cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolumbianajokoira
Etymologia
Perro fino tarkoittaa sananmukaisesti "hienoa koiraa" ja sabueso fino "hienoa ajokoiraa". Eri alueilla käytetään kuitenkin hieman eri nimityksiä: Santanderissa tinajero (metsästämänsä jyrsijän mukaan), Kolumbian Karibian alueella chapolo, Antioquiassa bramador ("ulvoja") tai guartinajero (metsästämänsä jyrsijän mukaan), Llanosissa lapero (metsästämänsä jyrsijän mukaan). Nimitys aullador on yleinen koko maassa, ja se tarkoittaa "ulvojaa".
Jyrki Lappi-Seppälä
Jyrki Juhani Lappi-Seppälä (s. 5. joulukuuta 1945 Helsinki) on suomalainen kääntäjä. Hän on etenkin espanjan- ja portugalinkielisen kaunokirjallisuuden suomentaja.
Elämä ja ura
Lappi-Seppälä oli jo lapsena hyvin kiinnostunut kielistä ja kirjallisuudesta ja käänsi 1960-luvulla espanjankielistä runoutta koulu- ja osakuntalehtiin. Hän oli monen vuoden ajan kuoro- ja soololaulajana Yleisradion ”Lastenkamarin iltasoitto” -ohjelmissa. Vuonna 1959 Jyrki Lappi-Seppälä näytteli elokuvassa Taas tapaamme Suomisen perheen ja 1961 elokuvassa Tyttö ja hattu. Lappi-Seppälä kirjoitti ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta vuonna 1964. Hän valmistui Helsingin yliopistosta 1976 pääaineenaan yleinen kielitiede, romaaninen filologia sekä lehdistö- ja tiedotusoppi. Lappi-Seppälä on opiskellut lisäksi espanjan kieltä ja kulttuuria Tukholman yliopistossa ja Madridin Complutense-yliopistossa.
Jäätyään eläkkeelle EU-virasta Lappi-Seppälä on jatkanut espanjan- ja portugalinkielisen kirjallisuuden suomentamista. Hänen tärkein työnsä on ollut Miguel de Cervantesin klassikon Don Quijote uusi suomennos. Lappi-Seppälä tunnetaan lisäksi muun muassa Isabel Allenden, Jorge Amadon, Alejo Carpentierin, Julio Cortázarin, Sergio Ramírezin, Luiz Ruffaton, Mario Vargas Llosan ja Manuel Vázquez Montalbánin teosten suomentajana. Lappi-Seppälä on myös julkaissut omaelämäkerrallisen teoksen Tuulimyllyjä päin (2015).
Espanjan kuningas Felipe VI on myöntänyt Lappi-Seppälälle Espanjan siviiliansioritarikunnan komentajamerkin.
Yksityiselämä
Jyrki Lappi-Seppälän isä oli arkkitehti ja kokoomuksen kansanedustaja Jussi Lappi-Seppälä ja äiti maisteri Aulikki Lappi-Seppälä (o.s. Koskimies), jonka vanhemmat olivat professori A. V. Koskimies ja runoilija Ilta Koskimies (o.s. Bergroth). Lappi-Seppälän tytär on jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja Rosa Lappi-Seppälä.
Youthanasia
Youthanasia on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin kuudes studioalbumi. Yhtye äänitti albumin Tempessä ja Phoenixissa tuottaja Max Normanin kanssa, ja levy-yhtiö Capitol Records julkaisi sen 1. marraskuuta 1994. Youthanasia seurasi kaupallisesti erittäin menestynyttä Countdown to Extinctionia, ja albumin tekeminen oli yhtyeelle vaikeaa. Albumilla soittava, laulaja-kitaristi Dave Mustainen, basisti David Ellefsonin, kitaristi Marty Friedmanin ja rumpali Nick Menzan muodostama kokoonpano joutuikin albumin tekemisen aikana koetukselle. Muut jäsenet yrittivät muuttaa yhtyeen päätöksentekoa demokraattisemmaksi ja painostivat Dave Mustainea vähentämään yksipuolista hallintaansa yhtyeessä. Yhtyeen sisäinen kemia alkoi hiljalleen kärsiä.
Youthanasia debytoi Billboard 200 -listan sijalla neljä, ja se ylitti platinalevyrajan vuonna 1995. Albumi sai positiivisen vastaanoton.
Live Undead
Live Undead on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Slayerin ensimmäinen livealbumi. Joidenkin arvioiden mukaan kyseessä ei ole aito live-albumi, vaan kappaleet on äänitetty studiossa ja niiden päälle on lisätty yleisön meteliä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Jeff Hanneman & Kerry King, ellei toisin mainita.
Remasteroidun version bonuskappaleet
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Imatra)
Pyhän Nikolaoksen kirkko on Imatralla sijaitseva ortodoksinen kirkkorakennus. Kirkko valmistui alun perin vuonna 1956 rukoushuoneeksi ja sen suunnittelijana toimi arkkitehti Toivo Paatela. Rukoushuonetta laajennettiin kaksi kertaa ennen kuin se vihittiin kirkoksi vuonna 1986. Kirkon vanhimmat ikonit ovat peräisin 1700-luvulta.
Jope Ruonansuu
Jorma Olavi ”Jope” Ruonansuu oli suomalainen koomikko, imitaattori, muusikko ja näyttelijä. Hän esiintyi 1980-luvulta alkaen vuoteen 2018 saakka.
Ruonansuusta on tehty Marko Tallin ohjaama dokumenttielokuva Jope ite, joka sai ensi-iltansa 10. helmikuuta 2023.
Ura
Ruonan­suu aloitti uransa imitaattorina ja stand up -koomikkona 16-vuotiaana. Hän esiintyi Klaus Thomassonin isännöimmässä Klaustrofobia-viihde­ohjelmassa 1980-luvulla. Vuonna 1987 M. A. Numminen ja Pedro Hietanen löysivät Ruonan­suun, ja syksyllä 1988 julkaistiin esikois­levy. Samana vuonna Ruonan­suu vieraili MTV:n Vesku Show’ssa esittäen imitaattorin taitojaan. Noina aikoina hän esiintyi jo ympäri Suomea. Seuraavana vuonna Ruonansuu julkaisi Visa Mäkisen kanssa yhteis­työnä sketsi­ohjelman Matkiva kulkuri. Vuonna 1990 Ruonansuu tapasi levy­tuottaja Ilkka Vainion, ja siitä hetkestä sai alkunsa yhteis­työ, joka katkesi vasta vuonna 2010 Ruonansuun siirryttyä Sony Musicin artistiksi.
Ruonan­suun varsinainen läpi­murto tapahtui kuitenkin paikallisradioiden kautta. Yhdessä Jari Vesan kanssa Ruonan­suu alkoi vetää Elvis-osastoa Radio Perämeressä Kemin alueella 1980-luvun lopulla. Pian mukaan liittyi kolmas kemiläinen, Tommi Reponen. Ohjelma laajeni pian valta­kunnalliseksi. Levyt Jope Ruonansuu ja Elvis-osasto (1992) sekä Täällä Washington (1993) myivät kultaa ja Ruonan­suusta tuli eräs kysytyimmistä suomalaisista imitaattoreista. Elvis-osasto esiintyi myös livenä suurella menestyksellä.
Elvis-osaston loputtua Ruonan­suu ja Reponen jatkoivat eri paikallis­radio­asemille vuodesta 1993 tehtyä viikoittaista Washington Bar -ohjelmaa. Washington Barin nimi jatkoi Elvis-osaston viitoittamaa menestys­reseptiä: yksi Ruonansuun tunnetuimmista imitaatio­hahmoista on entinen pitkä­aikainen Yleisradion Washingtonin kirjeen­vaihtaja Aarne Tanninen. Vuosina 2002–2003 Ruonansuu teki Juha Laitilan kanssa American Office -radio­sketsejä eri radio­asemille.
Televisiossa Ruonansuu esiintyi Timo Koivusalon Pekko Aikamiespoika -elo­kuvissa Heka Haimakaisen roolissa ja presidentti Martti Ahti­saaren roolissa Uuno Turhapuro -elo­kuvissa. Ruonan­suu on tehnyt myös yhteis­työtä näyttelijä Pirkka-Pekka Peteliuksen kanssa, mistä syntyi sketsi­sarjat Neurovisio (1992), Herra 47 (1994), Hömppäveikot (1996), Ruonansuu & Petelius Co. (1997) ja 6pack (2008), jonka he yhdessä käsi­kirjoittivat ja näyttelivät. Ruonansuu teki myös Peteliuksen kanssa vuonna 2001 inter­netissä esitettyä sketsi­sarjaa Petelius ja Ruonan­suu Show’ta.
Erityisesti Ruonan­suu tunnetaan omasta Jopet Show -sketsi­viihde­sarjastaan, joita on tehty kuusi kautta. Sarjaa on esitetty Yle TV2:lla uusintoina vuodesta 2005 alkaen. Ruonan­suu on ollut myös muutaman kerran ääni­näyttelijänä. Johnny von Wright tuotti Jope Ruonan­suusta Yle TV1:lle suuren suosion saaneen vuonna 1998 julkaistun oma­elämä­kerrallisen Kokovartalodokumentin. Ruonan­suun elämästä on julkaistu myös oma­elä­mäkerta ''Aatteleppa ite! – Suomen hauskin mies'' (Gummerus, 2006), jonka on kirjoitettanut toimittaja Tommi E. Virtanen.
Toimittaja Pasi Kostiaisen mukaan Ruonan­suu asettuu suomalaisen populaari­kulttuurin historiassa samaan jatkumoon kuin hänen suuresti ihailemansa Spede Pasanen ja omaa tietään kulkenut laulaja ja laulun­tekijä Irwin Goodman. Siinä missä Pasanen elo­kuvillaan ja Goodman lauluillaan kommentoivat 1960- ja 1970-lukujen kaupungistuvan Suomen olo­suhteita ja ongelmia, Ruonan­suu ruoti musiikillaan ja sketseillään 1990-luvun alun laman ja sitä seuranneen Nokia-vetoisen nousu­kauden Suomea.
Imitointi
Ruonan­suu imitoi levyillään useita julkisuuden henkilöitä, joita olivat esimerkiksi Martti Ahtisaari, Tarja Halonen, Matti Nykänen ja Kimi Räikkönen. Ruonan­suu imitoi taitavasti myös höyryveturia, Terhi-merkkistä perämoottoria sekä suomalaisen sinisen pika­junan matkustamon ääni­maailmaa. Kaikkiaan Ruonan­suu imitoi uransa aikana noin 150 henkilöä.
Tunnustuksia ja palkintoja
Ruonan­suu voitti vuonna 1990 Kuopiossa pidetyn huumori­musiikin Suomen mestaruuden. Hän vastaanotti Huumori-Emman vuonna 1996 ja tuli valituksi vuoden viihde­taiteilijaksi vuosina 1998 ja 2001. Vuoden 2010 Venla-gaalassa Ruonan­suu valittiin yleisöäänestyksellä parhaaksi televisio­esiintyjäksi Jopet-Show’staan. Hän sai 15 kulta­levyä ja kahdeksan platina­levyä.
Kun Ruonan­suu vieraili synnyin­kaupungissaan Kemissä vuoden 2011 alussa, hänen mukaansa nimettiin Syväkankaan koulun auditorio Jopen saliksi.
Yksityiselämä
Ruonan­suu oli naimisissa, ja hänellä oli kolme lasta, vuosina 1996 ja 2016 syntyneet tyttäret ja vuonna 2010 syntynyt poika. Hän asui Heinolassa. Koulutukseltaan Ruonan­suu oli kone­puuseppä Kemin ammatti­koulusta.
Vuonna 1995 Ruonan­suulla todettiin tyypin 2 diabetes. Myöhemmin hän kertoi kärsineensä myös sydänvaivoista. Ruonan­suu kärsi pitkään yli­painosta, minkä vuoksi hän kävi maalis­kuussa 2015 vatsa­laukun pienennys­leikkauksessa, ja laihtui sen jälkeen yli 40 kilogrammaa.
Ruonan­suu sairastui keväällä 2018 ruoka­torven syöpään, johon hän sai sytostaatti­hoitoa. Syöpä­diagnoosin jälkeen Ruonan­suu ei enää aktiivisesti esiintynyt julkisuudessa. Ruonan­suu kuoli heinä­kuussa 2020. Hänet on haudattu Kemiin.
Vohvelipäivä
Vohvelipäivä on yli satavuotisen historiansa ajan ajoittunut neitsyt Marian ilmestymispäivän yhteyteen. Päiväksi on sittemmin vakiintunut maaliskuun 25. päivä. Erityisen suosittu vohvelipäivä on Ruotsissa, mutta se on alkanut vähitellen levitä myös muualle. Yhdysvalloissa vohvelipäivää vietetään 24. elokuuta, vohveliraudan keksimispäivänä.
Lähteet
Våffeldagen
Heikki Vestman
Heikki Vestman (s. 8. huhtikuuta 1985 Kerava) on suomalainen poliitikko ja Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä.
Vestman toimii myös Kokoomuksen suurimman piirijärjestön Uudenmaan Kokoomuksen puheenjohtajana. Vuosina 2017–2021 Vestman toimi Sipoon kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Koulutus ja varhainen ura
Vestman kirjoitti ylioppilaaksi Sipoon lukiosta vuonna 2004 (5 laudaturia). Hän aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa vuonna 2007 ja valmistui oikeustieteen maisteriksi vuonna 2012. Vestman on syventynyt opinnoissaan ympäristö- ja energiaoikeuteen. Hän on opiskellut myös Queen Mary University of Londonissa. Sotilasarvoltaan Vestman on reservin yliluutnantti.
Opiskeluaikanaan Vestman työskenteli europarlamentaarikon poliittisena avustajana. Liikejuridiikan parissa Vestman työskenteli yhteensä lähes kahden vuoden ajan, ensin lakimiesharjoittelijana ja valmistuttuaan 2012 avustavan lakimiehen tehtävissä Roschier Asianajotoimistossa. Tämän jälkeen vuonna 2013 hän siirtyi julkiselle sektorille lakimieheksi Energiavirastoon, josta hän jäi kuitenkin virkavapaalle poliittisten luottamustehtävien takia jo saman vuoden aikana.
Kuntapolitiikassa
Kotikunnassaan Sipoossa Vestman valittiin ensimmäisen kerran valtuustoon vuonna 2004. Siitä lähtien hän on ollut vaalien ääniharavana tullen uudelleen valituksi vuosina 2008, 2012 , 2017 ja 2021, jolloin hän sai 13,0 prosenttia annetuista äänistä. Vuosina 2017–2021 Vestman toimi kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Kansanedustajana
Eduskuntavaaleissa 2019 Vestman sai Uudenmaan vaalipiirissä Kokoomuksen listalla 7429 ääntä ja tuli näin ollen valituksi eduskuntaan.
Vestman on profiloitunut Kokoomuksen eduskuntaryhmässä perustuslakivaliokunnan jäsenyyden sekä energiapolitiikkaan liittyvän asiantuntemuksensa kautta. Alkuvuodesta 2020 Vestman laati Kokoomuksen eduskuntaryhmän lakialoitekokonaisuuden sähkön siirtohintojen leikkaamiseksi. Vestmanin mukaan sähköverkkoyhtiöiden vuosittaisia monopolivoittoja voisi leikata jopa 400 miljoonalla eurolla ja keventää ihmisten sähkönsiirtolaskuja vastaavalla summalla. Vestmanin näkemykset ovat saaneet tukea myös tutkijoilta.
Vestman kannattaa ydinvoiman lisärakentamista kustannustehokkaana ja päästöttömänä energiamuotona. Yhteistyössä Vihreiden kansanedustaja Atte Harjanteen kanssa Vestman on laatinut toimenpidealoitteen pienydinreaktoreiden mahdollistamisesta. Lisäksi Vestman on jättänyt eduskunnassa aloitteita mm terrorismilakien tiukentamiseksi, valkoposkihanhien metsästyksen sallimiseksi ja opintotuen tulorajojen nostamiseksi.
Aluevaltuutettuna
Vestman valittiin 1771 äänellä vuonna 2022 pidetyissä aluevaaleissa Itä-Uudenmaan hyvinvointialueen aluevaltuutetuksi. Suurimman äänimäärän hän sai kotikunnastaan Sipoosta.
Verotus
Suomen nykyinen korkea verotus on Vestmanin mukaan ”järjetöntä”. Hän on puhunut laajasti työn kannusteiden parantamisesta ja vaatinut erityisesti työn verotuksen alentamista. Hänen mukaansa verokiila ja ankara progressio tuhoavat ahkeruuden ja työllistämisen kannustimia ja työtä jää näin ollen tekemättä.
Sosiaaliturva
Vestman on vaatinut sosiaaliturvan pikaista uudistamista ja kannustinloukkujen purkamista siten, että järjestelmä kannustaa nykyistä paremmin työn tekoon. Vestmanin mukaan Suomen sosiaaliturvan passivoiva vaikutus on kauan tunnettu tosiasia, eikä Suomella olisi varaa ”köllöttely-yhteiskuntaan”.
Autoilu
Julkisuudessa Vestman on ottanut tiukasti kantaa ”ahkerien uusmaalaisten” autoilijoiden puolesta sekä vastustanut Marinin hallitusohjelmaan kirjattua ruuhkamaksua. Vestmanin mukaan ruuhkamaksu voi aiheuttaa uusmaalaiselle työssäkäyvälle jopa 130€/kk lisälaskun, eikä maksu kohdistu päästöihin vaan työn tekoon ja yrittämiseen.
Maahanmuutto
Vestman kannattaa ”jämäkkää” maahanmuuttolinjaa. Hän edellyttää jokaiselta Suomeen saapuvalta maahanmuuttajalta että tämä noudattaa maamme arvoja, lakia ja tapoja sekä työllistyy. Vestmanin mukaan kielteisen turvapaikkapäätöksen saaneet tulee palauttaa tehokkaasti.
Lumikki (kasvi)
Lumikki (Sanguinaria canadensis) on lumikkien suvun ainoa laji. Sen korkeus on 10–20 cm. Se kestää talvea hyvin. Kasvissa on juurakko, joka istutetaan noin viiden senttimetrin syvyyteen ja sopiva istutusväli on noin 30 cm. Lumikki kukkii toukokuussa valkoisin kukin. Kukinta alkaa ennen lehtien ilmestymistä. Lehdet pysyvät yleensä hyväkuntoisina loppukesään saakka. On olemassa kerrottukukkainen lajike, joka kukkii pitkään. Sopiva kasvupaikka on puolivarjoinen tai varjoinen multavassa humuspitoisessa ja hyvästi vettä läpäisevässä maassa. Kasvin juurakko on myrkyllinen. Lumikkoa tuotetaan paljon Hollannissa. Se on alun perin peräisin Yhdysvaltojen ja Kanadan alueelta. Kukat muistuttavat hieman vuokon kukkia ja niissä on 8–12 terälehteä. Lehdet ovat liuskottuneita, harmahtavia ja muodoltaan sydämenmuotoisia. Kasvia leikattaessa sen sisältä tulee oranssia mestettä.
Heikki Vestman
Maahanmuutto
Maahanmuuttajia pitäisi Vestmanin mielestä pisteyttää Kanadan mallin mukaisesti kielitaidon, koulutuksen, iän ja sopeutumiskyvyn mukaan.
Terrorismilait laahaavat Vestmanin mukaan jäljessä ja hän onkin esittänyt niihin useita kiristyksiä.
Hannes Uksila
thumb|Hannes Uksila Johan Abram Enok "Hannes" Uksila (17. heinäkuuta 1888 Oulu – 3. toukokuuta 1936 Helsinki ) oli suomalainen toimittaja, työväenliikkeen vaikuttaja ja SDP:n jäsen. Hän toimi myös jääkäriliikkeen aktivistina.
Heikki Vestman
Ilmasto- ja energiapolitiikka
Vestman on kritisoinut "ilmastokiihkoilua" ja vaatinut ihmisten syyllistämisen sijaan konkreettisesti vaikuttavia toimia ilmastopolitiikkaan. Hänen mukaansa ”globaalit päästövähennykset ja teknologian kehitys ratkaisevat, ei uhrautumishalun määrä Suomessa.”. Vestman kannattaa ydinvoimaa ja hiilitulleja tehokkaina keinoina torjua ilmastonmuutosta.
Hannes Uksila
Elämä
Oululaisen puusepän perheeseen syntynyt Uksila työskenteli ennen sisällissotaa Oulussa paikallisen työväenlehden Kansan Tahdon latojana ja toimittajana. Hän toimi myös jääkäriliikkeen etappimiehenä, kuten saman lehden toinenkin toimittaja Yrjö Mäkelin. Värvätyt kokoontuivat lehden toimituksessa, josta miehet ohjattiin eteenpäin räätälimestari Jaakko Kemppaisen, entisen työväenyhdistyksen puheenjohtajan vaatturiliikkeeseen, ja sieltä Ruotsiin. Uksila kehotti SDP:n 1916 puoluekokouksessa puoluetta pitämään tiivistä yhteyttä jääkäriliikkeeseen, jottei siitä muodostuisi aseellista vastavoimaa työväenliikkeelle. Uksila oli keväällä 1917 perustetun Oulun työväenneuvoston jäsen.
Heikki Vestman
Perhe
Vestman on avioliitossa näyttelijä-laulaja Reeta Vestmanin kanssa. Parilla on kaksi yhteistä lasta ja perhe asuu Sipoossa.
Hannes Uksila
Elämä
Sisällissodan aikana Uksila toimi punakaartissa. Hän oli muun muassa Satakunnan rintaman viimeinen komentaja Kustaa Salmisen jäätyä Tampereelle saarroksiin. Kullervo Mannerille ja Eero Haapalaiselle lähettämässään kirjeessä Uksila vaati selvitystä Kolinahteen joukkomurhasta sekä syyllisten kiinni ottamista ja rankaisemista. Hän ilmaisi huolensa myös yleisesti punaisten joukkojen lisääntyneestä terrorista ja rosvoilusta. Sodan päätösvaiheessa Uksila komensi vetäytyviä punakaartilaisjoukkoja Lahdessa ja jäi kaupungissa valkoisten vangiksi. Valtiorikosoikeus tuomitsi Uksilan kuolemaan, mutta Valtiorikosylioikeus muutti rangaistuksen elinkautiseksi vankeudeksi.
Armahduksen jälkeen Uksila työskenteli pitkään Kuluttajain Lehden toimituksessa ja oli viimeisinä vuosinaan myös lehden päätoimittaja.
Heikki Vestman
Perhe
Vestmanin isä on yrittäjä ja hyvinvointivalmentaja Matti Vestman.
Gagny
Gagny on Ranskan kunta Île-de-Francen alueella Seine-Saint-Denis’n departementissa. Asukasluku vuonna 2015 oli 39 603.
Gagny kuuluu Pariisin itäiseen esikaupunkivyöhykkeeseen. Matkaa Pariisin keskustaan on noin 20 kilometriä. Kunta kuuluu departementissaan Gagnyn kantoniin Le Raincyn arrondissementissa.
Syytön
Syytön on toinen single Nylon Beatin viidenneltä albumilta Demo ja yksi Nylon Beatin hiteistä. Kappale on Nylon Beatille tyypillisesti Risto Asikaisen ja Ilkka Vainion käsialaa. Kappale on yksi Nylon Beatin tunnetuimmista ja suosituimmista kappaleista.
Kappaleesta kuvattiin musiikkivideo, jonka ohjasi Pete Riski. Musiikkivideo voitti Oulun musiikkivideofestivaalien ”katsojapumpelin” vuonna 2000 ja oli ehdokkaana Muuvin saajaksi samana vuonna.
Suomen singlelistalla kappale oli yhtäjaksoisesti kolme viikkoa, putosi listalta ja nousi vielä yhdeksi viikoksi. Ensimmäisellä viikolla se oli sijalla 16, joka oli myös singlen korkein sijoitus.
Kappaleesta on myös englanninkielinen versio ”Guilty”. Guilty sisältyi Nylon Beatin toiselle englanninkieliselle albumille Last in Line, joka julkaistiin vuonna 2002.
Kappale teki ”kännykälläsoiton” maailmanennätyksen vappuna vuonna 2000.
Isabel Sanford
Eloise Gwendolyn Sanford eli Isabel Sanford (29. elokuuta 1917 – 9. heinäkuuta 2004) oli afroamerikkalainen näyttelijä, jolla oli rooleja muun muassa sarjoissa Perhe on pahin ja The Jeffersons. Hän vieraili lisäksi esimerkiksi Simpsoneissa.
Bruno Torpigliani
Bruno Torpigliani (15. huhtikuuta 1915 – 2. toukokuuta 1995) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 24. lokakuuta 1937 ja nimitettiin Mallianan titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi El Salvadoriin ja Guatemalaan 1. syyskuuta 1964. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Antonio Samorè ja Telesforo Giovanni Cioli.
3. elokuuta 1968 Torpigliani sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Kongoon ja 6. kesäkuuta 1973 Filippiineille. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle huhtikuussa 1990.
Shea Holbrook
pienoiskuva|pysty|Holbrook vuonna 2020. pienoiskuva|Holbrook kilpailemassa W Seriesissä vuonna 2019. Shea Holbrook (s. 10. huhtikuuta 1990 Orange Park, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen autourheilija.
Ennen siirtymistään moottoriurheilun pariin Holbrook oli Yhdysvaltain kansallisen tason vesihiihtäjä. Hän aloitti moottoriurheilun 16-vuotiaana. Hän kilpaili vuodesta 2010 alkaen Pirelli World Challenge -sarjassa, jossa hän otti ensimmäisen voittonsa vuonna 2011. Vuodesta 2013 hän toimi sarjassa myös tiimin omistajana. Kaudella 2017 hän ajoi kaksi kilpailua Pohjois-Amerikan Lamborghini Super Trofeo -sarjassa, ja vuonna 2018 hän ajoi sarjassa täyden kauden.
Holbrook siirtyi ensimmäisen kerran Formula-kilpailuihin kaudella 2019, kun hän osallistui uuteen W Series -sarjaan. Holbrook ei kauden kuudessa kilpailussa päässyt kertaakaan pisteille ja sijoittui sarjassa 18:nneksi.
Kristian Sheikki Laakso
Kristian Sheikki Laakso (s. Kristian Veli Laakso; 23. syyskuuta 1968 ) on suomalainen poliitikko ja perussuomalaisten kansanedustaja.
Vaalimenestys
Laakso sai vuoden 2019 eduskuntavaaleissa 5 647 ääntä ja tuli valituksi eduskuntaan.
Yksityiselämä
Laakso muutti nimensä virallisesti Kristian Sheikki Laaksoksi 1990-luvulla. Laakso on toiminut yrittäjänä kierrätysalalla. Hänen aikaisempi yrityksensä ajautui konkurssiin ja sen seurauksena hänellä on 84 ulosottomerkintää ja perittäviä saatavia 219 000€.
Laakso on voittanut romurallin Suomen-mestaruuden vuonna 1994 ja järjestää edelleenkin romurallitapahtumia.
Laakso on naimisissa. Heillä on kaksi yhteistä lasta ja molemmilla yksi lapsi aiemmista suhteistaan. Laakso on myös kahden lapsen isoisä.
Jiří Kolář
thumb|right|275px|Jiří Kolářin nimikirjoitus Jiří Kolář (24. syyskuuta 1914 Protivín – 11. elokuuta 2002) oli tšekkoslovakialainen runoilija, kuvataiteilija, kääntäjä ja toimittaja.
Kolář syntyi Protivínin pikkukaupungissa, josta perhe muutti vuonna 1922 Prahan lähellä olevaan hiili- ja terästeollisuuskaupunkiin, Kladnoon. Kolář oppi ensin puusepän ammatin ja on ansainnut elantonsa varsin sekalaisissa muissakin töissä.
Ystäviensä kehotuksesta hän vei ensimmäisen runokokoelmansa kustantajalle vuonna 1941. Tästä alkoi taiteilijanura. Vuonna 1942 hän perusti ystäviensä kanssa Ryhmä -42:n, jonka lähtökohta oli uteliaisuus todellisuutta kohtaan.
Kolářin allekirjoitettua toisinajattelijoiden Peruskirja 77 -vetoomuksen hänen teoksiaan alettiin tuhota ja hänen täytyi lähteä maanpakoon. Vuonna 1982 hänet tuomittiin poissa olevana vuodeksi vankilaan ja hänen omaisuutensa takavarikoitiin. Hän asettui asumaan Pariisiin, mutta joutui odottamaan viisi vuotta ennen kuin hänen vaimonsa Bĕla Kolárová pääsi hänen luokseen.
Vallanvaihdoksen jälkeen Kolář saattoi palata kotimaahansa vuonna 1989 ja muutti sinne takaisin pysyvästi vuonna 1999. Kolář kuoli 87-vuotiaana 11.elokuuta 2002.
Kolář tunnetaan parhaiten runo- ja kuvataidekollaaseistaan, joista hän kehitteli monia eri variaatioita. 1940-luvulla hän keksi konfrontaasin, jossa yhdistellään aiheita, joilla voi olla paitsi yhteisiä myös vastakkaisia ominaisuuksia. Muita muunnelmia ovat esimerkiksi: raportaasi, rullaasi, prolaasi, ruttaasi, kiasmaasi, stratifio ja ventilaasi. Hän on ollut mukana toimittamassa erilaisia kollaasitekniikoita käsittelevää teosta, Dictionnaire des méthodes (1983, Metodien sanakirja).
Amos Andersonin taidemuseo järjesti 16.5. – 10.8.2003 Kolářin ja hänen vaimonsa taiteen retrospektiivinäyttelyn Helsingissä.
Kirjallisuutta
Amos Andersonin taidemuseon näyttelykatalogi Jiři Kolář 1914 – 2002
Justin Kloos
Justin Kloos (s. 30. marraskuuta 1993 Lakeville, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Leksands IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kloos osaa pelata myös laidassa. Hän laukoo oikealta.
Pelityyli
The Sports Forecaster -sivuston mukaan Kloos on vauhdikas pelintekijä, joka on käyttökelpoinen ylivoimalla ja kohtalaisen hyvä pelaamaan myös puolustussuuntaan. Hänen pieni kokonsa kuitenkin rajoittaa Kloosin pelaamista ja hänen tulisi lisätä voimaa.
Seuraura
Kloos kävi high schoolin Lakeville South High Schoolissa. Häntä ei koskaan varattu USHL:ään, vaan Kloos siirtyi liigaan ns. tender-sopimuksella ja pelasi ensimmäiset ottelunsa Waterloo Black Hawksin joukkueessa kaudella 2010–2011. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin vielä Lakeville Southissa, kuten myös kauden 2011–2012, jonka päätteeksi Kloos palkittiin koko Minnesotan osavaltion parhaana high school -pelaajana Mr. Hockey Awardilla.
Ensimmäisellä kokonaisella USHL-kaudellaan 2012–2013 Kloos voitti tehoilla 29+58=87 koko liigan syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain tutkapari Taylor Cammarata. Kloosia enemmän syöttöpisteitä Black Hawksin seurahistorian aikana on yhden kauden runkosarjassa tehnyt vain Tom Bissett kaudella 1984–1985. Hän pelasi kauden aikana myös USHL/NHL Top Prospects Gamessa. Kloos valittiin kauden päätteeksi USHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän edusti Black Hawksia kauden aikana myös Junior Club World Cupissa, jossa Kloos oli joukkueen paras pistemies tehoilla 4+2=6. Turnaus päättyi hopeaan.
Vuodet 2013–2017 Kloos kävi Minnesotan yliopistoa. Freshman -vuotenaan 2013–2014 hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 16+16=32, joilla Kloos sijoittui B1G:n maalipörssissä kolmanneksi sekä jakoi pistepörssin yhdeksännen sijan joukkuetoverinsa Travis Boydin ja Ohio Staten Tanner Fritzin kanssa. Hän voitti divisioonan runkosarjan mestaruuden. Sophomore -vuotenaan 2014–2015 Kloos voitti B1G:n mestaruuden ja divisioonan runkosarjan mestaruuden. Junior -vuotenaan 2015–2016 hän nousi Minnesotan kapteeniksi. Kloos voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 16+27=43, joilla hän sijoittui koko B1G:n pistepörssissä neljänneksi. Kloos voitti runkosarjan mestaruuden ja hänet valittiin divisioonan toiseen tähdistökentälliseen. Senior -vuotenaan 2016–2017 Kloos oli Minnesotan toiseksi paras pistemies Tyler Sheehyn jälkeen tehoilla 18+25=43, joilla hän sijoittui B1G:n pistepörssissä neljänneksi. Kloos voitti runkosarjan mestaruuden ja hänet valittiin divisioonan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Viimeisen yliopistokautensa 2016–2017 päätteeksi, maaliskuussa 2017 NHL-varaamaton Kloos teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Hän liittyi samalla loppukevääksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Iowa Wildin vahvuuteen. Kloos teki siellä loppukaudella yhdeksässä runkosarjaottelussa yhden maalin. Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Minnesota lähetti hänet Iowaan, jossa Kloos pelasi lähes koko kauden 2017–2018 tehden varsinaisen AHL-tulokaskautensa aikana 76 runkosarjaottelussa tehopt 19+31=50. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja Kloos jakoi sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Kyle Raun kanssa. Hän pelasi Minnesotassa uransa ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen NHL-ottelunsa 24. lokakuuta 2017 Vancouver Canucksia vastaan. Kloos sai ottelussa jääaikaa 8.39 minuuttia ja hän keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kiinnipitämisestä.
Alkukauden 2018–2019 Kloos pelasi Iowa Wildin AHL-joukkueessa, kunnes tammikuussa 2019 Minnesota Wild kauppasi hänet Anaheim Ducksiin vaihdossa hyökkääjä Pontus Åbergiin. Kloos pelasi loppukauden pääasiassa AHL-joukkue San Diego Gullsissa, mutta hän sai tililleen myös yhden NHL-ottelun Ducksissa. Heinäkuussa 2019 Kloos teki seuran kanssa vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen. Syyskuussa Ducks asetti hänet siirtolistalle. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut Kloosia vuorokauden kuluessa, hänet lähetettiin farmijoukkue Gullsiin. Kloos pelasi siellä kokonaan kauden 2019–2020 ja oli Gullsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+19=30, kunnes koronaviruspandemia päätti AHL-kauden maaliskuussa 2020.
Kaudeksi 2020–2021 Kloos siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-joukkue Torpedo Nižni Novgorodiin.
Maajoukkueura
Kloos pelasi alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2012, jolloin hän voitti kultaa.
Muuta
Kloosin isoveli John on pelannut hyökkääjänä Lakeville South High Schoolin joukkueessa.
Muldhøjn mies
Muldhøjn mies (, kuoli noin 1365 eaa., Monteliuksen periodi II) on Tanskassa Ringkøbingissa Muldbjergin Muldhøjn hautakumpuun tammiarkkuun haudattu mies. Hautakummusta näkyy käytettävän myös nimeä. Tammiarkku, vainajan vaatetus sekä esineistö on esillä Tanskan kansallismuseossa.
Historiaa
Muldhøjn hautakummun arkeologiset kaivaukset toteutettiin vuonna 1883. Sen tekivät yksityishenkilöt (amtsfuldmægtig) P. Rosenörn ja (distriktslæge) A. Thierry. He kaivoivat itsensä hautakumpuun sisälle sen koillispäästä ja kun he pääsivät suurelle kivetykselle, alkoi hautakummusta valua ulos valtavasti vettä. He tekivät asiasta ilmoituksen keskusmuseolle. Kansallismuseosta lähetettiin H. Petersen jatkamaan tutkimuksia. Kaivauksien löydökset luetteloitiin museon kokoelmiin numerolla B3319–B3332.
Vuonna 1892 teki E. Petersen katselmusretken Hindin herrediin, johon tämäkin kohde kuului. Hän kirjoittaa, että korkein kohta on kummun keskellä kun taas etelä- ja pohjoispäät ovat madaltuneet. Tämä oli pohjoispään osalta todennäköisesti kaivauksien seurausta. Vuonna 1950 tehtiin kummulla katselmus vuoden 1937 rauhoituslain merkeissä ja kumpu sai sen seurauksena rauhoituspäätöksen. Katselmuksessa mitattiin hautakumpu ja sen mitat olivat ”4×21–24×41 metriä”. Lisäksi tehtiin havainto, että eteläpäässä oli V-muotoinen syvennys, jonka reuna oli halkaisijaltaan 6,25 metriä.
Muldbjergin ympäristö
Muldbjerg saattaa olla alkujaan viereisen kylän nimi, mutta myös hautakumpua kutsutaan Muldbjergin kummuksi. Toinen käytetty nimi on Muldhøj. Hautakummut sijaitsevat korkealla mäellä. Sieltä hautakummut erottuvat kaikkialle ympäristön peltoalueelle. Pitkäkummun vieressä on vielä kaksi pientä hautakumpua. Kummankin sisällä on ollut hautaus. Muldhøjn pitkäkumpu on muodostunut kahden pyöreäkummun välisen tilan täyttämisestä. Sinne on maanpinnan tasalle haudattu kolmas vainaja.
Hautakumpu
Hautakumpu sijaitsee hiekkaisella mäellä, josta aukeaa näkymä Hover ån suuntaan. Se on rakennettu pitkän malliseksi, mutta se selittyy sen aikaisemmalla rakenteella. Sen vuonna 1883 pituudeksi mitattiin 43,4 metriä ja vuonna 1892 vielä 40,8 metriä. Vuonna 1892 sen korkeus oli 3,76 metriä. Muldhøjn mies makasi pohjoispuolen hautakummussa. Tämän osan korkeus oli 3,8 metriä ja halkaisija 19,4 metriä.
Mieshaudan tammiarkku
pienoiskuva|500px|Miehen tammiarkku Tanskan kansallismuseon näyttelyssä. Tammiarkku oli asteteltu luode-kaakko-suuntaan ja se oli 3,09 metriä pitkä ja 0,94 metriä leveä. Arkku oli tammen runko, joka oli halkaistu keskeltä kahtia. Kumpikin puolisko oli koverrettu ontoksi. Alempaan puolikkaaseen laitettiin vainaja ja sen hauta-antimet. Päälle käännettiin kansipuolikas, jotka sopivatkin täysin toisiinsa. Varmuuden vuoksi oli vieläkin suuremmasta tukista valmistettu halkaistun lieriön kaltainen kansi, joka oli aseteltu arkun suojaksi. Tämän kyljessä oli nelikulmainen reikä, jonka merkitys jää auki. Ilmeisesti tätä on aiemmin käytetty johonkin muuhun tarkoitukseen. Arkun sivuille, sen päätyihin ja sen alle oli ladottu kädenkokoisia kiviä tukemaan sitä. Arkku on konservoitu ja se on esillä Tanskan kansallismuseossa.
Muldhøjn mies
pienoiskuva|Miehen kaapu ja takki. Arkkua avattaessa vainaja oli peitettynä pitkään naudannahkaan, jonka alta pilkisti vain hattu. Kun se poistettiin, oli vainajalla vielä yllään kokopitkä viitta, joka peitti vainajan. Kun vielä sekin poistettiin paljastui se, mitä vainajasta ja muusta hautaan laitetuista esineistä oli vielä jäljellä. Tammiarkun pohjalle oli aseteltu 180 senttimetriä pitkän vainajan ruumis selälleen makaamaan. Vainaja oli täysin pukeutuneena, mutta hänen allaan ei ollut peittoa, mattoa tai naudannahkaa. Vainaja oli käytännöllisesti katsoen maatunut ja suurimmaksi osaksi kadonnut. Vain jäänteet hänen polvistaan ja sääriluistaan näkyivät sekä oikean käsivarren luun pää erottui selvästi. Yllään hänellä oli polviin asti ulottuva lampaanvillainen takki, joka oli sidottu vyötärölle vyöllä. Tämän ylle oli vielä puettu viitta, joka mainitaan olevan ”munuaisen muotoinen”. Asuun kuului myös suorakulmaisista villakankaan kappaleista valmistetut käärinliinat, jotka löytyivät jalkoihin laitetuista jalkineista. Hänen päähänsä oli laitettu villainen leiritön hattu, jonka villaan oli sekoitettu mukaan turkiseläimen karvoja.
Rinnan kohdalla ja ilmeisesti asuun ommeltuna sijaitsi kaksi pientä ja pyöreää pronssista tutulusta. Takkia tai viittaa sitoivat kaksi solkea (fibula). Arkun oikealle sivulle vainajan keskivartalon kohdalle oli laskettu pitkä pronssimiekka, joka oli työnnetty puiseen ja kauniisti koristeltuun puutuppeen. Miekan kahvassa oli kultaista koristelua.
Muita hautoja
Hautakumpuun oli haudattu muitakin vainajia niin sanottuihin sekundäärisiin hautoihin. Ne on ilmeisesti tehty jonkin ajan päästä päähautauksesta tai jopa satoja vuosia jälkeenpäin. Alun perin oli kaksi vainajaa haudattu eri kumpuihin, jotka sijaitsivat pohjois- ja eteläpuolilla toisiaan. Myös eteläisessä kummussa oli sen keskelle ladottu kivilatomus, jonka tarkoitus oli tukea sinne tuotua tammiarkkua. Kun samanlainen kivilatomus löytyi myös kumpujen välistä, voidaan pitää lähes varmana, että pitkäkumpu oli alkujaan kolmen tammiarkun yhteishauta.
Eteläisestä hautauksesta löytyi vain jäänteet syöpyneestä pronssitikarista, jonka kahvassa oli jäljellä kultausta. Tikarin vuoksi tutkijat arvelevat haudan olleen naiselle. Hautakumpujen väliin oli haudattu myös nainen, sillä sieltä löydettiin pronssitikari ja tutulus. Esineiden tyypin perusteella haudat ajoitettiin väljästi periodille II eli noin 1500–1300 eaa. Näiden hautojen tammiarkut ja kaikki niissä ollut orgaaninen materiaali oli lahonnut ja hävinnyt pois.
Hautakummun huipulle oli laskettu pronssikauden loppupuolella tai rautakauden alussa uurnahauta, missä uurnaan oli kaadettu palaneita luita ja ruostuneita raudankappaleita. Muualle hautakumpuun oli laskettu kolmeen kohtaan poltettujen vainajien luita mataliin kuoppiin.
Ajoitus
Muldhøjn miehen tammiarkku ajoitettiin vuosirenkaistaan vuoteen 1376 eaa. Tukin viimeiset vuosirenkaat päättyivät vuoteen 1396 eaa., mutta osa puun nilasta ja kuoresta olivat vielä muuttumatta puuksi ja siten tuhoutuneet. Tanskan kansallismuseo ilmoittaa hautauksen tapahtuneen vuonna 1365 eaa. Tämä lienee tammiarkun viimeisin ajoitus. Epävarmuudesta huolimatta Muldhøjn miehen hautaus tapahtui periodilla II eli 1500–1300 eaa.
Jukka Ruhanen
Jukka Ruhanen (s. 16. huhtikuuta 1971 Mikkeli) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta pelasi uransa loppupuolella myös laitapuolustajana.
Ruhanen pelasi ensimmäisen liigaottelunsa Mikkelin Palloilijoiden paidassa 4. lokakuuta 1987 TPS:aa vastaan. Hän ehti MP:ssa saavuttaa SM-hopeaa ja pronssia ennen siirtymistään FC Jazziin kaudeksi 1994. Ruhanen edusti porilaisseuraa kaksi kautta, josta hän siirtyi kaudeksi 1996 Valkeakosken Hakaan. Hakassa Ruhanen voitti kolme Suomen mestaruutta ja kaksi Suomen cupia. Kauden 2002 jälkeen Ruhanen lähti Englantiin maan alasarjoissa Ryman Premier Leaguessa pelanneeseen Canvey Island FC:hen. Hän ei kuitenkaan sopeutunut Englantiin, joten seuran ja Ruhasen sopimus purettiin maaliskuussa 2003. Ruhanen ehti edustaa Canvey Islandia kuudessa sarjaottelussa. Hänen seuraava seuransa oli MyPa, jota hän edusti kauden 2003. Kausina 2004 ja 2005 Ruhanen edusti vielä Someron Voimaa toimien pelaajavalmentajanakin. Ruhanen on toiminut uransa jälkeen Valkeakosken Hakan juniorivalmennuksessa.
Ruhanen edusti Suomea myös futsalissa pelaten maajoukkueessa kaksi ottelua.
Hina Rabbani Khar
Hina Rabbani Khar on pakistanilainen poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä 2011–2013. Hän veti edeltäjistään poikkeavaa ulkopoliittista linjaa korostamalla, että yhteistyö naapurien kuten Afganistanin ja Intian kanssa on tärkeää, kun taas riippuvaisuutta Yhdysvalloista pitää vähentää. Hän siirtyi sujuvasti kenraali Pervez Musharrafin ministeristä Asif Ali Zardarin johtamaan siviilihallitukseen.
Hyvelänjärvi
Hyvelänjärvi on kuivatettu järvi Nummen kirkonkylän itäpuolella nykyisen Lohjan alueella. Se kuivatettiin viljelykselle 1850-luvulla. Paikka tulvii edelleen keväisin ja on lintujen muuttomatkallaan suosima levähdypaikka.
GP3 Unkarin Grand Prix 2017
GP3 Unkarin Grand Prix 2017 oli GP3-kauden 2017 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 29.–30. heinäkuuta Hungaroringin moottoriradalla Mogyoródissa, Unkarissa.
Matthieu Vaxivière teki debyyttinsä DAMS -tallissa korvaten Santino Ferruccin, joka siirtyi Formula 2 -sarjaan Trident -talliin.
Aika-ajo
Jack Aitken ajoi paalupaikalle, George Russell toiseksi, Nirei Fukuzumi kolmanneksi, Dorian Boccolacci neljänneksi, Anthoine Hubert viidenneksi, Giuliano Alesi kuudenneksi ja Niko Kari seitsemänneksi.
Arjun Maini pysäytti autonsa aika-ajo-osion lopulla pääsuoralle, minkä myötä tuli punainen lippu, eikä osiota enää jatkettu.
Raoul Hyman ja Matthieu Vaxivière saivat 3 lähtöruudun rangaistukset ensimmäiseen kilpailuun esteltyään kanssakilpailijoita. Vaxivière lähti kilpailuun varikkosuoralta.
1. Kilpailu (Lauantain kilpailu, 22 kierrosta)
Kakkosruutuun ajanut George Russell joutui jättämään kilpailunsa kesken jo lämmittelykierroksella ongelmien takia. Kärjen osalta järjestys ei suuremmin muuttunut ja Jack Aitken johti kilpailua ennen Nirei Fukuzumia, Dorian Boccolaccia, Anthoine Hubertia ja Niko Karia, joka onnistui ohittamaan Giuliano Alesin toisessa mutkassa. Arjun Maini keskeytti radan ensimmäiseen mutkaan, ja Tatiana Calderón kolaroi itsensä ulos kakkosmutkan ulostulossa. Turva-auto tuli radalle.
Hetken päästä myös Steijn Schothorst joutui keskeyttämään, kun hänen autonsa hyytyi radanvarrelle. Virtuaalinen turva-auto tuli radalle. Kevin Jörg onnistui ohittamaan Alessio Lorandin uusintalähdössä. Anthoine Hubert ohitti Dorian Boccolaccin, ja kierroksella 10 Niko Kari yritti ohittaa Boccolaccia radan ensimmäisessä mutkassa, mutta ajoi mutkan pitkäksi, jolloin hän menetti sijat myös Alesille, Lorandille ja Jörgille tippuen kahdeksanneksi. Kierroksella 21 Ryan Tveter ohitti Karin, ja nousi kahdeksanneksi ja tiputti Karin yhdeksänneksi.
Jack Aitken voitti, Nirei Fukuzumi oli toinen ja Anthoine Hubert kolmas. Niko Kari oli maalissa yhdeksäs. Bruno Baptista avasi pistetilinsä ollessaan kymmenes.
2. Kilpailu (Sunnuntain kilpailu, 17 kierrosta)
Giuliano Alesi nousi kärkeen ensimmäisen mutkan jälkeen ohitettuaan Ryan Tveterin ja Kevin Jörgin. Leonardo Pulcini törmäsi Nirei Fukuzumiin kolmannessa mutkassa rikkoen hänen takarenkaansa ja oman etusiipensä. Fukuzumi keskeytti, mutta Pulcini pääsi jatkamaan kilpailuaan haettuaan varikolta uuden etusiiven. Ensimmäisen kierroksen lopulla Alessio Lorandi ohitti Dorian Boccolaccin ja nousi neljänneksi.
Steijn Schothorst keskeytti kierroksella 7. Samalla kierroksella Alessio Lorandin takaripustukset hajosivat ja hän joutui keskeyttämään kilpailun seuraavalla kierroksella radan varteen. Samassa rytäkässä Jack Aitken onnistui ohittamaan Anthoine Hubertin. Kierroksella 9 Bruno Baptista pysähtyi radan varteen ja virtuaalinen turva-auto tuli radalle.
Aitken nousi kierroksella 11 Boccolaccin ohi neljänneksi. Aitken kuitenkin päästi Boccolaccin takaisin edelleen ohitettuaan hänet rataviivojen ulkopuolelta. Seuraavalla kierroksella Aitken yritti ohitusta ensimmäisessä mutkassa, mutta ajoi mutkan pitkäksi, ja Anthoine Hubert sekä Niko Kari onnistuivat ohittamaan Aitkenin. Kierroksella 13 Jack Aitken ja George Russell taistelivat seitsemännestä sijasta. Aitken kärsi rengasrikon ja Russell etusiipivaurion, jotka pilasivat molempien pistehaaveet. Seuraavalla kierroksella Julien Falcheron oikea takarengas hajosi ja Falchero joutui keskeyttämään. Virtuaalinen turva-auto tuli radalle.
Giuliano Alesi voitti, Ryan Tveter ajoi toiseksi ja Kevin Jörg kolmanneksi. Dorian Boccolacci oli neljäs, joka tarkoitti, että Trident-talli otti nelosvoiton. Anthoine Hubert oli viides, Niko Kari kuudes, Raoul Hyman seitsemäs ja Marcos Siebert kahdeksas. Siebert sai kilpailun jälkeen 20 sekunnin aikarangaistuksen, koska hän ei hidastanut tarpeeksi virtuaalisen turva-auton aikana. Tämän myötä Arjun Maini nousi kahdeksanneksi ottaen viimeisen pisteen. Siebert oli yhdeksäs. Matthieu Vaxivière sai saman rangaistuksen ja oli 12:s.
Osuuspankki Yhteistuki
thumb|Osuuspankki Yhteistuen konttori kuvattuna Lappeenrannasssa vuonna 1982. Osuuspankki Yhteistuki (OPY) oli Suomessa vuosina 1963–1993 toiminut ammattiyhdistysliikkeen osuuspankki, jonka pääkonttori oli Helsingissä.
Mirja Heikkilä (kirjailija)
Mirjam Elisabet Hedborg, kirjailijanimi Mirja Heikkilä (12. tammikuuta 1921 Viipuri – 30. kesäkuuta 2000 Turku) oli suomalainen kirjailija.
Osuuspankki Yhteistuki
Historia
Yhteistuen perustamiseen johti sosiaalidemokraattien hajaantuminen. Hajaantuminen ”leskisläisiin” ja ”skogilaisiin" oli alkanut 1956 yleislakosta. Leskisläisten hallintaan oli jäänyt Helsingin Työväen Säästöpankki, joka toimi ay-liitto SAJ:n päärahoittajana. Skogilaisten johtama kilpaileva ay-liitto SAK perusti oman rahalaitoksen, Yhteistuen.
Mirja Heikkilä (kirjailija)
Heikkilä kirjoitti historiallisia romaaneja (Aurajoen tytär,Unikankaren kellot,Verenpunainen vaakuna), jotka sijoittuvat 1500- ja 1600-lukujen Turkuun. Viimeinen kirja työnimeltään Rautatori jäi käsikirjoitusvaiheeseen.
Osuuspankki Yhteistuki
Historia
Yhteistuki perustettiin osuuskassana siitä huolimatta, että osuuskassaliike tunnettiin leimallisesti maalaisliittolaisena. Tämä aiheutti kilpailevassa leirissä kritiikkiä siitä, että ammattiliittojen varat olisivat päässeet maalaisliiton valvontaan. Yhteistuki muutettiin osuuspankiksi vuonna 1970, kun laki muuttui.
Osuuspankki Yhteistuki kasvoi 1980-luvun loppuun mennessä yhdeksi Suomen suurimmista osuuspankeista. Ay-liikkeen rahojen hoito ei Yhteistuelle enää riittänyt, vaan se kehitti tuotteita palkansaajille. Pankkiryhmää Yhteistuki ei halunnut vaihtaa, mutta sillä ei ollut halua myöskään keskinäiseen kampittamiseen STS:n kanssa.
Osuuspankki Yhteistuella oli 1980-luvulla yksitoista toimipaikkaa eri puolilla maata. Vuonna 1985 pankin ottolainaus oli 878 miljoonaa markkaa ja antolainaus 746 miljoonaa markkaa. Sillä oli tuolloin henkilökuntaa 152.
Yhteistuen viimeinen toimitusjohtaja oli vuodesta 1983 Reijo Setälä. Pankki meni 1984 Peruspankin osakkaaksi ostamalla sen osakekannasta viisi prosenttia.
Osuuspankki Yhteistuki ajautui 1990-luvun laman aikana kriisiin. Se fuusioitiin 1993 Suur-Helsingin Osuuspankkiin (SHOP). Molemmat pankit olivat tuolloin huonossa kunnossa. Yhteistuella oli järjestämättömiä luottoja 15 % lainakannasta. Lähes kaikki maksukyvyttömät asiakkaat olivat epäonnistuneita kiinteistösijoittajia. Luottojen vakuuksiksi annettujen kiinteistöjen arvot olivat romahtaneet. Vuonna 1994 Yhteistuen lainoista kertyi noin 500 miljoonan markan tappiot. Fuusio ei auttanut, vaan SHOP muutettiin 1996 osuuspankkien roskapankiksi.
Nopea antigeenitesti
Käyttö
Yleisiä esimerkkejä RAT- tai RADT-testeistä ovat:
COVID-19-antigeenipikatestit
COVID-19-antigeenin pikatestit ovat yksi näiden testien hyödyllisimmistä sovelluksista. Niitä kutsutaan usein lateraalivirtaustesteiksi, ja ne ovat tuoneet maailman hallituksille useita etuja. Ne on nopea ottaa käyttöön vähäisellä koulutuksella, ne tarjoavat merkittäviä kustannusetuja, koska ne maksavat murto-osan nykyisistä RT-PCR-testauksista ja antavat käyttäjille tuloksen 5-30 minuutissa. Antigeenipikatestit ovat löytäneet parhaan käyttökohteensa osana massatestausta tai väestön laajuisia seulontamenetelmiä. Ne ovat menestyksekkäitä näissä lähestymistavoissa, koska edellä mainittujen etujen lisäksi ne tunnistavat henkilöt, jotka ovat kaikkein tartuntavaarallisimpia ja jotka voivat mahdollisesti levittää virusta suureen määrään muita ihmisiä. Tämä eroaa hieman muista COVID-19:n muodoista, kuten RT-PCR:stä, joita pidetään yleisesti hyödyllisinä testeinä yksilöille.
Tieteellinen perusta ja taustalla oleva biologia
Antigeenitestit ja vasta-ainetestit ovat usein jonkinlaisia immunomäärityksiä, kuten testitestejä tai fluoresenssi-immunomäärityksiä, mutta RAT on immunokromatografinen määritys, joka antaa visuaalisia tuloksia, jotka voidaan nähdä paljain silmin. Sitä pidetään laadullisena, mutta RDT-testaukseen perehtynyt henkilö voi helposti määrittää tulokset määrällisesti. Koska kyseessä on seulontatesti, jos testin herkkyys ja spesifisyys ovat suhteellisen alhaiset, tuloksia olisi arvioitava varmistavien testien, kuten PCR-testin tai western blot -testin, perusteella.
Yksi antigeenitestin luontainen etu verrattuna vasta-ainetesteihin (kuten vasta-aineita havaitseviin HIV-pikatesteihin) on se, että immuunijärjestelmällä voi kestää aikaa kehittää vasta-aineita infektion alettua, mutta vieras antigeeni on läsnä heti. Vaikka kaikissa diagnostisissa testeissä voi olla vääriä negatiivisia tuloksia, tämä latenssiaika voi avata erityisen laajan mahdollisuuden väärien negatiivisten tulosten syntymiseen vasta-ainetesteissä, vaikka yksityiskohdat riippuvat siitä, mistä taudista ja mistä testistä on kyse.
Jyväskylä–Haapajärvi-rata
thumb|Jyväskylä–Haapajärvi-rataa Jyväskylässä Jyväskylän–Haapajärven radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Jyväskylästä Laukaan, Äänekosken, Saarijärven, Kannonkosken ja Pihtiputaan kautta Haapajärvelle. Rataosan pituus on 211 kilometriä. Rata on tällä hetkellä kokonaan tavaraliikenteen käytössä, suurin osa liikenteestä on raakapuun kuljetusta. Rataosalle ei ole koskaan ohjattu mainittavaa läpikulkuliikennettä lukuun ottamatta paikallisjunia (1960–1968). Suomen neljänneksi pisin rautatietunneli, 2 734 metriä pitkä Kangasvuoren tunneli on tällä rataosuudella. Rataosuudella Jyväskylä–Äänekoski liikenteenohjaus hoidetaan nykyisin kaukokäytöllä Tampereelta.
Septimus Heap
Septimus Heap on Angie Sagen kirjoittama fantasiakirjasarja. Sarjasta on suomennettu seitsemän osaa: Magiaa (2007), Varjo (2007), Peili (2008), Kivi (2008), Saari (2010), Pimeä (2012) ja Tuli (2014). Sarjaan kuuluu myös täydennysosa The Magykal Papers, jota ei ole suomennettu. Septimus Heapin perheeseen kuuluvat sisarukset Jo-Jo, Erik, Edd, Sam, Nicko, Simon, Jenna, äiti Sarah ja isä Silas.
Jyväskylä–Haapajärvi-rata
Historia
Haapamäen ja Suolahden välinen rata Jyväskylän kautta avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1898. Vuonna 1938 rata määrättiin jatkettavaksi Haapajärvelle, jotta se yhdistyisi Iisalmi–Ylivieska-rataan. Rataa ryhdyttiin rakentamaan molemmista päistä. Äänekosken ja Suolahden välillä oli ennestään Äänekoski Oy:n rakennuttama kapearaiteinen Äänekosken–Suolahden rautatie. Se muutettiin rakentamisen yhteydessä leveäraiteiseksi. Työt Haapajärven päässä keskeytyivät sodan takia, mutta eteläpäässä niitä jatkettiin. Osuus Suolahdelta Äänekoskelle avattiin vuoden 1942 lopulla. Sitten työt keskeytyivät kokonaan kunnes ne aloitettiin vuonna 1949 hätäaputöinä radan molemmissa päissä. Vuonna 1949 Jyväskylän ja Äänekosken välillä kulki kahdeksan henkilöjunaa vuorokaudessa ja pysähdyspaikkoja oli 15.