cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Niclas Hellenius
Hellenius oli varsin uuttera tutkija ja kirjoittaja. Luonnonhistoria oli hänen aikanaan enimmäkseen lajien kuvausta, mutta joskus von Hellens sivusi kirjoituksissaan yleisen biologian aiheita. Kasvitieteen ohella hän oli kiinnostunut eläintieteestä, erityisesti linnuista ja hyönteisistä. Von Hellens teki myös suuren työn Turun akatemian kasvitieteen hyväksi. Hän järjesti kasvitieteellisen puutarhan uudelleen ja kartutti sen lajimäärän parista sadasta yli kahteen tuhanteen. Lisäksi hän kartutti akatemian kasvikokoelmaa. Akatemian kokoelmat kuitenkin tuhoutuivat Turun suurpalossa vuonna 1827.
Hellenius jäi eläkkeelle vuonna 1816, jolloin hänet aateloitiin. Tässä yhteydessä hän muutti nimensä muotoon von Hellens. Hänen seuraajakseen professorin virkaan nimitettiin Carl Reinhold Sahlberg.
Iili
Iili on Marvel Comicsin sarjakuvahahmo. Iili esiintyi ensimmäisen kerran Uncanny X-Men -lehden osassa 179, jossa hänet esitellään Manhattanin viemäreissä asuvaksi morlokiksi.
Hahmon elämäkerta
Vihreäihoisen Iilin vanhemmat hylkäsivät hänet jo lapsena, kun Iilin mutaatio ilmeni. Morlokki Caliban kuitenkin löysi hänet ja vei Iilin morlokkien asuttamiin viemäreihin Annaleen hoitoon, joka kasvatti Iilin sekä muita orpoja mutantteja omina lapsinaan. Ajan myötä Iili ystävystyi Tekijä-X:n suojeleman Artie Maddicksin kanssa ja tapasi myös Ryhmä-X:n useaan otteeseen.
Myöhemmin Herra Pahuus lähetti palkkaamansa marauderit viemäristöön tappamaan kaikki morlokit päästäkseen eroon "geneettisesti epäpuhtaista" mutanteista. Useiden morlokkien kuollessa, Iili ja Caliban selviytyivät Voimajengin ja Tekijä-X:n avulla. Menetettyään kotinsa viemäreissä, Iili jäi Artien kanssa Tekijä-X:n joukkoon, kunnes he ilmoittautuivat St. Simonsin yksityiskouluun, joka hyväksyi oppilaikseen mutanttilapsia.
Pian alettuaan käydä tätä koulua, Iili ja Artie joutuivat mutantteja metsästäneiden demonien kaappaamiksi. Iilin teknologisesti paranneltu mutanttiystävä, Taki Matsuya, ja mutanttiryhmä X-Terminaattorit hyökkäsivät yhdessä Uusien Mutanttien kanssa demoniuhkaa vastaan. Taistelu vaaransi koko New Yorkin ja usea sivullinen kuoli ennen kuin taistelu päättyi ja Iili sekä Artie vapautuivat.
Elokuva
Iili esiintyy elokuvassa X-Men: Viimeinen kohtaaminen, jossa häntä esittää Cameron Bright. Häntä kutsutaan pääasiassa Jimmyksi, mutta myös koodinimi Iili esiintyy Pedolle annetuissa kansioissa. Elokuvassa Iili on tärkeässä osassa, sillä hän on mutantteja "parantavan" lääkkeen lähde. Sarjakuvista poiken elokuvan Iili on tavallisen ihmisen näköinen eikä hänellä ole vihreää ihoa. Hänen voimiinsa kuuluu tahaton mutanttivoimien sulkeminen tietyltä etäisyydeltä ja mutanttigeenien vaikutusten poistaminen. Esimerkiksi Pedon ojentaessa kättä Jimmyä kohti, hänen kätensä menettää hetkittäisesti karvapeitteensä.
Lääke ei kuitenkaan miellytä kaikkia, sillä Magneto suunittelee Jimmyn tappamista ja hyökkää mutanttijoukkoineen Alcatrazille, jossa Jimmyä pidettiin turvassa. Juggernaut ryntää puolustuslinjan lävitse tehtävänään pojan tappaminen muiden taistellessa ulkopuolella Ryhmä-X:ää ja laitoksen puolustusvoimia vastaan. Juggernautia nopeampi Varjokissa kuitenkin ehtii Jimmyn luokse ensin ja pelastaa tämän. Taistelun loppuessa Jimmy lähtee saarelta Varjokissan ja Jäämiehen kanssa. Elokuvan lopussa nähdään, että Jimmy on liittynyt oppilaaksi Xavierin kouluun, jonka uutena johtajana toimii Storm.
Anatoli Kurjan
Anatoli Kurjan (s. 11. helmikuuta 1942) on neuvostoliittolainen estejuoksija.
Kurjan saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hopeaa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 8.28,0. Hän hävisi maanmiehelleen Viktor Kudinskille 1,4 sekunnin erolla.
Pikaia
Pikaia gracilens on sukupuuttoon kuollut suikulainen, joka eli keskikambrikaudella. Kaikki sen fossiilit on löydetty Burgess Shale -fossiiliesiintymästä. Pikaia on yksi ensimmäisistä selkäjänteisistä.
Ulkonäkö ja koko
Vaikka Pikaia ei ensinäkemältä vaikuta ihmisen esimuodolta, sillä on useita selkäjänteisille ominaisia piirteitä: pitkä selkäjänne, selkää pitkin etenevä päähermorata ja lihaksia ruumiin molemmin puolin. Nämä ovat kaikki olennaisia myöhempien selkärankaisten evoluutiossa. Selkäjänne tarjosi kiinnittymispaikan lihaksille ja piti ruumiin muodon ehjänä. Samalla se oli kuitenkin riittävän taipuisa mahdollistaakseen Pikaian mutkittelevan uintitavan. Selkäjänteestä kehittyi myöhemmin kova selkäranka, joka suojasi hyvin selkäydintä.
Nykyisistä eläimistä Pikaia muistuttaa eniten suikulaisia. Geenitutkimus onkin osoittanut suikulaisten olevan selkärankaisten lähimpiä eläviä sukulaisia vaippaeläinten ohella.
Fossiililöydöt
thumb|vasen|Phyllopod Bed Burgess Shalen fossiiliesiintymässä. Täältä on löydetty 16 Pikaian fossiilia. Pikaian löysi Charles Walcott vuonna 1911 tutkiessaan Burgess Shalen kambrikautisia fossiileja Kanadan Kalliovuoriin kuuluvalla Mount Pikalla. Koska fossiili oli selkeästi jaokkeinen, hän luokitteli sen virheellisesti monisukasmatoihin. Vuonna 1979 paleontologi Simon Conway Morris havaitsi fossiileissa merkkejä alkeellisesta selkäjänteestä ja uudelleenluokitteli sen selkäjänteisiin. Näin siitä tuli merkittävä löytö, sillä varhaisimpana tunnettuna selkäjänteisten edustajana se saattaisi olla kaikkien selkäjänteisten kantamuoto.
Kiinasta on löydetty Pikaiaa vanhempia ja alkeellisempia, selkäjänteisten kantamuotoina pidettyjä yunnazooiitteja.
End of Innocence
End of Innocence on Nightwish-yhtyeen toinen DVD. Se julkaistiin Spinefarm Recordsin kautta vuonna 2003.
DVD:llä pääosassa on Timo Halon ohjaama dokumentti, jossa käydään läpi Nightwishin tarina yhdessä kosketinsoittaja Tuomas Holopaisen ja rumpali Jukka Nevalaisen sekä yhtyeen hyvän ystävän Tapio Wilskan kanssa. Miehet istuvat Holopaisen mökillä ja kertovat yhtyeen menneisyydestä, sen hetkisestä tilanteesta ja tulevaisuudesta. Dokumentti on höystetty huumoripitoisilla videopätkillä konserttipaikkojen takahuoneista, kiertuebussista ja äänitysstudiosta.
DVD:llä on myös kuvagalleria, kaksi musiikkivideota, Music Television Brasilin tekemä haastattelu sekä livemateriaalia Norjasta ja Saksan Summer Breeze -festivaalilta.
Orda
Orda on kylä, maalaiskunta ja Ordan piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Irenin sivujoen Kungurin varrella 126 kilometriä Permistä kaakkoon. Asukkaita on 6 001 henkeä (vuonna 2012).
Ordan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1662. Vuonna 1703 siellä tapahtui suuri talonpoikaiskapina. Vuonna 1924 kylästä tuli Ordan piirin keskus.
Nykyään Ordassa toimii maatalousyritys, juustola ja metsäteollisuusyritys. Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, lasten taidekoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy Vernyi put (”Oikea tie”). Nähtävyyksiä ovat 1800-luvulla rakennettu profeetta Eliaan kirkko, kunnanhallinnon ja koulurakennukset sekä vanhat kauppiastalot.
Nikolai Sokolov
Nikolai Sokolov (28. elokuuta 1930 – 2009) oli neuvostoliittolainen estejuoksija ja olympiamitalisti.
Sokolov saavutti Rooman 1960 olympialaisissa 3 000 metrin estejuoksussa hopeaa ajalla 8.36,4. Hän hävisi kultamitalisti Zdzisław Krzyszkowiakille 2,2 sekunnin erolla. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän saavutti pronssia ajalla 8.40,6.
Nidarosin hiippakunta
Nidaros on luterilainen hiippakunta Norjan kirkossa. Siihen kuuluvat Nord-Trøndelag ja Sør-Trøndelag ja sen piispanistuin on Trondheimissa, tunnetussa Nidarosin tuomiokirkossa. Piispana on vuodesta 2017 lähtien ollut Herborg Finnset.
Historia
Nidarosin hiippakunta perustettiin 1068. Silloin siihen kuuluivat nykyisistä lääneistä Sør-Trøndelag, Nord-Trøndelag, Nordland, Troms ja Finnmark - lisäksi myös alueet Nordmøre, Romsdal ja Härjedalen (sekä myös pohjoisosa Østerdalenista: Tynset, Tolga and Os). Sunnmøren alue siirrettiin Bjørgvinin hiippakunnasta uuteen Nidarosin arkkihiippakuntaan vuoden 1152 jälkeen turvaamaan arkkihiippakunnan tuloja.
Kanttila (Inkeri)
Kanttila oli inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan. Nykyään kylän paikka sijaitsee Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.
Nidarosin hiippakunta
Historia
Østerdalenin pohjoisosa siirrettiin Oslon hiippakuntaan vuoden 1537 jälkeen. Jämtland siirtyi Uppsalan hiippakunnasta Nidarosille 1570. Sunnmøren alue siirtyi takaisin Nidarosilta Bjørgvinin hiippakunnalle vuonna 1622. Jämtland ja Härjedalen menetettiin Ruotsille 1645. Nord-Norge perustettiin omaksi hiippakunnakseen vuonna 1804 (virallisesti 1844). Innsetin seurakunta siirrettiin Hamarin hiippakunnasta Nidarosiin 1966. Nordmøren ja Romsdalin alueet (yhdessä Sunnmøren Bjørgvinistä kanssa) perustivat oman hiippakuntansa, Møren hiippakunnan, vuonna 1983.
Kanttila (Inkeri)
Kylä sijaitsi Lepsaarenjoen ja Olhovkajoen välisellä alueella Metsäpirtistä koilliseen. Kylä oli olemassa ja suomalaisten asuttama jo 1600-luvulla. Uudet asukkaat saapuivat Kanttilaan 1700-luvun mittaan. Perimätiedon mukaan Suuren Pohjan sodan jälkeen autioituneeseen Kanttilaan tuli Metsäpirtistä Särki-sukuisia asukkaita, joiden perässä sinne muutti muita sukuja. Kylä mainitaan vuoden 1792 kartassa. Paikallisasukkaiden mukaan kylän nimi tulee siitä, että se sijaitsi leivänkannikan muotoisella maalla.
Nidarosin hiippakunta
Kaksi piispaa
Nidarosin hiippakunta eroaa muista Norjan kirkon hiippakunnista siten, että sillä on kaksi piispaa, hiippakunnan piispa ja Norjan kirkon piispainkokouksen preses, puheenjohtaja. Preses on Nidarosin rovastikunnan piispa ja muita osia hiippakunnasta johtaa Nidarosin piispa. Preseksen virkaa on vuodesta 2020 hoitanut Olav Fykse Tveit. Preses on Norjan kirkon Kirkerådetin (Kirkkohallituksen) jäsen ja Norjan kirkon ylin edustaja.
Kanttila (Inkeri)
Vuonna 1838 Kanttelassa asui 47 ihmistä (21 miestä, 26 naista), vuonna 1856 siellä oli kuusi taloa ja 24 sielua, vuonna 1860 taloja oli 11 ja talonpoikia 22, vuonna 1862 taloja oli yhdeksän ja asukkaita 49 (miehiä, 23, naisia 26). Vuonna 1926 kylässä oli 34 taloa ja 120 asukasta, niistä suomalaisia 115. Kanttila oli varallisuudeltaan keskiluokkaa. Kylään avattiin venäjänkielinen koulu vuonna 1912, neuvostoaikana siellä toimi suomenkielinen koulu.
Isäntien sukunimet 1900-luvulla: Haponen (kotoisin Seulolasta), Kotsalainen (polveutui luultavasti 1600-luvulla Venjoella asuneista Kotsalaisista), Peuhkuri, Särki, Tukiainen (Ristiinasta).
Nidarosin hiippakunta
Rovastikunnat
Hiippakunta jakautuu 11 rovastikuntaan ja 131 seurakuntaan.
Luettelo hiippakunnan luterilaisista piispoista
300px|thumb|Hiippakunnan piispoja vuosien 1618-1909 väliseltä ajalta.
Viron merivoimat
Viron merivoimat on yksi Viron puolustusvoimien puolustushaaroista ja se vastaa merialuiden valvonnasta ja tarvittaessa sen puolustamisesta sekä meripelastuksesta Viron aluevesillä.
Viron merivoimieen kuuluu rauhanaikana noin 350 henkeä ja se koostuu miinalaivueesta ja sukeltajayksiköstä.
Merijalkaväki
Merijalkaväkipataljoona oli lyhytikäinen Viron merivoimien merijalkaväkiosasto. Pataljoona muodostettiin 5. maaliskuuta 1919 itsenäisyystaisteluiden aikana Viron laivaston pinta-alusten miehistöistä, opiskelijoista ja suomalaisista vapaaehtoisista. Yksikön vahvuus oli suurimmillaan noin 400 henkeä. Se sijoitettiin Tallinnaan, jossa se lakkautettiin vielä saman vuoden aikana.
Rannikkopatteristot
Jo 1800-luvun lopulla Venäjän keisarikunta aloitti rannikkolinnakkeiden ja puolustuslaitteiden tekemisen Viron rannikolle. Tallinna on jo kauan ollut merkittävä Idän ja Lännen välisen kaupankeskus ja nyt siitä tuli tärkeä Itämeren laivaston sotasatama.
Viron itsenäisyystaisteluiden aikana ja Tarton rauhan jälkeen merivoimat aloittivat uudelleen rannikkolinnakkeiden rakentamisen. Vuodesta 1918 aina vuoteen 1940 rakennustöihin sijoitettiin miljoonia krooneja. Neuvostoliiton miehitettyä maan rannikkolinnakkeet tuhoutuivat ja nykyisin ainoastaan muutamissa paikoissa on asemat havaittavissa.
Laivasto
Vuonna 1998 perustettiin Baltian maiden yhteinen laivasto-osasto Baltian laivue, BALTRON, jonka tärkein tehtävä on parantaa Baltian maiden meripuolustusten keskinäistä yhteistoimintaa ja turvallisuutta ylläpitämällä jatkuvaa valmiutta alueella. Kukin maa toimittaa aluksen tai kaksi sekä henkilöstöä sovituiksi ajoiksi aina vuodeksi kerrallaan. Viro tarjoaa BALTRONille tukikohdan.
Toukokuusta 2005 maaliskuuhun 2006 laivaston lippulaiva EML Admiral Pitka oli Naton valmiusjoukkoon kuuluvan miinanraivausryhmä 1:n lippulaivana. Alus oli samalla ensimmäinen Baltian maiden alus osastossa.
Organisaatio
Laivaston tärkein tehtävä on miinanraivauskyvyn luominen, joka on samalla sen rauhanajantehtävä. Maailmansotien aikana Itämereen laskettiin yli 80 000 miinaa, ja vuodesta 1995 alkaen laivaston miinaosasto on toiminut läheisessä yhteistoiminnassa muiden Itämeren laivastojen kanssa taatakseen turvallisen merenkulun.
Kalusto
thumb|250px|Viron laivaston lippulaiva fregatti Admiral Pitka (entinen Tanskan laivaston HDMS Beskytteren (F340); lahjoitettiin Viroon vuonna 2000) Helsingin [[Eteläsatamassa 14.3.2007.]]
Axel Cedercreutz
pienoiskuva|200px|Axel Cedercreutz vuonna 1922 Axel Carl Magnus Cedercreutz (31. maaliskuuta 1873 Turku – 2. lokakuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston professori.
Elämä
Cedercreutzin vanhemmat olivat tilanomistaja, vapaaherra Axel Fredrik Nikolaus Cedercreutz ja Johanna Lovisa Mariana Björkenheim. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 ja opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1894 sekä lääketieteen kandidaatiksi 1896, lääketieteen lisensiaatiksi 1900 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1902.
Cedercreutz toimi Helsingin yliopiston ihotautiopin dosenttina 1908–1919 sekä syfilidologian ja ihotautien ylimääräisenä professorina 1919–1940. Cedercreutz julkaisi 1910-luvulla ensimmäisiä suomalaisia allergisia sairauksia käsitelleitä kirjoituksia.
Axel Cedercreutz oli naimisissa vuodesta 1904 Ingrid Bergrothin kanssa.
Belgia talviolympialaisissa 2018
Belgia osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 22 urheilijaa, jotka kilpailivat yhdeksässä urheilumuodossa. Urheilijoista miehiä oli 13 ja naisia yhdeksän. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi lumilautailija Seppe Smits ja päättäjäisissä pikaluistelija Bart Swings.
Belgia voitti kisoissa yhden hopeamitalin, jonka toi pikaluistelija Bart Swings yhteislähtökilpailussa.
Lütschental
Lütschental on kunta Bernin kantonissa Sveitsissä.
Maantiede
Kylä sijaitsee Grindelwaldtalin laaksossa Schwarze Lütschine -joen varrella Grindelwaldin länsipuolella. Joessa on Jungfraubahn AG:n 12 megawatin vesivoimalaitos.
Bernin Alpit kohoavat laakson molemmin puolin noin kahden kilometrin korkeuteen. Eteläpuolella nousee Männlichenvuori 2 343 metrin korkeuteen. Pohjoispuolen korkeimpia vuoria ovat Bira (2 456 m mpy.) ja Indri-Sägissa (2 463 m mpy.)
Liikenneyhteydet
Lütschentaliin on maantieyhteys moottoritieltä A8 Wilderswilistä, Interlakenin eteläpuolelta. Myös Grindelwaldiin kulkeva Berner Oberland-Bahnen -yhtiön Berner Oberland-Bahn -rata kulkee Lütschinejoen vartta Lütschentalin kautta Interlaken Ostista.
Jacob (Lost)
Jacob (Latina: Iacob) on Mark Pellegrinon esittämä fiktiivinen hahmo televisiosarjassa Lost.
Taustaa
Jacob mainitaan ensimmäisen kerran toisella tuotantokaudella, kun selviytyneiden vankina oleva Ben mainitsee heimonsa johtajasta, joka on korkein auktoriteetiltaan. Seuraavan kerran Jacob mainitaan kolmannella kaudella, kun Ben kertoo Lockelle, ettei hän ole heimonsa ylin johtaja vaan Jacobin tahdon toteuttaja yhdessä Richardin kanssa. Ben vie Locken Jacobin mökkiin, joka liikkuu koko ajan ja jonka vain harvat voivat nähdä. Ben alkaa puhua tyhjälle keinutuolille, minkä vuoksi Locke alkaa epäillä Beniä hulluksi. Locken ollessa lähdössä hän kuulee hänen takaa pyynnön ”auta minua.” Locken suunnatessa taskulamppunsa keinutuoliin, mökki alkaa täristä ja Ben potkaistaan seinään. Locken poistuessa mökistä hän kysyy Beniltä tapahtuneesta, mihin Ben vastaa: ”Tuo oli Jacob.” Myöhemmin tapahtuma paljastuu huijaukseksi, sillä Ben ei ole koskaan nähnyt Jacobia oikeasti. Ben ei osaa selittää Lockelle, miksi mökki alkoi täristä ja hänet potkaistiin seinään.
Keamyn ryhmän hyökättyä saarelle Locke lähtee etsimään mökkiä. Locke tapaa mökissä Christianin ja Clairen. Locke kysyy Christianilta onko tämä Jacob, mihin Christian vastasi kielteisesti mutta sanoo voivansa puhua Johnille Jacobin puolesta. Myöhemmin paljastuu, että Christian oli Musta-asuinen mies.
Viidennen tuotantokauden päätösjaksossa Jacob esitetään elävänä. Hän elää Taweret-patsaan jalan juuressa. Jacob kutoo lankaa kehruukoneella ja kalastaa kalahäkillä. Jacobin syödessä hänen veljensä saapuu rannalle ja ilmaisee halunsa tappaa Jacobin ja sanoo vielä löytävänsä ”porsaanreiän” tappaakseen tämän.
Jaksossa Iankaikkisuudesta Richard saapuu saarelle Black Rockin mukana vuonna 1867. Musta-asuinen mies väittää Richardille Jacobin olevan paholainen ja saaren olevan helvetti. Mies huijaa Richardin tappamaan Jacobin antamalla veitsen hänelle. Väkivaltaisen kohtaamisen jälkeen Jacob vakuuttaa Richardin uskomaan hänen olevan hyvien puolella. Jacob kuvaa saarta viinipullon korkiksi, joka estää viiniä eli pahuutta leviämästä maailmaan. Jacob kertoo tuoneensa saarelle paljon ihmisiä, joista osa on kuollut. Jacob tarjoaa Richardille roolia neuvonantajanaan ja ikuista elämää, minkä Richard hyväksyy. Myöhemmin Jacob tapasi Musta-asuisen miehen antaen tälle viinipullon, jonka hän heittää kallioon. Mies sanoo Jacobille haluavansa lähteä saarelta ja pyytää Jacobia päästämään hänet pois. Jacob sanoo sen olevan mahdotonta niin kauan kun hän eläisi. Mies sanoo tappavansa Jacobin, mihin Jacob toteaa löytävänsä kyllä korvaajan itselleen.
Jacob on vaikuttanut suurimmaksi osaksi selviytyneiden elämään ja on vieraillut kaikkien Oceanicin kuutosten luona. Katen hän tapasi, kun Kate oli neljävuotias ja teki ensimmäisen varkautensa. Jacob maksoi Katen varastaman esineen ja pyysi, ettei Kate varasta enää. Sawyerin luona Jacob vieraili hänen vanhempiensa hautajaisissa ja antoi Sawyerille uuden kynän, jotta Sawyer voisi kirjoittaa kirjeensä loppuun. Jacob vieraili Sunin ja Jinin häissä onnittelemassa näitä. Locken Jacob tapasi Locken pudottua ikkunasta ja halvaannuttua. Jackin luona Jacob vieraili tämän tehtyä ensimmäisen leikkauksensa. Jacob antaa Jackille suklaapatukan. Sayidin Jacob tapaa Nadian kuolinpäivänä. Jacob kysyi Sayidilta tietä samalla kun auto törmäsi Nadiaan. Näin Jacob säästi Sayidin hengen. Hurley tapasi Jacobin vapauduttuaan vankilasta. Jacob kertoi Hurleylle tämän kysystään puhua kuolleiden kanssa ja kehotti Hurleyta palaamaan saarelle. Jacob kertoi hänelle Ajira Airwaysin lennosta ja antoi Hurleylle kitarakotelonsa. Jacob tapasi myös Ilanan, kun tämä oli sairaalassa toipumassa. Jacob kehotti Ilainaa menemään saarelle ja suojelemaan kandidaattejaan.
Ilanan saavuttua saarelle hän löysi Jacobin mökin viidakosta. Hän löytää mökistä kuvan, jossa on Taweret. Ilaina sanoo Bramille, ettei Jacob ole asunut mökissä vuosiin. Ryhmä polttaa mökin. Locken ja Benin saavuttua patsaan raunioille, Richard päästää heidät vastahakoisesti tapaamaan Jacobia. Jacob tervehtii Lockea sanomalla ”löysit porsaanreikäsi.” Locke paljastuu Musta-asuiseksi mieheksi, joka on ottanut Locken hahmon. Benin valmistautuessa tappamaan Jacobin, Jacob sanoo että Ben voi valita. Hän voi joko tehdä niin kuin Locke pyytää tai jättää heidät kahdestaan keskustelemaan asioista. Ben sättii Jacobia siitä, ettei hän ole saanut tavata tätä koskaan. Ben sanoo tehneensä kaiken mitä Jacob on käskenyt, saamatta koskaan saanut mitään vastinetta. Ben puukottaa Jacobia kahdesti rintaan tappaen tämän. Ennen kuolemaansa Jacob sanoo heikolla äänellä Johnille: ”He tulevat”. Musta-asuinen mies työntää Jacobin ruumiin tuleen ja katsoo sen palamista.
Jaksossa Sijainen paljastuu Jacobin kirjoittaneen kaikkien selviytyneiden nimet erään luolan seiniin ja kattoon. Osa nimistä oli yliviivattu ja tietty numero kuvasti joka nimeä. Musta-asuinen mies selittää Sawyerille Jacobin halunneen selviytyneiden olevan hänen kandidaattejaan ja suojelevan saarta pahalta.
Myöhemmin Jacob ilmestyy uudestaan Hurleylle ja pyytää tätä viemään Jackin majakalle. Jackin tuhottua raivoissaan majakan peilit, Jacob ilmestyy taas ja kiittää Hurleyta Jackin tuomisesta sanoen, että Jackillä on hyvin tärkeä tehtävä saarella. Jacob kehottaa Hurleyta ja Jackiä poistumaan Temppelistä turvaan savuhirviön hyökkäyseltä.
Jacob ja hänen veljensä Musta-asuinen mies elivät saarella viettäen aikaansa rannan tuntumassa. Jacob pelasi usein veljensä kanssa peliä, jossa oli mustia ja valkoisia kiviä. Jacob ollessa 13-vuotiaana metsästämässä veljensä kanssa he näkivät ihmisiä saarella. Kerrottuaan tästä äitipuolelleen, tämä vei heidät side silmillä luolan luo, joka hehkui valkoista valoa. Hän kertoi Jacobille suojelevansa valoa muilta ihmisiltä, mutta antavansa myöhemmin vastuun valon suojelemisesta joko Jacobille tai hänen veljelleen.
Jacobin ja hänen veljensä ollessa pelaamassa peliään, Claudia ilmestyi Musta-asuiselle miehelle kertoen tälle totuuden hänen äitipuolestaan ja saarella olevista ihmisistä. Illalla Musta-asuinen mies herätti Jacobin pyytäen tätä lähtemään mukaansa. Jacob ei halunnut uskoa äitipuoltaan valehtelijaksi ja pahoinpiteli veljensä. Jacob ei suostunut lähtemään veljensä mukana vaan päätti jäädä äitipuolensa luokse. Aamulla Jacobin äitipuoli kertoi totuuden Jacobille myöntäen tappaneensa tämän äidin, jottei hän olisi vienyt heitä oman väkensä luo jolloin Jacob olisi muuttunut pahaksi. Jacob kysyi äitipuoleltaan oliko hän hyvä jolloin tämä vastasi myöntävästi. Jacob kysyi häneltä miksi hän rakasti veljeään enemmän kuin häntä mihin hän vastasi rakastaneensa heitä eri tavoilla.
30 vuotta myöhemmin Jacob eli vielä äitipuolensa kanssa käyden säännöllisesti salaa veljeään katsomassa. Pelatessaan peliään Musta-asuinen mies kertoi Jacobille löytäneensä keinon päästä pois saarelta. Hän kertoi väkensä löytäneensä useita sähkömagneettisia esiintymiä saarelta ja rakentaneensa kaivoja niihin. Jacobin palattua äitinsä luo hän kertoi tästä äidilleen joka lähti tapaamaan Musta-asuista miestä. Palattuaan hän vei Jacobin luolalle ja sanoi Jacobin suojelevan sitä nyt. Jacobin kysyessä mitä luolassa on, hänen äitipuolensa sanoi siellä olevan saaren sydän, Lähde. Hän varoitti Jacobia menemästä luolaan. Hän tarjosi Jacobille viiniä sanoen juomalla sen Jacob ottaisi tehtävän vastaan ja suojelisi saarta kunnes löytäisi seuraajan itselleen. Jacob sätti äitiään veljensä suosimisesta jolloin äiti sanoi että oli ollut väärässä ja että tehtävä olisi pitänyt aina olla Jacobin vastuulla. Jacob joi viinin jolloin Jacobista tuli kuolematon tämän äidin sanoessa ”nyt olet niin kuin minä.”
Palattuaan kotiinsa Jacob lähti hakemaan polttopuita. Palattuaan Jacob huomasi veljensä tappaneen äitinsä. Jacob hyökkäsi veljensä kimppuun pahoinpidellen tämän ja raahaten hänet lähteelle. Hänen veljensä sanoi ettei Jacob voi tappaa häntä, mihin Jacob vastasi ettei aiokaan. Jacob heitti veljensä Lähteeseen. Hetkeä myöhemmin savuhirviö ryntäsi ulos luolasta kadoten viidakkoon. Jacob löysi veljensä ruumiin virrasta ja asetti äitinsä sekä veljensä ruumiit luolaan, josta Jack ja Kate löysivät heidät vuosisatoja myöhemmin.
Jacob alkoi tuomaan ihmisiä saarelle todistaakseen veljensä olleen väärässä heidän pahuudestaan. Kuitenkin he kaikki olivat kuolleet tuntemattomista syistä Musta-asuisen miehen toimista. Jacob tuli tietoiseksi veljensä uudesta kyvystä ottaa kuolleiden ihmisten olomuotoja sekä tämän taktiikasta psykologisessa sodankäynnissä ja manipuloinnissa.
Jacob ilmestyi viimeisen kerran selviytyneille viidakossa nuotion ääressä sanoen katoavansa kun liekki sammuu. Jacob kertoi heille syyn miksi hän oli tuonut heidät saarelle ja miksi heidän ystävänsä olivat kuolleet. Jacob kertoi heille tehneensä virheen, joka synnytti savuhirviön ja että heidän täytyy tappaa hänet. Jacob sanoi valinneensa heidät koska he olivat kaikki hänen kaltaisiaan ja etsivät jotakin mitä ei voi löytää. Jacob sanoi että selviytyneet voivat tehdä valinnan, jota hän itse ei voinut tehdä. Jack tarjoutui vapaaehtoiseksi ottamaan työn vastaan saaren suojelijana. Jacob kertoi Jackille Lähteen sijainnin, jota Jackin on suojeltava. Jacob mutisi loitsun ja tarjosi vettä Jackille sanoen tehtävän olevan hänen kunnes hän löytää seuraajan. Jack joi veden ja Jacob sanoi hänelle ”nyt olet niin kuin minä.” Nuotion sammuttua Jacob katosi pysyvästi.
Lost
List of Lost characters
José Melgoza Osorio
José Melgoza Osorio (17. helmikuuta 1912 Coalcomán – 4. syyskuuta 2007) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. joulukuuta 1938 ja nimitettiin Ciudad Vallesin hiippakunnan johtoon 18. toukokuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Emilio Abascal y Salmerón, jota avustivat Alfonso Sánchez Tinoco ja Manuel Pío López Estrada.
Armando Martín Gutiérrez
thumb| Armando Martín Gutiérrez (s. 16. joulukuuta 1954 Madrid) on Brasiliassa toimiva espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli Figli dell'Amore Misericordioson jäsen 8. syyskuuta 1974, ja hän sai pappisvihkimyksensä 6. lokakuuta 1979. Hänet nimitettiin Bacabalin hiippakunnan johtoon 2. marraskuuta 2006, ja piispaksi vihkiminen seurasi 5. tammikuuta 2007. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni Battista Re, jota avustivat Giovanni Scanavino ja Luigi Conti. Martín Gutiérrez asetettiin virkaansa 11. helmikuuta.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2009
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2009 järjestettiin 4.–5. heinäkuuta Raahessa. Helsingin Kisa-Veikot saavutti juniorisarjat mukaan luettuna 11 kultamitalia ollen kaksipäiväisten kilpailuiden menestyksekkäin seura.
Sadan vuoden yksinäisyys (EP)
Sadan vuoden yksinäisyys (20-v juhla-EP) on raisiolaisen Sig-yhtyeen vuonna 1998 julkaisema levy, jossa on yhtyeen aiempien kappaleiden uusia muunnelmia.
Julius Mark
pienoiskuva|267 px|Julius Mark lapinpuvussa. Utsjoki, joulukuu 1925. finna.fi Julius Mark (27. maaliskuuta 1890 Haljala, Virumaa – 2. maaliskuuta 1959 Washington, Yhdysvallat) oli virolainen kielitieteilijä.
Ylioppilastutkinnon jälkeen Mark aloitti vertailevan indoeurooppalaisen ja klassisen kielitieteen opinnot Tarton yliopistossa, mutta matkusti pian Unkariin opiskelemaan suomalais-ugrilaista kielentutkimusta ja unkarin kieltä. Sittemmin hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon. Markin opintoja viivästyttivät pakollinen osallistuminen ensimmäiseen maailmansotaan ja myöhemmin Viron vapaussotaan. Hänen väitöskirjansa ''Die Possessivsuffixe in den uralischen Sprachen. I. Hälfte. Einleitung, Frühere Arbeiten, Die Possessivsuffixe in den ostseefinnischen Sprachen'' (1924) käsitteli suomalais-ugrilaisten kielten ja niiden murteiden possessiivisuffikseja.
Mark toimi Tarton yliopiston uralilaisen kielitieteen virkaatekevänä professorina vuosina 1919–1924. Väitöskirjansa valmistuttua hänet nimitettiin viralliseen professorin virkaan, jossa hän toimikin vuoteen 1944 saakka. Mark oli perustamassa Viron tiedeakatemiaa vuonna 1938. Hänet valittiin tiedeakatemian varaesimieheksi, ja hän toimi akatemian julkaisusarjan Annales Academiae Scientiarum Estonicaen toimittajana.
Mark pakeni Virosta vuonna 1944 ja asui vuodesta 1947 lähtien Yhdysvalloissa, missä hän toimi vuosina 1947–1949 Harvardissa venäjän kielen opettajana ja Washingtonissa vuosina 1951–1953 sekä 1956 suomen kielen opettajana. Hän tutki erityisesti suomalais-ugrilaisten kielten muoto- ja johto-oppia sekä teki myös kansatieteellisiä tutkimuksia.
Manitoban vaakuna
thumb|Manitoban vaakuna Manitoban vaakunan vahvisti Yhdistyneen kuningaskunnan kuningas Edvard VII vuonna 1905. Vaakunassa on vihreällä pohjalla biisoni, jonka yläpuolella on Englannin lippu.
Nykyisessä vaakunassa vuoden 1905 vaakunan yläpuolella on kultainen kypärä, puna-hopeat nauhat, kylmänkukkaa pitelevä majava ja ylimpänä kultainen kuningaskunnan kruunu. Vasemmalla vaakunaa kannattelee valkoinen yksisarvinen, oikealla valkoinen hevonen. Muina koristeina on muun muassa Redjoen kärryjen pyörä, alkuperäiskansojen helmi- ja luukoruja sekä vaahteranlehtiä. Vaakunan jalustassa on kuvattuna provinssin monipuolista maisemaa (vehnäpellot, metsät, preeriat ja vesi). Alinna jalustassa on provinssin latinankielinen motto Gloriosus et Liber, Kunniakas ja vapaa.
Qatarin kalliopiirrokset
Qatarin kalliopiirrokset sijaitsevat pääasiassa Qatarin niemimaan pohjoisrannikolla, mutta muutamia kohteita on Etelä-Qatarissakin. Useimmat piirroskentät on voitu liittää läheiseen asutukseen ja eräät kansainväliseen kauppaan, jota alettiin käydä jo ennen 1000-lukua jaa.. Kalliopiirrokset esittävät muun muassa kuppeja, kuppikuvioita, viivoja ja tunnistettavia laivoja.
Tutkimushistoria
Kuvioiden tutkimustyö alkoi vuonna 1957 tanskalaisen tutkimusretken Danish Archeological Qatar Expeditionin aikana, kun muutamia Pohjois-Qatarin kalliopiirroskohteita tarkastettiin P. V. Globin ja T. G. Bibbyn johdolla. Kun tämä tutkimusretki päättyi, tutkimuksia jatkettiin Holger ja Hans Kapelin johdolla. He luetteloivat 868 yksittäistä kalliopiirrosta Jabel Jassasiyan piirroskentältä ja näiden luetteloiden avulla myöhemmät tutkijat pääsivät syventymään piirroksien tutkimuksiin. Kapel luetteloi myös 303 piirrosta Al Furaihah'ssa ja näki yli sata piirrosta Jabal Fuwairetissa. D. F. Hawkins tutki Al Ghārīyah'tia 1980-luvulla. 1990-luvun alussa Frances Gillespie Birminghamin yliopistosta dokumentoi Jabel Jassasiyan kuviot laserkeilaamalla. Nykyään laserkeilausta tekee QNER. Tutkimuksia on sittemmin jatkettu, ja nykyään tunnetaan ympäri maata vähintään 38 kalliopiirroskohdetta. Laajimmat luettelot Qatarin kuvakentistä on tehnyt paikallinen tutkija Mohammed Al Suwaidi.
Piirroskenttiä
Tunnettuja kuvakenttiä on ainakin 38. Runsaammin niitä on Pohjois-Qatarissa niemen kärjen itäpuolella Al Ghārīyah'sta Al Huwaylah'an ja kärjen länsipuolella Al Areeshista Al Zubārah'an. Eräitä tärkeitä kuvakenttiä on Jabal Jassasiyassa, Jarr Umm Tuwainista, Jebel Fuwairetista ja Fraihasta. Muita paikkoja ovat esimerkiksi Al Thakhira, Al Dhaayen, pääkaupungin Dohanin puistossa, Al Ghashamiya, Al Wakrah, Al Fuwairet, Sumaisimah, Al Jumali ja Al Furaihah.
Kupit
Kuppi tehdään hakkaamalla kallioon reunoiltaan pyöreä syvennys, jonka halkaisija on 2−15 senttimetriä ja syvyys 1−10 senttimetriä. Kupin tarkoitusta ei tiedetä, mutta siihen voi pudottaa urhattavaa viljaa (vertaa kuppikivi) tai vettä. Yleensä kupit esiintyvät ryhmissä, jossa monesta samankokoisesta kupista muodostuu tiivis ryhmä tai erikokoisista kupeista muodostuu jokin muu kuvio.
Willy Halpern
Wilhelm ”Willy” Halpern (16. kesäkuuta 1893 Wien, Itävalta – tammikuu 1976 Queens, New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi suurimman osan urastaan Hakoah Wienissä, mutta ennen siirtymistään Hakoahiin hän pelasi SK Neugrönschl Wienissä ja SC Romania Wienissä. Hän oli Hakoahin ensimmäinen maajoukkuepelaaja hänen pelattuaan kolme ottelua Itävallan maajoukkueessa 1917–18. Hän oli voittamassa Itävallan mestaruutta 1925.
Qatarin kalliopiirrokset
Kupit
Kuppirivit on yleensä tehty pareittain niin, että kummassakin rivissä on yhtä monta kuppia. Joskus rivejä erottaa viivamainen syvennys. Näissä kuvioissa rivin yleisin kuppiluku on 7. Toinen yleinen kuppien ryhmitystapa on liittää ison kupin ympärille pieniä kuppeja. Yleisin pienten kuppien lukumäärä on 9, vaikka myös lukumäärää 6 esiintyy yleisesti.
Molempia ryhmiä on kutsuttu kauan "pelilaudoiksi". Rivikuvio muistuttaa Al Halooshia eli yleisimmin mancalaa, joka on muinaisten Afrikan, Intian, Kiinan ja Kaakois-Aasian kauppareittien varrelta tavattava peli. Pyöreä kuppikuvio muistuttaa mancalan variaatiota Al Ailahinia.
Vaikka pieni osa Qatarissa olevista pelilautakuvioista on koverrettu niin syviksi, ettei niisä voi pelata kivillä, useimmilla kuppikuvioilla on varmasti pelattu kyseisiä pelejä. Kalliot, joilla kuviot sijaitsevat, ovat samalla olleet helmikauppiaiden veneiden tähystyspaikkoja, ja laivoja on odoteltu pitkään.
Yksittäisiä suuria kuppeja esiintyy kuvakentillä satunnaisesti, mutta tietyillä kuvakentillä runsaasti. Erikoisiakin kuppiryhmiä esiintyy. Kupit voivat muodostaa esimerkiksi 4×7 rivisen "sakkilaudan". Joskus kupit on yhdistetty viivakaiverruksilla.
Mikki Hiiren taikajoulu – Lumisia tarinoita
Mikki Hiiren taikajoulu – Lumisia tarinoita (Mickey's Magical Christmas: Snowed in at the House of Mouse) on animaatioelokuva vuodelta 2001. Se liittyy Mikin klubi -televisiosarjassa esiteltyyn Hiiriteatteriin.
Qatarin kalliopiirrokset
Kanavat
Eräät kupin ja niitä yhdistävät viivamaisesti koverretut matalat kanavat viittaavat esimerkiksi veden keräämiseen. Kanavat luikertelevat alas kalliota ja päättyvät lopulta suureen kuppiin. Jotkut ovat nähneet näissä pyrstötähden tapaisen kuvion, joka osoittaa aina merellepäin.
Mikki Hiiren taikajoulu – Lumisia tarinoita
Elokuvan kehyskertomuksessa Mikin ystävät ovat katsomassa Hiiriteatterin joulushow'ta, mutta jäävät lumimyrskyn saartamiksi. Niinpä heillä on aikaa muistella menneitä jouluja joista kertovat neljä erillistä tarinaa:
Qatarin kalliopiirrokset
Veneet
200px|thumb|right|Al Baqqarah- vene. Venekuviot on helppo tunnistaa veneiksi. Niitä on kahdenlaisia. Yläpuolelta kuvattuja "kirkkoveneitä" ja sivulta kuvattuja profiilimaisia veneitä tai laivoja. Kummassakin kuviotyypissä esiintyy sekä veneiden yksinkertaisia muotoja että yksityiskohtia myöten kuvattuja veneitä tai laivoja.
"Kirkkoveneet" ovat pajunlehden muotoisia, ja useimmissa on kuvattu sivuille ojentuvat airot kuin silmäripset. Yksityiskohtien määrä vaihtelee suuresti. Veneen sisälle on voitu kuvata etu- ja takatuhdot, muita istuimia, kuppimerkkejä tai muita yksityiskohtia. Profiilimaisesti kuvatuissa veneissä voi olla ankkuri, masto ja kaiteessa portti kannelle.
Kuvailu on niin todenmukaista, että kuville on voitu osoittaa todennäköiset vastineet battil- ja baqqarah-veneistä. Eräät kuviot muistuttavat portugalilaisia kauppalaivoja.
Muut kuviot
Tietyt eläinkuviot voidaan ajoittaa mille aikakaudelle hyvänsä. Eläinkuviot esittävät esimerkiksi aasia ja sen ratsastajaa, dromendaaria, skorpionia, kilpikonnaa, kalaa, ja kaksi kirahviakin on ehkä tunnistettu. Ihmisen jalanpohjan kuviot ja varpaiden yksittäinen kuvaaminen liittynee johonkin rituaaliin.
Ajoitukset
Kuvioiden ajoittaminen on osoittautunut vaikeaksi, koska kalkkikiven eroosioherkkyys vaikeuttaa vanhojen kuvioiden erottamisen nuorista kuvioista. Kaikki kuvat vaikuttavat siten vanholta. Veneiden tyypittelyn perusteella osa kuvioista on sijoitettu 1200-luvulle jaa. ja sen jälkeiseen aikaan. Portugalilaiset laivat tulivat Persianlahdelle 1500-luvulla, ja jokunen niistä päätyi piirrokseen. Kallioiden ympäriltä löydetty keramiikka ajoitetaan 1600-1800-luvulle, mikä tukee kuvioden historiaa.
Monet kupit ja pelilautakuviot ovat näitä varhaisempia, mikä on epäsuorasti päätelty kuvioiden keskinäisestä ryhmittelystä kallioilla. Kuppejakin vanhempia kuvioita on jäänyt kuppikuvioiden alle, mutta ne ovat jo niin pahoin sään turmelemia, ettei niitä enää tunnista.
Patristiikka
Patristiikka eli patrologia on kirkkoisien eli 200–700-luvulla toimineiden kirkollisten opettajien ja heidän oppiensa tutkimusta. Patristiikka on kirkkohistorian oppiala.
Patristiikan keskeisiin julkaisuihin kuuluvat kokoomateokset Patrologia Græca (1857–1866) ja Patrologia Latina (1844–1864).
Politiken (Turku)
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Politiken oli Turussa vuonna 1907 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Toivo Laiho
Toivo Rikhard Laiho (19. toukokuuta 1908 Vanaja – 25. kesäkuuta 1972 Tornio) oli suomalainen runoilija.
Aapo Pihlajamäki
Aapo Pihlajamäki (sukunimi vuoteen 1892 Saastamoinen, 1. kesäkuuta 1861 Kiuruvesi – 2. joulukuuta 1956) oli suomalainen näyttelijä.
Pihlajamäen vanhemmat olivat puuseppä Pekka Saastamoinen ja Ulrika Tallgren. Hän toimi näyttelijänä August Aspegrenin kansanteatterissa 1887–1897, johtajana ja näyttelijänä Uudessa Teatterissa 1897–1899 sekä näyttelijänä ja ohjaajana Suomalaisessa maaseututeatterissa 1899–1903 ja Kasimir Leinon Suomen Näyttämöllä 1903–1904. Viimeksi Pihlajamäki oli Kansallisteatterissa näyttelijänä 1904–1934 ja ohjaajana 1914–1917. Pihlajamäki oli Kansallisteatterin näyttelijäyhdistyksen johtokunnan jäsen 1914–1934 ja Suomen näyttelijäliiton hallituksen jäsen vuodesta 1925.
Aapo Pihlajamäki oli naimisissa vuodesta 1906 näyttelijä Hilda Johanna Koivisto-Martinin kanssa.
Ukrainan oligarkit
Ukrainan oligarkit ovat Ukrainassa toimivia suurliikemiehiä, joilla on huomattava taloudellinen ja yhteiskunnallinen vaikutusvalta. Nämä henkilöt saattavat - omien tai liikekumppaniensa hallitsemien yritysten välityksellä - olla yhdellä tai useammalla toimialalla keskeisessä, jopa määräävässä markkina-asemassa. Monella Ukrainan oligarkeista on myös joukkotiedotusvälineitä omistuksessaan. Tyypillistä on, että he ovat keränneet varallisuutensa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeisen hajanaisuuden eli Ukrainan vuonna 1991 tapahtuneen itsenäisyyden aikana paljolti samaan tapaan kuin Venäjän oligarkit.
Historia
Erään arvion mukaan vuonna 2008 Ukrainan 50 rikkaimman ihmisen varallisuus vastasi 85 prosenttia koko maan bruttokansantuotteesta. Vielä vuonna 2013 Ukrainan 50 rikkaimman ihmisen omaisuus oli Korrespondent-lehden esittämien omaisuusarvioiden perusteella yhteensä 60,4 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tämä oli yhä runsas 33 prosenttia IMF:n arvioimasta Ukrainan BKT:stä vuodelle 2013 (181,6 miljardia USD).
Vuonna 2019 Maailmanpankin Ukrainan-johtajan Satu Kähkösen arvion mukaan oligarkkien valta Ukrainassa on viiden vuoden aikana hieman murentunut.
Ukrainan dollarimiljardöörit
Varakkaimmat ukrainalaiset suurliikemiehet ovat dollarimiljardöörejä. Ukrainalaisia miljardöörejä on vuosina 2013-2014 lähteestä riippuen noin 9-17 kappaletta. Heistä kaikki ovat miehiä. Myös liki kaikki Ukrainan rikkaimmasta sadasta henkilöstä on miehiä.
Salomon Kreander
Salomon Kreander (1755–1792) oli Turun Akatemian talousopin professori vuosina 1780–1792. Hän sai kuuluisalta Pehr Kalmilta vapautuneen viran vuonna 1780, mutta sairasteli ja kuoli 37-vuotiaana.
Pappissukuun kuulunut Kreander oli lahjakas opiskelija ja suoritti maisterin tutkinnon jo 20-vuotiaana. Talousopin dosentiksi hänet nimitettiin jo vuoden kuluttua tästä. Kreander oli aikalaiskirjojen mukaan maksanut velkaantuneen Pehr Kalmin velkoja, mistä palkinnoksi Kalm halusi Kreanderin seuraajakseen professoriksi. Kalmin kuoltua akatemian konsistori esitti kuitenkin häneltä vapautuneeseen virkaan ensimmäiselle ehdokassijalle kemian professori Pehr Adrian Gaddia, eikä edes asettanut Kreanderia ehdolle virkaan. Kreander ei kuitenkaan tyytynyt tähän, vaan valitti konsistorin päätöksestä, minkä seurauksena kuningas Kustaa III nimitti virkaan Kreanderin.
Kreanderin kuoltua hänen seuraajakseen professoriksi nimitettiin Carl Niclas Hellenius.
Uusi-Seelanti talviolympialaisissa 2018
Uusi-Seelanti osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 20 urheilijaa, jotka kilpailivat viidessä urheilumuodossa. Urheilijoista miehiä oli 16 ja naisia neljä. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi freestylehiihtäjä Beau-James Wells ja päättäjäisissä lumilautailija Zoi Sadowski-Synnott.
Uusi-Seelanti voitti kisoissa kaksi pronssimitalia ja sijoittui mitalitilastossa 26:nneksi.
Antiikin Thessalia
pienoiskuva|280px|Thessalia ja sen pääalueet sekä muut keskisen Kreikan antiikin aikaiset alueet kartalla. Thessalia (, myös Thettalia, ja Thettalos, ) oli antiikin Kreikan maakunta. Se oli pinta-alaltaan suurin Kreikan historiallisista alueista. Antiikin Thessalian alue vastaa pääpiirteissään Kreikan nykyistä Thessalian hallinnollista aluetta.
Antiikin Thessalian pääalueet eli tetrarkiat olivat Thessaliotis, Pelasgiotis, Histiaiotis ja Fthiotis. Thessalian liitto oli näiden tetrarkioiden muodostama poliittinen liitto, jonka johdossa oli sotapäällikkö tagos.
Luonnonmaantiede
pienoiskuva|[[Thessalian tasankoa ja Pineiós-joki eli antiikin Peneios.]]
Erityisesti Thessalian nimellä viitattiin kuitenkin laajaan Thessalian tasankoon, joka oli varsinaisen eli Makedonian ulkopuolisen Kreikan suurin tasanko. Sitä ympäröivät lännessä Pindosvuoristo, etelässä Othrys-vuori, itärannikolla Ossa- ja Pelion-vuoret (nyk. Pílio) sekä Makedonian rajalla Kambounia-vuoret (nyk. Kamvoúnia) ja Olympos-vuori. Tasanko oli näin kauttaaltaan vuorten ympäröimä, ja sinne johti Makedonian suunnasta vain yksi merkittävämpi kulkuväylä, Tempen (nyk. Témpi) sola, joka sijaitsee Olympos- ja Ossavuorten välissä. Thessalia oli yhteydessä mereen Pagasainlahden kautta.
pienoiskuva|Antiikin [[Histiaiotis|Histiaiotiin aluetta, nykyistä Kámpoksen tasankoa.]] Thessalian tasanko koostuu kahdesta tasangosta, jotka tunnettiin antiikin aikana Ylempänä ja Alempana Thessaliana. Ylempi Thessalia käsitti Thessalian länsiosan Pindosvuoriston puolella, ja Alempi Thessalia merenpuolisen alueen. Tasangot erotti toisistaan toisaalta Boibeis- (Boibe) ja Nessonis-järvien välinen kukkulajono ja toisaalta Enipeus-joki. Alempi Thessalia ulottui pohjoisesta Titaros- ja Ossa-vuorilta etelään Othrys-vuorelle ja Pagasainlahden rannalle. Se käsitti Pelasgiotiin alueen, ja sen tärkein kaupunki oli Larissa. Ylempi Thessalia ulottui pohjoisesta Aiginionista etelään Thaumakoihin. Se käsitti Thessaliotiin ja Histiaiotiin alueet, ja sen tärkein kaupunki oli Farsalos.
Thessalian tasangon sanottiin olleen muinoin järvi, jonka jäänteinä alueen jäljellä olleita Boibeis- ja Nessonis-järviä pidettiin. Tasangon tärkeimmät joet tunnettiin antiikin aikana nimillä Peneios (nyk. Pineiós), Apidanos, Onokhonos, Enipeus ja Pamisos.
Mainittujen Thessalian tasankojen lisäksi Thessaliaan luettiin myös kapea rannikkokaistale Magnesia, joka sai alkunsa Tempen solalta ja ylsi Pagasainlahdelle saakka, ja sijoittui Ossa- ja Pelionvuorten ja meren väliin; sekä Malis, joka sijoittui Othrys- ja Oita-vuorten väliin Sperkheios-joen laaksoon. Fthiotiihin kuului Akhaia Fthiotiin alue ja Histiaiotikseen Perrhaibian alue. Lisäksi Thessaliaan luettiin usein myös Ainis, Oitaia ja Dolopia.
Thessalian tasanko oli antiikin aikana, kuten nykyisinkin, Kreikan hedelmällisin. Siellä viljeltiin viljaa ja kasvatettiin karjaa, ja laaja maatalous elätti alueen lukuisten kaupunkien väestön. Thessalia tunnettiin erityisesti hevosistaan, joita pidettiin Kreikan parhaina, ja siksi myös ratsuväestään.
Alueet ja polikset
Thessalian alueet ja kunkin alueen polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Esihistoria ja mytologia
Neoliittisella kaudella noin 6500–4500 eaa. Thessaliassa vaikuttivat Kreikan ja koko Euroopan vanhimpiin kulttuureihin kuuluvat niin kutsutut Sésklon kulttuuri ja Dimínin kulttuuri.
Kreikkalaisessa mytologiassa Thessalia oli alkuperäisen Hellaksen sijaintipaikka ja näin helleenien alkuperäinen koti. Se oli myyteissä myös gigantomakhian tapahtumapaikka ja lapiittien kotiseutua. Se oli myös paikka, josta argonautit lähtivät retkelleen ja josta Akhilleus, Patroklos ja myrmidonit olivat kotoisin. Kreikkalaisissa kertomuksissa Thessalia tunnettiin myös noidistaan.
Antiikin ajan lähteissä Thessalian alkuperäisiksi nimiksi mainitaan Pyrrha, Aimonia ja Aiolis. Pyrrha ja Aimonia liittyvät lähinnä mytologiaan, mutta Aiolis sijoittuu aikaan, jolloin Thessalian alueella asuivat Aiolian pelasgit. Thessalialaiset, jotka saapuivat perinteen mukaan Epeiroksen Thesprotiasta, valtasivat myöhemmin Peneioksen laakson ja ajoivat pelasgit pois alueelta.
Nimi Thessalia ei esiinny Homeroksella. Iliaan laivaluettelossa Feidippos ja Antifos, jotka johtivat Krapathoksen, Kosin ja lähisaarten kreikkalaisia Troijan sodassa, mainitaan kuitenkin Thessaloksen, Herakleen pojan pojiksi. Nimi Thessalos kytkettiin Thesprotian thessalialaisiin niin, että näiden kahden päällikön sanottiin Troijasta paluun jälkeen päätyneen myrskyssä Epeiroksen rannikolle. Sieltä Thessalos, Feidippoksen pojanpoika, johti thessalialaiset Pindosvuoriston poikki nykyiseen Thessaliaan, antaen nimensä alueelle.
Historiallisesti thessalialaisten tulo alueelle ajoitetaan protogeometriselle kaudelle 1000-luvun eaa. lopulle. Pelasgien lisäksi valloittajina tulleiden thessalialaisten sanottiin häätäneen alueelta myös boiotialaiset. Näiden katsottiin alun perin asuneen Arnessa, joka sijaitsi myöhemmin Thessaliaksi kutsutulla alueella. Thessalialaisten kerrotaan ajaneen heidät pois noin 60 vuotta Troijan sodan jälkeen.
Arkaainen kausi
Thessalian arkaaisen ja klassisen kauden yleinen historia voidaan kuvata lyhyesti, sillä aikakauden historia on ennen kaikkea alueen polisten historiaa; näistä kerrotaan enemmän kunkin poliksen artikkelissa.
Arkaaisella kaudella thessalialaiset levittivät valtansa etelässä Thermopylaihin saakka ja uhkasivat vallata Fokiin ja Opuntian Lokriin. Fokislaiset rakensivat Thermopylain solan poikki muurin tämän estämiseksi. Vihollisuudet vaikuttavat olleen ohi vuoteen 480 eaa. tultaessa, sillä tuolloin persialaissotien Thermopylain taistelun aikaan muuri oli jo raunioina.
Persialaissotien aika
400-luvun eaa. alkupuolen persialaissotien aikaan voimakas Aleuadain suku yllytti Kserkestä hyökkäämään Kreikkaan ja lupasi thessalialaisten antautuvan persialaisille varhain. Tämä persialaismielinen puolue vaikuttaa kuitenkin olleen vähemmistössä tai jopa karkotettuna hyökkäyksen aikaan, samoin kuin Peisistratoksen suku Ateenassa, ja aluksi thessalialaiset vastustivat hyökkääjää. He lähettivät lähetystön kreikkalaisten kokoukseen Isthmoksella, ja pyysivät näitä lähettämään joukkoja Tempen solaan, luvaten thessalialaisten täyden tuen taistelussa.
Pyyntöön myönnyttiin, ja Thessaliaan lähetettiin miehen sotajoukko. Kreikkalaiset ymmärsivät kuitenkin, että eteläiseen Kreikkaan johti Olymposvuoren ympäristössä Tempen lisäksi toinenkin kulkuväylä, mikä teki tehokkaan puolustautumisen Thermopylain pohjoispuolella vaikeaksi. Tämän vuoksi Thessaliasta vetäydyttiin uusin puolustusasemiin etelämpänä Thermopylaissa. Tämän jälkeen thessalialaiset antautuivat persialaisille. Aleuadain suku nousi takaisin valtaan, jonka jälkeen thessalialaiset tukivat persialaisia sodassa. Thermopylain taistelun jälkeen thessalialaiset johtivat persialaiset pitkäaikaista vihollistaan Fokista vastaan, ja sen kaupungit tuhottiin.
Peloponnesolaissodan aika
Persialaissotien ja 400-luvun eaa. loppupuolen peloponnesolaissodan välisen ajan historiasta Thessaliassa tiedetään antiikin lähteiden kautta suhteellisen vähän. Oinofytan taistelun vuonna 456 eaa. jälkeen ateenalaiset olivat saaneet valtaansa Boiotian, Lokriin ja Fokiin, ja pyrkivät laajentamaan valtaansa myös Thessaliassa. Ateenalaiset hyökkäsivät Thessaliaan Myronideen johdolla vuonna 454 eaa. Tarkoituksena oli palauttaa valtaan Farsaloksesta karkotettu Orestes. Ateenalaiset joutuivat kuitenkin vetäytymään.