cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lingen
Varhaisin tunnettu kirjallinen maininta Lingenistä on peräisin vuodelta 975. Sille myönnettiin kaupunginoikeudet 1300-luvulla. Lingenin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Marktplatz, jonka laidalla sijaitsee 1500-luvulta peräisin oleva raatihuone. Kaupungin edustavimpiin kirkkorakennuksiin lukeutuu evankelis-luterilainen Kreuzkirche, joka on peräisin 1700-luvulta.
Lingenissä järjestetään joka vuosi isot kouluratsastuskilpailut.
Aiheesta muualla
thumb|300px|left|Marktplatz Lingenissä
Bilawal Bhutto Zardari
thumb|Bilawal Bhutto Zardari Bilawal Zardari Bhutto (s. 21. syyskuuta 1988) on Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtaja. Hän on salamurhatun Pakistanin entisen pääministerin ja oppositiojohtaja Benazir Bhutton ja tämän miehen Asif Ali Zardarin ainoa poika. Hänen isoisänsä oli presidenttinä ja pääministerinä toiminut Pakistanin kansanpuolueen perustaja Zulfiqar Ali Bhutto.
Versace
thumb|220px|Versacen myymälä [[Wienissä.]] Versace on italialainen vuonna 1978 perustettu muotitalo, joka tunnetaan rohkeasta ja loisteliaasta tyylistään. Siksi Versace onkin kuuluisuuksien suosiossa. Muotitalon perustaja ja pääsuunnittelija oli Gianni Versace, jonka ennenaikaisen kuoleman jälkeen hänen nuorempi sisarensa Donatella Versace otti hänen paikkansa.
Bilawal Bhutto Zardari
Bilawal kävi Dubaissa Rashid School For Boys -koulua jossa Bilawal oli koulun oppilaskunnan hallituksen varapuheenjohtaja ja siirtyi sen jälkeen opiskelemaan historiaa Christ Churchiin Oxfordin yliopistoon. Myös hänen äitinsä ja isoisänsä Zulfiqar Ali Bhutto opiskelivat Oxfordissa. Bilawalilla on taekwondon mustavyö. Bilawal oli Bhutton asunnolla Dubaissa talvilomalla, jossa hän kuuli äitinsä kuolemasta.
Versace
Vuonna 2011 Versace ja H&M julkaisivat uuden vaatesarjan.
Bilawal Bhutto Zardari
Bilawal valittiin Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtajaksi 30. joulukuuta 2007. Hänen isästään tuli puolueen varapuheenjohtaja. Opiskelun jälkeen Bilawal aikoo johtaa Pakistanin kansanpuoluetta. On arvioitu, että Bilawalin turvallisuus Oxfordissa maksaa noin miljoona puntaa joka vuosi.
Versace
Yhdysvaltalainen muotimerkki Michael Korsin taustayhtiö Michael Kors Holding osti Versacen 1,83 miljardilla eurolla ja samalla sen nimi muuttui Capri Holdingiksi. Kauppa vahvistettiin loppuvuodesta 2018.
Antero Rokka
Rokka henkilönä
Antti Rokka on yli 30-vuotias maanviljelijä Karjalankannakselta, jossa hänellä on vaimo ja kolme lasta. Alikersantti Rokka saapuu konekiväärikomppaniaan täydennyksenä syksyllä 1941 sotamies Suden kanssa. Toisin kuin muut hänen yksikössään Rokka ja Susi ovat jo vanhempia miehiä. Rokka oli mukana jo talvisodassa Kannaksen taisteluissa. Rokka osoittautuu erityisen kyvykkääksi taistelijaksi ja muun muassa ottaa vangiksi neuvostoliittolaisen kapteenin ja tuhoaa kokonaisen vihollisjoukkueen. Muodollista kuria kunnioittamaton Rokka joutuu lukuisiin kahnauksiin päällystön kanssa, erityisesti jyrkän ja pedantin komppanianpäällikön luutnantti, myöhemmin kapteeni ja majuri, Lammion kanssa. Toisaalta Rokka tulee hyvin toimeen vänrikki, myöhemmin luutnantti, Vilho Koskelan sekä vänrikki, myöhemmin luutnantti ja kapteeni, Kariluodon kanssa. Hän haavoittuu sodan loppuvaiheella, ja toimii ainakin sotamies Hauhian kouluttajana.
Veli Y. Pernaan mukaan Rokka on paitsi loistava soturi myös jatkuva purnari, joka vaarantaa toveriensa hengen nikkaroimalla lampunjalkaa vartiovuorollaan muiden nukkuessa. Rokka rikkoo määräyksiä ja katsoo olevansa sääntöjen yläpuolella. Hän jopa uhkaa surmateoilla, jos hänet yritettäisiin saada oikeuden eteen, vaikka tuolloinen laki määräsi laittomasta uhkauksesta kaksi vuotta vankeutta. Pernaa kyseenalaistaa rikollisen soveltuvuuden kansallissankariksi.
Rokka dramatisoinneissa
Rauni Mollbergin ohjaamassa vuoden 1985 Tuntemattomassa sotilaassa Rokkaa esitti 46-vuotias Paavo Liski.
Aku Louhimiehen ohjaamassa vuoden 2017 Tuntemattomassa sotilaassa Rokkaa esitti 49-vuotias Eero Aho. Hän oli elokuvan päähenkilö.
Rokan todelliset ja väitetyt esikuvat
Kirjassaan Muistissa Väinö Linna vuodelta 2004 Linnan ystävä kirjailija Jaakko Syrjä kertoo Linnan sanoneen, että Rokan esikuva oli Linnan asetoveri, sittemmin Punkalaitumella pienviljelijänä toiminut Viljam Pylkäs. Syrjän mukaan Linna oli kertonut hänelle, että Tuntemattoman sotilaan henkilöhahmoista vain Koskela (esikuvana nilsiäläinen Einari Kokkonen) ja Rokka olivat sellaisenaan todellisen esikuvan mukaan kuvattuja. Muita hahmoja (kuten Kaarna) Linna on romaanin tarpeisiin muokannut edelleen käyttäen todellisten henkilöiden piirteitä vain aineksina.
Tuntemattoman sotilaan kuuluisan kohtauksen, jossa Rokka tappaa noin 50 vihollista, esikuva oli Viljami Pylkkään konepistoolilla surmaamat 83 vihollissotilasta Pertjärvellä. Kirjassa Väinö Linna sijoitti tämän kohtauksen Goran kylässä lähellä Syväriä tammikuussa 1942 käydyn taistelun yhteyteen, mutta todellisuudessa se tapahtui vasta kolme kuukautta myöhemmin huhtikuussa ja oli vaarallisempi ja sotasuorituksena merkittävämpi kuin millaiseksi se on kuvattu romaanissa. Lisäksi todellinen tilanne oli luonteeltaan erilainen: kyseessä ei ollut neuvostoliittolaisten yritys saartaa suomalaiset, vaan vihollinen tuli hyökkäysmuodostelmassa. Yllätetyksi ei myöskään tullut vihollinen, vaan suomalaisten oma kenttävartio. Viljam Pylkäs osui paikalle sattumalta ja ratkaisi tilanteen omalla mutkattomalla tavallaan, kylmäverisellä, nopealla ja tarkalla tulituksella. Hän ei olisi kestänyt paikalla yksin kovin pitkään, mutta sai pidätellyksi vihollista niin kauan, että taempaa ehdittiin apuun.
Väinö Linnan on myös sanottu lainanneen Antti Rokan nimen oikealta sotilaalta, inkerinsuomalaiselta Antti Rokalta, johon Linna olisi tutustunut sodan jälkeen, ja että kirjan Rokalla olisi myös oikean Rokan luonteenpiirteitä. Tästä Antti Rokasta on Risto Husa kirjoittanut kirjan Nyt puhuu alikersantti Antti Rokka. Väinö Linnan elämäkerran kirjoittaja Yrjö Varpio pitää näitä väitteitä "puhtaana fantasiana" ja sanoo Linnan itsensäkin ehtineen todeta ne moneen kertaan vääriksi. Myös Jaakko Syrjän mukaan juuri Tuntemattoman sotilaan ilmestymistä seuranneet erilaiset spekuloinnit saivat Linnan paljastamaan Viljami Pylkkään Rokan todelliseksi esikuvaksi. Toinen löydetty "oikea" Antti Rokka oli myllykoskelainen paperitehtaan työläinen, joka oli palvellut Linnan kanssa samassa komppaniassa, mutta ihmetteli itsekin, voisiko hän olla Rokan esikuva; häneltä Linna itse myöhemmin kertoi ottaneensa hahmolleen nimen.
Antti Rokan nimeä käytti vielä myös kirjailija Aarne Haapakoski nimimerkkinään julkaistessaan vuonna 1955 novellikokoelman Kaikki eivät purnanneet; Yrjö Varpion mukaan kirja ”ei noussut keskinkertaisten sotakirjojen yläpuolelle”, vaikka myikin Tuntemattoman sotilaan vanavedessä hyvin.
McArdlen tauti
McArdlen tauti on poikkijuovaisten lihasten sokeriaineenvaihduntahäiriö. Se on tyypin V glykogeenin varastoitumissairaus.
McArdlen tauti havaittiin ensimmäistä kertaa 1951. Myofosforylaasin heikenneestä toiminnasta aiheutuva sairaus periytyy autosomin kautta resessiivisesti. Sairauden oireet rajoittuvat poikkijuovaisiin lihaksiin, vaikkakin oireet saattavat kohdistua mihin tahansa lihasryhmään.
McArdlen taudin oireita ovat kivut ja krampit lihaksissa. Voimakas rasitus saattaa pahimmillaan johtaa lihaskudosvaurioon, joka aiheuttaa myoglobiinin kulkeutumisen munuaisiin ja virtsan muuttumisen tummanruskeaksi. Seurauksena saattaa olla krooninen munuaisvaurio.
Vaikka useimmat McArdle-potilaat ovat diagnoosin saadessaan nuorella aikuisiällä, sairautta on todettu kaiken ikäisillä henkilöillä. Yleensä McArdlen tauti ei lyhennä potilaan elinkaarta. Lihasoireet liittyvät fyysiseen rasitukseen, ja tavallisesti sairaus on melko lieväoireinen. Sairautta esiintyy kummankin sukupuolen edustajilla.
McArdlen tauti on varsin harvinainen: yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan siitä kärsisi yksi ihminen noin 100 000:sta. Sairauden harvinaisuuden ja vaihtelevan taudinkuvan johdosta se voi kuitenkin olla jonkin verran alidiagnostisoitu.
Kursk
Kursk on kaupunki Venäjän länsiosissa, Kura- ja Seimjokien yhtymäkohdassa 450 kilometriä Moskovasta etelään. Se on Kurskin alueen hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluku vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan on noin 415 159.
thumb|210px|left|Kansallisesti merkittäväksi rakennuskohteeksi luokiteltu Kurskin ihmeitätekevän jumaläidin ikonin katedraali Kurskissa. thumb|210px|left|Kurskin päärautatieasemaa.
Historia
Kursk on yksi Venäjän vanhimmista kaupungeista. Kaupungin tienoilla tiedetään olleen asutusta jo 300–400-luvulla eaa. Ensimmäinen kirjoitettu maininta on vuodelta 1032.
Kaupunki menetti tärkeän asemansa 1700-luvun alussa kun Venäjän raja siirtyi etelämmäksi.
Toisen maailmansodan aikana Kursk oli saksalaisten miehittämänä vuodet 1941–1943. Kesällä 1943 sen hallinnasta käytiin maailmanhistorian suurin panssaritaistelu, Kurskin taistelu, joka oli myös yksi sodan käännekohdista.
Talous ja koulutus
Kurskin alue sijaitsee maailman rikkaimmalla rautamalmialueella, joka tunnetaan Kurskin magneettisena anomaliana.
Se on merkittävä rautatieristeys. Kaupungin itälaidalla on siviili- ja sotilastoimintaa yhdistävä Kurskin itäinen lentoasema. Suuri ydinvoimalaitos otettiin käyttöön 1979. Kaupungissa on koneenrakennus-, elintarvike- ja elektroniikkateollisuutta sekä synteettisten kuitujen valmistusta.
Kurskissa on lääketieteellinen yliopisto, teknillinen yliopisto, opettajankoulutuslaitos, valtionyliopisto ja maatalousakatemia.
Vieraalla maalla kaukana
Vieraalla maalla kaukana -virren alkuperäiset englanninkieliset sanat There is a Green Hill Far Away on kirjoittanut irlantilainen ja erityisesti lapsille suunnattujen virsien laatijana tunnettu Cecil Frances Alexander vuonna 1848. Runo ilmestyi heti seuraavana vuonna Alexanderin kokoelmassa Hymns for Lit­tle Child­ren. Nykyisin käytössä oleva suomennos on Jaakko Haavion laatima, ja se otettiin mukaan virsikirjan lisävihkoon vuonna 1963.
Virren sävelmä ilmestyi ensimmäisen kerran William Tans’urin kokoelmassa The Harmony of Sion vuonna 1734. Sen säveltäjä on tuntematon, mutta samaa sävelmää käytetään myös virressä 274 Kristuksen tähden menköön vain.
Vieraalla maalla kaukana -virttä on pidetty varsinkin aiemmin sopivana lasten ja nuorten virtenä, koska se kertoo kristinuskon kannalta olennaisimman asian pitkäperjantaista: Jeesuksen sovituskuoleman. Virressä korostuu myös se, ettei Jeesuksen kärsimystä ole helppo ymmärtää eikä ihminen ei voi järjellään ymmärtää Jumalan tarkoitusperiä vaan joutuu luottamaan kuin lapsi.
Ampiainen (pilalehti)
Ampiainen oli suomalainen pilalehti, joka ilmestyi vuosina 1910–1927 Viipurissa.
Ampiaisen perustivat viipurilaisen sanomalehti Karjalan toimittajat ja työntekijät, ja sitä julkaisemaan perustettiin Oy Ampiainen. Päätoimittajana oli virallisesti Aarne Pietinen, mutta tosiasiassa Ampiaista piti pystyssä taiteilija ja piirtäjä Aarno Karimo. Lehti ilmestyi vuoden 1910 alusta lähtien kahdesti kuukaudessa. Ampiainen julisti olevansa puolueeton, mutta Venäjän-kysymyksessä se oli hyvin jyrkkä, sillä noihin aikoihin Venäjän hallituksen suunnitelmat eräiden Viipurin läänin osien erottamiseksi Suomesta koettiin akuutiksi uhaksi. Ampiainen keskitti lähes kaiken huomionsa Venäjän vastaiseen agitaation, ja tuki tässä suhteessa nuorsuomalaisen Karjalan linjaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana tiukentunut sensuuri tosin rajoitti mahdollisuuksia arvostella Venäjää. Karimon siirryttyä 1915 Karjalan vakinaiseksi piirtäjäksi Ampiaisen kuvittamisesta vastasivat Eric Vasström sekä veljekset Onni ja Janne Muusaari.
Vuodesta 1918 Ampiainen tuki Karjalan tavoin kookomusta, vaikka ei ilmoittanutkaan aivan avoimesti puoluekantaansa. 1920-luvulla lehti keskittyi äärivasemmiston, ruotsinkielisten ja kieltolain pilkkaamiseen. Kirjoittajiin kuului muun muassa Vaasan Jaakkoo eli J. O. Ikola. Kun Karjala alkoi julkaista enemmän omia pilapiirroksia ja viihteellistä aineistoa, Ampiainen kävi 1920-luvun alussa tarpeettomaksi, ja se lakkautettiin vuoden 1923 päätteeksi. Viljo Kojo herätti lehden vielä uudelleen henkiin vuonna 1927, mutta se ilmestyi vain vuoden ajan.
Piritta
Piritta on suomalainen naisen etunimi, Birgitta-nimen mukaelma. Suomessa nimi Piritta on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2 610 henkilölle, joista yli puolet on 1960- ja 1970-luvuilla syntyneitä. Piritan nimipäivä on 7. lokakuuta, Pyhän Birgitan muistopäivänä.
Neliö
Neliö tarkoittaa seuraavia asioita:
Paradoksi
Paradoksi lähtee premisseistä, jotka vaikuttavat kiistattomasti tosilta, ja jatkuu päättelyllä, joka vaikuttaa kiistattomasti paikkansapitävältä. Näiden tuottama johtopäätös on kuitenkin joko ristiriitainen, epätosi, tai muuten järjenvastainen, sopimaton tai mahdoton hyväksyä.
Kuuluisia antiikin filosofian paradokseja ovat Zenonin paradoksit, jotka koskevat liikettä. Yksinkertaisimpia paradokseja ovat valehtelijan paradoksit eli väitteet kuten ”Tämä väite on epätosi” ja ”Kaikki mitä sanon on valhetta”. Sorites-paradoksissa voidaan väittää esimerkiksi että yksikään hyvin pieni, kuten yhden gramman, painonpudotus ei muuta lihavaa miestä ei-lihavaksi, vaan hän on senkin jälkeen edelleen lihava. Tarpeeksi monen tällaisen muutoksen jälkeen väite on kuitenkin muuttunut järjenvastaiseksi, sillä mies on jo muuttunut laihaksi.
Paradoksia voi yrittää ratkaista erilaisilla tavoilla. Ensinnäkin voidaan kyseenalaistaa jokin premisseistä. Toisekseen voidaan esittää, että johtopäätöstä ei voi johtaa premisseistä. Kolmanneksi voidaan väittää, että johtopäätös ei olekaan ristiriitainen, epätosi, järjenvastainen tai sopimaton. Neljänneksi voidaan torjua yksi tai useampi väitteessä käytetyistä käsitteistä epäjohdonmukaisena tai viallisena jossain muussa suhteessa.
Paradokseja on käytetty filosofiassa antiikista lähtien paljastamaan käsitejärjestelmien aukkoja ja ristiriitaisuuksia. Paradoksien avulla on voitu osoittaa, miten monimutkaisia ovat näennäisesti yksinkertaiset käsitteet kuten totuus tai muutos.
Bruno Laakko
pienoiskuva|Bruno Laakko Bruno Laakko (19. kesäkuuta 1907 – 12. joulukuuta 1989 Marquette, Michigan) oli yhdysvaltalainen muusikko, orkesterinjohtaja ja opettaja, joka 1930-luvun loppupuolella levytti yhdessä Dallapé-orkesterin kanssa. Bruno Laakon isä, Elis Lääkkö, muutti Kaakamosta Suomesta Yhdysvaltoihin 1900-luvun alussa.
Muusikkona Suomessa
Kesällä 1938 amerikansuomalainen Bruno Laakko teki elämänsä ensimmäisen matkan isänsä kotimaahan Suomeen tarkoituksenaan jatkaa musiikkiopintojaan Sibelius-Akatemiassa kapellimestari- ja sävellyslinjalla. Hänellä oli jo takanaan muun muassa Juillard School of Musicin Bachelor of Science -tutkinto ja Master of Arts -tutkinto Columbian yliopistosta. Akateemisista opinnoista huolimatta Laakko oli kuitenkin jazzmuusikko; hän oli soittanut USA:ssa muun muassa Will Hudsonin, Art Mooneyn, Fred Bergin ja Jean Goldketten orkestereissa.
Ollessaan loppukesästä käymässä Kemissä setänsä luona Bruno Laakko kuuli Dallapén olevan paikallisella teatteritalolla keikalla ja päätti lähteä kyselemään orkesterista töitä. Dallapén pojat hieman naureskellen totesivat, että "sopiihan sitä koettaa, mutta..." Laakko saapui hetken kuluttua takaisin kainalossaan kullattu saksofoni, komea hieno klarinetti sekä suomalaisissa musiikkipiireissä lähes tuntematon bassoklarinetti. Laakon soiteltua muutaman tahdin Dallapén pojilta loksahtivat leuat auki. Laakko oli ilmiömäinen swing-muusikko. Hänet otettiin välittömästi orkesterinjohtajaksi, jolloin vanha show-Dallapé heitettiin romukoppaan ja orkesteri siirtyi enemmän synkopoidun swingin pariin, Laakon esikuvan Benny Goodmanin tyyliin. Vapaa improvisointi tuli hänen myötään mukaan kuvioihin. Soittotaitojensa lisäksi Laakko oli myös erinomainen sovittaja, ja pian Dallapén ohjelmistossa olikin hänen versionsa muun muassa kappaleista "Alexander’s Ragtime Band", "Jeepers Creepers" ja "Dinah". Myös laulajana hän esiintyi orkesterin edessä esittäen kappaleita pääasiassa omalla äidinkielellään, englanniksi. Jazz-kappaleiden lisäksi Laakko esitti mielellään muun muassa "Violetta"-tangon ja kansansävelmä "Annie Laurien".
Laakon ääni ja soitanta taltioituivat myös äänilevylle. Kesän 1939 lopulla orkesteri levytti Käpylän työväentalolla salanimellä "Bruno Laakko ja Lepakot" Columbialle, Dallapén välttyessä näin sopimusrikkomukselta PSO:n Odeonin kanssa. Sessiossa levytettiin nelisenkymmentä kappaletta, joista 34:ssä laulajana oli Olavi Virta. Laakko itse lauloi kappaleet "Aleksanterin rytmiorkesteri" (Alexander’s Ragtime Band) ja "Kissa vieköön" (Jeepers Creepers), johon suomenkielisen sanoituksen teki Kauko Käyhkö. Virran kappalevalikoima koostuu lähinnä tangoista ja jenkoista, mutta on mukana pari erinomaista swing-numeroakin "Ruusuhuone" ja "Teetä kahdelle", joissa voi kuulla Laakon hienot improvisoidut klarinetti- ja saksofonisoolot.
Talvisodan syttyessä loppuvuodesta 1939 Laakko siirtyi Kemiin toimien siellä vapaaehtoisena suojeluvalvojana – eihän hänen amerikkalaisena olisi tarvinut edes jäädä tuolloin Suomeen. Rauhan koitettua keväällä 1940 hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa soitellen keikkamuusikkona Helsingissä. Dallapéllä ei ollut tuolloin aktiivista toimintaa. Jatkosodan sytyttyä hän lähti elokuussa 1941 Petsamon kautta "viimeisellä Amerikan-laivalla" kotia kohti. Palattuaan kotimaahansa Laakko toimi Marylandissa collegen musiikinopettajana tehden vuosien varrella muutamia vierailuja Suomeen.
Karstaus
Karstaus tarkoittaa tekstiilikuitujen kuten puuvillan tai villan muokkausta samansuuntaisiksi telojen tai levyjen välissä, minkä jälkeen ne voidaan kehrätä langaksi.
Espanjankävijät
Espanjankävijät on vuonna 1980 ensi-iltaan tullut suomalainen draamadokumentti, joka kertoo Espanjan sisällissodassa vuosina 1936–1939 tasavaltalaisten joukoissa taistelleista suomalaisista vapaaehtoisista. Espanjassa kuvatun elokuvan on ohjannut Mikael Wahlforss ja siinä esiintyy suomalaisten lisäksi myös lukuisia espanjalaisia näyttelijöitä.
Elokuvan päähahmon Kosti Viljasen esikuvana on 1930-luvulla Neuvostoliittoon muuttanut ja sieltä myöhemmin vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan lähtenyt Paavo Koskinen. Hän on myös itse mukana elokuvan dokumentaarisissa osuuksissa. Koskisen lisäksi Espanjankävijöissä nähdään kolme muuta suomalaista sisällissodan veteraania; Sulo Paaso, Evald Helander sekä Tauno Erkkilä. Elokuvassa esiintyy myös sisällissodan aikaisiin toisen tasavallan johtohenkilöihin lukeutunut Dolores Ibárruri, joka puhuu Kansainvälisten prikaatien merkityksestä Espanjan fasismin vastaisessa taistelussa.
Sisältö
Espanjankävijät alkaa ja päättyy dokumentaariseen osuuteen, jonka kertoo neljän suomalaisen veteraanin paluusta vanhoille taistelupaikoille lähes 40 vuotta sisällissodan päättymisen jälkeen diktaattori Francon kuoleman myötä. Vuonna 1978 kuvattujen haastattelujen välissä on fiktiivinen kertomus Kosti Viljanen -nimisen suomalaisen miehen osallistumisesta Espanjan sisällissodan taisteluihin Kansainvälisten prikaatien riveissä. Näytellyt jaksot ovat mustavalkoisia ja niiden lomaan on sijoitettu neuvostoliittolaisen sotakuvaajan Roman Karmenin autenttista materiaalia. Kaksi kohtausta pohjautuu Espanjassa taistelleen Paavo Pajusen sotakertomuksiin, jotka hänen puolisonsa Jenny Pajunen toimitti vuonna 1976 kirjaksi Espanja, sinä nuoruutemme. Elokuvan musiikkina kuullaan muun muassa useita kertoja sisällissodan aikainen tasavaltalaisten laulu Ay Carmela.
Arvostelut ja esitykset
Elokuva sai arvostelijoilta pääosin myönteisen vastaanoton. Kritiikki kohdistui lähinnä mustavalkoisen osuuden tekniseen toteutukseen, jonka katsottiin johtuneen elokuvan pienestä budjetista. Teattereissa Espanjankävijöitä ei nähty lainkaan Helsingin ulkopuolella, mutta se osallistui Italiassa San Remon elokuvafestivaaleille vuonna 1980. Suomen televisiossa elokuva on nähty ainoastaan kahdesti, huhtikuussa 1981, jolloin se keräsi peräti 724 000 katsojaa sekä toisen kerran tammikuussa 2015.
West Carrollin piirikunta
West Carrollin piirikunta on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 10 982 vuonna 2018. Piirikunnan hallintokeskus on Oak Groven kunta. Piirikunta on perustettu 26. maaliskuuta 1877.
Mikael Wahlforss
Eric Mikael Wahlforss (s. 1. toukokuuta 1944) on suomalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja. Hänet tunnetaan erityisesti lukuisista dokumenttielokuvistaan.
Kuoro
thumb|250px|Suurkuoron ja orkesterin yhteisesitys. Kuoro on yksi- tai moniääninen laulajista koostuva kokoonpano, jossa jokaista ääntä laulaa useampi laulaja. Yleisimmässä muodossaan kuoro jakautuu neljään stemmaan: sopraanoon, alttoon, tenoriin ja bassoon. Kuoro voi laulaa orkesterin säestyksellä tai ilman orkesteria (a cappella). Kuoron taiteellisesta johdosta vastaa kuoronjohtaja.
Historia
Antiikin Kreikan klassisessa draamassa kuoron tarkoituksena oli seurata ja osallistua näytelmän juoneen ja jopa tanssia näyttämön ympärillä. Kirkon hallitsemalla keskiajalla kuoron merkitys muuttui ja side tanssiin katosi. Nykyään tunnetun kuoromusiikin kehitys alkoi gregoriaanisesta laulusta. 1500-luvulla italialainen Giovanni Pierluigi da Palestrina kehitti kuorolaulusta tarkkaa moniäänistä polyfoniaa. Nykyisessä merkityksessään sanaa kuoro on käytetty käsitteenä 1600-luvulta lähtien. Ennen sitä kuoro tarkoitti paitsi lauluyhtyettä myös soitinyhtyettä. 1800-luvulla kirkko menetti valtaansa. Tärkeimmäksi kuorotyypiksi nousi sekakuoro.
Kuorotyypit
Kuoron koot vaihtelevat suuresti pienemmistä kamarikuoroista yli 100-henkisiin suurkuoroihin. Kuorotyyppien nimeämiseen on monta kriteeriä, kuten
Kuorot jakautuvat selkeimmin ammattikuoroihin, joihin kuuluvat esimerkiksi Suomen kansallisoopperan kuoro, ja amatöörikuoroihin, joita ovat esimerkiksi opiskelijakuorot. Edelleen voidaan erotella vaikka eläkeläiskuorot, koulujen kuorot ja kirkkokuorot.
Kuoromusiikki
Säveltäjät ovat käyttäneet kuoroa instrumenttina hyvin vaihteleviin tarkoituksiin. Kuoromusiikki käsittääkin musiikkia a cappella -lauluista orkesterisäestyksellisiin teoksiin (joihin kuuluvat esimerkiksi oratoriot). Sävellyksissä käytettyjen tekstien skaala on laaja ja jakautuu suurpiirteisimmin hengelliseen ja maalliseen materiaaliin.
Tyypillisesti kuoromusiikki on neli-, viisi- tai kuusiäänistä, mutta poikkeuksia on valtavasti, ja esimerkiksi Thomas Tallisin vuonna 1570 säveltämä motetti Spem in alium on kirjoitettu 40 stemmalle. Yksi tyypillisistä kokoonpanoista erityisesti hengellisessä musiikissa on kaksoiskuoro, eli kahdesta neliäänisestä kuorosta koostuva suurkuoro.
Puhekuoro
Puhekuoro eli lausuntakuoro on puhetta tai sitä läheisesti muistuttavaa ääntä esittävä ihmisryhmä, joka voi koostua miehistä, naisista tai lapsista. Toisinan kuoron jäsenet ovat ryhmittyneet useammaksi osajoukoksi. Kuoro ei välttämättä käytä laulukuoron tavoin täsmällisiä säveliä, vaan voi seurata tavallisen puheen sävelkulkua ja rytmiä. Puhe voi olla myös moniäänistä ja ääniä voidaan käsitellä polyfonisen kuoromusiikin tavoin. Aikamme musiikissa ja 1900-luvun musiikissa puhekuoron käyttö on varsin tavallinen tekniikka, ja sitä käytetään myös oopperoissa.
Chanel
Coco Chanel avasi ensimmäisen Chanel-liikkeen vuonna 1910 Pariisin Rue Cambonille, jolloin liike valmisti ja myi hattuja. Pian avattiin liikkeet myös Deauvilleen ja Biarritziin, joiden myötä naistenvaatteiden suunnittelu, tuotanto ja myynti alkoi. Chanelin vaatteet herättivät modernin suunnittelunsa lisäksi huomiota materiaalivalinnalla; Chanel suunnitteli vaatteita halvasta jersey-kankaasta. Noin kymmenen vuoden päästä hän osti myös toisen liiketilan Rue Cambonilta. 1920-luvulla Chanel keksi "pikkumustan" sekä klassiset tweed-jakkunsa ja julkaisi ensimmäisen parfyyminsa, Chanel No. 5. Chanelin suosio oli huipussaan juuri ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1939 Chanel joutui kuitenkin sulkemaan muotitalonsa, mutta palasi vuonna 1954. Seuraavana vuonna Chanel lanseerasi klassisen laukkumallinsa, jossa tikattu nahka yhdistyi metalliseen kantohihnaan. Laukku tunnetaan nimellä 2.55 sen julkaisukuukauden ja -vuoden mukaan. Coco Chanelin kuoltua vuonna 1971 suunnittelijoiksi päätyivät Yvonne Dudel ja Jean Cazaubon. Vuonna 1978 ensimmäisen valmisvaatekokoelman talolle suunnitteli Philippe Guiborg.
Talon pääsuunnittelijana toimi 1983–2019 saksalainen Karl Lagerfeld, joka oli vastuussa sekä valmisvaatteiden, haute couturen että asusteiden suunnittelusta. Lagerfeldin myötä Chanel modernistui tyyliltään ja esimerkiksi kosmetiikka lisättiin valikoimaan. Hänen kuoltuaan 2019 uudeksi pääsuunnittelijaksi tuli Virginie Viard.
Chanel tuottaa valmisvaatteiden, laukkujen, parfyymien ja haute couturen lisäksi myös asusteita, silmä-ja aurinkolaseja, urheiluvaatteita ja -tarvikkeita, kosmetiikkaa ja koruja. Chanelin muotitalon omistavat nykyään Alain ja Gerard Wertheimer, jotka ovat Coco Chanelin yhtiökumppani Pierre Wertheimerin pojanpoikia.
Logo
Chanelin kuuluisa logo muodostuu kahdesta takaperin yhtenevästä C-kirjaimesta, jotka tarkoittavat nimeä Coco Chanel. Chanel on joutunut kamppailemaan logonsa ja tuotteidensa piraattituotannon kanssa.
Hikipajat
Chanel on käyttänyt tuotteidensa valmistajina laittomia maahantulijoita halpatyövoimana.
Parfyymeja
pienoiskuva|CHANEL No5 parfum
Asmaa Mahfouz
pienoiskuva|Asmaa Mahfouz vuonna 2011. Asmaa Mahfouz (s. 1. helmikuuta 1985) on egyptiläinen ihmisoikeusaktivisti ja yksi oppositioryhmä huhtikuun 6. päivän nuorisoliikkeen perustajajäsenistä. Hän on vuoden 2011 Saharov-palkinnon voittaja.
Aktivismi
Tunisiasta alkunsa saaneen arabikevään yhteydessä vuonna 2011 Asmaa Mahfouz kehotti sosiaalisessa mediassa egyptiläisiä osoittamaan rauhanomaisesti mieltään presidentti Hosni Mubarakia vastaan. Hänen videonsa saivat miljoonia katsojia ja muiden samankaltaisten videoiden levitessä Tahrir-aukiolle ilmaantui 25. tammikuuta 2011 alkaen satojatuhansia ihmisiä vaatimaan Mubarakia luopuman vallastaan. Mubarakin 30-vuotinen valta kukistui 11. helmikuuta 2011.
Hänet palkittiin ihmisoikeustyöstään Saharov-palkinnolla vuonna 2011.
Poliittinen painostus
Mahfouz pidätettiin vuoden 2011 lokakuussa syytettynä sotilasjohtajien halventamisesta. Hänet tuomittiin vuoden 2012 maaliskuussa, mutta tuomio kumottiin saman vuoden toukokuussa.
Vuonna 2014 egyptiläinen tuomioistuin kielsi huhtikuun 6. päivän liikkeen toiminnan, johon Mahfouz kuului.
Vuonna 2018 Asmaa Mahfouzia vastaan nostettiin oikeusjuttu Saharov-palkinnon vuoksi ja häntä estettiin osallistumasta palkinnon 30-vuotisjuhlakokoukseen.
L’Espresso
L'Espresso on Roomassa viikoittain julkaistava aikakauslehti. Se on toinen Italian kahdesta merkittävimmästä aikakauslehdestä, toinen on Panorama. Lehden perusti vuonna 1955 N.E.R. (Nuove Edizioni Romane) -kustantamo, jonka omisti Carlo Caracciolo ja Olivetti-kirjoituskoneiden valmistaja Adriano Olivetti. Päätoimittajina olivat Arrigo Benedetti ja Eugenio Scalfari.
Juhani Heinonen
Työuransa aikana Heinonen toimi 1948 Suomen Ilmailuliiton lentokoneensuunnittelijana, 1948–1949 Tampereen teknillisen oppilaitoksen tuntiopettajana, 1949–1954 Valmet Oy:n lentokonetehtaan lentokonesuunnittelijana ja 1954–1986 Aero Oy:n, sittemmin Finnairin moottori-insinöörinä ja teknisen toimiston päällikkönä. Hänet tunnettiin pätevänä suihkumoottorien asiantuntijana.
Opiskeluaikanaan Heinonen osallistui aktiivisesti Polyteknikkojen ilmailukerhon toimintaan. Hän suunnitteli 1948 diplomityönään purjelentokoneiden hinaukseen sopivan kaksipaikkaisen urheilukoneen ja purjelentopiireissä suuren suosion saavuttaneen alkeisliitokone Harakka II:n. Heinonen harrasti myös lentämistä. Hän lensi kilpaa purjelentokoneilla sekä Suomessa että ulkomailla.
Vuonna 1954 lensi ensilentonsa Heinosen suunnittelema pieni urheilukone Keltiäinen, jota nykyisin säilytetään Suomen ilmailumuseossa Vantaalla. Vuonna 1957 Heinonen lensi Keltiäisellä välilaskuttoman lennon Madridista Turkuun. Lentomatka oli 2 844 kilometriä ja lento kesti 17 tuntia. Kansainvälinen ilmailuliitto FAI hyväksyi lennon alle 500-kiloisten koneiden luokan maailmanennätykseksi. Saavutuksestaan Heinonen sai ensimmäisenä ja ainoana suomalaisena FAI:n Louis Blériot -mitalin. Heinonen harrasti myös purjehdusta ja hän purjehti maapallon ympäri kahteen kertaan.
Mathilda Roslin
Elämä ja ura
Roslinin vanhemmat olivat mäkitupalainen Juha Ahlroth (ent. Ahlström, muutti nimensä Ahlrothiksi, ettei hänen ajateltaisi ylpeilevän sukulaisuudella kauppaneuvos Antti Ahlströmiin) ja kirkkoherra Bergelinin tyttärentytär Karoliina Juhontytär. Roslin kävi kiertokoulun ja ansaitsi elantonsa ompelijana, myyjänä ja käsityönopettajana, mutta kirjoittaminen oli hänen intohimonsa. Hänen kirjoituksiaan julkaisivat muun muassa lehdet Amerikan Suomalainen ja Satakunta. Roslinin käsikirjoituksia on Tampereen yliopiston käsikirjoitusarkistossa. Roslin sai nimensä kenraalikuvernööri Bobrikoffin "mustaan kirjaan" pantuaan alkuun niin sanotun suuren adressin, jolla haluttiin vedota keisari Nikolai II:een.
Roslin sai haasteen Turun hovioikeuteen 1914 teoksensa Mietteitä Gogin sodasta ilmestyttyä. Teos oli ilmestynyt aiemmin ruotsiksi herättämättä enempää huomiota. Haaste kuitenkin raukesi. Teoksessa Roslin esitti Merikarvian kirkkoherra Gustaf Nyholmin vuonna 1877 kertomat ennustukset sodasta, joka lopettaisi Venäjän sortovallan Suomessa. thumb|right|300px|Mathilda Roslin-Kalliolan Kalliola-niminen kotitalo Merikarvialla.
Roslinin elämään perustuvan oopperan Matilda ja Nikolai on kirjoittanut merikarvialaissyntyinen Arvo Salo ja säveltänyt Ilkka Kuusisto. Porin Ooppera toteutti sen vuonna 2004 Porin Promenadisalissa. Roslinin kirjailijakoti Merikarvialla Kunnanviraston vieressä on säilytetty museona.
Roslinin puoliso oli vuodesta 1880 puuseppä Gustav Roslin. Käytännössä avioliitto päättyi kuuden vuoden kuluttua. Roslin-Kalliolan nimen jälkiosa tulee hänen talonsa nimestä, jonka hän antoi isovanhempiensa Bergelinien mukaan.
Roslin-Kalliola on aiheena oopperassa Matilda ja Nikolai, jonka on säveltänyt Ilkka Kuusisto. Libreton on kirjoittanut Arvo Salo
Rikostarinoita Suomesta
Rikostarinoita Suomesta on suomalainen dokumenttisarja, jota Yle TV2 on esittänyt vuodesta 2001 alkaen. Rikostarinoita Suomesta -ohjelmaa on tehty vuoden 2009 loppuun mennessä 47 jaksoa, sekä kaksi erikoisjaksoa, seitsemän tuotantokauden verran. Vuonna 2002 ohjelmasarjaa ei esitetty.
Sarjan rikostarinat perustuvat Pohjolan poliisi kertoo -kirjoissa esitettyihin rikosartikkeleihin. Jaksoissa haastatellaan rikostapauksessa mukana olleita rikostutkijoita, ja niiden ohella esitetään videokuvausryhmien tilannerekonstruktioita, rikosten tutkintavaiheessa valokuvattua aineistomateriaalia, sekä kertojan tapahtumajuontoa.
Sarja on katsottavissa kokonaisuudessaan yhtä jaksoa (21) lukuun ottamatta Yle Areenassa. Yhdessä jaksossa rikolliselle oli annettu kuvitteellinen, mutta harvinainen sukunimi. Yle sai asiasta vapauttavan päätöksen Julkisen sanan neuvostolta, mutta päätti ettei jaksoa enää esitetä. Jakso kertoo vakuutuspetoksesta, jossa henkilö oli yrittänyt saada vakuutusyhtiöltä korvauksia kadonneiksi väitetyistä, mutta todellisuudessa olemattomista elokuvakameroista. Sarjan juontajana toimi Jarmo Mäkinen ja kertojana Jarmo Heikkinen.
Ensimmäinen tuotantokausi
1. Suomen suurin pankkiholvimurto (ensiesitys 2001) 2. Ohjasi omaa näytelmäänsä (es. 2001) 3. Vakuutusyhtiön laskuun (es. 2001) 4. Epäonnistunut kassakaappikeikka (es. 2001) 5. Unisurma (es. 2001) 6. Kostaja (es. 2001)
Toinen tuotantokausi
7. Tiirikkaraiskaaja (es. 2003) 8. Väyrysen näköinen mies (es. 2003) 9. Honda-liiga (es. 2003) 10. Taidetta Thaimaasta (es. 2003) 11. Zorromurha (es. 2003) 12. Kotihälytys (es. 2003)
Kolmas tuotantokausi
13. Poliisimurhat (8. heinäkuuta 2004) 14. Sairas rakkaus (15. heinäkuuta 2004) 15. Insuliinimurha (22. heinäkuuta 2004) 16. Kassakaappimies Uki (29. heinäkuuta 2004) 17. Tilattu murha (5. elokuuta 2004) 18. Lahden piiritys (12. elokuuta 2004)
Neljäs tuotantokausi
19. Taksimurha (26. toukokuuta 2005) 20. Virolaisryöstäjät – Raivo ja Aleks (2. kesäkuuta 2005) 21. Vakuutushuijarit (9. kesäkuuta 2005) 22. Kaksoismurha (16. kesäkuuta 2005) 23. Pingviinit pohjolassa (23. kesäkuuta 2005) 24. Tuntematon mies (30. kesäkuuta 2005)
Viides tuotantokausi
25. Kännykkämurhat (21. syyskuuta 2006) 26. Buffalo Beefin pamaus (28. syyskuuta 2006) 27. John Walkerin murha (5. lokakuuta 2006) 28. Suuri taidevarkaus (12. lokakuuta 2006) 29. Jatimatic-ryöstöt (19. lokakuuta 2006) 30. Kukkapenkkisurma (26. lokakuuta 2006) 31. Kiduttaja Pulkkisen huumeliiga (2. marraskuuta 2006) 32. Lekamurha (9. marraskuuta 2006) 33. Kumilenkkejä lainaamassa (16. marraskuuta 2006) 34. Operaatio jalka & Vankilapako (23. marraskuuta 2006) 35. Kampin autopommimurha (30. marraskuuta 2006)
Kuudes tuotantokausi
36. Pia-surmat (8. marraskuuta 2007) 37. Kaksosveljesten kuolema & Sukeltaja (15. marraskuuta 2007) 38. Surullinen ihmiskohtalo (22. marraskuuta 2007) 39. Lopullinen velkajärjestely (29. marraskuuta 2007) 40. Sikahuijaus & Aivovauriojuttu (6. joulukuuta 2007) 41. Erään palkkamurhan anatomia (13. joulukuuta 2007)
Seitsemäs tuotantokausi
42. Hammasmurhaaja (13.11.2009) 43. Oulun kaksoissurma (20.11.2009) 44. Kyläkaupan joulu & Lainahuijarit (27.11.2009) 45. Postiherra (3.12.2009) 46. Paritustoimintaa vankilasta (10.12.2009) 47. Viimeinen ateria (17.12.2009)
Erikoisjaksot
1. Uhrintunnistajat (15. joulukuuta 2005) 2. Profiloijat (22. joulukuuta 2005)
Rikostarinoita historiasta
Sarjan päätyttyä joulukuussa 2007, se sai eräänlaisen spin-off-jatko-osan Rikostarinoita historiasta. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi esitettiin marras-joulukuussa 2008. Nimensä mukaisesti se perustuu historiallisesti merkittäviin rikoksiin ja rikollisiin Suomessa ja pohjautuu muun muassa historioitsijoiden sekä muutamien kirjailijoiden (muun muassa Hannes Markkula, Kari Kallonen) antamiin haastatteluihin. Jaksoissa on mukana arkistomateriaalia, kuten lehtileikkeitä ja valokuvia, rikoksiin liittyen. Juontajana toimii edelleen Jarmo Mäkinen ja kertojana Jarmo Heikkinen.
Ensimmäinen tuotantokausi
Sarjaa on toistaiseksi (maaliskuu 2009) tehty vain yhden tuotantokauden ja kuuden jakson verran:
1. Sisäministerin murha (esitetty 13.11.2008) 2. Unissasaarnaaja (es. 20.11.2008) 3. Murha maalaiskylässä (27.11.2008) 4. Naistenhuijari – R. O. Auervaara (4.12.2008) 5. Liftarimurhat (11.12.2008) 6. Salakuljettajien kuningas (18.12.2008)
Charlie Brown Jr.
Charlie Brown Jr. on brasilialainen rockyhtye Santosista, São Paulosta. Tärkeimmät vaikutteet he ovat saaneet Red Hot Chili Peppersiltä, Suicidal Tendenciesiltä sekä Rage Against the Machineltä.
Jäsenet
Kaikki jäsenet ovat Santosista, lukuun ottamatta São Paulosta olevaa Chorãota.
Morehousen piirikunta
Morehousen piirikunta on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 25 398 vuonna 2018. Piirikunnan hallintokeskus on Bastropin kunta. Piirikunta on perustettu vuonna 1844.
G-Stealer (muusikko)
G-Stealerin esiintymisasu
G-Stealerin esiintymisasu oli tehty punaisesta ja mustasta vinyylistä ja se oli mukailtu Alien-, Predator- ja Kenobiitti-elokuvahirviöiden mukaan. Hahmon nimi oli alun perin Gene Replacer, joka tarkoitti "Geenien korvaajaa". Samalla nimi toi mieleen Kissin laulaja-basistin Gene Simmonsin ja toisaalta tarkoitti myös "Genen korvaajaa". Putaansuun mielestä Gene Simmonsia ei voi korvata, ja hän halusi muuttaa nimen muotoon "G-Stealer". G-Stealerin käyttämä puku otettiin vuonna 2000 rumpali Sampsa Astalan Kita-pukua varten takaisin käyttöön. Naamari oli sama ja osa puvusta oli uusiokäytössä. Merkittävin ero oli se, ettei G-Stealerin hahmolla ollut hiuksia.
Deutsch-finnische Nachrichten
thumb|200px|Lehden ensimmäisen numeron etusivu. Deutsch-finnische Nachrichten oli Tampereella ja Helsingissä vuosina 1924–1925 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti.
Kerran viikossa ilmestynyt Deutsch-finnische Nachrichten tavoitteli lukijoikseen Suomessa ja Saksassa asuvia saksalaisia. Sen aihepiirejä olivat politiikka, talous, kauppa, taide, tiede, kirjallisuus ja urheilu. Lehden julkaisija ja vastaava toimittaja oli W. E. Seitz ja päätoimittaja Wilhelm Burghard. Runsaahkosta ilmoitusmäärästä huolimatta se lienee jäänyt kannattamattomaksi.
Keski-Afrikka (täsmennyssivu)
Keski-Afrikka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Karjalohja
Karjalohja on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Uudenmaan maakunnassa. Vuoden 2013 alussa Karjalohja liitettiin Lohjan kaupunkiin. Karjalohjan ainoa taajama oli Karjalohjan kirkonkylä. Karjalohjan kaavoitetut alueet muodostavat nykyään Lohjan 102. kaupunginosan.
Kunta oli yksikielisesti suomenkielinen ja siellä asui ennen sen lakkauttamista 0 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 0 km², josta 0 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km². Karjalohjan naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Lohja, Raasepori ja Salo. Entiset naapurikunnat sen sijaan ovat Sammatti, Lohjan kunta, Karjaa, Pohja, Kisko ja Suomusjärvi.
Historia
thumb|220px|Vuonna 1860 valmistunut Jean Wiikin suunnittelema Karjalohjan kivikirkko Karjalohjan nimi muodostuu kahden vanhan suurpitäjän nimistä Karjaa ja Lohja. Karjalohjan vanhin asutus on sijainnut Lohjanjärven länsirannalla Iloniemen, Lohjantaipaleen, Pellonkylän ja Tallaan alueilla. Nimistön perusteella Ahtilan ja Immulan on asuttanut aikoinaan Lohjan suunnalta tullut väestö. Jotkin alueen paikannimet viittaavat Varsinais-Suomesta tulleeseen väestöön.
HTP-arvo
Haitalliseksi tunnettu pitoisuus eli HTP-arvo on pienin ilman kemikaalipitoisuus, jonka sosiaali- ja terveysministeriö arvioi voivan aiheuttavan haittaa tai vaaraa työntekijän terveydelle. HTP-arvot on vahvistettu työturvallisuuslain (738/2002) 38 § 4 momentin nojalla annetulla sosiaali- ja terveysministeriön asetuksella (557/2009).
Karjalohja
Historia
Ruotsinkielinen nimi Karislojo mainitaan ensi kerran 1400-luvun puolivälissä. Itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi Karjalohja muodostettiin 1614 mutta kappeliseurakuntana se oli ollut jo 1200-luvulla. Suuri osa nykyisistä Karjalohjan kylistä oli jo 1400-luvulla olemassa ja se oli yksi Raaseporin linnanläänin pitäjistä.
HTP-arvo
HTP-arvo ilmoitetaan yleensä haitallisten molekyylien suhteena ilmapartikkeleiden määrään miljoonasosina (ppm, ) tai milligrammoina ilmakuutiometriä kohti (mg/m3). Haitalliseksi tunnettu pitoisuus ilmoitetaan 8 tunnin (HTP8h), 15 minuutin (HTP15min) tai hetkelliselle ilman epäpuhtauden pitoisuudelle altistumiselle.
Karjalohja
Historia
Itsenäinen seurakunta Karjalohjasta tuli 1614 sen erotessa Karjaasta. Karjalohjan eteläosa oli perinteisesti ruotsinkielistä.
Kuntaliitos
Karjalohja liittyi Lohjan kaupunkiin 1. tammikuuta 2013. Karjalohjan kunnanvaltuusto pyörsi aiemman kantansa maaliskuussa 2008, ja päätti aloittaa liitosneuvottelut. Karjalohjan kunnanvaltuusto hyväksyi kesäkuussa neuvotellun sopimuksen äänin 11–2. Lohjan kaupunginvaltuusto hyväksyi liittymisen 4. elokuuta 2008. Liitoksen ehtona on, että Lohja osallistuu Karjalohjan talousarvioiden hyväksymiseen ennen kuntaliitosta.
Luonto
Karjalohjalla sijaitseva Karkalin luonnonpuisto on yksi Etelä-Suomen hienoimmista lehtoalueista. Tämä Natura-kohde sijaitsee Karjalohjan itäosassa pitkän Lohjanjärveen pistävän niemen kärjessä ja se muodostaa monipuolisen kokonaisuuden, jossa on vanhaa metsää, lehtoja, kalkkikallioita, puustoisia soita, niittyjä ja rakentamattomia saaria. Alueella on poikkeuksellisen runsaasti uhanalaista lajistoa ja joitain lajeista tavataan ainoastaan Karkalissa.
Kulttuuri
Karjalohjan luonto- ja kyläidylli on kautta historiansa inspiroinut tunnettuja taiteilijoita. Muun muassa professori ja satusetä Zacharias Topelius asui perheineen Kukkasniemen huvilallaan, joka kuuluu yhä Karjalohjan kulttuurimaisemaan. Karjalohjalla Topelius kirjoitti muun muassa Maamme kirjan. Karjalohjan kulttuuriväkeen kuului aikoinaan myös taidemaalari-kirjailija-keksijä Sigurd Wettenhovi-Aspa.
Muita Karjalohjalla vaikuttaneita tai sieltä innoitusta hakeneita taiteilijoita ja tutkijoita ovat olleet muun muassa I.K.Inha, Mika Waltari, Hilda Käkikoski, Maija Karma ja Gustav Komppa.
Karjaan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla verimakkara tai veripalttu sekä perunajauhoista tehty pannukakku.
Nähtävyyksiä
Karjalohjan vanhin koulurakennus, nykyinen Karjalohjan kirjasto, rakennettiin vuonna 1875, ja se on yksi kunnan tunnetuimmista rakennuksista. Karjalohjalla sijaitsevat myös muun muassa professori Gustav Kompan suunnittelema ja toteuttama Tammiston arboretum, joka on yksi Suomen lajirikkaimmista ja luonnonläheisimmistä puulajipuistoista sekä  Kärkelän vanha ruukkialue.
Karjalohjan vaakuna
Karjalohjan vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela vuonna 1965. Vaakunassa on sinisessä kentässä kolmilehtinen haarusristin muotoinen kultainen koivunoksa, jonka yllä on kultainen kuusisakarainen tähti. Vaakunan aihe viittaa Zacharias Topeliuksen satuun Koivu ja tähti, jonka hän kirjoitti Karjalohjalla.
Tapahtumia
Heinäkuussa Karjalohjalla pidetään vuotuiset markkinat Puujärvipäivät. Samassa kuussa järjestetään myös Koivu ja Tähti -musiikkifestivaalit. Karjalohjan Kivikirkossa järjestetään vuosittain Elokuun konsertti, jonka taiteellisena johtajana toimii Heikki Orama. Vierailijoina ovat olleet muun muassa Helsingin kaupunginorkesteri, Tapiola Sinfonietta ja Norjan radion orkesteri.
Kylät
thumb|200px|Näkymä Karjalohjan keskustiestä Fiskarsin suuntaan talvella 2008. thumb|200px|Näkymä Karjalohjan keskustiestä Sammatin suuntaan kesällä 1939. thumb|200px|Kirkko ja keskustie huhtikuussa 2010. Härjänvatsa, Ilmoniemi, Immola, Karkali, Kattelus, Kourjoki, Kuusia, Kärkelä, Lohjantaipale, Lönnhammar (Linhamari), Maila, Makkarjoki, Murto, Mustlahti, Nummijärvi, Pappila, Pellonkylä, Pipola, Pitkälahti (Långvik), Puujärvi, Pyöli, Saarenpää, Sakkola, Suurniemi, Särkjärvi, Tallaa, Tammisto
Vilankulo
thumb|right|Tori Vilankulossa thumb|right|Vilankulon näkymää
Vilankulo eli Vilanculos on kaupunki Inhambanen maakunnassa, Mosambikissa. Sen edustalla sijaitsee Bazaruton saaristo. Kaupungin ympäristöä palvelee Vilankulon lentoasema. Vilankulo on saavuttanut suosiota matkailukohteena ; erityisesti eteläafrikkalaiset matkailijat ovat suosineet Vilankuloa.
Vilankulo sijaitsee subtrooppisessa ympäristössä, noin 700 kilometriä Maputosta pohjoiseen ja noin 500 kilometriä Beirasta etelään.
Autojuna
thumb|Suomalainen kaksikerroksinen [[Gd (autovaunu)|Hccmqqr-autonkuljetusvaunu.]] Autojuna on juna, jossa voi kuljettaa autoja. Useimmiten autojunissa on matkustajavaunujen perässä kulkevia autonkuljetusvaunuja, joissa autot ovat matkan ajan. Aikatauluihin tällaiset junat on merkitty omalla piktogrammilla.
Suomessa autovaunuja on etelän ja pohjoisen välillä kulkevissa yöjunissa. Auton voi lastata junaan vain asemilla, joille on rakennettu erityinen autojunan lastausramppi. Tällainen ramppi on Etelä-Suomessa Helsingissä (Pasilan autojuna-asema), Tampereella ja Turussa sekä Pohjois-Suomessa Oulussa, Rovaniemellä, Kemijärvellä ja Kolarissa. Kolari on Suomen pohjoisin rautatieasema.
Daniela Mercury
thumb|right|Daniela Mercury Daniela Mercuri de Almeida Póvoas (s. 28. heinäkuuta 1965, Salvador da Bahia) on brasilialainen laulaja. Hän aloitti laulajanuransa 16-vuotiaana esiintyen baareissa Salvador da Bahiassa. 1989 hän muodosti pop-yhtye Companhia Clicin ja äänitti kaksi ensimmäistä levyään. Hänen ensimmäinen soololevynsä ilmestyi 1991, ja nykyään "Swing da Cor" -kappale tunnetaan samba-reggaen synonyyminä. Hänen ensimmäinen live-konserttinsa MASP:issa (Museu de Arte de São Paulo) keräsi yli 20 000 katsojaa. 1992 ilmestynyt axéa edustavalla Canto da Cidade -levy osoitti uuden tähden syntyneen Brasiliassa Danielan saavuttaessa ensimmäisenä muusikkona platinalevyn. Hänen seuraava albuminsa Musica de rua vuonna 1994 osoitti, ettei kyseessä ole tähdenlento.
Autojuna
Kanaalitunnelissa sekä Alppien rautatietunneleissa liikennöi runsaasti autojunia.
Daniela Mercury
Vuonna 1996 ilmestyneellä albumillaan Feijão com arroz hän sai vakuutetuksi kriitikot, ja samalla hänen suosionsa nousi myös ulkomaisilla levymarkkinoilla. Viimein 1998 hän julkaisi ensimmäisen live-albuminsa Electrican, joka sisälsi useita aiemmin ilmestyneitä kappaleita sekä hänen aiemmin esittämiään mutta levyttämättömiä kappaleita. Vuonna 2000 ilmestynyt levy Sol da Libertade yllätti sekä ihailijat että kriitikot hänen yhdistäessään samba-reggaen elektroniseen musiikkiin. Carnaval Eletrônico -levylle (2004) hän kutsui Brasilian tunnetuimmat dj:t ja elektonisen musiikin tuottajat.
Ei pakopaikkaa
Ei pakopaikkaa (Nowhere to Run) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Sen ohjasi Robert Harmon, ja pääosissa ovat Jean-Claude Van Damme ja Rosanna Arquette. Elokuva on löyhästi uudelleenfilmatisointi 1950-luvun lännenelokuvasta Etäisten laaksojen mies.
Juoni
Sam Gilleniä syytetään murhasta, jota hän ei ole tehnyt. Sam ei voi hyväksyä tuomiotaan ja pakenee vankienkuljetusautosta. Hän päätyy pienelle maatilalle, jonka omistaa kaunis leski, Clydie Anderson. Sam rakastuu Clydieen ja hänestä tulee myös hyvä ystävä hänen poikansa kanssa. Samaan aikaan maakeinottelija Hale yrittää anastaa Clydien tilan kiinteistöbisnekseen, mutta Clydie ei suostu myymään. Tästä Hale suuttuu, eikä häntä enää estä mikään saadakseen Clydien maat itselleen.
Suomessa
Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 23. heinäkuuta 1993. Sittemmin elokuvaa on esitetty kolmesti televisiossa. Ensimmäisen kerran elokuva nähtiin MTV3:lla 19. lokakuuta 1996. Toisen ja kolmannen kerran se esitettiin Nelosella 22. helmikuuta 1999 ja 23. kesäkuuta 2002.
Dragon Nest: Warriors' Dawn
Dragon Nest: Warriors' Dawn on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut kiinalainen animaatioelokuva, jonka on ohjannut Song Yuefeng. Elokuvan tarina perustuu Dragon Nest -videopeliin.
Tarina
Elokuvan tarina sijoittuu noin puolivuosisataa ennen videopelin tapahtumia.
Jatko-osa
Vuonna 2016 julkaistiin elokuvan jatko-osa Throne of Elves.
Charles George Gordon
Charles George Gordon (28. tammikuuta 1833 – 26. tammikuuta 1885), joka tunnetaan myös lisänimellä "Gordon Kiinalainen" oli brittiläinen kenraalimajuri. Hänet tunnetaan hänen käymistään taisteluista Kiinassa ja Pohjois-Afrikassa. Hän kaatui piiritystaistelussa Khartumissa.
Elämäkerta
Gordon osallistui Krimin sotaan, missä hän haavoittui ja oli jonkin aikaa Florence Nightingalen hoidossa. Tämän jälkeen hän työskenteli Kiinan hallituksen palveluksessa vuodet 1863–1865 ja oli mukana kukistamassa Taiping-kapinaa. Yhdessä hänen Aasiassa suorittamien tutkimusmatkojensa kanssa tämä synnytti hänen lempinimekseen "Gordon Kiinalainen".
Vuonna 1874 Gordon siirtyi Egyptiin. Hänet nimitettiin 1877 Brittiläisen imperiumin hallinnoiman Sudanin kuvernööriksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1879 asti yrittäen ehkäistä orjakauppaa alueella. Hän kieltäytyi vuonna 1880 sekä Belgian kuninkaan Leopold II:n tarjouksesta ryhtyä Henry Morton Stanleyn seuraajaksi kuninkaan agenttina Kongossa että tarjouksesta Kapmaan siirtomaan joukkojen päällikkönä.
Intiassa
Intian varakuningas George Robinson, jaarli Ripon nimitti vuonna 1880 Gordonin sihteerikseen, mikä julkistettiin 1. toukokuuta 1880. Gordon tunnusti, että tehtävä tuskin sopisi hänelle.