jäänyt viimeistään niiden myötä pois käytöstä. Kannettavia laitteita on kehitetty myös DAT- ja MiniDisc-formaateille.
Älypuhelimien ja musiikkipalveluiden monipuolistumisen myötä erilliset kannettavat musiikkisoittimet ovat vähentyneet merkittävästi.
Fabián Carini
Pelaajaura
Ammattilaisuran alussa Carini pelasi kolme vuotta kotimaansa Danubiossa. Onnistuneiden kausien jälkeen Carini kirjoitti sopimuksen italialaisen suurseuran, Juventuksen kanssa. Juventuksessa Carini vietti vuodet 2000–2002 lähinnä varamaalivahtina, eikä päässyt pelaamaan juurikaan otteluita. Kaudeksi 2002 Carini vuokrattiin Belgian Jupiler Pro Leaguen Standard Liègeen, jossa hän pelasi vuosina 2002–2004. Carini piti vuokrata alun perin 2002 Arsenaliin, mutta vuokra kariutui viime hetkillä pelaajan liian suuriin palkkavaatimuksiin. Belgian kausien jälkeen Carini jätti Juventuksen ja siirtyi toiseen italialaiseen suurseuraan, Inter Milaniin suuressa kaupassa, jossa Interistä Juventukseen siirtyi esimerkiksi Fabio Cannavaro. Interissä Carini oli kolmosmaalivahdin roolissa, ja kausina 2004–2007 hän pääsi pelaamaan 4 ottelua joukkueen riveissä. Kaudella 2005–2006 hänet lainattiin Italian Cagliariin. Palattuaan Interiin hänen edellä oli kuitenkin kolme maalivahtia, Francesco Toldo, Júlio César ja Paolo Orlandoni. Niinpä ennen kautta 2007–2008 Carini siirtyi Espanjalaiseen Real Murciaan.
Suurenmoinen kokoelma 1999–2009
Suurenmoinen kokoelma 1999–2009 on Juha Tapion ensimmäinen kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 30. syyskuuta 2009. Kokoelmalla on kolme uutta kappaletta, "Raikas tuuli", Yö-yhtyeen aiemmin jo levyttämä "Pettävällä jäällä" sekä "Kultahippu", joka oli vuoden 2009 Elämä lapselle -konsertin teemakappale.
Fabián Carini
Pelaajaura
Uruguayn maajoukkueessa Carini pelasi vuosina 1999–2009. Hän pelasi 1999 Lagosissa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa ja hän oli mukana myös miesten joukkueen Copa América -turnauksessa samana vuonna. Sittemmin hän on ollut mukana maailmanmestaruuskilpailuissa 2002 sekä karsinnoissa vuoden 2006 ja 2010 MM-kisoihin.
Suurenmoinen kokoelma 1999–2009
Kokoelmasta on julkaistu neljä erilaista versiota: Digitaalinen versio, vain iTunes -verkkokaupassa myynnissä oleva digitaalinen Special Edition, joka sisältää neljä bonuskappaletta , vain CD:n sisältä kokoelma sekä CD:n ja DVD:n sisältävä kokoelma. DVD sisältää Tapion keikan Tavastia-klubilta 5. elokuuta 2009.
Kokoelma nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kolmanneksi (41/2009). 18. listaviikollaan kokoelma nousi listan ensimmäiseksi, jossa se oli myös seuraavalla viikolla (5–6/2010). Kokoelma on myynyt platinaa eli yli 30 000 kappaletta. Yhteensä sitä on myyty yli 41 000 kappaletta.
Jayne Mansfield
Jayne Mansfield (synt. Vera Jayne Palmer, 19. huhtikuuta 1933 Bryn Mawr, Pennsylvania – 29. kesäkuuta 1967 Slidell, Louisiana) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, malli ja viihdyttäjä, joka esiintyi 1950- ja 1960-luvulla elokuvissa ja televisiossa sekä teatterin ja yökerhojen lavalla.
Mansfieldin elokuvaura oli melko lyhyt, eikä hän ollut koskaan Yhdysvaltain suosituimpia näyttelijöitä. Julkkiksena ja seksisymbolina hän oli kuitenkin hyvin näkyvä, ja hän pyrki itsekin pitämään nimensä ja kuvassa julkisuudessa mahdollisimman paljon.
Nuoruus
Jayne Mansfield (syntymänimeltään Vera Jayne Palmer) syntyi vuonna 1933 Bryn Mawrissa Pennsylvaniassa. Hänen isänsä oli lakimies ja äitinsä oli entinen opettaja. Perhe muutti Phillipsburgiin New Jerseyyn. Isä kuoli kun Jayne oli vasta kolmivuotias, ja hänen äitinsä mentyä uudelleen naimisiin vuonna 1939 perhe muutti Dallasiin Texasiin.
Mansfield meni ensimmäisen kerran naimisiin vuonna 1950 ja otti käyttöön miehensä sukunimen. Samana vuonna hän valmistui lukiosta ja synnytti tyttären. 1950-luvun alkuvuosina Mansfield ja hänen miehensä näyttelivät dallasilaisissa teattereissa. Vuonna 1954 he muuttivat Hollywoodiin, jotta Jaynesta voisi tulla elokuvatähti. Ennen ensimmäisiä roolejaan hän sai elantonsa myymällä karkkia elokuvateatterissa ja poseeraamalla mallina.
Ura
thumb|Mansfield kilparatsastajien seurassa Jockey's Ball -gaalassa Los Angelesissa vuonna 1957. Mansfieldin ensimmäinen rooli oli televisio-ohjelmassa An Angel Went A.W.O.L. (1954). Seuraavana vuonna hän sai ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa Female Jungle. Hän alkoi käyttää pinkkiä väriä tunnusvärinään julkisuudessa. Toivottua julkisuutta hän sai myös siitä, kun hänen liian pieni uimapukunsa petti elokuvan Underwater! (1955) lehdistötilaisuudessa. Vuoden 1955 aikana Mansfield oli Warner Brosin sopimusnäyttelijä, ja hän sai pieniä rooleja useassa elokuvassa. Samalla hänen ensimmäinen avioliittonsa kariutui, ja pariskunta erosi vuonna 1956.
Mansfieldin ensimmäinen elokuvasopimus jäi lyhytaikaiseksi. Sen jälkeen hän esiintyi independent-elokuvassa Murto yössä (1957), muutamassa televisiosarjassa ja Broadway-näytelmässä Will Success Spoil Rock Hunter (1956), jonka roolistaan tyhmänä ja seksikkäänä blondina hän sai palkintoja. Menstyksensä ansiosta Mansfield näkyi puolen vuoden aikana noin 2 500 lehtikuvassa, ja hänestä kirjoitettiin lehtiin 122 000 riviä.
Twentieth Century Fox teki Mansfieldin kanssa sopimuksen ja aikoi tehdä hänestä uuden Marilyn Monroen. Mansfield esitti hölmön blondin roolia komedioissa Minkäpä tyttö sille voi (1956) ja Houkuttelevat huulet (Will Success Spoil Rock Hunter?, 1957). John Steinbeckin romaaniin perustuvassa elokuvassa Oikutteleva bussi (1957) hän oli dramaattisessa roolissa. Mansfield esiintyi myös monessa television varieteeshow’ssa.
Mansfieldin toinen avioliitto oli Mr. Universumin Mickey Hargitayn kanssa (1959–1963). Hargitay esiintyi vaimonsa rinnalla ahkerasti julkisuudessa ja Las Vegasin lavalla.
Kun Mansfieldin tähti oli kääntynyt laskuun, elokuvayhtiö lainasi hänet vuonna 1959 pienen budjetin eurooppalaisiin elokuviin. Televisiossa Mansfieldin suosio kuitenkin säilyi ennallaan. Vuosina 1962–1964 lehdet kirjoittelivat paljon Mansfieldin avio-ongelmista ja avioerosta sekä hänen riidoistaan kolmannen aviomiehensä Matt Cimberin kanssa. Myös sitä seurannut suhde asianajaja Sam Brodyn kanssa oli vaikea ja väkivaltainen.
Vuonna 1966 Mansfield näytteli vielä kahdessa pienen budjetin amerikkalaiselokuvassa The Fat Spy ja The Las Vegas Hillbillys sekä esiintyi yökerhojen ja teatterien lavalla ja television keskusteluohjelmissa. Hän kävi myös Vietnamissa esiintymässä amerikkalaisjoukoille.
Mansfield kuoli auto-onnettomuudessa ollessaan esiintymismatkalla Louisianassa vuonna 1967. Onnettomuus sattui U.S. Route 90 -moottoritiellä lähellä Slidellin kaupunkia, kun auto törmäsi mutkaisella tiellä rekan perävaunuun. Onnettomuudessa kuolivat myös autonkuljettaja ja Mansfieldin asianajaja ja seuralainen Samuel Brody, mutta auton takapenkillä matkustaneet Mansfieldin lapset, Miklós, Zoltán ja Mariska, selvisivät vähäisin vammoin. Kaikkiaan Mansfieldillä oli viisi lasta.
Mansfield sai vuonna 1956 Theatre World -palkinnon ja vuonna 1957 naistulokkaan Golden Globe -palkinnon.
Esiintymiset Suomessa
Mansfield vieraili Suomessa lokakuussa 1963 ja esiintyi Suomen Television ensimmäisessä Miss Skandinavia -lähetyksessä. Jo maahan saapuessaan hän tarvitsi poliisisaattueen päästäkseen liikkumaan miespuolisten ihailijoidensa keskellä Helsinki-Vantaan lentoasemalla. Epävirallisten tietojen mukaan Mansfield peri esiintymisestään Svenska Teaternissa Helsingissä liki 40 000 markan (vuoden 2005 rahassa noin 90 000 euron) palkkion.
Trecia Smith
Smith osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa 1997, jolloin hän karsiutui Ateenan MM-kisojen kolmiloikan loppukilpailusta. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän oli kahdeksas. Vuonna 2002 hän voitti pronssia Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 14,32 ja sijoittui neljänneksi yleisurheilun maailmancupissa Madridissa. 2003 Smith osallistui Birminghamin sisäratojen MM-kisoihin, mutta karsiutui. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän oli neljäs tuloksella 14,71. Samana vuonna Ateenan olympialaisissa Smith loikki 15,02, mutta jäi neljänneksi. Hän oli kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemäs.
Smith voitti maailmanmestaruuden Helsingin MM-kisoissa 2005 tuloksella 15,11. Samana vuonna hän oli neljäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuoden 2006 kilpailukauden Smith avasi loikkimalla neljänneksi Moskovan sisäratojen MM-kisoissa. Saman vuoden Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 14,39 ja oli maailmancupissa neljäs. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän karsiutui kolmiloikan loppukilpailusta. Seuraavana vuonna hän oli Pekingin olympialaisissa yhdestoista. Vuonna 2009 hän loikki Berliinin MM-kilpailuissa viidenneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemänneksi. New Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän voitti kultaa tuloksella 14,19 ja sai lisäksi kilpailujen "huomattavimmalle urheilijalle" myönnettävän David Dixon -palkinnon. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli kolmiloikassa seitsemäs.
Smith on maansa mestari kolmiloikassa vuosilta 2001, 2002, 2004, 2005, 2007, 2008 ja 2009. NCAA:n mestaruuden hän voitti pituushypyssä sisäradoilla 1997, 1998 ja 1999 sekä ulkoradoilla 1997 ja 1999 sekä kolmiloikassa sisä- ja ulkoradoilla 1998.
Tarkka
Tarkka on suomalainen sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Huhtikuussa 2021 Tarkka oli sukunimenä 301 henkilöllä, joista 33 asui ulkomailla, Salste.netin mukaan useimmat Ruotsissa. Suomessa on 12 Tarkka-nimistä paikkaa, kuten kyliä, kaupunginosia ja taloja. Vielä 1939-1958 Tarkka-nimisiä asui vain Länsi- ja Pohjois-Suomessa. Geneanet.orgin mukaan nimi oli käytössä ainakin jo 1600-luvulla.
Bobbie Friberg da Cruz
Bobbie Friberg José da Cruz (s. 16. helmikuuta 1982 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Bobbie Friberg da Cruz aloitti ammattilaisuransa GAISissa, jossa vietetyn seitsemän vuoden jälkeen hän siirtyi Tanskaan, Randers FC:n riveihin. Seuraavaksi Friberg da Cruz palasi takaisin kotimaahansa, IFK Norrköpingin riveihin, josta hän vuonna 2014 siirtyi nykyiseen seuraansa, IFK Mariehamniin. Friberg da Cruzin veli Johan on myös jalkapalloilija. Heidän isänsä on kapverdeläinen ja he molemmat ovat saaneet kutsun Kap Verden jalkapallomaajoukkueeseen.
Globus Aerostaticus
thumb|120px|Jérôme Lalande (1732–1807). Kuumailmapallo (lat. Globus Aerostaticus) on käytöstä poistunut tähtikuvio, joka sijaitsi Vesimiehen ja Kauriin välissä. Se esiintyi Boden Uranographiassa 1801 ja tähtikuvion keksi ranskalainen tähtitieteilijä Joseph Jérôme de Lalande. Samoin kuin monet muutkin de Lalanden tähtikuviot, Kuumailmapallokin jäi historiaan varsin nopeasti.
Bernard Bailyn
Bernard Bailyn (9. syyskuuta 1922 Connecticut – 7. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen historiantutkija. Hän on toiminut Harvardin yliopiston professorina vuodesta 1953 ja voittanut Pulitzerin historianpalkinnon kahdesti (1968 ja 1987).
Bailyn on julkaissut lukuisia Yhdysvaltain historiaa käsitteleviä teoksia. Kirjallaan The Ideological Origins of the American Revolution hän voitti vuonna 1968 Bancroft-palkinnon.
Bailynin vaimon mukaan kuoleman syy oli sydänkohtaus.
Kantatie 62
Kantatie 62 on Kaakkois-Suomessa Mikkelistä Imatran rajanylityspaikalle kulkeva kantatie. Tien pituus on 141 kilometriä. Tie on paikoin kapea ja mutkainen, mutta toisaalta siltä on kauniita näkymiä Saimaalle. Tiellä on myös valtatien 6 kanssa yhteinen kahdeksan kilometrin moottoritieosuus Imatran Vuoksenniskan kohdalla. Kantatie 62 on itsessään leveimmillään Imatran Teppanalan kohdalla, jossa tie on myös osittain 2+1 kaistainen. Imatran Teppanalan kohdalla liikenne on vilkasta. Kantatie 62 palvelee Teppanalassa alueen asukkaita ja työntekijöitä, rajanylityspaikan liikennettä, alueen kaupallisia palveluja sekä myös alueella sijaitsevan Ovako Imatran liikennöintiä.
Historiaa
thumb|Puumalan keskusta sijaitsee kantatie 62 varrella. Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 62 kulki Viipurista Rautuun. Jatkosodan jälkeisten alueluovutusten jälkeen tie jäi kokonaan luovutetulle alueelle. 1970-luvun puolivälissä Mikkelin ja Imatran Kaukopään välisestä tiestä tehtiin kantatie 62. Tätä ennen tieosuus muodostui maanteistä 432 ja 434. Tuolloin tiellä oli vielä kaksi lossiyhteyttä: Anttolan ja Puumalan välillä Lietvedellä sekä Puumalan kirkonkylän eteläpuolella Puumalansalmella. Lietvedelle valmistui pengertie ja silta vuonna 1985. Kantatieverkon viimeinen lossiyhteys siirtyi historiaan, kun Puumalansalmen ylittävä Saimaan silta valmistui 1995. Saimaan silta on Suomen maantieverkon neljänneksi pisin silta.
Red Channels
Red Channels: The Report of Communist Influence in Radio and Television oli Yhdysvalloissa 22. kesäkuuta 1950 julkaistu pamfletti, joka sisälsi 151 radiossa ja televisiossa työskentelevän henkilön nimet, joiden epäiltiin kuuluneen vallankumouksellisiin järjestöihin ennen toista maailmansotaa. Pamfletin kirjoittivat entinen FBI-agentti Theodore Kirkpatrick ja oikeistolainen televisiotuottaja Vincent Harnett.
Kantatie 62
Historiaa
Vuonna 2004 tietä jatkettiin Kaukopäästä rajanylityspaikalle Pelkolaan saakka.
Joukkoliikenne
Kantatiellä 62 kulkee kaksi bussivuoroa päivässä suuntaansa. Linja Imatralta Puumalan kautta Mikkeliin ajetaan arkipäivisin. Kouluvuoden aikana ajetaan arkisin vuoro Imatralta Puumalan kautta Pieksämäelle ja koulupäivinä edelleen Varkauteen.
Red Channels
Julkaistut nimet oli kerätty useista lähteistä, joihin kuuluivat muun muassa oikeistolainen Counterattack -julkaisu, FBI:n asiakirjat ja Yhdysvaltain kommunistisen puolueen lehti Daily Worker. Listalla olleet henkilöt joutuivat Hollywoodin mustalle listalle siihen asti, kunnes HUAC (House of Un-American Activities Committee) oli heitä kuullut ja vakuuttunut henkilön jättäneen radikaalin menneisyytensä.
New Orleansin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta
thumb|Arkkihiippakunnan vaakuna New Orleansin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on roomalaiskatolisen kirkon hiippakunta, jonka toimialuetta on Itä-Louisiana. Paavi Pius VI korotti sen hiippakunnaksi Espanjan hallintoaikana 25. huhtikuuta 1793, mikä tekee siitä Yhdysvaltojen toiseksi vanhimman hiippakunnan. Hiippakunnan katedraali on nimetty Ranskan kuninkaan Ludvig Pyhän mukaan. Nykyinen arkkipiispa on vuodesta 2009 ollut Gregory Michael Aymond.
Metšetlinon piiri
200px|right|thumb|Piiri [[Baškortostanin koillisosassa]] Metšetlinon piiri on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan koillisosassa Tšeljabinskin alueen rajalla. Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa, ja sen hallintokeskus on Bolšeustjikinskojen kylä (Большеустьикинское). Metšetlinon piirin pinta-ala on 1 557 km². Vuonna 2002 piirin asukasluku oli noin 25 600 ja asukastiheys 16 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit (58,4 %), tataarit (23,6 %) ja venäläiset (16,6 %). Piirin alueella virtaa Ai-joki.
Suomenkielinen Wikipedia
Suomenkielinen Wikipedia on Wikipedian vuonna 2002 avattu suomenkielinen versio, jossa on artikkelia (1. ta 2023). Artikkelimäärältään se on Wikipedian 26. suurin kieliversio. Suomenkielisen Wikipedian artikkelimäärä on melko korkea suhteessa kielen puhujien määrään.
Historia
Suomenkielinen Wikipedia perustettiin muodollisesti 21. helmikuuta 2002, mutta vielä vuoden 2002 lopussa suomenkielisiä artikkeleita oli vain vähän yli kymmenen. Suomenkielisessä Wikipediassa on tiettävästi ollut artikkeleita 26. toukokuuta 2002 lähtien, sivun Kaskinen ollen mahdollisesti ensimmäinen. Tuon artikkelin vanhin nykyään tietokannassa oleva artikkeliversio on päivätty 9. syyskuuta 2002. Artikkeleiden toimittaminen toden teolla alkoi helmikuussa 2003, jolloin uusia artikkeleita alkoi kertyä noin 50 kuukaudessa. Tuhannen artikkelin raja ylittyi kesä–heinäkuussa 2003. Maaliskuussa 2003 suomenkielinen Wikipedia kohosi artikkelimäärällä mitaten 20 suurimman Wikipedian joukkoon. Parhaimmillaan se on ollut artikkelimäärältään 13. suurin.
Arviointeja
Helsingin Sanomat teki vuonna 2013 selvityksen suomenkielisen Wikipedian luotettavuudesta. Selvityksessä eri alojen asiantuntijat arvioivat 134 artikkelia. Selvityksen mukaan suomenkielisessä Wikipediassa artikkelien laatu vaihtelee enemmän kuin perinteisessä tietosanakirjassa.
Virstanpylväitä
thumb|400px|Artikkelien määrä suomenkielisessä Wikipediassa
Hotel Transylvania
Hotel Transylvania on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Genndy Tartakovskyn ohjaama kolmiulotteinen animaatioelokuva.
Juoni
Elokuva kertoo kreivi Draculasta, joka omistaa hirviöille tarkoitetun hotellin ja yrittää suojella tytärtään ihmisten maailmalta. Päivää ennen Draculan tyttären, Maviksen syntymäpäivänä hotelliin ilmestyy ihminen, Jonathan. Dracula yrittää päästä eroon Jonathanista, mutta Mavis ehtii ihastua tähän. Dracula käskee Jonathania lähtemään hotellista. Ennen lähtöään, Jonathan tunnustaa olevansa ihminen ja Draculan painostamana myös valehtelee vihaavansa hirviöitä. Kun Jonathan on jo lähdössä koko maasta, Dracula tajuaa virheensä ja lähtee hänen peräänsä. Dracula saa Jonathanin kiinni kun lento on jo lähtenyt, mutta hypnotisoi koneen lentäjän kääntämään koneen takaisin lentokentälle. Lopulta Dracula hyväksyy Mavisin ja Jonathanin rakkauden.
Ippe Kätkä
Ismo Paavo Matias ”Ippe” Kätkä (s. 19. maaliskuuta 1948 Seinäjoki) on suomalainen rumpali, miksaaja ja äänilevytuottaja. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Anssi Tikanmäki Filmorchestra, Royals, Pekka Pohjola Group, Ippe Kätkä Band, Krakatau, Woodoo, Heru, Jazzgansters ja Galaxy.
Ippe Kätkä on toiminut myös sessiomuusikkona ja vaikuttanut muun muassa Kirkan, Juice Leskisen, Ismo Alangon, Anneli Saariston, Albert Järvisen, Pave Maijasen ja Veltto Virtasen taustayhtyeissä.
Kätkä on tehnyt musiikkia televisio-ohjelmiin, dokumenttielokuviin, kuunnelmiin, näytelmiin ja nykytanssiteoksiin. Hän sai työryhmineen vuoden parhaan radio-ohjelman Koura-palkinnon 1998 kuulokuvasarjasta Pultava.
Pansion koulu
Pansion koulu on Turun Pansiossa toimiva peruskoulun alakoulu, joka käsittää luokka-asteet 1–6, valmistavan luokan ja maahanmuuttajalapsia valmentavan ryhmän. Vuonna 1950 valmistuneessa koulurakennuksessa toimii myös Turun kaupunginkirjaston sivukirjasto. Aiemmin koulun yhteydessä toimi myös neuvola. Koulun vieressä on Pansion kisapuistona tunnettu urheilukenttä
Koulun rehtorina toimii Antti Hyssälä.
Valmistuessaan vuonna 1950 Pansion koulu oli ensimmäinen sotien jälkeen Turun esikaupunkialueille rakennettu kansakoulu. Koulunpito oli aloitettu jo marraskuussa 1945 Pansion laivastoaseman tiloissa.
Koulurakennus
Kaupunginarkkitehti Totti Soran suunnittelema koulurakennus on kolmikerroksinen. Sen julkisivut on rapattu ja satulakatto katettu tiilellä. Tyypillisiä 1950-luvun piirteitä ovat liuskekivipinnat, sormipaneeliset sisäkatot, lakatut ovet ja metallikaiteet lakattuine, puisine käsijohteineen.
Lakkautusuhka 2010-luvun alussa
Pansion koulu muuttui pelkäksi alakouluksi vuonna 2008, kun yläkoululaiset siirrettiin Luolavuoren ja Rieskalähteen kouluihin. Pansion koulua suunniteltiin 2010-luvun taitteessa lakkautettavaksi kokonaan ja oppilaat siirrettäviksi Pernon kouluun sen peruskorjauksen jälkeen. Pernon koulun kalliista peruskorjauksesta kuitenkin luovuttiin, ja Pansion koulu sai jatkaa.
Kari Saaren-Seppälä
Kari Saaren-Seppälä (s. 1940) on suomalainen diplomi-insinööri, systeemisuunnittelija ja muotoilija.
Saaren-Seppälä kävi koulun Turussa ja valmistui ylioppilaaksi 1960. Tämän jälkeen hän kävi armeijan rannikkotykistössä 1960-1961. Saaren-Seppälä opiskeli Helsingin Teknillisessä Korkeakoulussa arkkitehtuuria 1961-1963 ja valmistui talo- ja sillanrakennuksen rakennusinsinööriksi vuonna 1970. Tämän jälkeen Saaren-Seppälän elämä suuntautui atk-alalle.
Seinätaulutekniikka eli Seinätekniikka
Kari Saaren-Seppälä tunnetaan systeemisuunnitteluun kehitetyn Seinätekniikan uranuurtajana. Seinätekniikkaa kutsutaan myös nimillä Seinätaulutekniikka, Seinätaulumenetelmä sekä Wall Chart Technique. Menetelmässä neuvotteluhuoneiden seinille tehdään suunnitelmia suurina havainnollisina värikuvina pienistä tarrakiinnitetyistä osista, joita voi nopeasti siirtää, lisätä ja poistaa.
Kun käyttäjät ymmärsivät systeemikuvaukset, he osallistuivat suunnittelutyöhön aktiivisesti. Saaren-Seppälä suunnitteli systeemien käyttäjien kanssa Seinätekniikalla kymmeniä atk-järjestelmiä mm. Unicille, Nesteelle, Imatran Voimalle ja Kemiralle, piti aiheesta seminaareja ja kirjoitti siitä kaksi suomenkielistä kirjaa. Teokset mainitaan Scandinavian Journal of Information Systems -lehdessä Juhani Iivarin ja Kalle Lyytisen (1998) katsauksessa skandinaaviseen tietojärjestelmätutkimukseen.
Saaren-Seppälä osallistui keskusteluun käyttöliittymän ominaisuuksista 1990-luvun alkupuolella.
Tuotesuunnittelu
Vuodesta 2005 lähtien Kari Saaren-Seppälä on suunnitellut Mestari™-tuotteita.
Portaattomasti säädettävä Mestari-grilli sai 2009 Chicago Athenaeum, Museum of Architecture and Designin GOOD DESIGN-palkinnon vuonna 2009. Mestari-grilli pääsi myös The Industrial Designers Society of American International Design Excellence Award –finalistiksi 2010.
Uutistoimisto
thumb|right|Toimittaja [[Reutersin toimituksessa vuonna 1988.]] Uutistoimisto tuottaa sisältöä, kuten uutisia, kuvia ja graafeja, eri medioihin. Pääasiallisia asiakkaita ovat media-alan yritykset, mutta palveluiden kehittyessä uutistoimistot ovat keskittyneet entistä enemmän tarjoamaan palveluita yrityksille ja yksityisille henkilöille. Uutistoimistot voivat olla sekä julkisia yrityksiä että valtion osittain tai kokonaan rahoittamia, kuten Kiinassa (Xinhua) ja Venäjällä (RIA Novosti).
Suurimmat uutistoimistot seuraavat maailman tapahtumia reaaliajassa ja tarjoavat asiakkailleen jatkuvan uutisvirran. Sisältöä tuotetaan laajasti eri elämän osa-alueilta politiikasta urheiluun, kulttuurista talouteen. Tunnetuimpia uutistoimistoja ovat AFP, Reuters ja Associated Press. Suomen johtava uutistoimisto on Suomen Tietotoimisto, STT.
AFP
Agence France-Presse on maailman ensimmäinen kansainvälinen uutistoimisto. Ranskalainen yritys on perustettu vuonna 1835. AFP toimi alkujaan nimellä Agence Havas perustajansa, Charles-Louis Havasin, mukaan. Vuonna 1940 nimi muuttui saksalaisten miehityksen aikana French Information Officeksi (FIO). Vuonna 1944 ensimmäiset uutiset tuotettiin nimellä AFP. Yritys on ranskan valtiosta riippumaton, julkinen uutistoimisto. Bernhard Wolff ja Paul Julius Reuter olivat Havasin työntekijöitä. Molemmat perustivat uutistoimistot – saksalaisen Wolffs Telegraphisches Bureaun ja englantilaisen Reutersin – jotka nousivat Euroopan johtavimmiksi uutistoimistoiksi yhdessä AFP:n lisäksi.
Toiminta
AFP:n päämaja on Pariisissa. Uutistoimisto on edustettuna maailmanlaajuisesti: sillä on toimittajia 165 eri maassa. Henkilökuntaa on lähes 3000, joista freelancereiden osuus on noin 700. AFP tuottaa uutisia kuudella eri kielellä, ranskaksi, englanniksi, arabiaksi, espanjaksi, saksaksi ja portugaliksi. Sisältöä tuotetaan reaaliajassa vuoden jokaisena päivänä. AFP:llä on laaja asiakaskunta: graafeja, kuvia ja uutisia tuotetaan sanomalehtiin, televisioon, radioon ja sähköiseen levitykseen ympäri maailmaa.
Reuters
Reuters on alkujaan perustettu 1849 Aachenissa, Saksassa, josta se siirtyi Lontooseen vuonna 1851. Paul Julius Reuterin uutistoimisto sai alkunsa palvelusta, joka tarjosi uutisia ja sähkesanomia sekä tiedotti osakkeiden pörssihinnoista. Reuter teki yhteistyötä Havasin ja Wolffin kanssa. He loivat uutisverkoston, joka tavoitti ihmisiä maailmanlaajuisesti. Reuters uutisoi ensimmäisenä Euroopassa presidentti Lincolnin murhasta vuonna 1865.
Fuusio ja toiminta
Kanadalainen Thomson Corporation osti Reutersin vuonna 2008. Nykyään yritys tunnetaan nimellä Thomson Reuters. Uutistoimiston palkkalistoilla on tuhansia toimittajia. Reutersilla on käytössä toimittajien Handbook of Journalism, jossa on määritelty uutisoinnin etiketti sekä toimintamallit. Ohjekirjassa on myös kerrottu juttujen tekoa ja kuvien käsittelyä koskevat arvot.
AP
The Associated Press on yhdysvaltalainen uutistoimisto. AP:n perusti Moses Yale Beach vuonna 1846. Uutistoimisto raportoi ensimmäisenä Meksikon sodasta vuonna 1846. AP:n hankkeeseen lähti aluksi mukaan neljä lehteä, nykyään sen tuottamaa sisältöä käyttää 1700 sanomalehteä. Palveluita hyödyntää myös 5000 televisio- ja radiotoimitusta. AP tavoittaa uutisillaan päivittäin noin 3,5 miljardia ihmistä. Sen palkkalistoilla on noin 3700 työntekijää joista kaksi kolmasosaa työskentelee kentällä. AP toimii yli 300 toimipaikassa ja uutisoi maailmanlaajuisesti reaaliajassa.
Tunnustukset
Yritys on historiansa aikana saanut 49 Pulitzer-palkintoa jutuistaan sekä 30 kuva-Pulitzeria.
STT
Vuonna 2010 STT osti kuvatoimisto Lehtikuvan. Myös Lehtikuvan historia on pitkä, sillä kuvatoimisto oli perustettu vuonna 1951 Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisia varten. Fuusioitumisen jälkeen yritys muutti nimensä STT-Lehtikuvaksi. Vuonna 2016 STT-Lehtikuva uudisti konsernibrändinsä, minkä jälkeen nimi ja brändi tiivistyivät muotoon STT. Lehtikuva säilyi kuitenkin kuvaliiketoiminnassa kuvien itsenäisenä tuotemerkkinä.
STT on alansa johtavimpia toimijoita Suomessa. Kesäkuun 2020 alusta alkaen STT:n uutispalvelun asiakkaisiin on kuulunut koko suomenkielinen päivälehdistö. Lisäksi uutistoimiston asiakkaita ovat muun muassa MTV ja Yleisradio. Yle oli luopunut STT:n tekstiuutispalveluista vuonna 2006. Huhtikuussa 2017 Yle kuitenkin palasi STT:n suomenkielisen uutispalvelun asiakkaaksi, ja saman vuoden lokakuussa myös Lehtikuvan kuvapalvelun asiakkaaksi.
STT:llä oli pitkään myös ruotsinkielinen uutispalvelu (FNB). Sen toiminta lakkasi vuoden 2017 lopussa. Lakkautuksen taustalla oli ruotsinkielisten mediatalojen KSF Median ja HSS Median päätös irtisanoa sopimuksensa FNB:n kanssa. Irtisanomisen jälkeen FNB:llä ei ollut edellytyksiä jatkaa toimintaansa.
STT:n toiminta
STT:llä oli Suomessa pitkään aluetoimistoja useissa kaupungeissa, muun muassa Jyväskylässä, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Nykyään kotimaan aluetoimistoja ei ole, mutta vuodesta 2014 lähtien STT:n toimittajia on työskennellyt Australian Sydneyssä. Sydneyssä toimitetaan uutisia aamu- ja päivävuoroissa eli Suomen aikaa yöllä. Järjestelyllä korvattiin Helsingin-toimituksessa tehdyt yövuorot. Lisäksi STT:llä on oma EU-asioihin keskittyvä kirjeenvaihtaja Brysselissä Belgiassa.
STT työllistää noin 120 henkilöä ja tuottaa keskimäärin 250-300 uutista päivässä. Uutissisältöjä jaetaan asiakkaille ympäri vuorokauden.
Suomalainen nationalismi
thumb|Suomen henkilöitymä [[Suomi-neito postikortin kuvassa vuodelta 1906.]]
Uutistoimisto
STT:n toiminta
Vuoden 2019 lopulla STT alkoi moderoida uutissivustojen kommenttiosioita ollen siten ensimmäinen uutistoimisto Euroopassa, joka ryhtyi tarjoamaan kommenttiosioiden moderointia laajamittaisena palveluna.
Suomalainen nationalismi
Suomalainen nationalismi syntyi poliittisena ilmiönä 1800-luvulla. Käsitteet Suomi, suomalaiset, Suomen kansa ja suomalainen kansakunta olivat yleistyneet jo 1700-luvulla. Nuori sivistyneistö rakensi 1800-luvulla määrätietoisesti suomalaista kansakuntaa ja valtiota luomalla kansallista filosofiaa, historiankirjoitusta, romaanitaidetta ja runoutta. Fennomaanit halusivat kohottaa suomen kielen sivistys- ja valtakielen asemaan Suomessa.
Uutistoimisto
STT:n toiminta
Osa STT:tä on vuonna 2004 perustettu STT Viestintäpalvelut, joka tarjoaa mediaviestinnän palveluita muun muassa yrityksissä, yhteisöissä ja virastoissa toimiville viestinnän ammattilaisille. STT Info -tiedotepalvelun avulla yritykset voivat välittää tiedotteitaan STT:n kautta kansalliseen ja kansainväliseen tai tarkoin rajattuun jakeluun. STT:n palvelutarjontaan kuuluu myös viestinnän suunnittelua ja ennakointia helpottava STT Pro -palvelu.
Suomalainen nationalismi
Kun Suomi oli itsenäistynyt joulukuussa 1917, kansallisuusaate sai uuden funktion yleisisänmaallisuutena. Esille nousi kielikysymys eli aitosuomalaisen liikkeen halu parantaa suomen kielen asemaa ruotsiin nähden itsenäisessä Suomessa. 1930-luvun puolivälissä kansallinen ajattelutapa ja kansallinen asenne oli noussut lävistämään jo koko suomalaisen yhteiskunnan mutta samalla siitä oli tullut sovinnollisempaa kun kielikysymys oli jo ratkennut. 2010-luvulla Suomen eduskuntapuolueista kansallismieliseksi itsensä määrittelee perussuomalaiset.
Suomalaiskansallisen aatteen synty 1700-luvulla
Käsitteet Suomi, suomalaiset, Suomen kansa ja suomalainen kansakunta yleistyivät 1700-luvulla, mutta julkisesti niihin ei vielä Ruotsin vallan aikana liitetty valtiolliseen tulevaisuuteen viittaavia merkityksiä. Joidenkin ruotsalaistutkijoiden mukaan Ruotsissa Suomi jo tuolloin käsitettiin kuitenkin selkeästi erillisenä valtakunnan osana, jonka asukkaat ainakin osittain myös itse identifioituivat omaksi kokonaisuudekseen. Valtio-oikeudellisessa mielessä oli kuitenkin olemassa vain yksi kansa, Ruotsin rahvas. Suomessa esimerkiksi Daniel Juslenius jo 1700-luvun alussa käytti sellaista isänmaan ja kansakunnan käsitteitä, joihin liittyi voimakas samaistuminen Suomeen ja suomalaisiin. Myös H. G. Porthan käytti 1780-luvulla luennoissaan johdonmukaisesti suomalaista kansakunnan käsitettä vaikkakaan ei liittänyt siihen ajatusta Suomen valtiollisesta tulevaisuudesta.
Poliittinen nationalismi 1800-luvulla
thumb|upright|[[J. V. Snellman, Suomen kansakunnan "rakentaja".]] Poliittisena ilmiönä suomalainen nationalismi syntyi 1800-luvulla Venäjän vallan aikana, kun Suomesta oli tullut vuonna 1809 suuriruhtinaskunta. Uusi poliittinen kansallisuuskäsitys alkoi vähitellen murtautua maan väestön ajatteluun, ja julkisessa keskustelussa alkoi syntyä uusi tapa perustella kansallisen valtioyksikön olemassaoloa. Suomen kansan kielelliset ja kulttuuriset traditiot katsottiin valtiollisen tulevaisuuden perustaksi. Kun suomenkielinen lehdistö syntyi 1820-luvulla, kansakunnan rakentamisen uudet peruslinjat saivat myös suomenkielisen asun. Alettiin kirjoittaa ”Suomen kansan” historiaa, jonka johtoteemana olivat etnis-kielellisen kansakokonaisuuden menneisyys ja uuden poliittisen kokonaisuuden tulevaisuus. Myös etninen ja juridinen kansakäsite liitettiin toisiinsa. Radikaaleja ajatuksia kansallisesta politiikasta esitti etenkin A. I. Arwidsson, joka sai lopulta karkotustuomion.
1830-luvulla julkisuuteen nousi nuori sivistyneistösukupolvi, johon kuuluivat Elias Lönnrot, J. L. Runeberg, J. V. Snellman ja Zachris Topelius. Heidän näkemyksensä mukaan kansallishengellä viitattiin etupäässä kansan tapojen ja kielen säilyttämiseen, kansanvalistukseen ja kansallisen korkeakulttuurin kehittämiseen. Nämä neljä miestä rakensivat seuraavina vuosikymmeninä määrätietoisesti suomalaista kansakuntaa ja valtiota luomalla kansallista filosofiaa, historiankirjoitusta, romaanitaidetta ja runoutta. Lönnrot kokosi suomalaisten kansalliseepoksen Kalevalan. Snellman paneutui kirjoituksissaan Suomen suuriruhtinaskunnan valtiollisen aseman vahvistamiseen. Snellman-instituutti kutsuu J. V. Snellmania muun muassa kansakunnan ”rakentajaksi” ja ”käsikirjoittajaksi”.