cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sapfo
Runous
Sapfo kirjoitti pääasiassa rakkausrunoja. Hänen runouttaan luonnehtii ennen kaikkea henkilökohtaisten tuntemusten ja ihmisten välisten suhteiden kuvaus. Tyylinsä ansiosta Sapfolla on ollut kestävä vaikutus runouteen ja hän on ollut inspiraation lähde myös nykyajan runoilijoille. Runoja luonnehtii yksinkertainen, suora ja elegantti kieli ja muoto. Runot käsittelevät usein ruumiillisia passioita esimerkiksi rakkauteen tai kuolemaan liittyen. Niissä on myös vahva uskonnollinen ulottuvuus erityisesti Afroditen kulttiin liittyen.
Sapfon runoista osa vaikuttaa selvästi homoeroottisilta, naisten välistä rakkautta kuvaavilta. Toisaalta jotkut tutkijat ovat huomauttaneet, ettei mikään runo kuitenkaan välttämättä vaadi homoeroottista tulkintaa.
Sapfo itse ei koonnut runojaan kirjoiksi, vaan hänen aikanaan runous oli vielä suullista ja perustui ulkomuistiin. Runot kirjoitettiin ylös myöhemmin. 200–100-luvuilla eaa. aleksandrialaiset tekstikriittikot kokosivat yhteen ne Sapfon runot, jotka olivat säilyneet hellenistiselle kaudelle saakka. Nykyaikaan säilyneet Sapfon katkelmat ovat säilyneet pääosin Aristofanes Byzantionlaisen ja Aristarkhos Samothrakelaisen työn ansiosta. Tekstikriitikot jakoivat tunnetut Sapfon runot runomitan perusteella yhdeksään kirjaan:
pienoiskuva|upright=0.82|Sapfon runo vanhasta iästä (rivit 9–20). 200-luvulta eaa. peräisin oleva papyrus, P.Köln XI 429.
Koko kokoelma on saattanut käsittää noin runosäettä. Kaikkia säilyneitä fragmentteja ei ole kyetty yhdistämään mihinkään näistä kirjoista; tällaisia ovat fragmentit 118–213.
Kokoelma on tunnettu ainakin vielä ensimmäisellä vuosisadalla eaa., jolloin Sapfon runous vaikutti suuresti roomalaisiin runoilijoihin, kuten Catullukseen ja Horatiukseen. Ajan kuluessa Sapfon runoista yhä suurempi määrä katosi toisaalta sattuman, toisaalta keskiajan puritaanisen maun seurauksena. Jossakin vaiheessa kirkko sekä idässä että lännessä suoranaisesti jopa tuhosi Sapfon kirjoituksia, koska hänen runoutensa nähtiin uhkana kristilliselle moraalille. Jo 1100-luvulla bysanttilainen Johannes Tzetzes valitti, että aika oli kadottanut Sapfon runouden; tästä huolimatta hänellä vaikuttaa vielä olleen käytössä enemmän Sapfon runoja kuin meillä. Bysanttilaisten tuntemat tekstit kuitenkin katosivat Konstantinopolin kukistuttua neljännen ristiretken seurauksena vuonna 1204.
Seurauksena Sapfon runoista on säilynyt nykyaikaan lähinnä vain katkelmia. Suurin osa säilyneistä säkeistä on peräisin muiden kirjailijoiden, kuten kreikkalaisten grammaatikkojen, kautta säilyneistä katkelmista, kun nämä ovat esittäneet teoksissaan esimerkkejä Sapfon tyylistä tai kreikan kielen käytöstä. Ainoastaan yksi runo, Hymni Afroditelle, on säilynyt kokonaisena. Se säilyi osana Dionysios Halikarnassoslaisen kirjallista tyyliä käsittelevää teosta.
Hymni Afroditelle
Hymni Afroditelle on Sapfon ainoa kokonaisena säilynyt runo. Seuraavassa esitetään siitä katkelma. Runosta on tehty useita suomennoksia. Tähän on valittu malliksi osa Päivö ja Teivas Oksalan suomennoksesta, koska se noudattaa alkuperäistä runomittaa ja rakennetta, ja toimii näin samalla esimerkkinä sapfisesta mitasta.
Kuin jumala on tuo mies...
Sapfon kenties tunnetuin runo on runo, joka alkaa sanoilla ”Kuin jumala on tuo mies”. Seuraavassa esitetään siitä katkelma, joka kuvaa eloisasti rakastumisen aikaansaamia ruumiillisia vaikutuksia. Tässä Arto Kivimäen ja Sampo Vesterisen suomennoksessa käännös on melko sanatarkka, mutta sitä ei ole sidottu alkuperäiseen runomittaan.
Yleisimmän tulkinnan mukaan runo on omistettu jollekin neidolle, joka on Sapfon entinen oppilas, ja viettää häitään sulhasensa kanssa. Sapfo on kuitenkin itse ihastunut neitoon ja kuvaa runossa tuntemuksiaan. Tämä ei kuitenkaan ole ainoa mahdollinen tulkinta.
Jälkimaine ja vaikutus
pienoiskuva|upright|Sapfon kuolema. Sapfon kuolemasta kertovaan legendaan perustuva maalaus, Miguel Carbonell Selva, 1881.
Koska monet Sapfon runoista on omistettu naisille, tämä on luonut hänelle jälkimaineen lesbona. Kantasana ”lesbolaisuus” periytyy Lesboksen saaresta, jossa hän asui. Sapfon nimi on myös ”lesboa” paljon harvinaisemman, mutta samaa merkitsevän sanan ”sapfinen” juuri.
Varsinkin Ateenassa, jossa naisten asema oli paljon Lesbosta rajoitetumpi, Sapfon kaltaista naisrunoilijaa ei aina ymmärretty. Tämä on osaltaan vaikuttanut hänen jälkimaineeseensa. Muun muassa Aristofanes pilkkasi Sapfoa komedioissaan. Myös kreikkalaiset uuden komedian kirjailijat pitivät parodioissaan Sapfoa seksuaalisesti holtittomana, ja kuvasivat tämän lesboksi.
Platon arvosti Sapfon runoutta siinä määrin, että kutsui häntä kymmenenneksi muusaksi. Hellenistisellä kaudella Sapfo luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta. Roomalaisella kaudella Sapfolla oli suuri vaikutus roomalaisten Horatiuksen ja Catulluksen runouteen. Catullus myös käänsi Sapfon runoja latinaksi.
Mielikuvien vuoksi paavi Pyhä Gregorius VII poltatti Sapfon teoksia vuonna 1073. Nykyaikana Sapfosta on muodostunut eräänlainen lesboikoni. Tarina Sapfosta on innoittanut monia kirjailijoita vuosisatojen varrella, esimerkiksi Alfred Tennyson, Charles Baudelaire, Virginia Woolf, Marguerite Yourcenar, Ezra Pound ja Lawrence Durrell.
Suomennokset
Pentti Saarikoski julkaisi esikoisrunokokoelmassaan vuonna 1958 kahdeksantoista Sapfon runokatkelman suomennokset. Vuonna 1969 Saarikoski julkaisi Sapfon kaikki katkelmat kokoelmana Iltatähti, häälaulu. Hän ei noudattanut antiikin runomittojen säejakoa vaan asemoi tekstin nykyaikaisen runon tapaan. Teosta on sanottu antiikin kirjallisuuden ehkä kauneimmaksi suomennokseksi.
Myös Aapo Junkola suomensi Sapfon runot vuonna 1966. Sari Kivistön ja H. K. Riikosen mukaan Junkola tavoitti Sapfon tyylin, mutta toisinaan suomennos jättää liiankin eleettömän vaikutelman.
Thiepval
Thiepval on kunta Pohjois-Ranskassa Sommen departementissa Picardien alueella. Thiepvalissa on brittiläisten vuonna 1932 pystyttämä muistomerkki ensimmäisessä maailmansodassa Sommen taisteluissa kadonneiden sotilaiden kunniaksi. Tämän 45 metriä korkean kivestä ja tiilestä valmistetun muistomerkin suunnitteli Edwin Lutyens.
Flötjan
Flötjanin majakka sijaitsee Flötjanin pienellä kallioluodolla Ahvenanmerellä lähellä Lågskärin majakkaa Maarianhaminaan johtavalla väylällä. Betoninen majakkatorni rakennettiin vuonna 1953, ja sen valo on 26,0 metrin korkeudessa.
Historia
Luodolla oli vuodesta 1901 ensimmäinen pysyvämpi merimerkki. Vuonna 1907 kummelia täydennettiin rakentamalla sen päälle matala loistokoju ja sähkökäyttöinen vilkkulyhty. Heikkotehoinen laitteisto korvattiin jo vuonna 1908 aurinkoventtiilillä varustetulla asetyleenilaitteistolla. Tämä loisto vaurioitui pahoin ensimmäisen maailmansodan aikana miinaräjähdyksissä ja luodon yli vyöryneiden jäiden puserruksessa. Loistoa korotettiin vuonna 1918, mutta se oli edelleen altis jäävaurioille ja niinpä loisto korvattiin majakalla.
Jaavankääpiökauris
Jaavankääpiökauris eli pikkukantsilli (Tragulus javanicus) on kääpiökauriiden heimoon kuuluva sorkkaeläin, joka muistuttaa paljon eteläamerikkalaisia kultajäniksiä. Jaavankääpiökauris on 45–50 cm pitkä ja painaa 2–3 kg. Sen säkäkorkeus on noin 20 cm.
Jaavankääpiökauriita tavataan Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Intian saaristossa. Se elää trooppisissa metsissä, mukaan lukien mangrovetiheiköt. Se on liikkeellä yöllä, jolloin se syö erilaisia kasveja sekä osittain myös pikkueläimiä. Naaras synnyttää 5–6 kuukauden kantoajan jälkeen 1–2 poikasta, jotka kasvavat jo viidessä viikossa emonsa kokoisiksi.
Mosaiikkipeili
thumb|Keck-teleskoopin mosaiikkipeili Mosaiikkipeili on kaukoputken peili, joka koostuu pienemmistä kuusikulmaisista peileistä. Niitä käytetään nykyaikaisissa suurissa peilikaukoputkissa kevytrakenteisuutensa ja säädettävyytensä vuoksi.
Mosaiikkipeilin muodon asettaminen tapahtuu moottoroidulla, jatkuvasti säätyvällä tietokoneohjatulla järjestelmällä, jolla voidaan muun muassa eliminoida kuvasta ilmakehän aiheuttamia vääristymiä.
Esimerkiksi Keck-teleskoopissa on mosaiikkipeili.
Quitangonha
Quitangonha oli šeikkien johtama nykyisen Mosambikin Ilha Quitangonhan saarella sijainnut valtio. Paikalliset kävivät kauppaa esimerkiksi orjilla. Se perustettiin 1500-luvulla ja Portugali liitti sen alueet omaan siirtomaavaltakuntaansa 1900-luvun alussa.
Sijainti
Quitangonhan keskus sijaitsi Ilha Quitangonhan saarella Mosambikin saaresta pohjoiseen nykyisessä Nampulan maakunnassa Mosambikissa.
Historia
Quitangonhan ensimmäisten asukkaiden sanottiin muuttaneen saarelle Mosambikin saarelta vuosina 1515–1585. Saaren asukkaat harjoittivat kaupankäyntiä ja liittoutivat portugalilaisten kanssa. Portugalilaisten kautta oli mahdollista käydä kauppaa meren kautta ja portugalilaiset saivat puolestaan juomavettä ja ruokaa.
Quitangonha ja Portugali säilyttivät läheiset suhteensa aina 1700-luvun lopulle saakka. Intian valtamerellä alkoi vaikuttaa näihin aikoihin myös Ranska. Ranskan ilmaantuminen alueelle mahdollisti Quitangonhan käydä kauppaa orjilla ranskalaisten kanssa. Orjia myytiin esimerkiksi ranskalaisten 1800-luvulla valtaamille Madagaskarille ja Komoreille. Ranskalaisten ohella orjakauppaa oli käyty myös arabien kanssa. Mahdollisesti joitakin orjia päätyi jopa Yhdysvaltoihin saakka.
Orjakaupan merkitys alkoi taantua monien maiden kieltäessä orjuuden. Quitangonha oli myös alkanut ajautua kohti konfliktia Portugalin kanssa. Jännitteitä oli lisännyt esimerkiksi Quitangonhan vaikutusvallan leviäminen rannikkoa pitkin mantereella Nacalan ja Condúcian välillä. Portugali halusi puolestaan vakiinnuttaa valtansa alueella etenkin Berliinin konferenssin jälkeen vuosina 1884–1885. Quitangonhan ja Portugalin suhteet kuumenivat avoimiin yhteenottoihin vuosisadan lopulla. Quitangonha kukistui lopulta 1900-luvun alussa yhtenä viimeisistä itsenäisistä alueista Portugalin Mosambikissa. Sen viimeiseksi itsenäisyyden merkiksi jäi šeikki Mahmud Amadin hyökkäys Mossuriliin vuosina 1903–1904.
The Return to Nothing
The Return to Nothing on My Shamefulin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2006.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Sami Rautio, ellei toisin mainittu.
Bökars
Bökars on kartano, joka sijaitsee 20 kilometriä Porvoon keskustasta etelään. Sen rakennutti Kymi Osakeyhtiön vuorineuvos Einar Ahlman eläkepaikakseen 1930-1935 ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Birger Liljeqvist. Tavoitteena oli luoda paikasta aito uusmaalainen viljelytila, sen mailla sijaitsi esimerkiksi riihi ja tuulimylly. Bökars siirtyi Armi ja Viljo Ratian omistukseen 1960-luvun puolivälissä. Amer-yhtymä osti Marimekon vuonna 1985 ja sai kaupassa myös Bökarsin.
Lähteet
60.30083°N, 25.8975°W
Velkuan vaakuna
thumb|150px|right|Velkuan vaakuna (1968–2008) Velkuan vaakuna toimii soveliaana vertauskuvana kunnan korostetulle saaristolaisluonteelle – kunta koostui yksinomaan saarista, joita oli yli 300 kappaletta.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen veneen peräsin varsineen”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 19. maaliskuuta 1968. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 2009, kun Velkua liittyi Naantalin kaupunkiin.
Bill Hota & the Pulvers
Bill Hota & the Pulvers on 1993 perustettu suomalainen pop-henkinen musiikkiyhtye, joka esittää suomalaista kansanmusiikkia. Tyyliltään eteläpohjalainen Bill Hota & the Pulvers on Eemelin ja Jaakko Tepon tyylisten kuplettilaulajien linjoilla. Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Jussi Ala-Kuha (mandoliini ja laulu), Pentti Haapanen (kitara ja laulu) ja Juhani Lautamaja (kontrabasso ja laulu). Jussi Ala-Kuha menehtyi sairauskohtaukseen maaliskuussa 2007. Pulversin jäsenet kuitenkin keräsivät voimansa uudelleen ja uudeksi jäseneksi trioon valittiin Kyösti Järvelä. Yhtye on julkaissut kolme studioalbumia ja yhden EP:n. Yhtye on nimetty entisen särkylääkkeen mukaan. Yhtyeenä "the Pulvers" päätti toimintansa vuonna 2018, mutta Bill Hota jatkoi uraansa v. 2019 kitaristinaan Arttu Mäkelä.
Historia
Bill Hota & the Pulvers saavutti vuonna 1995 MTV3:n järjestämän Kiitorata '95 -kykyjenetsintäkilpailun III sijan. Yhtyeen esittämät kappaleet "Pistolaulu" ja "Lempiä isäntä" julkaistiin sen jälkeen kilpailusta kootulla Kiitorata 32 uutta sävellystä -kokoelma-albumilla. Seuraavana vuonna 1996 Bill Hota & the Pulvers julkaisi demonsa Tukkilaane.
2000 Kaustisen kansanmusiikkijuhlien vuoden yhtye. Valinnan teki Kansanmusiikkisäätiön hallitus. Vuonna 2002 yhtye julkaisi musiikkivideon kappaleelleen "Vaikia asia". Videon tuotti Storyfilmi ja ohjasi Juha Tapaninen.
Näiden lisäksi Bill Hota & the Pulvers on esiintynyt Suomen televisiossa ja radiossa vuosien saatossa useita kertoja.
Kokoonpanot
Bill Hota & the Pulvers 1993-2007 Bill Hota & the Pulvers 2007-2018 Bill Hota 2019 -
Yserin taistelu
Yserin taistelu on ensimmäisen maailmansodan taistelu Belgiassa 16. – 31. lokakuuta 1914. Taistelu päätti rintamalinjan leviämisen, kilpajuoksun Atlantille. Ympärysvallat voittivat, koska saivat turvattua Ranskan rannikon.
Saksa pyrki valtaamaan satamakaupungit Calais’n, Boulognen ja Dunkerquen, joiden kautta britit laskivat joukkoja Ranskan maaperälle.
Kun ammuspulasta kärsivä Belgian armeija kului taistelussa, Ranska täydensi sitä omilla joukoillaan. Diksmuideen hyökättiin 16. lokakuuta, mutta saksalaiset ajettiin pois. 18. lokakuuta saksalaiset hyökkäsivät uudestaan, ja Diksmuidea pommitettiin rajusti. 23. lokakuuta viimeinen Yserin yli vievä silta hajosi.
Läntiset puolustajat tulvittivat Diksmuide–Nieuwpoort-rautatien ja pysäyttivät tällä tavoin saksalaisten etenemisen Nieuwpoort–Yser-linjalle. Belgialaisia kuoli ja haavoittui 20 000.
Blackout (Scorpionsin albumi)
Klaus Meine menetti äänensä albumin tekemisen aikana ja joutui menemään äänihuulten leikkaukseen. Demojen äänittämisen aikana hänen tuuraajanaan oli Don Dokken.
Albumin kannessa esiintyy taiteilija Gottfried Helnwein. Yhtyeen kitaristi Rudolf Schenker esittää Helnweinia ”No One Like You” -kappaleen musiikkivideossa.
Yhdysvalloissa albumi myi kultaa 24. kesäkuuta 1982 ja platinaa 8. maaliskuuta 1984.
Sinfonia nro 94 (Haydn)
Joseph Haydnin sinfonia nro 94 G-duuri eli Rummuniskusinfonia valmistui vuonna 1791. Kantaesityksensä jälkeen se sai Isossa-Britanniassa lisänimen Surprise (engl. yllätys), sillä sen toisessa osassa on "yllätys". Saksankielisellä alueella sinfonian lisänimi on Die Symphonie mit dem Paukenschlag, ja sen mukaisesti suomenkielinen nimi on Rummuniskusinfonia.
Sinfoniassa on neljä osaa:
Adaptiivinen optiikka
Adaptiivinen optiikka (AO) on tekniikka, jolla voidaan parantaa optisten järjestelmien toimintaa vähentämällä aaltorintaman vääristymien vaikutusta. Sitä käytetään esimerkiksi suurissa optisissa teleskoopeissa korjaamaan ilmakehän aiheuttamia häiriöitä ja retinan valokuvaamisessa kompensoimaan silmän kudosten optista vaikutusta. Adaptiviinen optiikka perustuu aaltorintaman muodon mittaamiseen ja sen kompensoimiseen vaihetta moduloivalla laitteella kuten mukautuvalla peilillä tai nestekiteellä. Tekniikkaa ideoitiin ensimmäisen kerran 1950-luvulla, mutta vasta tietotekniikan kehittyminen mahdollisti adaptiivisen optiikan laajamittaisen käytön siviilisovelluksissa 1990-luvulla.
Historia
Tähtitieteessä optiikan kehittyminen alkoi kaukoputken keksimisellä 1600-luvulla ja 1900-luvulle tultaessa saavutettiin tilanne, jossa ilmakehän turbulenssi oli suurin tähtitieteellistä kuvanlaatua rajoittava tekijä. Kaukoputken halkaisijan kasvattaminen 20 cm suuremmaksi ei enää parantanut kuvien erotuskykyä. Tästä huolimatta isompia kaukoputkia pyrittiin rakentamaan, jotta valoa voitiin kerätä enemmän himmeämpien tähtien havainnoimiseksi. Siten optisten teleskooppien koko jatkoi kasvamistaan, ja 1940-luvulle tultaessa saavutettiin neljän metrin halkaisija.
Perinteinen peilikaukoputkien rakennustekniikka käytti kuvanlaadun varmistamiseksi massaa. Siten rakenteista saatiin tarpeeksi jäykkiä häiritsevien värähtelyjen poistamiseksi. Järjestelmien koon kasvaessa tämä oli kuitenkin epäkäytännöllistä, ja tilalle tuli aktiivinen optiikka. Kaukoputken pääpeilistä ei tehty enää raskasta, vaan sen pinnan alle sijoitettiin mekaanisesti liikuteltavia osia. Näin peilin muoto voitiin dynaamisesti säätää optimaaliseksi korjaamaan hitaasti muuttuvien tekijöiden kuten painovoiman, tuulen, lämpötila- ja paine-erojen vaikutus.
Aktiivisessa optiikassa peilin muotoa voidaan korjata vain noin kerran sekunnissa, mikä on liian hidasta ilmakehän turbulenssin reaaliaikaiselle kompensoimiselle. Siitä huolimatta juuri tähän pyrkivää adaptiivista optiikkaa ehdotettiin ensimmäisen kerran jo 1950-luvulla. Sen aikainen tekniikka oli kuitenkin liian kypsymätöntä niin äärimmäisiin vaatimuksiin.
AO-tutkimus sai vauhtia vasta 1970-luvulla sotateknologian tarpeista. Motivaationa toimivat ensi sijassa vieraiden valtioiden salaisten satelliittien vakoileminen ja lasersäteiden tarkka kohdistaminen kaukokohteiseen. 1970-luvun loppuun mennessä useita AO-järjestelmiä käytettiin säännöllisesti puolustuskäytössä. Tällä välin tähtitieteilijät keskittyivät kompensoimaan ilmakehän aiheuttamia häiröitä jälkikäsittelymenetelmillä kuten täpläinterferometrialla.
AO-tekniikan menestys sotilaskäytössä herätti myös tähtitieteilijöiden kiinnostuksen. Soveltaminen tähtitieteessä oli kuitenkin huomattavasti vaikeampaa, sillä useimmat mielenkiintoiset kohteet ovat huomattavasti keinotekoisia satelliitteja himmeämpiä. Mutta 1990-luvun puolivälistä lähtien AO on ollut säännöllisessä käytössä useimmilla maailman suurimmista tähtikaukoputkista.
Toimintaperiaate
Perinteistä ensimmäisen sukupolven AO-järjestelmää on havainnollistettu oheisessa kuvassa. Kaukaisesta kohteesta tuleva aaltorintama olisi ideaalitilanteessa, ilman ilmakehän aiheuttamia häiröitä, täysin tasainen. Nämä häiriöt korjataan tavallisesti iteratiivisesti.
Järjestelmään saapuva valo ohjetaan ensin mukautuvalle peilille, josta se heijastetaan eteenpäin säteenjakajalle. Peilin muoto muuttaa aaltorintamaa, ja säteenjakaja jakaa valon erityisen aaltorintama-anturin ja tieteellisen kameran kesken. Aaltorintama-anturin mittausten perusteella nopea reaaliaikainen tietokone laskee, millainen korjaus mukautuvan peilin tarvitsee tehdä virheettömän aaltorintaman aikaansaamiseksi. Muutamien iteraatioiden jälkeen peili on saatu muotoon, joka korjaa huomattavan osan ilmakehän aiheuttamista virheistä.
Tähtitieteellisessä käytössä rajoittava tekijä on yleensä tarkkailtavan kohteen kirkkaus. Vain harvat tähdet ovat riittävän valomaisia, jotta niistä tuleva valo riittää luotettavien aaltorintamamittausten laskemiseen. Mittaukset täytyy tehdä vähintään sata kertaa sekunnissa, jotta turbulenssin korjaaminen olisi mielekästä, ja mitä tiheämmin mukautuvan peilin muotoa halutaan korjata, sitä enemmän fotoneita AO tarvitsee. Käytännössä tähdestä saapuvat fotonit täytyy myös jakaa AO-järjestelmän ja tieteellisen kameran kesken. Useimmat järjestelmät käyttävät säteenjakajaa, joka erottelee valon aallonpituuden mukaan. Siten aaltorintamamittaukset voidaan tehdä näkyvällä valolla, ja tieteellinen kamera toimii lähi-infrapuna-alueella, joka kärsii ilmakehän turbulenssista lyhyitä aallonpituuksia vähemmän.
Vaikutus kuvanlaatuun
Kun riittävän isolla teleskoopilla otetaan tähdestä kuva lyhyellä valotusajalla, ilmakehän aiheuttamat aaltorintamahäiriöt muuttavat tähden rikkonaiseksi täpläkuvioksi. Tällaisessa kuviossa yksittäisen täplän halkaisija riippuu teleskoopin erottelukyvystä (aallonpituus jaettuna aukon halkaisijalla), ja turbulenssin hetkittäinen tilanne määrää täplien keskinäisen sijainnin. Kun katsotaan animaatiota peräkkäisiä täpläkuvista, nähdään hidasta kehittymistä tuulen kuljettaessa eri tavoin pyörteilevää ilmaa teleskoopin yli. Kun riittävän tehokas AO-järjestelmä otetaan käyttöön, täpläkuvio käytännössä häviää, ja tähdestä saadaan huomattavasti tiiviimpi kuva.
Kun valotusaika on pitkä, ilman AO-korjausta saatu täpläkuvio sumentuu yhdeksi isoksi kiekoksi. Tällaista kuvaa sanotaan seeing-rajoitetuksi, ja sen laadun määrää ilmakehän rauhallisuus. AO-korjausta käytettäessä pitkäkään valotusaika ei sumenna kuvaa samalla tavoin, vaan hyvissä olosuhteissa voidaan päästä jopa pelkästään teleskoopin halkaisijasta ja käytetyn valon aallonpituudesta riippuvaan diffraktio-rajoitettuun kuvanlaatuun. Siten parhaat maan päällä toimivat optiset teleskoopit ovatkin jo vuosia voittaneet esimerkiksiHubble-teleskoopin infrapuna-alueella otettujen kuvien erotuskyvyssä.
Aiheesta muualla
Teleskop
Gera
Gera on kaupunki Thüringenin osavaltiossa Saksassa. Kaupungissa asui 91 368 ihmistä vuonna 2021.
Historia
Geran kaupunki perustettiin vuonna 995 ja vuodesta 1920 lähtien se on ollut osa Thüringenin osavaltiota. Kaupunkia on jälleenrakennettu uudestaan useita kertoja, sillä tulipalot ovat tuhonneet kaupungin suurilta osin vuosina 1636, 1686 ja 1780. Toisessa maailmansodassa vuonna 1945 ilmapommitusten aikana kaupungista tuhoutui suuria alueita.
Ennen Saksan jälleenyhdistymistä vuonna 1990 Gera oli osa Saksan demokraattista tasavaltaa eli Itä-Saksaa.
Koherenssi
Koherenssi tarkoittaa seuraavia asioita:
Gera
Aiheesta muualla
pienoiskuva|vasen|Geran kaupungintalo pienoiskuva|vasen|Geran Salvatorkirche
Lego The Lord of the Rings
Lego The Lord of the Rings on Traveller’s Talesin kehittämä toimintaseikkailupeli, joka julkaistiin usealle alustalle vuonna 2012.
Peli seuraa Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogian tarinaa, ja pelin ääni- ja musiikkiraita on suoraan elokuvista. Traveller’s Tales on sanonut, että pelissä on vähemmän ”kermakakkukomediaa” kuin muissa LEGO-lisensoiduissa peleissä. Vaikka peli seuraakin elokuvien tarinaa, kohtauksia on muutettu lapsiystävällisemmiksi ja humoristisemmiksi.
Pelaaminen
Pääosin pelaaminen on samankaltaista kuin aikaisemmissa LEGO-peleissä. Pelissä kuuluu ratkaista erilaisia pulmia, esimerkiksi kokoamalla LEGO-rakennelmia. Pelissä on myös erilaisia vihollisia.
Pelissä on LEGO-sarjan muista peleistä tuttu Drop-In–Drop-Out-moninpelimekaniikka, joka mahdollistaa toisen henkilön liittymisen peliin missä vaiheessa tahansa. Peli muistuttaa enemmän roolipelejä kuin muut sarjan pelit, sillä jokaisella hahmolla on tietty määrä tavaraa, jota se voi kuljettaa ja käyttää eri tasoilla tai tarkoituksiin. Osa hahmoista on täysin uniikkeja, kuten Klonkku, Tom Bombadil, kääpiöt (Gimli, Gloin, Blacksmith) ja mithril-legoja tuhoava örkki Ent-metsän reunalta Rohanin alueella.
Uusia ominaisuuksia
Peliin on lisätty ominaisuuksia vanhoista Lego-peleistä. Näitä ovat Keski-Maassa liikkuminen tehtävien välillä, eri henkilöiden tarinoiden välissä vaihtaminen. Pelaajalla on myös mahdollisuus kerätä ja käyttää useita erilaisia aseita ja taikaesineitä. Näitä ovat muun muassa Eärendilin valo, haltiaköysi, erilaiset miekat, jouset ja kirveet. Jokaisella hahmolla on tavaraluettelo, johon voi kerätä erilaisia tavaroita, jotka auttavat tehtävien läpäisyssä.
Avoin pelimaailma
Avoimessa maailmassa voi pelaaja voi kulkea vapaasti Keskimaassa. Pelaajaa seuraa kolme tekoälyllistä hahmoa. Avoimessa maailmassa voi suorittaa erilaisia tehtäviä, tai kerätä mithril-LEGO-palikoita, joista voi sepällä takoa erilaisia esineitä. Vaikka maailmassa voi kulkea vapaasti, voi myös kartan avulla välittömästi matkustaa eri paikkoihin Keskimaassa. Avoin maailma kattaa koko Keski-Maan, tosin luonnollisesti kokoa ja etäisyyksiä on pienennetty. Avointa pelimuotoa ei ole Nintendo DS ja PlayStation Vita -versioissa.
Lisäosat
Pelissä on kolme lisäosaa, jotka sai varaamalla pelin etukäteen. Ensimmäinen sisältää Sméagolin, Sauronin ja kolme muuta hahmoa. Toisessa on mukaan lukien mini-Balrog. Kolmannessa on vain esineitä, kuten kolme haltioiden Sormusta. Xbox ja Windows-versioissa voi lisäosat ostaa erikseen Xbox Live -pisteillä.
Juoni
Juoni on lähes suoraan Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiasta. Tarinaa on kuitenkin muunnettu pelattavuuden lisäämiseksi. Tunnettuja kohtauksia on otettu suoraan elokuvasta, kuten Morian kohtaus, prorologi ja epilogi (ei sisällä Konnun puhdistusta eikä Tom Tombadillin kohtaamista tai velho Radagastin matkoja, vaikka hahmot ovat pelattavissa).
Hahmot
Pelissä on yli 80 pelattavaa hahmoa, joista osa esiintyy pelkästään kirjasarjassa. Henkilöiden äänet on otettu suoraan elokuvasta. Toisin kuin LEGO-seteissä, hobitit ovat pelissä paljain jaloin.
Äänet
Kuten Lego Batman 2: DC Super Heroesissa, peli sisältää puhuvia LEGO-hahmoja. Peli on kuitenkin ainut LEGO-peli, jossa repliikkejä ei ole uudestaan ääninäytelty peliä varten, vaan ne ovat suoraan elokuvasta. Lisäksi ääniroleja peliin tekivät: Eric Artell, Steve Blum, Cam Clarke, Chris Edgerly, Kieren Elliott, Gideon Emery, Crispin Freeman, Bob Joles, Tom Kane, Jennifer Taylor Lawrence, Yuri Lowenthal, Jim Meskimen, Nolan North, Liam O’Brien, Jon Olson, Jim Piddock, Eliza Schneider, Keith Szarabajka, Fred Tatasciore, Anna Vocino ja Hynden Walch.
Akrodysostoosi
Akrodysostoosi saattaa periytyä autosomin kautta vallitsevasti, vaikka useimmissa tapauksissa aiheuttaja on satunnainen geenivirhe. Taudinkuvaan saattaa kuulua alikasvua ja kuulovamma.
Isän korkean iän uskotaan lisäävän akrodysostoosin saamisen riskiä. Ranskalaiset tutkijat kuvasivat akrodysostoosin vuonna 1968, vaikka samankaltainen vammautumistapaus tunnettiin jo aiemmin.
Mohammed Al-Yafaee
Mohammed Ahmed Al-Yafaee (s. 6. lokakuuta 1984) on jemeniläinen yleisurheilija. Hän kilpaili 800 metrin juoksussa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella. Hän toimi myös maansa lipunkantajana samoissa kisoissa.
Wärtsilä
pienoiskuva|Wärtsilän pääkonttori sijaitsi Helsingin [[Hakaniemi|Hakaniemessä marraskuuhun 2018 asti. ]] Wärtsilä Oyj Abp on suomalainen konepajateollisuutta harjoittava pörssiyhtiö, joka toimittaa laivamoottoreita, -koneistoja ja -laitteistoja sekä öljy-, kaasu- ja monipolttoainemoottoreihin perustuvia voimalaitoksia. Yhtiö on historiansa aikana toiminut myös muun muassa telakka-, paperikone-, lukko-, keramiikka- ja lasiteollisuudessa. Yhtiöllä on Suomessa merkittävää toimintaa Vaasassa, Turussa ja Helsingissä. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Helsingin Salmisaaressa.
Vuonna 2017 Wärtsilä oli liikevaihdolla mitattuna Suomen 17. suurin yritys.
Sahasta rautaruukiksi
pienoiskuva|upright|Wärtsilä Oyn vuoteen 1990 käyttämä logo, joka kuvaa yrityksen karjalaisia juuria. Wärtsilän juuret ovat vuonna 1834 Tohmajärven Värtsilän kylään perustetussa sahassa, jonka kiteeläinen teollisuusmies Nils Ludvig Arppe osti vuonna 1836. Sahan rinnalle Arppe rakennutti vuonna 1851 Wärtsilän rautaruukin. Arppen kuoleman jälkeen saha ja rautaruukki siirtyivät hänen perillisilleen ja heidän perustamalleen osakeyhtiölle, jonka nimeksi tuli vuonna 1898 Wärtsilä Aktiebolag. Siitä muodostettiin vuonna 1907 uusi yhtiö nimeltään Ab Wärtsilä Oy.
Wärtsilän taloudellinen tilanne parani erityisesti ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän sotatarviketilausten vuoksi. Vuonna 1916 Wärtsilä rahoittikin voitoillaan kartonkiyritys Hämekoski Oy:n oston. Hämeenkosken nimi muutettiin Karelia Wood Oy:ksi ja tuotantosuunta Venäjän rajan sulkeuduttua muuttui vanerituotannoksi.
Wärtsilän taloudellinen tilanne alkoi huonontua vuonna 1923 johtuen raudan kansainvälinen ylitarjonta horjuttivat yrityksen kannattavuutta. Vuoden 1925 huonon tuloksen julkistuksen jälkeen huhtikuussa 1926 toimitusjohtaja Lars Wilhelm Åberg pyysi eroa tehtävästään.
Konkurssin partaalta suuryritykseksi
Vuonna 1926 yrityksen toimitusjohtajaksi nousi diplomi-insinööri Wilhelm Wahlforss. 1930-luvun laman aikaan yritys tuotti raskaita tappioita, mutta Wahlforss onnistui saneeraamaan yrityksen kuntoon. Hän muun muassa neuvotteli henkilökunnan kanssa palkanalennuksista. Wärtsilän yritystoiminnassa alkoi uusi vaihe, kun sen muutamia vuosia aiemmin ostama ja omistama telakka-, paperikone- ja lukkoteollisuuden aloilla toimiva Kone- ja Siltarakennus Oy fuusioitiin Wärtsilään vuonna 1938. Kauppaan sisältyi muun muassa Hietalahden Sulkutelakka Helsingissä ja Crichton-Vulcanin telakka Turussa. Yhtiön nimeksi muutettiin tällöin Wärtsilä-yhtymä O/Y, ja Wahlforss nimitettiin sen pääjohtajaksi. Kyseessä oli 1930-luvun merkittävin yrityskauppa Suomessa. Wahlforssin lisäksi keskeisenä kaupan järjestelijänä toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin johtaja Rainer von Fieandt.
Työtekijämäärä yhtymän syntyhetkellä oli 6 055 työntekijää, joista Wärtsilän konepajalla 978, Hämekosken vaneritehtaalla 756, Kotkan telakalla 190, Kone ja Silta-yksikössä Helsingissä 1 681, Hietalahden telakalla Helsingissä 420, Crichton-Vulcanilla Turussa 1 398, vuonna 1936 ostetulla Onkilahden konepajalla Vaasassa 148 ja Pietarsaaressa 484. Yritykset olivat Wärtsilän omistamia osakeyhtiöitä. Pääkonttori siirtyi tässä yhteydessä Värtsilästä Helsinkiin.
Monialayritykseksi
Sotien jälkeen Wärtsilällä oli merkittävä rooli sotakorvausteollisuudessa. Suomen laivanrakennusteollisuus kasvoi kansainvälisesti kilpailukykyiseksi ja merkittäväksi teollisuudenalaksi. Sotakorvausten jälkeen tilauksia saatiin niin Neuvostoliitosta kuin muualtakin maailmasta. Wärtsilä-yhtymästä sotakorvaustuotteiden tuottamiseen osallistuivat mm.
thumb|left|Wärtsilän pääjohtaja [[Wilhelm Wahlforss esittelemässä neuvostoliittolaisille johtajille puoluejohtaja Nikita Hruštšoville ja pääministeri Nikolai Bulganinille Hietalahden telakkaa Helsingissä. Telakka oli keskeinen laivatoimittaja Suomen ja Neuvostoliiton välisessä kaupassa 1950-luvulta aina 1980-luvun lopulle.]] Vuonna 1965 monialakonsernin nimi muutettiin muotoon Oy Wärtsilä Ab. Konserniin kuului telakoiden lisäksi muun muassa Arabian posliinitehdas, Abloy, Nuutajärven lasitehdas, paperikonetehdas Järvenpäässä sekä nousevana alana dieselmoottorien valmistus. Dieseleitä tehtiin Turun telakan yhteydessä sekä Onkilahden Konepajalla Vaasassa.
Toimialajärjestelyitä tehtiin jo 1970-luvun lopulla Wärtsilässä, kun vuonna 1979 sekä Wärtsilän Taalintehtaan että Fiskarsin metallituotanto siirrettiin Ovakon vastuulle. Taalintehtaan päätuote oli rakennusteräs. Taalintehtaan työntekijämäärä oli yhdistymistä ennen pudonnut jo yli 1 150:stä 470:een. Sen jälkeen tapahtui useita fuusioita ja uudellenjärjestelyitä. Vuonna 1985 Ovako, Rautaruukki ja ruotsalainen SKF muodostivat yhteisyrityksen, josta jo vuonna 1987 Taalintehtaan toiminta irrotettiin omaksi yrityksekseen Oy Dalsbruk Ab, johon kuului Taalintehtaan lisäksi entiset Fiskarsin yksiköt Koverhar ja Åminnefors. Vuonna 1994 Taalintehdas ja Koverhar siirtyivät ruotsalaisen Fundian suomalaiseen tytäryhtiöön Fundia Dalwire Oy, jotka myytiin vuonna 2010 kansainväliselle FN-Steelille, joka ajautui konkurssiin kesällä 2012. Tämän jälkeen Taalintehtaan tuotannollinen Wärtsilä-taustainen toiminta päättyi. Valssilankaa valmistavilla tehtailla Taalintehtaan ja Koverharin tehtailla oli lopettamishetkellä yhteensä 450 työntekijää. Lisäksi alihankkijoilla oli ollut noin 200 työntekijää tehtaiden huolto- ja palvelutehtävissä. Kaikkiaan 650 työntekijää menetti konkurssissa työpaikkansa.
Järvenpään konepaja
Helsingissä Sörnäisissä sijainneen Kone- ja Siltarakennuksen teollisuustontilla sijainnut Wärtsilän vanha konepaja siirrettiin vuonna 1970 Järvenpäähän ja se erikoistui paperikoneiden valmistukseen. Vuonna 1969 muodostettiin Tampellan, Valmetin ja Wärtsilän kesken TVW-sopimus, jonka mukaan vastuu paperi- ja kartonkikoneista jaettiin kolmen yrityksen kesken koneiden valmistamien lopputuotteiden perusteella. Wärtsilän vastuulle tulivat hienopaperikoneet. Lisäksi muodostettiin yhteinen TVW-markkinointiorganisaatio.
Wärtsilän paperikoneita Suomessa:
Wärtsilän organisointi alkaa 1980-luvun lopulla
thumb|upright|Vanha Wärtsilän logo nosturissa [[Pernon telakka|Pernon telakalla, jonka nykyään omistaa Meyer Turku Oy.]] 1980-luvulla telakkateollisuus joutui kannattavuuskriisiin Aasiasta tulleen kilpailun johdosta. Yhtenä episodina tässä muutoksessa oli hitsausta tukevan robotiikkaosaamisen hankkiminen yritysostolla. Wärtsilä osti vuonna 1986 Rosenlewilta Ulvilasta sen Automation-yksikön, joka sai uudeksi nimekseen Cimcorp. Samoihin aikoihin Wärtsilä osti vielä amerikkalaisen GCA Robotics liittäen sen Cimcorp-kokonaisuuteen. Cimcorp kehitti Wärtsilälle hitsausrobotin laivanlohkojen hitsaukseen, mutta hanke kuitenkin epäonnistui. Wärtsilä myi 10 vuotta myöhemmin yhtiön Swisslog Holding AG:lle.
Toiminnan tehostamiseksi Valmetin ja Wärtsilän telakat yhdistettiin Wärtsilä Meriteollisuus -nimisen yrityksen alle vuoden 1987 alusta, ja toimitusjohtajaksi nimitettiin saneerajana tunnettu Pekka Laine. Wärtsilä omisti uudesta yhtiöstä 70 % ja Valmet 30 % vuorineuvos Tor Stolpen tullessa yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi.
Samassa yhteydessä paperikoneiden tuotanto siirtyi vastaavasti Valmetin vastuulle eli Wärtsilän Järvenpään yksikkö, joka teki paperinkoneiden jälkikäsittelylaitteita, siirtyi Valmetin tytäryhtiön Valmet Paperikoneet Oy:n osaksi. Samassa yhteydessä Valmet osti muitakin paperi- ja kartonkikoneyhtiöitä mm. suomalaisen Tampellan kartonkikonevalmistuksen. Toimialajärjestelyiden myötä vuonna 1999 Järvenpään toiminta tuli osaksi Valmetin ja Rauman muodostamaa Metso Oyj:tä, joka jakaantui 2013 uudelleen Järvenpään toiminnan jäädessä Metson alaisuuteen. Paperinvalmistuksen hiipuessa Metso lakkautti Järvenpään toiminnan vuonna 2013 ja siirsi toiminnan Jyväskylän Rautpohjan tehtaalle.
Keväällä 1990 Wärtsilä luopui posliininvalmistaja Arabiasta. Sen kuluttajatavaratuotteet siirtyivät Hackmanille kuten myös Wärtsilän 30 % -osuus Iittala-Nuutajärvestä. Vuodesta 2003 yritys toimi itsenäisenä nimellä Iittala Oy Ab. Vuonna 2004 se siirtyi toimivan johdon ja ABN AMRO Capitalin hallinnoiman sijoitusrahaston omistukseen. Vuoden 2006 lopussa yritys muutettiin julkiseksi osakeyhtiöksi, ja nimeksi tuli Iittala Group Oyj. Kesäkuussa 2007 Fiskars ilmoitti tehneensä sopimuksen Iittalan osakekannan ostamisesta. Kauppa toteutui elokuun lopussa 2007, ja yrityksen nimeksi vaihtui syyskuussa Iittala Group Oy Ab. Arabian tehdas Arabianrannassa lopetti toimintansa keväällä 2016 posliinituotannon siirtyessä ulkomaille.
Arabian saniteettituotteille, joita Wärtsilä valmisti Tammisaaren tehtaalla, Wärtsilä perusti oman tytäryhtiön IDO Kylpyhuoneet ja myöhemmin pörssinoteeratun tytäryhtiönsä Sanitec. Saksalainen BC Partners osti Sanitecin vuonna 2001, mutta myi velkaantuneen Sanitecin vuonna 2005 ruotsalaiselle pääomasijoittaja EQT:lle. Tämä listautti Sanitecin vuonna 2013 Tukholman pörssiin. Sanitec siirtyi vuoden 2015 alusta sveitsiläisen Geberitin omistukseen, jolloin noin 200 Tammisaaren tehtaan työntekijää siirtyi sveitsiläisyhtiön suomalaisen tytäryhtiön palvelukseen.
Telakkateollisuuden kriisi ja konkurssi
Wärtsilän Meriteollisuuden ahdinko kuitenkin jatkui. Raskaimpana taakkana uudessa yrityksessä oli Valmetilta tulleet Neuvostoliitolle toimitettavat 11 arktisen tankkerin tilaus, joiden toimitus oli raskaasti tappiollinen. Lisäksi Suomen valtio oli luopunut telakkatuista. Tilanne huipentui Suomen teollisuushistorian siihen asti suurimpaan konkurssiin 23. lokakuuta 1989. Samalla useat yhtiön alihankkijoina toimineet yhtiöt ajautuivat vaikeuksiin. Toimintaa jatkoi Masa-Yards. Wärtsilä Meriteollisuuden Pernon telakka on nykyisin Meyer Turku Oy:n omistuksessa.
Uusi nousu
Wärtsilä oli Ovako-omistusten myötä mukana Imatran terästehtaassa, joka vuonna 1991 siirtyi Wärtsilän perillisyhtiö Metraan. Vuonna 2005 perustettiin uusi Oy Ovako Ab, jonka omistukseen vuonna 2001 muodostettu uusi Wärtsilä siirsi Imatra Steel Oy:n. Myöhemmin yhtiön nimi Ovako-konsernissa muutettiin muotoon Ovako Imatra Oy Ab. Wärtsilä siirsi omistuksen seuraavana vuonna muiden mukana pääomasijoittajalle.
1990-luvulla Metra karsi toimialojaan luopumalla muun muassa Lohjalta siirtyneistä rakennusmateriaaliteollisuudesta sekä elektroniikkatehtaasta, josta myöhemmin tuli Elcoteq Oyj sekä Wärtsilältä siirtynneestä lukkoteollisuudesta (Abloy), lasi- (Iittalan ja Nuutajärven tehtaat) ja posliinitehtaista Arabia. Metra keskittyi sen jälkeen merimoottorien ja voimaloiden valmistamiseen ja huoltoon.
Wärtsilä Diesel
Wärtsilän dieselvalmistus oli saanut alkunsa jo 1938 yrityksen ostettua lisenssin Kruppin dieselien valmistukseen. Alussa dieseltoimiala palveli vain omien telakoiden tarpeita. 1960-luvun alussa esiteltiin Wärtsilän ensimmäinen itse suunnittelema dieselmoottori, Wärtsilä Vasa 24. 1980-luvulla Wärtsilä Diesel erotettiin erilliseksi tytäryritykseksi.
Wärtsilä Diesel oli kasvanut voimakkaasti Wärtsilän ja sitä seuranneen Metran ostettua 1990-luvulla lukuisia pieniä dieselvalmistajia (esim. NOHAB, SACM, Stork). Wärtsilä Diesel nousi suurten dieselvalmistajien joukkoon ostettuaan konkurssiin ajautuneen Bremer Vulkanin omistaman puolikkaan New Sulzer Dieselistä (NSD) 1997. Loppuosuus kuului Italian valtion omistamalle telakkayhtiö Fincantierille. NSD oli erikoistunut suuriin, hidaskäyntisiin kaksitahtimoottoreihin, kun taas Wärtsilä Dieselin erikoisalaa olivat keskinopeat nelitahtidieselit. Yritysten fuusioiduttua sai alkunsa Wärtsilä NSD. Vuosina 1995–2000 Wärtsilä valmisti nopeakäyntisiä dieselmoottoreita yhdessä yhdysvaltalaisen Cumminsin kanssa. Yhteisyrityksen nimi oli Cummins-Wärtsilä.
Wärtsilä Dieselin pohjalta uusi Wärtsilä
Wärtsilästä kehittyi järjestelmätoimittaja, joka kykeni toimittamaan täydellisiä voimanlähde- ja propulsiopaketteja laivoihin sekä voimalaitoksia avaimet käteen -toimituksina. Wärtsilä kykenee tarjoamaan myös kattavan huoltoverkoston tuotteilleen koko niiden elinkaaren ajaksi. 2000-luvun alussa Wärtsilä on panostanut myös bioenergiaan ja polttokennotekniikkaan.
Hoki Klupi Hyvinkää
Hoki Klupi Hyvinkää (H.K.H) on hyvinkääläinen jääkiekkoseura. Se perustettiin vuonna 2010. H.K.H on voittanut kolmesti II-divisioona n. Viimeksi vuonna 2019 etelän lohkon.
Wärtsilä
Wärtsilä Dieselin pohjalta uusi Wärtsilä
Wärtsilän työntekijöiden määrä oli vuoden 2020 lopussa lähes 18 000, joista Suomessa työskenteli noin 21%. Suomen yksiköistä Vaasa on suurin ja samalla suurin Vaasan yksityinen työllistäjä. Vaasassa työskentelee lähes 3 000, Helsingissä Suomen yksikön pääpaikassa noin 500 ja Turussa noin 350. Wärtsilällä oli telakkatoiminnan myynnin jälkeen Turussa 680 työllistänyt dieselmoottoritehdas, joka lopetettiin vuonna 2004 toiminnan siirtyessä Italian Triesteen. Heinäkuussa 2022 Wärtsilä ilmoitti sulkevansa Triesten tehtaan ja siirtävänsä tehtaan toiminnot Vaasaan.
Hoki Klupi Hyvinkää
Kaudet
H.K.H. pelasi ensimmäisen kautensa (2010-2011) III-divisioonassa, jonka jälkeen se on pelannut II-divisioonassa.
Pelaajia
H.K.H;n tähtipelaajina pidetään Jesse Pehua (33) ja Samu Wilkmania (33).
Wärtsilä
Wärtsilä Dieselin pohjalta uusi Wärtsilä
Håkan Agnevall aloitti Wärtsilän toimitusjohtajana helmikuussa 2021 Jaakko Eskolan jäädessä eläkkeelle.
Hoki Klupi Hyvinkää
Pelaajia
Jesse Pehulla on kokemusta useasta eri liigasta mm; Allsvenskanissa 34 peliä, SM Liigassa 19 peliä ja Mestiksessä 83 peliä.
Wärtsilä
Wärtsilä Dieselin pohjalta uusi Wärtsilä
{|
Hoki Klupi Hyvinkää
Pelaajia
Samu Wilkmanilla on SM Liiga kokemusta 64 peliä ja mestis kokemusta 180 peliä.
Wärtsilä
Hallitus
Vuonna 2021 Wärtsilän hallitukseen kuuluvat puheenjohtaja Tom Johnstone, Maarit Aarni-Sirviö, Karen Bomba, Karin Falk, Johan Forssell, Risto Murto, Mats Rahmström ja Tiina Tuomela.
Nykyinen tuotanto - voimalaitokset ja laivateknologia
Wärtsilä on toimittanut voimalaitoksia ja laivateknologiaa 165 maahan, yhteenlasketun voimantuotantokapasiteetin ollessa 43 gigawattia. Yhtiön suurimmat tuotantoyksiköt ovat Vaasassa ja Triestessä Italiassa. Sveitsin Winterthurissa Wärtsilällä on tuoteyhtiö ja tutkimus- ja tuotekehitysyksikkö. Aasian merkitys markkina-alueena kasvaa jatkuvasti ja tuotantoa on laajennettu muun muassa Kiinassa, Intiassa ja Koreassa. Mittavan huoltoverkoston myötä Wärtsilällä on yli 170 toimipistettä noin 70 maassa.
Wärtsilän holdingyhtiö Bermudalla omistaa konsernin eteläamerikkalaisia tytäryhtiöitä. Yhtiön tulos raportoidaan ja verotetaan Suomessa omistajansa tulona. Lisäksi Wärtsilällä on lukuisia tytäryhtiöitä Caymansaarilla ja muualla Karibialla muun muassa huoltopalveluiden tuottamiseksi, sekä Guernsey-saarelle rekisteröity jälleenvakuutusyhtiö. Wärtsilän mukaan veroparatiiseiksi lukeutuviin maihin rekisteröidyt yhtiöt keskittävät ja helpottavat kirjanpitoa ja laskentaa. Wärtsilä toimittaa varaosia vapaakauppa-alueiden kautta off shore -laivoille.
Wärtsilän osakkeista noin puolet on ulkomaisten ja hallintarekisteröityjen omistajien omistuksessa ja neljäsosa kotitalouksilla. Wärtsilä julkaisee säännöllisesti liiketoimintakohtaiset luvut sekä konserniluvut, mutta ei erittele maakohtaisia tunnuslukuja.
Tuotteet
Wärtsilän tuotevalikoimaan kuuluvat nykyään meripuolella diesel-, kaasu- ja kaksoispolttoainemoottorit, laivojen voimansiirtojärjestelmät (alennusvaihteet ja potkurijärjestelmät) sekä huoltopalvelut. Maapuolelle Wärtsilä valmistaa diesel-, kaasu- ja kaksoispolttoainemoottoreita sekä biopolttoainevoimaloita sähkön ja lämmön tuotantoon. Voimaloita toimitetaan myös kokonaistoimituksina, jolloin Wärtsilä hoitaa koko voimalaitoksen pystytyksen. Lisäksi Wärtsilä tarjoaa huoltopalveluja.
Dieselmoottorit
thumb|Kaksi [[ranskalaisen sotalaiva Mistralin Wärtsilä Vasa 16V32 -apukoneista.]]
Wärtsilän valmistamien moottorien sylinterihalkaisijat ovat välillä 20-96 cm. Wärtsilä valmistaa nelitahtisia rivi- ja V-moottoreita sekä teettää lisenssivalmistajilla kaksitahtisia rivimoottoreita. Kaksitahtimoottorit valmistetaan Sulzer-merkillä. Nelitahtiset, keskinopeat moottorit ovat yrityksen päätuote. Hidaskäyntisten, kaksitahtisten moottorien valmistajana Wärtsilä on kolmen suurimman joukossa. Kaikki kaksitahtimoottorit on suunniteltu toimimaan raskaalla dieselöljyllä. Moottoreiden sylinteriluvut ovat välillä 4-20. Tehokkain moottori on 14-sylinterinen 2-tahtidiesel, jonka sylinterit on sijoitettu riviin. Se painaa noin 2300 tonnia pelkän kampiakselin painaessa 300 tonnia. Jokaisen sylinterin tilavuus on 1820 litraa, ja jokainen tuottaa 7780 hevosvoimaa. Näin tehokkain versio tuottaa yhteensä 108 920 hp/102 rpm, 25 480 litran tilavuudella. Maksimivääntö, 5 608 312 lb/ft, saavutetaan samalla kierrosalueella.
Wärtsilän raskaalla polttoöljyllä toimivat nelitahtiset moottorit on esitelty alla mallikohtaisesti mukaan lukien muutamia sylinterikonfiguraatioita. Sylinterikonfiguraation ensimmäinen numero tarkoittaa sylinterien määrää, L-kirjain rivimoottoria (vanhemmissa versioissa R) ja V-kirjain V-moottoria. Jälkimmäinen lukema tarkoittaa sylinterin halkaisijaa senttimetreissä ja sen perässä oleva kirjain on teholuokan tunnus, joka on käytössä ainoastaan merimoottoreissa; voimalaitosmoottoreissa sitä ei ole.
Esimerkki: 12V46C tarkoittaa että moottori on 12-sylinterinen V-moottori, jonka sylinterin halkaisija on 46 cm, ja sylinteriteho 975 kW.
Kaasu- ja monipolttoainemoottorit
Wärtsilä valmistaa kaasukäyttöisiä moottoreita, joiden perusrakenne pohjautuu raskaalla polttoöljyllä käyviin moottoreihin. Mallinumerointi noudattelee samaa logiikkaa kuin edellä olevissa dieselmoottoreissakin, mutta kaasukäyttöisyys ilmaistaan seuraavilla kirjainyhdistelmillä.
-Wärtsilä 20 DF 6L20DF, 8L20DF, 9L20DF
Edellä mainittujen mallien lisäksi Wärtsilän Ruotsin toimipisteessä Trollhättanissa uudelleenkunnostetaan vanhoista, takaisin ostetuista NOHAB 25 -dieselmoottoreista kaasukäyttöisiä Wärtsilä 25SG -moottoreita.
Guzel Jahina
Guzel Jahina (, tat. Гүзәл Яхина: Güzäl Yäxina ; s. 1977 Kazan, Tatarstan, Venäjä ) on tataaritaustainen venäläinen kirjailija.
Jahina on opiskellut saksan ja englannin kieltä Kazanin valtiollisessa pedagogisessa korkeakoulussa ja sen jälkeen Moskovan elokuvakorkeakoulussa.
Jahina on kirjoittanut Siperiaan karkotetusta tataarinaisesta menestyskirjan Suleika avaa silmänsä, jonka pohjalta on tehty televisiosarja. Sarja suututti sekä Venäjän kommunistipuolueen että tataarijohtajat. Kommunistien mielestä Neuvostoliitosta ei saa puhua pahaa, tataarien mielestä Jahina on liannut oman pesän kuvaamalla, kuinka Suleikan mies ja anoppi kohtelevat häntä huonosti. Teos on käännetty ainakin 31 kielelle.
Anna-Lena Laurén kirjoittaa, että tarinan ydin ei ole Neuvostoliitto eikä tataariyhteiskunta vaan universaali kertomus siitä, kuinka naisen on vaikea selviytyä patriarkaalisessa yhteiskunnassa.
Hyundai Veloster
Hyundai Veloster on Hyundain vuodesta 2011 lähtien valmistama coupé-korinen automalli, joka korvasi vuonna 2008 mallistosta poistuneen Hyundai Coupén. Mallissa on erikoinen 2+1-oviratkaisu; etumatkustajan puolella on takaovi, kun taas kuljettajan puolelta se puuttuu.
Hyundai Veloster FS (2011–2017)
Ensimmäisen sukupolven Veloster esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2011. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi Hyundai i20 ja Kia Rio.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Veloster sai tulokseksi täydet viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|Hyundai Veloster Turbo Velosterissa on suorasuihkutteinen 1,6-litrainen bensiinimoottori, joka oli aluksi saatavana ainoastaan vapaasti hengittävänä 140-hevosvoimaisena versiona. Syksyllä 2012 tuli saataville myös turboahdettu versio teholtaan 186 hevosvoimaa. Pohjois-Amerikan markkinoilla myydyissä malleissa turbomoottorin teho oli nostettu 204 hevosvoimaan.
Hyundai Veloster JS (2017–)
Moottorivaihtoehtoina ovat vapaasti hengittävä 2,0-litrainen (149 hv) sekä turboahdetut 1,4- (140 hv), 1,6- (204 hv) ja 2,0-litraiset (250/275 hv) bensiinimoottorit. 2,0-litrainen turbomoottori on saatavana ainoastaan Veloster N -malliin, jonka Performance-versiossa teho on nostettu 275 hevosvoimaan. vasen|pienoiskuva|Hyundai Veloster N
Ikiru – tuomittu
Ikiru – tuomittu on Akira Kurosawan ohjaama japanilainen draamaelokuva vuodelta 1952. Elokuvan pääosaa näyttelee Takashi Shimura. Ikiru on yksi Kurosawan parhaimmista elokuvista ja kuvastaa parhaiten hänen eksistentialistista elämänfilosofiaansa.
Juoni
Elokuvan päähenkilö on byrokraatti Watanabe. Hän kärsii vatsavaivoista ja kivut ovat niin kovat, että hänen on mentävä sairaalaan. Lääkäri ottaa röntgenkuvat Watanaben vatsasta ja havaitsee että Watanabe sairastaa syöpää, josta johtuen hänellä on enää vain kuusi kuukautta elinaikaa. Tästä tiedosta järkyttynyt Watanabe päättää elää loppuelämänsä "täysillä", itseään säästelemättä. Hän muun muassa yrittää saada yhteyttä poikaansa, jota ei ole nähnyt moneen vuoteen, nostaa kaikki rahansa pankista, viettää paheellisen yön kaupungilla ja yrittää tehdä vaikutuksen samassa yhtiössä työskentelevään nuoreen naiseen. Mikään ei kuitenkaan anna hänelle mielenrauhaa. Sitten Watanabe muistaa eräät naiset, jotka toivoivat asuinalueelleen leikkipuistoa, mutta joutuivat kaupungin byrokratian syrjimiksi, minkä takia leikkipuistoa ei tuolloin rakennettu. Viimeisenä tehtävänään Watanabe päättää hankkia naisille leikkipuiston.