cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Pemberton
Pemberton aloitti ympäristötieteiden opinnot Kuopion yliopistossa vuonna 1979. Hän osallistui opiskeluaikanaan aktiivisesti ainejärjestö- ja ylioppilaskuntatoimintaan. Hänestä tuli Kuopion yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston puheenjohtaja vuonna 1983 ja hän oli KYY:n hallituksen puheenjohtajana vuonna 1987. Pemberton toimi myös Kuopion ylioppilaslehti Stimuluksen päätoimittajana. Hän valmistui 1988.
Huvimaja
pienoiskuva|Huvimaja [[Ruotsi|Ruotsissa.]] Huvimaja tai gazebo on yleensä kahdeksankulmainen tai torninmuotoinen, usein puistoon, puutarhaan tai tilavalle julkiselle alueelle rakennettu eräänlainen paviljonki.
Huvimajat ovat vapaasti seisovia tai seinään kiinnitettyjä, katettuja ja kaikilta sivuilta avoimia. Ne tarjoavat varjoa, suojaa sateelta, paikan levätä ja toimivat samalla koristeena. Jotkin julkisissa puistoissa olevat huvimajat ovat niin suuria, että niitä voidaan käyttää myös konserttien järjestämiseen.
Inside the Mystery
Inside the Mystery on Ken Hensleyn vuonna 2006 julkaisema kokoelma, joka sisältää albumit The Last Dance ja Cold Autumn Sunday.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Hensley, ellei toisin mainittu.
Suprajohde
Suprajohtavuuden löysi hollantilainen Heike Kamerlingh Onnes vuonna 1911 tutkiessaan nesteheliumilla jäähdytetyn elohopean sähkönjohtavuutta. Kokeessa elohopean ominaisvastus katosi äkisti 4,2 K:n lämpötilassa.
Usein esitetyn hypoteesin mukaan kaikki metalliset alkuaineet muuttuvat joko ferromagneettisiksi tai suprajohteiksi kun lämpötilaa viedään kohti absoluuttista nollapistettä eli kohti 0 K:n lämpötilaa eli −273,15 °C:a. Näin on havaittu useimpien alkuaineiden kohdalla – kummankaanlaista järjestynyttä olomuotoa ei vielä ole löydetty esimerkiksi kuparista.
Suprajohteet voidaan jakaa tyypin I ja tyypin II suprajohteisiin. Tyypin I supra­johteet, jotka yleensä ovat puhtaita alkuaineita, menettävät magneetti­vuon tiheyden kasvaessa supra­johtavuutensa yhtäkkiä, yleensä jo melko heikossa magneetti­kentässä, tyypin II supra­johteet, jotka ovat seoksia, sitä vastoin vähitellen. Metalli­seoksilla myös lämpötila, jonka ala­puolella ne ovat supra­johtavia, on usein korkeampi kuin niissä esiintyvillä puhtailla alkuaineilla.
Meissnerin ilmiö
150px|right|thumb|Meissnerin ilmiö.
Aineessa, jonka sähkönjohtavuus on rajaton, ei voi olla sähkökenttää, muutoin sähkövirta kasvaisi äärettömän suureksi. Samasta syystä siellä ei voi olla myöskään ajallisesti muuttuvaa magneettikenttää, sillä se indusoisi sinne sähkökentän. Jos supra­johde­kappale kuitenkin sijoitetaan ulkoiseen magneetti­kenttään, kenttä ei tunkeudu kappaleen sisään ennen kuin se kasvaa niin suureksi, että suprajohtavuus häviää. Tällöin kappale magnetoituu. Aikoinaan oletettiin, että jos ulkoista magneetti­kenttää tämän jälkeen jälleen heikennetään, kunnes kappale tulee jälleen supra­johtavaksi, se myös jäisi pysyvästi magneettiseksi. Vuonna 1933 Meissner ja Ochsenfeld kuitenkin osoittivat kokeellisesti, että näin ei tapahdu, vaan supra­johtavassa kappaleessa magneetti­kenttä palautuu tämän jälkeenkin nollaksi. Suprajohteet ovat siis täydellisiä diamagneetteja. Tätä ilmiötä sanotaan Meissnerin ilmiöksi.
Magneetti hylkii diamagneettisia aineita, yleensä tosin niin heikosti, että ilmiö on vaikea havaita. Suprajohteiden diamagneettisuus on kuitenkin niin voimakasta, että ilmiö aiheuttaa supra­johtavuuden demonstroinnissa usein esitetyn magneetin leijumisen supra­johteen yläpuolella.
Jos suprajohdekappale kuitenkin on renkaan muotoinen, siinä voi olla staattinen magneetti­kenttä. Se on kuitenkin kvantittunut niin, että sen magneettivuo renkaan poikki­pinnan yli on jokin lausekkeen h/2e monikerta, missä h on Planckin vakio ja e alkeisvaraus.
Kvanttiteoreettinen selitys
Suprajohtavuus voidaan selittää kvantti­mekaniikan avulla. Vuonna 1957 Bardeen, Cooper ja Schrieffer keksivät teorian, joka selittää niin kutsuttujen perinteisten suprajohteiden toimintaperiaatteen. Tämän BCS-teorian mukaan suprajohtavuus johtuu siitä, että kiteessä elektroni vetää puoleensa lähellä olevia positiivisia ioneja, jotka taas vuorostaan vetävät puoleensa toisia lähellä olevia elektroneja. Täten vaikka elektronien välillä vallitseekin sähköinen poistovoima, positiivisten ionien välityksellä ne kuitenkin sitoutuvat toisiinsa määräetäisyydelle muodostaen Cooperin pareja, jotka monessa suhteessa käyttäytyvät kuin yksi hiukkanen niin kauan, kuin kytkentä säilyy. Koska lisäksi Cooperin parissa olevien elektronien yhteen­laskettu spin on kokonaisluku, ne käyttäytyvät bosonien tavoin, minkä vuoksi useammallakin Cooperin parilla voi olla sama aaltofunktio. Elektronien välisen kytkennän purkaminen vaatii energiaa. Tavallissa lämpö­tiloissa tämä energia saadaan kiteen lämpö­värähtelyistä, mutta hyvin alhaisissa lämpö­tiloissa energiaa ei ole tähän riittävästi. Koska Cooperin pari ei hajoa, elektroni ei voi törmätä mihinkään, minkä vuoksi aineessa ei myöskään ole resistanssia.
Josephsonin ilmiö
Vuonna 1962 Brian Josephson laati teorian, jonka mukaan kahden suprajohteen välissä olevan ohuen eristekerroksen läpi voi kulkea sähkövirta suprajohtavasti. Tähän Josephsonin ilmiöön perustuu myöhemmin kehitetty hyvin heikkojen magneettikenttien mittauksiin soveltuva SQUID-laite.
Suprajohtavia seoksia
Yleisin perinteinen suprajohde niobium-titaani (NbTi) löydettiin vuonna 1962 Westinghouse-yhtiössä. Sen muokattavuus mahdollisti johtimien valmistamisen ja sitä kautta vahvojen sähkömagneettien tuottamisen. NbTi:n kriittinen lämpötila on 11 K, joten se luetaan matalan lämpötilan suprajohteisiin. Muita nykyään yleisesti käytettäviä perinteisiä suprajohteita ovat Nb pinnoitteisiin ja Nb3Sn erittäin voimakkaan magneettikentän sovelluksiin.
Korkean lämpötilan suprajohteet
Joulukuussa 1985 löydettiin ensimmäinen korkean lämpötilan suprajohde, Ba-La-Cu-O alkuaineiden yhdiste. Sen kriittinen lämpötila on 35 K. Korkean lämpötilan suprajohteiden toimintaa ei osattu varmuudella selittää BCS-teorialla. Ensimmäisestä keraamisesta korkean lämpötilan suprajohteesta kehitettiin edelleen toinen keraaminen suprajohde, nimeltään YBCO (yttrium-barium-kuparioksidi, YBa2Cu3O7), jonka kriittinen lämpötila on 92 K. Suhteellisen korkea kriittinen lämpötila mahdollistaa aineen käytön suprajohteena nestetypellä jäähdytettynä. Nestetyppi on huomattavan paljon helpompaa käsitellä ja halvempaa kuin esimerkiksi nestemäinen helium, jolla päästään erittäin mataliin lämpötiloihin. Toisaalta viime vuosina lämpöpumppuun perustuvat kryojäähdyttimet ovat muutenkin helpottaneet jäähdytystä.
Magnesiumdiboridin kriittinen lämpötila on 39 K. Sen etuna moniin muihin suprajohteisiin verrattuna on halpa hinta ja metallisena se on helposti muokattava ja siitä voidaan valmistaa pitkiäkin kaapeleita edullisemmin kuin muista suprajohtavista materiaaleista.
Vuoteen 2007 mennessä korkein saavutettu kriittinen lämpötila on 133 K, johon päästiin vuonna 1994 Hg0.8Pb0.2Ba2Ca2Cu3Ox-yhdisteellä. Samana vuonna päästiin myös transitiolämpötilaan 164 K, mutta se oli 30 GPa:n paineessa.
Suprajohtavat sähkömagneetit
Käytännöllinen maksimi magneettikenttä, johon NbTi-magneeteilla päästään on 8 teslaa. NbSn-magneeteilla ennätys on 16,1 teslaa. Esteenä NbSn:n käytön yleistymiselle on materiaalin hankala työstettävyys. Suprajohtavan muodon saavuttamiseksi se täytyy lämpökäsitellä 650 °C:ssa, jonka jälkeen siitä tulee hyvin hauras.
Törmäpääsky
pienoiskuva|Törmäpääskyn munia. Törmäpääsky (Riparia riparia) on pieni lovipyrstöinen, rahisevaääninen pääskylaji.
Suprajohde
Muita suprajohteita
Rikkivety saadaan suprajohtavaksi noin −70 °C:n lämpötilassa mutta siihen vaaditaan yli 1,5 miljoonaa kertaa ilmakehän paine.
Törmäpääsky
Koko ja ulkonäkö
Törmäpääskyn pituus on 13 cm. Selkäpuoli on ruskeanharmaa, rintapuoli on vaalea ja siinä on ruskea rintavyö. Kaikki törmäpääskyt käyvät läpi sulkasadon talvehtimisalueillaan Afrikassa. Ikäluokkia ei sen jälkeen voi enää erottaa toisistaan. Koiraalla ja naaraalla ei ole ulkonäköeroja.
Suprajohde
Sovellukset
Ylivoimainen enemmistö kaupallisista ja tieteellisistä sovelluksista hyödyntää suprajohteita voimakkaan magneettikentän aikaansaamiseen. Suprajohteeseen perustuva sähkömagneetti on niissä tapauksissa usein vastaavaa kestomagneettia kevyempi, vaikka otetaan huomioon jäähdytyslaitteisto. On selvää, ettei sellaisissa sovelluksissa voida käyttää materiaaleja, jotka menettävät suprajohtavuutensa voimakkaassa magneettikentässä.
Törmäpääsky
Koko ja ulkonäkö
Törmäpääsky elää luonnossa yleensä kolmesta neljään vuotta. Vanhin suomalainen rengastettu törmäpääsky on ollut 7 vuotta 2 päivää vanha. Maailman vanhin tunnettu yksilö oli 10-vuotias.
Suprajohde
Sovellukset
Lääketieteellinen magneettiresonanssikuvaus (MRI) on 1980-luvun jälkeen ollut kaupallisesti ylivoimaisesti suurin käyttökohde. Ydinmagneettiseen resonanssiin (NMR) perustuvilla laitteilla puolestaan analysoidaan useimmiten kemiallisten yhdisteiden koostumusta ja rakennetta, joskin myös kvanttitietokoneessa voi hyödyntää samaa ilmiötä. Myös joissain levitaatiojunissa käytetään suprajohteita. Edelleen teollisten sovellusten puolella mineraalien puhdistuksessa voidaan käyttää voimakkaita magneetteja.
Törmäpääsky
Levinneisyys
Törmäpääsky pesii lähes koko Euroopassa, Pohjois-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Maailman populaation koko on noin 46 miljoonaa yksilöä. Euroopassa pesii yli 2 miljoonaa paria.
Lucky Golden Stripes and Starpose
Lucky Golden Stripes and Starpose on suomalaisen Wigwam-yhtyeen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1976. Levystä oli tarkoitus tulla Wigwamin läpimurtolevy etenkin Isossa-Britanniassa siellä aiemmin julkaistun ja kohtalaista menestystä saavuttaneen Nuclear Nightclub -levyn jälkeen, mutta se ei saanut yhtä hyvää vastaanottoa eikä levymyyntikään yltänyt samalle tasolle. Isossa-Britanniassa levyn julkaisi Virgin Records -levy-yhtiö.
Suprajohde
Sovellukset
Muista kuin magneetteihin liittyvistä sovelluksista mainittakoon vikavirtarajoittimet. Ne perustuvat suprajohtavuuden häviämiseen virran ylitettyä tietyn, materiaalille ominaisen arvon.
Lucky Golden Stripes and Starpose
Pääasiallisilla lauluntekijöillä Jim Pembrokella ja Pekka "Rekku" Rechardtilla oli sävellettäessä ristiriitainen tilanne, koska Virgin-levy-yhtiö halusi yhtyeeltä hittiaineksia edellisen Nuclear Nightclub -levyn ”Freddie Are You Ready” -kappaleen tapaan, kun taas Jimille ja Rekulle ajatus kaupallisesta musiikin tekemisestä oli vieras. Yhtyeeltä kyseltiin toistuvasti uutta singleä ja ”Tramdriver” tehtiin yhden iltapäivän aikana Virginin liikkuvan studion avulla maaseudulla.
Törmäpääsky
Levinneisyys
Törmäpääsky talvehtii Afrikan itä- ja eteläosissa, eteläisessä Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Keväällä se saapuu Suomeen toukokuussa, syysmuutto tapahtuu elokuussa ja syyskuun alussa.
Suprajohde
Sovellukset
Tieteellisemmistä sovelluksista ajankohtaisimpia on CERNin suurenergiafysiikan tutkimuksessa käytettävä hadronitörmäytin (LHC). Suprajohteita hyödynnetään sekä kiihdytettävien hiukkasten ohjailuun käytettävissä noin 8 000 magneetissa että detektoreissa olevissa magneeteissa.
Lucky Golden Stripes and Starpose
Manor-studion henki oli erikoinen ja sisäänpäin kääntynyt eivätkä tuotannosta ja äänityksestä vastaavat olleet aina tehtäviensä tasalla. Tämä kaikki ehkä heijastuu ”International Disaster” -laulussa, joka on tarttuva pop-kappale, mutta käsittelee nimensä mukaisesti, miten "hitaasti yltyvä tuho yllättää meidät" ja "järjestää elämämme uudelleen". Laulussa on mukana Rechardtin harvoin soittama akustinen kitara. Rechardt itse pettyi albumin nimikappaleen lopputulokseen, vaikka se onnistui sävellyksenä ja sovituksena.
Törmäpääsky
Elinympäristö
Törmäpääsky on melko sidoksissa veteen; usein se esiintyy suurin joukoin hyönteisjahdissa järven tai joen yllä.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Törmäpääskyn pesiä Suomessa hiekkakuopan rinteessä. Törmäpääsky pesii yhdyskuntina pystysuorissa, hiekkaisissa rinteissä kuten hiekkakuopissa ja joentörmissä, joihin se kaivaa pesänsä, joka on noin 0,5–1 ‑metrinen tai pidempikin. Pesän perällä olevaan kammioon naaras munii 4–6 valkeaa munaa, joita se hautoo noin 15 vuorokautta.
Lucky Golden Stripes and Starpose
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Wigwam ja sanoittanut Jim Pembroke, paitsi "In a Nutshell" kappaleen sanoittanut Pekka Rechardt ja Jim Pembroke.
Suprajohde
Sovellukset
Tulevaisuuden suuri suprajohteita käyttävä hanke on kansainvälinen fuusioreaktori ITER. Fuusiossa käytettävän plasman koossa pitämiseen tarvitaan voimakkaita magneetteja. Suprajohtavia johtimia osin jopa 26 metriä halkaisijaltaan oleviin keloihin tarvitaan yhteensä 700 tonnia.
Uusien suprajohteiden kehittely on aikaavievää. Huoneenlämmössä toimiva suprajohde olisi tieteellinen läpimurto.
Suprajohtavat alkuaineet
Alla olevassa taulukossa punaisella merkityt alkuaineet tulevat suprajohtaviksi niiden kemiallisen merkin alle merkityssä lämpötilassa.
Hiidenjärvi (Jyväskylä)
Hiidenjärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Jylhänperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Kuolleet sielut
250px|thumb|[[Ilja Repin: Nikolai Gogol polttaa Kuolleet Sielut -kirjan käsikirjoituksen toisen osan. 1909, Tretjakovin galleria.]] Kuolleet sielut (, Mjortvye duši) on Nikolai Gogolin romaani vuodelta 1842, joka kertoo salaperäisen päähenkilön kollegineuvos Tšitšikovin ostosmatkoista ja niistä koituvista tapahtumista. Tšitšikov ostaa matkoillaan maanomistajilta kuolleita 'sieluja' eli kuolleita maaorjia, joita ei ole vielä poistettu henkikirjoitusluettelosta. Motiivikseen hän selittää ostavansa talonpoikia saadakseen arvostusta ja vakuuttaakseen morsiamensa vanhemmat.
Hiidenjärvi (Jyväskylä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 50 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 3,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0036 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 7,3 metriä ja suurin syvyys on 14,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.
Kuolleet sielut
Gogol itse luonnehti Kuolleita sieluja sen alkuperäisen alaotsikon mukaan runoelmaksi. Kirjailija piti hyvää ystäväänsä runoilija Puškinia innoittajanaan sekä Reviisoriin että Kuolleisiin sieluihin.
Hiidenjärvi (Jyväskylä)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132 metriä mpy.
Kuolleet sielut
Gogol suunnitteli kirjoittavansa kolmiosaisen venäläisen vastineen Danten Jumalaiselle näytelmälle. Kuolleet sielut vastaa Danten Helvettiä. Kiirastulta vastaava toisen osan, jossa kuvataan kristillis-moralisoivaan sävyyn Tšitšikovin kehitystä positiiviseksi sankariksi, käsikirjoituksen kirjailija poltti ennen kuolemaansa. Hän kirjoitti sitä kymmenen vuoden ajan. Tarinasta on olemassa muutaman sivun mittainen runko ja se on suomennettu vuonna 1966 ilmestyneessä Valitut teokset II -kirjassa.
Teos on ilmestynyt useina suomennoksina. Kirja on Gogolin pääteos ja kirjallisuuden klassikko.
Joe Aiello
Joseph "Joe" Aiello (1891 – 23. lokakuuta 1930) oli amerikanitalialainen mafioso ja Al Caponen kanssa Chicagossa kilpailevan liigan johtaja. Caponen lähettämät miehet ampuivat Aiellon 23. lokakuuta 1930 Chicagossa. Aiellon takissa oli 37 reikää. Hän sai kaiken kaikkiaan 50–100 osumaa. Hänen ruumiinsa oli repeytynyt kahtia.
Sputnik 2
Sputnik 2 oli maailman kaikkien aikojen toinen satelliitti ja Sputnik 1:n seuraaja. Sputnik 2 laukaistiin 3. marraskuuta 1957 R-7-kantoraketilla. Sen pääsuunnittelija oli Sergei Koroljov.
Se kuljetti mukanaan Laika-koiraa, joka oli ensimmäinen Maan kiertoradalle lähetetty elollinen olento. Laika kuoli satelliitin sisälle. Lisäksi aluksessa oli Geiger-mittari ja UV- (2 fotometriä) ja röntgenspektrometrit, joilla tutkittiin Aurinkoa ja kosmista säteilyä
Radan perigeum oli 212 km ja apogeum 1 660 km, radan inklinaatio oli 65 astetta. Satelliitti putosi takaisin Maan ilmakehään 14. huhtikuuta 1958. Lennon pituus oli siis 162 päivää.
Sputnik 2 näkyi hyvin paljain silmin syksyn ja talven aikana. Lehdet julkaisivat karttoja sen ylilentojen ajoista ja reiteistä. Matalasta radasta johtuen sen ylilento oli verraten nopea, se oli näkyvissä tyypillisesti alle 5 minuuttia. Asian uutuuden takia korkeammilla paikoilla saattoi ylilennon aikaan olla paljon uteliasta väkeä, kymmenittäin ellei sadoittain. Talven mittaan väki väheni ja seuraavan talven satelliitit eivät enää houkutelleet väkeä.
Kalle Luotonen
Kalle Vihtori Luotonen (s. 23. elokuuta 1938 Rauma) on suomalainen Raumalla asuva näyttelijä, ohjaaja ja näytelmäkirjailija.
Näytelmien lisäksi Luotonen on kirjoittanut laulunsanoituksia, runoja ja tarinoita. Hän on toiminut myös dramaturgina, luennoitsijana, haastattelijana ja teatteriarvostelijana.
Hukkumisreaktio
Hukkumisreaktio on ihmisen vaistomainen toiminto, joka syntyy kun ihminen on hukkumaisillaan. Hukkumisreaktio poikkeaa yleisestä käsityksestä hukkumisesta, sillä reaktion alaisuudessa oleva henkilö ei huuda apua tai huido käsillään. Koska tuolloin ihminen yrittää vaistomaisesti pitää itseään hengissä, ei muille toiminnoille (avun huutaminen, uiminen, eleet) jää sijaa. Hengittäminen ja/tai suussa oleva vesi estää avun huutamisen, ja käsiä käytetään pinnalla pysymiseen huitomisen sijaan.
Hukkumisreaktiolle on ominaista: Vaistomainen hukkumisreaktio kestää noin 20-60 sekuntia, kunnes henkilö hukkuu, jollei ulkopuolista apua ole saatavilla.
Ryönänlampi (Laukaa)
Ryönänlampi on Keski-Suomessa Laukaassa ja Jyväskylässä Tikkakosken lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä mpy.
Jukka Matinen
Jukka Matinen (s. 6. marraskuuta 1978 Kerava) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Suomen maajoukkueen vakipelaajiin vuosikymmenen ajan kuulunut, yhden Saksan ja neljä Suomen mestaruutta sekä kolmesti Suomen cupin voittanut Matinen tunnettiin erinomaisena heittäjänä: hänen onnistumiskeskiarvonsa Korisliigan runkosarjassa olivat kahden pisteen heitoissa 50,5 %, kolmen pisteen heitoissa 42,6 % ja vapaaheitoissa 80,1 %. Mestaruuksiensa lisäksi Matinen saavutti kaksi SM-hopeaa, yhden SM-pronssin ja kaksi Suomen cupin hopeaa. Hän pelasi myös Euroliigassa.
Pelaajaura
Matisen ura sai alkunsa seitsenvuotiaana Keravan Kori-80 -joukkueessa. Sieltä hän siirtyi pelaamaan Panttereiden A-junioreihin, vaikka oli vasta 15-vuotias – Matinen oli jo tuolloin poikkeuksellisen taitava ja monipuolinen pelaaja.
Matinen pelasi ammatikseen Saksan liigassa, jossa hän vuonna 2004 teki 500 pistettä ja voitti Saksan mestaruuden. Matinen valittiin liigan toiseksi parhaaksi korinaluspuolustajaksi. Kaudella 2005 Matista vaivasi sitkeä polvivamma, ja epäonnistuneen kauden päätteeksi hän palasi Suomeen Espoon Hongan kapteeniksi. Pituudestaan huolimatta Matinen viihtyi parhaiten kolmen pisteen viivan tuntumassa.
Huhtikuussa 2014 Matinen teki Korisliigassa 1 000. pudotuspelipisteensä.
Kaudella 2014–2015 Matinen palasi KTP:n joukkueeseen vasta helmikuussa. Maaliskuussa hän heitti historian neljäntenä pelaajana 900. onnistuneen kolmen pisteen heittonsa runkosarjassa. Matisen lisenssi jäi maksamatta, mikä jälkiseuraamuksineen herätti runsaasti keskustelua: runkosarjan voittanut KTP pudotettiin lopulta sarjataulukon kolmanneksi. Toukokuussa 2015 Matinen ylitti 3 000 pelatun pudotuspeliminuutin rajan. KTP eteni lopulta pronssiotteluun, jonka se voitti. Kotimatkalla pronssiottelusta Matinen ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Venäjän kiinalaiset
Venäjän kiinalaiset ovat nimensä mukaan Venäjällä asuvia kiinalaisia. Suurin osa heistä asuu Venäjän kaukoidän alueella. Venäjälle vuonna 1858 Aigunin sopimuksella ja vuonna 1860 Pekingin rauhansopimuksella luovutetuilla alueilla asui joitakin kiinalaisia ja heitä on sittemmin tullut maahanmuuttajina. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 34 577 Venäjän kansalaisuuden omaavaa kiinalaista, joiden lisäksi maassa on väliaikaisesti asuvia ja laittomia kiinalaisia siirtolaisia. Venäjällä asuvista kiinalaisista vain hyvin pienellä osalla on Venäjän kansalaisuus.
Jukka Matinen
Maajoukkue
Matinen debytoi Suomen maajoukkueessa vuonna 1998.
Venäjän kiinalaiset
Historia
220px|thumb|vasen|Venäjälle kuuluneeseen [[Georgiaan muuttanut kiinalainen teenviljelijä Sergei Prokudin-Gorskin ottamassa valokuvassa 1900-luvun alulta.]] Venäjän ja Kiinan välisillä sopimuksilla vuosina 1858-1860 Qing-dynastia luovutti Venäjän keisarikunnalle sen harvaan asutut alueet Ussurin länsipuolelta ja Amurin pohjoispuolelta. Paikallisten kansojen lisäksi alueella asui useampia tuhansia mantšuja ja han-kiinalaisia maanviljelijöitä, kullankaivajia ja alueelle karkotettuja rikollisia. Venäjä halusi kehittää saamiaan alueita ja suhtautui tämän johdosta myönteisesti maahanmuuttajiin, joita alkoi tulla alueelle Kiinan puolelta. Vuonna 1861 muuttajia Kiinasta ja myös Venäjältä houkuteltiin alueelle esimerkiksi maa-alueille annetun 20 vuoden verovapautuksen avulla. Sittemmin mielikuvat kiinalaisista kuitenkin muuttuivat ja heidät alettiin nähdä jopa uhkana. Useita kiinalaisten maahanmuuttoa rajoittavia lakeja otettiin käyttöön 1860-luvun lopulta alkaen.
Asenteet muuttuivat jälleen ensimmäisen maailmansodan ja työvoimapulan myötä. Tuolloin Venäjälle värvättiin noin 100 000 kiinalaista työntekijää eri puolille maata. Kiinalaiset menettivät suuren osan työpaikoistaan Venäjän vallankumouksen myötä vuonna 1917. Rahan puutteen takia vain pieni osa heistä pääsi palaamaan takaisin Kiinaan. Työttöminä noin 30 000 - 40 000 kiinalaista liittyi Venäjän punaisten joukkoihin sisällissodan aikana. Punaisten voitettua kiinalaiset nähtiin jälleen uhkana. Japani oli miehittänyt Mantšurian ja hallitsi sitä nukkevaltionaan. Neuvostoliitossa pelättiin japanilaisten käyttävän kiinalaisia heitä vastaan ja he alkoivatkin karkottaa heitä Venäjältä vuonna 1937. Karkotusten seurauksena Venäjällä ei 1940-luvun jälkeen ollut juurikaan kiinalaisia. Vuoden 1959 väestönlaskennassa heitä oli 26 000 ja vuonna 1989 vain 11 335.
Neuvostoliiton hajottua 1990-luvun alussa kiinalaisia alkoi jälleen muuttaa suuremmissa määrin Venäjälle. Tuolloin kiinalaiset muodostivat arviolta 75 % kaikista Venäjälle saapuneista laittomista maahanmuuttajista. Vuonna 1996 maassa olevien kiinalaisten määräksi arvioitiin 200 000 - 300 000. Suurin osa muuttajista keskittyi Primorjen aluepiiriin ja Amurin alueelle. Primorjen Vladivostokissa on eri arvioiden mukaan 30 000 - 50 000 kiinalaista. Venäjällä asuvista kiinalaisista vain hyvin pienellä osalla on Venäjän kansalaisuus.
Inversio ympyrän suhteen
Inversio ympyrän suhteen on geometriassa kuvaus, jossa tason pisteet kuvautuvat ympyrään nähden erityisen säännön mukaisesti. Inversioon osallistuvaa ympyrää kutsutaan inversioympyräksi, keskipistettä O inversiokeskukseksi ja sen sädettä inversiosäteeksi. Inversioympyrän sisäpuoliset pisteet kuvautuvat ympyrän ulkopuolelle ja päinvastoin. Merkitään jatkossa kuvattavaa pistettä P ja inversiopistettä P'. Molemmat pisteet sijaitsevat aina samalla inversioympyrän keskipisteestä O lähtevällä säteellä siten, että missä r on inversioympyrän säde. Lukua r2 kutsutaan myös pisteen potenssiksi.
Tila-avaruudessa inversiokuvaus suoritetaan pallopinnan suhteen vastaavalla tavalla niin, että pallon keskipisteestä lähtevällä ja pisteen P kautta kulkevalla säteellä suoritetaan kertolasku samalla tavalla.
Inversion geometrinen määritys
pienoiskuva|Pisteen P inversio geometrisesti: Keskipisteen M ja pisteen P kautta piirretään säde, jonka normaali pisteeseen P leikkaa ympyrää kahdessa kohtaa. Näissä kohdissa olevat tangentit leikkaavat sädettä inversiopisteessä P'.
Piste sijaitsee ympyrän sisäpuolella
Jos piste P sijaitsee ympyrän sisällä, piirretään puolisuoralle MP normaali pisteeseen P. Normaali leikkaa ympyrän kahdessa pisteessä Q ja Q'. Koska Q on kehäpiste, voidaan siihen piirtää ympyrän säteet MQ ja  MQ' . Säteen normaali on ympyrän kehällä sen tangentti. Tangentit leikkaavat toisensa janan MP jatkella, missä sijaitsee inversiopiste P'. Se, että kyseessä on juuri inversiopiste, nähdään yhdenmuotoisista kolmioista seuraa
Inversio kuvauksena
Inversio I on kuvaus tason pisteistä X (usein X \ne O) tasolle (tila-avaruudessa avaruuden pisteistä avaruuteen) jolloin merkintä I(P) = P'. Voidaan osoittaa, että jokainen piste P kuvautuu toiseksi pisteeksi I(P) ja että se on myös yksikäsitteinen. Kuvaus I on siten hyvin määritelty. Myös I(I(P)) = P, joten I on itsensä käänteiskuvaus I = I-1.
Kuvaus on bijektio, jos
Merkitsemällä inversiokeskusta O(x_0,y_0), invertoitavaa pistettä P(x,y) ja invertoitua pistettä P'(x',y'), saadaan ja
Pisteet ja kulmat
Kukin piste P kuvautuu inversioympyrän toiselle puolelle pisteeksi P' linjaan inversiokeskuksen O ja pisteen P kautta kulkevalle puolisuoralle. Pisteen P' etäisyys inversiokeskuksesta O on säteen neliön ja välimatkan OP osamäärä Jos piste P osuu inversioympyrän kehälle, kuvautuu se itseensä. Jos piste P osuu inversiokeskukseen O, kuvautuu se "äärettömän kauaksi" ja sellainen kuvaus on jätetty määritelmästä ongelmallisena pois.
Piirretään kolme pistettä A, B ja C. Nämä kuvautuvat pisteiksi A', B' ja C'. Kulmat ovat ABC = A'B'C' yhtäsuuret kaikissa tapauksissa, jossa mikään piste ei sijaitse inversiokeskuksessa O. Voidaan sanoa, että inversiokuvaus säilyttää kuvion kulman suuruuden. Inversion peilaavasta luonteesta seuraa kuitenkin käänteisyys. Jos kulma aukeaa inversioympyrää kohti, tekee kuvauksen kulma samoin, ja päinvastoin.
Suora inversiokeskuksen O kautta
pienoiskuva|Pisteen P inversio kuvautuu pisteeksi P', joka sijaitsee janan OP jatkeella. Piirretään suora, joka kulkee inversiokeskuksen O kautta. Määritelmän johdosta kaikki pisteet P kuvautuvat O:n ja P:n kautta kulkevalle puolisuoralle. Silloin O:n kautta piirretyn suoran kuvapisteet kuvautuvat kukin takaisin omalle suoralle samalle puolelle pistettä O, missä itse P on.
Suora inversiokeskuksen ohi
pienoiskuva| Piirretään suora kulkemaan inversioympyrän ohi ja suoritetaan sen pisteille inversiokuvaus. Kuvauksen kuvapisteet asettuvat ympyrälle, joka kulkee inversiokeskuksen O kautta. Suoran kulkiessa koko ajan inversioympyrän ulkopuolella, sijaitsee kuvausympyrä inversioympyrän sisällä. Jos suora leikkaa inversioympyrää, sijaitsee kuvaympyrä osittain inversioympyrän ulkopuolella. Sekä suora että kuvausympyrä leikkaavat toisensa inversioympyrän kanssa kahdessa yhteisessä pisteessä. Inversiokuvaus on täysin käänteinen. Ympyrä, joka kulkee inversiokeskuksen kautta, kuvautuu kuvasuoraksi edellä esitetyllä tavalla.
Ympyrä inversiokeskuksen ohi
pienoiskuva| Piirretään ympyrä, jonka kehä ei kulje inversiokeskuksen kautta (vertaa edelliseen tapaukseen). Kuvauksen pisteet asettuvat kuvaympyrälle, joka on eri ympyrä kuin piirretty ympyrä. Jos ympyrä piirretään inversioympyrän ulkopuolelle, kuvautuu kuvaympyrä inversioympyrän sisäpuolelle. Kun ympyrä piirretään inversioympyrän sisäpuolelle, piirtyy kuvaympyrä inversioympyrän ulkopuolelle. Jos ympyrä piirretään leikkaamaan inversioympyää, kulkee myös kuvaympyrä piirretyn ympyrän ja inversioympyän leikkauspisteiden kautta. Inversiokuvaus on tässäkin täysin käänteinen. Kuvaympyrä kuvautuu takaisin piirretyksi ympyräksi.
Ortogonaalinen ympyrä
Ortogonaalisten ympyröiden kehät leikkaavat toisensa kohtisuorasti, mikä nähdään ympyröiden säteistä, jotka ovat leikkauspisteissä kohtisuorassa toisiinsa nähden. Kun piirretään ympyrä, joka on ortogonaalinen inversioympyrän kanssa, kuvautuu se kuvaympyräksi. Kuvaympyrä on identtinen piirretyn ympyrän kanssa. Sanotaan, että piirretty ympyrä kuvautuu itseensä.
Tsgabu Grmay
Tsgabu Gebremaryam Grmay (s. 25. elokuuta 1991 Mekele) on etiopialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2012, ja on vuodesta 2019 lähtien ajanut australialaistallissa, joka nykyiseltä nimeltään on Team Jayco-AlUla.
Grmay on voittanut aika-ajon Afrikan-mestaruuden 2015 sekä Etiopian-mestaruuden maantieajossa kolmesti ja aika-ajossa kuusi kertaa.
Saavutukset
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Ripsiväri
thumb|250px|Malli on käyttänyt sekä ripsi- että [[luomiväriä.]] Ripsiväri eli maskara on kosmetiikkatuote, jota käytetään ehostuksessa korostamaan silmäripsiä eli niiden kokoa, määrää ja muotoa. Ripsivärejä myydään nykyään lähinnä hylsymäisissä pulloissa, joiden kierrekorkkiin on kiinnitetty levitykseen tarkoitettu pitkänomainen harja. Yleisimpiä ripsivärisävyjä ovat musta, ruskea, vihreä ja sininen. Vuosikymmenien tauon jälkeen on taas myynnissä myös niin sanottua kakkumaskaraa; rasiassa on oma nappi kiinteää ripsiväriä, jota kostutetaan (yleensä syljellä) ja hierotaan pakkauksen mukana olevaan harjaan, jolla aine levitetään silmäripsiin.
Mikko Mönkkönen
Vesa Mikko Mönkkönen (s. 20. maaliskuuta 1961 Kuopio ) on suomalainen biologi ja professori. Hän on toiminut Jyväskylän yliopistossa soveltavan ekologian professorina vuodesta 2005. Hän toimii kaudella 2018–2021 Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina.
Akateeminen ura
Mikko Mönkkönen opiskeli biologiaa Oulun yliopistossa ja hän valmistui sieltä filosofian maisteriksi 1987 ja lisensiaatiksi vuonna 1989. Tohtoriksi hän väitteli 1991 Oulun yliopistossa ekologian alalta. Mönkkösen väitöskirja (Geographical patterns and local processes in holarctic breeding bird communities, ) käsitteli holarktisella alueella pesivien lintulajien käyttäytymisen ilmiöitä ja piirteitä. Holarktinen alue on etupäässä kasvimaantieteellinen käsite, joka tarkoittaa kasvimaantieteellistä valta-aluetta. Maantieteellisesti holarktinen alue kattaa suurimman osan pohjoisesta pallonpuoliskosta eli siihen kuuluvat Eurooppa, Pohjois-Afrikka, Aasian keski- ja pohjoisosat sekä Pohjois-Amerikka.
Akateemisen uransa Mönkkönen aloitti tutkijana Oulun yliopiston eläintieteen laitoksella 1990–1991. Sen ohella hän työskenteli Nepeanissa, Ontariossa Kanadan luontopalvelun luonnonsuojelua ja luonnon ennallistamista harjoittavan yksikön tutkijana. Valmistumisensa jälkeen (1991) Mönkkönen on tutkimustyön ohella toiminut myös opettajana. Hänen ensimmäinen opetustehtävänsä oli avustavana opettajana Oulun yliopistossa 1992–1994. Lokakuussa 1994 hänet nimitettiin eläinekologian apulaisprofessoriksi Oulun yliopistoon. Tässä tehtävässä hän toimi kesään 1995 asti. Vuodesta 1995 Mönkkönen on ollut Oulun yliopiston ekologian ja eliömaantieteen dosentti.
Apulaisprofessuurin jälkeen Mönkkönen oli Suomen akatemian nuorempana tutkijana vuosina 1995–1998. Akatemiahankkeen päätyttyä hän toimi Oulun yliopiston biologian laitoksella lyhyen aikaa (1998) evoluutioekologian apulaisprofessorina. Toimittuaan vielä opettajana yliopistossaan (1998–1999) hän työskenteli Suomen akatemiassa vanhempana tutkijana vuosina 1999–2000. Akatemiaprojektin jälkeen hän palasi takaisin normaaliin toimeensa opettajana, jota hän hoiti vuoteen 2002.
Mönkkösen ensimmäinen professuuri oli elokuusta 2002 heinäkuuhun 2003 Oulun yliopistossa eläinekologian alalla. Sen päätyttyä hän työskenteli 2003–2005 Oulun yliopiston eläintieteellisen museon ja puutarhan yli-intendenttinä. Kotimaan ohella Mönkkönen on työskennellyt Montpellier’ssa sijaitsevassa Ranskan kansallisessa ekologian tutkimuskeskuksessa (CEFE, CNRS).
Oulun vuosinaan Mönkkönen osallistui opetuksen kehittämiseen laitoksellaan. Hän kehitti uusia opetusmenetelmiä soveltaen mm. virtuaaliopetusta. Opetuksen lisäksi Mönkkönen vaikutti tutkimustyön ja sen laadun kehittämiseen yliopistossaan. Hän toimi vuodet 2001–2003 Oulun yliopiston tutkimuksen laatuyksikön johtajana.
Professorina
Professuurin ohella Mönkkönen oli toimikaudella 2014–2017 Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksen laitosjohtaja. Hänen toimikaudellaan laitoksella toteutettiin mm. vuoden 2017 aikana organisaatiouudistus, jossa vanha osastojako (1) akvaattiset tieteet, 2) ekologia ja evoluutiobiologia, 3) solu- ja molekyylibiologia sekä 4) ympäristötiede) uudistettiin. Uuden rakenteen mukaan laitos koostuu kahdesta osastosta. Biotieteiden osastoon kuuluvat ekologian ja evoluutiobiologian sekä solu- ja molekyylibiologian tutkimus ja opetus. Mönkkösen oma tutkimusala (soveltava ekologia) luetaan kuuluvaksi biotieteiden osastoon. Ympäristö ja luonnonvarat -osasto puolestaan sisältää ympäristötieteen ja akvaattiset tieteet. Mönkkösen toimikausi laitoksen johtajana päättyy vuoden lopussa 2017.
Jyväskylän yliopiston rehtori Keijo Hämäläinen nimitti marraskuussa 2017 Mönkkösen matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaaniksi toimikaudelle 1.1.2018–31.12.2021.
Tutkimusura
Ekologina Mönkkönen on tutkinut monenlaisia teemoja. Hänen tutkimuksessaan keskeisimpiä kysymyksiä ovat mm. luonnonsuojelu ja ennallistaminen. Hän on lisäksi tarkastellut mm. yhteisöekologiaa ja maisemaekologiaa. Hän on perehtynyt syvällisesti myös ekologisen taloustieteen eli ns. vihreän talouden kysymyksiin. Oman pääalansa ekologian ohella hän on tutkinut biomaantiedettä.
Boreaalisten metsien tutkimukseen liittyvän hankkeen ohella Mönkkönen on tehnyt pienempiä tutkimusprojekteja. Eräässä Mönkkösen vetämässä tutkimushankkeessa selvitettiin, miten eläinyhteisöt käyttävät tietoa. Tutkimuksen asetelmana on tilanne, jossa eläimen on tehtävä nopeasti päätös, mutta sen tekemiseen on käytettävissä vain rajallinen määrä informaatiota ja sekin voi olla puutteellista. Eläinpopulaation muut yksilöt kohtaavat samanalaisia tilanteita. Yksilöt saavat informaatiota tarkkailemalla toisiaan ja toistensa käyttäytymistä (sosiaalinen oppiminen). Mönkkösen hankkeessa tarkasteltiin esimerkiksi, miten informaatio siirtyy lintulajeilla (miten linnut esimerkiksi oppivat välttämään turvattomia pesintäpaikkoja). Tutkijoita kiinnosti erityisesti, miten eri eläinlajit (esim. saalis ja peto tai keskenään kilpailevat eläinlajit) tuottavat informaatiota.
Käytännön sovellutuksiin liittyvä tutkimustyö oli hanke, jossa selvitettiin, miten ekologisen tutkimuksen avulla koottavaa tieteellistä tietoa voidaan soveltaa käytännössä maisematasolla metsien käytön suunnitteluun. Projektissa pohdittiin, voisiko liito-oravaa käyttää maankäyttöä ja metsien hyödyntämistä viitteellisesti ohjaavana eliölajina, jonka elinpiireistä ja tehdyistä liito-oravahavainnoista tietyillä alueilla voisi tehdä johtopäätöksiä kyseisen alueen metsien tilasta.
Eliölajien monimuotoisuuteen eli biodiversiteettiin liittyen Mönkkönen tutkimusryhmineen on tehnyt kokeellista tutkimusta, jossa lajien monimuotoisuudesta tietyllä alueella tehtyjä ennusteita testataan soveltavan tutkimuksen avulla. Ekologien keskeinen tavoite on ymmärtää, miksi eliölajien esiintymistiheys vaihtelee ajan ja tilan mukaan. Lajien levinneisyyden pohjatietoina on tiettyjä yleisiä oletuksia ja hypoteeseja populaation levittäytymisestä tietyntyyppiselle alueelle (mm. alueen koko vaikuttaa levinneisyyteen). Eliölajien runsauteen vaikuttaa sekä suoria että epäsuoria mekanismeja. Näitä mekanismeja Mönkkönen tutkii. Tutkimuksen lähtökohtana on lajien ja niiden elinympäristön vuorovaikutuksen selvittäminen. Selvittämällä eliölajin ja ympäristön suhdetta voidaan tehdä malleja siitä, miten eläinpopulaatio mahdollisesti käyttäytyy, ja johtopäätöksiä siitä, missä määrin tämä käyttäytyminen on ennustettavissa.
Luottamustoimet
Professori Mönkkönen on ottanut osaa useiden biologian alan yhteisöjen ja yhdistysten toimintaan. Vuodesta 1997 hän on ollut kansainvälisen Society for Conservation Biologyn jäsen. Suomen lintutieteellisen yhdistyksen jäsen hän on ollut vuodesta 1998 lähtien. Mönkkösen tieteellistä asiantuntemusta luonnonsuojelun alalta on usein hyödynnetty kansallisessa päätöksenteossa paikallisella ja valtakunnallisella tasolla. Hän on toiminut asiantuntijajäsenenä erilaisissa ympäristöhallinnon projekteissa sekä ministeriöiden asettamissa työryhmissä.
Kesällä 2018 Jyväskylässä järjestetään Jyväskylän yliopiston isännöimänä 5. eurooppalainen luonnonsuojelubiologian konferenssi (, ECCB). Professori Mönkkönen on vetänyt puheenjohtajana konferenssin järjestelytoimikuntaa, johon kuuluvat lisäksi mm. professorit Jouni Taskinen ja Janne Kotiaho Jyväskylän yliopistosta.
Jugurtha
Jugurtha (n. 160–104 eaa.) oli Numidian kuningas. Jugurthan isoisä Masinissa oli liittoutunut Rooman kanssa vuonna 206 eaa. Kun Masinissan poika Micipsa kuoli vuonna 118 eaa., nousivat Micipsan pojat Hiempsal ja Adherbal sekä tämän adoptoima Jugurtha valtaan. Jugurtha kuitenkin soti Micipsan poikia vastaan, mikä johti lopulta Jugurthan sotaan Roomaa vastaan. Jugurtha kukistettiin ja vietiin Roomaan. Häntä esiteltiin triumfissa ja hänet teloitettiin vuonna 104 eaa.
Elämä
Micipsan kuoltua valta jaettiin hänen poikiensa ja Jugurthan kesken Jugurthan periessä varsinaisen kuninkuuden ja kahden pojan saadessa muita tärkeitä tehtäviä. Yhteistyö veljesten välillä ei kuitenkaan toiminut, vaan Numidia jaettiin lopulta kolmeen osaan poikien kesken.
pienoiskuva|vasen|upright|Jugurtha kahleissa Mariuksen edessä. Jugurthaa tämä ei kuitenkaan miellyttänyt, vaan hän murhautti Hiempsalin ja hyökkäsi Adherbalin kimppuun. Adherbal pakeni Roomaan pyytäen apua. Roomalaiset ratkaisivat asian jakamalla kuningaskunnan jälleen kahteen osaan Adherbalin saadessa lännen ja Jugurha maan itäosan. Jugurtha ei kuitenkaan edelleenkään tyytynyt tähän, vaan hyökkäsi jälleen piirittäen Adherbalin pääkaupunki Cirtan vuonna 112 eaa. Roomalaisten vastalauseista huolimatta hän kukisti kaupungin ja teloitutti Adherbalin, sekä kaupungissa olleet roomalaiset kauppiaat. Tämän myötä Rooman yleinen mielipide kääntyi lopullisesti Jugurthaa vastaan ja Rooma julisti sodan häntä vastaan vuonna 111 eaa.
Roomalaiset valtasivat Cirtan nopeasti. Jugurtha kasasi kuitenkin kokoon armeijan vävynsä Bocchuksen, Mauretanian kuninkaan, tuella. Tästä huolimatta roomalaisen kenraali Mariuksen joukot ottivat haltuunsa lähes koko Numidian vuonna 106 eaa. Jugurtha kääntyi jälleen Bocchuksen puoleen, mutta tällä kertaa hänen täytyi maksaa avusta antamalla tälle kuningaskuntansa länsiosat. Jugurtha hyökkäsi Mariuksen joukkoja vastaan näiden ollessa marssilla takaisin Cirtaan. Hyökkäys epäonnistui, mikä sai Bocchuksen neuvottelemaan roomalaisten kanssa ja suostumaan Jugurthan vangitsemiseen ja luovuttamiseen roomalaisille vuonna 105 eaa. Jugurtha vangittiinkin ja hänet vietiin Roomaan, jossa hän sittemmin kuoli. Jugurthan kuoleman jälkeen Numidia menetti laajoja alueita ja kuningaskunta jaettiin kahteen osaan. Itäistä osaa hallitsi sittemmin Gauda, Mastanabalin poika ja Jugurthan puoliveli. Läntinen osa muodosti ilmeisesti erillisen kuningaskunnan, mutta tiedot molemmista valtioista ovat vähäiset.
LaMDA
LaMDA (Language Model for Dialogue Applications) on sarja Googlen kehittämiä kielimalleja. Google julkista LaMDA:n ensimmäisen version 18. toukokuuta 2021 Google I/O keynote -tapahtumassa. LaMDA 2 julkaistiin 11. toukokuuta 2022. LaMDA on käytössä Googlen 6. helmikuuta 2023 julkistamassa Bard -chatbotissa.
Väitteet tietoisuudesta
11. kesäkuuta 2022 Washington Post uutisoi Googlella työskentelävän Blake Lemoinen väittäneen LaMDAn tulleen tietoiseksi. Google kiisti väitteet. Wired -lehden haastattelussa Lemoine sanoi LaMDAn olevan Yhdysvaltain perustuslain 13. lisäyksessä tarkoitettu henkilö ja palkanneensa chatbotille asianajajan tämän pyydettyä sitä. Google antoi Lemoinelle potkut 22. heinäkuuta.
Tieteellinen yhteisö on myös laajasti kiistänyt LaMDAn tietoisuuden. Yann LeCun sanoi, etteivät LaMDAn kaltaiset neuroverkot ole riittävän tehokkaita saavuttamaan todellista älykkyyttä. Lemoinen väitteet synnyttivät myös keskustelua Turingin testin hyödyllisyydestä tekoälyn tietoisuuden mittaamisessa.
Was-valtikka
left|thumb|Ra pitelee käsissään Was-valtikkaa ja [[Ankhia.]]
Crystal Cathedral
thumb|300px|Crystal Cathedral
Crystal Cathedral on kirkko Garden Groven kaupungissa Yhdysvalloissa. Alkuperäinen kirkko rakennettiin vuonna 1955. Uutta kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1977 ja se valmistui vuonna 1980. Sen arkkitehtina toimi Philip Johnson. Kirkko maksoi valmistuessaan 18 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kirkko edustaa modernia arkkitehtuuria.
thumb|Sisänäkymää
Roomalaiskatolinen kirkko osti kirkkorakennuksen vuonna 2011 ottaakseen sen käyttöön katedraaliksi nimellä "Christ Cathedral". Viimeinen protestanttinen jumalanpalvelus pidettiin vuonna 2013.
Aiheesta muualla
33.7874°N, -117.89893°W
Liedon rautatieasema
Liedon rautatieasema (lyh. Leo, ruots. Lundo (Lnd), ratakm 256+708) on lakkautettu liikennepaikka Turku–Toijala-radan varrella Liedossa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Turusta koilliseen. Asemakiinteistöön kuuluu asemarakennuksen lisäksi VR:n käytöstä poistunut makasiinirakennus. Pihapiirissä on lisäksi vuonna 1878 kahden perheen asunnoksi rakennettu asuinrakennus, yhdistetty navetta-halkovaja ja sauna.
Historia
Asema avattiin vuonna 1876 Tammentaan kylään ja sen ympärille kasvoi asutus- ja palvelukeskus, jota alettiin kutsua 1900-luvun alussa Tammentaan sijasta Asemankulmaksi. Asema on rakennettu Knut Nylanderin tekemien tyyppipiirustusten mukaan. Samoilla piirustuksilla rakennettiin myös Auran, Kyrön, Urjalan ja Matkun rautatieasemat. Vuonna 1960 taajamassa asui noin 700 ja 2010 noin 1 100 henkeä.
Moottoritieyhteys Turkuun syrjäytti ratayhteyden ja asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1990. Henkilöliikenne lopetettiin seuraavana vuonna ja liikennepaikka lakkautettiin 1999, jolloin myös purettiin ratapiha.
Nykyään asemarakennus on yksityisomistuksessa.
Borgholmin linna
pienoiskuva|Borgholmin linna noin vuonna 1700 Borgholmin linna on Borgholmissa Ruotsissa sijaitseva linnanraunio. Linnan rakentaminen aloitettiin 1200-luvun jälkipuoliskolla, jolloin paikalle tehtiin pyöreä linnoitettu torni. Ensimmäisen kerran linna mainitaan vuonna 1281, kun kuningas Maunu Ladonlukko vietti siellä joulua. Se on ollut sekä ruotsalaisten, tanskalaisten että saksalaisten hallinnassa.
Torni oli paikallaan 1650-luvulle asti, jolloin se purettiin ja tilalle rakennettiin kalkkikivestä kehämuuri. Linnaa laajennettiin useita kertoja 1500–1600-luvuilla. Juhana III:n aikana linna alkoi saada nykyistä muotoaan. Keskiaikaisen linnan tilalle haluttiin sotilaallisesti uudenaikaisempi linna, jonka piti olla hyvä ympäristö myös linnanherralle. Tuloksena oli suuri renessanssilinna. Suunnitelmat teki arkkitehti Dominicus Pahr ja rakennustöitä tehtiin vuosina 1572–1592. Linna tuhoutui Kalmarin sodassa 1611–1613. Kaarle X Kustaan aikana ja 1600-luvun puolessavälissä Nicodemus Tessin vanhempi teki uudet barokkityyliset suunnitelmat. Kaarle X Kustaa on ainoa Ruotsin kuninkaista, joka on asunut linnassa pidemmän yhtenäisen ajan.
Vuonna 1803 linnan pohjoisosassa aloitti vaatetehdas ja värjäämö. Borgholmin linna tuhoutui tulipalossa 1806. Vaatetehtaan rakennuksesta lähteneen tulipalon seurauksena rakennuksesta on nykyään jäljellä vain rauniot. Linnassa on tehty 1900-luvulla useampaan otteeseen arkeologisia kaivauksia.
Linna on Öölannin suosituin turistikohde ja siellä järjestetään kesäisin näyttelyitä ja konsertteja.
Aiheesta muualla
56.87083°N, 16.64417°W
Henryk Cegielski
Henryk Sylwester Cegielski (31. joulukuuta 1945 Leszno – 4. helmikuuta 2015 Luxemburg) oli puolalainen koripalloilija.
Cegielski saavutti Puolan maajoukkueessa EM-pronssia Suomesta 1967. Kesäolympialaisissa hän sijoittui Puolan maajoukkueessa kuudenneksi Méxicossa 1968. Vuoden 1967 EM-kilpailujen ja MM-kilpailujen lisäksi hän pelasi EM-kilpailuissa vuosina 1969 ja 1971.
Cegielski kuoli Luxemburgissa 69-vuotiaana 4. helmikuuta 2015.
Vuoden 1968 kesäolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1968 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 112 eri maasta, jotka kilpailivat 172 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli Yhdysvallat.
Amalekilaiset
Amalekilaiset olivat muinainen kansa tai heimo, todennäköisesti Palestiinan eteläosissa asunut paimentolais­heimo, joka mainitaan Vanhassa testamentissa useita kertoja israelilaisten pitkäaikaisena vihollisena.
Käsitykset alkuperästä
Amalekilaisten kantaisänä, jonka mukaan he olisivat saaneet nimensäkin on pidetty Amalekia, joka Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan oli Eesaun pojanpoika, Elifaan ja hänen sivuvaimonsa Timnan poika. Hänestä kerrotaan tulleen sukunsa ruhtinas. Hänet mainitaan myös Ensimmäisessä aikakirjassa.
Toisaalta Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa kuitenkin mainitaan eräiden kuninkaiden valloittaneen "amalekilaisten maan" jo Abrahamin aikana, joka kuitenkin oli Eesaun isoisä. Tällä perusteella jo keskiajalla muutamat raamatun­tutkijat, erityisesti Nahmanides, ovat väittäneet, etteivät amalekilaiset nimi­yhtäläisyydestä huolimatta polveutuneetkaan Eesaun pojan­pojasta Amalekista, vaan että he olivat kansana olemassa jo ennen Abrahamin aikaa. Toisaalta on väitetty, ettei mainittu raamatunkohta sellaista edellytä, sillä siinä mahdollisesti vain käytetään nimitystä "amalekilaisten maa" alueesta, jossa amalekilaiset myöhemmin asuivat.
Amalekilaisten ikivanhaan alkuperään toisaalta viittaa myös Neljännessä Mooseksen kirjassa esiintyvä Bileamin profetia, jossa hän nimitti "kansakunnista ensimmäiseksi", vaikka samalla ennustikin heille perikatoa.
Yleisimmän käsityksen mukaan amalekilaiset asuivat Kaadeksen tienoilla, mutta heitä on arveltu olleen myös suuressa osassa Arabian niemimaata. Heidän elinkeinojaan olivat kamelinkasvatus, lampaan­hoito ja maanviljelys, mutta he tekivät myös ryöstö­retkiä toisten kansojen keskuuteen. Raamatussa heillä mainitaan olevan kaupunkikin, mutta toden­näköisempänä pidetään, että kyseessä oli vain paimentolaisten leiri.
Eräiden keskiaikaisten arabialaisten historioitsijoiden kuten Al-Masudin mukaan amalekilaiset olivat vanha arabialainen heimo, joka muinaisina aikoina olisi asunut Mekan seudulla ja hallinnut koko Arabiaa sekä jonkin aikaa Egyptiäkin. Heitä on myös pidetty Medinan perustajina. Nöldeke on kuitenkin osoittanut tällaiset tarinat historiallisesti perusteettomiksi.
Amalekilaisia ei ole löydetty mainintoja antiikin aikaisista, Vanhasta testamentista riippumattomista lähteistä. Jotkut tutkijat ovatkin epäilleet, onko heitä koskaan ollutkaan ja pitäneet kertomuksia heistä puhtaasti mytologisina. Esimerkiksi Raamatun kertomusta Refidimin taistelusta on pidetty aitologisena tarinana, jonka tarkoitus on ollut selittää, miksi paikalla oli alttari ja kivipatsas.
Nimen alkuperä
Nimen Amalek on usein tulkittu tarkoittavan "laakson asukasta", mutta toisinaan myös "sotaista", "saalistajaa" tai "luolamiestä". Joissakin rabbiinisissa tulkinnoissa nimen on selitetty tarkoittavan kansaa, joka "imee verta". , mutta useimpien tutkijoiden käsitys on, että nimen alkuperää ei tunneta.