cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kornei Tšukovski
thumb|200px|[[Ilja Repinin vuonna 1910 maalaama Kornei Tšukovskin muotokuva.]] Kornei Ivanovitš Tšukovski, oik. Nikolai Vasiljevitš Korneitšukov (ven. Никола́й Васильевич Корнейчуко́в); (19. maaliskuuta [ J: 31. maaliskuuta] 1882 Pietari, Venäjän keisarikunta – 28. lokakuuta 1969 Kuntsevon huvilakaupunki, Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostovenäläinen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Suku ja koulutus
Isän jätettyä perheen Kornei Tšukovski vietti lapsuutensa äitinsä luona Odessassa. Hän opiskeli Odessan ja Nikolajevin lukioissa ja työskenteli vuodesta 1901 lähtien Odesskije novosti -lehdessä. Vuosina 1903–1905 hän oli lehden kirjeenvaihtajana Lontoossa ja opiskeli englantilaista kirjallisuutta.
Kirjallinen ura
Palattuaan Pietariin vuonna 1905 Tšukovski toimi kirjallisuuskriitikkona ja julkaisi satiirista viikkolehteä Signal, jonka viranomaiset pian kielsivät. Vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien jälkeen hän työskenteli liberaalissa lehdistössä ja kirjoitti tarkkapiirteisiä ja teräväsanaisia kirjailija-arvioita, jotka sittemmin ilmestyivät erillisinä kirjoina.
Vuosina 1912–1917 Tšukovski asui Terijoen Kuokkalassa, jossa hän seurusteli monien venäläisten kirjailijoiden ja taiteilijoiden kanssa. Myöhemmin hän kirjoitti tapaamisistaan useita muistelmateoksia. Tuon ajan dokumentti, käsinkirjoitettu almanakka Tšukokkala ilmestyi vuonna 1979. Kirjallisuustieteilijänä Tšukovski erikoistui Nikolai Nekrasovin tuotantoon. Hän julkaisi Nekrasovista useita artikkelikokoelmia ja tämän kommentoidut kootut runot vuonna 1927. Tšukovskin monivuotisen työn tärkein tulos on kirja Masterstvo Nekrasova (1952), josta hän sai Lenin-palkinnon vuonna 1962. Tšukovski on tutkinut myös muun muassa Anton Tšehovin ja Walt Whitmanin tuotantoa.
Vuonna 1918 Tšukovskista tuli Maksim Gorkin aloitteesta perustetun Vsemirnaja literatura -kustantamon englanninkielisen osaston johtaja. Hän käänsi venäjäksi paljon amerikkalaisten ja englantilaisten kirjailijoiden teoksia ja laati sovituksia lastenkirjallisuuden klassikoista. Käännöstieteellisten tutkimustensa tulokset Tšukovski julkaisi kirjassaan Printsipy hudožestvennogo perevoda (1919), jota hän myöhemmin laajensi nimillä Iskusstvo perevoda (1930, 1936) ja Vysokoje iskusstvo (1941, 1964, 1968).
Tšukovski sai filologian tohtorin oppiarvon vuonna 1957 ja Oxfordin yliopiston kirjallisuuden kunniatohtorin arvonimen vuonna 1962.
Perintö
Tšukovskin teoksia on julkaistu miljoonien kappaleiden painoksina ja käännetty monille vieraille kielille. Tšukovskin lapsia ovat kirjailijat Lidija Tšukovskaja ja Nikolai Tšukovski.
Michel Carré
Michel Carré (1819−1872) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän julkaisi komedian Scaramouche et Pascariel ja fantasian Faust et Marguerite ja ryhtyi sitten yhteistyöhön muiden kirjailijoiden, varsinkin Jules Barbierin kanssa, ja näin syntyi joukko näytelmiä, vaudevilleja ja oopperalibrettoja. Tunnetuin libretoista on hänen yhdessä Barbierin kanssa kirjoittamansa Faust-libretto, johon Charles Gounod on säveltänyt musiikin.
Carrén poika oli muun muassa elokuvaohjaajana työskennellyt Michel Carré, ja hänen veljenpoikansa oli teatteriohjaaja, näyttelijä ja libretisti Albert Carré (s. 1852), Pariisin Opéra-Comiquen johtaja.
Joanne (kappale)
Joanne on yhdysvaltalaislaulaja Lady Gagan kappale. Sen julkaisi Interscope Records hänen viidennen, Joanne-studioalbumin kolmantena ja viimeisenä singlenä Italiassa 22. joulukuuta 2017 ja sen pianoversio nimeltään "Joanne (Where Do You Think You're Goin'?)" muualla maailmassa 26. tammikuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet ja tuottaneet Gaga, Mark Ronson ja BloodPop. Gaga sai inspiraation kappaleen tekoon hänen edesmenneestä tädistään, Joanne Germanottasta ja siitä tuli keskipiste kappaleen albumin musikaaliselle tyylisuunnalle. Hän pyrki siihen että kappaleella olisi parantava vaikutus niille jotka ovat joutuneet kamppailemaan menettämisen ja kipujen kanssa.
"Joanne" on musikaalisesti country kappale, joka kertoo sanoiltaan Joannen kuolemasta Gagan perheen näkökulmasta. Ennen singlejulkaisua kappaleella oli jo pientä listamenestystä Iso-Britanniassa ja Ranskassa. Gaga on esittänyt kappaleen livenä muun muassa vuoden 2018 Grammy-palkintogaalassa sekä hänen Joanne World Tour-kiertueella. Se on mukana myös vuonna 2017 julkaistun dokumenttielokuvan Gaga: Fife Foot Two kohtauksessa, jossa Gaga sekä hänen isoäitinsä kuuntelevat kyseistä kappaletta.
Kappaleen pianoversiolle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Video jatkaa albumin aiempien kappaleiden musiikkivideoiden muodostamaa löyhää tarinaa. Kappale voitti Grammyn vuoden 2019 Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Paras pop soolo esitys".
Salahdine Hmied
Salahdine Hmied (s. 1. syyskuuta 1961) on uransa lopettanut marokkolainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelannut Hmied edusti FAR Rabatia. Hän oli myös mukana kakkosvahdin roolissa Marokon maajoukkueessa vuoden 1986 MM-kilpailuissa, jossa Marokko eteni ensimmäisenä afrikkalaismaana lohkovaiheesta jatkoon. Seuratasolla Hmied voitti vuonna 1985 Afrikan Mestarien liigan ja kolmesti Marokon mestaruuden.
Gotta Get Thru This
Gotta Get Thru This on ensimmäinen single Daniel Bedingfieldin debyyttialbumilta Gotta Get Thru This. Se julkaistiin vuonna 2001. Gotta Get Thru This, kuten muutkin debyyttialbumin laulut, äänitettiin Bedingfieldin makuuhuoneessa tietokoneella ja mikrofonilla. "Gotta Get Thru This" nousi Ison-Britannian singlelistan sijalle yksi vuosina 2001 ja 2002, tehden siitä yhden Bedingfieldin menestyneimmistä singleistä, ja sitä on myyty Isossa-Britanniassa 530 000 kappaletta.
Siilinjärven kaivos
Siilinjärven apatiittikaivos on Siilinjärvellä sijaitseva fosfaattikaivos. Kaivoksen omistaa norjalainen lannoitevalmistaja Yara. Apatiittikaivos aloitti tuotannon 1980, ja se on Suomen suurin avolouhos. Louhoksen pituus on kolme kilometriä ja syvyys 150 metriä. Kaikkiaan Siilinjärven kaivos- ja tehdasalue on kooltaan noin 3 000 hehtaaria, ja sen pituus on 12 kilometriä ja leveys 2–3 kilometriä. Tunnettu esiintymä on 14,5 kilometriä pitkä ja ainakin 800 metriä syvä. Esiintymän todellista syvyyttä ei tunneta. Esiintymä on 900 metriä leveä leveimmästä kohdasta.
Siilinjärven esiintymä löytyi 1950 rakennusmestari Jorma Hakalan lähettämän kalkkikivinäytteen perusteella. Koerikastusta tehtiin paikalla 1966 sekä suuremmassa mittakaavassa 1975–1979. Vuoteen 2001 mennessä malmia oli louhittu yhteensä 144 miljoonaa tonnia.
Kaivos tuottaa apatiittirikastetta, jota käytetään kaivoksen vieressä olevan, 1969 perustetun fosforihappo- ja lannoitetehtaan raaka-aineena. Sivutuotteina syntyy myös maatalouskalkkina käytettävää kalsiittirikastetta sekä jonkin verran kiillerikastetta.
Kaivoksen vuosituotanto nousi vuonna 2009 valmistuneiden investointien jälkeen 850 000 tonnista miljoonaan tonniin ja sitä on tarkoitus vielä kasvattaa 1,3 miljoonaan tonniin. Malmin rikastuksen sivutuotteena syntyy myös flogopiittia ja karbonaattimineraaleja sisältävää rikastushiekkaa, josta osa jalostetaan maanparannusaineeksi ja loput läjitetään kaivosalueen pohjoispäässä sijaitsevalle Mustin rikastushiekan läjitysalueelle.
Viitteet
63.1125°N, 27.73639°W
Mällykäinen
Mällykäinen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa kirkonkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 600 metriä. Lammen itärannalla on peltoa, mutta muuten sen rannat ovat metsämaata. Lammen luoteispuolelta kulkee valtatie 24 ja lammen pohjoispuolella on asutusta.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,1 metriä mpy. Siihen laskee kaksi ojaa, joista toinen tuo vettä koillisesta aina Kissahongansuolta saakka. Laskuoja lähtee lammen länsipäästä ja laskee 700 metrin päässä Ala-Karkjärveen. Laskuojan pudotus on 6,4 metriä.
Historiaa
Vuoden 1966 peruskartassa suurin osa lammen rannoista oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä pellot olivat osin metsittyneet ja lammen eteläranta oli metsää.
Norfolk
Norfolk on hallinnollinen, muodollinen ja historiallinen kreivikunta Itä-Englannissa Pohjanmeren rannalla. Hallinnolliseen kreivikuntaan kuuluu seitsemän hallintopiiriä ja sen keskuksena toimii Norwichin kaupunki. Vuonna 2020 kreivikunnassa arvioitiin elävän noin ihmistä.
Norfolk on viidenneksi suurin Englannin perinteisistä kreivikunnista ja asukasluvultaan seitsemäs ei-metropolikreivikunnista. Kuitenkin alue on pääasiassa maaseutua, joten se on harvaan asuttua ja pääelinkeinoja ovat maanviljely ja turismi. Tärkeimpiä viljelyskasveja ovat viljat, rypsi, sokerijuurikas ja kasvikset, kuten sipuli ja peruna.
Osa-alueet
Norfolkin muodollinen kreivikunta muodostuu seuraavista seitsemästä hallintopiiristä, jotka toimivat yhteistyössä kreivikunnan hallinnon kanssa:
Hallintopiirit jakaantuvat edelleen 537 kuntaan (civil parish), joilla on omat kunnan- tai kaupunginvaltuustonsa. Kunnat edustavat asukkaitaan paikallishallinnon ylempiin tasoihin nähden, tuottavat paikallisia palveluja ja pyrkivät parantamaan kunnan elintasoa. Ne voivat järjestää asukkailleen esimerkiksi vapaa-ajankeskuksia, puistoja, viljelypalstoja, bussikatoksia, julkisia jäteastioita ja parkkialueita.
Väestö
Vuonna 2020 Norfolkin kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli  asukkaan asutuskeskukset:
Lippu
Norfolkin lipussa on kultaiseen ja mustaan halkoisella pohjalla kärpännahkainen palkki. Lippu perustuu Norfolkin 1. jaarlin Ralph de Gaelin vaakunaan. Kärpännähkäkuvion uskotaan viittaavan Bretagneen, jossa jaarli oli saanut Gaëlin lordin arvonimen. Lippu otettiin virallisesti käyttöön 11. syyskuuta 2014 norfolkilaisen Dominic Victor Maverick Smithin uutteran kampanjoinnin tuloksena.
Kreivikuntapäivä
Norfolkin kreivikuntapäivää vietetään heinäkuun 27. päivänä, jolloin kreivikunnassa juhlistetaan vanhoja perinteitä. Päivää vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 2018.
Nimikkokukka
Vuonna 2004 Norfolkin nimikkokukaksi valittiin aleksanterinsiipiputki Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.
Brüno (elokuva)
Brüno on yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 10. heinäkuuta 2009. Sen pääosasta, tuottamisesta ja kirjoittamisesta vastasi Sacha Baron Cohen. Homoseksuaalin muotitoimittajan Brünon hahmo on esiintynyt aikaisemmin Cohenin Channel 4- ja HBO-kanavilla esitetyssä Da Ali G Show’ssa. Elokuva on kolmas, joka perustuu sarjan hahmoihin. Sitä edelsivät Ali G Indahouse ja Borat.
Parin viikon kuluttua ensi-illasta raportoitiin Sacha Baron Cohenin joutuneen parantamaan henkivartiointiaan hänen ja hänen perheensä saatua tappouhkauksia terroristeilta. Elokuvassa Brüno luonnehtii al-Qaida-johtaja Osama bin Ladenia ”törkyiseksi velhoksi” ja ”kodittomaksi joulupukiksi”, yrittää päästä ääri-islamilaisen al-Aksan marttyyriprikaatin sieppaamaksi ja sekoittaa palestiinalaisen Hamas-ryhmittymän hummustahnaan.
Juoni
Tarina kertoo itävaltalaisesta homoseksuaalista muotitoimittajasta Brünosta (Sacha Baron Cohen), joka mokailtuaan Milanon muotimessuilla saa potkut muotiohjelmansa palveluksesta ja porttikiellon tärkeimpiin alan tapahtumiin. Sosiaalisen romahduksen kokenut Brüno lähtee itävältalaisen aseenkantajansa Lutzin (Gustaf Hammarsten) kanssa Los Angelesiin tavoittelemaan kuuluisuutta ”hinnalla millä hyvänsä”. Tavoitteena hänellä on tulla ”kuuluisimmaksi itävaltalaiseksi sitten Hitlerin”.
Brüno hakeutuu PR-konsulttien pakeille ja käy selvänäkijällä. Hänen yltiöhomoseksuaalinen ohjelmansa tyrmätään koeyleisön katselussa, jonka jälkeen hän päättää hankkia julkisuutta muilla tavoin. Hän käy välittämässä Lähi-idän rauhanpyrkimyksiä, mutta onnistuu suututtamaan muun muassa ortodoksijuutalaiset jäljittelemällä näiden pukeutumista. Yrittäessään ratkaista Israelin ja palestiinalaisten välisen tilanteen hän sekoittaa haastattelutilanteessa Hamasin ja hummuksen. Paluumatkalla Kaliforniaan hän käy adoptoimassa lapsen Afrikasta ja antaa tälle ”perinteisen afroamerikkalaisen nimen” O. J. Esiintyminen lapsen kanssa talk show’ssa paljolti afroamerikkalaisen yleisön edessä aiheuttaa skandaalin, kun Brüno kertoo vaihtaneensa pienokaisen iPodiin ja esittelee kuvia, joissa tämä on mukana homojen poreallasbileissä.
Lopulta Brüno tajuaa, että menestyäkseen hänen on oltava hetero ”kuten Kevin Spacey ja Tom Cruise”. Hän hakeutuu kristillisen antigay-liikkeen edustajan pakeille ja kokeilee tämän kehotuksesta metsästystä alabamalaisten ”punaniskojen” kanssa sekä palvelusta kansalliskaartissa. Hän osallistuu myös parinvaihtoon heteroparien kanssa, mutta joutuu pakenemaan paikalta suututettuaan naisen, jonka kanssa hän ei halua harrastaa seksiä.
Elokuvan finaalissa Brüno pääsee viimein levyttämään rauhanlaulun Dove of Peace Bonon, Stingin, Elton Johnin, Slashin, Chris Martinin ja Snoop Doggin kanssa.
Pertti Vuola
Pertti Untamo Vuola (2. lokakuuta 1935 Mietoinen – 23. toukokuuta 2023 Mynämäki) oli suomalainen poliitikko, liikemies ja kunta-alan vaikuttaja.
Ammatiltaan Vuola oli maanviljelijä, jonka kotitila oli Hietamäen Unikankare. Hänen elämäänsä vaikutti suuresti hänen isänsä kaatuminen jatkosodassa. Koska hän oli ainoa lapsi, kotitilan viljeleminen oli jopa velvollisuus. Sotaväestä tultuaan hän otti vastuun Unikankareen tilan hoidosta. Vuonna 1957 Vuola meni naimisiin terveydenhoitaja Pälvi Kaarina Jaatisen kanssa. He saivat kaksi lasta.
Vuosina 1977–1981 Vuola oli Suomen Kunnallisliiton hallituksen jäsen ja liiton valtuuston varapuheenjohtaja vuosina 1985–1990. Vuodet 1991–1993 Vuola toimi Kunnallisliiton hallituksen viimeisenä puheenjohtajana. Kunnallisliiton, Kaupunkiliiton ja viiden muun keskusjärjestön muodostettua Suomen Kuntaliiton Vuola oli sen liittovaltuuston puheenjohtajana vuosina 1993–1997. Hän vaikutti vahvasti Kunnallisalan kehittämissäätiön perustamiseen 1990 ja toimi sen hallituksessa vuoteen 2001 asti. Kunnallisneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1991.
Vuola osallistui myös talouselämän tehtäviin. Hän toimi Raision Tehtaitten (myöh. Raisio Oyj) hallinnossa 32 vuotta, josta viimeiset 17 vuotta hallituksen jäsenenä. Hallituksen varapuheenjohtajana hän oli kaksi kertaa, yhteensä seitsemän vuotta. Vuola oli myös yhdistämässä jälleenvakuutusyhtiöitä Vakava ja Sampsa. Hän ehdotti uudelle yhtiölle nimeä Lähivakuutus, jonka se hyväksyi. Keskinäisen yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtajana Vuola toimi 20 vuoden ajan. Pellervo-Seuran valtuuskunnan jäsen hän oli 17 vuotta.
Voglia
Voglia Oy:n perustivat Pertti Virtanen, Virke Oy ja Seppo Hyyppä vuonna 1983 aluksi Hämeenlinnaan, mutta yritys muutti 1986 Lammille entisen Lehtineule Oy:n tiloihin. Voglia on perheyritys kolmannessa polvessa. Vuonna 1995 toimitusjohtajaksi tuli Pertti Virtasen poika Markku, ja 1.9.2019 yrityksen toimitusjohtajaksi siirtyi Markun tytär Katriina Virtanen. Yrityksen suunnittelijoina toimivat vuodesta 2019 Paula Polkumaa ja Salla-Maaria Syvänen. Aiempina suunnittelijoina ovat toimineet Eija Koski ja Minna Jermilä.
Pertti Vuola
Pertti Vuola oli Suomen Keskustan jäsen ja oli puolueen Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana kymmenen vuotta sekä puolueen hallituksessa vuodet 1986–1990.
Ikäpykälien täyttyessä Vuola luopui talouselämän tehtävistä ja omasta tahdostaan lopetti myös kunnallispolitiikan tekemisen. Sen jälkeen häntä pyydettiin hoitamaan sotainvalidien asiaa. Vuola toimi Sotainvalidien Veljesliiton Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana vuosina 2001–2014 sekä Keskusliiton valtuuston jäsenenä 11 vuotta, josta viimeiset neljä vuotta varapuheenjohtajana.
Voglia
Voglia sai Kultainen vaatepuu -palkinnon 2005.
Kaarlo Nisula
Kaarlo Kustaa Nisula oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajan. Hän taisteli myös talvi- ja jatkosodassa pataljoonan komentajana.
Perhe ja koulutus
Nisulan vanhemmat olivat työnjohtaja Antti Nisula ja Anna Näätsaari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Mirjam Pajarin kanssa. Hän kävi kaksi luokkaa Tornion alkeiskoulua ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Rovaniemen yhteiskoulussa vuonna 1921. Hän suoritti jääkärialipäällystölle järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja Pioneerikurssin Haminassa vuonna 1921 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Komppanianpäällikkökurssin Taistelukoulussa hän kävi vuonna 1929. Ennen jatkosodan puhkeamista hän kävi orientoivan kurssin ensimmäisille sotilasohjaajille.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat [[Birger Homén ja Eric Heimbürger.]] Nisula liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Nisula astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi Kenttälennätinpataljoonan 3. komppaniaan, josta muodostettiin myöhemmin 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoona. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Nisula palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentiksi. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana eri komppanioissa. Tampereen rykmentistä hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi Savon jääkärirykmentin I pataljoonaan. Edellä mainitun pataljoonan adjutantiksi Nisula nimitettiin vuonna 1925. Edellä mainitun rykmentin adjutantiksi hänet nimitettiin 6. lokakuuta 1926 ja Savon prikaatin adjutantiksi hän siirtyi 27. toukokuuta 1927. Seuraavaksi hänet siirrettiin 27. kesäkuuta 1928 alkaen III pataljoonan 8. komppanian päälliköksi ja 25. syyskuuta 1930 alkaen hänet siirrettiin Vuoksen jääkäripataljoonan (myöhemmin Jääkäripataljoona 4) 2. komppanian päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota
Jatkosodan puhjettua Nisula komennettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 53:een, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Jalkaväenkoulutuskeskus 15:een, josta hänet siirrettiin seuraavana vuonna koulutusupseeriksi Jalkaväenkoulutuskeskus 25:een. Hänet siirrettiin takaisin rintamajoukkoihin suurhyökkäystä torjumaan ja hän sai komentoonsa pataljoonan Jalkaväkirykmentti 14:n. Hän osallistui jatkosodan taisteluihin Kiestingissä, Uhtualla ja Maaselässä. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen ja työskenteli sen jälkeen Oulun kansanhuoltopiirissä ja vuodesta 1949 alkaen Vakuutusyhtiö Fennian piiritarkastajana Oulussa. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön.
Etelä-Sudanin jalkapallomaajoukkue
Etelä-Sudanin jalkapallomaajoukkue edustaa Etelä-Sudania jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Etelä-Sudanin jalkapalloliitto.
Etelä-Sudanin maajoukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa kenialaista seurajoukkuetta Tusker FC:tä vastaan maan itsenäistymistä seuranneena päivänä 10. heinäkuuta 2011. Etelä-Sudan hävisi ottelun 1–3. Joukkueen päävalmentaja on Malesh Soro, apuvalmentaja Elia Joseph ja maalivahtivalmentaja Award Doka.
Lähteet
🇨🇫
200-luvun kriisi
Roomassa oli kriisikaudella 40 vuoden kuluessa 12 eri hallitsijaa. Useimmat näistä olivat sotapäälliköitä, jotka jokin alueellinen armeijayksikkö oli nostanut Rooman keisarin asemaan, ja jotka olivat siten saaneet keisarin vallan joko koko valtakunnassa tai jossakin sen osassa. Lähes kaikki tämän ajan keisarit kuitenkin murhattiin tai kuolivat taistelussa, yleensä vain muutaman vuoden kuluttua valtaan pääsystään. Ainoan poikkeuksen muodosti Claudius Gothicus, joka kuoli kulkutautiin. Tällainen nopea ylimmän vallan vaihtuminen kertoo vallanjaon toimimattomuudesta. Keisarit viettivät yhä vähemmän aikaa Roomassa.
Politiikan lisäksi kriisiytyi myös talous. Toisaalta ilmeni myös monia muita ongelmia kuten levottomuuksia, tauteja ja sisällissotia. Valtakunnan desentralisaatio kiihtyi. Sisäiset levottomuudet ilmenivät esimerkiksi separatistisina pyrkimyksinä. Lännessä niin sanotun Gallian keisarikunnan perustanut Postumus ja idässä kuningatar Zenobia pyrkivät kummatkin saavuttamaan itsenäisyyden keskushallinnosta.
Aiemmassa vaiheessa armeija oli pyritty siirtämään kauemmas valtakeskuksista, mikä vakautti valtiota. Nyt armeija palasi vallan keskiöön ja dominoi koko yhteiskuntaa. Se myös kasvoi merkittävästi. Valtakunta oli jatkuvasti sekä sisäisessä että ulkoisessa sotatilassa. Armeija alkoi värvätä ulkopuolisia, etenkin germaaneja. Kaupunkeja alettiin pitkästä aikaa linnoittaa. Raja-alueiden siirtokunnat autioituivat monin paikoin.
200-luvulla imperiumi koki myös ensimmäiset vakavat sotilaalliset tappionsa vuosisatoihin. Germaanit ryöstelivät Rooman alueita monin paikoin ja sassanidien Persia nousi Rooman kilpailijaksi. Roomalaiset kärsivät vuosisadan puolivälissä kaksi symbolisesti merkittävää tappiota: vuonna 251 Rooman keisari kaatui ensimmäisen kerran taistelussa ulkoista vihollista vastaan, kun Knivan johtamat gootit löivät keisari Deciuksen joukot Abrittuksen taistelussa, ja vuonna 260 Rooman keisari jäi ensimmäisen kerran vihollisen vangiksi, kun sassanidien kuningas Sapor I vangitsi viekkaudella keisari Valerianuksen, joka kuoli myöhemmin nöyryytettynä vankeudessa.
Aulis Vahtonen
Aulis Kullervo Vahtonen (27. tammikuuta 1929 Turku – 31. lokakuuta 1995) oli suomalainen jalkapalloilija.
Vahtonen pelasi jalkapallon lisäksi jääkiekkoa SM-sarjassa 6 ottelua TPS:n joukkueessa kaudella 1947-1948.
Somerjoki
Somerjoki on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Al-Shaykh Sa'id
thumb|Al-Shaykh Sa'idin niemimaa ja [[Perimin saari.]] thumb|Näkymä kohti Perimiä niemimaalta. Al-Shaykh Sa'id on niemimaa ja monsuunisatama Jemenin rannikolla Bab el Mandebin salmella.
Maantiede
Al-Shaykh Sa'id sijaitsee Jemenin rannikolla hieman Perimin saaresta pohjoiseen. Perim sijaitsee Bab el Mandebin salmessa. Mantereen al-Shaykh Sa'idin ja Perimin välissä kulkee pienempi salmi. Niemimaan rannikolla kohoaa korkeita kallioita.
Historia
Perimin ja Al-Shaykh Sa'idin välistä salmea on kutsuttu joskus myös nimellä Bab Iskandar. Nimi liittyy legendaan, jonka mukaan Aleksanteri Suuri rakennutti alueelle kaupungin. Niemimaan satama on yhdistetty joskus antiikinajan historiallisissa lähteissä esiintyviin paikannimiin Ocelis tai Acila. Paikan mainitsevat esimerkiksi Plinius vanhempi, Ptolemaios ja teos Periplus Maris Erythraei. Satama kuului sittemmin esimerkiksi gebaniiteille ja Himyarille.
Vuonna 1734 ranskalainen amiraali Bertrand-François Mahé de La Bourdonnais osti niemimaan paikalliselta hallitijalta ja kaavaili varuskunnan perustamnista alueelle. Myöhemmin ranskalaiset ehdottivat varuskunnan perustamista Egyptin hallitsija Muhammad Alille. Ajatus ei kuitenkaan toteutunut, kun britit ottivat haltuunsa läheisen Adenin vuonna 1839. Perimille perustettiin hiilenottopaikka laivoille vuonna 1857. Ranskalaiset eivät kuitenkaan lopunueet ajatuksesta niemimaanhallinnasta. Ranskalainen yritys nosti sataman vuonna 1871. Osmanien valtakunta miehitti ja linnoitutti sataman vuonna 1884, mikä teki lopulta tyhjäksi ranskalaisten yrityksistä saada jalansijaa alueella.
Britit tulittivat satamaa ensimmäisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1914. Turkkilaisten onnistui pitää puolensa ja tulittaa vastavuoroisesti Perimiä. He saivat jopa suljettua väliaikaisesti Bab el Mandebin salmen.
Fredrik Magnus von Kohl
Fredrik Magnus von Kohl (3. tammikuuta 1821 Viipuri – 1893) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen ratsuväenkenraali.
Von Kohlin vanhemmat olivat kenraalimajuri Karl Johan von Kohl ja Katarina Elisabet Wrangel. Fredrik Magnus von Kohl tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1835 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan kornettina palvelukseen krenatöörisapööripataljoonaan 1843. Hänet siirrettiin 1849 sapööripataljoonaan ja 1850 Henkivartioväen sapöörieskadroonaan. Aliluutnantiksi von Kohl ylennettiin 1852, luutnantiksi 1854 ja aliratsumestariksi 1856, jolloin hänet myös merkittiin ratsastavan tykistön upseeriluetteloihin. Von Kohl erosi sotapalveluksesta everstinä 1860, mutta palasi myöhemmin palvelukseen Venäjän armeijan intendenttihallintoon. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1870 ja kenraaliluutnantiksi 1881. Von Kohl palveli 1881–1892 Varsovan, Tiflisin ja Kasanin sotilaspiirien apulaisintendenttinä. Eron sotapalveluksesta hän sai ratsuväenkenraalina vuonna 1892.
If You’re Not the One
If You’re Not the One on Daniel Bedingfieldin esikoisalbumilta Gotta Get Thru This julkaistu single. Se julkaistiin albumin kolmantena singlenä 22. marraskuuta 2002, ollen Iso-Britannian singlelistan sijalla yksi ja Yhdysvalloissa sijalla viisitoista.
Ylä-Karkjärvi
Ylä-Karkjärvi eli Yläinen Karkjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Karklammen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 156 hehtaaria eli 1,6 neliökilometriä, se on 2,4 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Järven länsipuolella on Ruontakunen, joka eroaa Ylä-Karkjärvestä kapealla kannaksella. Ylä-Karkjärvellä on kartan mukaan seitsemän saarta. Neljässä saaressa on rakennuksia ja kahteen saareen johtaa silta. Järven rantaviivan pituus on 10,4 kilometriä ja rannat ovat pääosin metsämaata. Asutus on painottunut järven länsirannalle ja järven koillispuolella on peltoja. Yhdystie 3291 kulkee järven länsipuolelta. Järven lounaispuolelta työntyvällä Kalholanniemellä on uimaranta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,9 metriä mpy. Siihen johtaa kuusi ojaa. Ylä-Karkjärveen laskevat Ahvenlampi ja Ruontakunen. Ylä-Karkjärvi laskee Kopolanjokea pitkin Ala-Karkjärveen. Kopolanjoki lähtee järven lounaispäästä Kalholanniemen länsipuolelta ja virtaa 2,5 kilometriä etelään ennen laskemistaan Ala-Karkjärveen. Kopolanjoen pudotus on 26,2 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi on merkitty nimellä Karkjärvi. Kartassa Ruontakunen oli osa Ylä-Karkjärveä eikä niiden välillä ollut kannasta.
Vuoden 1966 peruskartassa järven nimi oli Yläinen Karkjärvi ja etenkin sen länsirannalla oli nykyistä enemmän peltoa. Vuoden 1986 peruskartassa järven nimi oli Ylä-Karkjärvi. Vuoteen 1986 mennessä osa järven ympäristön pelloista oli metsittynyt ja järvelle oli tullut lisää asutusta.
Edward Cave
thumb|right|275px|Edward Cave
Edward Cave (27. helmikuuta 1691 – 10. tammikuuta 1754) oli englantilainen kustantaja ja julkaisija. Cave perusti aikakautensa merkittävimmän aikakauslehden nimeltä The Gentleman's Magazine.
Cave syntyi Newtonissa lähellä Rugbya Warwickshiressä. Hänen isänsä oli kengänpaikkaaja. Cave aloitti koulun Newtonissa, mutta hänet erotettiin koulusta, koska hänen epäiltiin varastaneen rehtorin omaisuutta. Tämän jälkeen hän työskenteli muun muassa puukauppiaana, toimittajana ja kirjanpainajana. Hän kehitti idean eri aiheita taloudesta runouteen käsittelevästä tietyin aikavälein ilmestyvästä julkaisusta. Cave esitteli ideaansa useille Lontoon kustantajille. Kukaan ei kuitenkaan kiinnostunut aiheesta, joten Cave päätti toteuttaa ideansa itse. The Genteleman's Magazinen ensimmäinen numero julkaistiin vuonna 1731, ja siitä tuli pian aikakautensa merkittävin julkaisu.
Cave oli taitava liikemies ja omistautui tarmokkaasti lehden kehittämiselle. Hän poistui vain harvoin lehden Clerkenwellissä sijainneesta toimituksesta. Hän käytti runsaasti avustajia, joista tunnetuin oli Samuel Johnson.
Cave hankki Lewis Paulilta 250 värttinän lisenssin itse patentoimaansa kehruukoneeseen. Vuonna 1742 hän osti Marvels Mill'in Northamptonissa ja muunsi sen puuvillakehräämöksi, joka saattoi olla maailman ensimmäinen vesivoimalla toimiva kehräämö. Menetelmä oli ilmeisesti heikosti kannattava ja tehdas lopetettiin noin vuonna 1761.
Vanhemmalla iällä Cave kärsi kihdistä. Hänet on haudattu Clerkenwelliin.
Pyhän Panteleimonin kirkko (Hanko)
Pyhän Panteleimonin kirkko oli Hangossa 1810–1854 sijainneiden kahden ortodoksisen sotilaskirkon nimi.
Ensimmäinen kirkko
Hanko oli tärkeä linnoitus- ja merivartiopaikka, jonne venäläinen sotaväki saapui 21. maaliskuuta 1808 Suomen sodan aikana ja otti hallintaansa tyhjän Hangon linnoituksen. Sotilasosaston mukana tuotiin kenttäkirkko pastoreineen. Ensimmäinen asiakirjamaininta kirkosta ja satunnaisista jumalanpalveluksista on vuodelta 1810. Aluksi uskonnolliset toimitukset järjestettiin linnoituksen tiloissa, mutta myöhemmin kirkoksi muutettiin keskellä linnoitusta sijainneella kalliolla ollut kalastajien käyttöön tehty rakennus.
Toinen kirkko
Hangon ortodoksisen sotilas- ja siviiliasutuksen vakiinnuttua käytössä ollut kirkkotila kävi pieneksi. Kirkkosuunnitelmia tehtiin useita vuosina 1834–1839. Pienen ja syrjäisen Hangon linnoituksen kirkon rakennusasia vauhdittui vasta 1843, kun keisari Nikolai I:n poika suuriruhtinas Konstantin Nikolajevits vieraili paikkakunnalla ja tutustui kirkkoon. Keisari hyväksyi piirustukset 1846 ja rakentaminen voitiin aloittaa.
Vanha kirkko purettiin ja käyttökelpoinen materiaali käytettiin uuden kirkon rakenteisiin. Tämäkin kirkko omistettiin pyhälle Panteleimonille. Vaatimattoman oloinen rakennus edusti klassismia ja sen esineistö ja sisustus tuotiin Pietarista. Pyhäkön ulkoasussa katsojan huomio kiinnittyi keskuskupoliin ja suunnilleen samankorkuiseen länsipäädyn kellotorniin. Alttarihuoneen lattia oli kaksi askelmaa kirkkosalia ylempänä. Kirkkosalin sivuilla oli kuoroaitiot ja niiden koristeelliset kaiteet. Kirkon lämmönlähteenä toimi hollantilainen, ultramariinin sininen kaakeliuuni.
Rakennuspiirtäjä Zhiltonin suunnittelema ja keisari Nikolai I:n mielipiteen mukaisesti muutettu ikonostaasi hankittiin Pietarista. Se oli maalattu vaalein värein ja koristeltu lehtikultaisin ornamentein. Linnoituksen vakinainen pappi isä Foma Zlatkovski kunnosti vanhat ikonit ja Pietarista hankittiin lisäksi joukko uusia ikoneita. Myös osa kirkollisesta esineistöstä ja kirkon kellot hankittiin Pietarista sotaministeriön kirkollisten esineiden varastosta. Pyhälle palkatta parantaja Panteleimonille pyhitetyn kirkon lopulliseksi hinnaksi tuli 1 500 hopearuplaa ja se saatiin valmiiksi vuoden 1846 tienoilla.
Euroopan poliittinen tilanne kiristyi ja johti Krimin sotaan. Uusi kirkkorakennus ehti toimia uskonnonharjoituspaikkana vain noin kahdeksan vuotta, sillä se jouduttiin sulkemaan keväällä 1854. Osa esineistöstä siirrettiin turvaan vihollisuuksilta Viaporin linnoitukseen ja loput väliaikaiseen kirkkotilaan Tammisaareen. Kirkkorakennus purettiin ja siirrettiin Tammisaareen 1854. Osa kirkon ikonostaasin ikoneista on tallella Helsingin ortodoksisen seurakunnan kirkoissa.
Brittiläis-ranskalaisen laivaston Krimin sodan aikaisia sotatoimia Itämerellä kutsutaan Suomessa Oolannin sodaksi. Hangon linnoitus torjui laivaston hyökkäyksen, mutta sitä pidettiin sotilaallisesti vähämerkityksellisenä ja kalliina ylläpitää. Linnoitus räjäytettiin loppukesästä 1854 ja tuhoa täydensivät paikalliset asukkaat, joille oli annettu lupa kerätä rakennustarvikkeita omiin tarpeisiinsa. Sotaväestä jäi Hankoon jäljelle vain pieni vartio-osasto ja ortodoksisuudesta muistutti vain hautausmaa ja kirkon kivijalka. Ortodoksinen kirkollinen toiminta Hangossa oli lähes olematonta yli kolmekymmentä vuotta. Ainoastaan muistoristejä pystytettiin. Puinen muistoristi pystytettiin 1869 ja Riilahden meritaistelusta kertova graniittinen risti 1870. Vuonna 1879 perustetun kylpylän myötä Hanko alkoi vetää puoleensa venäläisiä virkamiehiä, upseereita ja seurapiiriväkeä. Näille kesäasukkaille alettiin järjestää jumalanpalveluksia aluksi yksityisasunnoissa ja vuosien myötä pysyvä rukouspaikka koettiin tarpeelliseksi. Uuden puukirkon eli nykyisen Hangon ortodoksisen kirkon perustuksiin käytettiin vanhan pyhän Panteleimonin kirkon perustuksista otettuja kiviä. Uusi kirkko vihittiin käyttöön 1895.
Jussarön kaivos
Jussarön kaivos oli Jussaaressa vuosina 1834–1861 ja uudelleen 1961–1967 toiminut rautakaivos. Viimeksi kaivoksen omisti Vuoksenniska Oy.
Jussaaren rautamalmiesiintymää alettiin tutkia 1830-luvulla ja kaivostoiminta jatkui aina vuoteen 1861 saakka, jolloin se oli lopetettava kannattamattomana siitä huolimatta, että kaivoksen työvoimana oli käytetty irtolaisuudesta tuomittuja vankeja.
1800-luvun kaivostoiminnasta on säilynyt jäänteinä noin kymmenen avolouhosta saaren pohjoisosassa. 1960-luvulla saaren eteläosassa toimineesta uudesta kaivoksesta on säilynyt 250 metriä syvä kaivoskuilu sekä noin kymmenkunta erilaista rakennusta kuten murskaamo, rikastamo, konepaja, konttori ja varastorakennuksia.
Lähteet
59.82417°N, 23.57778°W
Sanna Porali
Sanna Porali (s. 28. joulukuuta 1991 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Aiemmin Porali on edustanut Suomessa muun muassa Tuusulan Palloseuraa ja pääsarjatasolla Puistolan Urheilijoita, Helsingin Jalkapalloklubia, FC Honkaa, PK-35 Vantaata, Tikkurilan Palloseuraa ja Åland Unitedia. Kausilla 2019 ja 2021 hän pelasi Norjassa Fartin joukkueessa ja kaudella 2020–2021 Tanskan Aalborgissa. Porali on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu voimakas pääpeli.
Sanna Porali on edustanut Suomea useiden eri ikäluokkien maajoukkueissa.
William Serle
William Serle (29. heinäkuuta 1912 Edinburgh, Skotlanti – 7. lokakuuta 1992 Edinburgh) oli skotlantilainen lintutieteilijä ja presbyteeripappi.
William Serlen isä toimi pappina Duddingston Mansessa Edinburghissa. William kävi George Watson’s Boys’ Collegen vuosina 1918–1930. Sieltä päästyään hän meni opiskelemaan lääketiedettä Edinburghin yliopistoon ja valmistui sieltä 1935. Serle pestautui lääkäriksi siirtomaahallinnon palvelukseen ja purjehti Nigeriaan 1937. Hän asui Nigeriassa ja Kamerunissa seuraavat 20 vuotta. Toisessa maailmansodassa Serle palveli Länsi-Afrikan ambulanssijoukoissa (West African Field Ambulance Corps) ja joutui myös Intiaan ja Burmaan. Vuonna 1956 Serle avioitui Sheila Lawrien kanssa (William Serlen isä oli Sheilan kastepappi).
Lokakuussa 1957 Serle palasi Edinburghin yliopistoon opiskelemaan papiksi. 1959 hänet vihittiin papiksi, ja hän sai viran Drumoakista Aberdeenin läheltä. Siellä hän palveli 28 vuotta. Perheeseen syntyi viisi tyttöä ja yksi poika. 1980-luvun puolimaissa Serlen terveys heikkeni, ja hän muutti Rathoon Edinburghin lähelle, missä hän kuoli lokakuussa 1992.
Jo William Serlen isä oli British Ornithologists Unionin (BOU) jäsen. William Serle julkaisi ensimmäiset tukkakoskeloa koskevat lintuhavaintonsa 18-vuotiaana. Kaikkiaan Serle julkaisi 65 lintutieteellistä artikkelia tai teosta, joista kuutisenkymmentä käsitteli Afrikan lintuja. Hänen tunnetuin teoksensa on 1977 julkaistu The Collins Field Guide to the Birds of West Africa, jonka hän kirjoitti yhdessä G. J. Morelin kanssa ja jonka kuvitti Wolfgang Hartwig.
Paitsi kirjoittamista, Serle harrasti myös keräämistä. Hänellä oli loistava linnunnahkojen (noin 10 000 näytettä) ja -munien kokoelma, joista munakokoelma on sijoitettu Skotlannin kansallismuseoon, jossa on myös hänen isänsä kokoelma. Siellä on myös yli 2 000 linnunpesän kokoelma yksityiskohtaisine muistiinpanoineen. Nahkakokoelman pääosa on Lontoossa British Museumissa, ja osa, noin 500 näytettä, on Skotlannin kansallismuseossa.
Tongling
Tongling (, pinyin: Tónglíng Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Anhuin maakunnassa. Kaupungin väkiluku on 723 958 (2010) ja pinta-ala 1 113 neliökilometriä.
Maantiede
Tongling sijaitsee Anhuin maakunnan eteläosissa Jangtsen kaakkoisrannalla. Kaupunki sijaitsee Anqingin ja Wuhun välissä.
Ilmasto
Tonglingissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 16 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 270 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 29 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 220 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 37 millimetriä.
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu kolmeen kaupunkipiiriin ja yhteen piirikuntaan.
Talous
Tongling on teollisuuden keskus. Kaivosteollisuus on taloudellisesti merkittävää kaupungissa. Alueen kaivoksissa louhitaan esimerkiksi kultaa, hopeaa, kuparia ja rautaa. Kaupungin tehtaissa tuotetaan kemikaaleja, tekstiilejä, sementtiä ja elektroniikkaa.
Liikenne
Tonglingista on hyvät rautatieyhteydet Wuhuun, Nanjingiin ja Shanghaihin. Vuonna 1995 kaupunkiin rakennettiin Jangtsen ylittävä silta, mikä paransi kulkuyhteyksiä. Moottoritiet yhdistävät Tonglingin Hefeihin ja Huangshaniin.
Ina Suutari
Ina Suutari (s. 20. heinäkuuta 1991 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Naisten Liigassa HJK:ta. Aiemmin Suutari on edustanut myös KäPaa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Ina Suutari on edustanut Suomea useiden eri ikäluokkien maajoukkueissa.
Rikkakrassi
Rikkakrassi (Lepidium neglectum) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, krassien (Lepidium) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksi- tai kaksivuotinen, matalakasvuinen ruohovartinen kasvi. Rikkakrassi muistuttaa ratakrassia (Lepidium densiflorum) ja virginiankrassia (Lepidium virginicum), mutta rikkakrassi on erotettavissa niistä lehtien ulkonäön perusteella. Lisäksi lajeilla on pieniä eroja myös kukkien osien ulkonäössä. Rikkakrassi muistuttaa jonkin verran myös pihakrassia (Lepidium ruderale), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan litujen koon perusteella.
Rikkakrassi voi kasvaa noin 30 cm korkeaksi ja sen varsi on usein monihaarainen. Varsilehdet ovat ehytlaitaisia tai harvaan hammaslaitaisia. Alimmat lehdet ovat pariliuskaisia, mutta ne tippuvat varhain pois. Rikkakrassin kukintona on pienistä kukista koostuva, tiivis terttu. Kukkien terälehdet ovat vaaleita ja verholehtiä lyhyempiä. Rikkakrassi kukkii heinä–elokuussa. Hedelminä olevat lidut ovat reilut 3 mm pitkiä, poikkileikkaukseltaan pyöreitä ja sileäpintaisia.
Rikkakrassi kasvaa erilaisilla joutomailla muun muassa ratapihoilla ja satamissa. Suomessa rikkakrassia on tavattu siellä täällä eri puolilla maata Tornion korkeudelle asti.
Outi Vuoriranta
Vuoriranta on näytellyt Suomen Kansallisteatterissa, Teatteri Avoimissa Ovissa ja Teatteri Telakalla. Hän on näytellyt myös tv- sarjoissa mm. Kivi ja kilpi (2001), Tie Eedeniin (2003–2005) ja Pelkovaara (2004).
Ludämilie Elisabeth von Schwarzburg-Rudolstadt
pienoiskuva|Ludämilie Elisabeth von Schwarzburg-Rudolstadt Ludämilie (Ludomilla tai Ludmilla ) Elisabeth von Schwarzburg-Rudolstadt, ( 7. huhtikuuta 1640 – 12. maaliskuuta 1672 Rudolstadt, Thüringen, Saksa) oli saksalainen kreivitär ja virsirunoilija.
Elämä ja työ
Schwarzburg-Rudolstadtin kreivin Ludwig Gunther I: n toinen tytär Ludämilia Elisabeth syntyi Heidecksburgin linnassa, lähellä Rudolstadtia, ja siellä hänet sai opetusta serkkunsa Emilie Juliane kanssa. Kun hänen äitinsä kuoli 1670, hänet kihlattiin 1671 Schwarzburg-Sondershausenin kreivin Christian Wilhelmin kanssa. Alueella oli tuhkarokko, ja hänen vanhin siskonsa, Sophie Juliane, sai tartunnan, hoitaessaan häntä Ludämilia ja hänen nuorin siskonsa Christiane Magdalene saivat tartunnan ja molemmat kuolivat.
Hän oli saanut hyvän ja hurskaan koulutuksen ja hän osasi hyvin latinaa. Hän kirjoitti virsiä ja kertovat hänen hurskaasta luonteestaan ja uskosta, jopa rakkaudesta Jeesukseen. Ne oli tarkoitettu ennen muuta yksityiseen hartauteen eikä jumalanpalveluksiin. Hänen kirjoittamiaan lauluja oli yli 200. Kymmenen niistä julkaistiin 1682 Rudolstadt Gesang-Buchiissa. Hänen serkkunsa Emilie, todennäköisesti avustajanaan Ahasverus Fritsch, joka oli toiminut hänen veljensä kanslerina, julkaisi Ludmillan virret viisitoista vuotta hänen kuolemansa jälkeen kirjassa ”Die Stimme der Freundin, das ist: Geistliche Lieder.” Fritsch oli innoittanut Ludämiliaa virsien kirjoittamisessa ja siten hänestä tuli ahkera virsien kirjoittaja.
Suomen ev. lut kirkon virsikirja on yksi hänen kirjoittamansa virsi, virsi 380 "Herra, hoida lastasi" (Sorge, Vater! sorge du 1682). Suom. Martti Ruuth 1903, Jaakko Haavio 1962). Säv. Johann Crüger 1653. Saman virren toiseen runomittaan tehty käännös on Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 554 "Herra, hoida minua". Ruots. Uddo L. Ullman 1896, Jan Arvid Hellström 1983, uud. suom. Niilo Rauhala 1984, 1999. Säv. ruotsalainen hengellinen kansansävelmä.
Protoporfyriini IX
Protoporfyriini IX (C34H34N4O4) on porfyriineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Protoporfyriini IX on yksi yleisimpiä luonnossa esiintyviä porfyriinejä ja se on tärkeä esiaste monien metallipigmenttien esimerkiksi hemin ja klorofyllin biosynteesissä.
Ominaisuudet, biosynteesi ja biologinen rooli
Huoneenlämpötilassa protoporfyriini IX on ruskehtavankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee puhtaaseen veteen vain niukasti ja hieman paremmin laimeisiin emäsliuoksiin. Orgaanisista liuottimista sitä liuottavat muun muassa kloroformi, erittäin väkevä etikkahappo eli jääetikka ja happamaksi tehty etanoli. Protoporfyriini IX muodostaa kelaatteja useiden metalli-ionien kanssa ja kelatoituvia ioneja ovat muun muassa rauta-, magnesium-, sinkki- ja koboltti-ionit. Protoporfyriini IX:ää voidaan eristää veressä esiintyvästä hemiinistä hapon avulla, mutta ongelmana on, että rauta-ioni ei helposti irtoa protoporfyriinistä ja protopyrfyriini IX:n vinyyliryhmät voivat hapettua. Yhdistettä voidaan myös valmistaa hematoporfyriinistä. Protoporfyriini IX toimii soluissa fotosentisaattorina esimerkiksi happiradikaalien muodostumiselle. Protoporfyriini IX:n muodostuminen aminolevuliinihaposta on perustana aminolevuliinihapon käytölle fotodynaamisessa terapiassa. Tähän tarkoitukseen käytetään myös protoporfyriini IX:stä synteettisesti valmistettavaa verteporfiinia.
Eliöissä protoporfyriini IX:ää muodostuu lähtien aminolevuliinihaposta. Usean entsymaattisesti katalysoidun reaktion jälkeen muodostuu protoporfyrinogeeni IX:ää, jonka hapettaa protoporfyriini IX:ksi entsyymi nimeltään protoporfyrinogeenioksidaasi. Protoporfyriini IX:stä muodostuu hemiä, kun entsyymi nimeltä ferrokelataasi katalysoi koordinaatiosidoksen muodostumista rautaionin ja protoporfyriini IX:n pyrrolirenkaiden typpiatomien välille. Klorofyllin biosynteesissä magnesiumkelataasi katalysoi magnesiumin ja protoporfyriini IX:n välisen kelaatin muodostumista. Tästä kompleksista muodostuu edelleen protoklorofyllidiä. .
Supermarine Walrus
Historia
Britannian laivaston ilmavoimissa kone oli tiedustelu- ja meripelastuskoneena. Walrus -vesitasokoneita käytettiin paljon Liittoutuneiden laivastosaattueiden eli Neuvostoliittoon suuntautuvien avustusmerikuljetusten turvaamiseksi tehdyssä meri- ja ilma-alueiden tarkkailussa.
Chelmsfordin tuomiokirkko
Chelmsfordin tuomiokirkko on katedraali Englannissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ensimmäinen kirkko nykyisellä paikalla perustettiin 1200-luvulla samoihin aikoihin kun Chelmsfordin kaupunkikin. Kirkko rakennettiin uudelleen 1400- ja 1500-luvuilla. Katedraaliksi se vihittiin vuonna 1914, jotta kirkko voisi paremmin vastata kasvussa olleen Lontoon itäpuolisen väestön tarpeisiin.
Ulkoseinät on rakennettu piikivestä ja tiilestä. Tornissa on kolmetoista kelloa.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1976
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1976 Münchenissä, Länsi-Saksassa. Kisojen ajankohta oli 21.–22. helmikuuta. Kisapaikkana oli Olympiahalle, jonka juoksurata oli 179 metrin mittainen.
Reijo Vaittinen
Reijo Vaittinen (s. 24. tammikuuta 1956 Suonenjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Vaittinen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1977–1982 yhteensä 13 maaottelua.
Karl Vernon
Vernon sulatutti voittamansa soutupalkinnot vuonna 1954 Vernon Trophy -palkinnoksi, joka jaetaan Head of the River -kilpailussa. Hän oli myös kuvataiteilija.
Tell Me You Love Me (kappale)
Tell Me You Love Me on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Demi Lovaton kappale. Se julkaistiin Lovaton kuudennen, kappaleen nimeä kantavan studioalbumin toisena ja viimeisenä singlenä 14. marraskuuta 2017. Joissakin valtioissa kappale oli julkaistu promosinglenä jo 24. elokuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Kirby Lauryen, Ajay Bhattacharya ja John Hill, joista kaksi viimeisintä myös tuotti sen Mitch Allanin sekä Scott Robinsonin kanssa.
Kappaleelle on toteutettu myös Mark Pellingtonin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin 1. joulukuuta 2017. Video keräsi vuorokaudessa 10 miljoonaa näyttökertaa. "Tell Me You Love Me" menestyi kaupallisesti melko huonosti, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon ainoastaan Kanadassa, Kreikassa, Portugalissa ja Tšekissä. Kappale on kuitenkin onnistunut myymään hyvin pidemmällä aikavälillä Brasiliassa ja Yhdysvalloissa, joissa se on myynyt kaksinkertaista platinaa.
Burlingamen sopimus
Burlingamen sopimus oli Yhdysvaltojen ja Kiinan välillä heinäkuussa 1868 solmittu sopimus. Sopimuksessa maat antoivat yhdysvaltalaisille ja kiinalaisille oikeuden muuttaa vapaasti toistensa maihin, minkä lisäksi Yhdysvallat tunnusti sopimuksen myötä Kiinan alueellisen koskemattomuuden.
Burlingamen sopimus on nimetty pääarkkitehtinsa Anson Burlingamen mukaan. Burlingame oli ensin Yhdysvaltain diplomaatti Kiinassa, jonka Kiina myöhemmin palkkasi oman kansainvälisen delegaationsa johtajaksi. Kiinalaisen delegaation johdossa Burlingame sai tehtäväkseen mennä Yhdysvaltoihin neuvottelemaan vuonna 1858 voimaan tullut Tientsinin sopimus uudelleen. Neuvottelujen tuloksena syntyi Burlingamen sopimus.
Burlingamen sopimus kaatui lopulta kiinalaisten siirtolaisten massamuuton takia. Yhdysvaltoihin oli Kalifornian kultaryntäyksen alkamisen jälkeen muuttanut valtava määrä kiinalaisia siirtolaisia, jotka suostuivat työskentelemään yhdysvaltalaisia pienemmillä palkoilla. Varsinkin vuoden 1873 paniikin ja sitä seuranneen pitkän laman jälkeen tämä herätti suuttumusta yhdysvaltalaisissa, jotka kokivat kiinalaisten vievän heidän työpaikkansa. Tiukentuneet asenteet johtivat lopulta siihen, että Kalifornia päätti rajoittaa merkittävästi kiinalaisten maahantuloa ja elämää Kaliforniassa. Kalifornian päätös oli ristiriidassa Yhdysvaltain perustuslain ja Burlingamen sopimuksen kanssa, minkä takia silloinen presidentti Rutherford B. Hayes esti lakimuutosten käytäntöönpanon. Kalifornialaisten painostuksen takia Hayes päätti kuitenkin neuvotella Kiinan kanssa Burlingamen sopimuksen sisällön uudelleen. Uusi sopimus, joka tunnetaan nimellä Angellin sopimus, solmittiin vuonna 1880 ja kumosi Burlingamen sopimuksen.
Rämevihersiipi
Rämevihersiipi (Rhagades pruni) on vihersiipiin kuuluva pienehkö perhoslaji.