cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen kirkon tulevaisuus?
'''Suomen kirkon tulevaisuus? Kipukohtia, ongelmia ja mahdollisuuksia''' on Heikki Palmun vuonna 2010 ilmestynyt kirja, jonka kustansi Sammakko. Teoksessa Palmu käsittelee Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa koskevia ajankohtaisia aiheita.
Mircea Snegur
Transnistria ja etelän ortodoksit ja gagauzit pyrkivät eroon Moldovasta. Ensimmäiset monipuoluevaalit järjestettiin 1994, joissa menestyivät Moldovan itsenäisyyttä kannattavat puolueet.
Snegur pyrki uudelle kaudelle 1996 Partidul Renașterii și Concilierii din Moldovan ehdokkaana, ja sai ensimmäisellä kierroksella ennemmän ääniä kuin kilpailijansa Petru Lucinschi, mutta hävisi toiselle kierroksella 1. joulukuuta 45,98 % – 54,02 %.
Corey Belser
Corey Belser (s. 22. marraskuuta 1982 Nürnberg, Saksa) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Espoon Hongassa.
Ura
Belser pelasi lukiossa sekä koripalloa, että amerikkalaista jalkapalloa. Hän pelasi yliopistokoripalloa San Diegon yliopistossa kolme kautta. Kauden 2003–2004 hän joutui olemaan kokonaan sivussa loukkaantumisen takia. Toiseksi viimeisenä yliopistokautenaan hän teki 6,4 pistettä ja otti 5,0 levypalloa ottelua kohden. Ensimmäisen ammattilaiskautensa Belser aloitti Kreikan pääsarjan Olympia Larissassa. Kausi ei sujunut kentän ulkopuolella parhaalla mahdollisella tavalla, sillä hän oli lähellä menettää sopimuksensa baaritappelun jälkeen. Baaritappelussa oli mukana myös Matt Walsh, mutta kaksikko selvisi välikohtauksesta ainoastaan kuukauden palkanmenetyksellä. Vuoden 2008 lopulla Belser joutui leikkaukseen, joka piti hänet poissa marraskuuhun 2008 saakka. Kauden 2008–2009 aikana Belser teki 10,2 pistettä ja otti 3,9 levypalloa ottelua kohden. Hän aloitti kauden 2009–2010 Arisissa, mutta kun joukkue ei onnistunut saamaan paikkaa Euroliigaan, Belser vapautettiin. Marraskuussa hän siirtyi Espoon Honkaan. Belser voitti Hongan paidassa koripallon Suomen Cupin ja edusti joukkuetta 18 ottelussa. Helmikuun alussa 2010 Belser käytti sopimuksessaan ollutta pykälää, jonka mukaan hän saattoi purkaa sopimuksen, jos Gordon Herbert ei toimisi enää joukkueen valmentajana. Kolme päivää tämän jälkeen hän siirtyi Politekhnika-Halychynaan loppukauden kestäneellä sopimuksella. Kaudeksi 2010–2011 Belser palasi Honkaan.
Italian Grand Prix 1954
Italian Grand Prix 1954 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 5. syyskuuta 1954 Monzan radalla. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden kuudes.
Hietaniemen hautausmaa
thumb|[[Theodor Höijerin suunnittelema vanha siunauskappeli.]] thumb|Entinen vahtimestarin asunto Mechelininkadun portin vieressä. thumb|Uusi alue. Hietaniemen hautausmaa on Helsingin kantakaupungin länsilaidalla sijaitseva hautausmaa, joka on perustettu vuonna 1829. Se sijaitsee pääosin Lapinlahden osa-alueella, osin Etu-Töölössä. Hietaniemen hautausmaa on suosittu turistikohde, sillä sinne on haudattu huomattavan paljon Suomen historian merkkihenkilöitä 1820-luvulta alkaen, mukaan luettuina useimmat edesmenneet tasavallan presidentit.
Helsingin evankelis-luterilaisten seurakuntien hallinnassa oleva hautausmaa jakautuu viiteen osaan: Vanha alue, Uusi alue, Hietaniemen alue, Suomen Kaartin hautausmaa ja Uurnalehto. Näistä Vanha alue, Uusi alue ja Hietaniemen alue muodostavat yhtenäisen alueen, jota rajoittavat etelässä Lapinlahdentie, lännessä Ruoholahdesta Hietaniemen uimarannalle johtava kevyen liikenteen reitti sekä Hiekkarannantie, pohjoisessa Hietaniemenkatu ja idässä Mechelininkatu. Aikanaan itsenäisenä hautausmaana toiminut Suomen Kaartin hautausmaa sijaitsee näistä hieman erillään Lapinlahdentien länsipään ja Porkkalankadun välisellä alueella. Uurnalehto on Hietaniemenkadun pohjoispuolella.
Historia
Hietaniemen hautausmaa on Helsingin luterilaisista hautausmaista järjestyksessä neljäs ja vanhin edelleen käytössä oleva. Nykyisen Vanhan kirkkopuiston alueella sijainnut Kampin hautausmaa alkoi käydä ahtaaksi 1820-luvulla eikä sitä voitu laajentaa, koska sen ympärille, Bulevardin molemmille puolille oli kaavoitettu rakennuskortteleita.
Parhaaksi paikaksi uudelle hautausmaalle todettiin asutuksen ulkopuolella Helsingin ortodoksisen hautausmaan vieressä Lapinlahden rantaan ulottunut alue, jonne alettiin suunnitella hautausmaata Helsingin maistraatin päätöksellä 27. helmikuuta 1828. Kaupunki luovutti alueen seurakunnan käyttöön maistraatin 18. elokuuta 1828 tekemällä toisella päätöksellä. Maaliskuussa 1829 hautausmaan perustaminen hyväksyttiin Porvoon tuomiokapitulissa ja vahvistettiin Suomen senaatissa. Sen asemakaavan suunnitteli koskenperkausjohtokunnan konduktööri Werfving ja perustustöistä vastasi kauppias Feodor Kiseleff. Hautausmaa vihittiin käyttöön 22. lokakuuta 1829. Tilaisuudessa puhui kirkkoherra Erik Anders Crohns. Yksi ensimmäisiä sinne haudattuja oli entisen Suomen kenraalikuvernöörin Fabian Steinheilin vaimo Natalia Steinheil, joka kuoli muutamaa viikkoa hautausmaan vihkiäisten jälkeen. Pian perustamisen jälkeen rakennettiin ensimmäinen siunauskappeli, joka sijaitsi nykyisen vanhan siunauskappelin paikalla.
Hautausmaata nimitettiin aluksi Lapin­lahden hautaus­maaksi. Nykyään se on Hietaniemen hautausmaan Vanhaksi hautaus­maaksi kutsuttu osa. Helsingin kaupunki luovutti seurakuntayhtymälle ainoastaan hautausmaa-alueen käyttöoikeuden, mutta omistaa yhä itse maan.
Uusien hautapaikkojen tarpeen käytyä ilmeiseksi seurakunta asetti vuonna 1856 komitean miettimään paikkaa uudelle hautausmaalle. Useiden vaihtoehtojen joukosta päätettiin vuonna 1857 anoa kaupunkia luovuttamaan alue Sanduddin ja Sandnäsin huviloista aivan Vanhan hautausmaan vierestä. Maistraatti luovutti alueen vuonna 1858 sillä edelleen voimassa olevalla ehdolla, että seurakunnalla on pysyvästi maksuton käyttöoikeus maahan niin kauan kuin sitä käytetään hautausmaana. Tämän Uudeksi hautausmaaksi kutsutun laajennusalueen vihki käyttöön pastori F. A. Snellman 4. syyskuuta 1864. Ensimmäiset hautaukset tehtiin kuitenkin vasta kesällä 1866 nykyisen korttelin 13 alueelle. Uusi hautausmaa eli nykyinen Uusi alue oli 1880-luvulle saakka lähinnä köyhimmän väestönosan käytössä. Vuonna 1909 alueen sovittiin ulottuvan Lapinlahden rantaan saakka.
Vuonna 1929 hautausmaahan päätettiin liittää – kaupungin asemakaava-arkkitehdin vastustuksesta huolimatta – Hietaniemestä vielä noin kuuden hehtaarin laajuinen Hietaniemen alue. Siellä oli toiminut vuosina 1886–1911 Sanduddin tapettitehdas ja alueella oli ollut myös vuonna 1831 väliaikainen hautausmaa koleraepidemian uhreille. Viereiselle rannalle oli vuonna 1925 päätetty perustaa öljysatama, mutta nyt se päätettiinkin muuttaa uimarannaksi. Hietaniemen alueen suunnittelivat arkkitehti Albert Nyberg ja puutarha-arkkitehti Paul Olsson, ja rakennustyöt alkoivat vuonna 1930. Laajennusaluen pohjaksi tuotiin 200 000 kuutiometriä hiekkaa, joka nostettiin meren pohjasta Pihlajasaaren edustalta, ja sen paikallaan pitämiseksi rakennettiin paikoin 7–8 metrin korkuinen ympärysmuuri. Alue vihittiin käyttöön 26. elokuuta 1931 ja Nybergin suunnittelema uusi siunauskappeli 18. kesäkuuta 1933.
thumb|Uusi siunauskappeli, oikealla [[kolumbaario.]] Talvisodan sytyttyä vuonna 1939 Hietaniemen alueen hautakorttelit 40 ja 41 varattiin sankarihauta-alueeksi, joka rakennettiin alku­peräisestä suunnitelmasta poikkeavalla tavalla. Sen suunnitteli sankarihautakomitean arkkitehtijäsen Arvo Muroma, jonka kuoltua sen viimeisteli arkkitehti Maunu Siitonen.
Hietaniemenkadun ja Itämerenkadun välinen osuus Mechelininkadusta oli vuosina 1909–1928 nimeltään Kirkkomaankatu. Vuonna 1928 nimeksi vahvistettiin Kalmistokatu. Marian sairaalan käyntiosoite oli tuolloin Lapinlahdenkatu 16. Marian sairaalan päivystyspoliklinikka valmistui vuonna 1954. Sen suunnitteluvaiheessa katsottiin, että Kalmistokatu on sopimaton sairaalan osoitteeksi, joten katu muutettiin vuonna 1953 osaksi Mechelininkatua, jolloin sairaalan osoitteeksi tuli Mechelininkatu 1. Sairaalan toiminta siirtyi vuonna 2009 Haartmanin sairaalaan.
Taiteilijainmäki
Taiteilijainmäki , jota kutsutaan myös Taiteilijakukkulaksi, on Vanhan alueen kortteli 21a, joka sijaitsee pääkäytävän vasemmalla puolella noin sadan metrin päässä Mechelininkadun portista. Taiteilijainmäelle on haudattu vain erittäin ansioituneita taiteilijoita, joita ovat muun muassa kirjailijat, säveltäjät ja muusikot, taidemaalarit, näyttelijät, kuvanveistäjät ja viihdetaiteilijat. Myös heidän puolisoillaan on oikeus hautapaikkaan Taiteilijainmäellä.
Hautapaikan on saanut viisikymmentä taiteilijaa. Hautapaikan myöntämisestä päätti seurakuntien yhteinen kirkkoneuvosto. Viimeisen hautapaikan sai helmikuussa 2011 taidegraafikko Pentti Kaskipuro. Taiteilijainmäen täytyttyä ei uutta vastaavaa aluetta aiota perustaa.
Uusi alue
thumb|[[Viron vapaussota|Viron vapaussodassa kaatuneiden vapaaehtoisten muistomerkki.]]
Uusi alue on Mechelininkadun Leppäsuon portista alkavan pääkäytävän molemmilla puolilla ja ulottuu kivimuuriin, joka kulkee pääkäytävään nähden poikittain parisen sataa metriä ennen siunauskappelia.
Uudella alueella vanhimmat säilyneet haudat ovat 1880-luvulta.
Hietaniemen alue
Hietaniemen alue sijaitsee hautausmaan pohjoispäässä ja on useita metrejä korkeammalla kuin muut osat. Varsinkin Hietarannan puoleisella sivulla se on myös selvästi ympäröivää maastoa ylempänä, minkä vuoksi Hietarannan puoleinen ympärysmuuri on ulkosivultaan huomattavan korkea.
Hietaniemen aluetta hallitsee uusi siunauskappeli, joka on Albert Nybergin suunnittelema vuodelta 1933. Sen yhteydessä on kolumbaario ja kellotorni. Kellon soittama kolmiosainen melodia on tuttu monille hautausmaalla ja läheisellä uimarannalla käyneille. Uuteen siunauskappeliin liittyy myös pääporttirakennus. Sisäänkäynnin vieressä on hautausmaan toimisto ja sen vieressä huoltorakennus.
Uutta siunauskappelia vastapäätä aivan portin vieressä on alue, johon on haudattu presidentit Risto Ryti, Urho Kekkonen ja Mauno Koivisto sekä useita pääministereitä ja muita valtiomiehiä. Hietaniemen alueella haudat eivät ole yhtä tiheässä kuin hautausmaan vanhemmissa osissa.
Sankarihauta-alue
thumb|Sankariaukio ja Sankariristi. thumb|Sankarihauta-aluetta. thumb|Ruotsalaisten vapaaehtoisten muistomerkki.
Hietaniemen sankarihauta-alueelle on haudattu 3 164 helsinkiläistä sankarivainajaa, joista 644 on kaatunut talvisodassa, 2 414 jatkosodassa ja 101 Lapin sodassa. Alueelle on haudattu myös 121 saksalaista sodassa kaatunutta. Lisäksi muun hautausmaan perhe- ja sukuhautoihin haudattu on yhteensä 279 helsinkiläistä sankarivainajaa. Nuorin alueelle haudattu sankarivainaja on Sallassa 15. kesäkuuta 1943 vapaaehtoisena työvelvollisena kaatunut 13-vuotias normaalilyseolainen Lauri Martti Hämäläinen. Häntä vuoden nuorempi on sotilaspoikana palvellut Urban Decider Nordström, joka kuoli 12-vuotiaana pommin pudottua 8. marraskuuta 1942 Helsingissä Yrjönkadun ja Ison-Roobertinkadun risteykseen. Hänet on haudattu sankarihautaan, joka on korttelissa 41, rivillä 3, hauta 144.
Arkkitehti Maunu Siitosen suunnittelemat yhtenäiset nimilaatat valmistuivat vuonna 1952. Sankarihauta-aluetta reunustaa Siitosen suunnittelema Kadonneiden muuri, johon on hakattu 734:n sodissa kadonneen tai kentälle jääneen helsinkiläisen nimet. Sankarihauta-alueella on Sankariaukio, jonka reunalla on Suomen marsalkka C. G. E. Mannerheimin hautamuistomerkki ja päädyssä Hietaniemen Sankariristi, molemmat kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen suunnittelemia. Sankariristi korokkeineen, Mannerheimin hautamuistomerkki ja Kadonneiden muuri paljastettiin kaikki helatorstaina 1954. Nykyään on tapana, että valtiovierailulla Suomessa käyvät ulkovaltojen päämiehet laskevat muistotervehdyksensä sankariristin luo.
Sankarihauta-alueelle on myöhemmin pystytetty useita muita muistomerkkejä sodissa kuolleille, muun muassa sotavankeudessa kuolleiden suomalaisten muistomerkki (Heikki Häiväoja, 1986), kaksi hautakiveä kentälle jääneille ja 1990-luvun etsinnöissä Venäjältä löydetyille sankarivainajille, Suomalaisten SS-vapaaehtoisten muistomerkki (1983), sotaorpojen muistopaasi (2007) ja erilliset muistomerkit Suomen sodissa kuolleille vapaaehtoisille ruotsalaisille (1984), norjalaisille (2005), tanskalaisille (2017) sekä virolaisille, aunuslaisille ja inkeriläisille ”heimoveljille” (1992). Romanien sankarimuistomerkki (2003) on maailman ainoa sotaan osallistuneiden romanien kunniaksi pystytetty muistomerkki. Edellä mainituilla 121 saksalaisella sotilaalla on myös oma hautamonumentti, jonka vieressä on erillinen hautakivi miinalaiva Königin Luisen upotessa hukkuneille.
Toiseen maailmansotaan liittyvien muistomerkkien lisäksi alueella on palveluksessa surmansa saaneiden suomalaisten YK:n rauhanturvaajien muistomerkki (Matti Peltokangas, 2006).
Lisäksi hautausmaan uuden alueen korttelissa 22 on pieni vuoden 1918 sisällissodan valkoisten sankarihauta-alue, johon on haudattu 34 muualla Suomessa kaatunutta helsinkiläistä suojeluskuntalaista.
Suomen Kaartin hautausmaa
thumb|Suomen Kaartin hautausmaata, keskellä Jääkärikivi.
Suomen Kaartin hautausmaa eli alkuperäiseltä nimeltään Suomen sotaväen hautausmaa perustettiin vuonna 1833 ortodoksisen hautausmaan länsipuolelle Suomen Kaartin ja Suomen meriekipaasin sotilaita varten. Vuonna 1851 tehdyn laajennuksen jälkeen hautausmaan pinta-ala on ollut 8 800 neliömetriä. Suomen Kaartilla oli oma seurakunta, joka lakkautettiin vuoden 1914 alusta. Hautausmaa siirrettiin tuolloin senaatin päätöksellä Helsingin evankelis-luterilaisen seurakunnan hallintaan. Nykyään Suomen Kaartin hautausmaa lasketaan kuuluvaksi Hietaniemen hautausmaahan. Alueelle on myöhemmin haudattu kaartin seurakunnan jäsenten jälkeläisiä, ja myös Suomen valkoiseen kaartiin kuuluneilla ja heidän omaisillaan on oikeus hautoihin siellä.
Kaartin hautausmaalla sijaitsee vuonna 1938 paljastettu Vanhan Suomen kaartin muistomerkki sekä vuonna 1979 paljastettu jääkäriliikkeen muistokivi eli Jääkärikivi. Viimeksi mainitun ympärillä on yhteishauta, johon on haudattu Saksassa Jääkäripataljoona 27:ssä koulutuksen saaneita jääkäreitä, mukaan luettuna viimeinen Saksan-jääkäri, kenraali Väinö Valve vuonna 1995.
Uurnalehto
Hautausmaan vieressä sijaitsevan Krematoriosäätiön ylläpitämän Hietaniemen krematorion toiminnan alettua vuonna 1926 polttohaudattujen tuhkauurnat sijoitettiin aluksi krematorion omaan kolumbaarioon, mutta jo vuonna 1928 alettiin suunnitella erillisen uurnalehdon perustamista Hietaniemeen. Aloite tuli Helsingin kaupungilta. Hanke toteutui vasta yli kahden vuosikymmenen kuluttua, kun kaupunki luovutti seurakunnalle krematorion länsipuolelta 2,1 hehtaarin alueen. Paul Olssonin suunnittelema uurnalehto vihittiin 23. joulukuuta 1949. Hanketta valmistellut työryhmä tutustui ensin Ruotsin ja Norjan uurnahautausmaihin. Suunnittelusta vastasi lopulta pääosin Helsingin hautausmaiden tarkastaja Ola Mannström. Uurnalehto oli Hietaniemen hautausmaan viimeinen aluelaajennus. Myöhemmin myös hautausmaan muihin osiin on perustettu yksittäisiä uurnahautakortteleita.
Kulku hautausmaalle
thumb|Veteraanilehto. Hietaniemen hautausmaata ympäröi kivimuuri, joka alkaa Lapinlahden sairaalaa rajaavalta alueelta ja jatkuu pitkin Lapinlahdentietä, Mechelininkatua, Hietaniemenkatua ja Hiekkarannantietä ja päättyy Ourit-saariryhmän tuntumaan. Kivimuurissa on useita sisäänkäyntejä. Lapinlahdentiellä on portti, josta alkaa jalankulkuväylä Lapinlahden rantaa myötäillen sankarihauta-alueelle. Mechelininkadulla Lapinlahdenkadun risteyksen kohdalla oleva portti johtaa Vanhalle alueelle ja Vanhalle siunauskappelille. Leppäsuon kohdalla Mechelininkadulla oleva portti avautuu pääkäytävälle, joka johtaa Uuden alueen läpi Hietaniemen alueelle ja uudelle siunauskappelille.
Uuden siunauskappelin vieressä oleva pääportti on kolmesta holvikaariportista muodostuva rakennus, joka liittyy siunauskappeliin ja johtaa kappelin edessä olevalle aukiolle ja siitä edelleen Hietaniemen alueelle ja sankarihaudoille. Hietaniemenkadun puolivälissä, Arkadiankadun ja Hietakannaksentien risteyksen kohdalla on portti, joka rakennettiin 1990-luvulla. Tässä on jyrkät portaat alas hautausmaalle, joten portti ei sovi liikuntaesteisille. Hautausmaalle on portteja myös merenrantaa pitkin Lapinlahdentien päästä Hietarantaan johtavalta kevyen liikenteen raitilta. Uuden siunauskappelin takana on huoltoliikenteelle tarkoitettu portti. Sen kautta kuljetetaan vainajat siunattavaksi. Myös taksiliikenne ja liikuntaesteisten autoliikenne tapahtuu parhaiten tästä portista.
Hietaniemen hautausmaalle on yhteydet julkisilla liikennevälineillä.
Taide
Hietaniemen hautakiviin ja -muistomerkkeihin sisältyy huomattavan runsaasti Suomen tunnetuimpien kuvanveistäjien tekemiä taideteoksia, varsinkin Hietaniemen alueella.
Lisäksi hautausmaalla on muutamia erillisiä suuria veistoksia: Mies hiljentyneenä ikuisuuden edessä (Emil Wikström 1933) vastapäätä uutta siunauskappelia, Äiti ja lapset (myös Maaemo, Johannes Haapasalo 1939) uuden ja Hietaniemen alueen rajalla, Sinä verhoudut valoon (Johanna Häiväoja 2002) Kuusilehdossa uuden alueen reunalla ja Karjalaan jääneiden vainajien muistolle (Armas Tirronen 1957) sekä Menneiden sukupolvien muistolle (Johanna Häiväoja 2000) vanhan ja uuden alueen välissä.
Presidentit
Edesmenneet presidentit on haudattu Hietaniemen alueelle, lukuun ottamatta Ståhlbergia, joka on haudattu Uudelle alueelle. Kuolleista tasavallan presidenteistä vain Svinhufvud ja Kallio eivät lepää Hietaniemessä. Heidät on haudattu kotipaikkakunnilleen, Svinhufvud Luumäelle ja Kallio Nivalaan. Svinhufvud ja Mannerheim ovat ainoat presidentit, jotka eivät kuolleet Helsingissä.
Aiheesta muualla
60.16944°N, 24.91778°W
Hellraiser
Hellraiser on Clive Barkerin käsikirjoittama ja ohjaama kauhuelokuva, joka perustuu hänen tarinaansa Helvetilliset (Hellbound Heart). Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1987. Elokuvan työnimi oli Sadomasochists from Beyond the Grave. Kenobiitit ja Doug Bradleyn esittämä Pinhead-hahmo esiintyvät elokuvassa ensimmäista kertaa.
Elokuvalle on tehtailtu useita jatko-osia, suurin osa suoraan videolevitykseen.
Palaestina secunda
Palaestina secunda (Palaestina II, ) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Palestiinassa nykyisten Israelin, Jordanian ja Syyrian alueilla.
Maantiede
Palaestina secundan provinssi käsitti Palestiinan ja aiemman Syria Palaestinan provinssiin pohjoisosan, ennen kaikkea Galilean alueen Genesaretinjärven ympäristössä. Sen pohjoispuolella sijaitsi Phoenice priman provinssi, koillispuolella Phoenice secundan eli Phoenice Libanensiksen provinssi, itäpuolella Arabian provinssi ja eteläpuolella Palaestina priman provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Skythopolis (lat. Scythopolis).
pienoiskuva|upright=1.06|[[Oriens (diokeesi)|Oriensin diokeesi noin vuonna 400, mukaan lukien provinssit Palaestina I, Palaestina II ja Palaestina III Salutaris.]]
Kaupunkeja
Palaestina secundan roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia
Palaestina secundan alue oli aiemmin osa ensin Judaean ja sitten Syria Palaestinan provinssia. Palaestina secundan provinssi perustettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin, jolloin Syria Palaestinan provinssi jaettiin kolmeksi provinssiksi, joista Palaestina secunda oli yksi. Viimeistään jako on ollut voimassa vuonna 409, sillä se esiintyy Codex Theodosianuksessa kyseisenä vuonna. Provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Hubert de Givenchy
thumb|upright|Hubert de Givenchy (1972). Kreivi Hubert James Marcel Taffin de Givenchy (21. helmikuuta 1927 Beauvais, Ranska – 10. maaliskuuta 2018 ) oli ranskalainen aristokraatti ja muotisuunnittelija, jonka nimeä kantaa vuonna 1952 perustettu Givenchyn muotitalo.
Alkuvuodet
Vuonna 1945 Hubert de Givenchy muutti seitsemäntoistavuotiaana Pariisiin sukulaisten ja ystäviensä rohkaisemana. Aluksi Givenchy työskenteli Jacques Fathin assistenttina, mutta vuonna 1946 hän siirtyi kuvataiteilija Christian Bérardin suosittelemana Robert Piguet’lle töihin. Tätä seurasivat työskentely Lucien Lelongin ja Christian Diorin muotitaloissa vuonna 1947. Samana vuonna hän asettui lopulta töihin René Gruaun suosittelemana muotisuunnittelija Elsa Schiaparellin Place Vendômella sijaitsevaan vaatekauppaan. Työskenneltyään Schiaparellilla vuoteen 1951 asti Givenchy päätti ruveta valmistelemaan oman muotitalonsa perustamista.
Givenchyn muotitalo
Hubert de Givenchy avasi muotitalonsa vuonna 1952 ja esitteli 2. helmikuuta ensimmäisen haute couture -kokoelmansa. Kokoelma esitteli ajankuvaansa nähden erittäin rentoja asuja ja käytti raakaa puuvillaa materiaalina. Givenchy myös lanseerasi käsitteen "separates"; kokopitkän mekon sijasta paitapusero ja hame.
Givenchyn asiakkaita olivat muun muassa Grace Kelly ja Greta Garbo. Näistä asiakassuhteista ehkä kuuluisimpana pidetään Givenchyn ja Audrey Hepburnin vuonna 1953 alkanutta yhteistyötä. Givenchy suunnitteli Hepburnin elokuvien, kuten Kaunis Sabrina ja Aamiainen Tiffanylla, puvustuksen sekä suunnitteli myös lukuisia asuja, joita Hepburn käytti yksityiselämässään. Hepburnin ja muotisuunnittelija Givenchyn työsuhde kesti neljänkymmenen vuoden ajan. Hepburn oli myös Givenchyn ensimmäisen parfyymin, L’Interdit, mannekiinina vuonna 1957.
Miestenmuotikokoelman nimeltä Gentleman Givenchy Hubert de Givenchy esitteli vuonna 1973. Eläkkeelle Givenchy vetäytyi vuonna 1995, mutta hänen muotitalonsa on yhä toiminnassa.
Imupullo
thumb|250px|250ml imupullo statiivissa Imupullo on paksusta lasista valmistettu sivuputkellinen, muodoltaan erlenmeyeriä muistuttava vakuumityöskentelyväline. Imupullon sivukaula kytketään painetta kestävällä letkulla tyhjiöpumppuun. Imupullon suuaukolle asetetaan kumitiiviste sekä Büchner-suppilo. Tämän jälkeen suppilolla olevaa suodatinpaperia kastellaan ja tyhjiöpumppu käynnistetään. Suodattimelle kaadetaan haluttu liuos, pullossa vallitsevan alipaineen takia liuos kulkee suodattimen läpi huomattavasti nopeammin kuin tavallisessa gravitaatiosuodatuksessa.
Kenneth Harkness
Kenneth Harkness (oik. Stanley Edgar, 12. marraskuuta 1896 Glasgow, Skotlanti – 4. lokakuuta 1972) oli shakkiorganisaattori ja shakkikirjailija. Hän muutti Skotlannista Yhdysvaltoihin 1918.
Steingrímur Hermannsson
Steingrímur Hermannsson (22. kesäkuuta 1928 – 1. helmikuuta 2010) oli islantilainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1983–1987 ja 1988–1991. Steingrímur edusti Edistyspuoluetta ja toimi puolueensa johtajana vuosina 1979–1994.
Algerian sisällissota
Tausta
Algeriassa sama puolue FLN, oli ollut vallassa itsenäistymisestä asti ja Chadli Bendjedid presidenttinä vuodesta 1979 lähtien. Bendjedidin kaudella ääri-islamilaisuus alkoi voimistua maassa ja kun 1991 järjestettiin ensimmäiset vapaat vaalit islamistinen FIS olisi voittanut vaalit, mutta armeija esti puolueen valtaannousun mitätöimällä ensimmäisen kierroksen vaalituloksen. Tästä alkanut sotilaallinen sorto ja attentaatit käynnistivät sisällissodan joulukuussa 1991.
Steingrímur Hermannsson
Steingrímur lähti vuonna 1948 Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli Chicagossa ja Caltechissa. Hänet valittiin Islannin parlamenttiin Edistyspuolueen jäsenenä ensimmäistä kertaa vuonna 1971. Steingrímur istui parlamentissa yhtäjaksoisesti vuoteen 1994 asti. Vuonna 1994 hänet valittiin Islannin keskuspankin johtoon. Hän työskenteli keskuspankissa neljän vuoden ajan. Eläkkeelle jäätyään Steingrímur toimi ympäristöasioiden parissa.
Kenneth Harkness
Harkness loi Harkness-järjestelmän, joka edelsi Elo-järjestelmää. Hän oli yhdysvaltalaisen shakkilehden Chess Review'n päätoimittaja. Lehti sulautettiin myöhemmin Chess Lifeen.
Harkness kuoli junassa Jugoslaviassa ollessaan matkalla Skopjeen shakkiolympialaisiin.
Steingrímur Hermannsson
Steingrímur oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli kuusi lasta. Hänen isänsä Hermann Jónasson oli Islannin pääministeri vuosina 1934–1942 ja 1956–1958.
Algerian sisällissota
Sota
Vihamielisyydet ovat jatkuneet vielä rauhan jälkeenkin. Syyskuussa 2003 armeijan ja islamistien yhteenotossa sai surmansa 150 kapinallista ja salafistien terroristijohtaja Nabil Sahraouin tapettiin kesäkuussa 2004. Hänen seuraajansa Amari Saifi vangittiin myöhemmin Tšadissa.
Tammy Baldwin
thumb|150px|Tammy Baldwin Tammy Suzanne Green Baldwin (s. 11. helmikuuta 1962 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hänet valittiin Yhdysvaltain senaattiin Wisconsinin osavaltiosta marraskuussa 2012. Baldwin aloitti tehtävässä vuoden 2013 alussa. Vuosina 1999–2013 Baldwin edusti Wisconsinin toista vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa.
Hän oli ensimmäinen Wisconsinin osavaltiosta valittu naissenaattori ja Yhdysvaltain ensimmäinen avoimesti homoseksuaali senaattori.
Koulutukseltaan Baldwin on juristi Wisconsinin-Madisonin yliopistosta (1989).
Bonifatius IX
thumb|Bonifatius IX:n vaakuna Bonifatius IX (1356 – 1. lokakuuta 1404), syntymänimeltään Piero Tomacelli, oli paavina 2. marraskuuta 1389 – 1. lokakuuta 1404. Hän oli toinen lännen kirkon sisäisen suuren skisman aikana hallinnut paavi. Hänen aikanaan vastapaavi Klemens VII piti paavinistuinta Avignonissa Ranskan kuningashuoneen suojeluksessa.
Piero Tomacelli syntyi vanhaan kunninanarvoisaan mutta köyhtyneeseen napolilaissukuun. Saksalaisen aikalaislähteen mukaan hän oli paaviksi tullessaan luku- ja kirjoitustaidoton, mutta tahdikas ja hyvä suostuttelija. Saksa, Englanti, Unkari, Puola ja pääosa Italiaa tunnustivat hänen paaviutensa tänä vaikeana aikana, jolloin paavi ja vastapaavi julistivat toinen toisensa kirkonkiroukseen.
Phoenice prima
Phoenice prima (Phoenice I, ), myös Phoenice maritima/paralia/paralios ja Phoenicia, oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Libanonin ja Syyrian valtioiden alueella.
Maantiede
Phoenice priman provinssi sijaitsi Syyrian luoteisosan rannikolla pääasiassa nykyisen Libanonin alueella, ja käsitti näin sille nimensä antaneen historiallisen Foinikian ydinosan. Siihen kuului aiemman Syria Phoenicen provinssin länsiosa eli rannikkoalue. Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Syria priman provinssi, koillispuolella Syria secundan eli Syria salutariksen provinssi, itäpuolella Phoenice secundan eli Phoenice Libanensiksen provinssi ja eteläpuolella Palaestina priman ja Palaestina secundan provinssit. Provinssin hallinnollinen keskus oli Tyros.
pienoiskuva|upright=1.06|[[Oriens (diokeesi)|Oriensin diokeesi noin vuonna 400, mukaan lukien provinssit Phoenice (I) ja Phoenice (II) Libanensis.]]
Kaupunkeja
Phoenice priman roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia
Phoenice priman alue oli aiemmin ensin osa Syrian provinssia ja sitten Syria Phoenicen provinssia. Phoenice priman provinssi perustettiin 300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, kun Syria Phoenice jaettiin kahdeksi provinssiksi, joista toinen oli Phoenice secunda. Jako oli voimassa viimeistään Theodosius II:n aikoihin. Provinssi kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin. Rooman jaon jälkeen se oli osa Itä-Roomaa.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Sun Myung Moon
Moon syntyi nykyisen Pohjois-Korean alueella. Hänen perheensä oli lähinnä kungfutselainen, mutta kääntyi kristinuskoon Moonin ollessa lapsi. Moon kertoo nähneensä pääsiäisaamuna 1935 ilmestyksen, jossa Jeesus pyysi häntä viimeistelemään tämän aloittaman työn ihmiskunnan pelastamiseksi. Moon opiskeli Soulissa ja Japanissa palaten toisen maailmansodan jälkeen Koreaan.
Pohjois-Korean viranomaiset pidättivät Moonin, joka tuomittiin vuonna 1948 viideksi vuodeksi pakkotyöleirille. Omien sanojensa mukaan hän selvisi hengissä Jumalan suojeluksella. Hänet vapautettiin jo 1950. Vuonna 1954 hän perusti eteläisessä Koreassa Yhdistymiskirkon. Tietyt sosiologit ja uusien uskonnollisten liikkeiden tutkijat ovat väittäneet kirkon perustuvan karismaattiseen johtajuuteen.
Moon meni 1960 naimisiin kolmannen vaimonsa, juuri 17 vuotta täyttäneen Hak Ja Hanin kanssa. Pari sai 14 lasta, joihin Yhdistymiskirkko viittaa ”Todellisina lapsina”. Mooniin ja Haniin puolestaan viitataan ”Todellisina vanhempina”. Moon vieraili Yhdysvalloissa ensimmäistä kertaa 1965 ja muutti sinne asumaan 1971. Moon jäi kiinni täytettyään tuloveroilmoituksia tahallisesti väärin ja sai vuonna 1982 sakon ja vankeusrangaistuksen. 1990-luvulla hän sai maksettavakseen korvauksia Japanissa syyllistyttyään varojenkeruuseen laittomin keinoin. Moonin kuudes poika Young Jin kuoli 1999 pudottuaan ikkunasta. Poliisiraportin mukaan kuolema oli itsemurha, mutta Moon ei hyväksynyt tätä teoriaa.
Sun Myung Moon tapasi Pohjois-Korean johtajan Kim Il-sungin vuonna 1991 liiketoimen merkeissä. Moon kannatti Koreoiden yhdistymistä.
Moon ilmoitti olevansa Messias ja sanoi, että hänen opetuksensa ovat auttaneet Hitleriä ja Stalinia ”uudelleensyntymään uusina persoonina”.
Vastoinkäymisiä
Moon tuomittiin 1980-luvun alussa Yhdysvalloissa vuodeksi vankilaan veropetoksista, ja 1990-luvulla hänen yrityksensä joutuivat vaikeuksiin.
Kirkkoa on epäilty jäsenten hyväksikäytöstä ja aivopesusta. Iso-Britannia määräsi Moonille maahantulokiellon vuoteen 2005 asti. Moon nimesi Yhdysvallat "helvetiksi maan päällä" ja palasi pettyneenä Koreaan.
Timo Sirainen
Tausta
Sirainen kertoo harrastaneensa jo varhain omatoimista ohjelmointia ja aloittaneensa Internetin käytön syksyllä 1997. Keväällä 1998 hän aloitti ensimmäisen oman IRC-sovelluksensa ohjelmoinnin nimellä yagIRC ("Yet another GTK IRC client"), joka ei kuitenkaan saavuttanut mainittavampaa huomiota ja sen kehitys loppui vuoden 1999 tienoilla.
Sun Myung Moon
Onnettomuus
Sun Myung Moon loukkaantui vuonna 2008, kun hänen helikopterinsa syöksyi Etelä-Koreassa vuorelle ja syttyi palamaan. Helikopterissa oli myös Moonin vaimo muiden perheenjäsenten kanssa. Kukaan ei kuollut turmassa.
Timo Sirainen
Irssi ja Dovecot
Hän on luvannut tuhannen euron palkkion ensimmäiselle, joka löytää verkon välityksellä hyödynnettävissä olevan tietoturva-aukon erityisesti turvalliseksi mainostetulta Dovecot-palvelimelta.
Sun Myung Moon
Sairaus ja kuolema
Elokuun 14. 2012 Moon meni hoitoon Korean Katolisen Yliopiston sairaalaan Souliin sairastettuaan keuhkokuumetta. Seuraavana päivänä ilmoitettiin hänen olevan kuolemansairas ja siirrettiin tehostettuun hoitoon.
Timo Sirainen
Koulutus ja ura
Vuonna 2006 hän ilmoitti www.dovecot.org-sivustolla muuttavansa Tampereelle opiskellakseen bioteknologiaa Tampereen yliopistossa. Sirainen työskenteli vuoden 2009 Mailtrustilla USA:ssa.
Sun Myung Moon
Sairaus ja kuolema
31. elokuuta 2012 Moon siirrettiin kotinsa lähellä sijaitsevaan kirkon omistamaan sairaalaan Soulin pohjoispuolelle tärkeiden elinten toiminnan lakattua. Moon kuoli syyskuun 3. päivän 2012 aamuna 92-vuotiaana.
Timo Sirainen
Koulutus ja ura
Vuonna 2011 hän perusti Dovecot Oy yrityksen, joka tarjoaa kaupallista tukea Dovecot-palvelimelle. Vuonna 2015 Dovecot Oy yhdistyi saksalaiseen Open-Xchange ohjelmistoon.
Poison’s Greatest Hits: 1986–1996
Poison’s Greatest Hits: 1986–1996 on Poisonin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 26. marraskuuta 1996.
Qc
Qc voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Riemukupla: Tankki täynnä
Riemukupla: Tankki täynnä on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Angela Robinsonin ohjaama elokuva.
Rooleissa
Muissa suomenkielisissä äänirooleissa: Heikki Sankari, Martti Mäkelä, Eero Saarinen, Jyrki Kovaleff, Kari Tuominen, Juha Paananen, Juha Laakso, Markus Bäckman, Rauno Ahonen, Nina Tamminen, Carla Rindell ja Tarja Alexander.
Suomenkielisen ääniversion ohjasi Markus Bäckman.
Kehys
thumb|Tyhjiä taulunkehyksiä Kehys on maalauksen, piirustuksen, valokuvan tai muun kuvan reunus. Kehyksen tarkoitus on yleensä tuoda kuva paremmin esille tai suojata sitä. Kehys voi olla yksinkertainen puulista, mutta jotkin kehykset tehdään hyvin näyttäviksi esimerkiksi koristelulla tai kultauksella.
Suorakulmainen kuvakehys koostuu neljästä puisesta listasta, joiden päät on viistetty 45 asteen kulmaan ja liimattu ja naulattu yhteen. Huulloksen sisäreuna pehmustetaan maalauksen pinnan suojaamiseksi. Piirustukset, grafiikanlehdet ja paperille tehdyt maalaukset suojataan lasilla, joka sijoitetaan paperin ja kehyksen väliin. Lasin ja paperin väliin sijoitetaan myös yleensä lisäksi kartongista tehty paspatuuri (passepartout), joka estää työn pintaa hankautumasta lasiin. Jos lasia tai paspatuuria ei käytetä, maalauksen pysyminen kehyksessä varmistetaan yleensä korkin tai balsapuun palasilla, joilla maalaus kiilataan kehykseen tiukasti. Kehyksen taustaan voidaan maalauksen kiinnittämiseksi myös lyödä listanauloja tai ruuvata kulmakannattimet tai ripustusrenkaat. Maalauskankaan taakse sijoitetaan taustalevy, joka on tehty kovalevystä, vanerista tai kartongista. Taulu voidaan ripustaa seinälle kehyksen taakse asennetuista ripustusrenkaista tai ripustusruuvien väliin kiinnitetystä metallilangasta tai nailonsiimasta.
Intian maantiede
thumb|Intian kartta Intian maantiede on maan suuren koon takia monipuolista. Intia on pinta-alaltaan maailman seitsemänneksi suurin valtio ja asukasluvultaan maailman toiseksi suurin. Intian naapurimaita ovat Bangladesh, Myanmar (Burma), Kiina, Bhutan, Nepal ja Pakistan. Intian pääkaupunki on New Delhi. Intia voidaan jakaa kolmeen geologiseen alueeseen: Himalajan vuoristoon, Indo-Gangesin tasankoon ja Intian niemimaahan. Intia ulottuu pohjois-eteläsuunnassa leveyspiiriltä 8 leveyspiirille 33, ja sille välille mahtuu monenlaisia ilmastovyöhykkeitä.
Kasvimuseo
thumb|Kasvimuseo Kaisaniemenrannan suunnasta nähtynä. Kasvimuseo on osa Helsingin yliopiston alaisen Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksikköä, kuten Kaisaniemen ja Kumpulan kasvitieteelliset puutarhatkin. Kasvimuseorakennus sijaitsee Kaisaniemen kasvitieteellisen puutarhan alueella Helsingissä.
Intian maantiede
Himalajan vuoristossa on ympäri vuoden lunta ja jäätä, rannikolla vallitsee trooppinen ilmasto. Maan luoteisosassa on aavikkoa, koillisosassa hedelmällisiä riisipeltoja. Aasian monsuuni vaikuttaa lähes koko Intiassa. Lounaismonsuuni tuo sateet maan eteläosaan kesäkuun alussa ja ne etenevät pohjoiseen kuuden viikon kuluessa. Sateiden voimakkuus vaihtelee vuodesta toiseen: joskus on kaatosateita, toisina vuosina sateet jäävät niukoiksi. Sadekausi jatkuu lokakuuhun. Joulukuusta helmikuuhun on kuivaa ja viileää, maaliskuusta toukokuuhun kuumaa ja kuivaa.
Kasvimuseo
Kasvimuseon herbaariokokoelmissa on noin 3,4 miljoonaa näytettä ja kokoelmat karttuvat noin 15 000–20 000 näytteellä vuodessa. Kokoelmat sijaitsevat pääosin Kaisaniemessä, mutta osa on tilapäisessä varastossa Kansalliskirjaston kellarissa. Kokoelmat jakautuvat putkilokasveihin, sammaliin sekä sieniin (joihin kuuluvat myös jäkälät), ja niitä käyttävät sekä kotimaiset että ulkomaiset tutkijat. Kasvimuseo lähettää lainoja ja vastaanottaa näytteitä kansainvälisesti. Kasvimuseossa ei ole yleisönäyttelyitä. Muutamia kertoja on kuitenkin järjestetty yleisölle vapaa pääsy tutustumaan rakennukseen ja kasvitieteen yksikön toimintaan (viimeksi vuonna 2012). Pieni osa kokoelmista on kuitenkin ollut esillä Luonnontieteellisen museon (Pohjoinen Rautatiekatu 13) näyttelyissä. Eläviä kasveja on lisäksi kasvitieteellisen puutarhan (Kaisaniemenranta 2 / Unioninkatu 44) kasvihuoneissa ja ulkopuutarhassa, jotka ovat avoinna yleisölle. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksikköä johtaa dosentti Marko-Tapio Hyvärinen.
Intian maantiede
Intiassa virtaa seitsemän suurta jokea: Ganges, Brahmaputra, Yamuna, Godavari, Kaveri, Narmada ja Krishna. Lisäksi Indus virtaa jonkin matkaa Intian puolella matkallaan Tiibetistä Pakistaniin. Valtioon kuuluu myös kolme saariryhmää: Lakkadiivit, Andamaanit ja Nikobaarit sekä Sunderbaanit. Maan korkein kohta on Kanchenjunga, 8 598 metriä.
Kasvimuseo
Museorakennus
Kasvimuseon nykyinen laitosrakennus on valmistunut vuonna 1903, ja se rakennettiin entisen päärakennuksen sijoille. Sen suunnitteli arkkitehti Gustaf Nyström. Kun Suomesta puuhattiin kuningas­kuntaa vuonna 1918, kaavailtiin linnamaista rakennusta yhdeksi uuden kuninkaan virallisista residensseistä. Suunnitelmat eivät kuitenkaan toteutuneet, koska Suomesta tuli lopulta tasavalta.
Intian maantiede
Luonto
Intiassa on monipuolinen ilmasto ja sen kasvilajisto on suurempi kuin missään muussa maassa, ainakin 45 000 lajia. Niiden joukossa on yli kolme tuhatta lajia, joiden käyttö lääkekasvina ja rohdoksena on dokumentoitu.
Kasvimuseo
Tutkimus
Kasvitieteen yksikön tiimit tekevät monipuolisia kasvien ja sienten taksonomiaan, systematiikkaan, evoluutioon, luonnonsuojelubiologiaan ja levinneisyyteen liittyvää tutkimusta. Ulkomaisia tutkijoita vierailee museossa eripituisia jaksoja vuosittain yksikön tutkijat tekevät tutkimuksia eri puolilla maapalloa ja varsinkin kehitysmaissa, joissa monessa ei ole ollut omia tutkijoita. Ulkomailla tehtävän kasvitutkimuksen painopistealueet ovat vaihdelleet eri kausina. Niitä ovat olleet muun muassa Itä- ja Kaakkois-Aasia.
Rytmi (lehti)
thumb|Rytmin logo. Rytmi oli suomalainen musiikkilehti, joka ilmestyi vuosina 1934–1937 ja uudelleen vuodesta 1949 lähtien, kunnes se vuoden 2014 alusta sulautettiin Soundi-lehteen. Se oli pitkään jazzmusiikin erikoislehti, kunnes 1900-luvun lopulla se laajensi aihepiiriään muuhunkin rytmimusiikkiin. Kustantajaa usein vaihtanut Rytmi oli yksi koko maailman pisimpään ilmestyneistä musiikkilehdistä.
Kasvimuseo
Historia
Kokoelmien juuret ulottuvat 1600-luvulle Turun Akatemiaan, minne Elias Tillandz perusti kasvitieteellisen puutarhan vuonna 1678. Kasvimuseon perustamisvuotena pidetään kuitenkin vuotta 1750. Kasvimuseon vanhimmat ja Turun palosta pelastuneet näytteet ovat 1600- ja 1700-luvuilta. Museo on tunnettu erityisesti ainutlaatuisista sammal- ja jäkäläkokoelmistaan, joita varsinkin 1800-luvun suomalaiset uranuurtajatutkijat ovat keränneet eri puolilta maailmaa. Ne ovat tutkimuksen kannalta hyvin merkittäviä vanhoja kokoelmia.
Tyyppinäytteet
Kasvimuseon kokoelmissa on runsaasti eri lajien tyyppinäytteitä eli yksilöitä, joiden tuntomerkeistä uusi laji on ensimmäisenä tieteelle kuvattu.
Putkilokasvit
Putkilokasvikokoelmat (noin 1,8 milj. näytettä) ovat myös kansainvälisesti merkittävät. Kokoelmia kartuttavat pääasiassa tutkijat, mutta perinteisesti apuna ovat olleet kasviharrastajat. Kasvimuseon kokoelmat perustettiin vuonna 1828 ostamalla prof. Carl Reinhold Sahlbergiltä 5 000 näytettä. Suomalaissyntyisen Krimillä työskennelleen C. Stevenin vuonna 1860 lahjoittamat 60 000 putkilokasvinäytettä muodostivat yleismaailmallisten kokoelmien perustan. Kokoelmat sisältävät useita tuhansia tyyppinäytteitä. Putkilokasvikokoelmista vastaavan kasvitiimin vetäjänä toimii yli-intendentti Henry Väre.
Sammalet
Sammal- ja leväkokoelmassa on runsaat 600 000 näytettä.
Merkittäviä erilliskokoelmia on kaksi:
Sienet
Sienikokoelmissa on noin 850 000 näytettä, joista noin puolet on jäkäliä. Sienitiimiä vetää yli-intendentti Soili Stenroos.
Kokoelmat on järjestetty kahteen pääosastoon.
Rytmi (lehti)
Lehden lopettamisen jälkeen kustantaja jatkoi Rytmi.com-verkkosivuston julkaisua, jonka sisältö poikkesi Soundin verkkosivujen sisällöstä. Vuonna 2009 lehti vietti 75-vuotisjuhliaan ja ilmoitti olevansa maailman kolmanneksi vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt musiikkijulkaisu. Rytmiä kustansi loppuvuosina Pop Media.
Kasvimuseo
Sienet
Erilliskokoelmat: Noin 5 500 näytettä. Acharius oli ruotsalainen tutkija, jonka jäkäläkokoelman Helsingin yliopisto osti 1834. Hänet tunnettiin ”jäkälätieteen isänä” ja ”jäkälätutkimuksen Linnénä”. Noin 52 000 näytettä. Nylander oli aikansa johtava jäkälätutkija, jonka kokoelma on tieteellisesti erittäin merkittävä. Nylander oli myös ensimmäinen suomalainen kasvitieteen professori. Nylanderin julkaisemia tutkimuksia on noin 300, joiden joukossa on myös jäkälätieteen perusteoksia. Hän kuvasi noin 3 000 tieteelle uutta jäkälälajia.
Muita tärkeitä sienikokoelmia: Hän oli tunnettu Suomen sienitieteen isänä Nykytutkimus
Intian maantiede
Luonto
33 % Intian kasveista on endeemisiä. Intiassa on monia äärimmäisen uhanalaisia eläimiä, kuten sumatransarvikuono, kääpiösika ja malabarinisosivettikissa. Kaikkiaan maassa elää 316 nisäkäslajia, joista 44 on endeemisiä.
Kasvimuseo
Sienet
Sieniosastolla tutkitaan nykyään muun muassa jäkälien, helttasienten ja kääväkkäiden systematiikkaa ja ekologiaa. Aikaisemmin 1900-luvun loppupuolella on tutkittu muun muassa Itä- ja Kaakkois-Aasian jäkäliä.
Aiheesta muualla
60.17528°N, 24.94778°W
Intian maantiede
Luonto
Unescon maailmanperintöluettelossa on 28 kohdetta Intiasta. Luontokohteita on viisi: Kazirangan kansallispuisto, Keoladeon kansallispuisto, Manasin luonnonsuojelualue, Nanda Devin ja Valley of Flowersin kansallispuisto sekä Sundarbanin kansallispuisto. Kulttuurikohteita ovat Agran linnoitus, Ajantan luolastot, Bhimbetkan kalliosuojat, Champaner-Pavagadhin arkeologinen puisto, Chhatrapati Shivaji Terminus, Cholan elävät temppelit, Elephanta-luolat, Elloran luolat, Goan kirkot ja luostarit, Hampin monumentit, Humayunin hauta Delhissä, Intian vuoristorautatiet, Jantar Mantar, Khajurahon monumentit, Konarakin aurinkotemppeli, Mahabodhin temppelikokonaisuus Bodh Gayassa, Mamallapuramin monumentit, Mogulikaupunki Fatehpur Sikri, Pattadakalin monumentit, Punainen linnoitus, Qutab Minar monumentteineen Delhissä, Sanchin buddhalaiset monumentit, sekä Taj Mahal.
Poliittinen maantiede
Intia on jaettu 28 osavaltioon, kuuteen liittovaltion alueeseen sekä pääkaupunkialueeseen.
thumb|350px|Intian osavaltiot ja liittovaltion alueet. Numerointi vastaa oheista luetteloa. Intialla ja [[Pakistanilla on aluevaatimuksia Jammua ja Kashmiria kohtaan, Intia vaatii itselleen Kiinan hallinnoimaa Aksai Chinia. Kiina vaatii itselleen suurinta osaa Arunachal Pradeshia.]]
Rytmi (lehti)
Rytmin perusti Cecil H. Backmansson, joka tuki lehden toimintaa Rytmi-Pojat-orkesterin tuotoista. Jazzlehtenä aloittanut Rytmi on laajensi myöhemmin näkökulmaansa käsittämään myös esimerkiksi elokuvan, kirjat sekä populaari-ilmiöt.
Intian maantiede
Suurimmat kaupungit
Vuoden 2010 väestöarvioiden mukaan Intiassa on 43 miljoonakaupunkia, vaikka mukaan laskettaisiin vain kaupunkien asukasluku, eikä ympäröivän metropolialueen asukasmäärää. Luettelossa on kymmenen suurinta.
Rytmi (lehti)
Vuonna 1991 Rytmi yhdistyi Musiikkiuutiset-lehden kanssa ja lehden nimeksi tuli Rytmimusiikki. Vuonna 1994 Painatuskeskus Oy osti Rytmimusiikki-lehden Novomedia Oy:ltä.
Intian maantiede
Lähteet
Indien
Rytmi (lehti)
Kesällä 2005 Pop Media osti Rytmin. Siitä lähtien joulukuuhun 2008 lehden päätoimittajana toimi Rumbankin päätoimittajana toiminut Mikko Aaltonen. Vuoden 2009 alusta alkaen päätoimittajana toimi Heta Hyttinen.
Marraskuussa 2013 Pop Media ilmoitti, että Rytmin ilmestyminen lopetetaan vuoden lopussa, ja osa lehden sisällöstä viedään Soundiin, lehteen, jonka Pop Media osti A-lehdiltä syyskuussa 2013. Rytmin toiminta jatkui verkossa.
Kemiallinen pesu
Kemiallisessa pesussa vaate kastellaan märäksi perkloorietyleeni-nimisellä liuottimella ja höyrytetään kuivaksi lämpimällä ilmalla. Toisin kuin vesipesu, kemiallinen pesu ei turvota kankaan kuituja jolloin kangas ei kutistu, veny tai nukkaannu. Kemiallinen pesu tehdään koneellisesti pesuloissa. Perkloorietyleeni on hyvä rasvaliuotin, jolla myös vahat ja jotkin muovit saadaan irtoamaan. Tehokkuudestaan huolimatta se on kankaan väreille vettä selvästi ystävällisempi.
Rytmi (lehti)
Päätoimittajia
(lehti ei ilmestynyt 1938–1949)
Kemiallinen pesu
Tyypillisiä kemiallisessa pesussa pestäviä tuotteita ovat miesten puvut, pikkutakit, housut, jakkupuvut, leningit, hameet, kodin tekstiilit, ryijyt ja raanut.
Perkloorietyleeni on ympäristölle vaarallinen aine. Esimerkiksi pesula jolla on Joutsenmerkki ei voi käyttää perkloorietyleeniä. Käytännössä Joutsenmerkin voi saada vain sellainen pesula, joka käyttää hiilidioksidipesua.
Muita kemiallisia pesuja
1950-luvun Emännän tietokirjassa esitellään tapa pestä silkkipukuja, vaaleita kenkiä ja käsilaukkuja itse ulkosalla bensiiniin kastamalla ja harjaamalla. Menetelmä on erittäin palovaarallinen.
Aiheesta muualla
Tintorería
Ove
Ove on alun perin tanskalainen miehen etunimi. Sen alku­muoto on ollut Aghi, ja samaa alku­perää ovat myös nimet Åke ja Aake. Saksassa nimi esiintyy muodossa Uwe.
Suomessa nimi Ove on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1261 pojalle. Oven nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 14. joulukuuta.
Richard Adler
Adler syntyi New Yorkissa pianisti-isän pojaksi ja opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistossa. Muusikkona hän oli pääosin itseoppinut. Palveltuaan toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa hän aloitti työnsä sanoittajana. Vuonna 1950 Frank Loesser esitteli hänet säveltäjä ja sanoittaja Jerry Rossille, ja he aloittivat menestyksekkään yhteistyön. He voittivat kaksi Tony-palkintoa musikaaleilla The Pajama Game (1954) ja Damn Yankees (1955). Damn Yankees perustui Faustin tarinaan.
Minun lauluni
Minun lauluni on Jukka Kuoppamäen kokoelma-albumi vuodelta 2004. Albumi sisältää uudelleen levytettyjä versioita Kuoppamäen kirjoittamista vanhoista kappaleista.
Richard Adler
Jerry Ross kuoli marraskuussa 1955. Adler jatkoi lauluntekijän uraansa itsenäisesti ja julkaisi myös yhteistyössä Robert Allenin kanssa kappaleen ”Everybody Loves a Lover”, joka nousi Doris Dayn levyttämänä listoille vuonna 1958. Hän teki myös muun muassa mainos- ja televisiomusiikkia. Vuosina 1965–1969 hän toimi Valkoisen talon taiteellisena konsulttina ja vuosina 1964–1977 Washingtonissa sijaitsevan John F. Kennedy Center for the Performing Arts -taidekeskuksen johtokunnan jäsenenä.
Minun lauluni
Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset: Jukka Kuoppamäki
Richard Adler
Adler sai urallaan neljä Pulitzer-ehdokkuutta orkesteriteoksillaan Retrospectrum (1979), Yellowstone Overture (1980), Wilderness Suite (1983) ja The Lady Remembers (1985). Hänen säveltämänsä baletti Eight by Adler voitti Emmy-palkinnon vuonna 1984.
Richard Adler kelpuutettiin vuonna 1984 Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 1990 hän julkaisi omaelämäkertansa You Gotta Have a Heart.
Michiganjärvi
Michiganjärvi on ainoa Isoistajärvistä, joka on kokonaisuudessaan Yhdysvaltojen rajojen sisäpuolella, kaikki muut järvet ulottuvat myös Kanadan puolelle. Sen pinta-ala on 57 800 km² (vrt. Suomenlahti 29 500 km²), joten se on maailman viidenneksi suurin järvi. Järven syvin kohta on 282 metriä ja se sisältää 4 920 km³ vettä. Järven pinta on 177 metriä merenpinnan yläpuolella, saman verran kuin Huronjärvellä, jonka Mackinacsalmi yhdistää Michiganjärveen. Saman pinnankorkeuden ja yhteyden vuoksi niitä pidetään toisinaan samana järvenä. Tällöin ne muodostavat maailman suurimman makeavetisen järven. Aikaisemmin Michiganjärveä kutsuttiin toisinaan Illinoisjärveksi.
Järven lounaisranta on erittäin teollistunutta aluetta. Noin 12 miljoonaa ihmistä asuu järven rannoilla. Suurimmat Michiganjärven rannalla sijaitsevat kaupungit ovat Chicago ja Milwaukee.
Michiganjärven rannat, erityisesti Michiganissa ja Indianassa, ovat tunnettuja kauneudestaan.
Michiganjärven suurin saari on pohjoisosan Beaver Island.