cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Remember Me (videopeli)
Vastaanotto
Peli on saanut arvosanaksi 7/10 GameSpotin arvostelussa PlayStation 3, Windows ja Xbox 360 -versioilla kullakin. Arvostelussa kehuttiin päähahmoa, pelimaailmaa ja taistelumekaniikkaa, mutta kritisoitiin tasosuunnittelua ja tarinaa. IGN antoi pelille arvosanaksi 5.9/10 arvostelussaan.
The Daily Telegraph nimesi pelin vuonna 2017 yhdeksi parhaimmista kyberpunk-videopeleistä.
Jatko-osa
10. maaliskuuta 2015 Dontnod ilmoitti luoneensa jo tarinan mahdolliselle jatko-osalle nimeltä Remember Me 2. Dontnodin luova johtaja Jean-Maxime Moris kertoi, että Dontnodin tarkoituksena oli työstää Life Is Strangen toista kautta kanssa ennen Remember Me -pelin jatko-osaan siirtymistä. Jatko-osan toteutuminen ei ole todennäköistä. Dontnodin toimitusjohtaja Oskar Guilbert myönsi, että vaikka Remember Me menestyi hyvin, vain Life Is Strangen odottamaton menestys pelasti yhtiön todella vaikeasta taloudellisesta tilanteesta.
Delegointi
Delegointi tarkoittaa jonkin suoritettavan asian siirtämistä toiselle henkilölle, yleensä alaisilleen, esimerkiksi työpaikalla arvoasteikossa alemmille työntekijöille. Se kuvastaa yleensä määräysvaltaa ja vastuunsiirtämistä tietyissä tehtävissä toiselle henkilölle. Delegoinnissa annetaan alaisille osa päätöksenteon vastuuta. Oikein suoritettuna delegointi ei tarkoita vastuunpakoilua. Delegoinnin hyödylliseen toteuttamiseen tarvitaan myös koordinointia, jotta delegoidut työt eivät olisi päällekkäisiä tai jättäisi tekemättömiä töitä.
Ota tai jätä (albumi)
20 suosikkia – Ota tai jätä on vuonna 2000 julkaistu Carolan kokoelmalevy.
Peter Duesberg
Peter H. Duesberg (s. 2. joulukuuta 1936) on biologi. Hän on tullut tunnetuksi kyseenalaistamalla vakiintuneen käsityksen, jonka mukaan AIDSin aiheuttaja on HI-virus Kyseistä näennäistieteellisenä pidettyä näkemystä kutsutaan AIDS-denialismiksi. Lukuisat ihmiset ovat sen seurauksena jättäneet ottamatta HIV-lääkkeet ja kuolleet. Duesberg on tutkinut myös syövän syntyä ja aneuploidioita.
Keski-Euroopassa syntynyt ja opiskellut Duesberg on Berkeleyssä sijaitsevan Kalifornian yliopiston professori. Hän on ollut vuodesta 1986 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen.
Jii Roikonen
Juha "Jii" Roikonen (s. 20. tammikuuta 1970 Juva) on suomalainen kuvittaja, sarjakuvapiirtäjä ja graafinen suunnittelija.
Roikonen on valmistunut ylioppilaaksi Juvan lukiosta ja graafiseksi suunnittelijaksi Lahden muotoiluinstituutista 1995. Vuodesta 1993 hän on työskennellyt freelancerina. Riikonen on kuvittanut lastenkirjoja ja oppikirjoja ja hänen kuvituksiaan on julkaistu muun muassa Helsingin Sanomissa, Pirkka-lehdessä, Suomen Kuvalehdessä, Talouselämässä, Imagessa ja Seurassa. Vuosina 2011–2018 Roikonen kuvitti Tuula Kallioniemen Reuhurinne-lastenkirjasarjaa.
Roikosen tunnetuin sarjakuva on Jasso-kissa, joka kertoo Jasso-Kissan ja tämän puhuvan hännän edesottamuksista. Jassoa on julkaistu vuodesta 1992. Se ilmestyi Helsingin Sanomissa 1993–1995 ja vuodesta 2005 Lemmikki-lehdessä. Vuonna 2015 Roikoselta ilmestyi sarjakuva-albumi "JassOdysseia". Jasso-strippejä on ilmestynyt myös Ilta-Sanomien viikonloppunumerossa ja Jasso-puuhapalsta mm. Aamulehden sunnuntailiitteessä. Sarjan ominaispiirre on suomen kielen sanaleikkien käyttö.
Vuonna 2005 Roikonen palkittiin Suomen sarjakuvaseuran Puupäähatulla.
O (albumi)
O on Damien Ricen esikoisalbumi, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2002. Albumin ensimmäinen single The Blower's Daughter nousi ennen albumin valmistumistaan Irlanninn top 20 -listalle. Useat albumin kappaleet ovat olleet mukana elokuvien ja tv-sarjojen soundtrackeillä, mm. "Blower's Daughter" ja "Cold Water" elokuvassa Iholla ja "Delicate" tv-sarjassa House.
Levyllä on kaksi piiloraitaa, "Prague" ja "Silent Night". Damien Ricen lisäksi levyllä laulaa useissa kappaleissa irlantilainen laulaja Lisa Hannigan.
Suomen urheilu 1991
Suomen urheilu 1991 käsittelee vuoden 1991 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden naisurheilijaksi valittiin hiihtäjä Marja-Liisa Kirvesniemi ja vuoden valmentajaksi keihäänheittäjä Kimmo Kinnusen valmentaja ja isä Jorma Kinnunen. Voimanostaja Jarmo Virtanen pääsi kymmenen parhaan listalle marraskuun 1990 maailmanmestaruudellaan, jota ei ehditty kunnolla ottaa huomioon vuoden 1990 parhaita äänestettäessä.
Oulun juhlaviikot
thumb|Oulun juhlaviikkojen logo Oulun juhlaviikot on seitsemän korkeatasoisen ja vakiintuneen festivaalin kokonaisuus, jota vietetään elokuussa Oulun seudulla. Oulun juhlaviikkoihin kuuluu Elojazz, sanataidefestivaali Oulun Muusajuhlat, kamarimusiikkifestivaali Oulunsalo Soi, Oulun Taiteiden Yö, Koiteli elää, Oulun musiikkivideofestivaalit ja Ilmakitaransoiton MM-kisat. Lisäksi Oulun juhlaviikkoihin kuuluu muita tapahtumia Ekstrat-, Oulun juhlaviikot esittää -sarjoissa sekä Makrokonsertit ja Nuotin vieressä on tilaa -kuorotapahtuma. Ensimmäiset Oulun juhlaviikot on järjestetty vuonna 2011. Elokuun aikana noin 200 tapahtumassa käy yli 60 000 kävijää.
Nicolai Wergeland
thumb|Kirkkoherra Nicolai Wergeland Nicolai Wergeland (Niels Lassesen, 9. marraskuuta 1780 Hosanger, Norja – 1848 Eidsvoll, Norja) oli norjalainen teologi, kirjoittaja ja poliitikko. Hän oli Eidsvollin kansalliskokouksen yksi 14 pappisosanottajasta ja hän näytteli merkittävää roolia Norjan perustuslain muokkaamisessa.
Oulun juhlaviikot
Oulun juhlaviikkoja koordinoi Oulun kulttuuritapahtumayhdistys ry. Yhdistys toimii myös seudullisen tapahtumaverkoston kehittäjänä ja tapahtumatuotannon sateenvarjona kooten elokuun kulttuuritapahtumat Oulun omiksi juhlaviikoiksi. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää kulttuurin ja taiteen saavutettavuutta Oulun seudulla sekä vahvistaa alueen kulttuuritoimijoiden toimintaedellytyksiä.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1920 – miesten maastojuoksun joukkuekilpailu
Miesten maastojuoksun joukkuekilpailuun Antwerpenin olympiakisoissa 1920 osallistui seitsemän joukkuetta. Joukkueeseen sai kuulua kuusi urheilijaa, mutta lopputuloksiin huomioitiin vain kolmen parhaan sijoitukset. Kilpailu käytiin maanantaina 23. elokuuta ja samassa yhteydessä suoritettiin myös henkilökohtainen kilpailu. Laji oli olympiakisojen ohjelmassa toista kertaa.
Salome
thumb|200px|Salome Johannes kastajan pää käsissään. [[Tizianin maalaus]] Salome (noin 14 jaa. – vuosien 62–71 jaa. välisenä aikana) oli Juudean kuninkaan Herodes Antipaksen tytärpuoli. Hänen nimeään ei mainita Raamatussa, vaan nimi Salome (tai Salomé) on annettu hänelle historioitsija Josephuksen kirjassa Juutalaisten muinaisajat. Tunnetuin Salomeen liittyvä tarina liittyy Johannes Kastajan kuolemaan.
Nicolai Wergeland
Tausta
Wergelandin suku on peräisin Verklandin maatilalta Gulenista, Sognin ja Fjordanen läänistä. Ensimmäinen Wergeland-nimeä käyttänyt henkilö oli talonpoika Nils Olson Verkland (1717–1792), joka omaksui Wergeland-muodon ollessaan sotilaspalveluksessa Kööpenhaminassa, koska tanskalaiset upseerit eivät osanneet ääntää hänen alkuperäistä nimeään. 16 vuoden sotilaspalveluksensa jälkeen hän palasi Bergeniin ja rupesi kauppiaaksi.
Eräs Nils Olsonin sukulaisista oli Nicolai Wergelandin isä, lukkari Halvor Lassesen Hosangerista, joka muutti myöhemmin perheineen Bergeniin. Eräs Halvorin pojista oli kastettu Niels Lasseseniksi, mutta tämä ei ilmeisesti pitänyt saamastaan nimestä, joten hän omaksui isosetänsä Wergeland-sukunimen ja muutti etunimensä Nicolaiksi.
Elämä ja ura
Nicolai opiskeli teologiaa Kööpenhaminassa. Opiskeluaika oli taloudellisesti hyvin raskasta ja Wergeland pohti ajoittain jopa värväytymistä armeijaan. Opiskelujensa jälkeen hän toimi aluksi opettajana Kristiansandin Katedralskolenissa, minkä jälkeen hän toimi kappalaisena Kristiansandin tuomiokirkossa.
Vuonna 1807 Nicolai avioitui Alette Dorothea Thaulowin kanssa. Heillä oli viisi lasta: Henrik (1808), Augusta (1810), Harald (1811), Camilla (1813) ja Oscar (1815). Henrikistä tuli Norjan kuuluisimpia runoilijoita, Camillasta kuuluisa kirjailija ja kuopus Oscarista kenraali. Heidän lisäkseen perheeseen otettiin Nicolain nuorena leskeksi jääneen sisaren poika Harald Nicolai Storm Wergeland, josta tuli myös kenraali ja ministeri Ruotsin hallitukseen.
Kodissa käytiin paljon keskusteluja kulttuurista, Ranskan vallankumouksesta, Rousseaun lastenkasvatusfilosofiasta ja yleensä modernistisista aiheista.
1809 Wergeland sai suosiota koko maassa voitettuaan Norges Vel -yhdistyksen kirjoituskilpailun, jossa etsittiin parasta argumentointia Norjan ensimmäisen oman yliopiston perustamiseen. Hänen perusteellisen kirjansa nimi oli Mnemosyne ja se julkaistiin 1811. Wergeland sai kirjallaan kuitenkin myös runsaasti vastustajia tanskalaismielisistä piireistä ja hänen rohkeaa tyyliään pidetään eräänä syynä siihen, ettei hän koskaan saanut teologian professuuria. Wergelandia pidetään kuitenkin eräänä Oslon yliopiston, joka aloitti toimintansa 1813, perustamisen merkkihenkilöistä.
Wergeland valittiin edustamaan Kristiansandia Eidsvollin kansalliskokouksessa yhdessä liikemies Ole Clausen Mørchin kanssa. Nicolai meni kokoukseen varustautuneena valmiiksi kirjoitetulla perustuslakiesityksellä, mikä näytteli merkittävää roolia 17. toukokuuta 1814 valmistuneessa perustuslaissa. Hänen esiintymisensä herätti myös paljon epäsuosiota sekä muiden kokousedustajien kesken ja kotona Kristiansandissa etenkin hänen kannattaessaan realiteettien pohjalta unionia Ruotsin kanssa. Mitä ilmeisimmin näistä syistä hän ei tullut valituksi Stortingiin 1816. - paikkaan, joka oli saanut nimensä hänen ehdotuksensa perusteella. Wergeland puolsi perustuslakiin sisällytettyä yksityiskohtaa, jonka mukaan juutalaisilta ja jesuiitoilta on kiellettävä pääsy maahan - samaa kohtaa, jonka poistamisessa käydyssä debatissa hänen poikansa Henrik Wergeland kunnostautui myöhemmin vastakkaisen näkökannan edustajana.
Vuonna 1816 hänet valittiin kirkkoherraksi Eidsvolliin, jonne perhe muutti 1817. Hänestä tuli sittemmin rovasti ja hän asui Eidsvollissa kuolemaansa saakka. Hänen elämänsä viimeisiä vuosia katkeroitti tosiasia, ettei häntä tultu koskaan valitsemaan piispan virkaan.
Wergeland oli innokas kirjoittaja koko elämänsä ajan. Hän kritisoi Tanskan roolia Norjan historiassa, mistä häntä arvosteltiin voimakkaasti. Hänen teoksensa Kristiansandin kaupungin historiasta jäi keskeneräiseksi, mutta sai tunnustusta historiantutkijoilta. Hän julkaisi oman versionsa katekismuksesta sekä käänsi Victor Hugon teoksia norjaksi. Hän yritti myös kaunokirjallista uraa, mutta vaatimattomammalla menestyksellä. Hän toimi myös kirjallisuuskriitikkona ja julkaisi artikkeleita osallistuen voimakkaasti muun muassa poikansa Henrik Wergelandin ja runoilija Johan Sebastian Welhavenin väliseen sanasotaan lehtien palstoilla.
Phyllis A. Whitney
Phyllis Ayame Whitney (9. syyskuuta 1903 Jokohama, Japani – 8. helmikuuta 2008 Faber, Virginia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joak kirjoitti romantiikkaa ja jännityskirjallisuutta. Hänen teoksiaan myytiin yli 50 miljoonaa kappaletta, useimmiten pehmeäkantisina versioina.
Whitney syntyi Japanissa ja vietti lapsuutensa vuoteen 1918 Kaukoidässä, jossa hänen isänsä työskenteli vientiyrityksen palveluksessa ja hotellialalla.
Hän alkoi kirjoittaa pöytälaatikkoon jo teini-ikäisenä, mutta haaveili varsinaisesti tanssijan urasta. Whitneyn isä kuoli kun hän oli 15, ja Whitney muutti äitinsä kanssa Yhdysvaltoihin. Hön työskenteli kirjakaupassa ja myi kirjoituksiaan lehtiin. Ensimmäisen kirjansa hän julkaisi vasta noin 40-vuotiaana.
Whitneylle myönnettiin Edgar-palkinto vuosina 1961 ja 1964. Yhdysvaltalainen rikoskirjailijayhdistys Mystery Writers of America myönsi hänelle 1998 elämäntyöstä jännityskirjallisuuden Grand Master -arvon.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto
Hämeenlinnan kaupunginkirjastoon kuuluvat pääkirjasto sekä Hauhon, Kalvolan (Iittala), Lammin, Nummen, Rengon ja Tuuloksen lähikirjastot. Lisäksi kirjastolla on kaksi kirjastoautoa. Ne käyvät päivisin kouluilla ja päiväkodeissa sekä iltaisin lähiöissä ja haja-asutusalueilla. Lisätietoja löytyy Vanamo-verkkokirjastosta.
Kirjasto ylläpitää myös vapaasti muokattavaa tietopankkia Häme-Wikiä ja digitoitua Hämeenlinna-aineistoa sisältävää Lydiaa.
Historia
Kirjasto perustettiin 1. toukokuuta 1861, ja aluksi se toimi Rouvasseuran omistamassa sunnuntaikoulun talossa. Sen jälkeen kirjasto on sijainnut muun muassa vanhassa sotilaskirkossa 1920–1980-luvuilla. Nykyinen pääkirjasto valmistui Lukiokadulle vuonna 1983.
Pääkirjasto
Nykyisen pääkirjastorakennuksen suunnitteli kaupunginarkkitehti Heikki Aitola. Kirjaston sijoituspaikasta tehtiin alun perin kolme vaihtoehtoista ehdotusta lähinnä suhteessa keskustan liikennejärjestelyihin. Kirjasto päätettiin lopulta sijoittaa Koilliskulman kaupunginosaan Vanajaveden rannan läheisyyteen nykyiselle paikalleen.
Pääkirjasto peruskorjattiin 2018–2020. Peruskorjauksessa uusittiin talotekniikka ja kalusteet.
Ahvenanmaan kongressi
thumb|240px|[[Kaarle XII valtuutti ministerinsä Georg Heinrich von Görtzin vastaamaan neuvotteluista Ahvenanmaalla.]] Ahvenanmaan kongressi tarkoittaa vuosina 1718–1719 Ruotsin ja Venäjän Ahvenanmaalla käymiä tuloksettomia rauhanneuvotteluja.
Vaikutukset
Kongressi jatkui puolitoista vuotta, ja se oli Ahvenanmaan kaikkien aikojen suurin poliittinen tapahtuma. Turusta Tukholmaan kulkeneen postireitin puolivälissä sijaitsevaa Lövötä ehdottivat kokouspaikaksi venäläiset. Kylän luonnonsatamaa rakennettiin suuremmaksi, ja diplomaatteja varten rakennettiin uusia rakennuksia. Ahvenanmaan taloja oli paljon tyhjillään, sillä ahvenanmaalaiset olivat paenneet sotaa manner-Ruotsiin jo 1714. Niinpä työväkeä tuotiin Suomen puolelta. Hienoja asuintaloja purettiin muualta Ahvenanmaalta ja pystytettiin uudelleen Lövöhön. Ruotsalaiset neuvottelijat asutettiin kylän eteläosaan, venäläiset pohjoisosaan. Molemmilla puolilla järjestettiin näyttäviä juhlia, joilla osoitettiin omaa valtaa ja varakkuutta Kaikkiaan kongressi työllisti yli kaksituhatta henkeä.
Rauha solmittiin vihdoin 1721 Uudessakaupungissa.
Keski-Suomen maakunta
Keski-Suomi on yksi Suomen 19 maakunnasta. Se on asukasluvultaan Suomen viidenneksi suurin maakunta. Sen maakuntakeskus ja suurin kaupunki on Jyväskylä. Muita Keski-Suomen kaupunkeja ovat Jämsä, Keuruu, Saarijärvi, Viitasaari ja Äänekoski. Alueen maakunnallisena yhteiselimenä toimii Keski-Suomen liitto.
Keski-Suomen lääni, jonka alue oli miltei sama kuin maakunnan, oli olemassa vuosina 1960–1997. Läänin pääkaupunki oli Jyväskylä. Vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen maakunta kuului Länsi-Suomen lääniin, kunnes Suomen läänit lakkautettiin. Eduskuntavaaleissa Keski-Suomi muodostaa oman vaalipiirinsä. Maakuntalauluna on Keski-Suomen kotiseutulaulu.
Keski-Suomea ympäröivät Pirkanmaa ja Etelä-Pohjanmaa lännessä, Keski-Pohjanmaa luoteessa, Pohjois-Pohjanmaa pohjoisessa, Pohjois-Savo ja Etelä-Savo idässä ja Päijät-Häme etelässä. Maakunnan pinta-ala oli 0 km², josta maa-alueita on 0 km² ja sisävesiä 0 km² Maakunnan väkiluku  oli 0 henkeä.
Keski-Suomi on kuulunut asukaslukuaan hitaasti kasvattaviin maakuntiin, mutta kasvu on perustunut Jyväskylän seudun asemaan merkittävänä kasvukeskuksena ja useimmat maakunnan kunnat pienenevät väkiluvultaan.
Maantiede
pienoiskuva|300px|Keski-Suomi jakautui 1920-luvulla eri lääneihin. Kartassa lääninrajat ovat katkoviivoina: pystyviiva Jyväskylän itäpuolella on Vaasan ja Kuopion läänien välinen raja, vaakaviiva sen eteläpuolella on Hämeen läänin raja ja Päijänteen itäpuoli kuului suurelta osin Mikkelin lääniin. pienoiskuva|Saarijärvellä sijaitseva Kulhanvuori on harjumuodostuma, joka kohoaa 260,5 metrin korkeuteen merenpinnasta ja 60 metriä ympäristöään korkeammalle. pienoiskuva|[[Keitele (järvi)|Keiteleen maisema Pynnönsaarelta kohti Sumiaisten kylää.]] pienoiskuva|Vaajakosken vanha voimala on rakennettu 1920. Keski-Suomen alue ei ole nimestään huolimatta keskellä Suomea, vaan pikemminkin keskellä Suomen eteläpuolta. Sillä ei ole selkeää luonnonmaantieteellistä rajaa Savoon eikä Hämeeseen. Sen sijaan Pohjanmaasta sen selkeästi erottaa Suomenselkä. Keskisuomalainen maisema on kumpuilevaa lukuun ottamatta Suomenselän Keski-Suomeen kuuluvaa osaa, ja suuri osa maakunnasta kuuluu Järvi-Suomeen.
Runsasvesistöisen maakunnan suurin järvi on Päijänne (1 080 km2). Muita suuria järviä ovat Keitele (490 km2), Konnevesi (190 km2) ja Kivijärvi (150 km2). Maakunnan korkein kohta on Multian Kiiskilänmäki, joka yltää 269 metrin korkeuteen merenpinnasta. Muita korkeita kohtia ovat Saarijärven Kulhanvuori (260,5 metriä), Jyväskylän Uutelanmäki (259 metriä), Pirttimäki (249 metriä) ja Laajavuori (228 metriä), Uuraisten Kukkamäki (260 m) ja Lahomäki (242 metriä) sekä Petäjäveden Kaistinmäki (247,6 m). Keski-Suomen maaperä on moreenivoittoista.
Varhainen asutus ja elinkeinot
Ensimmäiset ihmiset saapuivat nykyisen Keski-Suomen alueelle noin 8000–7000 eaa., eli kivikaudella. Tuolloin asukkaiden pääasiallisena elinkeinona oli metsästys, kalastus ja keräily. Vaikka Suomessa esihistoriallinen aika loppuu yleisesti 1200-luvulla, voidaan sen katsoa jatkuneen Keski-Suomessa jopa aina 1540-luvulle saakka. Vasta tuon vuosikymmenen tienoilta alkaen on olemassa asiakirjoja Keski-Suomea koskien. Kyseessä ovat kiinteään maanviljelysasutukseen liittyvät kruunun verokirjat, eli niin sanotut maaverokirjat.
1500-luvun aikana hallinto, laki ja kristinusko vakiintuivat Keski-Suomeen. Maanviljelys ja kalastuselinkeino kehittyivät. Samalla metsästyksen merkitys väheni, mutta se säilyi edelleen merkittävänä sivuelinkeinona. Uuden osan asutuksesta muodostivat etelästä tulleet hämäläiset sekä idästä saapuneet savolaiset. He sulautuivat alueella ennestään vaikuttaneeseen väestöön, joka harjoitti pyyntikulttuuria. Ennen tätä heimojen välillä oli verisiä yhteenottoja. 1500-luvun lopulla asukkaita on arvioitu olleen noin 15 000.
Keski-Suomi sai maataviljelevän asutuksensa pääosin Hämeestä (erityisesti Jyväskylän seutu) ja Savosta. Alue oli pitkään Hämeen ja Savon ydinalueiden välistä hyvin harvaan asuttua metsäseutua. Nykyisistä Keski-Suomen kunnista vain Jämsä on ollut keskiaikainen pitäjä. 1600-luvulla perustettiin Keuruun, Laukaan, Saarijärven ja Viitasaaren pitäjät. Näistä neljästä sekä Jämsästä ja niistä lohkaistuista kunnista on lohkaistu lähes kaikki muut Keski-Suomen nykyiset kunnat.
Suomen historiallisista maakunnista Keski-Suomi muodosti Hämeen historiallisen maakunnan pohjoisosan, lukuun ottamatta Satakunnan historialliseen maakuntaan luettavia Keuruuta ja Multiaa. Keski-Suomen seurakunnat kuuluvat Lapuan hiippakuntaan. Vuoteen 2019 asti seurakunnista Hankasalmi ja Konnevesi kuuluivat Kuopion hiippakuntaan, Jämsän ja Kuhmoisten seurakunnat Tampereen hiippakuntaan, ja Joutsan seurakunta (johon kuuluu pienuutensa vuoksi myös Luhanka) Mikkelin hiippakuntaan. Monien pitäjien historiallinen yhteys Hämeeseen katkesi vuonna 1776, jolloin valtaosa nykyisestä Keski-Suomesta liitettiin Vaasan lääniin sekä itäisimmät osat Savon ja Karjalan lääniin.
Maakunnan muodostuminen
Kuten muuallakin Suomessa, myös Keski-Suomessa esivalta vaihtui vuonna 1809 Suomen sodan jälkeen Ruotsin kuninkaasta Venäjän keisariksi. Tällä ei ollut suurta vaikutusta alueen noin 50 000 asukkaaseen. Nykyinen Keski-Suomi kuului tuolloin vielä Vaasan, Hämeen, Kuopion ja Kymenkartanon lääneihin ja oli melko harvaan asuttua. Tiestö oli alueella vähäistä, ja merkittävimpiin risteyspaikkoihin kuului Laukaan Koivistossa sijainnut valtateiden risteys, jossa sijaitsi muun muassa postikonttori.
Keski-Suomeen perustettiin maan ensimmäinen suomenkielinen oppilaitos, Jyväskylän lyseo, vuonna 1858. Vuonna 1863 toimintansa aloitti Jyväskylän kansakoulun opettajaseminaari ja vuonna 1864 Jyväskylän tyttökoulu. Nämä tapahtumat kohottivat Keski-Suomen ja Jyväskylän kansallista merkittävyyttä ja asemaa. Vähitellen maakunnan pääkaupungista kehittyi suomenkielisen sivistyksen keskus, sillä Jyväskylässä järjestettiin kansakoulukokouksia ja säännöllisesti suomalaisten laulu- ja soittojuhlia. Kansanvalistusseura ja useat muutkin kansanvalistushankkeet saivat alkunsa Jyväskylästä.
Kulttuurin ja koulutuksen lisäksi myös talous alkoi kukoistaa Keski-Suomessa 1800-luvun lopulla. Metsävaroja hyödynnettiin 1870-luvulta alkaen, ja ne mahdollistivat monia uusia investointeja ja teollistumista. Tämä vaikutti myös rakennuskantaan. Uunit rakennettiin varakkaimmissa taloissa uloslämpiäviksi, kivinavetat yleistyivät ja piharakennusten määrä kasvoi maatiloilla. Myös liikenneyhteydet parantuivat. Syntyi uusia höyrylaivayhteyksiä, sähkölennättimen käyttö yleistyi ja maanteiden kunto parani.
Käsite Keski-Suomi ja maakunta-aate
Käsitteenä Keski-Suomi suunnilleen nykyisen maakunnan aluetta tarkoittavana vakiintui varsin myöhään. Esimerkiksi vielä 1930-luvun Isossa tietosanakirjassa hakusanan ”Jyväskylä” kohdalla ilmoitetaan, että Jyväskylä sijaitsee Pohjois-Hämeessä, ja Jyväskylä määritellään Hämeeseen kuuluvaksi kaupungiksi myös ”Häme”-hakusanan kohdalla.
Vaikka Jyväskylä mainitaan edellä mainitussa teoksessa pohjoishämäläisenä kaupunkina, Keski-Suomen käsite ja identiteetti kehittyivät aikaisemmin. Jyväskylän piirilääkäri Wolmar Schildt ehdotti jo 1850-luvulla Keski-Suomen läänin perustamista. Lääni perustettiin vasta yli sata vuotta myöhemmin, mutta käsite yhtenäisestä Keski-Suomesta vahvistui. Jyväskylässä toimi ravintola Keski-Suomi ja ilmestyi samanniminen sanomalehti vuodesta 1871 lähtien. Puolestaan Keski-Suomen maakuntalaulun, Keski-Suomen kotiseutulaulun, ensiesitys oli jo vuonna 1920. Schildt antoi ehdotuksensa läänin perustamisesta Suometar-lehden kirjoituksessa 18. huhtikuuta 1856, ja tästä johtuen 18. huhtikuuta on nimetty Keski-Suomen päiväksi.
Keski-Suomen museo perustettiin vuonna 1931 voimakkaan maakunta-aatteen siivittämänä. Vasta Keski-Suomen läänin aloittaessa toimintansa 1. maaliskuuta 1960 Keski-Suomesta tuli täysin selvärajainen maakunta. Keski-Suomen maakunnalla tarkoitettiin ensin koko läänin aluetta. Myöhemmin, kun Kuhmoisten kunta oli liitetty Keski-Suomen lääniin, sanottiin, että Keski-Suomen maakunta käsittää Keski-Suomen läänin lukuun ottamatta Kuhmoisten kuntaa. Nykyinen Keski-Suomen maakunta on suurempi kuin Keski-Suomen läänin aikainen Keski-Suomen maakunta, koska myös Kuhmoinen liitettiin Keski-Suomen maakuntaan ja sitä paitsi Jämsään on liitetty Kuorevesi ja osa Längelmäestä, jotka kuuluivat sitä ennen Pirkanmaahan. Keski-Suomen maakunta alkoi supistua vuonna 2021, jolloin Kuhmoinen siirrettiin Pirkanmaahan. Jämsä kuuluu Kuhmoisten lailla Pirkanmaan sairaanhoitopiiriin, mutta edelleen Keski-Suomen maakuntaan.
Oheinen 1920-luvun kartta osoittaa, miten maakunta jakautui eri lääneihin: länsiosa Vaasan lääniin, eteläosa Hämeen lääniin, itäosa Kuopion lääniin (Hankasalmi, Konnevesi) ja kaakkoisosa Mikkelin lääniin (Luhanka, Leivonmäki, Joutsa). Kartasta näkyy myös, että etelä-pohjoissuuntaiset vesistöt vaikuttivat tuolloin liikkumiseen. Niinpä Jyväskylästä Mikkelin suuntaan mentäessä oli kuljettava Laukaan kautta. Laivaliikenne oli tärkeä osa liikenneverkkoa, kun maantiet olivat harvassa.
Murteet
Keski-Suomi kuuluu savolaismurteiden alueeseen. Pohjoisessa Keski-Suomessa puhutaan Keski-Suomen murretta, joka on savolaismurteiden haara. Eteläisessä Keski-Suomessa aina Jyväskylää myöten puhutaan Päijät-Hämeen murretta, joka sekin kuuluu nimestään huolimatta savolais- eikä hämäläismurteisiin. Keski-Suomen asuttivat alun perin hämäläiset, joten Keski-Suomen murteilla on hämäläinen perusta, jonka savolaismurteet peittivät osin alleen myöhemmän erityisesti pohjoiseen Keski-Suomeen suuntautuneen savolaisekspansion vaikutuksesta. Nykyiset Keski-Suomen murteet heijastelevat alkuperäisten väestöryhmien voimasuhteita eri osissa maakuntaa: hämäläiset etelässä ja savolaiset pohjoisessa.
Keski-Suomen murre eroaa muista savolaismurteista muun muassa preesensin p-päätteen puuttumisella (Keski-Suomessa ei siis sanota juop vaan juo). Päijät-Hämeen murteille on ominaista, toisin kuin useimmille savolaismurteille, yleisgeminaation puuttuminen (ei sanota tekkee vaan tekee). Päijät-Hämeen omaleimaisin alamurre on Jämsän puheenparsi. Siihen kuuluvat sellaiset muodot kuin komii 'komea', pimii 'pimeä', verkkuu 'verkkoa', kyntyy 'kyntöä', tulii 'tulee', mänii 'menee' ja sanuu 'sanoo'.
Matkailu
pienoiskuva|200px|Cyclon-vuoristorata [[Nokkakiven huvipuistossa.]] Keski-Suomi julistautui syyskuussa 2015 saunamaakunnaksi. Matkailijoille halutaan tarjota saunomismahdollisuuksia ja saunan ympärille kehitetään tapahtumayhteistyötä, kuten vierailuja sauna- ja kiuastehtaille. )
Maakunnan turistikohteisiin lukeutuu muun muassa Nokkakiven huvipuisto, joka sijaitsee Laukaan Lievestuoreessa lähellä Jyväskylää.
Kristinusko
Osissa Keski-Suomea on vaikuttanut vanhastaan evankelisuus. Evankelisuus on alueella edelleen voimakasta ja sen vahvoja alueita ovat Saarijärvi, Kannonkoski, Karstula ja Pylkönmäki. Vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäinen kannatusalue ulottuu Pohjois-Pohjanmaalta kiilamaisena Keski-Suomeenkin. Herännäisyydellä on puolestaan ollut Jyväskylässä perinteisesti oma kannattajaryhmänsä. Myös evankelioiva herätyskristillisyys on saanut jalansijaa Keski-Suomessa. Jyväskylää on pidetty perinteisesti vastaanottavaisena erilaisille kristinuskon virtauksille ja samalla vaikuttavana keskuksena.
1900-luvun alussa baptismi levittäytyi Keski-Suomeen. Multian, Keuruun ja Vaajakosken baptistiseurakunnat muodostivat suomenkielisen baptismin tiheimmän alueorganisaation, vaikka sen vaikuttavuus jäikin saman läänin Etelä-Pohjanmaan ruotsinkielisistä yhteisöistä. 1900-luvun alussa Jyväskylästä tuli helluntaiherätyksen selvä aluekeskus. Jyväskylän lisäksi helluntailaisuuden keskeisiä juhla- ja kastepaikkoja olivat Toivakka, Saarijärvi ja Viitasaari. Helluntaiherätys on muodostanut selvän vyöhykkeen Keski-Suomen ja Savon välille.
Kunnat
Keski-Suomen maakunnassa on nykyään 22 kuntaa, joista 6 on kaupunkeja. Kuntakeskusten sijainti käy ilmi oheisesta kartasta.
Entiset Keski-Suomen kunnat
thumb|150px|Keski-Suomen läänin vaakuna ennen vuotta 1997.
Kuntavaihdokset
22px Kuhmoinen siirtyi 1974 Hämeen läänistä Keski-Suomen lääniin ja liittyi myöhemmin myös Keski-Suomen maakuntaan.
Kuhmoinen siirtyi Keski-Suomesta Pirkanmaahan sote-uudistuksen myötä vuoden 2021 alussa.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2017 Keski-Suomessa sijaitsi 46 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen. Kahtia jaetun Längelmäen kunnan väestö on kuitenkin vuosina 1980–2005 laskettu kokonaan osaksi Keski-Suomessa sijaitsevaa Jämsää.
Varkauden ortodoksinen seurakunta
Varkauden ortodoksinen seurakunta oli Varkauden ja Savonlinnan alueella toimiva ortodoksinen seurakunta, jonka kirkkoherrana toimi isä Bogdan Grosu. Seurakunnan pääkirkko sijaitsi Varkaudessa ja sillä oli myös rukoushuone Leppävirralla ja kirkko Savonlinnassa. Varkauden seurakunta yhdistyi Mikkelin seurakunnan kanssa vuonna 2017 muodostaen Saimaan ortodoksisen seurakunnan.
Varkaus kuului yhtenä niin sanottuihin Kuutosiin eli kuuden yhteistyöseurakunnan muodostamaan yhteistyöryhmään. Varkauden ortodoksinen seurakunta julkaisi yhdessä näiden viiden muun yhteistyöseurakunnan kanssa omaa tiedotuslehteä nimeltään Solea.
Epämääräinen muoto
Epämääräinen muoto on matemaattinen merkintä, jolle ei voida määrittää lukuarvoa. Voidaan myös sanoa, että "lauseke ei ole määritelty".
Esimerkiksi jakolaskun 0/0 tulos ei ole määritelty, koska jakolaskun määritelmän mukaan se voisi olla mikä luku tahansa - onhan mikä tahansa luku nollalla kerrottuna nolla. Nollalla jakaminen on myös intuitiivisesti outo tapahtuma. Potenssilaskennassa merkintä 0^0 ei ole määritelty, sillä eri tavoilla laskemalla siitä voidaan saada joko 1 tai 0. Matematiikassa jokaiselle lausekkeelle tulee voida osoittaa tulokseksi vain yksi lukuarvo.
Epämääräisiä muotoja ovat seuraavat seitsemän:
Eräissä ohjelmointikielissä epämääräisiä muotoja vastaa "arvo" NaN.
Fabio Casartelli
thumb|right|Fabio Casartellin muistomerkki Fabio Casartelli (16. elokuuta 1970 – 18. heinäkuuta 1995) oli italialainen maantiepyöräilijä.
Casartelli syntyi Comossa, Lombardiassa. Hän nousi maineeseen 1990-luvun ensimmäisinä vuosina ja voitti vuonna 1992 kultamitalin Barcelonan kesäolympialaisten maantieajossa. Samana vuonna hän voitti 12 muutakin amatöörikilpailua.
Casartelli joutui onnettomuuteen Col de Portet d'Aspet'ssa kesken vuoden 1995 Ranskan ympäriajon. Hän sai vakavia pään alueen vammoja ja vajosi tajuttomuuteen, ja hänet todettiin kuolleeksi sairaalassa.
Kuolema Ranskan ympäriajossa
Casartelli osallistui vuonna 1995 Ranskan ympäriajoon toista kertaa. Hänet kelpuutettiin Motorola-tallin apuajajien ryhmään vain hieman ennen avausosuuden alkua. Ympäriajon viidettätoista, 206 kilometriä pitkää vuoristoetappia Saint-Gironsista Cauteretsiin oli ajettu kolmisenkymmentä kilometriä, kun ilman kypärää ajanut Casartelli kaatui ja törmäsi tien reunassa olleeseen betonilohkareeseen. Hän sai päähänsä pahoja vammoja ja menetti tajuntansa. Hänet kuljetettiin helikopterilla nopeasti Tarbesin sairaalaan. Matkalla hänen sydämensä pysähtyi kolmesti mutta hänet saatiin ensiavulla elvytettyä. Sairaalassa hän kuitenkin kuoli puolen tunnin sisällä. Samassa kolarissa olleista ajajista italialainen Dante Rezze putosi rotkoon ja hänen reisiluunsa katkesi, saksalainen Dirk Baldinger sai lonkkaluuhunsa murtumia ja italialainen Giancarlo Perrini selvisi vammoitta.
Casartellin kuolemaan päättyneen 15. etapin voitti ranskalainen Richard Virenque, joka sai kuulla italialaisen kuolemasta vasta palkintojenjaon jälkeen. Vatikaanivaltion sanomalehti L'Osservatore Romano paheksui seuraavan päivän numerossaan etapin normaaleja palkintoseremonioita ja että tulosluettelossa Casartelli kylmästi luokiteltiin keskeyttäneeksi.
Casartellin kuolemaa seuranneena päivänä ajettiin 237 kilometriä pitkä etappi Tarbesista Pau'hun. Lähtöpaikalla pidettiin minuutin hiljainen hetki, ja itse etappi ajettiin rauhallisella vauhdilla vailla kilpailutarkoitusta. Motorola-tallin kuusi jäljellä ollutta ajajaa olivat päättäneet jatkaa kilpailua keskusteltuaan Casartellin lesken kanssa, ja heidän annettiin ylittää etapin maalilinja muiden edellä, ensimmäisenä Casartellin ystävä ja huonetoveri Andrea Peron. Motorolan joukkue sekä kuolinpäivän etapin parhaat lahjoittivat palkintorahansa Casartellin leskelle ja neljän kuukauden ikäiselle lapselle.
Kattilajärvi
Kattilajärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Karsinnat salibandyn maailmanmestaruuskilpailuihin 2020
Eurooppa
Euroopan karsintoihin osallistuu 24 maata ja karsinnat pelataan 29.1.–2.2. Lohkot jaetaan myöhemmin. Euroopan karsinnat pelataan kolmessa karsintaryhmässä.
Eurooppa 1
Eurooppa 2
Eurooppa 3
Kopiointi
Kopiointi on toimintaa, jossa tuotetaan alkuperäisestä kohteesta tai informaatiosta jäljennös eli kopio. Tähän on olemassa erilaisia menetelmiä ja teknologioita, joiden laatu ja jäljennystarkkuus vaihtelee.
Ennen kopiointiteknologian kehittymistä kaikki asiakirjat oli kopioitava käsin, millä vältettiin tiedon häviäminen paperin hajotessa. Nykyään digitaalisessa tietoyhteiskunnassa data voidaan kopioida hetkessä paikasta toiseen. Kopiointi on siten helpompaa ja nopeampaa, minkä ansiosta tietoa voidaan säilyttää ja levittää tehokkaammin.
Ishirō Honda
thumb|Ishirō Honda Ishirō Honda (, 7. toukokuuta 1911, Yamagatan prefektuuri – 28. helmikuuta 1993) oli japanilainen elokuvaohjaaja.
Aunuksen retkikunta
Aunuksen retki oli suomalaisten ja aunuslaisten vapaaehtoisten muodostaman Aunuksen Vapaaehtoisen Armeijan (AVA) yritys valloittaa ja liittää Suomeen osia Itä-Karjalasta vuonna 1919, Venäjän sisällissodan aikana. Retki oli yksi heimosodista.
Tausta
Helmikuussa 1918 C. G. E. Mannerheim piti kuuluisan miekkavalapuheensa, jossa hän sanoi, ettei pane miekkaansa tuppeen, ennen kuin Viena ja Aunus on vapautettu Vladimir Leninin sotilaista. Suomen sisällissodan jälkeen käytiin paljon julkista keskustelua Itä-Karjalan liittämisestä Suomeen.
Edelliset yritykset, vuoden 1918 retket Petsamoon ja Vienaan, olivat epäonnistuneet, pääosin karjalaisten sotahaluttomuuden takia. Joukot taistelivat Vienan Karjalaa miehittäneitä Ison-Britannian joukkoja ja suomalaisista punaisista koottua Muurmannin legioonaa vastaan.
Kesällä 1918 Suomen hallitus sai vetoomuksia aunuslaisilta alueen liittämiseksi Suomeen. Erityisen aktiivisia olivat Repolan asukkaat, jotka olivat äänestäneet Suomeen liittymisestä, kuitenkin ankarin ehdoin ja pääosin taloudellisin syin. Suomen armeija miehitti alueen syksyllä 1918. Tammikuussa 1919 pieni vapaaehtoisten joukko miehitti Porajärven, mutta bolševikit työnsivät heidät pian takaisin. Porajärvellä talonpoikien kokous äänesti Suomeen liittymisestä 7. tammikuuta.
Helmikuussa 1919 Mannerheim teki länsivalloille ja Venäjän valkoiselle armeijalle selväksi, että Suomi hyökkäisi bolševikkien kimppuun Petrogradissa, jos se saisi materiaalista ja moraalista tukea. Samaan aikaan jääkärimajuri Gunnar von Hertzen valmisteli hyökkäystä Aunukseen ja yritti haalia yritykselleen Lauri Ingmanin johtaman hallituksen tuen. Hän arvioi, että retki onnistuisi tuhannen vapaaehtoisen sotilaan voimin, mutta vain jos karjalaiset itse liittyisivät taisteluihin. Mannerheim hyväksyi suunnitelman, mutta vaati, että Englannin pitäisi myös hyväksyä se ennen kuin asiassa edettäisiin. Suomen sotavoimien osallistuminen myöhempään Petrogradin valtausyritykseen ei koskaan toteutunut. Sen sijaan Aunuksen retken eduskunta hyväksyi, mikä mahdollisti sen rahoituksen.
Taustalla olivat myös suomalaisten sotilaalliset menestykset Viron vapaussodassa. Suomalaisten itseluottamus oli kasvanut Viron tapahtumien myötä, ja suomalaiset toivoivat, että sama menestys toistuisi Aunuksessa. Retkikuntaan värväytyikin monia Pohjan Poikia ja I Suomalaisen Vapaajoukon sotilaita.
Alun alkaen retken tavoitteena, kuten myöhemminkin, oli siirtää Suomen itäraja niin sanotulle kolmen kannaksen rajalle, joka maantieteellisesti oli Suomen kannalta helpoimmin puolustettavissa. Kolme kannasta olivat Vienanmeren ja Äänisen, Äänisen ja Laatokan sekä Laatokan ja Suomenlahden välissä.
Retken aloitusta varten suomalaiset aktivistit masinoivat niin sanotun Vieljärven kansannousun, jonka merkitystä liioiteltiin hallitukselle ja jonka varjolla retken käynnistämiselle saatiin muodollinen peruste. Vieljärvellä itärajan takana oli saatu aikaiseksi vajaan sadan hengen suuruinen mielenosoitus bolševikkihallintoa vastaan. Hankkeen puuhamiehiä olivat Jussi Lukkarinen armeijan tiedusteluosastolta sekä jääkärit Gustav von Hertzen ja Ragnar Nordström.
Eduskunnassa käsiteltiin retkihanketta kaksi kertaa huhtikuun aikana. Kaarlo Castrénin hallitukselle tehdyssä toisessa välikysymyksessä tukena oli todistusaineistoa retkikunnan vahvuudesta ja joukkojen siirroista. Hallituksen antaman vastauksen mukaan retkikunnan tarkoitus oli auttaa bolševikkeja vastustaneita Aunuksen asukkaita. Eduskunta tyytyi hallituksen selitykseen, vaikka sosiaalidemokraatit vastustivat retkeä. Porvarillisten puolueiden edustajat pääasiallisesti kannattivat sitä.
Retki
Retkikunta ylitti rajan 21. huhtikuuta 1919. Tarkoituksena oli vallata Lotinanpelto, Petroskoi ja Muurmannin rautatie. Tuhannen vapaaehtoisen joukko oli jaettu kolmeen osaan. Eteläinen ryhmä eteni kohti Lotinanpeltoa vallaten Aunuksenkaupungin kolmessa päivässä, mutta bolševikit painoivat ryhmän myöhemmin takaisin Tuulosjoen taakse. Aunuksenkaupungin valtauksen jälkeen perustettiin välittömästi Aunuksen väliaikainen hoitokunta, jonka tehtävä oli organisoida valloitettujen alueiden hallintoa. Pohjoinen ryhmä valtasi Prääsän. Tässä vaiheessa oli selvää, että joukkoja ei ollut tarpeeksi tavoitteiden saavuttamiseksi. Ongelmana oli vapaaehtoisten liian lyhyet sitoutumisajat. Suomalaiset olivat ajatelleet selviytyvänsä nopeammin retkestä. Ensimmäiset vapaaehtoiset olivat värväytyneet kahdeksi kuukaudeksi, ja he harvoin palasivat takaisin rintamalle, kun heidän palvelusaikansa täyttyi. Uusi vapaaehtoisten värväyskierros käynnistettiin. Tavoitteena oli saada 2 000 uutta vapaaehtoista. Suurin osa värväytyneistä oli työläisiä ja koululaisia. Asevelvollisuusiässä eli vuosina 1897–1898 syntyneitä ei saanut retkelle värvätä. Jääkärieversti Aarne Sihvosta tehtiin Aunuksen retkikunnan ylipäällikkö.
Jääkärimajuri Paavo Talvelan rykmentti aloitti hyökkäyksen Petroskoihin 20. kesäkuuta, mutta bolševikit ja suomalaiset punaiset löivät sen takaisin kaupungin ulkopuolella. Englantilaiset joukot, jotka operoivat Muurmannin rautatiellä, olivat varsin lähellä, mutta eivät osallistuneet taisteluihin. Suomalaiset itse asiassa olivat toivoneet, että englantilaiset osallistuisivat taisteluun suomalaisten rinnalla. Olihan tällä kertaa sama vihollinen, bolševikit.
Suomalaisten toive aunuslaisten nostattamiseksi kansannousuun heimovalistustyötä tehneen niin sanotun Aunuksen hoitokunnan avulla osoittautui turhaksi, vaikka liittymistä vaativa julkilausuma saatiinkin aikaan. Väestön vastaanotto oli ystävällismielistä, mutta varautunutta. Aunuslaisia vapaaehtoisia liittyi joukkoihin vain noin 1 000, eikä heidänkään motivaationsa ollut kovin korkealla. Talvelan komentamalla 2. Rykmentillä, pohjoisella rintamalla, Prääsän ja Petroskoin alueella, aunuslaiset liittyivät hanakammin suomalaisten joukkoon. Eteläisellä rintamalla toivottua vähemmän. Sotaan tottumattomilla aunuslaisilla ei usein juurikaan ollut käyttöä taistelussa.
Kunnanlääkäri
Kunnanlääkäri oli maalaiskuntien lääkärin virka, jota kaupungeissa vastasi kaupunginlääkäri. Ensimmäinen kunnanlääkäri palkattiin Viitasaarelle vuonna 1882, ja järjestelmä laajeni, kun 1885 kunnanlääkärien palkkaukseen saatettiin myöntää valtionapua. 1910-luvun alussa Suomessa oli 159 kunnanlääkäriä ja 1960-luvun alussa 445. Kunnanlääkärijärjestelmä loppui, kun kansanterveyslaki tuli voimaan 1972, ja toiminta siirtyi terveyskeskuksiin. Kaupunginlääkäreitä on ollut jo hiukan aikaisemmin. Turkuun tuli porvarien kustantama kaupunginlääkäri 1755, jonka palkka alettiin vuonna 1827 maksaa kaupungin varoista.
Aunuksen retkikunta
Retki
Sotaonni kääntyi nyt bolševikeille, kun Muurmannin rataa ei ollut onnistuttu katkaisemaan. Näin ollen bolševikit saivat keskitettyä joukkoja Muurmannin radan varteen. 26. kesäkuuta tapahtui ”Vitelen katastrofina” tunnettu tapahtuma: Yli 600 Pietarin punaisten upseerien opiston suomalaista teki tunnin kestäneen laivastoiskun ja sen jälkeen maihinnousun Vitelessä Laatokan rannalla punaupseeri Eino Rahjan johdolla. Isku tapahtui suomalaisten joukkojen selustaan. Hyökkäys selustaan katkaisi huoltoreitin ja näin ollen von Hertzenin eteläinen 1. Rykmentti oli pakotettu vetäytymään Suomeen suurten tappioiden jälkeen. Tämän jälkeen myös Talvelan rykmentti vetäytyi takaisin rajan taakse Suomeen, vaikka se oli jo onnistunut kolkuttamaan Petroskoin portteja.
Kunnanlääkäri
Tunnettuja kunnan- ja kaupunginlääkäreitä:
Aunuksen retkikunta
Lopputulos
Aunuksen retki oli heimosodista suurin ja tunnetuin. Sen toteuttivat pääasiassa yksityiset, jääkärit ja aktivistit, mutta rahoituksesta vastasi valtiovalta. Aunuksen retken pääasiallinen epäonnistumisen syy oli liian vähäiset voimat ja karjalaisten yhteistyöhaluttomuus. Muun muassa Gunnar von Hertzen toivoi Suomen vakinaisen armeijan osallistuvan tapahtumiin. Hallitus käytännössä jätti Aunuksen retkikunnan oman onnensa nojaan kutsuen sitä myöhemmin rauhan tultua ”seikkailupolitiikaksi”.
Yleisesti retkellä ei jälkikäteen uskota olleen paljoakaan onnistumisen mahdollisuuksia. Aunuksen retken johtajista jääkärikapteeni Ragnar Nordström oli kuitenkin tavannut vanhan suomalaisen punaupseerin Arvo Tuomisen, jonka mukaan bolševikit olivat päättäneet luovuttaa muutaman päivän kuluttua Itä-Karjalan Suomelle. Juuri muutaman odottelupäivän aikana suomalaiset vetäytyivät. Tätä kyseistä luovutuspäätöstä Neuvosto-Venäjä ei kuitenkaan koskaan vahvistanut.
Aunuksen retken epäsuora tulos oli, että Porajärvi julisti toiveensa liittyä Suomeen 6. kesäkuuta, kuten Repola oli tehnyt jo 1918. Suomen armeija siirtyi Porajärvelle ja miehitti sen. Tarton rauhassa vuonna 1920 Suomi ja Neuvosto-Venäjä sopivat yhteisestä rajasta. Suomi luovutti Repolan ja Porajärven Neuvosto-Venäjälle, ja Suomen joukkojen oli vetäydyttävä 14. helmikuuta 1921 mennessä, vastineeksi Petsamon alueesta. Repolan nuori nimismies, heimoaktivisti ja ylioppilas Bobi Sivén ampui itsensä protestiksi 12. tammikuuta 1921. Akateeminen Karjala-Seura piti Sivénin surmannutta luotia myöhemmin mustan lippunsa nauhassa.
Vastauksena suomalaisten retkiin myös vastapuoli järjesti omia operaatioitaan. Läskikapinana Suomessa tunnetussa tapahtumassa Jahvetti Moilanen antoi julistuksen, jossa suoraan viitattiin retken olevan seurausta Aunuksen retkestä.
Muisto
Sortavalassa järjestettiin Aunuksen retkikunnan 15-vuotismuistojuhla vuonna 1934. Voimakasta kansallista herätysliikettä Itä-Karjalan saamiseksi hahmotelleen juhlapuheen piti IKL:n kansanedustaja Elias Simojoki.
Juokse Lola!
Tarina
Lolan poikaystävä Manni soittaa Lolalle ja kertoo hukanneensa 100 000 Saksan markkaa rikollisjoukon rahoja. Lolalla on 20 minuuttia aikaa hankkia 100 000 markkaa ennen kello 12:ta – muutoin Manni yrittää ryöstää viereisen ruokakaupan. Elokuva käy läpi kolme tapahtumasarjaa, jotka käynnistyvät samoin mutta etenevät ja päättyvät eri tavoin.
San Antonio (1761)
San Antonio oli Espanjan laivaston vuonna 1761 vesille laskettu 64-tykkinen linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Havannasta ja laskettiin vesille vuonna 1761.
Palvelus
Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi 13. elokuuta 1762 aluksen Havannassa. Se saapui 19. heinäkuuta 1763 Portsmouthiin ja se lunastettiin laivastolle 9. maaliskuuta 1764 nimellä HMS San Antonio.
Alus otettiin marraskuussa 1764 palvelukseen Portsmouthin vartiolaivana. Vuonna 1766 aluksen päällikkönä oli Henry Marsh, joka luovutti aluksen marraskuussa 1767 George Tonynille. Vuonna 1769 aluksen päällikkönä oli John Hollwall ja seuraavana vuonna Clark Gayton ja marraskuussa 1770 Edmund Affleck. Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1771 ja se myytiin 28. maaliskuuta 1775.
Henry Maudslay
Bramahin lukko
Maudslay saavutti taidoillaan mainetta, ja hydraulipuristimen keksijä Joseph Bramah kutsui hänet palvelukseensa. Bramah oli aikaisemmin patentoinut tiirikoimattoman kassakaapin lukon ja tarvitsi jonkun tekemään näitä monimutkaisia lukkoja järkevään hintaan. Bramah hämmästyi Maudslayn 18 vuoden ikää, mutta osoitettuaan taitonsa Maudslay aloitti Bramahin palveluksessa. Maudslay ei tehnyt vain lukkoa vaan myös koneet, joilla lukon osat tehtiin. Maudsleyn valmistama lukko oli Bramahin liikkeen ikkunassa, ja sen murtamisesta luvattiin 200 guinean palkkio. Kesti 47 vuotta ennen kuin lukko onnistuttiin murtamaan.
Hydraulinen puristin
Bramah oli suunnitellut hydraulisen puristimen, mutta hänellä oli ongelmia niin männän kuin männänvarren tiivistämisessä. Normaali ratkaisu tuolloin oli hampputiiviste, mutta paine oli sille liian korkea. Maudslay ehdotti nahkaista kuppia, joka tiivistyi männän puristusvaiheessa, mutta ei antanut suurta vastusta paluuliikkeessä. Maudslay sai vain vähän hyötyä merkittävästä avustaan.
Teräkelkalla varustettu sorvi
Silloin kun Maudslay alkoi tehdä työtä Bramahille, tyypillinen sorvi toimi jalalla polkemalla ja työmies piti leikkaustyökalua vasten työkappaletta. Tällä tavalla ei saavutettu hyvää tarkkuutta varsinkaan metalin työstössä. Maudslay suunnitteli työkalupitimen ja mekanismin sen siirtämiseksi tarkasti tehtyä pintaa vasten molempiin suuntiin. Tämän avulla koneen osia pystyttiin valmistamaan toistuvasti samoilla mitoilla. Teräkelkalla varustettu sorvi muutti koneenosien valmistusta perusteellisesti.
Konrad III
thumb|200px|Konrad III
Henry Maudslay
Ylennys ja avioliitto
Osoittauduttuaan lahjakkaaksi Maudslaystä tehtiin nopeasti johtaja Bramahin pajalle. Vuonna 1791 Maudslay avioitui Bramahin sisäkön, Sarah Tindelin kanssa. Pari sai neljä poikaa. Vanhin Thomas Henry ja nuorin Joseph myöhemmin työskentelivät yhdessä isänsä kanssa isän yrityksessä. Toisesta pojasta, William nimisestä, tuli rakennusinsinööri ja yksi Englannin rakennusinsinöörien instituutin perustajista.
Konrad III
Konrad III oli Saksan kuningas vuosina 1138–1152. Konradia ei koskaan kruunattu Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisariksi, mutta hän käytti itsestään nimitystä ”roomalaisten kuningas”. Konrad osallistui toiseen ristiretkeen.
Henry Maudslay
Ylennys ja avioliitto
Työskenneltyään Bramahille 8 vuotta, Maudslay pyysi vuonna 1797 pientä palkan korotusta. Bramah kieltäytyi tästä. Kielto vahvisti Maudslay päätöstä aloittaa liiketoiminta omissa nimissä.
Konrad III
Kuolinvuoteellaan Konrad nimesi seuraajakseen veljenpoikansa Fredrik I Barbarossan, eikä omaa poikaansa Fredrikiä. Tapahtumalla oli vain kaksi todistajaa, joista toinen oli Fredrik I Barbarossa itse.
Henry Maudslay
Oma yritys
Maudslay hankki pienen kaupan ja pajan, josta vuonna 1800 siirsi liikkeensä suurempaan kiinteisöön.
Ruuvien valmistus
Maudslay kehitti myös ensimmäisen teollisesti käyttökelpoisen ruuvisorvin vuonna 1800, ja sillä pystyttiin ensimmäisen kerran vakioimaan ruuvien kiertee, mikä mahdollisti vaihdettavien osien periaatteen järkevän soveltamisen muttereiden ja ruuvien suhteen. Aikaisemmin mutteri ja ruuvi oli sovitettu pareiksi. Koneita purettaessa irrotetut ruuvit ja mutterit piti pitää tarkasti nimettyinä, jotta kone saatiin uudestaan kasaan. Maudslay standardisoi pajassaan käytettävät kierrekoot ja valmisti sarjoja kierretappeja ja -teriä näiden standardien mukaan, jotta tietyn kierteen ruuvi sopisi mihin tahansa vastaavalla koolla tehtyyn mutteriin. Tämä oli suuri edistysaskel konepajatekniikassa.
Sorvin kehitys
Vaikka Maudslay ei ehkä ollut ensimmäinen, joka keksi teräkelkan (kuten moni kirjoittaja on väittänyt), ja ei ehkä tehnyt ensimmäistä johderuuvi-teräkelkka-vaihdeyhdistelmää (Jesse Ramsden teki sen ehkä vuonna 1775; todisteet ovat epäselvät), hän on varmasti se henkilö, joka esitteli maailmalle voittoisan yhdistelmän johdesorvista, teräkelkasta ja vaihteesta tuoden edistystä työstökoneisiin ja ruuvikierteiden tekniseen soveltamiseen.