cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svartån (Västmanland)
Joen kulku
Vaikka joki on virrannut joidenkin viljeltyjen alueiden kautta, alkavat vasta nyt laajemmat peltoaukeat. Tämä ensimmäinen liittyy Västerfärnebon kirkonkylään. Sen pellot on raivattu kuivattamalla Nötmyranin suoalue. Peltoalueen länsipuolella sijaitsee Gorgen, joka on kosteikoksi kuivatettu järvi. Noin 10 kilometriä edellisestä järvestä saapuu joki Salbohedin kylälle ja pain sen jälkeen se laskee Fläcksjöniin. Sekin on ilmeisesti laskettu järvi, sillä sen rannat ovat laajalti kosteikkona. Seuraava kuuden kilometrin päässä sijaitsevan Hällsjönin vedenpinnan korkeus on edellisen kanssa samalla korkeudella. Korkeammalla se ei voisikaan olla, sillä Hällsjön on Halldammenin padolla säännöstelty järvi. Säännöstely on tehty seuraavan Svanånin vesivoimalaitoksen tarpeeseen. Skultunan taajama tulee 12 kilometrin jälkeen. Ennen sitä on joessa puolivälissä Harakers kvarn ja suurempi vesivoimalaitos sijaitsee Skultunassa. Ennen Västeråsia virtauksen katkaisee vielä Forsbyn pato. Ennen Västeråsia saapuu joki ensin asuinalueelle, puistoalueelle, museoalueelle ja siirtolapuutarhalle. Kaupunkialueella on vielä kaksi vesivoimalaa. Niiden välissä Västeråsin keskustassa joki kapenee hyvin kapeaksi. Se virtaa vanhassa kaupungissa ja viimeisen voimalan jälkeen joki taas levenee ja saapuu pienvenesatamaan Mälarenin Västeråsfjärdenille. Pienvenesataman länsipuolella sijaitsee kaupungin pääsatama, johon kiinnittyvät myös valtamerilaivat.
Joenvarren luontoarvoja
Fläckebon luonnonsuojelualue (Fläckebos naturreservat, 82 hehtaaria), joka sijaitsee joen keskijuoksulla, rajautuu vanhalle niitymaalle, josta ympäröivät maatilat korjasivat talveksi eläimille heinää. Noin 100 vuotta sitten heinäntekö lopetettiin, mutta toistuvatsi tulviva niittymaa jäi vaille käyttöä. Joutomaa alkoi kasvaa koivua ja nykyään joenrantaan rajautuu Etelä-Ruotsin suurin koivikko, jossa viihtyvät erityisesti hyttyset ja hyönteissyöjälinnut. .
Trollbon luonnonsuojelualue (Trollbos naturreservat, 74 hehtaaria) muodostettiin vanhaan kuusikkoon joen yläjuoksulla. Alueen järviä ovat Kalven, Hyttdammen ja Värlingen. Alueella on 1700-luvulla vielä toiminut masuuni (hytta), jolla pelkistettiin rautaa. Kivikkoinen alue on nykyään varjoisan kuusikon suojissa sammaloitunut ja siellä viihtyy erityisiä kasvilajeja. Niistä voidaan mainita maariankämmekkä ja yövilkka, kalkkikivialueella sudenmarja, sinivuokko, pölkkysieni Gomphus clavatus, rusko-orakas ja tuoksuorakas. .
Yleistä
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (34,8 %), multamaa (17,3 %), savimaa (16,0 %), turve (9,7 %), kalliomaa (14,2 %), hiekka ja sora (2,6 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,9 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (63,1 %), viljelymaita (21,2 %), soita ja kosteikkoja (3,8 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (3,2 %) sekä joutomaita (5,2 %). Näiden lisäksi on 3,6 % vesistöjä.
Vesistön luonnontila on pääosin tyydyttävässä kunnossa, mutta Långsjön ja siihen laskevan pääuoman latvaosa Norbergista on välttävässä kunnossa, samoin ovat Fläcksjön ja Hällsjön. Heikommassa tilassa on Gussjön, jonka luonnontila on huono. Mainittuja järviä vaivaa lähinnä rehevöityminen.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 33 patoa, joista osalla säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 4,9 miljoonaa kuutiometriä.
Vesistösuhteita
Svartån kuuluu Norrströmin vesistöön (vesistöaluetunnus 61), jonka valuma-alueen pinta-ala on 22 650 neliökilometriä (km²) ja jonka vesistöreitin pääuoman alaosaan kuuluvat esimerkiksi laskujoki Norrström, järvi Mälaren, Eskilstunaån ja järvi Hjälmaren. Svartån on vesistöreittinsä sivujoki, jonka valuma-alueen pinta-ala on 775 km² eli 3,4 % koko vesistöalueensa pinta-alasta. Valuma-alueen länsipuolella sijaitsee Kolbäcksånin valuma-alue, jonka laskujoki Kolbäckeån laskee Mälarenin Galteniin. Itäpuolella sijaitsee Sagånin valuma-alue, jonka laskujoki laskee Mälarenin Oxfjärdeniin. Valuma-alueen etelä- ja kaakkoispuolella on Mälarenin lähialuetta, jossa on pienien ojien ja purojen valuma-alueita. Valuma-alueen pohjoispuoli kuuluu Daljoen vesistön (vesistöaluetunnus 53) omaan päävesistöalueeseen.
Svartån laskee Mälarenin Västeråsfjärdeniin Västeråsin kaupungissa. Vesireitti jatkuu tästä itään päin ensin Granfjärdenin kautta Ängsönin ja Aspönin välistä, Arnöfjärdenin ja Stabyfjärdenin läpi Prästfjärdeniin. Täältä vesi virtaa Mälarenin itäsosien saariston läpi ja se kulkee lopussa Lövstafjärdenin ja Lambarfjärdenin kautta Lovön ohittaen Tukholman kaupunkiin, jossa vesi kerääntyy Riddarfjärdeniin ja poistuu Norrströmenin ja Söderströmenin kautta Saltsjöniin. Tästä alkaa Tukholman saaristo Itämerellä.
Sivu-uomia
Svarånilla on joitakin sivujokia, mutta sivu-uomat ovat yleensä puroja tai peltoalueiden johto-ojia. Kaikki joet ja ojat on käsitelty voimakkaasti. Alla olevaan taulukkoon on kerätty niistä suurimmat. Taulukon tietojen lähteet on ilmoitettu oikeassa sarakkeessa ja selvennetty tarvittaessa taulukon alapuolella. Lähteet: 1 =, 2 = Lantmäteriet
Järviä
Valuma-alueelle mahtuu kuusi suurempaa järveä ja sen yläjuoksulle monia pikkulampia. Seuraavat järvet, jotka luetellaan yläjuoksulta alajuoksulle, ovat joen pääuoman läpivirtausjärviä: Dammsjön, Värlingen, Kalven, Lilla Flomyren, Stora Flomyren, Dammen, Bågen, Labodasjön, Långsjön, Hörendesjön, Fläcksjön ja Hällsjön. Näiden lisäksi on vielä sivu-uomien valuma-alueilla lisää järviä. Alajuoksulta aloittaen, Tegabäckenin valuma-alueella sijaitsevat Toftsjön ja Långsjön, ja Rönnmyrbäckenin valuma-alueella on Rudsjön. Fläcksjöniin laskevalla Gnällbäckenillä on Rörbosjön ja yläjuoksulla Stora Toften, Stora Tillingen ja Lilla Tillingen. Gnällbäckenin lähdejärvi on Öjesjön. Fläcksjönin pohjoispuolella yhtyy jokeen Gussjönin laskuoja ja järveen laskee lisäksi Stävresjön. Gärsjöbäckenin valuma-alue on laaja ja siihen kuuluvat Gorgen, Gärsjön ja Hannsjön. Suurimmalla sivujoella Prästhytteånin valuma-alueella on runsaasti lampia. Valuma-alueen järviä ovat Murånin sivuhaarassa Norra Tappesjön, Södra Tappesjön ja Bysjön, ja Bjurforsånin haarassa Stora Klingen ja Vallsjön. Långsjönin länsipäähän laskee Dammsjön. Bågeniin laskee Mörttjärnbäcken, jonka valuma-alueella ovat Mörttjänen, Hytttjärnen ja Ösjön. Bågenin pohjoispuolella olevaan Dammeniin laskee kaakosta Bjurtjärnen. Pieneen Lilla Flomyreniin laskee kolme virtavesiuomaa, joista pohjoisesta tuleva on pääuomaa ja muut sivu-uomia. Etelästä tulee Toftsjönin laskuoja ja sen eteläisin järvi on Stora Kavelbrotjärnen. Lännestä Lilla Flomyreniin tulee Smedsjönin laskuoja, jonka valuma-alueeseen kuuluu myös Målsjön, Romstjärnarna ja Brunnsjön.
Valuma-alueen luontoarvoja
Östringbyn luonnonsuojelualue (Östringbys naturreservat, 117 hehtaaria) muodostuu pääasiassa vanhasta pitkärunkoisesta kuusikoista ja mäkien männiköistä. Vitmossenin luonnonsuojelualue (Vitmossens naturreservat, 168 hehtaaria) on lintuharrastajien pidetty vierailukohde avoimella suolla, jossa kasvaa harvakseltaan koivuja ja mäntyjä. . Hälleskogsbrännanin luonnonsuojelualueella (Hälleskogsbrännans naturreservat, 6 411 hehtaaria) raivosi alueella kesällä 2014 suuri metsäpalo, jonka jäljiltä alue on lähinnä pystyssä törröttäviä hiiltyneitä puunrunkoja. Metsäpalon jälkeistä kasvillisuuden ja eläimistön palaamista voi seurata aluetta kiertelemällä. .
Kirroosi
thumb|Normaalimaksa vasemmalla ja kirroosi oikealla. thumb|Hepatosellulaarinen karsinooma kirroottisessa maksassa. Kirroosi tai maksakirroosi on parantumaton maksavaurio, pitkälle edennyt maksan fibroosi, joka johtuu yleensä liiallisesta alkoholin käytöstä tai hepatiitista. Vaikka kirroosi on parantumaton, sen etenemistä voidaan alkuvaiheessa hidastaa tai se voidaan pysäyttää kokonaan. Joskus kirroosi vaatii maksansiirtoa. Sairaus on alkuvaiheessa oireeton (poikkeuksena humaltuneen kellertävät silmät) ja aiheuttaa myöhemmin kroonista väsymystä ja loppuvaiheessaan ihon keltaisuutta. Maksansiirto on vanhemmille kirroosipotilaille (yli 65-vuotiaat) riskialtis, ja siksi sitä ei yleensä tehdä julkisen sairaanhoidon piirissä. Yksityissairaaloissa se on kallis ja pitkää jonotusaikaa edellyttävä toimenpide.
Esiintyvyys
Kirroosi on kulttuurisyistä ensisijaisesti miesten tauti. Naiset näyttävät kuitenkin olevan kirroosille miehiä alttiimpia. Ikä ja ylipaino ovat tautia pahentavia riskitekijöitä.
Maksakirroosia esiintyy kaikista Euroopan maista eniten Suomessa. Kirroosi ja kirroosikuolemat ovat myös lisääntyneet eniten Suomessa. Kirroosiin kuolee Suomessa vuosittain yli 500 ihmistä.
Syntytavat
Maksasairauksia aiheuttaa Suomessa merkittävimmin alkoholi; jopa noin 90 prosenttia kirrooseista on alkoholiperäisiä eli ilmenee osana alkoholimaksasairautta. Myös rasvainen ruokavalio ja ylipaino voivat johtaa kirroosiin; on todettu, että myös alkoholinkäytöstä riippumaton rasvamaksa voi johtaa jopa kirroosiasteelle. Se onkin tärkein kryptogeenisen (tuntemattoman alkuperän) kirroosin aiheuttaja. Alkoholinkäytöstä riippumaton rasvamaksa itsessään johtaa melko harvoin kirroosiin, mutta siihen joskus kuuluvassa tulehdusreaktiossa (, NASH) riski on jo huomattavan kasvanut. Afrikassa ja Aasiassa hepatiitti B:n aiheuttama kirroosi on tavanomainen. Myös hepatiitti C aiheuttaa kirroosia. Sen sijaan hepatiitti A ei sitä aiheuta.
Kirroosia aiheuttavat myös primaarinen biliaarinen kirroosi ja primaarinen sklerosoiva kolangiitti. Primaarisessa biliaarisessa kirroosissa maksan sappiteissä on pitkäaikainen tulehdus, joka vähitellen vuosien kuluessa vaurioittaa sappitiehyitä. Tila etenee hitaasti, ja sen loppuvaihe on maksakirroosi. Sairaus on harvinainen. Primaarinen sklerosoiva kolangiitti on krooninen tulehduksellinen sappitiesairaus. Se aiheuttaa maksan sisäisten ja ulkoisten sappiteiden ahtaumia. Pitkälle edenneessä sairaudessa sappinesteen virtaus estyy, ja maksaan kehittyy kirroosi.
Kun kirroosi on edennyt pitkälle, yleisenä komplikaationa esiintyy nesteen kertymisen vatsaonteloon. Tätä nimitetään askitesiksi. Maksan kirroottisuus aiheuttaa myös turvotuksia ja vuototaipumusta. Maksan erittäin huono toiminta voi olla vahingollista myös aivoille; potilaalle saattaa kehittyä hepaattinen enkefalopatia, maksaperäinen aivosairaus, joka pahimmillaan merkitsee maksakoomaa ja johtaa kuolemaan. Usein kirroosi vaikuttaa myös munuaisten toimintaan; potilaalle voi kehittyä hepatorenaalinen oireyhtymä.
Hepatopulmonaarinen oireyhtymä on harvinainen, vuonna 1977 kyseisen nimen saanut komplikaatio.
Maksan kirroottisuus lisää maksasyövän riskiä. Arviolta viisi prosenttia kirroosipotilaista saa sen.
Vuonna 2009 Biological & Pharmaceutical Bulletin -lehdessä julkaistu tutkimus osoitti, että berberiini estää maksafibroosin syntymistä rotissa sekä in vitro -kokeissa. Tutkimus ei kuitenkaan ota kantaa siihen, vaikuttaako berberiini ihmiselimistössä samoin, eikä sen hyödyllisyydestä maksafibroosin ehkäisyyn ihmisillä ole todisteita.
Kirroosi eläimillä
Kirroosia esiintyy eri syistä myös eläimillä, kuten koirilla.
Minna Leinonen (säveltäjä)
Minna Leinonen (s. 1977) on suomalainen säveltäjä.
Leinonen syntyi amatöörimuusikkoisälle, ja hänen isoisänsä oli pelimanni ja soitinrakentaja. Ennen sävellysopintojaan Leinonen opiskeli Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa, valmistui musiikin perusteiden opettajaksi ja aloitti vuonna 2004 työskentelyn Keski-Helsingin musiikkiopistossa. Hänen sävellysopettajiaan olivat tämän jälkeen Jouni Kaipainen, Veli-Matti Puumala (Sibelius-Akatemia), Eero Hämeenniemi (Sibelius-Akatemia) ja Hannu Pohjannoro (Tampereen ammattikorkeakoulu). Sibelius-Akatemiasta Leinonen sai musiikin maisterin oppiarvon. Hän osallistui myös mestarikursseille sekä Suomessa että ulkomailla ja perehtyi Intiassa karnaattiseen musiikkiin. Hänen orkesteriteoksensa Kha kantaesitys vuonna 2006 oli merkittävä hänen säveltämiselle omistautumisensa kannalta.
Leinosen teosten esittäjien joukossa ovat olleet Tampere Filharmonia, Tapiola Sinfonietta, Zagros Ensemble, Uusinta Ensemble, BBC:n filharmonikot, Radion sinfoniaorkesteri, defunensemble, Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri, ICE, TampereRaw ja Tampereen Kamarioopperayhdistys. Helmikuussa 2021 kantaesitettiin Leinosen liikeooppera ALMA!, jonka libretto pohjautuu Hanna Weseliuksen romaaniin Alma! ja jonka koreografian laati Petri Kekoni. Teos nimettiin vuoden 2022 Teosto-palkinto-ehdokkaaksi.
Huhtikuussa 2022 Leinonen nimitettiin vuosien 2024 ja 2026 Tampere Biennalen taiteelliseksi johtajaksi.
Celsus
Celsus voi viitata seuraaviin henkilöihin:
RC4
thumb|RC4-salausalgoritmi.
RC4 (Ron's Code 4, Rivest Cipher 4, ARC4, ARCFOUR) on RSA Laboratoriesin (nykyisin RSA Security) työntekijän Ronald Rivestin 1987 suunnittelema salausalgoritmi. RC4 on symmetrinen jonosalaaja, joka salaa tiedon yksi tavu kerrallaan. Algoritmi on nopea ja se perustuu vaihtelevan mittaiseen salaiseen avaimeen.
Alussa RC4 -avain oli rajoitettu vain 40 bittiin USA:n vientirajoitusten vuoksi, mutta nykyään sitä saa käyttää Suomessakin 64- ja 128-bittisinä (Wassenaarin sopimus). Teoriassa on mahdollista käyttää avaimia yhdestä bitistä 2048:aan asti.
RC4 on kaupallisesti laajasti käytössä mm. Lotus Notesissa, Oracle SQL:ssä, Microsoft Windowsissa sekä SSL-protokollassa. Algoritmi on tarkoin varjeltu salaisuus, mutta kryptoanalyytikot ovat onnistuneet purkamaan sen. RC4 on toteutettu mm. ilmaisessa OpenSSL-ohjelmistokirjastossa.
Käyttökielto
RC4:n murrettavuudesta johtuvien huolien vuoksi se on asetettu käyttökieltoon.
IETF on kieltänyt algoritmin käytön TLS-salauksessa.
Myös Mozilla ja Microsoft kieltäneet algoritmin käytön.
Tietoturvasta
Tuntematon henkilö vuosi 9. syyskuuta 1994 RC4:n lähdekoodin internetiin.
Tutkijat ovat löytäneet myös pari ongelmaa esimerkiksi RC4:n KSA:sta. KSA on tekniikka, joka pidentää avaimen generaattorin tilaksi - RC4:n kohdalla 256 luvun permutaatioksi. KSA:ssa vaihtelua ei ole tarpeeksi: juuri alustetun generaattorin tila on liitettävissä samankaltaisella avaimella alustettuun tilaan. Tämä johtaa avainvirran ensimmäisten tavujen samankaltaisuuteen samankaltaisilla avaimilla. Mikäli alustusvektori vain liitetään salaisen avaimen perään, avain on mahdollista selvittää seuraamalla suurta määrää viestejä. Tämä ongelma yleensä väistetään ohittamalla avainvirran ensimmäiset tavut. RC4-salausavaimen voi murtaa myös uudella PTW-hyökkäyksellä joka tarkkailee RC4-virran kulkua. PTW-hyökkäys on käytössä mm. aircrack-ng:llä.
Toiminta
RC4 on käytännössä näennäissatunnaislukugeneraattori (Pseudo-Random Number Generator, PRNG). Se siis luo isoja satunnaislukuja annettujen avainten perusteella. Salattu teksti saadaan yhdistämällä satunnaisluku ja salattava teksti XOR-operaatiolla.
Koska sama satunnaisluku syntyy aina samalla avaimella, tekstin purkaminen onnistuu samalla tekniikalla (kaksi XOR-operaatiota samalla satunnaisluvulla tietysti kumoavat toisensa).
Amerikannokkavarpunen
Amerikannokkavarpunen (Hesperiphona vespertina) on laajalla alueella Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa elävä peippoihin kuuluva varpuslintu. Laji luetaan usein kuuluvaksi nokkavarpusen kanssa samaan sukuun, jolloin sen tieteellinen nimi on Coccothraustes vespertinus. . BirdLife Suomi luokittelee linnun kuitenkin kuuluvaksi amerikannokkavarpusten sukuun.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|left|250px|Naaras
Kooltaan amerikannokkavarpunen on 18–21,5 cm. Amerikannokkavarpuskoiraan selkä, rinta ja vatsa ovat väriltään kirkkaan keltaiset. Yläselkä ja pää, lukuun ottamatta päälakea ja silmäkulmajuovia, ovat väritykseltään ruskeat. Päälaki on musta ja voimakkaat silmäkulmajuovat ovat keltaiset. Koiraan siivet ovat väriltään musta-valkoiset. Lyhyehkö pyrstö on musta. Naaras on yleisväritykseltään harmahtavan ruskea. Niskassa ja siipien kupeessa on keltaista. Naarasamerikannokkavarpusen rinta on väriltään valkoinen. Naaraan siivet, pyrstö ja yläperä ovat pohjaväriltään mustat ja niissä on valkoisia täpliä. Amerikannokkavarpusen nokka on suurikokoinen ja tukevarakenteinen. Nokan väri on talvella luunvalkoinen ja keväällä hieman vihertävä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Amerikannokkavarpuset pesivät Kanadassa, Yhdysvaltojen länsiosissa ja Meksikossa. Talveksi laji muuttaa Yhdysvaltojen itäosiinkin. Kesäisin amerikannokkavarpusten elinympäristöä ovat havu- ja sekametsät ja toisinaan myös lehtimetsät. Vuoristoissa lajia tavataan havumetsistä ja niiden reunamailta. Talvella lajia tavataan hyvin monenlaisista metsistä. Linnut voivat myös kerääntyä kaupunkien puistoihin, joissa on saarnivaahteroita ja saarnia, joissa on siemeniä talvellakin. Ne voivat myös tulla ihmisten pihoihin, jos niitä ruokitaan auringonkukan siemenillä.
Amerikannokkavarpunen oli 1800-luvun lopussa vielä suhteellisen tuntematon Kanadan ja Yhdysvaltojen länsiosien havumetsien laji. 1850–1890-lukujen aikana laji levittäytyi itään päin aina Massachusettsiin asti. Syynä oli saarnivaahteroiden istuttaminen yhä idemmäs. Myös lintujen talviruokinta edisti lajin leviämistä itään.
Amerikannokkavarpusen kannan koko on 1970-luvun jälkeen pienentynyt merkittävästi. Laji määritellään siksi vaarantuneeksi.
Ravinto
Amerikannokkavarpuset syövät monenlaisia siemeniä, mutta erityisesti ne ovat mieltyneet saarnivaahteransiemeniin. Lisäksi laji syö kukkien nuppuja, käpyjä, omenia ja muita hedelmiä sekä pesimiskaudella myös hyönteisiä. Poikasiaan lintu ruokkii murskatuilla siemenillä ja hyönteisillä sekä niiden toukilla. Lintujen ruokintapaikoille amerikannokkavarpuset saapuvat suurina parvina ja voivat kamppailla ruuasta hyvinkin voimakkaasti.
Pesintä
Naaras rakentaa pesänsä yleensä puuhun. Pesä on hyvin kätketty ja voi sijaita lähellä runkoa tai lähempänä oksan kärkeä. Pesä on harva ja irtonainen kuppimainen pesä. Naaras rakentaa sen ruohoista, sammalista ja juurista. Amerikannokkavarpusnaaras munii 3–5 sinivihreää harmaa- ja ruskeatäpläistä munaa. Hautominen kestää noin kaksi viikkoa ja koiras huolehtii naaraan ruokkimisesta. Koiras hoitaa ja ruokkii myös kuoriutuneita poikasia. Poikaset poistuvat pesästään noin kahden viikon kuluttua kuoriutumisestaan.
Approach
Approach on suomalaisen progressiivista rockia soittavan Von Hertzen Brothersin toinen studioalbumi. Se on julkaistu toukokuussa 2006. Albumin kappaleissa on joitakin intialaisia vaikutteita. Albumi voitti Parhaan Rock-Albumin Emma-palkinnon. Albumi ylsi Suomen virallisen listan viidennelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 21 viikkoa, myyden kultaa.
Kappaleista ”Kiss a Wish” ja ”Let Thy Will Be Done” kuvattiin musiikkivideot.
Somethin’ Else (klubi)
thumb|[[Matti Nives|DJ Matti ja VJ Vallu esiintyvät Somethin' Else -klubilla.]]
Somethin' Else -illat koostuivat vierailevan liveyhtyeen esiintymisestä sekä DJ- ja VJ-seteistä. Tarkoituksena oli tuoda mielenkiintoisia yhtyeitä muualta sekä myös esitellä jyväskyläläisyleisölle uusia paikallisia kykyjä. Vierailijoina kuultiin mm. useita eturivin nuoria suomalaisia jazz-muusikoita. Olennaisena osana Somethin' Else -iltoihin kuuluivat myös VJ:n tuottamat visuaalit. Klubin vakituisena DJ:nä toimi Matti Nives sekä VJ:nä alun perin toinen klubin perustajista Valtteri "Vallu" Länsimies, myöhemmin National RGB VJ:t Tampereelta.
Vuodesta 2009 klubin toiminta vähitellen hiljeni ja tapahtumat harvenivat. Ainakin toistaiseksi viimeiset Somethin' Else -klubit järjestettiin Popparissa 16. ja 17.7.2010 Jyväskylän Kesän yhteydessä. Liveyhtyeinä olivat Dalindèo, Jaska Lukkarinen trio ja Jukka Eskola Quintet sekä DJ-vieraana saksofonistina paremmin tunnettu Timo Lassy.
Klubi sai nimensä Cannonball Adderleyn samannimisen, vuonna 1958 julkaistun albumin mukaan.
DJ:t
Klubilla vierailleet DJ:t
Klubin omat DJ:t ja VJ:t
Kaarina Staudinger-Loppukaarre
250px|thumb|Kaarina Staudenger-Loppukaarre, Fairy Goodmother, 1991.
Kaarina Staudinger-Loppukaarre (10. lokakuuta 1911 Haapavesi – 1. maaliskuuta 2013 Savonlinna) oli suomalainen taidemaalari ja omaperäinen mystikko. Hänet tunnetaan varsinkin mielikuvitusolentoja, olevaisia esittävistä töistään. Olevaiset ovat salaperäisiä olentoja, jotka ovat esimerkiksi ihmisen, linnun tai muun eliön hahmossa. Olevaiset asuvat omassa maailmassaan. Staudinger-Loppukaarre piirsi olevaisia jo lapsena. Staudinger-Loppukaarre ei omien sanojensa mukaan osannut piirtää kouluoppien mukaan, vaan hänen taitonsa ja näyt olevaisista tulivat hänen sisältään.
Elämä
Staudinger-Loppukaarre aloitti opintiensä vuonna 1918 Haapaveden kansakoulussa ja opiskeli Haapaveden kotitalousopistossa. Hän aloitti 22-vuotiaana opiskelun kartanpiirtäjäkurssilla Helsingissä. Sen jälkeen hän toimi kartanpiirtäjänä. Sotavuodet Staudinger-Loppukaarre toimi lottana kansanhuollon palveluksessa eri paikkakunnilla Pohjois-Savossa. Hän avioitui 1945 ja aloitti perhe- ja työelämän Kiuruvedellä.
Sotien jälkeen Staudinger-Loppukaarre jatkoi taideopintoja Kiuruveden kansalaisopistossa. Maalaaminen oli ollut siihen asti säännöllistä arjen ja työn ohella. Vuosien myötä maalaamisesta tuli kuitenkin sisäinen palo ja pakko, sekä lopulta elämäntyö.
Vuonna 1974 Staudinger-Loppukaarre muutti Savonlinnaan, jossa hän uppoutui maalaamiseen täysipainoisesti, ajoin jopa ammattimaisesti.
Taide
Ensimmäisen kerran Staudinger-Loppukaarteen töitä oli julkisesti esillä Kiuruveden kansalaisopiston kevätnäyttelyssä vuonna 1967. Yhteis- ja yksityisnäyttelyitä karttui kaikkiaan noin 200.
Staudinger-Loppukaarre sai kutsun Suomen nykytaiteen museon ja Maaseudun Sivistysliiton Kiasmassa järjestämään kansainväliseen ITE-taiteen näyttelyyn vuonna 2005. Sen jälkeen hänen töitään oli kutsunäyttelyissä Moskovassa ja Bratislavassa sekä yksityisnäyttelyissä useissa maissa Euroopassa ja Meksikossa.
Hän maalasi ensisijaisesti itselleen, vapaana opeista ja vaatimuksista. Viivan tarkkuus, värien taju ja omintakeinen tekniikka synnyttivät maailmoja, joissa hän koki itse olevansa mukana. Staudinger-Loppukaarre maalasi elämänsä loppuun asti lähes poikkeksetta joka yö ja korkeasta iästä huolimatta hänet tapasi näyttelyidensä avajaisissa. Elinvoimaista taiteilijaa kuvailtiin yhdeksi maailman vanhimmista aktiivisista taiteilijoista. Kaarina Staudinger-Loppukaarre kuoli kotonaan Savonlinnassa 101-vuotiaana maaliskuun alussa vuonna 2013.
Galen
Galen voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut ovat suunnistuksen kansainväliset arvokilpailut. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensi kerran vuonna 1966 ja ne pidettiin joka toinen vuosi vuoteen 2003 saakka (paria poikkeusta lukuun ottamatta), mistä lähtien ne on järjestetty joka vuosi.
Kilpailumatkat
Alun perin MM-kisoissa oli vain kaksi matkaa: henkilökohtainen kilpailu ja viesti. Vuonna 1991 mukaan otettiin lyhyt matka (n. 25 min) ja vuonna 2001 sprintti. Vuodesta 2014 lähtien kilpaillaan myös sprinttiviestissä, jossa joukkueen muodostavat 2 nais- ja 2 miessuunnistajaa.
Nykyiset kilpailut:
Vuonna 2015 kansainvälisen suunnistusliiton ylimääräinen yleiskokous teki päätöksen, jonka mukaan vuodesta 2019 alkaen MM-kisoissa kilpaillaan parittomina vuosina maastomatkoilla ja parillisina vuosina sprinttimatkoilla.
Pitkä matka
Vuoteen 1989 asti nimellä henkilökohtainen kilpailu ja vuosina 1991–2001 normaalikilpailu. Vuodesta 2003 lähtien tätä matkaa on kutsuttu nimellä pitkä matka.
Lyhyt matka
Lyhyellä matkalla kilpailtiin vuosina 1991–2001 kunnes se korvattiin keskimatkalla.
Keskimatka
Järjestetty vuodesta 2003 lähtien, jolloin korvasi lyhyen matkan.
Sprintti
Sprintti järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001.
Liekomaiset (luokka)
Liekomaiset (Lycopodiopsida, syn. Lycopsida) on sanikkaisiin kuuluva luokka. Sen taksonomisesta luokittelusta on käyty keskusteluja. Integrated Taxonomic Information Systemin (ITIS) mukaan luokkaan kuuluu kolme lahkoa: Isoetales, Lycopodiales ja Selaginellales. Kuhunkin näistä lahkoista kuuluu vain yksi heimo.
Liekomaiset muistuttavat varhaisimpia putkilokasveja; niitä voi pitää elävinä fossiileina. Liekomaisia oli runsaasti kivihiilikaudella.
Vera Menchik
Vera Francevna Menchik-Stevenson (16. helmikuuta 1906 Moskova—27. heinäkuuta 1944 Clapham, Lontoo) oli ensimmäinen virallinen shakin naisten maailmanmestari ja vuosien 1927 ja 1937 välillä hän voitti kaikki seitsemän ennen toista maailmansotaa järjestettyä naisten maailmanmestaruusturnausta. Hän kuoli 1944 ilmapommituksessa.
Nuoruus ja muutto Englantiin
Joulukuussa 1923 Menchik osallistui ensimmäistä kertaa Hastingsin kongressiturnaukseen ja seuraavan vuoden alussa hän ensimmäistä kertaa edusti Englantia, pelaten sadan pöydän ottelussa Hastingsin Pier Pavilionissa pöytää 20. Vaikka hän ei vielä ollut Britannian kansalainen, eikä voinut näin ollen ottaa osaa mestaruuskilpailuihin, hän 1925 voitti kahdesti ottelussa silloisen huippupelaajan Edith Priecen ja saattoi hyvin pitää itseään maan parhaana naispelaajana.
Maailmanmestaruus
Vuonna 1927 Lontoossa järjestettiin kansainvälinen naisten shakkiturnaus, jonka Menchik voitti antaen muille vain yhden tasapelin 11 pelissä. Kolme vuotta aiemmin perustettu Maailman shakkiliitto FIDE julisti turnauksen naisten maailmanmestaruusturnaukseksi ja näin Vera Menchikistä tuli historian ensimmäinen naismaailmanmestari. Hän puolusti menestyksellä arvoaan Hampurissa 1930, Prahassa 1931, Folkestonessa 1933, Varsovassa 1935, Tukholmassa 1937 ja Buenos Airesissa 1939. Varsovan ja Tukholman turnauksissa pelasi myös hänen paria vuotta nuorempi siskonsa Olga. Vera oli täysin ylivoimainen aikansa naisia vastaan: kaikissa näissä MM-turnauksissa hän hävisi vain yhden ainoan pelin. Menchik otteli noina vuosina myös kahdesti (Rotterdam 1934 ja Semmering 1937) ikätoverinsa ja pahimman kilpailijansa Sonja Grafin (1908-65) kanssa, voittaen molemmat ottelut selvästi.
Nousu miesten vertaiseksi ja muu shakillinen toiminta
Alkaen vuodesta 1928 Menchik alkoi saada kutsuja myös vahvoihin miesten turnauksiin. Hänen parhaimpiin saavutuksiinsa kuuluvat häviötön tulos Ramsgaten turnauksessa 1929 ja kolmas sija Mariborissa 1934. Karlsbadin turnauksessa 1929 kaikki mieskilpailijat eivät ilmeisesti olleet vakuuttuneita Menchikin kyvyistä, sillä kerrotaan wieniläien mestarin Albert Beckerin suosittaneen jokaisen Menchikille häviävän pelaajan nimeämistä "Vera Menchik -kerhoon". Pian Beckeristä tuli kerhon ensimmäinen jäsen. Menchik voitti urallaan monia tunnettuja mestareita, kuten Max Euwen, Samuel Reshevskyn, Edgard Collen, Friedrich Sämischn ja Karel Opocenskyn, sekä näiden lisäksi vielä Sultan Khanin Frederick Yatesin. 1931 Menchik alkoi opettaa shakkia Lontoon The Empire Social Clubissa ja ryhtyi kerhon lehden The Social Chess Quarterlyn avustavaksi toimittajaksi. 1935 kerho lakkautettiin ja seuraavana vuonna The Social Chess Quarterly taantui B. H. Woodsin Chess -lehden neljännesvuosittain ilmestyväksi liitteeksi. 1941 Menchik nimettiin Chess -lehden peliosaston toimittajaksi. Samalla hän jatkoi shakin opettamista ja Petersfieldiläinen pelaaja Hugh Storr-Best on muistellut, miten Menchik painotti oppitunneillaan loppupelin suunnatonta tärkeyttä. British Chess Magazinessa syyskuussa 1938 olleessa ilmoituksessa Menchik tarjosi shakinopetusta hintaan 3 šillinkiä 6 pennyä tunnilta, avausoppitunteja, simultaaneja ja bridgetunteja.
1937 Menchik avioitui, mutta jatkoi tyttönimensä käyttämistä shakillisissa yhteyksissä. Veran ohella hänen miehensä, Rufus H. Stevenson, sekä tämän edellinen vaimo Agnes Lawson olivat myös melko hyviä shakinpelaajia. Avioliiton myötä Vera muutti Claphamiin, Lontooseen ja sai viimein Ison-Britannian kansalaisuuden. Näin hän sai osallistumisoikeuden saarivaltakunnan mestaruuskilpailuihin. Vuonna 1938 hän todennäköisesti ensimmäisenä naisena pelasi miesten mestaruusturnauksessa, saaden 5,5/11 ja samana vuonna hänet valittiin maaottelujoukkueeseen Hollantia vastaan. Menchik nimitettiin myös Lontooseen perustetun uuden shakkikeskuksen manageriksi, mutta keskus tuhoutui vuotta myöhemmin saksalaisten ilmapommituksissa.
Vera kohtasi 1942 arvostetun, mutta jo iäkkään mestarin Jacques Miesesin kaksinottelussa, jonka voitti selvästi 6,5-3,5. Seuraavana vuonna hänen miehensä Rufus kuoli ja Veran äiti ja sisar Olga muuttivat hänen luokseen Claphamiin. Heinäkuun 26. 1944 saksalainen pommi osui talon ja kaikki kolme menehtyivät. Vera Menchik oli kuollessaan 38.
Menchik oli ilmeisesti ainut nainen, joka 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla osallistui miesten kansainvälisiin turnauksiin. Hänen huippuvuosien vahvuutensa on arvioitu vastanneen Elo-lukua 2390 (vuonna 1931).
Tärkeimmät turnaukset
Tulos naisten MM-turnauksissa: 80/83 (78 voittoa 1 häivö ja 4 tasapeliä).
Sääksvuori
Sääksvuori on Jyväskylän 28. kaupunginosa Keljon suuralueella. Alueen asutus on omakotitalovaltaista. Asutus sijaitsee samannimisen mäen ja Sääksjärven lähettyvillä.
Pohjoisessa kaupunginosa rajoittuu Keljonkankaaseen ja etelässä Muurameen. Luoteessa Sääksvuoren kaupunginosalla on pieni raja myös Etelä-Keljon kanssa. Tilastollisessa jaossa Sääksvuori jakautuu Sääksvuorenrinteen, Sääksvuorenrannan ja Valkeisentien pienalueisiin. Sääksvuorenrinteen ja Sääksvuorenrannan asutus on enimmäkseen 2000-luvulla rakennettua kaavoitettua omakotitaloaluetta, Valkeisentien asutus on vanhempaa, kaavoittamatonta aluetta.
Historiaa
1980-luvulla Sääksvuoresta suunniteltiin teollisuusaluetta. 1990-luvun alkupuolella kaupunki kuitenkin hankki maata alueelta asuinalueen rakentamista varten. Nykyiset asemakaavat laadittiin 2000-luvun alkupuolella.
MFBC Leipzig
MFBC Leipzig on vuonna 1996 perustettu saksalainen salibandyn erikoisseura Leipzigista. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2013–2014 maan korkeimmalla sarjatasolla Unihockey-Bundesligassa. Miesten edustusjoukkueeseen kuului kaudella 2013–2014 kolme suomalaista pelaajaa: Atte Ronkanen, Henrik Koivistoinen ja Toni Lehtinen.
Józef Piotrowski
Piotrowski syntyi Jałówkassa lähellä Białystokia. Hän on soittanut urkuja nuoruudestaan saakka.
Mikäli väite Piotrowskin iästä pitää paikkansa, hän on maailman historian kolmanneksi vanhin tunnettu henkilö Jeanne Calment'n (122) ja nyttemmin kiistellyn Shigechiyo Izumin (120/105) jälkeen.
Hieman vastaava väite puolalaisesta pitkäikäisyydestä oli Paweł Parniakin tapaus. Miehen väitetään olleen kuollessaan 27. maaliskuuta 2006 116-vuotias.
Landwasserviadukt
Landwasserin silta on rautatiesilta Sveitsissä, Rhätische Bahnin rautatiellä. Silta sijaitsee Graubündenin kantonissa, Bergün Filisurin ja Schmittenin kuntien rajalla, Albulan rautatiellä välillä Thusis – St. Moritz. Silta on 112 metriä pitkä ja sen korkeus on 65 metriä. Sillan alla virtaa Landwasserjoki, joka laskee Albulaan parin kilometrin päässä sillalta.
Silta on näyttävä korkeutensa ja rakenteensa ansiosta: sillan eteläisessä päässä rata jatkuu sillalta suoraan tunneliin. Rhätische Bahnin matkailujunat Glacier Express ja Bernina Express kulkevat sillan kautta.
Ninotsmindan piirikunta
Ninotsmindan piirikunta on piirikunta Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Georgian eteläosassa. Piirikunnassa on noin 24 491 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 1 354 neliökilometriä. Valtaosa piirikunnan asukkaista on armenialaisia. Vuoden 2014 väestönlaskennassa he muodostivat 94,98 prosenttia Ninotsmindan väkiluvusta, georgialaisia oli 4,20 prosenttia ja venäläisiä 0,75 prosenttia. Piirikunnan keskus on Ninotsmindan kaupunki, jossa asukkaita on noin 8 000.
Ninotsminda oli aiemmin nimeltään Bogdanovka. Se sai nimensä venäläisiltä duhoboreilta, joita muutti alueelle 1840-luvulta alkaen. Ninotsmindan piirikuntaan syntyi myös kahdeksan muuta duhobor-kylää. Valtaosa alueen venäläisistä asukkaista on kuitenkin muuttanut pois Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Piirikunta kuuluu historialliseen Džavakhetin alueeseen. Se sijaitsee Armenian rajalla noin 2 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Tbilisin ja Akhalkalakin välinen rautatie kulkee alueen läpi.
Masako Ono
pienoiskuva|Masako Ono Masako Ono on japanilainen odissitanssija. Hän aloitti tanssiharrastuksensa viisivuotiaana. Asuessaan Tokiossa hän harjoitteli länsimaista balettia, jazz- ja hiphop-tanssia. Hänen kiinnostuksensa odissia kohtaan heräsi hänen nähtyään videon Kelucharan Mohapatrasta. Video sai hänet ottamaan yhteyden Intian lähetystöön ja matkaamaan Intiaan vuonna 1996 Protima Bedin Nrityagram-tanssikoulun oppilaaksi. Japanin Newsweek-lehti valitsi hänet vuonna 2008 sadan maailman kunnioitetuimman japanilaisen henkilön listalle. Tokion kaupungin turismijaosto valitsi hänet taide-, kulttuuri- ja turismilähettilääkseen Intiaan vuosina 2019–2020.
Ono vieraili Intiassa ensimmäisen kerran vuonna 1994 arkkitehtuuriopiskelijana katsomaan Taj Mahalia. Hän tutustui samalla eteläintialaisiin tanssimuotoihin kuten bharata natyamiin ja mohiniattamiin. Palattuaan Tokioon hän jatkoi bharata natyam -tanssin opettelua, mutta kiinnostui opettajansa kehotuksesta enemmän odissista. Hän sai Intian lähetystöstä esitteen, jossa kerrottiin Protima Bedin Bangaloren lähistöllä sijainneesta Nrityagram-tanssikoulusta. Hän matkusti sinne 1996 saadakseen Bediltä oppia odissista. Intiassa hän opiskeli myös flamencoa, kalarippayattua ja afrikkalaista tanssia. Protima Bedin oppilaana Onon täytyi harrastaa joogaa ja harjoitella odissia viisi tuntia päivässä. Bedi ei suostunut opettamaan häntä ilman, että hän vakuutti tulevansa ammattimaiseksi odissitanssijaksi.
Ono asettui asumaan Bhubaneswariin ja avioitui odishalaisen Manas Dasin kanssa. Hän perusti oman tanssikoulunsa ja aloitti aviomiehensä kanssa Mudra Foundation -säätiön, jonka tarkoitus on tukea Odishan käsityöperinnettä. Joulukuussa 2015 Ono kutsuttiin esiintymään Intian ulkoministeriön järjestämässä tapahtumassa, jossa yleisöön lukeutui muun muassa pääministerit Narendra Modi ja Shinzo Abe. Hän lukeutuu harvoihin odissitanssijoihin, jotka ovat oikeutettuja saamaan tukea ulkomaisille esiintymisilleen Intian kulttuurisuhteiden neuvostolta.
Dave Kitson
David Barry Kitson (s. 21. tammikuuta 1980 Hitchin, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Stokea. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Ura
Arlesey Townin ja Cambridge Unitedin kautta Readingiin joulukuussa 2003 saapunut Kitson debytoi Championshipissa 10. tammikuuta 2004 1–1-tasapeliin päättyneessä ottelussa Ipswich Townia vastaan. Tammikuun siirtoikkunan aikana Reading-paitaan saapunut englantilainen pelasi kauden aikana (2003–2004) 17 ottelua, joissa hän teki 5 maalia. Seuraavalla kaudella Kitson oli hyvässä vedossa tehden 19 maalia 37 ottelussa. 18. syyskuuta 2004 ottelussa Gillinghamia vastaan Kitson teki ensimmäisen hattutemppunsa (kolme maalia yhdessä ottelussa) Readingin voittaessa 3–1. Kausi 2005–2006 oli Readingille ja Kitsonille hyvä: Reading nousi Valioliigaan ja Kitson onnistui maalinteossa peräti 22 kertaa.
Ensimmäisessä valioliiga ottelussaan Middlesbroughia vastaan Kitson joutui rajun taklauksen kohteeksi. Kitson loukkaantui tilanteessa ja palasi kentille vasta tammikuussa 2007 FA Cupin otteluun Birmingham Citya vastaan. Kyseisessä Middlesbrough-ottelussa Kitson teki myös ensimmäisen valioliigamaalinsa. Kauden aikana Kitson teki yhteensä 4 maalia (2 liigassa, 2 FA Cupissa).
ZIS-101
ZIS-101 on Zavod imeni Stalina -tehtaan valmistama seitsemänpaikkainen, neliovinen limusiini. Zis-101 esiteltiin vuonna 1936, siinä oli kolmivaihteinen synkronoitu vaihteisto, 90-hevosvoimainen, 5 766 kuutiosentin suora kahdeksansylinterinen moottori, ja sen huippunopeus oli 115 km/h. Auton suunnittelussa oli saatu vaikutteita sen ajan Packard-malleista. Siitä valmistettiin myös viisiovista ambulanssi-mallia.
Myöhemmin autosta kehiteltiin uusi 101-A -malli, jossa oli paranneltu 110 hv:n moottori ja 130 km/h:n huippunopeus. Autoa valmistettiin kaikkiaan 8 752 kappaletta 1936-1939.
Vuonna 1939 Valentin Nikolajevitš Rostko suunnitteli ZIS-101A:n alustalle kaksipaikkaisen 101-A Sport -mallin, jonka rakensivat Anatoli Puhalin, Vladimir Kremenetski ja Nikolai Pulmanov. Sen moottori oli sama kuin 101-A:ssa, mutta 141-hevosvoimaiseksi viritettynä, ja huippunopeus nousi 162 km/h:een (Pravdan artikkelin mukaan 170-180 km/h). Autoa ei kuitenkaan tehty kuin mallikappale.
ZIS-, ZIM-, ZIL- ja Tšaika-autoja on Neuvostoliitossa ja myöhemmin Venäjällä kutsuttu nimellä tšlenovozy, 'jäsenkyyti'. Jäsen tarkoitti sekä politbyroon tai keskuskomitean jäsentä että miehen sukupuolielintä.
Chris Byrd
Chris Byrd (s. 15. elokuuta 1970) on yhdysvaltalainen keskisarjan ammattilaisnyrkkeilijä ja entinen WBO- ja IBF-liittojen raskaansarjan maailmanmestari. Vuonna 2008 Byrd siirtyi alempaan raskaaseensarjaan kärsittyään sitä ennen tappion nuorelle Alexandr Povetkinille. Alemmassa raskaassasarjassa Byrd kärsi teknisen tyrmäystappion 9. erässä Shaun Georgelle. Byrd palasi kehään vielä vuonna 2009 siirtyen keskisarjaan. Keskisarjassa käymässään ottelussa Byrd on voittanut Matthias Sandowin.
Carl Jacob Gardberg
pienoiskuva|[[Museoviraston ylijohtaja C. J. Gardberg puhuu Suomen meri­museon avajaisissa Helsingin Hylky­saaressa vuonna 1981.]] Carl Jacob Reinhold Gardberg (16. marraskuuta 1926 Helsinki – 31. toukokuuta 2010 Helsinki ) oli suomenruotsalainen arkeologi, historiantutkija ja tietokirjailija. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori (Åbo Akademi 1959).
Chris Byrd
Elämä ja ura
Byrd syntyi Michiganissa Flintin kaupungissa viisilapsisen perheen nuorimmaisena. Nyrkkeilyharrastuksen hän aloitti 5-vuotiaana isänsä nyrkkeilykoulussa, missä hän yhä harjoittelee isänsä Joe Byrd vanhemman valmennuksessa. Ensimmäiset ottelunsa Byrd otteli 10-vuotiaana, ja saavutti amatöörinä kaikkiaan 275 ottelua. Yhdysvaltain mestaruuden hän voitti vuosina 1989, 1991 ja 1992. Vuonna 1991 hän kuului Yhdysvaltain maajoukkueeseen, joka saavutti historian ensimmäisen ja vielä tänäkin päivänä ainoan tasatuloksen Kuuban maajoukkuetta vastaan. Byrdin amatööriura huipentui keskisarjan olympiahopeaan 1992 Barcelonan kisoissa, missä hän hävisi loppuottelussa kuubalaiselle Ariel Hernándezille.
Carl Jacob Gardberg
Ura
Gardberg toimi Turun kaupungin historiallisen museon johtajana 1960–1972, ja hänet nimitettiin Museoviraston ylijohtajaksi ja valtionarkeologiksi 1972. Gardberg jäi virastaan eläkkeelle vuonna 1992.
Chris Byrd
Elämä ja ura
Ensimmäisen ammattilaisottelunsa Byrd otteli 28. tammikuuta 1993. Ensimmäisistä 13 ottelustaan hän voitti 10 tyrmäyksellä. 28. maaliskuuta 1995 hän voitti Yhdysvaltain raskaan sarjan mestaruuden voitolla Mike Rousesta. Kaikkiaan hän voitti 26 ensimmäistä ammattilaisotteluaan, joissa hänen tyrmäämäkseen joutuivat muun muassa Uria Grant, Bert Cooper], Frankie Swindell, Jimmy Thunder ja Ross Puritty. Ammattilaisuransa ensimmäisen tappion Byrd kärsi 20. maaliskuuta vuonna 1999 Ike Ibeauchille kylkiluuvaivaisena. thumb|140px|left|MM-ottelu SAP Arenalla 2006 Vuonna 2000 Byrd pääsi seitsemän päivän varoitusajalla ottelemaan Donovan Ruddockin tilalla mestaruudenhaltija Vitali Klytškoa vastaan WBO-liiton maailmanmestaruudesta. 1. huhtikuuta Saksan pääkaupungissa Berliinissä käydyssä ottelussa Byrd takoi raivokkaasti iskuja päin ukrainalaista, ja yhdeksännessä erässä Klytško joutui luovuttamaan valitettuaan kipua olkapäässä. 14. lokakuuta samana vuonna Byrd puolusti Kölnissä mestaruuttaan Vitalin velipoikaa Vladimiria vastaan. Byrdin silmäkulma aukesi ja hän kävi kanveesissa 9. ja 11. erässä, mutta ottelu kesti täydet 12 erää. Lopulta ukrainalainen julistettiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. Seuraavana vuonna Byrd voitti Maurice Harrisin ottelussa Yhdysvaltain raskaansarjan mestaruudesta ja puolusti titteliään David Tuaa vastaan, minkä seurauksena 14. joulukuuta vuonna 2002 hän pääsi ottelemaan Lennox Lewisin jäljiltä avoimeksi jääneestä IBF-liiton maailmanmestaruudesta Evander Holyfieldiä vastaan. Atlantic Cityssä käyty ottelu päättyi Byrdin voittoon kaikin tuomariäänin. Byrd puolusti mestaruuttaan Fres Oquendoa, Andrew Golotaa (ratkaisemattomaan päättyneessä ottelussa), Jameel McClineä ja DaVarryl Williamsonia vastaan, kunnes 22. huhtikuuta 2006 Mannheimin SAP Arenalla menetti mestaruuden jouduttuaan Volodymyr Klytškon tyrmäämäksi seitsemännessä erässä.
Carl Jacob Gardberg
Ura
Gardberg kirjoitti useita teoksia paikallishistoriasta, muun muassa Porvoon, Turun ja Suomen keskiaikaisten linnojen historiasta, sekä kirjan Santiago de Compostela: Matka Pyhän Jaakobin haudalle, joka kertoo pyhiinvaellusmatkoista Santiago de Compostelaan sekä historiallisten dokumenttien että kirjoittajan omien kokemusten valossa.
Perhe
Carl Jacob Gardbergin isä oli ylikirjastonhoitaja Carl-Rudolf Gardberg.
Chris Byrd
Elämä ja ura
Toiseksi viimeisessä ottelussaan Byrd hävisi lahjakkaalle venäläiselle Alexander Povetkinille. Vuonna 2008 Byrd tiputti painonsa kevyeen raskaaseensarjaan. Sarjan vaihtaminen ei auttanut ikämiestä, vaan hän joutui nöyrtymään Shaun Georgen edessä häviten tuomarin keskeytyksellä 9. erässä.
Byrd palasi kehään vuonna 2009 pudotettuaan painonsa keskisarjaan. Ainoassa keskisarjassa käymässään ottelussa Byrd voitti Matthias Sandowin.
Karen Putzer
Karen Putzer (s. 29. syyskuuta 1978 Bolzano) on italialainen alppihiihtäjä. Ensimmäisen kerran Putzer oli Italian edustusjoukkueessa vuonna 1994. Putzerin seura on G.S. Fiamme Oro (il Gruppo Sportivo Fiamme Oro della Polizia di Stato). Putzer on laskenut ennen kaikkea suurpujottelua ja supersuurpujottelua. Hän on olympiamitalisti Salt Lake Citystä. Karen Putzer
Ensimmäisen maailmancupvoiton Karen Putzer otti 19.12.1999 St. Moritzin supersuurpujottelukilpailussa, jossa toiseksi sijoittui italialainen Alessandra Merlin ja kolmanneksi ranskalainen Régine Cavagnoud. Putzerin tähän saakka paras kausi on ollut kausi 2002 - 2003, jonka aikana hän voitti viisi maailmancupin kilpailua. Saman kauden yhteispisteissä Putzer tuli toiseksi Kroatian Janica Kostelicin jälkeen. Noiden vuosien jälkeen Putzeria ovat vaivanneet lukuisat loukkaantumiset ja fyysiset ongelmat, eikä menestys ole ollut yhtä hyvää.
KNM Lolland
Valmistus
Alus tilattiin Phililtä Bodenhoffs Pladsista Kööpenhaminasta, missä se laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1810.
Edvard Hannula
Edvard Hannula (23. maaliskuuta 1859 Nakkila – 11. maaliskuuta 1931 Porvoo) oli suomalainen Porvoon tuomiorovasti, valtiopäivämies sekä nuorsuomalaisen puolueen ja myöhemmin kokoomuksen kansanedustaja.
KNM Lolland
Palvelus
Tanskan amiraliteetti määräsi 1811 aluksen päälliköksi Hans Peter Holmin, jonka alaisuudessa Lolland kohtasi 2. syyskuuta 1811 Arendalin edustalla 18-tykkisten prikien KDM Ålsenin (kapteeniluutnantti Lutkin) ja KDM Sampsøn (kapteeniluutnantti Grothschilling) kanssa Britannian kuninkaallisen laivaston 10-tykkisen prikisluuppi HMS Chanticleerin (kapteeni Richard Spear) ja 12-tykkisen priki HMS Manlyn (luutnantti Richard William Simmonds). Chanticleer pääsi pakoon lyhyen tulitaistelun jälkeen, mutta Manley vallattiin. Vallatulla aluksella oli tuhoutunut neljä tykkiä ja kaikki mastot olivat vaurioituneet, mutta ainoastaan yksi miehistönjäsen oli saanut surmansa ja yksi pahoin haavoittunut. Lisäksi kaksi merijalkaväen sotilasta oli pahoin haavoittunut. Tanskalaisaluksilla oli vain yksi Lollandin miehistönjäsen saanut surmansa.
Lyngørin taistelussa 1812 alus oli sijoitettuna lähelle vuonoa. Holm oli siirtynyt silloin uuden aluksen Najadenin päälliköksi.
Vuoden 1814 Kielin sopimuksen mukaan Tanska luovutti Norjalle kuusi prikiä, joista muodostui laivaston runko. Lolland oli yksi näistä ja siitä tuli vasta muodostetun laivaston lippulaiva. Alus huollettiin 1831 ja myytiin 1847 siviilikäyttöön.
Edvard Hannula
Hannula toimi kirkkoherrana Naantalissa 1897–1906 ja Viipurin maaseurakunnassa 1906–1912 sekä Turun tuomiokapitulin asessorina 1900–1906. Viimeksi Hannula toimi Porvoon tuomiorovastina vuosina 1912–1931. Hän oli myös opettajana; aluksi uskonnon opettajana suomalaisissa ja ruotsalaisissa tyttökouluissa 1887–1900 ja sitten uskonnon opettajana Turun naisopistossa 1901–1906. Opettajan työn ohella Hannula työskenteli toimittajana Kirkollisissa sanomissa 1888–1905 ja Kristillinen työmies-lehdessä 1906–1910. Hannula sai rovastin arvon 1907.
Hannula oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1909–1914 ja kokoomuksen kansanedustajana 1919–1922 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös pappissäädyn jäsenenä säätyvaltiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. Hannula osallistui kirkolliskokouksiin vuosina 1898, 1903, 1908 ja 1918.
Hannula oli naimisissa vuodesta 1883 Ellen Palmgrenin kanssa. Heidän poikansa olivat eversti ja sotahistorioitsija J. O. Hannula sekä jääkärieverstiluutnantti Erkki Hannula. Edvard Hannulan veli Frans Willehard Hannula (1855–1914) oli lähetyssaarnaajana Afrikassa johtaen Oniipan lähetysasemaa vuosina 1886–1894 ja myöhemmin hän toimi Suomen Lähetysseuran matkapuhujana kotimaassa 1894–1914.
Harpoon (pelisarja)
Harpoon on Larry Bondin kehittämä todenmukaisuuteen pyrkivä meri- ja ilmasodankäyntiin keskittyvä strategiapeli. Peli oli alun perin miniatyyripeli, mutta siitä on tehty useita tietokonepeliversioita.
Lautapeli
Adventure Games -yhtiö julkaisi ensimmäisen version Larry Bondin Harpoonista lautapelinä 1979. Tätä seurasi toinen versio vuonna 1984. Kolmannen version julkaisi GDW vuonna 1986.
Bond ja Clancy käyttivät peliä apuna Myrsky nousee -kirjan suunnittelussa.
Tietokonepeliversiot
Oikeudet lautapelin kehittämiseen tietokonepeliksi päätyivät Three-Sixty Pacific -yhtiölle, joka julkaisi ensimmäisen tietokoneversion vuonna.
Felicia Pearson
pienoiskuva|Felicia Pearson vuonna 2015. Felicia Pearson (s. 18. toukokuuta 1980 Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on myös kirjoittanut David Ritzin kanssa vuonna 2007 ilmestyneen omaelämäkerran Grace After Midnight. Televisiosarjassa Langalla Pearson esitti itsensä mukaan nimettyä, kylmäverisiä murhia tehnyttä baltimorelaisen huumejengin jäsentä Felicia ”Snoop” Pearsonia.
Felicia Pearsonin biologiset vanhemmat olivat molemmat crack-riippuvaisia. Hän syntyi keskosena ainoastaan kolmen paunan eli noin 1,4 kilogramman painoisena ja joutui  pipettiruokintaan suunsa pienuuden takia. Syntymänsä jälkeen Felicia sijoitettiin sijaiskotiin. Hänet kasvattivat hänet myöhemmin adoptoineet Cora ja Levi Pearson. Felician ollessa 12-vuotias hänen kasvatti-isänsä Levi kuoli 81 vuoden ikäisenä. Tämän jälkeen Felicia jätti koulun kesken ja sekaantui huumekauppaan. 27. huhtikuuta 1995 hän ampui 14-vuotiaana Okia Toomerin, jota hän ei tuntenut entuudestaan. 15-vuotias Toomer kuoli pari tuntia ampumisensa jälkeen paikallisessa sairaalassa.