cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mari (kaupunki)
Varhainen historia
Akkadilaiset tuhosivat kaupungin noin 2350 eaa. Kaupungin väestö oli seemiläisiä, ehkä eblalaisia ja/tai akkadilaisia. Marin rauniokummun ala on noin 1000x600 m. thumb|240px|Marista löydetty sankareiden ja eläinten taistelua kuvaava [[sylinterisinetti, n. 2500–2400 eaa.]]
Uusi nousu
thumb|right|Lähi-itä [[Zimri-Limin hallintoaikana. Babylonian Hammurabi valtasi Marin.]]
Marista kehittyi uudelleen paikallinen mahti Isin-Larsa-kaudella, jolloin Mesopotamiassa oli monia keskenään kilpailevia suurkuninkaiden johtamia valtioita.
Marista on löydetty tältä ajalta jättimäinen kuninkaan palatsi kaupungin kukoistusajalta n. vuosina 1800–1700 eaa., jonka koko ala oli 250x125 m eli 3,5 ha, ja valtaistuinsali 25x11 m. Suurin piha oli 50x33 metriä. Palatsissa oli 300 huonetta ja se oli rakennuttajansa, Zimrilimin aikaan ehkä Lähi-idän suurin. Sieltä on löydetty mm. virastohuoneita, kylpyhuoneita, käymälöitä, arkistohuoneita, varastoja ja kellareita. On löydetty myös pari luokkahuonetta. Palatsiin pääsi vain yhdestä portista. Palatsissa oli värikkäitä seinämaalauksia. Marin dynastian perusti länsiseemiläinen amorilainen Jaggidlim (Yaggid-Lim) noin 1760 eaa.
Hänen poikansa Jakhdunlim (Yahdun-Lim) laajensi Marin valtaa Pohjois-Syyriaan ja osaan Mesopotamiaa. Khaburin suulle rakennettiin suuri linnoitus.
Assurin kuningas Shamshi-Adad valtasi Marin ja asetti poikansa Jasmakh-Adadin kaupungin valtaistuimelle surmaten melkein koko Marin kuningasperheen. Ainoastaan prinssi Zimrilim pääsi pakoon. Maanpakoon joutunut Zimrilim (Zimri-lim) palasi Marin johtoon ehkä Babylonian kuninkaan Hammurabin tukemana. Zimri-lim hallitsi kaupunkia 20 vuotta. Hänen aikanaan Mari soti Elamia, Eshnunnaa, Subartua eli Assyriaa ja muita maita vastaan.
Myös arolta tunkeutuvat beduiinit olivat alituinen uhka. Etelässä maata uhkasi vahva paimentolaisheimo Maru-Jamina. heimon nimi on luettu myös binu-jamina eli benjaminilaiset, ja se on kytketty varhaisiin israelilaisiin. Myös Assyrian Smahshi-Adad I piti Maru-Jaminan eli Binu-Jaminen "oikean käden poikia" vaarallisina.
Mari oli kaupan solmukohta. Tämän ajan vasallijärjestelmässä oli ylikuninkaita, alikuninkaita ja pieniä vasalleja. Aleppon, Qatnan, Larsan, Babylonin, Eshnunnan, Elamin ja Marin välillä vallitsi jonkinlainen voimatasapaino. Erään Zimrilimin saaman raportin mukaan Hammurabin kanssa liitossa oli 10–15 kuningasta, sama määrä Larsan Rimsinin, Eshnunnan Ibalpielin, Qatnan Amutpielin, mutta Jamkhadin eli Aleppon kuninkaan Jarimlimin liittolaisna oli 20 kuningasta. Kauppakaravaanit saivat maiden välisistä sodista huolimatta liikkua malko vapaasti. Mari kävi Zimrilimin aikaan kauppaa 30 kaupungin kanssa, kauppa ulottui jopa Haasoriin asti.
Babylonian kuningas Hammurabi kukisti Marin vuonna 1759 eaa., mutta jätti sen kuninkaan Zimrilimin valtaistuimelle, ja ei koskenut Marin väestöön. Mutta kun Mari kapinoi, sen kuningas syrjäytettiin ja Marin kaupunginmuurit hajotettiin toisen kerran historiansa aikana. Hurrilaisten ja kassiittien virratessa Mesopotamiaan Mari heikkeni, ja Mari sai vielä uusassyrialaisena aikana paikallista merkitystä. Mari lakkasi olemasta lopullisesti vasta hellenistisenä aikana.
Akrotírinlahti
Akrotírinlahti on lahti Välimeressä Kyproksen saaren etelärannikolla. Sen pohjoisrannikolla sijaitsee Limassolin kaupunki. Lahden länsirannikon muodostaa Akrotírin niemi, jolla sijaitsee Yhdistyneen kuningaskunnan tukikohta Akrotíri.
Arabialainen kirjaimisto
Arabialainen kirjaimisto on kirjaimisto, jota käytetään mm. arabian ja persian kirjoittamiseen. Kirjoitussuunta on oikealta vasemmalle, ylhäältä alas. Kirjaimistossa ei ole erikseen isoja ja pieniä kirjaimia. Kirjoitus muistuttaa kaunokirjoitusta siten, että kirjaimet kirjoitetaan yhteen toisiinsa ja niiden muoto vaihtelee kirjaimen sijaintipaikan sanassa mukaan. Tämä antaa myös mahdollisuuden kalligrafisiin erikoisuuksiin.
Myös kašmiria (devanagarin rinnalla), kurdia (latinalaisten aakkosten rinnalla), pandžabia (gurmukhin ohella), paštoa, ja urdua kirjoitetaan arabialaisin kirjaimin.
Turkissa siirryttiin arabialaisesta kirjaimistosta latinalaiseen kirjaimistoon Mustafa Kemal Atatürkin aloittaman laajan uudistusohjelman yhteydessä.
Tataarit (myös Suomessa) kirjoittivat arabialaisilla kirjaimilla ennen siirtymistä latinalaisiin.
Historiallinen tausta
Arabialainen kirjaimisto voidaan jäljittää aramean nabatealaisen murteen kirjoittamiseen käytettyyn nabatealaiseen aakkostoon, joka puolestaan periytyi foinikialaisesta kirjaimistosta. Koraanin kirjoittamista edeltäneeltä ajalta arabialaisesta kirjoituksesta on säilynyt vain muutamia hajaesimerkkejä.
Arabian kielessä
Kirjainten ns. abjadī-järjestys on: Muistisääntö: tai
Kalligrafia
thumb|Thuluth-kirjoitusta [[samarkandilaisen mausoleumin seinässä]] Arabialaista kalligrafiaa eli kaunokirjoitustaidetta käytetään paljon islamilaisessa arkkitehtuurissa, koristelussa, kolikoissa ja Koraanissa. Kalligrafia on noussut arvostettuun asemaansa islamilaisessa maailmassa koska ihmisten piirtäminen on nähty epäjumalien palvontana. Yleisimpiä kaunokirjoitustyylejä ovat pyöreälinjainen naskh ja korkeaviivainen thuluth.
Lilian Widjeskog
Lilian Widjeskog (nyk. Nieminen, s. 13. joulukuuta 1965 Teerijärvi ) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti jalkapallon naisten SM-sarjassa Helsingin Jalkapalloklubia ja pelasi kymmenen A-maaottelua vuosina 1989–1990.
Hänen veljensä on jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija Niklas Widjeskog.
Möxämmät-Ämin
Möxämmät-Ämin xan (,, 1469 – 1518) oli kolminkertainen Kazanin kaanikunnan kaani.
Pohjois-Haagan kirjasto
Pohjois-Haagan kirjasto on Helsingin Lassilan osa-alueella toimiva yleinen kirjasto. Se on yksi Helsingin kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa. Pohjois-Haagan kirjasto on perustettu ja sen tilat rakennettu vuonna 1981.
Jämsän keskustaajama
Jämsän keskustaajama on Jämsän kaupungin keskustaajama Keski-Suomen maakunnan lounaisosassa, noin 57 kilometriä Jyväskylästä lounaaseen. Jämsän keskustaajama sijaitsee Päijänteen länsirannan Hulkkionlahteen laskevan Jämsänjoen varrella.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Jämsän keskustaajaman pinta-ala oli 31,25 neliökilometriä ja väkiluku 12 265. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnanosien rajauksesta.
Jämsä mainitaan itsenäisenä seurakuntana vuonna 1442.
Žanna Bitševskaja
Žanna Vladimirovna Bitševskaja (, s. 17. kesäkuuta 1944 Moskova) on vielä nykypäivänäkin yksi arvostetuimmista venäläisistä folkmuusikoista. Hänet muistetaan lähinnä venäläisistä kansanlauluista, joita hän esitti ihailemansa Joan Baezin tavoin kitaran säestyksellä 1970-luvulla. Hän menestyi kohtalaisen hyvin ja kansainvälinen lehdistö kutsuikin Bitševskajaa "Neuvostoliiton omaksi Joan Baeziksi".
Puolalaiset juuret omaava Bitševskaja syntyi 17. kesäkuuta 1944 Moskovassa. Lapsena hän rakasti laulamista, mutta ei haaveillut laulajan urasta: Žannasta piti tulla ballerina, niin kuin hänen hämärissä olosuhteissa 1940-luvun lopulla kuollut äitinsäkin oli ollut. Myöhemmin hän kuitenkin hylkäsi haaveet balettitanssijan urasta huomatessaan omaavansa kirurgin tarkat kädet. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Žannan isä osti tyttärelleen kitaran tämän ollessa 17-vuotias. Siitä hetkestä lähtien musiikki oli tempaissut Žanna Bitševskajan mukaansa.
Hän pääsi opiskelemaan musiikkia Moskovan sirkus- ja estraditaiteen oppilaitokseen vuonna 1966. Siellä häntä opetti kitaransoitossa mm. Irma Jaunzem jonka Bitševskaja nimeää yhdeksi innoittajakseen Joan Baezin ja Bulat Okudžavan ohessa. Žannasta kehittyikin nopeasti hyvä kitaristi, joka sai kunnian toimia kitaransoiton opettajana alemman asteen opiskelijoille. Opiskeluaikoinaan Žanna innostui uudelleen kansanmusiikista, mutta haitarin, balalaikan tai jonkun muun perinteisemmän venäläisen instrumentin sijasta hän halusi soittaa kitaraa. Hän myös tiesi, että kansanperinnettä ei opita pelkästään koulun penkillä, vaan se pitää kokea itse. Näiden aatteiden innoittamana hän pakkasikin kitaransa, nauhurin sekä pienen muistivihon ja lähti pitkälle matkalle, joka ulottui aina Karjalasta Volgalle saakka. Matkan tarkoituksena oli kerätä Elias Lönnrotin tavoin vanhaa kansanperinnettä talteen laulujen muodossa. Tehtävä ei ollut helppo, ja hän pääsikin käyttämään omaa luovuuttaan mm. säveltämällä melodioita vanhoihin kansanrunoihin. Nämä sävellykset Žanna piti visusti salassa, ja vain hänen opiskelukaverinsa tiesivät hänen säveltäneen osan kappaleista, joita luultiin kokonaan kansanlauluiksi. Näin kävi esimerkiksi Bitševskajan tunnetuimmalle kappaleelle "Kazatšja prittša" ("Stenka Razinin uni"), josta tuli klassikko.
Žanna Bitševskajan ensimmäinen levy ilmestyi vuonna 1975. Se sisälsi sekä hänen itsensä keräämiä että jo ennestään tunnettuja venäläisiä kansanlauluja. Levyn kauneimman kappaleen Matuškan ("Äiti-kulta") päätyminen levylle oli itse Bulat Okudžavan ansiota: Žanna oli ollut Okudžavan konsertissa, ja ihastunut kyseiseen kappaleeseen. Myöhemmin Okudžava oli vakuuttunut, että tarina jossa tyttö pakotetaan naimisiin vasten tahtoaan, sopisi täydellisesti Bitševskajalle. Tämä oli myös kahden lahjakkaan artistin ystävyyden alku: Žanna ottikin 1980-luvulla ohjelmistoonsa 14 "kummisetä Okudžavan" kappaletta. Heti ensimmäisen levyn ilmestyttyä, Neuvostoliiton johto koki vanhojen kansanlaulujen viittaavaan liikaa keisarinaikaan ja sulki nuoren artistin tien televisioon. Myös imago surullisesta naisesta alkoi muodostua kappaleiden raakuuden ja mustien esiintymisvaatteiden vuoksi. 1980-luvulla Žanna Bitševskajan musiikki noteerattiin ulkomailla, josta seurasivat esiintymismatkat ympäri Eurooppaa ja Amerikkaa. Bitševskaja vieraili Suomessa ainakin kerran, jolloin hän esiintyi Valkeakosken työväentapahtumassa vuonna 1981. Seuraavana vuonna Suomessa ilmestyi sitten albumi Venäläisiä kansanlauluja.
Bitševskajan kiinnostus musiikkiin lopahti 80-luvun loppupuolella, ja hän olisi halunnut lopettaa uransa. Hän kertoo sen ajan olleen hänelle hyvin vaikeaa ja surullista. Hän ei kuitenkaan lopettanut uraansa, vaan otti kasteen vastaan vuonna 1988. Tähän päätökseen lienee vaikuttanut tuleva aviomies Gennadi Ponomarjov, joka itse oli harras kristitty. Žanna valitsi kasteen yhteydessä ortodoksikalenterista uudeksi nimekseen Anna, mutta esiintyy yhä sekä vanhalla etunimellään että tyttönimellään.
Neuvostoliiton hajottua Anna liittyi monarkisteihin ja lauloi Venäjän sisällissodan hävinneitä valkoisia puoltavia lauluja. Vuonna 1992 hän myös tapasi ortodoksimunkki Ieromonah Romanin, jonka säveltämiin lauluihin hän ihastui. Poliittisten mielipiteidensä ja uskomuksiensa takia Anna ja Gennadi Ponormarjov joutuivat jopa murhayrityksen kohteiksi kun heidän taloaan tulitettiin vuonna 1994. Hengissä selviäminen vahvisti heidän uskoaan entisestään.
Göran Larsson
Stig Axel Göran Larsson (24. toukokuuta 1932 Uppsala – 27. helmikuuta 1989 Haninge) oli ruotsalainen uimari, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Larsson voitti 100 metrin vapaauinnissa olympiapronssia Helsingissä 1952 ja sijoittui 4×200 metrin vapaauintiviestissä neljänneksi. Wienin EM-kilpailuista 1950 Larsson voitti kultaa 100 metrin selkäuinnissa ja 4×200 metrin vapaauintiviestissä ja saavutti lisäksi hopeaa 100 metrin vapauinnissa hävittyään ranskalaiselle Alexandre Janylle.
Ferguson
Ferguson tarkoittaa seuraavia asioita:
Hilton Valentine
Hilton Valentine (21. toukokuuta 1943– 29. tammikuuta 2021) oli englantilainen kitaristi ja The Animals -yhtyeen alkuperäinen jäsen. Hän soitti yhtyeen tunnetuimman kappaleen House of the Rising Sun kitarariffin. Yhtye oli voimissaan 1960-luvulla.
1980-luvun lopussa Valentine muutti Kaliforniaan ja levytti soololevyn All in your Head 1969.
Animalsin jäsenet palasivat ajoittain yhteen 30 vuoden aikana, ja Valentine soitti myös näissä kokoonpalnoissa. Vielä 2011 ilmestyi albumi Skiffledog on Coburg St.
Lauri Boldt
Boldt valmistui ylioppilaaksi 1930 ja opiskeli aluksi oikeustiedettä mutta vaihtoi opiskelut kadettikouluun. Hän oli tarkkailijana Espanjan sisällissodassa 1937–1939. Talvisodassa hän palveli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 1. prikaatissa. Jatkosodassa Boldt oli komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana JR 13:ssa 1941–1944. Sodan jälkeen hän toimi komppanianpäällikkönä JR 4:ssä. Pääesikunnassa jalkaväkiosaston toimistoupseerina Boldt työskenteli 1945–1951. Samalla hän kävi sotakorkeakoulun 1947–1948. Uudenmaan sotilasläänissä hän palveli 1954. Komppanianpäällikkönä JP 4:ssä hän oli 1954–1955. 4. prikaatin aliupseerikoulun johtajaksi hänet oli sijoitettu 1955–1958. Hän palveli myös sotilastarkkailijana Libanonissa 1958. Uudenmaan prikaatissa hän toimi esikuntapäällikkönä 1959, pataljoonankomentajana 1960 ja jälleen esikuntapäällikkönä 1961–1965. Uudenmaan prikaatin komentajana hän toimi 1965–1967. Kyproksen suomalaisten YK-joukkojen komentajana Boldt toimi 1965–1966. Hän osallistui aktiivisesti Amnesty Internationalin toimintaan.
Ylennykset: Reservikornetti 1932, luutnantti 1941, kapteeni 1943, majuri 1955, everstiluutnantti 1959, eversti 1965.
Hummeri
Hummeri (Homarus gammarus) eli euroopanhummeri on suurikokoinen äyriäinen.
Lauri Boldt
Lauri Boldtin isä oli sosialisti ja uskontofilosofi Georg Boldt, puoliso kirjastoneuvos Barbro Boldt (o.s. Inberg) ja lapsia ekonomisti Peter J. Boldt, psykoanalyytikko Barbara Mattsson ja toimittaja Jolin Boldt.
Hummeri
Koko ja ulkonäkö
Hummeri voi kasvaa 60 cm:n pituiseksi ja painaa 5–6 kiloa, mutta merroilla kalastetut ja kaupatut hummerit ovat yleensä alle 30 cm:n mittaisia. Hummeri voi elää 15 vuotta vanhaksi.
Hummerin kitiinipanssari on päältä sinertävä, alta keltainen, ja se päättyy jaokkeiseen pyrstöön. Sillä on suuret sakset ja kahdeksan kävelyjalkaa. Sakset ovat keskenään erikokoiset: pienemmän saksen sisäreuna on terävä, siinä on hammasmaisia ulokkeita ja sitä käytetään saaliin kiinnipitämiseen ja paloitteluun. Isommassa saksessa on kyhmyjä, ja sen avulla hummeri murskaa saaliseläimen kuoren. Jos hummeri menettää saksen tai jalan tappelussa tai onnettomuudessa, sen tilalle kasvaa uusi, mutta uusi raaja on muiden kokoinen vasta useiden kuorenvaihtojen jälkeen.
Levinneisyys
Euroopanhummeri elää Atlantin valtameren itäosissa, Lofooteilta Azoreille ja Marokkoon. Hummeria on tavattu myös Välimeressä ja Mustanmeren luoteisosassa.
Suomessa on myynnissä myös amerikanhummeria, jota tuodaan usein kypsänä ja pakastettuna muun muassa Kanadasta.
DEN 0255-4700
DEN 0255-4700 on himmeä ruskea kääpiötähti Eridanuksen tähdistössä 16,2 valovuoden eli 5 parsekin päässä meistä. Sen näennäinen kirkkaus on 22,92 ja spektrityyppi L 7,5. Pintalämpötila on 1 700 K.
Keskinen divisioona (NHL)
Vuosina 2013–2020 divisioonassa oli seitsemän joukkuetta, poiketen muiden divisioonien kahdeksasta. Arizona Coyotes liittyi divisioonaan kaudella 2021–2022, kun laajennusjoukkue Seattle Kraken otti sen paikan Tyynenmeren divisioonassa.
Kaudella 2020–2021 COVID-19-pandemian aiheuttamien uudelleenjärjestelyjen vuoksi liigan divisioonat menivät uusiksi ja Itä–Länsi -konferenssijaottelu jätettiin pois. Uusi kahdeksan joukkueen Keskinen divisioona oli ainoa neljästä divisioonasta, joka toimii samalla nimellä kuin ennen. Kuitenkin vain kolme kahdeksasta uuden divisioonan joukkueesta olivat mukana Keskisessä edellisellä kaudella.
Keskisen divisioonan viimeisin mestari on Colorado Avalanche kaudelta 2021–2022. Eniten mestaruuksia on Detroit Red Wingsillä, yhteensä 13.
Kilogramma
pienoiskuva|Tietokoneella luotu kuva kansainvälisestä kilogramman prototyypistä (IPK).
Haakon Maununpoika
Haakon Maununpoika (Håkan Magnusson Toresfostre) oli Norjan kuningas 1093–1094. Hän jakoi maan serkkunsa Maunu Paljassäären kanssa: Haakon hallitsi Trøndelagia ja Opplandenia, Maunu Vikenin aluetta. Haakon oli kuningas Maunu Haraldinpojan poika. Hän oli Stein-Torin kasvatti, ja sai siksi liikanimen Toresfostre. Haakon oli hallitsijana suosittu toteuttamiensa veronalennusten vuoksi. Hänen valtakautensa jäi kuitenkin lyhyeksi. Haakon kuoli vain 25-vuotiaana Dovrefjällessä. Haakonin kuoltua Maunusta tuli yksin koko Norjan kuningas.
Kilogramma
Kilogramma (yksikön tunnus kg ), yleis­kielessä usein lyhyesti kilo, on SI-järjestelmän mukainen massan yksikkö. 1700-luvun lopun Ranskassa oli ajatuksena luoda arjen ja tieteen käyttöön sopiva yksikkö, jonka käyttöä olisi helppo soveltaa. Siksi kilo­gramma määriteltiin aluksi litran suuruisen vesi­määrän massaksi. Vaikka sen tieteellistä määritelmää on vuosien saatossa kehitetty, on alku­peräinen ajatus säilynyt hyvin.
Yksikön määritelmä
Kilogramman nykyisen määritelmän vahvisti kahdeskymmeneskuudes yleinen paino- ja mittakonferenssi vuonna 2018, ja se tuli voimaan 20. toukokuuta 2019. Kilogramma on määritelty antamalla Planckin vakiolle (h) tarkka numeerinen arvo; 6,626 070 15 × 10−34 J⋅s, eli 6,626 070 15 × 10−34 kg⋅m2⋅s−1, jolloin kilogramma määritellään metrin ja sekunnin avulla. Metri on määritelty valonnopeuden (c) sekä sekunti cesiumin erään taajuuden (ΔtCs) avulla, joten kilogramma on määritelty täysin luonnonvakioiden mukaan eikä riipu enää fyysisestä kappaleesta.
Käytännössä tämä Planckin vakioon perustuva mittanormaali voidaan toteuttaa sähkösuureiden kvanttinormaaleihin perustuen wattivaa’an avulla.
Samassa CGPM:n konferenssissa päätettiin, että kilogramman prototyypin, kappaleen K, massa on 1 kg, mutta vain samalla suhteellisella tarkkuudella, jolla Planckin vakio voitiin konferenssin aikaan mitata (suhteellinen virhe 1,0 × 10−8). Kappaleen K massa tullaan jatkossa määrittämään kokeellisesti.
Historia
Kuningas Ludvig XVI nimesi 1700-luvun lopulla tiedemiesryhmän pohtimaan uuden mittajärjestelmän perusteita. Ryhmä kehitti niin sanotun ”desimaalisen metrisen mittajärjestelmän”. Siinä kaikkien suureiden yksiköt johdettiin pituusmitan metrin avulla ja niiden kerrannaisten määritettiin olevan kymmenjärjestelmäkerrannaisia. Massan yksikkö johdettiin desimetristä veden avulla. Kuutiodesimetri jäätymispisteessä olevaa vettä vastasi massan perusyksikköä.
Ranskan vallankumouksen jälkeen tasavaltalainen hallitus jatkoi kuninkaan ideaa muutamin poikkeuksin. Esimerkiksi massan yksikkö ei jakanut suosiota, koska useimmat punnitukset tehtiin perusyksikköä pienemmille massoille. Siksi päädyttiin pienentämään massan perusyksikköä tuhannesosaan aiemmasta ja sitä kutsuttiin ”grammeksi” eli grammaksi. Koska gramman massainen prototyyppi olisi osaltaan ongelmallinen, tehtiin prototyypistä tuhat kertaa suurempi eli 1 000 gramman painoinen. Näin syntyi ajatus, joka sekä myötäili aiempaa perusyksikköehdotusta että uusia ajatuksia.
Määrittelyn jälkeen kilogramman määritelmän tueksi valmistettiin metalliseoksesta ”mallikappale” eli kilogramman prototyyppi, jota kutsuttiin nimellä Kilogramme des Archives. Se on platinasta ja iridiumin seoksesta valmistettu ympyrälieriön muotoinen kappale K (eli ”Le Grand K”), jonka korkeus ja läpimitta ovat 39 millimetriä, ja jota Bureau international des poids et mesures (lyhennetään BIPM) säilyttää Sèvresissä BIPM:n kellaritiloissa olosuhteissa, jotka 1. Conférence Générale des Poids et Mesures (lyhennetään CGPM) määritteli vuonna 1889. Sama sopimus määritteli, että kilogramman mittayksikkö on sama kuin kyseisen kappaleen K massa.
Vuonna 1901 kolmannessa CGPM-kokoontumisessa otettiin kantaa sanaan paino ja vahvistettiin, että massan yksiköksi tulee kilogramma eli m(K) = 1 kg. Tämä on edelleen kilogramman määritelmän perusta, vaikka tiedetäänkin, että kappaleen K massa kasvaa metallin pinnan läpi ilmasta liukenevien aineiden johdosta. Metalliin liukenevien aineiden määrä on noin 1 μg eli gramman miljoonasosan vuodessa.
Sen jälkeen kun metrille vuonna 1960 vahvistettiin krypton-86:n säteilyyn perustuva määritelmä, kilogramma oli ainoa SI-järjestelmän perusyksikkö, jonka määritelmä ei perustunut luonnonvakioihin vaan keinotekoiseen mallikappaleeseen.
Perusmallin kopiot
Alkuperäisestä kilogramman prototyypistä valmistettiin kuusi muuta kopiota, joita säilytetään samassa kassakaapissa. Näiden lisäksi on valmistettu ruostumattomasta teräksestä kappale, jota voidaan kuljettaa eri maihin sikäläisen kansallisen prototyypin kalibrointia varten. Vuosien aikana on tehty runsaasti tutkimuksia prototyyppien käytöstä ja on huomattu, että riittävän herkillä vaaoilla seitsemän kappaleen painoissa on tapahtunut eriytymistä. Ne eivät säily samoina, vaikka niitä säilytetään huolella.
Siirtyminen uuteen määritelmään
Vuonna 1999 esitettiin 21. CGPM:n konferenssissa kehotus kehittää menetelmä kiinnittää massan perusyksikkö luonnonvakioihin, jotta prototyypin epästabilisuudesta johtuvista ongelmista päästäisiin eroon.
Vuonna 2011 CGPM tarttui tapaan määrittää kilogramma Planckin vakion avulla, joka saisi tarkkaan määrätyn arvon 6,626 0 × 10−34 Js.
Vaikka näin sovittiin alustavasti vuonna 2011, sille jätettiin harkinta-aikaa, ja lopullinen päätös kilogramman prototyypistä luopumisesta tehtiin vasta Kansainvälisen paino- ja mittakomitean kokouksessa vuonna 2018. Kilogramman uusi määritelmä astui voimaan 20. toukokuuta 2019. 26. yleinen paino- ja mittakonferenssi (CGPM) äänesti aiheesta kokouksessaan 13.–16. marraskuuta 2018.
Vaihtoehtona kilogrammalle ehdotettiin myös määritelmää, jonka mukaan kilogramma olisi (6,022 141 5/12) × 1026 (eli 0,501 845 125 × 1026) kertaa hiili-12-atomin massa. Tämä määritelmä olisi liittynyt läheisesti moolin määritelmään, sillä gramman ja atomimassayksikön suhde olisi ollut edelleen tarkalleen sama kuin Avogadron vakion luku­arvo.
Muita massan yksiköitä
SI-yksiköiden ohella käytettäväksi on (metrinen) tonni, jonka tunnus on t ja tarkoittaa 1 t = 1 000 kg = 103 kg. Vuonna 1879 sitä kutsuttiin nimellä tonne, mutta nimi on muuntunut Suomessa muotoon tonni. Englanninkielisissä maissa on käytössä nimitys metric ton.
Pienet atomien massan kokoiset yksiköt on hyväksytty käytettäväksi SI-yksiköiden rinnalla. Ne ovat atomimassayksikkö, jossa 1 u = 1,660 538 86(28) × 10−27 kg, sekä dalton, jossa 1 Da = 1 u.
Johdannaisyksiköitä
Kilogrammaa on aikaisemmin käytetty myös voiman yksikkönä. Sellaisena se tarkoitti voimaa, jolla Maa vetää puoleensa yhden kilogramman massaa merenpinnan tasolla 45. leveyspiirillä, missä painovoiman kiihtyvyydellä on ns. normaaliarvo 9,806 65 m/s2. Tälle voimayksikölle annettiin myöhemmin nimi kilopondi, ja siihen perustui useilla teknisillä aloilla 1970-luvulle saakka käytetty tekninen mittajärjestelmä.
Kilogrammasta ja muista perusyksiköistä on johdettu erilaisia johdannaisyksiköitä.
SI-kertoimet
Kilogramma on SI-järjestelmän perus­yksiköistä ainoa, jonka nimeen sisältyy etu­liite (k eli kilo). Tämän vuoksi kilo­gramman kerrannais­yksiköitä ei, toisin kuin muiden SI-yksiköiden kerrannaisia, muodostetakaan lisäämällä suoraan sen eteen toinen etu­liite vaan vaihtamalla etu­liite kilo toiseen etuliitteeseen (tai jättämällä se pois). Niinpä vaikka kilo­gramma on perus­yksikkö, sen kerrannais­yksiköt muodostetaan ikään kuin sen tuhannes­osa eli gramma olisi perus­yksikkö. Esi­merkiksi miljoonas­osa kilo­grammasta eli 10−6 kg ei ole 1 μkg vaan 10−3 g = 1 mg eli milligramma.
Gramman kerrannaiset muodostetaan normaaliin tapaan seuraavasti.
Vaikka taulukossa gramma on lihavoitu, massan perusyksikkö ei siis ole gramma vaan kilogramma.
Periaatteessa mahdollisia mutta harvoin käytettyjä ovat lisäksi muun muassa dekagramma (10 g), hehtogramma (100 g), senttitonni (10 kg) ja desitonni (100 kg).
Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo
Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo on 29. lokakuuta 2008 julkaistu Dingo-tribuuttialbumi. Albumilla tunnettuja Dingon kappaleita esittää joukko suomalaisia artisteja.
Kokoelman ensimmäisenä singlenä julkaistiin Scandinavian Music Groupin versio kappaleesta ”Levoton tuhkimo”. Toinen single on Negativen ”Sinä ja minä”. Molemmat kappaleet ovat kuunneltavissa levy-yhtiö Elements Musicin sivuilla.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Bertil Cleve
Bertil Cleve (s. 1907–1941) oli ruotsalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Osini
Osini on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 789 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 39,81 neliökilometriä. Se sijaitsee 645 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Markku Tuuli
Markku Tuuli (1944 tai 1945 – 26. kesäkuuta 1983) oli suomalainen elokuvakriitikko ja -toimittaja sekä tietokirjailija. Hänen erityinen kiinnostuksen kohteensa oli itäeurooppalainen elokuva, josta hän kirjoitti kaksi tietokirjaa Suomen elokuvasäätiön julkaisusarjaan. Pisimpään Tuuli kirjoitti elokuva-arvosteluja Katso-lehteen. Elokuvan lisäksi Tuuli kirjoitti rockmusiikista.
Vuoden 1945 paikkeilla syntynyt Markku Tuuli kiinnostui elokuvista syvällisesti jo teinivuosinaan Kouvolassa, ja harrastus muuttui työksi hänen muutettua Helsinkiin opiskelemaan. Vuonna 1965 hän aloitti Ilta-Sanomien ja 1967 Uuden Suomen elokuva-avustajana. Vuonna 1967 hän aloitti myös Katso-lehden elokuva-arvostelijana. 1970-luvun alussa hän kirjoitti myös musiikkilehti Musaan. Vuosina 1972–1980 hän laati Mitä missä milloin -vuosikirjojen elokuvakatsaukset. Hän vieraili tuomaristojen jäsenenä Bulgarian Varnan elokuvafestivaaleilla ja Tampereen lyhytelokuvajuhlilla.
Tuuli teki töitä myös radiolle, kuten neliosaisen ohjelmasarjan Elokuva ja todellisuus. Television puolella hän käsikirjoitti Iltatähti-musiikkiohjelmaa syksyllä 1981.
Markku Tuuli kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 38-vuotiaana kesäkuussa 1983.
Senkki
Senkki on tarjoiluastioille ja aterimille tarkoitettu säilytyskaluste, matala ja leveä kaappi jonka yläpinta toimii lasku- tai työtasona. Senkkiä käytetään yleisimmin ruokailutilassa sijoitettuna seinän viereen ruokapöydän lähelle, jolloin siitä on apua kattauksessa ja sivupöydän tavoin ruoan tarjoilussa. Sana senkki tulee ruotsin kielen sanasta skänk [šenk], joka viittaa juuri tarjoilemiseen (verbin skänka eräs merkitys).
Senkki muistuttaa vetolaatikoista muodostuvaa lipastoa, mutta senkin säilytystilat ovat yleensä ovien takaa avautuvia hyllykaappeja. Vetolaatikoitakin voi olla.
Senkki voi jatkua työtason yläpuolella syvyyssuunnassa kapeampana kaapistona, usein näyttäville astioille ja koriste-esineille tarkoitettuna lasiovisena lasikkona eli vitriininä. Vitriinin taustaseinä voi olla peililasia.
Ala- ja yläkaapeista sekä työtasosta muodostuva senkki oli aiemmin myös yleinen keittiöiden säilytys- ja työskentelykaluste, niin sanottu emännänkaappi. Sen pohjalta ovat syntyneet nykyiset kiinteät keittiökalusteet erikseen hankittavine pöytä- ja seinäkaappeineen ja työtasoineen.
Myös Suomessa yleinen talonpoikaishuonekalu klaffipiironki on eräänlainen senkki, jossa avattu klaffikansi toimii kirjoituspöytänä tai laskutasona esimerkiksi ruokaa tarjoiltaessa.
Ruskea alikääpiö
Ruskea alikääpiö  on taivaankappale, joka on ruskeata kääpiötäkin himmeämpi. Sen massa on alle 13 Jupiterin massaa. Ruskeassa alikääpiössä ei tapahdu deuteriumin fuusiota niin kuin ruskeassa kääpiössä. Tästä huolimatta ruskea alikääpiökin säteilee alussa melko kirkkaasti sen kutistumisessa vapautunutta painovoimaenergiaa. Yhtään kiistatonta ruskeaa alikääpiötä ei ole havaittu, mutta esimerkiksi kohdetta S Ori 52 on ehdotettu sellaiseksi.
Hafiz Allah Amin
Hafiz Allah Amin (1. elokuuta 1929 Paghman, Afganistan – 27. joulukuuta 1979 Kabul, Afganistan) oli Afganistanin toinen presidentti kommunistisen Afganistanin demokraattisen tasavallan aikana.
Amin pyrki laajentamaan kannatuspohjaansa kotimaassa sekä samalla saamaan Pakistanin ja Yhdysvallat kiinnostumaan Afganistanin turvallisuudesta. Hänen 104 päivää kestäneellä valtakaudellaan ainoa merkittävä poliittinen liikehdintä oli epäonnistunut sotilasvallankaappaus.
27. joulukuuta 1979 Neuvostoliiton armeijan erikoisjoukot surmasivat Aminin ja asettivat presidentiksi Babrak Karmalin.
Varhaisvaiheet
Hafiz Allah Amin syntyi vuonna 1921 Paghmanin kaupungissa, lähellä Kabulia. Hänen isänsä oli virkamies. Amin opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Kabulin yliopistossa, mistä valmistui lukion opettajaksi ja rehtoriksi.
Ilmeisesti oleskellessaan Morningside Heightsin opiskelijamaailmassa, lähellä Columbian kampusta hän kiinnostui marxismista, vaikka Columbia ei vielä ollutkaan kokenut 1960-luvun lopun radikaalia liikehdintää.
Vuonna 1965 hän palasi Afganistaniin ilman tohtorintutkintoa, ja ryhtyi tyttölukion opettajaksi. Pian hän liittyi Afganistanin kansandemokraattiseen puolueeseen, ja hänestä tuli marxistisen Khalq ("Kansa") -osaston jäsen.
Ludvig V
Ludvig V (, noin 967 – 21. toukokuuta 987) oli Länsifrankkien valtakunnan eli suunnilleen nykyisen Ranskan alueen kuningas ja viimeinen karolingi-kuninkaista.
Isä Lothair kruunautti Ludvigin kanssahallitsijakseen vuonna 978. Ludvig meni vuonna 982 eli noin 15-vuotiaana naimisiin 40-vuotiaan lesken, Akvitanian Adélaïden kanssa. Isän kuoltua 986 Ludvig oli kiistaton kuningas. Hän sai kuitenkin surmansa metsästysretkellä seuraavana vuonna. Hänellä ei ollut perijää, joten suku sammui, ja hänen seuraajakseen tuli Hugo Capet, joka aloitti Kapeting-hallitsijasuvun.
Hafiz Allah Amin
Varhaisvaiheet
Daoudin kuoltua PDPA nousi valtaan sekä samalla Nur Muhammad Taraki Afganistanin presidentiksi ja PDPA:n pääsihteeriksi. Amin ja Babrak Karmal nimitettiin varapääministereiksi. Pyrkimys marxilais-leniniläisten uudistusten toteuttamiseen synnytti laajaa vastarintaa ja useita väkivaltaisia mellakoita.
Helmikuussa 1979 Yhdysvaltain suurlähettiläs Adolph Dubs surmattiin. Khalq saavutti poliittisen yliotteen Parčam-ryhmittymästä, ja Karmal pakeni Eurooppaan. Maaliskuuhun 1979 mennessä Amin oli saanut maan jokseenkin hallintaansa, ja hänet nimitettiin pääministeriksi, mutta Taraki sai pitää muut tehtävänsä.
Levottomuudet kuitenkin jatkuivat, ja hallitus joutui pyytämään lisäapua Neuvostoliitolta. Tässä Tarakin ja Leonid Brežnevin välisessä tapaamisessa päätettiin Aminin syrjäyttämisestä.
Tarakin salamurha
Taraki ehdotti Kabuliin palattuaan Aminille tapaamista. Amin suostui vain sillä ehdolla, että Neuvostoliiton suurlähettiläs Aleksandr Puzanov takaisi hänen turvallisuutensa. Tästä annettiinkin lupaus, jota ei kuitenkaan pidetty.
Amin kuitenkin tiedosti Tarakin tavoitteet, ja vaatimus suurlähettilään antamasta turvallisuustakuusta oli todennäköisesti vain Aminin tarkkavainuinen veto Tarakin harhauttamiseksi.
Aminin saavuttua Kansanpalatsiin alkoi tulitus. Amin pakeni vahingoittumattomana, palasi myöhemmin palatsiin tukijoidensa kanssa, ja sai Palatsikaartin vangitsemaan Tarakin.
14. syyskuuta 1979 Amin otti hallituksen valvontaansa. Muutama päivä myöhemmin Aminin hallinto ilmoitti Tarakin kuolleen "selvittämättömään sairauteen".
Aika presidenttinä
Hänen hallintonsa oli tunnettu julmuudestaan. Neuvostoliitto myönsi, että 500 PDPA:n jäsentä oli saanut surmansa. Amin otti nyt vallan, ja pani toimeen omat puhdistuksensa PDPA:ssa. Saadakseen kansan rauhoittumaan hän julkisti listan 18 000 teloitetusta moittien teloituksista Tarakia. Virallisesti Afganistan on ilmoittanut teloitettujen lukumääräksi 15 000–45 000.
Tänä aikana monet pakenivat Afganistanista Pakistaniin tai Iraniin, ja alkoivat järjestää vastarintaliikettä ateistisena ja vääräuskoisena pitämälleen Neuvostoliiton tukemalle kommunistiselle hallinnolle. Neuvostoliiton väliintulon jälkeen läntinen lehdistö alkoi kutsua Peshawarin kaupungissa Pakistanissa järjestäytyneitä ryhmittymiä "vapaustaistelijoiksi".
Marraskuun puolivälissä 1979 Amin käynnisti laajan sotilasoperaation Sajid Karamissa, Paktian maakunnassa nousseen vastarinnan eliminoimiseksi. Hyökkäys oli sotilaallisesti onnistunut: Siinä surmattiin yhteensä yli 1 000 vastarintataistelijaa sekä näiden sukulaista ja tukijaa. Useimmat henkiin jääneet pakenivat Pakistaniin tai ystävällismielisiin kaukaisiin kyliin.
Amin pyrki käynnistämään uudistuksen yhteiskunnan maallistamiseksi. Tätä monet afganistanilaiset pitivät islamin vastaisena. Hän lupasi lisää uskonnonvapautta, moskeijoiden kunnostamista ja Koraanin kopioiden toimittamista uskonnollisille ryhmille. Hän myös mainitsi puheissaan Allahin nimen ja totesi, että "Saur-vallankumous" "perustuu täysin islamin periaatteisiin". Monet afganistanilaiset pitivät kuitenkin Aminia vastuullisena hänen hallintonsa karkeimpiin julmuuksiin. Neuvostoliitto taas, huolestuneena siitä, että sen valtavat sijoitukset Afganistaniin saattaisivat vaarantua, lähetti maahan lisää neuvonantajia.
Tämän takia tai tästä huolimatta Amin pyrki vahvistamaan otettaan maasta sotilaallisesti. Tätä itsenäisen nationalismin osoitusta ei katsottu hyvällä Moskovassa, vaan joulukuussa 1979 Neuvostoliiton joukot tunkeutuivat Afganistaniin.
Neuvostomiehitys
Muslimisissit tekivät vuoristoisella maaseudulla maan armeijan olon niin tukalaksi, että presidentti Hafiz Allah Aminin hallinto kääntyi Neuvostoliiton puoleen saadakseen lisää yhä enenevässä määrin tarvitsemaansa apua.
Neuvostoliitto päätti lisätä sotilaallista apuaan Afganistanille maan kommunistisen hallinnon tukemiseksi, mutta oli tyytymätön Aminin kykyyn Afganistanin johtajana päämääriensä saavuttamiseksi. Neuvostojohtajat uskoivat KGB:ltä saamiensa tietojen pohjalta, että Amin vain horjutti Afganistanin tilannetta.
Viimeinen pisara Aminin syrjäyttämiseksi oli KGB:n agenteiltaan Kabulista saamat tiedot, joiden mukaan kaksi Aminin vartijaa oli surmannut entisen presidentin Nur Muhammad Tarakin ja Amin itse oli luultavasti CIA:n agentti. Jotkut Afganistanin armeijan neuvostoliittolaisista sotilasneuvonantajista kuitenkin suhtautuivat tietoihin epäillen. Erityisesti kenraali Vasili Zaplatin, joka tuolloin toimi poliittisena neuvonantajana, uskoi, että tilanteen oli saattanut epävakaaksi neljä Tarakin hallinnon nuorta ministeriä.
Amin pelkäsi, että neuvostojoukkoja käytettäisiin hänen syrjäyttämiseensä. Epävarmana selviämisestään ja siitä, keneen voisi luottaa, hän alkoi sijoittaa sukulaisiaan tärkeille paikoille. Yksi heistä, jonka Amin määräsi salaisen poliisin päälliköksi, salamurhattiin. Tässä vaiheessa Amin siirsi päämajansa pois Kabulista parantaakseen omaa turvallisuuttaan.
Salamurha
22. joulukuuta neuvostoliittolaiset neuvonantajat kehottivat Afganistanin armeijaa huolehtimaan panssarivaunujen ja muun tärkeän kaluston säännöllisestä huollosta. Samaan aikaan teleyhteyksiä Kabulin lähistöllä vahingoitettiin, jolloin pääkaupunki jäi eristyksiin. Tämän havaittuaan Amin siirsi hallintonsa Tajbegin palatsiin, koska uskoi, että se olisi helpommin puolustettavissa miehityksen aikana.
Viisi päivää myöhemmin, 27. joulukuuta osa KGB:n Spetsnazin Alfa-ryhmän joukoista tulitti Afganistanin armeijan univormuihin pukeutuneina Kabulissa presidentinpalatsia. Presidentti Hafizullah Amin ja 200 hänen eliittikaartilaistaan saivat surmansa.
Neuvostoliiton Spetsnaz räjäytti kello 7.00 Kabulin telekeskuksen, mikä lamaannutti Afganistanin sodanjohdon. Kello 7.15 se oli vallannut sisäministeriön. Termezissä toiminut neuvostojoukkojen sodanjohto ei jäänyt odottamaan Aminin kiinni saamista, vaan ilmoitti Radio Kabulissa (lähetyksessä, johon oli etukäteen äänitetty Babrak Karmalin ilmoitus), että Afganistan oli vapautettu Aminin hallinnosta.
Neuvostoliiton politbyroo katsoi, että, tilanteessa oli vain noudatettu vuoden 1978 Ystävyys-, yhteistyö- ja hyvä naapuruus -sopimusta, jonka presidentti Taraki oli aikanaan allekirjoittanut. Neuvostoliitto sanoi, että Hafizullah Aminin oli surmannut Afgaanikapinallisten keskuskomitea, joka sen jälkeen valitsi valtionpäämieheksi maanpaossa Moskovassa eläneen Babrak Karmalin.
Listen (The Kooksin albumi)
Listen on brittiläisen poprock-yhtye The Kooksin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2014. Albumi ylsi Britannian albumilistalla parhaimmillaan sijalle 16. ja Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 85. Albumilta julkaistiin singlenä viisi kappaletta.
Keisarin uudet kuviot
Keisarin uudet kuviot on vuonna 2000 valmistunut piirroselokuva. Se on lapsille suunnattu pitkä animaatioelokuva. Elokuvan on ohjannut Mark Dindal. Suomeksi dubatun version äänirooleissa ovat muun muassa Seela Sella, Jarkko Tamminen, Eero Saarinen ja Santeri Kinnunen. Elokuvasta on tehty myös samanniminen peli. Elokuvan jatko-osa on nimeltään Keisarin uudet kuviot 2: Kronkin uudet kuviot.
Tarina
Päähenkilö on nuori ja itseriittoinen inkakeisari Kuzco, joka asuu hienossa palatsissa ja jota kiinnostaa vain hauskanpito. Hän aikoo rakentaa itselleen Kuzcotopia-nimisen huvittelupaikan. Talonpoika Pacha vastustaa hanketta, sillä hänen kotikylänsä jouduttaisiin purkamaan sen tieltä. Samaan aikaan vallanhimoinen neuvonantaja Yzma suunnittelee myrkyttävänsä keisarin saatuaan potkut. Hänen tohelo apurinsa Kronk kuitenkin sekoittaa myrkyt ja Kuzco muuttuu laamaksi. Kronk vie tajuttomaksi lyödyn Kuzcon pois palatsista ja hän päätyy Pachan luo. Tämä suostuu opastamaan Kuzcon takaisin, mutta matka on pitkä ja kaikkea muuta kuin helppo.
Ääninäyttelijät
Listassa mainitaan vain osa hahmoista.
Palkinnot
Elokuva oli ehdolla Parhaan laulun Oscar-palkintoon laulusta "My Funny Friend and Me".
Lähteet
https://www.elonet.fi/fi/elokuva/993650
Sokeri (Vaasa)
Sokeri on tilastollinen pienalue Vaasassa, Vaskiluodon suuralueella. Alue sijaitsee saaren länsipuolella, pohjoiseen työntyvällä niemellä. Sokerissa asuu 279 asukasta (2015), eli valtaosa Vaskiluodon väestöstä. Alueella on toiminut Suomen Sokerin Vaasan tehdas 1980-luvulle asti. Nykyään tehdasrakennuksissa toimii eri yrityksiä. Sokerin asutus on pääosin matalaa kerrostaloasutusta.
Kjell Hallbing
thumb|Kjell Hallbing Kjell Hallbing (5. marraskuuta 1934 Bærum, Norja – 6. toukokuuta 2004 Tønsberg, Norja) oli norjalainen kirjailija.
Ura
Hallbing kirjoitti elämänsä aikana yhteensä 160 kirjaa, joista suosituimmiksi nousivat salanimellä Louis Masterson kirjoitetut, Texas Rangerista ja myöhemmin liittovaltion šeriffistä Morgan Kanesta kertovat lännenkirjat. Kaiken kaikkiaan Morgan Kane -kirjoja ilmestyi 83 (joista suomennettu 80). Hän on käyttänyt myös salanimiä Ward Cameron, Leo Manning, Lee Morgan ja Colin Hawkins sekä omaa nimeään.
Hallbing aloitti kirjoittamisen harrastuksena pankkityönsä ohessa, mutta myöhemmin siitä tuli hänelle täysipäiväinen ammatti. Hänen ensimmäinen kirjansa oli vuonna 1961 omalla nimellä julkaistu teos Ubåt-kontakt, ja samana vuonna hän kirjoitti myös ensimmäisen Villiin länteen sijoittuvan teoksen Portrett av en revolvermann.
Hallbing on Norjan kaikkien aikojen suosituin kirjailija. Hänen teoksiaan on myyty kaikkiaan yli 22 miljoonaa kappaletta, joista Morgan Kane -kirjoja jo yksistään Norjassa yli 11 miljoonaa. Teoksia on julkaistu muun muassa Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa, Islannissa, Puolassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Isossa-Britanniassa sekä myöhemmin sähköisinä E-kirjoina Yhdysvalloissa.
Jessica Sula
Jessica Bianca Sula (s. 3. toukokuuta 1994 Gorseinon, Wales) on walesilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Grace Bloodina Skins – liekeissä -televisiosarjassa.
Ottana
Ottana on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 307 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 45,07 neliökilometriä. Se sijaitsee 185 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Jessica Sula
Nuoruus
Sula syntyi Walesissa. Hänen trinidadilainen äitinsä on puoliksi afroamerikkalainen ja puoliksi kiinalainen ja isänsä puoliksi saksalainen ja puoliksi virolainen. Sula keskitti opintonsa espanjaan, ranskaan ja teatteritaiteeseen Gorseinon Collegessa.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1989
Vuoden 1989 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat kautta aikain 16. jääpallon MM-kilpailut. Kisat pidettiin Neuvostoliitossa 29. tammikuuta–5. helmikuuta. Kisakaupunkina toimi Moskova, ja kaikki MM-turnauksen ottelut pelattiin ensimmäisen kerran sisätiloissa. Pelipaikkana toimi vuoden 1980 kesäolympialaisiin rakennettu monikäyttöareena Olimpiskij, joka oli ensimmäisen kerran jääpallon käytössä vuoden 1989 MM-kisoissa. MM-turnaukseen osallistuivat Norja, Neuvostoliitto, Ruotsi, Suomi ja Yhdysvallat.
Jessica Sula
Ura
Sula esiintyi televisiossa ensi kertaa vuonna 2011 näytellen Grace Bloodia Skins – liekeissä -sarjassa, jossa hänet nähdään 5. ja 6. tuotantokaudella. Myöhemmin hän sai roolin ITV-kanavan draamakomediasarjassa Love and Marriage vuonna 2013.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1989
Turnauksessa pelattiin viiden joukkueen sarja, jonka jälkeen kaksi parasta selviytyivät loppuotteluun ja kolmanneksi ja neljänneksi sijoittuneet pelasivat pronssiottelun. Tasapisteissä paremmuuden ratkaisisi keskinäinen ottelu, ja kolmen joukkueen päädyttyä tasapisteisiin järjestyksen ratkaisisi kyseisten joukkueiden keskinäiset ottelut. Ennen viimeisen kierroksen ottelua Suomi-Neuvostoliitto tilanne oli se, että Suomelle riittäisi loppuotteluun pääsyyn kahden maalin tappio. Neuvostoliitto johti ottelua jo 6-2, minkä jälkeen kisaisännät löysäsivät otettaan ja Suomi kavensi tilanteeksi 6-4 viimeisen kymmenen minuutin aikana. Suomi eteni näin finaaliin yhden maalin paremmalla keskinäisten ottelujen maalierolla ennen Ruotsia, sillä Suomi oli voittanut Ruotsin kisojen avausottelussa maalein 2-4 ja Ruotsi puolestaan oli voittanut Neuvostoliiton maalein 3-2. Ruotsi piti sarjan päätösottelua ja Neuvostoliiton toimintaa skandaalina, sillä taktikoimalla Neuvostoliitto sai finaaliin vastaansa ennakolta heikomman Suomen. Seuraavat MM-kilpailut vuonna 1991 pelattiin eri järjestelmällä ja ennen loppuotteluita pelattiin pudotuspelit.
Jessica Sula
Ura
Sulan ensimmäinen merkittävä päärooli valkokankaalla oli vuonna 2014 elokuvassa Honeytrap, joka kertoo 15-vuotiaasta Laylasta, joka järjestää häneen rakastuneen pojan murhan.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1989
Neuvostoliitto voitti Moskovan hallissa pelatussa loppuottelussa Suomen maalein 12-2. Ruotsi kukisti pronssiottelussa Norjan.
Jessica Sula
Yksityiselämä
Sula soittaa kitaraa ja harrastaa karatea.
Lahden taistelu
Lahden taistelu oli 19. huhtikuuta – 1. toukokuuta 1918 käyty Suomen sisällissotaan kuulunut taistelu Lahden kaupungin hallinnasta. Taistelun osapuolet olivat punaisten puolella Lahden rykmentti, jonka ylipäällikkönä toimi Nestori Linnanen, ja valkoisten puolella Saksan keisarikunnan eversti Otto von Brandensteinin johtama osasto, sekä Lahden suojeluskuntaosasto. Taistelu päättyi valkoisten voittoon.
Osapuolet
Venäjän helmikuun vallankumous alkuvuodesta 1917 johti Suomessa kuohuvaan tilanteeseen tsaarinaikaisen järjestyksenpidon romahdettua, ja työväen ja porvareiden perustaessa omia joukko-osastojaan valvomaan järjestystä.
Lahden Rykmentti ja venäläiset
Lahdessa perustettiin elokuun alkupäivinä Lahden Työväen Järjestyskaarti, jonka Sosialidemokraattisen puolueen kunnallisjärjestö hyväksyi 17. elokuuta. Kaartin sisällä pääsi voitolle jyrkkä linja, ja siitä muodostui punakaarti, joka muutti toimintaansa taistelukoulutuksen suuntaan ja alkoi hankkia aseita Pietarista.
Hennalan kasarmeilla ollut venäläinen varusväki kotiutettiin syksyllä 1917, minkä jälkeen Lahden Työväen Järjestyskaarti (LTJK) otti kasarmirakennukset käyttöönsä. Kaarti pyrki viimeiseen asti hankkimaan lisää aseistusta, josta oli jatkuva pula. Kaartilla oli Erkki Hämäläisen arvion mukaan 140 kivääriä, noin 65 käsiasetta ja 16 metsästysasetta. Lisäksi sillä oli 12 tykkiä, jotka olivat peräisin venäläisten jäämistöstä Hennalasta. Viimeistään sisällissodan alettua 27. tammikuuta 1918 LTJK otti virallisesti nimekseen Lahden Rykmentti. Rykmenttiin kuului Olavi Anttilan laskelmien mukaan 3 723 miestä sekä noin sata naista.
Punaisten puolella oli lisäksi noin sata vapaaehtoista venäläistä.
Suojeluskuntaosasto ja saksalaiset
Lahden suojeluskuntapiiri perustettiin Lahdessa 21.–22. heinäkuuta 1917 vierailleen Tahko Pihkalan aloitteesta. Pihkala puhui asiasta Hollolan Urheilijoiden johdon kanssa, ja perustetun Lahden suojeluskuntapiirin rajat myötäilivät paikallisen urheilupiirin rajoja. Suojeluskuntapiirillä oli ennen sotaa jäseniä arviolta yli 900, joista noin 650 liittyi sodan alkaessa suojeluskuntien armeijaan. Suojeluskunnalla oli työväenkaartin tapaan puute aseista, joita suojeluskuntalaiset pyrkivät hankkimaan Venäjältä ja Saksasta.
Saksalaiset osallistuivat Suomen sisällissotaan maailmansotaan liittyneiden strategisten intressiensä ja vanhojen Suomen-yhteyksien vuoksi, valkoisten hallituksen pyynnöstä. Pääjoukko Itämeren-divisioona nousi maihin Hangossa 3. huhtikuuta. Nopeuttaakseen sodan ratkaisua saksalaiset perustivat lisäksi Tallinnassa erillisen Brandensteinin maihinnousuosaston, jonka ensimmäinen ryhmä nousi maihin Loviisassa 7. huhtikuuta. Osaston tavoitteena oli aluksi Lahden ja Kouvolan välisen rautatien katkaisu, mutta se muutettiin Lahden valtaamiseksi. Osaston kokonaisvahvuus oli 3 034 miestä.
Taistelun alku
Sisällissodan alettua Etelä-Suomen tärkeimmät kaupungit siirtyivät punaisille. Sodan käännekohtana oli Tampereen taistelu maalis-huhtikuussa 1918, jossa punaiset menettivät vahvimman pohjoisen kaupunkinsa. Sen jälkeen Länsi-Suomen punaiset pyrkivät perheineen pakoon itään. Keskeinen pakoreitti kulki Lahden kautta, josta oli maantie- ja rautatieyhteys Pietariin.
Lahdessa oli asukkaita 5 236. Strateginen merkitys perustui sijaintiin rautateiden ja maanteiden risteyspaikassa: Lahdesta oli suora Kouvolan kautta kulkeva ratayhteys Pietariin ja kapearaiteinen rautatieyhteys Loviisaan. Maantiet yhdistivät kaupungin Hämeenlinnaan ja Tampereelle.
Punaisten hallitsemassa Lahdessa oli sodan alussa ollut varsin rauhallista suurimman osan Lahden Rykmentistä osallistuessa Heinolan taisteluihin. Kaupunkia alettiin varsinaisesti varustaa vasta huhtikuussa Heinolan menetyksen jälkeen ja saksalaisten lähestyessä. Lahdessa oli elintarvikepulaa ja voimassa säännöstely. Muutama päivä ennen saksalaisten hyökkäystä Lahden Rykmenttipiiri antoi kaikille 16–55-vuotiaille miehille yleisen palvelukseenastumismääräyksen, joka ei kuitenkaan luultavasti toiminut kovin tehokkaasti.
Brandensteinin maihinnousuosasto saapui Orimattilasta aamuvarhaisella 19. huhtikuuta ja asettui Renkomäen harjun laelle, josta oli suora näköyhteys keskustaan. Brandenstein päätti hyökätä kaupunkiin samanaikaisesti idästä ja etelästä: everstiluutnantti von Luckin joukko sai käskyn lähteä etenemään Villähteelle ja valloittamaan kaupungin itäosat sitä kautta, kun taas saksalaisten V polkupyöräpataljoona lähti etenemään nykyisen Launeenkadun kautta kohti rautatieasemaa.