cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mayojen kirjoitusjärjestelmä
Synty
Meidän tulkittavissamme oleva yhtenäinen mayakirjoitus alkoi kehittyä 250–300 jaa. mayojen klassisen kauden alussa.
Kehittyneisyys
Mayojen hieroglyfikirjoitus oli kirjoituksena aikanaan Uuden maailman kehittynein. Se oli ainoa intiaanien tuntema kirjoitus, jolla voitiin ilmaista kaikkia ihmisen ajatuksia. Foneettisuutensa ansiosta mayojen kirjoitusjärjestelmällä pystyttiin ilmaisemaan millaisia kielellisiä rakenteita tahansa. Se on kuitenkin muiden kirjoitusjärjestelmien tapaan vaillinainen pyrkimyksessään kirjata ylös puhuttua kieltä.
Mayakirjoitus oli tarkoituksellisen monimutkaista ja vaikeaselkoista. Vaikka mayakieliä olisikin voitu niiden rakenteen ansiosta kirjoittaa pelkillä tavumerkeillä, lukuisat sanamerkit haluttiin säilyttää. Kirjoitustaito ja siihen liittynyt esoteerinen tiede olivat kapean eliitin yksityisomaisuutta, jota tavallisen kansan ei haluttu ymmärtävän. Kirjoitus oli vallan välikappale, jota mayojen yläluokka käytti valta-asemansa tukemiseen. Näin kirjoituksen monimutkaistamisesta tuli hyve. Käsittämättömän monimutkaiset hieroglyfit viestivät kansalle yliluonnollisesta vallasta ja tiedosta, joka jäi kauas tavallisen ihmisen käsityskyvyn ulkopuolelle. Mielikuvaa täydensivät hieroglyfien muodot, groteskit pääglyyfit ja piirtokirjoituksiin liittyvät fantastiset kuvat.
Hieroglyfimerkit
Mayahieroglyfeissä esiintyy erinäköisiä ihmisten ja eläinten päitä sekä monenlaisia kuvioita, jotka on niputettu mutkikkaasti yhteen. Kuvioissa on useita toistuvia elementtejä. Erilaisia merkkejä on yhteensä yli tuhat. Osaa merkeistä käytettiin vain yhtenä aikana tai yhdessä paikassa. Samaan aikaan käytettyjä merkkejä oli enintään 500. Monet erinäköiset hieroglyfit ovat yhden ja saman hieroglyfin muunnelmia, joiden erilaisuus johtuu kirjurien käsialoista. Monimuotoisuutta lisää myös se, että mayat kirjoittivat tekstejään 1 500 vuoden aikana, jolloin puhuttu kieli muuttui.
Mayahieroglyfijärjestelmä on logosyllabinen järjestelmä. Siinä käytetään logogrammeja, joilla merkitään kokonaisia sanoja, sekä tavumerkkejä, joilla merkitään tavuja tai yksittäisiä äänteitä. Tavumerkkejä on noin 200 erilaista. Niistä noin 60 prosenttia on homofonisia, eli ne ääntyvät samoin kuin jokin toinen merkki. Tavumerkit edustavat konsonantti+vokaali-tavuja tai pelkkiä konsonanttitavuja. Sanat loppuvat yleensä konsonanttiin, jolloin viimeisen tavumerkin vokaali ei äänny.
Tyypillisessä mayaglyyfissä on pääglyyfi, jota täydentävät liitteet eli affiksit. Merkissä on usein foneettinen osa, joka antaa vihjeen sen ääntämisestä silloin, kun merkin voi lukea eri tavoin. Merkissä voi myös olla semanttinen osa, joka tarkentaa sen merkityksen silloin, kun merkillä on monta merkitystä. Tunnettu esimerkki semanttisesta osasta on kaikkien päivien nimissä olevat samanlaiset kuviot. Merkkeihin saatettiin liittää myös tarkkeita, kuten kaksi pistettä, jotka ilmaisivat merkin lausumista kaksinkertaisena (esimerkiksi ka → kak(a)).
Samaa tarkoittavan sanan tai lauseen pystyi kirjoittamaan useilla tavoilla. Kaksi peräkkäistä hieroglyfiä saatettiin kirjoittaa erilleen, toinen saatettiin osittain piilottaa toisen taakse, toinen saatettiin upottaa toisen sisään, tai hieroglyfit sulautettiin yhteen. Vaihtelun syynä oli joskus tilanpuute, jolloin kirjuri valitsi lyhyimmän muodon, tai taiteellinen pyrkimys välttää grafeemista toistoa.
Homofonian lisäksi mayojen järjestelmässä esiintyy homografiaa, eli sama merkki voidaan lukea eri tavoilla.
Tavumerkit
Tavut ovat muotoa konsonantti+vokaali. Ylimmällä rivillä ovat yksittäiset vokaalimerkit. Vasemmassa sarakkeessa ovat konsonantit ääntämisohjeineen. Heittomerkki ’ kuvaa glottaaliklusiilia. Taulukkosolussa on saman merkin eri variaatioita. Tyhjät solut ovat tavuja, joiden kirjoitusmerkkejä ei vielä tunneta.
Kirjoitussuunta
thumb|Mayahieroglyfien lukusuunta Mayatekstiä kirjoitettiin pääsääntöisesti vasemmalta oikealle ja pareittain ylhäältä alas. Pienissä esineissä saatettiin joskus käyttää eri kirjoitussuuntaa. Myös peilikuvakirjoitusta on tavattu. Hieroglyfien sisäinen lukusuunta noudattelee muutamin poikkeuksin samaa sääntöä, vasemmalta oikealle ja ylhäältä alas. Jotkin merkit luetaan edellisten sääntöjen vastaisesti edestä taakse, eli merkin päällimmäisinä näkyvät osat ennen niiden taakse jääviä.
Numerot
Mayojen numeroissa oli paikkajärjestelmä kuten meilläkin. Heidän lukujärjestelmänsä pohjana oli luku 20, toisin kuin meillä on 10.
Mayat tunsivat nollan, jonka merkki oli simpukankuorikotilo. Mayat alkoivat käyttää nollaa ehkä noin 350 eaa, aikana, jolloin Euroopassa käytettiin roomalaisia numeroita.
Säilyneet kirjoitukset
thumb|Yksityiskohta [[Dresdenin koodeksista]] Vanhimmat mayakirjoitukset tunnetaan 300-luvulta eaa. Uusimmat ovat peräisin 1500-luvulta tai jopa 1600-luvulta. Suurin osa teksteistä on kirjoitettu mayojen klassisella kaudella noin 250–900 jaa. Tekstejä sisältäviä esineitä, palasia ja monumentteja tunnettiin 2000-luvun alussa jo noin kymmenentuhatta.
Mayat kirjoittivat hieroglyfitekstejään etenkin keramiikkaesineisiin, kivimonumentteihin, kuten kivipilareihin eli steeloihin, ja kivisiin ovenkamanoihin sekä myös esimerkiksi koodekseihin, puisiin ovenkamanoihin, stukkofasadeihin, rakennusten sisäseiniin, luolien seinämiin, simpukankuoriin, ihmisten ja eläinten luihin, jadeiittiin, obsidiaaniin ja tiileen. Suurin osa säilyneistä mayakirjoituksista on steeloihin tehtyjä kaiverruksia, jotka kertovat kuninkaiden ja ylimysten sankarillisista teoista. Paperisivuisia kirjoja eli koodekseja on säilynyt vain neljä.
Kun mayojen kirjoitusjärjestelmää opittiin jälleen ymmärtämään 1960-luvulta alkaen, pystyttiin myös mayojen kirjoituksia lukemaan ensi kertaa. Näiden tekstien avulla mayat pystyttiin osoittamaan yllättävän sotaisiksi verrattuna aiempaan käsitykseen mayoista rauhaa rakastavina kansoina.
Tulkinnan historia
Mayojen kirjoitusta on opittu lukemaan tyydyttävästi vasta 1900-luvun loppupuolella. Varhaisen yrityksen tulkita mayojen kirjoitusmerkkejä teki Jukatanin piispa Diego de Landa, vaikka oli itse ollut valvomassa satojen mayakoodeksien polttamista. Hän liitti kertomuksiinsa 27 merkkiä, jotka hänen tulkintansa mukaan olivat aakkoset. Myöhemmät tutkijat totesivat tämän olevan mahdotonta, ja tulkinta jäi sivuun.
Neuvostoliittolainen Juri Knorozov esitti vuonna 1952, että kirjoitusjärjestelmä voisi olla yhdistelmä tavu-, ideografista ja foneettista kirjoitusta, kuten useiden jo tulkittujen muinaiskulttuurien kielten kirjoitus. Knorozov teki päätelmän mayakirjoituksen ja tuntemiensa kirjoitusjärjestelmien yhtäläisyyksien sekä mayahieroglyfien määrän perusteella. Hän vertasi mayakirjoitusta japanin kirjoitusjärjestelmään. Knorozov havaitsi Landan aakkosten cu-merkin esiintyvän kalkkunaa kuvaavan merkin yläpuolella eräässä koodeksissa. Koska kalkkunaa tarkoittava sana jukatekin mayakielessä on cutz, Knorozov päätteli kalkkunamerkin ääntyvän tzu. Hänen onnistui varmistaa asia toisen tuntemansa sanan avulla, ja sen jälkeen hän selvitti lisää tavumerkkejä. Kylmän sodan, kielimuurin ja tutkijoiden yhteistyön puutteen johdosta Knorozovin löydöt eivät kuitenkaan vaikuttaneet tutkimukseen vielä 20 vuoteen.
Saksalaissyntyinen Heinrich Berlin tunnisti 1950-luvun lopulla tiettyihin kaupunkeihin viittaavia glyyfejä mayakirjoituksista. Yhdysvaltalainen Tatiana Proskouriakoff tulkitsi vuonna 1960 mayojen kivisteelojen oikean merkityksen. Hän osoitti, että toisin kuin aiemmin oli luultu, monumentteihin oli taltioitu historiaa. Proskouriakoff tunnisti muun muassa syntymää merkitsevän glyyfin.
Linda Schelen 1973 koollekutsuma tutkijoiden foorumi ”Palenquen pyöreä pöytä” oli menestyksekäs aloitus sarjalle kokouksia, joissa Palenquen merkit saatiin tulkituksi Knorozovin ja Prouskouriakoffin osoittamalla tavalla. Knorozovin keskeinen oivallus kirjoituksen tulkitsemiseksi tunnustettiin 1970-luvun lopulla.
700 Naval Air Squadron
700 Naval Air Squadron (700 NAS) on Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue, joka perustettiin ensimmäisen kerran 1940 ja se on edelleen palveluksessa.
Palvelus
Laivue perustettiin ensi kerran 21. tammikuuta 1940 Orkneylla RNAS Hatstonissa (HMS Sparrowhawk). Laivueeseen oli tarkoitus keskittää kaikki katapulttilentueet, jolloin sen oli tarkoitus toimia kaikkien taistelulaivoille ja risteilijöille sijoitettujen katapulttikoneiden varastona ja esikuntana. Kalustona oli 42 Walrus-lentovenettä, 11 Fairey Seafox -kellukekonetta ja 12 Fairey Swordfish -kellukekonetta. Yksi laivueen lentueista sijoitettiin Sullom Voeen 16. heinäkuuta 1940 kalustonaan 6-8 Walrus-lentovenettä niin sanottuna Shetland lentueena. Marraskuussa vastaava lentue muodostettiin 701 laivueesta nimellä Stornoway lentue, joka liitettiin Sullom Voessa olevan lentueeseen toukokuussa 1941.
Laivueen risteilijä HMS Manchesterille sijoitettu Walrus (P5666) havaitsi 21. kesäkuuta 1940 Scharnhorstin, mutta sitä ei tavoitettu.
Laivueesta sijoitettiin lisäksi lentueita merentakaisille alueille. Välimeren lentue perustettiin 16. lokakuuta 1941 tukikohtanaan Dekheila, minkä vastuulla olivat kaikki Lähi-idän alueen maihin sijoitetut Välimeren laivaston alaiset lentokoneet. Lentue sijoitettiin ilmavoimien 201 ryhmän alaisuuteen ja sen nimeksi tuli No. 700 (Levant) Squadron laivueen saavuttua Beirutiin 11. toukokuuta 1942. Siihen liitettiin pelastuslentue ja laivue nimettiin 1. lokakuuta 701 laivueeksi.
Laivueen Walrus upotti 11. heinäkuuta 1942 Kyproksen itäpuolella yhdessä Etelä-Afrikan laivaston SAS Protean ja troolari HMS Southern Maidin kanssa Italian laivaston sukellusveneen Ondinan. Kaikkiaan sodan aikana laivueen koneet upottivat tai vaurioittivat viittä sukellusvenettä, joista yksi oli Vichyn Ranskan laivaston Poncelet 7. marraskuuta 1940 Kamerunin rannikolla. Laivue lakkautettiin maaliskuussa 1944, jolloin sen henkilöstö siirrettiin 771 laivueeseen.
Laivue perustettiin uudelleen lokakuussa 1944 koelentokouluna. Se liitettiin elokuussa 1955 laivaston tukiyksiköihin ja laivue koelensi RNAS Lee-on-Solentissa Whirlwind HAS.7 -helikoptereita. Se koelensi de Havilland Sea Vixenit HMS Victoriousilla ja HMS Centaurilla vuonna 1958 ja lokakuussa laivue perusti lentueen Yeoviltoniin koelentämään Saunders Roe P.531 -helikopterit selvitettäessä tarvetta uusille helikoptereille. Työ johti lopulta Westland Waspin kehittämiseen. Lokakuussa 1960 testattiin Fairey Gannetia ja Hawker Sea Hawkia HMS Vengeancella. Laivue lakkautettiin heinäkuussa 1961 RNAS Yeoviltonissa.
Joukko erillisiä koelentueita, joiden tehtävänä oli testata yksittäisiä konetyyppejä, muodostivat uuden 700 laivueen. Lentueet kuitenkin jatkoivat toimintaansa erillisinä ja ne erotettiin toisistaan lisäkirjaimella kuten 700B NAS.
Ted Greene
Theodore ("Ted") Greene (26. syyskuuta 1946 – 23. heinäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen jazz-kitaristi, musiikkikolumnisti sekä musiikinopettaja, joka toimi Encinossa, Kaliforniassa.
Greene tunnettiin fingerstyle -koulukunnan kitaristina ja hän soitti useimmiten itseään säestäen. Vaikka hänet tunnetaan jazz-muusikkona, hän soitti montaa musiikin tyylilajia. Kitaristit tunsivat hänet musiikinopettajana. Hän antoi yksityisopetusta, seminaareja The Guitar Institute of Technology -musiikki-instituutissa, kirjoitti kolumneja Guitar Player -lehdelle, sekä kirjoitti kirjat Chord Chemistry, Modern Chord Progressions: Volume I, Jazz Guitar Single Note Soloing: Volume I ja Jazz Guitar Single Note Soloing: Volume II. Hän nauhoitti yhden albumin, Solo Guitar (1977), jossa hän soittaa soolokitaraa ilman päällekkäisäänityksiä. Kitaristi Steve Vai on ylistänyt Greenen albumillaan esittelemää musiikillista tietoutta ja terävyyttä.
Pretties for You
Pretties for You on Alice Cooperin debyyttialbumi, ja se julkaistiin vuonna 1969. Alice Cooper oli levyn julkaisun aikaan yhtyeen nimi, vaikkakin yhtyeen laulaja tunnettiin samalla nimellä. Levy on paljolti psykedeelistä rockia, kuten seuraajansa Easy Actionkin.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on kirjoittanut: Alice Cooper, Glen Buxton, Michael Owen Bruce, Dennis Dunaway ja Neal Smith.
USS Idaho (BB-24)
Valmistus
Alus tilattiin William Cramp and Sons Ship and Engine Building Companyltä Philadelphiasta Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin 12. toukokuuta 1904. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1905 kumminaan Idahon kuvernöörin Frank R. Goodingin 13-vuotias tytär Louise May Gooding ja liitettiin laivastoon 1. huhtikuuta 1908 Philadelphian laivastontelakalla League Islandilla ensimmäisenä päällikkönään Samuel W. B. Diehl.
Palvelus
Alus lähti 15. huhtikuuta League Islandilta Hampton Roadsin kautta Guantanamonlahdelle Kuubaan vastaanottotesteihin. Alus palasi League Islandille, jossa se siirrettiin telakalle havaittujen vikojen korjaamiseksi 15. toukokuuta. Alus palasi palvelukseen 20. kesäkuuta.
Vuosina 1912-1913 käydyn Balkanin sodan jälkeen välien kiristyminen Kreikan ja Ottomaanivaltakunnan välillä johti kummankin maan varustautumiseen. Osana varustautumista kumpikin valtio pyrki muodostamaan toista vahvemman laivaston, joka kykenisi hallitsemaan Egeanmerta. Idaho sisaraluksensa USS Mississippin kanssa olivat vanhentuneina myyty 8. heinäkuuta 1914 Fred J. Gauntlettille, joka siirsi alukset edelleen Kreikalle.
Alus liitettiin virallisesti Kreikan laivastoon 30. heinäkuuta nimellä Lemnos, mikä oli samalla kunnianosoitus ensimmäisessä Balkanin sodassa 5. tammikuuta 1913 käydylle voitokkaalle meritaistelulle.
Alejandro Zambra
pienoiskuva|Alejandro Zambra vuonna 2015. Alejandro Zambra (s. 1975, Santiago de Chile) on chileläinen runoilija ja kirjailija.
Elämä ja kirjallinen tuotanto
Zambra opettaa kirjallisuutta Santiagossa Diego Portalesin yliopistossa.
Zambra sai ensimmäisestä romaanistaan Bonsái Chilen kriitikkojen palkinnon vuoden 2006 parhaasta romaanista. Teoksesta sanottiin, että se aloitti uuden aikakauden chileläisessä kirjallisuudessa. Vuonna 2011 kirjasta tehtiin myös samanniminen elokuva.
Zambran novelleja ja artikkeleita ovat julkaisseetmuun muassa The New Yorker, The Paris Review, Harper's, Tin House, Vice ja The Virginia Quarterly Review.
Parione
Rajat
Parionen rajat suhteessa naapurikaupunginosiin ovat seuraavat:
Brøndby Stadion
Brøndby Stadion on jalkapallostadion Brøndbyssä Kööpenhaminan metropolialueella Tanskassa. Vuonna 1965 avatulle stadionille mahtuu 29 000 katsojaa. Stadion tunnetaan parhaiten Tanskan Superliigassa pelaavan Brøndby IF:n kotikenttänä.
Brøndby IF osti stadionin omakseen Brøndbyn kunnalta vuonna 1998. Kauppahinta oli 23,5 miljoonaa Tanskan kruunua.
Siinä näkijä missä tekijä
Siinä näkijä missä tekijä on Hannu Salaman vuonna 1972 ilmestynyt romaani, joka kuvaa jatkosodan aikaisen vastarintaliikkeen toimintaa Tampereen Pispalan kaupunginosassa. Kirjaa pidetään vuonna 1964 julkaistun Juhannustanssien tavoin Salaman toisena pääteoksena sekä Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -trilogian ohella yhtenä merkittävimmistä suomalaisen poliittisen työväenkirjallisuuden klassikoista. Siinä näkijä missä tekijä sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 1975.
Kirjassa on useita kertojia, joista tärkeimmät ovat kirjailija Harri Salmisen vanhemmat. Romaanissa lapsena kuvattava Harri Salminen on Salaman alter ego. Hänen vanhempansa ovat kommunisteja, jotka osallistuvat maanalaisen sotaa vastustavan liikkeen toimintaan.
Juoni
Kirjan luvut on kirjoitettu eri henkilöhahmojen näkökulmasta eivätkä ne etene tapahtumien mukaisessa aikajärjestyksessä. Luvut on ryhmitelty neljäksi pääluvuksi ilman otsikoita. Päähenkilöt ovat Tampereella asuva sähköasentaja Santtu Salminen ja hänen vaimonsa Maija, jotka toimivat jatkosodan aikana kommunistien salaisessa vastarintaryhmässä. Muita keskeisiä henkilöitä ovat vastarintaryhmän alkuperäinen johtaja Jaska Lonkanen, veljekset Reino (Reska) ja Taisto Tammelund sekä heidän äitinsä Selma, desantti Aulis Ahteinen, miesten yhteinen rakastettu Pirkko Mäkinen, ryhmän muut jäsenet Nurmi ("Nurmen poika"), Toivola ja Kokko, Maijan sukulaiset sekä Santun ja Maijan lapsi Harri, joka kohoaa keskeiseksi henkilöksi viimeisessä pääluvussa.
Taustaa
Kirjan esikuvana on Pellervo Takatalon kesällä 1941 Tampereella perustama vastarintaryhmä. Yksi teoksen henkilöhahmoista on Reino Tammelund, jonka vastarintaliikkeessä mukana ollut Sakari Selin lainasi omaksi salanimekseen vuonna 1992 kirjoittamaansa muistelmateokseen.
Kirjan ilmestymisen jälkeen Salama sai osakseen paljon kritiikkiä taistolais kommunisteilta, jotka pitivät teoksen antamaa kuvaa vääristeltynä. Esimerkiksi vastarintaliikkeeseen kuuluneen Eino Laakson mukaan maanalainen toiminta olisi ollut mahdotonta yhtä julkisena, kuin mitä Salama teoksessaan kuvaa. Lisäksi hänen kirjoittamansa henkilöhahmot esittivät kommunistien mielestä heidät totuudenvastaisesti. Tämän johdosta Kalevi Seilonen julkaisi haastattelukirjan Vastarintaryhmä, joka ilmestyi vuonna 1974. Se sisälsi vastarintaliikkeen jäsenten omia näkemyksiä sotavuosien toiminnasta.
Teatteri- ja elokuvasovitukset
Vuonna 2012 valmistui Kari Paljakan ohjaama kaksiosainen televisioelokuva Siinä näkijä missä tekijä. Teatterilavalla kirja on nähty muun muassa vuonna 1976 Jouko Turkan ohjaamana Helsingin kaupunginteatterissa ja vuonna 2018 Tampereen Teatterin Frenckell-näyttämöllä Juha Luukkosen ohjaamana.
Bélepsaaret
Bélepsaaret on saariryhmä ja kunta Ranskalle kuuluvassa Uuden-Kaledonian erityisyhteisössä. Saariryhmän merkittävimmät saaret ovat Pottsaari ja Artsaari, ja lisäksi siihen kuuluu useita pienempiä saaria. Yhteensä saarten pinta-ala on noin 70 neliökilometriä. Saaret sijaitsevat Uuden-Kaledonian pääsaren Grande Terren koralliriutalla. Saarten suurin asutuskeskus on Wala Artsaarella. Bélepsaaret sijaitsevat Province Nordissa, ja ne muodostavat oman kuntansa, jossa oli 867 asukasta vuoden 2019 väestönlaskennassa. Vuoden 2014 väestönlaskennassa 99,6 prosenttia saarten asukkaista oli syntynyt Uudessa-Kaledoniassa ja 96,4 prosenttia saarelaisista määritteli itsensä kanakiksi.
Jan P. Syse
Jan Peder Syse (25. marraskuuta 1930 – 17. syyskuuta 1997) oli norjalainen juristi ja poliitikko. Hän toimi konservatiivipuolueen kansanedustajana 25 vuoden ajan. Hän oli Norjan pääministeri 1989-1990, ja sitä ennen teollisuusministeri 1983-1985.
Syse kasvoi Nøtterøyssä lähellä Tønsbergiä. Hän opiskeli oikeustiedettä Oslon yliopistossa ja valmistui vuonna 1957 ja työskenteli aluksi huolintayhtiössä. Hän oli mukana jo opiskelijapolitiikassa, ja pääsi kauppa- ja teollisuusministeri Kåre Willochin yksityissihteeriksi. Kun Willochista tuli pääministeri, Sysellä oli tärkeä asema konservatiivien eduskuntaryhmässä, kunnes hän nousi teollisuusministeriksi vuosiksi 1983-1985. Vuoden 1985 vaalien jälkeen konservatiivipuolue oli oppositiossa ja Syse palasi parlamenttiin.
Syse johti kolmen puolueen koalitiohallitusta, joka kaatui, EEA-sopimukseen liittyvien erimielisyyksien takia kun keskustapuolue lähti hallituksesta,
Evankelisluterilainen Todistajaseura
Evankelisluterilainen Todistajaseura ry on Suomen evankelis-luterilaisen kirkkoon kuuluva ja on osa evankelista herätysliikkettä maallikkojohtoisena liikkeenä, joka perustettiin Kurikassa vuonna 1919. Todistajaseuran kannatusaluetta on lähinnä Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla. Todistajaseura käyttää laulukirjaa Uusi Veisu.
Plocktonin rautatieasema
Plocktonin rautatieasema on rautatieasema Skotlannissa Plocktonin kylässä Ylämaan hallintoalueella. Se sijaitsee Kyle of Lochalshin radan varrella.
Asema avattiin 2. marraskuuta 1897. Kaudella 2017–2018 sitä käytti 10 592 matkustajaa.
WTA Tour Championships 2012
WTA Tour Championships pelattiin 23. – 28. lokakuuta 2012 Istanbulissa, Turkissa. Turnaus käytiin Sinan Erdem Dome -areenalla.
Rautamalmi
thumb|Hematiittia. thumb|Rautamalmipellettejä. Rautamalmi on kiveä, josta kannattaa erottaa metallista rautaa. Rauta itse on yleensä oksideina eli joko magnetiittina (Fe3O4) tai hematiittina (Fe2O3). Puhtaat magnetiitti- tai hematiittiesiintymät alkavat olla jo lopussa, joten nykyisin louhitaan takoniitin tyyppisiä kivilajeja, joissa rautapitoisempi aines on sekoittuneena runsaaseen sivukiveen. Sen takia rautakaivokset tuottavat runsaasti jätemateriaalia, joka on monin paikoin ympäristöongelma. Kaupallinen tuote ovat rautamalmipelletit.
WTA Tour Championships 2012
Kaksinpeli
Puolustava mestari Petra Kvitová jätti turnauksen kesken ensimmäisen ottelunsa jälkeen virustaudin vuoksi. Hänen tilalleen tuli Samantha Stosur. Turnauksen kaksinpelin voitti Serena Williams, joka päihitti loppuottelussa Marija Šarapovan.
Audrey Mildmay
Grace Audrey Louisa St. John Mildmay (19. joulukuuta 1900 Hurstmonceaux, Sussex – 31. toukokuuta 1953 Glyndebourne) oli brittiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
WTA Tour Championships 2012
Punainen lohko
Sijoitukset määräytyvät seuraavassa järjestyksessä: 1) Voittojen määrä; 2) Ottelujen määrä; 3) Kahden pelaajan tasatilanteessa, head-to-head -tilastot; 4) Kolmen pelaajan tasatilanteessa, voitettujen erien prosentti tai voitetut pelit; 5) Johtokunnan päätös.
Audrey Mildmay
Mildmay oli kolmekuukautinen, kun hänen isänsä sai töitä Englannin kirkon vikaarina Pentictonissa, Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa. Mildmay esiintyi julkisesti ensimmäistä kertaa lasten operetissa, jonka esitti Vancouverin naisten musiikkikerho. Vuonna 1924 Mildmay lähti Lontooseen opiskelemaan Walter Johnstone-Douglasin johdolla, ja vuosina 1927–28 hän kiersi Pohjois-Amerikassa Kerjäläisoopperan esityksissä. Hän liittyi Royal Carl Rosa -oopperayhtiöön, jonka palveluksessa hän tulkitsi muiden muassa Musettan, Kertun, Micaëlan ja Neddan roolit.
WTA Tour Championships 2012
Valkoinen lohko
Sijoitukset määräytyvät seuraavassa järjestyksessä: 1) Voittojen määrä; 2) Ottelujen määrä; 3) Kahden pelaajan tasatilanteessa, head-to-head -tilastot; 4) Kolmen pelaajan tasatilanteessa, voitettujen erien prosentti tai voitetut pelit; 5) Johtokunnan päätös.
Audrey Mildmay
Mildmay meni vuonna 1931 naimisiin John Christien kanssa. Pariskunta perusti yhdessä Glyndebournen oopperafestivaalin, jonka ensimmäinen tilaisuus järjestettiin 28. toukokuuta 1934. Tuolloin Mildmay esiintyi Susannan roolissa Figaron häissä. 1930-luvun aikana sopraanoa kuultiin useissa eurooppalaisissa keskuksissa. Toisen maailmansodan puhjettua hän muutti Kanadaan kahden lapsensa kanssa ja pysyi siellä vuoteen 1944 saakka. Viimeiset esiintymisensä oopperassa hän teki toukokuussa 1943 Montrealissa Susannan roolissa. Englantiin palaamisen jälkeen Mildmayn terveys alkoi heiketä. Hän kuitenkin ryhtyi järjestämään Rudolf Bingin kanssa ensimmäistä Edinburghin festivaalia (1947).
Mildmayn ääntä kuullaan Don Giovannin, Figaron häiden ja Kerjäläisoopperan levytyksissä 1930–40-luvuilta.
Ma Barker
Elämänvaiheet ja Barkerin–Karpisin jengi
Barker oli kotoisin Missourin Ozarkvuorten seudulta. Hän nai vuonna 1892 työmies George Barkerin, mutta heidän toimeentulonsa oli niukka. Heille syntyi neljä poikaa: Herman (s. 1894), Lloyd (s. 1896), Arthur eli ”Doc” (s. 1899) ja Fred (s. 1902).
Barkerin pojista rikollisen toiminnan aloitti ensimmäisenä Herman vuonna 1910. Perheen muutettua Missourista Oklahomaan Barker alkoi vähitellen kannustaa ja avustaa poikiensa rikoksia. Lloyd tuomittiin 25 vuodeksi vankeuteen vuonna 1922, Herman ampui itsensä vuonna 1927 jouduttuaan Kansasissa poliisin piirittämäksi. Barkerin aviomies jätti hänet pian tämän jälkeen. Arthurin ja Fredin ollessa vankilassa vuosina 1928–1931 Barker joutui elämään vaatimattomasti. Vapauduttuaan vankilasta vuonna 1931 Fred muodosti uuden jengin Alvin Karpisin kanssa. Seuraavana vuonna vapautunut Arthur liittyi jengiin, joka siihen mennessä oli jo murhannut yhden sheriffin Missourissa. Jengin toiminta-alue ulottui Minnesotasta Texasiin. Ma Barker eli liikkuvaa elämää yhdessä jengin ja uuden avopuolisonsa Arthur W. Dunlopin kanssa ja käytti eri salanimiä. Jengi murhasi lopulta Dunlopin epäiltyään tämän vuotaneen humalassa tietoja.
Metyylinitriitti
Metyylinitriitti (CH3NO2) alkyylinitriitteihin kuuluva myrkyllinen orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään muun muassa rakettien polttoaineena.
Ma Barker
Elämänvaiheet ja Barkerin–Karpisin jengi
thumb|Barkerin kuolintalo Floridan Oklawahassa. Barkerin–Karpisin jengi toimi 1930-luvun alkupuolella Saint Paulin kaupungissa, jonka korruptoitunut poliisipäällikkö Thomas ”Big Tom” Brown suojeli heitä. Jengin menestyksekkäimmät rikokset olivat panimonomistaja Fred Hammin ja miljonääri Edward Bremerin sieppaukset vuosina 1933 ja 1934. Hammista saatiin 100 000 dollarin ja Bremeristä 200 000 dollarin suuruiset lunnaat. Tämän jälkeen FBI alkoi jäljittää jengiä. Arthur jäi kiinni 8. tammikuuta 1935. Ma ja Fred Barker kuolivat kahdeksan päivää myöhemmin ammuskelussa FBI-miesten kanssa paljastuneessa piilopaikassaan Floridassa. Sen on mainittu olleen FBI:n historian pisimpään kestänyt ammuskelu. Ma Barkerin on spekuloitu myös ampuneen itsensä. Alvin Karpis saatiin kiinni toukokuussa 1936. Arthur Barker joutui vartijoiden ampumaksi yrittäessään paeta Alcatrazin vankilasta vuonna 1939, vankeustuomionsa suorittanut Lloyd joutui oman vaimonsa surmaamaksi vuonna 1949.
Metyylinitriitti
Muodostuminen
Metyylinitriittia voidaan valmistaa typpioksidin, metanolin ja hapen reaktiolla. Metyylinitriittia syntyy myös, kun metanolin ja natriumnitriitin seokseen lisätään rikkihappoa. Ainetta voi syntyä myös maaperässä nitriittien hajoamistuotteina sekä mahdollisesti moottoreissa bensiinin lisäaineena käytetyn metyylitertiääributyylieetterin hapettumistuotteena.
Turvallisuus
Metyylinitriitti on erittäin myrkyllistä. Rotille tappava annos ilmassa on 170 ppm. Aineen on todettu myös aiheuttavan methemoglobiinin määrän kasvua veressä. Maetyylinitriitin on myös todettu olevan syöpää aiheuttava ja mutageeninen. Metyylinitriitti hajoaa hyvin herkästi auringonvalossa. Aine on myös hyvin helposti syttyvää
Ma Barker
Elämänvaiheet ja Barkerin–Karpisin jengi
Ma Barkerin todellinen osuus Barkerin–Karpisin jengin rikoksiin on jäänyt arvoitukseksi. Hänen ei tiedetä henkilökohtaisesti tappaneen ketään. FBI:n johtaja J. Edgar Hoover luonnehti Barkeria ”vuosikymmenen häijyimmiksi, vaarallisimmiksi ja neuvokkaimmiksi rikollisiksi aivoiksi”, mutta Hooverin on väitetty vääristelleen Barkerin osuutta saadakseen tämän surmaamisen näyttämään oikeutetulta. Jengin todelliseksi johtajaksi arveltu Karpis kiisti Ma Barkerin edes olleen osallisena jengin rikoksiin.
Populaarikulttuurissa
Roger Cormanin vuonna 1970 ohjaamassa rikoselokuvassa Verinen Mamma Barker nimiroolia näyttelee Shelley Winters. Vuoden 1996 elokuvassa Public Enemies Barkeria näyttelee Theresa Russell.
Ma Barkerin maineen arvellaan innoittaneen myös useita fiktiohahmoja, kuten Valkoinen hehku (1949) -elokuvan hahmo Ma Jarrett, jota näyttelee Margaret Wycherly.
Lauluyhtye Boney M. levytti vuonna 1977 hitiksi kohonneen kappaleen ”Ma Baker”, joka kertoo Barkerista.
Pienase
Pienase on yhden ihmisen käytettävä ase. Pienaseiden laiton kauppa ja hallitsematon leviäminen aiheuttaa ongelmia erityisesti epävakaissa oloissa, kuten sotien jälkeen, jolloin aseita on runsaasti liikkeellä, myös laittoman asekaupan piirissä. 250px|thumb|Pienaseita
YK:n määritelmä
Vuonna 1997 Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin asettama, pien- ja keveiden aseiden (SALW - small arms and light weapons) ongelmaa tutkinut kansainvälinen asiantuntijaryhmä määritteli pienaseet karkeasti kaikiksi niiksi aseiksi, jotka on tarkoitettu yhden ihmisen käytettäväksi. Keveät aseet puolestaan sellaisiksi, joiden käyttäjänä on useamman ihmisen ryhmä.
Tarkemmassa tuota tarkoitusta varten tehdyssä määrittelyssä pienaseeksi luokiteltiin muun muassa kevyt konekivääri, mutta kaikenlaiset kranaatinheittimet (myös piipunaliset) 100 mm kaliiperiin asti, kuten myös kannettavat singot, ohjukset ja rakettiaseet luokiteltiin keveisiin aseisiin. Edellisten ammukset, käsikranaatit ja maamiinat räjähteisiin ja ammuksiin. Tämä määritelmä on pysynyt suunnilleen ennallaan Kuitenkin käytännön syistä myös kaikista kolmesta ryhmästä puhutaan yhteisesti pienaseina.
Laittomien pienaseiden ongelma
2000-luvulla laittomat pien- ja kevyet aseet ovat lisääntyneet koko ajan. Vuonna 2007 maailmalla oli viranomaisarvioiden mukaan liikkeellä vähintään 875 miljoonaa asetta, suurin osa yksityisessä omistuksessa, ja niillä surmataan joka vuosi yli puoli miljoonaa ihmistä väkivaltaisissa selkkauksissa ja henkirikoksissa. YK:n mukaan laittomilla aseilla on kielteisiä vaikutuksia turvallisuuteen, ihmisoikeuksiin sekä sosiaaliseen ja taloudelliseen kehitykseen, erityisesti kriisialueilla ja konfliktien jälkeisissä olosuhteissa. Vuonna 1995 asia nousi ensimmäisen kerran YK:n yleiskokouksen esityslistalle ja 2001 pidettiin ensimmäinen asiaa käsittelevä konferenssi, jossa sovittiin ohjelmasta laittoman asekaupan hillitsemiseksi. Paljosta yrityksestä huolimatta tulos ei ole ollut toivotun mukainen.
Kaatuneitten muistopäivä
thumb|Kaatuneitten muistopäivä Vihdin sankarihautausmaalla. Vihti 17.5.2020 Kaatuneitten muistopäivä, jota vietetään toukokuun kolmantena sunnuntaina, on Suomen aluetta ja suomalaisia koskettaneissa sodissa tai muissa taisteluluonteisissa toimissa, kuten rauhanturvaamistehtävissä, kaatuneiden sekä taistelujen aikana ja niiden päättymisen jälkeen muillakin tavoin sodan takia kuolleiden, kuten teloitettujen ja vankileireillä menehtyneiden, muistoksi vietettävä päivä.
Oliver Twist (yhtye)
Oliver Twist oli suomalainen pop rock -yhtye, joka levytti yhden pitkäsoiton Polarvox-levy-yhtiölle.
Kaatuneitten muistopäivä
Puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim määräsi päiväkäskyssään talvisodan jälkeen keväällä 1940 toukokuun kolmannen sunnuntain vietettäväksi ”nyt päättyneessä sodassa kaatuneiden sankarivainajien sekä myös kaikkien murroskautena vuonna 1918 molemmin puolin vakaumuksensa puolesta henkensä uhranneitten yhteisenä uskonnollisena muistopäivänä”.
Päivään kuuluvat käynnit sankarihaudoilla. Alkuvuosikymmeninä Suomen lippua pidettiin kello 10–14 suruliputuksen tapaan puolitangossa, muun osan päivästä (klo 8–10 ja klo 14–21) tangon huipussa. Kun toisen maailmansodan päättymisestä vuonna 1995 tuli kuluneeksi 50 vuotta, ohjetta muutettiin niin, että liputetaan normaaliin tapaan koko päivän laskematta lippua välillä puolitankoon.
Lampi
Lampi on järveä pienempi makean veden allas.
Kaatuneitten muistopäivä
Kaatuneitten muistopäivän historiaa
Muistopäivän viettäminen Suomessa sai alkunsa huhtikuussa 1940 järjestetystä evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokouksesta, jossa oli ehdotettu suru- ja muistojumalanpalvelusten pitämistä talvisodassa kaatuneiden muistoksi sunnuntaina 19. toukokuuta 1940. Mannerheimin antamassa päiväkäskyssä ilmoitettiin, ettei 16. toukokuuta sisällissodassa Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) kapinallisista suomalaisista (punaiset) saavuttaman voiton paraatin muisto- ja siihenastisena sotaväen lippujuhlan päivänä järjestetä juhlallisuuksia. Tällä Mannerheim pyrki korostamaan kansallista yhtenäisyyttä. Päiväkäsky koski vain puolustusvoimia, mutta sitä alettiin noudattaa myös armeijan ulkopuolella. Toukokuun kolmatta sunnuntaita nimitettiin yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäiväksi, ja nykyinen nimi sillä on ollut vuodesta 1947 alkaen.
Lampi
Lampi vesistönä
Lammen kokorajaa on vaikea tarkasti määritellä, erityisesti suhteessa pikkujärveen. Lampea pienempiä ovat kuitenkin lammikko ja lätäkkö, joille on tyypillistä, että niissä on vettä vain osan vuotta. Lammet ovat niin matalia, että niissä ei esiinny lämpötilan kerrostuneisuutta toisin kuin järvissä, vaan koko vesimassa sekoittuu tuulen takia. Pohjoisessa ne saattavat jäätyä pohjaa myöten, josta seuraa talvinen happikato.
Erään määritelmän mukaan vesialue on lampi jos läpimitta on alle 200 m.
Kansainvälisen Jääkiekkoliiton mestaruuskilpailut 1914
Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF (tuolloin LIHG) järjesti liiton kolmannen mestaruusturnauksen jääkiekossa 1914. Turnaukseen osallistui neljä joukkuetta. Lontoolaisjoukkue Prince's Club voitti turnauksen. Turnauksesta käytettiin myös nimeä Coupe de Chamonix, jolla nimellä kaupungissa oli järjestetty vuosittainen turnaus 1909–1912.
Lampi
Lampi paikannimissä
Paikannimien perusosina lampi ja järvi esiintyvät vaihtelevasti. Joskus samoillakin paikkakunnilla voi olla pinta-alaltaan suurempia nimessään perusosan lampi sisältäviä vesimuodostumia kuin pienimmät nimessään perusosan järvi sisältävät vesimuodostumat. Kunnan nimen loppuosana lampi on paljon harvinaisempi kuin järvi
Lammen ekologiaa
Kalattomissa lammissa perustuotanto keskittyy pohjan lähellä elävään levämattoon ja sen mikrobimassoihin. Ajoittain sekoittuminen riuhtaisee levämassaa pintaan. Eläinplankton syö tätä, ja hyönteiset, muun muassa sääskentoukat ja kovakuoriaiset, toimivat petoina. Lammessa voi elää myös kaloja, esimerkiksi ruutanoita.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten 1 500 m
Helsingin olympiakisojen miesten 1 500 metrin juoksuun osallistui 52 urheilijaa edustaen 26 kansallisuutta. Kilpailupäivät olivat 24.–26. heinäkuuta.
Alkuerät
Jokaisesta erästä neljä nopeinta jatkoon.
1. erä
2. erä
3. erä
4. erä
5. erä
6. erä
Välierät
Kummastakin erästä kuusi nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä
Äärettömyys
thumb|200px|Äärettömän symboli eri fonteilla. Ääretön on kaikkea laskettavissa tai mitattavissa olevaa suurempi. Käsitteellä on matematiikassa, filosofiassa ja teologiassa hiukan eri merkityksiä, joille yhteistä on ajatus jonkinlaisesta rajattomuudesta tai päättymättömyydestä.
Suomen kielen sana ääretön on johdettu sanasta ääri ('raja') ja tarkoittaa siten sananmukaisesti rajatonta. Matematiikassa sanojen ääretön ja rajaton merkitykset ovat kuitenkin eriytyneet.
Analyysin ääretön
Analyysissä äärettömällä voidaan tarkoittaa lukua, joka on kaikkia reaalilukuja suurempi. Sitä merkitään symbolilla ∞. Tämä luku ei siis kuulu reaalilukujen joukkoon. Voidaan määritellä laajennettu reaalilukujoukko, johon kuuluvat reaaliluvut, positiivinen ääretön ∞ ja negatiivinen ääretön −∞. Tässä laajennetussa joukossa eivät kuitenkaan päde kaikki reaalilukujen tavalliset laskusäännöt.
Tavallisessa reaalilukujen joukossa voidaan sanoa, että jollakin funktiolla on ääretön raja-arvo pisteessä x, jos funktion arvo kasvaa rajatta pistettä x lähestyttäessä.
Kompleksianalyysissä käytetään laajennettua kompleksitasoa, jossa kompleksilukujen joukkoon on lisätty yksi ääretön ∞.
Patachou
thumb|240px|Patachou 1961. Henriette Ragon eli Patachou (10. kesäkuuta 1918 Pariisi, Ranska – 30. huhtikuuta 2015 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli ranskalainen laulaja ja ravintoloitsija. Hän oli näkyvimmillään Pariisin 1950-luvun viihde-elämässä. Hän perusti 1948 Pariisiin Montmartrelle musiikkiravintolan, jossa esiintyivät muun muassa silloin vielä tuntemattomat Jacques Brel ja Charles Aznavour. Patachou näytteli myös monissa elokuvissa, kuten Jean Renoirin Ranskalaisessa can-canissa (1954) ja Sacha Guitryn Napoleonissa (1955).
Äärettömyys
Joukko-opillinen ääretön
Joukkoa kutsutaan äärettömäksi, jos se sisältää rajattoman määrän eri alkioita. Vastakohtana on äärellinen joukko, jonka alkioiden määrä on jokin kokonaisluku. Esimerkkejä äärettömistä joukoista ovat luonnollisten lukujen muodostama joukko N ja reaalilukujen joukko R.
Äärettömät ja äärelliset joukot voidaan erottaa käyttäen mahtavuuden käsitettä. Kaksi joukkoa ovat yhtä mahtavat, jos niiden alkiot voidaan järjestää pareittain toisiaan vastaaviksi bijektiolla. Esimerkiksi joukot {1,2,3} ja {2,5,3} ovat yhtä mahtavat, koska niiden alkioiden välille voidaan määritellä vastaavuus: 1→2, 2→5 ja 3→3. Joukko on ääretön, jos se on yhtä mahtava jonkin aidon osajoukkonsa kanssa. Muuten se on äärellinen.
Esimerkiksi luonnollisten lukujen joukko {0,1,2,3,...} on tämän määritelmän mukaan ääretön, koska se on yhtä mahtava aidon osajoukkonsa parilliset luonnolliset luvut {0,2,4,6,...} kanssa. Niiden alkiot voidaan asettaa toisiaan pareittain vastaaviksi: 0→0, 1→2, 2→4, 3→6 jne.
Kaikki äärettömät joukotkaan eivät ole yhtä mahtavia, vaan niiden mahtavuuksia voidaan vertailla. Ehkä hiukan yllättäen rationaalilukujen joukko on yhtä mahtava kuin luonnollisten lukujen joukko. Sen sijaan reaalilukujen joukko on niitä mahtavampi; sen alkioita ei voi asettaa pareittain luonnollisten lukujen kanssa, vaan reaalilukuja jää väistämättä "yli". Tämä voidaan todistaa Cantorin diagonaaliargumentilla.
Joukot, jotka ovat yhtä mahtavia luonnollisten lukujen joukon kanssa, ovat numeroituvasti äärettömiä. Sitä mahtavammat ovat ylinumeroituvia. Niitäkin on erikokoisia: esimerkiksi minkä tahansa joukon X potenssijoukko on joukkoa X mahtavampi.
Muuta
Ääretön määrä objekteja ei välttämättä vaadi ääretöntä tilaa. Janalla on esimerkiksi ääretön määrä pisteitä, mutta itse jana on äärellisen pituinen. Voidaan myös muodostaa käyrä, jonka ala on äärellinen, mutta pituus ääretön. Tällainen käyrä on esimerkiksi Kochin käyrä.
Tachibana
Tachibana voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Stendhal
thumb|Stendhal (Marie-Henri Beyle), [[Olof Johan Södermarkin muotokuvaamana.]] Stendhal ([stɛ̃.dal] tai [stɑ̃.dal], oik. Marie-Henri Beyle [bɛl], 23. tammikuuta 1783 Grenoble – 23. maaliskuuta 1842 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija. Hänet tunnetaan romaanihenkilöidensä luonteen tarkkasilmäisestä analyysistä. Häntä pidetään yhtenä ensimmäisistä realismin kirjailijoista. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat Rakkaudesta (1822), Punaista ja mustaa (1830) ja Parman kartusiaaniluostari (1839).
Elämänvaiheita
Stendhalin lapsuus Ranskan maaseudulla oli ankea, mutta ensimmäisen keisarikunnan aikana hän nautti täysin rinnoin vilkkaasta sotilas- ja teatterielämästä. Hän osallistui sotilaana Napoleonin sotiin vuonna 1812 Venäjällä ja 1813 Saksassa.
Kirjailijanimi viittaa luultavasti Stendhalin antiikin elvyttäjänä ihaileman Johann Joachim Winckelmannin syntymäkaupunkiin Stendaliin. Hän käytti kirjoittaessaan muitakin salanimiä, ja harvat hänen lukijoistaan tiesivät hänen oikean nimensä. Hän salasi huolellisesti omat tunteensa – jopa siviiliroolissaan kirjoittamalla tekstinsä moniselitteiseen asuun.
Stendhal/Beyle teki työuraa diplomaattina. Hän oli muun muassa Ranskan konsulina Italiassa 1830-luvulla ja kiintyi siihen voimakkaasti.
Stendhalin mukaan on nimetty Stendhalin syndrooma, jonka oireina on liiallisesta kauneuden kokemuksesta johtuvaa sydämentykytystä, pyörrytystä, huimausta ja lievää sekavuutta. Firenzessä käytyään Stendhal kuvaili oireita tarkasti. Vaiva määriteltiin vuonna 1979 psykosomaattiseksi oireyhtymäksi.
“Punaista ja mustaa”
Teoksen päähenkilö on vaatimattomista oloista kotoisin oleva Julien Soriel. Teoksen alussa hän on maalaismainen, kokematon ja ujo. Hänellä on kuitenkin palava halu päästä elämässään eteenpäin ja tahto nousta ylemmälle askelmalle hierarkkisessa sääty-yhteiskunnassa. Nuorella Julienilla on terävä äly, hän on ovela, halu käyttää vihaamaansa suku- ja raha-aatelia hyväkseen pyrkimyksissään eikä hän koskaan suostu nöyristelemään ylempiään. Hän osaa käyttää hyväkseen myös edullista ulkonäköään. Alun perin hänet on määrätty ryhtymään hengelliselle uralle.
Napoleon on Julienin suuri ihanne ja hän haluasi raivata tiensä idolinsa tavoin miekalla. Todellisuudentajuinen Julien huomaa kuitenkin, että hänen aikanaan ei asemaa yhteiskunnassa enää raivata miekalla, vaan tahdonvoimalla, älyllä ja oveluudella.
Teoksellaan Stendhal osoitti olevansa suuri ihmistuntija ja tarkkanäköinen vallitsevien yhteiskunnallisten olojen arvostelija sekä vastustaja. Vaikka hän oli vapaamielinen hän ei kuitenkaan uskonut vapaamielisyydellä olevan todellista sijaa yhteiskunnassa. Ranskaa hän piti maana, joka oli juuttunut vanhanaikaiseksi yhteiskunnaksi ja joka oli pysähtynyt ja muuttunut tympeän makuiseksi. Ulkonainen säädyllisyys ja tekosiveys menivät hänen mukaansa kaiken edelle, eikä Ranska siksi kyennyt luomaan kansakunnalle George Washingtonin kaltaista sankaria.
Puebla FC
Puebla FC on meksikolainen jalkapalloseura, joka pelaa Primera Divicion De Mexico -liigassa. Seura pelaa kotiottelunsa C	Estadio Cuauhtémocilla. Puebla FC perustettiin vuonna 1944.
Espanjan alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Espanjan alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Espanjaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Pääsarjassa joukkue ei ole koskaan pelannut, mutta vuodesta 2002 lähtien se on pelannut 2. divisioonaa.
Mona-Liisa Nousiainen
Mona-Liisa Nousiainen (o.s. Malvalehto, 20. heinäkuuta 1983 Rovaniemi – 29. heinäkuuta 2019 Kouvola ) oli suomalainen maastohiihtäjä ja harmonikansoittaja.
Urheilu-ura
Nousiainen on kolminkertainen hiihdon nuorten maailmanmestari ja viisinkertainen mitalisti. Aikuisten MM-kilpailujen sprintissä hän sijoittui seitsemänneksi Oberstdorfissa 2005, 12:nneksi Sapporossa 2007, seitsemänneksi Val di Fiemmessä 2013 ja 22:nneksi Falunissa 2015. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli sprintissä 29:s.
Maailmancupin osakilpailuissa Nousiainen sijoittui 17 kertaa kymmenen parhaan joukkoon ja voitti yhden osakilpailun, Liberecin perinteisen sprintin tammikuussa 2013. Nousiainen voitti helmikuussa 2013 parisprintin maailmancupin osakilpailun Sotšissa, jossa hänen parinaan hiihti Anne Kyllönen.
Hiihdossa Nousiainen edusti Kouvolan Hiihtoseuraa, Ounasvaaran Hiihtoseuraa ja Lahden Hiihtoseuraa. Nousiaista valmensivat muun muassa Ville Nousiainen, Niclas Grön, Reijo Jylhä, Ismo Hämäläinen ja Toni Roponen.
Musiikillinen ura
Keväällä 2011 Nousiainen osallistui Yle TV1:n Maestro – tikusta asiaa -sarjaan, jossa julkisuuden henkilöt opettelivat johtamaan orkesteria. Hän voitti kilpailun.
Yksityiselämä
Mona-Liisa Nousiaisen puoliso oli hiihtäjä Ville Nousiainen. He avioituivat keväällä 2015. Pariskunnalla on vuonna 2010 syntynyt tytär.
Antony Gormley
thumb|[[Pohjoisen enkeli, 1998, Gateshead.]] thumb|Yksi Another Placen sadasta [[valurautahahmosta.]] Antony Gormley (s. 30. elokuuta 1950 Lontoo) on englantilainen kuvanveistäjä. Hänen tunnetuimmat julkiset teoksensa ovat Angel of the North (1998) Gatesheadissa Englannissa ja Another Place (1997) Liverpoolin lähellä.
Sojuz TMA-16
Sojuz TMA-16 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento Baikonurin kosmodromilta ISS-avaruusasemalle, joka alkoi 30. syyskuuta 2009. Surajev ja Williams palasivat Maahan Sojuz TMA-16:lla 18. maaliskuuta 2010.
Antony Gormley
Opiskelu
Gormley varttui Kentissä. Hän suoritti tutkinnon arkeologiassa, antropologiassa ja taidehistoriassa Trinity Collegessa Cambridgessa. Sen jälkeen hän matkusti Intiaan ja Sri Lankaan opiskelemaan buddhalaisuutta. Palattuaan Lontooseen 1974 Gormley opiskeli Central School of Artissa ja Goldsmiths’ Collegessa ja päätti jatko-opintonsa kuvanveistossa Slade School of Fine Artissa 1979. Hänen uraansa tuki varhaisvaiheessa brittiläinen kuraattori Nicholas Serota.
Kuvanveiston uudistaja
Viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana Gormley on uudistanut ihmisen kuvaa kuvanveistossa tutkimalla vartaloa muistin ja muodonmuutoksen sijaintipaikkana käyttäen omaa vartaloaan subjektina, työvälineenä ja materiaalina. Vuoden 1990 jälkeen hän on tutkinut suurikokoisissa teoksissaan Allotment, Critical Mass, Another Place, Domain Field, Inside Australia ja Blind Light ihmiseloa yhteisenä aineksena sekä itsen että toiseuden suhdetta.
Gormley kuvaa työtään ”yrityksenä aineellistaa paikka läsnäolon toisella puolella, jossa me kaikki elämme”. Monet hänen teoksistaan perustuvat hänen omasta vartalostaan otettuihin muotteihin tai ”kaikkein lähimmälle kokemukselle, mitä voin aineesta saada ja olemalla ainoa osa materiaalia, jonka sisällä olen”. Hänen työnsä ei yritä muokata vartaloa esineenä vaan paikkana, ja tehdessään sellaisia töitä, jotka sulkevat tietyn vartalon piiriinsä, hän yrittää tunnistaa kaikille ihmisille yhteisen tilanteen. Teokset eivät ole symbolisia vaan osoittavia: jälkiä todellisen vartalon todellisista ilmiöistä ajassa.
Teoksia ja näyttelyitä
Englannissa Gormleyn teoksia on ollut esillä runsaasti, ja hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä Louisiana-museossa Tanskassa, Corcoran-galleriassa Washingtonissa, Irlannin nykytaiteen museossa Dublinissa ja Kölnischer Kunstvereinissa Saksassa. Hänen teostensa suuri näyttely ”Blind Light” oli Lontoon Hayward Galleryssa vuonna 2007.
Gormley on osallistunut yhteisnäyttelyihin, kuten Venetsian biennaaliin ja Kasselin documenta 8:aan. Gormleyn yhteisöteos oli vuonna 2006 Sydneyn biennaalin yhteydessä toteutettu Asian Field, joka koostui 350 kiinalaisen tekemästä 180 000 pienestä savihahmosta.
Gormley on myös tehnyt töitä tanssi- ja teatterinäyttämöille. Hän toimi yhdessä koreografien, tanssitaiteilijoiden ja säveltäjien kanssa produktiossa, joka esitettiin Lontoossa 2005, ja sen jälkeen produktio sai kansainvälisen kiertueen. Hän suunnitteli lavastuksen ja teki mallit tanssijoista, joita esityksessä käytettiin. Hän on myös tehnyt yhteisteoksen Kiinassa Shaolinin temppelissä.
Lukuisista Gormleylle myönnetyistä palkinnoista ja ansiomerkeistä tunnetuin on Turner-palkinto, joka myönnettiin 1994.
Suomessa
Ars 95-näyttelyyn Gormley osallistui 1995 suurella kattoinstallaatiollaan Learning to Think (1991). Gormley toteutti Taidesäätiö Pro Arten organisoiman vuoden 2009 Ihme-projektin yhteisöteoksen Savi ja kollektiivinen keho Helsingissä ja osallistui seminaariin.
Sokeain kuunnelmapalkinto
Sokeain kuunnelmapalkinto on kuunnelmia ja kirjallisuutta harrastavien sokeiden ja heikkonäköisten muodostaman raadin jakama vuosittainen palkinto raadin mielestä parhaalle edellisen vuoden aikana Yleisradion radioteatterissa ensiesityksensä saaneelle kotimaiselle kuunnelmalle. Palkintoa on jaettu vuodesta 1968 lähtien. Sen saavat kuunnelman käsikirjoittaja ja ohjaaja. Vuonna 2000 palkinnon sai kaksi kuunnelmaa kun taas vuoden 2009 palkinto annettiin ensi kertaa romaanidramatisoinnille.
Sergio González
Sergio González Soriano, yleensä vain Sergio (s. 10. marraskuuta 1976 L'Hospitalet de Llobregat, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän toimii Cádizin ja Katalonian maajoukkueen päävalmentajana.