cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lucy Parsons
Aktivismi puolison kuoleman jälkeen
Yhdysvalloissa organisoimiensa lakkojen ja mielenosoitusten lisäksi Parsonsa vieraili Etelä-Amerikassa, jossa hän osallistui Argentiinassa työläisten suorittamiin tuotantolaitosten haltuunottoihin. Parsons alkoi 1920-luvun puolivälissä tehdä yhteistyötä myös kommunistien kanssa. Hän oli mukana muun muassa International Labor Defense -järjestössä, joka toimi erityisesti afrikkalais-amerikkalaisten työläisten parissa. Parsonsin on myös väitetty liittyneen Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen, mutta hänen muistokirjoituksessaan ei puolueen sanomalehti kuitenkaan mainitse jäsenyyttä.
Viimeiset vaiheet ja kuolema
Parsons jatkoi poliittista toimintaansa vielä pitkälti yli 80-vuotiaanakin. Hänen viimeinen suuri puhetilaisuutensa oli Chicagossa tammikuussa 1941. Parsons kuoli toukokuussa 1942 tapaturmaisesti asuntopalossa. Hänen kuolemansa jälkeen poliisi tutki Parsonsin yli 1 500 nidettä käsittäneen kirjaston ja kaikki hänen henkilökohtaiset paperinsa. Parsons haudattiin Chicagoon Forest Homen hautausmaalle miehensä Albertin sekä Haymarketin marttyyrien muistomerkin läheisyyteen. Vuonna 2004 Chicagon kaupunki nimesi paikallisen poliisilaitoksen vastustuksesta huolimatta puiston Lucy Parsonsin mukaan. Bostonissa toimii vuonna 1969 perustettu Lucy Parsons Center -niminen kollektiivi, joka muun muassa pitää oma kirjakauppaa.
Ville Leinosen Unilehto
Ville Leinosen Unilehto on samannimisen, Ville Leinosen johtaman, yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin digipack-muodossa 21. toukokuuta 2008.
Albumi sisältää mm. versoita vanhoista suomalaisista kansanlauluista. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Brigitte Ahrenholz
Brigitte Ahrenholz (8. elokuuta 1952 Potsdam – maalis- tai huhtikuu 2018) oli Itä-Saksaa edustanut soutaja, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Ahrenholz kuului Itä-Saksan olympiakultaa voittaneeseen kahdeksikkojoukkueeseen Montréalissa 1976. Hän juhli urallaan myös maailman- ja euroopanmestaruutta. Ahrenholzista tuli polvivaivoihin erikoistunut kirurgi. Hänen tyttärensä ilmoitti hänet kadonneeksi maaliskuun 2018 alussa. Kuukautta myöhemmin Ahrenholzin ruumis löydettiin Zernsee-järvestä.
Mittarilaskeutumisjärjestelmä
thumb|right|300px|ILS-järjestelmän kaksi alijärjestelmää: sivusuunnan ja liukupolun lähettimet (: localizer ja glide path transmitter). Mittarilaskeutumisjärjestelmä (, lyh. ILS) on ilmailun mittarilähestymisjärjestelmä, jonka avulla lentokoneet voivat lähestyä kiitotietä ilman näköhavaintoja lentokentästä. Se opastaa laskeutuvat lentokoneet tarkasti liukupolkua pitkin kiitotien kynnykselle, joissain tapauksissa myös kiitotietä pitkin (automaattilaskeutumisen yhteydessä, vaaditaan vain CAT III-menetelmissä).
Laitteiston perusratkaisu pohjautuu radiolähettimiin. Kokonaisuus ILS koostuu kahdesta alijärjestelmästä, joista toinen opastaa sivusuuntaisesti (localizer) ja toinen korkeussuuntaisesti (glide path transmitter). Näiden ohella on jokin etäisyydenmittausjärjestelmä, joka näyttää etäisyyttä kiitotiestä (yleensä 1-3 merkkilähetintä, joiden kolmen lähettimen asennuksen osat ovat nimeltään nimeltään ulko-, keski- ja sisämerkki: ne sytyttävät ohjaamossa valon, kun niiden yli lentää), tai vaihtoehtoisesti DME-järjestelmä. Nyttemmin ILS-järjestelmät on luokiteltu eri tasoisiin kategorioihin, jotka kuvastavat alinta näkyvyyttä, jossa niitä voidaan käyttää: CAT I, CAT II, CAT IIIA, CAT IIIB ja CAT IIIC ( viimeisin ei tällä hetkellä käytössä). Vaatimukset kasvavat mitä korkeampaan ILS-kategoriaan kenttä ja lentokone halutaan mitoittaa ja hyväksyttää. Esimerkiksi jo II-kategoriassa lentokoneessa tulee olla kehittyneempiä järjestelmiä ( mm. kahdennetut lennonvalvontamittarit sekä Euroopassa radiokorkeusmittari: Yhdysvalloissa riittää ILS:n sisämerkkilähetin eli lähinnä kiitotietä oleva merkkilähetin, eikä radiokorkeusmittaria vaadita )ja laskeutumisen aikana vähintään kaksi ohjaajaa (paitsi yleisilmailukoneissa Yhdysvalloissa, ks. alla); lentoasemilta edellytetään laajempaa varustelua esimerkiksi kiitotien valaistuksen, säähavaintojärjestelmien ja merkinantolähettimien osalta. Kategoria II kehittyi alkujaan perustason ILS:n tarkemmaksi versioksi, jonka käyttöön ei vaadita automaattilaskeutumislaitteita. Käsin lennetty lasku on sallittu kategorissa II, tosin kaupalliset toimijat voivat antaa omaa lentotoimintaansa koskevia tiukempia määräyksiä. Kategoriassa III laskeutuminen on mahdollista käytännössä ilman maanäkyvyyttä, ja sen käyttö edellyttää automaattilaskeutumislaitteistoa tai muuta apulaitetta, esimeriksi HUD-näyttöä. Vuonna 2020 Yhdysvaltain FAA salli ensimmäisenä maailmassa kategorian II lähestymiset myös yleisilmailukoneille. Tämän mahdollisti erityisesti se, ettei maassa vaadita kategoria II-toimintaan kallista radiokorkeusmittaria. Yleisilmailukoneen CAT II-lupaa tulee hakea erityismenettelyllä, jolloin sovelletaan liikennekoneita löysempiä vaatimuksia: esimerkiksi yksi ohjaaja riittää.
Edison Méndez
right|200px|thumb|Edison Méndez maajoukkueessa Edison Méndez (s. 16. maaliskuuta 1979 Valle del Chota, Ecuador) on ecuadorilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Mittarilaskeutumisjärjestelmä
Mittarilaskeutumisjärjestelmän keksi amerikkalaisfyysikko Luis Alvarez vuonna 1945. Suomeen laitteet tulivat 1950-luvulta alkaen, korvaten aiemmin käytössä olleen Lorenz-säteen.
1970-luvulta alkaen on ollut myös mikroaaltotaajuuksilla toimivia mittarilähestymisjärjestelmiä (MLS, Microwave Landing System), mutta sotilaskäyttöä lukuun ottamatta ne eivät ole yleistyneet.
Edison Méndez
Méndez pelasi muun muassa Alankomaiden Eredivisiessä PSV Eindhovenin joukkueessa. Aiemmin urallaan hän pelasi Ecuadorin ja Meksikon pääsarjoissa.
Méndez pelasi Ecuadorin maajoukkueessa 112 maaottelua ja teki niissä 18 maalia vuosina 2000–2014. Hän edusti Ecuadoria MM-kisoissa vuosina 2002, 2006 ja 2014.
Lavinia (romaani)
Lavinia on Ursula K. Le Guinin vuonna 2008 ilmestynyt romaani. Teos sai vuoden 2009 Locus-palkinnon parhaan fantasiaromaanin sarjassa. Teos oli myös ehdokkaana Mythopoeic-palkinnon saajaksi parhaan aikuisten fantasiaromaanin sarjassa. Vuonna 2010 romaani on International IMPAC Dublin Literary Awardin ehdokaslistalla.
Delta IV
thumb|200px|Delta-kantorakettien kehitys thumb|140px|[[Eutelsat-satelliittia kuljettava Delta IV Medium+ (4,2) laukaistiin marraskuussa 2002]] Delta IV on amerikkalaisen Boeing Integrated Defense Systems -yhtiön valmistama kantorakettiperhe.
Raketista on olemassa viisi versiota:
thumb|right|120px|RS-68 -moottori Raketeissa on kaksi vaihetta. Ensimmäisestä vaihetta kutsutaan nimellä Common booster core, jossa on Rocketdynen RS-68 -moottori. Muissa versioissa Common booster coreja on yksi, mutta Heavy-versiossa kolme. Toisen vaiheen voimanlähteenä on Pratt & Whitneyn valmistama RL-102B -moottori.
Delta IV -kantoraketit on suunniteltu Yhdysvaltain sotilaskäyttöön Yhdysvaltain Ilmavoimien "Evolved ELV"-ohjelmassa 1990-luvulla.
Chakra
pienoiskuva|upright|Chakrat esitettynä niihin liittyvien jumaluuksien kanssa. Chakrat tai tsakrat (sanskritin sanasta , चक्रं, 'pyörä' ) ovat pyörän kaltaisia pyörteitä, jotka perinteisen intialaisen lääkinnän mukaan sijaitsevat ihmisen eetteriruumiin pinnalla.
Chakrojen on sanottu olevan eräänlaisia voimakeskuksia, energiaspiraaleja jotka tunkeutuvat kehon hienojakoisempiin kerroksiin viuhkan muodossa. Niitä on pidetty energian vastaanottamisen ja muuntamisen keskuspisteinä. Chakroja kuvaillaan tyypillisesti joko kukan tai pyörän kaltaisiksi. Ensimmäisessä terälehdet näkyvät ympyrän kehän ulkoreunalla. Jälkimmäisessä puolat jakavat ympyrän osiin, jotka saavat sen muistuttamaan ratasta. Jokainen chakra sisältää erilaisen määrän terälehtiä tai puolia. Chakrojen määrä vaihtelee riippuen systeemistä; lännessä tunnetuin on seitsemän chakraa käsittävä systeemi.
Vanhimmat tunnetut kirjalliset maininnat chakroista on löydetty nuoremmista upanishadeista, esimerkiksi Jooga Upanishadista (n. 600 eaa.), mutta niiden arvellaan kulkeneen sitä ennen suullisena perimätietona.
Määrittely
pienoiskuva|Chakrat ja hermosto [[C. W. Leadbeaterin mukaan]] Vaikka on olemassa useita erilaisia kuvauksia siitä mitä chakrat tarkkaan ottaen ovat, seuraavat ominaisuudet ovat yhteisiä kaikille systeemeille:
Paramhans Swami Maheshwarananda kuvailee chakraa seuraavasti:
Susan Shumsky tarjoaa samankaltaisen idean:
Chakrojen siis ajatellaan olevan selkärangan ja hermojärjestelmän suurten haarautumien mukaisesti sijoittuneita energiakeskuksia, jotka alkavat selkärangan tyvestä ja päättyvät kallon laelle. Niiden läpi kulkee kolme suurta energiakanavaa: sushumna, ida ja pingala. Chakrojen on ehdotettu olevan biofyysisen energian pisteitä tai aukkoliitoksia, tai pranaa. Shumskyn mukaan "prana on hienomman kehosi, energiakenttäsi ja koko chakrasysteemisi perusosa, avain elämään ja universumin energian lähde."
Chakrat
Seitsemän päächakraa sekä niihin liitetyt värit, symbolit, elementit, jumalat ja mantrat:
Näiden lisäksi on mainittu myös lukuisia muita chakroja. B. K. S. Iyengarin mukaan navan ja sydämen välillä sijaitsevat Manas (mieli) ja Surya (aurinko) chakrat, ja päälaella sijaitseva chakra on nimeltään Lalata. Tiibetin tantrisessa perinteessä kurkun ja sydämen välillä sijaitsee Tulipyörä, otsassa Tuulipyörä, ja navan alapuolella Swadhisthana ja Muladhara chakrojen sijaan kolme chakraa: Salaisen paikan pyörä neljä sormea navan alapuolella, Jalokivipyörä sukuelinten kohdalla ja sukuelinten kärjessä viimeinen chakra, johon keskuskanava päättyy. Muissa traditioissa, esimerkiksi Bihar school of Yogassa, mainitaan pään takana sijaitseva Binduchakra johon jumalallinen nektari eli Amrit on varastoitu, sekä sijoitetaan Lalatachakra suun yläosaan ja Hritchakra sydämen alapuolelle. Useissa traditioissa päähän sijoitetaan useita korkeampia chakroja, jotka alimmasta ylimpään ovat: Golata, Talu/Talana/Lalana, Ajna, Talata/Lalata, Manas, Soma, Sahasrara (ja Sri sen sisällä).
Opit
Chakrojen opiskelu on osa monia filosofisia ja henkisiä traditioita. Idän traditioissa teoria chakroista on keskeinen osa hindulaista ja buddhalaista tantraa, ja ne ovat keskeisessä roolissa syviin tajunnantiloihin pääsemisessä. Jooga, pranayama, akupunktio, shiatsu, taiji ja qigong keskittyvät tasapainottamaan energeettisiä nadeja tai energiameridiaaneja, jotka ovat chakrasysteemin olennainen osa.
Tuomas Saikku
Tuomas Veikko Saikku (22. joulukuuta 1906 Sääksmäki – 19. syyskuuta 1963 Valkeakoski) oli suomalainen agronomi, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä lokakuusta 1956 heinäkuuhun 1958.
Chakra
Opit
Lännessä chakroja käytetään hyödyksi esimerkiksi aromaterapiassa, mantroissa, reikissä, käsillä parantamisessa, bach-kukkaterapiassa, radioniikassa, musiikkiterapiassa, väriterapiassa, kivihoidoissa ja neurolingvistisessä ohjelmoinnissa.
Tuomas Saikku
Saikku kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1928. Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1934 ja agronomiksi vuotta myöhemmin. Suurimman osan työurastaan Saikku toimi maanviljelijänä, mutta toimi myös muun muassa konsulenttina ja opettajana. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana toimittuaan Kangasalan kunnanvaltuustossa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni.
Chakra
Hindutantra
pienoiskuva|Tuhatterälehtinen kruunuchakra, kaksiterälehtinen otsachakra ja kuusitoistaterälehtinen kurkkuchakra (Nepal, 1600-luku). Hindulaisuudessa chakrat liittyvät monimutkaisempaan esoteeriseen anatomiaan. Chakrat mainitaan useimmin agama- ja tantrateksteissä, jotka ovat laaja pyhien tekstien kokoelma. Chakroja on kuvattu tantrisissa Sat-Cakra-Nirupana- ja Padaka-Pancaka -teksteissä, joissa niitä kuvataan Brahmanin tietoisuuden emanaatioiksi, energiaksi joka asteittain muuttuu konkreettiseksi luoden erilliset chakrojen tasot, ja joka jää viimein lepäämään Muladharachakraan. Ne ovat siten osa emanaatioteoriaa, kuten esimerkiksi kabbala lännessä, lataif-e-sitta sufilaisuudessa sekä uusplatonismi. Luomisessa vapautettu energia, Kundalini, lepää nukkuvana selkärangan tyvessä. Kundalinijoogan ja tantristen menetelmien tarkoituksena on nostaa tämä energia takaisin ylös chakrojen läpi, kunnes saavutetaan yhtyminen jumalaan Sahasrarachakrassa päälaella. Näistä menetelmistä on useita variaatioita sanskritin kielisissä teksteissä. Varhaisemmissa teksteissä on useita chakrojen ja nadien systeemejä, joissa ne liittyvät eri tavoin toisiinsa. Eri lähteissä luetellaan 5, 6, 7, 8 tai jopa 12 chakraa. Ajan myötä yksi kuuden tai seitsemän chakran systeemi tuli vallitsevaksi, ja se on omaksuttu useimpiin joogan muotoihin. Kyseisen systeemin alkuperä on mahdollisesti 1000-luvulla, jonka jälkeen siitä tuli nopeasti suosittu.
Tässä mallissa keskeisessä roolissa on kundalinivoiman nostaminen, jolloin se läpäisee eri keskukset aiheuttaen erilaisia tietoisuudentiloja, ja jonka seurauksena saavutetaan erilaisia siddhejä eli okkulttisia voimia, kunnes saavutetaan kruunuchakra ja yhtyminen jumaluuteen. Kundalinin nostamisen menetelmät ovat pääsääntöisesti salaisia, mutta myös useita menetelmiä on julkaistu. Esimerkiksi Bihar school of Yogassa aloitetaan valmistavilla harjoituksilla kuten asanoilla ja pranayamalla nadien puhdistamiseksi, ja sen jälkeen siirrytään kullekin chakralle sopiviin harjoituksiin ja meditaatioon. Lopulta kundalini nostetaan erityisten kriya'in läpi, joka tuhoaa yksilön kuvitelman kausaalisesta itsestä.
Tuomas Saikku
Saikun vanhemmat olivat kouluneuvos ja kansanopiston johtaja Rufus Saikku ja Johanna Vilhelmiina Heikkilä. Saikku oli naimisissa Kerttu Marketta Pehu-Lehtosen kanssa vuodesta 1934 lähtien. Metsäneuvos Tapio Saikku ja diplomaatti Olavi Saikku olivat Tuomas Saikun veljiä.
Chakra
Vajrayana (buddhalainen tantra)
Tiibetiläinen teoria chakroista on keskeinen kaikissa korkeimmissa joogatantroissa. Ne ovat keskeisessä roolissa kaikissa päätöstason harjoituksissa (dzog rim), jossa pyritään tuomaan kehon kymmenen hienojakoista tuulta keskuskanavaan, jossa ne hajoavat. Tällä harjoittaja pystyy tavoittamaan oivalluksen mielen luonnon "kirkkaan valon" loistosta.
Kanavat kulkevat näiden mukaisesti, mutta navan, sydämen, kurkun ja kruunun sivukanavat kiertyvät keskuskanavan ympärille. Navassa, kurkussa ja kruunussa on kaksinkertainen solmu, joka syntyy molempien sivukanavien kiertymisestä kerran keskuskanavan ympäri. Sydänpyörässä on kuusinkertainen solmu, jossa kumpikin sivukanava kiertyy ympäri kolmesti. Tärkeä osa päätöstason harjoituksia on näiden solmujen löysääminen ja purkaminen. Chakrojen ohella on myös 'hienojakoisia ytimiä'. Kruunussa sijaitsee valkoinen ydin, navassa punainen ja sydämessä häviämättömät valkoinen ja punainen ydin, jotka jättävät kehon kuoleman hetkellä. Lisäksi jokaisella chakralla on tietty määrä 'puolia' tai 'terälehtiä', jotka haarautuvat tuhansiksi hienoiksi kanaviksi joka puolelle kehoa. Yleisesti korkeammat tantrat kuvaavat chakroja, kanavia ja ytimiä hyvin samankaltaisesti.
Länsimaiset tulkinnat
pienoiskuva|upright Länsimaisessa kulttuurissa pranan käsite juontaa Franz Anton Mesmerin 1700-luvulla käyttämään animaaliseen magnetismiin. Kuitenkin vasta vuonna 1927 Sir John Woodroffe, alias Arthur Avalon, käänsi teokset Sat-Cakra-Nirupana ja Padaka-Pancaka, joissa esiteltiin teoria seitsemästä päächakrasta. Teos oli hyvin yksityiskohtainen ja monimutkainen, ja myöhemmin siinä esitellyt ideat kehittyivät teosofi C. W. Leadbeaterin teoksen Chakras vaikutuksesta nykyisin länsimaissa yleiseksi käsitykseksi. Moniin Leadbeaterin käsityksiin vaikuttivat aikaisempien kirjoittajien teokset, esimerkiksi Johan Georg Gichtellin Theosophia Practica (1696), jossa Gichtell viittaa chakrojen tapaisiin 'sisäisiin voimakeskuksiin'. Idea chakroista on sittemmin sekoittunut länsimaisissa new age -suuntauksissa kiinalaisiin menetelmiin, kuten akupunktioon ja käsitykseen ki'stä.
Rudolf Steinerin mukaan chakrasysteemi on dynaaminen ja muuttuva. Se on nykyihmisellä hyvin erilainen kuin muinaisuudessa ja tulee olemaan jälleen tulevaisuudessa erilainen kuin nyt. Toisin kuin perinteisissä itämaisissa opetuksissa Steiner kuvailee kehityssarjan ylhäältä alaspäin. Tämä on niin sanottu Khristos-polku, joka ei ole aina ollut mahdollinen ihmiskunnalle. Hän ei myöskään huomioi kruunuchakraa vaan mainitsee sen sijaan kahdeksanterälehtisen chakran, joka sijaitsee Manipura ja Swadhisthana -chakrojen välissä. Joissakin systeemeissä kuvataan chakroja kruunuchakran yläpuolella tai jalkojen alapuolella. Lisäksi on mainittu olevan pienempiä chakroja, etenkin päächakrojen välissä. Teoksessaan Miten saavutetaan tietoa korkeammista maailmoista Steiner antaa ohjeita chakrojen kehittämiseen. Muita tunnettuja chakroista kirjoittaneita henkilöitä ovat esimerkiksi Caroline Myss (Hengen anatomia) ja Anodea Judith (Wheels of life).
Sisäerityssysteemi
Chakrojen on arveltu ilmenevän pääasiassa psyyken tasolla. Kuitenkin joidenkin mielestä chakrat ilmenevät myös fyysisesti. Esimerkiksi Gary Osborn on kuvaillut chakroja sisäerityssysteemin metafyysiseksi vastineeksi, ja Anodea Judith on huomannut merkittävän samankaltaisuuden molempien sijainneissa ja tehtävien kuvauksissa. Stephen Sturgess liittää alimmat kuusi chakraa tiettyihin selkärangan myötäisiin hermopunoksiin ja rauhasiin. C. W. Leadbeater on liittänyt otsachakran käpyrauhaseen, joka on osa sisäerityssysteemiä. Edgar Caycen mukaan Ilmestyskirjassa mainitut seitsemän seurakuntaa tarkoittavat umpirauhasia.
Valon spektri
1940-luvulta lähtien on länsimaisissa menetelmissä seitsemän päächakraa yhdistetty tiettyyn väriin ja jalokiveen. Esimerkiksi otsachakra yhdistetään indigonsiniseen, ja näin ajateltuna päänsärky voidaan parantaa asettamalla indigon värinen kivi otsalle. Patricia Mercier on esitellyt värienergian ja valon spektrin välisen yhteyden:
Vertailu muihin esoteerisiin traditioihin
Useissa mystisissä traditioissa puhutaan hienojakoisista, kehon läpi virtaavista energioista ja energiakeskuksista. Systeemeissä on paljon samankaltaisuuksia, mutta kuitenkaan mikään niistä ei ole kehittynyt eristyksissä; Intian mystiset traditiot ovat olleet yhteydessä Kiinan ja islamin mystisiin traditioihin, ja ne ovat voineet vaikuttaa toinen toisiinsa.
Lentävä kirvesmies
Lentävä kirvesmies on Arto Paasilinnan kirjoittama humoristinen romaani vuodelta 1996. Paasilinnan käsikirjoittama ja Hannu Lukkarisen piirtämä sarjakuvasovitus Ronkoteus – lentävä kirvesmies julkaistiin 2002.
Aikaan noin 1000 eaa. sijoittuva romaani muun muassa kuvailee osittain arkeologiseen tutkimustietoon perustuen elämää tuon aikaisessa Suomessa. Päähenkilön rakentaman lentolaitteen avulla käydään lisäksi muun muassa Keski-Euroopassa ja Assyriassa. Kirjassa on alaviitteinä vakavasti otettavaa tietoa.
Will Smith
Willard Carroll ”Will” Smith Jr. (s. 25. syyskuuta 1968 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja rap-artisti. Useimmat hänen roolinsa ovat olleet toimintaelokuvissa, joista monet ovat olleet komediallisia.
Ura
Smith syntyi Philadelphiassa perheensä toiseksi lapseksi. Hänen vanhempansa olivat Willard Smith Sr. ja Caroline Smith.
Smith aloitti uransa räppärinä nimellä Fresh Prince ja esiintyi DJ Jazzy Jeffin kanssa. Vuonna 1990 televisioyhtiö NBC palkkasi Smithin näyttelemään pääosaa komediasarjassa Bel-Airin prinssi. Sarjan päätyttyä Smith alkoi keskittyä pääasiallisesti näyttelijän uraansa, mutta on palannut satunnaisia kertoja rap-uransa pariin.
Smithin elokuvaura alkoi toimintaelokuvasta Pahat pojat (1995), jonka pääosassa hän esiintyi yhdessä Martin Lawrencen kanssa. Hänen kaksi seuraavaa elokuvaansa, Independence day – Maailmojen sota ja Men in Black – miehet mustissa, olivat kassamenestyksiä. Ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa Smith sai vuonna 2001 Muhammad Alin elämään perustuvasta nyrkkeilyelokuvasta Ali. Ehdokkuutensa lisäksi hän voitti roolistaan Golden Globe -palkinnon. Smith oli toisen kerran ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuoden 2007 gaalassa roolisuorituksestaan elokuvassa Onnen potkuja. Smith kieltäytyi -tieteiselokuva Matrixin päähenkilön, Neon, roolista. Will sanoi, että jos hänet valittaisiin kyseiseen rooliin, hän ”sotkisi” sen.
Vuonna 2017 Smith valittiin Hengen rooliin uuteen Aladdin-elokuvamusikaaliin, jonka ohjaa Guy Ritchie. Elokuva perustuu Disneyn vuoden 1992 samannimiseen animaatioelokuvaan.
Vuoden 2022 Oscar-gaalassa Smith voitti parhaan miespääosan Oscar-palkinnon elokuvasta King Richard. Gaalassa Smith aiheutti kohun lyömällä koomikko Chris Rockia kasvoihin tämän vitsailtua Smithin vaimon Jada Pinkett Smithin hiustenlähdön kustannuksella. Hän sai konfliktista kymmenen vuoden porttikiellon Oscar-gaalaan.
Skotlanninhirvikoira
Skotlanninhirvikoira (Deerhound) on vinttikoiriin kuuluva skotlantilainen koirarotu. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis scoticus.
Ulkonäkö
Pienin toivottu säkäkorkeus uroksella on 76 senttimetriä, paino noin 45,5 kiloa; nartulla 71 senttimetriä ja noin 36,5 kiloa. Koiran turkki on karheaa, noin 8–10 senttiä pitkää. Karva voi olla väriltään tumman siniharmaa, tumman- tai vaaleanharmaa, juovikas, keltainen tai hiekan- / kellanpunainen. Skotin karkea turkki suojaa kosteudelta sekä koleudelta ja on ulkonäöstään huolimatta helppohoitoinen.
Rotu muistuttaa karkeakarvaista englanninvinttikoiraa, mutta on sitä kookkaampi. Skotlanninhirvikoiran liikkuminen on vaivatonta ja tehokasta.
Luonne ja käyttäytyminen
Luonteeltaan skotlanninhirvikoirat ovat ystävällisiä ja lempeitä sekä olemukseltaan säyseitä. Ne ovat tottelevaisia ja seurallisia, eivät koskaan hyökkääviä tai hermostuneita.
Skotlanninhirvikoira on uskollinen ja isäntäväkeen kiintyvä koira, joka saattaa suhtautua vieraisiin varautuneesti.
Alkuperä
Skotlanninhirvikoira kuuluu vinttikoirien ryhmään, joka on yksi maailman vanhimmista koiraryhmistä. Viitteitä vinttikoirista löytyy Afrikasta sekä Lähi-idästä ja Keski-Aasiasta ainakin 5 000 vuoden takaa. Vinttikoirat metsästävät avoimessa maastossa tarkan näkönsä avulla juosten saalinsa kiinni, minkä vuoksi ne ovat kehittyneet kapeiksi ja sulavalinjaisiksi. Kaikilla vinttikoirilla on muinainen perimä, ja ne ovat säilyttäneet ulkomuotonsa samanlaisena vuosisatojen ajan.
Skotlanninhirvikoiran alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta sen on arveltu saapuneen Skotlantiin foinikialaisten kauppiaiden mukana. W.C.L. Martinin mukaan skotit olisivat kuitenkin olleet peräisin Skyytiasta ja tuoneet koiransa sieltä mukanaan Gallian kautta, ensin Irlantiin ja myöhemmin Argylliin, gaelien maille.
Aikaisimmat maininnat rodusta ovat peräisin jo 800-luvulta, mutta ns. "varma tieto" sen olemassaolosta omana rotunaan on 1700-luvulta. Antikvariaatti Pennant kuvaili, kuinka vieraillessaan Skotlannissa vuonna 1769 hän näki Gordonin linnassa Morayssä "aitoja Ylämaan vinttikoiria" (true Highland greyhounds), jotka olivat tuolloin jo huomattavasti harvinaistuneet. Kyseiset yksilöt olivat hänen mukaansa kookkaita, vahvoja ja syvärintaisia, ja niiden karva oli pitkää ja karkeaa. Vuonna 1890 Tankervillen jaarli kirjoitti The Field -lehdessä 60 vuoden takaisiin muistoihinsa pohjautuen rodusta nimeltä rough Highland greyhound. Hänen mukaansa se oli nopea ja tarkkavainuinen, ja sitä käytettiin haavoittuneen kauriin jäljittämiseen.
1800-luvun alussa Folcovillen jaarli kasvatti kuuluisaa colonsay-linjaa. MacNeile kuvaili vuonna 1838 erästä puhtainta linjaa edustanutta yksilöä karkeakarvaiseksi ja vaaleankeltaiseksi, lisäten että karkea karva oli Ylämaan asukkaille tärkeä jalostuskriteeri. Hänen mukaansa harmaat yksilöt olivat vähemmän eloisia ja lihaksistoltaan heikompia. Lisäksi hän kirjoitti, että tuolloin Skotlannissa oli enää vain noin 12 puhdasrotuista hirvikoiraa.
Will Smith
Yksityiselämä
Smith on kiistänyt olevansa skientologi, mutta on lahjoittanut lahkolle merkittäviä summia. Hän on puolisonsa kanssa tukenut kuitenkin myös muita uskonnollisia yhteisöjä, kansalaisjärjestöjä ja taidetta.
Skotlanninhirvikoira
Alkuperä
Moni rodun varhainen harrastaja ylpeili koiriensa puhdasrotuisuudella, mutta todellisuudessa useita erilaisia risteytyksiä kokeiltiin. Erään hirvipuiston omistaja risteytti keskenään hirvikoiria ja mastiffeja, minkä tuloksena oli koiria jotka hyökkäsivät saaliin korvaan (perinteinen metsästysmastiffien taipumus), kun taas vinttikoirat yleensä iskivät kintereeseen. Kantaan risteytettiin myös jonkin verran bulldoggia. Lisäksi muunnosta nimeltä Morocco Deerhound ("marokonhirvikoira") käytettiin menestyksekkäästi jalostukseen.
Rotua käytettiin aikoinaan saksanhirven metsästyksessä.
Lurcher-harrastajat ovat jo kauan arvostaneet hirvikoiran perimää ja käyttäneet sitä jalostukseen. Tämän lisäksi myös Yhdysvalloissa kojootin ja Australiassa kengurun metsästykseen kehitettyihin rotuihin on käytetty hirvikoiraa.
Jelena Soboleva
Jelena Soboleva (, s. 3. elokuuta 1982) on venäläinen keskimatkojen juoksija.
Soboleva sijoittui Helsingin MM-kisoissa 2005 1 500 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 4.02,48. Hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden 2006 samalla matkalla ja teki juoksussa uuden sisäratojen maailmanennätyksen 3.58,28. Hän voitti samana vuonna myös matkan ulkoratojen Venäjän-mestaruuden. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa samana vuonna hän voitti hopeaa 1 500 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi Göteborgin EM-kisoissa neljänneksi ajalla 4.00,36 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Soboleva kävi 1 500 metrin loppukilpailussa tiukan kirikamppailun Bahrainin Maryam Yusuf Jamalia vastaan, mutta jäi toiseksi ajalla 3.58,99. Helmikuussa 2008 Soboleva rikkoi oman 1 500 metrin hallimaailmanennätyksensä juostuaan Moskovassa ajan 3.58,05. Maaliskuussa hän voitti Valenciassa sisäratojen maailmanmestaruuden ja paransi maailmanennätystä aikaan 3.57,71. Myöhemmin Kansainvälinen Yleisurheiluliitto IAAF jätti ratifioimatta maailmanennätyksiksi molemmat Sobolevan vuonna 2008 juoksemat ennätykset hänen dopingkärynsä vuoksi.
Lokakuussa 2008 Venäjän yleisurheiluliitto asetti hänet kahden vuoden kilpailukieltoon doping-testien manipuloinnista kuuden muun venäläisnaisyleisurheilijan kanssa. Samasta syystä hänet oli aiemmin hyllytetty Pekingin olympialaisista. Vuonna 2009 Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS muutti Sobolevan kilpailukiellon 2 vuoden ja 9 kuukauden pituiseksi ajalle 31.7.2008–30.4.2011. Samalla kaikki hänen tuloksensa 26.4.2007 lähtien hylättiin. Huhtikuussa 2021 CAS antoi Sobolevalle 8 vuoden kilpailukiellon alkaen 7.4.2021.
Turn
Turn on Lovexin singlejulkaisu ja kappale vuodelta 2008. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. Single nousi debyyttiviikollaan Suomen singlelistan sijalle 11.
Châteauroux
Châteauroux on kaupunki Ranskan keskiosassa Centre-Val de Loiren hallintoalueella Indren departementissa. Se on departementin pääkaupunki. Châteauroux’ssa on arviolta 45 209 asukasta (vuonna 2013) ja kaupungin pinta-ala on 25,54 neliökilometriä.
Tunnettuja asukkaita
Kuuluisia châteauroux'laisia (ransk. Castelroussines/Castelroussins)
Mona Malm
Mona Kristina Malm (oik. Wahlström, o.s. Ericsson; 24. tammikuuta 1935 Tukholma – 12. tammikuuta 2021 Tukholma) oli ruotsalainen elokuva-, näyttämö- ja televisionäyttelijä. Hän syntyi vuonna 1935 Harald Ericssonin ja Inez o.s. Malmbergin perheeseen ja aloitti uransa Ruotsin Kuninkaallisessa draamateatterissa vuonna 1957.
Armor King (Tekken)
Armor King I
Armor King oli osallistunut The King Of Iron Fist -turnaukseen tasatakseen tilit King -nimisen ammattilaispainijan kanssa, jonka kanssa oli menettänyt toisen silmänsä painikehässä. Armor King kantoi syvää kaunaa tästä ja otti osaa turnaukseen ja toden totta voittikin Kingin. Kaksi vuotta sitten käydyn ”ystävyysottelun” jälkeen kahdelle painijalle oli kehittynyt luja ystävyys-suhde. Ennen neljättä turnausta, Armor Kingin surmasi baaritappelussa australialainen humaltunut Craig Marduk. King maksoi myöhemmin miehen takuut tasatakseen tilit.
Armor King II
Viidennellä turnauksella itseään Armor Kingiksi nimittävä tuntematon henkilö osallistui turnaukseen. Tämä antoi Mardukille kunnon selkäsaunan ja jatkoi pidemmälle. King vakuuttui miehen ilmiömäisestä painitaidoista ja alkoi pikkuhiljaa miettiä, että oliko kyseessä Armor Kingin paluu. Mies vain ei ollut tuntevinaankaan Kingiä. Kingin ja Mardukin ystävystyttyä he halusivat selvittää Armor Kingin todellisen minän, ja miksi hän runteli Kingiä ja Mardukia niin armotta. Loppuvideoissa Armor King saapuu hautausmaalle, jossa Marduk kaivaa Armor Kingin hautaa esiin, mutta Armor King makaa yhä arkussa kuolleena. Armor King (II) saapuu haudalle ja sanoo Mardukille olevansa alkuperäisen veli.
Wong Fei Hung
Wong Fei-hung (9. heinäkuuta 1847 – 25. maaliskuuta 1924), tunnettu myös nimellä Huang Feihong, oli Kiinan tunnettu taistelulajien opettaja ja parantaja, josta tuli myyttinen sankari, "Kiinan Robin Hood".
Wong oli kotoisin Foshanista Guangdongista ja oli tunnettu Hung Gar -taistelulajityylistä.
Lääkärinä ja kansanparantajana hän opetti akupunktiota ja muuta perinteistä kiinalaista lääketiedettä klinikallaan Foshanissa, ja hänet tunnettiin myötätuntoisena parantajana, joka ei koskaan käännyttänyt oveltaan varatontakaan potilasta.
Wong ista tehtiin yli sata elokuvaa Hongkongissa 1940–1960-luvuilla. Kuuluisimmat elokuvat hänestä kuitenkin lienevät 1990-luvulta. Kuusiosainen Once upon a time in China -elokuvasarja toi Wong Fei-hungin viimeistään suuren yleisön tietoisuuteen. Näistä neljässä pääosaa esitti Jet Li.
Thierry Noir
pienoiskuva|Berliinin muuri: Thierry Noir (yläosa), [[Kiddy Citny ja Christophe Bouchet.]] Thierry Noir on ranskalaissyntyinen, pitkään Saksassa asunut taiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten Berliinin muuriin ikuistamistaan paksuhuulisista ihmishahmoista ja muista kuvista. Muurimaalausten lisäksi Noir on koristanut hahmoillaan muun muassa viinipulloja, konttorituoleja ja Trabanteja. Yksi näistä autoista koristaa U2-yhtyeen levyn The Fly and Mysterious Ways kantta. Suomessa usein vieraillut Thierry Noir on esiintynyt Jari Halosen elokuvassa Joulubileet, jossa hänellä oli tanskalaisen taiteilijan rooli.
Harmaapukuinen mies
Juoni
Toisessa maailmansodassa Tyynellämerellä ja Euroopassa palvellut entinen upseeri Tom Rath näkee kymmenen vuoden jälkeenkin yhä painajaisia taisteluista ja vahingossa asetoverilleen aiheuttamastaan kuolemasta. Hän muistelee myös Italiassa tapaamaansa Mariaa, mutta on onnellisesti naimisissa ja kolmen lapsen isä. Hänellä on rahahuolia, koska hänen palkkansa erään säätiön tiedottajana on pieni ja perheelle tulossa oleva perintökin vaarantuu lakisotkujen takia. Päivittäisillä junamatkoillaan Connecticutista Manhattanille ja takaisin Rath tutustuu liikemieheen, joka tarjoaa hänelle hyväpalkkaista paikkaa kaupallisessa televisioyhtiössä sen johtajan kaavaileman mielenterveyskampanjan kirjoittajana. Mies ottaa työn vastaan pitkin hampain lähinnä vaimonsa vaatimuksesta. Uudessa työssä miehen on entistä vaikeampaa tasapainoilla työn ja perhe-elämän välillä, mutta mies turvautuu rehellisyyteen ja saa arvostusta niin vaimoltaan kuin uudelta esimieheltäänkin. Hän saa kuulla siittäneensä pojan Marialle, haluaa rehellisyyden nimissä kertoa tästä myös vaimolleen ja päättää varmistaa myös italialaispoikansa tulevaisuuden.
Vastaanotto
Variety-lehden aikalaiskriitikissä kehuttiin Peckin roolityötä, mutta moitittiin kovasti hänen vaimoaan esittävän Jennifer Jonesin käsitystä perheenäidin roolistaan. Peckin hahmon suhde esimieheensä, televisiomoguliin (Fredric March), on lehden mielestä elokuvan parasta antia. The New York Timesin Bosley Crowther kehui elokuvaa kypsäksi, helläksi ja koskettavaksi ja romaanin sekavia juonenkuljetuksia hyvin selkeyttäväksi. Hän arvosti myös elokuvan hidasta tempoa, joka kuvastaa hyvin päähenkilön mielenliikkeitä ja tarvetta pohtia tarkoin elämänsä ratkaisuja.
Harmaapukuinen mies sai Cannesin elokuvajuhlilla katolisen kirkon OCIC-erikoispalkinnon ja oli kotimaassaan ehdolla ohjaajien ammattiliiton (Directors Guild of America) vuoden parhaaksi ohjaustyöksi.
Verkkokirjasto
Verkkokirjasto on tietoverkossa käytettävissä oleva kirjasto, jonka aineisto on talletettu sähköisen muotoon digitaalisesti.
Verkkokirjastoja ylläpitävät usein yliopistojen kirjastot, kansalliskirjastot tai valtionarkistot osana muuta toimintaansa.
Kiinnostus verkkokirjastoja kohtaan on olemassa myös Internetin hakukoneiden ylläpitäjillä ja digitaalista tulostamista toteuttavilla yrityksillä, kuten Adobella, jonka PDF-tiedostomuoto sitä käyttävine ohjelmineen on eräänlainen asiakirjojen teollisuusstandardi.
A'ja Wilson
A'ja Wilson (s. 8. elokuuta 1996) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on voittanut yhden maailmanmestaruuden ja pelannut WNBA:ssa kaudesta 2018.
Wilson voitti Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana maailmanmestaruuden Espanjassa 2018. Vuosina 2013 ja 2015 hän voitti kultaa alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja jälkimmäisellä kerralla hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Wilson edusti yliopistosarja NCAA:ssa Etelä-Carolinan yliopiston Gamecocks-joukkuetta ja voitti mestaruuden vuonna 2017. Las Vegas Aces varasi hänet ensimmäisellä varausvuorolla WNBA:han vuonna 2018. Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan hänet valittiin tähdistöotteluun ja vuoden tulokkaaksi. Hän pelasi 33 runkosarjaottelua – jokaisen niistä avauskokoonpanossa – ja teki 20,7 pistettä, 8,0 levypalloa ja 2,2 syöttöä ottelua kohden.
Talvikaudella Wilson on pelannut Kiinassa Shaanxi Tianze -joukkueessa.
John Mayasich
John Mayasich (s. 22. toukokuuta 1933 Eveleth, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Mayasich aloitti uransa high school -aikoinaan. Hänen johdollaan Eveleth High School voitti osavaltionsa mestaruuden neljä kertaa peräkkäin (1948–1951). Myöhemmin Mayasich pelasi NCAA-yliopistosarjassa Minnesota Universityn joukkueessa tehden useita liigan ennätyksiä. Maysich hylkäsi kaikki saamansa tarjoukset NHL-seuroilta ja pysyi amatööripelaajana koko uransa.
Amatöörinä Mayasich pelasi paljon Yhdysvaltojen jääkiekkomaajoukkueessa. Hän osallistui kaksiin olympialaisiin 1956 ja 1960 sekä kuusiin MM-kilpailuihin (1957, 1958, 1961, 1962, 1966 ja 1969). Saldona oli olympiakulta, olympiahopea ja MM-pronssi. Vuonna 1976 Mayasich nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen.
Matti Raipala
Matti Mauno Raipala (20. helmikuuta 1912 Hämeenkyrö – 1. maaliskuuta 1988 Hämeenkyrö) oli suomalainen agronomi, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuodesta 1954 vuoteen 1970.
Raipala kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1931. Agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1938. Suurimman osan työurastaan Raipala toimi maanviljelijänä kotitilallaan. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana toimimalla Hämeenkyrön kunnanvaltuustossa. Presidentin valitsijamiehenä Raipala toimi vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa.
Raipalan vanhemmat olivat maanviljelijä ja talousneuvos Jalmari Vilhelm Raipala ja Josefiina Tyni. Raipala oli naimisissa Margit Eeva Helanderin kanssa vuodesta 1944 lähtien.
Adventure (Atari 2600)
Peli oli alun perin suunniteltu graafiseksi versioksi vuoden 1977 Colossal Cave Adventure -pelistä.
Populaarikulttuurissa
Peli on huomattavassa osassa science fiction -romaanissa Ready Player One.
Virallinen lehti
Virallinen lehti on suomalainen lakisääteisiä ja muita virallisia ilmoituksia ja kuulutuksia sekä valtiollisia asioita sisältävä lehti. Nykyisin sitä julkaisee Edita Publishing Oy. Lehti ilmestyy tiistaisin ja perjantaisin. Lehden päätoimittaja on Jari Linhala.
Virallinen lehti perustettiin vuonna 1820 alkujaan nimellä Finlands allmänna tidning ja se on Suomen vanhin edelleen ilmestyvä lehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 3. tammikuuta 1820. Virallisten ilmoitusten ja kuulutusten lisäksi siinä julkaistiin alkujaan myös sekä koti- että ulkomaisia uutisia. Ajan tavan mukaan se julkaisi jatkokertomuksena myös novelleja ja muuta kaunokirjallisuutta. Lehti oli levikiltään usean vuosikymmenen ajan ylivoimaisesti Suomen suurin.
Vuonna 1856 keisari Aleksanteri II päätti, että valtion oli ryhdyttävä julkaisemaan myös suomenkielistä virallista lehteä. Saman vuoden marraskuussa ilmestyikin Suomen Julkisia Sanomia -lehden näytenumero. Alkujaan sen tuli sisältää tietoa hallituksen toimista ja maan hallinnosta sekä artikkeleja uskonnollisista ja moraalisista kysymyksistä ja maataloudesta. Vuonna 1866 sen nimeksi tuli Suomalainen Wirallinen lehti.
Molemmat viralliset lehdet lakkasivat kuitenkin jo 1800-luvun lopulla julkaisemasta laajempaa mielenkiintoa herättäneitä kirjoituksia, ja niiden sisällöksi jäivät lähes yksinomaan viralliset kuulutukset, jotka lain tai asetuksen mukaan oli niissä julkaistava.
Vuonna 1899 perustettiin Suomeen myös venäjänkielinen virallinen lehti, Finljandskaja gazeta, joka ilmestyi Suomen itsenäistymiseen saakka.
Vuonna 1931 säädettiin nykyinen laki virallisesta lehdestä. Silloin suomen- ja ruotsinkielinen lehti yhdistettiin ja lehti sai nykyisen nimensä Virallinen lehti – Officiella tidningen. Lain mukaan "lehdessä julkaistaan muun muassa ne ilmoitukset, kuulutukset ja muut asiakirjat, jotka, sen mukaan kuin erikseen on säädetty, on tiedotettava virallisessa lehdessä tai virallisissa lehdissä". Siitä lähtien lehden sisältö on pysynyt jokseenkin samana. Muutamia kuulutusryhmiä on tosin poistettu ja toisia lisätty. Sitä paitsi lehteen on lisätty Hyvää virkakieltä -palsta sekä vuodesta 1974 lähtien julkaistu Valtioneuvoston viikko.
Virallisen lehden painettu versio lakkasi ilmestymästä 31.12.2018, ja vuoden 2019 alusta lehteä on julkaistu vain sähköisesti.
Rakennusmateriaali
pienoiskuva|[[Tiili on suosittu ja kestävä rakennusmateriaali.|alt=]] Rakennusmateriaali on mitä tahansa materiaalia, jota käytetään rakentamisessa. Monia luonnossa esiintyviä kiinteitä aineita on käytetty tähän tarkoitukseen; savea, puuta, kiveä ja oksia. Ihminen on näiden lisäksi kehittänyt käyttöönsä monia kestävämpiä ja kauniimpia rakennusmateriaaleja, jotkut enemmän ja jotkut vähemmän synteettisiä. Esimerkiksi betoni oli paljon käytetty materiaali 1900-luvulla.
Scientific American
Scientific American on yhdysvaltalainen populaarinen tiedelehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 28. elokuuta 1845, ja se on siten vanhin yhdysvaltalainen edelleen ilmestyvä aikakauslehti. Aluksi se ilmestyi viikoittain ja marraskuusta 1921 lähtien kuukausittain. Lehden pääsisältö ovat uusien tutkimustulosten kansantajuiset esittelyt.
Scientific American oli aiemmin kohdennettu keksijöille ja tieteilijöille, jotka olivat kiinnostuneita muista kuin omista erikoisaloistaan. Nykyisin lehti on kohdennettu yleisölle, jolla ei välttämättä ole tieteellistä taustaa lainkaan. American Scientist on suunnattu perehtyneemmälle yleisölle.
"Scientific American Goes Woke"
(Tieteenhistorioitsija, dosentti, Skeptic-lehden perustaja ja päätoimittaja, The Skeptics Societyn johtaja ja) Scientific American -lehden pitkäaikainen kolumnisti Michael Shermer totesi lehden muuttuneen wokeksi ja luetteli esimerkkejä, kuten kreationismin väittäminen valkoisen ylivallan muodoksi tai naisten ja mustien aliedustuksen matemaatikoissa väittäminen misogyniaksi ja rasismiksi, vaikka yliopistot nimenomaan yrittävät palkata naisia ja vähemmistöjä.
Camilla Tuominen
Camilla Tuominen (o.s. Ahonius, s. 1975 Helsinki ) on suomalainen tunnekouluttaja.
Ura
Tuominen on koulutukseltaan ekonomi, joka erikoistui asiakkuudenhallintaan Uumajan yliopiston kauppakorkeakoulussa. Hän aloitti uransa liikkeenjohdon konsulttina 25-vuotiaana. Vuonna 2010 hän siirtyi markkinointitoimistoon, jossa toimi projektijohtajana.
Tuomisen Emotion Tracker -sovellus julkaistiin vuonna 2012. Digitaalinen tunnepäiväkirja käsittelee tunneälyä. Sovelluksen idea oli, että tiimidynamiikka perustuu tunteista puhumiseen, joka taas johtaisi luovuuteen. Sovelluksen ensimmäisten käyttäjien joukossa olivat Aalto-yliopisto ja Ylioppilaiden terveydenhuoltosäätiö (YTHS). Vuonna 2015 yrityksessä oli kuusi sijoittajaa, joista osa työskenteli yrityksessä. Aluksi sovelluksen sai terveysalan ammattilaisten ja valmentajien kautta, mutta sittemmin se julkaistiin avoimesti. Tuominen myi startup-yrityksensä vuonna 2019 suomalaiselle yliopistolle.
Emotion Trackerin myötä Tuomisesta tuli myös tunnekouluttaja, tietokirjailija ja kuvittaja. Vuosina 2015–2016 Tuomisella oli visuaalinen blogi Huffington Postissa. Vuonna 2016 ilmestyivät sekä Tuomisen ensimmäinen kirja, Tunnekuvakirja, jossa hän kertoi miten aloitti yrittäjyytensä että Terhi Majasalmen kanssa kirjoitettu Koululaisen rahakirja. Seuraavassa yksin kirjoittamassaan kirjassa Johda tunteita, menesty työelämässä (2018) Tuominen keskittyi siihen, miten työelämän tunneälyä voidaan kehittää.
Tuominen pitää tunnekoulutuksia ja -työpajoja yrityksissä ja on esiintynyt muun muassa Nordic Business Forumissa. Vuonna 2020 hän arvioi esiintyvänsä noin 90 kertaa vuodessa. Vuonna 2020 ilmestyi kolmas Tuomisen tunteiden johtamista käsittelevä kirja, Tunteet eivät kuulu työpaikalle, jossa hän antoi konkreettisia ohjeita ja harjoituksia sekä analysoi tarinoita, joita oli kerännyt koulutuksissaan. Ihmiset ovat kertoneet hänelle, mikseivät voi työssään näyttää tai kohdata tunteita.
Yksityiselämä
Tuominen asuu Espoossa, on naimisissa ja kolmen lapsen äiti. Tuomisella on kolme sisarusta, joista nuorin, Carla Ahonius, on tunnettujen suomalaisten artistien manageri.
Siikajoen kirkko
thumb|250px|Siikajoen kirkko, sankarihaudat Isänmaalle 1939–1944. Siikajoen kirkko on Raahen evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkko Siikajoen kunnassa Siikajoenkylässä. Kirkko sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä kylän keskustasta.
thumb|180px|Kellotapuli pihalta katsottuna.
Historia
Siikajoen seurakunta perustettiin Salon seurakunnan kappeliksi 1590. Ensimmäinen kirkko oli mahdollisesti rakennettu vuotta aiemmin. Venäläiset polttivat kirkon vuonna 1591. Toinen kirkko rakennettiin nykyisen kirkon paikalle vuonna 1600. Nykyinen kirkko eli Siikajoen seurakunnan kolmas kirkko rakennettiin vuonna 1701. Vanha kirkko oli purettu uuden tieltä.
Kirkkoa uusittiin vuonna 1765 ja samana vuonna Jaakko Suonperä rakensi kirkkoon saarnastuolin. Vuosina 1771–1772 kuuluisa kirkkomaalari Mikael Toppelius koristeli kirkkoa maalauksillaan. Alttaritaulu Jeesus Getsemanessa on myös Toppeliuksen työtä. Nykyisen ulkomuotonsa kirkko sai Oulun lääninarkkitehdin Johan Oldenburgin suunnittelemana 1852. Kirkon vieressä on kellotapuli, ja sen välittömässä läheisyydessä on Siikajoen taistelun muistomerkki.
Pori
Pori on Suomen kaupunki ja Satakunnan maakuntakeskus, joka sijaitsee Kokemäenjoen suulla Selkämeren rannikolla Satakunnan maakunnassa. Kaupungin väkiluku on ollut viime vuosina kuntaliitoksien myötä nousussa ja kaupungissa asui 0 asukasta. Väkiluvultaan Pori on Suomen. suurin kaupunki ja kahdeksanneksi suurin kaupunkialue. Naapurikunnat ovat Eurajoki, Kankaanpää, Kokemäki, Merikarvia, Nakkila, Pomarkku, Sastamala, Siikainen ja Ulvila. Entisiä naapurikuntia ovat kaupunkiin liitettyjen Porin maalaiskunnan, Ahlaisten, Noormarkun ja Lavian lisäksi Ulvilaan liitetty Kullaa ja Eurajokeen liitetty Luvia.
Pori on tunnettu muun muassa Jazz-festivaalistaan, Yyterin hiekkarannoista, Kirjurinluodosta, jääkiekkoseura Porin Ässistä, kaksi mestaruutta Veikkausliigassa 1990-luvulla voittaneesta jalkapalloseurasta FC Jazzista sekä Porin teatterista, joka on ensimmäinen suomenkielinen teatteri. Historiansa aikana Porin kaupunki on palanut yhdeksän kertaa. Suomessa vain Oulu on palanut useammin, kymmenen kertaa.
Porin kaupunki perustettiin vuonna 1558 silloisen Ulvilan kaupungin pohjoispuolelle, kun Ulvilan satama oli maankohoamisen vuoksi muuttunut kulkukelvottomaksi isoille laivoille. Pori perustettiin silloiselle rannikolle, mutta maankohoamisen vuoksi Selkämeren rantaviiva on loitonnut noin kymmenen kilometrin päähän kaupungin keskustasta. Meren äärellä sijaitsevat kaupunginosat (Meri-Pori) ovat 20–30 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Pori on edelleen Suomen mittakaavassa merkittävä satamakaupunki; satamat sijaitsevat nykyään Mäntyluodossa ja Tahkoluodossa. Lisäksi Porissa on lentoasema ja rautatieasema. Maantieyhteyksistä tärkeimmät ovat valtatiet 2, 8, 11 ja 23. Kun Noormarkku ja Lavia liitettiin Poriin, kaupungin alue laajeni kymmeniä kilometrejä sisämaahan päin.
Kaupungin ruotsinkielisen nimen Björneborg loppuosasta -borg (kaupunki, linna) on johdettu suomenkielinen nimi Pori. Koko ruotsinkielinen nimi tarkoittaa Karhukaupunkia (Karhulinnaa) ja muinaiskreikasta johdettu latinankielinen nimi Arctopolis myös Karhukaupunkia. Porista käytetään usein suomeksikin lempinimityksenä samaa.
Tasavallan presidentti vahvisti Porin kaupungin nykyisen vaakunan käyttöön 11. joulukuuta 1931, ja sen on myöhemmin piirtänyt uudelleen Olof Eriksson. Kaupunginvaltuusto vahvisti uudelleen piirretyn version käyttöön 27. lokakuuta 1959. Vaakunan karhuaihe on peräisin 1600-luvun sinetistä ja tunnuslause, Deus protector noster eli ”Jumala suojelijamme”, on kaupungin perustajan Juhana Herttuan vaakunasta.
Maantiede
pienoiskuva|Ilmakuva Porista. Porin pinta-ala oli maanmittauslaitoksen mittausten mukaan 0 km², josta 0 km² on maata, 0 km² sisävesialueita ja loput 0 km² merivesialueita. Porin läpi virtaa Kokemäenjoki, jolla on ollut suuri vaikutus kaupungin historiaan. Joen leveys on keskustan kohdalla hieman alle 200 metriä. Joen virtaamisnopeus kaupungin alueella on alhainen. Sen suisto, jossa joen suuhaarojen eli juopien väliin jäävät Porin luodoiksi nimitetyt suistosaaret, alkaa Porin keskustan tuntumasta.
Maaperä Porissa ja sen ympäristössä vaihtelee etelän ja pohjoisen reunaosien tasaisesta tai rikkonaisemmasta moreenimaasta Yyterin­niemen harjuainekseen ja Kokemäenjokisuiston ja jokivarren savi-, hiesu- ja hietakerrostumiin. Kaupungin rannikkoseudut ovat alavaa ja tasaista maata, keskikorkeus merenpinnasta on alle kymmenen metriä. Meren lahdet alueella ovat yleensä matalia. Rannikolla on hiekka kasaantunut paikoittain loiviksi dyyneiksi, mikä on nähtävissä Yyterissä, jonka hiekkarannat ovat Suomen kuuluisimpia.
Porin maaperän yleisin kivilaji on hiekkakivi. Se on levittäytynyt kallioperään tasaiseksi patjaksi, ja se on paksujen irtonaisten maakerrosten peittämää. Porin korkein kohta on Tornivuori Lavian itäosassa. Peruskartan mukaan huippu ylittää 137,5 metriä.
Alueliitokset
Ennen alueliitoksia Porin kaupungin pinta-ala oli 66,1 neliökilometriä, josta 35 neliökilometriä oli maa-alaa ja 31,1 vesialaa.
Kallioperä
pienoiskuva|Porin saaristoa ilmakuvassa. Kallioperä tulee näkyviin meren rannikon ja luotojen silokallioina ja paikoitellen jopa mäkien harjanteina. Paljastunut kallioperä on joissakin paikoissa rapautunut suuriksi lohkareröykkiöiksi. Tällaista näkee esimerkiksi Ahlaisissa. Kokemäenjokilaakson sekä sen etelä- ja lounaispuolen kallioperä on hiekkakiveä. Hiekkakivikerroksen läpi tunkeutuvat Luvialla ja Nakkilan lounaisosissa diabaasikalliot. Kokemäenjoen pohjois- ja koillispuolella kallioperä on pääasiassa erilaisia dioriitteja. Kallioperäjuonteet noudattavat usein Kokemäenjoen suuntaa eli ovat luode–kaakko-suunnassa.
Satakunnan maakuntakivi on hiekkakivi. Satakunnan hiekkakivi on rakennetutkimusten perusteella joensuistosedimentti, jossa aineksen pääasialliset kuljetussuunnat ovat olleet luoteeseen ja pohjoiseen. Porin seuduilla, erityisesti Ahlaisissa on ollut etsitty malmeja. Tutkimuksissa on löytynyt malmimineraaleja, mutta malmipitoisuus on ollut niin pieni, ettei kaivostoimintaa ole kannattanut aloittaa.