cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metla-talo
Metla-talo oli vuonna 2004 valmistuessaan ensimmäinen suuri puusta valmistettu kolmikerroksinen puurunkoinen toimistotalo Suomessa. Joensuun yliopistokampukselle rakennetussa talossa on käytetty sekä uusia että perinteisiä puurakentamisen rakenteita. Talon rakentamista varten järjestetyn arkkitehtikilpailun voitti Arkkitehtitoimisto SARC Oy:n ehdotus, pääarkkitehtina Antti-Matti Siikala.
Modernin puurakentamisen pilottihanke
Metla-talo oli puurakentamisen pilottihanke, jonka yhtenä tavoitteena oli nostaa puu vaihtoehdoksi muiden materiaalien rinnalle myös suuremman mittakaavan toimistorakentamisessa. Talon rakentamista varten järjestettiin arkkitehtikilpailu vuonna 2002. Kilpailun voitti Arkkitehtitoimisto SARC Oy:n laatima ehdotus "Puumerkki", pääarkkitehtina toimi Antti-Matti Siikala.
Metla-talon malli on ikivanha oppilaitoksen arkkityyppi, jossa tilat kiertyvät yhteisen sisäpihan ympärille. 100 vuotta vanhoista purkuhirsistä verhottujen ulkoseinien rajaama esipiha toimii porttina rakennukseen ja sen sisäpihalle.
Kimppupilarit kannattelevat Metla-talon aulan kattoa. Aulan katseenvangitsijana on ylösalaisin käännetyn veneen muotoon suunniteltu, paanukattoinen luentosali. Työskentelytilat, toimistohuoneet ja laboratoriotilat, kiertyvät sisäpihan ja aulan ympärille. Metla-talon rakenteissa ja sisustuksessa on käytetty miltei kaikkia 24 Suomessa kasvavaa puulajia. Rakenteissa hallitseva puulaji on kuusi, jota on kaikesta puumateriaalista noin 80 prosenttia. Rakennuksen kaikkien materiaalien massasta puuta on noin 40 prosenttia, yhteensä noin 2 000 kuutiometriä. Myös kivellä on Metla-talossa merkittävä rooli. Ulkopiha on ladottu noppakivistä, Metla-talon aulan lattia on tehty Pohjois-Karjalan maakunnan ykköskivestä, Nunnanlahden harmaasta vuolukivestä.
Palkittu ja suosittu kohde
Metla-talosta on tullut merkittävä kansallinen ja kansainvälinen puurakentamisen referenssikohde ja vierailukohde erilaisille puurakentamisesta kiinnostuneita sidosryhmille.
Metla-talo on saanut myös useita palkintoja, kuten Senaatti-kiinteistöjen Vuoden Rakennushanke 2004 -palkinnon, Puuinformaatio ry:n Puupalkinnon 2005, Suomen sähköteknillisen liiton Vuoden valaistuskohde 2005 -palkinnon ja IESNA:n (The Illumination Engineering Society of North America) kansainvälisen valaistuspalkinnon vuonna 2006.
Metla-talo esitellään seikkaperäisesti vuonna 2009 ilmestyneessä kirjassa Metla-talo. Metla-talo on mukana taiteilija Pekka Piipon suunnittelemassa kuuden rakennusaiheisen postimerkin vihkosessa, jolla juhlistetaan valtion rakennustoiminnan 200-vuotisjuhlavuotta. Merkki julkistettiin 1. huhtikuuta 2011.
Imelletty perunalaatikko
thumb|Perunalaatikko thumb|Perunalaatikko Imelletty perunalaatikko (tai hämäläinen perunalaatikko tai uunituuvinki ) on hämäläinen perinteinen arkiruoka, jota muualla päin Suomea syödään perinteisenä jouluruokana. Se tehdään imellyttämällä eli seisottamalla perunasosetta noin 50 asteen lämpötilassa, jolloin perunan tärkkelys pilkkoutuu entsyymien vaikutuksesta lyhyemmiksi hiilihydraattiketjuiksi, sokereiksi. Näin syntyy tyypillinen makea maku. Tarvittaessa makeutta voidaan lisätä siirapilla.
Imelletty tai muunlainen perunalaatikko tunnetaan muuallakin kuin Hämeessä, joskin perunalaatikoksi voidaan kutsua myös perunaviipaleista, lihasta ja kalasta tehtyä laatikkoruokaa. Esimerkiksi Alahärmän ja Ylihärmän pitäjäruoka perunaloora tarkoittaa eräänlaista silakkalaatikkoa.
1980-luvulla toteutetussa pitäjäruokaprojektissa jonkinlaisen soseutetusta perunasta tehdyn perunalaatikon tai -tuuvingin valitsivat nimikkoruoakseen Anjalankoski, Elimäki, Heinolan maalaiskunta, Hollola, Hämeenkyrö, Iitti, Järvenpää, Kalanti, Keuruu, Kihniö, Kärkölä, Lahti, Loppi, Myrskylä, Mäntsälä, Nousiainen, Nurmijärvi, Pomarkku, Pälkäne, Ruovesi, Rääkkylä, Siuntio, Somero, Suomenniemi ja Tampere.
Valtion tiedoituslaitos
Valtion tiedoituslaitos (lyh. VTL, ) oli Suomessa talvi- ja jatkosodan aikana toiminut tiedotus- ja sensuurielin.
Valtion tiedoitustoiminnan alkuvaiheet
VTL:n edeltäjä oli lokakuussa 1939 toimintansa aloittanut Valtioneuvoston tiedoituskeskus, joka perustettiin ”sodasta tai muusta poikkeuksellisesta tilanteesta johtuvia tiedoitus- ja julkaisutehtäviä varten”. Laitos toimi valtioneuvoston kanslian alaisena. Sen tuli hankkia tietoja hallitukselle ja muille viranomaisille, tiedottaa viranomaisten toiminnasta yleisölle ja huolehtia siitä että painotuotteissa ja radiossa otettaisiin huomioon maanpuolustukselliset näkökohdat. Lisäksi laitoksen tuli tehdä Suomea ja sen politiikkaa tunnetuksi ulkomailla. Valtion tiedoituskeskuksen päällikkönä toimi talvisodan aikana Urho Toivola.
Jatkosodan aika
Jatkosodan alettua keskuksen tehtäviä laajennettiin sotatilalain ja tasavallan suojelulain nojalla ja sen nimi muutettiin Valtion tiedoituslaitokseksi. Tehtäväksi tuli yleisön mielipiteiden muokkaus hallituksen politiikkaa myötäileviksi.
Valtion tiedoituslaitos jakautui tiedotus- ja tarkastusjaostoihin. Tiedotusjaoston tehtävänä oli seurata tapahtumia ja mielialoja kotimaassa ja ulkomailla sekä kerätä ja toimittaa niistä tietoja hallitukselle, päämajalle ja muille viranomaisille. Tämän ohella tiedotusjaosto toimitti julkisuuteen tietoja hallituksen ja viranomaisten toimenpiteistä ja suunnitelmista sekä informoi yhteistyössä ulkoministeriön kanssa ulkomaita Suomen sodan luonteesta ja kulusta. Tässä tarkoituksessa tiedotusjaosto ohjasi Yleisradion ja tietotoimistojen työskentelyä sekä johti ja valvoi valtioneuvoston käytössä olleiden tiedotus- ja propagandaelinten toimintaa. VTL:n tarkastusjaoston tehtävänä oli ehkäistä sellaisten tietojen ja mielipiteiden leviäminen, jotka olisivat voineet vaikuttaa haitallisesti Suomen puolustukseen, sisäiseen järjestykseen ja turvallisuuteen tai Suomen suhteisiin muihin valtioihin. Samoin tarkastusjaosto pyrki omalta osaltaan torjumaan vakoilua ja paljastamaan vakoiluhankkeet.
Sensuuritehtäviä VTL hoiti valvomalla sanoma- ja aikakauslehtiä, kirjoja, radiota ja postilähetyksiä. Tätä varten maa jaettiin sensuuripiireihin. Sotilaiden ja kotirintaman välistä kirjeenvaihtoa tarkastettiin pistokokein kenttäpostikonttoreissa. Kirjeissä ei saanut esiintyä tietoja, joista olisi voinut olla hyötyä viholliselle, etenkään sotajoukkojen sijaintia, aseistusta ja toimintaa ei saanut ilmaista. Mikäli tällaisia oli, ne mustattiin tai leikattiin kirjeistä pois. Tarkastettujen kirjeiden ja pakettien määrä jäi kenttäpostin kokonaismäärään (noin miljardi postilähetystä jatkosodan aikana) suhteutettuna käytännössä varsin pieneksi. Painotuotteiden valvontaa varten oli 19 julkaisutarkastustoimistoa ja niissä yhteensä noin 70 sensoria, jotka tarkastivat kuukausittain 30 000–35 000 lehtiartikkelia. Keskimäärin 500 artikkelin sisältöön puututtiin ja 100 artikkelia kiellettiin kokonaan. Sensuurin kannalta erityisen hankalia aiheita olivat Saksan sotamenestys ja Saksan miehittämillään alueilla harjoittama politiikka sekä Suomen pyrkimykset erillisrauhaan Neuvostoliiton kanssa. Paikalliset sensuuriviranomaiset tarkkailivat lehtien ja postin ohella myös yksittäisten tapahtumien vaikutuksia kansalaisten mielialoihin ja käyttäytymiseen.
Vuonna 1942 VTL julkaisi Suur-Suomi-aatetta tukevan saksankielisen teoksen Finnlands Lebensraum, jonka tarkoituksena oli tieteellisesti perustella Itä-Karjalan ja Inkerinmaan liittämistä Suomeen. Sen kirjoittajina toimivat maantieteilijä Väinö Auer, historioitsija Eino Jutikkala sekä kansatieteilijä Kustaa Vilkuna.
Toimintansa luonteesta johtuen VTL joutui usein eduskunnassa ja lehdistössä arvostelun kohteeksi. Ajoittain ankarakin arvostelu kohdistui etenkin maan poliittiseen johtoon. VTL:n päällikköinä toimivat pääjohtaja Heikki Reenpää, tohtori Kustaa Vilkuna, kenraali Heikki Kekoni ja valtioneuvoston tiedotuspäällikkö Matti Valtasaari.
Valtion tiedoituslaitos lakkautettiin vuoden 1944 lopussa ja supistettuja tehtäviä hoitamaan perustettiin valtioneuvoston kansliaan valtion tiedoituskeskus ja sisäasiainministeriöön tiedoitustoiminnan tarkastusosasto.
Vasili Sidorenko
Vasili Viktorovitš Sidorenko (s. 1. toukokuuta 1961 Volgograd) on venäläinen moukarinheittäjä. Hän voitti pronssia vuoden 1997 MM-kisoista Ateenata tuloksella 80,76. Sidorenko voitti myös kultaa 1994 EM-kisoissa Helsingissä. Sidorenko osallistui urallaan kaksiin kesäolympialaisiin, joissa hänen paras sijoituksensa oli vuoden 1996 kisojen kahdestoista eli finaalin viimeinen tila. Sidorenkon ennätys on vuonna 1992 Krasnodarissa heitetty 82,54.
Grapsus grapsus
Grapsus grapsus on värikäs, usein punertava taskurapulaji, jota tavataan Pohjois- ja Etelä-Amerikan subtrooppisilla ja trooppisilla rannikoilla
Ulkonäkö ja koko
G. grapsus on värikäs taskurapulaji. Aikuiset yksilöt ovat useimmiten kirkkaankeltaisia ja punaisia, mutta vatsapuoli on yleensä valkoinen. Selkäkilven reunat ovat mustat, ja silmien ympärillä on mustia tai vihreitä pisteitä. Jokaisen raajan kärki on lisäksi oranssi tai keltainen ja sakset kirkkaanpunaiset.
Selkäkilven leveys on 5–8 senttimetriä, ja koiraat ovat yleensä hieman naaraita pienempiä. Toukka on noin 0,5 millimetriä pitkä.
Levinneisyys ja elinympäristö
G. grapsus -lajia tavataan Pohjois- ja Etelä-Amerikan subtrooppisilla ja trooppisilla rannikoilla. Lisäksi se elää sekä Atlantin että Tyynenmeren saarilla. Aikuiset yksilöt elävät erityisesti kivikkoisilla rannoilla. Toukat puolestaan elävät matalissa vesissä rannan läheisyydessä.
Jules Hoffmann
Jules A. Hoffmann (s. 2. elokuuta 1941 Echternach, Luxemburg) on ranskalainen immunologi, joka on tehnyt uraansa Strasbourgin yliopistossa ja Ranskan kansallisessa CNRS-tutkimusorganisaatiosta. Hän on tutkinut erityisesti hyönteistein immunologiaa. Hoffmanille myönnettiin vuoden 2011 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto yhdessä Bruce Beutlerin ja Ralph M. Steinmanin kanssa luontaisen immuniteetin aktivoitumiseen liittyvistä löydöistä.
Nuoruus ja opiskeluaika
Hoffmann väitteli biologiasta tohtoriksi Strasbourgin yliopistossa 1969 ja suoritti väitöskirjan jälkeisen harjoittelun Marburgin yliopistossa 1973–1974.
Ura
Marburgista Hoffmann palasi Strasbourgiin, missä hänen ensimmäisensä tutkimuksensa koskivat idänkulkusirkan verisoluja. Seuraavaksi hän alkoi tutkia hyönteisten hormoneja, erityisesti steroidihormoni ekdysonia. Hänestä tuli 1978 CNRS:n tutkimusyksikkö 9022:n johtaja. Hoffmannin laboratorio, ”hyönteisten endokrinologia ja immunologia”, suuntautui kahteen tutkimushaaraan, ekdysoniin biosynteesiin ja hormonin rooliin lisääntymisessä ja kehityksessä sekä hyönteisten mikrobipuolustuksen tutkimiseen.
Laboratorio kasvoi 1980-luvun aikana, ja samalla tutkijat päättivät keskittyä enemmän immunologiaan, hylätä aiemmat mallihyönteisensä ja jatkaa tutkimuksia Drosophila-suvun kärpäsillä. Hoffmann johdatti yksikkönsä tutkimaan erityisesti Drosophila-kärpästen luonnollista immuniteettia. Vuonna 1992 Hoffmannista tuli Ranskan tiedeakatemian jäsen.
Hoffmann nimettiin 1994 CNRS:n Strasbourgin yliopiston yhteydessä toimivan Molekyyli- ja solubiologian instituutin johtajaksi. Hoffmannin tutkimusryhmä teki uraauurtavan löydön 1996, kun he tutkivat, miten Drosophila-kärpäset taistelivat sieni-infektioita vastaan. He olivat aiheuttaneet kärpäsiin mutaatioita, muun muassa Christiane Nüsslein-Volhardin aiemmin löytämään Toll-geeniin. Kärpäset, joiden Toll-geeni ei toiminut, kuolivat infektioon, koska niiden puolustusjärjestelmä ei käynnistynyt. Hoffmann päättelikin, että Toll-geenin aktivoituminen oli tärkeässä asemassa taistelussa mikro-organismeja vastaan.
Merkitys
Hoffmann oli 2007–2008 Ranskan tiedeakatemian presidentti, ja hänet on palkittu 2000-luvulla useilla palkinnoilla, kuten William B. Coley-, Robert Koch- ja Balzan-palkinnolla. Hoffmann sai Nobel-palkinnon 2011. Hänen ja Beutlerin työn myötä ihmisestä ja hiiristä on löytynyt kymmeniä Tollin kaltaisia reseptoreita, jotka ovat merkittävä osa luontaista immuniteettia.
Nick Viergever
Nick Viergever (s. 3. elokuuta 1989 Capelle aan den IJssel) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa FC Utrechtia. Pelipaikaltaan Viergever on puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut kolme ottelua Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura
Sparta Rotterdamin kasvatti Viergever teki debyyttinsä tuolloin Eredivisiessä pelanneessa Spartan ykkösjoukkueessa kaudella 2008–2009. Kaudeksi 2010–2011 Viergever siirtyi AZ:n riveihin. Hänet valittiin seuran varakapteeniksi kaudeksi 2012–2013, kun Rasmus Elm ja Niklas Moisander jättivät seuran. Kapteenina toimi tuolloin Maarten Martens. Martensin loukkaannuttua Viergever kipparoi kuitenkin AZ:aa suurimman osan kaudesta. Kesällä 2014 Viergever siirtyi Alankomaiden suurseuraan Ajaxiin, jossa hän pelasi neljä vuotta.
Maajoukkueura
Viergever edusti Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta vuosina 2009–2010. Hän debytoi Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa Belgiaa vastaan elokuussa 2012. Sen jälkeen hän on pelannut vielä kaksi maaottelua vuonna 2017.
Walter Weiss
Walter-Otto Weiß (5. syyskuuta 1890 Deggendorf, Baijeri – 21. joulukuuta 1977 Aschaffenburg, Baijeri) oli Saksan armeijan kenraali. Hän oli Puolan valtauksen aikana Saksan I armeijakunnan esikuntapäällikkönä. Syyskuussa hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Vuonna 1941 hän komensi 26. jalkaväkidivisioonaa Operaatio Barbarossan aikana. Tultuaan ylennetyksi kenraaliluutnantiksi hän johti XXVII armeijakuntaa vuonna 1942 ja myöhemmin Saksan 2. armeijaa vuosina 1943–1945. Sodan lopussa hän komensi pohjoista armeijaryhmää ennen antautumistaan amerikkalaisille. Hänet vapautettiin vuonna 1948. Weiß kuoli 87-vuotiaana vuonna 1977.
Karl Viktor Paasivirta
Karl Viktor Paasivirta, ent. Hellström (15. helmikuuta 1854 Sippola – 11. maaliskuuta 1933 Sippola) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies.
Paasivirran isä oli pehtori Johannes Hellström. Paasivirta valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1876 ja toimi opettajana ensin Pälkäneellä ja sitten Viipurissa vuodesta 1880 ja Sippolassa vuodesta 1885 aina vuoteen 1919 asti. Hän osallistui Sippolan kunnalliselämään ja oli muun muassa kuntakokousten esimies 1899–1906. Hän toimi opettajan työnsä ohella myös maanviljelijänä ja oli paikallisen tiili- ja sementtivalimon toimitusjohtaja. Paasivirta oli talonpoikaissäädyssä Kymin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1894 ja 1897. Hän oli molemmilla kerroilla valitsijamies ja yleisen valitusvaliokunnan jäsen. Valtiopäivillä hän otti esille muun muassa kouluasioita, mutta osallistui myös esimerkiksi ehdotuksiin rautatien rakentamisesta ja oluen myynnin rajoittamisesta.
Armando Trovaioli
Armando Trovaioli (myös Trovajoli; 2. syyskuuta 1917 Rooma, Italia – 1. maaliskuuta 2013 Rooma, Italia) oli italialainen pianisti ja säveltäjä, joka tuli tunnetuksi tuotteliaana elokuvamusiikin tekijänä. Trovaioli sävelsi myös tunnettuja italialaisia musikaaleja, kuten Rugantino ja Aggiungi un posto a tavola. Elokuvien joukossa ovat Boccaccio ’70 (1962), Miehet ja Antonia (1977), Perhe (1987) ja Mitä kello on? (1989).
Verkangas
Verkangas eli Vakuri on pieni rekisterikylä Salon kaupungin Perniössä. Kylän alue sijaitsee peltomaalla Pohjankylän eteläpuolella jääden rantaradan ja Ylönkaimas-nimisen kukkulan väliin. Vakuri mainitaan vuonna 1540 Yliskylän talollisten omistamana autiopyölinä eli asumattomana kyläalueena. Vakurin nimi muutettiin kiinteistörekisterissä Verkankaaksi vuonna 2009.
Armando Trovaioli
Elämä
Trovaioli aloitti musiikin ja pianonsoiton oppimisen kuusivuotiaana. Toisen maailmansodan aikana Trovaioli taisteli Albaniassa ja Kreikassa. Sodan jälkeen vuonna 1948 hän valmistui Rooman Conservatorio Santa Cecilia -konservatoriosta.
Trovaioli oli Italian arvostetuin jazzmuusikko ja hän edusti Italiaa vuoden 1949 International Jazz Festival -festivaaleilla Pariisin Salle Pleyelissa. Hän soitti näinä aikoina ja myöhemminkin maailman arvostetuimpien jazzmuusikoiden kuten Duke Ellingtonin, Miles Davisin, Chet Bakerin, Stéphane Grappellin ja Django Reinhardtin kanssa.
Trovaioli sävelsi yli kolmensadan elokuvan ääniraitaa ja hän teki yhteistyötä merkittävien elokuvaohjaajien kuten Vittorio De Sican, Mario Monicellin, Ettore Scolan, Luigi Magnin, Dino Risin, Antonio Pietrangelin, Marco Vicarion ja Alberto Lattuadan kanssa.
Trovaioli oli vuosina 1962–1969 naimisissa näyttelijä Pier Angelin kanssa.
Kunnianosoitukset
Trovaiolille myönnettiin parhaan musiikin David di Donatello -palkinnot vuosina 1978 ja 1984 sekä David di Donatello elämäntyöstä vuonna 2007. Hän oli lisäksi ehdolla tavallisten David di Donatellojen saajaksi vuosina 1990, 1991, 1996 ja 2001.
Raila Kerkelä
Raila Hovi sijoittui viidenneksi henkilökohtaisella matkalla suunnistuksen ensimmäisissä EM-kisoissa 1962 Hamar Lötenissä, Norjassa. Neljäntenä kisassa oli hänen isosiskonsa Tuula Hovi. Raila Hovi osallistui myös lajin ensimmäisiin MM-kisoihin Fiskarsissa 1966 ja sai kaksi mitalia. Henkilökohtaisella 6,6 kilometrin matkalla hän sijoittui parhaana suomalaisena pronssille. Hopeamitalin hän sai viestistä, jonka ankkuriosuudella hän melkein kuroi Ruotsin Gunborg Åhlingin yli 10 minuutin etumatkan kiinni – maalissa aikaero oli 21 sekuntia. Linköpingin MM-kisoissa 1968 rouva Raila Kerkelä sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi ja sai viestissä pronssia yhdessä Pirjo Sepän ja Tuula-siskonsa kanssa.
Kotimaassa Raila Kerkelä edusti Kymin Suunnistajia, Haminan Tarmoa, suunnistusseura XYZ:aa ja Kajaanin Suunnistajia. Hän voitti sekä Venlojen juoksun että henkilökohtaisen Suomen mestaruuden kahdesti.
Raila Kerkelän ja Tuula Hovin lisäksi myös kolmas sisarus, Reetta Väänänen, on kilpaillut suunnistajana.
Tuula Hovi
Tuula Hovi (s. 14. marraskuuta 1939 Vehkalahti) on entinen suomalainen suunnistaja.
Tuula Hovi osallistui molempiin 1960-luvulla käytyihin suunnistuksen EM-kilpailuihin. Hamar Lötenissä, Norjassa 1962 hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla parhaana suomalaisena neljänneksi. Viidentenä kisassa oli hänen pikkusiskonsa Raila Hovi. Le Brassusissa, Sveitsissä 1964 Tuula Hovi oli jälleen paras suomalainen sijoituttuaan kuudenneksi, ja viestissä Suomi oli viides. MM-kisoihin Hovi pääsi mukaan vain vuonna 1968, jolloin kisat käytiin Linköpingissä. Henkilökohtaisella matkalla hän sijoittui yhdenneksitoista, mutta viestissä Pirjo Seppä, Tuula Hovi ja avioitunut pikkusisko Raila Kerkelä saivat pronssia.
Kotimaassa Tuula Hovi edusti Kymin Suunnistajia ja Haminan Tarmoa. Hän voitti Venlojen juoksun kahdesti, mutta ei saanut yhtään Suomen mestaruutta.
Tuula Hovin ja Raila Kerkelän lisäksi myös kolmas sisarus, Reetta Väänänen, on kilpaillut suunnistajana.
Bence Szabó
Bence Szabó (s. 13. kesäkuuta 1962 Budapest) on unkarilainen entinen miekkailija, jonka aseena oli säilä.
Szabó kuului Soulin olympialaisissa 1988 Unkarin säilämiehistöön, joka voitti kultaa. Hänen lisäkseen joukkueessa kilpailivat Imre Bujdosó, László Csongrádi, Imre Gedővári ja György Nébald. Seuraavissa olympiakisoissa 1992 Barcelonassa hän voitti henkilökohtaisen kilpailun kultaa ja joukkuehopeaa. Vielä Atlantan olympialaisissa 1996 hän saavutti joukkuekisassa hopeaa.
Soconusco
Soconusco (myös asteekkien kielellä Xoconochco) on Meksikon etelärajalla sijaitseva Tyynenmeren ja Sierra Madre de Chiapasin vuoriston välinen kapea kaistale. Soconusco on Ciapasin osavaltion eteläosassa Ulapa- ja Suchiatejokien välissä. Soconuscon alue on tunnettu siitä, että sieltä on tehty varhaisia Mesoamerikan kulttuurin syntyä valaisevia löytöjä ajalta noin 1950 eaa. – 500 eaa. Soconuscon varhaisia intiaanikulttuureja kutsutaan yhteisnimellä Mokaya. Asteekkien aikana Soconusco tuotti ketsaalin sulkia ja kaakaota. Meksiko ja Guatemala kisitelivät alueesta 1800-luvulla, ennen kuin maat sopivat rajasta vuonna 1882.
Taajamia
Acacoyagua, Acapetahua, Cacahoatán, Escuintla, Frontera Hidalgo, Huehuetán, Huixtla, Mazatán, Metapa, Pueblo Nuevo Comaltitlán, Ciudad Hidalgo, Tapachula, Tuxtla Chico, Unión Juárez ja Tuzantán
Selkä-Sarvi
Selkä-Sarvi on Perämeren kansallispuistoon kuuluva saari Kemin kaupungin vesialueella Perämerellä. Saari sijaitsee lähellä Suomen ja Ruotsin valtakunnanrajaa, noin 21 kilometriä lounaaseen Kemin keskustasta. Se kuuluu Savukrunnin, Sarvenkrunnin, Pitkäleton, Linnankluvun ja Maa-Sarven sekä Ruotsin puolella sijaitsevan Sarvenkatajan muodostamaan saariryhmään.
Saari on myös pinta-alaltaan Perämeren kansallispuiston toiseksi suurin saari. Se on noin 1,3 kilometrin pituinen ja leveimmillään noin 500 metrin levyinen. Sen korkein kohta kohoaa noin neljän metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. Saaren pohjoisimmassa kärjessä sijaitsee Sarven retkisatama, jonne johtaa merkitty veneväylä luoteesta. Saarella pitäisi useiden lähteiden mukaan olla jatulintarha, mutta vuoden 1994 inventoinnissa mitään jatulintarhaan viittaavaa ei saarelta löydetty.
Selkä-Sarven saari on vanha kalastajien tukikohta. Enimmillään saarella on ollut asukkaita katovuosien aikaan, jolloin saaren asukasluku nousi noin kolmeensataan. Saaren kaakkoiskulmassa sijaitsevan vanhan kalastajakylän rakennuksista kahdeksan on yhä jäljellä, lisäksi alueella on useiden rakennusten ja maakellareiden jäännöksiä. Saaren pohjoispäässä sijaitsevat kalastajatukikohdan lisäksi kansallispuiston partiomaja, teräksinen tähystystorni sekä helikopterin laskeutumisalue.
Saaren halki pohjoisesta etelään johtaa noin kilometrin pituinen luontopolku, jonka eteläpäässä sijaitsevat saaren eteläosien laajat kivilouhikot sekä 1860-luvulla rakennettu Ailinpietin kalamaja, joka on vierailijoille avoin nähtävyys. Yöpymistä varten saarella sijaitsevat vain kesäkäyttöön soveltuvat kahden hengen Kallan autiotupa sekä vanhasta kalojensuolaushuoneesta kunnostettu neljän hengen varaustupa Kokko.
Saaren metsät käsittävät pohjoisosissa hiekkapohjalla kasvavaa katajanummea, jonka laidoilla kasvaa pääasiassa lehtipuita sekä harvakseltaan mäntyjä. Rantapensaikkoa on vähän, ja saaren itärannalla sijaitsee kansallispuiston suurin ja levein yhtenäinen rantaniittyalue. Saaren länsiranta on rikkonainen ja koostuu pääasiassa hajanaisista louhikoista, joiden välisillä alueilla kasvaa rantaniittyä. Saarella on viisi lampea, ja saaren eteläpää muodostuu laguunia reunustavista louhikoista ja rantaniityistä.
Hong Kong Stadium
pienoiskuva|Hong Kong Stadium Hong Kong Stadium on Hongkongissa sijaitseva urheilustadion. Se toimii esimerkiksi jalkapallokäytössä. Esimerkiksi vuonna 2007 siellä pelattiin Barclays Asia Trophy. Lisäksi kentällä on pelattu rugbyturnaus Rugby World Cup Sevens vuosina 1997 ja 2005. Stadionin katsojakapasiteetti on 40 000 ja suurin osa paikoista on katettuja.
Haimalainen
Haimalainen on Pirkanmaalla Sastamalassa ja Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen halkaisiaja on 150 metriä. Järveen laskee suo-ojia ja sen luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 2,2 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Pukaranjokeen kolme kilometriä ennen Hahmajärveä ja 500 metriä Kyröjoen liittymiskohdan alapuolella.
Järven rantaviiva on 0,41 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Vaikka se on metsäjärvi, on sille rakennettu neljä loma-asuntoa. Hämeenkyrön raja kulkee järven yli niin, että suurin osa järvestä jää Sastamalan puolelle.
Poblet-luostari
250px|thumb|Pobletin luostari
Haimalainen
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Haimalampi".
Poblet-luostari
Pobletin luostari on sisterssiläinen luostari Kataloniassa. Sen perustivat Barcelonan kreivin kutsusta Ranskasta tulleet munkit vuonna 1151. Se oli yksi kolmesta sisterssiläisestä luostarista, jotka pönkittivät kuninkaan valtaa 1100-luvulla. Aragonian kuningasperhe kehitti siitä alueen kulttuurin ja sivistyksen keskusta. Erityisen merkittävä on luostarin kirjasto. Tärkeimmät rakennukset ovat peräisin 1200-1400-luvuilta. Luostari jätettiin tyhjilleen vuonna 1835 ja restauroitiin 1940-luvulla. Se on kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 1991.
Aiheesta muualla
41.38083°N, 1.0825°W
Dabangg
Dabangg (suomeksi ”Rohkea”) on Abhinav Singh Kashyapin ohjaama intialainen toimintaelokuva vuodelta 2010. Se rikkoi ennätyksiä ja oli vuoden menestynein Bollywood-elokuva. Elokuva voitti monia palkintoja, muun muassa National Film Awards -palkinnon ja viisi Filmfare Awards -palkintoa.
Musiikki
Elokuvan musiikin sävelsivät Sajid-Wajid ja Lalit Pandit.
Jatko-osa
Dabangg 2 sai ensi-iltansa 21. joulukuuta 2012. Salman Khan ja Sonakshi Sinha jatkoivat päärooleissa.
Uudelleenfilmatisoinnit
Vuonna 2011 sai ensi-iltansa Dabanggin tamilinkielinen uudelleenfilmatisointi Osthe ja vuonna 2012 telugunkielinen uudelleenfilmatisointi Gabbar Singh.
Vaalimaanjoki
Vaalimaanjoki eli Koskelanjoki on Suomessa Etelä-Karjalan Luumäellä sekä Kymenlaakson Miehikkälässä ja Virolahdessa virtaava 45 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa lähes koko Vaalimaanjoen vesistön 56 kilometriä pitkän pääuoman. Joki laskee Suomenlahteen Venäjän Viipurin piirissä.
Joen kulku
Joki alkaa Nokanojan ja Ruostesuonojan yhtymäkohdassa Luumäen Nokkalan peltoaukealla. Nokanoja saa alkunsa viiden kilometrin päässä Luotosenjärvestä. Joki ylittää heti Miehikkälän kuntarajan ja virtaa aluksi yli viisi kilometriä suoraan etelää kohti. Alkuosuus tapahtuu Muurolan peltojen keskellä ja päättyy Haukkavuoren kalliojyrkänteen ja tekojärven välissä. Joen metsätaival tapahtuu syväksi kaivetussa kaivannossa, jonka vieren on rakennettu puolimatkassa tekolampia. Pekkolassa joki kohtaa pienen peltomaa-alueen, mutta jatkaa sitten mäkisessä metsämaastossa Takamaan metsien läpi etelä-kaakkoon päin. Viiden kilometrin päässä se saapuu Hauhiaan. Siellä joki levenee järvimäiseksi uomaksi, jota ympäröivät peltomaat. Hurttalassa joki tekee käännöksen ja laskee Piilonkoskessa Tyllinjärveen. Vesireitti jatkaa Taipaleenjärven, Välijärven ja Savanjärven kautta Savikkalaan. Vaalimaanjoen viimeinen osuus Suomessa tapahtuu virtaamalla leveän peltomaalaakson halki. Joen leveys vaihtelee matkalla ja joesta tulee parin kilometrin matkalla Virolahden ja Miehikkälän välinen kuntaraja. Joki alittaa Vaalimaalla ensin valtatien E18 ja sitten seututien 170. Sitten joki muodostaa parin kilometrin matkalla valtakunnan rajan. Rajalta on enää kilometrin verran Suomenlahteen. Venäjällä jokea kutsutaan Koskelanjoeksi.
Joen padot
Vaalimaanjoki on ollut kokonaan suljettu kahdella padolla: Reinikkalankosken järjestelypadolla ja Mattilan Myllykosken padolla. Reinikkalankoskeen on valmistunut kalatie, joka mahdollistaa vaelluskalojen nousun. Patoja pääuomassa on jäljellä kuusi kappaletta, mylly-, saha- tai vesivoimalaitoksia joessa on ollut yhdeksän. Myllyrakennuksia on jäljellä kolme. Mattilankosken mylly on edellä mainituista myllyistä tällä hetkellä ainoa yhä toimintakunnossa oleva vesilaitos alkuperäisine mylly- ja sahakoneistoineen. Mattilan­kosken säännöstely­pato on korvattu kiinteäharjaisella kalannousuaukolla varustetulla pohjapadolla mikä mahdollistaa vaelluskalojen nousun aina Savankoskelle saakka.
Luontoarvoja
Joen keskijuoksulla sijaitsee vesistöalueen suurin järvi Tyllinjärvi, joka kuuluu Natura 2000 alueisiin. Joki tarjoaa virkistysmahdollisuuksia, muun muassa melontaa ja muuta luontomatkailua.
Vaalimaanjoen vesistö
Vaalimaanjoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 244,96 neliökilometriä, josta 238,56 neliökilometriä kuuluu Suomelle ja 6,4 neliökilometriä Venäjälle. Suomenpuolisen valuma-alueen järvisyys on 3,07 %. Vesistön valuma-alue on noin 40 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 10 kilometriä leveä. Valuma-alueen pohjoisosat ylettyvät Etelä-Karjalaan Luumäen puolelle, mutta muualla se pysyy Kymenlaaksossa. Valuma-alue kuuluu keskijuoksulla Miehikkälään ja alajuoksulla Virolahteen. Venäjän puoli kuuluu Viipurin piirin Tienhaaran kuntaan.
Marcia Fudge
Ennen poliittista uraansa Fudge opiskeli lakia ja työskenteli vero- ja taloushallinnossa. Vuonna 1999 hänestä tuli kongressiedustaja Stephanie Tubbs Jonesin henkilöstöpäällikkö, ja seuraavana vuonna hänet valittiin Warrensville Heightsn pormestariksi. Jonesin kuoltua kesken kauden Fudge valittiin hänen tilalleen kongressiin 2008.
Vuontisjärvi
Kylän historiaa
Vuontisjärvi tuli aikoinaan tunnetuksi "Rovan Nikun" (Niilo Uollonpoika Keskitalon) ansiosta vuonna 1861. Rovan Niku oli 1800-luvun puolivälin paikkeilla Vuontisjärvellä elänyt karjatilallinen/maanviljelijä. Niku oli kaivanut tulvaveden tasaamiseksi pienen ojan, joka murtui veden voimasta. Tämän seurauksena järven pinta laski yli kuusi metriä ja syntyi uusi laskujoki. Vesi vei mennessään runsaasti hiekkamaata sekä niittylatoja ja ikihonkia. Tämä oli suuri menetys kalastuksesta ja viljelystä elävälle kylälle, ja puhutti kyläläisiä pitkään. Tapahtumasta kerrotaan Samuli Paulaharjun kirjassa Vanhaa Lappia ja Peräpohjolaa (1923).
Naapurikylät ja vesistöt
Vuontisjärven naapurikyliä ovat Peltovuoma idässä ja Hetta lännessä. Kylään kuuluvat läheisesti seuraavat vesistöt: Vuontisjärvi, Vuontisjoki, Pöyrisjoki ja Markkajoki. Kylän lähialueella on myös muita merkittäviä jokia kuten Käkkälö- ja Ounasjoki.
Matkailu ja palvelut
Vuontisjärven kylästä lähtee patikkapolku Pöyrisjoen varteen. Pöyrisjokea alas melovat päätyvät myös Vuontisjärven kylälle. Talvella on tarjolla moottorikelkkavuokrausta. Moottorikelkkareitti Hetta–Kittilä kulkee kylän lävitse. Levin rinteet ovat 100 kilometrin ja Pallastunturit alle 60 kilometrin päässä. Enontekiön lentokentälle on kylältä matkaa 25 kilometriä.
Matkailijoille vuokrataan entisen kyläkoulun tiloja. Kylän alueella Vuontisjärven uimarannalla on mutterikota ja -rantasauna, joita vuokrataan myös matkailijoille ja retkeilijöille. Kylässä on myös taksi, korjaamo, safariyritys, maaseutumatkailuun soveltuvia majoituspalveluita.
Kylän asukkaat
Talouksia Vuontisjärven kylässä on 60.
Kylän asutus on helminauhamaista, joskin keskellä kylää, alkuperäisellä kyläalueella asutus on tiheämpää. Asuinrakennukset ovat omakotitaloja. Kylän läheisyydessä on myös paljon loma-asutusta, joka vilkastuttaa kylän toimintaa kesällä ja lomien aikana.
Kyläläiset saavat toimeentulonsa maa-, poro- ja luontaistaloudesta sekä palvelusektorilta.
Tapahtumat
Vuontisjärvellä järjestettiin viides Maailman kylät -tapahtuma 4.–6. heinäkuuta 2008.
Munkki (leivonnainen)
thumb|Munkkeja thumb|[[Suklaakuorrutettu donitsi]] pienoiskuva|Munkkien paistamista vappuna 2023. Munkki tai donitsi on rasvassa uppopaistettu, pullataikinasta tai kakkutaikinasta valmistettu makea leivonnainen. Munkkien yleisimmät muodot ovat pallo, jonka sisällä on hilloa tai muuta makeaa täytettä, ja rengas, joka on perinteisesti tehty kietomalla taikina kepin ympärille. Nykyään saatetaan käyttää myös leikkuria, joka leikkaa taikinan keskeltä pienen palasen. Nämä palaset voidaan paistaa erikseen ”donitsireikinä”.
Sana munkki on ollut käytössä leivonnaisen nimityksenä ainakin jo 1600-luvulla. Se juontuu vertauskuvallisesta assosiaatiosta luostarimunkkeihin: ”kun nokare munkkitaikinaa pannaan kuumaan rasvaan, se pullistuu nopeasti hyvinvoivan ruskeakaapuisen munkin kaltaiseksi”.
Perinteisesti Suomessa on valmistettu seuraavan tyyppisiä munkkileivonnaisia:
Malasada
Malasada on varsinkin Portugalissa, Madeiralla, Azoreilla ja Havaijilla tunnettu suosittu hillomunkin muunnelma. Se valmistetaan hyvin samaan tapaan kuin tavalliset munkit, uppopaistamalla. Malasadaa on tapana valmistaa ja syödä varsinkin Mardi Grasin aikaan tuhkakeskiviikon jälkeisenä päivänä.
Munkkien historiaa
Munkkien eli uppopaistettujen makeiden pullataikinaleivonnaisten historia ulottuu Euroopassa keskiajalle saakka. Varhaisimmat varmat tiedot munkkien kantalisista leivonnaisista ovat espanjalaisesta "Libri de Sent Sovi"-kirjasta vuodelta 1325, jossa ne juustoiset sokeripäällisteiset mykyt tunnetaan nimellä bunyol. Jokseenkin samaan aikaan Saksassa alettiin valmistaa leivonnaisia, jotka tunnettiin nimellä Schmalzbachernes eli ihraleivokset, luultavasti, koska ne uppopaistettiin sianrasvassa. Eräs niistä oli nimeltään Knapfen, josta tuli saksalainen perinneleivonnainen, ja joka on meidän hillomunkkimme esiäiti. Sen varhaisin resepti on olemassa vuodelta 1350, keittokirjassa "Das Buch von guter Speise“. 1700-luvulla samainen leivonnainen löysi tiensä berliiniläisten sydämiin, ja siitä tuli Berliinin tunnusoimainen leivonnainen. Ehkä siksi hillomunkit tunnetaan monessa maassa nimellä "berliiniläiset".
Nocturnal Rites
Nocturnal Rites on ruotsalainen power metal -yhtye Uumajasta. Yhtye aloitti toimintansa vuonna 1990 nimellä Necronomic ja sen perustaja oli Fredrik Mannberg.
Újpest
Újpest on entinen kaupunki ja nykyinen Budapestin kaupunginosa Unkarissa. Újpestin kaupunginosa muodostaa suurimman osan Budapestin IV osa-alueesta, joka tunnetaan myös Újpestin nimellä. Újpestin kaupunginosassa oli 74 000 ja koko IV osa-alueella 103 400 asukasta vuonna 2009. Alueen rajoina ovat lännessä Tonava ja idässä Váciin kulkeva rautatie.
Kreivi István Károlyi perusti Újpestin kylän vuonna 1840 silloisen kaupunginrajan pohjoispuolelle. Vuonna 1870 siellä asui jo 10 000 ihmistä, ja se oli merkittävä teollisuuskeskus ja Unkarin suurin kylä. Újpestistä tuli kaupunki vuonna 1907, ja se liitettiin Budapestiin 1950. Újpest oli aikaisemmin tunnettu nahka-, puu-, tekstiili- ja kemianteollisuudesta, ja nykyäänkin siellä toimii useita merkittäviä yrityksiä, kuten Tungsram ja Chinoin.
Újpestin asukkaiden kotiseutuhenki on vahva ja heitä pidetään jopa nurkkapatriootteina. Kaupunginosassa on tunnettu urheiluseura UTE (Újpesti Torna Egylet), jolla on oma jalkapallostadion, uimahalli ja jäähalli. UTE on perustettu vuonna 1865 ja jalkapallojoukkue Újpest FC vuonna 1899. Újpest FC on voittanut useita Unkarin liiga- ja cup-mestaruuksia.
Tervasaari
Tervasaarella voidaan viitata:
The Singles Collection (Britney Spearsin albumi)
The Singles Collection on Britney Spearsin toinen kokoelmalevy. Albumilla julkaistaan muun muassa Spearsin uusi single ”3”. Albumia on myyty Yhdysvalloissa 124 000 kappaletta ja maailmanlaajuisesti 500 000 kappaletta. Siitä on olemassa dvd-versio, jossa on videoina muut kappaleet paitsi ”Boys” ja ”3”.
Munkki
thumb|Kaksi kristillistä munkkia esittävää vahanukkea Munkki on eri uskontokuntien tapaperinteessä mies, joka viettää tiukan uskonnollista ja askeettista elämää usein saman elämäntavan valinneiden ihmisten yhteisössä, luostarissa. Sana tulee kreikan sanasta monakhos (μοναχός), joka käännetään yleensä yksinäiseksi henkilöksi, joko mieheksi tai naiseksi. Sana otettiin käyttöön kuvaamaan egyptiläisiä miehiä ja naisia, jotka 200-luvulla vetäytyivät yksinäisyyteen Nitriain autiomaahan omistautuakseen täysin uskonnolliseen elämään.
Munkin naispuolinen vastine on nunna.
Munkki katolisessa kirkossa
thumb|Fransiskaanimunkki Katolisessa kirkossa munkiksi tuleminen muodostuu useista eri vaiheista, jotka voivat erota toisistaan sekä luostarin että sääntökunnan traditioiden perusteella.
Munkiksi pyrkivää kutsutaan ensimmäisessä vaiheessa postulantiksi. Tänä aikana postulantti osallistuu luostarin elämään parhaan kykynsä mukaan, minkä jälkeen hänestä tulee noviisi. Postulanttivaihe kestää, sääntökunnan käytännön mukaisesti, yleensä vähintään vuoden ja noviisivaihe yleensä vuodesta viiteen vuoteen. Noviisivaiheen jälkeen annetaan ikuiset lupaukset, joiden jälkeen alkaa loppuelämän kestävä munkin elämä.
Katolisessa kirkossa munkit kutsuvat toisiaan veljiksi. Vain papiksi vihittyjä munkkeja kutsutaan isiksi. Papiksi vihittyjä munkkeja kutsutaan myös pappismunkeiksi.
Miesluostarin johtajaa kutsutaan katolisessa maailmassa apotiksi ja naisluostarin johtajaa abbedissaksi.
Munkki ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksisessa kirkossa tie munkkeuteen kulkee kokelaskauden kautta. Silloin kilvoittelijaa nimitetään noviisiksi ja häntä kutsutaan puhuttelunimellä veli.
thumb|[[Valamon luostari (Heinävesi)|Uuden Valamon ortodoksinen munkkiluostari Heinävedellä]]
Noviisikauden jälkeen seuraa vihkimys viitankantajamunkiksi, josta lyhykäisesti käytetään nimeä munkki ja puhuttelunimenä on Suomessa edelleen veli. Muun muassa Kreikassa munkkeja kutsutaan myös puhuttelunimellä isä.
Munkki voidaan vihkiä kahteen erilaiseen syvempään munkkeuden asteeseen eli skeemaan. Ensimmäistä nimitetään pieneksi skeemaksi ja toista – jonka yhteydessä munkin nimi muuttuu jälleen kerran joksikin toiseksi – suureksi skeemaksi. Suuressa skeemassa olevien munkkien arvon eteen lisätään usein sana "skeema": skeemamunkki, skeemapappismunkki, skeemaigumeni…
Pappismunkki voi saada kirkolliseksi arvonimekseen arkkimandriitta. Arvon myöntää piispa. Samaten munkkidiakonille voidaan myöntää arvonimi arkkidiakoni.
Miesluostarin johtajaa kutsutaan ortodoksisessa maailmassa igumeniksi.
Munkki buddhalaisuudessa
thumb|Nuoria tiibetiläisiä munkkeja
Buddhalaisuudessa munkki- ja nunnavihkimyksen sisältö ja asteet riippuvat koulukunnasta. Esimerkiksi zen-munkin lupaukset ovat erilaiset kuin Theravada-munkin. Buddhalaiset munkkilupaukset voidaan joissakin traditioissa antaa määräajaksi tai pysyvästi.
Anita Pallenberg
pienoiskuva|Anita Pallenberg poikansa kanssa vuonna 1970. Anita Pallenberg (6. huhtikuuta 1942 Rooma – 13. kesäkuuta 2017 ) oli italialaissyntyinen malli, näyttelijä ja muotisuunnittelija.
Pallenberg seurusteli kahden The Rolling Stones -yhtyeen jäsenen kanssa. Pallenberg tapasi kitaristi Brian Jonesin yhtyeen Euroopan kiertueen Münchenin-konsertissa Zirkus Krone-Baussa 14. syyskuuta 1965 ja muutti Lontooseen asumaan Jonesin kanssa. Heidän suhteensa oli kuitenkin myrskyisä ja lopulta huumeiden astuessa kuvaan myös väkivaltainen. Rolling Stonesin kitaristi Keith Richardsin on sanottu pelastaneen Pallenbergin Jonesin kynsistä. Heistä tuli tiivis pari vuonna 1967, jolloin Richards ja Pallenberg pakenivat yhtyeen yhteiseltä lomamatkalta Marokosta jättäen Jonesin lomailemaan yksin. Pallenbergilla on huhuttu olleen syrjähyppy Rolling Stonesin laulaja Mick Jaggerin kanssa elokuvan Performance (1970) kuvauksien aikana, jossa kumpikin näytteli. Pallenberg itse on sanonut tapahtuneen "menevän metodinäyttelemisen piikkiin". Pallenberg ja Richards saivat kolme lasta: Marlonin (s. 10.8.1969), Angelan (aik. Dandelion) (s. 17.4.1972) ja Taran (s. 26.3.1976), joka syntyi heikkokuntoisena ja kuoli 6.6.1976. Pallenbergin ja Richardsin suhde päättyi vuonna 1979. Pallenberg on kertonut Scott Cantrellin tapauksen olleen "viimeinen pisara" heidän suhteessaan. 17-vuotias Scott Cantrell ampui itseään kuolettavasti päähän 20.7.1979 Richardsin asunnossa New Yorkin Lewisborossa "pelatessaan" Richardsin aseella venäläistä rulettia. Pallenberg oli paikalla, mutta hänet todettiin myöhemmin syyttömäksi tapahtuneeseen.
Munkki
Munkki buddhalaisuudessa
Muissa traditioissa lupausten sisältö vaihtelee vähän (esimerkiksi Zen-luostareissa saatetaan nauttia ilta-ateria). Myös ohjeiden tulkinta vaihtelee, jotkin traditiot esimerkiksi pitävät tupakkaa tarkkavaisuutta heikentävänä aineena. Varsinainen noviisivihkimys käsittää kymmenen lupausta. Huvituksia ja ruumiin koristamista koskeva seitsemäs sääntö on jaettu kahtia, ja lisäksi rahan käsittelyä tulisi välttää.
Anita Pallenberg
Pallenbergilla oli musiikin maailmassa voimakkaan naisen imago. Hänhän oli aikanaan tekemisissä rock-musiikin "pahojen poikien" kanssa. Pallenbergia on myös kutsuttu kuudenneksi Rolling Stonesin jäseneksi, "Sixth Stone". Hän aiheutti vuonna 1966 kohua poseeratessaan Brian Jonesin kanssa kuvassa, jossa Brian oli pukeutunut natsiunivormuun. Hänen ja Brianin asunto oli svengaavan Lontoon keskuksia, jossa pariskunnan ystävät, kuten muut Rolling Stonesin jäsenet ja Marianne Faithfull, kokoontuivat viettämään aikaansa musiikin ja erilaisten psykedeelisten huumeiden parissa. Pallenberg oli myös tunnettu näyttävästä pukeutumisestaan ja koruistaan. Lisäksi hän oli vastuussa miesystäviensä puvustamisesta, ja Keith Richardsin nykyään jo legendaariseksi noussut merirosvotyyli on pitkälti Pallenbergin luomus. Samoja vaatteita ja asusteita on vaihdellen eri kuvissa sekä Pallenbergin että miesystävien päällä.
Munkki
Munkki buddhalaisuudessa
Täyden vihkimyksen Theravada-munkkia kutsutaan bhikkhuksi (nunna on bhikkhuni), myös bhiksu ja bhiksuni -nimityksiä käytetään. Sana tarkoittaa kirjaimellisesti kerjäläistä. Maallikot käyttävät usein varsinkin vanhemmista munkeista kunnioittavaa nimitystä bhante ("kunnioitettu herra"). Bhikkhujen oletetaan seuraavan vinaya-säännöstöä, johon kuuluu 227 sääntöä.Tiibetiläisessä traditiossa munkin nimitys on gelong (nunnan gelongma).
Buddhalaismunkin yhteiskunnallinen asema on varsin korkea: Thaimaassa kuningas kumartaa munkille, mutta munkki ei kuninkaalle.
Anita Pallenberg
Eron jälkeen Pallenberg opiskeli vaatesuunnittelua ja vesivärimaalausta. Hänellä oli asunto Lontoon Chelseassa, ja hän vietti aikaansa niin New Yorkissa kuin Euroopassakin. Hän liikkui toisinaan esimerkiksi Kate Mossin seurassa. Hänellä oli pieni talo Italiassa Rooman eteläpuolella, ja hän harrasti kotitarveviljelyä siirtolapuutarhapalstalla Chiswickssä.
Filmografia (näyttelijänä)
Pallenberg vieraili brittiläisessä komediasarjassa Todella upeeta, jossa hän esitti pirun kaltaista hahmoa, ja Marianne Faithfull puolestaan toimi enkelin osassa, leikitellen vanhalla käsityksellä siitä, että Pallenberg oli "paha" tyttö ja Marianne "hyvä", kuten monissa Rolling Stones -anekdooteissa väitetään.
Forever Blue
Forever Blue on Blue Systemin studioalbumi vuodelta 1995. Tyyllillisesti se jatkaa uskollisesti edellisen albumin eurodance linjaa. Albumin tunnetuin kappale lienee sen aloituskappale, Laila. Kappale Marvin's Song on omistettu Dieterin pojalle, Marvin Benjaminille.
John Bedyngham
John Bedyngham (myös Bedingham) oli 1400-luvulla elänyt englantilainen renessanssisäveltäjä.
Bedyngham oli vuodesta 1457 suntiona Collegiate Chapel of St. Stephenissa Westminsterissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa burgundilaistyylisiä chansoneita. Hän sävelsi myös Gilles Binchoisin chansoniin pohjautuvan messun Deuil angoisseus. Bedyngham kuoli noin vuonna 1460.
Bedynghamin laulua O rosa bella luultiin pitkään John Dunstablen säveltämäksi.
Yleisilmailukone
thumb|right|250px|Pienlentokoneita [[Helsinki-Malmin lentoasema|Malmin lentoasemalla.]] Yleisilmailukone (yleisilmailulentokonekone; engl. General Aviation Aircraft) on yleisilmailussa yleinen konetyyppi ultrakevyiden lentokoneiden lisäksi.
Yleisilmailulentokoneita ovat muiden muassa:
Berliinin juutalaismuseo
Berliinin ensimmäinen juutalaismuseo perustettiin Oranienburger Straßen varrelle vuonna 1933, mutta natsihallinto sulki sen vuonna 1938. Ajatus uudelleen perustamisesta syntyi vuonna 1971, ja neljä vuotta myöhemmin perustettiin kannattajayhdistys ajamaan uutta museota silloiseen Länsi-Berliiniin. Berliinin museo avasi juutalaisen osaston vuonna 1978. Vuonna 1999 Berliinin juutalaiselle museolle myönnettiin oikeudet toimia itsenäisenä laitoksena. Daniel Libeskindin suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1999 ja avattiin virallisesti vuonna 2001.
György Nébald
György Nébald (s. 9. maaliskuuta 1956) on unkarilainen entinen miekkailija, jonka aseena oli säilä. Hän kuului kultaa voittaneeseen Unkarin joukkueeseen Soulin olympialaisissa 1988. Hänen lisäkseen joukkueessa kilpailivat Imre Bujdosó, László Csongrádi, Imre Gedővári ja Bence Szabó. Hän oli myös voittamassa Unkarille joukkuehopeaa Barcelonasta olympialaisista 1992 ja pronssia Moskovasta 1980.
Sotilas Jane
Sotilas Jane on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka on ohjannut Ridley Scott. Elokuva kertoo Yhdysvaltojen laivaston tiedustelu-upseerista, joka hyväksytään ensimmäisenä naisena Navy SEALs -erikoiskoulutukseen. Elokuvan pääosaa näyttelee Demi Moore.
Yhdysvalloissa elokuva sai runsaan 48 miljoonan dollarin lipputulot ja oli kahtena viikonloppuna maan katsotuin elokuva. Moore sai roolisuorituksellaan kyseenalaisen kunnian olla Golden Raspberry -palkintogaalan valitsemana vuoden 1998 huonoin naisnäyttelijä.
Juoni
Poliittisen painostuksen seurauksena vaativaan Navy SEALs -koulutukseen otetaan ensimmäinen nainen (Demi Moore). Hänen ei uskota selviytyvän erikoisjoukkojen koulutuksesta, jonka 60 prosenttia miehistäkin keskeyttää. Hänen on kestettävä fyysisesti rankka valmennus ja jatkuvaa ahdistelua ja häirintää tietäessään, että naisten tulevaisuus armeijassa riippuu hänen menestyksestään.
IORE
IORE on Bombardierin valmistama raskaaseen tavarajunakäyttöön tarkoitettu sähköveturisarja, joka on käytössä Pohjois-Ruotsissa Luulaja–Kiiruna–Narvik -malmiradalla. Veturit on tarkoitettu käytettäväksi kahden veturin ryhminä, ja kaksi veturia käsittävän yksikön kokonaispituus on 45,81 metriä, kokonaispaino 360 tonnia, teho on 10 800 kilowattia ja suurin nopeus normaalikäytössä 80 km/h.
Sarjan vetureita käytetään yksinomaan raskaiden malmijunien vetoon, ja ne kuuluvat kaivosyhtiö LKAB:n rautatieliikenneyksikölle MTAB:lle. Vetureita on rakennettu vuosina 2000–2004 kahdeksantoista kappaletta korvaamaan vanhentunutta Dm3-sähköveturisarjaa.
Veturin pyörästöjärjestys on Co'Co'+Co'Co', eli kummassakin veturissa on kaksi kolmiakselista teliä, ja jokaisella akselilla on oma akselikohtainen sähkömoottorinsa.
Yksiköiden nimet
Vetureille on annettu veturikohtaiset nimet. Jokainen kahden veturin yksikkö oli muodostettu sarjan peräkkäisistä vetureista. Huoltojen ja korjausten jälkeen veturit ovat olleet satunnaisen parin kanssa.
Pukinmykeröt
Pukinmykeröt (Urospermum) on asterikasvien suku, jossa on kaksi lajia, karvaspukinmykerö ja kitkeröpukinmykerö. Lajit eroavat toisistaan kehtosuomujen muodossa ja pappuksen värissä. Ne kasvavat alkuperäisinä Etelä-Euroopassa, Afrikan pohjoisosassa ja läntisessä Aasiassa Lähi-idästä Arabiaan ja Persiaan. Kitkeröpukinmykerö on lisäksi levinnyt muualla maailmaan, kuten Australiaan.
Suvun lajit:
Semjonov
Semjonov, naisilla Semjonova (Семёнова) on yleinen venäläinen sukunimi. Se perustuu raamatulliseen Semjon (Семён) -etunimeen (suomessa Simeon tai Simeoni). Semjonov on myös Venäjällä sijaitseva kaupunki.
Toroidi (käämi)
thumb|Toroidi thumb|Toroidimuuntaja, eli rengassydänmuuntaja
Toroidi on sähkötekniikassa toroidipinnan muotoinen käämi, jossa  johdin on käämitty toroidin muotoon. Toroidin muotoisessa kuristimessa tai muuntajassa ('rengassydänmuuntaja') sydän on yleensä rautaa tai muuta ferromagneettista materiaalia kuten ferriittiä.
Toroideja käytetään kuristimina erilaisissa sähköisissä piireissä kuten radiolähettimissä ja -vastaanottimissa, koska toroidilla voidaan saavuttaa kokoonsa nähden korkea induktanssi ja korkea Q-arvo.
Karuta
pienoiskuva|[[Nintendo|Nintendōn valmistamien karuta-korttien mainos Meiji-kaudelta]] pienoiskuva|Tyttöjä pelaamassa uta-garutaa vuonna 1900
Karutassa on käytössä kahdenlaisia kortteja, toiset ”lukukortteja” ja toiset ”ottokortteja”. Yomifudassa olevat sanat luetaan ääneen, ja pelaajien täytyy etsiä niitä vastaava torifuda mahdollisimman nopeasti.