cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Santa Maria (Rio Grande do Sul)
Santa Maria on kaupunki ja kunta Rio Grande do Sulin osavaltion keskiosassa eteläisessä Brasiliassa. Kaupungissa tapahtui tuhoisa yökerhopalo 27. tammikuuta 2013. Onnettomuudessa menehtyi yli 230 ihmistä.
Talk to Me
Talk to Me on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Kiss-yhtyeen kappale vuodelta 1980. Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen alkuperäinen soolokitaristi Ace Frehley, ja hän myös laulaa kappaleen.
”Talk to Me” oli yksi kolmesta kappaleesta, joissa Frehley toimi laulajana Kissin Unmasked-studioalbumilla, joka ilmestyi 20. toukokuuta vuonna 1980. ”Talk to Me” päätettiin julkaista albumin toisena singlenä ”Shandin” jälkeen 24. elokuuta, mutta singleä ei koskaan julkaistu Yhdysvalloissa. ”Talk to Me” oli myös ensimmäinen Frehleyn laulama Kiss-kappale sitten vuoden 1977 ”Rocket Riden”, joka päätettiin julkaista singlen a-puolena. Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa singlen b-puolella oli basisti Gene Simmonsin laulama kappale ”She’s So European”, ja Japanin painoksessa laulaja ja rytmikitaristi Paul Stanleyn ”Easy As it Seems”. Kansainvälisesti yleisimmän painoksen b-puolena oli Simmonsin ”Naked City”.
Vaikka yhtyeen alkuperäinen rumpali Peter Criss esiintyykin singlen kansainvälisesti julkaistun painoksen kansikuvassa, hän ei soittanut yhdelläkään Unmaskedin kappaleista. Sen sijaan albumin rumpuosuudet soitti aiemmin esimerkiksi Ace Frehleyn sooloalbumilla rumpalina toiminut Anton Fig. Singlen Japanissa ilmestyneen painoksen kannessa esiintyy puolestaan Crissin paikan yhtyeessä ottanut Eric Carr. Ace Frehley soittaa kappaleessa itse bassoa.
Kappaletta on esitetty yhtyeen konserteissa vain muutamia kertoja. Pääpainotteisesti kappaleen esiintyminen yhtyeen ohjelmistossa ajoittuu Unmaskedia seuranneeseen Unmasked World Tour -kiertueeseen, mutta alkuperäinen kokoonpano esitti sitä myös 2000-luvun jäähyväiskiertueellaan Australiassa ja Aasiassa.
Ari
Arin nimipäivä on 4. maaliskuuta. Se on merkitty suomalaiseen almanakkaan vuodesta 1950 lähtien. Arista tuli muotinimi juuri 1950-luvulla, ja se oli varsin suosittu poikien nimi vielä 1980-luvun alussa. Nimi on Suomessa 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun annettu 34 891 miehelle ja alle 20 naiselle.
Juutalainen nimi Ari tarkoittaa ’leijonaa’. Armeniassa nimi merkitsee ’rohkeaa’, ja muinaisessa Skandinaviassa se on tarkoittanut ’kotkaa’, jota se myös Saksassa tarkoittaa. Ari on suhteellisen yleinen miehen nimi Islannissa, ja sitä esiintyy myös Norjassa.
Albaaneille Ari on miehen nimi ja tarkoittaa kultaa.
Kreikaksi Ari(s) on lempinimi/lyhennelmä Ari-alkuisista nimistä, kuten Aristoteles, Ariadne, Arianna, Arietta, Aristides, Aristarkhos (Aristarkus), Aristomenes, Aristobulos, Aristoksenos, Aristos, Aristofanes ja Aristea. Esimerkiksi Aristoteles Onassis tunnettiin lempinimellä Ari. Adjektiivisen superlatiivin áristos merkitys on "paras". Kreikkalaisten sodan jumala oli Ares. Alkujaan prefix ari- on johdos muodosta áristos ja tarkoittaa "paljon" tai "erittäin".
Adam-tyyli
225px|thumb|Julkisivu vuodelta 1777
Adam-tyyli on alkujaan skotlantilainen arkkitehtuurin, sisustussuunnittelun ja huonekaluvalmistuksen tyylisuunta, jonka loi skotlantilainen arkkitehti Robert Adam. Se on osa varhaista uusklassismia. Adam-tyyli levisi tehokkaasti, koska Robert Adam painatti kaiverruksia sisältävän kuvakirjan, eräänlaisen varhaisen postimyyntiluettelon, jota luettiin 1760-luvulla ahkerasti niin Britanniassa, Venäjällä kuin Yhdysvalloissakin.
Vastikään löytyneiden Herculaneumin ja Pompejin innoittamina Adams veljineen haki esikuvia antiikista: pylväät, medaljongit ja uurnat tulivat sisustukseen, pystysuorat linjat ja maalatut nauhat seinien kuviointiin. Tyypillisiä olivat vaaleat pastellivärit ja harmahtavat sävyt, sekä klassiset koristeaiheet (juokseva koira, akantin lehti).
Unto Räty
Unto Räty (11. marraskuuta 1915 Virolahti – 1. elokuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen pikakirjoittaja ja eduskunnan pöytäkirjatoimiston päällikkö. Hänellä oli pikakirjoituksen suurmestarin arvo.
Räty kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan lyseosta vuonna 1934. Hän suoritti Helsingissä teologisen erotutkinnon vuonna 1941 ja filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1947. Aluksi hän työskenteli uskonnon ja psykologian opettajana. Vuodesta 1936 hän työskenteli eduskunnan pikakirjoittajana ja talletti muun muassa sotasyyllisyysoikeudenkäynnin. Eduskunnan pikakirjoituskanslian, joka sittemmin muuttui pöytäkirjatoimistoksi, päällikkönä hän toimi vuosina 1956–1978. Jatkosodassa hän toimi sotilaspastorina.
Unto Räty jatkoi pikakirjoitustehtävissä vielä eläkkeelle jäätyäänkin. Hän opetti Kansanvalistusseuran kirjeopistossa pikakirjoitusta noin 35 vuoden ajan. Vuosina 1966–1979 hän oli Suomen Pikakirjoittajayhdistyksen puheenjohtaja sekä 28 vuoden ajan Pikakirjoituslehden päätoimittaja. Yhdessä Leo Kailan kanssa Räty julkaisi vuonna 1966 pikakirjoituksen lyhennysoppikirjan Opi lyhentämään.
Pikakirjoituksen kansainvälisessä järjestössä Interstenossa Räty osallistui kilpailijana Wiesbadenin kongressiin 1961 ja Prahan kongressiin 1963. Hän oli järjestön keskuskomitean jäsen vuosina 1963–1993 ja sai kunniajäsenen arvon Amsterdamin kongressissa 1995.
Rebel Extravaganza
Rebel Extravaganza on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin neljäs albumi.
Kokoonpano
Vierailevat muusikot
Paula Havaste
thumb|Paula Havaste Turun kirjamessuilla 2010 Paula Valpuri Havaste (o.s. Aho, s. 15. huhtikuuta 1962 Rovaniemi) on suomalainen kirjailija ja tiedekeskus Heurekan teematuottaja. Aikaisemmin hän on työskennellyt Kansallisteatterin tiedottajana.
Elämä ja ura
Havaste valmistui ylioppilaaksi Rovaniemen keskustan lukiosta. Hän opiskeli filosofiaa ja kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1987. Hän väitteli filosofian tohtoriksi kirjallisuustieteestä Oulun yliopistosta vuonna 1998. Väitöskirja Tarzan ja valkoisen miehen arvoitus (Like 1998) käsitteli miehisiä malleja Tarzan-kirjoissa. Havaste on työskennellyt kirjallisuuden tutkijana, opettajana, suomentajana, kriitikkona ja toimittajana.
Havasten kipinä kirjailijanuralle syntyi hänen ollessaan äitiyslomalla kolmannen lapsensa syntymän jälkeen. Havaste vertaili omaa elämäänsä historian kulkuun ja ihmisten arkipäivän elämään aikaisemmin. Hän tutustui kansanperinteeseen ja kirjoitti vanhojen runojen ja kertomusten innoittamana kohtauksia savupirtissä asuvan naisen elämästä. Työn tuloksena julkaistiin vuonna 2003 Havasteen esikoisromaani Kymmenen onnen Anna, joka sai kiittävän vastaanoton. Toisessa romaanissaan Kotasavun Marja (2004) Havaste valottaa saamelaisten historiaa, savupirttien ja kotalappalaisten aikaa. Myös Havasteen kolmas kirja Lapinmaan Nilla (2005) sijoittuu pohjoisen maisemiin ja sai kiitosta tarkasta ajankuvauksesta ja hahmojen todentuntuisuudesta. Romaani kuvaa kristinuskon leviämistä syrjäseuduille. Sarjan neljäs ja viimeinen osa, Maaren, samaanien sukua (2008) kuvaa muinaisten uskomusten maailmaa ja yhdistää edelliset osat toisiinsa.
Havasteen romaanien päähenkilöt elävät pakanuuden ajan Pohjois-Suomessa uskoen enteisiin ja vanhoihin jumaliin, tehden entisaikojen taikoja ja käyttäen luonnon yrttejä parantamiseen. Tarut ja taikuus ovat osa heidän elämäänsä, jossa selviäminen on usein pienestä kiinni. Pakkastalvet verottivat voimia, kun ruoka oli vähissä ja olot ankarat. Romaaneissa oikean parannuskeinon tunteminen tai taitava ansalankojen virittely saattoi pelastaa lapset ja perheen. Kirjoja on kiitetty historiallisten yksityiskohtien paikkansapitävyydestä, kiinnostavasta tietoaineksesta, kauniista luonnonkuvauksesta ja vauhdikkaasta juonesta. Romaanien kerrontateknisessä rakenteessa erottuu Havasteen ura kirjallisuuden tutkijana.
Loitsukirja (2007) on tietokirja, jonka kalevalamittaisiin loitsuihin liittyy kertomuksia loitsujen entisaikojen käyttötavoista ja ehdotuksia uudesta humoristisesta nykykäytöstä. Loitsukirjan kalevalamittaisisista runoista on tehty sävellyksiä ja teatteriesitys. Kalevalan ja Kantelettaren juhlavuonna ilmestyi ''Taika päivässä. 365+1 suomalaista taikaa'' (Gummerus 2015). Se kokoaa yhden Havasteelle tyypillisen perusteellisen taustatyön alueista: loitsut ja taiat.
Vihat-sarja (Tuulen vihat 2014, Maan vihat 2015, Veden vihat 2016 ja Lumen armo 2016) kuvaa 1200-luvun lopun Suomea ja Itämeren lähimaita, joissa taioilla ja uskomuksilla on elävä merkitys. Historialliset tapahtumat kerrotaan selviytymistarinoina, päähenkilö Kerten arjen kautta.
Saarenmaa-sarja (Pronssitähti 2018, Vierashuoneet 2019, Morsiusmalja 2020 ja Saarelaislaulu 2021) sijoittuu neuvostoajan Viroon, vaarallisiin vuosiin, jolloin Saarenmaalta vietiin junalasteittain ihmisiä Siperiaan. "Ihmisten enemmistö kulki sopeutumisen tietä. Neuvostovallalle ei näkynyt loppua, joten elämää oli jatkettava. Paula Havaste kuvaa tätä mukautumisen pohjatilannetta, elämänmenoa annetuissa rajoissa." Arki tarjoaa silti myös onnen hetkiä, etenkin kun Viljan mies Villem saa tunnustusta runoistaan. Koko pieni perhe saa uuden tehtävän, kun kotitalosta pihapiireineen tulee neuvostotaiteilijoiden lomaparatiisi. Sarjan neljäs osa päättää sarjan ja kuvaa vuotta 1967, ennen kuin kaikki jälleen muuttui.
Nuijasodasta kertovat Laahus (2021) ja Lieka (2022) aloittavat uuden historiallisten romaanien sarjan. Niissä sotaa kuvataan kahdesta näkökulmasta: nuijasoturien mukaan tempautuvan nuoren naisen silmin, ja jälkimmäisessä kirjassa kuninkaan puolella sotivan huovin näkökulmasta. ”En osannut kuvitella, kuinka ajankohtainen nuijasotaan sijoittuva teosparini olisi. Romaanit näyttävät kaksi puolta repivästä sodasta: sotilaan ja siviilin. En päästä Lieka-kirjan päähenkilöä helpolla. Huovi Kristof joutuu pohtimaan tarkkaan, mikä on sotilaan moraali ja mikä siviilien asema sodan jaloissa”, Paula Havaste kertoo.
Lastenkirjat
Havasteen lastenkirjatuotantoon kuuluvat vuonna 2006 ilmestyneet Henkka maalla ja Joulupukin tarina sekä vuonna 2008 ilmestyneet Henkka koulussa ja Temppuja ja tiedettä Heurekasta. Henkka-kirjapari on valokuvin kuvitettu ja kertoo maalle muuttaneen pikkupojan elämästä. Hän tutustuu kotieläimiin ja ötököihin, ihastelee traktoreita ja seuraa maanviljelijänaapurin touhuja vuoden mittaan. Koulunaloituksesta kerrotaan kannustavasti ja positiivisesti. Valokuvakirjat on kuvittanut Paula Havasteen aviomies Kari Havaste.
Joulupukin tarina on saturomaani, joka kuvaa aikaa, jolloin Joulupukki oli vasta aloittanut puuhansa Korvatunturilla. Häntä vastassa on paha Staalo, mutta Joulupukin avukseen saamat tontut auttavat pelastamaan joulun. Lapin luonto ja humoristiset eläinhahmot ovat pääosassa kirjassa, jossa on Riikka Jäntin piirroskuvitus.
Temppuja ja tiedettä Heurekasta on lapsille tarkoitettu opas tiedetemppujen tekemiseen kotikonstein. Kirjassa kerrotaan myös temppujen selitykset ja annetaan lisätietoa taustalla olevasta tieteestä, tutkijoista ja Heurekasta. Kirjassa on Kari Havasteen valokuvia sekä Christel Rönnsin piirroskuvitus.
Tunnustukset ja luottamustoimet
Vuonna 2004 Havasteelle myönnettiin esikoisteoksestaan Gummeruksen Kalle Päätalo -palkinto. Hän sai samana vuonna Laila Hirvisaaren rahaston apurahan. Vuonna 2012 Havaste sai Nurmijärven kunnan sivistyslautakunnan jakaman Konstiniekka-kulttuuripalkinnon. Turun kirjamessujen ja ruokamessujen yhteisen tunnustuspalkinnon, Kirja à la Carte, Havaste sai Vierashuoneet-kirjasta 2019.
Yksityiselämä
Havaste syntyi ja vietti lapsuutensa Rovaniemellä, mutta asuu nykyään Nurmijärvellä. Hänellä on kolme aikuista lasta.
Marama Vahirua
Seurajoukkueura
Vahirua aloitti jalkapalloilun tahitilaisissa Central Sportissa ja Piraessa, kunnes muutti 17-vuotiaana Ranskaan liittyäkseen Nantesin junioriakatemiaan. Debyyttinsä Ranskan korkeimmalla sarjatasolla Division 1:ssä (myöhemmältä nimeltään Ligue 1) Vahirua teki kauden 1998–1999 lopulla. Sittemmin hän on pelannut sarjassa yli 300 ottelua eri joukkueissa. Hän saavutti Nantesin kanssa Ranskan-mestaruuden kaudella 2000–2001, jolloin hän teki seitsemän maalia pelaamassaan 15 ottelussa. Nantes voitti myös Ranskan cupin vuosina 1999 ja 2000.
Lähdettyään Nantesista vuonna 2004 Vahirua pelasi kolme kautta sekä Nicessä että Lorient’ssä. Maalimäärillä mitattuna parhaan kautensa hän pelasi Nicessä 2004–2005, jolloin hän teki 10 maalia pelaamassaan 34 ottelussa. Hänet valittiin Oseanian vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 2005. Vuodesta 2010 alkaen Vahirua on pelannut Nancyssä sekä lainalla Monacossa ja Kreikan Superliigan Panthrakikosissa.
Maajoukkueura
Vahirua pelasi Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuosina 2001–2002, mutta ei noussut miesten maajoukkueeseen.
Toukokuussa 2013 Vahirua valittiin saman vuoden kesäkuussa järjestettyyn Maanosaliittojen cupiin osallistuneeseen Tahitin maajoukkueeseen. Seurajoukkuevelvollisuudet Euroopassa olivat aiemmin estäneet Vahiruan pelaamisen Ranskan Polynesiaan kuuluvan kotisaarensa joukkueessa, joten hän teki miesten maajoukkuedebyyttinsä varsin myöhäisessä 33 vuoden iässä. Hän pelasi turnauksessa joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa. Hän oli joukkueen ainoa ammattilaispelaaja.
Vahirua pelasi turnauksessa Tahitin kaikissa otteluissa, jonka jälkeen hän lopetti maajoukkueuransa.
Yksityiselämä
Vahiruan serkku Pascal Vahirua kuului Ranskan maajoukkueeseen vuoden 1992 EM-kilpailuissa. Toinen serkku Naea Bennett on pelannut sekä Tahitin jalkapallo- että beachfutismaajoukkueessa.
Sarah Beth Briggs
thumb|right|Sarah Beth Briggs
Sarah Beth Briggs (s. 2. kesäkuuta 1972 Newcastle upon Tyne) on brittiläinen pianisti.
Briggs pääsi finalistiksi BBC:n nuorten muusikoiden kilpailussa 11-vuotiaana (1984) ja oli saman ikäisenä yksi nuorimmista Dame Myra Hess -palkinnon saajista. Hän myös voitti kansainvälisen Mozart-kilpailun Salzburgissa 15-vuotiaana. Hän opiskeli Newcastlessa, Yorkissa ja Birminghamissa Denis Matthewsin johdolla. Sveitsissä häntä opetti eräs Claudio Arraun tunnetuimmista oppilaista, Edith Fischer, ja Hindemith-järjestön kamarimusiikkistipendillä hän pääsi myös saamaan opetusta Bruno Giurannalta.
Briggs on esiintynyt ja pitänyt mestarikursseja Atlantin valtameren molemmilla puolilla. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten orkestereiden kuin Englannin kamariorkesterin, Royal Philharmonic Orchestran ja Wienin kamariorkesterin kanssa. Hän oli yksi Trio Melzin perustajajäsenistä vuosina 2000–16. Hän on johtanut myös muita kamarikokoonpanoja ja opettanut Yorkin yliopistossa. Briggs on levyttänyt Béla Bartókin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin, Benjamin Brittenin, Frédéric Chopinin, Claude Debussyn, Joseph Haydnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Franz Schubertin ja Alan Rawsthornen teoksia.
Ensimmäisen konserttolevytyksensä Briggs julkaisi toukokuussa 2016. Levylle sisältyivät Hans Gálin ja Mozartin konsertot.
Juha Rantasila
Juha Pekka Rantasila (s. 5. kesäkuuta 1945 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja, HIFK-vaikuttaja Frank Mobergin mukaan seuran legendaarisimpia pelaajia. Rantasila pelasi SM-sarjassa aikana 1961–1975 ja voitti neljä Suomen-mestaruutta. Rantasila on ainoa puolustaja, joka on voittanut pääsarjan maalipörssin. Urheilu-uran ulkopuolella Rantasila on oikeustieteen kandidaatti, varatuomari ja työskentelee asianajajana.
Ura
Juha Rantasila on yksi Suomen jääkiekkoilijat -pelaajayhdistyksen perustajajäsenistä. Hän on toiminut yhdistyksessä puheenjohtajana ja on nykyisin kunniapuheenjohtaja. Suomen jääkiekkoilijat ry. alkoi jakaa kaudesta 2007–2008 lähtien Juha Rantasila -palkintoa, joka annetaan eniten maaleja SM-liigan runkosarjassa tehneelle puolustajalle.
Pitkäaikainen HIFK-vaikuttaja Frank Moberg nimesi Juha Rantasilan vuonna 2011 seuran toiseksi suurimmaksi legendaksi Matti Hagmanin jälkeen. Moberg piti puolustajan parhaana avuna loistavaa laukausta. Grogilasin korkuiset vedot painuivat vastustamattomasti takanurkkaan, kuvaili Moberg ja lisäsi Rantasilan omanneen loistavan pelisilmän.
Muuta
Rantasilan sisar Mari Rantasila on näyttelijä, ohjaaja ja laulaja.
Bonde
Bonde on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Afrikkalainen keittiö
thumb|Värikästä perinneruokaa eteläafrikkalaisessa [[Lesedin kylässä.]] Afrikkalaiseen keittiöön kuuluu toisistaan poikkeavia perinteitä Afrikan mantereen kulttuurillisista, ilmastollisista ja maantieteellisistä eroista johtuen. Afrikan eri ilmasto- ja kasvillisuusvyöhykkeillä on perinteisesti hyödynnetty erilaisia paikallisia raaka-aineita.
Ruoka-ajat
Lähes kaikissa maissa lounas sisältää viljaan perustuvaa ruokaa kastikkeen kanssa joka sisältää vihanneksia, sipulia sekä chiliä. Illallinen on runsas ja viljainen. Poikkeuksena tähän ovat paimentolaiset: he eivät tavallisesti syö mitään päivän mittaan, vaan he syövät vain illallisen. Läpi maanosan hedelmät ovat yleisimmin käytetty jälkiruoka.
Tapoja
Afrikkalaisessa perheessä vanhan käytännön mukaan perheen isä syö ensin. Hänen jälkeensä ruokailevat lapset ikäjärjestyksessä. Jos taloon tulee vieraita, syövät vieraat ensin perheen isännän kanssa ja muut odottavat vuoroaan.
Ruokakulttuuriin vaikuttaneita asioita
Vuosikymmeniä sitten suurin osa maanosan asukkaista oli maanviljelijöitä ja paimenia mutta vuosikymmenten nälänhätä, köyhyys ja sota ovat ajaneet ihmisiä kaupunkeihin. Nykyään viidesosa kansasta elää kaupungeissa.
Historiallisesti afrikkalaisiin makuihin ovat aina vaikuttaneet ulkopuoliset. Vuosisatoja myöhemmin Afrikkaan tuli orjakaupan myötä uusia raaka-aineita. 1800-luvulla ja osittain 1900-luvulla eurooppalaiset uudisasukkaat hallitsivat monia Afrikan maita ja toivat mukanaan uusia ruoanvalmistustapoja.
Pohjois-Afrikka
Pohjoisafrikkalainen keittiö Välimeren tuntumassa on saanut vuosisatojen ajan vaikutteita niin Euroopasta kuin idästäkin.
Alueella kasvaa monenlaisia hedelmiä ja vihanneksia. Tärkeimpiä mausteita ovat sipulit, yrtit, kardemumma, kaneli, neilikka, anis, muskotti ja hunaja, jolla maustetaan myös pääruokia.
Kuskus on Marokon, Tunisian ja Algerian perinteistä juhlaruokaa, jota syödään ainakin kerran viikossa.
Länsi-Afrikka
Tavallinen länsiafrikkalainen ateria on ruokaisa, tärkkelyspitoinen, vähälihainen ja runsasrasvainen. Kalaa, kanaa, ja kananmunia käytetään runsaasti, naudan ja lampaanliha käyttö ei ole yleistä. Toinen tyypillinen piirre on tuliset mausteet, kuten pippurit ja chilit.
Itse viljeltyjä kasviksia käytetään runsaasti, esimerkiksi kaalia, bataattia, perunaa, porkkanoita, lanttua, kurpitsaa, tomaatteja ja papuja. Ruoka valmistetaan usein ulkokeittiöissä ja monet länsiafrikkalaiset syövät vieläkin pelkin käsin. Hyvin yleisesti käytetään palmuöljyä joka värjää ruoan punaiseksi. Yleisemmin käytettyjä mausteita ovat punapippuri, sipuli ja valkosipuli.
Arabien kanssa käydyssä vaihdossa Länsi-Afrikkaan tuli mausteita, kuten minttu, neilikka ja kaneli. Vuosisatoja myöhemmin vaikutteita tuli myös siirtomaaisänniltä Englannista, Portugalista ja Ranskasta.
Länsiafrikkalainen risotto valmistetaan broilerin rintafileestä, jasmiiniriisistä, sipuleista, katkaravuista ja jollof-riisistä, joka haudutetaan palmuöljyssä.
Fufua (ks. alla) syödään myös Länsi-Afrikassa.
Keski-Afrikka
thumb|Fufu (oikealla) maapähkinäkeiton kera
FIFA 09
FIFA 09 (tunnettu myös nimillä FIFA Football 09 ja FIFA Soccer 09) on EA Sportsin FIFA-jalkapallopelisarjan vuonna 2008 julkaistu kuudestoista osa. Pelin on kehittänyt vancouverilainen EA Canada -pelistudio. Peli julkaistiin useille alustoille.
Afrikkalainen keittiö
Keski-Afrikka
Tavallisia aineksia ovat banaanit ja maniokit eli kassavat. Paikallisia aineksia käytetään ruokien valmistamiseen, tästä esimerkkinä pinaattimuhennos, joka keitetään tomaattien, pippureiden, chilien, sipuleiden ja pähkinävoin kanssa.
Toinen suosikki on riisistä, pähkinävoista ja sokerista valmistettu puuro. Naudanliha ja kana ovat suosituimpia raaka-aineita liharuokiin, mutta myös krokotiileja, apinoita, antilooppeja ja pahkasikoja syödään satunnaisesti.
FIFA 09
Kansi
FIFA 09:n kannessa on Ronaldinhon lisäksi toinen vaihteleva pelaaja, riippuen alueesta. Nämä pelaajat ovat:
Afrikkalainen keittiö
Keski-Afrikka
Fufu on tyypillistä ruokaa Länsi- ja Keski-Afrikan alueella. Se on tärkkelyspitoinen juureksista, kuten jamssista tai maniokista ja keittobanaanista valmistettu jauhopallo. Myös riisistä valmistetaan fufuja. Niitä tarjoillaan grillatun lihan ja kastikkeiden tai keittojen kera. Fufua syödään repimällä jauhopallosta irti palasia, joita dipataan sitten kastikkeeseen tai keittoon.
FIFA 09
Moninpeli
Kuten edellisiäkin FIFA-pelejä, FIFA 09:a pystyy pelaamaan myös Internetissä. Otteluissa voi olla enintään 10 pelaajaa 5 vastaan 5 -periaatteella. Tämän mahdollistava Be a Pro -pelimuoto ei ole kuitenkaan tulossa myyntiversioon, vaan se tulee ladattavaksi konsolien kauppapaikoille 6–8 viikon päästä pelin julkaisusta. Jokaista kenttäpelaajaa ohjaa siis oikea ihminen. 5 vastaan 5 -pelimuoto tulee kuitenkin vain Pohjois-Amerikkaan ja Eurooppaan, ei Australiaan. Konsolipelaajat pystyvät myös verkon kautta päivittämään kokoonpanonsa. FIFA-sarjan tuottaja Joe Booth on kertonut, että heidän tavoitteensa on tehdä täysi 11 vastaan 11 pelaajan peli, jossa jokainen ihminen ohjaa yhtä pelaajaa. EA uskoo tämän olevan mahdollista vuonna 2010. Ainoastaan PlayStation 3-konsolille on tarjolla FIFA Interactive World Cup -verkkopelimuoto.
Afrikkalainen keittiö
Itä-Afrikka
Muut alueen asukkaat ovat maanviljelijöitä, jotka kasvattavat erilaisia vihanneksia, hedelmiä ja viljoja. Näitä ovat esimerkiksi tomaatit, paprikat, sipulit, okra, bataatti, jamssi, kassava, maissi, banaanit, mango, papaija ja sitrushedelmät. Mausteina suosittuja ovat basilika, korianteri, juustokumina, neilikka, kaneli, inkivääri ja chili.
FIFA 09
Sarjat
FIFA 09:ssa on 30 pelattavaa sarjaa joukkueineen:
Afrikkalainen keittiö
Itä-Afrikka
Tavallisimpia ruokalajeja ovat uppopaistetut liha-, kala- tai kasvistäytteiset piiraat samosat eli sambuusat. Ravinnoksi käytetään myös hyönteisiä ja kookosmaitoa. Kahvi on lähtöisin Etiopiasta. Maissi on ugalin raaka-aine, joka puolestaan on itäafrikkalainen versio fufusta. Ugali on jäykkää puuroa, jota syödään perinteisesti sormin lihan tai pataruokien kanssa. Ruoan kypsentäminen kolmella kivellä on tyypillistä itäisessä Afrikassa, ruoka keitetään yleisesti kookosmaidossa tai vedessä.
FIFA 09
Sarjat
²Ei FIFA 07:ssä.
Afrikkalainen keittiö
Etelä-Afrikka
Eteläafrikkalainen keittiö ilmentää maan monikulttuurista taustaa. Hollantilaisten siirtolaisten maatilojen työvoimaksi tuomat malajiorjat toivat maahan myös oman ruokaperinteensä samoin kuin uskonnollista vainoa Ranskasta paenneet hugenotit, jotka perustivat perustivat maahan ensimmäiset viinitilat jo 1600-luvulla. Myöhemmin 1800-luvun aikana erityisesti Natalin sokeriplantaaseille tuodut intialaiset rikastuttivat maan ruokakulttuuria omalla perinnöllään kuten kullan perässä maahan muuttaneet britit ja saksalaiset. Maan alkuperäisväestön ravinto koostuu edelleen pääasiassa riistasta, juureksista ja maissista sekä proteiinipitoisista hyönteisistä kuten heinäsirkoista.
FIFA 09
Muut joukkueet
Edellä mainittujen sarjojen ulkopuolelta mukana ovat seuraavat joukkueet:
Sekä seuraavat maajoukkueet:
Afrikkalainen keittiö
Etelä-Afrikka
Kapmaan malajien keittiö tunnetaan erityisesti curreistaan, jotka eivät ole yhtä tulisia kuin intialaiset vastineensa. Curryt syödään usein erilaisten sambalien ja atjarien kanssa. Muita kuuluisia malajiruokalajeja ovat muun muassa bobotie, joka on brittiläisen shepherd's pien mausteisempi variaatio ja mausteiset sosatie-makkarat.
Natalin alueella intialaisesta ruoasta tuli hyvin suosittua ja myös alueen zulut ryhtyivät valmistamaan niistä omia muunnelmiaan. Monet eteläafrikkalaiset pitävät currya ja riisiä maan kansallisruokana. Maan afrikaanerien ruokakulttuurin, jonka juuret ovat hollantilaisessa keittiössä, keskeinen elementti on eräänlainen grillijuhla braai. Braain kuuluu yleensä ainakin poikkeuksellisen rasvainen korianterilla maustettu boerewors.
Party Doesn’t Stop
Party Doesn’t Stop on israelilaisen DJ-tuottajatiimi Crystal Laken kappale. Sen julkaisi Zooland Records singlenä 15. huhtikuuta 2011. Kappaleen ovat sekä sanoittaneet että tuottaneet Alex Moerman ja Paul Gorbulski. Kappaleeseen liittyvä virallinen musiikkivideo julkaistiin 17. maaliskuuta 2013. Kappale ei onnistunut pääsemään listoille.
Pietarin kirje Filippukselle
Pietarin kirje Filippukselle on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan sekä Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VIII, kirja 2) että Codex Tchacoksesta.
Party Doesn’t Stop
Kappaleet
Discogs
Pietarin kirje Filippukselle
Kirjoitus on todennäköisesti kirjoitettu toisen vuosisadan loppupuolella tai 200-luvun alussa. Sen alkuperäinen kieli on ollut kreikka, mutta nykyisin tunnetut kappaleet ovat koptinkielisiä käännöksiä.
Violeta Manushi
Violeta Manushi (6. maaliskuuta 1926 Voskopojë – 26. heinäkuuta 2007 Tirana) oli albanialainen näyttelijä. Hänet nimitettiin Albanian kansantaiteilijaksi. Hän esiintyi lukuisissa elokuvissa 1950-luvulta 2000-luvulle saakka; viimeinen elokuvista, joissa hän esiintyi, julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Hän toimi myös teatteriesiintyjänä.
Earl Bostic
Eugene Earl Bostic (25. huhtikuuta 1913 Tulsa, Oklahoma – 28. lokakuuta 1965 Rochester, New York) oli yhdysvaltalainen alttosaksofonisti, joka soitti R&B:ia, jazzia ja bluesia. Hän opiskeli Xavier-yliopistossa ja muutti New Yorkiin vuonna 1938. Siellä hän soitti Don Redmanin, Edgar Hayesin ja Lionel Hamptonin kanssa tehden ensilevytyksensä vuonna 1939. 1940-luvun alussa Bostic toimi sovittajana ja sessiomuusikkona. Vuonna 1945 hän alkoi johtaa omaa suurta yhtyettään, josta vuonna 1946 tuli septetti. Bosticin ensimmäinen suuri hitti oli "Temptation" (1948). Hän levytti useimmat jukebox-hittinsä King Recordsille.
Bosticin R&B-hitti "Flamingo" oli vuonna 1951 listaykkönen. Lisäksi "Sleep" pääsi kymmenen kärkeen. Myöhempiin hittiin lukeutuivat "You Go to My Head" ja "Cherokee". Bosticin suosionsa huipulla 1950-luvulla levyttämät R&B-/jump blues -hitit ovat tehneet hänestä jokseenkin aliarvostetun jazzfanien keskuudessa.
Monet nousevat tähdet, kuten John Coltrane, Blue Mitchell, Stanley Turrentine, Benny Golson ja Jaki Byard toimivat Bosticin yhtyeissä. Bostic kärsi sydänkohtauksen 1950-luvun lopussa ja joutui pitämään kahden vuoden tauon ennen kuin jatkoi esiintymistä vuonna 1959. Hän ei enää levyttänyt yhtä laajasti kuin ennen; kun hän levytti, sessiot koostuivat tyylillisesti lähinnä soul jazzista. Lokakuussa 1965 Bostic sai kuolemaan johtaneen sydänkohtauksen soittaessaan hotellissa Rochesterissa.
Kari Piippo
Kari Piippo (s. 10. joulukuuta 1945 Lappajärvi) on palkittu suomalainen graafinen suunnittelija. Hän on kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia graafikoita, ja hänet tunnetaan erityisesti julisteiden suunnittelijana.
Piippo on valmistunut graafikoksi Helsingissä Taideteollisesta oppilaitoksesta 1967. Työskenneltyään kaksi vuotta mainostoimistossa hän jättäytyi freelanceriksi ja erikoistui kuvitukseen ja julistesuunnitteluun. Piippo perusti oman studion Design Studio Kari Piippo Oy:n 1987. Piippo on Mikkelin kuvitustriennaalin perustaja ja on useiden alan kilpailujen tuomariston jäsen.
Hän teki kuvituksia Anna-lehteen 1970–1990 ja kirjankuvituksia, kuten Oma Aapinen 1983 ja Oma Lukutaito 2 (1984). Hän on suunnitellut Mikkelin teatterin julisteet (1980–2000) ja Suomen Postille muun muassa postimerkit ”Suomi EU:n jäseneksi”, ”Finnish Design” ja ”Suomi 80 vuotta”. Piippo on tehnyt graafiset ilmeet muun muassa Lääkelaitokselle, Ympäristöministeriölle, Taiteen keskustoimikunnalle, Mikkelin kaupungille, Mikkelin museoille, Kuopion evankelisluterilaiselle seurakuntayhtymälle ja Mikkelin evankelisluterilaiselle seurakuntayhtymälle.
Boo
Boo on taajama ja entinen kunta nykyisessä Nackan kunnassa Keski-Ruotsissa. Boo kuuluu Tukholman lääniin ja Uplannin historialliseen maakuntaan. Boo sijaitsee entisen Nackan kaupungin ja Gustavsbergin välisellä alueella Nackan kunnan itäosassa. Boon taajamassa oli vuoden 2010 lopussa 24 052 asukasta. Boo on Ruotsin suurin taajama, joka ei ole minkään kunnan keskustaajama.
Kari Piippo
Piippo on julkaissut useita omakustanteisia yhteiskunnallisesti kantaa ottavia julisteita, joita on julkaistu ja ollut laajalta esillä kansainvälisesti, muun muassa Ruanda (1994), Earth Day – Luonnon puolesta (1995), Sarajevon kansanmurhat (1994), Rotusortoa vastaan: We Are Them They Are Us (2003), Kiinan maanjäristyksessä menehtyneiden muistolle (2008).
Boo
Boon kunta säilytti entiset rajansa vuoden 1952 kuntauudistuksessa, mutta vuoden 1971 kuntauudistuksessa siitä tuli osa nykyistä Nackan kuntaa. Boo muodostaa edelleen oman seurakunnan. Entisen Boon kunnan alueella sijaitsevat Boon taajaman lisäksi myös Kilin ja Kummelnäsin taajamat.
Kari Piippo
Hän oli graafisen suunnittelun tuntiopettajana Lahden Muotoiluinstituutissa 1987–1989, graafisen muotoilun lehtori Taideteollisessa korkeakoulussa 1989–1997, ja vuodesta 2004 hän on toiminut vierailevana professorina Tama Art Universityssä Tokiossa ja Shandong University of Art and Designissa Kiinassa.
Piippo on osallistunut töillään kaikkiin tärkeimpiin kansainvälisiin julistekilpailuihin vuodesta 1980 lähtien ja ollut mukana lukuisissa kansainvälisissä kutsunäyttelyissä. Hän on pitänyt omia kutsunäyttelyitä vähintään kymmenessä eri maassa.
Piippo on pitänyt kutsuluentoja, julistetyöpajoja, mestarikursseja ja lopputöiden arviointia alan korkeinta opetusta tarjoavissa yliopistoissa vuodesta 1996 eri puolilla maailmaa. Hänen tuotannostaan on tehty useita kansainvälisiä lopputöitä. Vuonna 1998 Kari Piippo hyväksyttiin kansainvälisen graafisten suunnittelijoiden eliittikerhon Alliance Graphique Internationales AGI:n jäseneksi. Kerhoon hyväksytään vain suunnittelijoita, joilla on merkittävää kansainvälistä näyttöä. AGI:n muut suomalaiset suunnittelijat ovat Aimo Katajamäki ja Kyösti Varis. AGI:iin ovat kuuluneet myös Tapani Aartomaa ja Jukka Veistola.
Piipon kotikunta on Mikkeli. Hänen isänsä on Jonne Piippo ja äiti Vilma Piippo.
Myson
Myson (500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen viisaudestaan tunnettu mies. Hän oli kotoisin joko Lakonian Khenistä tai Thessalian Khenistä, tosin joskus hänen kotipaikkansa sijoitettiin Arkadiaan tai Kreetalle. Jotkut laskevat hänet Kreikan seitsemän viisaan joukkoon. Muun muassa Platon sijoitti hänet dialogissaan Protagoras viisaiden luettelossa Periandroksen tilalle.
Tykhe (hypoteettinen planeetta)
Tykhe on hypoteettinen, Oortin pilvessä sijaitseva jättiläisplaneetta. Planeetan olemassaoloa on perusteltu tiettyjen komeettojen ratojen muodoilla. Useat tähtitieteilijät ovat ilmaisseet olevansa epäuskoisia hypoteesin suhteen.
Historia
Astrofyysikot John Matese, Patrick Whitman ja Daniel Whitmire ehdottivat vuonna 1999, että pitkäperiodisten komeettojen radat saattaisivat selittyä hyvin kaukana aurinkokunnassa kiertävällä suurimassaisella kaasuplaneetalla tai mahdollisesti ruskealla kääpiöllä. Kappaleen painovoima häiritsisi komeettojen ratoja ja saisi ne lentämään aurinkokunnan sisäosiin. Toisten teorioiden mukaan saman ilmiön aiheuttaa Auringon hypoteettinen kaksoistähti Nemesis. Kummankaan olemassaoloa ei ole todistettu.
Kiertorata
Tykhen on esitetty kiertävän Aurinkoa noin 375 kertaa Plutoa kauempana eli noin 15 000 astronomisen yksikön päässä; matka vastaa lähes neljännesvalovuotta. Kiertoajaksi laskettiin noin 1,8 miljoonaa vuotta.
Ominaisuudet
Tykhen on arveltu olevan massaltaan vähintään Jupiterin kokoinen, mahdollisesti jopa neljä kertaa suurempimassainen. Läpimitaltaan se ei kuitenkaan olisi Jupiteria suurempi. Planeetan lämpötilan uskotaan olevan noin –70 °C, eli sijaintiinsa nähden se olisi lämmin. Sen kaasukehän uskotaan koostuvan lähinnä vedystä ja heliumista, ja planeetalla uskotaan myös olevan kuita.
Erään teorian mukaan Tykhe ei olisi syntynyt aurinkokunnassamme, vaan olisi siepattu radalleen myöhemmin.
Nimen alkuperä
Planeetta on nimetty kreikkalaisen mytologian onnen jumalattaren Tykhen mukaan.
Karl Tordinpoika Bonde
Carl Tordinpoika Bonde (k. noin 1445) oli ruotsalainen valtaneuvos ja laamanni. Hän oli Raaseporin linnan päällikkö 1437–1441. Bonde kuului unionipuolueeseen ja oli Eerik Pommerilaisen kannattaja. Hänen vaikutuksestaan Kaarle Knuutinpoika luopui suunnitelmistaan päästä kuninkaaksi ja luovutti vallan Kristoffer Baijerilaiselle.
Seti I
Setin isä oli hänen edeltäjänsä Ramses I ja hänen äitinsä kuningatar Sitre. Hänen vaimonsa oli Tuja, joka oli tunnistamattoman luutnantin tytär. Setillä ja Tujalla oli kaksi poikaa, joista toinen kuoli jo hyvin nuorena ja toisesta tuli Setin seuraaja Ramses II, sekä kaksi tytärtä joiden nimet olivat Tia ja Henutmira, joka nai veljensä Ramses II:n. thumb|left|120px|Seti I:n muumion pää
Seti oli edeltäjänsä tavoin sotajoukkojen komentaja ja hän johtikin monia sotaretkiä. Hän muun muassa hyökkäsi 3 divisioonan (60 000 miehen) voimalla Lähi-itään, uudelleenmiehitti syyrialaisia kaupunkeja, sekä liitti Palestiinan ja Damaskoksen takaisin Egyptiin. Lisäksi hän neuvotteli rauhaa heettiläisten kanssa. Sotaretkien lisäksi Seti myös laajensi Amonin temppeliä Karnakissa ja rakensi suuren hautatemppelin Abydokseen (muinaisegyptinkieliseltä nimeltään Abdju).
Setin muumio ja puinen arkku löydettiin 1881 löydetystä muumiokätköstä ja niitä säilytetään nyt Kairon museossa. Hänen kivinen sarkofaginsa on Soane Museumissa Lontoossa.
Naisten Korisliiga
Naisten Korisliiga on naisten koripallon korkein sarjataso Suomessa. Naisten mestaruudesta on pelattu vuodesta 1944 lähtien. Kausina 1944–2013 sarjaa pelattiin nimellä koripallon naisten SM-sarja. Sarjan nimi vaihdettiin Naisten Korisliigaksi kaudelle 2013–2014.
Historia
Naisten Suomen-mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran kaudella 1944. Tällöin mestaruuden voitti Helsingin Tarmo. 1940-luvun lopulla sarjassa pelasi kuusi joukkuetta ja mestaruus ratkaistiin runkosarjan perusteella. Vuosina 1950–1952 mestaruus ratkaistiin TUL:n sekä SKL:n omien sarjojen voittajien kesken. Vuodesta 1953 lähtien sarjaa pelattiin itä- sekä länsilohkoissa, ja joukkuemäärä nostettiin kymmeneen. Kokeilua kesti vain yhden kauden ajan ja kaudesta 1954 lähtien lohkoista luovuttiin.
Vuonna 1959 TUL:n sekä SVUL:n välille syntyi välirikko, jonka myötä naisten SM-sarjaa hallitsi pitkään Helsingin Työväen Uimarit. Kaudella 1965–1966 mestaruuden voitti kuitenkin Lahden Sampo. 1970-luvulla sarjaa hallitsi Nokian Urheilijat, joka voitti kymmenen kauden aikana kahdeksan mestaruutta. SM-sarjaa hallitsivat pitkän aikaa Koripalloliiton seurat ja vasta kaudella 1988–1989 TUL:n piiriin kuuluva Forssan Alku voitti Suomen-mestaruuden.
1990-luvun menestynein seura oli Forssan Alku, joka voitti vuosikymmenen aikana seitsemän mestaruutta perättäin. 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä eniten mestaruuksia voitti Pantterit, joka juhli SM-kultaa viidesti. 2010-luvulla Catz Lappeenranta voitti kuusi mestaruutta.
Joukkueet kaudella 2022–2023
• Catz Lappeenranta
• Espoo Basket team (EBT)
• Forssan Alku
• Kouvottaret
• Peli-Karhut
• Tampereen Pyrintö
• Tapiolan Honka
• Torpan Pojat
• Vimpelin Veto
Mestaruudet
thumb|300px|[[Lappeenrannan Catz voitti SM-kultaa vuonna 2010.]]
Pelaajatilastot
==== Naisten pääsarjan runkosarjassa kaikkien aikojen tilastojen kymmenen parasta ==== (Tummennetut aktiivi pelaajia)
Seth Griffith
Seth Griffith (s. 4. tammikuuta 1993 Wallaceburg, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa NHL-seura Edmonton Oilersin organisaatiota.
Gennadi Padalka
Gennadi Ivanovitš Padalka (, s. 21. kesäkuuta 1958 Krasnodar, Krasnodarin aluepiiri, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kosmonautti ja pisimpään avaruudessa oleskellut ihminen.
Padalka on Venäjän ilmavoimien eversti. Vuosina 1979–1984 hän palveli Itä-Saksassa ja 1984–1988 Kaukoidässä. Padalkalla yli 1200 lentotuntia L-29, MiG-15UTI, MiG-17, Su-7U/BM ja Su-24 -koneilla. Lisäksi hän on tehnyt 300 laskuvarjohyppyä. Padalka valittiin kosmonauttikoulutukseen vuonna 1989.
Padalka on naimisissa Irina Anatolijevnan kanssa ja heillä on kolme tytärtä.
Vuonna 2005 Padalka lensi ilmapallolla Pohjoisnavalle.
Avaruuslennot
Hän on lentänyt seuraavat lennot:
26. maaliskuuta 2009 Padalka laukaistiin lennolla Sojuz TMA-14 kohti kansainvälistä avaruusasemaa (ISS). Hän toimi ISS:n Retkikuntien 19 ja 20 komentajana.
Toukokuussa 2012 hänet laukaistiin lennolla Sojuz TMA-04M ISS-asemalle Retkikunta 31:n lentoinsinööriksi.
Hän on tehnyt kahdeksan avaruuskävelyä yhteensä 27 tunnin ajan. Padalka rikkoi 30. kesäkuuta 2015 Sergei Krikaljovin ennätyksen oleskeltuaan avaruudessa 803 päivää. Hän palasi maahan syyskuussa, jolloin hän oli viettänyt avaruudessa yhteensä 879 päivää.
Nicolaus II Bernoulli
Nicolaus II Bernoulli (myös Niklaus ja Nikolaus, 6. helmikuuta 1695 Basel – 31. heinäkuuta 1726 Pietari) oli sveitsiläinen matemaatikko. Hän oli yksi monista Bernoulli-suvun matemaatikoista. Hän työskenteli enimmäkseen käyrien, differentiaaliyhtälöiden ja todennäköisyyden parissa.
Tampereen taistelu
Tampereen taistelu käytiin 16. maaliskuuta – 6. huhtikuuta 1918, kun valkoiset valloittivat Tampereen Suomen sisällissodassa. Valkoisia johti C. G. E. Mannerheim. Taisteluun osallistuneiden joukkojen määrillä mitattuna Tampereen taistelu oli Pohjoismaiden siihenastisen sotahistorian suurin.
Valkoisten voittamasta Tampereen taistelusta tuli sisällissodan käännekohta. Taktisesti valkoinen puoli kärsi kuitenkin yllättävän suuria tappioita, sillä taisteluun ryhdyttiin suoraan liikkeestä. Osittain syynä oli Mannerheimin tarve käydä ratkaisutaistelu ennen kuin saksalaiset joukot ehtisivät vaikuttaa sodan kulkuun, mutta osittain kyseessä oli punaisten aliarviointi. Punakaartin joukot olivat luovuttaneet vain vähäistä vastarintaa tehden valkoisille kaikki taajamat Vilppulan ja Messukylän välillä. Punakaartin joukkojen kuri oli kehno ja ne joutuivat useimmiten paniikkiin pelätessään saarrostusta. Tampereella joukot olivat kuitenkin jo motissa eikä staattinen puolustus vaatinut enää yhtenäistä johtoa. Punaiset pakottivatkin vastapuolen käyttämään lähes kaikki reservinsä kaupungin valloitukseen, josta tuli molemmille osapuolille verinen. Tampereen taisteluissa kuoli noin 2 000 punaista, joista yli puolet oli teloitettuja vankeja. Valkoisia kuoli noin 700.
Ennen Tampereen taistelua
Tampereella punakaarti kaappasi vallan viimeistään tammikuun lopussa 1918. Jo joulukuussa Tampereen työväentalossa oli pidetty punakaartien perustava kokous, johon otti osaa punakaartien johtoa kaikkialta Etelä-Suomesta. Mukana olivat esimerkiksi Hugo Salmela ja Viktor Ripatti Lappeenrannan punakaartista. Kaksi ja puoli kuukautta kestäneen rintamataisteluvaiheen aikana tamperelaisia joukkoja soti lähinnä Vilppulan ja Ikaalisten rintamilla. Valkoinen väestö joutui Tampereella kotitarkastusten ja ase-etsintöjen kohteeksi. Punainen terrori kaupungissa oli vähäistä, mutta ulkopaikkakuntalaiset kaartilaiset tekivät kuitenkin muutamia surmatekoja. Mielialoja kiristi kuitenkin ennen kaikkea Suinulan verilöyly 28. tammikuuta. Turun punakaartilaiset surmasivat Tampereella kassakaappitehtailija Kaarlo Granatin. . Pyynikillä puolestaan ammuttiin kansanedustaja Ernst Saari ja pispalalainen huvilanomistaja Ernst Wahren valkoisten hyväksi toimimisesta 29. maaliskuuta. Tampereelle saapui Pietarista Eino Rahjan asejuna, jossa saatettiin tuoda Tampereen punaisille jopa tuhansia kiväärejä ja panssariauto. Lokomolla alettiin myös valmistaa panssarijunia. Rintama vakiintui kulkemaan Noormarkusta Kankaanpään kautta Ikaalisiin ja siitä edelleen Kurun ja Ruoveden kautta Vilppulaan ja edelleen Päijänteelle. Suurempia yhteenottoja tapahtui Kankaanpään–Lavian seudulla, Vilppulassa ja Väärinmajalla helmikuussa 1918. Taistelut jatkuivat pitkälle maaliskuuhun, kunnes punaisten rintama romahti Kurussa ja Vilppulassa maaliskuun keskivaiheilla. Tampereen taistelua edelsi punaisten niin sanotun Pohjoisen rintaman murtuminen maaliskuussa 1918 ja punaisten yleishyökkäyksen epäonnistuminen; Haapamäen risteysasemaa ei saatu vallattua. Punaisten johto Tampereella oli alkuaan Kustaa Mikko Evän piiriesikunnalla, kunnes Tampereen teknilliseen opistoon perustettiin Pohjoisrintaman yleisesikunta, jonka johtoon valittiin Kotkan punakaartiin kuulunut näyttelijä Hugo Salmela. Tampereella vaikuttivat myös punakaartin johtomiehet Ali Aaltonen, Eino Rahja ja Tuomas Hyrskymurto.
Mannerheimin suunnitelma
thumb|400px|Kartta Tampereen saartamiseen osallistuneiden valkoisen armeijan neljän ryhmän etenemisestä. Maaliskuun alussa valkoisten ylipäällikkö Mannerheim päätti, että ennen saksalaisten odotettavissa olevaa maihinnousua Etelä-Suomeen olisi saavutettava ratkaiseva voitto, jollaiseksi sopisi Tampereen valtaaminen. Tampere oli punaisten tärkein rintamatukikohta ja merkittävä huoltokeskus. Operaatiota varten muodostettiin neljä armeijaryhmää, joihin kuului yhteensä noin 12 000 miestä. Lännestä ja luoteesta Tamperetta kohti etenivät eversti Ernst Linderin komentama Satakunnan ryhmä (2 700 miestä) ja eversti Harald Hjalmarsonin komentama Hjalmarsonin osasto (1 650 miestä). Idästä ja koillisesta etenivät eversti Martin Wetzerin komentama Hämeen ryhmä (2 870 miestä) ja eversti Karl Fredrik Wilkmanin komentama Jämsän ryhmä (3 750 miestä). Tarkoituksena oli ensin saartaa Tampereen pohjoispuolella olleet punaiset joukot siten, että Wetzerin Hämeen ryhmä sitoisi hyökkäyksellä punaiset asemiinsa Vilppulan rintamalla samalla kun vastakkaisista suunnista etenevät Hjalmarson ja Wilkman valtaisivat Oriveden, mikä katkaisisi punaisilta perääntymistien etelään. Sen jälkeen Linderin Satakunnan ryhmän oli tarkoitus saartaa myös Tampere etelästä etenemällä Lempäälään. Näin muodostuisi kaksi suurta mottia, yksi Tampereelle ja toinen pohjoisemmaksi Vilppulan ja Oriveden väliin.
Yritys saartaa punaiset Tampereen pohjoispuolella
Linderin komentama Satakunnan ryhmä, jonka oli määrä saartaa Tampere etelästä, oli juuttunut taisteluihin Hämeenkyröön. Mannerheim määräsi 21. maaliskuuta Hjalmarsonin palaamaan Näsijärven jään yli länteen Linderin avuksi. Hjalmarsonin osasto valtasi Viljakkalan 23. maaliskuuta ja alkoi sen jälkeen edetä Satakunnan ryhmän kanssa kohti Tamperetta. Kun Linderin joukot eivät kuitenkaan näyttäneet ehtivän ajoissa Tampereen eteläpuolelle lännestä, Mannerheim siirsi tämän tehtävän idän suunnasta lähestyneelle Wilkmanille. Mannerheimin tavoitteena oli nyt vallata Tampere 25. maaliskuuta.
Tampereen saartaminen
Valkoisten yleishyökkäys Tampereen saartamiseksi alkoi 21. maaliskuuta. Wilkmanin joukot valtasivat Kangasalan 22. maaliskuuta. Kangasalan punaisten johtaja G. T. Laine järjesti joukot puolustukseen, mutta taistelujen jälkeen ne vetäytyivät. Mestaripainija Mikko Kokko onnistui vielä murtautumaan valkoisten linjojen läpi ja etenemään Jyväskylän rataa pitkin Kangasalle, jossa hän valtasi uudelleen Suinulan aseman, mutta hänkin joutui pian perääntymään Vehmaisiin. Ensimmäiset yhteenotot Tampereen taistelussa käytiin Aitolahdella 23. maaliskuuta. Vatialan kohdalla oli kahakka, jossa valkoisilta kaatui kuusi sotilasta, mikä jo ennakoi Tampereen taistelua. 23. maaliskuuta valkoisten tykit Aitolahdessa ja Kangasalla kantoivat jo Tampereelle, ja kaupungin reunoille alkoi putoilla kranaatteja. Hjalmarsonin ja Linderin hyökättyä yhtä aikaa punaisten rintama Kyröskoskella romahti 23. maaliskuuta ja päälliköidensä käskyistä piittaamatta punakaartilaiset pakenivat Siuroon ja sieltä edelleen Nokian kautta kohti Tamperetta.
Wilkmanin joukot hyökkäsivät Kangasalta käsin Lempäälään, jonka ne valtasivat lähes ilman tappioita 24. maaliskuuta. Ne saivat vallattua noin kymmenen kilometrin osuuden Helsinki–Tampere-radasta, mikä katkaisi Tampereen tärkeimmän huoltoyhteyden. Maaliskuun 25. päivän iltaan mennessä osa Wilkmanin joukoista eteni Lempäälästä Tampereen suuntaan aina Hatanpäähän saakka, ja saman päivän aikana Hjalmarsonin joukot valtasivat Ylöjärven. Linderin joukot puolestaan katkaisivat Siurossa Tampere–Pori-radan ja valtasivat Nokian 27. maaliskuuta. Punaisten huoltoyhteydet etelästä ja lännestä saatiin näin katkaistua kokonaan ja Tampere jäi saarroksiin. Saartorengas ei kuitenkaan ollut täydellinen, sillä yksittäisiä punaisia osastoja onnistui kulkemaan sen läpi aina Tampereen taistelujen loppuun saakka.
Valkoisten etenemisestä huolimatta punaisten vastarinta näytti koko ajan lujittuvan. Lahjakkaaksi johtajaksi myöhemmässä historiankirjoituksessa luonnehdittu Hugo Salmela oli alkuvaiheen kaaoksen jälkeen onnistunut luomaan Tampereen punaisten keskuuteen jonkinlaisen järjestyksen, joka tehosti puolustusta. Lännessä rintama vakiintui venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana rakentamien kenttälinnoitteiden tasalle Epilään, johon luotiin 25.–26. maaliskuuta pispalalaisen Aatto Koivusen johdolla uusi puolustuslinja. Punaiset saivat sen pidettyä Tampereen taistelujen loppuun asti.
Piiritys alkaa
Useita satoja pääasiassa Kyröskoskelta perääntyneitä turkulaisia ja yläneläisiä punaisia yritti 26. maaliskuuta oma-aloitteisesti paeta Tampereelta etelään junalla, sillä he eivät tienneet valkoisten katkaisseen jo radan. Juna joutui pysähtymään Viinikan rautatiesillalle, missä se joutui Wilkmanin joukkojen ankaraan tulitukseen ja ammuttiin seulaksi. Yli 30 junassa ollutta kuoli ja moninkertainen määrä haavoittui. Parin tunnin ammuskelun jälkeen juna saatiin vedettyä veturilla takaisin Tampereen rautatieasemalle. Samana päivänä noin 800 punakaartilaista onnistui pakenemaan Nokian kautta, jossa pakotie oli vielä hetken aikaa auki.
Maaliskuun 26. päivän aikana kaikki valkoisten hyökkäysyritykset Tamperetta vastaan torjuttiin. Hjalmarson menetti yli 50 miestä yrittäessään tuloksetta vallata punaisilta venäläisten linnoittamia asemia Epilässä. Valkoiset valtasivat tilapäisesti Lielahden, mutta joutuivat perääntymään sieltä vielä samana päivänä. Wilkmanin joukot onnistuivat etenemään Hatanpäästä aina Lokomon ja Hyppösen tehtaille saakka, mutta joutuivat myös perääntymään Kalevankankaalta tulleen tulituksen vuoksi. Myös seuraavana päivänä yritykset edetä Tampereelle etelästä lyötiin takaisin. Maaliskuun 26. ja 27. päivän välisenä yönä lännestä tullut pieni valkoisten osasto onnistui saamaan jalansijan Onkiniemellä, mistä heidät kuitenkin aamulla häädettiin paikallisen naiskaartin voimin. Tämä vähäinen kahakka sai paljon huomiota punaisten sotapropagandassa. Tässä tilanteessa Mannerheim joutui vastoin alkuperäistä suunnitelmaansa täydentämään kaupungin valtaukseen osallistuvia suojeluskuntalaisjoukkoja asevelvollisilla. Myös ruotsalaisista vapaaehtoisista koottu niin sanottu ruotsalainen prikaati liittyi 28. maaliskuuta mukaan.