cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nigerian naisten jalkapallomaajoukkue
Olympialaiset
Nigerian maajoukkue sijoittui Sydneyn 2000 olympialaisissa kahdeksanneksi ja Ateenan 2004 olympialaisissa kuudenneksi. Pekingin 2008 olympialaisissa se hävisi kaikki kolme otteluaan: Pohjois-Korealle 0–1, Saksalle 0–1 ja Brasilialle 1–3. Nigerian ainoan maalin teki Perpetua Nkwocha rangaistuspotkusta.
Emi Koussi
Emi Koussilla ja Tibestivuoristossa on vain vähän kasvillisuutta, jonka varassa elää gaselleja, harjalampaita ja gepardeja. Niukan ravinnon vuoksi vuoristoa on kutsuttu ’nälän vuoriksi’. Syrjäisellä seudulla asuu tubu-kansan jäseniä ja sieltä on löydetty vanhoja luolamaalauksia.
Nigerian naisten jalkapallomaajoukkue
Maailmanmestaruuskilpailut
Nigeria on ollut mukana kaikissa tähän asti pelatuissa naisten MM-turnauksissa. Vuosien 1991, 1995, 2003, 2011 ja 2015 kisoissa sen pelit päättyivät alkulohkon jälkeen. Vuoden 1999 MM-kisoissa Nigeria sijoittui alkulohkossaan toiseksi. Puolivälierässään Brasiliaa vastaan se nousi puoliajan 0–3-tappiotilanteesta tasoihin mutta hävisi jatkoajalla maalein 3–4.
Vuoden 2007 MM-kisat pelattiin Kiinassa. Nigeria pelasi alkulohkossaan Ruotsin kanssa tasapelin 1–1 mutta hävisi Pohjois-Korealle 0–2 ja Yhdysvalloille 0–1 ja jäi lohkonsa viimeiseksi. Joukkuetta valmensi Ntiero Effiom. Nigerian pelaajista Rita Chikwelu ja MM-turnauksessa joukkueen ainoan maalin tehnyt Cynthia Uwak ovat pelanneet pitkään Suomessa.
Emi Koussi
Emi Koussin on arveltu muistuttavan Marsissa sijaitsevaa Elysium Monsia. Marsissa tulivuorten rinteet ovat kuitenkin sileämmät kuin Maassa, jossa virtaava vesi kuluttaa niihin matalia laaksoja.
Nigerian naisten jalkapallomaajoukkue
Maailmanmestaruuskilpailut
Vuoden 2011 MM-kisoissa Saksassa Nigeria hävisi sekä Ranskalle että Saksalle 0–1 ja voitti Kanadan samoin lukemin mutta ei selviytynyt alkulohkosta jatkoon. Nigerian ainoan maalin teki Perpetua Nkwocha.
Vuoden 2015 MM-kisoissa Kanadassa Nigeria pelasi Ruotsin kanssa tasapelin 3–3 mutta hävisi sitten Australialle 0–2 ja Yhdysvalloille 0–1 eikä päässyt alkulohkosta jatkoon. Nigerian maalintekijät olivat Ngozi Okobi, Asisat Oshoala ja Francisca Ordega.
Vuoden 2019 MM-kisoissa Ranskassa Nigeria sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi. Se hävisi Norjalle 0–3 ja Ranskalle 0–1 sekä voitti siinä välissä Etelä-Korean 2–0. Puolivälierissä Nigeria hävisi Saksalle 0–3. Asisat Oshoala teki maalin Etelä-Koreaa vastaan ja ottelun toinen maali oli Etelä-Korean oma maali. Nigerian valmentajana toimi ruotsalainen Thomas Dennerby.
Afrikan-mestaruuskilpailut
Afrikan mestaruusturnauksessa Nigeria oli pitkään voittamaton. Se vei ensimmäiset seitsemän mestaruutta putkeen vuosina 1991, 1995, 1998, 2000, 2002, 2004 ja 2006. Vuoden 2008 turnauksen välierissä se hävisi Päiväntasaajan Guinealle ja sijoittui kolmanneksi voitettuaan pronssiottelussa Kamerunin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Vuonna 2010 Nigeria voitti Päiväntasaajan Guinean finaalissa, ja näin joukkue voitti kahdeksannen maanosamestaruutensa. Vuoden 2012 turnauksen välierissä Nigeria hävisi Etelä-Afrikan tasavallalle 0–1 ja pronssiottelussa Kamerunille samoin lukemin, joten se sijoittui neljänneksi. Vuonna 2014 Nigeria voitti yhdeksännen mestaruutensa voittamalla loppuottelussa Kamerunin 2–0 Nigeria voitti Afrikan-mestaruuden myös vuosina 2016 ja 2018.
Antiikva
thumb|Esimerkki Garamond-kirjaintyypistä Antiikva on nykyaikainen päätteellinen kirjaintyyli tai kirjainlaji, joka perustuu antiikin Rooman aikaisiin aakkosiin, karolingiseen minuskeliin ja 1400-luvun italialaisten humanistien kalligrafiseen kirjaintyyliin. Antiikva-sana on peräisin latinan sanasta antiquus, vanhanaikainen, ja sillä viitataan antiikin Rooman kiveen hakattujen piirtokirjoitusten kirjaimiin, joiden tyyli on nykyisten suuraakkostemme pohja.
Typografiassa termillä antiikva tarkoitetaan päätteellisiä kirjainmuotoja, jotka kehittyivät vuosina 1470–1600. Tunnettuja tuon ajan antiikva-kirjaintyyppien suunnittelijoita olivat muun muassa Nicolas Jenson, Francesco Griffo ja Claude Garamond. Antiikvakirjaimet kehitettiin yhdistelemällä roomalaista meisselikirjoitusta ja karolingista kirjoitusta. Antiikvoille ovat luonteenomaisia ohuet kirjainten pääteviivat (serif), jotka painetussa tekstissä auttavat hahmottamaan tekstin riveinä ja helpottavat lukemista.
Antiikvat jaetaan yleensä kolmeen ryhmään:
Medievaaliantiikvat ovat antiikvan varhaismuotoja, ja ne ovat alun perin kotoisin renessanssiajan Venetsiasta, jossa kirjanpainaja Aldus Manutius leikkautti ensimmäiset tämän kirjainmuodon edustajat. Claude Garamond hioi myöhemmin medievaaliantiikvan lopulliseen muotoonsa. Medievaaliantiikvojen pyöristetyt päätteet tekevät niistä helppolukuisia. Medievaaliantiikvojen kirjaimilla on normaali kontrasti ja kalteva akseli. Niissä on melko vahvat päätteet, ja päätteiden liitokset ovat loivat. Tunnettuja medievaaliantiikvoja ovat Jenson, Bembo, Garamond ja Sabon.
Siirtymäkauden antiikvat otettiin käyttöön 1700-luvun puolivälissä. Ne ovat ulkonäöltään medievaali- ja uusantiikvojen välimuotoja. John Baskerville teki tämän kirjainmuodon tunnetuksi, ja hänen nimeään kantava Baskerville on yhä erittäin suosittu kirjaintyyppi. Siirtymäkauden antiikvoissa on voimakkaampi kontrasti kuin medievaaliantiikvoissa. Kirjainten akseli on suora. Kirjainten päätteet ovat hiukan suoremmat ja ohuemmat. Päätteiden liitos on melko loiva. Tunnettuja siirtymäkauden antiikvoja ovat Bulmer, Baskerville, Caslon ja Times.
Valtaosa nykyisistä leipätekstin ladonnassa käytettävistä kirjaintyypeistä perustuu klassisille antiikvoille. Yleisesti käytössä olevia antiikvoja ovat Baskerville, Garamond, Times New Roman ja Palatino.
Synesios Kyreneläinen
Synesios Kyreneläinen (n. 373 Kyrene – n. 414 Kyrene) oli myöhäisantiikin aikana elänyt kreikkalainen uusplatonilainen filosofi ja Ptolemaiin piispa.
Synesioksen varakkaat vanhemmat väittivät olevansa spartalaisten kuninkaiden jälkeläisiä. Nuoruudessaan (vuonna 393) Synesios matkusti veljensä Euoptioksen kanssa Aleksandriaan, jossa hän kiinnostui uusplatonismista ja ryhtyi Hypatian oppilaaksi. Palattuaan kotiseudulleen vuonna 397 Synesios valittiin Kyrenaikan Pentapoliin kaupunkien edustuston puheenjohtajaksi. Synesios toimi Ptolemaiin piispana vuodesta 410.
Luettelo Saksan piirittömistä kaupungeista
thumb| {{legend|#FEFEE9|Saksan piirikunnat}} {{legend|#F7D02F|Saksan piirittömät kaupungit}} thumb|Saksan osavaltiot, hallintopiirit, piirikunnat ja piirittömät kaupungit.
Tämä artikkeli on luettelo Saksan piirittömistä kaupungeista ( tai Stadtkreis). Saksassa on 107 piiritöntä kaupunkia, joiden määrä osavaltioittain on seuraava:
Saarlandin osavaltiossa ei ole piirittömiä kaupunkeja. Saksan piirikunnat on lueteltu artikkelissa Luettelo Saksan piirikunnista.
Saida Gunba
Saida Kanosovna Gunba (,, 30. elokuuta 1959 Suhumi, Abhasian ASNT – 24. marraskuuta 2018 ) oli georgialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili keihäänheitossa. Hän edusti urallaan Neuvostoliittoa ja seuratasolla Burevestnik Tbilisiä.
The Big Short
The Big Short on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamakomedia, jonka on ohjannut Adam McKay. Se perustuu Michael Lewisin samannimiseen kirjaan, joka käsittelee vuosien 2007–2008 finanssikriisiä. Elokuvan pääosissa esiintyvät Christian Bale, Steve Carell, Ryan Gosling ja Brad Pitt, joka oli myös yksi elokuvan tuottajista.
The Big Short sai rajoitetun ensi-illan Yhdysvalloissa 11. joulukuuta 2015, ja laajan ensi-illan 23. joulukuuta 2015. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta, mukaan lukien paras elokuva ja paras ohjaus. Se sai myös neljä Golden Globe -ehdokkuutta, mukaan lukien paras musikaali- tai komediaelokuva ja paras käsikirjoitus.
Martti Miettinen (kouluneuvos)
Martti Erik Miettinen (28. lokakuuta 1903 Kymi – 13. syyskuuta 1985 Lohja ) oli merkittävä lestadiolainen vaikuttaja. Hän oli teologian tohtori ja työskenteli Kouluhallituksen kouluneuvoksena 1957–1966.
Miettinen valmistui ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta vuonna 1921 ja hänet vihittiin papiksi Oulussa vuonna 1926. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1935, teologian kandidaatiksi 1938 ja väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1942. Hän toimi sotilaspastorina eri joukko-osastoissa vuosina 1926–1931, Suomen Lähetysseuran matkasaarnaajana vuosina 1931–1938, ylimääräisenä pappina Hirvensalmella vuosina 1939–1942, Vehkalahdella vuosina 1942–1943 ja Helsingin Töölön seurakunnassa vuosina 1943–1945. Vuosina 1945–1957 hän työskenteli Helsingin tyttönormaalilyseossa uskonnon, sielutieteen ja filosofian alkeiden vanhempana lehtorina.
Bhaag Milkha Bhaag
Bhaag Milkha Bhaag (suomeksi ”Juokse Milkha juokse”) on vuonna 2013 ilmestynyt intialainen elämäkerrallinen urheiludraamaelokuva, jonka on ohjannut Rakeysh Omprakash Mehra. Elokuva perustuu pikajuoksija Milkha Singhin elämään. Pääosia näyttelevät Farhan Akhtar, Sonam Kapoor, Divya Dutta, Pavan Malhotra, Yograj Singh ja Prakash Raj.
Elokuva sai ensi-iltansa 12. heinäkuuta 2013 ja sai hyvän vastaanoton sekä kriitikoilta että yleisöltä. Se julistettiin ”superhitiksi” Intiassa.
Singh kirjoitti tyttärensä Sonia Sanwalkan kanssa elämäkertansa The Race of My Life. Singh myi elokuvaoikeudet yhden rupian hintaan sillä ehdolla, että osa tuotoista ohjattaisiin Milkha Singh Charitable Trust -hyväntekeväisyysjärjestölle.
Tarina
Tositarina Milkha Singhistä, joka selviytyi Intian jakoon liittyneistä väkivaltaisuuksista, vanhempiensa kuolemasta ja kodittomuudesta tullakseen ikoniseksi urheilijaksi.
Palkinnot
Bhaag Milkha Bhaag voitti kuusi Filmfare Awards -palkintoa: parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, miespääosasta, sanoituksesta, lavastuksesta ja puvustuksesta. Se voitti myös parhaan populaarielokuvan National Film Awards -palkinnon.
Rumble (Transformers)
Rumble on kuvitteellinen robotti Transformers-universumissa.
The Transformers
Rumble ja hänen veljensä Frenzy ovat Soundwaven C-kaseteiksi muuntautuvia apureita. He molemmat käyttävät aseenaan täristimiä, joilla he voivat aiheuttaa maanjäristyksiä.
War for Cybertron
War for Cybertronissa Rumble esiintyy Autobottikamppanjan toisen tason lopussa pomovastustaistelussa Soundwavea vastaan.
Khasonkan kieli
Khasonkan kieli (myös khasonke, khassonke, kasonke) on khasonkojen puhuma mandelainen kieli Malin Bafoulabén ja Kayesin piireissä sekä Senegalissa ja Gambiassa. Khasonka on piirteiltään hyvin samanlainen kuin länsimaninka, mutta sosiolingvistisistä syistä sitä pidetään erillisenä kielenä.
Khasonka on yksi Malin kansalliskielistä. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan sitä puhuu 1,2 % maan väestöstä. Koko puhujamäärän arvioidaan olevan yli 130 000 henkeä.
Ignimbriitti
thumb|Ignimbriittilohkare. Ignimbriitti on tulivuorenpurkauksen muodostama pyroklastinen virtakerrostuma, joka sisältää runsaasti hohkakiveä. Pyroklastinen virtakerrostuma syntyy lähellä maanpintaa virtaavasta vulkaanisesta aineksesta, jossa on suuri määrä kiinteitä kappaleita verrattuna kaasujen määrään. Joskus tämä aines voi olla niin kuumaa, että sen sisältämät kappaleet sulautuvat yhteen tiiviiksi kiveksi hitsautuneeksi tuffiksi. Ignimbriittejä muodostuu räjähdysmäisissä purkauksissa, jotka synnyttävät myös kalderoja.
Polacanthus
Polacanthus oli linnunlantioisten lahkoon kuulunut dinosaurusten suku. Se oli 4 metriä pitkä kasvinsyöjä. Sillä oli piikkejä selässään ja jalkojen yläosaa peitti panssari. Näiden suojusten lisäksi se pystyi käyttämään myös häntää apunaan puolustautumiseen. Polacanthuksen jäänteitä on löydetty Britteinsaarilta.
Joidenkin lähteiden mukaan sen nimesi Richard Owen 1865, ja toisten mukaan Thomas Henry Huxley 1867.
Lallukan talo
Lallukan talo on Viipurin Repolan kaupunginosassa sijaitseva vuonna 1906 valmistunut liike- ja asuinrakennus, jossa toimii nykyään muun muassa Taidekeskus Salmelan ylläpitämä suomalainen taiteilijaresidenssi. Talon on suunnitellut arkkitehti Allan Schulman. Sitä on sanottu yhdeksi Viipurin kauneimmista rakennuksista.
Rakennus
Tyylisuunnaltaan kansallisromantiikkaa edustava rakennus valmistui Repolankadun (nyk. Vokzalnaja ulitsa) ja silloisen Viskaalinkadun (myöh. Lallukankatu, nyk. Majakovskogo ulitsa) kulmaan kauppaneuvos Juho Lallukan omistaman Häkli, Lallukka ja Kumpp. Oy:n uudeksi toimitaloksi. Arkkitehti Schulmanin lisäksi Lallukan tiedetään itse osallistuneen aktiivisesti talon suunnitteluun. Rakennuksen katutasossa oli yrityksen toimitiloja ja Juho Lallukka asui perheineen toisen kerroksen kulmahuoneistossa.
Pääsisäänkäynnin sekä sisäpihalle vievän portin molempia puolia koristivat kuvanveistäjä Eemil Halosen tekemät ihmisfiguurit ja sisätiloissa puolestaan oli lukuisten suomalaisten taidemaalarien teoksia. Halosen veistokset eivät enää ole paikoillaan, mutta Viljelijän vaimo -niminen naishahmo on nykyään sijoitettuna Monrepos’n puistoon Viipurin Linnasaareen.
Alamo (täsmennyssivu)
Alamo voi tarkoittaa muun muassa
Jukagiiriset kielet
Jukagiirisiin kieliin kuuluu ainoastaan kaksi kieltä:
Jukagiirisilla kielillä on hyvin vähän puhujia. Pohjoisjukagiiria puhuu 150 ihmistä ja eteläjukagiiria vain 50 ihmistä. Tiettyjen yhtäläisyyksien vuoksi näiden kielten sukulaisuutta uralilaisten kielten kanssa on tutkittu paljon, mutta tuloksia tässä suhteessa ei ole toistaiseksi pidetty vakuuttavina.
Toisinaan pohjois- ja eteläjukagiiria pidetään saman kielen kahtena, tosin toisistaan suuresti eroavana, murteena. Tällöin jukagiiri olisi isolaattikieli. 1800-luvun lopulta on mainintoja kahdesta jukagiirin sukuisesta kansasta ja kielestä: tšuvaneista ja omokeista. Kummatkin ovat hävinneet vaikka esiintyvät yhä jopa Venäjän kansallisuusluokituksessa.
Yhdessä muiden pienten Siperiassa esiintyvien kielikuntien kanssa jukagiiriset kielet luetaan paleosiperialaisiin kieliin. Tämä kieliryhmän nimitys ei viittaa ajatukseen kielten mahdollisesta yhteisestä alkuperästä vaan on alueellinen ja tarkoittaa niitä eri puolilla Siperiaa esiintyviä pieniä kielikuntia ja isolaattikieliä, jotka eivät kuulu pohjoisessa Euraasiassa laajemmalle levinneisiin suurempiin kielikuntiin.
Yhteydet uralilaisiin kieliin
Viime aikaisessa kielitieteellisessä keskustelussa uralilaisten kielten ja jukagiiristen kielten suhdetta ovat tarkastelleet muiden muassa Juha Janhunen ja Jaakko Häkkinen,  Károly Rédei , Peter S. Piispanen ja Ante  Aikio.
Vaikka jukagiiriset kielet Juha Janhusen mukaan olisivatkin monesta syystä lupaavin ehdokas etsittäessä kieliä, joilla olisi uralilaisten kielten kanssa yhteinen alkuperä, ja mahdollisuutta yhteisestä alkuperästä ei voida täysin sulkea pois, niin yhteiseen alkuperään perustuvaa sukulaissuhdetta uralilaisten jugakiiristen kielten välillä ei Janhusen mukaan ole voitu historiallis-vertailevan kielitieteen keinoin osoittaa, ja areaalisessakin vertailussa jukagiiriset kielet vaikuttaisivat läheisemmin liittyvän itäsiperialaisiin lähinaapureihinsa tšuktšilais-kamtšatkalaisiin kieliin. Mikäli yhteiseen alkuperään perustuva sukulaisuussuhde kielten välillä olisi, se olisi ajallisesti niin etäinen, että sitä ei enää voitaisi osoittaa.
Yhteyksiin uralilaisten kielten ja jukagiirin välillä viittaavat jukagiirista osoitetut uralilaiset lainasanat. Näistä osalla on vastine vain samojedikielissä, joiden puhuma-alue uralilaisista kielistä maantieteellisesti sijoittuu lähimmäs jukagiiria. Osalla on kuitenkin laajempi levinneisyys uralilaisissa kielissä. Nämä voidaan edelleen fonologisin perustein jakaa ajallisiin kerrostumiin lainautumisajankohdan mukaan. thumb|[[Jukagiirit|Jukagiireja Jakutiassa vuonna 1905.]] Kun uralilaisen kantakielen puhuma-alue on paikallistettu Ural-vuorten länsipuolelle ja osa jukagiirin uralilaisista lainoista näyttää palautuvan siihen, ja toisaalta jukagiirissa on samanikäisiä lainasanoja myös tunguusikielistä, joiden puhuma-alue on itäisessä Siperiassa, herää kysymys missä kantauralissa esiintyneiden sanojen lainautuminen voinut tapahtua. Vaihtoehtoina olisivat tällöin sanojen periytyminen joko hypoteettisesta uralilais-jukagiirisesta kantakielestä, kantauralia edeltäneestä kielimuodosta esikantauralista tai kantauralin kanssa yhteistä alkuperää olleesta rinnakkaisesta kielimuodosta.
Yhteisen uralilais-jukagiirisen kantakielen olemassaoloa vastaan Jaakko Häkkinen esittää argumenttina sen, että jukagiirikielten morfologisille piirteille on osoitettu rinnakkaisuuksia vain samojedikielistä. Kun Häkkinen aiemmin on kyseenalaistanut uralilaisten kielten perinteisen jaon suomalais-ugrilaisiin kieliin ja samojedikieliin ja esittää samojedikielten erkaantuneen pikeminkin yhteisestä itäuralilaisesta kantakielestä yhdessä ugrilaisten kielten kanssa, niin näitä yhteisiä piirteitä ei voitaisi enää palauttaa kantauraliin, vaan ne olisivat pikemminkin seurausta kontakteista samojedikielten ja jukagiirin välillä. Myöskään mistään kantauralin kanssa rinnakkaisesta uralilaisesta kielimuodosta ei ole todisteita. Jos sen sijaan kantauralia edeltänyttä esikantauralia olisi puhuttu Siperiassa, se selittäisi kantauraliin palautuvat lainasanat jukagiirissa.
Hiljattain Asko Parpola on kielitieteellistä ja arkeologista aineistoa yhdistämällä esittänyt, että esikantauralia olisi puhuttu pikemminkin ylisellä Volgalla, josta se sitten olisi levinnyt itään. Tätä tukisi Parpolan mukaan myös läntisten uralilaisten kielten konservatiivisuus, jota selittäisi niiden leviäminen niitä muistuttavien kielten puhuma-alueille. Vasta-argumenttina tälle Jaakko Häkkinen esittää suomalais-permiläisten kielten sanastossa esiintyvät, kantauralin fonotaktiikalle vieraat piirteet, joiden määrä lisääntyy edettäessä Volgan - Kaman alueelta länteen, mikä ei viittaa siihen, että alueella olisi puhuttu uralilaissukuisia kieliä. Kun nämä piirteet eivät myöskään liity indoeurooppalaisiin kieliin, joihin useimpien alueen arkeologisten kulttuurien katsotaan liittyvän, näiden täytyy Häkkisen mukaan olla peräisin pikemminkin kadonneesta paleoeurooppalaisesta kielestä, eikä alueella esiintynyt Volosovon arkeologinen kulttuuri Häkkisen mukaan voisi siksi edustaa esikantauralia. Samaa puoltaa Häkkisen mukaan Petri Kallion toteama varhaisten kantaindoeurooppalaisten lainasanojen puuttuminen kantauralista. Kun useimmat tutkijat sijoittavat indoeurooppalaisen kantakielen puhuma-alueen Mustanmeren–Kaspianmeren aroille, tämä lainasanojen puuttuminen olisi Häkkisen mukaan vaikea selittää, jos esikantauralia olisi puhuttu esimerkiksi ylisellä Volgalla.
Juha Janhusen mukaan uralilais-altailaiset kielet muodostavat typologisesti niin selvärajaisen alueellisen yksikön verrattuna ympäröiviin, muita typologioita edustaviin kieliin, että kyseisillä kielillä täytyy olla yhteinen leviämiskeskus. Näistä turkkilaisten kielten, mongolikielten ja tunguusikielten kantakieliä on puhuttu Mantšurian alueella, eikä Janhusen mukaan ole suurta mahdollisuutta, että esikantauralin niiden kanssa samanlainen rakenteellinen typologia olisi voinut syntyä ilman läheistä kontaktia niihin.
Toinen argumentti esikantauralin itäisyyden puolesta ovat Jaakko Häkkisen mukaan jukagiirin kantauralin tasoon palautuvat uralilaiset lainasanat, jotka eivät voi olla peräisin kantauralista sen puhuma-alueen läntisen sijainnin takia, ja joita myöskään jukagiirin nuorempi, itäuralilainen lainasanakerrostuma ei voi selittää, koska myös itäuraliin johtaneet muutokset ovat Häkkisen mukaan tapahtuneet Uralin länsipuolella.
Ante Aikio ei ole pitänyt Häkkisen hypoteesin perusteluja valideina vaan katsoo osoitetuiksi vain lainat kantasamojedista ja esikantasamojedista kantajukagiiriin.
Näkemyksiä uralilaisten ja jukagiiristen kielten sukulaisuussuhteista on esittänyt myös Peter S. Piispanen. Ante Aikio on pitänyt sekä Piispasen aineistoja että menetelmiä puutteelisina eikä ole hyväksynyt Piispasen näkemyksiä.
No Way Back
No Way Back on yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fightersin vuonna 2006 julkaistu single. Kappale julkaistiin vuonna 2005 albumilla In Your Honor. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. Kappale julkaistiin Foo Fightersin toisen kappaleen Cold Day In The Sunin kanssa.
Moustapha Salifou
Moustapha Salifou (s. 1. kesäkuuta 1983 Lomé) on togolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura
Salifou aloitti ammattilaisuransa Saksan 2. Bundesliigassa kaudella 2002-2003. Hän vietti Rot-Weiß Oberhausenissa kolme kautta ja siirtyi Ranskaan vuonna 2005 Oberhausenin pudottua sarjatasoa alemmaksi. Ranskassa Salifou pelasi Stade Brestoissa yhden kauden verran Ligue 2 tasolla. Sittemmin vähäisen peliajan myötä hän siirtyi sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen FC Wiliin. Peliaikaa tuli huomattavasti enemmän kuin Ranskassa ja Salifou onnistui maalinteossa kolmesti 23 ottelussa.
31. elokuuta 2007 Salifou allekirjoitti vuoden sopimuksen Aston Villan kanssa. Siirto kuitenkin viivästyi kun Salifoun saatua työluvan Englantiin kuukautta myöhemmin. Uudessa seurassa hänen peliaikansa on jäänyt vähälle. Salifou pelasi avauskaudellaan neljä valioliigaottelua ja kaudella 2008-2009 hän oli mukana vain muutamissa FA Cupin, sekä Eurocup peleissä. Toukokuussa 2011 Salifou jäi ilman jatkosopimusta.
Maajoukkueura
Salifou on pelannut Togon maajoukkueessa vuodesta 2000 alkaen. Hän on muun muassa edustanut maataan vuoden 2006 Afrikan kisoissa, sekä 2006 MM-kisoissa. Salifoun oli määrä pelata myös vuoden 2010 Afrikan kisoissa, mutta Togo vetäytyi turnauksesta ennen turnausta sattuneessa ampumaväijytyksessä, jossa joukkueen apuvalmentaja, tiedottaja ja linja-auton kuljettaja kuolivat sekä yhdeksän muuta joukkueeseen kuulunutta henkilöä loukkaantui.
Gimpo
Gimpo (, hanja 金浦市) on kaupunki Etelä-Korean Gyeonggin maakunnassa. Se sijaitsee Soulin luoteisnaapurina; kaupunkikeskustojen välillä on linnuntietä 24 kilometriä. Lännessä ja etelässä Gimpo rajoittuu Incheonin satamakaupunkiin. Idässä naapureina ovat Paju ja Goyang. Pohjoisessa rajan muodostaa Hanjoki, jonka pohjoispuolella on Pohjois-Korea.
Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 363 443.
Viimeinen keisari
Viimeinen keisari (The Last Emperor) on Bernardo Bertoluccin ohjaama italialainen elämäkertaelokuva Kiinan viimeisestä keisarista Pu Yista. Elokuva voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon.
HMS Europa (1897)
HMS Europa oli Britannian kuninkaallisen laivaston Diadem-luokan ensimmäisen luokan risteilijä (panssarikansiristeilijä).
Viimeinen keisari
Elokuvan pääosia esittävät John Lone, Joan Chen, Peter O'Toole, Ruocheng Ying, Victor Wong, Dennis Dun, Ryuichi Sakamoto, Maggie Han, Ric Young, Vivian Wu ja Chen Kaige. Elokuva perustuu suurelta osin Pu Yin 1960-luvulla kirjoittamaan, samannimiseen muistelmateokseen. Elokuvaa pidetään uskottavana kertomuksena hänen elämästään, vaikka osa hahmoista muodostuu useammasta todellisesta henkilöstä. Suurin osa tapahtumista ja ihmisistä vastaa kuitenkin todellisia tapahtumia.
HMS Europa (1897)
Valmistus
Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta Clydebankistä, missä köli laskettiin 10. tammikuuta 1896. Alus laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1897 ja valmistui 23. marraskuuta 1899.
Viimeinen keisari
Elokuva oli ensimmäinen, jolle saatiin Kiinan hallitukselta lupa kuvata Kielletyssä kaupungissa.
HMS Europa (1897)
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 1920.
Viimeinen keisari
Viimeinen keisari voitti useita palkintoja. Parhaana elokuvana se palkittiin Oscar-, BAFTA- ja Golden Globe -gaalassa. Yhteensä se voitti yhdeksän Oscarian (jokaisen johon se oli ehdolla), kolme BAFTAa ja neljä Golden Globea. Lisäksi elokuva ansaitsi muun muassa Grammyn parhaasta elokuvamusiikista ja yhdeksän Italian elokuva-akatemian jakamaa David di Donatello -palkintoa.
BAFTAt
Ehdokkaana:
Golden Globet
Ehdokkaana:
Kristuksen yhteisö
thumb|Kristuksen yhteisön temppeli Independecessä, [[Missourissa.]] Kristuksen yhteisö (engl. "Community of Christ") on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon jälkeen toiseksi suurin myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Siihen kuuluu yli 250 000 jäsentä noin 50 maassa. Vuoteen 2001 kirkko tunnettiin nimellä Reorganisoitu myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. "Reorganized Church of Jesus Christ of Latter Day Saints"); nimi vaihdettiin, koska Kristuksen yhteisö halusi tehdä selkeämmin pesäeron MAP-kirkkoon. Kirkon keskuspaikka on Independencessä, Missourissa.
Historia
Kristuksen yhteisö syntyi vuonna 1860. Profeetta Joseph Smithin kuoltua 1844 osa hänen seuraajistaan ei halunnut tunnustaa Brigham Youngia hänen seuraajakseen kirkon johdossa, koska heidän mielestään kirkon johtajuuden tuli kulkea Joseph Smithin suvussa. Osa niistä, jotka eivät seuranneet Youngia länteen, pyysivät Joseph Smithin poikaa Joseph Smith III:ta ryhtymään uudelleen järjestettävän kirkon presidentiksi. Tämä lopulta suostui saatuaan mielestään hengellisen vahvistuksen asialle ja Reorganisoitu (uudelleen-organisoitu) Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko perustettiin vuonna 1860 Amboyssa, Illinoisissa (reorganisoitu lisättiin nimeen vuonna 1872). Smithin leski Emma Hale Smith oli mukana Joseph Smith III:n ympärille syntyneessä ryhmässä. Nykyään Kristuksen yhteisön virallinen historiankirjoitus kutsuu vuosia 1830–1844 (MAP-kirkon perustamisesta Smithin kuolemaan) "kirkon varhaisiksi vuosiksi" ja vuosia 1844–1860 (Smithin kuolemasta yhteisön perustamiseen) "hajaannuksen vuosiksi".
Aina vuoteen 1996 kirkon johtajuus säilyikin Smithin miespuolisilla jälkeläisillä suoraan alenevassa polvessa. Tuolloin kirkon presidentiksi valittiin Grant McMurray, joka ei ole sukua Joseph Smithille. Hän erosi yllättäen virastaan vuoden 2004 lopulla, ja kirkon erityisesti koolle kutsuttu maailmankonferenssi valitsi hänen seuraajakseen Steven M. Veazeyn.
Toisin kuin Brigham Youngin seuraajat, Reorganisoidun kirkon jäsenet eivät osallistuneet vaellukseen autiomaan halki länteen Salt Laken laaksoon. He jäivät sen sijaan asumaan paikoilleen Yhdysvaltain itäisiin osavaltioihin ja pyrkivät saavuttamaan rauhanomaiset ja luottamukselliset suhteet alueen valtaväestöön. Smithin rakennuttama temppeli Kirtlandissä, Ohiossa, tunnustettiin tämän yhteisön omaisuudeksi. Kirkon jäsenet asuivat ennen muuta Missourissa ja Kansasissa.
Hallinto
Kristuksen yhteisön hallintorakenne muistuttaa MAP-kirkon rakennetta. Kirkon johdossa on profeetta-presidentti yhdessä kahden neuvonantajansa kanssa, yhdessä he muodostavat ensimmäisen presidenttikunnan. Heidän alapuolellaan on kahdentoista apostolin neuvosto ja seitsenkymmenten neuvosto. Kirkon ylin päättävä elin on kahden vuoden välein kokoontuva maailmankonferenssi.
Yhteisön johtajan kutsuminen profeetta-presidentiksi merkitsee, että hänellä katsotaan kirkon johtamisen lisäksi olevan oikeus myös saada kirkkoa koskevia ilmoituksia. Nämä ovat kehotuksen tai neuvon sanoja, joilla Jumala ohjaa kirkkoaan. Profeetan saamat ilmoitukset tutkitaan ensin kirkon johdossa, minkä jälkeen ne tuodaan maailmankonferenssin hyväksyttäviksi. Maailmankonferenssin hyväksynnän jälkeen ne liitetään Oppi ja liitot -kirjaan. Nykyään Kristuksen yhteisö näkee tämän kirkon saaman jatkuvan ilmoituksen osana Jumalan ilmoitusta, joka toteutuu myös luonnossa, omantunnon äänessä ja pyhissä kirjoituksissa.
Oppi
Kristuksen yhteisö muistuttaa sekä opillisesti että käytännöiltään enemmän valtauoman kristillisiä kirkkoja kuin Utahin MAP-kirkko. Se ottaa osaa ekumeeniseen liikkeeseen ja tekee yhteistyötä muiden kirkkojen kanssa. Yhteisön papit koulutetaan yliopistojen ja kirkollisten akatemioiden teologisissa tiedekunnissa, joten heillä on yleisesti tunnustettu tieteellinen tutkinto. Kristuksen yhteisö vihkii nykyään myös naisia papeiksi, mikä tosin on yhteisön parissa edelleenkin kiisteltyä. Kristuksen yhteisö tunnustaa suurten kristillisten kirkkojen tavoin kolminaisuusopin, minkä johdosta Kristuksen yhteisössä toimitettu kaste tunnustetaan yleensä kristilliseksi kasteeksi, toisin kuin MAP-kirkon kaste.
Kristuksen yhteisö korostaa mormonistisessa traditiossa erityisesti piirteitä, jotka ovat yleisesti tunnustettuja ja kunnioitusta nauttivia. Niinpä keskinäisen jakamisen ja heikkojen auttamisen periaate on yhteisössä keskeinen. Myös Jumalan yleismaailmallista kutsua ja hänen suunnitelmaansa kaikille korostetaan. Kirkon mukaan jokainen ihminen on Jumalan rakas lapsi ja hänen kutsumansa, ja Jumalalla on jokaiselle tehtävä. Erityisen tärkeää kirkolle on pasifismi, sen mukaan Kristus kutsuu seuraajansa rauhantekijöiksi. Kirkko järjestää esimerkiksi päivittäisen rukoushetken maailmanrauhan puolesta.
Kristuksen yhteisö on perinyt kirkon alkuajoilta myös Siionin konseptin. 1920-luvulle saakka suurin osa kirkon jäsenistä ajatteli pyhien kirjoitusten viittausten Siioniin lopunajallisten siunausten paikkana viittaavan kirkon keskuspaikkaan Independenceen, Missouriin. Siitä lähtien alaa on kuitenkin vallannut tulkinta, jonka mukaan lopunajallinen Siion ei ole viittaus mihinkään erityiseen paikkaan eikä edes Myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen. Nykyään Siion ymmärretään ennen muuta Kristuksen saarnaaman Jumalan valtakunnan toteutumiseksi tämän maan päällä. Siionin ymmärretään olevan siellä, missä vanhurskaus, rauha, ilo ja rakkaus saavat vallita. Täten Siion voi toteutua perheessä, kirkossa tai maallisessa yhteisössä.
Pyhät kirjoitukset
Kristuksen yhteisö tunnustaa Mormonin kirjan pyhäksi kirjoitukseksi. Se on kirkon käsityksen mukaan toinen todistus Kristuksesta, ja se sisältää arvokasta hengellistä materiaalia, joka ohjaa lukijaansa ja synnyttää uskoa. Sen sijaan Kristuksen yhteisö panee MAP-kirkkoa vähemmän painoa Mormonin kirjan tosiasiallisen historiallisuuden tunnustamiselle, eikä yhteisö pyri MAP-kirkon tavoin todistelemaan kirjaa historiallisesti ja arkeologisesti tarkaksi. Kirjaan viitataan nykyään Kristuksen yhteisössä verrattain vähän. Yhteisö käyttää Mormonin kirjasta vuoden 1844 versiota, jossa luvut ja jakeet eroavat MAP-kirkon versiosta.
Kristuksen yhteisöllä on oma versionsa Oppi ja liitot -kirjasta, johon on Joseph Smithin saamien ilmoitusten lisäksi otettu hänen seuraajiensa ilmoituksia. Moniavioisuuteen kehottavan ilmoituksen sijasta Kristuksen yhteisön käyttämässä versiossa on tätä vanhempi ilmoitus, joka kieltää moniavioisuuden. Kirkon versiossa on lisäksi esimerkiksi ilmoitus pappeuden antamisesta myös naisille. Kristuksen yhteisö ei ole koskaan tunnustanut Kallisarvoista helmeä pyhäksi kirjoitukseksi, ja nykyään se myöntää Aabrahamin kirjan väärennökseksi.
Ainoana mormonistisista yhteisöistä Kristuksen yhteisö kustantaa ja painaa Joseph Smithin Innoitettua raamatunkäännöstä. Yhteisön yleinen suhtautuminen Raamattuun on – kuten sen suhtautuminen Mormonin kirjaankin – selvästi MAP-kirkkoa liberaalimpaa. Kirkko ei torju kriittistä raamatuntutkimusta.
Yleinen luonnehdinta
Yleisesti ottaen voidaan sanoa, että Kristuksen yhteisön asenne Joseph Smithin Nauvoon kauden (1840-1844) ilmoituksiin ja opetuksiin on ristiriitainen. Oikeastaan yhteisö ei halua tunnustaa niitä, mutta toisaalta Smithiä ei kuitenkaan haluta leimata myöskään "vääräksi profeetaksi" tai hänen ilmoituksiaan vääriksi. Reorganisoitu kirkko väitti esimerkiksi pitkään virallisesti, että moniavioisuuden salliva ilmoitus olisi Brigham Youngin väärennös, ja että Smith itse ei koskaan olisi opettanut ja harjoittanut moniavioisuutta. Tämä väite on kuitenkin historiallisesti kestämätön, ja nykyään Kristuksen yhteisö myöntää virallisestikin Smithin harjoittaneen moniavioisuutta.
MAP-kirkkoon verrattuna Kristuksen yhteisö on myös selvästi vapaamielisempi. Kirkko kehottaa jäseniään "luomaan oman teologiansa". Dogmaattisuuden ja liturgian sijaan Kristuksen yhteisö korostaa hengellisyyttä ja Jumalan läsnäolon kokemusta, toivoa, rauhaa ja rakkautta. Kirkon opillisen perustan muodostavat ennen muuta yhteisesti tunnustetut pyhät kirjoitukset. Kristuksen yhteisön teologinen profiili on kristillisten kirkkojen parissa ainutlaatuinen.
Suomessa on vain muutama yksittäinen Kristuksen yhteisön jäsen, eikä kirkkokunta ole rekisteröitynyt maassa. Suomesta katsoen lähin Kristuksen yhteisön seurakunta on Oslossa.
Päivinen
Päivinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Niuva
Niuva on Kuopion 28. kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa Julkulaan, idässä Rypysuohon, etelässä Puijonlaaksoon ja lännessä Kallaveteen. Niuvan itäosassa on pieni Kangaslampi.
thumb|left|[[Niuvanniemen sairaalan hallintorakennus.]] Niuvan alueella sijaitsee historiallinen Niuvanniemen sairaala. Maankäytön osalta Niuva on pääasiassa peltoaluetta sairaalan ympärillä. Kaupunginosassa on vain vähän asutusta ja palveluita, ja ne sijaitsevat lähinnä sairaala-alueella. Suurmäentien varrella toimii kuitenkin Länsi-Puijon päiväkoti. Kallaveden rannalla, niukasti Niuvan kaupunginosan eteläpuolella Puijonlaaksossa on uimaranta.
Niuvan sairaalan entisillä mailla sijaitsee myös Fagernäsin kartano. Fagernäsin tila on mainittu historiallisissa lähteissä 1500-luvulla, ja se on yksi Kuopion seitsemästä kantatilasta.
Barth
Barth on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Rony Smolar
Rony Wulf Smolar (s. 1944 ) on suomalainen toimittaja, kirjailija ja yrittäjä.
Smolar työskenteli 22 vuoden ajan, vuodesta 1980 vuoteen 2002, toimittajana Lähi-idän alueella. Hän toimi monien suomalaisviestinten, muun muassa Turun Sanomien ja Yleisradion, kirjeenvaihtajana. Hän on myös kirjoittanut yhden kirjan. Vuonna 2003 julkaistu, Tammen kustantama Setä Stiller : Valpon ja Gestapon välissä kertoo muun muassa suomenjuutalaisesta Abraham Stilleristä ja hänen toiminnastaan Suomen juutalaisyhteisön ja Suomeen tulleiden juutalaispakolaisten hyväksi 1930- ja 1940-luvuilla.
Rony Smolar toimi vuosina 2007–2010 Helsingin juutalaisen seurakunnan ja Suomen juutalaisten seurakuntien keskusneuvoston puheenjohtajana. Häntä edelsi Gideon Bolotowsky, joka toimi seurakunnan johdossa 18 vuoden ajan, ja seurasi Yaron Nadbornik. Smolar on myös vuonna 1995 perustetun, hoiva- ja hoitoalan tuotteita ja palveluita tuottavan Oy Domino Systems Ab:n toimitusjohtaja.
Rony Smolarin serkku oli klarinetisti Koppel Smolar (1935–1977).
Panay (1886)
Valmistus
Alus tilattiin Hongkongista, missä se valmistui vuonna 1886.
Palvelus
Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus valvoi Panayn aluetta. Sodan jälkeen alus myytiin 3. kesäkuuta 1899 Yhdysvalloille.
Alus liitettiin Yhdysvaltain laivastoon. Alus myytiin 15. huhtikuuta 1920 romutettavaksi.
Sashi Rawal
Sashi Rawal (s. 12. syyskuuta, Katmandu) on nepalilainen laulaja.
Dörflingen
Dörflingen on kunta Sveitsissä, Schaffhausenin kantonissa. Kunta kuuluu Reiatin piirikuntaan. Kunnan pinta-ala on 5,82 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 796 (28.2.2006).
Kunta rajautuu lännessä Büsingen am Hochrheinin kuntaan, joka on Saksan eksklaavi, sekä idässä saksalaisiin Gailingen am Hochrheinin kaupunkiin ja Gottmadingenin kuntaan. Luoteessa kunta rajautuu Schaffhausenin kaupunkiin, pohjoisessa Thayngenin kuntaan ja etelässä Thurgaun kantoniin kuuluvaan Diessenhofenin kuntaan.
Ensimmäinen dokumentoitu maininta paikkakunnasta on vuodelta 1264. Tuolloin paikkakunta tunnettiin nimeltä Dorfelingen.
Väkiluvun kehitys
Lähde:
Aiheesta muualla
<div style="height: 130px; width: 55%; overflow: auto; padding: 3px;text-align: left; border:solid 1px;" title="braglist - zum scrollen"; > 4000px|Dörflingen <br style="clear:both;"/>
Australian naisten jalkapallomaajoukkue
Australian naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Australiaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa.
Australian naismaajoukkue on ollut mukana kolmissa olympialaisissa ja seitsemän kertaa MM-kilpailuissa. Vuosien 1995, 1999 ja 2003 MM-kisoissa sen pelit päättyivät alkulohkon jälkeen. Sydneyn 2000 olympialaisissa se sijoittui seitsemänneksi, Ateenan 2004 olympialaisissa viidenneksi ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa seitsemänneksi.
Vuoden 2007 MM-kisoissa Kiinassa Australia voitti alkulohkossaan Ghanan 4–1 ja pelasi tasapelin 1–1 Norjan kanssa ja 2–2 Kanadan kanssa. Puolivälierässä Brasiliaa vastaan Australia nousi vielä kahden maalin tappioasemasta tasoihin mutta hävisi lopulta 2–3. Tom Sermannin valmentaman joukkueen maalintekijät turnauksessa olivat neljä maalia tehnyt Lisa De Vanna sekä yhden maalin viimeistelleet Heather Garriock, Sarah Walsh, joukkueen kapteeni Cheryl Salisbury, Collette McCallum ja Lauren Colthorpe.
Vuoden 2015 MM-kisoissa Kanadassa Australia hävisi alkulohkossaan Yhdysvalloille 1–3 mutta voitti Nigerian 2–0, pelasi Ruotsin kanssa tasan 1–1 ja selviytyi neljännesvälieriin. Neljännesvälierissä Australia voitti Brasilian maalein 1–0. Puolivälierissä Japani oli parempi sen voitettua Australian 1–0.
Vuoden 2019 MM-kisoissa Ranskassa Australia sijoittui alkulohkossaan toiseksi. Se hävisi ensin Italialle 1–2 mutta voitti sitten Brasilian 3–2 ja Kamerunin 4–1. Puolivälierissä Australia hävisi Norjalle rangaistuspotkukilpailussa maalein 1–4 varsinaisen peliajan ja jatkoajan päätyttyä 1–1. Sam Kerr teki turnauksessa viisi maalia, joista neljä Kamerunia vastaan. Muut maalintekijät olivat Caitlin Foord, Chloe Logarzo ja Elise Kellond-Knight, minkä lisäksi Brasilia teki yhden oman maalin. Australian valmentajana toimi Ante Milicic.
Joukkueen virallinen lempinimi on "The Matildas", joka tulee australialaisesta kansanlaulusta "Waltzing Matilda".
Svante Thuresson
Svante Thuresson (7. helmikuuta 1937 Tukholma, Ruotsi – 10. toukokuuta 2021 ) oli ruotsalainen laulaja. Hän saavutti ensimmäistä kertaa suosiota 1960-luvun alkupuolella Gals and Pals -lauluyhtyeen jäsenenä. Solistina läpimurto tapahtui Ruotsin euroviisukarsintana toimivassa Melodifestivalen-laulukilpailussa vuonna 1966. Hän oli tuolloin mukana kahdella kappaleella, joista toinen, Lill Lindforsin kanssa esitetty Nygammal vals voitti kilpailun ja toinen, Hej systrar, hej bröder nousi hitiksi Ruotsissa, vaikka jäi karsinnassa seitsemänneksi. Kansainvälisissä euroviisuissa kappale sijoittui toiseksi. 1970-luvulla Thuresson pyrki eroon iskelmälaulajan maineesta ja alkoi levyttämään jazzia ja soulia.
Alamo (vuoden 1960 elokuva)
thumb|Alamoa kuvatessa käytetty linnakkeen kopio [[Alamo Villagessa.]]
IKV-3 Kotka
IKV-3 Kotka oli suomalainen vapaan luokan purjelentokone, jonka suunnittelivat Tuomo Tervo ja Jorma Jalkanen. Prototyypin ensilento tehtiin vuonna 1966. IK-Vasama ja Lentokonetehdas K. K. Lehtovaara valmistivat mallia vain yhden koneen. Lyhenne IKV tuli Ilmailukerho Vasamasta.
M/S Mega Andrea
pienoiskuva|M/S Silja Festival vuonna 2005. M/S Mega Andrea (aiemmin Wellamo ja Silja Festival) on Corsica Ferriesin omistama autolautta. Aiemmin laivaa operoivat Silja Line ja Tallink. Sen reitteinä olivat muun muassa Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma sekä Tukholma–Riika.
Historia
Laiva valmistui M/S Wellamo -nimisenä Wärtsilän Helsingin telakalta vuonna 1986 vuotta sisartaan M/S Sveaa (nyk. M/S Mega Smeralda) myöhemmin.
Laiva asetettiin alun perin reitille Tukholma–Maarianhamina–Turku-reitille, jota se ajoi aina vuoden 2008 heinäkuuhun asti. Kesällä 1990 laiva liikennöi reitillä Helsinki–Tukholma.
Elokuussa 1991 noin tuhatta matkustajaa kuljettanut Wellamo oli vähällä törmätä ohjausvian saaneeseen, lentopetrolilla lastattuun tankkeri Tärnfjordiin Tukholman saaristossa. Joidenkin tietojen mukaan etäisyys oli pienimmillään 8 metriä, ja arvioiden mukaan törmäyksestä olisi aiheutunut valtava räjähdys ja suuronnettomuus.
Vuonna 1992 laivan nimi vaihtui Silja Festivaliksi. 20. maaliskuuta – 23. toukokuuta 1993 laiva liikennöi reitillä Vaasa–Uumaja. Silja Linen liityttyä Euroway-liikenteeseen Silja Festivalista tuli Eurowayn toinen laiva M/S Frans Suellin (myöh. Silja Scandinavia ja Gabriella) ohella reitille Malmö–Travemünde–Lyypekki. Myöhemmin reittiä pidennettiin alkupäässä Kööpenhaminaan.
Euroway-liikenteen loputtua huhtikuussa 1994 Silja Festival siirrettiin takaisin liikennöimään Vaasasta Uumajaan ja Sundsvalliin.
2. syyskuuta 1994 Silja Festival siirrettiin Vaasasta Helsinki–Tallinna-reitille. Kesällä 1995 Silja Festival oli jälleen Vaasa–Sundsvall-reitillä palaten sen jälkeen Helsinki–Tallinna-reitille. 5. huhtikuuta 1997 Silja Festival liputettiin Ruotsin lipun alle ja asetettiin Tukholma–Maarianhamina–Turku-reitille.
Huhtikuussa 2007 Silja Linen uusi omistaja Tallink ilmoitti korvaavansa Silja Festivalin kesällä 2008 M/S Galaxyllä Turku–Maarianhamina-Tukholma-reitillä; Silja Festival siirtyi puolestaan Tukholma–Riika-reitille aloittaen 2. elokuuta 2008 Riiasta Tallink-brändin alla. Laiva liputettiin Latviaan ja kotisatamaksi tuli Riika, mutta virallinen nimi säilyi ennallaan. Laiva sai lisäksi Tallink-värityksen.
5. huhtikuuta Tallink tiedotti M/S Silja Festivalin siirtyvän pois Tukholma-Riika-linjalta ja korvaavansa aluksen M/S Isabellella, joka luovutettiin varustamolle 4. huhtikuuta 2013.
28. tammikuuta 2014 Silja Festival lähti Tallinnasta Kitimatin satamaan, Kanadaan. Alus vuokrattiin vuodeksi (+ optio 3 vuotta), ja se toimi työväen hotellina.
4. toukokuuta 2015 Tallink myi aluksen Corsica Ferriesille, joka asetti heinäkuussa 2015 laivan reitille Livorno–Golfo Aranci. Alus sai uuden nimen Mega Andrea.
Good Vibrations – the 20th Anniversary Album
Good Vibrations – the 20th Anniversary Album on Kari Peitsamon albumi vuodelta 1997.
Siheung
Siheung (, hanja 始興市) on kaupunkirakenteeltaan hajanainen kaupunkialue Etelä-Korean Gyeonggin maakunnassa. Se sijaitsee linnuntietä 26 kilometriä Soulista lounaaseen. Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 402 888.
Pelicano (1871)
Palvelus
Alus palveli aluksi todennäköisesti Espanjan aluevesillä, mutta sen jälkeen urasta on vain vähän tietoja lukuun ottamatta palvelusta Fernado-Pon alueella.
Pär Slätis
Pär Erik Valdemar Slätis (10. helmikuuta 1932 Vaasa – 25. joulukuuta 2017 Sipoo ) oli suomalainen lääkäri.
Slätisin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Kasten Otto Valdemar Slätis ja hammaslääketieteen lisensiaatti Elna Matilda Boije. Hän avioitui 1957 lääketieteen lisensiaatti Kirsti Marjatta Lehmussaaren kanssa. Slätis tuli ylioppilaaksi 1949 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1956. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1958.
Slätis oli Helsingin yliopiston ortopedian ja traumatologian dosentti 1968–1997. Hän tutki muun muassa liikenneonnettomuuksissa syntyneitä vammoja. Slätis toimi Vaasan keskussairaalan kirurgian ylilääkärinä vuosina 1969–1974, johtavana ylilääkärinä vuosina 1972–1974 ja HYKSin Kirurgisen sairaalan osaston ylilääkärinä vuosina 1974–1984. Sieltä hän siirtyi Invalidisäätiön sairaalaan johtavaksi ylilääkäriksi 1985, ja toimitusjohtajana hän oli vuosina 1993–1995.
Slätis sai professorin arvonimen 1983.
Paraseenit
Lajit ja anatomia
Paraseenien heimoon kuuluu 3 sukua ja 4 lajia. Lajit ovat paraseeni (Parazen pacificus), rusopietarinkala (Cyttopsis rosea), C. cypho ja Stethopristes eos. Aikaisemmin paraseeneihin luettiin kuuluvaksi ainoastaan paraseeni ja Cyttopsis- ja Stethopristes- sukujen lajit luettiin pietarinkalojen heimoon (Zeidae). Paraseenilajit ovat korkearuumiisia ja litteitä kaloja, jotka saavuttavat suurimmillaan noin 30 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat kaksi selkäevää, 2 kylkiviivaa, jotka yhtyvät toisen selkäevän jälkeen, suuret silmät, hieman alaleukaa pidempi yläleuka ja haarautunut pyrstöevä. Väritykseltään paraseenilajit ovat punertavia tai hopeanharmaita.
Adrian Mariappa
Adrian Mariappa (s. 3. lokakuuta 1986) on englantilais-jamaikalainen jalkapalloilija, joka edustaa australialaista Macarthuria. Lontoossa syntyneen Mariappan isä on fidžiläinen ja äidin vanhemmat jamaikalaisia, minkä vuoksi Mariappa olisi voinut halutessaan edustaa Englantia, Fidžiä tai Jamaikaa. Hän valitsi Jamaikan ja kuuluu Jamaikan jalkapallomaajoukkueeseen. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
Mariappa aloitti jalkapalloilun Watford FC:ssä, jossa hän pelasi ammattilaisuransa ensimmäiset vuodet; vuodesta 2005 aina vuoteen 2012. Watford pelasi Valioliigassa kaudella 2006–2007. Hän nousi Watfordissa joukkueen kapteeniksi. Mariappa siirtyi Valioliigaan nousseeseen Readingiin vuonna 2012. Hän pelasi vain yhden kauden Readingissä ennen kuin siirtyi vuonna 2013 myös Valioliigaan nousseeseen Crystal Palaceen. Vuonna 2016 Mariappa palasi Watfordiin.
Maajoukkueura
Jamaikan maajoukkueekseen valinnut Mariappa pelasi ensimmäisen maaottelunsa Jamaikan jalkapallomaajoukkueen paidassa toukokuussa 2012, kun Jamaika kohtasi Guyanan ystävyysottelussa ennen vuoden 2014 MM-kisojen karsintoja. Hän on pelannut 63 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Christian Fittipaldi
Christian Fittipaldi (s. 18. tammikuuta 1971, São Paulo, Brasilia ) on brasilialainen entinen kilpa-autoilija, joka osallistui kausilla 1992 - 1994 Formula 1 -sarjaan. Hän on entisen F1-kuljettajan ja -tallin omistajan Wilson Fittipaldin poika, ja kaksinkertaisen F1-mestarin Emerson Fittipaldin veljenpoika. Hän osallistui Formuloissa yhteensä 43 Grand Prix -kilpailuun (karsiutui kolmesta), ja keräsi yhteensä 12 MM-pistettä. Fittipaldi oli kolmasti neljäs. Fittipaldi hylättiin Kanadan GP:ssä 1994. Aika-ajoissa Fittipaldi oli parhaimmillaan kuudes Monacon GP:ssä 1994. F1:n lisäksi hän on kilpaillut Champ Car- ja NASCAR-sarjoissa sekä urheiluautoissa. Urheiluautojen kilpailuissa Fittipaldi on muiden muassa voittanut kuuluisan Daytonan 24 tunnin kilpailun kolmasti vuosina 2004, 2014 ja 2018.
Champ Car -sarjassa Fittipaldi pärjäsi hyvin ja hän kuului sarjan kärkinimiin. Ensimmäisenä kautenaan hän ajoi Walker Racingin Reynard-Ford Cosworthilla. Vuodesta 1996 lähtien Fittipaldi ajoi Newman/Haas Racing -tallin autoa. Newman/Haasilla Fittipaldin tallikaverina oli useimpina vuosina Michael Andretti.
Neulaniemi
Laajan, eteläpuoliseen Kolmisopen kaupunginosaan jatkuvan Neulaniemen ulkoilualueen taukopaikkoihin kuuluu Neulaniemessä muun muassa Tervaruukin maja. Kaupunginosaan kuuluvan Kaijansaaren eteläpäässä on laavu ja pohjoisosassa kaksi nuotiopaikkaa.
25. toukokuuta
25. toukokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 145. päivä (146. päivä karkausvuonna.) Vuodesta on jäljellä 220 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 24. toukokuuta, 26. toukokuuta
Islam Sveitsissä
thumb|[[Mahmood-moskeija Zürichissa]] Sveitsissä arvioitiin olevan 0,5 miljoonaa muslimia vuonna 2016, mikä oli noin 6,1 % koko väestöstä. Useimmat muslimit ovat entisen Jugoslavian alueelta ja Turkista. Muslimien osuuden arvioidaan kasvavan 8,2–12,9 prosenttiin vuoteen 2050 mennessä.
Sveitsi hyväksyi vuonna 2009 kansanäänestyksessä kiellon rakentaa minareetteja. Äänestyksen järjesti Sveitsin kansanpuolue.
Puoliintumisaika
Joidenkin radioaktiivisten aineiden puoliintumisajat ovat sekunnin murto-osia, joidenkin taas miljardeja vuosia. Useimpien fissiotuotteiden puoliintumisajat ovat alle 100 vuotta, ja suurin osa läpitunkevaa säteilyä (gammasäteilyä) lähettävistä aineista häviää tuhannessa vuodessa. Esimerkiksi ydinenergian tuotannossa käytettävä uraanin isotooppi 235U puoliintuu noin 700 miljoonassa vuodessa. Vastaavasti fission tuloksena syntyvä Cesium-137 puoliintuu 30 vuodessa.
Marsin kanavat
thumb|Schiaparellin piirtämä kartta Marsin kanavista