cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operaatio Birke
Operaatio Birke oli toisen maailmansodan aikainen Saksan sodanjohdon vuosina 1943–1944 valmistelema suunnitelma vetää Pohjois-Suomessa olevat joukot Neuvostoliiton vastaiselta rintamalta uusiin puolustusasemiin poikki Lapin, mikäli suomalaisten puolustus olisi romahtanut ja neuvostojoukot olisivat vallanneet eteläisen Suomen. Puolustusasemat tuli tiedustella, rakentaa ja varustaa ennakkoon. Suunnitelmaa ryhdyttiin valmistelemaan vuonna 1943, ja se toteutettiin syyskuussa 1944. Operaatiota toteutettaessa tilanne oli olennaisesti muuttunut suunnitelmasta, sillä taisteluja ei käyty neuvostojoukkoja vaan suomalaisia vastaan Lapin sodassa. Operaatio Birke kuitenkin toteutettiin lähes alkuperäissuunnitelmien mukaisesti.
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1979
Vuoden 1979 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 5. – 12. toukokuuta 1979 Kölnissä. Nämä järjestyksessään 23. kisat oteltiin kahdeksassa painoluokassa ja niihin osallistui 156 nyrkkeilijää 23 maasta.
Uusina painoluokkina kisoissa olivat raskassarja eli alle 91 kg ja superraskassarja eli yli 91 kg.
Operaatio Birke
Saksalaisten valmistautuminen puolustustaisteluun Lapissa
Saksan armeijan yleisesikunta OKW tiedusteli syksyllä 1943 Suomen Lappiin komennetun 20. vuoristoarmeijan komentajan Eduard Dietlin mielipidettä joukkojen vetämisestä Suomesta pohjoiseen Norjaan. Saksan sodanjohto oli jo pitkään harkinnut asiaa. Dietl vastusti siirtoa, sillä hän piti tehtävää lähes mahdottomana huonokuntoisen tiestön ja alueen ankarien luonnonolosuhteiden takia. Sen sijaan Dietl ehdotti Hitlerille suunnitelmaa hyökkäyksestä Pohjanmaalle avoimen veden ääreen ja sieltä evakuoimista tai puolustustaistelua viimeiseen mieheen.
Armeijakunnat irrottautuisivat asemistaan ja ryhmittäytyisivät vetäytymistaisteluita käyden uusiin puolustusasemiin. Käskyn mukaan operaatio piti suunnitella ja puolustusasemat tiedustella, linnoittaa ja varustaa ennakolta. Asemista oli tarkoitus tehdä pysyvät linnoitukset, alkuvaiheessa niistä käytettiinkin nimityksiä "Dauerstellung" ja "Endstellung". Myöhemmin Käsivarren poikki kulkeva Karesuvannon asema sai peitenimen Sturmbock ja Ivalon asema nimen Schutzwall. Näiden pääpuolustusasemien lisäksi oli määrä linnoittaa lukuisia pienempiä asemia, esimerkiksi Rovaniemen ympäristö (peitenimi Ringwall), linja Ylimaa–Antinkylä–Kemijärvi ja Kilpisjärven alue. Syy linnoitustöihin piti pitää tiukasti salassa. Myöhemmin operaatio sai peitenimen Birke. thumb|300px|Nykyinen näkymä Sturmbock-puolustusasemista kaakkoon ja etelään.
Frankie Goes to Hollywood
Frankie Goes to Hollywood (FGTH) oli brittiläinen synthpop-yhtye, joka perustettiin vuonna 1980. Yhtyeen muodostivat laulaja Holly Johnson, taustalaulaja Paul Rutherford, rumpali Peter Gill, basisti Mark O'Toole ja kitaristi Brian Nash. Yhtyeen debyyttisingle ”Relax” oli Englannin listan kärjessä viisi viikkoa peräkkäin. Kaikkiaan kappale on ollut Britannian virallisella singlelistalla 70 viikkoa. ”Relax” oli vuonna 2006 seitsemänneksi parhaiten myynyt brittiläinen single.
Operaatio Birke
Suunnitelman vaiheet
Operaation vaiheistettiin käskytykseltään neljään osaan:
Frankie Goes to Hollywood
Myös yhtyeen kaksi seuraavaa singlejulkaisua "Two Tribes" ja "The Power of Love" ylsivät kärkisijalle, ja yhtyeestä tuli historian toinen yhtye, jonka kaikki kolme ensimmäistä singleä ovat saavuttaneet ykkössijan Ison-Britannian singlelistalla (ensimmäinen oli Gerry and the Pacemakers vuonna 1964). Yhtye oli lisäksi Elvis Presleyn, The Beatlesin ja John Lennonin lisäksi ensimmäinen, jonka julkaisut olivat singlelistan sijoilla 1 ja 2 samanaikaisesti.
Operaatio Birke
Suunnitelman vaiheet
1. Operaation aloitus, käskykoodi "Birke anschlagen" 2. Vetäytyminen, käskykoodi "Birke fällen" 3. Suojaus, käskykoodi "Birke sägen" 4. Marssi, käskykoodi "Birke zerkleinern"
Puolustusasemien tiedustelu
Operaation valmistelutyöt aloitettiin talven jälkeen, maaliskuussa 1944. Joukkoja määrättiin tiedustelutehtäviin pääpuolustusasemien määrittämiseksi Karesuvannossa ja Ivalossa, mutta puolustuslinjan siirtosuunnitelmaa ei kenttäjoukoille kuitenkaan paljastettu. Suomalaisille asemien tiedustelun syytä ei saanut paljastaa. Pioneerijoukoille annettiin linnoitus- ja rakennusohjeistus liikkuvan sodankäynnin varalta. Vilkas tiedustelutoiminta sekä materiaalien kuljetukset ja varastointi kiinnittivät huomiota, mutta suomalaisille kerrottiin töistä vasta niiden alettua elokuussa 1944. Omillekin esikunnille kerrottiin peitetarina, jonka mukaan linnoittaminen oli varotoimenpide sille epätodennäköiselle vaihtoehdolle, että Neuvostoliitto onnistuisi hyökkäyskiilallaan erottamaan saksalaiset ja suomalaiset joukot toisistaan.
Frankie Goes to Hollywood
Vuonna 2004 yhtye esiintyi Lontoossa Prince’s Trust -konsertissa, jonka jälkeen uusi kokoonpano teki muutaman muunkin live-keikan. Yhtyeen jäsenistä puuttuivat Johnson ja Nash. Johnson kielsi käyttämästä nimeä "Frankie Goes To Hollywood", koska se oli hänen rekisteröimänsä osakeyhtiön nimi. Myöhemmissä konserteissa esiintyikin "Forbidden Hollywood" -niminen kokoonpano.
Ensimmäisen Welcome to the Pleasuredome -albumin jälkeen yhtyeen jäsenet muuttivat ulkomaille verotussyistä. Ulkomailla olo hyödynnettiin live-esiintymisiin ja seuraavan levyn Liverpool äänityksiin.
Operaatio Birke
Rakentaminen
Organisaatio hankkeen toteuttamiseksi oli työjärjestö Organisation Todtin Skandinavian osasto Einsatzgruppe Wiking, jolle alistettiin myös sotilasyksiköitä, esimerkiksi pioneeri- ja rakentajapataljoonat. Organisaation johtohenkilöt olivat siviilejä, mutta vastasivat työstä 20. vuoristoarmeijan esikunnalle. Suunnitelman toteuttaminen edellytti suurimittakaavaisia linnoitustöitä ja materiaalikuljetuksia. Esikuntapäällikkö kenraaliluutnantti Herman Hölter pyysi kesäkuun alussa pääesikunnalta työvoima- ja materiaaliapua: seitsemän pioneeri- tai rakentajapataljoonaa, kaksi pioneeriesikuntaa, 8 000 työmiestä, erikoisryhmiä ja 75 painekompressoria, 280 tonnia autokuljetuskapasiteettia, 1 600 kuutiota polttoainetta ja 1 500 tonnia linnoitusmateriaalia. Maihinnousua Euroopan länsirintamalla odottava pääesikunta ei luvannut apua.
Frankie Goes to Hollywood
Monien vaikeuksien jälkeen FGTH:n toinen albumi Liverpool julkaistiin lopulta lokakuussa 1986. Siitä irrotettiin kolme singlejulkaisua ”Rage Hard”, ”Warriors of the Wasteland” ja viimeisenä ”Watching the Wildlife”. Yhtye hajosi virallisesti kevättalvella 1987.
Operaatio Birke
Rakentaminen
Käsky asemien rakennustöiden aloittamiseksi annettiin 19. heinäkuuta, joskin Ivalon aseman rakentaminen oli aloitettu jo kuun alussa. Yksityiskohtainen maastotiedustelu ja tulevien puolustusasemien merkintä oli vielä paikoin kesken. Karesuvannossa Norjaan menevää maantietä ja Saksan Ruijassa olevien joukkojen mahdollista vetäytymistietä turvaavan Sturmbock-pääpuolustusaseman rakentaminen aloitettiin 1. elokuuta. Karesuvannon asemaa rakensi noin 2 000–3 500 miestä, mukana sotilas- ja työorganisaation yksiköitä, muun muassa 750 puolalaista rakennusmiestä. Toista pääpuolustuspaikkaa, Petsamon nikkelintuotannon kannalta tärkeää Ivalon tienristeystä turvaavaa Schutzwall-asemaa rakensi noin 3 400 miestä. Molemmissa joukoissa oli mukana kaksi sotavankityöpataljoonan komppaniaa eli yhteensä noin neljä tuhatta sotavankia.
Työssä käytettiin hirsirakennelmia, sekä tehdasvalmisteisia teräsrakenteisia elementtejä, Heinrich- ja Siegfried-kehiä. Asemiin rakennettiin puolustuskorsuja sekä tykistö- ja raketinheitinasemia. Asemien eteen tuli yhtenäiset piikkilankaesteet, Lappland-zaun, ja runsaasti miinoitteita.
Norjan yhteyttä turvaavan Käsivarren Sturmbock-asemaa rakennettiin kunnes 7. vuoristodivisioona miehitti asemat 25. lokakuuta. Tuolloin valmiina oli 311 puolustuskorsua ja keskeneräisenä 339 korsurakennelmaa. Asemiin asettautuneet joukot jatkoivat vielä linnoitustöitä.
Saksalaisten vetäytyminen uusiin puolustusasemiin
thumb|300px|Saksalaisjoukkojen vetäytymissuunnat.
Elo–syyskuun vaihteessa 1944 Rovaniemellä esikuntaansa pitäneen 20. vuoristoarmeijan alaisuudessa oli kolme armeijakuntaa, noin 213 000 miestä:
Suomen irtautuminen aseveljeydestä
Suomi katkaisi suhteensa Saksaan 2. syyskuuta 1944 ja vaati joukkoja poistumaan 15. syyskuuta mennessä Neuvostoliiton vaatimien rauhanneuvotteluehtojen mukaisesti. Rovaniemellä ollut Saksan 20. vuoristoarmeijan esikunta sai tiedon Suomen ja Saksan välisten suhteiden katkaisemisesta kun 2.–3. syyskuuta välisenä yönä kello 00.30, kun Saksan sodanjohto ilmoitti Berliinistä puhelimitse, että Operaatio Birke oli pantava toimeen. Komentaja Rendulic oli poissa, yöjunassa palaamassa Helsingistä. Saksan sodanjohdolla oli vaikeuksia käskyn antamisessa: se vahvistettiin kello 3.05, mutta toteuttamista lykättiin jälleen kello 3.30. Paikalla ollut korkein upseeri esikuntapäällikkö Hölter ratkaisi asian ja antoi 3.50 käskyn joukoille operaation ensimmäisen vaiheen toimeenpanemiseen. Koodikielinen komento oli "Birke anschlagen"
Ensimmäiseksi ryhmitettiin Oulun läänin poikki etelään suuntautuvalle rintamalinjalle pääjoukkojen vetäytymistä turvaavat vahvasti aseistetut ja motorisoidut taisteluyksiköt. Oulujärven itäpuolelle muodostettiin taisteluosasto Ost ja länsipuolelle Ouluun asti toimivana taisteluosasto West. Westiin kuului 6. moottoroitu SS-jalkaväkipataljoona, 6. moottoroitu SS-pataljoona, 776. tiedustelupataljoona, 520. moottoroitu kenttätykistöpataljoona, kaksi panssaritorjuntakomppaniaa, moottoroitu pioneerikomppania ja ilmatorjuntapatteristo. Räjäytystehtäviä varten West sai 4 400 ja Ost 2 000 miinaa pioneerikomppanioilleen. Eversti Matthias Käutlerin johtama divisioonaryhmä Kräutler sai käskyn siirtyä Pohjamaan rannikolle. Itäisintä laitaa Kainuussa suojaisi kenraaliluutnantti August Krakaun johtama 7. vuoristodivisioona.
Salainen sopimus rauhanomaisesta vetäytymisestä
Birken nopeimman aikataulun mukaan siirtyminen olisi voinut tapahtua kahdessa viikossa: tällöin kuitenkin materiaalista saataisiin mukaan vain murto-osa. Suunnitelman toteuttamiseksi oli välttämätöntä, että rautatiet ja Oulun, Kemin ja Tornion satamat olisivat saksalaisten käytössä.
Suomen armeijan päämajan edustajana everstiluutnantti Haahti neuvotteli Rovaniemellä 20. vuoristoarmeijan komentajan, kenraalieversti Lothar Rendulicin kanssa sopimuksen vetäytymisestä. Sopimuksen mukaan suomalaiset antaisivat saksalaisten käyttöön evakuointia varten 26 veturia ja 700 junavaunua. Oulujoen eteläpuoli jätettäisiin suoraan suomalaisille, ja taisteluosasto Westin tuli siirtyä joen pohjoispuolelle viimeistään 12. syyskuuta. Oulun Toppilan satama jäisi suomalaisille 14. syyskuuta kello 24, mikä oli saksalaisille hankala myönnytys, sillä evakuoinnissa satama oli tärkeä. Toisaalta suomalaiset myöntyivät siihen, että saksalaiset saisivat pääsääntöisesti tuhota sillat, tiet ja rautatiet. Siitäkin saataisiin lisäsyy hitaaseen etenemiseen.
Suomussalmi–Kuusamo-linjalta itään asettunut XVIII vuoristoarmeijakunta määrättiin siirtymään Rovaniemen ja Muonion kautta Karesuvannon Sturmbock-asemaan turvatakseen tieyhteyden Norjaan. Sallan itäosaan sijoitettu XXXVI vuoristoarmeijakunta siirtyi pääosin Rovaniemen kautta Schutzwall-asemaan Ivaloon. Petsamoon sijoitettu XIX vuoristoarmeijakunta pysyi toistaiseksi paikoillaan. Ski Brigade Finnland varmisti kaikki Oulu–Vaala–Jormua-linjalta pohjoiseen vievät tiet, miehitti ja aseisti ennalta valmistellut puolustusasemat.
Laivaukset satamista
Satamissa lastaus sujui pikavauhtia. Oulun satamasta rahdattiin nelinkertainen määrä lastia päivässä sataman tavanomaiseen lastauskykyyn verrattuna. Lastaukseen omien joukkojensa avuksi saksalaiset tuottivat sotavankeja ja palkkasivat paikallista väestöä, jopa lomalla olleita suomalaisia sotilaita. Saksalaiset tiesivät, ettei kaikkea tavaraa saada lastattua määräaikaan mennessä, joten valvonta oli lepsua ja tavaran hävikki suuri paikallisten verottaessa rahtia.
Oulun satama luovutettiin 14. syyskuuta, Kemissä ja Torniossa rahtaus jatkui 20. päivään asti. Saksaan kuljettiin yhteensä 5 600 miestä, suurin osa haavoittuneita, jotka haki sairaalalaiva Rügen. Yhteensä saksalaiset kuljettivat Pohjanlahden satamista Saksaan 47 500 tonnia materiaalia. 8 000 tonnia tavaraa lastattiin suomalaisiin aluksiin, jotka kuitenkin purjehtivat Suomen ja Ruotsin satamiin välirauhansopimuksen mukaisesti. Saksalaisilta jäi Ouluun muun muassa toista sataa hevosvaunua täynnä sotatarvikkeita. Toppilan satama oli täynnä tavaraa, josta siviilit ehtivät ottaa osansa.
Taisteluosasto West vetäytyi sovitun mukaisesti Oulun pohjoispuolelle Kiiminkijoen taakse, Ost Kajaanin pohjoispuolelle.
Sampsa Korpela
Sampsa Jaakko Korpela (19. maaliskuuta 1903 Oulu – 6. elokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Korpelan tunnetuin teos on salapoliisiromaaniparodia Kuka murhasi ja kenet. Romaanin päähenkilönä oli naamioitumisen asiantuntija, salapoliisi Topias Plunt.
Korpela toimi 1936–48 mainostoimisto Erva-Latvalan tekstitoimittajana.
Operaatio Birke
Petsamon nikkeli
Nikkelituotannon katkettua Ivalon Schutzwall-asema menetti strategisen merkityksensä ja työt keskeytettiin kolmen kuukauden töiden jälkeen 6. lokakuuta. Rakentajat määrättiin osin Norjaan, osin Saksaan ja osin rakentamaan puolustusasemaa pohjoisemmaksi Inariin.
Joukkojen marssi pohjoiseen
Yli 200 000 sotilaan saksalaisjoukkojen vetäytyminen Pohjois-Suomesta onnistui saksalaisten kannalta erinomaisesti. Hanke oli poikkeuksellisen vaativa: armeija vetäytyi arktisen talven kynnyksellä lähes tuhat kilometriä muutamissa viikoissa harvan ja tasoltaan vaatimattoman tieverkoston alueella samanaikaisesti, kun sen piti käydä viivytystaisteluja ja hävittää mennessään infrastruktuuri. Vetäytyminen onnistui yli Saksan sodanjohdon odotusten: niin miehistö- kuin kalustotappiot olivat suhteellisen vähäisiä.
Syynä tähän olivat pitkälti huolellinen operaatiovalmistelu ja äärimmäisen tiukka marssikuri. Moottoroidut kolonnat etenivät päiväsaikaan, pimeän tullessa liikkui jalkaväki. Armeijan komentaja Rendulic ilmoitti, että kaikki marssikurin rikkomukset viedään sotaoikeuteen ja vankeus on lievin mahdollinen rangaistus. Liikkuvat kenttäoikeudet marssireittien varrella hoitivat käräjöinnit. Raskaina marssirikoksina käsiteltiin muun muassa ajaminen liian lähellä edellistä ajoneuvoa, luvaton ohittaminen, ajoneuvon jättäminen tielle tauon aikana ja ilmahälytysten laiminlyöminen. Väsymystä ei saanut pitää lieventävänä asianhaarana. Marssirikoksista annettiin jopa kuolemantuomioita.
Operaatio Nordlicht
Lokakuun alussa suomalaiset nousivat maihin Torniossa. Toisaalta Petsamo menetti äkillisesti strategisen merkityksensä Itävallasta löydetyn uuden malmion vuoksi ja Albert Speerin ilmoitettua, että emämaan varastot riittävät tyydyttämään nikkelitarpeen vuoden 1946 loppuun. Tällöin saksalaisten oli päätettävä, asetutaanko pysyviin puolustusasemiin Suomen Lappiin operaatio Birken mukaan vai jatketaanko vetäytymistä kauemmaksi, Norjan Lyngenin–Narvikin alueelle, jossa Ruotsin pohjoiskärjen ja Lyngen-vuonon väliin saataisiin erittäin hyvät puolustusasemat. Pohjois-Norjan ja Pohjois-Suomen alueista luovuttaisiin kokonaan. Tätä vetäytymistä varten oli ennakkoon laadittu suunnitelma Nordlicht, joka oli jatko-operaatio Birkelle. Operaatiosuunnitelma oli laadittu kesäkautta varten, ja sen toteuttamisen talvisaikaan tiedettiin olevan hyvin riskialtista. Syyskuussa 1944 Saksan pääesikunta OKW oli vielä sitä mieltä, että armeijan tulisi peräytyä Lyngeniin mutta ettei Nordlichtia voitaisi toteuttaa ennen kuin kesällä 1945. Rendulic antoi kuitenkin määräyksen Operaatio Nordlichtin toteuttamiselle 4. lokakuuta 1944, ja se merkitsi, ettei Sturmbock- ja Schutzwall-asemia miehitettäisi pysyvästi vaan jatkettaisiin vetäytymistaisteluja käyden suoraan Norjaan. Tammikuun loppuun mennessä joukot oli siirretty Lyngeniin ja operaatio Nordlicht suoritettu.
Vetäytymistaistelut
Saksalaisjoukot vetäytyivät Tornio–Taivalkoski-linjalta 8. lokakuuta. Keskisellä rintamalla Pudasjärvi oli tuolloin jo suomalaisten hallussa. Rovaniemeltä joukot lähtivät 16. lokakuuta Sodankylään ja Kittilään. Vetäytymisen aikana suoritettiin jatkuvasti viivytystaisteluita valmiiksi tiedustelluissa ja osin myös varustelluissa puolustusasemissa. Petsamon menetettyä strategisen merkityksensä saksalaiset vetäytyivät idässä nopeammin pohjoiseen kuin alkuperäisessä operaatiosuunnitelmassa kaavailtiin: Schutzwall-asemista vetäydyttiin 31. lokakuuta viikon taistelujen jälkeen. Saksalaiset linnoittautuivat lokakuun lopussa Inarin tienoille rakennettuihin asemiin, joissa pysyttiin, kunnes 20.–21. marraskuuta itäisen rintaman joukot poistuivat Suomesta Utsjoen ja Karesjoen kautta.
Lännessä Ylitornion ja Taipaleenkylän taisteluista saksalaisjoukot irtautuivat 14. lokakuuta, sen jälkeen viivytystaistelut käytiin portaittain, Kolarissa 22. ja Muoniossa 26.–30. lokakuuta. Enontekiön Karesuvantoon linnoitettuihin asemiin pysähdyttiin 6.–26. marraskuuta. Hyvin varustetut Sturmbock-asemat Lätäsenon joen länsipuolella miehitettiin 25. marraskuuta, ja niistä poistuttiin vasta asemasotavaiheen jälkeen 10. tammikuuta 1945. Joukot suojasivat Norjan Ruijaan sijoitettujen saksalaisjoukkojen peräytymistien etelään pitkin Valtakunnantie 50:ä.
Sven Kuhlefelt
Sven Kuhlefelt (24. marraskuuta 1892 Helsinki – 18. lokakuuta 1980) oli suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria
Kuhlefeltin vanhemmat olivat aluelääkäri Elis Kuhlefelt (1865–1935) ja Katarina Estlander (1867–1935). Juristi ja tuomari Åke Kuhlefelt (1908-1991) oli hänen veljensä. Kuhlefelt opiskeli vuodesta 1910 alkaen Teknillisessä korkeakoulussa. valmistuen diplomiarkkitehdiksi 1915. Hän osti 1800-luvun lopulla rakennetun kalastajamökin Vuosaaren Kallahdenniemeltä kesäasunnokseen ja laajensi sitä 1920-luvulla. Talo tunnetaan nykyisin nimellä Villa Kuhlefelt.
Keittolevy
Keittolevy tai keittotaso on ruoanlaitossa käytettävä laite, joka kuumentaa kattiloita ja pannuja. Keittolevyt on yleensä yhdistetty uuniin tai osaksi liettä, mutta niitä on saatavilla myös erillisinä. pienoiskuva|[[Kattila keittolevyn päällä kuumentumassa.]] Keittolevy lämpenee joko kaasulla tai sähköllä. Joskus voidaan käyttää öljyä tai muita polttoaineita.
Nikopolis (Epeiros)
Nikopolis (, ”Voiton kaupunki”, ) oli antiikin aikainen ja varhaisbysanttilaisen ajan kaupunki Epeiroksessa Kreikassa. Sen perusti Octavianus vuonna 31 eaa. lähellä Aktionin taistelussa saamansa voiton kunniaksi. Kaupungin arkeologinen alue sijaitsee nykyisessä Nikópolin kylässä Prévezan kunnassa.
Maantiede
Nikopoliin paikka sijaitsee noin 3,5 kilometrin levyisellä niemellä, joka erottaa Ambrakianlahden (nyk. Amvrakikóslahti) Joonianmerestä, noin kuusi kilometriä pohjoiseen nykyisen Prévezan kaupungin paikasta ja Aktionin (nyk. Áktio) niemestä, jonka lähettyvillä Aktionin taistelu käytiin. Kaupunki kattoi noin 1,5 neliökilometrin kokoisen alueen. Nikopolis sijaitsi kaupankäynnin kannalta hyvällä paikalla meri- ja maareittien risteyskohdassa. Sen hallinnassa ollut alue kattoi antiikin aikana alueen Kassopian vuorilta Patrain lähelle ja Akheloos-joelta Leukakselle.
Roomalainen kausi
Nikopolis perustettiin 2. syyskuuta vuonna 31 käydyn Aktionin taistelun jälkeen. Taistelussa Octavianuksen, myöhemmän keisari Augustuksen, joukot voittivat Antoniuksen ja Kleopatran joukot. Augustus perusti kaupungin taistelupaikan lähelle voittonsa kunniaksi sekä läntisen Kreikan hallintokeskukseksi Patrain ohella. Kaupunkiin siirrätettiin väestöä muun muassa Ambrakiasta, Kassopesta ja Leukaksesta. Suuri osa kaupungin alkuperäisistä rakennuksista valmistui vuosina 31–25 eaa.
pienoiskuva|vasen|Kaupunginmuuria ja sen portti. pienoiskuva|vasen|Nymfaion. Nikopolis kukoisti lähes koko roomalaisen kauden. Se toimi Epiruksen eli Epeiroksen provinssin sekä Akarnanian hallintokeskuksena. Roomalaisissa lähteissä kaupunkiin viitataan muun muassa nimillä Nicopolis romana colonia, civitas libera Nicopolitana ja colonia Augusta. Kaupungista tuli merkittävä paikallinen kaupallinen keskus, ja sen tiedetään lyöneen omaa rahaa, mikä kertoo sen vapaasta asemasta. Se nautti myös Augustuksen myöntämistä verovapauksista, ja sinne rakennettiin paljon suuria julkisia rakennuksia muun muassa Augustuksen suosiota tavoitelleen Herodes Suuren lahjoittamana. Myös muun muassa Germanicus, Nero ja Hadrianus tukivat kaupunkia.
Augustus omisti Nikopoliin Leukaksen Apollon-jumalalle. Sen uskonnollinen keskus oli Apollonin temppeli. Kaupungin muut uskonnolliset kultit perustuivat sen asukkaiden alkuperäisten kotikaupunkien kultteihin. Kaupungissa palvottiin erityisesti Zeusta, Dionysosta, Hermestä, Hefaistosta, Asklepiosta, Hekatea, Pania, Heraklesta ja Artemista sekä itäisistä jumalista Isistä ja Kybeleä. Kaupungissa noudatettiin myös Augustuksen keisarikulttia. Filosofi Epiktetos muutti kaupunkiin vuonna 89 jaa. pakoon keisari Domitianuksen vainoa, ja perusti kaupunkiin filosofiakoulun, joka toimi useita vuosia. Kaupungissa oli myös juutalaisyhdyskunta. Nikopoliissa vietettiin joka neljäs vuosi Aktia-juhlia, joihin kuului urheilu- ja musiikkikilpailuita. Tätä varten kaupungissa oli stadion ja teattereita.
Perinteen mukaan apostoli Paavali kävi kaupungissa talvella 63 jaa. ja perusti kaupunkiin kristillisen seurakunnan. 200–400-luvuilla jaa. Nikopolis taantui, sillä se kärsi sekä barbaarien hyökkäyksistä että maanjäristyksistä. Diocletianuksen uudistuksen jälkeen Nikopolis toimi Epirus Vetuksen (”Vanha Epeiros”) provinssin hallintokeskuksena.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Kaupunki elpyi vielä varhaisbysanttilaisella kaudella, jolloin sinne rakennettiin lukuisia basilikakirkkoja. Myöhemmin se jäi asumattomaksi keskiajan oloihin turvattoman sijaintinsa vuoksi, erityisesti bulgaarien vallattua alueen 800–900-luvuilla. Samoihin aikoihin Nikopoliin bysanttilaisen theman hallinto siirrettiin Naupaktokseen. Kaupunki kärsi usein vaurioita myös alueelle yleisissä maanjäristyksissä. Lopullisesti paikka autioitui 1200-luvulla. Nikopoliin alueella käytiin Nikopoliin taisteluna tunnetut taistelut vuonna 1798 sekä ensimmäisessä Balkanin sodassa vuonna 1912.
Nikopoliin arkeologiset kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura. Kaivaukset alkoivat vuonna 1913 ja ensimmäinen jakso kesti vuoteen 1926. Toinen kaivausjakso oli vuosina 1926–1938. Kaivaukset katkesivat välillä toiseen maailmansotaan. Kolmas kaivausjakso oli vuosina 1956–1965. Alueella on suoritettu myös kunnostustöitä. Vuodesta 2014 Nikopoliin arkeologinen alue on ehdolla liitettäväksi Unescon maailmanperintöluetteloon.
Yleiskuva
Kaupunki jakaantui kahteen pääalueeseen, kaupunginmuurien ympäröimään alueeseen sekä sen pohjoispuolella muurien ulkopuolella olleeseen alueeseen, joka tunnettiin nimellä Proasteion (”Esikaupunki”). Nikopolis on säilynyt kokonaisena kaupunkina suhteellisen hyvin, koska sen paikalla ei ole ollut kaupunkia myöhemmin keskiajalla ja uudella ajalla, eikä sen rakennusmateriaaleja ole käytetty uudestaan samassa määrin kuin usein muualla.
Nikopoliin merkittävimpiä rakennuksia ja rakennelmia ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan): pienoiskuva|upright=1.5|Kaavakuva Nikopoliin arkeologisesta alueesta.
Kaupunginmuurien ympäröimä alue
Kaupungin asemakaava oli roomalaisille kaupungeilla tyypillinen ruutukaava, joka perustui hellenististen kaupunkikaavojen esimerkkiin. Kaksi suurta pääkatua johti kaupungin kahteen satamaan. Pääkadut olivat itä-länsisuuntainen Decumanus maximus ja pohjois-eteläsuuntainen Cardo maximus. Asemakaavassa kaupungin alue oli jaettu kortteleihin (insulae), jotka oli edelleen jaettu ruutuihin (strigae), joita kukin talo käytti yhden tai useamman.
Pääkatujen risteyksessä oli forum eli agora. Sen lähellä olivat muun muassa buleuterion sekä odeion eli musiikkiteatteri, joka on säilynyt suhteellisen hyvin. Agoran itäpuolella sijaitsivat suuret termit eli roomalaiset kylpylät. Bysanttilaisella ajalla rakennetuista basilikakirkoista merkittävimmät olivat niin kutsutut Basilika A eli Dumetioksen (Doumetioksen) basilika sekä Basilika B eli Alkisonin basilika.
Kaupunginmuurit ja portit pienoiskuva|Kaupunginmuurin portti.
Kaupunginmuurit rakennettiin heti kaupungin perustamisen jälkeen noin 30–25 eaa. Niitä vahvistettiin myöhemmin herulien ja goottien hyökkäysten jälkeen. Muurien yhteispituus oli yli viisi kilometriä, ja ne oli varustettu tornein erityisesti porttien kohdalla. Kaupunginmuurissa oli viisi porttia, jotka olivat muurin pohjois-, koillis-, kaakkois-, etelä- ja länsiosissa. Pääportti oli länsiportti, jossa oli kolme aukkoa. Siitä kulki läntisestä satamasta ja Thesprotiasta tullut tie. Decumanus maximus -katu johti portilta kaupungin läpi kaakkoisportille. Cardo maximus kulki puolestaan pohjoisportilta eteläportille.
Bysanttilaisella ajalla kaupungin koko pieneni noin kuudesosaan antiikin aikaisesta. Tällöin rakennettiin uudet pienemmät muurit. Niiden rakentamiseen käytettiin roomalaisen ajan muurien kiviä, ja tämän vuoksi säilyneet muurien osat ovat pääosin bysanttilaisen ajan muuria. Roomalaista muuria on säilynyt jonkin verran sen pohjois- ja eteläosassa.
Odeion pienoiskuva|Odeion.
Roomalainen odeion rakennettiin Augustuksen aikana ensimmäisen vuosisadan jaa. alkupuolella. Se on Nikopoliin merkittävimpiä ja parhaiten säilyneitä rakennuksia. Odeionilla pidettiin kirjallisia ja musiikkikilpailuita, teatteriesityksiä sekä puheita, erityisesti kaupungin Aktia-juhlien aikaan. Muun ajasta odeion toimi ilmeisesti kansankokouspaikkana. Odeionia kunnostettiin ja muutettiin 100-luvun lopulla ja 200-luvun alussa jaa. Se säilyi käytössä 200-luvun lopulle saakka.
Odeion sijaitsi kaupungin keskustassa forumin laidalla. Siinä oli puolikaarenmuotoinen orkhestra sekä skene- eli näyttämörakennus, jossa oli myös proskenion. Katsomossa oli 19 penkkiriviä, ja se oli jaettu kahteen osaan poikkisuuntaisella käytävällä. Odeion kunnostettiin vuosina 1969–1972.
Manius Antoninuksen talo pienoiskuva|Manius Antoninuksen talon mosaiikkilattiaa.
Talossa oli keskuspiha sekä viisi suurta ja kuusi pienempää huonetta, joista monet oli koristettu lattiamosaiikein. Yhdessä huoneessa oli hypokaustikylpylä. Lattiamosaiikeissa esiintyvät nimet Manius Antoninus ja Aristokles. Näistä Aristokles oli todennäköisesti talon ensimmäinen omistaja ja Antoninus myöhempiä.
Basilikakirkot pienoiskuva|Basilikan rauniot. pienoiskuva|Basilika D:n lattiamosaiikkeja.
Bysanttilaisella ajalla kaupungissa oli seitsemän basilikakirkkoa. Niistä neljä oli bysanttilaisten muurien sisäpuolella ja kolme ulkopuolella. Niin kutsutun Basilika A:n rakennutti piispa Dumetios (Doumetios, Dometius) noin vuonna 525–575. Se oli kolmilaivainen ja koristeltu kasvi- ja muita aiheita sisältävillä mosaiikeilla. Basilika B rakennettiin piispa Alkisonin aikana noin vuonna 491–518. Se oli viisilaivainen ja myös sen lattiat oli koristeltu mosaiikein. Basilika C rakennettiin noin vuonna 575–600. Kaupungin eteläosasta löydettiin vuonna 1981 basilika F (ST). Muurien ulkopuolella sijaitsivat Basilika D eli Asyrmatos-basilika, Pyhien apostolien (myös Pyhän Paavalin) basilika sekä Analipsi-basilika.
Kaupunginmuurien ulkopuolinen alue
Teatteri, stadion ja gymnasion sijaitsivat kaupungin pohjoispuolella. Kukkulalla niiden pohjoispuolella sijaitsi Apollonin pyhäkkö, jonka lähellä oli myös Augustuksen muistomerkki. Kaupungin eteläosassa oli kaupunkiin veden tarjonnut akvedukti eli vesijohto. Kaupungin satamat olivat nykyisten Mýtikaksen ja Vathýn paikalla. Myös läheinen Anaktorionin kaupunki toimi Nikopoliin satamana.
Kaupungin hautausmaat sijaitsivat sen etelä-, länsi- ja pohjoispuolella kaupunginmuurin ulkopuolella kunkin portin edustalla. Hautausmailla oli muun muassa hautataloja.
Nymfaion ja akvedukti
Nymfaion eli nymfeille omistettu lähdekaivo sijaitsi kaupungin länsiosassa lähellä länsiporttia. Se rakennettiin viimeisessä muodossaan 200-luvulla. Nymfaioniin kuului kaksi suurta vesisäiliötä sekä kaksi toisiaan vasten sijoitettua rakennusta. Ne oli varustettu syvennyksin, joissa oli marmoripatsaita. Nymfaion kunnostettiin vuonna 1975.
Kaupunkiin ja Nymfaionin vesisäiliöihin johti vettä noin 50 kilometriä pitkä akvedukti, joka sai alkunsa Loúros-joelta. Akveduktista osa oli tunnelia ja osa kaarisilta-akveduktia. Nymfaionilta vesi jaettiin edelleen eri puolille kaupunkia. Yleisesti katsotaan, että akvedukti rakennettiin heti kaupungin perustamisen jälkeen, mutta toiset ajoittavat sen keisari Hadrianuksen ajalle 100-luvulle. Sitä kunnostettiin vielä Julianuksen aikana. Osia akveduktista on säilynyt Filippiádan Ágios Geórgioksen kylän lähellä. Jäänteitä kunnostettiin vuosina 1978–1980.
Pohjoinen kylpylä
Pohjoinen roomalainen kylpylä oli kaupungin huomattavimpia julkisia rakennuksia. Se sijaitsi nimensä mukaisesti kaupungin pohjoispuolella Proasteionin eteläosassa alueella, joissa oli Apollonin temppelin lähellä sijainnut pyhä lehto. Kylpylä rakennettiin heti kaupungin perustamisen jälkeen ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla. Kylpylässä oli uima-allas, kylmien kylpyjen huone (frigidarium) sekä lämpimien ja kuumien kylpyjen huoneet (tepidarium, caldarium). Lämmitys oli järjestetty hypokaustein. Rakennus oli koristeltu marmorein ja mosaiikein. Pohjoinen kylpylä kunnostettiin vuosina 1973–1974.
Stadion pienoiskuva|Stadion.
Stadion sijaitsi Apollonin pyhäkkökukkulan juurella roomalaisen teatterin ja gymnasionin välissä. Arkkitehtuuriltaan stadionia pidetään siirtymävaiheen edustajana kreikkalaisesta stadionista kohti roomalaista amfiteatteria. Stadion oli rakennettu itä-länsisuunnassa, ja se oli alun perin Augustuksen aikana kreikkalaisen stadionin mallinen eli pitkän hevosenkengän muotoinen. Sen pituus oli noin 218 metriä ja leveys noin 58 metriä, ja sen kilparadan pituus oli noin 200 metriä ja leveys noin 24 metriä. Myöhemmin myös stadionin toinen pää suljettiin puolikaarella. Tämän oletetaan tapahtuneen keisari Domitianuksen aikana ensimmäisen vuosisadan jaa. lopulla.
Roomalainen teatteri pienoiskuva|Teatteri.
Roomalainen teatteri sijaitsi Proasteionissa stadionin itäpuolella. Se rakennettiin ensimmäisellä vuosisadalla jaa., ja sitä käytettiin pääasiassa Aktia-kisoissa. Säilyneiden piirtokirjoitusten mukaan siellä järjestettiin runouden, sofistiikan, komedian, tragedian, airuiden, torvensoittajien, kitharistien, huilunsoittajien ja pantomiimikkojen kilpailuita.
Teatteri oli rakennettu kukkulan rinteeseen. Orkhestra ja katsomo olivat puolikaaren muotoiset. Eturivin istuinrivit olivat kivestä, muut tiilestä. Skene- eli näyttämörakennus oli oletettavasti kaksikerroksinen. Teatteria on kunnostettu vuosina 1978–1984.
Augustuksen muistomerkki pienoiskuva|Augustuksen muistomerkin jäänteet.
Augustuksen Aktionin taistelun muistoksi pystyttämä muistomerkki sijaitsi kukkulalla kaupungin pohjoislaidalla. Se rakennettiin vuonna 28 eaa. Muistomerkki muodosti Apollon (Apollonin), Neptunuksen (Poseidonin) ja Marsin (Areen) pyhäkön. Pyhäkköön kuului pitkä alttari, jonka koko oli noin 21,9 x 5,7 metriä, ja sen kolmella sivulla oli pylväshallit. Alttarin vieressä oli Augustuksen itsensä patsas sekä oletettavasti myös hänelle hyvän enteen nimillään ennen taistelua tuottaneen Eutykhos (”Hyväonninen”) -nimisen miehen ja tämän Nikon (”Voittaja”) -nimisen aasin patsaat.
Esinelöydöt
Alueen esinelöydöt ovat Nikopoliin arkeologisessa museossa, joka sijaitsee Nikópolin kylästä ja arkeologisesta alueesta etelään Prévezan suunnassa. Museoesineisiin kuuluu muun muassa rakennusten koristeosia, veistoksia, keramiikkaa, sarkofageja, rahoja ja muita löytöjä alueelta.
Husqvarna SM 125S
Husqvarna SM 125S on Husqvarnan erityisesti katukäyttöön tarkoitettu 125-kuutioinen moottoripyörä, joka edustaa supermoto-lajityyppiä.
Tekniset tiedot
Moottori
Runko ja jousitus
Mitat, paino ja tilavuudet
Teho ja huippunopeus
Brigita Langerholc
pienoiskuva|Brigita Langerholc vuonna 2012. Brigita Langerholc (s. 23. heinäkuuta 1976 Kranj) on slovenialainen keskimatkojen juoksija.
Langerholc sijoittui Sydneyn olympialaisissa 2000 neljänneksi 800 metrin juoksussa ajalla 1.58,51, ja kuului alkuerissä karsiutuneeseen Slovenian 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 800 metrin välierissä.
Langerholc sijoittui 800 metrillä MM-kilpailuissa viidenneksi Osakassa 2007 ajalla 1.58,52. Hän karsiutui saman matkan MM-välierissä Sevillassa 1999 ja Pariisissa 2003 sekä alkuerissä Edmontonissa 2001 ja Helsingissä 2005. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän karsiutui 800 metrin välierissä Birminghamissa 2003.
Hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 ja kuudenneksi Birminghamin EM-hallikilpailuissa 2007.
Langerholc saavutti universiadeissa 800 metrillä kultaa 2001 ja hopeaa 1999. Välimeren kilpailuissa hän sai samalla matkalla hopeaa 2001. Hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2007 viides 800 metrillä.
Matthias N’Gartéri Mayadi
Matthias N’Gartéri Mayadi (1942 – 19. marraskuuta 2013) oli tšadilainen pappi. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 30. joulukuuta 1978 ja piispaksi 12. huhtikuuta 1986. Hänet nimitettiin vuonna 1985 Thuburnican titulaaripiispaksi ja Sarhin hiippakunnan vihkipiispaksi. Vuonna 1987 hän nousi Sarhin piispaksi, ja vuonna 1990 hän siirtyi Moundoun piispaksi. Vuonna 2003 hänestä tuli ranskalaisen jesuiittapappi Charles Louis Joseph Vandamen seuraaja N’Djamenan arkkipiispana.
Hopeakääpä
Hopeakääpä (Cinereomyces lindbladii, ehdotettu nimi Canopora subfuscoflavida) on Suomessa eteläpainotteisesti ja harvinaisena tavattava kääpälaji. Hopeakääpä kasvaa kaikenlaisissa metsissä ja sillä on monia isäntäpuita: kuusi, mänty, pihta, raita ja muut lehtipuut. Käävän löytää pitkälle lahonneista rungoista sekä paksuista oksista ja sen aiheuttama valkolaho on pehmeää.
Hopeakäävän 1-3 vuotta elävä itiöemä on resupinaattinen, joskus varsinkin pystypinnalle portaita muodostava. Tuoreena kääpä on melko pehmeä, kuivana se muuttuu enemmän tanakan huopamaiseksi tai korkkimaiseksi ja kevenee. Nuori hopeakääpä on valkoinen, mutta vanhetessaan pillipinta harmaantuu suurelta osin ja vain reunus pysyy valkoisena. Pillejä mahtuu 3-4 millimetrille. Lohkopinnassa näkyvät valkea malto ja harmahtavat pillit. Hopeakäävässä ja sen aiheuttamassa lahossa on voimakas, pistävän hapan (korianterin) tuoksu, joka häviää pian kerätystä käävästä. Vertaa lajeihin: sirppikääpä, johon valkoisen hopeakäävän voi sekoittaa; alustanmyötäisenä kasvava tuhkakääpä, jonka pillit kuitenkin pienempiä sekä jolla mallon ja pillien väriero on selvempi.
Dziecinów
Dziecinów [] on kylä Sobienie-Jezioryn kunnassa Otwockin piirikunnassa Masovian voivodikunnassa Puolassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kylässä asui 693 asukasta. Pinta-alaa kylällä on 7,67 neliökilometriä.
Dziecinów sijaitsee lähellä Veiksel-jokea. Kylän alueella risteävät droga wojewódzka -tiet 801, 799 ja 805. Kylässä toimii myös Wisła Dziecinówin urheiluklubi.
Dziecinówin naapurikylät ovat Glinki luoteessa, Piotrowice pohjoisessa, Całowanie koillisessa, Pilawa idässä, Garwolin kaakossa, Radwanków Szlachecki etelässä, Czersk lounaassa ja Kosumce lännessä.
Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2011 väestönlaskennassa 20,6 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 60 prosenttia ja eläkeläiset 19,3 prosenttia. Dziecinówin kylän väkiluku oli tuolloin 11 prosenttia Sobienie-Jezioryn kunnan asukkaista.
Vuosina 1975–1998 Dziecinów oli osa Siedlcen voivodikuntaa.
Sveitsi olympialaisissa
Sveitsi on osallistunut kaikkiin olympialaisiin lukuun ottamatta Melbournen 1956 kesäolympialaisia, joita se boikotoi, koska Neuvostoliitto miehitti Unkarin. Se on saavuttanut kaikkiaan 323 olympiamitalia. Sveitsin Sankt Moritzissa talviolympialaiset on pidetty kahdesti, ja Sveitsi sai niissä yhteensä 11 mitalia.
Parhaiten Sveitsi on menestynyt alppihiihdossa, voimistelussa, kelkkailussa, soudussa ja ratsastuksessa. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli telinevoimistelija Louis Zutter, joka voitti hevosella kultamitalin Ateenassa 1896.
Jussi Nättinen
Jussi Nättinen (s. 15. heinäkuuta 1987 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Nättinen on pelannut urallaan ulkomailla myös Kazakstanissa, Puolassa, Ranskassa ja Saksassa. Hän laukoo oikealta.
Ura
Kaudeksi 2008–2009 Nättinen siirtyi try-outin kautta Mestikseen nousseen D-Kiekon tilalle perustettuun D Teamiin. Hänen tulokaskautensa toi siellä 44 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 8+4=12. Nättinen oli runkosarjassa joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Tuomo Laukkasen kanssa. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kajaanin Hokkiin ja kaudeksi 2010–2011 saman mittaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laseriin. Nättinen voitti Mestiksen alivoimamaalipörssin neljällä osumallaan.
Kiekko-Laserin ajauduttua konkurssiin kesken kauden 2011–2012, joulukuussa 2011 Nättinen siirtyi sieltä saman tien KooKoon riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kausi 2012–2013 päättyi siellä Mestis-hopeaan ja kausi 2013–2014 Mestiksen mestaruuteen. Nättinen teki kaudeksi 2014–2015 sopimuksen Mestiksen nousijajoukkue KeuPa HT:n kanssa. Hänen sopimuksessaan oli optio ulkomaille siirtymisestä, jonka Nättinen käytti jo harjoituskaudella siirryttyään Kazakstanin mestaruussarjan Beibarys Atıraw'n joukkueeseen. Hän joutui jättämään joukkueen kuitenkin vain yhdeksän runkosarjaottelun jälkeen. Nättinen siirtyi lokakuussa 2014 loppukaudeksi Ranskan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle FFHG Division 1:hen Reims Champagne hockeyn paitaan. Hän jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Henri Joki-Erkkilän kanssa lukemalla +14. Hän oli pudotuspeleissä tehoilla 4+2=6 Reimsin paras maalintekijä neljällä osumallaan ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Jussi Laineen kanssa.
Nättinen siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella edellisenä keväänä Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberligaan pudonneen Starbulls Rosenheimin joukkueeseen. Tammikuussa 2018 hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin, kun joukkue teki ulkomaalaiskiintiössään tilaa noin viikon sisään ennen tätä Starbullsiin hankituille Chase Witalalle ja Vítězslav Bílekille.
Kaudeksi 2018–2019 Nättinen palasi Hermekseen. Hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Nättinen oli Hermeksen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 13+26=39. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+6=8. Nättinen valittiin Mestiksen marraskuun 2018 kuukauden kentälliseen.
Kesäkuussa 2019 Nättinen siirtyi hakemaan pelipaikkaa Ranskan Ligue Magnusissa pelaavasta Anglet Hormadista. Hän kuitenkin jäi syyskuussa ilman jatkosopimusta. Runsas viikko myöhemmin Nättinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan Podhale Nowy Targiin. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Diables Rouges de Briançoniin.
Pelityyli
Nättisen aiemman seuran, SM-liigajoukkue JYPin silloisen urheilutoimenjohtaja Jukka Holtarin mukaan hän on älykäs ja taitava kiekon kanssa, jonka lisäksi Nättisen erikoisuutena ovat olleet tehdyt alivoimamaalit. Holtarin mukaan hän muistuttaa pelityyliltään Antti Virtasta.
Muuta
Nättisen pikkuveljet Joonas ja Julius sekä serkku Topi ovat myös jääkiekkoilijoita.
Jussi Nättinen harrasti 15-vuotiaaksi asti myös jalkapalloa.
Nord-Süd-Tunnel
Berliinin Nord-Süd-Tunnel (Pohjois-etelä-tunneli) on Berliinin S-Bahnin keskeinen pohjois-eteläsuuntainen reittiosuus Berliinin keskustan halki.
Tunnelin tarkoitus
Tunnelin alkuperäinen tarkoitus oli yhdistää Anhalter Bahnhof ja Potsdamer Platzin asema itä-länsisuuntaiseen korkorataan (Stadtbahn) Friedrichstraßen rautatieasemalla, ja sieltä Stettinin asemalle (nykyinen Nordbahnhof). Tunneli yhdistää kolme eteläistä esikaupunkilinjaa (Wannseen rata Wannseesta, Anhaltin esikaupunkirata Teltow Stadtista ja Dresdenin rata Blankenfeldesta) kolmeen pohjoiseen esikaupunkilinjaan (Kremmenin rata Henningsdorfista, pohjoisrata Oranienburgista ja Stettinin rata Bernausta).
Historia
Pohjois-eteläsuuntaista maanalaista ratayhteyttä Berliinin keskustan halki suunniteltiin jo 1800-luvun lopulla, mutta vasta Berliinin kaupunki- ja esikaupunkiratojen sähköistämisen valmistuminen v. 1933 teki pohjoisten ja eteläisten esikaupunkiratojen yhdistämisen oleelliseksi. Koska ratayhteys kulki aivan kaupungin keskustan halki, tunneli oli ainoa vaihtoehto. Olemassaolevat maanalaiset rakennelmat ja tarve alittaa jokia asettivat rajoituksia suunnittelulle: osuudella on tavallista tiukempia kaarteita, jyrkempiä nousuja ja laskuja, ja tunnelien profiili on mahdollisimman pieni.
Rakentaminen
Rakennustyöt alkoivat 1934, ja ensimmäinen osuus Humboldthainin ja Unter den Lindenin asemien välillä avattiin 27. kesäkuuta 1936, huolimatta onnettomuudesta Brandenburger Torin lähellä 20. elokuuta 1935, missä kuoli 19 työläistä.
Eteläinen osuus Potsdamer Platz–Anhalter Bahnhof–Großgörschenstraße valmistui vasta 9. lokakuuta 1939, ja osuus Anhalter Bahnhof–Yorckstraße 5. marraskuuta 1939. Viivästykset johtuivat osittain suunnitelmien muutoksista, osittain vaikeuksista maaperän kanssa.
Tunnelin tulviminen ja korjaustyöt
Juuri ennen sodan loppua, 2. toukokuuta 1945, tunnelin katto Landwehrkanalin alapuolella räjäytettiin rikki. Tämän seurauksena Nord-Süd-Tunnel sekä osa U-Bahnia täyttyivät vedellä muutamassa päivässä. Tapahtuman tarkka kulku on epäselvää, mutta oletetaan että vetäytyvät SS-joukot räjäyttivät tunnelin. Vaikka korjaustyöt aloitettiin nopeasti, tunneli saatiin takaisin käyttöön vasta vuonna 1947.
Berliinin jako
Berliinin muurin rakentamisen jälkeen 1961 kaikki Itä-Berliinin puolelle jäävät asemat suljettiin paitsi Friedrichstraßen asema, josta tuli rajanylityspaikka. Länsi-Berliiniin liikennöivät junat kulkivat Anhalter Bahnhofilta Friedrichstraßen kautta Humboldthainiin pysähtymättä. Vuonna 1984 Deutsche Reichsbahn luovutti rataosan liikennöinnin Berliner Verkehrsbetriebelle, joka hoiti S-Bahnin liikennöintiä Länsi-Berliinissä. Koko Berliinin jaon aikana tunnelissa ei tehty laajennuksia tai isompia remontteja.
Saksojen yhdistymisen jälkeen
Berliinin muurin murruttua 1990 tunnelin haamuasemat palasivat vähitellen käyttöön: Oranienburger Straße 2. heinäkuuta 1990, Nordbahnhof ja Unter den Linden (nykyään Brandenburger Tor) 1. syyskuuta 1990, Bornholmer Straße 12. joulukuuta 1990, ja Potsdamer Platz 3. maaliskuuta 1992.
Tammikuussa 1991 aloitettiin tunnelin ensimmäinen kattava saneeraus sitten vuoden 1945, jossa tunnelien sisäseinät uusittiin ja vuoden 1945 tulvan viimeiset jäljet korjattiin. Työt kestivät 1. maaliskuuta 1992 asti. Uusi remontti v. 2002 poisti viimeisetkin Itä-Berliinin jäänteet tunnelista ja sen asemilta. Uusi merkinantojärjestelmä asennettiin 2005–2006.
Jack Mercer
Jack Mercer (13. tammikuuta 1910 New York, New York – 4. joulukuuta 1984) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, käsikirjoittaja ja animaattori, joka tunnetaan Kippari-Kallen ja Felix-kissan äänirooleista.
Ura
Mercer kuoli 74-vuotiaana mahasyövän liittyvään sairauteen New Yorkissa.
Mustakari
Mustakari voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöitä
Maantieteellisiä kohteita
Peto
Peto tarkoittaa seuraavia asioita:
Helmikuun manifesti
thumb|Helmikuun manifestin ensimmäinen sivu [[Säädöskokoelma|asetuskokoelmassa. Keisarillista julistuskirjaa on tapana nimittää manifestiksi, koska sen ruotsinkielinen otsikko kuuluu: ”Hans Kejserliga Majestäts Nådiga Manifest”.]] Helmikuun manifesti eli Keisarillisen Majesteetin Armollinen Julistuskirja (AsK 3/1899) oli Venäjän keisari Nikolai II:n 15. helmikuuta 1899 antama säädös, jolla asetettiin erityinen säätämisjärjestys Suomen suuriruhtinaskuntaa koskeville yleisvaltakunnallisille laeille. Niitä olivat kaikki sellaiset lait, jotka koskivat samalla koko Venäjän valtakunnan etuja. Manifesti jätti Suomen säätyvaltio­päiville näiden lakien säätämisessä vain neuvoa-antavan roolin. Sitä pidetään Suomessa ensimmäisen sortokauden ja yleisesti sortovuosien alkuna.
Manifestin yhteydessä julkaistiin yleisvaltakunnallisten lakien säätämisen perussäännökset, joiden mukaan lakiesitykset käsittelisi Venäjän valtakunnanneuvosto. Lopullinen päätösvalta jäi keisarille. Yleisvaltakunnallisiksi katsottavien asioiden piiriä ei määritelty tai rajattu.
Helmikuun manifesti valmisteltiin suomalaisilta salaa, joskin sen pohjana oli kahden 1890-luvun alussa toimineen venäläis-suomalaisen komitean työ. Sen välitön tarkoitus oli mahdollistaa Suomen erillisen sotaväen lakkauttaminen, johon Suomen valtiopäivät eivät olleet halunneet suostua. Manifesti toimi kuitenkin myös lähtölaukauksena Suomen kenraalikuvernööriksi vuonna 1898 nimitetyn Nikolai Bobrikovin politiikalle, joka tähtäsi Suomen autonomian eli itsehallinnon kaventamiseen ja Suomen venäläistämiseen monin muinkin tavoin. Manifestia vastaan koottiin Suomessa suuri adressi.
Suomalaiset pitivät helmikuun manifestia valtiokaappauksena. Kun Suomi oli vuonna 1809 liitetty Venäjään, oli keisari Aleksanteri I luvannut, että vanhat lait pidettäisiin voimassa. Suomessa sittemmin vakiintuneen tulkinnan mukaan tämä koski myös Ruotsin kustavilaisia perustuslakeja, joissa oli määritelty valtiopäivien valtaoikeudet. Näitä oikeuksia oli kunnioitettu siitä alkaen, kun Suomen valtiopäivät olivat vuonna 1863 alkaneet kokoontua. Valtiopäivien oikeuksien kaventamisen yksipuolisella keisarin määräyksellä katsottiin rikkovan perustuslakeja. Suomalaisten mielestä Nikolai II rikkoi samalla myös hallitsijanvakuutuksensa valan, jossa hän oli luvannut suojella Suomen lakeja. Venäläisen katsantokannan mukaan Suomen perustuslait eivät voineet olla itsevaltiaan keisarin yläpuolella.
Vaikka helmikuun manifesti kavensi Suomen autonomiaa, on se saanut historiassa merkitystään suuremman maineen. Ainoa suoraan manifestin pohjalta säädetty laki oli vuoden 1901 ase­velvollisuus­laki, joka lakkautti Suomen sotaväen ja määräsi suomalaiset suorittamaan asevelvollisuutensa Venäjän armeijassa. Helmikuun manifesti kumottiin tilapäisesti vuoden 1905 marraskuun manifestilla ja lopullisesti vuoden 1917 maaliskuun manifestilla.