cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joan Aiken
Joan Delano Aiken (4. syyskuuta 1924 Rye, East Sussex – 4. tammikuuta 2004) oli englantilainen kirjailija. Hänen isänsä oli runoilija Conrad Aiken ja hänen sisarensa Jane Aiken Hodge oli myös kirjailija. Aiken julkaisi etupäässä lastenkirjallisuutta ja jännityskirjallisuutta. Hän sai Guardian-palkinnon vuonna 1969 ja Edgar Allan Poe -palkinnon vuonna 1972. Hänen rikosromaaneistaan on suomennettu Vihan kylvö (1967).
Herbert Adamski
Herbert Adamski (30. huhtikuuta 1910 Berliini – 11. elokuuta 1941) oli saksalainen soutaja ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Berliinin olympialaisissa 1936 perämiehellisestä kaksikosta.
Adamski kuoli toisessa maailmansodassa.
Uplanselkä
Uplanselkä on Keski-Suomessa Keuruulla Lihjamon kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Tarhianjoen alaosan alueeseen (35.631) se kuuluu.
Bolometrinen kirkkaus
Bolometrinen kirkkaus tarkoittaa kaikkea tähdestä tulevaa säteilyä, johon on laskettu yhteen säteily kaikilta sähkömagneettisen säteilyn aallonpituuksilta. Se on todellisesta luminositeetista laskettu tähden suuruusluokka Mbol. Bolometrinen kirkkaus on hieman vaikea määrittää, koska tähden koko säteilyä ei pystytä yleensä mittamaan. Bolometrinen kirkkaus voidaan arvioida väri-indeksistä CI tai B-V ja näennäisestä kirkkaudesta MV. Bolometrisen kirkkauden laskemisessa käytetään "bolometristä korrektiota" eli korjaustermiä BC (B.C.).
Saloisten kirkko
thumb|300px|Saloisten kirkko, sankarihaudat
Saloisten Pyhän Olavin kirkko, alkuperäiseltä nimeltään Kaikkien pyhien kirkko, sijaitsee entisen Saloisten kunnan alueella Raahessa. Sen on suunnitellut rakennusmestari Pekka Karvonen, ja se valmistui 1932 aiemman Pyhän Olavin kirkon paikalle. Rakennusmateriaalina on tiili, jonka päällä on rappaus. Kirkossa on loppiaisena 1930 palaneesta puukirkosta talteen saatuja esineitä. Kirkkoon mahtuu 300 henkeä, ja se sijaitsee valtatien 8 lähellä Saloisissa. Saloinen, vanhalta nimeltään Salo, on yksi Pohjanmaan vanhoista keskiaikaisista emäpitäjistä. Vuoteen 2006 asti itsenäisen Saloisten seurakunnan jäsenmäärä oli 2000-luvun alkuvuosina noin 6 700.
Vanha kirkko
thumb|300px|Saloisten vanha kirkko kuvattuna vuonna 1927 (tai 1924). Saloisten, silloiselta nimeltään Salon, vanha kirkko rakennettiin 1490-luvun lopulla Kirkkoluodolle, hieman nykyisen kirkon eteläpuolelle, koska venäläiset olivat polttaneet aiemman kirkon vanhan vihan aikana. Ennen venäläisten tuloa kirkon arvokkaimmat esineet pyhän Olavin ja neitsyt Marian alttarikaapit veistoksineen oli ennätetty viedä turvaan ja ne pelastuivat tällä tavoin jälkipolville. Saloisten vanha kirkko oli hirsirakenteinen tukipilarikirkko, jonka länsipäädyssä oli korkea torni. Kirkon suojeluspyhimys oli Pyhä Olavi. Myös aiempi venäläisten polttama kirkko oli sijainnut samalla paikalla Kirkkoluodossa, vaikka erään perimätiedon mukaan myös Ristikari olisi vanha kirkonpaikka, Ristikari on kuitenkin noussut merestä vasta 1500-luvun alkuun mennessä.
Vuonna 1622 kirkko siirrettiin, Salonlahden mataloitumisen takia, mantereen puolelle nykyiselle paikalle. Siirron yhteydessä kirkkoa laajennettiin jatkamalla sitä keskeltä 2,5 metriä. Vuonna 1641 vaasalainen Christian Wilbrandt maalasi kirkkoon komeat seinämaalaukset. Kirkon torni kallistui pahasti vuoden 1723 myrskyssä ja piispa Herman Witte määräsi puoliksi kaatuneen tornin revittäväksi alas vuonna 1725. Salon vanha keskiaikainen puukirkko säilyi vuoteen 1930, jolloin se tuhoutui tulipalossa kesken loppiaisaamun jumalanpalvelusta. Kirkon keskiaikainen irtaimisto onnistuttiin kuitenkin pelastamaan palosta.
Luettelo televisiosarjan Jake Long – amerikkalainen lohikäärme hahmoista
Luettelo piirrossarja Jake Long – amerikkalaisessa lohikäärmeessä esiintyvistä kuvitteellisista hahmoista.
Saloisten kirkko
Vanha kirkko
Krusifiksin pelastumisesta kerrotaan seuraavanlaista tarinaa: Krusifiksi oli kiinnitetty seinään alttarin yläpuolelle, kirkon palaessa eräs paikallinen isäntä kiipesi krusifiksin luo, otti tukevan otteen ristiinnaulitusta ja ponnisti jaloillaan niin että krusifiksi irtosi seinästä ja isäntä Jeesus sylissä pudota mätkähti kirkon lattialle. Nykyisin kyseinen krusifiksi on uuden kirkon alttarilla.
Luong Lao Shi
Luong Lao Shi on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa animaatiosarjassa Jake Long – amerikkalainen lohikäärme. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran ensimmäisessä jaksossa ”Vanhanaikaista koulutusta” vuonna 2005. Hahmoa ääninäyttelee sarjan englanninkielisessä alkuperäisversiossa Keone Young. Luong Lao Shi on Jake Longin isoisä. Jake kutsuu häntä aina nimellä Vaari, Jou Vaari tai Jou V. Lao Shi on kiinalainen lohikäärme ja hänen lemmikkinsä on Fu-koira. Lao Shi opettaa Jakea amerikkalaiseksi lohikäärmeeksi.
Saloisten kirkko
Keskiajalta säilynyt esineistö
Saloisten nykyisessä kirkossa on nähtävillä edellisen kirkon palosta säilyneitä esineitä:
Valomestari
Valomestari, oikealta nimeltään Edward Lansky on Marvel-kustantamon luoma superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisessa Spectacular Spider-Man-lehden numerossa 3. Valomestari on pääasiallisesti Hämähäkkimiehen vihollinen.
Saloisten kirkko
Tapuli
Kirkon vieressä oleva tapuli on vuodelta 1785, ja sen suunnittelijaksi on mainittu kuningas Kustaa III. Tapulin on rakentanut kirkonrakentaja Jacob Rijf. Ulkoasultaan tapuli edustaa uusklassismia. Alun perin vuonna 1785 piti rakentaa barokkityylinen tapuli, mutta se ei miellyttänyt kuningas Kustaa III:ta ja hän luonnosteli nykyisen tapulin. Alun perin vuonna 1783 tapuli oli avonainen neljän joonialaisen puisen pylvään kannattelema katos. 1800-luvulla rakennelma nostettiin puiselle 2,3 m korkealle jalustalle ja vuorattiin laudoilla ja varustettiin luukuilla, jolloin se sai nykyisen muotonsa. Tapulissa on kolme kelloa. Paikalla on ollut tapuli myös aiemmin.
Valomestari
Suomessa hahmo esiintyi ensimmäistä kertaa Hämähäkkimies-lehden numerossa 7 (1982) tarinassa Häikäistynyt Hämähäkki.
Luong Lao Shi
Historia
Lao Shi on ikääntynyt lohikäärmemestari, joka tunnettiin ennen kiinalaisena lohikäärmeenä. Hän kuitenkin jätti tittelinsä keski-iässä muutettuaan New Yorkiin, Yhdysvaltoihin. Alun perin Lao Shi oli erityisesti 1960- ja 1970-luvulla Hongkongin suojelija ja hurvitteleva poikamies. Tuolloin hän tapasi nykyisen suojelijansa Fu-koiran, jonka kanssa Lao Shi on tehnyt yhteistyötä aina sarjan nykyhetkeen. Noin 1970-luvulla hän saavutti erityisen maineen ollessaan ensimmäinen lohikäärme, joka oli voittanut uhkaavan Mustan lohikäärmeen, jonka aikaisemmat vastustajat eivät selvinneet edes hengissä. Myöhemmin 1980-luvun puolessavälissä Lao Shi muutti tyttärensä Susanin kanssa Yhdysvaltoihin ja aseittui New Yorkiin, jossa hän perusti elektroniikka kaupan. Lao Shin tyttären mennessä naimisiin miehen kanssa, joka ei ollut taianomainen ihminen, kuten heidän perheensä Lao pettyi tyttäreensä. Myöhemmin hänen tyttärensä sai kaksi lasta Jaken ja Haleyn, jotka perivät äitinsä lohikäärmevoimat. Tämän johdosta Lao Shista tuli vaari ja yhdessä puhuvan koiransa Fun kanssa hän on viettänyt suurimman osan ajastaan Jaken kanssa opettamassa pojalle voimiensa hallitsemista. Jakesta tuli samalla ensimmäinen amerikkalainen lohikäärme, jonka myötä vaari on opettanut hänelle vastuun ottamista ja olemaan päättäväinen, sillä useat pienemmän ja heikommat taikaolennot olettavat lohikäärmeiden olevan vahvoja ja viisaita olentoja, joilta he voivat kysyä neuvoa ja suojelusta.
Saloisten kirkko
Kirkonkellot
Isonvihan aikana venäläiset veivät Salon seurakunnan kirkonkellot. Perimätieto kertoo, että ne olisi viety Terijoen seurakuntaan. Nykyisin Saloisten kellotapulissa on kolme kelloa. Vanhin kelloista on vuodelta 1737, ja sen on lahjoittanut raahelainen porvari Hendrich Kröger, jonka vaimo oli sukua Salon Juusolan talonväelle. Kellossa on ruotsinkielinen kirjoitus, joka kuuluu suomennettuna seuraavasti:
Valomestari
Historia
Edward Lansky oli Empire State-yliopiston vararehtori New Yorkissa. Kaupungin päättäjät aikoivat leikata yliopiston määrärahoja, jotka olisivat vahingoittaneet pahasti yliopiston toimintaa. Välttääkseen tämän Lansky kehitteli uudenlaisen rikollisen - puvun, jolla aikoisi kiristää kaupunkia lopettamaan suunnitelmansa. Lansky sai fotoneja kontrolloivan pukunsa valmiiksi ja liittoutui pahamaineisten Tarantulan ja Kraven Saalistajan kanssa. Lanskyn suunnitelma oli kidnapata kolme tärkeää päättäjää kaupunginvaltuustosta.
Saloisten kirkko
Kirkonkellot
Yhdellä sivulla:
Valomestari
Historia
Hämähäkkimies sai asiasta kuitenkin vihiä ja tuhosi tämän puvun sähkövirralla. Sähkö kuitenkin reagoi odottamattomasti ja muutti Lanskun puhtaasta fotonienergiasta koostuvaksi olennoksi, Valomestariksi.
Saloisten kirkko
Kirkonkellot
Alareunassa:
Valomestari
Historia
Muutamien viikkojen jälkeen Lanskyn energia alkoi haihtua ilmaan. Lopulta hän tajusi tarvitsevansa jatkuvaa valoa itsensä koossa pitämiseen. Valomestari vannoi kostoa Hämähäkkimiehelle ja houkutteli vastustajansa neonvaloilla hylättyyn varastoon. Valomestari taisteli Hämähäkkimiehen kanssa pitkään ja lopulta latasi New Yorkin voimalat ylilataukseen aiheuttaen näin massiivisen sähkökatkoksen. Manhattanin pimentyessä katosi myös Valomestari.
Saloisten kirkko
Kirkonkellot
Toinen kello on hankittu suuren kirkkoriidan jälkeen vuonna 1764, kirkkoherrana oli silloin, tunnettu Saloisten historian kirjoittaja, Thomas Stenbäck. Hän laati kelloon seuraavan suomenkielisen kirjoituksen:
Valajasta sanotaan:
Valomestari
Historia
Tämä ei kuitenkaan kuollut, vaan joutui nk. valoulottuvuuteen. Lopulta hän huomasi kykenevänsä pakenemaan ulottuvuudesta mikäli latasi tarpeeksi energiaansa. Valoa kontrolloiva mutantti Dazzler auttoi Valomestaria pakenemaan valoulottuvuudesta, mutta jälleen Hämähäkkimies saattoi hänet takaisin vankilaansa.
Saloisten kirkko
Kirkonkellot
Lisäksi Stenbäck laati kelloon seuraavan runon:
Costante Girardengo
Costante Girardengo (18. maaliskuuta 1893 Novi Ligure, Piemonte, Italia – 9. helmikuuta 1978 Novi Ligure) oli italialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1912–1936.
Saloisten kirkko
Kirkonkellot
Kellon yläreunassa lukee:
Valomestari
Historia
Jälleen Valomestari pakeni Kvasaarin kvanttirannekkeiden avulla. Koska Valomestarilla oli erikoinen linkki kvanttirannekkeisiin, hän kykeni täysin hallitsemaan Kvasaaria. Kvasaariin linkin avittamana Valomestari rakensi pian laitteen, jolla toivoi kumoamansa muutoksensa eläväksi valo-olennoksi. Vaikka mielenhallinnasta vapautunut Kvasaari ja Hämähäkkimies yrittivätkin pysäyttää Valomestarin, hän ehti käyttää laitettaan ja muuttui takaisin ihmiseksi ilman supervoimia.
Saloisten kirkko
Kirkonkellot
Kolmas kello hankittiin vuonna 1943, koska molemmat vanhat kellot halkesivat. Vanhat kellot oli aiemmin sijoitettu uuden kirkon torniin ja kiinnitetty tiukasti paikoilleen, koska torni ei kestänyt niiden heilumista. Vanhat kellot korjattiin myöhemmin ja sijoitettiin yhdessä uuden kanssa takaisin tapuliin. Uusi kello on valettu Tampereella Lokomon tehtaalla, ja siinä on kirjoitus:
Costante Girardengo
Girardengo voitti kaksi kertaa Italian ympäriajon, kuudesti Milano–San Remon ja kolme kertaa Lombardian ympäriajon. Italian maantiepyöräilymestaruuden hän voitti yhdeksän kertaa, näistä seitsemän peräkkäisinä vuosina 1919–1925. Maailmanrankingissa hän oli ensimmäinen vuosina 1919, 1922, 1923, 1925 ja 1926. Hän oli ensimmäinen pyöräilijä, jota italialaismedia kutsui lempinimellä campionissimo, ”mestareiden mestari”. Monet pitävätkin häntä yhtenä kaikkien aikojen parhaista pyöräilijöistä.
Valomestari
Voimat ja varusteet
Lansky on älykäs mies. Hän kykeni rakentamaan fotoneja hallitsevan pukunsa miltei käden käänteessä. Lanskylla itsellään ei ole minkäänkaltaisia supervoimia (pois lukien aika, jolloin hän koostui puhtaasta valosta), vaan kaikki hänen voimansa tulevat puvusta. Puvun avulla Lansky kykenee lentämään ja absorboimaan valtavia määriä valoa tai sähköenergiaa. Tällä energialla Lansky kykenee kehittämään suojaavia kenttiä ympärilleen, luoda kiinteästä valosta koostuvia esineitä, sokaista vastustajiaan valoiskuilla etc.
Saloisten kirkko
Vaivaisukko
Saloisten kirkon vaivaisukko, joka on ollut aiemmin nähtävänä Saloisten kotiseutumuseossa Arkkukarissa, siirrettiin kesällä 2009 perinteiselle paikalleen tapulin ovelle. Se on 162 cm pitkä ja hattupäinen ja se on ollut alun perin kiinnitettynä tapulin seinään. Ukon on tehnyt Abraham Tervaluoto vuonna 1853 ja korjannut Valtteri Hyväri vuonna 1968. Se oli käytössä vielä uuden kirkon alkuaikoina, mutta siirrettiin sitten varastoon ja lahjoitettiin vuonna 1967 Saloisten kotiseutumuseolle.
Costante Girardengo
Saavutuksia
Lähde:Memoire du cyclisme
Saloisten kirkko
Urut
Saloisten kirkon urut ovat 16-äänikertaiset, ja ne on rakentanut Erolan urkurakentamo Nummelasta vuonna 1983.
Lasimaalaukset
Kirkon alttaripäädyn lasimaalaukset on tehnyt Onni Oja vuonna 1979. Vasemmanpuoleinen on nimeltään Piinattu-nöyryytetty ja oikeanpuoleinen Vapautettu.
Valomestari
Rajoitukset
Mikäli Lansky käyttää pukuaan valottomassa paikassa, hänen voimansa vähenevät asteittain kunnes hänestä lopulta tulisi jälleen elävästä valosta koostuva olento, jolla olisi puvun kaikki ominaisuudet.
Saloisten kirkko
Sankarimuistomerkki
Sankarihautojen vieressä on Ensio Seppäsen tekemä pronssinen sotilasta esittävä patsas sekä risti. Muistomerkki on valmistunut vuonna 1971.
Kirkkoherrat
Keskiajan Salosta on säilynyt vain kahden kirkkoherran nimet, muuten luettelo on varsin täydellinen, kiitos kirkkoherra Martinus Peitziuksen ja hänen poikansa Gabriel Peitziuksen laatiman ns. Codex Peitziuksen.
Saloisten seurakunta
Nykyisen yhdistyneen Raahen, Saloisten ja Pattijoen seurakunnan kirkkoherrana jatkaa Tuomo Matala.
Godfrey Reggio
Godfrey Reggio (s. 29. maaliskuuta 1940 Louisiana) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän on erikoistunut kokeelliseen dokumenttielokuvaan. Hänen kuvaajakumppaninaan on toiminut Ron Fricke.
Reggion tunnetuin teos on Qatsi-trilogia: Koyaanisqatsi (1982), Powaqqatsi (1988) ja Naqoyqatsi (2002). Tähän liittyen hän on maininnut, ettemme me käytä teknologiaa vaan elämme sitä, ja että teknologiasta on tullut yhtä olennainen asia kuin ilmasta jota hengitämme. Reggion mukaan teknologisen maailmanjärjestyksen utopiaan kuuluu ”virtuaalinen kuolemattomuus”, ja keskuudessamme on uusi Pantheon, jonka keskellä istuu tietokone.
Filmeistään Reggio sanoo, että hän on pyrkinyt pelkistämään koko etualan pois, eli esimerkiksi näyttelijät ja juonen, ja jättänyt taka-alan pääosaan.
Chihuahuan aavikko
thumb|Chihuahuan aavikko thumb|left
Chihuahuan aavikko on aavikko Yhdysvaltojen ja Meksikon rajalla. Yhdysvalloissa tämä aavikko sijaitsee laaksoissa ja altaissa Pecos-joelta länteen ja Meksikossa Chihuahuasta suurimman osan ja Coahuilan pohjoisosan. Alueen vuoristoissa, esimerkiksi Sierra Madren vuoristossa, kasvaa havupuita, jopa metsiä ja ne ovat alueen "taivassaaria".
Chihuahuan aavikko on hieman korkeammalla kuin Sonoran aavikko, 600–1675 metrin korkeudella. Heinäkuussa lämpötila nousee usein 35–40 °C:een. Talvella on leutoa tai melko kylmää korkeudesta riippuen. Chihuahuan aavikko on hieman kosteampi kuin Great Basinin eteläosa tai Sonoran ja Mojaven autiomaat. Alueella yleisiä kasveja ovat esimerkiksi jukat (Yucca), opuntiakaktukset (Opuntia), kreosoottipensas (Larrea tridentata) ja kaktuslajit Ferocactus pringlei ja Echinocereus polyacanthus. Chihuahuan aavikolle tyypillinen kasvi on Lechuguilla, joka on mätäsmäinen leveä heinämäinen kasvi.
Paul Fino
pienoiskuva|Paul Fino vuonna 1965.Paul Albert Fino (15. joulukuuta 1913 – 16. kesäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä New Yorkista vuosina 1953–1968. Hän jätti edustajainhuoneen tultuaan valituksi New Yorkin korkeimman oikeuden tuomariksi.
Fino syntyi New Yorkissa, valmistui St. John's Universityn lakikoulusta ja istui ennen liittovaltion kongressiin pääsemistään New Yorkin osavaltiollisessa senaatissa vuosina 1945–1950.
Videokaappaus
250px|thumb|[[EasyCAP|EasyCAP DC60+ "software encoder" videokaappari.]] 250px|thumb|Videokaappaus meneillään VHS-kasetilta. Videokaappaus tai digitointi on analogisen videosignaalin muuntamista digitaaliseen muotoon. Kuvaa voidaan kaapata mistä tahansa analogisesta lähteestä.
On hyvin tärkeää, että kaappausprosessi suunnitellaan etukäteen hyvin huolellisesti. Kaappaamista varten tietokoneessa tulee olla videokaappauslaite, joka on yleensä erillinen laajennuskortti, osa näytönohjainta tai USB-liitännäinen laite. Melkein aina kaappauslaitteet kaappaavat kuvan lisäksi myös äänen. Lisäksi tarvitaan tarvittavat liitännät (komposiittivideo, s-video, audioliitännät) tietokoneen ja kuva/äänisignaalia antavan laitteen välille.
Tietokoneen kovalevyllä täytyy olla tarpeeksi tilaa, sillä esim. kevyesti pakattu minuutin pituinen video vie tilaa n. yhden gigatavun verran. Sen lisäksi kovalevyn ja sen väylän täytyy olla tarpeeksi nopea pystyäkseen kaappaamaan reaaliajassa hyvälaatuista videota. Kovalevylle on syytä ennen kaappausta luoda uusi, tarpeeksi iso osio kaappausta varten. Tämä parantaa kovalevyn suorituskykyä kaappauksessa suuresti. Kuten yllä on mainittu, videon voi pakata kaappausvaiheessa jolloin se vie vähemmän tilaa ja datavirta on pienempi. Tähän kuitenkin tarvitaan nopeampi prosessori, jotta se kykenee pakkaamaan jokaisen videon kuvan reaaliajassa. Muuten tuloksena on nykivää videota, koska reaaliaikaisen videon datavirtaa hitaampi pakkausnopeus muodostuu pullonkaulaksi kaappauksessa, ja laitteiston täytyy hukata kuvia datavirrasta uusien kuvien tieltä. Tästä tuleekin nimitys ns. "dropped frames". Häviöllisesti pakatun videon käsittely ja varsinkin editointi on muutenkin vaikeampaa, ja se vie enemmän aikaa. Myös videon uudelleenpakkaus heikentää aina kuvanlaatua. Mitä voimakkaampi pakkaus on suoritettu, sitä enemmän laatu heikkenee uudelleenpakkausprosessissa. Jo menetettyjä yksityiskohtia (menetettyä dataa) ei saa enää takaisin. Kaikissa käsittelyvaiheissa, videota tuleekin pakata niin vähän kuin suinkin mahdollista.
Yleensä analogisten nauhaformaattien sekä Laserdisc videon kaappaukseen riittää erottelukyky 720x576 (PAL) tai 720x480 (NTSC). Kaappauksessa kannattaa käyttää kaapparin käyttämää pakkausta, ja kaapata video siinä muodossa kovalevylle. DV pakkausta kaappauksessa ei kannata käyttää, sillä siinä käytetty 4:2:0 (PAL) ja varsinkin NTSC järjestelmän 4:1:1 värinäytteistys sotkee kuvan yksityiskohdat, ja esimerkiksi VHS-videon jo valmiiksi heikko krominanssi huononee entisestään. Pakkaus tekee myös muita virheitä kuvaan, ns. "moskiittokohinaa", värien vuotamista, sekä ääriviivojen vääristymistä. Nämä siksi, koska DV:n DCT-muunnos on suht. voimakas.
Itse kaappaukseen sekä videon jälkikäsittelyyn (VHS-värikohinan posto, lomituksen poisto, formaatin muunnokset jne..) hyväksi havaittuja ohjelmia ovat esimerkiksi VirtualDub ja AVISynth. Kaapattu video voidaan jälkeenpäin muokata videonmuokkausohjelmilla mieleiseksi, ja valmis ohjelma tallentaa sitten esimerkiksi CD tai DVD-levylle.
Get Busy
Get Busy on jamaikalaisen dancehall reggae toasteri Sean Paulin kappale hänen Dutty Rock-studioalbumilta. Kappaleen tuotannosta vastasi Steven "Lenky" Marsden.
Karo
Karo on suomalainen miehen etunimi, joka tulee saksankielisestä miehennimestä Karl ja tämän sisarnimestä Karoli(i)na. Karo tunnetaan myös Karolinan tai Karoliinan lempinimenä.
Get Busy
Paul kuvaili sitä "...pääosin bilekappaleeksi. Se ei ole ruohonpolttamista." "Get Busy" saavutti Billboard Hot 100 -listan kärjen kolmeksi peräkkäiseksi viikoksi, alkaen 10. toukokuuta 2003. Sitä edelsi listaykkösenä 50 Centin "In Da Club" ja sitä seurasi 50 Centin sekä Nate Doggin "21 Questions". Kappale esitettiin livenä Saturday Night Livessä toukokuussa 2003.
Karo
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston mukaan Karo-nimen on Suomessa saanut alle 367 miestä, jotka ovat syntyneet vuosien 1940–2019 välillä. Karo-nimen suosion huippu sijoittuu vuosien 1960–1979 välille (yhteensä 126 Karo-nimistä). Digi- ja väestötietoviraston Nimipalvelun mukaan myös alle 34 naista on saanut Karo-nimen. Karo-nimen nimipäivää vietetään Karlin päivänä 28. tammikuuta.
Academy of St. Martin in the Fields
Academy of St. Martin in the Fields on brittiläinen kamariorkesteri.
Historia
Orkesterin perusti Sir Neville Marriner Lontoossa vuonna 1958. Orkesteri soitti ensimmäisen konserttinsa 13. marraskuuta 1959. Se koostui tässä vaiheessa pelkistä jousisoittimista, ja konserttipaikka oli St. Martin in the Fieldsin kirkko Trafalgar Squarella. Myöhemmin Marriner lisäsi orkesteriin myös puhallinsoittimet ja laajensi sen ohjelmistoa niin, että hän on kyennyt tekemään Academyn kanssa yli 500 äänitystä.
Orkesterilla on ollut keskeinen rooli barokkimusiikin uudelleentulemisessa 1900-luvun jälkipuoliskon aikana. Orkesteri tarjosi kevyttä ja helppotajuista tulkintaa barokkiohjelmistossaan. Lisäksi orkesteri soitti nykyaikaisin soittimin. Orkesterin toiminta edelsi ja edesauttoi barokkimusiikissa tapahtunutta vallankumousta, johon myöhemmin vaikuttivat muun muassa Nikolaus Harnoncourt ja Gustav Leonhardt. Tällöin alkuperäisten soittimien käyttö barokkimusiikin esittämisessä lisääntyi, mihin Marriner ei ole koskaan kuitenkaan suostunut.
Academy of St. Martin in the Fields -orkesterin yhteyteen perustettiin vuonna 1975 kuoro.
Ohjelmisto
Orkesterin ensimmäinen levytys oli Händelin Messias. Orkesteri on valinnut ja muokannut musiikin myös elokuviin Amadeus ja Titanic sekä toteuttanut kuorosovituksena jalkapallon Mestarien liigan hymnin.
Charles Gubser
pienoiskuva|Charles Gubser vuonna 1973.Charles Samuel Gubser (1. helmikuuta 1916 Gilroy, Kalifornia – 20. elokuuta 2011 Fresno, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Kaliforniasta vuosina 1953–1974.
Gubser syntyi Gilroyssä, Kaliforniassa, ja valmistui Kalifornian yliopistosta vuonna 1937. Hän ei ollut enää ehdolla vuonna 1974 aloittaneeseen kongressiin.
Hoover-instituutti
Hoover-instituutti (, koko nimi Hoover Institution on War, Revolution, and Peace) on Stanfordin yliopiston yhteydessä toimiva konservatiivinen ajatushautomo. Hoover-instituutti alkoi Herbert Hooverin perustamana kirjastona vuonna 1919, ennen Hooverin presidenttikautta.
Entinen ulkoministeri Condoleezza Rice on toiminut instituutin johtajana syyskuusta 2020 lähtien.
Koira (korttipeli)
Napoleonin koira on 2-5 pelaajan korttipeli. Peliä pelataan 52 kortin pakalla ilman jokereita ja ässän arvo on 14. "Napoleonin koira" nimitystä käytetään kortteja nostavasta pelaajasta. Pelin häviäjä jää Napoleonin koiraksi. Peli on muunnelma Myllymatista, joka todennäköisesti on suomalaista alkuperää.
Alkuasetelmat
Kaikille pelaajille jaetaan käytettävistä säännöistä riippuen 3-5 korttia ja loppupakka asetetaan nostopakaksi keskelle pöytää. Pakan pohjimmainen kortti, seuraavan kierroksen valtti voidaan asettaa poikittain muuhun pakkaan nähden. Valttikorttia ei vielä katsota. Napoleonin koiraa pelataan kahdessa vaiheessa.
Ensimmäinen vaihe
Kukin pelaaja lyö kortin pöytään vuorollaan, suurimman kortin omaaja nostaa pöydätyt kortit itselleen sivuun ja aloittaa seuraavan kierroksen, kortin maalla ei ole väliä. Kortin lyötyään pelaajan on nostettava pakasta uusi kortti siten että hänellä on seuraavan kierroksen alussa kolme korttia kädessään. Pakan viimeistä korttia kutsutaan valtiksi jonka saa viimeisenä nostava pelaaja. Kortti siirretään sivuun numeropuoli alaspäin. Mikäli pelaajalle jää kortteja käteen viimeisen kierroksen jälkeen, hänen on pidettävä kortit.
Toinen vaihe
Valtin nostaja aloittaa toisen vaiheen. Pelaajat lyövät vuorollaan yhden kortin, seuraavan pelaajan on lyötävä pöytään suurempi ja samaa maata oleva kortti tai valttia. Jos pelaaja ei voi tai halua (taktinen veto) lyödä edellisen päälle suurempaa korttia, on hänen nostettava pöydällä olevista korteista pohjimmainen vuoron siirtyessä seuraavalle. Pakka kaatuu, kun kierros on pelattu, jolloin kortit siirretään sivuun. Uuden kierroksen aloittaa pakan kaatanut pelaaja tai hänestä seuraava pelaaja, jos kaatajalta loppuivat kortit.
Valtin voi lyödä minkä tahansa muun maan tai numeron päälle. Seuraavan pelaajan on joko lyötävä isompi valtti, tai nostettava alin kortti.
Napoleonin koiran muunnelmassa ns. "nostokoirassa" pelaaja voi halutessaan lyödä useamman kortin pöytään, sarjan, jonka on alettava kakkosesta. Tähän voi jatkaa normaalisti samalla maalla tai valtilla, mutta myös jatkamalla sarjaa (2-3-4 päälle voi lyödä 5-6-7). Pakka kaatuu, kun kaikki pelaajat lyöneet siihen kerran.
Mikäli pelaaja ei nostanut yhtäkään korttia ensimmäisessä vaiheessa, tulee hänestä "Napoleonin koira", jolle edeltävä pelaaja antaa pakastaan yhden valitsemansa kortin. Edeltävä pelaaja voi antaa Napoleonin koiran näykkäistä pakastaan sattumanvaraisen kortin. Peliä ei voi voittaa korttia antamalla, viimeinen kortti on lyötävä pöytään.
Pelin tarkoitus
Tarkoituksena on päästä eroon korteista, jäädä vapaaksi. Peliä jatketaan, kunnes vain yhdellä pelaajalla on kortteja. Hävinnyt pelaajaa on "koira" ja joutuu tekemään seuraavan pelin työt siis hakea näykkimällä kortit, valmistella korttipakka ja anella Napoleonilta kierros.
Taktiikat
Yleisin taktiikka on nostaa ensimmäisessä osassa mahdollisimman vähän ja vain isoja kortteja. Toimivia taktiikoita on myös nostaa mahdollisimman paljon kortteja tai kerätä alempia kortteja, sillä se hankaloittaa toisten pelaajien sarjojen tekoja. Harvoin käytetty taktiikka saattaa raitistaa ilmapiiriä.
Rataresonanssi
thumb|right|200px|Jupiterin kolme sisintä suurta kuuta ovat resonanssissa keskenään.
Resonanssiin kuuluvat myös vaihekulma ja soikeus: planeetat ovet samassa vaiheessa, jos niiden Aurinkoa lähin piste on säännöllisin väliajoin suunnilleen samassa suunnassa. Resonanssit liittyvät kiertoradoilla olevien kappaleiden pitkäaikaisiin ratamuutoksiin, joita ohjaavat kaukaistenkin kappaleiden aiheuttamat häiriöt. Resonanssin vaikutus on kahtalainen: se joko lukitsee planeetat kiertämään suunnilleen samoilla radoilla tai poistaa toisen planeetan radaltaan. Kumpi toteutuu, siihen vaikuttaa vaihekulma eli planeetan asema radallaan. Usein pitkän ajan kuluessa soikealla radalla olevan planeetan radan lähin piste eli periheli liikkuu tai huojuu tietyn pisteen lähellä.
Asteroidivyöhykkeellä on monia resonansseja joilla pikkuplaneetat eivät viihdy juurikaan, esimerkiksi 1:3 resonanssi Jupiterin kanssa. Laplacen resonanssissa on 3 tai useampi kappale. Esimerkiksi Jupiterin kuilla on 1:2:4 rataresonanssi. Troijalaiset asteroidit ovat Jupiterin kanssa 1:1 resonanssissa. Troijalaisten vaihekulma-erot Jupiteriin nähden ovat +60 ja −60 astetta, eli ne kulkevat Jupiterin edessä ja takana muodostaen Auringon kanssa tasasivuisen kolmion.
Pluto ja Kuiperin vyöhykkeen ns. plutiinot ovat Neptunuksen kanssa 3:2 resonanssissa. Aurinkokunnan ulkopuolella Eksoplaneetoista Gliese 876 b ja c ovat 1:2 resonanssissa.
Laplacen resonanssi
Laplacen resonanssi: Esimerkiksi Jupiterin kuut Io, Europa ja Ganymedes
Antoine Koné
pienoiskuva|upright Antoine Koné (10. tammikuuta 1963 – 8. toukokuuta 2019) oli norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Katiolan hiippakuntaan 28. joulukuuta 1991. Hänet nimitettiin Odiennén hiippakunnan piispaksi 1. heinäkuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 22. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Agré, jota avustivat Pierre-Marie Coty ja Joseph Yapo Aké.
Rataresonanssi
Laplacen resonanssi
jossa \lambda ovat kuiden suunnat (keskilongitudit) Jupiterista katsoen.
Kozain resonassi
Kozain resonanssi kalteville radoille: pienen kappaleen radan kaltevuus ja soikeus värähtelevät samassa tahdissa ison kappaleen radan kanssa. Vaatii toisiinsa nähden kaltevia ratoja.
Resonansseja aurinkokunnassa
Esimerkiksi Venuksen ja Maan kierrosten suhde on 13:8 0,032% tarkkuudella.
Joskus vallinneita rataresonansseja ovat (3:5) Ariel-Miranda, (1:3) Umbriel-Miranda, (3:5) Umbriel-Ariel, ja (1:4) Titania-Ariel. Korkeat menneet soikeudet kuupareille (1:3) Umbriel-Miranda ja (1:4) ovat voineet johtaa vuorovesivoimien aiheuttamiin sisäisiin kuumenemisiin.
Dundun
Dundunilla luodaan rytminen ja melodinen pohja kokoonpanolle, johon tyypillisesti kuuluu djemberumpuja ja muita länsiafrikkalaisia rytmisoittimia.
Jos jokaiselle rummulle on oma soittajansa, kukin rumpu sijoitetaan vaaka-asentoon telineeseen. Toisessa kädessä on metallinen puikko, jolla soitetaan rummun päällä olevaa kelloa nimeltään Kenken ja toisessa kädessä kapula, jolla soitetaan rumpua.
Toinen vaihtoehto on sijoittaa dundunit pystyasentoon ja soittaa niitä länsimaisen rumpusetin tapaan kahdella kapulalla.
Djembé
Lihjamonlampi
Lihjamonlampi on Keski-Suomessa Keuruulla Lihjamon kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,4 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Tarhianjoen alaosan alueeseen (35.631) se kuuluu.
Noitavainot Euroopassa
Noitavainot Euroopassa on Marko Nenosen kaksiosainen teos noitavainoista: Noitavainot Euroopassa: Myytin synty (2006) ja Noitavainot Euroopassa: Ihmisen pahuus (2007). Noitavainoista Suomessa Nenonen oli kirjoittanut teoksessa Synnin palkka on kuolema (1994).
Terälahti
Terälahti on Tampereen pohjoisosassa, entisessä Teiskon kunnassa sijaitseva tilastoalue. Se sijaitsee noin kolmenkymmenen kilometrin päässä Tampereen keskustasta ja kuuluu pohjoiseen suuralueeseen sekä Terän suunnittelualueeseen. Terälahdessa on kauppa, asiamiesposti, kirjasto, alakoulu ja päiväkoti. Siellä sijaitsevat myös Teiskon kirkko ja museo sekä Metallityöväen liiton kansanopisto Murikka-opisto.
Nilgiri Mountain Railway
thumb|230px|Juna NMR:n suurimmalla [[viaduktilla]] Nilgiri Mountain Railway (NMR) on rautatie Intiassa, Tamil Nadun osavaltiossa. Vajaan 46 kilometrin pituinen rata yhdistää 326 metrin korkeudessa olevan Mettupalayamin 2 203 metrin korkeudessa sijaitsevaan Udagamandalamiin Nilgirivuorille. Rata on Aasian jyrkin ja se käyttää ainutlaatuista hammastankokoneistoa. Rata muodostaa yhdessä Darjeelingin rautatien kanssa UNESCOn maailmanperintöluettelon kohteen.
Rata voidaan jakaa kolmeen osaan. Ensimmäinen osa on noin seitsemän kilometriä Mettupalayamista Kallariin. Juna kulkee läpi Tamil Nadun keskustasangon ja ohittaa arekapalmuplantaaseja. Toisessa vaiheessa rata nousee 19 kilometrin matkalla 1 330 metriä Kallarista Coonooriin. Tässä osassa käytetään hammasrattaita nousemiseen. Lisäksi 19 kilometrin matkalla on 208 kurvia ja 13 tunnelia sekä puolitunneli, jossa juna kulkee osittain kallion sisässä. Rata menee lähes asumattomassa sademetsässä ja viimeisten viiden kilometrin aikana vaunuista on hienot näkymät jyrkänteeseen, josta juna on noussut. Radan kolmas osa nousee vielä Coonoorista noin 900 metriä 18 kilometrin matkalla. Tässä osassa on radan pisin tunneli, joka on 282 metriä pitkä. Ensimmäisellä ja viimeisellä pätkällä junan suurin sallittu nopeus on 30 km/h, kun toisessa osassa tämä on vain 13 km/h.
Historia
thumb|210px|Laatta, joka kunnioittaa radan valintaa [[UNESCOn maailmanperintökohteeksi, Coonoorin asemalla.]] Ensimmäiset suunnitelmat radasta Nilgirivuoristoon tehtiin jo 1854, mutta vasta 45 vuotta myöhemmin ensimmäinen juna nousi mäkiä ylös. Rata Mettupalayamiin vuorten juurelle oli valmis vuonna 1873, mutta ongelmaksi muodostui nousu Coonooriin ja härkävankkureiden sekä ponien korvaaminen.
Vuonna 1873 piirikunnan insinööri J. L. L. Morant ehdotti hammasrataa. Ensimmäiset ehdotukset kuitenkin hylättiin. Vuonna 1882 sveitsiläinen keksijä Riggenbach ehdotti Rigi-systeemiä ja lopulta neljä vuotta myöhemmin työt aloitettiin. Coonooriin päästiin vuonna 1899 ja rata laajennettiin nykyiseen mittaansa Udagamandalamiin vuonna 1908.
Watoombin sauva
thumb|250px|Ilkeä velho Xandu kädessään voimallinen Watoombin Sauva (kuvitus: [[Steve Ditko).]]Watoombin Sauva on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä mystinen esine jonka avulla kykeneväinen velho pystyy lisäämään taikavoimiaan huomattavasti. Sauvaa pidetään yhtenä Marvel-universumin voimakkaimmista esineistä. Watoombin Sauva esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisessa Amazing Spider-Man Annual-julkaisun toisessa numerossa.
Suomessa Watoombin Sauvan ensiesiintyminen oli Spider-Man: Taistelutoverit-kirjassa (2006).
Historia
Watoombin Sauva on Marvel-universumin yksi voimakkaimmista esineistä. Se on noin 30 cm pitkä kristallisauva, jonka molempiin päihin on kaiverrettu demoniset kasvot. Sauva kuului alun perin Watoomb-nimiselle voimakkaalle velholle. Kun Watoomb päätti vetäytyä pois mystisten asioiden parista, velho halusi kuitenkin antaa sauvansa lupaavalle oppilaalleen. Tohtori Outo ja Cyrus Musta taistelivatkin kiivaasti sauvan omistuksesta. Lopulta Tohtori Outo voitti Cyruksen, mutta sai silti vain puolikkaan sauvasta itselleen. Myöhemmin toisen puolen varasti Xandu-niminen velho, joka onnistui myös varastamaan Oudon puolikkaan yhdistäen näin sauvan koko voimaansa. Xandun epäonneksi sauvan tehokas käyttö vaatii kuitenkin aikaa ja niin Hämähäkkimies ja Tohtori Outo kykenivät voittamaan ilkeän velhon. Outo imi Watoombin Sauvan voimat tyhjiin, mutta Xandu on useasti varastanut artefaktin takaisin itselleen ja ladannut sen uudelleen huippuunsa. Ihmiskunnan onneksi Tohtori Outo on kuitenkin aina voittanut Xandun.
Voimat
Sauvan avulla sen kantaja kykenee torjumaan mystisiä hyökkäyksiä ja imee niiden sisältämät voimat itseensä. Tätä energiaa voi sen jälkeen käyttää sauvan haltijan parantamiseen tai iskemään sanoinkuvaamattomalla voimaiskulla vastustajaa tai luomaan suojaavia muureja käyttäjän eteen. Sauvan käyttäjä kykenee myös avaamaan helposti ulottuvuuksien välisiä portteja ja vakoilemaan henkilöitä, paikkaa tai esinettä joka on tuttu käyttäjälle.
Bonaventure Kalou
Bonaventure Kalou (s. 12. tammikuuta 1978 Oumé, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen uransa lopettanut jalkapalloilija.
Kalou aloitti uransa Norsunluurannikon pääsarjassa ASEC Mimosasissa. Muutaman vuoden jälkeen hänet myytiin Feyenoordiin. Sen jälkeen Kalou vietti pari kautta vielä AJ Auxerressa ennen kuin siirtyi Paris Saint-Germainiin. Hän pelasi PSG:ssä kaksi kautta ja 65 ottelua, joissa teki 18 maalia. Kesällä 2007 hän siirtyi RC Lensin joukkueeseen.
Ura Lensissä jäi neljän ottelun mittaiseksi ja hän siirtyikin pian Al-Jazira Clubiin. Kesällä 2008 Kalou palasi Euroopan kentille ja liittyi SC Heerenveenin joukkueeseen. Hän pelasi uransa viimeisen ottelun 30. elokuuta 2009.
Hänet valittiin Norsunluurannikon Norsunluurannikon maajoukkueeseen vuoden 2006 jalkapallon MM-kisoihin Saksaan.
Hänen veljensä Salomon Kalou pelaa Lillessä.
Iso-Kukkamo
Iso-Kukkamo on Keski-Suomessa Keuruulla Lihjamon kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 92 hehtaaria ja se on 2,4 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä.Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 4,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0046 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,0 metriä ja suurin syvyys on 18,0 metriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 6,5 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Tarhianjoen alaosan alueeseen (35.631) se kuuluu.
Tuhannen markan seteli
Tuhat markkaa on ollut Suomen rahahistoriassa useamman setelin nimellisarvona. Tuhat markkaa on ollut myös kolikoiden nimellisarvona, mutta vain juhlarahoissa vuosina 1960, 1992 ja 1997.
Vuoden 1909 seteli
Vuoden 1909 setelisarja oli viimeinen setelistö ennen Suomen itsenäistymistä. Aiemmissa setelisarjoissa ei ollut ollut tuhannen markan seteliä, vaan suurin seteli oli ollut arvoltaan viisisataa markkaa. Vuoden 1909 sarjan suunnitteli Eliel Saarinen, ja kuva-aiheet esittelivät Suomen elinkeinoja kansallisromanttisen taidesuunnan mukaisesti tyyliteltyinä. Tuhat markkaa oli sarjan suuriarvoisin seteli. Etupuolella on mänty, kaksi muun muassa työkaluja pitelevää mieshahmoa, Venäjän keisarillinen kaksoiskotkavaakuna sekä tekstit suomeksi ja ruotsiksi. Kääntöpuolella on kuusi ja järvimaisema, Suomen leijonavaakuna ja tekstit suomeksi, ruotsiksi ja venäjäksi. Seteli symboloi pääasiassa metsäteollisuutta. Väritys on ruskeansävyinen. Paperissa ei ole vesileimaa.
Tämä seteli on ainakin ennen euroaikaa ollut Suomen ostovoimaisin seteli, kun sen arvo suhteutetaan elinkustannusindeksillä korjattuna muiden aikojen seteleihin.
Vuoden 1918 seteli
Vuoden 1909 tuhatmarkkasesta tuli vuonna 1918 käyttöön hiukan uusittu malli, josta oli Suomen itsenäistymisen myötä poistettu Venäjän vaakuna ja venäjänkieliset tekstit.
Vuoden 1922 seteli
Myös ensimmäiseen Suomen itsenäistymisen jälkeen suunniteltuun setelisarjaan sisältyi tuhannen markan seteli. Tässä vuoden 1922 setelissä on 13 alastonta ihmistä, jotka kantavat köynnöstä järven rannalla. Oikeassa alareunassa on Suomen vaakuna. Kääntöpuolella on Suomen vaakuna tyylitellyn männynoksiston ympäröimänä. Painatuksen väritys on harmaa, setelipaperi on ruskeaa, ja paperissa on vesileima. Setelin on suunnitellut Eliel Saarinen. Setelin koko on 204 mm × 120 mm. Seteli poistettiin liikkeestä ja lakkasi olemasta laillinen maksuväline 16. helmikuuta 1946.
Setelistä tuli myöhempinä vuosina käyttöön useita hiukan muutettuja versioita, osa Litt.-merkinnöillä varustettuja. Näistä viimeisessä, Litt. D -merkinnällä varustetussa, painatuksen väri on sininen.
Vuoden 1941 seteli
Vuoden 1922 setelimallista on tehty vuosiluvulla 1941 varustettu painos, jota ei ilmeisesti koskaan laskettu virallisesti liikkeeseen. Painoksesta näyttää säilyneen vain alle 20 setelin määrä.
Vuoden 1946 alussa toteutettiin setelinvaihto, jolloin kaikki aikaisemmat 500 markan ja sitä suuremmat setelit oli leikattava kahtia. Niiden oikea puolisko oli luovutettava valtiolle pakkolainaksi, kun taas vasen puolisko oli voimassa laillisena maksuvälineenä puolesta arvostaan helmikuun 16. päivään saakka, johon mennessä se oli vaihdettava uudenmalliseen seteliin.
Vuoden 1945 seteli
Vuonna 1945 seteleistä laadittiin uudet mallit, ja uudenmalliset setelit laskettiin liikkeeseen seuraavan vuoden alussa setelinvaihdon jälkeen. Tuhatmarkkasestakin tuli uusi versio, joka tosin oli pääosin vuoden 1922 mallia noudatteleva. Väritys muuttui kuitenkin violetiksi ja etusivun vaakunakilpi oli jätetty tyhjäksi; takasivulla leijonavaakuna kuitenkin säilyi. Myös tästä setelistä tehtiin Litt.-merkinnöillä lisäpainoksia myöhempinä vuosina.
Vuoden 1955 seteli
Vuonna 1955 kaikki Suomen setelit uudistettiin täysin. Setelisarjan suunnitteli Tapio Wirkkala ja siinä kaikkien setelien koko oli 142 mm × 69 mm, minkä vuoksi sarjaa on kutsuttu dollarikokoiseksi (Yhdysvaltain dollarisetelien silloinen ja nykyinenkin koko on 156 mm × 66 mm). Sarja laskettiin liikkeelle vuonna 1956. Sarjaan sisältyi myös tuhannen markan seteli, joka nyt oli nimellisarvoltaan sarjan viidestä setelistä keskimmäinen. Sitä pienempiä olivat 100 ja 500 markan setelit, suurempia 5 000 ja 10 000 markan setelit. Tuhannen markan seteli on sävyltään vihertävänharmaa ja setelin etupuolella on Suomen tasavallan presidentti J. K. Paasikivi. Setelipaperissa on vesileima.
Vuonna 1963 toteutetussa rahauudistuksessa tämä setelimalli säilyi muotoilultaan pääosin samanlaisena, mutta sen nimellisarvoksi tuli 10 markkaa. Rahauudistuksen tapahduttua käytössä ei vuosina 1963–1985 ollut lainkaan tuhannen markan arvoista seteliä, vaan suurin oli aluksi 100 markan seteli, ja vuodesta 1975 eteenpäin tuolloin käyttöön tullut 500 markan seteli.
Vuoden 1986 seteli
thumb|300px|1 000 markan seteli vuodelta 1991. Vuonna 1986 otettiin käyttöön täysin uusi setelisarja, ja muun muassa inflaation vuoksi oli tullut tarpeelliseksi ottaa jälleen käyttöön myös tuhannen markan seteli. Tuhat markkaa oli jälleen suuriarvoisin seteli tässä vuodesta 1986 vuoteen 2002 asti Suomessa käytössä olleessa viimeisessä markkasetelisarjassa ; myös 5 000 markan seteliin varauduttiin, mutta sellaista ei enää tullut käyttöön ennen euroaikaa. Setelin etupuolen on suunnitellut pääosin Torsten Ekström ja kääntöpuolen Erik Bruun. Setelin etupuolella on Anders Chydeniuksen kasvojen kuva. Kasvojen taustalla näkyy kolmimastoinen purjelaiva. Setelin kääntöpuolella on kuva Suomenlinnan kuninkaanportista.
Setelistä tuli vuonna 1991 käyttöön ''Litt. A'' -merkinnällä varustettu, yksityiskohdiltaan ja turvatekijöiltään hiukan uudistettu malli. Siinä vuosilukuna on kuitenkin edelleen 1986. Vuoden 1986 alkuperäinen mallikin pysyi silti markka-ajan loppuun asti käypänä maksuvälineenä.
Valkeasaari
300px|right|thumb|Valkeasaaren sijainti Valkeasaari on Pietarin kaupungin Kurortin piiriin kuuluva kunnallishallintoalue Rajajoen varrella Karjalankannaksella Venäjällä sekä entinen luterilainen seurakunta Pohjois-Inkerissä, Suomen entisen rajan pinnassa. Valkeasaareen kuului aikaisemmin Siestarjoen teollisuuskeskus. Valkeasaari oli tärkeä Suomen ja Neuvosto-Venäjän ja sitä seuranneen Neuvostoliiton rajanylityspaikka vuosina 1812–1940.
Historia
Valkeasaaren nimi oli vuosina 1922–1940 Punasaari.
Neuvostojohtaja Josif Stalinin aikana rajavyöhykettä Karjalankannaksella alettiin puhdistaa suomalaisista rajaseudun turvallisuuden nimissä. Vuosina 1935–1936 noin 27 000 inkerinsuomalaista karkotettiin muun muassa Kuolan niemimaalle, Leningradin alueen itäosaan, Etelä-Kazakstaniin ja Keski-Aasiaan.
Neljä Pohjois-Inkerin seurakuntaa (Miikkulainen, Vuole, Lempaala ja Valkeasaari) tyhjennettiin käytännössä kokonaan.
Anu Wartiovaara
Anu Elina Suomalainen-Wartiovaara (s. 1966) on Helsingin yliopiston kliinisen molekyylilääketieteen professori ja molekyylineurologian tutkimusryhmän johtaja Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli kliinisen molekyylilääketieteen Sigrid Juséliuksen säätiön lahjoittamassa professorin virassa 2007–2016. Kaudelle 2017–2021 hänet on nimitetty Suomen Akatemian akatemiaprofessoriksi. Hän tutkii työryhmineen erityisesti mitokondrioita ja niiden toimintaa sekä mitokondriosairauksia.
Wartiovaara valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1991 ja väitteli Helsingin yliopistossa lääketieteen tohtoriksi 1993. Hänestä tuli Helsingin yliopiston lääketieteellisen molekyyligenetiikan dosentti 1997.
Vuonna 2021 Wartiovaaralle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto.
Bess Truman
Truman syntyi David Willock Wallacelle ja Margaret Elizabeth o.s. Gatesille Independencessä, Missourissa. Valmistuttuaan high schoolista hän jatkoi opintojaan Miss Barstow's Finishing School for Girlsissä Kansas Cityssä. Isän itsemurhan jälkeen vuonna 1903 hän palasi äitinsä kanssa Independenceen.
Antifeminismi
Pluckrose ja Lindsay
Helen Pluckrose ja James A. Lindsay esittävät feminismin arvostelua teoksessa Cynical theories (2020). Tekijät ilmoittavat edustavansa feminismin uuden aallon liberaalia kritiikkiä. Intersektionaalinen feminismi ei heidän mielestään edistä sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja tasa-arvoa vaan ajaa ryhmäetuja yksilöiden välisen tasa-arvon asemesta. Kirjoittajien mukaan vuosituhannen vaihteessa feminismissä tapahtui mullistus, kun sen aikaisemmat suunnat korvautuivat intersektionaalisuudella. Tällöin tuotiin esiin suuri joukko yhä pienempiä sorrettuja ja marginalisoituja identiteettejä, joille vaadittiin oikeutta. Asiaa alkoi mutkistaa se, että nämä ryhmät alkoivat joutua törmäyskurssille toistensa kanssa.
Bess Truman
Bess Wallave ja Harry S. Truman olivat luokkakavereita jo alakoulussa. Koulun päättymisen jälkeen he eivät kuitenkaan tavanneet lähes kymmeneen vuoteen.
Antifeminismi
Pluckrose ja Lindsay
Judith Lorber (s. 1931) tiivisti paradigman muutoksen kolmeen asiaan: 1) sosiaalinen sukupuoli korvasi biologisen sukupuolen; 2) seksuaalisuus ja sosiaalinen sukupuoli ymmärrettiin sosiaalisesti konstruoiduiksi; 3) näkymätön valtasuhteiden verkko oli näiden konstruktioiden takana, ja 4) tärkeintä oli näkökulma (standpoint) eli henkilön ryhmäidentiteetti. Intersektionaalisuus tarjosi aktivisteille uusia merkityksen kokemuksia, sillä se avasi uusia ongelmia ja taistelun aiheita, varsinkin toisia ryhmiä vastaan, kuten valkoiset ja mustat naiset tai queer-feministien LGBTQ -jaot. Biologisen sukupuolen hylkääminen johti naistutkimuksen uudelleenmäärittelyyn "sukupuolentutkimuksena", missä seksuaaliset vähemmistöt löysivät toisensa sorron kohteina.
Bess Truman
Truman ja silloinen Wallace menivät naimisiin 28. kesäkuuta 1919. Heidän tyttärensä Margaret Truman syntyi 17. helmikuuta 1924; jo aiemmin pari oli saanut kaksi kuolleena syntynyttä lasta.
Antifeminismi
Pluckrose ja Lindsay
Pluckrose ja Lindsay katsovat, että feminismin "sofistikoituminen" johtui siitä, että feminismi oli jo saavuttanut tavoitteensa, ja sukupuolten tasa-arvo oli pääosin toteutunut. Väite naisten alistetusta asemasta, jos siitä haluttiin pitää kiinni, oli sen takia muotoiltava uudelleen sellaisten hämärien teesien avulla, joiden totuusarvoa oli mahdoton punnita. Selkeiden epätasa-arvoa osoittavien todisteiden tilalle tulivat nyt diskurssit, sosiaaliset konstruktiot, näkymättömät lasikatot ja sosialisaatioprosessit. Koska yksilö oli aina jonkin ryhmän jäsen, valtasuhteiden korjaamisen tuli tapahtua ryhmätasolla. Liberaaliin ajatteluun kuuluva yksilöiden tasa-arvo oli johtanut vain enemmistön ylivaltaan. Ryhmien korostaminen nojasi standpoint -teoriaan ja kulttuurirelativismiin: kullakin ryhmällä oli totuutensa. Tavoitteena ei siksi ollut yksilötasolla toteutuva oikeudenmukaisuus, vaan "sosiaalinen oikeudenmukaisuus" (social equity), joka ilmeni ryhmien välisissä valtasuhteissa. Pluckrosen ja Lindsayn mielestä tämä oli luopumista liberaalin tasa-arvoajattelun perinteestä.
Bess Truman
Harry S. Trumanista tuli senaattori vuonna 1935 ja perhe muutti Washington D.C:hen. Vuonna 1940 hänet valittiin toiselle kaudelle, ja vuonna 1944 varapresidentiksi. Huhtikuussa 1945 presidentti Franklin Roosevelt kuoli, ja Trumanit nousivat presidenttipariksi. Vuonna 1948 Bess Truman ei olisi halunnut miehensä asettuvan ehdokkaaksi, mutta osallistui sitten urheasti tämän kampanjaan. Vuonna 1952 hänellä oli suuri vaikutus siihen, ettei Truman tavoitellut enää toista kokonaista kautta.