cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geonosis
Geonosialaiset ovat lyhyitä, hentoja ja siivellisiä olentoja, joiden kotiplaneetta on Geonosis. Geonosialaiset esiintyvät Kloonien hyökkäyksessä, ja heidän johtajansa Poggle Vähäisempi myös Sithin kostossa. Geonosis liittyi Itsenäisten aurinkokuntien konfederaatioon, ja siellä rakennettiin tuhansia taisteludroideja ja suunniteltiin taisteluasema Kuolemantähti. Geonosialaiset käyttivät aseinaan yliääniaseita ja -tykkejä.
Lähteet
List of Star Wars planets (E–G) Lista över platser i Star Wars
Ilomantsin Urheilijat
Ilomantsin Urheilijat on vuonna 1939 perustettu ilomantsilainen urheiluseura. Se on menestynyt erityisesti hiihdossa, jossa seuran urheilijat ovat voittaneet arvokisamitaleitakin. Tunnetuimpia seuraa edustaneita ovat muun muassa Aki Karvonen ja Kaisa Varis.
Seura järjestää Pogostan hiihto -laturetken, jota on hiihdetty vuosittain vuodesta 1977. Osanottajamäärät ovat 2000-luvulla nousseet yli 3 000 hiihtäjän. Kansainvälisiä kilpailuita ja SM-hiihtoja Ilomantsin urheilijat on järjestänyt useita.
Seuran puheenjohtajana toimii Antti Immonen.
Historia
Ilomantsissa järjestäytynyt urheilutoiminta alkoi jo 1900-luvun alussa. 1920- ja 1930-luvulla perustettiin viisi urheiluseuraa Ilomantsin sivukylille. Keskusseuran perustava kokous järjestettiin 25. maaliskuuta 1939.
Hiihto on lähes aina ollut Ilomantsin urheilijoiden valtalaji. Myös yleisurheilu on ollut suosittu laji, jonka harrastajia on ollut enimmillään lähes 300. Kolmas valtalaji etenkin 1960-luvulta lähtien on ollut pesäpallo, jossa enimmillään on pelannut 25 joukkuetta. Naisten joukkue nousi jopa mestaruussarjaan kaudeksi 1979 ja onnistui säilyttämään paikkansa siellä myös seuraavaksi kaudeksi, jolloin edessä oli kuitenkin putoaminen tiukkojen karsintakamppailuiden jälkeen. Hyvinkään Tahko voitettiin kotona 14-8, mutta vieraissa koettu 21-12 tappio tiesi sarjapaikan menoa Hyvinkäälle yhteistuloksella 29-26. Miesjoukkue on pystynyt voittamaan maakuntasarjan lohkonsa 1962, 1979, 1986 ja 1989.
Koripallo
Aikaisemmin Ilomantsin Urheilijoiden lajivalikoimaan kuului myös koripallo. IlU:n naisten joukkue pelasi mestaruussarjassa kaksi kautta sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan 1979–1980 Rauno Mäkelän valmennuksessa hyvin viidennelle sijalle. Puolivälierissä se hävisi Lahden Sampolle otteluvoitoin 2–0. Joukkueessa pelasivat tuolloin muun muassa Suomen mestaruuksia voittaneet Pirjo Wihinen ja Mervi Kontiala. Pirjo-Riitta Leppänen oli IlU:n paras korintekijä ensimmäisellä pääsarjakaudella.
Luettelo pelaajista
Taulukossa on lueteltu Suomen Koripalloliiton tilastopalvelun mukaan Ilomantsin Urheilijoissa Suomen naisten pääsarjaa pelanneet ja vähintään kaksi pistettä tehneet pelaajat. Mainitut ottelu- ja pistemäärät sisältävät myös pudotuspelit.
Asonele Kotu
Asonele Kotu on eteläafrikkalainen ohjelmistoyrittäjä. Hän on perustanut FemConnect-alustan, joka auttaa etenkin nuoria naisia kuukautisiin ja raskauden ehkäisyyn liittyvissä asioissa. Sen kautta voi päästä lääkärin tai terveydenhoitajan etävastaanotolle, ja tilata aiheeseen liittyviä tarvikkeita kotiin.
Vuonna 2019 FemConnect voitti Apps For Africa -kilpailun. BBC valitsi Kotun vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Viron Kansanliitto
Viron Kansanliitto oli agraaritaustainen virolainen puolue. Sen tarkoituksena oli virolaisuuden elinvoiman säilyttäminen maan perustuslain hengessä. Perustuslaki säätää, että Viron tasavalta on luotu takaaman Viron kansan ja kulttuurin säilyminen läpi aikojen. Puolueen tunnuslause oli: "Viro alkaa kotoa!" ja tunnussymbolina toimi Viron kansalliskukka eli ruiskaunokki. Kansanliitolla oli naisjärjestö (EPP), eläkeläisjärjestö (Tegusad eli Toimeliaat) sekä nuorisojärjestö (Rahvaliidu Noored).
Kansanliittoa johti puoluekokousten välillä puoluevaltuusto, johon kuului puolueen puheenjohtaja, varapuheenjohtaja, kunnianpuheenjohtaja, kansanedustajat, ministerit, aluejärjestöjen puheenjohtajat, erityisjärjestöjen puheenjohtajat sekä 15 puoluekokouksen valitsemaa henkilöä. Aluejärjestöjen oli mahdollisuus valita puoluevaltuustoon lisäksi yhden edustajan perusyhdistystensä 300 jäsentä kohden. Hallituspuolueena Kansanliitto oli viisi vuotta, eli huomattavan ajan itsenäisyyden toisesta vaiheesta.
Historia
Viron Kansanliitto oli ainoa virolaispuolue, jota ei ole uudelleen 1991 alkaen jatkuneen itsenäisyyden aikana perustettu pääkaupungissa Tallinnassa. Kansanliitto perustettiin Järvamaan Oisussa vuonna 1994 Viron maakansan puolueena. Puolue oli hallituksessa vuosina 1995–1999.
Kansanliitto oli vuonna 1999 muodostettu kokoomuspuolue, jonka muodostettiin Viron maakansan puolueen, Viron maaliiton ja Viron eläkeläisten ja perheiden puolueen  yhdistyttyä. Vuonna 2002 Kansanliittoon yhdistyi vielä Uusi Viro -puolue.
Taustaltaan Kansanliitto oli maaseutupuolue, joka vahvisti asemiaan myös kaupungeissa paikallisesti. Se oli hallituksessa uudelleen 2003–2005 reformipuolueen ja Res Publican kanssa sekä Partsin hallituksen kaaduttua Andrus Ansipin hallituksessa reformi- ja keskustapuolueen kanssa.
Vuoden 2007 Riigikogun vaalien jälkeen Kansanliitolla oli kuusi kansanedustajaa sekä 755 kunnan- tai kaupunginvaltuutettua 154 kunnassa tai kaupungissa. Vuoden 2011 vaaleissa puolue menetti kaikki edustajanpaikkansa Riigikogussa.
Kansanliitto päätti 24. maaliskuuta 2012 yhdistyä Viron isänmaallinen liike -puolueen kanssa ja muodostaa uuden Viron konservatiivisen kansanpuolueen.
Toceno
Toceno on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella.
Tocenon naapurikunnat ovat Craveggia ja Santa Maria Maggiore.
Maccabi Haifa FC
Maccabi Haifa Football Club, on vuonna 1913 perustettu jalkapalloseura Israelista ja yksi maan parhaista seuroista. Se on voittanut 10 kertaa pääsarjamestaruuden, viidesti State Cupin mestaruuden ja kolmesti Toto Cupin. Maccabi Haifa oli myös maansa ensimmäinen Mestarien liigan lohkovaiheeseen selviytynyt joukkue.
Katowicen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta
Katowicen roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katolisen kirkon arkkihiippakunta Puolassa, johon kuului 1,4 miljoonaa jäsentä ja 321 seurakuntaa vuonna 2016. Arkkihiippakunta siitä tuli 25. maaliskuuta 1992.
Isshin-ryū kusarigamajutsu
pienoiskuva|Isshin-ryūn harjoitus-[[kusarigama eli ketjusirppi. Huomaa että Isshin-ryū ketjusirpin terä on muista kusarigamoista poiketen kaksiteräinen. Isshin-ryū ketjusirpissä on myös kädensuojus]]
Isshin-ryū kusarigamajutsu on vanhan koulukunnan (koryū) taistelulaji, jossa käytetään aseena kusarigamaa (鎖鎌) eli ketjusirppiä. Shindō Musō-ryūn perustajan Musō Gonnosuke Katsuyoshin uskotaan olleen myös kusarigaman asiantuntija. Ase on peräisin 1400-luvulta, mutta Shindō Musō-ryūn yhteydessä sen käyttöä alettiin järjestelmällisesti harjoitella vasta 1800-luvun loppupuoliskolla.
Kusarigaman historia
Kusarigama on kehitetty jingama-nimisestä työkalusta jota samurai-arvoasteikon alapäässä olevat bushit käyttivät tarvekaluna leiriytymisten yhteydessä. Jingamalla leikattiin esimerkiksi ruohoa hevosten appeeksi tai siistittiin leirialuetta korkeasta ruohosta.
Isshin-ryūn kusarigama
Isshin-ryūssa käytetty ase poikkeaa tavanomaisesti sirppimäisestä kusarigamasta niin, että sen noin 30 cm pitkä terä (goken) on aivan suora ja terävä niin ylä- kuin alapuoleltakin. Isshin-ryūn kusarigaman varsi (tsuka) on noin 36 cm pitkä ja ketjun pituus on 360 cm. Heti terän alla on kahvassa metallinen kädensuoja. Varren toisessa päässä kiinni olevan ketjun päässä oleva paino (fundo) painaa 113 grammaa. Harjoittelussa käytettävä kusarigama on puuta, lukuun ottamatta metallista väistintä, ketjuna toimivaa narua ja nahkaista painoa.
Ketjun pituus japanilaisittain mitattuna on 12 shakua, jotka vastaavat vuoden kuukausia ja sanotaan että se on tehty 350 lenkistä, jotka edustavat vuoden päiviä. Hienoimmissa kusarigamoissa lenkkien koko suurenee mitä lähempänä fundoa ne ovat.
Käyttö
Kusarigamalla hyökätään usein pyörittämällä painotettua ketjua ja heittämällä se vastustajaa tai hänen asettaan kohti. Ketju sitoo vastustajan miekan tai muun aseen ja tekee hänet toimintakyvyttömäksi. Tämän jälkeen voidaan iskeä vastustaja maahan sirpillä. Painotetulla ketjulla voidaan hyökätä myös suoraan vastustajaa kohti.
Isshin-ryū kusarigama kata-sarjat
Isshin-ryū koulukuntaan kuuluu kaikkiaan 30-kataa kolmessa erillisessä sarjassa: Omote, Ura ja Okuden. Vaikka Omote ja Ura-katasarjojen katojen nimet ovat samat on niiden muoto aivan erilainen. Neljä ensimmäistä Okuden-sarjan kataa tehdään seiza-istunnasta ja kaksi viimeistä Okuden-sarjan kataa tehdään seisten kusarigamalla keihästä (yari) vastaan.
Omote sarja
Ura sarja
Okuden Sarja
Afganistanin kansalliskirjasto
Afganistanin kansalliskirjasto on vuoden 2015 alussa Afganistanin hallituksen esittämä suunnitelma pääkaupunki Kabuliin rakennettavasta kansalliskirjastosta. Päinvastoin kuin jotkut lähteet arvioivat, Afganistanissa ei vielä ole varsinaista kansalliskirjastoa. Alkujaan vuosina 2015-2018 rakennettavaksi esitetyn kansalliskirjaston uudisrakennuksen toteuttamiseksi ei suunnitelmasta vastannut ministeriö (Ministry of Urban Development Affairs) tai maan hallitus kuitenkaan ollut budjetoinut vuodelle 2015 lainkaan valtion rahoitusta. Suunnitelman mukaan 23 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisiksi arvioituja rakennustöitä oltu vielä aloitettu kevääseen 2015 mennessä (eikä syksyyn 2018 mennessä).
Maata seurannut analyysiryhmä totesi perustellusti, että kirjastoverkon yleiseen tilan ja heikon lukutaidon kehittämiseen tulisi mieluummin panostaa. Kehittämiskohteina analyysiryhmä mainitsee esimerkiksi Kabulin yleisen kirjaston. KPL oli vuonna 2015 Kabulin ainoa valtion omistama yleinen kirjasto ja maan vanhin julkinen kirjasto. Sen ohella kansalliskirjastolle tyypillisesti kuuluvia tehtäviä ovat hoitaneet muun muassa Kabulin yliopiston pääkirjasto ja yliopiston Afganistan-keskus, joiden toiminnot ja kokoelmat vaatisivat samoin kehittämistä.
Paippisten työväentalo
Paippisten työväentalo oli Sipoon Paippisissa sijainnut työväentalo.
Historiaa
Sipoon kunnan ainoan työväentalon rakennutti vuonna 1906 perustettu Sipoon Paippisissa (Paipis) perustettu Paippisten työväenyhdistys, joka kuului Suomen ruotsalaisen työväenliiton (FSA) jäsenistöön. Kansalaissodan aikana 1918 työväentalo paloi tai poltettiin. Tulipalon aiheuttajista ei ole saatu tarkempia tietoja, koska langettavia tietoja ei ole saatu.
Toiminta
Sipoossa toimi useita työväenyhdistyksiä, joita perustettiin vuonna 1918. Niiden toiminta hiipui kuitenkin vuoden 1918 kansalaissodan jälkeen.
Gregoriaaninen kalenteri
upright|pienoiskuva|Ruotsalainen almanakka vuodelta 1753, jolloin gregoriaaninen kalenteri otettiin Ruotsissa käyttöön. Gregoriaaninen kalenteri eli uusi luku on nykyään yleisimmin käytössä oleva kalenteri. Gregoriaanisessa kalenterissa vuoteen lisätään karkauspäivä neljällä jaollisina vuosina lukuun ottamatta sadalla jaollisia vuosia, jotka eivät ole jaollisia 400:lla. Gregoriaanisessa ajanlaskussa 400 vuotta sisältää siis 97 karkausvuotta (eli vuotta, jossa on karkauspäivä), ei sataa, kuten juliaanisessa ajanlaskussa. Karkauspäivä on nykyisin helmikuun 29. päivä, mutta vielä 1990-luvulle asti karkauspäiväksi oli Ruotsissa ja Suomessa nimetty helmikuun 24. päivä.
Uuteen kalenteriin siirryttiin Italiassa, Espanjassa, Portugalissa ja Puolassa 4. lokakuuta 1582, jolloin kevätpäivän tasauksen ajankohta korjattiin jättämällä kalenterista 10 päivää pois ja siirtymällä suoraan lokakuun 15. päivään. Ranska, osa Alankomaita ja Luxemburg siirtyivät joulukuussa 1582, ja useimmat katoliset maat seurasivat pian perässä. Protestanttiset ja ortodoksiset maat ovat seuranneet esimerkkiä myöhemmin. Iso-Britannia ja sen siirtomaat siirtyivät uuteen kalenteriin vuonna 1752. Ruotsissa ja Suomessa kalenteriin siirryttiin 1753 jättämällä pois 11 päivää, 17. helmikuuta 1753 jälkeen tuli 1. maaliskuuta.
Rakenne
Gregoriaaninen kalenteri on pieni korjaus juliaaniseen kalenteriin. Juliaanisessa kalenterissa karkauspäivä pidetään joka neljäs vuosi, jolloin vuoden keskipituus on 365,25 päivää. Koska vuoden oikea pituus on noin 365,2422 päivää, tästä aiheutuu noin kahdeksan päivän virhe tuhannessa vuodessa. Gregoriaanisessa kalenterissa vuoden keskipituus on 365,2425 päivää, joten virhettä kertyy tuhannessa vuodessa vain noin 0,3 päivää.
Kalenteri yhtenäistää myös aiemmin käytettyjä kirjavia käytäntöjä: siinä vuosi vaihtuu 1. tammikuuta ja ajanlaskun alkupiste on munkki Dionysius Exiguuksen 500-luvulla laskema Jeesuksen syntymä.
Gregoriaaninen kalenteri jakautuu 12 epäsäännöllisen pituiseen kuukauteen.
Gregoriaaninen kalenteri on huomattavasti tarkempi ajanlaskujärjestelmä kuin edeltäjänsä juliaaninen kalenteri. Viikonpäivät siirtyvät vuodessa yleensä yhden päivän eteenpäin (karkauspäivät aiheuttavat tähän sääntöön poikkeuksia). Esimerkiksi 20. toukokuuta oli vuonna 2005 perjantai, vuonna 2006 lauantai, vuonna 2007 sunnuntai, vuonna 2008 tiistai, vuonna 2009 keskiviikko, vuonna 2010 torstai ja vuonna 2011 jälleen perjantai. Pääsiäisen ja sen mukana monen muunkin pyhäpäivän paikka vaihtelee yli kuukauden verran.
Historiaa
Vuonna 46 eaa. Julius Caesar oli määrännyt juliaanisen kalenterin otettavaksi käyttöön Rooman valtakunnassa. Siihen aikaan kevätpäiväntasaus sattui tavallisesti maaliskuun 25. päiväksi. Vuonna 325 Nikean kirkolliskokous otti käyttöön karkean pääsiäissäännön, jonka mukaan pääsiäinen on kevätpäiväntasauksen jälkeisen täydenkuun jälkeinen sunnuntai. Kevätpäiväntasaukseksi määrättiin 21. maaliskuuta, päivä, joksi kevätpäiväntasaus tavallisimmin sattuu.
1500-luvulle tultaessa kevätpäiväntasaus oli ajautunut jo niin paljon taaksepäin, että se sattui yleensä 11. maaliskuuta, mutta pääsiäisen ajankohtaa määritettäessä sen oletettiin edelleen olevan 21. maaliskuuta, joten suhteessa luonnollisiin vuodenaikoihin pääsiäisen keskimääräinen ajankohta siirtyi vähitellen yhä myöhemmäksi. Lopulta katolinen kirkko alkoi pelätä, että tämä keväinen juhla siirtyisi suorastaan keskikesään.
Kalenterin korjaajaksi tuli paavi Gregorius XIII. Paljon tarkempi sääntö olisi ollut, että 128:lla jaolliset vuodet eivät ole karkausvuosia. Jostakin syystä Gregorius XIII valitsi epätarkemman säännön, jonka mukaan sadalla jaollisista vuosista vain 400:lla jaolliset vuodet ovat karkausvuosia. Toki valittu sääntö on paljon helpompi muistaa. Esimerkiksi vuodet 1700, 1800 ja 1900 eivät olleet karkausvuosia, mutta vuodet 1600 ja 2000 olivat. Gregoriaaninen kalenteri aiheuttaa yhden päivän virheen noin 3 000 vuodessa, mutta Maan rataliikkeen epäsäännölliset muutokset aiheuttavat samaa suuruusluokkaa olevan virheen. Niitä korjaamaan lisätään aikaan silloin tällöin karkaussekunteja, viimeksi vuonna 2015.
Gregoriaaninen kalenteri nimettiin Gregorius XIII:n mukaan, sillä hän julkaisi 24. helmikuuta 1582 bullan Inter gravissimas, jonka mukaan uuteen ajanlaskuun oli siirryttävä saman vuoden lokakuun 4. päivän jälkeen.
Käyttöönotto eri maissa
Uuteen kalenteriin siirryttiin Italiassa, Espanjassa, Portugalissa ja Puolassa 4. lokakuuta 1582, jolloin kevätpäivän tasauksen ajankohta korjattiin jättämällä kalenterista 10 päivää pois ja siirtymällä suoraan lokakuun 15. päivään. Ranska, osa Hollantia ja Luxemburg siirtyivät joulukuussa 1582, ja useimmat katoliset maat seurasivat perässä lähivuosina.
Protestanttiset ja ortodoksiset maat ovat seuranneet esimerkkiä myöhemmin. Iso-Britannia siirtyi uuteen kalenteriin vuonna 1752. Ruotsissa ja Suomessa kalenteriin siirryttiin 1753 jättämällä pois 11 päivää, 17. helmikuuta 1753 jälkeen tuli 1. maaliskuuta (katso myös: ruotsalainen kalenteri).
Kerrotaan, että gregoriaanisen kalenterin tullessa käyttöön monet luulivat menettäneensä elämästään yhtä monta päivää kuin kalenterista jätettiin pois. On väitetty, että Englannissa järjestettiin tämän vuoksi jopa mielenosoituksia ("antakaa meille takaisin yksitoista päiväämme!"). Kyseessä on kuitenkin luultavasti pelkkä myytti.
Suomi
Suomen suuriruhtinaskunnassa Venäjän vallan alla käytettiin gregoriaanista kalenteria, joka erosi muun keisarikunnan ajanlaskusta 1800-luvulla 12 päivää ja 1900-luvulla 13 päivää. Koska Venäjällä ja Suomessa noudatettiin eri kalenteria, kaikki Pietarissa laaditut Suomea koskevat dokumentit saivat kaksoispäiväyksen, yhden ”uutta” ja toisen ”vanhaa” lukua varten. Siksi Venäjän lokakuun vallankumous tapahtui juliaanisen kalenterin mukaan lokakuussa, mutta sen muistoa vietettiin gregoriaanisen kalenterin mukaan marraskuussa. Gregoriaaninen kalenteri otettiin Venäjällä käyttöön vasta 1918, jolloin 31. tammikuuta 1918 seurasi suoraan 14. helmikuuta 1918.
Suomen ortodoksinen kirkko noudatti vielä Venäjän vallan aikana juliaanista kalenteria ja siirtyi gregoriaaniseen kalenteriin vasta 1920-luvulla. Silloinkin asiasta käytiin kirkkokunnan sisällä pitkällisiä kiistoja. Venäjän ortodoksinen kirkko käyttää edelleen juliaanista kalenteria, mistä syystä joulua vietetään Venäjällä 7. tammikuuta (gregoriaanisen kalenterin mukaan; juliaanisen kalenterin mukaan päivä on 25. joulukuuta). Myös jotkut muut ortodoksiset kirkot käyttävät yhä juliaanista kalenteria. Pääsiäisen paikka määräytyy kuitenkin kaikissa ortodoksisissa kirkoissa juliaanisen kalenterin perusteella, Suomen ortodoksista kirkkoa lukuun ottamatta.
Muuta
Jotkin protestanttiset maat määräsivät otettuaan gregoriaanisen kalenterin käyttöön pääsiäisen paikan aluksi hieman eri tavalla (todellisten täydenkuun ja kevätpäiväntasauksen mukaisesti) kuin gregoriaanisessa kalenterissa tavallisesti, koska ne eivät halunneet noudattaa paavin määräystä täysin sellaisenaan. Tällaista gregoriaanisen kalenterin muunnosta, jossa päivämäärät ovat samat, mutta pääsiäinen ja sen mukana liikkuvat pienemmät pyhät eivät aina ole samassa paikassa kuin tavallisessa gregoriaanisessa kalenterissa, on kutsuttu myös ”parannetuksi kalenteriksi”. Tällaista kalenteria käytettiin gregoriaanisen kalenterin käyttöönoton jälkeen aluksi myös Ruotsissa ja sen myötä Suomessakin. Kun Ruotsi siirtyi tavalliseen gregoriaaniseen kalenteriin, oli Suomi jo liitetty Venäjään, joten Suomi noudatti parannettua kalenteria tämän jälkeenkin. Suomi eli parannetun kalenterin mukaan viimeisenä maana maailmassa. Tästä johtui, että Suomessa juhlittiin kerran, vuonna 1845, pääsiäistä eri aikaan kuin missään muualla; tavallista gregoriaanista kalenteria noudattavissa maissa pääsiäinen oli sinä vuonna aikaisemmin (23. maaliskuuta) ja Venäjällä myöhemmin kuin Suomessa. Suomessa se oli silloin 30. maaliskuuta.
Gregoriaanista kalenteria käyttävissä maissa vuoden ensimmäinen päivä on yleensä tammikuun 1. päivä. Kuitenkin esimerkiksi kirkkovuosi alkaa ensimmäisestä adventtisunnuntaista. Roomalaisten taruaikaisessa kalenterissa oli vain kymmenen kuukautta: vuosi loppui joulukuun lopussa ja seuraava alkoi vasta maaliskuun alussa. Tammikuun 1. päivä vakiintui 152 eaa. mennessä konsulien virkavuoden vaihteeksi.
Berney Armsin rautatieasema
Berney Armsin rautatieasema on rautatieasema Berney Armsin asutuskeskuksessa Reedhamin kylässä Norfolkissa, Englannissa. Se on Wherry Linesin varrella, ja sinne liikennöi Greater Anglia. Keskellä Halvergaten suoaluetta sijaitseva Berney Arms on yksi Englannin syrjäisimmistä rautatieasemista. Asemalle johtaa vain vaelluspolku; lähimmälle tielle matkaa on viisi kilometriä. Aseman ympäristössä ei ole lainkaan taloja, ja lähiseudullakin on ainoastaan tuulimylly, maatila ja pubi.
Asemalla on yksi laituri, jolle ei mahdu edes kahta junanvaunua, ja pieni puinen katos. Berney Armsin asemaa käytti hieman alle tuhat matkustajaa kaudella 2017–2018.
Historia
Berney Armsin asema avattiin 1. toukokuuta 1844. Syrjäinen asema rakennettiin, koska alueen maat omistanut Thomas Trench Berney suostui myymään maata rautatien rakentamista varten vain, jos rautatieyhtiö avaisi aseman hänen mailleen. Aseman lähelle rakennettiin myös muutama mökki, joista yhdessä toimi lipunmyynti. Alusta lähtien aseman käyttö oli vähäistä, ja jo kymmenen vuoden sisään rautatieyhtiö ilmoitti, etteivät junat enää pysähdy siellä. Berney protestoi päätöstä, sillä se rikkoi hänestä sopimusta. Rautatieyhtiö sanoi, että heillä oli velvollisuus ainoastaan rakentaa asema, ei liikennöidä sinne. Lopulta riidassa päädyttiin kompromissiin, jossa asemalla pysähtyi yksi juna kumpaankin suuntaan maanantaisin, keskiviikkoisin ja lauantaisin.
Sittemmin junat ovat alkaneet taas pysähtyä asemalla päivittäin, joskin kesäsunnuntaita lukuun ottamatta junia pysähtyy siellä vain muutama vuorokaudessa.
pienoiskuva|vasen|Junalla tehtävän pubikierroksen 64 osanottajaa nousemassa junaan Berney Armsissa.
Kanadanhanhi
Kanadanhanhi (Branta canadensis) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva suurikokoinen hanhilaji, joka on istutettuna levinnyt Eurooppaan ja myös Suomeen.
Ulkonäkö ja koko
Kanadanhanhen eri alalajien välillä on huomattavia eroja sekä ulkonäössä ja koossa että käyttäytymisesä. Pienin alalaji painaa vain 1,5 kilogrammaa, kun taas suurin, Pohjois-Amerikan keskiosissa pesivä B. c. maxima voi painaa yli kahdeksan kilogrammaa. B. c. maxima onkin suurin kaikista hanhista. Osa tutkijoista luokittelikin neljä pienintä alalajia vuonna 2003 erilliseksi lajiksi, pikkukanadanhanheksi (Branta hutchinsii), minkä jälkeen kanadanhanhella on nykyisin seitsemän alalajia.
Ääntely
Kanadanhanhen lentoääni on trumpettimainen, laulujoutsenmainen ”ah-HONK”-honkotus. Varoitusääni on karhea ”KAR-RAK”, jonka tapainen on myös yhteydenpitoääni. Soidinaikana voi kuulla syvän ”rak-ruk-ruk”-honkotuksen.
Puheenjohtaja
thumb|Suomen korkeimman hallinto-oikeuden toinen jaosto. Puheenjohtajana toimii silloinen hallintoneuvos [[Ahti Rihto.]] Puheenjohtaja (lyhenne pj. tai puh.joht. ) on henkilö, joka johtaa puhetta joko yhtiö- tai hallituksen kokouksessa tai muissa toimielimissä. Puheenjohtajan vahvan aseman vuoksi hän useimmiten myös johtaa kyseisen organisaation työskentelyä ja toimintaa. Lakisääteisissä monijäsenisissä viranomaisissa, kuten kuntien lautakunnissa, on puheenjohtaja. Vapaaehtoisuuteen pohjaavissa organisaatioissa eli yksityisissä yhteisöissä on sekä hallituksensa että muitakin toimielimiä, kuten toimikuntia ja jaostoja.
Kanadanhanhi
Luontainen levinneisyys
Alun perin kanadanhanhi on kotoisin Pohjois-Amerikasta, missä se pesii Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa, ja talvehtii muualla Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Se on Pohjois-Amerikan yleisin hanhilaji, niitä arvioidaan elävän mantereella 9–10 miljoonaa yksilöä. 1800-luvun lopulla laji oli paikoitellen hyvin uhanalainen, mutta nykyään kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen elinvoimaiseksi.
Siirtoistutusalueet
Euroopan ensimmäiset kanadanhanhet tuotiin Pohjois-Amerikasta Britanniaan vuonna 1678 riistalinnuiksi. Ne olivat nimialalajia B. c. canadensis, mutta joukossa on saattanut olla myös B. c. maxima -alalajin yksilöitä. Britannian hanhet muistuttavat maxima-alalajia suurelta kooltaan, poskilaikun muodoltaan, kesyydeltään ja heikolta muuttotaipumukseltaan. Britanniassa kanta kasvoi hitaasti, ja vasta lähes 300 vuoden kuluttua, 1960-luvulla, sen koko ylitti 10 000 yksilön rajan. Mahdollisesti joitain yksilöitä on tullut Atlantin yli luonnostaankin muuttoharhailijoina. Nykyisin lajilla on pesiviä kantoja Britteinsaarilla (nykyisin noin 47 000 paria), Färsaarilla, Alankomaissa, Belgiassa, Ranskassa, Saksassa, Itävallassa, Tšekissä, Ukrainassa, Puolassa ja Skandinaviassa. Lisäksi lajia tavataan Aasian ja Oseanian puolella Siperiassa, Kamtšatkalla, Kiinassa, Japanissa ja Uudessa-Seelannissa.
Puheenjohtaja
Puheenjohtajat johtavat yhteisöjen hallituksia: osakeyhtiön tai osuuskunnan hallitusta, taikka yhdistyksen, puolueen, säätiön tai muun vastaavan järjestön hallitusta.
Varapuheenjohtaja on henkilö, joka toimii puheenjohtajan sijaisena tämän ollessa estyneenä. Joissakin tapauksissa varapuheenjohtajia on useampia. Yleensä varapuheenjohtajaa ei valita virallisesti pienimuotoisissa kokoonpanoissa, vaan valitaan hallituksen muista jäsenistä kyseisen kokouksen ajaksi.
Kanadanhanhi
Siirtoistutusalueet
Pohjoismaiden kanadanhanhikanta polveutuu vain 3 –5 yksilöstä, jotka lintukuvaaja Bengt Berg toi Etelä-Ruotsiin vuoden 1930 tienoilla. Linnuista yksi oli kotoisin Pohjois-Amerikasta ja muut Britanniasta. Ensimmäiset istutuspaikat olivat Kalmarsund ja Blekinge. 1940-luvulla niiden jälkeläisiä siirrettiin muutamiin paikkoihin sisämaahan, ja myöhemmin maan pohjoisosiinkin. Lajin levinneisyys laajeni keskimäärin 1–2,8 kilometrin vuosivauhtia; leviäjinä olivat nuoret parit, jotka joutuivat siirtymään vanhojen reviirien ulkopuolelle. Kanta kasvoi huomattavan nopeasti, ja jo 1960-luvulla Ruotsin populaation koko oli 10 000 yksilöä. 1980-luvun lopulle tultaessa kanadanhanhen levinneisyys ulottui Ruotsin itärannikkoa pitkin Tornionlaaksoon asti. Norjaan oli tuotu jostakin ensimmäiset kanadanhanhet vuonna 1936, mutta sikäläisen kannan kasvu alkoi varsinaisesti vasta, kun sinne vuodesta 1958 alkaen tuotiin ruotsalaisia yksilöitä. Ruotsin hanhia yritettiin istuttaa myös Tanskaan, jossa ne eivät kuitenkaan menestyneet kovin hyvin.
Suomessa havaittiin ensimmäinen, todennäköisesti Ruotsista tullut kanadanhanhi vuonna 1955 Hailuodossa. Lajin istuttaminen Suomeen aloitettiin 1960-luvun alussa, Ruotsista tuoduilla linnuilla. Ensimmäiset neljä yksilöä tuotiin Inkoon Hättön saarelle vuonna 1960. Kaksi vuotta myöhemmin lintuja oli jäljellä enää kaksi, ja ne vapautettiin saarelle, minkä jälkeen ne katosivat. Vuonna 1964 Ruotsista tuotiin kahdeksan poikasta, joista neljä vapautettiin vuonna 1966 Porvoon läheiselle Viksbergin järvelle. Ne saivat muutaman poikasen, ja kaikki linnut otettiin syksyllä takaisin tarhaan. Syksyllä 1967 nuoria ei saatu kiinni ja ne lähtivät muuttomatkalle. Nämä hanhet lisääntyivät usean vuoden ajan, mutta alueelle ei silti syntynyt luonnonvaraista kantaa. Suomalainen kanadanhanhipopulaatio sai varsinaisesti alkunsa vasta vuonna 1970, jolloin alettiin tehdä istutuksia eri puolille maata, varsinkin Turun ja Rauman seuduille. 1980-luvun loppuun mennessä Suomen kanta oli kasvanut jo lähes 3 000 yksilöön, joista valtaosa eli länsi- ja lounaisrannikoilla. Ruotsista oli siirtynyt kanadanhanhia itsenäisesti Länsi-Lappiin. 1990-luvun puolivälissä yksilöitä oli arviolta noin 4 000–5 000, ja laji oli levittäytymässä laajalti myös sisämaahan. Nykyään Suomen parimääräksi arvioidaan noin 10 000. Suuri osa suomen kanadanhanhista muuttaa talveksi Itämeren eteläsosiin ja Etelä-Ruotsiin, ja vähäisempi määrä Baltian rannikolle. Pieni osa linnuista talvehtii pesimäaluidensa läheisissä sulapaikoissa tai lounaisrannikolla. Pohjoismaisen populaation kapea perimä ei näytä vähentäneen sen elinvoimaisuutta, sillä haitalliset perintötekijät ovat ilmeisesti karsiutuneet kannan ollessa pieni.
Elinympäristö
pienoiskuva|upright|Urbaani kanadanhanhi [[Pohjois-Carolinassa.]] Kanadanhanhet pärjäävät monenlaisissa ympäristöissä. Parhaiten ne viihtyvät saarilla ja rauhallisilla meren- ja järvenrannoilla. Ne pesivät mielellään hiukan ympäristöä ylempänä olevissa paikoissa lähellä vettä, esimerkiksi majavanpesän päällä. Kanadanhanhet voivat puolustaa reviiriään hyvin aggressiivisesti. Ne ovat ihmistä kohtaan pelottomia ja ovat oppineet hyödyntämään meheväruohoisia alueita kuten puistoja, golf-kenttiä ja pihanurmikoita, joilla Euroopan alkuperäiset, arat hanhilajit eivät esiinny. Amerikassa golfkenttiä on jopa jouduttu ruiskuttamaan erilaisilla hanhikarkottimilla. Suuret hanhenulostemäärät esimerkiksi uimarannoilla ja hanhien meluisuus sekä niiden ruokailu oraspelloilla ovat nykyisin suurimpia syitä siihen, että kanadanhanhien määrää pyritään rajoittamaan sekä Amerikassa että Euroopassa. Ruokaileva hanhi ulostaa muutaman minuutin välein.
Novartis
thumb|250px|Novartisin pääkonttori [[Baselissa.]] Novartis AG on sveitsiläinen maailmanlaajuisesti toimiva lääkealan yritys. Vuonna 2010 Novartis oli maailman toiseksi suurin alansa yritys. Sen palveluksessa on tytäryhtiöt mukaan lukien noin 119 418 henkilöä (2010). Yritys perustettiin Sveitsin Baselissa 1996, kun kaksi sitä edeltänyttä yritystä, Ciba-Geigy ja Sandoz, yhdistyivät. Vuonna 2005 Novartis osti saksalaisen Hexalin, joka oli tuolloin Saksan 2. suurin rinnakkaisvalmisteyhtiö.
Kanadanhanhi
Elinympäristö
vasen|pienoiskuva|Kanadanhanhi viihtyy rehevissä vesistöissä. Kun kanadanhanhi alkoi levitä Pohjoismaihin, sen pelättiin kilpailevan saariston alkuperäisen lajin, merihanhen, kanssa. Pelko on kuitenkin osoittautunut aiheettomaksi, sillä lajien elintavat poikkeavat toisistaan. Merihanhi pesii pensaiden suojissa suhteellisen kaukana rannasta ja laiduntaa enemmän maalla, kun taas kanadanhanhi pesii näkyvästi rannan lähellä ja ruokailee enimmäkseen vedessä. Vain hyvin pienillä saarilla lajien välillä saattaa olla kanadanhanhen eduksi koituvaa kilpailua. Vaikka kanadanhanhet ovat aggressiivisia lajitovereitaan kohtaan, ne yleensä suvaitsevat merihanhia. Merihanhikannat ovat jopa kasvaneet samaan aikaan kanadanhanhien runsastumisen kanssa. Haahkojen ja sinisorsien on todettu hyötyvän kanadanhanhen lähellä pesimisestä, sillä kookas hanhi karkottaa petoeläimet pois pesimäpaikaltaan. Sorsat voivatkin pesiä jopa vain metrin päässä hanhen pesästä.
Novartis
Novartis valmistaa ja myy geneerisiä lääkkeitä nimillä Sandoz ja Hexal.
Kanadanhanhi
Käyttäytyminen
Aikuisen kanadanhanhen luontaisia vihollisia ovat Pohjois-Amerikassa mustakarhu, kojootti, susi ja merikotkat. Munia ja pieniä poikasia saalistavat lisäksi erilaiset ketut, pesukarhu, lokit ja varislinnut.
Novartis
Novartis valmistaa muun muassa klotsapiinia, diklofenaakkia, karbamatsepiinia, letrotsolia, metyylifenidaattia ja terbinafiinia.
Sen paikallinen tytäryhtiö Novartis Finland Oy työllistää 170 työntekijää, pääosa Espoossa Pohjois-Tapiolan Spektrissä sijaitsevissa toimitiloissa. Novartis Finland markkinoi ja myy lääkkeitä sekä tekee kliinisiä lääketutkimuksia Suomessa.
Kanadanhanhi
Lisääntyminen ja elinikä
vasen|pienoiskuva|Pesä. vasen|pienoiskuva|Poikue. Kanadanhanhella on elinikäinen pariside. Naaras palaa yleensä pesimään synnyinseudulleen, ja puoliso seuraa sen mukana. Kanadanhanhiparit pesivät yksittäin tai joskus pieninä yhdyskuntina. Kanadanhanhet vuoraavat matalan pesäkeon huipulla olevan pesäkuoppansa kasveilla ja höyhenillä. Pesäkumpu on tehty erilaisista kasvinosista, kuten ruo’on- ja oksanpätkistä ja vesikasveista, ja se sijaitsee rantaviivan tuntumassa, piilossa kasvillisuuden seassa. Munia on yleensä 3–7 kpl, joskus jopa 12; vanhat yksilöt munivat enemmän munia kuin nuoret. Munat ovat väriltään valkeita tai kermankellertäviä. Muninta tapahtuu huhti-toukokuussa ja haudonta kestää noin kuukauden. Poikaset ovat pesäpakoisia ja lähtevät seuraamaan emojaan vuorokauden kuluessa kuoriutumisestaan. Poikaset tulevat lentotaitoisiksi noin puolentoista kuukauden ikäisinä, mutta pysyttelevät emojensa seurassa seuraavaan kevääseen asti. Emot puolustavat pesiään ja poikasiaan aggressiivisesti ja kykenevät karkottamaan jopa pesukarhun tai mäyrän kokoisen pedon. Haudonnan aikana koiras pitää myös toiset kanadanhanhet poissa pesän ja naaraan läheisyydestä.
Kanadanhanhi voi joskus risteytyä valkoposkihanhen kanssa. Tällöin syntynyt jälkeläinen on kooltaan ja väritykseltään muutoin vanhempiensa välimuoto, mutta niitä hieman tummempi ja ruskeasävyisempi.
Kanadanhanhi saavuttaa sukukypsyyden kolmevuotiaana, mutta joskus jo kaksivuotiaatkin voivat munia. Vanhin suomalainen rengastettu kanadanhanhi on ollut 17 vuotta 10 päivää vanha. Euroopan vanhin on brittiläinen hanhi, 24 vuotta 2 kuukautta vanha. Maailman vanhin yksilö on elänyt 42-vuotiaaksi. Joidenkin lähteiden mukaan laji voisi saavuttaa jopa 80 vuoden iän, mutta tiedon paikkansapitävyyttä pidetään epätodennäköisenä.
pienoiskuva|Branta canadensis
Ravinto
Kanadanhanhet ovat enimmäkseen kasvinsyöjiä. Ne syövät sekä matalassa vedessä kasvavia vesikasveja että meheviä ruohokasveja, kuten heinää ja apilaa, kuivalta maalta. Kesäisin ne laiduntavat usein nurmikoilla, ja muuton ja talvehtimisen aikana niityillä ja vilja- ja oraspelloilla. Hyönteiset, etanat ja muut selkärangattomat ovat lisäravintoa. Joskus ne syövät myös pieniä kaloja.
pienoiskuva|Kanadanhanhi lennossa.
Kanadanhanhi ja ihminen
Kanadanhanhi on Suomessa metsästettävä riistalaji. Sen metsästys alkoi luvanvaraisena vuonna 1983. Lajin metsästysaika on 20. elokuuta – 31. joulukuuta.
Kenttätykistörykmentin määrävahvuus (talvisota)
Suomalaisen Kenttätykistörykmentin määrävahvuuteen talvisodassa kuului tykkikaluston aiheuttamista variaatioista johtuen hieman eri määrä erilaista henkilöstöä ja kalustoa. Mainitut määrät ovat siten vain suuntaa antavia ja viitteellisiä:
Tykkikaluston osalta pyrkimyksenä oli, että jokaisen patteriston kalustoon olisi kuulunut kaksi kanuunapatteria ja yksi haupitsipatteri, mutta mainittuun tavoitteeseen ei päästy kaikkien rykmenttien kohdalla.
Kenttätykistörykmentit koostuivat seuraavista yksiköistä:
Jaime Vendera
Jaime on kirjoittanut useita kirjoja, kuten Raise Your Voice ja The Ultimate Breathing Workout.
Martin Enckell
thumb|upright Martin Olof Toussaint Enckell (8. tammikuuta 1954 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija, kääntäjä, runoilija ja kuvataiteilija.
Martin Enckellin teos Gud All-En oli Finlandia-palkintoehdokkaana 1989.
Jax (laulaja)
Jax (oik. Jaclyn Cole Miskanic; s. 5. toukokuuta 1996 Atlantic Beach, New York, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän osallistui vuonna 2015 laulukilpailuun American Idol. Hän julkaisi esikois-EP:nsä Funny vuonna 2017 ja vuonna 2022 läpimurtosinglen ”Victoria’s Secret”.
Varhainen elämä
Jaxin äiti oli opettaja ja isä palomies. Vuonna 2005 perhe muutti East Brunswickiin New Jerseyyn. Uudessa kotipaikassa Jax osallistui koulun teatteriryhmään, jossa hän oppi laulamisen ja esiintymisen perusteet. Kotona kuunneltiin paljon perinteistä rockia, ja Jax alkoikin fanittaa Beatlesia. 12-vuotiaana hän liittyi ikätovereistaan koostuvaan yhtyeeseen Jersey Kidz, joka esiintyi vuoden 2009 Bamboozle Rock Festivalilla East Rutherfordissa New Jerseyssä. Hän kävi osan koulustaan kotikouluna ja sai myöhemmin stipendin tekijänoikeusjärjestö BMI:n John Lennon Songwriting Programiin. Hän opiskeli Lontoossa New Yorkin yliopiston tarjoamalla kurssilla.
American Idol
Jax nousi ensimmäisen kerran yleisön tietoisuuteen vuonna 2015 osallistuessaan American Idoliin. Hän esitti koelauluvaiheessa kappaleen ”I Want to Hold Your Hand” ja eteni kilpailussa kiertueelle lähtevään kärkiviisikkoon. Lopullinen sijoitus oli kolmas. Samalla hänestä tuli American Idolin kaikkien aikojen menestynein kilpailija, joka on kotoisin New Jerseystä. Hänen kaikkein suosituimmat esityksensä julkaistiin EP:llä elokuussa 2015.
Oma musiikki
Ensimmäisen itse kirjoittamansa kappaleen Jax julkaisi tammikuussa 2016. Kappale on ”La La Land”, joka kertoo hänen kokemuksestaan kykyjenetsintäkilpailun ja Hollywoodin pyörteissä. Kappale on tyyliltään pop-rockia, ja jotkut kriitikot ovat kuvailleet sitä kostonhaluiseksi. Jax on vastannut olevansa kuin kuka tahansa laulunkirjoittaja, joka ammentaa omista kokemuksistaan.
Videoon reagoi myös Victoria’s Secretin toimitusjohtaja Amy Hauk, joka julkaisi Instagramissa pitkähkön kirjeen. Siinä Hauk kiitti Jaxia ”tärkeiden ongelmien sanoittamisesta” ja kertoi yhtiön etsivän tapoja tuoda kuluttajia paremmin mukaan keskusteluun. Jax vastasi kirjeeseen TikTok-julkaisulla. Videollaan Jax toteaa, ettei ”koe oloaan mukavaksi puhuessaan kokonaisen sukupolven puolesta manipuloivaa, ulossulkevaa markkinointikulttuuria vastaan” mutta iloitsee myös siitä, että on onnistunut saamaan ”miljardin dollarin yhtiön toimitusjohtajan” huomion. Videolla hän pyytääkin fanejaan hyödyntämään sen, että yhtiö seuraa hänen sosiaalisen median kanaviaan, ja kommentoimaan julkaisuun, mitä juuri he kaipaisivat kokeakseen tulleensa nähdyksi. Videoon oli elokuussa 2022 jätetty yli 80 000 kommenttia.
M/S BlueWhite Eagle
pienoiskuva|Alus M/S Frisia III-nimisenä Kielissä vuonna 1972. M/S BlueWhite Eagle oli Suomen pisin sisävesiristeily- ja reittiliikennealus, joka toimi Pielisellä ja itäisellä Saimaalla. Lokakuussa 2017 alus romutettiin Naantalissa Turun Korjaustelakalla.
Historia
Laiva rakennettiin Meyer Werftin telakalla Länsi-Saksassa, ja se valmistui vuonna 1960. Se liikennöi nimellä M/S Frisia III väliä Norddeich – Norderney vuosina 1960–1998. Se myytiin vuonna 2000 Saimaa Ferries Oy:lle Nurmekseen, ja se aloitti liikennöinnin nimellä M/S Koli III. Alus myytiin 12. heinäkuuta 2007 Pekka Sivosen omistamalle BlueWhite Resorts Oy:lle. Kaupan myötä laivan kotisatamaksi vaihtui Kuopio.
Kuopion Roll Risteilyt vuokrasi aluksen kesäksi 2008 risteilyliikenteeseen välille Kuopio–Varkaus–Savonlinna–Lappeenranta. Toukokuussa 2009 yhtiöllä oli suunnitelmissa siirtää alus tilausristeily- ja ravintolalaivaksi Helsinkiin. Se kuitenkin oli Puumalan Sahanlahdessa kesän 2009 ja 2010 majoitustilana ja tapahtumapaikkana. Laiva oli noin kuuden vuoden ajan kiinni Rauhan vanhassa laivalaiturissa, Joutsenossa Holiday Club Saimaan alapuolella. Blue White Eagle tuotiin Rauhaan vuonna 2011, ja sen jälkeen se toimi tilapäisenä majoituspaikkana. Tänä aikana laiva oli oikeastaan autio, ja se joutui ilkivallan kohteeksi.
Vuonna 2015 laiva sai uudeksi omistajaksi Niocon Oy:n. Alus valittiin Tekesin rahoittaman Ship recycling -tutkimushankeen pilottikohteeksi, jossa selvitetään romualusten kierrätysmahdollisuuksia Suomessa. Hankkeen tavoitteena on synnyttää Suomeen laivojen purkuteollisuus. BlueWhite Eagle siirrettiin Naantalin Luonnonmaalla sijaitsevalle Turun Korjaustelakalle, jonne se saapui 6. lokakuuta 2017. Aluksen romutus alkoi 10. lokakuuta. Meriaura Oy vastasi BlueWhite Eaglen hankinnasta ja siitä saatavan kierrätysmetallin edelleen toimittamisesta kierrätykseen. Delete Finland Oy purki aluksen ja toimitti jätejakeet jatkokäsittelyyn. Pesupalvelu Hans Langh Oy tyhjensi aluksen nestemäiset aineet. Aluksen purkaminen kesti pari viikkoa. Purkaminen aloitettiin laivan sisäpuolelta, jolloin kaikki irtaimisto, laitteet ja koneet irrotetaan. Sen jälkeen alus siirrettiin kuiva-altaaseen, jossa sitä purettiin keulasta perään.
Damiano Cunego
Damiano Cunego (s. 19. syyskuuta 1981 Verona) on italialainen ammattipyöräilijä. Lempinimellä Il Piccolo Principe (Pikku prinssi) kutsuttu Cunego tunnetaan ennen kaikkea mäkimiehenä, jonka ominaisuudet sopivat sekä pitkiin etappikilpailuihin että yhden päivän klassikoihin. Hän on parantanut myös aika-ajosuorituksiaan uran alkuaikoihin verrattuna.
Saeco-tallissa ammattilaisuransa vuonna 2002 aloittanut Cunego voitti Italian ympäriajon vuonna 2004 ollessaan vain 22-vuotias. Tallin kapteeniksi oli etukäteen ajateltu kilpailun kaksinkertaista voittajaa Gilberto Simonia, mutta nuoren Cunegon nousu vanhan mestarin haastajaksi kiristi miesten välejä. Cunego voitti kauden aikana kaikkiaan 13 kilpailua, näiden joukossa Lombardian ympäriajo lokakuussa. Hän oli vuoden 2004 maailmanrankingin ykkönen kaikkien aikojen nuorimpana ajajana.
Vuonna 2008 Cunego voitti Amstel Gold Racen noustuaan Caubergin mäen loppuosuudella ohi Fränk Schleckin. Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui toiseksi maanmiehensä Alessandro Ballanin jälkeen. Kauden päätteeksi hän voitti kolmannen kerran Lombardian ympäriajon ajettuaan yksin kärjessä viimeiset 15 kilometriä.
Cunego on edustanut Nippo - Vini Fantini -tallia kaudesta 2015.
Luettelo kiinalaisista soittimista
Tämä on luettelo soittimista, joita käytetään lähinnä kiinalaisessa musiikissa.
M/S Finneco I
M/S Finneco I on Finnlines-varustamon Suomeen liputettava, Kiinassa vuonna 2021 valmistuva hybridiroro-rahtialus. Alus on rakennettu Nanjingin kaupungissa, Nanjingin satama-alueella sijaitsevalla Jinling -telakalla. Telakka on osa China Merchants Group -konsernia.
Aluksen pituus on 238 metriä ja leveys 34 metriä, bruttovetoisuutta löytyy 60 370 dwt. Kuollutta painoa Finneco I:lla on 17 400 tonnia ja sen jääluokitus on 1A Super. Lastikapasiteettia on 5 800 kaistametriä. Lisäksi autokannet tarjoavat 5 800 m2 lisätilaa ja sääkannen konttitila on noin 520 TEU. Alus pystyy kuljettamaan matkaa kohden esimerkiksi noin 300 perävaunua, 150 autoa ja 500 merikonttia. Koska käytännössä suurin osa perävaunuista kuljetetaan ilman rekan nuppiosaa, on aluksella vain 12 hyttiä ajoneuvoyhdistelmien kuljettajille.
Finnlinesin 0,5 miljardin euron uudet ekologisemmat alukset 2021-2023
Finneco I on ensimmäinen alus Finnlinesin 0,5 miljardin euron uudisrakennusohjelmasta. Ohjelma turvaa Suomen ulkomaankaupan tavaratoimituksia, huoltovarmuutta ja merenkulkusektorin työllisyyttä, sillä uusien laivojen seurauksena 20 Finnlinesin alusta purjehtii Suomen lipun alla.
Marraskuussa 2021 toimitettavaksi suunniteltu Finneco I on ensimmäinen Finnlinesille rakennettavasta kolmen samanlaisen hybriditekniikkaa käyttävän aluksen sarjasta. Sarjan toinen ja kolmas alus (Finneco II ja III) otetaan käyttöön suunnitelmien mukaan vuonna 2022. Finnlinesin italialainen emoyhtiö, Grimaldi Group -varustamokonserni on tilannut saman sarjan laivoja yhteensä 12 kappaletta, joista ensimmäiset neljä (Eco Valencia, Eco Barcelona, Eco Livorno ja Eco Savona) oli huhtikuun 2021 loppuun mennessä otettu käyttöön varustamon Välimeren liikenteessä.
Finnlinesin uudisrakennusohjelmassa valmistuu kolmen hybridiroro-aluksen ohella kaksi ekotehokkaaksi luonnehdittua Superstar ropax-alusta (Finnsirius ja Finncanopus) vuonna 2023 Suomen ja Ruotsin väliseen liikenteeseen (Naantali-Långnäs-Kapellskär). Myös ne rakennetaan China Merchants Group -konsernin telakoilla Kiinassa.
Alastair Duncan
Alastair Neil Duncan (s. 1958 Edinburgh, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä, joka on pitkän televisiouransa aikana tehnyt myös äänirooleja animaatioihin, joista kenties tunnetuin on The Batmanissa.
Hän on esiintynyt satunnaisesti joissakin Suomessa esitetyissä televisiosarjoissa, kuten Angel ja Buffy, vampyyrintappaja.
Simo Rista
thumb|Simo Rista vuonna 1983. (Valokuva [[Eeva Rista.)]] Simo Rista (vuoteen 1956 Renvall; 22. toukokuuta 1933 Helsinki – 18. helmikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, joka tunnettiin suomalaisen ja kansainvälisen arkkitehtuurin kuvaajana. Hän tallensi suuren arkiston kuvia Helsingistä.
Opinnot
Valokuvaharrastuksen Simo Rista aloitti 14-vuotiaana vuonna 1947. Hän opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1951–1953. Sen jälkeen hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa taidemaalausta vuosina 1954–1958.
Taidemaalarin opintonsa hän rahoitti kameran avulla. Omien sanojensa mukaan Simo Rista oppi kuvaamaan filmipakkausten kylkeen painetuista ohjeista. Hän aloitti ammattimaisen valokuvauksen 1960-luvulla.
Simo Rista harjoitti erikoisvalokuvausta, valokuvataidetta, maisema- ja miljöökuvausta, sekä henkilökuvausta.
Arkkitehtuurikuvausta ja Afrikkaa
Simo Rista käytti palkkikameraa, joka mahdollisti arkkitehtuurikuvauksen aloittamisen vuonna 1958. Hän kuvasi muun muassa Alvar Aallon arkkitehtuuria sekä puisia ja kivisiä luonnonmuotoja rakennuskulttuurissa. Rista pääsi arkkitehtitoimistojen luottokuvaajaksi. Nähtyään Simo Ristan kuvia arkkitehdit nimittivät hänet ”arkkitehtuurin kriitikoksi”, koska ne olivat analyyttisen tarkkoja ja oivaltavia.
Simo Rista sai asiakkaikseen myös muotoilun ja muodin suunnittelijoita. Hän työskenteli muun muassa Armi Ratian, Timo Sarpanevan ja Tapio Wirkkalan kanssa.
Rista matkaili Afrikassa vuodesta 1964 alkaen. Mesopotamian vanhaa kulttuuria tallentui filmille 1970-luvun lopulla, sekä Gadameksen keidaskaupunki Libyassa. 1980-luvun alussa Simo Rista kuvasi Saharan keitaita, Etelä-Tunisiaa ja latoja Suomen Pohjanmaalla 1980-luvun alkupuoliskolla.
Hän dokumentoi 1990-luvun alkupuolella Tansanian Sansibarin Taarab-kulttuuria musiikkiesityksineen. Malissa hän kuvasi ruukkuja ja savikulttuuria. Madagaskarissa, Sansibarissa ja Pembassa sekä Keniassa hän kuvasi suomalaisten kehitysprojekteja sekä paikallista kulttuuria "turistin silmin". 2000-luvulla hän dokumentoi muun muassa Jordanian Petraa ja Egyptin Aleksandriaa.
Helsingin kuvat
Ristan vuosina 1969–1987 yhdessä valokuvaaja Eeva Ristan kanssa kuvaamista Helsinkiä esittävistä valokuvista julkaistiin vuonna 1999 internetissä näyttely Stadin taivaan alla. Se on 8 300 kuvan valikoima 60 000 kuvaa käsittävästä arkistosta. He dokumentoivat isojen rakennushankkeiden takia katoamassa olevia maisemia varsinkin Helsingin pohjoisilta, koillisilta ja itäisiltä alueilta.
Näyttelyt
Simo Rista piti yli 50 yksityisnäyttelyä eri gallerioissa. Näyttelyssä otsikolla Sansibarin soittajat vuonna 2007 oli esillä valokuvia, jotka Simo Rista kuvasi 1980-luvulla tansanialaisen taarab-musiikin soittajien taltiointiprojektin yhteydessä. Vuonna 2010 Helsingin kaupunginmuseon suositussa näyttelyssä Asfalttia ja auringonkukkia Hakasalmen huvilassa esiteltiin Simo ja Eeva Ristan valokuvia Helsingistä.
Yksityiselämä
Ristan vanhemmat olivat kuvanveistäjät Ben Renvall ja Essi Renvall. Ristan ensimmäinen puoliso oli taidegraafikko Kirsti Rista ja toinen puoliso valokuvaaja Eeva Rista. Hänen veljiään ovat mediataiteilija Markus Renvall ja taiteilija Seppo Renvall. Taiteilija Ilona Rista on Simo ja Kirsti Ristan tytär.
Kunnianosoitukset
Ansioistaan valokuvataiteen parissa Simolle myönnettiin Suomen Valkoisen ruusun ritarikunnan kunniamerkki.
Alma Jalava
Alma Jalava (o.s. Floman, 1. marraskuuta 1855 Viipuri – 8. elokuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen yhteiskunnallinen ja järjestövaikuttaja.
Jalavan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Henrik Fabian Floman ja Sofia Schildt. Kun Jalava avioitui 1875 lehtori, kirjailija Antti Jalavan kanssa, heidän kodistaan muodostui kansallisen sivistystyön toimintaympäristö. Jalava toimi vuodesta 1884 lähtien perustajajäsenenä näkyvästi Suomen Naisyhdistyksessä, erityisesti kasvitarhojen hoitamiseen liittyvässä opetustyössä, mutta hoitaen lisäksi yhdistyksen perustamaa nuorisokirjastoa. Hän työskenteli myös vähävaraisten ja sairaiden lasten huollon hyväksi.
Jalavien tytär Ilona Jalava tuli tunnetuksi suomalaisen kirjontaompelun kehittäjänä ja julkaisi useiden käsityökirjojen ohella elämäkerran isästään Antti Jalavasta.
Edmontosaurus
Edmontosaurus (nimen merkitys: "Edmontonin lisko") oli ornithopodeihin kuulunut, kasveja syönyt hadrosaurisuku. Se on yksi tutkituimmista, ellei kaikkein tutkituin hadrosauri. Edmontosaurus oli yksi suurimmista ankannokkaisista hadrosaureista, ja se eli muiden suurikokoisten dinosaurusten, kuten Triceratopsin ja Tyrannosaurus rexin rinnalla 75–65 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella. Edmontosauruksen fossiileja on löydetty Kanadasta ja Yhdysvalloista.