cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tattari
Tattari eli viljatatar (Fagopyrum esculentum) on tatarkasveihin (Polygonaceae) kuuluva kasvi, jonka siemeniä käytetään ruoaksi. Se lasketaan yleensä viljaksi, vaikka se ei ole muiden viljojen lailla heinäkasvi vaan kaksisirkkainen.
Suomessa tattarin viljelyä rajoittavat hallanarkuus ja matalat 600–1 200 kilogramman hehtaarisadot.
Käyttöhistoria
230px|thumb|vasen|Tattarin sadonkorjuuta [[Jean-François Milletin maalauksessa.]] Tattarin uskotaan olevan peräisin Mantšurian ja Siperian alueilta. Sen viljely aloitettiin Kiinassa viimeistään 1 000 vuotta eaa., mutta siemeniä on löydetty Japanista arkeologisilta kohteilta, jotka ovat peräisin jo ajalta 3 500–5 000 vuotta eaa. Kasvin viljely on näin todennäköisesti aloitettu jo paljon aikaisemmin.
Suomeen tattari saapui ensimmäisenä viljelykasvina jo 5 300 vuotta eaa. Muualle Eurooppaan tattari levisi vasta 1300–1400-lukujen aikana Turkin ja Venäjän kautta, tai legendojen mukaan palaavien ristiretkeläisten mukana Lähi-idästä. Eurooppalaiset tunsivat kasvin sitkeänä viljelykasvina, joka kasvoi myös paikoilla joilla muut viljat eivät kasvaneet. Amerikan mantereelle tattarin toivat hollantilaiset 1600-luvulla. Tattarin maailmanlaajuinen viljely nousi huippuunsa 1800-luvulla, mutta se on vähentynyt siitä lähtien.
Suomessa tattari oli yleinen viljelyskasvi 1700–1850, mutta myöhemmin sen viljely väheni ja loppui 1940-luvulle mennessä lähes kokonaan. 1990-luvulla tattarin viljely on Suomessa jälleen yleistynyt, koska tattari on gluteenitonta ja sopii siten keliaakikoille.
Viljely
Korkein paikka missä tattaria viljellään on Tiibet, tämä on myös yksi korkeimmalla sijaitsevista viljanviljelypaikoista. Suurimmat tattarin tuottajat ovat Kiina, Venäjä, Ukraina, Ranska, Puola, Brasilia, Kazakstan, Japani ja Kanada.
Tattari menestyy hyvin köyhässä, jonkin verran happamassa maaperässä, mutta maan pitää olla hyvin salaojitettu ja kohtuullisen tuore. Liiat lannoitteet, erityisesti typpi, vähentävät suuresti satoa, sillä ne kukittavat kasvia liian pitkään. Tattari kasvaa ilman lannoitteita parhaiten maassa, jossa on runsaasti kaliumia, kuten rapakivigraniitin hajoamistuotteita. Kuumemmassa ilmastossa kylvön pitää ajoittua myöhään kasvukaudelle, jotta kukinta tapahtuisi viileässä säässä. Suomessa tattari kylvetään hallojen mentyä suunnilleen kesäkuun 5. päivän jälkeen. Tattaria voi myös käyttää vihreänä lannoitteena eroosion estämiseen tai villieläinten ruokkimiseen.
Käyttö
thumb|200px|Soba-nuudeleita. Tattarijauho valmistetaan tattarin siemenistä ja se on huomattavasti tummempaa kuin vehnäjauho, ja se tunnetaankin liioittelevasti Ranskassa nimellä ”blé noir” (’musta vehnä’). Nykyiset myllyt jauhavat myös vaaleaa tattarijauhoa. Kotioloissa tattarin kuorimiseen käytettiin Itä-Euroopassa erityisiä puisia, raudoitettuja käsikiviä. Japanissa tattarista tehdään nuudeleita (mm. soba). Koreassa tattaritärkkelyksestä tehdään hyytelöä nimeltä memilmuk.
Tattarilettuja, joita joskus nostatetaan hiivalla, syödään monissa maissa, ja ne tunnetaan blineinä Venäjällä, galetteina Ranskassa, boûketes’ina Valloniassa. Venäjällä tattarin voi sanoa olevan kansallisruokaa, ja eniten sitä käytetään pääruokien lisukkeena riisin tapaan.
Tattarista voi tehdä puuroa kattilassa keittämällä tai uunissa. Uunipuuroon laitetaan usein silavaa tai pekonia. Keitettyä tattaria voi myös tarjota lisukkeena riisin tapaan. Oluen panossa tattaria käytetään gluteenittoman oluen panemiseen. Tattaria voidaan käyttää ohran tavoin maltaiden tekoon.
Siementen lisäksi tattari on hyvä hunajakasvi, ja se tuottaa tummaa ja pehmeää hunajaa. Suomessa tattari hyväksytään kesantokasviksi maisemapelloille ja riistapelloille.
Terveysvaikutukset
Tattari sopii gluteenittomana myös keliakiasta kärsiville. Tattari on lisäksi myös niin sanottu täydellinen proteiinilähde eli se sisältää kaikkia ihmisen tarvitsemia aminohappoja. Tattarivalkuaisen on todettu myös vähentävän veren kolesterolia ja ylipainoa.
Tattarin vihreät osat ovat myrkyllisiä ihmiselle. Tattarin iduissa on hieno, pähkinäinen aromi.
Nypläys
pienoiskuva|Keskeneräinen nypläystyö Helsingin matkamessuilla. Nypläys on käsityön muoto, jossa puisiin nypylöihin kiinnitettyjä lankoja solmitaan ja palmikoidaan yhteen. Sana nypläys tulee vanhasta saksalaisesta sanasta Knyppel, joka tarkoittaa ryhmysauvaa tai puikkoa.
Historia
Nypläämisen perinteet ovat lähtöisin 1400-luvulla Euroopasta. Suomeen nypläys tuli 1500-luvulla Ruotsista. Nypläys oli suosittua etenkin keskiajalla Euroopassa, mutta myöhemmin sen suosio laantui. Suomessa nypläys oli erityisessä suosiossa siksi, että hallitus rajoitti esimerkiksi pitsin ja muiden ylellisyystavaroiden käyttöä voimakkaasti. Näin naisten piti nyplätä itse omat pitsinsä. Osasyynä nypläyksen suosion vähentymiseen oli muun muassa neulomisen, ompelun ja virkkaamisen suosion kasvaminen. Myös muoti muuttui 1800-luvun alussa ja koneella valmistetut tyllikankaat voittivat käsin nypläämisen.
Kuuluisana pidetään Suomessa erityisesti Rauman pitsiä, sillä pitsinnypläys oli 1700-luvulla hyvin yleinen ammatti Raumalla. Suosiosta kertoo myös se, että Raumalla oli oma nypläyskoulu. Toinen tunnettu pitsipaikkakunta Suomessa on Orimattilan Heinämaa. Heinämaan pitsin aitoudesta kertoo laatumerkki "Heinämaan pitsiä". Kolmas tunnettu pitsityyppi Suomesta ovat karjalaiset nyytingit, joista ensimmäinen maininta löytyy jo vuodelta 1597 Viipurin tulliluettelosta. Nyytinkejä on karjalassa käytetty etenkin esiliinojen koristeina ja liinavaatteissa. Nykyisin nyytinkejä nyplätään etupäässä kansallispukuja valmistettaessa.
Nykyisin nypläystä harrastetaan erilaisissa käsityöseuroissa. Nypläämällä voi valmistaa muun muassa pitsiä, tyynyjä ja vaippoja. Ennen valmistettiin paljon myös tyynyliinojen, nenäliinojen, hattujen ja pyyheliinojen somistuksia. Nyplätä voi perinteisiä reuna- ja välipitsejä sekä liinoja tai koristella vaatteita nyplätyllä kauluksella. Nypläystä voidaan hyödyntää myös koruissa. Nypläämällä voidaan tuottaa taidetta sekä tasona että kolmiulotteisena teoksena.
Tekniikka
Nypläyksessä käytetään neljää eri lyöntiä eli nypylöiden siirtotapaa. Nyplääjä käsittelee aina neljää nypylää kerrallaan. Kiertolyönnissä nelikon toinen nypylä nostetaan kolmannen yli. Puolilyönnissä tehdään ensin kierto, jonka jälkeen toinen nypylä nostetaan ensimmäisen ja neljäs kolmannen yli. Liinalyönti tehdään kuten perättäiset verkkolyönti ja kierto. Kokolyönti tehdään kuten kaksi perättäistä puolilyöntiä. Lyöntejä yhdistelemällä ja eri nypylänelikkoja ja -pareja käsittelemällä syntyy pitsi, joka muotoillaan nypläysalustalle nuppineulojen avulla. Peruslyöntien lisäksi käytetään erilaisia erityistekniikoita kuten kierteitä, silmuja ja kutomalla tehtävää mantelia.
Tarvikkeet
pienoiskuva|Helmikoristeisia brittityylisiä nypylöitä. pienoiskuva|Puisia nypylöitä Nypylä on yleensä puusta muotoiltu puikko, jonka ympärille lanka kierretään. Nypylöiden koko ja muoto vaihtelevat erittäin paljon maittain ja jopa alueittain.
Lanka on kehrätty yleensä pellavasta ja siinä on erityisesti nypläykseen tarkoitettu tiukka kierre. Pellava on vahvaa ja siinä on korkea kiilto. Joustamaton pellava on jäykkää, minkä vuoksi se taipuu kuvioihin täsmällisesti. Nypläykseen voidaan käyttää myös puuvilla-, villa- ja silkkilankoja. Nypläystekniikkaan voidaan käyttää myös esimerkiksi metallilankoja. Perinteisesti nypläyslangassa on hyödynnetty pellavan väriä tai eriasteisia valkaistuja pellavan sävyjä. Nypläyksessä käytetään myös värjättyjä pellavalankoja.
Mynsteri eli malli on nypläystyynyyn kiinnitettävä paperi tai ohut pahvi, jossa on reiät tai merkit malliin tarvittavien nuppineulojen paikalla. Reikien välillä voi olla myös viivat, jotka selkeyttävät mallin rakennetta. Malli pistellään nypläyspahviin, joka on ohutta eristyspahvia eli prespania. Ruutupaperiin pilkutetaan kaikki nypläyksessä tarvittavat reiät. Nypläyspahvi ja sen päällä oleva ruutupaperi kiinnitetään huolellisesti nypläystyynyssä olevaan rullaan.
Martin Richter
Martin Richter (s. 6. joulukuuta 1977 Prostějov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja ja maailmanmestari. Hän pelaa Slovakian Extraligan HC 05 Banská Bystricassa. Richter on pelannut neljät maailmanmestaruuskilpailut (2001, 2002, 2003 ja 2006), joista on voittanut MM-kultaa 2001 ja MM-hopeaa 2006.
Richter on rightin puolelta pelaava puolustava puolustaja.
GeForce 30 -sarja
GeForce RTX 30 -sarja on Nvidian kehittämä GeForce-näytönohjainsarja, joka esiteltiin syyskuussa 2020. Sarjan näytönohjaimet perustuvat Ampere-arkkitehtuuriin. Ensimmäinen GeForce 30 -sarjan näytönohjain, GeForce RTX 3080, julkaistiin 17. syyskuuta 2020.
Pöytäkoneet
Lähde:
Martin Richter
Richter on pelannut yli 300 ottelua Tšekin Extraligassa ja on pelannut myös AHL:ssä, Ruotsissa, Suomessa, Slovakiassa ja Venäjällä. Richter on New York Rangersin yhdeksännen kierroksen varaus vuodelta 2000. Hän on pelannut Rangersin organisaatiossa kolmena kautena, muttei ole pelannut yhtään NHL -ottelua.
Richter on myös suomalaisittain tuttu SaiPasta kausilta 1999-00 ja 2000-01.
Urbanus II
thumb|200px|Urbanus II 1300-luvulta peräisin olevassa kuvassa. Paavi Autuas Urbanus II (1042 – 29. heinäkuuta 1099) oli paavina 12. maaliskuuta 1088 – 29. heinäkuuta 1099. Hänen oikea nimensä oli Otto Lagerylainen. Otto syntyi aatelisperheeseen Ranskassa Lageryn kaupungissa (lähellä Châtillon-sur-Marnea). Hän oli pappi Reimsissä kun hän opettajansa Pyhän Brunon vaikutuksesta erosi ja liittyi Clunyn luostariin, jossa hän nousi prioriksi. Vuonna 1078 paavi Gregorius VII kutsui hänet Italiaan ja teki hänestä Ostian piispan ja kardinaalin.
Hän oli eräs aktiivisimmista gregoriaanisen reformin edistäjistä erityisesti paavin lähettiläänä Saksassa 1084. Hän oli niiden harvojen joukossa, jotka Gregorius VII nimesi mahdolliseksi seuraajakseen. Gregoriuksen seuraajaksi valittiin aluksi Monte Cassinon apotti Desiderius (paavina Victor III), mutta hänen lyhyen kautensa jälkeen Otto valittiin paaviksi maaliskuussa ilman virallista äänestystä Terracinassa järjestetyssä pienessä kardinaalien ja joidenkin kirkon ylimpien henkilöiden kokouksessa. Hän jatkoi Gregorius VII:n politiikkaa, mutta päättäväisyydestään huolimatta hän osoitti suurempaa joustavuutta ja diplomaattista hienovaraisuutta. Alussa hänen täytyi ottaa huomioon voimakkaan vastapaavin, Klemens III:n, läsnäolo Roomassa. Roomassa, Amalfissa, Beneventossa ja Troiassa järjestetyissä kirkolliskokouksia, joissa oli paljon osallistujia, hän sai tukea uudistetuille julistuksille simoniaa, maallikkoinvestituuraa, kirkonmiesten avioliittoa ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik IV:tä vastaan.
Henrik IV:tä vastustavan politiikan mukaisesti Urbanus edisti Toscanan kreivitär Matildan ja Guelph Baijerilaisen välistä avioliittoa, tuki prinssi Konradia kapinassa isäänsä Henrik IV:tä vastaan ja kruunasi Konradin roomalaisten kuninkaaksi Milanossa sekä rohkaisi keisarinnaa tämän miehen vastaisisiin syytöksiin. Urban II oli voittoisa myös pitkässä taistelussaan Ranskan kuningas Filip I:tä vastaan.
Ristiretket
thumb|200px|Autuas Urbanus II saarnaa ristiretken puolesta. Kuvittajana [[Jean Fouquet (1455-1460).]] Urbanus on tunnetuin siitä, että hän aloitti ensimmäisen ristiretken.
Ristiretki sai alkunsa Piacenzan kirkolliskokouksessa maaliskuussa 1095, jolloin Urbanus otti vastaan lähettilään Bysantin keisari Aleksios I Komnenokselta, joka pyysi apua taistelussa muslimeja vastaan. Asiaa varten järjestettiin kirkolliskokous, johon osallistui niin monia Italian, Ranskan ja Burgundin piispoja, että kokous piti pitää ulkoilmassa. Clermontin kirkolliskokouksessa marraskuussa samana vuonna Urbanus piti yhden Euroopan historian tehokkaimmista puheista, kun hän kehotti ranskalaisia vapauttamaan Pyhän maan turkkilaisten vallasta. Hän sanoi, että Ranska oli jo ylikansoitettu, mutta Pyhässä maassa virtasi maitoa ja hunajaa. Hän pyysi ranskalaisia tarttumaan miekkaansa Jumalan puolesta, ja kokous vastasi: ”Dieu le veult!” (Jumala tahtoo niin!).
Urbanus kuoli 29. heinäkuuta 1099, 14 päivää sen jälkeen kun ristiretkiläiset olivat vallanneet Jerusalemin. Tieto valloituksesta ei ollut kuitenkaan vielä saavuttanut Italiaa.
Urbanus ja Sisilia
Ristiretkiä hienovaraisempi mutta pitkällä aikavälillä huomattavasti onnistuneempi Urbanuksen päämäärä oli liittää Campania ja Sisilia tiukasti katolisen kirkon piiriin. Sukupolvien ajan ne olivat olleet Bysantin ja arabien hallussa. Hänen oikea kätensä Sisilian rajamailla oli normannihallitsija Roger I. Vuonna 1098 Urbanus antoi Rogerille poikkeuksellisen suuria etuoikeuksia, joista osa oli samoja, joita hän kielsi hallitsijoilta muualla Euroopassa. Roger sai oikeuden nimittää piispoja (maallikkoinvestituura), kerätä kirkon tuotot ja välittää ne eteenpäin paaville (houkutteleva välikäden asema) ja antaa tuomioita kirkollisissa asioissa. Roger oli käytännössä paavin lähettiläs Sisiliassa. Palauttaessaan Sisiliaa kristityille, alueella tarvittiin uusia kirkon työntekijöitä. Rogerin lombardialainen puoliso Adelaide toi uudisasukkaita Pojoen laaksosta. Urbanuksesta vaikutti turvalliselta antaa Rogerille näitä oikeuksia, koska hän oli sotapäällikkö ja alamainen Apulian kreiville, joka vuorostaan oli Rooman alaisuudessa. 1200-luvulla paavit joutuivat kuitenkin vastakkain Rogerin perillisten Hohenstaufin suvun kanssa.
John A. T. Robinson
John Arthur Thomas Robinson (16. toukokuuta 1919 Canterbury – 5. joulukuuta 1983) oli Uuden testamentin tutkija, kirjailija ja anglikaanisen kirkon piispa Woolwichissa Englannissa. Robinson vaikutti suurimman osan elämästään Cambridgessä lukuun ottamatta kautta apulaispiispana Woolwichissa. Robinsonia pidetään liberaalin kristillisen teologian keskeisenä muokkaajana.
Robinson tunnetaan myös puheestaan Ison-Britannian parlamentissa, jossa hän vastusti Lady Chatterleyn rakastajan sensuuria väittäen, että jokaisen kristityn tulisi lukea se.
Malmö isstadion
Malmö isstadion toimi jääkiekkojoukkue Malmö Redhawksin kotiareenana marraskuuhun 2008 saakka, jolloin sen korvasi Malmö Arena.
Aiheesta muualla
55.5825°N, 12.99111°W
Älkää säätäkö päätänne – häiriö on todellisuudessa
Älkää säätäkö päätänne – häiriö on todellisuudessa: Suomalaisen psykokulttuurin kritiikki on Marko Hamilon toimittama kirja, jonka artikkelit kritisoivat kirjoittajien kokemusta vallitsevasta psykokulttuurista. Teoksen on julkaissut Ajatus-kirjat vuonna 2007. .
Reikäkorttikone
thumb|Reikäkorttikone Reikäkorttikone oli kortistojen käsittelyä helpottava sähkömekaaninen kone. Arkistoitavat tiedot oli talletettu kirjoittamalla pahvikorteille, joiden reunoissa oli pyöreitä reikiä. Reikä saattoi olla kahdessa tilassa: paikallaan tai pois leikattuna, jolloin kortin laitaan leikattiin kyseiseen kohtaan lovi. Esimerkiksi kaksi viereistä reikää kuvasivat henkilökortistossa arvoja "nainen" ja "mies", ja miesten korteista lovettiin "nainen"-kohta pois.
Kun haluttiin hakea kortiston kaikki naisia koskevat kortit, pujotettiin metallipuikko oikeaan kohtaan ja korttilaatikosta voitiin nostaa oikeat kortit puikon varassa ylös. "Mies"-kortit eivät nousseet, koska puikko sujahti kortin laidan loveen.
Reikäkorttikoneella pystyttiin tekemään "tai"-hakuja, mutta ei "ja"-hakuja.
Suomen ensimmäiset reikäkorttikoneet hankittiin Tilastolliseen päätoimistoon (nykyinen Tilastokeskus) vuonna 1922. 1920-luvulla reikäkorttilaitteistoja hankkivat ainakin Henkivakuutusyhtiö Salama ja Vakuutusyhtiö Sampo. Kansaneläkelaitos otti ensimmäiset reikäkorttikoneensa käyttöön vuosina 1940–1941, ja sotavuosien jälkeen myös Yhdyspankki ja Postipankki hankkivat reikäkorttikoneita. Reikäkorttilaitteistojen valmistajana toimintansa aloittanut IBM perusti tytäryhtiön Suomeen vuonna 1936, ja vuonna 1952 IBM alkoi myös painaa reikäkortteja omassa painossaan Helsingissä. Vuonna 1955 noin 80 suomalaista organisaatiota käytti reikäkorttikoneita. Reikäkorttikoneita käytettiin Suomessa pienissä kirkkoherranvirastoissa ja koulujen kanslioissa vielä 1980-luvun alussa.
Alankomaiden väestörekisterijärjestelmä oli reikäkorteilla ennen toista maailmansotaa. Niinpä natsit saattoivat pujottaa kortistoissa puikon kohtaan "Uskonto: juutalainen" ja löytää kaikkien kaupungin juutalaisten nimet ja osoitteet. Tämä jätti moniin Keski-Euroopan maihin rekisterikammon: muun muassa Yhdistynyt kuningaskunta joutui pitkään perustelemaan, kun vuonna 2002 väestönlaskennassa kysyttiin uskontoa ensimmäistä kertaa 1930-luvun jälkeen.
Reikäkortteja käytettiin myös muun muassa varhaisten tietokoneiden tiedonsyöttämiseen ja erilaisten laitteiden ohjelmointiin.
Pintalämpötila
Tähtitieteessä pintalämpötilalla tarkoitetaan tähtien ja kaasuplaneettojen "näkyvällä" pinnalla sekä maan kaltaisten kiviplaneettojen kiinteällä pinnalla vallitsevaa lämpötilaa.
Leon Fleisher
thumb|Leon Fleisher (1963) Leon Fleisher (23. heinäkuuta 1928 – 2. elokuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen pianisti ja kapellimestari.
Fleisher syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, jossa hän aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana. Hän teki julkisen ensiesiintymisensä 8-vuotiaana ja esiintyi jo 16-vuotiaana Pierre Monteux'n johtamien New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Hän sai opetusta Artur Schnabelilta.
Fleisher ehti tehdä lukuisia levytyksiä Clevelandin orkesterin (kapellimestarina George Szell) kanssa, mutta menetti 1960-luvulla oikean käden käyttökykynsä kärsittyään fokaalisen dystonian. Hän jatkoi kuitenkin vasenkätisen ohjelmiston tulkitsemista.
Fleisher tuli tunnetuksi varsinkin Johannes Brahmsin ja Ludwig van Beethovenin pianokonserttojen tulkinnoistaan. Kapellimestarinuransa hän aloitti vuonna 1967.
Fleisher voitti muun muassa Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun vuonna 1952.
Mantšuria
250px|thumb|right| Mantšurian sijainti Kiinassa. Tummanpunaiset alueet luetaan Koillis-Kiinaan, vaaleanpunaiset ovat nykyisin osa [[Sisä-Mongoliaa.]] thumb|250px|[[John Tallisin kartta vuodelta 1851, yksi varhaisimmista eurooppalaisista kartoista, joissa nimi Mantšuria esiintyy. Aikaisemmin sekä Mantšuriaa että Mongoliaa oli länsimaissa tavallisimmin nimitetty Kiinan Tartariaksi. ]]
Mantšuria (kiinaksi ) on mantšujen perinteinen kotialue, joka sijaitsee nykyisen Kiinan koillisosassa, osittain Keltaisenmeren rannikolla. Kiinalaiset kuitenkin käyttävät alueesta nimeä Koillinen koska Mantšuria-nimellä on separatistinen sävy ja koska nimi tuo mieleen japanilaismiehityksen ja Mantšukuon, joka oli Japanin alainen nukkevaltio Mantšurian alueella 1932–1945. Kiinan tasavalta käytti virallisissa asiakirjoissaan alueesta Koillinen-nimeä jo vuonna 1911 tapahtuneesta perustamisestaan alkaen, koska kumottu keisarikunta oli perustunut mantšujen valtaan.
Mantšurian pinta-ala on noin 1 550 000 neliökilometriä. Sen nykyiseen alueeseen kuuluvat Kiinan maakunnista Heilongjiang, Jilin ja Liaoning. Etelässä olevien muiden Kiinan alueiden lisäksi sen naapureita ovat lännessä Mongolia, pohjoisessa Venäjä ja idässä Pohjois-Korea.
Mantšurian laajuus
Eri yhteyksissä ja eri aikoina termiä Mantšuria on käytetty laajemmassa tai suppeammassa merkityksessä.
Nimen alkuperä ja alueen muut nimet
Mantšu on alun perin Nurhacin 1600-luvun alussa antama nimi hänen yhdistämilleen džurtšeni­laisille heimoille. Hänen perustamansa Qing-dynastia, joka myöhemmin valloitti koko Kiinan ja hallitsi sitä vuosina 1644–1912, ei kuitenkaan koskaan käyttänyt alkuperäisestä koti­maastaan nimeä Mantšuria tai muuta mantšuihin viittaavaa nimeä.
Länsimaissa nimi Mantšuria tuli tunnetuksi 1700-luvun lopulla tai 1800-luvun alussa. Aikaisemmin aluetta oli nimitetty Kiinan Tartariaksi. Japanilainen tutkija Junko Miyawaki-Okadi on väittänyt, että japanilainen maan­tieteilijä Takahashi Kageyasu olisi ensimmäisenä käyttänyt termiä 满洲 (Manshū) alueen nimenä vuonna 1809 ilmestyneessä teoksessaan Nippon Henkai Ryakauzu ja että länsimaiset maantieteilijät olisivat omaksuneet nimen siitä. Todelli­suudessa nimeä Mantšuria  oli kuitenkin käytetty jo aikaisemmin: ranskalaiset lähetyssaarnaajat olivat tunteneet alueen tällä nimellä jo vuonna 1800. Myös ranskalais­syntyiset maan­tieteilijät Conrad Malte-Brun ja Edme Mentelle suosittelivat vuonna 1804 julkaisemassaan teoksessa nimien Mantšuria, Mongolia ja Kalmukia käyttämistä täsmällisempinä niminä sen alueen eri osille, joita yleisesti oli nimitetty Tartariaksi.
Qing-dynastian loppuaikoina Mantšuria jaettiin kolmeksi Kiinan maakunnaksi. Siitä lähtien alueesta käytettiin virallisesti nimeä ”Kolme koillista provinssia” (, Dōngběi Sānshěng). Vuoden 1911 Xinhai-vallan­kumouksen jälkeen Kiinan tasavallan virallisissa asia­kirjoissa mantšujen alku­peräistä koti­maata nimitettiin usein myös lyhemmin ”Koilliseksi”.
Nykyään Kiinassa käytetään Koillis-Kiinan asukkaista tavan­omaisesti nimitystä Dōngběi rén (”koillislainen”). Nimitystä ”Koillinen” käytetään yhteis­nimityksenä koko alueelle puhuttaessa esimerkiksi alueen historiasta, kulttuurista, perinteistä, murteista tai keittiöstä. Nimeä Mantšuria (, Mǎnzhōu) käytetään Kiinassa vain harvoin, ja se tuo herkästi mieleen kielteisiä, japanilaisten perustamaan Mantšukuon nukkevaltioon liittyviä mielleyhtymiä.
Mantšuriasta on historiallisesti käytetty myös nimeä Guandong (, Guāndōng), mikä sananmukaisesti merkitsee ”solan itäpuolella” ja viittaa Shanhain solaan Qinhuangdaossa, nykyisessä Hebein maakunnassa, missä Kiinan muuri päättyy idässä Keltaiseen­mereen. Tämä käytäntö esiintyy nimityksessä Chuǎng Guāndōng (sananmukaisesti ”ryntäys Guandongiin”), jota käytetään Han-kiinalaisten joukkomuutosta Mantšuriaan 1800–1900-luvuilla. Samaan tapaan on käytetty myös nimeä Guanwai (關外), ”solan ulkopuolella”. Nimi Guandong tuli myöhemmin käyttöön suppeammassa merkityksessä, jolloin sillä tarkoitetaan Kwantungin vuokra-aluetta Liaodongin niemimaalla.
Maantiede ja ilmasto
Vaikka mikään osa Mantšuriaa ei kvartäärikaudella jäätiköitynyt, seudun alavien ja hedelmällisempien alueiden maaperän muodostavat erittäin paksut lössikerrostumat, jotka koostuvat Himalajan, Kunlunin ja Tienšanin jäätiköityneissä osissa sekä Gobin ja Taklamakanin autiomaissa syntyneestä tomusta.
Reaktori
Reaktori tarkoittaa seuraavia asioita:
Mantšuria
Maantiede ja ilmasto
Mantšurian ilmastoa luonnehtii erittäin suuri ero vuoden­aikojen välillä. Kesät ovat runsas­sateisia ja lähes trooppisen kuumia, kun taas talvet ovat arktisen kylmiä ja kuivia. Tämä johtuu siitä, että Mantšurian sijainti Euraasian suuren mantereisen maa-alueen ja Tyynenmeren raja-alueella saa aikaan eri vuoden­aikoina eri suuntiin puhaltavia monsuunituulia.
Kesällä, kun maa lämpenee nopeammin kuin valtameri, Aasiassa muodostuu matala­paine, jolloin lämpimät ja kosteat kaakkois­tuulet tuovat rankka­sateita ja ukkosia. Vuotuinen sademäärä vaihtelee 400 millimetristä lännessä yli 1 150 millimetriin Changbaivuorilla. Kesät ovat hyvin lämpimiä: heinäkuun keskilämpö vaihtelee 31 celsiusasteesta etelässä 24 celsiusasteeseen alueen pohjoisrajalla. Muualla paitsi alueen pohjoisosissa lähellä Amuria suuri kosteus tekee helteen tukalaksi tähän aikaan vuodesta.
Talvella sitä vastoin Siperian korkeapaine saa aikaan hyvin kylmiä pohjois- tai luoteis­tuulia, jotka saavat ilmanlämpötilan laskemaan alueen eteläisimmissä osissa noin −5 celsiusasteeseen, pohjoisosissa jopa −30 celsiusasteeseen. Koska Siperiasta tulevat tuulet kuitenkin ovat hyvin kuivia, lunta sataa talvellakin vain harvoina päivinä ja silloinkin niukasti. Tästä aiheutui sekin, että vaikka samoilla leveysasteilla sijaitsevat alueet Pohjois-Amerikassa peittyivät kvartääri­kauden jääkausina kokonaan jäätikköihin ja vaikka Mantšuriassa oli vielä kylmempää, kuivuuden vuoksi sinne ei muodostunut jäätikköä. Asiaan vaikuttivat myös voimakkaat länsituulet, jotka saapuivat Pohjois-Euroopan silloisen manner­jäätikön suunnalta.
Kulttuuri
"Koillinen" tai "alue Muurista itään" ovat tärkeitä käsitteitä alueen asukkaille, sillä he määrittelevät olevansa ensisijaisesti kotoisin Koillisesta, ja vasta sen jälkeen he määrittelevät kotimaakuntansa. Syynä on se, että seudun kolmella maakunnalla on yhteinen historia, ja niiden kulttuuri on hyvin yhdenmukainen. Muualla Kiinassa taas henkilökohtaisen kotiseudun määritelmänä käytetään ensisijaisesti maakuntaa. Koillisen asukkaat puhuvat mandariinikiinan koillista murretta. Alkuperäinen mantšun kieli on käytännöllisesti katsoen jo hävinnyt.
Varhaishistoria
Mantšuria on ollut monien paimentolaisheimojen kuten mantšujen, ultšojen ja nanaiden kotimaa. Monet etniset ryhmät kuten sushenit, donghu-kansat, xianbeit, wuhuanit mohet, khitanit ja džurtšenit ovat eri aikoina perustaneet sinne valta­kuntiaan. Kiina hallitsi osaa Mantšuriasta jo Han-dynastian sekä myöhemmin myös Läntisen Jin- ja Tang-dynastian aikana, toisinaan vasallivaltiona. Myös korealaiset Gojoseonin, Buyeon, Goguryeon ja Balhaen valtakunnat ovat hallinneet osia Mantšuriasta. Yhdessä eteläisen Song-dynastian kanssa Länsi-Mantšurian khitanit perustivat alueelle Liao-valta­kunnan, joka hallitsi myös sitä lähellä sijaitsevia alueita Pohjois-Kiinassa.
Vuonna 1644, sen jälkeen kun Ming-dynastian pääkaupunki Peking oli joutunut kapinoivien talonpoikien hallintaan, mantšut liittoutuivat Ming-kenraali Wu Sanguin kanssa ja ottivat hallintaansa Pekingin, kukistivat lyhytikäisen Shun-dynastian ja perustivat Qing-dynastian (1644–1912), joka hallitsi koko Kiinaa. Dynastia rakennutti 1600-luvun lopulla Mantšurian ja varsinaisen Kiinan rajalle varustuksia, joiden tarkoituksena oli rajoittaa han-kiinalaisten muuttoa Mantšuriaan. Mutta vuonna 1858 heikentynyt Qing-valtakunta joutui Aigunin sopimuksella luovuttamaan Venäjälle Amurin pohjoispuolella olevan osan Mantšuriaa. Vuonna 1860 Pekingin rauhan­sopimuksella Venäjä sai myös Ussurin itäpuoliset alueet, jonne perustettiin Vladivostok. Tästä lähtien Mantšuria on jakautunut venäläiseen osaan, jota toisinaan on nimitetty Ulommaksi Mantšuriaaksi, ja Kiinalle jääneeseen alueeseen, Sisempään Mantšuriaan. Tavallisimmin Mantšurialla on tämän jälkeen tarkoitettu vain Kiinalle jäänyttä ”Sisempää Mantšuriaa”. Pekingin rauhan­sopimuksen jälkeen Kiinan alue ei enää ulotu Japaninmereen.
Historia vuoden 1860 jälkeen
Myös Kiinalle jäänyt osa Mantšuriaa joutui Venäjän vahvan vaikutusvallan alaiseksi sen jälkeen, kun rakennettiin Kiinan itäinen rautatie Harbinin kautta Vladivostokiin. Torjuakseen Venäjän pyrkimykset alueelle Kiinan hallitus salli han-kiinalaisten muuttaa alueelle, mikä aikaisemmin oli ollut kiellettyä. Näin sai alkunsa Chuang Guandong-liike, joka johti siihen, että alueelle siirtyi runsaasti väestöä varsinkin Shandongin niemimaalta. Vuonna 1921 Harbinissa, Pohjois-Mantšurian suurimmassa kaupungissa, oli jo 300 000 asukasta, joista 100 000 oli venäläisiä. Suuri muuttoliike johti myös siihen, että mantšun kieli hävisi alueella käytöstä.
Boksarikapinan jälkeen vuonna 1900 Venäjä miehitti Kiinan-puoleisen Mantšurian. Vuosina 1904–1905 käydyn Venäjän–Japanin sodan jälkeen Venäjä joutui palauttamaan alueen Kiinalle, mutta Japani sai siellä pian suuren vaikutus­vallan. Suuri osa Kiinan itäisen rautatien eteläisestä haarasta siirtyi Venäjältä Japanin haltuun ja sai uuden nimen Etelä-Mantšuriaan rautatie. Venäjän vallan­kumouksen jälkeen vuodesta 1917 lähtien Japanilla oli huomattava vaikutusvalta Venäjän kauko­idässäkin, mutta vuoteen 1925 mennessä Neuvostoliitto oli saanut sen täysin hallintaansa. Mantšuria oli suurten mineraali- ja kivihiiliesiintymiensä vuoksi taloudellisesti tärkeä alue, ja sen maaperä sopii erinomaisesti soijan ja ohran viljelykseen. Ennen toista maailman­sotaa Mantšuria oli Japanille oleellisen tärkeä raaka-aineiden lähde. Elleivät japanilaiset olisi ensin valloittaneet Mantšuriaa, he eivät toden­näköisesti olisi yrittäneetkään toteuttaa suunnitelmiaan Kaakkois-Aasian valloittamiseksi tai ottaneet riskiä hyökätessään Pearl Harboriin ja Brittiläisen imperiumin alueille vuonna 1941.
thumb|250px|[[Mantšukuon (1933–1945) kartta]] Ensimmäisen maailman­sodan aikoihin Zhang Zuolin tuli sotilas­komentajaksi, jolla oli suuri vaikutusvalta laajalti Mantšuriassa. Hänen hallitessaan Mantšurian talous kasvoi voimakkaasti, ja kiinalaisia muutti alueelle runsaasti Kiinan muista osista. Japanilaiset murhasivat hänet 2. kesäkuuta 1928, mikä tapaus tunnetaan Huanggutunin väli­kohtauksena. Vuonna 1931 sattuneen Mukdenin väli­kohtauksen ja sitä seuranneen japanilaisten Mantšurian-valloituksen jälkeen japanailaiset julistivat Sisä-Mantšurian muodollisesti itsenäiseksi valtioksi, joka sai nimen Mantšukuo, ja sinne asetettiin nukkehallitsijaksi Qing-dynastian viimeinen, vallasta syösty keisari Pu Yi. Japanin alaisuudessa Mantšu­kuo oli yksi maailman julmimmin kohdelluista alueista, missä alueen venäläiseen ja kiinalaiseen väestöön kohdistettiin järjestel­mällisiä terrori- ja pelottelu­toimen­piteitä, pidätyksiä, järjestettyjä mellakoita ja muita alistamis­keinoja. Mantšukuota käytettiin myös tuki­alueena, josta käsin oli tarkoitus valloittaa koko Kiina.
Hiroshiman ja Nagasakin pommituksien jälkeen vuonna 1945 Neuvosto­liitto julisti sodan Japanille ja miehitti Mantšukuon, jonka aluetta se piti hallinnassaan vuoteen 1946 saakka, jolloin se palautettiin Kiinalle. Pian tämän jälkeen Kiinan kommunistit ja Kuomintang kävivät taisteluja Mantšurian hallinnasta. Kommunistit voittivat Liaoshenin taistelun ja saivat hallintaansa koko Mantšurian. Neuvosto­liiton tukema Kiinan kommunistinen puolue käytti Mantšuriaa tuki­alueena Kiinan sisällis­sodassa, jonka se voitti vuonna 1949. Tulkinnan­varaiset kohdat vanhoissa sopimuksissa, joilla Ulompi Mantšuria oli aikoinaan luovutettu Venjälle, johtivat kiistoihin eräiden saarien valtiollisesta asemasta. Vuonna 1969 tämä johti raja­kahakkoihin, muun muassa Ussurin raja­väli­kohtaukseen. Vuonna 2004 Venäjä luovutti Yinlongin saaren ja puolet Heixiazia Kiinan kansan­tasa­vallalle, mikä lopetti raja­kiistat.
Ninjago: Lohikäärmeiden nousu
Ninjago: Lohikäärmeiden nousu on Lego Groupin tuottama tietokoneanimoitu fantasia-supersankari-televisiosarja. Se perustuu Lego Ninjago -tavarmerkkiin ja on jatko-osa Ninjagolle, jota esitettiin 15 kautta vuodesta 2011 vuoteen 2022. Sarjan ensimmäinen kausi julkaistaan Netflixissä 1. kesäkuuta 2023.
Juoni
Useiden maailmojen yhdistyessä yhdeksi epävakaaksi valtakunnaksi Spinjitzu-mestari Lloydin tehtävänä on kouluttaa uusia ninjoja. Heidän on pelastettava maailma pahan voimilta löytämällä elementaalilohikäärmeitä.
Kehitys
Uusi sarja on tuotettu Ninjago-televisiosarjan viimeisen kauden jälkeen, jota esitettiin vuodesta 2011 vuoteen 2022. Uutta sarjaa varten animaatioyhtiö WildBrain Studios siirtyi käyttämään Unreal Engine 5 parantaakseen edeltäjiensä animaation laatua.
Käsikirjoittaminen
Sarjan pääkäsikirjoittajat ovat Chris "Doc" Wyatt ja Kevin Burke. Wyatt vahvisti Twitterissä, että sarja ei ole jatkoa edelliselle Ninjago-sarjalle, joka kesti 11 vuotta.
Julkaisu
Sarja esiteltiin alun perin San Diego Comic-Con 2022-taptumassa. Sarja julkaistiin Netflixissä 1. kesäkuuta 2023 Yhdysvalloissa, Kanadassa, Japanissa ja Latinalaisessa Amerikassa sekä muilla alueilla myöhemmin samassa tai seuraavassa kuussa. Suomessa sarja julkaistiin 5. kesäkuuta Ruutu+-palveluun.
Karoliina Kantelinen
Karoliina Kantelinen (s. 1975 Uusikaupunki ) on suomalainen laulaja, kansanmusiikin opettaja ja etnomusikologi. Joulukuusta 2012 lähtien hän on ollut yksi Värttinän laulajista.
Värttinän lisäksi Kantelinen on laulanut muun muassa Philomela-naiskuorossa, Ketsurat-lauluyhtyeessä, Sari Kaasisen johtamassa Otawassa sekä Sakari Kukon No One's Land -yhtyeessä. Lisäksi hän on esiintynyt duona useiden artistien kuten Ilkka Heinosen ja Susan Ahon kanssa. Ensimmäisen sooloalbuminsa Kantelinen julkaisi vuonna 2008.
Ryhmäkasvi
Ryhmäkasvi on sellainen kesäkukka, jota on tapana istuttaa ryhmiin parvekelaatikoihin, kukkalaatikoihin ja kukkapenkkeihin. Jos ryhmään halutaan usean värisiä kukkia ja jos siis halutaan niiden kukkivan yhtä aikaa, pitää muistaa kasveja valitessa tarkastaa, että niiden kukinta-aika on sama.
Jotkut ryhmäkasvit kestävät leikkaamista ja jos ne venähtävät pitkiksi ja honteloiksi, niitä voi leikata hieman. Joitakin ryhmäkasveja voidaan käyttää myös leikkokukkina.
Ryhmäkasveja aurinkoiselle paikalle:
Rymäkasveja aurinkoiselle tai puolivarjoiselle paikalle:
Ryhmäkasveja varjoiselle paikalle:
Toispuolihalvaus
Toispuolihalvaus (myös hemiplegia) on tila, jossa henkilön vartalon toinen puoli on heikko tai halvaantunut, esimerkiksi toinen käsivarsi ja saman puolen jalka eivät toimi normaalisti. Tila voi olla synnynnäinen tai seuraus sairaudesta tai halvauksesta. Hemiplegian aiheuttaa yleisimmin jokin aivoverenkiertohäiriö, mutta kliinisen tilan voivat aiheuttaa myös selkäytimeen tai aivopuoliskoihin vaikuttavat vammat tai sairaudet.
CP-vamma voi myös vaikuttaa toisen aivopuoliskon toimintaan, jolloin kehon toisen puolen toiminnot ovat rajallisia. CP-vammaisilla hemiplegia ei aiheuta halvausta vaan spasmeja. Mikäli CP-vamman ainoa oire on toispuolinen halvaus, tilaa kutsutaan hemiplegiaksi.
Hemiplegiaa aiheuttaa myös mm. aurallisen migreenin harvinaiset alatyypit familiaalinen (suvuittain kulkeva) hemipleginen migreeni FHM sekä sporadinen (erillisenä esiintyvä) hemipleginen migreeni SHM.
Suomen kansainväliset rajanylityspaikat
Kansainvälinen rajanylityspaikka on valtioneuvoston asetuksen 25.8.2005/652 mukainen korkeamman tason rajanylityspaikka, joka on tarkoitettu kansainväliselle matkustajaliikenteelle. Jako kansainvälisiin rajanylityspaikkoihin ja tilapäisiin, mahdollisesti vain osan vuorokaudessa auki oleviin tai muuten rajoitettuihin rajanylityspaikkoihin on määritelty Suomen ja Venäjän federaation kesken valtiosopimuksella SopS 66/1994.
Toispuolihalvaus
Osittaista toispuolihalvausta kutsutaan hemipareesiksi.
Kaarle (Belgia)
Kaarle Flanderin kreivi, Belgian prinssi ja sijaishallitsija (10. lokakuuta 1903 – 1. kesäkuuta 1983), oli Belgian sijaishallitsija veljensä Leopold III:n valtakauden lopulla.
Tausta
thumb|left|Kaarlen lapsuuskuva. Kaarle (Charles Théodore Henri Antoine Meinrad / Karel Theodoor Hendrik Anton Meinrad) syntyi Brabantin herttuan ja tulevan kuninkaan Albert I:n ja hänen puolisonsa Elisabethin, syntyjään herttuatar Baijerissa, toisena poikana. Syntymän jälkeen hänestä tuli Belgian prinssi ja 31. tammikuuta 1910 Kuningas Albert I myönsi nuorelle prinssille erään Euroopan vanhimmista arvonimistä, Flanderin kreivin arvon. Tätä titteliä hän käytti koko elämänsä, myös sukunimenään.
Prinssi Kaarle oleskeli Isossa-Britanniassa ensimmäisen maailmansodan aikana ja suoritti siellä perusopintonsa. Tämän jälkeen hän siirtyi Ison-Britannian laivaston palvelukseen ja sai siellä monipuolisen meriupseerin koulutuksen. Sotilasopinnot päättyivät vuonna 1925.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan lähestyessä ja jo osittain riehuessa Kaarle nimitettiin everstiksi 19. syyskuuta 1939. Liikekannallepanon ja sitä seuranneen 18 päivän taistelun aikana hän toimi ratsuväen esikunnassa. Sodan ja saksalaismiehityksen aikana prinssi Kaarle eli hyvin kätkeytyneenä Brysselissä. Vapautusta edeltäneinä kuukausina hän eli väärän nimen turvin eräässä eteläisen Belgian pienessä kylässä.
Sijaishallitsija
Sodan päättyessä vuonna 1944 Belgian kuningas ei ollut maassa, vaan saksalaisten hallussa Saksassa ja Itävallassa. Kun kuitenkin perustuslaissa oli mahdollisuus määrätä sijaishallitsija, niin parlamentti ja senaatti yhteisistunnossaan nimittivät Flanderin Kaarlen veljensä Leopold III:n sijaishallitsijaksi. Sijaishallitsija vannoi virkavalansa perustuslaille 20. syyskuuta 1944. Kaarle hoiti sijaishallitsijan tehtäviä 20. heinäkuuta 1950 saakka, jonka jälkeen valta palasi hyvin pieneksi hetkeksi Leopold III:lle ennen siirtymistä Baudouin I:lle.
Sisäpolitiikka
Kaarlen sijaishallitsijakauden politiikkaa väritti pääsääntöisesti kysymys kuninkaan asemasta ja Belgian monarkiasta ja sen kohtalosta. Tätä nimetään kansallisessa historiassa "kuninkaalliseksi ongelmaksi". Kysymys suhtautumisesta kuninkaan paluuseen ja monarkiaan jakoi kansan lähes kaikissa muissakin asioissa.
Epävakaudesta kertoo myös se, että sijaishallituskauden aikana maassa oli yhdeksän eri hallitusta. Kuitenkin sisäpoliittisesti merkittävä oli 19. helmikuuta 1948 hyväksytty laki, joka antoi äänioikeuden myös naisille. Tällä oli merkittäviä vaikutuksia ns. "kuninkaallisessa ongelmassa".
Sota oli rauhoittanut maan kahden kieliryhmän välistä taistelua, mutta ei suinkaan haudannut sitä. Lisäksi flaaminkieliset suhtautuivat huomattavasti myönteisemmin kuninkaan paluuseen ja monarkiaan kuin ranskankieliset vallonit. Näin eri politiikan aspektit sulautuivat yhdeksi sekasotkuksi, jossa sijaishallitsija Kaarle yritti parhaansa mukaan pysyä koko maan hallitsijana ja jokaisen belgialaisen edustajana.
Ulkosuhteet
Lisäksi maa otti vastaan Yhdysvaltojen tarjoamaa Marshall-apua ja oli valmistelemassa Euroopan unionin esiastetta Euroopan Hiili- ja Teräsyhteisön perustamista.
Yksityiselämä
Kun sijaishallitsijan tehtävät vuonna 1950 päättyivät, niin Kaarle vetäytyi yksityisyyteen. Hän asui pääsääntöisesti Ostendessä, kuninkaallisen perheen omistaman Raversijden alueelle rakennetussa huvilassa.
C. A. R. Hoare
Charles Antony Richard "Tony" Hoare (s. 11. tammikuuta 1934 Colombo, Brittiläinen Ceylon) on brittiläinen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän on kehittänyt muun muassa pikalajittelualgoritmin ja Hoaren logiikan sekä monitorit ratkaisuksi moniajojärjestelmien lukkiutumatilanteisiin.
Kaarle (Belgia)
Yksityiselämä
Aikansa hän omisti taiteille. Hänellä oli hyvin läheiset suhteet maansa taiteilijoihin. Lisäksi hän piirsi ja maalasi myös itse. Hän järjesti lukuisia töittensä näyttelyitä. Työnsä hän signeerasi joko "Charle de Flandre" tai flaaminkielisesti "Karel van Vlaanderen".
C. A. R. Hoare
Hoare sai Turing-palkinnon vuonna 1980.
Das Buddhistische Haus
Das Buddhistische Haus ("buddhalainen talo") on Berliinissä, Frohnaun kaupunginosassa, sijaitseva temppelikompleksi. Se on Euroopan ensimmäinen buddhalainen temppeli.
Saksalainen lääkäri, Paul Dahlke, teki useampia matkoja Sri Lankaan, jossa hän myöhemmin kääntyi buddhalisuuteen. Palattuaan Saksaan hän rakennutti buddhalaisen talon Berliiniin. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Max Meyer. Rakennustyylissä on otettu vaikutteita erityisesti Sri Lankan buddhalaisesta arkitehtuurista. Rakennus valmistui vuonna 1924. Taloon johtava portaikko koostuu 73 askelmasta. .
Talossa asuu nykyään pääsääntöisesti Sri Lankasta tulleita munkkeja, jotka mm. opettavat meditaatiota. Talossa noudatetaan theravada-buddhalaista perinnettä.
Talon yhteydessä toimii kirjasto, jotka ovat molemmat avoimia yleisölle.
Gianni Ferrio
thumb|200px|Gianni Ferrio
Gianni Ferrio (15. marraskuuta 1924 - 21. lokakuuta 2013) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja. Hän aloitti työnsä musiikin parissa 1950-luvun lopulla ja sävelsi tunnusmusiikit moniin italialaisiin elokuviin, joista kuuluisimpia ovat Un dollaro bucato (1965) ja Tutti a squola (1979). Hän toimi myös usein kapellimestarina Italian tv-yhtiö RAI:n lähetyksissä, ja toimi San Remo-laulukilpailun kapellimestarina kahdesti, vuosina 1959 ja 1962.
Ferrio teki pitkän yhteistyöuran italialaisen laulaja Minan kanssa ja sävelsi hänelle esimerkiksi hitin Parole parole (1972)
Vuonna 1965 Italian isännöidessä Eurovision laulukilpailuita Ferrio toimi kilpailun kapellimestarina, sekä johti myös Italian, Irlannin ja Itävallan kappaleet.
Marijampolė
Marijampolė on teollisuuskaupunki ja Marijampolėn läänin hallinnollinen keskus Etelä-Liettuassa. Kaupunki sijaitsee Puolan rajan ja Venäjälle kuuluvan Kaliningradin alueen tuntumassa, lähellä Vištytis-järveä. Kaupunki kuuluu Sudovian seutuun. Vuonna 2012 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 40 388 asukasta.
Historia
Ensimmäinen tunnettu maininta kaupungista on vuodelta 1667. Itsehallinnon ja kaupunginoikeudet se sai vuonna 1792 Liettuan suurherttuana toimineen Puolan kuninkaan Stanislovas Augustasin käskystä.
Venäjän keisarikunnan aikana kaupunki kuului Suwałkin kuvernementtiin, jossa se oli oman kihlakuntansa keskus. Esimerkiksi vuonna 1897 kaupungissa asui 6 737 henkeä.
Kaupunki on nimetty Neitsyt Marian mukaan; sana pol tarkoittaa: "kaupunki". Neuvostomiehityksen aikana, vuosina 1955–1989 kaupunki kantoi nimeä Kapsukas Liettuan kommunistisen puolueen perustajajäsenen Vincas Mickevičius-Kapsukasin mukaan.
Nähtävyyksiä ja liikenneyhteyksiä
Kaupungin nähtävyyksiä ovat mm. suuri valkoinen Pyhän arkkienkeli Mikaelin kirkko ja vuonna 1923 rakennettu Marijampolėn rautatieasema, jonka naapurissa sijaitsee kaupungin linja-autoasema. Viereisessä kunnassa on Liettuan sodanjälkeisen vastarintaliikkeen museo.
Knife Party
Knife Party on australialainen elektronista musiikkia tekevä duo. Duo perustettiin vuonna 2011 ja sen muodostavat drum'n'bass-yhtye Pendulumista tutut Rob Swire ja Gareth McGrillen. Swire on korostanut, ettei Knife Party ole yhteydessä Pendulumiin, vaan on itsenäinen projektinsa. Knife Party julkaisi ensimmäisen EP:nsä 100% No Modern Talking 12. joulukuuta 2011.
Diskografia
thumb|250px|Knife Party esiintymässä kesäkuussa 2012.
Matias Kettilmundinpoika
Matias Kettilmundinpoika (noin 1280 – 1326) oli valtaneuvos, drotsi ja Suomen käskynhaltija.
Matias Kettilmundinpoika oli Ruotsin päämies ja drotsi vuosina 1318–1319. Hänet nimitettiin Turun linnan päälliköksi vuonna 1324 ja häntä kutsuttiin arvonimellä capitaneus Finlandensis eli Suomen päämies. Virassaan hän käytti hyvin suurta valtaa, sillä hänellä oli kuninkaan tuomiovalta sekä korkein hallinnollinen ja sotilaallinen valta Suomessa, tarkkaan ottaen Varsinais-Suomessa, Satakunnassa ja läntisellä Uudellamaalla. Matias toi Turun linnaan ritariajan loiston ja järjesti juhlia sekä sisusti linnan arvokkaasti. Hän ehti toimia virassaan vain pari vuotta, sillä hänen testamenttinsa on vuodelta 1326.
Ääntöpaikka
thumb|270px|Ääntöpaikat (aktiiviset ja passiiviset): 1. Eksolabiaalinen 2. Endolabiaalinen 3. Dentaalinen 4. Alveolaarinen 5. Postalveolaarinen 6. Prepalataalinen 7. Palataalinen 8. Velaarinen 9. Uvulaarinen 10. Faryngaalinen 11. Glottaalinen 12. Epiglottaalinen 13. Radikaalinen 14. Postdorsaalinen 15. (Medio)dorsaalinen 16. Laminaalinen 17. Apikaalinen 18. Subapikaalinen
Ääntöpaikkojen luokittelu
Jokaiseen ääntöpaikkaluokkaan liitetään aktiivinen ja passiivinen artikulaattori eli ääntämiseen osallistuva puhe-elin. Esimerkiksi []:n kaltaisissa bilabiaalisissa äänteissä alahuuli liikkuu kohti paikallaan pysyvää ylähuulta, jolloin alahuuli lasketaan aktiiviseksi ja ylähuuli passiiviseksi artikulaattoriksi. Labiodentaalisissa äänteissä, joihin muun muassa []-äänne kuuluu, samainen alahuuli liikkuu ylöspäin, mutta passiivisena artikulaattorina toimivat ylähampaat. Passiiviseen kovaan kitalakeen taas voi aktiivisena artikulaattorina koskea niin kielen kärki kuin kielen selkäkin. Ensimmäisessä tapauksessa puhutaan retrofleksisesta ääntymäpaikasta ja jälkimmäisessä palataalisesta.
Aktiivisia artikulaattoreita lasketaan tavallisesti olevan viisi: huulet (labiaaliset äänteet), kielen notkea etuosa (koronaaliset äänteet), kielen keski- ja takaosa (dorsaaliset äänteet), kielen tyvi yhdessä kurkunkannen eli epiglottiksen kanssa (radikaaliset äänteet) ja kurkunpää (laryngaaliset äänteet). Kaikki näistä voivat toimia toisistaan riippumatta. Kaksoisartikulaatiossa yhden äänteen muodostamiseen käytetään yhtäaikaisesti kahta eri aktiivista artikulaattoria.
Passiivisten artikulaattorien rajat eivät ole yhtä selviä. Kielen kärki tai selkä voivat liikkua esteettä pitkin kitalakea ja hammasvallia ilman, että pienet paikanmuutokset vaikuttaisivat merkittävästi äänteen laatuun. Lingvolabiaalinen ääntöpaikka liittyy saumattomasti interdentaaliseen, tämä taas dentaaliseen ja edelleen alveolaariseen, palataaliseen, velaariseen ja uvulaariseen. Monesti äänne voidaan tuottaa jossakin kahden nimetyn ääntöpaikan välimaastossa.
Myös aktiivisilla artikulaattoreilla kielen etuosa voidaan laskea jatkumoksi, jossa kielen kärjen alapinta (subapikaaliset äänteet) liittyy asteetta kielen kärkeen (apikaaliset äänteet) ja edelleen kielen lapaan (laminaaliset äänteet).
Konsonantteja, joilla on sama ääntöpaikka mutta eri ääntötapa tai fonaatio, kutsutaan homorgaanisiksi. Esimerkiksi suomen kielen äänteet [] lausutaan kutakuinkin samassa kohtaa suuta siten, että kielen lapa koskettaa hammasvallia. Niiden ääntymäpaikka on alveolaarinen ja ne ovat keskenään homorgaanisia. Monissa kielissä nasaaleihin liittyy sääntö, jonka mukaan toisen konsonantin edellä ne ääntyvät homorgaanisina. Näin esimerkiksi suomessa sanan elinpiiri keskellä oleva konsonanttiyhdistelmä äännetään tavallisesti [], koska [] ja [] ovat kumpikin bilabiaalisia äänteitä. Sanassa elinkeino konsonanttiyhdistelmä äännetään [], koska edelleen [] ja [] ovat kumpikin velaarikonsonantteja.
Yksittäiset ääntöpaikat
Kaikkiin yllä oleviin ääntöpaikkoihin voi liittyä nasaalisuutta ja lateraalisuutta.
Kaksois- ja lisäartikulaatiot
Joissakin kielissä esiintyy konsonantteja, joita tuotettaessa suuonteloon luodaan yhtäaikaisesti kaksi yhtä suurta kapeikkoa. Äänteellä voidaan siis laskea olevan kaksi eri ääntöpaikkaa. Ilmiötä kutsutaan kaksoisartikulaatioksi. Kaksoisartikuloidun äänteen aktiivisten artikulaattoreiden tulee olla riippumattomia toisistaan, joten siihen voi osallistua enimillään yksi kustakin artikulaattoriluokasta labiaalinen, koronaalinen, dorsaalinen ja radikaalinen. Äänirakoa eli glottista ei tässä yhteydessä yleensä lasketa artikulaattoriksi, vaikka siinä muodostetaankin monelle äänteelle ominainen sointi. Varsinaista kapeikkoa ei glottiksessa voi kuitenkaan muodostaa. Kaksoisartikulaatiota esiintyy muun muassa monissa länsiafrikkalaisissa kielissä, joissa tavallisia äänteitä ovat labiovelaariset klusiilit [] ja []. Esimerkki tällaisesta kielestä on Nigeriassa puhuttava joruba.
Tavallisempi ilmiö maailman kielissä on lisäartikulaatio eli sekundaariartikulaatio. Tässä suuhun muodostetaan yksi kapeikko, joka lasketaan äänteen pääasialliseksi ääntöpaikaksi. Sen lisäksi ääntöväylän jokin toinen osa lähestyy jotakin toista – tai samaakin – passiivista artikulaattoria niin, että siitä syntyy puolivokaalimainen lisäsävy äänteelle. Tällöin puhutaan esimerkiksi labialisoituneista labiaaleista tai palatalisoituneista velaareista.
Tyypillisiä lisäartikulaatioita ovat:
Prästträsket
Prästträsket (myös Dalkarby träsk) on järvi Jomalassa Ahvenanmaan eteläosassa. Sen pinta-ala on 16,7 hehtaaria. Järvi sijaitsee Maarianhaminan keskustaajaman pohjoisosassa muutamia kilometrejä Maarianhaminan keskustasta pohjoiseen.
Kehä (geometria)
pienoiskuva|360 px|Piin arvon ja kehän pituuden välinen yhteys. Ympyrän halkaisija on yksi. Kehä on geometriassa ympyrän reunaviiva eli piiri, joka sulkee ympyräkiekon sisäänsä. Kehän pisteet saadaan piirtämällä harpin kiinteällä säteellä rengas annetun ympyrän keskipisteen ympäri. Tasogeometrian määritelmä onkin, että kehä koostuu pisteistä, joiden etäisyys annetusta pisteestä on kaikilla sama.
Prästträsket
Maantiede
Prästträsketin ulottuvuus lounaasta koilliseen on 860 metriä. Allas on varsin tasaleveä. Saaria ei ole. Järveä ympäröi kulttuurimaisema muissa ilmansuunnissa paitsi idässä, jossa on Kasbergetin metsäalue, jonka korkein kohta on noin 70 metriä mpy. Prästträsketiin virtaa laskuoja etelästä ja pohjoisesta, Prästträsketistä virtaa laskuoja koilliseen.