cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mesoamerikan intiaanikulttuurit
Jälkiklassinen kausi
Pohjoisesta saapui uusia nahuatlia puhuvia heimoja, kikimekkejä, jotka luultavasti ryöstivät tolteekkien pääkaupungin Tulan. Tämän jälkeen Meksikon laaksossa oli kilpailevia kaupunkivaltioita. Noin 1200 jaa. alkaen kukoisti jälkiklassinen tolteekkivaikutteinen mayakulttuuri Jukatanin niemimaalla muun muassa Chichen Itzassa. Maya-alue yhdistyi joskus noin vuonna 1000 jaa. ensin muutaman kaupungin vallan alle ja lopulta noin 1200 Mayapánin johtoon. Mayakulttuuri sammui vuoden 1450 tienoilla ehkä kapinoihin. Tolteekkivaltion romahdettua kaupungit kilpailivat keskenään ylivallasta Meksikon laaksossa. Näihin aikoihin, noin 1200–1300 eaa. alettiin Mesoamerikassa käyttää yhä enemmän metallia ja aiempaa useammin metalliseoksia.
Asteekkikaupunki Tenochtitlán perustettiin luultavasti joskus 1200-luvulla, ja se kasvoi ajan mukana merkittäväksi keskukseksi. Vielä 1300-luvulla se oli tepaneekkien vasalli. Mutta 1420-luvulla Tenochtitlán ja Texcoco kukistivat yhdessä tepaneekit. Asteekkeja johti tällöin Izcoatl. Moctezuma I laajensi asteekkivaltion suurvallaksi ja perusti asteekkien kaupunkiliiton. Asteekkien valta romahti vuosina 1519–1521, kun Hernán Cortésin johdolla toimivat espanjalaiset vangitsivat ensin asteekkikuningas Montezuman eli Moctezuma II:n ja lopulta saartoivat Tenochtitlánin yhdessä tlaxcalteekkien kanssa. Eurooppalaiset voittivat asteekit, joilla ei ollut rauta-aseita ja tuliaseita, ja joiden taistelutaktiikka ainakin alussa oli melko tehotonta. Asteekkeja kuoli tämän jälkeen joukoittain eurooppalaisten mukanaan tuomiin sairauksiin, ja monet muut joutuivat espanjalaisten teloittamiksi ja kiduttamiksi sekä orjiksi kaivoksiin ja maatiloille. Voidaan väittää jälkiklassisen ajan säilyvän Tayasalin valloitukseen saakka vuonna 1697; katso myös Jukatanin espanjalaisvalloitus
Keski-Amerikan alueet
Keski-Amerikan varhainen kulttuurikeskus oli Tabascossa sijaitseva olmeekkien kantamaa. Meksikon eteläinen keskiylänkö ja varsinkin Meksikon laakso oli merkittävä kulttuurikeskus tuhansia vuosia. Jukatanin niemimaan eteläosissa sijaitseva Petén oli varhaisen mayasivilisaation nousun kantamaa.
Shiny and Oh So Bright, Vol. 1 / LP: No Past. No Future. No Sun.
'''Shiny and Oh So Bright, Vol. 1 / LP: No Past. No Future. No Sun.''' on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorockyhtyeen The Smashing Pumpkinsin studioalbumi, joka julkaistiin 16. marraskuuta 2018. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi 18 vuoteen, jolla soittaa yhtyeen alkuperäiskitaristi James Iha.
GP3 Unkarin Grand Prix 2014
GP3 Unkarin Grand Prix 2014 oli GP3-kauden 2014 viides osakilpailu, joka ajettiin 26.–27. heinäkuuta Hungaroringin moottoriradalla Unkarissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Unkarin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Status Grand Prix -tallin kuljettaja Richie Stanaway. Sunnuntain kilpailun voitti Arden International -tallin Patric Niederhauser.
Ari Väntänen
thumb|200px|Ari Väntänen vuonna 2011. Ari Väntänen (s. 23. helmikuuta 1974 Kemijärvi) on suomalainen toimittaja, kirjailija, kääntäjä  ja muusikko. Ennen ryhtymistään vapaaksi kirjoittajaksi Väntänen toimi painosmäärältään Suomen suurimman musiikkilehden Suen toimituspäällikkönä vuosina 2006–2014.
Suen lisäksi Väntänen on kirjoittanut lukuisiin muihinkin julkaisuihin, kuten Turun Sanomiin, Turun ylioppilaslehteen, Rytmiin, Soundiin, Rumbaan ja Infernoon. Hän on kirjoittanut useita kirjoja ja myös suomentanut kirjallisuutta.
Väntänen sai vuonna 2023 Otavan kirjasäätiön tietokirjapalkinnon.
Paavo Janhunen
Veli Paavo (Paavo, Paveli) Janhunen (12. helmikuuta 1941 Parikkala – 24. huhtikuuta 1985 Kuorevesi) oli Suomen ilmavoimien everstiluutnantti ja koelentäjä, joka sai surmansa Valmet L-90 Redigon edeltäjän Valmet L-80 TP Turbo Vinhan prototyypin (OH-VBB) syöksyttyä koelennolla oikeamattomassa lattakierteessä Eväjärven jään läpi. Samassa onnettomuudessa menehtyi myös koelentoinsinööri DI Paavo Juhani Jääskeläinen.
Kurun taistelu
Kurun taistelu käytiin Suomen sisällissodassa 15.–17. maaliskuuta 1918 ruotsalaisen eversti Harald Ossian Hjalmarsonin komentaman valkoisen armeijan Hjalmarsonin osaston ja G. A. Stolbovin ja Arvid Jokisen komentamien punakaartilaisten välillä. Lisäksi punaisilla oli tukenaan Juho Eslinin johtama "pataljoona" riihimäkeläisiä ja Turun ja Pietarin suomalaista punakaartia. Punaiset olivat miehittäneet myös Muroleen kanavalla sijaitsevat venäläisten vallitöinä rakentamat juoksuhaudat.
Tapahtumat
15. maaliskuuta Virroilta etenevät valkoiset, joita oli kaikkiaan 2 300 miestä, törmäsivät Kurun Riuttaskylässä punaisten etuvartioihin. Hjalmarson oli saanut tehtäväkseen vallata Kurun kirkonkylä punaisilta osana valkoisten laajempaa hyökkäystä. Taistelukosketuksen jälkeen hän päätti lykätä hyökkäystä seuraavaan päivään ja odottaa tykistön saapumista. Seuraavana päivänä Eslinin joukkojen asemia ammuttiin tykeillä Hjalmarsonin johtamien valkoisten hyökätessä. Tykkitulessa tuhoutui punaisten käyttämä sairaala. Vöyrin pataljoona yritti iltapäivällä koukata lumessa kahlaten punaisten selustaan, mutta yritys torjuttiin. Viisi vöyriläistä kaatui ja useita kymmeniä haavoittui, mikä vaikutti voimakkaasti Hjalmarsoniin. Punaisten vastarinta murtui illalla, kun saarrostusta pelännyt Stolbov kello 17 aikaan antoi käskyn perääntymisestä Toikon kapeikkoon. Samalla Hjalmarson, joka ei ollut saanut tietoa tilanteen kehityksestä, päätti vetää joukkonsa kahdeksan tunnin taistelun jälkeen takaisin Saarijärvelle 10 km Kurusta pohjoiseen. Kumpikin osapuoli siis vetäytyi taistelusta samaan aikaan. Seuraavana yönä valkoisten ylipäällikkö Mannerheim päätti alistaa Hjalmarsonin osaston Martin Wetzerin komentoon. Wetzerin tehtävä oli nyt vallata Kuru uudelleen ja jatkaa hyökkäystä sieltä käsin. Hjalmarson miehitti 17. maaliskuuta Kurun, mistä saarrostusvaaraa pelkäävät punaiset olivat jo vetäytyneet. Wetzer ei kuitenkaan pystynyt jatkamaan yleistä hyökkäystä, vaikka ylipäällikkö antoi hänelle reservistä pataljoonan verran lisää joukkoja, ja Hjalmarsonin osasto jäi Kuruun toipumaan.
Renée Sintenis
Renée Sintenis (syntymänimeltään Renate Alice Sintenis; 20. maaliskuuta 1888 Glatz – 22. huhtikuuta 1965 Berliini) oli saksalainen kuvanveistäjä.
Vuonna 1917 Sintenis avioitui saksalaisen taidemaalarin ja kirjailijan Emil Rudolf Weissin kanssa.
Sintenis menestyi vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa, joissa hänet palkittiin pronssimitalilla patsaissa teoksellaan "Footballeur". Olympiateoksensa lisäksi Sintenis on tunnettu Berliinin kultainen karhu -palkintopatsaan veistäjänä.
Bing Crosby
Harry Lillis ”Bing” Crosby (3. toukokuuta 1903 Tacoma, Washington, Yhdysvallat – 14. lokakuuta 1977 Alcobendas, Madrid, Espanja) oli yhdysvaltalainen laulaja ja Oscar-palkittu näyttelijä. Vuodesta 1926 aina kuolemaansa saakka 1977 jatkuneen uransa aikana Crosby oli mukana 79 elokuvassa ja teki 1 700 äänitystä. Hänen suosituimpia elokuviaan ovat muun muassa seitsemän elokuvan sarja Bob Hopen ja Dorothy Lamourin kanssa sekä Valkea joulu ja Skandaalihäät.
Elämä
pienois|vasen|upright|Crosby yhdeksänvuotiaana. Harry Crosby syntyi Tacomassa, Washingtonissa. Hänen perheensä muutti Spokaneen vuonna 1906. Bing Crosbyn ensimmäinen levytys oli kappale ”I’ve Got the Girl” 6. joulukuuta 1926. Crosby esiintyi ”The Rhythm Boys” -yhtyeessä, jossa soittivat Bix Beiderbecke, Jack Teagarden, Tommy Dorsey, Jimmy Dorsey, Eddie Lang ja lauloivat Mildred Bailey ja Hoagy Carmichael.
Crosbyn ensimmäinen menestyskappale oli ”Ol’ Man River” vuonna 1928. Crosbyn erimielisyydet Paul Whitemanin kanssa johtivat hänet ja ”The Rhythm Boys” -yhtyeen liittymään Gus Anheimin orkesteriin. Crosby teki sopimuksen Brunswick Records -levy-yhtiön kanssa.
1930-luvulla Crosby saavutti asemansa laulajana. Crosby lauloi Jack Kappin uudessa Decca Records -levy-yhtiössä. Hän esiintyi myös Paramount Picturesin tuottamissa The Big Broadcast -elokuvissa vuodesta 1932 lähtien. Crosby teki ensimmäisen radioesiintymisensä Carl Fentonin orkesterin kanssa suositussa CBS:n radio-ohjelmassa, jota esitettiin viikoittain seuraavat kymmenen vuotta. Crosby teki toisen maailmansodan aikana Saksaan suunnattuja propagandalähetyksiä. Suurin musikaalinen menestys oli hänen 3. lokakuuta 1942 levyttämänsä Irving Berlinin laulu ”White Christmas” eli ”Valkea joulu”, joka nousi soittolistojen ykköseksi 31. lokakuuta ja pysyi ykkösenä 11 viikkoa. Seuraavina vuosina Crosbyn levyttämät kappaleet olivat soittolistojen kärkipäässä 16 kertaa, aivan kärjessä 1945 ja tammikuussa 1947. Bing Crosbyn White Christmas -levyä on myyty maailmanlaajuisesti yli 100 miljoonaa kappaletta.
Crosbyn elokuvalippuja on myyty kolmanneksi eniten Clark Gablen ja John Waynen jälkeen. Crosby on listattu ”Kaikkien aikojen ykköstähtien listalle” Clint Eastwoodin, Tom Hanksin ja Burt Reynoldsin kanssa. Hän on voittanut myös Oscar-palkinnon parhaana näyttelijänä elokuvassa Kulje tietäni (1944). Crosby palkittiin ensimmäisenä henkilönä Grammy-palkinnolla elämänaikaisista saavutuksistaan vuonna 1962. Häntä pidetään merkittävimpänä populaarimusiikin hahmona yhdessä The Beatlesin, Elvis Presleyn ja Michael Jacksonin kanssa.
USS Dwight D. Eisenhower (CVN-69)
USS Dwight D. Eisenhower (runkonumerot CVAN-69 ja CVN-69) on Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan lentotukialus.
Valmistus
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1970. Alus laskettiin vesille 11. lokakuuta 1975 kumminaan Dwight D. Eisenhowerin leski Mamie Doud-Eisenhower ja otettiin palvelukseen 18. lokakuuta 1977 ensimmäisenä päällikkönään William E. Ramsey.
Palvelus
vasen|pienoiskuva|USS Dwight D. Eisenhower Alusta uudistettiin sen neljännen partiomatkan jälkeen lokakuusta 1985 huhtikuuhun 1987 uudella ilma- ja sukellusveneentorjuntakalustolla ja huollettiin uudelleen 1995-1997.
Dwight D. Eisenhower on osallistunut operaatioihin
Alus siirrettiin vuonna 2001 huoltoon ja ydinpolttoaineenvaihtoon, mistä se palautettiin palvelukseen tammikuussa 2005. Aluksen kotisatamana on Norfolk.
Tuotedifferointi
Tuotedifferoinnilla tarkoitetaan oman tuotteen erilaistamista niin, että se poikkeaa muista markkinoilla olevista samaa kohderyhmää tavoittelevista tuotteista. Tuotedifferointi on yksi yrityksen suurimpia strategisia valintoja. Differoinnissa voidaan erottua kilpailijoista joko laadullisesti tai poikkeavilla ominaisuuksilla tai näiden yhdistelmillä.
Fletcher-luokka
Fletcher-luokka oli Yhdysvaltain laivaston hävittäjäluokka toisessa maailmansodassa ja sen jälkeen. Luokka suunniteltiin 1939 laivaston petyttyä aiempien hävittäjien johtoalusten kuten Porter- ja Somers-luokkien suorituskykyyn. Osa luokan aluksista oli edelleen laivastossa Korean ja Vietnamin sodissa.
Laivasto otti 1942–1944 palvelukseensa 175 luokan alusta eli enemmän kuin mitään muuta hävittäjäluokkaa. Palveluksessa luokka osoittautui onnistuneeksi. Sen suunniteltu nopeus oli 38 solmua ja aseistuksena oli viisi yksiputkista viiden tuuman tykkiä ja kymmenen 21 tuuman torpedoputkea kahtena keskilaivaan sijoitettuna viisiputkisena patterina. Myöhemmät Allen M. Sumner- ja Gearing-luokat ovat luokan paranneltuja muunnoksia.
Pitkän toimintamatkan omaavat alukset kykenivät osallistumaan kaikkiin sotatoimiin, joita pidettiin hävittäjille mahdollisina sukellusvene- ja ilmatorjunnasta aina pinta-alusten välisiin taisteluihin. Luokan alukset upottivat kaikkiaan 29 keisarillisen Japanin laivaston sukellusvenettä. Toisen maailmansodan päätyttyä yksitoista alusta myytiin liittolaismaihin.
Absoluuttinen idealismi
Absoluuttinen idealismi on ontologisesti monistinen filosofia, jonka alullepanijana pidetään G. W. F. Hegeliä. Absoluuttinen idealismi vaikutti 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella saksalaisessa idealismissa sekä uushegeliläisyydessä, kuten brittiläisessä idealismissa. Absoluuttinen idealismi perustui Hegelin näkemykseen siitä, kuinka oleva on pohjimmiltaan käsitettävissä kaiken sisältäväksi yhdeksi kokonaisuudeksi. Hegel katsoi, että jotta ajatteleva subjekti (ihmisjärki tai tietoisuus) voisi lainkaan tuntea objektinsa (maailman), ajattelulla ja olemassaololla täytyy olla olemassa jossain mielessä identiteetti. Muussa tapauksessa subjekti ei voisi koskaan tavoittaa objektia emmekä voisi olla varmoja mistään, mitä tiedämme maailmasta. Jotta voisimme selittää eron ajattelun ja olemassaolon välillä, sekä kummankin rikkauden ja moninaisuuden, ajattelun ja olemassaolon ykseyttä ei voida esittää abstraktina identiteettinä "A=A". Absoluuttinen idealismi on pyrkimys osoittaa tämä ykseys käyttämällä uutta "spekulatiivista" filosofista menetelmää, joka vaatii uudenlaiset logiikan käsitteet ja säännöt. Hegelin mukaan olemassaolon absoluuttinen perusta on olemukseltaan dynaaminen, historiallinen välttämättömyyden prosessi, joka kehittyy yhä monimutkaisemmiksi olemassaolon ja tietoisuuden muodoiksi, synnyttäen lopulta kaiken moninaisuuden sekä maailmassa että käsitteissä, joilla ajattelemme ja teemme selkoa maailmasta.
Oppi
Absoluuttinen idealismi katsoo, että jos yritämme käsittää ja selittää Absoluutin käyttämällä tavallista kieltä ja perinteistä aristoteelista logiikkaa, epäonnistumme väistämättä. Voimme yrittää kuvailla sitä käyttämällä abstrakteja ajatuksia, mutta mikään käsite ei onnistu kuvaamaan, mikä Absoluutti on, ja synnyttää sen sijaan tarpeen käsitellä myös käsitteen vastakohtaa. Jos esimerkiksi katsomme, että Absoluutti on todellisuudessa ääretön, silloin äärellisyys ei olisi osa sitä, mutta äärellisyys on kuitenkin aivan yhtä lailla osa absoluuttista kuin äärettömyyskin on. Absoluuttisessa idealismissa absoluuttisen katsotaan olevan kummankin käsitteen perustana, niin että jokainen käsite liittyy välttämättä sen vastakohtaan. Hegel katsoi, että tämä vastakohtien välinen suhde on läsnä aina, kun olemme tekemisissä objektien kanssa — oli kysymyksessä sitten ajatus Jumalasta, tai esimerkiksi taiteesta.
Hegelille vastakohtien välinen vuorovaikutus synnyttää dialektiseen tapaan kaikki käsitteet, joita käytämme maailmaa ymmärtäessämme. Tämä ei tapahdu pelkästään yksilön mielessä, vaan kautta koko historian. Teoksessaan Hengen fenomenologia Hegel esitti ihmiskunnan tietoisuuden historian matkana erilaisten maailmanselitysten tasojen läpi. Jokainen uusi selitys loi sisäisiä ongelmia ja vastakohtaisuuksia ja johti jännitteisiin, jotka voitiin voittaa vain omaksumalla näkemys, jossa nämä vastakohtaisuudet voitiin sovittaa korkeampaan kokonaisuuteen. Taustalla on rationaalinen kehittyminen. Tämä tarkoittaa, että Absoluutti on tämä kehitys itse. Väittämä "kaikki todellisuus on henkeä" tarkoittaa, että kaikki todellisuudessa järjestää itsensä rationaalisesti, ja luo samalla vastakohdat, jotka havaitsemme siinä. Edes luonto ei ole erilainen kuin henki, koska se itse on järjestynyt hengen meille antamien määritysten mukaan. Vaikka luonto ymmärretään "toisena", se ei ole absoluuttisesti toinen ja siten olemukseltaan vieras.
Hegelin päämääränä oli osoittaa, ettemme suhtaudu maailmaan niin kuin se olisi meistä katsoen "toinen", vaan että löydämme itsemme tästä maailmasta. Kun ymmärrämme, että sekä mielemme että maailma ovat järjestyneet samojen rationaalisten periaatteiden mukaan, pääsymme maailmaan on turvattu. Tämä turvattu pääsy oli ollut hukassa sen jälkeen, kun Immanuel Kant oli julistanut "asioiden itsessään" olevan pohjimmiltaan tavoittamattomia.
Saksalainen idealismi
Saksalainen idealismi on nimitys saksalaisessa filosofiassa 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alkupuolella vaikuttaneelle filosofiselle liikkeelle, joka kehittyi Immanuel Kantin töiden pohjalle 1780- ja 1790-luvuilla ja liittyi läheisesti romantiikkaan ja valistusajan vallankumoukselliseen poliittiseen ajatteluun. Saksalaisen idealismin tunnetuimpia ajattelijoita olivat Johann Gottlieb Fichte, Friedrich Schelling ja Georg Wilhelm Friedrich Hegel. Siihen vaikuttivat merkittävästi myös Friedrich Heinrich Jacobi, Karl Leonhard Reinhold ja Friedrich Schleiermacher.
Kritiikki
Analyyttisen filosofian kannattajat ovat kritisoineet Hegelin ajattelua toivottoman hämäränä. Eksistentialistit puolestaan ovat kritisoineet Hegeliä siitä, että hän valitsi lopulta olemuksellisen kokonaisuuden ohi olemassaolon partikularisuuden. Tietoteoreettisesti yhtenä Hegelin järjestelmän ongelmana on, millainen suhde spekulaatioilla on todellisuuteen sellaisenaan. Hänen metafysiikkansa kestävin ongelma vaikuttaa olevan kysymys siitä, kuinka henki eksternalisoi itsensä ja kuinka sen synnyttämät käsitteet voivat sanoa mitään totta luonnosta. Samaan aikaan niiden on kuitenkin pakko voida tehdä niin, koska muutoin Hegelin järjestelmän käsitteet eivät sanoisi mitään mistään, mikä ei ole itsessäänkin käsite, ja järjestelmä muuttuisi vain sisällyksettömien käsitteiden mutkikkaaksi peliksi.
Schopenhauer
Arthur Schopenhauer huomautti, että Hegel loi absoluuttisen idealisminsa sen jälkeen kun Kant oli torjunut kaikki Jumalan olemassaolon todistukset. Absoluutti on persoonaton vastike Jumalan käsitteelle. Se on yksi subjekti, joka hahmottaa kaikkeuden yhtenä objektina. Yksilöt jakavat osan tästä hahmotuksesta. Koska kaikkeus on olemassa ajatuksena Absoluutin mielessä, ajatus on kopio Baruch Spinozan panenteismistä, missä kaikki on joko Jumala(a) tai luonto(a).
Moore ja Russell
Mooren kapinointi absoluuttista idealismia vastaan ilmeni arkijärjen puolustamisena absolutismin epäintuitiivisia johtopäätelmiä (esim. aika on epätodellista, muutos on epätodellista, erillisyys on epätodellista, epätäydellisyys on epätodellista, jne.) vastaan. Moore hyödynsi myös loogista analyysiä absolutisteja vastaan. Bertrand Russell julisti tätä edelleen ja aloitti analyyttisen filosofian perinteen, joka suuntautui hänen edeltäjiään vastaan. Omaa henkistä kehitystään kuvaillessaan Russell kertoi: "Joitakin vuosia sen jälkeen kun hylkäsin [absolutismin] [...] ajattelin, että kaiken mitä Hegel on kieltänyt täytyy olla totta". Hänen mukaansa "G. E. Moore otti johdon kapinassa, ja minä seurasin, tuntien vapautuneeni. [Absolutismi] väitti, että kaikki mitä arkijärki uskoo on pelkästään näennäistä. Me palasimme toiseen ääripäähän ja ajattelimme, että kaikki, mitä arkijärki filosofian tai teologian vaikutuksesta riippumattomana pitää totena, on totta".
Pragmatismi
Erityisesti William James ja F. C. S. Schiller, kummatkin pragmatismin perustajia, ovat hyökänneet absoluuttista idealismia vastaan. James oli erityisen huolestunut absoluuttiseen idealismiin kiinteästi liittyvästä monismista, ja sen seurauksista sellaisille kysymyksille kuin pahan ongelma, vapaa tahto ja moraalinen toiminta. Schiller torjui absoluuttisen idealismin, koska se ei ollut juuri lainkaan kytköksissä käytännölliseen elämäämme, ja koska sen kannattajat eivät ymmärtäneet, että ajatukset ovat vain toiminnan työkaluja, eivätkä tarkoitettu tekemään löytöjä abstraktista maailmasta, jolla ei ole mitään vaikutusta meihin.
Suhde uskontoon
Jotkut idealismin muodot, jotka ovat osana myös absoluuttista idealismia, ovat aiemmin olleet monien uskonnollisten ajattelijoiden ja filosofien suosiossa. Kristillisessä filosofiassa tällaista on edustanut muun muassa Mestari Eckhart. Se on myös hindulaisuuden ja monien buddhalaisuuden muotojen pohjana, mukaan lukien zen-buddhalaisuus, Madhyamika, Yogacara ja jotkut puhtaan maan polun tulkinnat. Näiden suuntausten lukeminen "absoluuttisen idealismin" nimikkeen alle olisi kuitenkin väärin, koska se hämärtäisi merkitykselliset erot näiden perinteiden välillä.
Filosofiassa
Absoluutinen idealismi on muuttanut filosofista maisemaa suuresti. Paradoksaalisesti vaikutus on kuitenkin ollut ennen kaikkea sen kohtaaman voimakkaan vastustuksen muodossa. Sekä looginen positivismi että analyyttinen filosofia syntyivät vastustuksesta Englannin akateemista filosofiaa 1800-luvulla hallinnutta hegeliläisyyttä kohtaan. Myös mannermainen fenomenologia, eksistentialismi ja postmodernismi ovat pyrkineet vapautumaan hegeliläisestä ajattelusta. Martin Heidegger, yksi 1900-luvun mannermaisen filosofian johtavista hahmoista, halusi ottaa etäisyyttä Hegeliin. Sekä loogisia positivisteja että Heideggeria yhdisti metafysiikan syrjäyttäminen.
Tieteissä
Absoluuttinen idealismi on vaikuttanut humanistisiin tieteisiin laajalti. Saksassa näitä tieteitä kutsutaan nimellä "hengentieteet" (Geisteswissenschaften), joka on suoraa seurausta hegeliläisestä hengen (Geist) ajatuksesta.
Sosiologiassa Hegel on vaikuttanut ennen kaikkea Ralph Dahrendorfin ajatteluun. Historioitsija Francis Fukuyama sai vaikutteita Hegelin nimiin laitetusta "historian lopun" ajatuksesta. Se, että Hegel julisti historian loppua, on kuitenkin ranskalaisen Hegel-tutkijan Aleksandr Kojeven popularisoima myytti.
Simon Wiesenthal -keskus
thumb|300px|Simon Wiesenthal -keskuksen päämaja Los Angelesissa
Simon Wiesenthal -keskus on Simon Wiesenthalin mukaan nimetty kansainvälinen, erityisesti juutalaisten asiaa ajava ihmisoikeusjärjestö. Keskus on maailman vaikutusvaltaisin juutalaisjärjestö. Nykyinen keskuksen johtaja on amerikkalainen historioitsija ja tohtori Efraim Zuroff.
Järjestön perusti vuonna 1977 joukko kalifornialaisia oikeistolaisrabbeja johtohahmonaan rabbi Marvin Hier, joka osti itselleen Simon Wiesenthalin nimen käyttöoikeudet. Wiesenthalilla itsellään ei ollut nimen lisäksi varsinaista tekemistä nimeään kantavan järjestön kanssa.
Järjestön toiminta perustuu holokaustin muiston vaalimiselle ja suvaitsevaisuuden sekä ihmisten välisten yhteisymmärryksen edistämiseen. Erityisesti järjestö keskittyy rasismin, antisemitismin, terrorismin ja kansanmurhien vastustamiseen. Tärkein tehtävä on kuitenkin toisen maailmansodan aikaisten natsirikollisten jahtaaminen.
Simon Wiesenthal -keskuksen jäseninä on yli 400 000 perhettä. Järjestön päämaja sijaitseen Los Angelesissa, ja sillä on lisäksi toimistot New Yorkissa, Torontossa, Miamissa, Jerusalemissa, Pariisissa ja Buenos Airesissa.
Keskus on myös muun muassa vaatinut Euroopan unionia poistamaan tuen palestiinalaishallinnolle. Kalifornian kuvernöörin vaaleissa se tuki avoimesti Arnold Schwarzeneggeriä. Simon Wiesenthal -keskuksen painostuksen ansiosta yksikään Hollywoodin suurista elokuvastudioista ei suostunut levittämään Mel Gibsonin kohuttua, juutalaisvastaiseksi väitettyä Jeesus-elokuvaa The Passion of Christ.
Natsien jahtaaminen
Marraskuussa 2005 Simon Wiesenthal -keskus selvitti sotarikoksista epäillyn lääkärin Aribert Heimin piileskelleen Espanjassa 20 vuoden ajan. Samassa kuussa se julkisti lisäksi neljän muun natsin nimen Saksan viranomaisille. Wiesenthal-keskuksen tavoitteena on saada jo varsin iäkkäät natsit kiinni, ennen kuin he ehtivät kuolla.
Etelä-Pohjanmaan museo
Museotoiminnan Törnävällä käynnisti 1930-luvulla Seinäjoen museoyhdistys. Varsinainen maakuntamuseo perustettiin 1980, ja neljä vuotta myöhemmin se siirtyi Seinäjoen kaupungin omistukseen. Törnävän museoalueen lisäksi Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseon hallintaan kuuluvat Seinäjoen keskustassa sijaitseva Suojeluskunta- ja Lotta Svärd -museo sekä Peräseinäjoella sijaitseva Riihimuseo.
Sulkasato
Sulkasato tarkoittaa lintujen höyhenpeitteen uusiutumista. thumb|[[Kuningaspingviini (Aptenodytes patagonicus) kesken postjuvenaalisen sulkasadon]]
Sulkasadon pääpiirteet
Linnulla on höyhenpeite, joka kuluu käytössä. Kulumista aiheuttavat muun muassa kosketus vieraisiin esineisiin (oksiin, kolojen seiniin, maahan), lentäminen (etenkin käsisulat), auringon säteily sekä lämpötilojen vaihtelut. Pohjoisissa oloissa myös jään muodostuminen, tavallisesti pyrstöön, kuluttaa sulkia. Sulkasadossa lintu pudottaa vanhan, kuluneen höyhenen, ja kasvattaa tilalle uuden. Sulkasadon ajoittuminen ja kesto vaihtelevat suuresti lintulahkoittain ja -heimoittain. Esimerkiksi kotkat ja suuret lokit vaihtavat vuosittain vain osan höyhenpuvustaan, ja kaikkien höyhenten vaihtumiseen kuluu jopa 4-5 vuotta. Varpuslinnuilla sulkasato on tavallisesti kerran vuodessa, mutta muutamat lajit sulkivat täydellisesti kaksi kertaa vuodessa. Sulkasato voi keskeytyä muuton ajaksi ja jatkua talvehtimisalueella.
Sulkasadon ajoittuminen
thumb|180px|left|[[harmaalokki|Harmaalokin poikanen]] thumb|180px|left|Harmaalokki nuoruuspuvussa thumb|180px|left|Harmaalokki aikuispuvussa
Sulkasadon alkamista säätelevät muun muassa kilpirauhas- ja sukupuolihormonit. Pesivillä aikuisilla linnuilla se alkaa usein jo haudonnan aikana (esimerkiksi kyyhkyt, petolinnut). Tavallisempaa on, että sulkasato alkaa pesimäkierron päätyttyä, Suomessa keski- tai loppukesällä. Tämä on niin sanottu postnuptiaalinen eli pesinnän jälkeinen sulkasato. Sulkasato on linnulle rasittava toimenpide, pitäähän sen muutamassa viikossa kasvattaa useinkin koko höyhenpukunsa uudelleen. Höyhenet ovat keratiinia, valkuaisainetta, samaa ainetta mitä ovat esimerkiksi kynnet, karvat ja hiukset, ja lintujen ravinnon on siksi oltava riittävän valkuaispitoinen. Tavallista onkin, että myös siemensyöjät siirtyvät osaksi käyttämään eläinravintoa (hyönteisiä ja muita selkärangattomia) sulkasadon ajaksi.
Sulkien vaihto eli sulkiminen tapahtuu aina samassa rytmissä. Hormonitoiminnan vaikutuksesta höyhentuppi löystyy, jolloin kulunut sulka/höyhen irtoaa. Esimerkiksi lähes kaikilla varpuslinnuilla tämä tapahtuu seuraavassa järjestyksessä: käsisiiven sisin sulka (keskellä siipeä) irtoaa ensin, sen jälkeen edeten kohti siiven ulkoreunaa; samoihin aikoihin irtoaa uloin kyynärsulka (myös siiven keskellä), edeten kohti siiven sisäreunaa. Uuden sulan kehitys alkaa välittömästi irtoamisen tapahduttua. Tertiaalit vaihtuvat nopeammin kuin sisimmät kyynärsulat. Niiden tehtävänä on suojata kyynärsulkia liialta kulumiselta. Aktiivisimmassa vaiheessa siivessä on muutama vanha sulka, muutama täysimittainen uusi sulka, pari-kolme puuttuvaa sulkaa, ja lukuisia eri kasvuvaiheessa olevia sulkia (varpuslinnun siivessä on 9-10 käsisulkaa, 6 kyynärsulkaa ja 3-5 tertiaalia eli yhteensä 18-21 sulkaa). Varpuslintujen siipisulkasato kestää noin 30–90 päivää, keskimäärin noin 50 päivää.
Pyrstösulkien vaihtumisjärjestys on kirjavampaa. Varpuslinnuilla on 12 pyrstösulkaa, ja tavallisesti irtoavat ensimmäiseksi keskimmäiset sulat. Monilla lajeilla putoavat kaikki pyrstösulat kerralla. Yksilöllistäkin vaihtelua esiintyy. Pyrstö vaihtuu suunnilleen samaa tahtia kuin siipisulatkin, tosin tavallisesti pyrstö on jo kokonaan uusi silloin, kun siivessä on vielä joitakin sulkia kasvamassa.
Höyhenpeitteen ja peitinhöyhenten sulkasato tapahtuu samaan aikaan kuin sulkien. Vaihtumisjärjestys ja intensiteetti vaihtelevat suuresti. Tavallista on, että lintu pudottaa kaikki siiven yläpeitinhöyhenet kerralla. Ruumiinhöyhenet vaihtuvat siten, että linnulla on jatkuvasti riittävä höyhenpeite lämmönhukan estämiseksi ja lajituntomerkkien havaitsemiseksi. Höyhenpeitteen sulkasato päättyy hieman myöhemmin kuin sulkien.
Nuorilla linnuilla on postjuvenaalinen sulkasato, joka alkaa tavallisesti 1,5-2 kuukauden iässä. Siinä vaihtuu pääosa höyhenpeitteestä ja peitinhöyhenistä. Monet lajit vaihtavat lisäksi pyrstösulkia, joko kaikki tai osan niistä. Siipisulkia vaihtuu harvoilla lajeilla, ja niilläkin yleensä vain yksittäisiä. Monien pitkän matkan muuttolintujen sekä nuoret että vanhat yksilöt sulkivat täydellisesti talvehtimisalueella.
Isoilla lokeilla sulkasato on monimutkainen ja pitkävaiheinen. Päiväpetolintujen sulkasato vaihtelee lajikohtaisesti. Vanhoilla sorsalinnuilla on täydellinen sulkasato kesällä. Ne saattavat olla silloin täysin lentokyvyttömiä. Vanhoilla kahlaajilla sulkasato alkaa usein jo pesimäalueella, mutta se keskeytyy syysmuuton ajaksi, ja uusi höyhenpuku valmistuu vasta talvehtimisalueella.
Höyhenten kuluminen
thumb|200px|[[Sinisorsat peruspuvussa: edessä ilmeisesti vanha koiras ja takana nuori koiras]] thumb|200px|[[Sinisorsapari juhlapuvussa: koiras edessä, naaras takana]]
Linnut saavat sulkasadossa niin sanotun peruspuvun. Monilla lajeilla sukupuolet ovat silloin lähes saman näköisiä. Syksyn ja talven aikana höyhenten kärjet kuluvat, ja alta tulee näkyviin aivan uusia värejä. Monilla lajeilla on talven aikana osittainen ruumiinhöyhenten sulkasato. Useilla lajeilla koiras on keväällä värikkäämpi. Esimerkiksi pajusirkkukoiras muistuttaa peruspuvussa naarasta, mutta keväällä pään höyhenet ovat kuluneet, ja niiden alta tulee näkyviin koiraan tunnusomainen musta-valkoinen pään kuviointi. Sukupuolierojen korostuminen on tärkeää lisääntymisajan koittaessa. Tätä koiraslintujen värikästä pukua kutsutaan juhlapuvuksi.
Keratiinin rakennusaineen väri on se tavallisin ja arkisin väri, harmaanruskean sekoitus, hiirenharmaa. Lintujen kirkkaat värit aiheutuvat höyhenten pigmenttisoluista, joista heijastuvan, eri aallonpituuksilla etenevän valon, silmän tappisolut erottavat. Monien lintujen puvuissa esiintyvät metallinhohtoiset värit ovat heijastusta valon osuessa tietyllä tavalla järjestyneisiin höytyjen hienorakenteisiin. Höyhenen kuluessa tai haalistuessa värit, eli pigmenttisolut ja höytyjen pintarakenne, kuluvat, ja niiden alta alkaa paistaa hiirenharmaa perusväri. Laji- ja sukupuolituntomerkkien erottuminen heikkenisi, ellei lintu vaihtaisi uutta höyhentä kuluneen tilalle.
Höyhenten ja sulkien kulumiserot ovat tärkeä ikätuntomerkki, jota ihmissilmä ei välttämättä edes huomaa. Lintujen nokkimisjärjestys perustuu suurelta osin ikä- ja sukupuolituntomerkkeihin.
Radisson Blu Plaza Hotel
thumb|Radisson Blu Plaza Hotel Rautatientorilta nähtynä, oikealla [[Casino Helsinki.]] Radisson Blu Plaza Hotel on Radisson Blu -ketjuun kuuluva hotelli Helsingin keskustassa Kluuvin kaupunginosassa Rautatientorin koilliskulmassa. Hotellin rakennus on entinen SOK:n pääkonttori, ja se käsittää koko Vilhonkadun puoleisen sivun korttelia ulottuen Mikonkadulta Vuorikadulle. Talon Vuorikadun puoleisessa osassa on kauppakeskus ja toimistoja.
Historia
Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta SOK osti osoitteissa Vilhonkatu 5–7 sijainneet kaksi tonttia rautakauppias Emil Leschiltä. Lesch oli rakennuttanut vuonna 1902 Vuorikadun kulmatontille nelikerroksisen talon, jonka oli suunnitellut arkkitehti John Settergren. SOK:n pääkonttorin suunnittelivat arkkitehtiveljekset Kauno S. Kallio ja Oiva Kallio. Settergrenin suunnittelema Vuorikadun kulmatalo muutettiin osaksi yhtenäistä rakennuskokonaisuutta. Sisätilojen pohjapiirroksen suunnitteli SOK:n arkkitehti Elias Paalanen. Peruskivi muurattiin joulukuussa 1917, mutta Suomen sisällissota viivästyttyi rakennustöitä niin, että talo valmistui vasta vuonna 1921. Aiemmin muilla tonteilla oli ollut kaksikerroksisia puutaloja. Mikonkatu 23:ssa säilyi pitkään vuonna 1865 valmistunut puutalo.
Rakennuksen arkkitehtuuri jäljittelee pääosin keskieurooppalaista ja italialaista renessanssityyliä, mutta siihen on yhdistetty vaikutteita myös barokki- ja empiretyylistä sekä itämaisesta arkkitehtuurista. Sisustuksen suunnittelivat Kallion veljekset yhdessä siskonsa Toini Kallion kanssa. He suunnittelivat taloon muun muassa huonekaluja ja art deco -tyylisiä esineitä. Sisätiloista komeimpiin kuuluvat eteishalli, lasikattoinen näyttelyhalli ja hallintoneuvoston kokoushuone, jotka ovat nykyään Museoviraston suojelemia. Eteishallin seiniä koristavat tammipaneelit toteutti kuvanveistäjä Johannes Haapasalo ja vuonna 1930 valmistuneet ikkunoiden lasimaalaukset taidemaalari Juho Rissanen. Paneelien veistokset ja ikkunamaalaukset esittävät kauppaa, teollisuutta, maataloutta ja metsästystä. Pääsisäänkäynti oli tuolloin Rautatientorin puoleisessa kulmassa. SOK:n pääkonttorin ohella rakennuksessa toimivat vakuutusyhtiöt Elonvara ja Tulenvara sekä 1950-luvulle saakka Suomen Osuuskauppakoulu.
SOK:n pääkonttori toimi rakennuksessa vuoteen 1991, jolloin se siirtyi uusiin tiloihin Vallilaan. SOK pysyi rakennuksen omistajana ja muutti sen 1990-luvun lopussa Radisson SAS Plaza Hotel -hotelliksi. Muutostyöt suunnitteli arkkitehti Ilmo Valjakka, joka piirsi myös hotellin uuden sisäänkäyntirakennuksen viereiselle tontille osoitteeseen Mikonkatu 23. Uudisrakennus valmistui ja hotelli avattiin syksyllä 1999. Rakennuksen historialliset julkisivut jäivät entiselleen, mutta sisätilat uudistettiin perinpohjaisesti. Entinen eteishalli on nykyään Juhon sali -niminen hotellin juhlatila ja baari, näyttelysali puolestaan on ravintola, jossa järjestetään toisinaan taidenäyttelyitä. SOK:n hallintoneuvoston kokoushuone on vuokrattava kokoustila. Plaza-hotelli on yksi Helsingin edustushotelleja, ja sinne on majoitettu muun muassa Suomen EU-puheenjohtajakauden delegaatteja ja yleisurheilun EM-kisojen urheilijoita.
thumb|Talon Vuorikadun puoleinen pääty. Talon Vuorikadun puoleinen osa muutettiin vuonna 1993 vuokrattaviksi toimistotiloiksi ja alimmat kerrokset kauppakeskukseksi, johon tuli aluksi Velhonlinna-niminen lastentavaratalo. Vuonna 1996 Velhonlinnan tilalle tuli Tarjoustalo, joka muutettiin vuonna 2015 Tokmannin myymäläksi. Vilhonkadun ja Vuorikadun kulmassa olevan sisäänkäynnin yhteyteen tuli yksi vuonna 1995 avatun Kaisaniemen metroaseman (nykyinen Helsingin yliopiston metroasema) sisäänkäynneistä.
Colusa
Colusa on kaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 6 411. Kaupunki on Colusan piirikunnan hallintokeskus.
Chowchillan pormestarina toimii Josh Hill.
Väestö
Kaupungin asukkaista 87,34 prosenttia on valkoisia, 2,70 prosenttia afroamerikkalaisia, 1,49 prosenttia aasialaisia ja 0,64 prosenttia intiaaneja. 13,90 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 36,4 vuotta.
Kierrejousi
Kierrejousi on jousi, joka on tarkoitettu joustamaan pituussuunnassa. Jousivoiman oletetaan kasvavan lineaarisesti siirtymän funktiona. F = -k*x.
Kierrejouset valmistetaan usein nuorrutetusta teräslangasta, jonka poikkipinta on pyöreä. Mikäli jousen poikkipinta on ympyrä ja jousen nousu tasajakoinen, voidaan jousivakio laskea seuraavasti: missä G = materiaalin liukumoduuli, d = langan halkaisija, n = kierrosten lukumäärä ja R = jousen säde.
Jousen tarkoitus on varastoida ja luovuttaa energiaa mahdollisimman tarkasti suunnittelijan haluamalla tavalla. Materiaalin kimmoisuus on oltava riittävä jotta se voi palautua kuormittamattomaan tilaan mahdollisimman tarkasti suoritetun työliikkeen jälkeen.
Käyttötarkoituksen ja toimintaperiaatteen mukaan jousituotteet voidaan ryhmitellä esimerkiksi seuraavasti:
Nanumea
Nanumea on atolli Tuvalussa Tyynellämerellä ja yksi maan kahdeksasta hallintoalueesta. . Nanumea on maan pohjoisin atolli, ja se koostuu viidestä saaresta, joista suurin on Nanumea. Muita saaria ovat Lakena, Lefogaki, Teatua a Taepoa ja Temotufoliki. Atollin pinta-ala on noin 3,9 neliökilometriä. Saarta johtaa saarineuvosto.
Kierrejousi
Jousen kuormitustapa ja käyttöolosuhteet on määriteltävä mahdollisimman aikaisin, koska ne vaikuttavat laskennassa käytettäviin perusteisiin. Käyttöolosuhteet vaikuttavat valmistusmateriaalin valintaan ja osin myös laskenta-arvoihin. Tällaisia tekijöitä ovat esimerkiksi käyttölämpötila tai korroosioherkkyys.
Nanumea
Nanumean kaksi pääsaarta, Nanumean ja Lakenan erottaa kaksi laguunia. Lakenalla on myös pieni järvi.
Kierrejousi
Mikäli jousi joutuu väsyttävän kuormituksen alaiseksi, vaatii se jo suunnitteluvaiheessa yksilöllisen tarkastelun. Kuormitusvaihteluiden lukumäärän ollessa yli 10000 kertaa jousen oletetun käyttöiän aikana on varmuuskertoimen k (vääntöjännitys ) tai q  (vetojännitys ) vaikutus huomioitava suunnittelussa. Kyseisten kertoimien arvot ovat tasaisella tai lepäävällä kuormalla =1.
Nanumea
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan Nanumealla on 556 asukasta. Pääsaarella on Yhdysvaltain armeijan toisen maailmansodan aikana rakentama Nanumean lentokenttä. Nanumealaiset siirrettiin sodan ajaksi Lakenalle.
Lasca
Peliä pelataan 7 × 7 laudalla, ja käytössä ovat vain yhdenväriset, yleensä tummat, ruudut. Nappulat voivat olla minkälaisia vain, mutta niitä pitää pystyä pinoamaan.
Pelinappuloita kutsutaan sotilaiksi, eivätkä ne voi liikkua takaisin päin. Kun sotilailla pääsee vastustajan puoleiselle viimeiselle riville, niistä tulee upseereita. Tämän jälkeen ne voivat liikkua myös takaisin päin.
Suurin ero tammeen verrattuna on, että Lascassa nappuloita ei poisteta laudalta lyödessä. Ne lyödään kyllä samalla tavalla. Lyöty nappula asetetaan aina oman nappulan alle, jolloin muodostuu pylväs. Pylvästä hallitsee se pelaaja, jonka nappula on päällimmäisinä. Pylväs liikkuu aina kokonaan, ja sillä tavalla kuin ylin nappula voi liikkua.
Jos pylvään yli hypätään, eli se vangitaan, vain ylin nappula pylväässä otetaan kiinni. Se ja oma pylväs tai nappula siirrettään ruutuun, johon oltiin hyppäämässä.
Lyöminen on aina pakollista, jos niin voi tehdä. Tämä antaa paljon mahdollisuuksia pakottaviin uhrauksiin, joilla voi saavuttaa pidempikantoista etua.
Pelin voittaa silloin:
Ruusun aika
Ruusun aika on suomalainen vuosina 1990–1991 tuotettu televisiosarja. Sarjan käsikirjoituksen teki kirjailija Raija Oranen. Ohjauksesta vastasivat Ilkka Vanne ja Pauli Virtanen.
Suosittu sarja kuvasi helsinkiläisen Ruususen uusioperheen elämää. Ruususten talo sijaitsee idyllisellä Toukolan asuinalueella Helsingissä. Ulkokuvaukset suoritettiin Japaninkatu 9:ssä ja sisäkuvaukset MTV:n studioilla. Myös Matikaisen Leipä sijaitsee Toukolassa, osoitteessa Intiankatu 7.
Sarjan 24 ensimmäistä jaksoa esitettiin marraskuun 1990 ja huhtikuun 1991 välillä. Suuren suosion johdosta sarjaa tehtiin toinen tuotantokausi, johon valmistui kymmenen uutta jaksoa, jotka esitettiin lokakuun ja joulukuun aikana 1991. Uusinnat sarjasta esitettiin vuosien syyskuun 1992 ja huhtikuun 1993 välillä sekä touko- ja kesäkuun aikana 1998. Sarjaa katsoi parhaimmillaan jopa 1,6 miljoonaa katsojaa.
Sarjan henkilöitä
Esko Ruusunen, Ruususen perheen isä, joka toimii Auroran sairaalassa lastenlääkärinä. Hänen edellinen avioliittonsa päättyi vaimonsa Ullan kuolemaan. Liitosta syntyi poika Ilmari eli Illi. Esko meni uudestaan naimisiin Marjan kanssa ja heillä on yhteinen tytär Roosa-Maaria eli Roope.
Marja Ruusunen, Ruususen perheen äiti. Marja työskentelee aluksi isossa lannoitetehtaassa henkilöstöpäällikkönä, mutta ylenee myöhemmin yrityksen hallintojohtajaksi. Hänen edellinen avioliittonsa päättyi miehensä Stefanin kanssa avioeroon. Liitosta syntyi tytär nimeltä Meri. Marja stressaantuu välillä asioista liiankin helposti, varsinkin kun asiat eivät mene hänen haluamallaan tavalla.
Roosa-Maaria Ruusunen, Eskon ja Marjan tytär. Häntä kutsutaan useimmiten Roopeksi. Hän käy peruskoulun neljättä vuosiluokkaa. Roosa-Maariaa voi kuvailla poikatytöksi. Muun muassa hän pukeutuu useimmiten poikamaisesti ja tykkää pelata jalkapalloa.
Ilmari Ruusunen, Eskon poika, joka syntyi edellisessä avioliitosta. Häntä kutsutaan useimmiten Illiksi. Hän on 16-vuotias peruskoulun viimeistä luokkaa käyvä nuorukainen, jolla on murrosiän ongelmia ja se aiheuttaa välillä ongelmia muiden perheenjäsenten kanssa. Hän ei tule toimeen erityisesti äitipuolensa Marjan kanssa, mutta ajoittain molemmat pysyvät sovussa.
Meri Brandt, Marjan tytär, joka syntyi kun hän oli avioliitossa Stefan Brandtin kanssa. Merillä vaihtuu sarjan aikana poikaystävä moneen otteeseen. Hän opiskeli lukiossa ja sai pojan.
Senni Mertanen, Marjan äiti. Häntä kutsutaan perheessä Mummiksi. Sarjan alussa hän asustaa omassa asunnossa kerrostalossa, mutta hän muuttaa Ruususten luo, koska hän käy lähes joka päivä heidän luonaan. Senni sairastuu syöpään ja kuolee myöhemmin sairauteensa.
Nero, Ruususten perheen koira. Nero on rodultaan labradorinnoutaja. Välillä hän pohdiskelee ja kommentoi perheen asioita, siten että katsojat kuulevat hänen puhuvan. Neron ääntä esittää Kirsti Kemppainen.
Matikaiset, Ruususten talon naapurissa asuva pariskunta. He pitävät pientä leipomo-lähikauppaa lähellä Ruususten perheen kotia. Rouva Matikaista kutsutaan ”alati sairaaksi”, koska hän useimmiten valittaa omista sairauksistaan asiakkaillensa ja kyselee välillä liiankin turhanpäiväisiä asioita.
Romaanit
Sarjan pohjalta on julkaistu myös kaksi romaania: Ruusun aika (1991) sekä Ruusun aika 2 (1992). Kirjat on kustantanut Tammi. Kevään 2009 aikana teoksesta julkaistiin myös pokkari.
Sirkkaäyriäiset
Sirkkaäyriäiset eli mantisravut (Stomatopoda) ovat kuoriäyriäisten lahko. Sirkkaäyriäisiä tunnetaan noin 400 lajia, joista suurin osa elää trooppisilla merialueilla. Ne voivat elää koralliriutan koloissa tai merenpohjalla, jopa 1 500 metrin syvyydessä.
Sirkkaäyriäisten maksimipituus on noin 30 senttimetriä ja ne voivat elää enintään 30 vuoden ikäisiksi.
Nimensä sirkkaäyriäiset ovat saaneet rukoilijasirkkaa muistuttavista pään ja eturaajojen muodosta. Ne käyttävät voimakkaita eturaajojaan saalistamiseen. Saalistustekniikan perusteella ne voidaan jakaa kahteen ryhmään: keihästäjiin ja murskaajiin. Keihästäjät iskevät kapean, kovan eturaajansa saaliin läpi. Murskaajat täräyttävät kovan iskun ojentamalla etujalkansa hämmästyttävällä nopeudella. Vahvimmat murskaajat voivat rikkoa normaalin akvaariolasin.
Sirkkaäyriäisillä on eläinkunnan kehittyneimmät silmät. Sirkkaäyriäisten silmät ovat sarvien päässä, joka mahdollistaa kummankin silmän liikuttelun erikseen. Kumpikin silmä jakautuu kolmeen osaan, joista jokaisessa on pupillin tapainen rakenne. Tämän ansiosta sirkkaäyriäiset pystyvät arvioimaan esineiden etäisyyden vain yhdellä silmällä eli lahkon edustajilla on syvyysnäkö kummassakin silmässä erikseen. Siinä missä ihmisillä ja useimmilla nisäkkäillä on kolmelle eri päävärille herkkiä tappisoluja, eräillä sirkkaäyriäislajeilla on jopa kahdelletoista eri aallonpituudelle herkkiä tappisoluja mukaan lukien ultraviolettisäteilyn. Lisäksi sirkkaäyriäiset pystyvät erottamaan kolmen eri tyypin polarisoitunutta valoa.
Jon English
thumb|300px|Jon English vuonna 2013 [[Sweden Rock Festival|Sweden Rockissa.]] Jonathan James ”Jon” English (26. maaliskuuta 1949 Lontoo, Britannia – 9. maaliskuuta 2016 ) oli englantilaissyntyinen australialainen muusikko ja näyttelijä.
English muutti Australiaan vanhempiensa kanssa 12-vuotiaana. Hän oli tunnettu rocklaulaja Australiassa ja näytteli sikäläisessä Jesus Christ Superstar'' -tuotannossa Juudas Iskariotin roolin.
Vuonna 1978 English näytteli australialaisessa minisarjassa Vastatuuleen Jonathan Garrettia. Minisarjan tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun alun brittiläisen imperiumin hallitsemaan Australiaan, jonne Garrett on karkotettu Englannista. English ja Mario Millo sävelsivät 13-osaiseen minisarjaan musiikin. Englishin levyttämä tv-sarjan tunnuskappale ”Six Ribbons” nousi listaykköseksi ainakin kuudessa maassa. Sarjan tunnuskappaleen on levyttänyt suomeksikin usea artisti.
English kuoli leikkauksen jälkeisenä komplikaationa tulleen aortan läpissä ilmenneen ongelman vuoksi.
Jansson
Jansson tai Janson on yleinen ruotsinkielinen sukunimi:
Tškalovsk (Kaliningrad)
Siellä on Kaliningrad-Tškalovskin lentotukikohta, josta suoritetaan säännöllisiä huolto- ja henkilökuljetuslentoja Suomenlahden kansainvälisen ilmatilan kautta.
Otanes
Otanes (Utâna, kuoli noin 513 eaa.) oli persialainen aatelinen joka eli 500-luvulla eaa. Hän oli yksi seitsemästä salaliittolaisesta jotka murhasivat kuningas Smerdiin ja julistivat Dareios I:n kuninkaaksi.
Otanes olisi luultavasti voinut vaatia kuninkuutta itselleen koska hänellä oli yhteyksiä Kyyros Suureen siskonsa kautta. Dareioksen yhteys Kyyroksen sukuun oli kaukainen.
Otanes ja kumppanit menivät Smerdiin asuinpaikkaan 29. syyskuuta 522 eaa. ja heidät päästettiin sisälle, koska olihan kyseessä eräät Persian valtakunnan arvostetuimmista henkilöistä. Yhdessä salaliittolaiset murhasivat nukkuvan Smerdiin.
Herodotos kertoo että murhattuaan kuninkaan salaliittolaiset väittelivät siitä miten Persiaa tuli siitäedes hallita. Otanes olisi Herodotoksen mukaan halunnut maahan demokratian, Megabyzos taas kannatti oligarkiaa ja Dareios puolestaan suosi kuningasvaltaa. Lopulta Dareioksen näkökanta voitti ja hänet valittiin kuninkaaksi. Koska Otanes oli vastustanut kuninkuutta, päättivät salaliittolaiset ettei Otaneen ja hänen perheensä tulevaisuudessa tarvinnut totella kuninkaan määräyksiä.
Päästyään kuninkaaksi Dareios kunnioitti Otanesta ottamalla tämän tyttären Faidyian vaimokseen. Otanes meni myös naimisiin Dareioksen siskon kanssa. Dareios nimitti Otaneen myös Lyydian satraapiksi. Otanes kuoli luultavasti noin vuonna 513 eaa., koska tuolloin Artafernes nimitettiin Lyydian satraapiksi.
Carlsbad (Kalifornia)
Carlsbad on yli 100 000 asukkaan kaupunki San Diegon piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Carlsbad sijaitsee noin 55 km San Diegosta pohjoiseen. Sen ympäristössä kasvatetaan talvivihanneksia ja kukkia. Kaupungin paikalle perustetun karja-aseman nimi oli Frazier’s Station, mutta kun alueelta löydettiin mineraalivesiä, se sai eurooppalaisten kylpyläkaupunkien mukaan nimekseen Carlsbad. Vuodesta 1885 Sante Fen rautatie toi Karlsbadin rannoille lomanviettäjiä. Vuonna 1999 sinne perustettiin Legoland.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 105 328 asukasta, arvio vuodelle 2017 oli yli 115 000. Asukkaista noin 84 % on valkoisia.
Lasiruusut
Lasiruusut (Aiptasia) ovat pieniä läpikuultavan ruskeankellertäviä merivuokkoja, joita elää maailman trooppisilla ja subtrooppisilla merialueilla. Riutta-akvaariossa niistä voi tulla ongelma, sillä hyvissä oloissa ne leviävät villisti, ja polttavat lonkeroillaan etenkin selkärangattomia
Lasiruusuja on kuusitoista eri lajia.
Ruskehtava väri tulee vuokon elimistössä elävästä symbioottisesta levästä, myös aivan lasinkirkkaita yksilöitä esiintyy. Keskuspyörylä voi kasvaa halkaisijaltaan viisisenttiseksi. Sen reunoilta lähtevät kapeat, pitkät lonkerot.
Akvaariossa lasiruusuista on vaikeaa päästä eroon kitkemällä, sillä niistä yleensä repeää pala, joka on valmis suvuttomaan lisääntymiseen. Eräät ravut, tunnetuimpana Lysmata wurdemanni, ja perhokalat, ennen kaikkea pinsettikala, ovat menestyksekkäimpiä lasiruusujen kurittajia.
Savannah (kissa)
Savannah tai savannikissa on servaalin ja kesykissan risteytys. Servaaleja risteytettiin kesykissan kanssa ensimmäisen kerran 1980-luvulla. Laajamittainen servaalihybridien kasvatus alkoi 1990-luvulla, kun yhdysvaltalaiset Patrick Kelly ja Joyce Sroufe saivat kansainvälisen kissaliiton (TICA) hyväksynnän sekä liiton vahvistaman standardin uudelle hybridirodulle ja alkoivat kaupallisen risteytystoiminnan. Rotu sai englanninkieliseksi nimekseen savannah. Muut suuret kansainväliset kattojärjestöt (FIFe ja CFA) eivät rekisteröi savannah-kissoja villikissataustan vuoksi.
Hybridikissojen ensimmäisten risteytyssukupolvien koiraat ovat steriilejä, mutta ne tulevat lisääntymiskykyisiksi noin viidennestä sukupolvesta lähtien. Naaraat sen sijaan ovat hedelmällisiä jo ensimmäisestä sukupolvesta lähtien. Savannah-kissat ovat saaneet nopeasti suuren suosion lemmikkeinä, ja lukuisat kissalat ympäri maailmaa (mukaan lukien Suomessa) tuottavat nykyisin näitä hybridipentuja. Savannah-kissat ovat tavallisia kesykissoja suurikokoisempia, älykkäitä, seurallisia, leikkisiä ja niitä luonnehditaan myös jossain määrin koiramaisiksi.
Lisääntyminen ja genetiikka
Koska savannah-kissat saadaan aikaan ristisiitoksella servaalin ja kotikissan välillä, jokainen savannah-sukupolvi numeroidaan. Esimerkiksi kissa, joka on suoraan servaalin ja kotikissan risteytys, on F1-sukupolvea, ja ne ovat 50 % servaaleja.