cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helsingin seudun pyöräilijät
Helsingin seudun pyöräilijät (lyhenne Hepo,, ) on paikallinen pyöräliikenteen etujärjestö. Yhdistyksen toiminta-ajatuksena on edistää polkupyöräilyä sekä toimia polkupyöräilijöiden edunvalvojana Helsingin seudulla. Yhdistys on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton.
Hepo on Suomen suurin ja vanhin edelleen toimiva pyöräilijöiden liikennepoliittinen paikallisyhdistys. Kuka tahansa pyörällä liikkuva tai pyöräilyn edistämistä kannattava henkilö tai yhteisö voi liittyä Hepon jäseneksi.
Yhdistyksen toimisto sijaitsee Helsingissä Isolla Roobertinkadulla. Yhdistys työllistää toiminnanjohtajan lisäksi vaihtelevan määrän osa-aikaisia projektityöntekijöitä.
Historia
Helsingin seudun pyöräilijät oli alkuperäiseltä nimeltään Helsingin polkupyöräilijäyhdistys, joka perustettiin 20.10.1981 ajamaan ”pääkaupunkiseudun pyöräilijöiden, erityisesti työmatka-, asioimis- ja harrastuspyöräilijöiden etua sekä toimimaan turvallisen, sujuvan ja viihtyisän pyöräilyn puolesta”. Samana päivänä oli perustettu valtakunnallinen Polkupyöräilijäliitto, jonka ensimmäiseksi paikallisyhdistykseksi perustettiin Hepo. Yhdistyksen nimi muutettiin pian perustamisen jälkeen muotoon Helsingin Polkupyöräilijät. Nimi säilyi muuttumattomana liki 40 vuotta, kunnes nimi vuonna 2021 muutettiin muotoon Helsingin seudun pyöräilijät.
Ennen Hepon ja Polkupyöräilijäliiton perustamista pyöräilijöiden asiaa oli ajettu Enemmistö ry:ssä. Hepo kunnostautui alusta alkaen kirjelmien ja lausuntojen antajana, joita lähti niin liikenneministeriöön kuin kaupunkisuunnitteluvirastoonkin. Samoihin aikoihin käynnistyi Suomi pyöräilee –hanke, jossa myös Hepo on ollut alusta alkaen mukana. Pyöräilyn asema alkoi 1980-luvulla muuttua taas paremmaksi, ja pyöräteitä alettiin voimallisesti suunnitella ja rakentaa.
Ennen Hepoa ja Polkupyöräilijäliittoa Suomessa ei ollut yhtään puhtaasti pyöräilijöiden etua ajavaa järjestöä. Kun Polkupyöräilijäliiton toiminta pian perustamisen jälkeen tyrehtyi, jäljelle jäi vain Hepo.
Vuonna 1983 Hepo oli 12 muun eurooppalaisen pyöräilyjärjestön kanssa perustamassa Euroopan laajuista pyöräilyliittoa, European Cyclists’ Federationia (ECF), jonka tarkoituksena oli edistää pyöräilyä ja parantaa pyöräliikenteen asemaa yleiseurooppalaisella tasolla. Nykyisin ECF työskentelee pyöräliikenteen puolesta Euroopan komission ja parlamentin suuntaan.
Hepo oli ECF:n täysjäsen vuoteen 2014 asti, jolloin Suomeen perustettiin valtakunnallinen pyöräilijöiden edunvalvoja Pyöräliitto jatkamaan Polkupyöräilijäliiton 1980-luvulla keskeytynyttä työtä. Samalla Hepon ECF-jäsenyys vaihtui jäsenyyteen Pyöräliitossa. Nykyisin Pyöräliitto edustaa suomalaisia pyöräilijöitä täysjäsenenä ECF:ssä.
Vuodesta 1989 Hepo on julkaissut Polkija-lehteä, jota on ilmestynyt 1–5 numeroa vuodessa. Vähäisten resurssien vuoksi lehden ilmestyminen on ollut epäsäännöllistä. Nykyään sähköinen tiedottaminen on merkittävämmässä roolissa, ja Polkija-lehden tekeminen on lopetettu. Viimeinen numero julkaistiin vuonna 2012.
Pyöräretkien järjestäminen on ollut alusta alkaen näkyvä ja merkittävä osa Hepon toimintaa. Retkiä tehtiin säännöllisesti pääkaupunkiseudulla, mutta myös ulkomaille aina Krimiä myöten. 1990-luvulle tultaessa retkitoiminta muuttui monen vuoden ajaksi Hepon pääasialliseksi toimintamuodoksi, ja vaikuttaminen jäi taka-alalle.
Liikennepoliittinen toiminta ei sentään tyrehtynyt kokonaan. Hepon edustaja on ollut alusta asti mukana Sykkeli-työryhmässä, jonka Helsingin kaupunki perusti 1990-luvun alussa laatimaan pyöräilyn kaksinkertaistamisohjelmaansa. Lisäksi Hepo on jäsenenä Helsingin Liikenneturvallisuusyhdistyksessä ja Suomen Liikenneliitossa. 2000-luvun alusta alkaen liikennepoliittinen toiminta on jälleen vilkastunut niin paikallisella, kansallisella kuin kansainvälisellä tasolla. Vuonna 2007 Hepo liittyi Pyöräilykuntien verkoston jäseneksi ja oli samalla kyseisen yhteisön ensimmäinen pyöräilijöitä edustava jäsenjärjestö.
Hepon jäsenmäärä pysyi pitkään noin 200-300 jäsenessä, mutta alkoi hiljalleen kasvaa 2000-luvulla. Tällä hetkellä jäseniä on noin 1500. Kasvava jäsenmäärä toi samalla lisää resursseja, mikä 2010-luvulla mahdollisti ensimmäistä kertaa palkatun työvoiman käytön. Nykyään Hepossa työskentelee pysyvästi osa-aikainen toiminnanjohtaja.
Resurssien kasvu mahdollisti myös yhdistyksen ensimmäisen toimitilan vuokraamisen toukokuussa 2012. Kyseessä oli Helsingin Kalliossa Siltasaarenkadulla sijaitseva yhteistoimisto Kulmahuone, jossa pystyttiin järjestämään kokouksia ja muita tilaisuuksia. Nykyisiin toimitiloihin Isolle Roobertinkadulle Hepo muutti elokuussa 2016 yhdessä Pyöräliiton ja Pyöräilykuntien verkoston kanssa. Yhteinen toimitila sai nimen Polkimo.
Tarkoitus ja toiminta-ajatus
Yhdistyksen tavoitteena on pyöräilyn edellytyksiä parantamalla tehdä koko pääkaupunkiseudusta viihtyisämpi paikka elää ja liikkua. Tavoite kiteytyy iskulauseessa "Parempaa kaupunkia pyöräillen".
Visio 2023
Helsingin seudun pyöräilijöiden vision mukaan vuonna 2023:
Arvot ja periaatteet
Yhdistyksen arvoina ja periaatteina on olla
Ydinviestit
Yhdistyksen pääviesti kiteyttää yhdistyksen olemassaolon tarkoituksen ja toiminnan keskeiset elementit kaikille sen sidosryhmille. Lisäksi strategiassa on määritelty erikseen kohderyhmäkohtaiset ydinviestit.
Pääviesti
Helsingin seudun pyöräilijät on kaikkien pääkaupunkiseudulla pyörällä liikkuvien yhteisö ja edunvalvoja. Yhdistyksen tavoitteena on pyöräilyn edellytyksiä parantamalla tehdä koko pääkaupunkiseudusta viihtyisämpi paikka elää ja liikkua. Ilmastonmuutos on aikamme suurin haaste ja pyöräily on osa ratkaisua.
Strategiakauden tavoitteet
Strategiakauden tavoitteet on jaettu viiteen osa-alueeseen:
Vaikuttaminen
Helsingin seudun pyöräilijät ry (Hepo) pyrkii aktiivisesti edistämään polkupyöräilyn edellytyksiä ja liikenneturvallisuutta. Yhdistys tekee yhteistyötä kaupunki- ja liikennesuunnittelijoiden kanssa.
Hepossa edistetään pyöräilyä ja pyöräilyn olosuhteita monin tavoin. Liikennepoliittinen ohjelma on suunnitelma siihen, minkälaisin keinoin päästään tavoitteista ja visioista kohti käytännön toteutusta.
Yhdistyksen jäsenet voivat vaikuttamisryhmään, joka laatii kannanottoja, kommentteja, mielipidekirjoituksia ja blogeja yhdistyksen puolesta. Lisäksi vaikuttamisryhmä tapaa virkamiehiä ja poliitikkoja, toteuttaa kampanjoita ja tarvittaessa mielenosoituksiakin.
Tapahtumat
Kaikki pyörällä liikkumisesta sekä pyöräliikenteen kehittämisestä ja pyöräretkistä kiinnostuneet ovat tervetulleita Hepon järjestämiin tapahtumiin.
Tapahtumista ilmoitetaan yhdistyksen nettisivuilla tapahtumakalenterissa sekä Facebook-sivulla ja Facebook-ryhmässä.
Merikarvianjoki
thumb|Merikarvianjoki. thumb|Vaaditkoski Merikarvianjoessa. Merikarvianjoki on runsaskoskinen joki Siikaisten ja Merikarvian kunnissa Satakunnassa. Joki saa alkunsa Isojärvestä Siikaisissa ja jatkuu Merikarvian alueella, jossa se laskee mereen Merikarvian keskustan luona. Joen pituus on 27 kilometriä, pudotuskorkeutta mereen on 35 metriä, ja keskivirtaama on noin 15 m³/s. Vaelluskaloilla on merestä vapaa nousuyhteys koko joen matkalle. Merikarvianjoki on Etelä-Suomen suosituimpia kalastuskohteita.
Helsingin seudun pyöräilijät
Pyöräretket
Yhdistyksen järjestämät pääkaupunkiseudun pyöräretket keräävät runsaasti osallistujia, myös jossain määrin jäsenten ulkopuolelta. Yhdistys on harjoittanut ohjattua retkitoimintaa toimintansa alusta alkaen. Kesäkauden retket ovat ohjattuja ja jatkuvat huhtikuun puolivälistä lokakuun puoliväliin. Kesäkauden pyöräretket ovat 30-80 kilometriä pitkiä. Yhdistys järjestää aktiiviharrastajille pyöräilyretkiä myös talvikaudella ja pitempiä kuntopyöräilyjä lauantaisin.
Merikarvianjoki
Joen varrella sen keskijuoksulla sijaitsee Merikarvian Lankosken kylä, jossa on aiemmin toiminut Lankosken paperitehdas. Joen suulla sijaitsee Merikarvian kirkonkylä, joka muodostuu Alakylän ja Ylikylän kylistä.
Helsingin seudun pyöräilijät
Kuntolenkit
Yhdistyksen järjestämä kuntolenkkitoiminta ei ole kilpailullista urheiluseuratoimintaa, vaan tarkoituksena on tarjota osallistujille mahdollisuus tutustua uuteen lajiin ja kannustaa säännöllisen pyöräilyharrastuksen pariin. Kuntolenkkien keskinopeudet vaihtelevat ja ovat yleensä noin 25-36 km/h.
Merikarvianjoki
Vesistösuhteet
Joki on osa Karvianjoen vesistöä ja tärkein sen kolmesta lasku-uomasta. Karvianjoen vesistön kaksi muuta lasku-uomaa ovat Noormarkun Inhottujärvestä Porissa alkunsa saava Noormarkunjoki eli Eteläjoki ja Noormarkun Poosjärvestä alkunsa saava Pohjajoki, jotka molemmat laskevat mereen Ahlaisissa Porissa. Merikarvianjokeen laskee pohjoisesta Merikarvian Lauttijärven ja Tuorilan kylien suunnasta Tuorijoki.
Helsingin seudun pyöräilijät
Kuntolenkit
Kuntolenkkitoimintaan liittyen yhdistys järjestää ryhmäajo- ja vetäjäkoulutuksia.
Suopavalmuska
Suopavalmuska (Tricholoma saponaceum) on viiruvalmuskaa muistuttava pahanmakuinen ja -hajuinen valmuskalaji. Se tuoksuu suovalta, ja on väriltään valkoisenharmaa. Se kasvaa lähinnä Etelä-Suomen lehtometsissä. Myrkyllinen laji ei kuitenkaan ole. Lähisukuisia lajeja ovat viiruvalmuska ja retikkavalmuska.
Benny Carter
Bennett Lester "Benny" Carter (8. elokuuta 1907 – 12. heinäkuuta 2003) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän oli 1930-luvulta saakka monipuolinen, alansa johtaviin kuuluva alttosaksofonisti, klarinetisti, trumpetisti, säveltäjä ja yhtyeenjohtaja.
Carter varttui Harlemissa ja levytti ensimmäistä kertaa 1928. Hän teki yhteistyötä Fletcher Hendersonin kanssa vuosina 1930–1931 ja johti sen jälkeen McKinney's Cotton Pickers -yhtyettä. Carterin oman big bandinsa kanssa 1930-luvun alkupuoliskolla tekemät levytykset lukeutuvat swingmusiikin keskeisimpiin. Hän työsti myös sovituksia Duke Ellingtonille.
Carter työskenteli vuodet 1935–1938 Euroopassa ja muutti Los Angelesiin 1943. Lauluntekijänä hänen suurimpiin menestyksiinsä lukeutuu "Cow Cow Boogie", jolla Ella Mae Morse sai hitin vuonna 1942. Hän oli myös elokuvamusiikin säveltäjä.
Vuonna 1987 Benny Carterille myönnettiin Grammy Lifetime Achievement Award ja 2000 National Medal of Arts. Hän lopetti esiintymisen vuonna 1997 ja kuoli 95-vuotiaana, heinäkuussa 2003 keuhkoputkentulehdukseen. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
HMS Loosestrife (K105)
HMS Loosestrife (viirinumero K105) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 12. joulukuuta 1939 Aberdeenistä Hall, Russell and Companyltä, missä köli laskettiin 9. joulukuuta 1940 telakkanumerolla 761. Alus laskettiin vesille 25. elokuuta 1941 ja valmistui 25. marraskuuta.
Palvelus
Alus upotti 6. toukokuuta 1943 syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen U-192 Pohjois-Atlantilla.
Alus myytiin 1947, jolloin uusi omistaja nimesi sen Kallsevniksi. Alus muutettiin 1948 troolariksi ja sen omistaja thorshavnilainen p/f Kimbil A/S nimesi aluksen Hallsevniksi.
Heredian maakunta
Heredian maakunta on yksi Costa Rican maakunnista. Sen pinta-ala on 2 657 km2 ja asukasluku vuonna 2011 noin 434 000. Maakunnan pääkaupunki on Heredia.
Maakunnassa on tulivuoria, vesiputouksia ja reheviä luontokohteita. Se tunnetaan myös kahviviljelmistään.
Limónin maakunta
Maakunta sijaitsee Karibian rannikolla. Kookospalmujen reunustamat valkoiset hiekkarannat ulottuvat Panaman rajalta Nicaraguan rajalle. Maasto ja kasvillisuus ovat monimuotoisia mangrovealueista korkeisiin vuoriin.
Hall, Russell and Company
Hall, Russell and Company oli brittiläinen telakkayhtiö, joka sijaitsi Skotlannissa Aberdeenissä.
Historia
Veljekset James ja William Hall, Thomas Russell ja James Cardno perustivat yhtiön vuonna 1864 valmistaakseen höyrykoneita ja niiden tarvitsemia kattiloita. Vuonna 1868 yhtiö valmisti ensimmäisen aluksensa Kiinan keisarilliselle laivastolle Kwang Tungin. Tämän jälkeen yhtiö valmisti lukuisia kalastusaluksia ja rahtialuksia, mutta Aberdeenin rannikon kalastuksen kasvaessa 1890-luvulla telakalta valmistui runsaasti troolareita kuten William Pyperille tehdyt North Star, North Wind ja North Breeze ja Aberdeen Steam Trawling and Fishing Companyn Strathdon, Strathtay ja Strathpey.
Eräälle yhtiön ensimmäisistä asiakkaista J. T. Rennielle valmistui parkki Umvoti vuonna 1869 ja sen jälkeen telakalta valmistui yhä suurempia aluksia Rennie and Sonsille kuten Ifafa, Inziswa ja Inanda. Sarjan suurin alus vuonna 1910 valmistunut Intaba oli 386 jalkaa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana telakalta valmistui miinanraivaustroolareita ja toisen maailmansodan aikana telakka valmisti lukuisia Flower-luokan korvetteja ja River-luokan fregatteja. Vuosina 1944–1945 telakalta valmistui viisi rannikkorahtilaivaa fifeläisen Burntisland Shipbuilding Companyn alahankkijana. Telakalta valmistui vielä kaksi alusta alihankintana Burntislandille vuosina 1956–1957.
Sodan jälkeen telakka valmisti kalastus-, rahti- ja laivaston partioaluksia. Vuonna 1977 telakka liitettiin laivayhtiöitä kansallistettaessa British Shipbuilders Corporationiin valmistaen muun muassa Britannian puolustusministeriölle ulkovartiolaivoja sekä ampumakenttäalueille torpedoaluksia. Sotateollisuustelakaksi luokiteltu telakka palasi yksityiseen omistukseen vuonna 1986, mikä vaikeutti sen tilausten saantia kauppamerenkulusta. A&P Appledore International (Aberdeen) lunasti telakan vuonna 1989, mutta tilauskanta pysyi heikkona ja sen viimeinen valmistunut alus oli RMS St. Helena, joka luovutettiin tilaajalle vuonna 1990.
Telakka jatkoi korjaustelakkana sulkemiseensa saakka vuonna 1992.
Glomma
Glomma eli Glåma (eri nimiä käytetään eri osissa jokivartta) on Norjan pisin joki. Joen pituus on 604 km. Se alkaa Rørosin läheltä Etelä-Trøndelagista ja laskee Oslovuonoon Fredrikstadissa, Østfoldissa. Se kulkee lisäksi Hedmarkin ja Akershusin läänien alueella. Joen valuma-alueen pinta-ala on 42 441 km², josta 422 km² sijaitsee Ruotsissa. thumb|left|250px|Glomman ylittävä silta [[Fredrikstadissa.]]
Vesivoimalaitoksia Glommassa
Glomman vesivoimalat tuottavat sähkövoimaa yhteensä noin 1300 MW teholla. Joen yläjuoksulla Trøndelagissa sijaitsevat Kuråsfossin vesivoimalaitos (11 MW) ja Ormhaugfossen vesivoimalaitos (1 MW), Hedmarkissa Braskereidfossin vesivoimalaitos (40 MW), Kongsvingerin vesivoimalaitos (43 MW), Rendalenin vesivoimalaitos (94 MW), Røstefossin vesivoimalaitos (3 MW), Skjefstadfossin vesivoimalaitos (4 MW) ja Strandfossenin vesivoimalaitos (23 MW), Romerikessa Bingsfossin vesivoimalaitos (33 MW), Funnefossin vesivoimalaitos (40 MW) ja Rånåsfossin vesivoimalaitos (125 MW), ja alajuoksulla Østfoldissa Borregaardin vesivoimalaitos (51 MW), Hafslundin vesivoimalaitos (31 MW), Kykkelsrud-Fossumfossin vesivoimalaitos (230 MW), Sarpsfossin vesivoimalaitokset (80 MW), Solbergfossin vesivoimalaitos (208 MW) ja Vamman vesivoimalaitos (344 MW).
Verdunin taistelu
Verdunin taistelu ( ja ) oli ensimmäisen maailmansodan länsirintaman suurtaistelu, joka käytiin Saksan ja Ranskan joukkojen välillä Verdun-sur-Meusessa, Koillis-Ranskassa, 21. helmikuuta — 18. joulukuuta 1916. Taistelu on yksi sotahistorian suurimmista taisteluista ja Sommen taistelun jälkeen ensimmäisen maailmansodan verisin taistelu – taistelut jatkuivat alle kymmenen neliökilometrin alueella taukoamatta 10 kuukautta ja niiden seurauksena noin 700 000 sotilasta kaatui ja 495 000 haavoittui. Keskimäärin taistelussa sai surmansa liki 2 300 miestä päivässä. Taistelua sanotaan myös sotahistorian suurimmaksi tykistötaisteluksi.
Englantilainen historioitsija Alistair Horne on kirjoittanut Verdunin taisteluista kirjan The Price of Glory vuonna 1962. Kirja ilmestyi suomeksi nimellä Verdun 1916 (WSOY 1966).
Taustaa
Saksalaisen kenraali Erich von Falkenhaynin strategian mukaan sota voitettaisiin ainoastaan eteläisellä rintamalla. Falkenhayn hyökkäsi ranskalaisten linnoituksia ja muita puolustusasemia vastaan valtaisalla tulivoimalla. Saksalaisilla oli Verdunissa 40 kilometrin kaistalla 1 400 kenttätykkiä, joista suuri osa oli joko raskaita tai järeitä. Saksan tykistö aloitti suurhyökkäyksen tulivalmistelun 21. helmikuuta 1916 klo 7.15 tulittamalla Verdunin alueen puolustusasemia yhdeksän tuntia tauotta. Tulivalmistelu oli sodan siihen asti massiivisin ja sen aikana ammuttiin yli miljoona kranaattia. Neljän ensimmäisen päivän aikana saksalaiset eivät kohdanneet suurta vastarintaa. Falkenhaynin mukaan Saksalla oli varaa menettää kaksi sotilastaan yhtä ranskalaista vastaan.
Teoria veren vuodattamisesta kuiviin
thumb|right|270px|Verdunin taistelu thumb|240px|Ranskalaisen 6. divisioonan 87. rykmentin sotilaita kukkulalla 304 Verdunin luoteispuolella vuonna 1916.
Verdunin taistelussa saksalaiset pyrkivät tietoisesti kuluttamaan vihollisen joukkoja ja tarkoitus oli vuodattaa Ranskan armeijan veri kuiviin. Saksan kenttäarmeijan komentaja Erich von Falkenhayn ei uskonut enää suoraan läpimurtoon hyökkäyksellä, vaan pyrki kuluttamaan vihollisen joukkoja. Saksalaiset arvioivat oikein tosiasian, että Ranska ei luovuttaisi helposti vanhaa, historiallisesti arvokasta linnoituskaupunkia Verdunia. Näin Saksa pakotti Ranskan kalliiseen puolustustaisteluun, jolla tuhottaisiin Ranskan armeija. Tämä oli ”teoria veren vuodattamisesta kuiviin”.
Ranskan sodanjohto ei pitänyt Verdunia strategisesti tärkeänä. Rintama kiersi Verdunin kolmelta puolelta niin, että Verdun muodosti rintamalinjaan ulospäin työntyvän mutkan. Kokemuksen mukaan linnoituksista ei tässä sodassa ollut hyötyä, ja Verdunista oli tämän vuoksi viety pois suuri osa sen tykeistä. Silti ranskalaiset yleensä uskoivat Verdunin olevan puolustuksen peruspilari, joka sulki saksalaisten tien Pariisiin. Kun Verdunin hyökkäys alkoi, esikuntapäällikkö Joseph Joffre ei kiinnittänyt huomiota hyökkäykseen. Yleensä sovittelevainen Ranskan pääministeri Aristide Briand huusi esikuntaupseereilleen: Briandin hallitus olisi saattanut kukistua Verdunin luovutuksen takia. Joffre päätti puolustaa Verdunia kaikin voimin.
Saksalla oli valittavina Belfort ja Verdun. Verdunissa hyökättiin sen takia, että se oli lähellä Saksan rautateitä. Verdun oli osa Ranskan rakentamaa vahvaa linnoitusketjua, vaikka suurin osa linnoitteista oli teknisesti vanhentuneita ja pääosin peräisin 1800-luvun loppupuolelta. Taistelun alussa Verdun oli saarrettu kolmelta puolelta. Saksan kenraalit uskoivat, että Ranska keskittää valtavat joukot puolustamaan Verdunin linnaketta. Ranska sai tiedustelun avulla tiedon Saksan hyökkäysaiheista ja ehti siirtää kaksi divisioonaa rintamalle ennen hyökkäystä. Ranskalla oli vain vähän tykistöä linnakkeissaan Maas-joen molemmin puolin ennen hyökkäystä.
Verdunin taistelun ensimmäinen vaihe
Saksa hyökkäsi 21. helmikuuta. Ennen hyökkäystä 1 200 tykkiä ampui miljoona kranaattia maastoon 40 kilometrin rintamalinjalla. Saksa hyökkäsi kolmen armeijakunnan eli 150 000 miehen voimalla Ranskan 30 000:ta vastaan. Ranskalaiset eivät uskoneet, että Saksa hyökkäisi alueella ja linnakkeen puolustuslaitteita oltiin purkamassa ja järjestämässä uudelleen. Saksa oli 23. helmikuuta edennyt noin viisi kilometriä ja vallannut Bois des Cauresin. Pari päivää paikoillaan pysyneen puolustustaistelun jälkeen Saksa valtasi Samogneuxin, Baumontin ja Ornesin. Ranskan päämajalle ei ollut vieläkään selvinnyt hyökkäyksen vakavuus, sillä viesti ei kulkenut etulinjasta.
thumb|”[[Paksu-Bertta” – saksalainen 420 mm järeä mörssäri]] thumb|Douaumontin linnake ilmakuvassa 1916
Ranska vetäytyi 24. helmikuuta toiselle puolustuslinjalle, ja saman päivän iltana Ranskan sodanjohto päätti siirtää lisää joukkoja Verdunin rintamalle. Ranskalaiset vaihtoivat kuluneita joukkoja etulinjassa tiheään. Kun Saksa oli pommittanut tykistöllä taistelukentän mutamereksi (kuivatusojat ja vastaavat tuhoutuivat tykkitulessa), Saksan oli vaikea siirtää tykkejään tukemaan jalkaväkensä hyökkäystä. Saksan edetessä joukot tulivat yhä enemmän Ranskan Maas-joen tykistön kantaman piiriin. Saksan hyökkäys hidastui Douaumontin kylässä Ranskan ankarasti puolustautuvan jalkaväen ja lumisateen takia. Douaumontin linnakkeen taistelu alkoi 25. helmikuuta. Ranska toi 90 000 miestä ja valtavasti ampumatarvikkeita Verduniin. Douaumont käytännössä hylättiin ennen kuin saksalaiset saivat sen. 2. maaliskuuta Douaumont oli saksalaisilla. 6. maaliskuuta – 9. huhtikuuta Saksa hyökkäsi Le Mort Hommessa ja Fort Vaux'ta vastaan painaen Ranskan koholla olevaa rintamanmutkaa sisään. 20. maaliskuuta Ranskan vastahyökkäys pohjoisessa epäonnistui. Saksalta oli tuhoutunut hyökkäyksessä käytännöllisesti katsoen hyökkäävät neljä rykmenttiä. Ranska puolusti Verdunia kaikin voimin.
Koska Ranska puolustautui tiukasti, ensimmäisen aallon taistelut laantuivat huhtikuun lopussa. Linnoitukset kestivät jopa suuren ”Paksu-Bertta” -tykin laukaukset. Verdunia huollettiin Voie Sacrée (”Pyhä tie”) -nimisen huoltotien kautta 3 000 kuorma-auton päivävauhdilla. Loppukeväällä ja alkukesällä puolustajilla oli jano, mutaista vettä ei voinut juoda eikä huolto toiminut. Ranskan 330 jalkaväkirykmentistä 250 joutui mukaan taisteluun. 3. toukokuuta – 7. kesäkuuta Saksa eteni hitaasti Verdunin lähistöillä.
Verdunin taistelun toinen vaihe
Ranskan armeijan johtoon valittiin kenraali Pétainin tilalle hyökkäävämpi kenraali Robert Nivelle 1. toukokuuta. Saksa aloitti toukokuussa toisen hyökkäysaallon, joka kesti kesäkuun loppuun. Saksalaiset valtasivat 7. kesäkuuta itäisen Vaux’n linnakkeen ja läntisen Cumières’n ja Chattancourtin kylät kolmen kuukauden taistelujen tuloksena valtavin molemminpuolisin tappioin. Thiaumontin linnake vallattiin myöhemmin.
Verdunin taistelun kolmas vaihe
Saksa alkoi 22. kesäkuuta hyökätä kohti Fort Souvillea ampuen muun muassa difosgeenikaasukranaatteja ja edeten 60 000 miehen voimalla. Liekinheitin oli otettu käyttöön. Saksa murtautui miltei Ranskan linjojen läpi 23. kesäkuuta edeten Fleuryyn linnoitusvyöhykkeen sisälle. Tämä taistelu jatkui 6. syyskuuta asti. Heinäkuun puolivälissä Saksa hyökkäili kolme viikkoa, mutta tuloksetta. Englannin armeijan päätös hyökätä Sommessa helpotti oleellisesti ranskalaisten uhkaavaa tilannetta Verdunissa. Englantilaisten vuoksi Saksa joutui siirtämään Verdunista tykistöä 1. heinäkuuta alkaneeseen Sommen taisteluun. Tykistön ylivoiman turvin hyökännyt Saksan armeija ei voinut enää jatkaa samoin keinoin ja hyökkäys tyrehtyi.
Ranskan vastahyökkäys
pienoiskuva|Ranskalaisia reservejä matkalla Verduniin Syksyllä Saksan sotilaat olivat väsyksissä jatkuvan taistelun jälkeen. Ranska teki vastahyökkäyksen 21. lokakuuta 1916 ja valtasi alueita takaisin 24. lokakuuta – 3. marraskuuta. Ranskalaiset valtasivat takaisin Douaumontin 24. lokakuuta muun muassa kohdistamalla linnakkeeseen tarkan tykistötulen. Fort Vaux vallattiin takaisin 2. marraskuuta. Ranskalaiset valtasivat jonkin verran Saksan valtaamia alueita takaisin 11.–18. joulukuuta asti. Ranskalaiset olivat valmiita puolustamaan linnoitusta, mutta pitivät jatkuvia hyökkäyksiä tarpeettomana teurastuksena. Ranskan armeija heikkeni ja sen taistelutahto putosi kriittisesti. Niskurointi oli armeijassa yleistä. Kapinointiin vastattiin kovalla kurinpidolla ja teloituksilla. Ranskalaisten johto siirtyi takaisin puolustuskannalle ja täysimittainen kapina vältettiin. Verinen ja tulokseton taistelu päättyi, ja sodan painopiste siirtyi 100 kilometriä länteen. Falkenhayn suunnitelma oli epäonnistunut.
Verdunin taistelun lopputulos
Koska Ranska kierrätti joukkojaan, 70 % heidän sotilaistaan taisteli Verdunissa, mutta silloisista saksalaisista sotilaista vain 25 %. Verdunista löytyy vieläkin siellä kaatuneiden sotilaiden luita.
Joukot
Ranska
Saksa
Muistojuhla
Verdunin taistelusta tuli kuluneeksi 50 vuotta 29. toukokuuta 1966. Muistojuhlassa esiintyi puhujana Ranskan presidentti de Gaulle, joka korosti Euroopan yhdistymisen tärkeyttä. thumb|250px|Memorial de Verdun, taistelulle omistettu museo Verdunin lähistöllä.
Pahkavuori
Pahkavuori on Salon kaupunginosa, joka rajoittuu seututie 110:een, Helsingintiehen ja Vähäjokeen. Alue on iso asuntoalue, ja siellä on ulkoilualueena käytetty Pahkavuoren mäki.
Historia
Pahkavuori on vanha Uskelan kylä. Kylän alkuperäisellä paikalla Pahkavuoren itälaidalla sijaitsivat Alistalon ja Ylistalon tilat, sekä näiden vieressä Jaanun yksinäistilan muodostama kylä. Näistä hieman itään on vanha Karjaskylän kylänmäki. Nämä kolme ovat muodostaneet yhteisen jakokunnan.
Jaanu on liitetty joissain vaiheessa Pahkavuoreen. Pahkavuoren ydinalue puolestaan liitettiin Salon kauppalaan vuonna 1932 ja Uskelan puolelle jääneestä kyläalueesta muodostettiin Metsäjaanun kylä 1960-luvulla. Pahkavuoren mäen ympäristöön kehittyi 1900-luvun aikana laaja asuinalue, eikä kylän vanhaa rakennuskantaa ole enää jäljellä. Nykyinen Pahkavuoren kaupunginosa pitää sisällään myös Karjaskylän kylätontin.
Puntarenasin maakunta
Puntarenasin maakunta on yksi Costa Rican maakunnista. Sen pinta-ala on 11 277 km2 ja asukasluku vuonna 2011 noin 411 000. Maakunnan pääkaupunki on Puntarenas.
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2007 - 10 m ilmakivääri, naiset
10 m ilmakiväärillä naiset ampuvat 40 laukausta peruskilpailussa ja kahdeksan parasta ampujaa peruskilpailun tuloksen perusteella pääsee 10 laukauksen finaaliin. Joukkuekilpailussa joukkueen muodostavat kolme saman maan kilpailijaa.
Naisten ilmakiväärin EM-kilpailut 2007 järjestettiin 16. maaliskuuta, Deauvillessä.
Vaahto
200px|thumb|right|Meri vaahtoaa. 200px|thumb|Vaahtoa [[cappuccinon päällä.]] Vaahto on seos, jossa nesteen tai kiinteän aineen sisälle on jäänyt kaasukuplia. Vaahtoa saadaan puhaltamalla kaasua nesteeseen tai vatkaamalla nestettä. Veden vaahdottaminen on vaikeaa, sillä tavallisesti veden pintajännitys hajottaa kuplat. Saippua alentaa pintajännitystä, joten kuplat pysyvät koossa pidempään.
Kiinteistä aineista ja erityisesti polymeereistä tehdyillä vaahdoilla on paljon kaupallisia sovellutuksia. Esimerkiksi polyuretaanivaahtoa käytetään lämpöeristeenä. Sammutusvaahtoja voidaan käyttää myös sammuttamaan tulipaloja.
Pajula
Pajula on Salon kaupunginosa, joka rajoittuu seututiehen 110, Halikon kunnan rajaan ja Halikontiehen. Alueen halki kulkee rantarata.
Palvelut
Pajulan alueella sijaitsee muun muassa Pajulan alakoulu. Pajulasta Salon keskustaan on matkaa 1,5 km, ja alueen ohi kulkee myös paikallisliikenne Salon keskustaan ja Halikon Märynummen suuntaan.
Joe E. Brown
Joe E. Brown (28. heinäkuuta 1892 Holgate, Ohio – 6. heinäkuuta 1973 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän aloitti esiintyjänuransa sirkuksessa kymmenvuotiaana ja siirtyi myöhemmin vaudeville-esiintyjäksi. Vuonna 1920 hän eteni Broadwaylle. Ensimmäisen kerran hän näytteli elokuvissa vuonna 1928 ja seuraavana vuonna hän solmi sopimuksen Warner Bros -elokuvastudion kanssa. Brownin Warnerille tekemien elokuvien joukkoon kuuluu muun muassa vuonna 1935 valmistunut Kesäyön unelma. Sopimus Warnerin kanssa päättyi 1936, jonka jälkeen Brown näytteli pääasiassa b-elokuvissa. Sodan jälkeen Brown keskittyi teatteriin ja 1950- ja 1960-luvuilla hän esiintyi myös televisiossa. Hänen viimeiset elokuvaesiintymisensä olivat pääasiassa cameorooleja, merkittävimpänä poikkeuksena Osgood Fieldingin rooli vuonna 1959 valmistuneessa elokuvassa Piukat paikat. Brown on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Demokritoksesta
Teos ei esiinny Diogenes Laertioksen Aristoteleen teosten luettelossa; sen sijaan siinä mainitaan kaksi muuta Demokritokseen liittyvää teosta, kaksi kirjaa käsittänyt Demokritokselta poimittuja ongelmia ja yhden kirjan käsittänyt (Kirje) Demokritokselle.
Teoksesta on säilynyt vain yksi Simplikiokselta peräisin oleva, suhteellisen pitkä katkelma. Se kuvaa Demokritoksen atomiopin perusteita.
Aristoteles kirjoitti Demokritosta käsittelevän teoksen lisäksi myös useita muita teoksia, jotka olivat keskittyneet aiempien filosofien oppeihin. Näistä on säilynyt katkelmia myös kahdesta muusta teoksesta, teoksista Arkhytaan filosofiasta ja Pythagoralaisista.
Hold Out
Levy on äänitetty Los Angelesissa studioissa The Sound Factory ja Record One. Kappaleet on äänittänyt Greg Ladanyi apunaan Jim Nipar, George Ybarra, Serge Reyes, Niko Bolas, Karen Siegal, Brent Averill ja James Ledner. Buford Jones on avustanut miksauksessa, joka on tehty Record One -studiossa. Masteroinnin on tehnyt Doug Sax losangelesilaisessa Mastering Labissa. Curt Knoppelia kiitetään Aphexista.
Levykannen tekijä on Dawn Patrol ja valokuvista ja suunnittelusta on vastannut Jimmy Wachtel.
Kiitoksissa on mainittu David Geffen, Andrew Gold ja Lowell George. Albumi on omistettu Lynnelle.
Jackson Brownen managerina on ollut Peter Golden & Associates, 1592 Crossroads Of The World, Hollywood, Calif. 90028.
Kappaleet
Sivu 1
1. Disco Apocalypse (Jackson Browne) – 5:08 2. Hold Out (Jackson Browne) – 5:08 3. That Girl Could Sing (Jackson Browne) – 4:34 4. Boulevard (Jackson Browne) – 3:15
Sivu 2
1. Of Missing Persons (Jackson Browne) – 6:31 2. Call It a Loan (Jackson Browne / David Lindley) – 4:35 3. Hold On Hold Out (Jackson Browne / Craig Doerge) – 8:08
Muusikot
Kappaleen "Hold Out" osalta kiitoksissa mainitaan Moog ja David Horns.
Bill Payne esiintyy Warner Bros. Records Inc:n ja Rick Marotta Phonogram/Mercury Recordsin suosiollisella luvalla.
Kyla Bremner
Kyla Bremner (s. 28. tammikuuta 1977 Powell River, Kanada) on australialainen naispainija ja Oseanian mestari. Koulutukseltaan hän on lääkäri.
Gunderamin puolustus
Gunderamin puolustus on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
Freedom fries
Freedom fries eli ”vapausperunat” oli lyhytaikainen yhdysvaltalainen nimi ranskalaisille perunoille. Ranska vastusti Irakin sotaa YK:ssa, mikä ei ollut suosittua Yhdysvalloissa ja johti ranskalaisten tuotteiden boikottiin ja Ranskan nimen poistamiseen tuotteista.
Vuonna 2003 ranskalaisten perunoiden nimi vaihdettiin ”vapausperunoiksi” Yhdysvaltain edustajainhuoneen ravintolassa kongressin edustajien Robert W. Neyn ja Walter B. Jones Jr:n aloitteesta. Jonesin mukaan hän oli saanut idean eräältä omassa vaalipiirissään Pohjois-Carolinassa sijainneelta ravintolalta. Muu edustajainhuone ei osallistunut päätöksentekoon, sillä Ney johti komiteaa, joka vastasi edustajainhuoneen ravintoloista. Samalla myös köyhien ritareiden nimi vaihdettiin ravintolassa muotoon freedom toast.
Gunderamin puolustus
Kuningatar tukkii e7:ssä mustan lähetin viistolinjan, minkä takia musta useimmiten sivustoi lähetin. Valkea voi jatkaa esimerkiksi siirroilla Lc4 ja Rc3.
Freedom fries
Vuonna 2005 Jones, joka nyt oli tullut johtopäätökseen, että sota oli ollut aiheeton, sanoi katuvansa päätöstä muuttaa nimi ja toivovansa, ettei sitä olisi koskaan tapahtunut.
Gunderamin puolustus
Avaus luokitellaan ECO-koodistolla koodille C40.
Freedom fries
Boikotti katsottiin päättyneeksi, kun George W. Bush kertoi Euroopan vierailullaan nauttineensa lentokoneessa nimenomaisesti ranskalaisia perunoita.
Nimenmuutos ei ollut ensimmäinen laatuaan, sillä saksalaisvastaisuuden vuoksi ensimmäisen maailmansodan aikana hapankaalista käytettiin Yhdysvalloissa nimeä Liberty Cabbage, ”Vapauskaali” ja hampurilaisesta nimeä Liberty Sandwich.
2. elokuuta 2006 talon kahvilan ruokalistat muutettiin takaisin ilman ilmoitusta. Muutoksen teki edustajainhuoneen hallintokomitean uusi puheenjohtaja Vern Ehlers, joka korvasi Neyn hänen erottuaan skandaalin vuoksi. Kun häneltä kysyttiin päätöksestään, Ehlers vastasi: "Se ei ole iso juttu... Se ei ole uutinen." Kun Walter B. Jonesilta kysyttiin vuonna 2005 hänen mielipidettään "vapausperunat" -jaksosta, hän vastasi: "Toivon, ettei sitä olisi koskaan tapahtunut.".
San Josén maakunta
thumb|San Josén maakunnan sijainti Costa Rican kartalla. San Josén maakunta on yksi Costa Rican maakunnista. Sen pinta-ala on 4 959 km² ja asukasluku vuonna 2011 noin 1,4 miljoonaa. Maakunnan pääkaupunki on San José.
Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston puheenjohtaja
thumbnail thumbnail
Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston puheenjohtaja on Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto toiminnan johtaja. Puheenjohtaja on turvallisuusneuvoston johtaja, joka edustaa turvallisuusneuvoston jäsenvaltiota. Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 30. osassa määritellään turvallisuusneuvoston puheenjohtajan asema.
Turvaneuvosto valitsee puheenjohtajan kuukausittain turvaneuvoston jäsenvaltioista. Valinta tehdään turvaneuvoston jäsenistä englanninkielisen aakkosten mukaisesti.
Turvallisuusneuvoston puheenjohtajuus vaihtuu kuukausittain, ja vastuu kiertää jäsenmaiden englanninkielisten nimien mukaisessa aakkosjärjestyksessä.
Puheenjohtaja johtaa puhetta turvallisuusneuvostossa jokaisen istunnon aikana. Puheenjohtaja on turvaneuvoston ylin johtaja. Hän myös vastaa turvaneuvoston puolesta lehdistölle.
Aleksei Kosygin
thumb|200px|Aleksei Kosygin 1967
Aleksei Nikolajevitš Kosygin [kɐˈsɨgʲɪn] ( kyrillisesti Алексей Николаевич Косыгин, 21. helmikuuta 1904 Pietari – 18. joulukuuta 1980 Moskova) oli venäläinen poliitikko ja Neuvostoliiton ministerineuvoston puheenjohtaja eli pääministeri 1964–1980.
Aikaisemmat vaiheet
Kosygin syntyi työväenluokkaiseen perheeseen. Kosygin liittyi puna-armeijaan 15-vuotiaana vuonna 1919. Hän taisteli Venäjän sisällissodassa. Hän opiskeli Leningradin osuuskuntaopistossa ja työskenteli Siperiassa. Hän liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1927. 1930-luvulla hän opiskeli Leningradin tekstiili-instituutissa ja toimi insinöörinä ja viimein johti 1937–1938 tekstiilitehdasta Leningradissa.
Poliittinen ura
Stalinin suuri vaino johti puoluehallinnon virkojen vapautumisiin ja Kosygin sai kokopäivätyön puolueessa vuonna 1938. Hänestä tuli Leningradin puolueen teollisuus- ja liikennehallinnon johtaja ja Leningradin pormestari. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton hallituksen tekstiiliteollisuuden kansankomissaariksi vuonna 1939. Samana vuonna hänet valittiin puolueen keskuskomiteaan. 1940–1946 Kosygin oli kansankomissaarien neuvoston varapuhemiehenä vastuullaan kulutustavarateollisuus. Hän toimi Venäjän SFNT:n johdossa 1943–1946.
Toisen maailmansodan jälkeen Kosyginista tuli politbyroon ehdokasjäsen. Politbyroon täysjäsen hänestä tuli vuonna 1948. Kosygin toimi rahaministerinä vuonna 1943–1946, kevyen teollisuuden ministerinä 1953 asti ja kulutustavarateollisuusministerinä 1953–1954. Hänet nimitettiin varapääministeriksi 21. joulukuuta 1953.
Kosygin erotettiin politbyroosta hiukan ennen Stalinin kuolemaa. On arveltu hänen joutuneen Stalinin epäsuosioon. Hän oli muutaman vuoden syrjässä. Nikita Hruštšovin aikana hänet nimitettiin uudelleen korkeimman neuvoston puhemiehistöön (presidiumiin) vuonna 1957 ja politbyroon täysjäseneksi vuonna 1960.
Pääministerinä
Kun Hruštšov syrjäytettiin, Kosyginista tuli ministerineuvoston puheenjohtaja eli pääministeri lokakuussa 1964 troikassa Brežnevin ollessa pääsihteerinä ja Nikolai Podgornyi presidiumin puhemiehenä.
Kosyginin esitti uudistusohjelman syyskuussa 1965. Ohjelmassa oli taloudellisen ylikeskittymisen ja byrokratian purkaminen. Tavoitteena oli talouden hajauttaminen ja kulutustavaroiden tuotannon lisääminen. Edelleen kuitenkin Moskovan byrokratia päätti hinnoista, ei vapaa kilpailu. Maataloustuotantoa parannettiin antamalla vapauksia maatalouden harjoittajille, kuten lupa omistaa suurempia yksityispalstoja. Kosyginin uudistukset koskivat vain pientä osaa teollisuustuotannosta. Brežnev ei hyväksynyt Kosyginin uudistuksia ja uudistusohjelma lakkautettiin. Kuitenkin Kosygin säilytti asemansa pääministerinä ja politbyroossa vuoteen 1980. Saadessaan tarpeeksi valtaa hoitaa maataan, Kosygin pyrki tekemään päivittäin töitä vähintään 15 tuntia.
Erkki Tuomioja kuvaa Esa Seppäsen väitöskirjan (ks. alla) arviossaan, miten ”Kosyginia leimasi aito vaatimattomuus, asioihin paneutuminen ja uutteruus, kun taas Brežnevin hallitsevat ominaisuudet olivat mukavuudenhalu, sentimentaalisuus ja turhamaisuus”. Tuomiojan mukaan Kekkosen voi sanoa jopa ystävystyneen Kosyginin kanssa, kun taas suhde Brežneviin jäi etäisemmäksi.
Suuri suunnitelma
Hawking oli kirjoituksissaan sillä kannalla, että jumala voi olla olemassa. Myöhemmin hän tarkisti kantaansa sikäli, että kaikkeus on syntynyt ilman jumalan vaikutusta. Näkemys on herättänyt tieteilijöiden keskuudessa väittelyä. Hänen mukaansa alkuräjähdys on ollut johdonmukainen seuraus fysiikan laeista. Hän oli kuitenkin edelleen sitä mieltä, että Jumala voi olla olemassa, mutta tiede voi selittää maailmankaikkauden ilman luojan vaikutusta. Kirjassa Hawkings käsittelee muun muassa kvanttimekaniikan perusteita ja M-teoriaa.
Tiede-lehden arvostelussa kirjaa pidettiin kelpona, mutta kustantajaa syytettiin varman päälle pelaamisesta, sillä vastaavia kirjoja on julkaistu useita. Lehti suosittelee kirjaa uusille tai nuorille lukijoille.
Jousikvartetto nro 4 (Mendelssohn)
Felix Mendelssohn sävelsi neljännen jousikvartettonsa e-mollissa (op. 44, nro. 2) vuonna 1837. Se on yksi kolmesta jousikvartetosta, jotka säveltäjä omisti Ruotsin kruununprinssille Gustaville. Muut ovat kolmas (op. 44, nro. 1) ja viides jousikvartetto (op. 44, nro. 3).
Ferdinand Davidin kvartetti kantaesitti 28. lokakuuta 1837 teoksen, joka julkaistiin kahden vuoden kuluttua. Teosten järjestyksestä huolimatta se oli sävelletty jo kuukausia ennen kolmatta jousikvartettoa.
Osat
Teos on neliosainen, kuten säveltäjän muutkin jousikvartetot:
Palometsä
Palometsä on Salon kaupunginosa, joka rajoittuu seututiehen 110, Uskelanjokeen ja puistoalueeseen. Alueella on iso asuntoalue sekä päiväkoti.
Palometsän ja Mahlakankareen väliin on varattu tila Salon itäisen ohikulkutien linjaukselle.
Fredrik August Odenwall
Fredrik August Odenwall (9. marraskuuta 1843 Turku – 12. elokuuta 1890 Pietarsaari) oli suomalaissyntyinen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina 1868–1884. Hän seurasi tehtävässä kaupunginarkkitehti Johan E. Johanssonia.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Odenwall opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja valmistui ylioppilaaksi 1861. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan ilmeisesti Saksassa, jossa hän valmistui arkkitehdiksi. Viipuriin hänet toi alun perin työ valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleffin lasten kotiopettajana Liimatan kartanossa. Odenwall aloitti virkansa 1868 ja työskenteli aina vuoteen 1884 asti, jolloin hän haki eroa virastaan sairauden vuoksi. Sairastuttuaan Odenwall siirtyi Pietarsaareen, missä hän vietti äitinsä luona lopun elämästään halvaantuneena vuodepotilaana. Uransa jälkeen hän nautti kuitenkin vielä täyttä palkkaa eläkkeenä kuolemaansa saakka. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi vuonna 1887 Brynolf Blomqvist.
Odenwall oli Viipurin kaupunginarkkitehdeista kaikkein tuotteliain ainakin kaupungin maistraatin arkistossa säilyneiden piirustusten määrällä mitattuna, niitä on noin 175. Odenwallin piirustukset osoittavat Viipurin nopean laajenemisen ja asemakaavan levittäytymisen vanhan kaupungin laidoilla sijainneiden vallien purkamisen jälkeen. Odenwall myös suunnitteli yli puolet asemakaavan tonteista Patsarlahden kaupunginosassa, pientalojen tarve kasvoi nopeasti kaupungin laajentuessa. Odenwall noudatti häntä edeltäneille kaupunginarkkitehdeille yhteistä klassismin linjaa suunnitellessaan kivitaloja, mutta monet puutalot olivat enemmän muodin mukaisia. Niistä suurin osa tuhoutui talvisodassa. Odenwall piirsi myös muun muassa asemakaavakartan kaupungista ja osallistui vapaaehtoisen palokunnan tehtäviin, toimien pelastusosaston päällikkönä. Hän harrasti metsästystä ja oli ahkerasti mukana kaupungin seuraelämässä.
ALS-tauti
Amyotrofinen lateraaliskleroosi eli ALS eli Lou Gehrigin tauti tai motoneuronitauti (, MND) on ylempiä ja alempia liikehermoja rappeuttava motoneuronisairaus. ALS-tauti johtaa tahdosta riippuvien lihasten toimintaa ohjaavien liikehermosolujen etenevään rappeutumiseen.
ALS:n pääasiallisia oireita ovat lihasten jäykkyys, lihasnykäykset ja asteittain pahentuva lihasten heikentyminen niiden koon pienentyessä. Tämä johtaa vaikeuksiin puhumisessa, nielemisessä, liikkumisessa ja lopulta hengittämisessä. Sairaus ei vaikuta näköön tai kuuloon eikä haju-, maku- tai tuntoaisteihin. Samoin sydän, verenkierto sekä ruoansulatus ja eritysjärjestelmät säilyvät vahingoittumattomina.
Kun sairaus on pitkälle edennyt, potilas ei kykene tekemään juuri mitään ilman ulkopuolista apua; jossain vaiheessa joudutaan tukeutumaan hengityskoneeseen, tarjoamaan potilaalle pillillä imettävää nestemäistä ruokaa tai antamaan ruoka PEG-letkun kautta ja auttamaan tätä kaikissa arkipäivän toimissa. Kuoleman aiheuttaa hengityslihasten heikkous.
Sairaus on harvinainen ja parantumaton. Sairauden aiheuttajaa ei toistaiseksi tunneta. Sairausprosessia on todennäköisesti käynnistämässä usean tekijän vuorovaikutus. ALS-tautiin liittyy tulehdus, joka ilmenee gliasolujen eli hermoston tukisolujen aktivaationa. ALS johtaa hermosolusta alkavaan hermolihasliitoksen toimintahäiriöön, jota seuraa lihassolujen vaurioituminen.
Oireet
ALS saattaa olla alkuvaiheessa vaikea havaita, sillä ensioireet ovat monesti lieviä eivätkä viittaa parantumattomaan sairauteen. Yleensä sairaus alkaa lihasheikkoutena käsivarsissa, noin neljäsosassa tapauksista alaraajoissa. Sairaus saattaa alkaa myös nielusta, jolloin varhaisimpiin oireisiin kuuluu dysfagia ja epäselvä puhe. Vasta myöhemmin alkaa ilmetä elämää huomattavasti vaikeuttavia ongelmia liikkumisen, nielemisen ja puhumisen suhteen. ALS voi aiheuttaa myös kognitiivisia häiriöitä, persoo­nal­li­suuden ja käyttäy­ty­misen muu­toksia, uupumusta, unettomuutta ja mielialaan liittyviä oireita.
Lopullinen diagnoosi perustuu pitkälti oireisiin, eikä yksittäistä ALS:n määrittävää testiä ole keksitty. Tämän vuoksi diagnoosin saaminen saattaa kestää jopa kuukausia. Yksi yleensä tehtävä tutkimus on elektroneuromyografia (ENMG-tutkimus), hermo- ja lihassähkötesti. ALS voidaan todeta, kun sekä alempien että ylempien liikehermojen on osoitettu rappeutuvan ja muut sairaudet on voitu sulkea pois muun muassa pään ja kaularangan magneettitutkimuksen ja verikokeiden perusteella. Perinnöllisen ALS-taudin eli FALS:n (familiaalinen amyotrofinen lateraaliskleroosi) tapauksissa voidaan käyttää geenitestejä.
Sairauden eteneminen
ALS on luonteeltaan yksilöllisesti etenevä. Se aiheuttaa etenevää rappeutumista liikehermosoluissa, jotka ohjaavat lihasten toimintaa. Sairaus aiheuttaa vahinkoa yleensä vain liikehermoille.
Kun sairaus on pitkälle edennyt, potilas ei kykene tekemään juuri mitään ilman ulkopuolista apua; jossain vaiheessa joudutaan tukeutumaan hengityskoneeseen, tarjoamaan potilaalle pillillä imettävää nestemäistä ruokaa ja auttamaan tätä kaikissa arkipäivän toimissa. Hengityskoneet eli ventilaattorit voidaan jakaa ei-invasiiviin (kasvomaskilla varustettu BiPAP-ventilaattori) ja invasiivisiin, joissa putki laitetaan kaulan läpi trakeostomialla. Kuoleman aiheuttaa hengityslihasten heikkous. Monesti pelkoa herättää mahdollinen kuolema tukehtumalla, mutta The ALS Associationin mukaan kuolema on useimmiten rauhallinen. Joillakin potilailla oireista saattaa aiheutua kovia kipuja, mutta ne ovat tavallisesti ehkäistävissä tai lievitettävissä erilaisin hoidoin.
Osalla potilaista niin sanottuihin pseudobulbaarioireisiin liittyy kiusalliseksi koettua pakkoitkua tai -naurua ja haukottelua. Oireet eivät ole merkki kognitiivisen tason laskusta tai henkisistä ongelmista.
Vajaalla puolella potilaista sairauden on todettu vaikuttavan myös älyllisiin toimintoihin, mistä saattaa seurata toiminnan suunnitelmallisuuden laskua, kielenkäytön sujuvuuden häiriöitä ja apatiaa. Osalla voi esiintyä myös käytöshäiriöitä ja persoonallisuuden muutoksia, koska yksi ALS-taudin yleisimmistä muodoista on tietynlaisen jatkumon ääripää. Jatkumon toisessa ääripäässä on frontotemporaalinen dementia FTD. Potilaalla voi siis olla ALS, FTD tai näiden jonkinasteinen välimuoto. FTD on eri sairaus kuin esimerkiksi Alzheimerin tauti; FTD:ssä ei todeta Alzheimerin taudin tapaan lähimuistin nopeaa heikkenemistä. Joskus potilaalla todetaan aluksi dementia, jonka jälkeen kehittyy ALS tai päinvastoin. Kaikista ALS-potilaista vain pieni osa dementoituu.
Sairaus ei vaikuta näköön tai kuuloon eikä haju-, maku- tai tuntoaisteihin. Sydän, verenkierto sekä ruoansulatus ja eritysjärjestelmät säilyvät vahingoittumattomina.
Sairauden eteneminen on yksilöllistä. Tavallinen jäljellä oleva elinikä sairauden toteamisesta on 3–5 vuotta. Viisivuotiseloonjäämisennuste on 20 prosenttia, ja kymmenen vuoden kuluttua diagnosoinnista on elossa vielä noin 10 prosenttia. Hyvin harvoin potilas saattaa elää diagnoosin saamisesta vuosikymmeniä. Kuuluisa fyysikko Stephen Hawking sairastui hitaasti etenevään ALSiin vuonna 1963 ja kuoli 55 vuotta diagnoosin jälkeen, 14. maaliskuuta 2018.
Lääkehoito
ALS on parantumaton sairaus, mutta sitä voidaan hoitaa rajoitetusti lääkehoidolla. ALSin hoitoon käytettävä lääke on nimeltään Rilutek. Lääkkeen vaikuttava aine on NMDA-reseptoreita salpaava rilutsoli. Lääke hidastaa joillakin potilailla sairauden etenemistä parantaen siten välillisesti elämän laatua ja lisäten hieman elinaikaa (noin 2–3 kuukautta). Itse ALSin pääoiretta eli lihasheikkoutta Rilutek saattaa lisätä.
Oireenmukaisena hoitona on lääkkeitä lihaskramppeihin ja lihasten jäykkyyteen. Faskikulaatioihin (lihasnykinät, elohiiret) ovat harvoin potilasta häiritseviä, mutta tarvittaessa niihin voi käyttää magnesiumia.
Nielemisheikkouden myötä suuhun kertyy sylkeä tavallista helpommin, mitä voidaan myös hoitaa lääkkein. Syljen liikaeritystä voidaan vähentää käyttämällä suuta kuivattavia valmisteita, tavallisimmin amitriptyliinia tai skopolamiinilaastaria. Myös sylkirauhasten botuliini-injektiot voivat auttaa, mutta sivuvaikutuksena voi olla nielemisvaikeuden lisääntyminen. Sylkirauhasten sädetys on myös yksi vaihtoehto.
Pseudobulbaarioireita voidaan vähentää trisyklisillä masennuslääkkeillä, SSRI-lääkkeillä, dekstrometorfaania sisältävällä yskänlääkkeellä tai Nuedexta-lääkkeellä. Nuedexta on dekstrometorfaanin ja kinidiinin seos, jossa kinidiini pidentää dekstrometorfaanin vaikutusaikaa. Nuedextaa ei ole saatavissa suomalaisissa apteekeissa.
Hengityksen tukeminen
Hengityksen heikentyessä on tarjolla eritasoisia hengityksen tukihoitoja.
Kajoamaton (ei-invasiivinen) ventilaatiohoito on suositeltava hoitomuoto, jos koneellista hengityksen tukihoitoa annetaan. Sen on todettu parantavan elämänlaatua mutta myös lisäävän elinaikaa 200–800 vuorokautta.