cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tony Scott
1980-luku
Hungerin pääosissa olivat David Bowie ja Catherine Deneuve, manhattanilaisina rikkaina vampyyreina, jotka etsivät parannusta Bowien hahmon nopealle ikääntymiselle. Elokuva oli visuaalisesti upea, ja se erosi täysin muista samana vuonna julkaistuista elokuvista. Elokuva oli kuitenkin kriitikoiden tyrmäämä, ja katsojaluvut olivat huonot. Verenjano on kuitenkin sittemmin saavuttanut kulttisuosion. Seuraavat kaksi ja puoli vuotta Scott oli työtön, kunnes hänelle tarjoutui uusi tilaisuus todistaa itsensä elokuvaohjaajana.
Tuottajat Don Simpson ja Jerry Bruckheimer olivat harvoja Verenjano-elokuvan ihailijoita, ja he tarjosivat Scottille ohjattavaksi Top Gun – lentäjistä parhaat -elokuvaa (Top Gun, 1986). Tärkein syy tähän tarjoukseen oli kuitenkin mainos, jonka Scott oli tehnyt ruotsalaiselle autonvalmistaja Saabille. Tässä mainoksessa Saab 900 Turbo ajaa kilpaa hävittäjän kanssa. Scott ei kuitenkaan ollut kovin kiinnostunut Top Gunista. Scottin visio elokuvaan oli synkempi kuin mitä tuottajilla oli mielessä. Scott ajatteli, että kyseessä olisi Ilmestyskirja. Nyt lentotukialuksella. Lopulta Scott kuitenkin ymmärsi, mitä tuottajat ajoivat takaa; elokuva olisi ”Rock ’n’ Rollia taivaalla”. Top Gunista tuli yksi vuoden 1986 menestyneimpiä elokuvia tuottaen yli 700 miljoonaa dollaria, ja se teki nuoresta pääosanesittäjä Tom Cruisesta tähden.
Top Gunin menestyksen jälkeen Scottista tuli yksi Hollywoodin arvostetuimpia toimintaohjaajia. Yhdistäen taas voimansa Don Simpsonin ja Jerry Bruckheimerin kanssa, Scott ohjasi odotetun jatko-osan Beverly Hills kyttä 2 (Beverly Hills Cop 2, 1987). Elokuva ei ollut kriitikoiden mieleen, mutta silti siitä tuli yksi vuoden menestyneimpiä elokuvia keräten yli 300 miljoonan dollarin lipputulot. Scottin seuraava elokuva Kosto (Revenge, 1990) oli Kevin Costnerin ja Madeleine Stowen tähdittämä Meksikoon sijoittuva kostotarina. Elokuvan kuvaukset eivät olleet miellyttäviä Scottille, koska tuottajat leikkasivat elokuvan uudelleen. Kosto ei ollut kriitikoiden eikä yleisön mieleen. Samoin kuin Verenjanon, tämänkin elokuvan arvostus on kasvanut ajan myötä.
1990-luku
Scottin seuraava elokuva Viimeinen partiopoika (The Last Boy Scout, 1991) menestyi hieman paremmin. Elokuva oli synkkä, erittäin väkivaltainen ja joidenkin kriitikoiden mielestä naisvastainen. Se kuitenkin menestyi kohtalaisesti, varsinkin verrattuna pääosanesittäjä Bruce Willisin edelliseen elokuvaan Hudson Hawk – varkaista parhain. Ajatellen, että hänet lopullisesti leimattaisiin pelkästään isojen toimintaelokuvien ohjaajaksi, Scott alkoi etsiä pienempiä projekteja. Nuori aloitteleva käsikirjoittaja Quentin Tarantino tarjosi Scottille luettavaksi käsikirjoituksiaan, muun muassa Reservoir Dogs ja True Romance. Scott piti käsikirjoituksista ja tarjoutui ohjaamaan molemmat. Tarantino kuitenkin ilmoitti haluavansa ohjata Reservoir Dogsin itse, mutta oli valmis myymään True Romancen Scottille. True Romance kuvattiin vuonna 1993 13 miljoonan dollarin budjetilla, mikä oli huomattavasti vähemmän kuin Scottin aiemmissa elokuvissa. Elokuvassa näyttelivät Christian Slater, Patricia Arquette, Dennis Hopper, Christopher Walken, Gary Oldman, Brad Pitt, Tom Sizemore, Chris Penn, Val Kilmer sekä pienissä rooleissa James Gandolfini ja Samuel L. Jackson. True Romancen jälkeen Scottia alettiin pitää lahjakkaana elokuvantekijänä eikä vain toimintaohjaajana. Vaikka True Romancen vastaanotto ei ollut kovinkaan innostunut, se sai äkkiä suuren kulttisuosion, samoin kuin jotkin Scottin aikaisemmat elokuvatkin.
Scott palasi Simpson & Bruckheimer -kaksikon suojiin, ja ohjasi ison budjetin trillerin Purppuravyöhyke (Crimson Tide, 1995). Elokuvassa panostettiin aikaisempaa enemmän käsikirjoitukseen ja hahmoihin, ja se oli suuri yleisömenestys. Scottin seuraava elokuva The Fan – pelko iskee (The Fan, 1996) on ehkä hänen uransa pohjanoteeraus, sillä se ei saanut kriitikoiden eikä katsojien suosiota, ja sen arvostus tuskin tulee tulevaisuudessakaan kasvamaan. Scott palasi yleisön ja kriitikoiden suosioon Will Smithin ja Gene Hackmanin tähdittämällä elokuvalla Valtion vihollinen (Enemy of the State, 1998).
2000-luku
Seuraavissa elokuvissaan Spy Game (2001) ja Koston liekki (Man on Fire, 2004) Scott keskittyi teknisten taitojensa hiomiseen tarinankerronnan kustannuksella. Varsinkin Koston liekki on visuaaliselta ja audiovisuaaliselta puoleltaan erittäin kokeellinen. Scott jatkoi samalla kokeellisella linjalla Domino-elokuvassaan vuonna 2005. Scottin seuraava elokuva oli Denzel Washingtonin tähdittämä Deja Vu (2006), joka kertoo ajassa taaksepäin matkustavasta FBI-agentista.
Scottin tyyli on vaikuttanut suuresti kokonaiseen musiikkivideo- ja mainosohjaajien sukupolveen. Esimerkiksi ohjaajien Michael Bay ja Antoine Fuqua työssä näkyy selvästi Scottin vaikutus.
Kuolema
Scott teki itsemurhan 19. elokuuta 2012 Los Angelesissa hyppäämällä Vincent Thomas -sillalta.
Grace Church
Grace Chuch on kirkkorakennus Yhdysvaltain suurimmassa kaupungissa New York Cityssä. Se kuuluu New Yorkin episkopaaliselle hiippakunnalle ja sijaitsee Broadwayllä. Kirkkorakennus edustaa uusgoottilaista arkkitehtuuria ja sen suunnittelusta on vastannut yhdysvaltalainen arkkitehti James Renwick nuorempi. Grace Churchin peruskivi muurattiin vuonna 1843 ja kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1846.
Grace Church lisättiin Yhdysvaltain historiallisten paikkojen rekisteriin historiallisena maamerkkinä vuonna 1977. pienoiskuva|vasen|Grace Church pienoiskuva|vasen|Grace Church vuonna 1900.
Ramón Villeda Morales
thumb|Ramon Villeda Morales Ramón Villeda Morales (1909–1971) oli hondurasilainen poliitikko, joka edusti Hondurasin liberaalipuoluetta (, PLH). Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1957–1963.
JonBenét Ramsey
thumb|JonBenét Ramseyn hauta [[Marietta (Georgia)|Mariettassa, Georgiassa.]] JonBenét Patricia Ramsey (6. elokuuta 1990 – 26. joulukuuta 1996) oli yhdysvaltalainen lapsimissi, joka löydettiin kotinsa kellarista murhattuna Boulderissa, Coloradossa. Tapaus sai Yhdysvalloissa ja ulkomailla puoleensa julkisuutta ja synnytti erilaisia teorioita Ramseyn kuolintavasta.
Elämäkerta
JonBenét Ramsey syntyi Northside Hospitalissa Atlantassa Georgiassa ja muutti vuoden ikäisenä Coloradoon. Tytön nimi "JonBenét" on yhdistelmä hänen isänsä ensimmäisestä ja toisesta nimestä, "John Bennett". JonBenétin äiti Patsy Ramsey vei tyttöä jo viisivuotiaasta lähtien lasten kauneuskilpailuihin eri osavaltioissa. Patsy Ramsey oli itse vuoden 1977 Miss West Virginia ja hänen siskonsa vuoden 1980. JonBenétillä oli itsellään jo tittelit "America's Royal Miss", "All-Star Kids Cover Girl", "Little Miss Charlevoix Michigan", "Little Miss Colorado", "Little Miss Merry Christmas", "Little Miss Sunburst" ja "National Tiny Miss Beauty".
JonBenétin hauta on St. James Episcopal Cemetery -hautausmaalla Mariettassa Georgiassa hänen äitinsä vieressä. Patsy Ramsey menehtyi munasarjasyöpään 49-vuotiaana kesäkuussa 2006.
Murha
26. joulukuuta 1996 Patsy Ramsey huomasi tyttärensä kadonneen, vaikka tutki koko perheen asunnon läpikotaisin. Hän soitti poliisille ja kutsui ystävät ja suvun paikalle. Myöskään poliisi ei löytänyt JonBenétiä tai murtojälkiä talosta. Samana iltapäivänä John Ramsey löysi JonBenétin ruumiin viinikellarista valkoisella huovalla peitettynä. Hän kantoi ruumiin taloon joulukuusen viereen, ja poliisit tulivat hakemaan ruumiin pois tutkimuksia varten.
Tutkimuksissa todettiin JonBenétin kuolleen jonkun kuristamana ja kallonmurtuman saaneena. Seksuaalisen hyväksikäytön merkkejä ei ollut. Virallinen kuolinsyy oli tukehtuminen ja kallonmurtuma.
Molempia vanhempia on epäilty tapahtuneesta, mutta heitä vastaan ei koskaan nostettu syytettä. Heidät todettiin kokonaan osattomiksi murhaan DNA-todisteiden perusteella vuonna 2008.
John Mark Karr
16. elokuuta 2006 yhdysvaltalainen entinen luokanopettaja John Mark Karr (s. 1964) pidätettiin Bangkokissa Thaimaassa epäiltynä lapsipornon hallussapidosta. Karr oli opettanut journalismia Coloradon yliopistossa. Karr myönsi olleensa JonBenétin kanssa tämän kuollessa, mutta väitti kuolemaa onnettomuudeksi. Hän kuitenkin sanoi, ettei ole syytön. Asiantuntijoiden mukaan JonBenétin kuolema ei voi olla onnettomuus. Lara Karr, miehen entinen puoliso, väitti heidän viettäneen joulun 1996 Alabamassa.
Karr myönsi, että oli yksi Ramseyn perheelle osoitetun kiristysviestin kirjoittajista. 20. elokuuta Karr siirrettiin Los Angelesiin syytettynä ensimmäisen asteen murhasta, kidnappauksesta, lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja lapsipornon hallussapidosta. Hänet kuitenkin vapautettiin syytteistä 29. elokuuta 2006, koska Karrin DNA ei vastannut murhapaikalta löytyneitä DNA-näytteitä.
Vuonna 2010 Karr oli jälleen julkisuudessa, kun hänen kerrottiin tavoitelleen JonBenét Ramseyn kaltaisia pikkutyttöjä.
Burke Ramsey
JonBenétin veli Burke Ramsey on ollut epäiltynä, vaikka Burke oli tapahtuman aikoihin vasta 9-vuotias. Teoriaa vahvistaa se että Burke nukkui koko yön ja hän on sanonut haastattelussa että hän ei ole murhaaja.
AgustaWestland
thumb|[[AgustaWestland AW139]] AgustaWestland NV on italialaisen Leonardon omistama, helikoptereita valmistava yhtiö.
Historia
AgustaWestland -yritys syntyi heinäkuussa 2000, kun italialainen Finmeccanica ja brittiläinen GKN plc yhdistivät helikoptereita valmistavat tytäryrityksensä Agustan ja GKN Westland Helicoptersin. Yrityksen omistivat aluksi Finmeccanica ja GKN yhtä suurin osuuksin, mutta Finmeccanica osti sittemmin GKN:n osuuden.
The Chase and Sanborn Hour
The Chase and Sanborn Hour oli nimike, jonka alla esitettiin useita eri radio-ohjelmia vuosien 1929 ja 1948 välisenä aikana. Lähetyksen sponsorina oli Chase and Sanborn Coffee. Ohjelman nimi vaihteli, mutta The Chase and Sanborn Hour oli yleensä aina vähintään alaotsikkona.
Ohjelma esitettiin 1929–1931 nimellä The Chase and Sanborn Choral Orchestra. Loppuajasta ohjelman päätähtenä oli Maurice Chevalier, joka ansaitsi esiintymisestään 5 000 dollaria viikossa, jonka sanottiin olleen suurin esiintymispalkkio aikanaan. Vuodesta 1931 vuoteen 1934 ohjelman päätähtenä oli Eddie Cantor, ja ohjelma tunnettiin yleisesti nimellä Eddie Cantor Show. Joulukuusta 1934 maaliskuuhun 1935 nimikkeen alla lähetettiin Opera Guild -konserttiohjelmaa. Sitä seurasi syksyyn 1936 jatkunut Major Bowes Amateur Hour. Do You Want to be an Actor oli vuorossa keväällä 1937.
Toukokuussa 1937 esiintyjäksi tuli Edgar Bergen. Tämä ohjelma tunnetaan myös nimillä Charlie McCarthy Show ja The Edgar Bergen — Charlie McCarthy Show.
The Massacre
The Massacre on rap-artisti 50 Centin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. maaliskuuta 2005. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 1,14 miljoonaa kappaletta. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa 5 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti 10 miljoonaa kappaletta.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan seitsemännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa.
Filip Hållander
Filip Hållander (s. 29. kesäkuuta 2000 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Timrå IK:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Hållander osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Hållander on Timrå IK:n kasvatti. Hän toimi kaudella 2014–2015 seuran U16-junioreiden varakapteenina. Kauden 2015–2016 päätteeksi Hållander voitti U16 SM:n hopeaa. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin Timrån J18-junioreissa, joiden varakapteenina Hållander toimi. Hän oli J18 Elitissä joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 20+12=32 ja Hållander voitti myös Timrån sisäisen tehotilaston lukemalla +25, kuten myös J18 Allsvenskanissa lukemalla +8.
Kaudella 2016–2017 Hållander nousi vain 16-vuotiaana Timrån J20-junioreiden kapteenistoon. Hän debytoi samalla kaudella myös seuran miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa Hållander pelasi kahdeksan runkosarja- ja kolme nousukarsintasarjan ottelua ilman tehopisteitä. Kesäkuussa 2017 hän teki Timrån kanssa vuoden mittaisen ammattilaissopimuksen. Varsinaisella Allsvenskanin tulokaskaudellaan 2017–2018 Hållander teki 40 runkosarjaottelussa tehot 9+11=20 ja yhdeksässä nousukarsintasarjan ottelussa tehot 1+1=2. Timrån kausi päättyi sarjanousuun SHL:ään. Maaliskuussa 2018 Hållander teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Pittsburgh Penguins varasi Hållanderin toisella kierroksella 58. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Hän teki jo heinäkuussa seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hållander siirtyi kaudeksi 2018–2019 kuitenkin lainalle Timrån joukkueeseen. Hän teki näin ollen SHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 15. syyskuuta 2018 vieraissa Linköping HC:tä vastaan. Hållander sai ottelussa jääaikaa 11.13 minuuttia. SHL-uransa avausmaalin hän teki seuraavassa ottelussa 20. syyskuuta 2018 Växjö Lakers HC:tä vastaan. Hållanderin osuma jäi Timrån 2–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän teki tulokaskautensa aikana kaikkiaan 45 runkosarjaottelussa tehot 7+14=21 ja seitsemässä karsintasarjan ottelussa tehot 5+3=8. Hållander oli karsintasarjassa Timrån paras maalintekijä. Joukkueen kausi päättyi kuitenkin putoamiseen takaisin Allsvenskaniin.
Huhtikuussa 2019 Pittsburgh Penguins lainasi Hållanderin kauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella SHL-joukkue Luleå HF:ään. Kauden toisessa ottelussa 17. syyskuuta 2019 vieraissa Örebro HK:ta vastaan hän loukkasi jalkansa, kun vastustajajoukkueen Aaron Irving häiritsi Hållanderia läpiajotilanteessa sillä seurauksella, että hän kaatui ja törmäsi Örebron maalin tolppaan. Hållander joutui yli kolmeksi kuukaudeksi sivuun ja hän palasi kaukaloihin joulukuun lopulla.
Elokuussa 2020 Pittsburgh Penguins Hållanderin, hyökkääjä Evan Rodriguesin, puolustaja David Warsofskyn ja saman vuoden ensimmäisen kierroksen varauksen Toronto Maple Leafsiin vaihdossa hyökkääjä Kasperi Kapaseen ja Pontus Åbergiin sekä puolustaja Jesper Lindgreniin. Kaudella 2020–2021 hän jatkaa lainalla Luleå HF:n SHL-joukkueessa.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston mukaan Hållander on kahden suunnan hyökkääjä, joka on hyvä luistelemaan, tekee kovasti töitä ja karvaa aktiivisesti. Hän on suhteellisen hyvä sekä laukomaan että syöttämään. Hållander pelaa fiksusti joka puolella kaukaloa ja on hyvä joukkuepelaaja.
Muuta
Hållanderin isä Patrik pelasi omalla urallaan puolustajana Ruotsin alemmissa sarjoissa ja myöhemmin valmensi Filipiä Timrå IK:n junioreissa.
Mamberamo
thumb|Mamberamo-joen suisto saaren pohjoiskärjessä
Mamberamo on 700 kilometriä pitkä joki Indonesian Papuan ja Irian Jaya Baratin provinssissa Uuden Guinean saarella. Se saa alkunsa Taritatu- ja Tariku-jokien kohtaamisesta, virtaa etelästä pohjoiseen ja laskee Tyyneenmereen saaren pohjoisimmassa nurkassa suurehkon suistoalueen läpi. Jokilaaksossa on biodiversiteetti vertaansa vailla ja paljon endeemisiä lajeja. Alueella asuu myös heimoja, joilla on hyvin vähän kontakteja ulkomaailmaan.
Mamberamon suurimmat sivujoet ovat Taritatu (Idenburg) ja Tariku (Rouffaer). Joissa on monia koskia, mutta silloin kun vettä on tarpeeksi, niitä pitkin voi kulkea moottoriveneillä.
Joen valuma-alue on 7,8 miljoonaa hehtaaria, ja sen korkeus vaihtelee yli viidestä kilometristä merenpinnan tasoon. Vuotuinen sademäärä on noin 3000 mm ja päivälämpötila 26 ̊C. Yli 90% valuma-alueesta on metsän tai muun luonnonkasvillisuuden peitossa
Taneli Eskola
Eskola valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1984, lisensiaatiksi vuonna 1993 ja väitteli taiteen tohtoriksi Taideteollisessa korkeakoulussa vuonna 1998. Hän oli Taideteollisen korkeakoulun dosentti vuosina 2003–2009 ja on ollut Aalto-yliopiston dosentti vuodesta 2010. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1998 käsittelee maisemaa sekä tieteen ja taiteen suhteita. Hän on julkaissut myös teoksen Sininen Altai, jossa hän käsittelee maantieteilijä J. G. Granön valokuvatuotantoa. Lisäksi hän on tutkinut valokuvan julkaisukulttuuria sekä kuvateosten historiaa, josta hän on julkaissut vuonna 2009 teoksen Valon aakkoset – valokuvakirja Suomessa.
Eskolalle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Byträsk (Geta)
Byträsk on järvi Getassa Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 25,9 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 30 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Byträskin pituus lounaasta koilliseen on 1,3 kilometriä. Järvi on kapea, sen eteläosassa sijaitsee kaksi luotoa. Byträskiä reunustaa sekä metsämaa että peltomaa. Länsirannan Näsberget kohoaa jyrkästi. Byträskin pohjoisrannalle virtaa laskuojia pohjoisesta, Byträskin lounaiskolkasta virtaa laskuoja Medaleniin, josta virta vie Olofsnäs träskin kautta mereen. Byträskin ja Medalenin välisen kannaksen leveys on 200–300 metriä.
Byträsk (82.A40.1.004) kuuluu vesistöalueeseen 82.040A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Byträsk on alueen 82.040A kolmanneksi laajin makean veden allas. Alueeseen kuuluu sen ohella Olofsnäs träsk, Bolstaholmsträsket, Medalen ja Backansviken.
Maba
Maba on mabakieli, jota puhutaan Tšadissa Ouaddaïn, Wadi Firan, Silan ja Bathan alueilla. Sitä puhuu äidinkielenä noin 300 000 ihmistä, minkä lisäksi muiden mabakielien kuten kendejen ja surbakhalin puhujat oppivat sitä vieraana kielenä. Puhujamäärä on laskusuunnassa eikä maban kieltä arvosteta samalla tavalla kuin esimerkiksi arabiaa. Suurin osa maban puhujista puhuukin tšadinarabiaa toisena kielenään.
Mabaa voidaan kirjoittaa arabialaisilla tai latinalaisilla kirjaimilla.
Mira Salo
Mira Salo (s. 5. helmikuuta 1982 Kaavi) on suomalainen malli, joka asuu nykyisin Helsingissä. Hän on elänyt lapsuutensa Karkkilassa. Hänet valittiin vuoden 2004 Miss Suomeksi ja vuoden 2005 Miss Baltic Seaksi. Miss Scandinavia -kilpailussa hän oli 1. perintöprinsessa ja Miss Eurooppa -kilpailussa hän pääsi finaaliin. GlobalBeauties.com-sivusto valitsi hänet vuoden 2004 kauneimmaksi kasvoksi kaikista ulkomaisten kilpailujen osallistujista.
Salo tekee yhä mallintöitä Paparazzi-toimiston kautta ja opiskeli Turun yliopistossa. Muu koulutus klinikkaeläinhoitaja. Salo avioitui vuoden 2015 helmikuussa ja pariskunta haki yhdessä eroa huhtikuussa 2016. Heillä on yksi tytär. Nykyään Salo työskentelee kosmetiikan maahantuonnissa. Salo otti avioliitossa miehensä sukunimen Näppäri, mutta vaihtoi erottuaan sen takaisin tyttönimeensä Salo.
Lentolippu
thumb|300px|[[Biman Bangladesh Airlinesin käsin kirjoitettu lentolippu vuodelta 1995.]] Lentolippu on lentoyhtiön tai matkatoimiston myöntämä tosite, joka vahvistaa, että henkilö on ostanut paikan lennolta. Esittämällä lentolipun lentoaseman lähtöselvityksessä matkustaja saa tarkastuskortin, joka oikeuttaa matkustajan nousemaan lentokoneeseen.
Yhdellä lentolipulla voi matkustaa vain yksi henkilö. Jos useampi henkilö ostaa lipun yhdellä kertaa, liput voidaan yhdistää saman varausnumeron alle. Näin ryhmää käsitellään yhtenäisenä varausjärjestelmissä.
Lipun rakenne
thumb|300px|[[All Nippon Airwaysin uudenaikainen sähköinen lentolippu, joka kelpaa sellaisenaan myös koneeseennousukortiksi.]] Lentoyhtiöstä ja paikallisista käytännöistä riippuen lipun sisältö saattaa vaihdella. Yleensä lippu sisältää vähintään matkustajan nimen, lipun myöntäneen lentoyhtiön nimen (ja logon), lipun numeron (alussa kolminumeroinen lentoyhtiökoodi), matkan lähtöaseman, määränpään, mahdolliset välilaskut ja vaihtolennot, lentojen numerot, lähtöajat ja päivämäärät, jolloin lippu on voimassa. Lisäksi lipussa on usein mainittu lipun hintaan sisältyvä matkatavaran määrä, lipun hinta eriteltynä (verot, polttoainemaksut, valuutanvaihtokurssit ja muut kulut), maksutapa sekä hinnoitteluperustelutunnus, joka viittaa etukäteen määriteltyihin matkaehtoihin ja lipun vaihtoa sekä hyvitystä koskeviin rajoituksiin.
Paperisista lentolipuista luopuminen
Kansainvälinen ilmakuljetusliitto IATA ilmoitti jäsenlentoyhtiöidensä luopuvan paperisista lentolipuista 1. kesäkuuta 2008 alkaen. Käytännössä muutos koskee lähes kaikkia maailman lentoyhtiöitä. Sellaiset lentoyhtiöt, jotka eivät ole IATA:n jäseniä, saattavat kuitenkin yhä myöntää paperisia lentolippuja.
Paperisiin lentolippuihin liittyi riski lippujen jälleenmyynnistä tai väärinkäytöstä. Lippuja, jotka olivat jäämässä käyttämättömäksi kaupattiin pimeillä markkinoilla eteenpäin. Lipun alun perin ostanut henkilö myi lipun kolmannelle osapuolelle, ja kirjasi tämän matkatavarat lähtöasemalla oman nimensä alle lähtöselvityksessä. Näin lipulla saattoi matkustaa joku muu kuin henkilö, jonka nimiin lippu oli kirjattu.
Dmitri Markov
Dmitri Markov (, s. 14. maaliskuuta 1975 Vitsebsk, Valko-Venäjä) on entinen valkovenäläis-australialainen seiväshyppääjä.
Markov edusti Valko-Venäjää vuoteen 1998; vuonna 1999 hän sai Australian kansalaisuuden: Oseanian ennätys parani heti 595:een ja myöhemmin vielä 605:een, kun Markov voitti maailmanmestaruuden Edmontonissa 2001. Hänen paras sijoituksensa olympialaisissa on viides Sydneyssä vuonna 2000.
Markov lopetti uransa vuonna 2007 jalkavaivojen vuoksi.
Lamphun
Lamphun on kaupunki Pohjois-Thaimaassa. Se on Lamphunin provinssin pääkaupunki.
Delfino Borroni
thumb|Delfino Borroni Delfino Edmondo Borroni (23. elokuuta 1898 – 26. lokakuuta 2008) oli viimeisiä elossa olevia italialaisia ensimmäisen maailmansodan veteraaneja. Hän liittyi Bolognan 6. tarkka-ampujarykmenttiin (6. Bersaglieri a Bologna) tammikuussa 1917 ja aloitti palvelunsa Pasubiossa Itävalta-Unkarin voimia vastaan.
Borroni joutui Caporetton taistelussa itävaltalaisten sotavangiksi ja vapautui sodan päätyttyä.
Toisen maailmansodan aikana Borroni työskenteli raitiovaunun kuljettajana ja vammautui liittotuneiden ilmapommituksesta.
Saint Thomas Church
thumb|300px|Saint Thomas Churchia sisältä. Saint Thomas Church on kirkkorakennus Yhdysvaltain väkirikkaimmassa kaupungissa New York Cityssä. Se kuuluu New Yorkin episkopaaliselle hiippakunnalle ja sijaitsee 53rd Streetin sekä Viidennen Avenuen kulmauksessa, Manhattanin alueella.
Kirkkorakennus edustaa goottilaista arkkitehtuuria ja sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Ralph Adams Cram ja Bertram Goodhue. Se on rakennettu vuosina 1911–1913.
Combat Mission: Beyond Overlord
Combat Mission: Beyond Overlord on Battlefrontin kehittämä ja CDV:n julkaisema vuoropohjainen strategiapeli, joka on ensimmäinen osa Combat Mission -pelisarjaa. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille ja Mac OS:lle vuonna 2000.
Bock
Bock on vanha ruotsin- ja saksankielinen sukunimi.
Helsingin pitäjän Bock-suku oli seudun vanhimpia vapaamiessukuja. Suvun kantaisä Nisse Pederson af Boxbacka sai rälssioikeudet Pukinmäessä vuonna 1435. Nykyään tilan nimi on Pukinmäen kartano.
Suomalaisessa paikannimistössä Bock-nimi esiintyy useimmiten kirjoitusmuodossa "Box", joka on Bock-sanan genetiivi (Bock's). Tällaisia nimiä ovat muun muassa edellä mainittu Boxbacka (nyk. Bocksbacka, suom. Pukinmäki) sekä Snappertunan kylät Box ja Boxby. Boxström-sukunimi on jäljitetty Snappertunan Boxiin.
Combat Mission: Beyond Overlord
Pelaaminen
Peli sijoittuu toisen maailmansodan lopputaisteluihin länsirintamalla vuosina 1944–1945 aina Normandian maihinnoususta sodan loppuun Saksassa. Pelin maina ovat Saksa, Yhdysvallat, Iso-Britannia, Kanada, Ranska ja Puola. Pelissä komennetaan sotilaita niin sanotulla we-go-periaatteella, jossa kumpikin antaa ensin joukoilleen käskyt, minkä jälkeen joukot sitten toimivat käskyjen mukaisesti. Käskyjen toteutusta seurataan minuutin pituisessa, vapaasti kelattavassa videossa, minkä jälkeen komentajat antavat uudet käskyt. Peli on täysin kolmiulotteinen, joten kuvakulman ja zoomin voi säätää vapaasti. Vaikka pelin grafiikat ovat melko vaatimattomat, taistelutapahtumia kuvaavissa videoissa on tunnelmaa vapaan kuvakulman ja useiden ääniefektien, kuten omaa kieltään puhuvien sotilaiden sekä aseiden äänien ansiosta
Pelissä on useita kymmeniä yksittäisiä taisteluita sekä muutama operaatio. Yksittäisissä taisteluissa on ennalta määrätty vuoromäärä ja jompikumpi tai molemmat osapuolet hyökkäävät. Hyökkääjän on tarkoitus edetä vihollisen hallitsemille alueille (merkitty lipuilla), ja jos molemmat hyökkäävät, molemmat yrittävät ottaa haltuun mahdollisimman monta aluetta. Kun taistelu on ohi, ratkaistaan voittaja, riippuen omista ja vihollisen tappioista, vallatuista alueista ja kentältä poistuneista yksiköistä, jos tavoitteena on paeta mahdollisimman monella yksiköllä. Operaatiossa käydään useita taisteluita ja niiden välillä saattaa tulla yö ja osapuolilla on aikaa varustautua tulevaan taisteluun, jolloin ammuksia saadaan lisää ja osa haavoittuneista palaa mukaan taisteluun.
Yksiköitä on useita erilaisia. Yksinkertaisin on 7–13 sotilaan kivääriryhmä, jota johtaa kersantti. Kivääriryhmän aseistuksena ovat kiväärit, kevyet konekiväärit, konepistoolit ja rynnäkkökiväärit. Kivääriryhmillä on mukanaan myös kranaatteja ja usein kevyitä räjähteitä. Jalkaväkeä edustavat myös erilaiset tukijoukot, kuten 2–6 sotilaan konekivääriryhmät, kahden miehen sinko-, liekinheitin-, ja kranaatinheitinryhmät ja yksinään toimivat tarkka-ampujat. Jalkaväkeä komentavat upseerit, joiden ryhmässä on 4–8 sotilasta ja jonka aseistuksena on kivääriryhmien aseistuksen ohella pistoolit. Muista yksikkötyypeistä lisää alempana.
Kaikilla Combat Missionin sotilailla on tunteet. Ne voivat pelästyä uhkaavia ääniä, kieltäytyä liikkumasta mihinkään ja lopulta ajautua paniikkiin, jolloin heitä ei voi käskyttää. Pahimmassa tapauksessa sotilaat voivat murtua totaalisesti ja juosta kaikin voimin turvaan ajatellen ainoastaan omaa selviytymistään. Sotilaat lisäksi väsyvät jatkuvan juoksemisen takia. Mitä enemmän kokemusta taistelusta sotilailla on, sitä paremmin he taistelevat ja pysyvät psyykkisesti tasapainossa. Yksiköiden tilaa kuvastavat kypärät yksikön palkissa. Kypärät merkitsevät taisteluun kykeneviä sotilaita, punaiset ristit kuolleita tai haavoittuneita. Yksittäisissä taisteluissa haavoittuneetkin ovat pois pelistä lopullisesti, mutta operaatioiden taisteluiden välillä haavoittuneet saattavat toipua ja kyetä taistelemaan seuraavassa taistelussa. Sotilaat voivat myös antautua toivottomassa tilanteessa, joskin vangeista ei ole merkittävää hyötyä viholliselle eivätkä vapautetut vangit kanna aseita.
Toisin kuin jatko-osissa Combat Mission 2: Barbarossa to Berlin ja Combat Mission 3: Afrika Korps, ajoneuvojen miehistöillä ei ole ”tunteita” heidän ollessaan ajoneuvojen sisällä. Tosin heidän jättäessään ajoneuvonsa, he käyttäytyvät kuten jalkamiehet, ja ovat yleensä paniikissa jouduttuaan pakenemaan tuhoutuneesta ajoneuvostaan. Miehistöjen aseistuksena ovat ainoastaan pistoolit, mutta upseerien alaisuudessa heistäkin voi irrota hyötyä taistelussa.
Hosni Mubarak
Muhammad Hosni Said Mubarak (, 4. toukokuuta 1928 Kafr al-Meselha – 25. helmikuuta 2020 Kairo ) oli Egyptin presidentti. Hän tuli valtaan 6. lokakuuta 1981 Anwar Sadatin murhan jälkeen. Mubarak ilmoitti eroavansa tehtävistään 11. helmikuuta 2011 18 päivää kestäneiden mielenosoitusten jälkeen. Mubarakia pidettiin yhtenä alueen vaikutusvaltaisimmista poliitikoista. Vuoden 1981 perustuslain ja hätätila-asetusten nojalla hän hallitsi Egyptiä likimain itsevaltiaana. Mubarak tunnettiin neutraalista asenteestaan Palestiinan–Israelin kysymykseen, minkä takia hän oli mukana useimmissa aluetta koskevissa huippuneuvotteluissa. Mubarakin asenteeseen saattoi vaikuttaa Egyptin armeijan Yhdysvalloilta saama miljardituki, sen jälkeen kun sen vihollisuudet Israelin kanssa 1979 päättyivät. Mubarak nousi valtaan armeijasta.
Kairolainen tuomioistuin tuomitsi kesäkuussa 2012 Mubarakin elinkautiseen vankeuteen osallisuudesta mielenosoittajien surmaamiseen vallankumouksen aikana. Myös entinen sisäministeri Habib al-Adly tuomittiin elinkautiseen. Syyttäjä vaati Mubarakille ja Adlylle kuolemantuomiota. Mubarakin pojat Alaa ja Gamal vapautettiin korruptiosyytteistä rikosten vanhennuttua.
Elämäkerta
Mubarak syntyi 1928 Kafr al-Meselhassa al-Minufiyyassa. Koulun jälkeen hän meni sotilasakatemiaan ja suoritti korkeakoulututkinnon sotatieteissä 1949. Vuonna 1950 hän meni ilmavoimien akatemiaan ja suoritettuaan tutkinnon nimitettiin pommittajayksikköön. Hän oli koulutuksessa Neuvostoliiton Frunzessa Kirgisiassa. Hän kohosi viimein tukikohdan komentajaksi ja nimitettiin 1964 valtuuskunnan johtoon Neuvostoliittoon.
Vuosina 1967–1972 käydyssä näännytyssodassa Israelia vastaan Mubarak oli ilmavoimien akatemian johdossa ja ilmavoimien esikuntapäällikkönä. Lokakuun 1973 jom kippurin eli ramadanin sodasta hänet ylennettiin kenraaliksi. Huhtikuussa 1975 hänestä tuli varapresidentti ja 1978 kansallisen demokraattisen puolueen varapuhemies. Edeltäjänsä Anwar Sadatin murhan jälkeen hänestä tuli Egyptin presidentti. Mubarak selvisi urallaan kuudesta murhayrityksestä. Maa oli yhtäjaksoisesti hätätilalain alaisuudessa Sadatin murhasta 1981 asti ja presidentti nautti laajennettuja valtaoikeuksia.
Hosni Mubarak oli naimisissa walesilais-egyptiläisen Suzanne Mubarakin kanssa ja heillä on kaksi poikaa, Ala’ ja Gamal.
Alkuvuodesta 2010 Mubarak oli kolme viikkoa Saksassa Heidelbergissa sappirakon leikkauksessa, mikä herätti epäilyjä 82-vuotiaan presidentin terveydentilasta ja spekulaatioita Mubarakin jälkeisestä Egyptistä.
Mubarakin Egypti
Mubarak valittiin uudelleen virkaansa 1987, 1993, 1999 ja 2005. Hänellä ei ennen vuotta 2005 ollut vastaehdokkaita, koska parlamentilla oli päärooli presidentinvalinnassa. Helmikuussa 2005 kumileimasimena toimiva parlamentti kuitenkin teki perustuslain lisäyksen, joka salli puolueiden asettaa vastaehdokkaita. Syyskuun 2005 vaalissa turvallisuusjoukot ja valtion media olivat kuitenkin pääasiassa presidentin puolella ja seurasivat virallisia kantoja. 7. syyskuuta Mubarakin puolue kuljetti hallituksen ajoneuvoilla valtion virkamiehiä eri äänestyspaikoille äänestämään Mubarakia. Oppositioehdokkaat protestoivat, mutta keskusvaalilautakunta kieltäytyi uusimasta vaalia. Kuitenkin riippumattomien gallupien mukaan 86 % kansasta luottaa tai luotti erittäin paljon Mubarakiin.
Mubarak salli 2. tammikuuta 1985 koptilaisten paavi Shenouda III:n palata karkotuksesta St. Bishoin luostarista Kairoon. Vuonna 2002 koptikristittyjen 7. tammikuuta viettämä joulu julistettiin kansalliseksi pyhäpäiväksi.
Mubarakin poika Ala’ Mubarak on menestyvä liikemies. Valtion yksityistäessä Mubarakin kaudella omistuksiaan hän sai merkittäviä etuuksia, joiden paljastuminen laski Mubarakin suosiota merkittävästi. Hänen toinen poikansa Gamal (s. 1963) nousi puolestaan merkittävään asemaan kansallisessa demokraattisesta puolueessa ja hänestä uskottiin tulevan isänsä todennäköinen seuraaja. Gamal luopui tehtävistään puolueessa 5. helmikuuta 2011 yhdessä viiden muun johtohenkilön kanssa.
thumb|left|Mielenosoitukset Tahririn aukiolla 8. helmikuuta 2011. Egyptin mielenosoitukset Mubarakin itsehallintoa vastaan alkoivat 25. tammikuuta 2011. Mubarak ilmoitti 10. helmikuuta vielä jatkavansa presidenttinä, mutta ankarien mielenosoitusten paineessa erosi 11. helmikuuta 2011.
Mubarakin uusintaoikeudenkäynti alkoi toukokuussa 2013. Elokuussa 2013 oikeus katsoi Mubarakin istuneen enimmäismäärän tutkintavankeudessa ja ilmoitti tämän vapauttamisesta. Egyptin sotilashallinto kuitenkin päätti asettaa Mubarakin kotiarestiin vedoten väkivaltaisuuksista johtuneeseen poikkeustilaan. Heikon kunnon vuoksi Mubarak lennätettiin helikopterilla vankilasta sotilassairaalaan Etelä-Kairoon.
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1955
Vuoden 1955 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 27. toukokuuta – 5. kesäkuuta 1955 Länsi-Berliiniissä.
Kivennäisaine
Kivennäisaineet ovat ravinnon mukana saatavia alkuaineita. Laajemman määritelmän mukaan kivennäisaineita ovat ne alkuaineet, jotka jäävät tuhkaan, kun esimerkiksi kudos tai ruoka poltetaan. Välttämättömiä kivennäisaineita ovat ne alkuaineet, joita tulee olla ravinnossa aineenvaihdunnan pysymiseksi normaalina. Ravinnon mukana elimistöön joutuu myös useita ei-välttämättömiä kivennäisaineita, joista osa on haitallisia. Tällaisia ovat esimerkiksi raskasmetallit. Myös monet välttämättömät kivennäisaineet muuttuvat hyödyllisistä haitallisiksi, jos niitä joutuu elimistöön liian suuria määriä.
Kivennäisaineet jaetaan makrokivennäisiin (vaaditaan yli 100 mg per päivä) ja mikrokivennäisiin eli hivenaineisiin sen mukaan, paljonko elimistö niitä tarvitsee. Hivenaineiksi kutsutaan niitä elimistölle tarpeellisia alkuaineita, joita elimistö tarvitsee alle 100 milligrammaa vuorokaudessa.
Välttämättömät kivennäisaineet
Ihmiskeho tarvitsee eri arvioiden mukaan 12–16 eri kivennäisainetta ravinnosta kolmenlaisiin tehtäviin:
Kansalliskirjasto
pienoiskuva|[[Tukholmassa sijaitseva Kuninkaallinen kirjasto (Kungliga biblioteket) on Ruotsin kansalliskirjasto.]] pienoiskuva|[[Intian kansalliskirjasto toimii Kalkuttassaentisen Brittiläisen Intian varakuninkaan palatsissa]]
Kivennäisaine
Makrokivennäiset
Makrokivennäisten tarve on yli 100 mg päivässä. Runsaimmin elimistössä esiintyy kalsiumia ja fosforia. Aikuisen, noin 70 kg painavan ihmisen painosta kalsiumia on 1,2–1,3 kg ja fosforia 600 g. Kalsiumin osuus elimistön kaikista kivennäisaineista on noin 40 prosenttia, ja siitä 99 prosenttia on sitoutuneena luustoon, jossa se toimii luuston rakenneosasena sekä elimistön kalsiumvarastona. Myös fosforista suurin osa (noin 85 prosenttia) on elimistössä sitoutuneena luustoon kalsiumfosfaatin muodossa. Kolmas tärkeä makrokivennäinen on magnesium, jota aikuisen ihmisen painosta on noin 20–30 grammaa, ja siitäkin yli puolet luustossa. Makrokivennäisiksi luetaan myös natrium, kalium ja kloori, jotka ovat elektrolyyttejä ja osallistuvat erityisesti elimistön nestetasapainon säätelyyn, sekä rikki, joka toimii lähinnä entsyymien rakenneosana.
Kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto on yleensä valtion ylläpitämä ja perustama kirjasto. Sen pääsääntöisenä tehtävänä on säilyttää ja luetteloida kansalliset painotuotteet. Kirjasto kasvattaa pääsääntöisesti kokoelmiaan vapaakappalelainsäädännön avulla, näin ainakin valtioissa, joissa tällainen järjestelmä on luotu.
Eräissä maissa voi olla myös useampia kansalliskirjastoja.
Kivennäisaine
Aiheesta muualla
Bioelement
Pekka Supinen
Pekka (Petter) Supinen, sukunimi aik. Korniloff (12. heinäkuuta 1881 Sortavala – 11. helmikuuta 1947 Pori) oli suomalainen filosofian maisteri ja puutavaraliikemies.
Supisen vanhemmat olivat kauppias Mikko Supinen, aik. Mikael Korniloff ja Eva Kivinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Helsingin normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja maisteriksi 1914.
Supinen oli pankkialalla Helsingissä ja Jyväskylässä sekä toimi puutavaraliikemiehenä Sortavalassa. Supinen oli vuonna 1919 Aunuksen väliaikainen hoitokunnan jäsenenä. Hän oli isänsä perustaman Rajavahti-lehden päätoimittajana 1906–1907. Vuonna 1916 Supinen otti haltuunsa isänsä jälkeen Supisen puuliikkeen. Hän perusti 1917 yhdessä salmilaisen Feodor Kiril (Heikki) Röppäsen (1881–1926, alk. Feodor Reppijev) kanssa Aunuksen Puuliike Osakeyhtiön joka harjoitti sahaustoimintaa Suojärvellä. Supinen aikoi alun perin kaupata Itä-Karjalan metsistä hakattua puutavaraa Petroskoihin, mutta vuoden 1917 vallankumoukset Venäjällä estivät suunnitelmat. Yhtiö siirsi toimintonsa Suomen puolelle Suojärvelle, jonne rakennettiin Kaipaan saha. Yhtiö oli 1924 vararikon partaalla, ja se vaihtoi useaan otteeseen omistajaa, kunnes joutui 1927–1928 Hella Wuolijoen perustaman Osakeyhtiö Carelia Wood Co:n haltuun. Myöhemmin yhtiön omistajaksi tuli Enso-Gutzeit.
Myytyään puutavaraliikkeensä Supinen toimi Helsingissä muun muassa Uusi Suomi-lehden kauppaosaston ja Suomen Ulkomaankauppa-lehden toimittajana. Supinen asui 1930-luvulla Sortavalassa viljellen Louhelan tilaa.
Olga Potapova
Olga Potapova (, s. 16. joulukuuta 1976 Almaty) on kazakstanilainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän edusti Kazakstania Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002, joissa hän pelasi viisi ottelua keräten yhden syöttöpisteen. Potapova kuului Kazakstanin joukkueeseen myös viisissä MM-kilpailuissa vuosina 2001 Yhdysvalloissa, 2005 Ruotsissa, 2007 Kanadassa, 2009 Suomessa ja 2011 Sveitsissä. Aasian talvikisoissa Potapovan edustama Kazakstan voitti kultaa Changchunissa 2007 ja Astanassa ja Almatyssa 2011 sekä pronssia Gangwonissa 1999.
Rovasti
Rovasti (lyhenne rov., ’pappien esimies’ <  ’esimies’) on kirkollinen arvonimi.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa piispa voi myöntää rovastin arvonimen kirkollisessa työssä erityisesti ansioituneelle papille. Piispainkokous on 14.9.2004 antanut suosituksen arvonimen myöntämisestä.
Rovastin arvoa ei tule sotkea lääninrovastin eikä tuomiorovastin virkoihin. Nykyinen lääninrovastin virka juontuu rovastin alkuperäisestä merkityksestä piispan apulaisena.
Pappisoikeuden menettänyt säilyttää rovastin arvonimen.
Ortodoksinen kirkko
Ortodoksisessa kirkossa rovastin arvo (, ’ensimmäinen pappi’) voidaan myöntää papille, joka on palvellut pitkään menestyksellisesti ja nuhteettomasti. Se annetaan yleensä pitkään palvelleelle kirkkoherralle. Ortodoksisessa kirkossa rovastin arvon voi saada myös teologian tohtori. Pappismunkeilla vastaava arvo on arkkimandriitta.
Ernie Bushmiller
Ernest (Ernie) Paul Bushmiller (23. elokuuta 1905 New York – 15. elokuuta 1982 Stamford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka piirsi vuodesta 1925 alkaen strippisarjakuvaa Ulla (Nancy, alun perin Fritzi Ritz).
Georgian kansallismuseo
thumb|250px|Neuvostomiehityksen museon sisäänkäynti. Georgian kansallismuseo on museoverkko Georgiassa. Se tuo yhteen useita johtavia museoita maan eri osista. Kansallismuseo perustettiin 30. joulukuuta 2004 yhdistämään seuraavien museoiden hallinto:
Ernie Bushmiller
New Yorkin Bronxista kotoisin ollut Bushmiller työskenteli koulun jälkeen apulaisena New York World -lehdessä ja suoritti kursseja National Academy of Designissa. Vuonna 1925 hän alkoi piirtää sarjakuvaa Fritzi Ritz, jonka Larry Whittington oli aloittanut kolme vuotta aiemmin, mutta siirtynyt sittemmin toiseen lehteen. Viehättävästä sankarittaresta kertonut sarja lisäsi suosiotaan Bushmillerin kaudella. Vuonna 1933 Bushmiller lisäsi sarjaan uuden hahmon, Fritzi Ritzin siskontyttären Ullan (Nancy), joka kohosi muutamassa vuodessa uudeksi päähenkilöksi. Ullan ystävä Pelle (Sluggo) ilmaantui sarjaan vuonna 1938, jolloin myös sarjan nimeksi muutettiin Nancy. Bushmiller teki Ullasta yksinkertaisen vitsisarjan, jonka huumori oli usein visuaalista ja piirrostyyli taloudellisen yksinkertaista.
Georgian kansallismuseo
Kansallismuseoon kuuluva Sighnaghin museo Sighnaghissa perustettiin vuonna 2007.
Ernie Bushmiller
Bushmiller palkittiin National Cartoonists Societyn Reuben-palkinnolla vuonna 1976. Hän jatkoi Ullan piirtämistä 1970-luvun lopulle saakka, jolloin joutui etenevän Parkinsonin taudin vuoksi luovuttamaan piirtämisen Will Johnsonille ja Al Plastinolle. Bushmiller kuitenkin valvoi sarjan tekemistä kuolemaansa asti. Sarjalla on myöhemmin ollut useita piirtäjiä, ja se ilmestyy edelleen.
Georgian kansallismuseo
Kansallismuseon juuret ovat Venäjän maantieteellisen seuran Kaukasuksen osaston museossa, joka perustettiin vuonna 1852. Nykyinen museoverkosto luotiin, jotta kulttuuriperinnön hallinnan rakenteita, instituutioita ja lakeja saataisiin uudistettua. Sen tarkoituksena on tuoda museoihin nykyaikainen johto ja yhtenäinen hallinto, parantaa museoiden säilytysoloja ja koordinoida niiden harjoittamaa koulutusta ja tutkimusta. Museota on perustamisestaan lähtien johtanut professori Davit Lordkipanidze.
Canoa
Canoa on Helsingissä vuonna 1932 perustettu melontaseura, joka siirtyi 1970-luvulla Espooseen.
Ernie Bushmiller
Vaikka huumorinsa tason suhteen Ullaa ei ole pidetty tavanomaisesta poikkeavana sarjakuvana, Bushmiller on saavuttanut maineen ”esimerkillisenä” sarjakuvantekijänä, joka edusti taloudellista piirrostyyliä ja kerrontatapaa puhtaimmillaan. On sanottu, että hänen stripeissään ei ole yhtään ylimääräistä viivaa ja jokainen visuaalinen elementti palvelee jollain tavalla vitsiä. Muun muassa sarjakuvataiteilija Art Spiegelman on analysoinut Bushmillerin tapaa piirtää monesti strippien taustalle kolmen kiven kasoja: kaksi kiveä olisi ”kivipari”, joten kolme on pienin määrä, jolla voidaan ilmaista paikalla olevan kiviä kiinnittämättä niihin epäoleellista huomiota; neljäkin toimisi, mutta Bushmiller ei olisi piirtänyt ylimääräistä kiveä, koska sitä ei tarvittu. Myös Scott McCloud on julistautunut Bushmiller-faniksi.
Tampereen ylioppilastalo
Ylioppilastalo (käytössä myös nimiasu Yo-talo) on Tampereella Tammerkosken kaupunginosassa sijaitseva rakennus, joka on ollut alun perin pankki. Talon on suunnitellut arkkitehti Gustaf Nyström, ja se on valmistunut vuonna 1901. Koristeellisessa ja mielikuvituksellisessa julkisivussa on uusrenessanssin ja varhaisen wieniläisjugendin piirteitä. Rakennus on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein.
Ylioppilastaloa on kutsuttu aiemmin Suomen Yhdyspankin taloksi. Nykyisen nimensä se on saanut vuonna 1967, kun Tampereen yliopiston ylioppilaskunta muutti tiloihin. Ylioppilaskunta toimi rakennuksessa kevääseen 2013 asti. Sittemmin siellä on järjestetty muun muassa musiikkiteatteriesityksiä.
Historia
pienoiskuva|Ylioppilastalon sisäänkäynti. Talo kuului alkuaan Suomen Yhdyspankille. Katutasossa sijaitsi näyttävä pankkisali ja kellarissa pankkiholvi. Yläkerrassa oli kaksi asuinhuoneistoa johtajille. Kun pankki vuonna 1938 muutti avarampiin tiloihin Kauppakadun toiselle puolelle, Tampereen kaupunki osti kiinteistön. Se sijoitti sinne muun muassa taksoitusviraston ja huoltotoimiston. Myöhemmin talo kävi vanhanaikaiseksi ja epäkäytännölliseksi, joten kaupunginvaltuusto antoi sen vuonna 1966 tamperelaisten ylioppilaskuntien käyttöön.
Ylioppilastalon viralliset avajaiset pidettiin helmikuussa 1967. Tiloissa toimivat ylioppilaskunta Tamy ja ylioppilaslehti Aviisi, ja siellä oli lisäksi opiskelijoille tarkoitettu lehtisali ja televisiohuone. Talossa aloitettiin myös ravintolatoiminta 1960-luvun lopulla. Kellaritiloihin perustettiin ensin ravintola Tiiliholvi. Koska opiskelijat vierastivat sen arvokasta miljöötä, anniskeluoikeuksia päätettiin laajentaa koskemaan myös talon ensimmäistä kerrosta. Juomien lisäksi siellä pääsi nauttimaan musiikkiesityksistä, tansseista ja klubitunnelmasta. Ylioppilastalosta tuli muun muassa keskeinen manserockin esityspaikka.
Talousvaikeuksien vuoksi ylioppilaskunta joutui vuonna 1978 luopumaan ravintoloidensa omistuksesta, mutta 1990-luvulla se ryhtyi uudelleen ravintoloitsijaksi. Ylioppilastalon ravintolatoiminta yhtiöitettiin vuonna 1997, ja Tamy oli osakeyhtiö Yo-talon pääomistaja, kunnes se vuonna 2008 luopui osake-enemmistöstään. Vuonna 2013 ylioppilaskunta muutti pois talosta uusiin toimistotiloihin, jotka sijaitsivat lähempänä yliopistoa. Rakennus palasi näin Tampereen kaupungin haltuun. Ravintola Yo-talo jatkoi kiinteistössä vuokralaisena, mutta se ajautui konkurssiin tammikuussa 2017. Konkurssipesä myi Yo-talon liiketoiminnan ja irtaimiston ravintola-alan konserni Restamaxille.
Syksyllä 2021 Yo-talolla esiintyivät muun muassa Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Viikate, Brother Firetribe, Heikki Silvennoinen & Heikki Hela, JP Leppäluoto, Maija Vilkkumaa, Happoradio, Fear of Domination sekä Ruoska.
Tampereen kaupunki myi Ylioppilastalon kiinteistön Sasky-koulutuskuntayhtymälle huhtikuussa 2022.
Sergei Koroljov
pienoiskuva|Sergei Koroljov vuonna 1934. Sergei Pavlovitš Koroljov (, Serhi Pavlovytš Korolov, 12. tammikuuta 1907 (J: 30. joulukuuta 1906) Žytomyr, nyk. Ukraina – 14. tammikuuta 1966 Moskova) oli Neuvostoliiton johtava raketti-insinööri ja avaruusalusten suunnittelija avaruuskilpajuoksun aikoina 1950- ja 1960-luvuilla. Elinaikanaan hänet tunnettiin yksinkertaisesti "pääinsinöörinä". Hän alkoi kehittää raketteja 1930-luvun alussa ja täten kuuluu alan pioneereihin.
1930- ja 1940-luku
Vuonna 1931 hän tapasi toisen rakettialan pioneerin, Friedrich Zanderin. He perustivat syyskuussa 1931 MosGIRD-ryhmän (GIRD = Reaktiomoottoreiden tutkimusryhmä). Koroljov toimi GIRD-tutkimusryhmässä, joka rakensi vuonna 1933 kaksi metriä pitkän Neuvostoliiton ensimmäisen nesteajoaineraketin, GIRD-09. Valtio kiinnostui ryhmän toiminnasta ja siltä tilattiin rakettimoottoreille varustettuja liitokoneita ilmavoimille. Koroljovin suunnittelema RP-318 oli Neuvostoliiton ensimmäinen rakettimoottorilla varustettu lentokone. Koroljov ei kuitenkaan noussut suosioon raketti-instituutissa, koska hänen mielenkiintonsa, suuret raketit, oli armeijan lyhyen aikataulun tavoitteiden vastainen.
Koroljovin rakettitutkimusryhmä joutui 1938 alkaen Stalinin vainojen kohteeksi kuten muutkin rakettiryhmät, koska niiden rahoitus tuli puna-armeijan varustelupäälliköltä marsalkka M. Tuhatševskiltä, joka kuului puhdistusten alkuaikojen murhattuihin johtajiin. Koroljov vangittiin aeimmin pidätetyn raketti-insinööri Valentin Gluškon esittämien syytösten perusteella heinäkuussa 1938 ja joutui Kolyman vankileirille Venäjän kaukoitään. Kolyma oli kultakaivosleiri ja tuotannossa käytettyjen kemikaalien, muun muassa elohopean, vuoksi vankeus siellä oli likimain kuolemantuomio. Syyskuussa 1940 hänet siirrettiin Andrei Tupolevin (joka oli itse vangittuna lokakuusta 1937 alkaen) johtamaan lentokoneiden suunnitteluryhmään, joka toimi šaraška-tyyppisellä vankileirillä. Vuonna 1944 Koroljov asetettiin Kazanin šaraškan testausinsinöörien johtoon, hän joutui Valentin Gluškon alaiseksi. Ollessaan vielä vanki Koroljov sai kunniamerkin työstään Suuren isänmaallisen sodan aikana.
Vuonna 1945 hän matkusti Saksaan ja alkoi tutkia V-2-ohjusta ja muita saksalaisten ohjussuunnitelmia. Englantilaisten sodan lopulla tekemät Peenemündeen  pommitukset vaikeuttivat venäläisten työtä, koska keskus oli raunioina. Saksassa hän luonnosteli ohjuksen, jonka kantama oli kaksinkertainen V-2:een verrattuna.
Koroljov nousi myös oman ohjussuunnittelutoimiston, OKB-1:n (sittemmin Energija), johtoon. Sillä oli toimipaikkoja muun muassa Samarassa (toimiala: R-7-ohjuksen valmistus ja vakoilusatelliitit) ja Krasnojarskissa (Železnogorsk) (toimiala: tietoliikenne ja navigaatio; myöhemmin tämä yksikkö itsenäistyi OKB-10:ksi pääsuunnittelija Mihail Rešetnjovin johdolla).
R-7 ja Sputnikit
Ensimmäinen täysin neuvostoliittolainen raketti oli Koroljovin suunnittelema R-5, joka valmistui vuonna 1953. Sillä tehtiin myös biologisia kokeita laukaisemalla koe-eläimiä korkealle ilmakehään.
1950-luvun alussa Koroljov alkoi neuvotella Neuvostoliiton tiedeakatemian kanssa satelliitin rakentamisesta. Tähän saatiin valtuutus vuonna 1955. 4. lokakuuta 1957 Neuvostoliitto laukaisi Sputnik 1 -satelliitin R-7-kantoraketilla. Sekä satelliitti että raketti olivat Koroljovin suunnittelemia.
Frans Voimio
Frans Jalmari Voimio (sukunimi aik. Wahlroos; 13. elokuuta 1888 Eurajoki – 9. helmikuuta 1948 Eura) oli suomalainen pienviljelijä, arkkiveisujen tekijä, ja säkinkantaja.