cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wilhelm Kienzl
Kienzlin ensimmäinen vaimo oli Lili Hoke, joka kuoli Wienissä vuonna 1919. Vuonna 1921 Kienzl meni uusiin naimisiin Henny Bauerin kanssa, joka sanoitti säveltäjän kolme viimeistä oopperaa.
Wilhelm Kienzlin tuotantoon kuuluu muiden muassa oopperoita, kamarimusiikkia, pianokappaleita ja vokaalimusiikkia.
Kärsön
pienoiskuva|Näkymä rantaluhdalle pienoiskuva|Majavan kaatama haapa pienoiskuva|Kallioranta Kärsön on Mälarenin saari Ruotsissa Ekerön kunnassa Tukholman läänissä. Saari sijaitsee Lovönin saaren ja Solnan välissä.
Saari
Kärsön sijaitsee Mälarenin itäosassa aivan Tukholman keskustasta tulevan Mälarenin lahden suulla. Siitä alkaa luoteeseen päin jatkuva Lambarfjärdeniin johtava salmi ja lounaaseen päin Fiskarfjärdeniin johtava toinen salmi. Salmien väliin ja Lovönin eteen jää pieni saaristo, jonka muita saaria ovat esimerkiksi Fågelön, Kungshatt, Björnholmen, Tallholmen, Granholmen, Krankholmen ja Skräddarholmen. Kärsön on 2,9 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Sen peittää lähes kokonaan metsä, mutta pohjoisosissa on asutuksen yhteyteen syntynyt nurmikkoalueita ja muita aukkoja sekä luoteispäässä on yksi peltopalsta.
Asutus, toiminta ja liikenneyhteydet
Saaren ylittää länsväg 261, joka ylittää kaksi salmea matkallaan Lovöhön, Ekeröniin ja Färingsöniin. Solnan puoleinen silta on nimeltään Nockebybron ja Lovönin puoleinen Drottningholmsbron. Heti tien vieressä sijaitsee yleisölle avoin Brostugan, joka liittyy Drottningholmin linnan historiaan. Saaren pohjoisrantaa hallinnoi Kärsögården, joka on NMKYn toimintakeskus. Saarella voi Ängsholmissa olla joitakin vakituisia asukkaita.
Luontoarvoja
Saari liitettiin vuonna 2014 Lovön luonnonsuojelualueeseen (Lovö naturreservat, 3 228 hehtaaria, josta maa-alaa 2 090 hehtaaria, Natura 2000 -hankkeessa Lovö Kärsö (SE0110186)). Siihen kuuluvat Lovön (lukuun ottamatta Lindön niemeä) ja itäpuoliset saaret, pois lukien Kunghatt, kuten esimerkiksi Kärsön, Fågelön, Skräddarholmen, Krankholmen, Granholmen, Tallholmen, Björnholmen ja Fläsket. Suojelualueeseen ei kuulu Lovönin asukkaiden asuintontit, Drottningholmin asuinalue ja linna-alue, puolustusvoimien alue ja vesilaitos. Kärsönillä siihen kuuluu kaikki muu, paitsi Ängsholmin asuinalue. Saarella risteilee metsässä polkuja, joiden varteen on rakennettu palvelupisteitä. Niihin kuuluu kaksi levähdyspaikkaa laavulla ja toinen käymälän kera, yksi nuotiopaikka ja uimaranta. Saaren kallioilta on näkymät eri suuntiin, metsä on seka- ja lehtimetsää, ja erityisesti tammilehdot ovat vanhoine puineen vaikuttavia.
Si tú te vas
Si tú te vas on espanjalaislaulaja Enrique Iglesiasin ensimmäiseltä, hänen omaa nimeään kantaneelta albumilta, julkaistu single. Kyseessä on Iglesiaksen ensimmäinen singlejulkaisu.
Single sisälsi alkuperäisen version lisäksi italiankielisen version kappaleesta.
Virheellinen analogia
Virheellinen analogia tarkoittaa argumentaatiovirheenä kahden yhteismitattoman asian rinnastamista. Kahden käsitteen, objektin tai tapahtuman (A ja B) analogia merkitsee sitä, että niillä on jokin yhteinen kvaliteetti (laadullinen suure) X. Premissinä on siis, että sekä A:lla on oltava kvaliteetti X että B:llä kvaliteetti X. Virheellisessä analogiassa A:lla ja B:llä ei kuitenkaan ole yhteistä kvaliteettia, vaan vain pelkkä yhteinen assosiaatio. Yleinen muoto on:
Toinen muoto virheellisestä analogiasta on:
Apples and oranges
Virheellisen analogian tavat yhdistyvät argumentissa, josta käytetään englanninkielistä apples and oranges -nimitystä. Siinä verrataan omenoita ja appelsiineja toisiinsa, vaikka kyse on eri hedelmistä. Tämän yleinen kaava on:
Cult of Death
Cult of Death on Deathchainin kolmas albumi, joka on yhtyeen nykyisen laulajan, K.J.Khaosin, ensimmäinen yhtyeessä. Albumi pääsi ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisella albumilistalla sijalle 17. Levy on monella tavalla erikoinen ja poikkeaa edeltäjistään muun muassa entistä death metal -painotteisemmalla kappalemateriaalilla.
Aiheesta muualla
Deathchainin viralliset kotisivut
Kuressaaren raatihuone
thumb|300px|Kuressaaren raatihuone Kuressaaren raatihuone on rakennus Kuressaaren kaupungissa, Viron Saarenmaalla. Sen rakennutti ruotsalainen Magnus Gabriel De la Gardie, joka toimi Saarenmaan kreivikunnan hallitsijana. Pohjoismaista barokkia edustavan raatihuoneen piirustuksista vastasi riikalainen rakennusmestari Franz Stimer. Raatihuoneen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1654, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1670. Vuosina 1786–1787 rakennuksessa toteutettiin kokonaiskunnostus. Rakennusta kunnostettiin myös vuosina 1961–1974, jolloin työtä johti arkkitehti Aet Maasik. Raatihuonetta koristi torni vuosina 1847–1931.
Sejm 1773
Vuosien 1773–1775 sejm eli Puolan valtiopäivät tunnetaan myöhemmässä historiankirjoituksessa myös nimellä jaon sejm. Nimitys tulee siitä, että Puolan kuningaskunnan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan valtiopäivät hyväksyi juridisesti Puolan ensimmäistä jakoa tarkoittavan sopimuksen. Sopimuksella oli myös vastustajia. Kuitenkin Barin konfederaation kapinan hävinneiden oli suostuttava Itävallan keisarikunnaksi myöhemmin muuttuvan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan, Preussin kuningaskunnan ja Venäjän keisarikunnan ehtoihin.
Barry McGuire
Barry McGuire (s. 15. lokakuuta 1935 Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan vuoden 1965 hittikappaleestaan ”Eve of Destruction”.
Elämä ja ura
McGuire liittyi folkyhtyeeseen The New Christy Minstrels 1960-luvun alkupuolella. Hänestä tuli yhtyeen laulaja ja hän esiintyi useilla yhtyeen albumeilla ja heidän ensimmäisellä hittisinglellään ”Green, Green”. McGuire herätti musiikkituottajan Lou Adlerin ja laulaja-lauluntekijän P. F. Sloanin kiinnostuksen ja lopulta hän aloitti soolouran, levyttäen Adlerin Dunhill Records levy-yhtiöllä. McGuire julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa The Barry McGuire Album vuonna 1963 ja levytti suuren hittinsä ”Eve of Destrucion” kaksi vuotta myöhemmin. Kappale sijoittui Yhdysvaltain musiikkilistan kärkeen ja Britannian musiikkilistan kolmannelle sijalle. McGuiresta tuli hyviä ystäviä myös Dunhillille levyttäneen yhdysvaltalaisen yhtyeen The Mamas & the Papasin kanssa. Hän julkaisi lisää sooloalbumeita, mutta minkään albumin singlestä ei tullut yhtä suosittua kuin kappaleesta ”Eve of Destruction”. 1970-luvulla McGuire jätti folkmusiikin ja siirtyi tekemään gospelmusiikkia, allekirjoittaen levytyssopimuksen Myrrh Recordsin kanssa.
McGuire keskeytti musikaalisen uransa ja muutti vaimonsa kanssa Uuteen-Seelantiin 1980-luvun puolivälissä. He pysyivät siellä vuoteen 1990 asti ja työskentelivät World Vision -kehitysyhteistyöjärjestön kanssa. Palattuaan McGuire jatkoi musikaalista uraansa ja julkaisi lisää albumeita.
Bo Bice
thumb|Bo Bice esiintymässä vuonna 2005. Harold John Elwin ”Bo” Bice, III. (s. 1. marraskuuta 1975 Huntsville, Alabama) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tuli toiseksi American Idolin neljännellä tuotantokaudella häviten ainoastaan Carrie Underwoodille. Häneltä on julkaistu kilpailun jälkeen kolme albumia: The Real Thing (2005), See the Light (2007) ja 3 (2010).
Salomonsaarten lippu
Salomonsaarten lippu otettiin virallisesti käyttöön 18. marraskuuta 1977 suunnittelukilpailun ja perusteellisen parlamenttiväittelyn jälkeen. Salomosaarten lipusta kiisteltiin pitkään, mutta myöhemmin se hyväksyttiin kansalliseksi tunnukseksi. Sen viisi tähteä kuvaavat eri maakuntia. Vaikka maakuntajako on sittemmin muuttunut, lippuun ei ole lisätty tähtiä. Sininen väri kuvaa saaria ympäröivää valtamerta ja vihreä rehevää maata. Keltainen viiva kuvaa auringonpaistetta.
Pirtintakanen (Keuruu)
Pirtintakanen on Keski-Suomessa Keuruulla Simsiön kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 21 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Nuuskapuron valuma-alueeseen (35.664) se kuuluu.
Everything Playing
Everything Playing on The Lovin' Spoonfulin albumi vuodelta 1967.
Sofía Bekatórou
Sofía Bekatórou ( s. 26. joulukuuta 1977) on kreikkalainen purjehtija ja olympiavoittaja- ja pronssimitalisti.
Viñalesin laakso
Viñalesin laakso on karstivajoama Kuuban luoteisosassa. Laakso sijaitsee lähellä Viñalesin kaupunkia Pinar del Ríon provinssissa Sierra de los Organos -vuoristossa.
Viñales on merkittävä matkailukohde, jonne ihmiset tulevat vaeltelemaan ja kalliokiipeilemään.
Vuonna 1999 laakso valittiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi kulttuurimaisemana.
Henry Blount
Henry Blount (s. 1602 Hertfordshire, Britannia – 9. lokakuuta 1682 ) oli englantilainen kirjailija ja matkailija.
Blount opiskeli St Albans Schoolissa Hertfordshiressä, Trinity Collegessa Oxfordissa ja Gray's Innissä Lontoossa. Blount teki lyhyet matkat Italiaan, Ranskaan ja Espanjaan, ennen kuin lähti Venetsiasta toukokuussa 1634 purjehtimaan kaleerillaan Adrianmerelle. Blount rantautui Spalatossa, josta hän jatkoi Dinaaristen alppien yli Sarajevoon. Sarajevosta Blount matkusti kolmessa päivässä osmaniarmeijan kanssa Belgradiin. Osmaniarmeija oli matkalla taistelemaan Puolaa vastaan. Belgradista Blount jatkoi edelleen Sofian ja Hadrianopoliksen kautta Konstantinopoliin. Tähän mennessä aikaa oli kulunut 52 päivää. Konstantinopolissa Blount viipyi viisi päivää, jonka jälkeen hän lähti osmanilaivaston kyydissä Egyptiin. Egyptissä hän kävi Kairossa, Aleksandriassa, Al-Fayyumissa ja Gizassa. Egyptistä Blount palasi ranskalaisaluksen kyydissä ensin Palermoon, Sisilian saarelle, josta hän jatkoi matkaansa Roomaan ja josta edelleen takaisin Englantiin Firenzen, Bolognan ja Venetsian kautta.
Englannissa kuningas Kaarle I löi Blountin ritariksi. Vuosina 1642–1651 käydyssä Englannin sisällissodassa Blount taisteli rojalistien puolella.
Blount avioitui Hester Wanen kanssa ja he saivat muun muassa pojat Charles Blountin ja Sir Thomas Pope Blountin.
Sir Peter Lely maalasi Blountista muotokuvan, joka on nykyisin esillä National Portrait Galleryssä Lontoossa.
Naisen tie (albumi)
Naisen tie on Arja Korisevan viides albumi, joka julkaistiin 1994. Levy ylitti myynnillään kultalevyn myyntirajan 1995. Kaikkiaan levyä myytiin 30 400 kappaletta. Albumi on julkaistu CD-levynä ja C-kasettina. Levyn on julkaissut Fazer Music. Albumilta julkaistiin kolme CD-singleä.
Muusikot
Muut mukana olleet muusikot:
Caecilius Statius
Caecilius Statius (k. noin 220–166 eaa.) oli arkaaisen ajan roomalainen komediakirjailija, jonka tuotanto on säilynyt vain fragmentaarisesti. Hänen aikalaisiaan roomalaisista näytelmäkirjailijoista olivat Ennius, Plautus ja Terentius.
Elämä
Caecilius Statiuksen elämästä tiedetään jokseenkin vähän. Hän kuului kelttiläistä alkuperää olevaan, Pohjois-Italiassa asuvien insubrien heimoon. Syntymävuodesta ei tiedetä mitään varmaa, mutta tutkijat ovat päätyneet esittämään hänen syntymäajakseen 220-lukua eaa. Joidenkin lähteiden mukaan hän oli kotoisin Mediolanumista (nyk. Milano), joka oli insubrien asuttaman alueen tärkein keskus. Caecilius Statius päätyi Roomaan mitä ilmeisimmin sotavankina roomalaisten ja insubrien käymien taisteluiden seurauksena. Insubrit kärsivät tappion roomalaisille Clastidiumin taistelussa vuonna 222, jolloin roomalaiset saivat Mediolanumin haltuunsa ensi kerran. Viimeinen kamppailu roomalaisten ja insubrien välillä käytiin vuosina 200–194, ja oletettavaa on, että Statius tuli Roomaan näihin aikoihin. Hän päätyi orjaksi Caeciliusten perheeseen. Caeciliukset vapauttivat hänet ja hän omaksui perheen nimen itselleen. Statius-nimestä tuli lisänimi, jota myöhempinä aikoina käytetään harvoin, ja esimerkiksi klassisen kauden kirjailijat viittaavat häneen lähinnä Caeciliuksena. Hänen mahdollisesta etunimestään ei ole mitään tietoa. Statius-nimi on herättänyt kiinnostusta tutkijoiden keskuudessa. Aulus Gellius käsitteli aihetta jo antiikissa; hänen mukaansa Statius oli orjan nimi, ja siksi myös orjana Roomaan saapuneen Caecilius Statiuksen nimi. Todennäköisesti Statius oli kuitenkin yleinen itaalinen individuaalinimi ja Statiuksen alkuperäinen nimi.
Jos Caeciliuksen syntymävuosi on tuottanut tutkijoille päänvaivaa, niin ongelmia on myös hänen kuolinvuotensa selvittämisessä. Hieronymuksen mukaan Caeciliuksen elämä päättyi Enniuksen kuolemaa seurannenna vuonna. Enniuksen kuolinvuodesta ei kuitenkaan ole täyttä varmuutta, vaan sen on ehdotettu olevan joko 169 tai 168 eaa. Em. vuosi on peräisin Cicerolta, toinen Hieronymukselta. Ongelmia tuottaa myös Suetoniukselta peräisin oleva maininta nuoresta Terentiuksesta, joka luki Andria-näytelmäänsä vanhalle Caeciliukselle. Kyseisen näytelmän tiedetään ilmestyneen vasta vuonna 166, joten tämä siirtäisi Caeciliuksen kuolinhetkeä myöhemmäksi. Tätä mainintaa on pidetään kuitenkin anekdoottina, jolla ei ole pohjaa tosielämässä ja oletettavasti Caecilius olikin tuona kyseisenä ajankohtana jo kuollut.
Tuotanto
Vapautettuna Caecilius pääsi Ennuksen tuttavapiiriin ja hän aloitti kreikkalaismallisten komedioiden (fabula palliata) kirjoittamisen uuden attikalaisen komedian tyyliin. Hieronymus mainitsee hänen olleen Enniuksen contubernalis, joka voi tarkoittaa paitsi sotilastoveria kuin asuinkumppaniakin. Jotkut tutkijat ovat tulkinneen Caecliuksen olleen Enniuksen oppilas. Vaikka miesten välisen suhteen laadusta ei ole täyttä varmuutta, on selvää, että he olivat tuttavia keskenään. Jotkut tutkijat uskovat Caeciliuksen valinneenkin komedian välttääkseen kilpailuasetelman tragedioita kirjoittavan Enniuksen kanssa.
Aluksi Caeciliuksen komediat eivät saavuttaneet suurtakaan suosiota, mikä saattoi johtua hänen puutteellisista latinantaidoistaan. Myöhemmin kuitenkin tulivat maine ja kunnia myös Caeciliuksen tuotannon osaksi ja Caecilius nostettiin latinankielisen kirjallisuuden suurten nimien joukkoon. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. elänyt runoilija Volcacius Sedigitus nosti muodostamassaan runoilijakaanonissaan Caeciliuksen ensimmäiselle sijalle fabula palliatan kirjoittajista, kun Plautus sai tyytyä toiseen sijaan ja Terentius vasta kuudenteen. Volcacius Sedigituksen ohella Caeciliusta ihailivat useat muut antiikin kirjailijat, esimerkiksi Varro kiittelee hänen näytelmiensä juonikuvioita ja Horatius tyylin arvokkuutta (gravitas). Cicero kuitenkin moittii Caeciliusta huonoksi latinistiksi. . Vaikka useat antiikin auktorit Caeciliusta ylistivätkin, jää hän usein vaille suurta huomiota kirjallisuudenhistoriassa. Tämä johtuu siitä, ettei Caeciliuksen näytelmistä ole meille säilynyt kuin jokseenkin vähäinen määrä fragmentteja, joista suurin osa on vain yhden tai korkeintaan kahden säkeen mittaisia. Säilyneitä fragmentteja on 177 kappaletta ja ne jakautuvat 194 säkeeseen. Näytelmien nimiä tunnetaan yli neljäkymmentä ja kaikki hänen näytelmänsä edustavat fabula palliata -komediaa. Näytelmien otsikot ovat joko kreikankielisiä (32 kpl), latinankielisiä (8 kpl), tai sitten niillä on sekä latinan- että kreikankielinen nimi (2 kpl). Kaikki fragmentit ovat peräisin Caeciliusta kommentoineilta, myöhemmiltä kirjailijoilta. Tärkein tässä yhteydessä lienee 300-luvulla vaikuttanut grammaatikko Nonius Marcellus, jolta on peräisin noin sata Caecilius-lainausta. Aulus Gellius on säilyttänyt pisimmän fragmentin vertaillessaan Caeciliuksen näytelmää Plocium Menandroksen samannimiseen (Plokion) esikuvan kanssa.
Caeciliusta on perinteisesti pidetty välittäjänä Plautuksen ja Terentiuksen toisistaan poikkeavien kirjoitustyylien välillä, sattuuhan hän ajallisesti näiden kahden kirjailijan välille. Caeciliuksen tyylissä on paljon yhteistä Plautuksen kanssa, mutta mahdollisesti hän oli uskollisempi kreikkalaisille esikuvilleen, joista tärkein on ehdottomasti em. Menandros. Tämän vuoksi ja siksi, että hänen näytelmien kreikankielisten nimien osuus on ylivoimainen, on ajateltu Caeciliuksen pyrkineen Plautusta enemmän tuomaan kreikkalaista vaikutusta roomalaiseen komediaan. Aulus Gelliuksen vertailu kahden auktorin välillä paljastaa kuitenkin Caeciliuksenkin mukailleen kreikkalaisia esikuvia melko vapaasti.
Kirjallisuutta
A. Caecilius-editiot
B. Tutkimuskirjallisuus
Mustalampi (Multia, Riuttakoski)
Mustalampi on Keski-Suomessa Multialla Riuttakosken kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Johan Wohlert
Mew ilmoitti 15.6.2014 Northside-festivaalin keikan aikana että Wohlert palaa bändiin kahdeksan vuoden tauon jälkeen.
Mustalampi (Multia, Riuttakoski)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. .
Torquay United FC
Torquay United on englantilainen jalkapalloseura. Se on kotoisin etelärannikolla sijaitsevasta Torquayn kaupungista. Se pelasi kaudella 2008–2009 konferenssitason pääsarjassa eli viidenneksi ylimmällä sarjatasolla, josta se nousi kaudeksi 2009–2010 kakkosliigaan eli neljänneksi korkeimmalle tasolle sijoituttuaan konferenssissa neljänneksi ja varmistettuaan lopulta nousunsa voittamalla nousukarsintojen finaalissa Cambridge Cityn 2–0. Kaudella 2011–2012 Torquay sijoittui kakkosliigassa viidenneksi. Vuonna 2014 seura putosi takaisin konferenssiin.
Mustalampi (Multia, Riuttakoski)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Multianjoen alaosan alueeseen (35.671) se kuuluu.
SS Californian
SS Californian oli Leyland Linen omistama Atlantin liikenteessä ollut höyrylaiva, joka oli suunniteltu ensisijaisesti kuljettamaan puuvillaa, mutta siinä oli myös majoitustilat kaikkiaan 102:lle matkustajalle ja miehistön jäsenelle. Alus tuli tunnetuksi oltuaan lähin RMS Titanicin uppoamispaikkaa ollut alus.
Rakentaminen
SS Californian rakennettiin rahtialuksena, numerolla 159 Caladon Shipbuildingissa Dundeen Skotlannissa. Rakentaminen alkoi noin vuoden 1900 marraskuussa ja vuoden 1901 tammikuussa. Se laskettiin vesille 26. marraskuuta 1901. SS Californianin rakentaminen maksoi noin 105 000 puntaa. SS Californianin ollessa rakenteilla Leyland Line, joka omisti Californian osti suurempi yhtiö I.M.M. (International Mercantile Marine).
Tekniset tiedot
SS Californian oli noin 136 metriä pitkä, 16,2 metriä leveä, rungon syvyys oli noin 9 metriä ja bruttovetoisuus noin 6 223 tonnia. SS Californian koneisto koostui kahdesta kattilasta ja yhdestä höyrykoneesta, jotka oli kytkettynä yhteen potkuriin. Suurin nopeus, jonka alus oli koskaan saavuttanut, oli 13 solmua 23. tammikuuta 1902, kun alusta testattiin, mutta aluksen normaali nopeus oli noin 11-12 solmua. Aluksessa oli sähkövalaistus. Aluksessa oli myös tupakointihuone, joka oli tehty tammesta. Ruokasali, joka oltiin tehty satiinipuusta.
Neitsytmatka
Alus lähti 5. huhtikuuta 1912 Lontoosta Bostoniin Massachusettsiin Yhdysvaltoihin päällikkönään Stanley Lord, joka oli toiminut aluksen päällikkönä vuodesta 1911. Aluksella ei ollut matkustajia.
Titanicin onnettomuus
Aluksen radisti Cyril Evans ilmoitti 14. huhtikuuta kolmesta suuresta jäävuoresta Titanicille, joka matkasi kolmisenkymmentä kilometriä pohjoisempana. Vastaanottaneen aluksen radisti Harold Bride vastaanotti varoituksen. Californian kohtasi illan jo hämärryttyä suuren jäävuoren, jolloin aluksen päällikkö pysäytti aluksensa päättäen odottaa päivän valkenemista ennen matkan jatkamista. Alukselta havaittiin Titanicin matkan jatkaminen, jolloin ohittavaa alusta pyrittiin varoittamaan sekä radiolla että morselampulla. Titanicin törmättyä jäävuoreen aluksen miehistö ei ymmärtänyt ammuttuja hätäraketteja, joten alus ei siirtynyt onnettomuuspaikalle ennen kuin seuraavana aamuna, useita tunteja Titanicin uppoamisen jälkeen. Aluksen saavuttua onnettomuuspaikalle oli jo liian myöhäistä, ja se sai turhaan etsiä merestä hengissä olevia ihmisiä. Aluksen miehistöä arvosteltiin myöhemmin välinpitämättömäksi sen jätettyä Titanicin ilman apua.
Uppoaminen
9. marraskuuta 1915, kun SS Californian oli matkalla Salonicasta Marseilleen, kaksi Saksan keisarillisen laivasto U-venettä torpedoi Californianin noin 98 kilometrin Matapanin niemestä lounaaseen etelään lounaaseen. Miehistöllä ei ollut mahdollisuutta ampua sukellusvenettä ennen kuin toinen U-vene ampui kaksi torpedoa sitä kohti. Toinen torpedoista ei osunut alukseen, mutta toinen osui aluksen paapuurin puolelle. Koska alus painoi yli 400 tonnia se alkoi upota heti. Alus upposi noin 10 minuutissa. Ainoastaan yksi ihminen kuoli ja kaksi loukkaantui.
Hylkyä ei ole toistaiseksi löydetty.
Night Songs
Night Songs on yhdysvaltalaisen glam rock -yhtye Cinderellan debyyttialbumi. Albumi sijoittui julkaisunsa jälkeen Yhdysvaltain listan kolmannelle sijalle, jolla oli puoli vuotta. Albumin tunnetuin kappale on ”Nobody’s Fool”, jolla vierailee Jon Bon Jovi. Singleinä levyltä julkaistiin ”Shake Me”, ”Nobody’s Fool” ja ”Somebody Save Me”. Kaikki kappaleet julkaistiin myös musiikkivideoina, ja vuonna 1987 julkaistiin videokokoelma Night Songs – The Videos. Kiertueella Cinderella oli esimerkiksi Bon Jovin Slippery When Wet -kiertueen lämmittelijänä. Kiertueen Philadelphian konsertin päätettiin yleensä kappaleeseen ”Back Home Again”.
Union Pacific Railroad
thumb|UP:n rataverkko
Niccolò Jommelli
thumb|right|Niccolò Jommelli Niccolò Jommelli (10. syyskuuta 1714 – 25. elokuuta 1774) oli italialainen säveltäjä.
Jommelli syntyi Francesco Antonio Jommellin ja Margarita Cristianon pojaksi Aversassa. Hänellä oli yksi veli, dominikaanimunkki Ignazio, ja kolme siskoa. Hän pääsi vuonna 1725 Sant' Onofrio a Capuanan konservatorioon Napolissa, jossa hän sai opetusta Ignazio Protalta ja Francesco Feolta. Hän pääsi nopeasti myöhemmin kardinaaliksi nousseen Yorkin herttua Henrik Benedictin suosioon.
Jommellin ensimmäinen ooppera L'errore amoroso esitettiin Napolin Teatro Nuovossa talvella 1737. Sitä seurasi toinen koominen ooppera Odoardo seuraavana vuonna, ja ensimmäinen vakava ooppera Ricimero rè de' Goti esitettiin tammikuussa 1740. 1740-luvun vuosina hänen töitään esitettiin Rooman ja Napolin lisäksi mm. Bolognassa, Venetsiassa, Torinossa, Padovassa, Ferrarassa, Luccassa ja Parmassa.
Union Pacific Railroad
BNSF Railway on UP:n merkittävin kilpailija.
Niccolò Jommelli
Oopperoidensa lisäksi Jommelli kirjoitti runsaasti hengellistä musiikkia, kuten oratorioita, sekä kantaatteja. Hän työskenteli myöhemmällä urallaan mm. Wienissä ja Stuttgartissa ja tapasi vuonna 1763 Ludwigsburgissa Wolfgang Amadeus Mozartin. Hän palasi Napoliin 1768, mutta vietti viimeiset vuotensa osittain halvaantuneena aivoinfarktin vuoksi. Hän kuoli Napolissa 59-vuotiaana.
Jommelli sävelsi kymmeniä oopperoita. Niistä tunnetuimpia ovat:
Union Pacific Railroad
Historia
Union Pacific Railroad perustettiin 1. heinäkuuta 1862.
Henry Oliver Rinnan
Henry Oliver Rinnan (14. toukokuuta 1915 – 1. helmikuuta 1947) oli toisen maailmansodan aikana Norjassa toiminut Gestapon agentti.
Hän johti pahamaineista Rinnanbanden-nimistä ryhmää.
Rinnan työskenteli läheisesti Saksan turvallisuuspoliisin kanssa, jossa hänen lähimmät kontaktinsa olivat Gerhard Flesch ja Walter Gemmecke. Sodan jälkeen Rinnan ja kuusi muuta hänen Gestapo-ryhmänsä jäsentä tuomittiin kuolemaan kolmestatoista murhasta ja teloitettiin ampumalla.
Hermann Maier
thumb|right|100px|"Day of Sports" 2006 Vienna, Austria
Hermann Maier (s. 7. joulukuuta 1972 Altenmarkt im Pongau, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja yksi lajinsa menestyneimpiä. Hän on voittanut alppihiihdon maailmancupin neljä kertaa (1998, 2000, 2001 ja 2004), kaksi olympiakultaa (molemmat 1998) ja kolme lajin maailmanmestaruutta (kaksi 1999 ja yksi 2005). Lisäksi Maier on voittanut Ingemar Stenmarkin ja Marcel Hirscherin jälkeen miesalppihiihtäjistä eniten alppihiihdon maailmancupin osakilpailuita (yhteensä 54 kappaletta). Maierista on käytetty erityisesti hänen uransa huippuhetkillä lempinimeä Herminaattori, mikä viittaa terminatoriin.
Maier joutui vakavaan moottoripyöräonnettomuuteen vuonna 2001.
Tuaregit
Tuaregit ( sekä joskus ja ) ovat läntisen Saharan alkuperäisasukkaita, berbereitä, jotka aikoinaan olivat alueen paimentolaisia. Vuosituhannen vaihteessa tuaregeja arveltiin olevan yhteensä noin 900 000 henkeä eri maissa. Pohjoiset tuaregit asuvat Saharan autiomaa-alueella, kun taas eteläiset yhteisöt asuvat aroilla ja savanneilla.
Asuinalue ja klaanit
Tuaregien historiallinen asuinalue ulottuu Etelä-Algeriasta Länsi-Libyaan ja Itä-Malista Pohjois-Nigeriin. Suuressa osassa näistä tuaregien perinteisistä alueista he ovat edelleen paikallista valtaväestöä. 1900-luvun loppupuolelta lähtien osa tuaregeista on myös muuttanut etenkin asuinalueidensa eteläosissa paikallisiin kaupunkikeskuksiin. Pieni määrä tuaregeja on myös muuttanut Ranskaan.
Tuaregikansa jakaantuu lukuisiin laajoihin eri heimojen muodostamiin valaliittoihin, klaaneihin. Huomattavimpia näistä ovat pohjoisessa vaikuttavat Ahaggar (joskus myös Hoggar) ja Azjer (Ajjer), sekä eteläiset Asben, Ifora, Itesen (Kel Geres), Aulliminde ja Kel Tademaket.
Tuaregit puhuvat tamasheqin kieltä. Nimitystä tuareg on käytetty jo 1400-luvun lopulta lähtien, mutta tuaregit kutsuvat itseään nimellä Kel Tamasheq, Kel Tamajaq ja Imouhar, Imuhagh, Imazaghan tai Imashaghen. Tuaregit käyttävät kirjoitetussa kielessään yhä konsonantteihin perustuvaa tifinagh-kirjaimistoa, joka perustuu vanhaan libyalaiseen kirjoitustyyliin ja muinaiseen foinikialaisten aakkostoon.
thumb|250px|Tuaregeja perinteisissä asuissaan, 1997 thumb|250px|Tuareginaisia ja -lapsia Nigeristä, 1997
Tuaregien kulttuuriperinne
Tuaregit saivat nykyisin asuttamansa alueen hallintoonsa Mande-kuningaskuntien vetäytyessä alueelta 1590-luvulla hallittuaan aluetta ainakin viisi vuosisataa. Nykyisten Malin ja Nigerin alueen valtasivat marokkolaiset. Tuaregien eteläisen asuinalueen hallitsijoiksi nousivat marokkolaisvalloittajien jälkeläiskasti armat, jotka kuitenkin 1800-luvulle tultaessa olivat pakotettuja maksamaan veroa autiomaata ja kauppaa hallitseville tuaregipaimentolaisille. Pohjoisessa autiomaassa tuaregien perinteisenä elinkeinona oli kaupankäynti pitkiä karavaanireittejä pitkin, mutta myös karavaanien ja matkalaisten ryöstely. Etelässä pääelinkeino oli nautakarjan ja kameleiden kasvatus.
Perinteinen tuaregiyhteiskunta oli feodaalinen, ja jakautui valtaa pitävään aatelistoon, papistoon, vasalleihin, käsityöläisiin ja alimpana työläisiin, jotka aikaisemmin olivat orjia. Antropologi Peter Fuchsin mukaan orjien kohtelu oli varsin lievää verrattuna instituution yleiseen historialliseen kuvaan. Orjia pidettiin kuitenkin vielä 1980-luvulla.
Tärkein tuaregien symboli oli tagelmust eli litham, miesten käyttämä yleensä indigonsininen huivi, jonka saattoi kääntää suojaksi kasvojen eteen. Huivi esti limakalvoja kuivumasta aavikolla ja suojeli pöllyävältä hiekalta, sekä uskomusten mukaan myös pahoilta hengiltä. Miehet aloittivat tagelmustin käytön aikuistuttuaan.
Tuaregit viettivät vielä Fuchsin tutkimusten aikaan 1950-luvun alussa keskiajan minnelaulua muistuttavia nuorten naimattomien naisten järjestämiä lemmenlauluiltoja, ahaleja, joissa laulettiin lemmenlauluja ja kosiskeltiin. Perinteen mukaan kaikki miehet saivat osallistua näihin. Huolimatta islamilaisuudestaan tuaregit olivat Fuchsin mukaan yksiavioisia, eivätkä naiset olleet hunnutettuja. Halutessaan sekä mies, että nainen saattoivat ottaa avioeron. Fuchsin mukaan tuaregit olivat hyvin sosiaalisia. Jos lapsi jäi orvoksi, hänet otti huostaansa joku naisista jolla oli samanikäisiä lapsia.
Perinteiden murros
Perinteinen tuaregien elämäntapa on pitkälti rikkoutunut 1970- ja 1980-luvulla aluetta haitanneiden kuivuusaikojen vuoksi, sekä Malissa ja Nigerissa vuosina 1973 ja 1985 tapahtuneiden tuaregikansaan kohdistuneiden etnisten väkivaltaisuuksien vuoksi. Tuolloin loppuivat edellytykset paimentolaisten perinteisesti harjoittamilta elinkeinoilta, karjanhoidolta ja kaupankäynniltä: tuaregien karja hävitettiin ja levottomuuksien vuoksi vanhoja kauppareittejä ei voinut käyttää. Tuaregien oli siirryttävä palkkatyöhön, rahatalouden piiriin. Työtä löytyi lähinnä naapurimaista, Libyasta ja Algeriasta. Vanha heimojärjestelmä murtui, joskin uusi tilanne ja ongelmat yhdistivät jotkin perinteisesti keskenään vihanpidossa olleet klaanit. thumb|left|250px|MNJ-vastarintaliikkeen tuaregikapinallisia, Niger 2008
Muammar Gaddafi perusti 1980-luvun alussa Libyan Saharaan tuaregipakolaisille sotilaskoulutusleirejä itsenäisyystaistelua varten. Leireillä koulutettu tuaregien itsenäisyysliike MPA:n (Mouvement Populaire de l’Azawad) kapinallisarmeija soti naapurimaissa Malissa ja Nigerissä 1980-luvulta lähtien. Malissa puhkesi vuonna 1990 diktatorisen presidentti Moussa Traoren hallintoa vastaan tuaregien kansannousu, joka aiheutti sisällissodan. Sotilasvallankaappaus syrjäytti Traoren ja nosti presidentiksi Alpha Oumar Konaren, mutta useat tuaregiryhmittymät jatkoivat taistelua, ja sota jatkui huolimatta rauhansopimuksista 1991 ja 1992. Mouvements et Fronts Unifiés de l'Azawad (MFUA) -vastarintaliikkeen alle keskittyneet tuaregiryhmät neuvottelivat Malin hallituksen kanssa asteittain toimeenpannun rauhansopimuksen, joka päätti sodan 27. maaliskuuta 1996. Sopimukseen kuului 7 000 tuaregikapinallisen palkkaaminen vakinaiseen armeijaan tai valtion virkaan, ja 120 000 pakolaisen pääsy takaisin kotiseudulleen. Nigerissä tuaregikapinalliset taistelevat yhä itsehallinnon puolesta.
Vuonna 2008 Länsi-Afrikan tasavalta Niger myönsi 122 uraanikaivoslupaa maan pohjoisosaan tuaregien asuinalueille.
Sunila
Historia
Sunila kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuosina 1951–1976. Karhulan–Sunilan yksityinen rautatie rakennettiin vuonna 1937 Kymin rautatieasemalta Sunilaan ja edelleen Hallan saareen. Alvar Aallon suunnittelema Sunila Oy:n sulfaattisellutehdas aloitti toimintansa vuonna 1938. Tehdas rakennettiin Pyötisen saareen, joka pengerrettiin mantereeseen kiinni. Tehtaan ympäristöön rakennettiin laaja asuntoalue, jossa on pääosin 2–4-kerroksisia kerrostaloja, mutta alueeseen kuuluu myös muutamia rivitaloja ja tehtaanjohtajan asunto.
Eino Sandelin
Eino Kauno Sandelin (16. joulukuuta 1864 Virrat, Suomen suuriruhtinaskunta – 15. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori, kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Nyländska Jaktklubbenia.
Eino Sandelinin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Frans Viktor Sandelin (1833–1897) ja Emma Josefina Durchman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1888, filosofian maisteriksi ja lääketieteen kandidaatiksi 1890, lääketieteen lisensiaatiksi 1894 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1896. Sandelin teki opintomatkoja Saksaan, Tanskaan, Norjaan ja Ruotsiin.
Sandelin oli Helsingin yliopistossa kirurgian dosenttina 1900–1921. Hän oli Virtain kunnanlääkärinä 1894–1895, Helsingin yleisen sairaalan kirurgisen osaston apulaislääkärinä ja alilääkärinä 1895–1902, Marian sairaalan kirurgisen osaston ylilääkärinä 1902–1918 sekä Eiran sairaalan lääkärinä. Hän sai professorin arvonimen 1919.
Sandelin toimi Sairaalalääkäriyhdistyksen sihteerinä ja rahastonhoitajana sekä 1919–1932 Helsingin kaupungin sairaalain hallituksen puheenjohtajana.
Sandelin kuului suomalaisen Heatherbell-veneen miehistöön sen voittaessa 12mR-luokan olympiapronssia Tukholmasta 1912. Hänen veljensä Torsten Sandelin kilpaili myös purjehduksessa Tukholman olympiakisoissa ja voitti joukkuevoimistelussa olympiapronssia Lontoossa 1908.
Eino Sandelin oli naimisissa vuodesta 1891 Sigrid Elisabet Hartmanin kanssa.
Atfih
Atfih on pieni kaupunki Egyptin al-Gizan kuvernoraatissa. Sen asukasluku oli vuonna 2006 13 760.
Maantiede
Atfih sijaitsee Keski-Egyptissä Niilin varrella joen itärannalla. Matkaa Kairoon pohjoisessa on noin 21 kilometriä.
Historia
Muinaisen Egyptin kaudella nykyinen Atfih tunnettiin egyptinkielisellä nimellä Tep-yeh tai Per Hathor nebt Tep-yeh. Jälkimmäinen viittaa jumalatar Hathoriin. Koptiksi vanha muoto muuttui muotoon Petpeh ja arabiaksi muotoon Atfih. Kreikkalaiset tunsivat sen Afroditopoliksena.
Kaupunki oli ilmeisesti vielä melko suuri kristillisellä kaudella. Sen sanotaan sisältäneen 20 kirkkoa. 1200-luvulla kirkkoja oli vielä 10. Fatimidien laatiessa uusia maakuntia yksi niistä nimettiin Atfihin mukaan. Kaupunki taantui kuitenkin sittemmin voimakkaasti ja oli jo mamelukkien valtakaudella varsin vähämerkityksinen. Sitä vaivasivat mamelukkien ja beduiinien ryöstöretket. Maakunta liitettiin Gizan maakuntaan vuonna 1834–1835. Toisaalta Egyptin kediivit alkoivat myös jälleenrakentaa kaupunkia. Paikalle rakennettiin esimerkiksi uusia kanavia ja vanhoja kunnostettiin. Kaupunki ei kuitenkaan kasvanut sen merkittävämmäksi. Nykyisin se on pieni kauppapaikka ja jokisatama.
Vuonna 2011 kaupungissa oli jännitteitä koptien ja muslimien välillä. Muslimit olivat polttaneet paikallisen kirkon liittyen kiistaan musliminaisen ja koptimiehen suhteesta. Levottomuudet levisivät myös Kairoon ja useita henkilöitä kuoli.
Revelation: Revolution ’69
Revolution ’69 on The Lovin’ Spoonfulin viimeinen studioalbumi. Levy on ensimmäinen John Sebastian lähdettyä yhtyeestä.
Metaforaan vetoaminen
Metaforaan vetoaminen argumentaatiovirheenä tarkoittaa argumentointia asiaan liittyvällä metaforalla. Yleisessä muodossaan metaforaan vetoaminen tapahtuu seuraavasti:
Esimerkki:
Tässä argumentaatiossa metaforana on ”Jussi (A) on aasi (B')”; aasi (Equus asinis) on yleinen metafora yksinkertaisesta ja typerästä ihmisestä. Argumentin C (pitkäkorvaisuus) premissinä on ”kaikki Equus asinis -lajin edustajat” (B)), ei suinkaan ”kaikki typerät ja yksinkertaiset ihmiset (B')”. Argumentti olisi kuitenkin pätevä, mikäli kyseessä todellakin olisi Jussi-niminen Equus asinis -lajin yksilö (A) eikä ”aasi” olisi pelkkä metafora-attribuutti ihmiselle.
Lesitiini
Lesitiini (1,2-diasyyli-sn-glysero-3-fosfatidyylikoliini) on fosfatidyylikoliini eli koliinia sisältävä fosfolipidi. Nimitys lesitiini tulee kreikan kielen sanasta lekithos, jolla tarkoitettiin kananmunan keltuaista. Se on tavallinen elintarviketeollisuuden lisäaine, ja sitä myydään myös luontaistuotekaupoissa ravintolisänä.
Paul Eriksson (jääkäri)
Opinnot
Eriksson kävi kuusi luokkaa Kokkolan yhteiskoulua. Viipurin upseerikokelaskurssin hän suoritti vuosina 1918 ja 1919, sotilaspedagogisen kurssin hän suoritti vuonna 1925. Eriksson oli ammatiltaan konttoristi.
Lesitiini
Lesitiini on muun muassa elimistön solujen ainesosa. Ihmisen elimistössä lesitiini säätelee rasvojen kulkua elimistössä ja toimii välttämättömien prostaglandiinien lähtöaineena. Se on myös veren rasvoja kuljettavien lipoproteiinien ja jokaisen solun solukalvon tärkeä rakennusosa. Ihmisen elimistö saa tarvitsemansa lesitiinin ravinnosta mutta tuottaa sitä myös itse.
Lisäaine ja ravintolisä
Teollisesti soijasta valmistettuna lesitiiniä käytetään elintarviketeollisuudessa muun muassa emulgointiaineena, ja sillä voidaan korvata kalliimpia aineksia. Suurin osa elintarvikkeissa käytetyistä lesitiineistä on soijalesitiinejä, mutta sitä on myös kananmunassa, josta sitä valmistettiin ennen kuin sitä alettiin saada soijapavun teollisen käsittelyn sivutuotteena. EU:ssa se on hyväksytty elintarvikkeiden lisäaineeksi. Lesitiinin E-koodi on E322.
Lisäkäsittelyn jälkeen lesitiiniä myydään myös luontaistuotteena erilaisin terveysväittämin. Sen kolesterolia alentavaa vaikutusta on tutkittu 1920-luvulta alkaen, mutta tulokset ovat ristiriitaisia.
Heartbreak Station
Heartbreak Station on yhdysvaltalaisen glam rock -yhtye Cinderellan kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin 20. marraskuuta 1990. Levyn klassikkokappaleista huolimatta albumi ei enää ollut kykenevä saavuttamaan edeltäjiensä suosiota. Laulajakitaristi Tom Keifer on kertonut, että albumi on hänen henkilökohtainen lempialbumi Cinderellan studiolevyistä. Singlet "Shelter Me" oli listan sijalla 36, "Heartbreak Station" oli sijalla 44, ja "The More Things Change" ei sijoittunut listoille.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 19.
Paul Eriksson (jääkäri)
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat [[Birger Homén ja Eric Heimbürger.]] Eriksson liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Eriksson osallistui viestiupseerina JR 11:ssä, osallistuen taisteluihin Länsi-Kannaksella. Jatkosotaan hän osallistui Rannikkopatterin viestikomentajana, josta hän siirtyi jo vuonna 1941 takaisin Sähkö Oy A E G:n palvelukseen, missä toimi aina vuoteen 1953 asti, jolloin astui Kafarek Oy:n palvelukseen. Vuonna 1957 hän siirtyi toiminimi Effoxin palvelukseen, jonka palveluksessa oli aina kuolemaansa asti. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Machholzin komeetta
Machholz (C/2004 Q2) on komeetta, jonka Donald Machholz löysi kello 4:12 aamulla 27. elokuuta 2004. Komeetta oli mahdollista havaita paljain silmin myös Suomessa joulukuusta 2004 helmikuuhun 2005.
Komeetan periheli sijaitsi Maan ja Marsin ratojen välissä, mikä on poikkeuksellisen kaukana näin kirkkaalle komeetalle. Perihelin komeetta saavutti 24. tammikuuta 2005. Lähimmillään Maata komeetta oli 5. tammikuuta 2005, jolloin etäisyys oli noin 0,347 AU eli noin 51 910 460 kilometriä.
Karnak
pienoiskuva|Karnakin temppelialue.
pienoiskuva|Temppelialueen lähellä on turisti- ja matkamuistoliikkeitä. Kuva vuodelta 2006. Karnak on egyptiläinen paikkakunta ja se oli joskus osa Thebaa, Egyptin uuden valtakunnan aikaista pääkaupunkia. Se sijaitsee noin 3 km Luxorin temppelistä pohjoiseen.
Pyhäjoki
pienoiskuva|Etelänkylän isosilta Pyhäjoella. pienoiskuva|Hanhikivi 1 -ydinvoimalaitoksen maanrankennustöitä Pyhäjoella. Pyhäjoki on Suomen kunta, joka sijaitsee Raahen ja Kalajoen kaupunkien välissä Pohjois-Pohjanmaan maakunnan lounaisosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Pyhäjoen kunta on perustettu vuonna 1865, ja sen naapurikunnat ovat Kalajoki, Merijärvi, Oulainen ja Raahe.
Kunnassa toimii yrittäjyyslukio. Kunnassa ilmestyy joka viikko jaettava ilmaisjakelulehti Pyhäjoen Kuulumiset.
Pyhäjoelle oli rakenteilla Suomen kolmas ydinvoimalaitos ja kuudes ydinreaktori, mutta Fennovoima purki venäläisen Rosatomin kanssa tehdyn toimistussopimuksen keväällä 2022.
Historia
Pyhäjoen seudulta on löydetty joitakin kivikautisia esineitä, kuten kivikirveitä ja –talttoja. Seutua hallitsivat pitkään lappalaiset, jotka saivat vasta keskiajalla väistyä suomalaisen uudisasutuksen tieltä. Pyhäjoen seutu kuului Ruotsin ja Novgorodin välisiin raja-alueisiin. Hanhikiveä Pyhäjokisuun pohjoispuolella Parhalahdella on pidetty mahdollisena vuoden 1323 Pähkinäsaaren rauhan rajakivenä.
Pyhäjoki erotettiin Saloisista itsenäiseksi seurakunnaksi 1573. Siihen kuuluivat aluksi myös Pyhäjärvi, Kärsämäki, Haapavesi, Oulainen ja Merijärvi, jotka itsenäistyivät 1800-luvun jälkipuoliskolla. Ensimmäinen kirkko rakennettiin 1586. Sen korvasi C.L. Engelin suunnittelema, vuonna 1844 valmistunut ristikirkko, joka paloi salaman sytyttämänä 1974. Uusi kirkko rakennettiin 1976–1977.
Pyhäjoen kylässä oli 1600-luvun puolivälissä 67 taloa. Väestö kuitenkin väheni vuosien 1695–1697 suurten katovuosien ja 1700-luvun alun isovihan aikana. Suomen sodassa 16. huhtikuuta 1808 Pyhäjoen Yppärissä ja Viirteessä käytiin verisiä kahakoita. Väestö sai toimeentulonsa maanviljelyksestä, karjataloudesta sekä joki- ja merikalastuksesta. Aluksi harjoitettiin myös hylkeenpyyntiä ja metsästystä. Pyhäjoki oli aikoinaan tärkeä kulkuväylä, jota pitkin kuljetettiin mm. tervaa. Jokisuun satamapaikan läheisyydessä sijaitsi myös tervahovi. 1900-luvun alkupuoliskolla Hourunkosken partaalla Pyhäjoen pohjoisessa suuhaarassa toimi A. Santaholma Oy:n puuhiomo.
Vuonna 2015 Raahen kaupunki sekä Pyhäjoen ja Siikajoen kunnat neuvottelivat yhdistymisestä uudeksi Raahen kaupungiksi. Liitoksen oli tarkoitus toteutua vuoden 2017 alusta. Pyhäjoen kunnanvaltuusto hylkäsi yhdistymisehdotuksen.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Luonto
Kallioperä on kivilajikoostumukseltaan vaihteleva. Yleisimmät kivilajit ovat kvartsi- granodioriitti. Kunnan keski- eteläosissa on graniittia ja kiilleliusketta ja pohjoisosassa myös amfiboliittia. Yleisin maalaji on moreeni, joka peittää kunnan korkeampia maastokohtia vaihtelevan paksuisena kerroksena. Savea ja hiesua on vain vesistöjen varsilla. Rannikolla ja kunnan pohjoisosassa on laajoja hiekkakankaita. Kivennäismaalajit ovat laajoilla alueilla turpeen peitossa. Voimakas maankohoaminen muuttaa jatkuvasti rannikon maisemia. Rannikon edustalla on joitakin pieniä saaria ja luotoja. Maasto kohoaa rannikolta sisämaahan niin, että itäosissa saavutetaan jo sadan metrin taso. Korkein kohouma yltää 113 metrin korkeuteen.
Nähtävyydet
pienoiskuva|Tekevän mylly
Tapahtumat
Vuosittain kunnassa järjestetään 134 kilometrin mittainen Pyhäjoki-melonta. Joulukuussa 2005 kunnassa järjestettiin ensimmäiset joulukuusenhaun SM-kilpailut. Joulukuussa 2006 ja 2007 järjestettiin joulukuusenhaun MM-kilpailut.
Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Pyhäjoella Yppärin kylässä kesäkuussa 2014.
Ruokakulttuuri
Pyhäjoen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla nahkiaiset, laksloota eli lohilaatikko ja makiajuusto.
Kyliä
Etelänkylä, Kirkonkylä, Keskikylä, Limingoja, Parhalahti, Pirttikoski, Pohjankylä, Viirre, Yppäri.
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Pyhäjoen alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Urheiluseuroja
Pyhäjoen Pauhu, Pyhäjoen Wirta, Yppärin Urheilijat, Pyhäjoen Joki-Kiekko
Zoltán Stieber
Zoltán Stieber (s. 16. lokakuuta 1988 Sárvár, Unkari) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasemman laidan keskikenttäpalaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä.
Seurajoukkueura
Stieber aloitti uransa Budapestissa Újpest FC:n juniorijoukkueessa, josta hän siirtyi vuonna 2005 Aston Villan 21-vuotiaiden joukkueeseen. Kaudella 2007–2008 hän oli lainassa Yeovil Townissa. Tammikuussa 2009 hän siirtyi 2. Bundesliigassa pelanneeseen TuS Koblenziin ja sieltä kesällä 2010 Alemannia Aacheniin. Kauden 2011–2012 hän pelasi 1. FSV Mainz 05:ssä ja vuodet 2012–2014 SpVgg Greuther Fürthissä. Hamburger SV:ssä hän on pelannut vuodesta 2014, kevätkauden 2016 tosin lainalla 2. Bundesliigan Nürnbergissä.
Maajoukkueura
Stieber pelasi Unkarin alle 19-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Ensimmäisen ottelunsa Unkarin A-maajoukkueessa hän pelasi EM-karsintaottelussa Ruotsia vastaan syyskuussa 2011. Avauskokoonpanossa hän pelasi ensimmäisen kerran MM-karsintaottelussa Andorraa vastaan lokakuussa 2013. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Liettuaa vastaan kesäkuussa 2015. Ensimmäisen arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Itävaltaa vastaan EM-kilpailuissa 2016. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen arvokisamaalinsa.
Stieber on pelannut 27. kesäkuuta 2016 mennessä 15 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia. Hän on pelannut kolme ottelua EM-lopputurnauksessa, kuusi EM-karsintaottelua ja yhden MM-karsintaottelun.
Muuta
Stieberin veli András Stieber on myös jalkapalloilija, joka on viimeksi edustanut FC Ajkaa.
Simon & Garfunkel
Simon & Garfunkel oli yhdysvaltalaisten Paul Simonin ja Art Garfunkelin muodostama, suureen suosioon 1960-luvun loppupuoliskolla noussut folkrock-duo. Simon & Garfunkel julkaisi viisi studioalbumia vuosien 1964–1970 välillä ja saavutti kolme Yhdysvaltain singlelistan ykkössijaa. Duon hajottua vuoden 1970 jälkeen Simon ja Garfunkel ovat omien soolouriensa lomassa konsertoineet useasti yhdessä aina vuoteen 2010 asti.
Duon musiikkia luonnehtivat kuoropoikamaiset harmoniat, helisevät akustiset ja sähköiset kitarat, Paul Simonin terävät sanoitukset ja huolellisesti tekemät sävelmät sekä Art Garfunkelin tenoriääni.
Duon tunnetuimpia kappaleita ovat esimerkiksi "The Sound of Silence", ”Bridge over Troubled Water”, "Homeward Bound", "The Boxer", vanhasta sävelmästä tehty "El Condor Pasa", englantilaisesta balladista tehty ”Scarborough Fair” sekä ”Mrs. Robinson”.
Varhaisvaiheet ja Tom & Jerry
Paul Simon syntyi Newarkissa New Jerseyssä lokakuussa 1941 ja Art Garfunkel New Yorkissa kolme viikkoa myöhemmin. He kävivät samoja kouluja New Yorkissa, ja toisiinsa he tutustuivat yläasteen koulunäytelmän harjoituksissa vuonna 1953. Kumpikin oli kiinnostunut laulamisesta, ja pojat alkoivat harjoitella yhdessä ja nauhoittaa yhteislauluaan Garfunkelin kodin kellarissa vuonna 1954.
Varhaisteini-ikäiset Simon ja Garfunkel esiintyivät ensimmäisen kerran julkisesti duona keväällä 1955 Parsonsin yläasteella, jossa he silloin opiskelivat viimeistä vuottaan. Seuraavana syksynä pojat menivät samaan lukioon, ja heidän musiikkitoveruutensa syveni. He jatkoivat esiintymisiä ja alkoivat myös kirjoittaa omia laulujaan, joista ensimmäinen oli nimeltään “The Girl for Me”. He tarjosivat kappaleitaan julkaistavaksi tärkeässä musiikkikeskuksessa Brill Buildingissä, mutta heidät torjuttiin.
Keväällä 1957 Simon ja Garfunkel tekivät yhdessä doo-wop-tyylisen kappaleen “Hey, Schoolgirl”. Laulusta tuli suosittu poikien esiintymisissä heidän kotiseudullaan Queensissä. Kun pojat olivat käyneet studiossa äänittämässä kappaleesta demon, musiikkiagentti Sid Prosen tarjosi heille sopimusta. Pojat levyttivät kappaleen uudelleen taiteilijanimellä Tom & Jerry, jota he olivat käyttäneet itsestään aiemmin koulun tilaisuuksissa ja perhepiirissä. Ensisinglensä toiselle puolelle he tekivät kappaleen “Dancin’ Wild”. Marraskuussa 1957 julkaistu single sai radiossa soittoaikaa ja myi lopulta yli satatuhatta kappaletta sekä nousi Yhdysvaltain singlelistan sijalle 49. Duo pääsi myös esiintymään tunnettuun televisioshow’hun American Bandstandiin. Tom & Jerryn seuraavat singlet eivät kuitenkaan myyneet ensisinglen tavoin, ja pojat suunnittelivatkin keskittyvänsä vastedes opintoihinsa ja jättävänsä musiikin vain harrastuksekseen.
Ennen läpimurtoa
Valmistuttuaan lukiosta kesällä 1958 Simon ja Garfunkel jatkoivat opintojaan omilla tahoillaan yliopistossa. Simon ansaitsi rahaa kirjoittamalla ja äänittämällä demolevyjä tunnetuille artisteille. Hän levytti vuosina 1959–1962 omia singlejäänkin nimellä Jerry Landis, mutta ne eivät menestyneet. Myös Garfunkel teki aluksi jonkin verran omaa musiikkia nimellä Artie Garr. Sen jälkeen hän keskittyi opintoihinsa kunnes keskeytti ne ja lähti kiertämään Eurooppaa.