cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Downey Jr.
Varhaiset vuodet
Downey syntyi Manhattanilla, New Yorkissa ja hän on kahdesta lapsesta nuorempi. Hänen isänsä on näyttelijä, tuottaja, kuvaaja ja elokuvaohjaaja Robert Downey Sr.. Myös Downeyn äiti, Elsie, oli näyttelijä ja esiintyi usein miehensä elokuvissa. Downeyn isä on puoliksi venäjänjuutalaista ja puoliksi Irlannin katolilaista syntyperää; hänen äidillään puolestaan on saksalaisia, skotlantilaisia ja sveitsiläisiä sukujuuria. Downeyn isän nimi oli Robert Elias ennen nimenmuutosta Robert Downeyksi. Downey kasvoi Greenwich Villagessa ja opiskeli myöhemmin teini-ikäisenä Stagedoor Manor Performing Arts Training Centerissä, New Yorkissa. Vanhempiensa erottua vuonna 1978 Downey muutti isänsä kanssa Kaliforniaan, mutta neljä vuotta myöhemmin jätti High Schoolin kesken palatakseen takaisin New Yorkiin ja pyrkiäkseen näyttelijäksi.
Elokuvaura
Lapsuudessaan Downeylla oli useita rooleja isänsä elokuvissa: hän esiintyi ensi kerran elokuvassa Pound, 5-vuotiaana. Downeyn ensimmäisiin elokuviin lukeutuivat muun muassa Weird Science (1985), Katujen kasvatit (1985) ja Alta nollan (1987), jonka kautta Downey päätyi suuremman budjetin elokuviin, kuten Taivaallinen rakastaja (1989) ja Air America (1990), jossa hän näytteli Mel Gibsonin kanssa. Vuonna 1992 Downey näytteli Charlie Chaplinia elokuvassa Chaplin, josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta. Roolia varten Downey opetteli muun muassa soittamaan viulua ja pelaamaan tennistä vasemmalla kädellä. 1990-luvulla Downey esiintyi muun muassa myös elokuvissa Sydän ja sielut (1993), Syntyneet tappajiksi (1994), Richard III (1995), Home for the Holidays (1995), Kaksi tyttöä ja poikaystävä (1997) ja Koukkusormi (1999).
Vuodesta 1996 alkaen Downeyn uraa vaikeuttivat huumeiden käyttö ja useat pidätykset. Hänen lupaavasti alkanut, Emmy-ehdokkuudella ja Golden Globe -palkinnolla huomioitu pestinsä televisiosarjassa Ally McBeal kesti vain 18 jakson verran, kunnes Downeyn roolihahmo kirjoitettiin ulos sarjasta Downeyn saatua potkut kahden huumepidätyksen seurauksena. Viisi vuotta kestänyt huumeiden käytön, pidätysten, vieroitusten ja retkahdusten kierre päättyi viimein vuonna 2003, kun Downey päätti hoitaa itsensä kuntoon. Laulava salapoliisi (2003) oli ensimmäisiä elokuvia, jotka Downey teki vieroituksen jälkeen. Downey pystyi ottamaan työn vastaan vain, koska hänen ystävänsä Mel Gibson maksoi hänen henkivakuutuksensa elokuvaa varten. Laulavan salapoliisin jälkeen Downeyllä riitti töitä: hän esiintyi muun muassa elokuvissa Gothika (2003), Kiss Kiss, Bang Bang (2005), Good Night, and Good Luck. (2005) ja Zodiac (2007).
Downey oli uransa aikana tehnyt monia kriitikoiden ylistämiä roolisuorituksia, muttei yhtäkään jymymenestystä, niin kutsuttua ”blockbuster”-elokuvaa. Kesällä 2008 tämä kuitenkin muuttui, kun kaksi Downeyn tähdittämää elokuvaa valloittivat sekä yleisön että kriitikot: Iron Man, jossa Downey on nimiroolissa, sekä Tropic Thunder, joka toi hänelle Oscar-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta. Sittemmin Downey on esiintynyt elokuvissa The Soloist (2009), Sherlock Holmes (2009), Iron Man 2 (2010), Laskettu aika (2010), Sherlock Holmes: A Game of Shadows (2011), The Avengers (2012), Iron Man 3 (2013), joista jokainen on ollut joko arvostelu- tai katsojamenestys, tai menestynyt molemmilla saroilla.
Downeyn seuraavat roolit olivat vuosina 2014 ja 2015 ensi-iltansa saaneissa elokuvissa The Judge ja Chef. Downey on esiintynyt jälleen Rautamiehen roolissa The Avengersin jatko-osassa Avengers: Age of Ultron (2015) sekä elokuvissa Captain America: Civil War ja Spider-Man: Homecoming (2017), Avengers: Infinity War (2018) sekä Avengers: Endgame (2019).
Yksityiselämä
Downey oli naimisissa Deborah Falconerin kanssa 1992–2004. Nykyään Downey on naimisissa elokuvatuottaja Susan Downeyn kanssa; heidät vihittiin juutalaisessa seremoniassa 27. elokuuta 2005. Downey seurusteli ennen Falconeria seitsemän vuotta näyttelijä Sarah Jessica Parkerin kanssa, mutta pari erosi Downeyn huumeidenkäytön seurauksena vuonna 1991. Downeylla on kolme lasta: poika (s. 1993) Deborah Falconerin kanssa sekä poika (s. 2012) ja tytär (s. 2014) Susan Downeyn kanssa.
Päihdeongelmat
Downey väärinkäytti useita huumausaineita, kuten kokaiinia, marijuanaa ja heroiinia, lapsuudestaan aina vuoteen 2003 saakka. Hän oli usein otsikoissa tultuaan pidätetyksi huumausainerikoksista ja käytyään epäonnistuneesti läpi lukuisia vieroitushoitoja. Huhtikuussa 1996 Downey pidätettiin kokaiinin, heroiinin ja käsiaseen hallussapidosta tämän kaahailtua Sunset Boulevardilla. Kuukautta myöhemmin huumeiden vaikutuksen alaisena ollut Downey tunkeutui luvatta naapureidensa tontille ja nukahti yhteen talon sängyistä. Hän sai kolmen vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen ja hänet määrättiin säännöllisiin huumetesteihin. Downey vietti vuonna 1997 neljä kuukautta vankilassa jätettyään yhden oikeuden määräämän huumetestin välistä, ja tuomittiin vuonna 1999 kolmen vuoden vankeusrangaistukseen samasta syystä. Hänet vapautettiin kuitenkin jo vuoden jälkeen. Huumeiden vaikutuksen alaisena ollut Downey pidätettiin jälleen kiitospäivänä 2000, jolloin hänen hallustaan löydettiin kokaiinia ja valiumia. Huhtikuussa 2001 ehdonalaisessa ollut Downey pidätettiin jälleen huumeiden vaikutuksen alaisena olemisesta, kun poliisi löysi tämän vaeltamasta Culver Cityn kaupungissa. Tämä oli Downeyn viimeinen pidätys. Sittemmin Downey kertoi ryhtyneensä harjoittelemaan Wing Chun kungfuta vuodesta 2002 lähtien, mikä auttoi häntä pääsemään eroon riippuvuudesta.
Ryan Bennett
pienoiskuva|Ryan Bennett vuonna 2015. Ryan Bennett (s. 6. maaliskuuta 1990 Orsett) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Leicester Cityä lainalla saman sarjan Wolverhampton Wanderersista.
Bennett aloitti liigauransa neljännen sarjatason eli kakkosliigan Grimsby Townissa kaudella 2006–2007. Hän siirtyi syksyllä 2009 Peterborough Unitediin, jota hän edusti mestaruussarjassa ja ykkösliigassa kolmena kautena. Alkuvuonna 2012 hän siirtyi Valioliigan Norwich Cityyn, jossa hän pelasi kuutena kautena 61 Valioliigan ja 39 mestaruussarjan ottelua; maaleja hän teki Valioliigassa kaksi. Kesällä 2017 Bennett siirtyi Wolverhamptoniin. Hän pelasi kaudella 2017–2018 mestaruussarjassa 29 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 34 liigaottelua ja teki niissäkin yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi Wolverhamptonissa 11 liigaottelua ja siirtyi tammikuussa 2020 lainalle Leicester Cityyn.
Bennett pelasi Englannin alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua.
Innsbrucker Dom
thumb|Innsbrucker Dom Innsbrucker Dom on itävaltalaisessa Innsbruckin kaupungissa sijaitseva roomalais-katolisen Innsbruckin hiippakunnan tuomiokirkko. Se on rakennettu vuosien 1717 ja 1727 välisenä aikana barokkityyliin arkkitehtien Johann Georg Fischerin ja Johann Jakob Herkomerin suunnitelmien pohjalta. Kirkon pääalttarin kuuluisa maalaus Mariahilf on taidemaalari Lucas Cranach vanhemman työtä. Kirkko vaurioitui toisessa maailmansodassa vuonna 1944, mutta se jälleenrakennettiin myöhemmin.
47.26917°N, 11.39333°W
Opintoviikko
Opintoviikko (lyhenne ov ) on Suomessa opintojen laajuuden mitta opiskelijan kannalta. Opintoviikolla tarkoitetaan opiskelijan arvioitua keskimääräistä 40 tunnin työpanosta opintotavoitteiden saavuttamiseksi.
Opintoviikko oli Suomessa käytössä korkeakoulututkintojen laajuuden mittana vuoteen 2005 asti, jonka jälkeen sen käytöstä luovuttiin korkea-asteella vuosina 2005–2010 osana Euroopan unionin korkeakoulupolitiikan yhtenäistämistä eli Bolognan prosessia. Opintoviikon korvasi opintopiste. 60 opintopistettä vastaa yhden vuoden täysipainoista opiskelua tai 1600 tuntia, eli periaatteessa yksi opintoviikko vastaa 1,5 opintopistettä. Käytännössä kertoimina on käytetty lukuja 1,5:n ja 2:n välillä silloin, kun eri mitoituksella olevia opintoja on yhdistetty samaan tutkintoon.
Ammatillisella asteella opintoviikot vaihtuivat osaamispisteiksi 1. elokuuta 2015.
Janggala
Janggalan kuningaskunta oli Jaavalla vuosina 1045–1136 sijainnut kuningaskunta. Janggala syntyi kun Mataramin kuningaskunnan kuningas Airlangga jakoi maan kahden poikansa hyväksi. Itään syntyi Janggala ja länteen Kedirin kuningaskunta. Janggalan kuningaskunta ei säilynyt pitkään itsenäisenä, vaan se liitettiin Kediriin vuonna 1117 Kedirin kuninkaan naitua Janggalan prinsessan.
Aliens versus Predator (videopeli)
Aliens versus Predator on Rebellion Developmentsin kehittämä ja Fox Interactiven julkaisema tieteismaailmaan sijoittuva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 1999 Microsoft Windowsille ja OS X:lle. Rebellion antoi pelin lähdekoodin jakeluun vuonna 2001, jonka jälkeen siitä tehtiin epävirallinen Linux-versio.
Peli pohjautuu löyhästi samannimiseen sarjakuvaan, jota julkaisee DC Comics. Pelissä on kolme kampanjaa: Predator, Alien ja Colonial Marine (siirtokuntien merijalkaväki). Kaikki kampanjat nivoutuvat tavalla tai toisella yhteen, mutta niiden päämäärät ovat erilaiset.
Kampanjat
Predatorin tehtävänä on etsiä käsiinsä ja surmata alien-kuningatar saadakseen suunnattomasti kunniaa yhteisössään. Siinä sivussa predator teurastaa lukemattomasti alieneita, merijalkaväen sotilaita ja epäonnisia siviileitä. Predatorin pitää myös pelastaa vangittu klaanitoverinsa ihmisten tutkimuskeskuksesta. Predatorin kampanjaan kuuluu myös elokuvista tuttu elementti, eli surmattujen vihollisten kallojen kerääminen. Kerätyt kallot avaavat uusia koodeja, jotka muuttavat pelikokemusta.
Alienin kampanjan tarkoituksena on suojella kuningatarta ja yhdyskuntaa ihmisiltä ja predatoreilta. Alien on ketterä ja nopea, voi kiivetä seinillä ja hypätä useita kymmeniä metrejä ja repiä vihollisensa palasiksi hetkessä. Aseina sillä on häntä, kynnet ja hampaat. Alien näkee pimeässä Navigation Sense:n avulla. Normaalinäöllä pelattaessa alienin näkökentässä olevia ihmisiä ympäröi sininen ja predatoreja vihreä feromoniaura.
Sotilaan tehtävänä on selviytyä hengissä ja surmata alien-kuningatar. Sotilaan kentät koostuvat ahtaista käytävistä, pimeistä huoneista ja vilkkuvista valoista ja on tunnelmaltaan hyvin ahdistava. Sotilas ei kestä juuri mitään, vaan menehtyy helposti vammoihinsa. Sotilaan valtti ovatkin raskaat aseet. Pelissä on kolme vaikeusastetta: training, realistic ja director’s cut. Pelin läpäistyään pelaaja pääsee pelaamaan lisäkenttiä esimerkiksi Alienin kenttiä predatorilla tai sotilaalla. Kenttiä saa lisää läpäisemällä pelin vaikeammilla asetuksilla.
Jatko-osa ja sovitukset
Pelillä on myös Monolithin kehittämä jatko-osa Aliens versus Predator 2, jonka Sierra ja Fox Interactive julkaisivat vuonna 2001. Molemmat pelit ovat saaneet pääasiassa hyviä arvioita pelisivustoilta ja alan lehdiltä. Aliens versus Predator 2 sai vuonna 2002 nimellä Aliens versus Predator 2: Primal Hunt julkaistun laajennuksen. Vuonna 2010 Aliens versus Predator pelisarjaan julkaistiin kolmas osa Aliens vs. Predator.
Jäännösarvo
Jäännösarvo on investointilaskelmissa investoinnin arvo investointiajanjakson lopussa. Kiinteistön nykyarvolaskelmassa jäännösarvolla tarkoitetaan sitä hintaa, joka kiinteistöstä investointiperiodin umpeutumisen jälkeen myytäessä saadaan. Jäännösarvo voidaan myös arvioida odotettavissa olevilla diskontatuilla nettotuotoilla.
Lenny Wilkens
thumb|upright|Wilkens vuonna 1968 Leonard Randolph "Lenny" Wilkens (s. 28. lokakuuta 1937) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hänet on kelpuutettu kummassakin ominaisuudessa Basketball Hall of Fameen: ensin pelaajana vuonna 1989, sittemmin valmentajana vuonna 1998.
Wilkens on opiskellut Providence Collegessa Rhode Islandissa.
NBA
Wilkens aloitti NBA-uransa vuonna 1960 ja vetäytyi pelaajana vuonna 1975. Hän osallistui yhdeksään NBA:n tähdistöotteluun ja oli sen MVP (Most Valuable Player) 1971. Hänen ammattilaisseurojaan olivat Atlanta Hawks, Seattle SuperSonics, Cleveland Cavaliers ja Portland Trail Blazers. Hän on sittemmin toiminut päävalmentajana seuraavissa ammattilaisseuroissa:
Seattle SuperSonics jäädytti hänen pelipaitansa numeron vuonna 1979.
Pospisil
Pospisil on vuonna 1988 toimintansa aloittaneen Puolikuu-yhtyeen englanninkieliseksi sivuprojektiksi perustettu yhtye. Tyylillisesti Pospisilin tuotanto edustaa pop- ja rockmusiikkia. Nimi viittaa 1960-70-lukujen taitavaan jääkiekkoilijaan František Pospišiliin.
Pospisilin ensimmäinen levytys on vuonna 2005 RealLife Records -levymerkillä julkaistu single You Baby. Kappaleesta julkaistiin myös osin samoja soittotaustoja hyödyntäen Puolikuun nimellä vuonna 2006 suomenkielinen versio nimeltä Hei Dee Dee. Viimeksi mainitun julkaisusta vastasi Bonnier Amigo.
Pospisilin ensimmäinen pitkäsoittolevy Acapulco ilmestyi 5. maaliskuuta 2008. Levyn kustantamisesta vastasi Rocket Records. Levyn päättävä kappale Last Train to Acapulco sai jonkin verran radiosoittoa.
Pospisil-yhtyeen keulahahmo on sen laulusolisti Kari Pesonen, joka on myös säveltänyt ja sanoittanut kaikki yhtyeen kappaleet.
Haveråkersberget
Haveråkersberget on Uudellamaalla Raaseporin Karjaalla sijaitseva muinaislinna, jossa on kaksi kivivallia mäen eri korkeudella.
Muinaislinna
Mäki on korkea kalliomäki, jonka pohjois- ja länsirinteet ovat luonnostaan jyrkät. Kallion laelta on hyvät näkymät lounaasta pohjoiseen. Rautakauden alussa merivesi ulottui mäen juurella asti. Mäen alla on etelärinteessä esilinnaksi tukittu vallirakennelma. Valli on muodostunut suurista kivistä. Esilinnan alueella tehtiin vuonna 1945 arkeologiset kaivaukset, jotka tosin jäivät löydöttömiksi. Esilinnaan kuuluu suorakulmion muotoinen ja 35×20 metrin kokoinen tasanne. Sitä reunustaa 1–3 metriä leveä ja noin 60 senttimetriä korkea kivivalli. Tasannetta on mahdollisesti tasattu kivillä ja hiekalla. Myös keittokuopan liesi ja nokimaata on löydetty mäen juurelta. Mäen laella on myös vallirakennelma. Valli on täällä rakennettu maasta ja kivistä. Paikalliset ovat purkaneet alavallia omiin rakennustarpeisiinsa, joten se ei enää ole täydellinen.
Tarina kirkon rakentamisesta
Tarinan mukaan paikalle on yritetty rakentaa Karjaan kirkkoa. On täysin mahdollista, että tarina on totta. Kirkoille haettiin näkyviä paikkoja, jotka sijaitsivat esimerkiksi mäen päällä, meren tai järvien rannoilla ja keskeisillä paikoilla kaikkiin kyliin nähden. Jos asutuksen painopiste muuttui, saatettiin siirtää myös kirkon paikkaa. Karjaalla on näin käynyt, sillä kirkko siirrettiin keskiajalla Kirkkojärven rannalle. Tarina antaa ymmärtää, että sen paikalle oli toinenkin ehdokas linnavuoren lähellä.
Tutkimukset
Muinaislinnaa kartoitettiin vuosina 1914 (Nyberg) ja 1915 (Svaetichin) ja tutkittiin inventoinnin yhteydessä vuonna 1931 (Nils Cleve). Vasta vuonna 1945 suoritti Olof af Hällström linnalla arkeologiset kaivaukset. Vuonna 1996 kävi Seppälä inventoimassa paikat.
Pavel Haas
pienoiskuva|Pavel Haas Pavel Haas (21. kesäkuuta 1899 Brno – 17. lokakuuta 1944) oli tšekkiläis-juutalainen säveltäjä, joka jouduttuaan ensin kolmeksi vuodeksi Theresienstadtin keskitysleirille kuoli Auschwitzin tuhoamisleirillä.
Haasin suuri sinfonia jäi keskeneräiseksi. Zdeněk Zouhar viimeisteli sen 1994 Haasin tyyliä noudattaen. Haasin musiikin juuret ovat Böömissä ja Määrissä, mutta siinä on kuultu myös heprealaisia sävyjä.
Idänkäki
Idänkäki (Cuculus saturatus) on aasialainen käen lähisukulainen. Suomessa idänkäki on havaittu kerran. Käki havaittiin alkukesästä 2015.
Tuntomerkit
Idänkäki on hyvin paljon käen näköinen eikä ole aina erotettavissa tästä maastossa. Vatsan viirutus on hieman erilainen kuin käellä. Se on käkeä pienempi.
Idänkäen paras tuntomerkki on sen laulu, ontto ”pu-pu-pu-pu-pu”, joka muuttuu muotoon ”pupu-pupu-pupu”. Käen vastaavanlaisissa äänissä on usein käheä alku ja tyypillistä ”kuk-kuu” -säettä.
Levinneisyys
Koko Pohjois-Aasia, Venäjän taigametsävyöhyke, talvehtii Etelä-Aasiassa.
Havainnot Suomessa
Suomessa havaittiin vuodesta 1998 alkaen säännöllisesti idänkäkimäisesti laulavia lintuja. Tutkimuksissa kävi kuitenkin ilmi, että nämä yksilöt olivat joko risteymiä tai poikkeuksellisesti käyttäytyviä käkiä. Rariteettikomitea katsoi parhaaksi poistaa idänkäen Suomen lajilistalta elokuussa 2004.
Kainuussa Sotkamossa tehtiin kesäkuussa 2015 hyvin todennäköinen idänkäkihavainto. BirdLife Suomi on vahvistanut asian. Ääni tallennettiin, ja sen perusteella havainto menee rariteettikomitean hyväksyttäväksi. Havainto on lajin ensimmäinen esiintyminen Euroopassa Venäjän ulkopuolella.
Idänkäkeä on osattu Suomessa odottaa, sillä sen levinneisyysalue ulottuu hyvin lähelle rajaa. Laji vahvistettiin idänkäeksi maaliskuussa 2016.
Elintavat
Idänkäki on elintavoiltaan käen kaltainen.
Jaakko Talaskivi
Risto Jaakko Sakari ”Jakkuli” Talaskivi (24. toukokuuta 1945 Helsinki – 8. maaliskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki myös useita lyhytelokuvia. Hänen ainoa pitkän elokuvan ohjaustyönsä Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks (1973) sai parhaan lastenelokuvan Jussi -palkinnon.
Talaskivi ohjasi ja käsikirjoitti useita Finlandia-katsauksia. Hän työskenteli myös kuvaajana, leikkaajana, järjestäjänä ja tuotantopäällikkönä, sekä esiintyi Spede Pasasen elokuvissa, muun muassa elokuvissa Jussi Pussi ja Hirttämättömät. Talaskivi kuoli sairauskohtaukseen 52-vuotiaana. Talaskiven tuhkat on siroteltu Hietaniemen hautausmaan uurnalehdon muistolehtoon.
Jaakko Talaskiven äiti Paula Talaskivi oli suomalainen kriitikko.
Metallica: Some Kind of Monster
Metallica: Some Kind of Monster on dokumenttielokuva metalliyhtye Metallican St. Anger -albumin teosta.
Joe Berlingerin ja Bruce Sinofskyn tekemässä dokumentissa käydään läpi yhtyeen kriisitilanteita tarkasti, muun muassa vokalisti/kitaristi James Hetfield menee vieroitushoitoon alkoholiriippuvuutensa takia ja pitkäaikainen basisti Jason Newsted eroaa yhtyeestä. Metallica palkkasi itselleen avuksi psykiatri Phil Towlen, joka veloitti 40 000 dollaria kuukaudessa.
Naisten luettelo
Naisten luettelo on muinaiskreikkalainen runoelma, joka on mytologinen luettelo niistä kuolevaisista naisista, jotka olivat saaneet jälkeläisiä jumalten kanssa, sekä näiden liittojen seurauksena syntyneistä jälkeläisistä. Runoelma on säilynyt katkelmallisena.
Teos on usein pantu Hesiodoksen nimiin. Se sisältää kuitenkin viittauksia Hesiodosta myöhäisempiin tapahtumiin ja asioihin. Niistä voidaan päätellä, että teos on jonkun toisen henkilön kirjoittama, tai ainakin siihen on tehty myöhempiä lisäyksiä. Koska runon ajoitus on yksi suurimpia siihen liittyviä ongelmia, sen kirjoittajaa ei näin voida tietää varmuudella.
Historia
Richard Janko on eeppistä kieltä käsittelevässä monumentaalisessa tutkielmassaan ehdottanut, että Naisten luettelo on hyvin varhainen, ja että se on mahdollisesti kirjoitettu samoihin aikoihin kuin Hesiodoksen Jumalten synty, toisin sanoen noin vuonna 700 eaa. Myös muita ajoituksia on ehdotettu: Jacques Schwartzin mukaan runo sai nykyisen muotonsa vuosien 506 ja 476 eaa. välillä. M. L. West puolestaan on ajoittanut sen vuosien 580 ja 520 eaa. välille. Suurin syy myöhäisemmille ajoituksille on viittaus Kyrenen kaupunkiin (frr. 215 ja 216 M-W), joka perustettiin vuonna 631 eaa. Toisaalta West on ajoittanut joitakin runon osia niinkin varhaisille vuosille kuin 776 eaa.
Runoelma muistuttaa monissa kohden Homeroksen teoksia. Tämä osoittaa niiden edustavan samaa lajityyppiä: Naisten luettelo ei syntynyt eristyksissä, vaan edusti sukuluetteloita sisältävän runouden perinnettä. Kuten aina sellaisten tekstien tapauksessa, jotka ovat saaneet alkunsa suullisesta perinteestä (kuten Homeroksen eepokset), on vaikeaa erottaa, mikä osa aineistosta on peräisin miltäkin ajalta, sekä määrittää, milloin teksti sai lopullisen muotonsa. Lisäksi jos runo on peräisin vuoden 700 eaa. tienoilta, mutta se on kirjoitettu ylös vasta vuoden 550 eaa. tienoilla, se on todennäköisesti muuttunut väliaikana jollain tavoin.
Antiikin aikana tunnettiin myös runo nimeltä Ehoiai, muodosta ē hoiē , ”tai kuten hän joka...”. Nämä sanat esiintyvät runossa jokaisen uuden jakson alussa. Tämä runoelma on mahdollisesti sama kuin tämä Naisten luettelo, paitsi mikäli oli olemassa kaksi erillistä samantyylistä runoa. Lisäksi tunnetaan nimike Megalai ehoiai (Suuri ehoiai), joka saattoi olla laajennettu versio jommastakummasta edellisestä.
Sisältö
Runosta on säilynyt noin 1 000 säettä, mikä on paljon enemmän kuin useimmista muista antiikin aikaisista ”kadonneista” teoksista. Alun perin runo käsitti viisi kirjaa säkeitä daktyylisellä heksametrillä, ja jokainen kirja on voinut käsittää jopa 1 000 riviä. Runomitta on sama, jota Homeros käytti, ja luettelo muistuttaa jossain määrin Iliaksen kirjan II laivaluetteloa.
Runo kuvaa kreikkalaisen mytologian tunnetut naishahmot sekä heidän jumalten ja ihmisten kanssa saamansa jälkeläiset. Päätasolla se oli jaettu muutamiin sukuluetteloihin, mutta jaon yksityiskohdat eivät ole tiedossa. Merkittäviin sukuluetteloihin kuuluivat Deukalionin ja Pyrrhan lapset: Hellen ja Pandora, joista Hellen sai Orseiksen ja Pandora Zeuksen kanssa helleenien kantaisät: Graikos, Makedon, Magnetas, Doros, Aiolos ja Ksuthos (sekä tämän kaksi poikaa Akhaios ja Ionas). Muita merkittäviä sukuluetteloita ovat aiolidit, inakhidit, pelasgidit ja atlantidit, eli Aioloksen, Inakhoksen, Pelasgoksen ja Atlaksen jälkeläiset.
Sukuluetteloiden tyyli muistuttaa Homeroksen eeposten sukuluetteloita, kuten Glaukoksen ja Aineiaan sukujen kuvauksia Iliaksen kirjoissa VI ja XXI sekä Theoklymenoksen suvun kuvausta Odysseian kirjassa XV. Joitakin henkilöitä kuvataan lyhyesti, joitakin puolestaan yksityiskohtaisesti ja heihin liitetään laajoja kertomuksia. Näin runo sisältää paljon tietoa kreikkalaisesta mytologiasta. Runo muistuttaa myös Odysseuksen manalassa näkemien sankaritarten luetteloa Odysseian kirjassa XI.
Kirja V poikkesi muista, ja se on saattanut olla alun perin erillinen runo. Se sisälsi lähes 200-rivisen luettelon Helenan kilpakosijoista.
Vaikutus ja tutkimus
Naisten luettelolla oli suuri vaikutus hellenistisenä aikana. Pseudo-Apollodoroksen kreikkalaisen mytologian kirjasto Bibliotheke vaikuttaa käyttäneen luetteloa esikuvanaan suurelta osin, ja siitä voidaan tehdä päätelmiä luettelon rakenteesta. Teosta luettiin laajalti: arkeologit ovat löytäneet Egyptistä katkelmia yli 50 erillisestä luettelon kopiosta, mikä on enemmän kuin muista teoksista Homeroksen eeposten jälkeen. Teos vaikuttaa näin olleen yksi tuon ajan suosituimmista kirjallisista tuotoksista.
Luettelosta ei ole säilynyt yhtään kopiota keskiajan läpi, joten luettelolla ei ole suoria yhteyksiä keskiaikaisiin naisten luetteloihin, kuten Giovanni Boccaccion De mulieribus claris (1361) tai Christine de Pizanin Cité des dames (1405). Työ teoksen ennallistamiseksi, joka perustui antiikin aikaisilta kirjailijoilta säilyneisiin lainauksiin, alkoi 1800-luvulla, ja ensimmäinen laitos julkaistiin vuonna 1823 osana Thomas Gaisfordin kokoelmaa Poetae minores Graeci. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi Ludwig August Dindorfin Hesiod. Nykyään merkittävimmät laitokset ovat Aloisius Rzachin (1913), Reinhold Merkelbachin ja M. L. Westin (1967, 1990), sekä Martina Hirschbergerin (2004) laitokset.
Runoelmaan viitataan yleensä fragmentin numerolla jossain tietyssä tekstilaitoksessa, sekä rivinumerolla: esimerkiksi ”fr. 23(a).15 M-W” tarkoittaa fragmenttia numero 23(a) M(erkelbachin) ja W(estin) laitoksessa, rivi 15. Mainittu laitos (1967, 1990) sisältää 250 fragmenttia; uudemmassa laitoksessa (Hirschberger 2004) niiden määrä on eri syistä vähennetty 142:een.
Henrik Rödl
Henrik Rödl (s. 4. maaliskuuta 1969 Offenbach am Main) on saksalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän on toiminut TBB Trierin päävalmentajana.
Pelaajaura
Rödl siirtyi pelaamaan EOSC Offenbachiin vuonna 1987. Kaksi vuotta myöhemmin hän lähti Yhdysvaltoihin pelaamaan NCAA:han. Viimeiselä kaudellaan Rödl voitti seurassa NCAA:n mestaruuden. Hän palasi Saksaan ja ALBAn joukkueeseen. Vuonna 1996 hänet palkittiin Bundesliigan arvokkaimpana pelaajana. Rödl lopetti pelaajauransa vuonna 2004.
Maajoukkue
Rödl voitti Saksan miesten maajoukkueessa Euroopan mestaruuden vuoden 1993 kotikisoissa. Lisäksi hän oli mukana maan MM-pronssia vuonna 2002 voittaneessa joukkueessa. Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 Rödl sijoittui Saksan joukkueessa seitsemänneksi.
Valmennusura
Pelaajauransa jälkeen Rödl siirtyi valmentamaan ALBAn kakkosjoukkuetta TuS Lichterfelde Berliniä. Vuonna 2005 hänet hankittiin ALBAn päävalmentajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2007 saakka. Vuonna 2010 Rödl jatkoi valmennusuraansa, sillä hänet hankittiin TBB Trierin päävalmentajaksi.
Arja Toivonen
Arja Aulikki Toivonen (s. 28. huhtikuuta 1946 Juupajoki) on suomalainen taidemaalari. Toivonen opiskeli Vapaassa taidekoulussa 1965-1966, Münchenin taideakatemiassa 1967-69 ja Düsseldorfin taideakatemiassa 1969-74, Saksassa. Toivonen sai Düsseldorfin opintoajoiltaan vahvoja vaikutteita ja kiinnostuksen alkuperäiskansoihin opettajaltaan Joseph Beuys ilta. Hänellä on ollut lukuisia yksityisnäyttelyitä muun muassa Oulun taidemuseossa vuonna 1992 ja Tarton taidemuseossa Virossa vuonna 2002. Nykyään hän pitää näyttelyitä lähinnä Etelä-Amerikassa, joista viimeisimmät Casa de la Cultura Benjamin Carrionissa, Quitossa, Ecuadorissa  vuonna 2013  ja Perun ulkoministeriön tiloissa, Centro Cultural Inga Garcilasossa, Limassa vuonna 2015. Hänen työskentelytapoihinsa kuuluvat öljy ja guassi.
Toivonen on asunut ja työskennellyt Etelä-Amerikassa (Ecuadorissa, Perussa, Kolumbiassa ja Boliviassa) vuodesta 1974. Tutustuminen alkuperäiskulttuuriin, muun muassa Macchu Picchuun, Valle Sagradoon, Tiwanakuun ja arkeologisiin kaivauksiin synnyttivät hänen esi-kolumbiaaniset mytologiset teoksensa. Viime vuosina aihemaailma on laajentunut eri heimojen uskomuksista vanhoihin rituaaleihin sekä shamanismiin.
Toimittaja Pekka Koli teki Yle TV2:lle Arja Toivosesta kulttuuriohjelman "Paccha Mama" vuonna 1989. Antroposofi ja tutkija Erika Plattner julkaisi vuonna 2017 Toivosesta teoksen "Arja Aulikki Toivonen: Ein Leben in der mythologischen und symbolischen Kunst in Lateinamerika".
Aleksi Laakso
Aleksi Jussi Hermanni Laakso (s. 16. maaliskuuta 1990 Seinäjoki, Suomi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Tšekin Extraligan HC Plzeňissä.
Seuraura
Laakson kasvattajaseura on seinäjokelainen S-Kiekko. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin kaudeksi 2006–2007, kun seuran silloinen urheilutoimenjohtaja Jukka Holtari kutsui Laakson sinne tryoutille. Hän voitti Bluesissa B-nuorten SM-pronssia vuosina 2007 ja 2008 sekä A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2009 ja SM-hopeaa vuonna 2011. Kaudella 2008–2009 Laakso debytoi myös miesten peleissä, kun hän pelasi yhden Mestis-ottelun alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kaudeksi 2009–2010 Laakso nostettiin Bluesin SM-liigarinkiin. Hän esitti harjoituskaudella hyviä otteleita ja sai paikan joukkueen kokoonpanosta. Laakso debytoi SM-liigassa kauden avausottelussa 10. syyskuuta 2009 Pelicansia vastaan. Hän ja puolustajapari Santeri Heiskanen saivat ottelussa jääaikaa jopa reilut 21 minuuttia, mikä oli eniten Bluesin joukkueesta. Liigauransa avausmaalin Laakso teki 16. lokakuuta 2009 ylivoimalla Pelicansia vastaan. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Laakso teki tulokaskaudellaan yhteensä 38 runkosarjaottelussa tehot 5+12=17. Kevätkaudella hän sai kuitenkin vähemmän jääaikaa ja pelasi paljon myös Bluesin A-nuorissa. Laakso kirjoitti Bluesin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen helmikuussa 2010.
Lokakuussa 2010 Laakso siirtyi Karjala-turnaukseen asti kestävälle lainalle Mestikseen Vaasan Sportiin. Ennen Sport-lainan päättymistä hän kuitenkin siirtyi lainalle Pelicansiin,, jossa Laakso pelasi kaksi ottelua. Joulukuussa 2010 hän palasi kuitenkin uudelleen 29. tammikuuta 2011 ulottuvalla lainasopimuksella Sportiin. Sopimuksen umpeutumisen kynnyksellä Laakso jatkoi lainaansa Mestiksen runkosarjan päätöskierrokselle asti, jonka jälkeen hän palasi Bluesiin, jossa Laakso pelasi kauden aikana vain kymmenen runkosarjaottelua tehoin 1+1=2. Hän vahvisti keväällä 2011 Bluesin SM-hopeaa voittaneita A-nuoria.
Kaudella 2011–2012 Laakso teki Bluesissa 22 ottelussa tehot 1+1=2, kunnes joukkue vuokrasi hänet loppukaudeksi Hämeenlinnan Pallokerhoon siirtorajan kynnyksellä, tammikuussa 2012. Laakso teki siellä 16 ottelussa kolme syöttöpistettä. Huhtikuussa 2012 hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2012–2013 Laakso teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+15=22. Kaudeksi 2015–2016 hän palasi kaksivuotisella sopimuksella vuotta aiemmin SM-liigaan nousseeseen Vaasan Sportiin. Kaudella 2016–2017 Laakso oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+13=18.
Kaudeksi 2017–2018 Laakso siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan itävaltalaisjoukkue Graz 99ersiin. Kesken kauden, helmikuussa 2018 hän siirtyi loppukaudeksi Tanskan Metal Ligaenin Rungsted Seier Capitaliin. Laakso voitti siellä kauden päätteeksi pronssia. Kaudeksi 2018–2019 hän palasi SM-liigaan ja siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Helsingin IFK:hon. Joukkuetta valmensi Laaksolle HPK:sta tuttu Ari-Pekka Selin, johon hän otti itse yhteyttä. Laaksolta jäi loukkaantumisten vuoksi väliin loka- ja marraskuun 2018 ottelut. Toukokuussa 2019 HIFK käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki Laakson kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Huhtikuussa 2020 Laakso teki joukkueen kanssa jälleen vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2020–2021 Laakso jäi HIFK:ssa melko pieneen rooliin ja hän pelasi alkukaudella vain kymmenen ottelua, kunnes helmikuussa 2021 seura lainasi Laakson suuremman peliajan perässä loppukaudeksi Pelicansiin. Toukokuussa hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2022–2023 Laakso siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Porin Ässiin. Laakso pelasi yhtä vaille kaikissa otteluissa. Hän pelasi myös 500. ottelunsa kauden aikana. Laakso olisi halunnut jatkaa Ässissä, mutta ei saanut uutta sopimusta.
Laakso siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin Extraligan HC Plzeňiin.
Maajoukkueura
Laakso edusti Suomea alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2010. Hän on pelannut neljä A-maaottelua ilman tehopisteitä. Laakso oli Suomen MM-leiriryhmässä kahdella ensimmäisellä viikolla keväällä 2012 ja hän pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Euro Hockey Challengessa 4. huhtikuuta 2012 Rapperswil-Jonassa Sveitsiä vastaan. Laakso merkittiin Suomen nelospuolustajapariin Otto Honkaheimon viereen. Hän kuitenkin loukkaantui neljännessä ottelussaan Norjaa vastaan, mikä pudotti Laakson MM-leiriryhmästä.
Muuta
Laakson pikkuveli Lauri on pelannut jääkiekkoa hyökkääjänä alemmissa sarjoissa. Veljesten isä Juha Laakso valmensi Aleksia S-Kiekossa C-junioreihin saakka. Hän on toiminut sittemmin myös S-Kiekon edustusjoukkueen valmentajana ja pelaajakoordinaattorina. Aleksi Laakso harrasti lapsena myös pesäpalloa.
Aleksi Laakso harrasti lapsena myös pesäpalloa Seinäjoen Maila-Jusseissa 14-vuotiaaksi asti.
M/S Norman Atlantic
M/S Norman Atlantic on italialaisen Visemar di Navigazionen omistama ro-ro-luokan autolautta, jota operoi ANEK Lines.
Laivalla syttyi tulipalo 28. joulukuuta 2014, kun se oli matkalla Patrasista, Kreikasta Anconaan, Italiaan. Aluksen matkustajat evakuoitiin ja heidät kuljetettiin pois helikopterilla, mutta ainakin kymmenen ihmistä kuoli.
Historia
Laiva rakennettiin Visentinin telakalla Porto Virossa Koillis-Italiassa englantilaiselle Ermine Street Shippingille vuonna 2009. Se sai ensimmäiseksi nimekseen Akeman Street. Helmikuusta 2010 huhtikuuhun 2011 alus oli vuokrattuna norjalaiselle T-linkille. Kesäkuussa 2011 laiva sai uuden nimen, Scintu, ja siirtyi italialaisen Saremarin liikennöimäksi. Tammikuussa 2013 aluksen operoijaksi tuli Grande Navi Veloci, jolta alus siirtyi saman vuoden huhtikuussa italiaiselle Moby Linesille. Lokakuussa 2013 laiva vuokrattiin ranskalaiselle LD Linesille. Tammikuussa 2014 alus sai nimen Norman Atlantic. Syyskuusta 2014 alkaen laivalla liikennöi Caronte & Tourist, kunnes Norman Atlantic siirtyi italialaiselle ANEK Linesille.
Tulipalo
thumb|left|Onnettomuuspaikka M/S Norman Atlanticin autokannella syttyi tulipalo sunnuntaina 28. joulukuuta 2014 sen ollessa matkalla Kreikasta Italiaan. Matkustajia ja miehistöä oli syttymishetkellä kyydissä yhteensä 478 henkeä. Sää onnettomuuspaikalla oli hankala, mikä haittasi pelastustöitä. Matkustajat ja miehistö saatiin evakuoitua laivalta seuraavan päivän iltaan mennessä, viimeisenä laivasta poistui kapteeni Argilio Giacomazzi. Yksitoista ihmistä on turman jäljiltä löydetty kuolleena. Lisäksi kaksi albanialaista merimiestä kuoli laivan hinaustöissä.
Imre Frivaldszky
thumb|Imre Frivaldszky Emerich (Imre) Frivaldszky von Frivald (6. helmikuuta 1799 Bacskó – 19. lokakuuta 1870 Jobbágy) oli unkarilainen kasvitieteilijä ja entomologi.
Hän opiskeli Sátoraljaújhelyssa, Kosicessa ja Egerissä. Tohtorin tutkinnon hän suoritti 1821.
Frivaldszky oli Unkarin kansallismuseon kuraattori Budapestissa 1822–1851. Hän tutki erityisesti päiväperhosia (Lepidoptera) ja kovakuoriaisia (Coleoptera).
Hän tutki myös lintuja ja kuvaili muun muassa turkinkyyhkyn vuonna 1838.
Eutykhios
Eutykhios (, ”Hyväonninen”; ) voi viitata seuraaviin:
Mike DiMeo
thumb|Mike DiMeo Mike DiMeo (s. 29. marraskuuta 1968, New York) on yhdysvaltalainen heavy metal -laulaja. Tällä hetkellä hän toimii saksalaisen power metal -yhtye Masterplanin laulajana. DiMeo liittyi Masterplaniin vuonna 2006 Jørn Landen lähdettyä yhtyeestä. Ennen sitä DiMeo lauloi muun muassa yhtyeissä Riot ja The Lizards.
Gideon Sonck
Johan Gideon Sonck (7. heinäkuuta 1850 Pyhäjoki – 3. heinäkuuta 1940 Helsinki  ) oli kielenkääntäjä, joka vaikutti senaatin ja valtioneuvoston ylikielenkääntäjänä merkittävästi varsinkin lakitekstien uudistamiseen.
Henkilöhistoria
Gideon Sonckin vanhemmat olivat kappalainen Johan Mauritz Sonck ja Anna Lovisa Haartman ja puoliso vuodesta 1899 Amalia Honkonen. Sonck tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1871 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1882. Hän toimi senaatissa apulaiskielenkääntäjänä vuodesta 1884 ja oikeusosastolla vuodesta 1891, nuorempana kielenkääntäjänä vuodesta 1893, vanhempana vuodesta 1913 ja valtioneuvoston ylikielenkääntäjänä 1917–1926. Valtiopäivillä 1894 ja 1897 hän oli suomenkielisten lakitekstien ja ponsilauselmien kielentarkastaja, vuonna 1899 hän oli uuden kirkkolain suomentamiskomitean jäsen ja työskenteli kahdessa eri tarkastuskomiteassa, tarkastaen muun muassa vuoden 1734 lain suomenkielistä tekstiä.
Hiilidioksidi
thumb|Hiilidioksidikuplia virvoitusjuomassa|alt=|272x272px Hiilidioksidi, molekyylikaavaltaan CO2, on hiilestä ja hapesta koostuva kemiallinen yhdiste. Normaaliolosuhteissa hiilidioksidi on hajuton, väritön, myrkytön ja huonosti reagoiva kaasu. Puhtaana kaasuna se syrjäyttää hapen ja voi tukehduttaa ihmisen.
Hiilidioksidia esiintyy paitsi nykyisen asuinplaneettamme Maan ilmakehässä luontaisesti pieninä pitoisuuksina, mutta NASAn instumentit havaitsivat sitä vuonna 2022 myös aurinkokuntamme ulkopuoliselta eksoplaneetalta.
Hiilidioksidin pitoisuus ilmakehässä on vaihdellut luontaisesti eri aikakausina, ollen ennen teollistumista noin 0,028 % eli 280 miljoonasosaa tilavuudesta. Vuoden 2019 lopulla ilmakehän hiilidioksidipitoisuus on keskimäärin 0,04 % (411 ppm).
Hiilidioksidia syntyy hiilipitoisten aineiden palamistuotteena, kuten palaessa sekä soluhengityksessä. Hiilidioksidin lähteitä ovat myös tulivuorien purkaukset, kuumat lähteet, geysirit ja sitä vapautuu karbonaattikivistä.
Kasvit käyttävät hiilidioksidia raaka-aineena orgaanisten yhdisteiden valmistuksessa eli yhteyttämisessä. Hiilidioksidi sisältää painon mukaan 27 % hiiltä, ja siinä on lähes kaikki ilmakehässä esiintyvä hiili, jos muun muassa kivihiilen, turpeen ja puun polttamisessa syntyviä PAH-yhdisteitä ei oteta huomioon.
Hiilidioksidi on merkittävin ihmistoiminnan tuottama kasvihuonekaasu. Hiilidioksidi on merkittävä ilmastoa lämmittävä kasvihuonekaasu, koska se päästää näkyvän valon lävitseen, mutta absorboi voimakkaasti infrapuna- eli lämpösäteilyä. Yhden henkilön verestä siirtyy ulkoilmaan hiilidioksidia pääasiassa hengityksen kautta noin 200 ml minuutissa (8 mmol).
Löytöhistoria
Hiili­dioksidin löytäjänä on pidetty Jan Baptist van Helmontia (1577–1644). Koska puuhiilen palaessa syntynyt tuhka painoi vain pienen osan alku­peräisen puu­hiilen painosta, hän päätteli, että loppuosa siitä muuttui kaasuksi ja poistui ilmaan. Tälle kaasulle hän antoi nimen "metsä­kaasu" (gas sylvestre). Tarkemmin sen ominaisuuksia tutki Joseph Black, joka vuonna 1756 havaitsi sitä muodostuvan kuumennettaessa magnesia albaa eli magnesiumkarbonaattia. Hän kutsui sitä "sitoutuneeksi ilmaksi". Vuonna 1778 Joseph Priestley havaitsi, että tätä kaasua sisältävässä vedessä kasvit tuottivat "deflogistoitunutta ilmaa" eli happea, mikä havainto pian johti fotosynteesin luonteen selvittämiseen. Samoihin aikoihin Antoine Laurent Lavoisier selvitti palamisen luonteen ja osoitti, että tämä kaasu on hiilen ja hapen yhdiste.
Ominaisuudet
Hiilidioksidimolekyyli (O=C=O) on lineaarinen, ja siinä on kaksi kaksoissidosta. Hiilidioksidilla ei ole sähköistä dipolimomenttia.
Normaalin ilmanpaineen vallitessa hiilidioksidi ei esiinny nesteenä missään lämpötilassa, vaan se muuttuu suoraan kiinteäksi alle −78 °C:n lämpötiloissa. Nesteenä se voi esiintyä vain, kun paine on vähintään 5,2 baaria. Kiinteää hiilidioksidia kutsutaan kuivajääksi tai "hiilihappojääksi".
Hiilidioksidi ei ylläpidä palamista, joten sitä voidaan käyttää sammuttimissa. Vastaavasti se ei myöskään ylläpidä hengitystä, joten liian suurina pitoisuuksina hiilidioksidi aiheuttaa tukehtumisen, tajuttomuuden ja kuoleman.
Käyttö
Hiilidioksidia käytetään teollisuudessa muun muassa elintarvikkeiden jäähdytyksessä ja pakastamisessa, virvoitusjuomien hiilihapotuksessa sekä elintarvikkeiden suojakaasupakkaamisessa. Hiilidioksidikaasua käytetään myös juoma-, pesu-, prosessi- ja jäteveden käsittelyssä, selluteollisuudessa massan pesun tehostuksessa, mäntyöljyn valmistuksessa, kutistusliitoksissa, putkenjäädytyksessä, hiilidioksidilannoituksessa kasvihuoneissa sekä eläinten tainnutuksessa. Koska hiilidioksidikaasu on kemiallisesti inerttiä, sitä käytetään hapettumissuojauksessa, hitsaussuojakaasuissa, laserkaasuissa, palojen ja räjähdysten ehkäisyssä ja palonsammutuksessa. Hiilidioksidia käytetään myös lääkkeellisessä karbogeenissa (lääkkeellisen hapen ja lääkkeellisen hiilidioksidin seos). Lisäksi hiilidioksidia käytetään kirurgisissa leikkauksissa.
Yhdistämällä hiilidioksidia ja vetyä voidaan valmistaa erilaisia hiilivetyjä kuten polttoaineita, muoveja ja kemikaaleja. Teoriassa kaikki öljytuotteet voitaisiin korvata tällä tavalla.
Käyttöä varten hiilidioksidia otetaan talteen joissakin suurissa voimaloissa, sellutehtaissa ja öljyteollisuudessa.
Kuivajää
thumb|Kuivajää muodostaa höyryä lämmetessään.|272x272px Lämpötilassa −78,5 °C hiilidioksidikaasu härmistyy kiinteäksi hiilidioksidijääksi eli hiilihappojääksi (”kuivajääksi”). Hiilidioksidijää on kätevä jäähdytin, koska se muuttuu lämmetessään suoraan kaasuksi, eikä se siten kastele pintoja. Paljain käsin kosketeltuna kuivajää aiheuttaa iholle palovamman kaltaisia vaurioita.
Hiilidioksidijään ja veden avulla voidaan synnyttää "savua" esimerkiksi elokuvia ja esityksiä varten. Kuivajäätä valmistettiin ensi kertaa vuonna 1825, kun avattiin nestemäistä suurpaineista hiilidioksidia sisältävä säiliö. Säiliöistä karkasi kaasumaista hiilidioksidia ja sinne jäi kuivajäätä.
Biologia
Ilmakehän hiilidioksidi on välttämätön edellytys kasvien fotosynteesille ja muiden auringonvaloa hyödyntävien autotrofien elintoiminnoille.
Orgaanisten yhdisteiden hapetus, toisin sanoen hengitys, on monen eliölajin, kuten eläinten, energianlähde. Tällöin niissä oleva hiili yhtyy ilman hapen kanssa hiilidioksidiksi vapauttaen samalla energiaa. Samoin tapahtuu myös, kun orgaaninen aines palaa täydellisesti. Kasvit ja muut auringonvalosta energiansa saavat eliöt, alkutuottajat, puolestaan sitovat auringonvalon energiaa yhteyttäessään ja varastoivat sen orgaanisiin yhdisteisiin, lähinnä hiilihydraatteihin. Rakennusaineeksi tarvitaan hiilidioksidin hiiltä, ja sivutuotteena ilmaan vapautuu happea. Näin hiili kiertää ilmasta alkutuottajiin, alkutuottajista ravintoketjun muihin osiin ja lopulta taas ilmakehään.
Ilmakehässä
pienoiskuva|272x272px|Muutokset ilmakehän hiilidioksidipitoisuudessa vuosina 1958–2022. Kuukausittaiset hiilidioksidin pitoisuusmittaukset näyttävät pientä vuodenaikojen mukaan tapahtuvaa [[oskillaatiota eli heilahdusvaihtelua, jonka huippukohta on pohjoisen pallonpuoliskon myöhäiskevään aikaan. CO2-pitoisuudet laskevat kasvukauden aikana, kun kasvillisuus sitoo hiilidioksidia ilmakehästä.]]
2020-luvulla hiilidioksidia on ulkoilmassa keskimäärin 0,038–0,044 % eli 380–440 ppm kaikista kaasuista. Lukema vaihtelee muun muassa vuodenajasta riippuen. Pitoisuus on vaihdellut huomattavasti maapallon eri geologisina aikakausina. Esiteollisella ajalla (noin 1800-luvun alkuun saakka) pitoisuus pysyi 260–280 ppm:n tasolla noin kymmenen tuhannen vuoden ajan. Merenpohjan sedimenteistä ja kasvien fossiileista tehtyjen mittausten perusteella on voitu arvioida, että esimerkiksi 150–200 miljoonaa vuotta sitten hiilidioksidin pitoisuus oli kuitenkin ilmeisesti paljon nykyistä korkeampi, yli 2 000 ppm, ja 400–600 miljoonaa vuotta sitten ajoittain jopa yli 5 000 ppm.
Hiilidioksidi on kasvihuonekaasu, eli sen määrän lisääntyminen ilmakehässä kasvattaa maapallon lämpötilaa. Fossiilisten polttoaineiden käyttö nostaa ilmakehän hiilidioksidipitoisuutta, kun syvällä maaperässä ollut hiili poltettaessa muuttuu hiilidioksidiksi ja siirtyy ilmakehään. Ihmistoiminta lisää ilmakehän hiilidioksidipitoisuutta ja lämmittää ilmastoa silloin kun poltetaan öljyä, maakaasua, hiiltä ja muita fossiilisia polttoaineita.
Jos CO2-pitoisuus nousisi yli 450 ppm, Grönlanti ja läntinen Antarktis todennäköisesti sulaisivat. Tämä nostaisi merten pintaa noin 6 metriä, sillä nykyisin jäätiköt ovat osin maa-alueiden päällä, eivätkä siten vaikuta pinnan tasoon.
On huomattava, että kasvipohjaiset polttoaineet (puutähde, mustalipeä) eivät lisää ilmakehän hiilidioksidikuormaa, jos samoille paikoille kasvatetaan uudelleen metsää. Vuosina 2000–2006 Suomen hiilidioksidipäästöt kasvoivat 20,7 %. Polttoainekohtainen päästöjen kasvu oli hiilellä 58 % ja turpeella 31 %.
Rolv Wesenlund
thumb|Rolv Wesenlund vuonna 1967. Rolv Helge Wesenlund (17. syyskuuta 1936 Horten – 18. elokuuta 2013 ) oli norjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa komediasarjasta Fleksnes Fataliteter, joka keräsi laajan katsojakunnan Norjan lisäksi Ruotsissa ja Tanskassa. Sarjaa esitettiin myös Suomessa, mutta siellä siitä ei tullut yhtä tunnettu.
Wesenlund on Pyhän Olavin ritarikunnan ensimmäisen luokan ritari. Hänelle myönnettiin vuonna 2002 kunnia-Amanda-palkinto.
Punaniskakenguru
Punaniskakenguru (Notamacropus rufogriseus) on keskikokoinen kengurulaji, josta on käytetty myös nimityksiä punaniskavallabi ja punakaulakenguru. Punaniskakenguru esiintyy luontaisesti itäisen Australian lauhkeilla ja hedelmällisillä seuduilla, mutta se on levinnyt ihmisen avustuksella myös Uuteen-Seelantiin, Britanniaan ja Ranskaan.
Punaniskakengurun tuntomerkkejä ovat mustat kuonon ja jalkojen kärjet, valkoinen viiru ylähuulessa sekä pääosin harmaa turkki, joka on säkien ympärillä sävyltään punertava. Uros voi painaa yli 20 kilogrammaa ja saavuttaa 90 senttimetrin pituuden.
Levinneisyys
Punaniskakengurua esiintyy pensastoissa ja sklerofyllimetsissä kaikkialla itäisen Australian rannikko- ja ylänköseuduilla Rockhamptonista, Queenslandista Etelä-Australian rajalle, Tasmaniaan ja monille Bassinsalmen saarille saakka (vaikkakin on epäselvää, millä saarista populaatio on alkuperäinen ja mille se on levinnyt myöhemmin).
Tasmaniassa, Uuden Etelä-Walesin koillisosissa ja Queenslandin rannikkoseuduilla punaniskakengurun kanta on viimeisten 30 vuoden aikana kasvanut osittain metsästyksen vähentymisen ansiosta, osittain siksi, että metsänraivauksen seurauksena on pensaikkoisten seutujen laitamille syntynyt niittyjä, joilla kengurut voivat laiduntaa öisin; päivisin ne taas pääsevät hakeutumaan pensaiston suojaan kuumuudelta. Toistaiseksi tuntemattomasta syystä punaniskakenguru on Victorian osavaltiossa harvinaisempi kuin muualla Australiassa.
Australian ulkopuolella
Ranskassa, noin 50 kilometriä Pariisista länteen sijaitsevassa Rambouilletin metsässä elää noin 30 punaniskakengurua. Populaatio on peräisin Émancén eläintieteellisestä puistosta 1970-luvulla myrskyn takia karanneista yksilöistä.
Vuonna 1870 Tasmaniasta vietiin useita punaniskakenguruita Christchurchiin, Uuteen-Seelantiin. Myöhemmin tästä laumasta päästettiin vapauteen kaksi naarasta ja yksi uros. Vuonna 1874 kenguruita nähtiin Hunters Hillsillä, missä kanta on vuosien mittaan dramaattisesti lisääntynyt. Nykyään punaniskakengurut elävät Hunters Hillsin ympärillä noin 350 000 hehtaarin alueella, muun muassa Two Thumb Rangesilla, Kirkliston Rangella ja The Grampiansilla. Punaniskakenguruiden lukumäärän takia jotkut pitävät niitä nykyään jo tuhoeläiminä.
Aitoon koulutuskeskus
Aitoon koulutuskeskus (AIKK) sijaitsee Aitoon kylässä Pälkäneellä. Koulu on ammatillinen oppilaitos.
Punaniskakenguru
Taksonomia
Punaniskakenguru kuului aikaisemmin jättikenguruiden sukuun. Taksonomian uudelleenarvioinnissa kuitenkin todettiin, että aikaisemmin sen osana pidetty Notamacropus olisi siirrettävä suvun tasolle. Australian Faunal Directory hyväksyi muutoksen vuonna 2020.
Aitoon koulutuskeskus
Historiaa
Aitoon koulutuskeskus aloitti toimintansa Louon tilalla keväällä 1921 nimellä Aitoon talous- ja puutarhakoulu. Samalla tilalle toimi yksityinen oppikoulu, jonka tiloja haluttiin käyttää kesäaikaan. Aluksi Aitoon talous- ja puutarhakoulussa pidettiin pelkästään kesäkursseja, mutta 1920-luvun lopulla kurssit pitenivät seitsemän kuukautta kestäviksi ja talviaikana järjestettiin lyhyempiä kotitalouskursseja.
Punaniskakenguru
Taksonomia
Punaniskakengurulla on kolme alalajia. Näistä Tasmaniassa esiintyvä Notamacropus rufogriseus rufogriseus, josta käytetään joskus nimitystä bennettinvallabi, on pienempi (kuten saaressa esiintyvät alalajit muillakin lajeilla lähes poikkeuksetta ovat). Sen karvapeite on pidempi ja karkeampi kuin mantereen yksilöillä. Bennettinvallabi lisääntyy loppukesästä, yleensä helmi–huhtikuussa. Se on sopeutunut elämään ihmisen läheisyydessä; se voidaankin nähdä laiduntamassa Hobartin ja muiden kaupunkimaisten alueiden niityillä.
Aitoon koulutuskeskus
Historiaa
Maatalousopettaja Anna Tapion perustama maatalousoppilaitos Anna Tapion koulu erkaantui Aitoon talous- ja puutarhakoulusta 1930-luvulla, ja se toimii nykyisinkin Louon tilalla. Samalla Aitoon talous- ja puutarhakoulu siirtyi vuokratiloihin Knaapin tilalle. Vuonna 1949 koulu sai emäntäkoulun oikeudet, ja koulua ylläpitämään perustettiin yhtiö nimeltä Aitoon Emäntäkoulu Oy.