cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Curtiss P-40
Käyttö Suomessa
pienoiskuva|left|Pakkolaskun tehnyt neuvostoliittolainen Curtiss P-40 M-10 Valkjärvellä joulukuussa 1943. Suomi sai sotasaaliiksi vaurioituneita Warhawkeja, joista yksi P-40M, konetyypin englantilaisen tyyppinimen, Kittyhawk Mk.III, mukaan rekisteritunnuksen KH-51 saanut, korjattiin Suomen ilmavoimien käyttöön. Varaosien huonon saatavuuden takia sillä ei lennetty paljon, ainoastaan tutustumislentoja.
pienoiskuva|Curtiss P-40 Warhawkeja.
Tekniset tiedot (P-40E)
Vuonna 1942 Neuvostoliitossa Leningradin alueen Lentovarikolla 1 noin 40:een P-40 E -versioon asennettiin Allison-moottorin varaosien puutteen vuoksi Klimov M-105 -moottorit. Samalla potkuriksi tuli VISh-61 alkuperäisen Curtiss Electric -potkurin tilalle. Muutoksen voi erottaa rungon ja potkurin välissä olevasta sovituslaipasta, jossa on lisäksi ilmanottoaukot.
Pastori Pohjalainen & Defiers
The Defiers / Pastori Pohjalainen & Defiers on Vilppulassa 1970-luvulla toiminut suomalainen rockyhtye.
The Defiers perustettiin Haapamäellä 1966. Perustajajäseniä ovat Keijo Koski (soolokitara), Hannu Koskela (komppikitara), Antero Stenlund (bassokitara), Atso Kyrönviita (rummut) ja Matti Somero (laulu). Nimi The Defiers periytyi Kosken ja Pertti Hannulan lyseokavereineen muodostamasta aiemmasta kokoonpanosta, joka ei keikkaillut.
Kyrönviidan siirryttyä pian erääseen tanssibändiin Defiersin rumpaliksi otettiin Jussi-Pekka Pohjalainen, myöhemmin ottanut itselleen taiteilijanimen "pastori". Antero Stenlundin lähdettyä armeijaan bassoon tarttui Hannu Koskela, ja komppikitaristiksi otettiin Eero Peltonen. Opiskelemaan lähteneen Matti Someron tilalle laulusolistiksi tuli Tampereen Popteatterissa esiintynyt Pekka Pajula, joka laulaa myös yhtyeen albumilla.
1970-luvun taitteessa yhtyeessä oli jäsenenä amerikkalainen Mike Varness, joka tuli Ruotsin kautta Suomeen. Varness, oikealta nimeltään John Michael, muutti vuonna 1980 Alaskan Juneau’hin ja esiintyy siellä nimellä Juneau John. Yhtyeen laulusolistina toimi 1970-luvun alkuvuosina hetken aikaa myös Raija Alenius.
Yhtye keikkaili ahkerasti läpi 1970-luvun tehden noin 1 200 esiintymistä 1970–1980. Defiersin esiintymiset olivat rajuja ja huumorin sävyttämiä.
The Defiers teki vuonna 1971 yhteisen kahden viikon Suomen-kiertueen englantilaisen The Renegades -yhtyeen kanssa. Muita englantilaisyhtyeitä, joiden kanssa Defiers esiintyi olivat Gravy Train, Hector ja The Third World War. Defiers myös säesti monia sen ajan suomalaissolisteja kuten Danny, Markku Aro, Lea Laven, Taiska, Arto Sotavalta, Seppo Hanski ja Anita Hirvonen.
The Defiers on esiintynyt satunnaisesti myös 2000-luvulla.
Alive ’95
'Alive ’95' on Gamma Rayn ensimmäinen livealbumi. Se julkaistiin toukokuussa 1996.
Nocturno Culto
thumb|250px|Nocturno Culto Nocturno Culto (s. 4. maaliskuuta 1972, oikealla nimellä Ted Skjellum) on norjalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten black metal -yhtye Darkthronen vokalistina, kitaristina ja basistina. Hän on vaikuttanut yhtyeessä vuodesta 1988 lähtien. Hänellä on kaksi tytärtä ja hän toimii koulun opettajana Norjassa. Hän työskentelee myös Tyrant Syndicate -levy-yhtiössä.
Gregor Schlierenzauer
Gregor Schlierenzauer (s. 7. tammikuuta 1990 Fulpmes) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Hän on nuorten ja aikuisten maailmanmestari, lentomäen maailmanmestari, joukkuekilpailun olympiavoittaja, kahdeksankertainen joukkuemaailmanmestari sekä mäkiviikon kaksinkertainen voittaja. Hän on maailmancupin kokonaisvoittaja kausilta 2008–2009 ja 2012–2013 ja voitti vuonna 2021 päättyneellä urallaan 53 maailmancupin osakilpailua eli enemmän kuin kukaan muu.
Revue d'histoire nordique
Revue d’histoire nordique on Ranskassa ilmestyvä, kaksikielinen, Pohjoismaiden ja Baltian maiden historiaan keskittynyt julkaisusarja. Sarja perustettiin vuonna 2005 GERS:n (Groupe d'Études et de Recherche sur la Scandinavie) ja Université Toulouse II-Le Mirail -yliopiston aloitteesta. Lehden toimituskuntaan kuuluvat Jean-François Berdah (Toulouse), John Peter Collett (Oslo), Maurice Carrez (Dijon), Susanna Hedenborg (Malmö) ja Jean-Marc Olivier (Toulouse).
Gregor Schlierenzauer
Nuoruus
Schlierenzauer syntyi 7. tammikuuta 1990. Hänen vasen korvansa on ollut syntymästä saakka kuuro. Hänen vanhempansa ovat Paul ja Angelika Schlierenzauer. Gregor on keskimmäinen kolmesta lapsesta, hänellä on isosisko Gloria ja pikkuveli Lukas. Hänen enonsa on kolminkertainen olympiamitalisti, ohjaskelkkailija Markus Prock, joka toimii myös Schlierenzauerin managerina. Hän teki Schlierenzauerille sopimuksen Fischerin kanssa vuonna 2001 ja muutamaa vuotta myöhemmin Red Bullin kanssa. Schlierenzauer alkoi harjoitella mäkihyppyä kahdeksanvuotiaana SV Innsbruck-Bergisel -seurassa. Hän kävi tavallista itävaltalaista koulua, mutta hänen tiukan harjoitteluaikataulun takia hänellä oli ongelmia koulutyössä. Schlierenzauer pääsi Itävallan Skigymnasium Stamsiin, joka on maailman vanhin talviurheilun harjoittelukeskus sekä sisäoppilaitos.
Nousu huipulle (2006–2007)
Mäkihypyn kesä-GP 2006 meni Schlierenzauerin osalta hyvin. Hän saavutti voiton Courchevelissa ja toiset sijat Einsiedelnin ja Zakopanen sekä kolmannen sijan Hinterzartenin osakilpailussa. Hinterzartenissa hän voitti myös joukkuemäenkilpailun. Kaudeksi 2006–2007 Schlierenzauer nousi Itävallan edustusmiehistöön ja voitti ensimmäisen maailmancupin osakilpailunsa Norjan Lillehammerissa 3. joulukuuta 2006 vain 16-vuotiaana. Saman kuukauden aikana tuli toinen voitto Sveitsin Engelbergissä. Engelbergin toisessa kilpailussa Schlierenzauer oli kolmas. Hänen kolmas voittonsa tuli Keski-Euroopan mäkiviikkoon kuuluvassa Oberstdorfin kilpailussa. Garmisch-Partenkirchenissä hän oli neljäs ja Innsbruckissa 11. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa Schlierenzauer oli lopulta toinen voitettuaan viikon päättäneen Bischofshofenin kilpailun.
Titisee-Neustadtin toisessa kilpailussa 4. helmikuuta Schlierenzauer sijoittui toiseksi. Viidennen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Schlierenzauer nappasi Klingenthalissa helmikuussa 2007. Hän voitti Itävallan kanssa kaksi joukkuemäen kilpailua, Willingenissä sekä Lahdessa. Ensimmäisen kokonaisen maailmancupkautensa loppupisteissä Schlierenzauer sijoittui neljänneksi. Schlierenzauer päätti olla osallistumatta kauden päätösosakilpailuihin Planican lentomäessä, koska hyppy ei kulkenut ja neljäs sija maailmancup-pisteissä oli turvattu. Schlierenzauer saavutti myös joukkuemaailmanmestaruuden Sapporossa 2007. MM-kisojen normaalimäen kilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja suurmäessä kymmenenneksi.
Kausi 2007–2008
Kesä-GP meni Schlierenzauerilla jälleen hyvin. Hän saavutti voitot Pragelatosta sekä Klingenthalista ja kolmannen sijan Hinterzartenista. Talven 2007–2008 maailmancupin Schlierenzauer aloitti vahvasti ja saavutti useita kärkipään sijoituksia. Kuusamon joukkuekilpailussa hän oli toinen ja henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs. Hän oli Trondheimissa neljäs ja toinen, Villachissa toinen ja kolmas, sekä Engelbergissä neljäs ja toinen. Mäkiviikon avauskilpailussa Oberstdorfissa Schlierenzauer oli toinen. Garmisch-Partenkirchenissa uudenvuodenpäivänä 2008 hän nappasi uransa kuudennen maailmancupin osakilpailuvoiton. Bischofshofenin ensimmäisessä osakilpailussa Sclierenzauer oli viides ja kolmen kilpailun jälkeen hän oli Keski-Euroopan mäkiviikon yhteispisteissä kolmantena. Kuitenkin Bischofshofenin päätöskilpailun ensimmäisen hyppykierroksen lopussa olosuhteet heikkenivät äkillisesti, ja toiseksi viimeisenä hypännyt Schlierenzauer epäonnistui ja sijoittui vasta sijalle 42. Hän putosi pois toiselta kierrokselta ja mäkiviikon kokonaiskilpailussa 12:nneksi.
Uransa seitsemännen maailmancupin osakilpailuvoiton Schlierenzauer saavutti tammikuun lopulla Zakopanessa. Helmikuun alussa hän oli toinen molemmissa Liberecin osakilpailuissa. Liberecin jälkeen hän oli mukana Itävallan kolmanneksi sijoittuneessa joukkueessa Willingenissä. Helmikuussa Schlierenzauer voitti ensimmäisessä lentomäen kilpailussaan lentomäen MM-kultaa Oberstdorfissa, ja hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin lentomäen maailmanmestari. Neljän hyppykierroksen aikana nuorukaiselle kertyi pisteitä 835,4. Hopealle jäi joukkuetoveri Martin Koch ja pronssille Suomen Janne Ahonen. Samojen kisojen joukkuekilpailussa Schlierenzauer voitti toisen maailmanmestaruutensa. Myöhemmin maaliskuussa Schlierenzauer voitti Nordic Tournamentin.
Emma (romaani)
Emma on englantilaisen kirjailijan Jane Austenin romaani vuodelta 1815. Se on yksi Austenin tunnetuimpia teoksia. Emma on Austenille tyypillisesti samalla sekä romanttinen että humoristinen. Suomennos julkaistiin vuonna 1950 Aune Brotheruksen kääntämänä.
Gregor Schlierenzauer
Kausi 2007–2008
Hän oli ensimmäisessä Kuopion kilpailussa toinen ja toisessa Kuopion kilpailussa neljäs. Tämän jälkeen hän voitti Lillehammerin ja Oslon osakilpailut. Kauden päätteeksi Schlierenzauer voitti vielä molemmat Planican osakilpailut ja oli Planican joukkuemäessä kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi.
Emma (romaani)
Juoni
Kirjan päähenkilönä häärii herraskartanon nuori neiti Emma, joka on katsonut asiakseen saattaa itselleen rakkaita henkilöitä avioliiton satamaan. Hän joutuu kuitenkin karvaasti huomaamaan, että tunteiden johdatteleminen ei olekaan niin helppoa, kuin hän oli alkuun kuvitellut. Pappikin menee ja rakastuu aivan väärään ihmiseen. Loppujen lopuksi Emma löytää itsensäkin haaveilemasta avioliitosta.
Gregor Schlierenzauer
Maailmancupin voittajaksi (2008–2009)
Kesä-GP meni Schlierenzauerilta todella hyvin. Hän voitti yhteensä viisi osakilpailua ja oli kerran toinen ja neljäs. Lisäksi Hinterzartenin joukkuekilpailusta hän sai voiton Itävallan joukkueen kanssa. Kauden 2008–2009 Schlierenzauer aloitti sijoittumalla Kuusamossa joukkuekilpailussa toiseksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa kolmanneksi. Hän voitti ensimmäisen osakilpailun Trondheimissa ja oli toisessa Trondheimin kilpailussa toinen. Pragelatossa hän oli toinen ja neljäs. Engelbergin ensimmäisessä kilpailussa hän oli kolmas, mutta voitti toisen kilpailun. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi oltuaan Innsbruckin osakilpailussa toinen ja kaikissa muissa neljäs.
Mäkiviikon jälkeen Schlierenzauer voitti Tauplitzin molemmat osakilpailut. Tauplitzin jälkeen hän oli ensimmäisessä Zakopanen kilpailussa toinen, mutta voitti toisen Zakopanen kilpailun. Sen jälkeen Schlierenzauer voitti kaksi Whistlerin osakilpailua, Sapporon, Willingenin ja Klingenthalin osakilpailun, eli ennätykselliset kuusi osakilpailua peräkkäin. Hän nousi jakamaan ennätystä Janne Ahosen, Matti Hautamäen ja Thomas Morgensternin kanssa. Liberecin MM-kilpailuissa hän sijoittui Wolfgang Loitzlin jälkeen hopeaa normaalimäessä. Suurmäessä Schlierenzauer oli neljäs ja oli myös mukana voittamassa Itävallalle joukkuemaailmanmestaruuden.
Loppukaudella Schlierenzauer voitti toista kertaa peräkkäin Nordic Tournamentin. Hän voitti Lahden osakilpailun, oli Kuopiossa kymmenes, Lillehammerissa kolmas sekä voitti Vikersundin osakilpailun. Vikersundin joukkuekilpailun Schlierenzauer voitti Itävallan joukkueen kanssa. Schlierenzauer varmisti maailmancupin kokonaisvoittonsa kolmanneksi viimeisessä kilpailussa. Planicassa Schlierenzauer voitti kauden 13. kilpailunsa ja otti Ahoselta haltuunsa yhden kauden voittoennätyksen. Schlierenzauerin kokonaispistemäärä 2 083 oli myös uusi ennätys. Kauden jälkeen Ramsaussa pidetyissä välinetestauksissa Schlierenzauer kaatui ja joutui sen seurauksena polvileikkaukseen.
Olympiatalvi (2009–2010)
Schlierenzauer osallistui vain kolmeen kesä-GP kilpailuun 2009, mutta hyppäsi hyvin. Hän voitti kilpailut Zakopanessa ja Klingenthalissa sekä oli Zakopanen toisessa kilpailussa toinen. Kauden 2009–2010 Schlierenzauer aloitti Kuusamossa joukkuekilpailun voitolla sekä henkilökohtaisen kilpailun 19. sijalla, mutta voitti seuraavan kilpailun Lillehammerissa. Toisessa Lillehammerin kilpailussa hän oli neljäs. Engelbergissä hän oli ensimmäisessä kilpailussa toinen, voitti toisen kilpailun ja oli kolmannessa kilpailussa kuudes.
Mäkiviikolla Schlierenzauer voitti uudenvuodenpäivänä Garmisch-Partenkirchenissä sekä 3. tammikuuta Innsbruckissa. Oberstdorfissa hän oli yhdeksäs ja Bischofshofenissa kuudes. Lopputuloksissa hän sijoittui neljänneksi. Mäkiviikon jälkeen Schlierenzauer voitti Tauplitzissa järjestetyn lentomäen osakilpailun, Zakopanen molemmat osakilpailut sekä Oberstdorfin joukkuekilpailun. Klingenthalin osakilpailussa Schlierenzauer oli kolmas ja voitti Willingenin osakilpailun.
Kausi 2010–2011
Schlierenzauer osallistui kesällä 2010 taas vain kolmeen kesä-GP kilpailuun, mutta ei tällä kertaa pärjännyt edellisvuosien tapaan. Hän oli molemmissa Wisłan kilpailuissa kahdeksas ja Klingenthalissa kolmas. Schlierenzauer avasi maailmancupkauden 2010–2011 voittamalla Kuusamon joukkuekilpailun Itävallan joukkueen kanssa. Henkilökohtaisen kauden alku ei kuitenkaan sujunut häneltä toivotunlaisesti, Kuusamossa hän oli 14:s, Kuopiossa 16:s sekä Lillehammerissa 14:s ja 20:s. Schlierenzauer loukkasi oikean polvensa sivusiteen kaaduttuaan harjoituksissa 13. joulukuuta ja joutui jättämään väliin muun muassa mäkiviikon kaksi ensimmäistä osakilpailua. Mäkiviikon kahdessa jälkimmäisessä osakilpailussa Schlierenzauer kuitenkin oli mukana ja sijoittui Innsbruckissa 18:nneksi ja Bischofshofenissa 23:nneksi.
Mäkiviikon jälkeen Schlierenzauer oli Harrachovissa viides ja 13:s sekä Zakopanessa kuudes, yhdeksäs ja 19:s. Willingenissä hän voitti joukkuekilpailun ja oli henkilökohatisen kilpailun viides. Klingenthalista hän sai viidennen sijan. Schlierenzauer saavutti kauden ensimmäisen henkilökohtaisen palkintosijansa oltuaan kolmas Oberstdorfin lentomäessä. Oberstdorfin joukkuekilpailun hän voitti Itävallan joukkueen kanssa. Viikkoa myöhemmin Sclierenzauer voitti kaksi osakilpailua Vikersundin lentomäessä. Vikersundin ensimmäisessä kilpailussa Schlierenzauer hyppäsi uransa pisimmän, 243,5 metriä kantaneen hypyn.
Kausi 2011–2012
Schlierenzauerilla meni kesä-GP hyvin. Hän voitti Hinzenbachin henkilökohtaisen kisan sekä Zakopanen joukkuekilpailun. Toisen sijan hän sai Szczyrkista, Zakopanesta sekä Klingenthalista. Wisłassa hän oli kolmas. Schlierenzauer aloitti kauden 2011–2012 Kuusamon henkilökohtaisen kilpailun toisella sijalla sekä joukkuekilpailun voitolla. Kuusamon jälkeen hän oli Lillehammerissa kuudes ja neljäs. Ensimmäisen henkilökohtaisen voittonsa hän saavutti 9. joulukuuta Harrachovissa. Voitto oli Schlierenzauerin uran 36:s, ja se nosti hänet Janne Ahosen rinnalle voittojen määrässä. Seuraavana päivänä Harrachovissa hän oli mukana Itävallan joukkuekilpailussa toiseksi sijoittuneessa joukkueessa. Harrachovin toisessa henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kahdeksas. Harrachovin jälkeen hän oli Engelbergissä 11:s ja neljäs. Keski-Euroopan mäkiviikolla Schlierenzauer voitti Oberstdorfin ja Garmisch-Partenkirchenin osakilpailut, oli toinen Innsbruckissa ja kolmas Bischofshofenissa. Hän voitti mäkiviikon 25,8 pisteen erolla Thomas Morgensterniin.
Mäkiviikon jälkeen Schlierenzauer oli Tauplitzissa seitsemäs ja 30:s sekä Zakopanen ensimmäisessä kilpailussa 18:s. Zakopanen toisen kilpailun hän kuitenkin voitti. Zakopanen jälkeen Val di Fiemmessä Schlierenzauer voitti ja oli toinen. Willingenin joukkuekilpailussa hän oli Itävallan joukkueen kanssa toinen, mutta oli henkilökohtaisessa kilpailussa vasta 18:s. Oberstdorfissa Schlierenzauer oli seitsemäs henkilökohtaisessa kilpailussa ja toinen joukkuekilpailussa. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa hän kuului Itävallan kultajoukkueeseen ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa 18:s. Lentomäen MM-kilpailuiden jälkeen Schlierenzauer voitti Lahden joukkuekilpailun ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa kuudes. Trondheimissa hän oli 12:s ja Oslossa 16:s. Maailmancupin päätöskilpailuissa Planicassa Schlierenzauer oli henkilökohtaisten kilpailuiden viides ja neljäs sekä voitti joukkuekilpailun yhdessä Itävallan joukkueen kanssa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui Anders Bardalin jälkeen toiseksi.
Kausi 2012–2013
Kesä-GP 2012 ei mennyt Schlierenzauerin osalta hyvin. Hänet hylättiin Hinterzartenin karsinnassa, oli Hinzenbachissa viides ja Klingenthalissa 23:s. Hinterzartenin joukkuekilpailun hän kuitenkin voitti Itävallan joukkueen kanssa. Kauden 2012–2013 Schlierenzauer aloitti Lillehammerin normaalimäessä kahdeksannella sijalla ja voitti seuraavana päivänä suurmäen kilpailun. Seuraavissa kilpailuissa Kuusamossa hän oli joukkuekilpailun toinen sekä henkilökohtaisen kilpailun neljäs. Seuraavan voittonsa hän otti Sotšissa 8. joulukuuta. Seuraavana päivänä Sotšissa hän oli kuitenkin vasta 25:s. Engelbergissä 16. joulukuuta hän saavutti seuraavan voittonsa. Engelbergin ensimmäisessä kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Amulet (yhtye)
Amulet on lahtelainen suomen- ja englanninkielistä rockia soittava yhtye, joka oli suosituimmillaan 1970-luvun puolivälissä. Sen perustivat Pekka (laulu, rummut) ja Pertti Sormunen (basso, laulu) vuonna 1968, jolloin julkaistiin Microvoxin studiossa äänitetty ensisingle. Alkuaikojen kokoonpanoon kuuluivat myös Hannu Helminen (kitara, myöhemmin hänen tilalleen tuli Heikki Hiiri) ja Wallu Heinomaa (laulu, kitara). Yhtyeen tunnetuin kappale on kotikaupungille omistettu ”Suomen Chicago” (vuodelta 1976).
Amulet keikkaili 2000-luvulla satunnaisesti kokoonpanolla Heinomaa, Hiiri, Helminen sekä Pekka ja Pertti Sormunen. Bändin keulahahmo Pekka Sormunen kuoli syyskuussa 2010.
Gregor Schlierenzauer
Kausi 2012–2013
Mäkiviikolla hän sijoittui Oberstdorfissa ja Garmisch-Partenkirchenissä Anders Jacobsenin voittamissa kilpailuissa toiseksi, mutta voitti Innsbruckin ja Bischofshofenin kilpailut ja lopulta myös toisen mäkiviikkonsa 13 pisteen erolla Jacobseniin. Mäkiviikon jälkeen Schlierenzauer oli Zakopanessa kahdeksas. Hän nousi maailmancupin osakilpailuvoitoissa jaetulle kärkisijalle Matti Nykäsen kanssa saavutettuaan 46. voittonsa Vikersundin lentomäessä 26. tammikuuta 2013. Vikersundin toisessa kilpailussa hän oli kolmas. Harrachovin lentomäessä 3.2.2013 Schlierenzauer ohitti Nykäsen osakilpailuvoittotilastossa ottamalla 47. ja 48. voittonsa. Kyseessä oli muutenkin historiallinen päivä, sillä kukaan toinen ei ole kyennyt voittamaan kahta maailmancupin osakilpailua samana päivänä. Willingenissä 9. helmikuuta Schlierenzauer oli joukkuekilpailun neljäs. Klingenthalissa 13. helmikuuta ja Oberstdorfissa 16. helmikuuta hän saavutti kolmannen sijan. Oberstdorfin joukkuekilpailussa Itävallan joukkue, jossa hän oli mukana oli toinen.
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Schlierenzauer sai hopeaa normaalimäen kilpailussa. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Anders Bardalille 4,2 pistettä. Sekajoukkuemäestä Schlierenzauer voitti hopeaa yhdessä Itävallan joukkueen kanssa. Suurmäessä hän sijoittui kahdeksanneksi. Joukkuemäessä hän kuului Itävallan kultajoukkueeseen.
MM-kilpailujen jälkeen Schlierenzauer sijoittui Lahdessa joukkuekilpailussa neljänneksi ja henkilökohtaisessa suurmäen kilpailussa 15:nneksi. Kuopiossa hän oli viides ja Trondheimissa 16:s. Holmenkollenilla hän jakoi voiton Piotr Żyłan kanssa. Hän voitti myös Planican ensimmäisen lentomäkikilpailun.
Kausi 2013–2014
Schlierenzauer ja Anders Bardal, kaksi viimeistä hyppääjää, jättivät vaikeiden tuuliolojen vuoksi hyppäämättä yhden kierroksen kilpailuna käydyssä maailmancup-kauden 2013–2014 avauskilpailussa Klingenthalissa. Seuraavana viikonloppuna Schlierenzauer voitti Rukan kilpailun, vaikka oli ensimmäisen kierroksen jälkeen vasta sijalla 15. Lillehammerissa Schlierenzauer otti voiton normaalimäessä, ja oli viidestoista suurmäen kilpailussa. Titisee-Neustadtissa hän oli neljäs ja kahdeksas, Engelbergissä 27:s ja neljäs. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän sijoittui Oberstdorfissa yhdeksänneksi, Garmisch-Partenkirchenissä kahdeksanneksi, Innsbruckissa neljänneksi ja Bischofshofenissa 18:nneksi sekä kokonaiskilpailussa kahdeksanneksi. Kulmin lentomäen kilpailuissa Schlierenzauer oli kolmas ja toinen. Wisłassa hän sijoittui kahdeksanneksi. Zakopanessa hän oli joukkuemäessä kolmas ja henkilökohtaisessa kilpailussa 12:s.
Schlierenzauer saavutti Sotšin olympialaisissa hopeaa joukkuemäessä, oli seitsemäs suurmäessä ja yhdestoista normaalimäessä. Falunin maailmancup-kilpailussa hän oli 18:s. Lahdessa hän sijoittui henkilökohtaisissa kilpailuissa kahdeksanneksi ja kolmanneksi sekä kuului joukkuemäen voittajajoukkueeseen. Kuopiossa hän oli kymmenes, Trondheimissa kolmastoista ja Oslossa viides. Lentomäen MM-kilpailuissa Harrachovissa hän sijoittui 24:nneksi. Planican suurmäen kilpailuissa hän oli viides ja kahdeksas ja kuului joukkuemäen voittajajoukkueeseen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes.
Kausi 2014–2015
Maailmancup-kaudella 2014–2015 Schlierenzauer voitti Lillehammerin ensimmäisen kilpailun. Seuraavana viikonloppuna hän oli Nižni Tagilin kilpailuissa toinen ja neljäs. Mäkiviikolla hän sijoittui Oberstdorfissa 17:nneksi, Garmisch-Partenkirchenissä neljänneksi, Innsbruckissa viidenneksi ja Bischofshofenissa seitsemänneksi sekä kokonaiskilpailussa seitsemänneksi. Seuraavan kerran hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon oltuaan helmikuussa Titisee-Neustadtin kilpailuissa seitsemäs ja kymmenes.
Schlierenzauer saavutti Falunin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa suurmäessä ja joukkuekilpailussa sekä sijoittui normaalimäessä 22:nneksi. Loppukaudella hän sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi Lahdessa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes.
Kausi 2016–2017
Schlierenzauer aloitti kautensa tammikuun 2017 puolivälissä palaten vuoden kestäneeltä kilpailutauolta. Hän olikin Lahden MM-kisoissa mukana voittamassa Itävallalle joukkuemäen pronssia.
Kausi 2017–2018
Schlierenzauer sai kasaan vain 77 pistettä sijoituttuaan pisteille muutamassa kilpailussa kauden aikana. Hän myös jätti suuren osan kauden kisoista kokonaan väliin.
Kausi 2018–2019
Schlierenzauer palasi yli 4 vuoden tauon jälkeen maailmancupissa korkeimmalle korokkeelle oltuaan mukana Salpausselällä Itävallan voittaneessa joukkueessa 9.2.
Saavutukset
pienoiskuva|Gregor Schlierenzauer lentomäen maailmanmestaruuskisoissa Vikersundissa 2012
Thomas Gage (dominikaani)
Thomas Gage (1602–1656) oli dominikaanimunkki. Hänen matkansa Amerikan mantereella päättyi paluuseen Englantiin ja uskontokunnan vaihtumiseen. Thomas Gage oli ollut isänsä tahdosta oppilaana Pohjois-Ranskassa sijaitsevassa Pyhän Omerin englantilaisessa jesuiittojen oppilaitoksessa vuodesta 1615 lähtien. Vuonna 1620 Gage siirtyi jatkamaan opintojaan Kastiliassa sijaitsevassa Valladolidin San Gregorion yliopistossa. Viiden opiskeluvuoden jälkeen Gage oli kuitenkin saanut tarpeekseen yliopiston riitaisesta ilmapiiristä ja siellä vallitsevista karuista elinolosuhteista. Gage päätti vaihtaa sääntökuntaa. Vuoden 1625 alussa hänestä tuli Jerezissä sijaitsevan dominikaaniluostarin munkki. Samana vuonna Gage oli jo mukana Uuteen Espanjaan lähtevässä dominikaanien seurueessa, jonka tarkoituksena oli matkustaa Meksikon kautta Filippiineille.
Thomas Gage, joka kirjoitti matkastaan Uuteen Maailmaan teoksen The English-American his Travail by sea and Land: or, a New Survey of the West India's (London: R. Cotes, 1648), oli henkilö, jonka ei toivottu päätyvän Espanjan valloittamiin maihin. Sevillan Casa de Contrataciónin tehtävänä oli valvoa ja estää ulkomaalaisten matkustamien Uuteen maailmaan. Gagen lähtö onnistui munkkitovereiden avustamana.
Chaffeen piirikunta
Chaffee on piirikunta Yhdysvalloissa Coloradon osavaltiossa. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Salida. Chaffeen pinta-ala on 2 625 neliökilometriä ja vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 20 356 asukasta. Vuosina 2010–2019 piirikunnan asukasluku kasvoi 14,3 prosenttia. Chaffee on saanut nimensä Coloradon ensimmäisen senaattorin Jerome B. Chaffeen mukaan.
Thomas Gage (dominikaani)
Thomas Gage saapuu San Juán de Ulúaan
Gage kuvaa syyskuun 12 päivänä 1625 tapahtunutta espanjalaisen laivaston saapumista San Juan de Ulúaan, joka tosin oli saanut kaupunkioikeudet 1615, ja oli siitä lähtien virallisesti ollut Veracruzin Kaupunki: ”Heti maihin astuttuamme huomasimme hyvin juhlalliset valmistelut tapahtumaa varten. Koko kaupunki oli kokoontunut rantaan, siellä olivat valmiudessaan kaikki papit, mukaan luettuina katedraalin papit, kaikkien luostareiden veljeskunnat (joita olivat dominikaanit, fransiskaanit, mercedaarit ja jesuiitat) ristiensä takana seisten, valmiina ohjaamaan uuden varakuninkaan juhlakulkueen katedraalikirkkoon. Papit ja jesuiitat olivat nopeimmat astumaan maihin, samoin suuri Don, Cerralvon markiisi vaimonsa kanssa. Jotkut tulijoista suutelivat pyhänä pitämäänsä maata, koska intiaanit, jotka aikaisemmin olivat palvelleet epäjumaliaan ja uhranneet paholaiselle, oli saatu käännytetyiksi kristinuskoon. Toiset laskeutuivat polvilleen rukoillakseen lyhyesti Neitsyt Mariaa, toiset taas niitä pyhimyksiä, joita pitivät parhaina. Ja jotkut asettuivat oikeille paikoilleen ja niihin asemiin, jotka heille oli kulkueessa omissa säännöissään määrätty.”
Thomas Gage kertoo, miten dominikaanit viipyivät vain kaksi päivää San Juan de Ulúassa. Heidän matkansa kävi entisen Veracruzin (nykyinen Antigua) kautta kohden vuoristossa sijaitsevaa Jalapaa ja sieltä edelleen Meksikon Kaupunkiin. Thomas Gage jätti Filippiineille matkaavan dominikaanien joukon.
Gagen kuvaukset matkastaan
Gagen matka Uudessa Maailmassa, ja eläminen Antigua Guatemalassa kesti kaksitoista vuotta. Palattuaan monien vaiheiden jälkeen takaisin Englantiin hän kuvaa vaiheitaan eloisasti vuonna 1645 Lontoossa ilmestyneessä teoksessaan, joka nykyisin tunnetaan parhaiten J. Eric S. Thompsonin toimittamana nimellä Thomas Gage's Travels in the New World. Englantilaiset ja yleensäkin protestanttinen maailma pitivät aikoinaan Thomas Gagen teosta eräänlaisena aikansa latinalaisen Amerikan hakuteoksena. Protestantit eivät juuri luottaneet espanjalaisten omiin kirjoituksiin, paitsi sellaisiin, jotka antoivat epäedullisen kuvan konkistadoreista ja espanjalaisista yleensäkin.
Viranomaiset yrittivät estää Filippiineille matkaavien jäämisen Uuteen Espanjaan
Meksikossa kulkiessaan Filippiineille matkaavat olivat alttiina monille houkutuksille. Joita silmällä pitäen jo Filip II oli antanut munkkien harharetkiä estävän määräyksen:
”Määräämme Uuden Espanjan Varakuninkaitamme ja Kuvernöörejämme, ja pyydämme Sääntökuntien Prelaatteja, kutakin heistä, huolehtimaan kaikella tarmolla ja huolella siitä, että Filippiineille lähetetyt Munkit jatkavat matkaa viivyttelemättä, ja ettei heitä hyväksytä muihin Provinsseihin, eikä suostuta mihinkään poikkeuksiin heidän suhteensa.”
Ylellisyyttä kammoksuvan Thomas Gagen matka, sen sijaan, että olisi suuntautunut Acapulcosta alkuperäiseen kohteeseensa, Filippiineille, keskeytyi Oaxacan laaksossa, jatkuakseen sieltä jonkin ajan kuluttua Guatemalaan. Oaxacan seudusta kertoessaan hän sanoo, ettei hän missään muualla ole tavannut niin ihanteellisia olosuhteita kuin siellä, ja että hän olisi halunnut elää siellä, ellei eräs tapahtuma juuri heidän siellä ollessaan, olisi kumonnut hänen käsityksensä paikkakunnan ihanuudesta. Oaxacan dominikaanikirkon aarteiden Gage ilmoittaa olleen arvoltaan kaksi tai kolme miljoonaa pesoa.
Thomas Gage kertoo eräästä Oaxacan dominikaaniluostarin espanjalaisesta veljestä, joka oli kuoltuaan saanut hyvin kunniattoman hautauksen:
”Tämä vanha mies kuoli minun ollessani siellä, ja koska häntä ei voinut hänen eläessään moittia mistään, etsittiin syitä moitteisiin vainajan sellistä. Sieltä löytyi arkku, jossa oli joitakin rahoja, joita hän ei ollut eläessään saattanut Superiorinsa tietoon. Hänen ilmoitettiin kuolleen kirkonkirouksen alaisena, joten hän ei voinut saada kristillistä hautausta eikä hautapaikkaa kirkossa tai luostarissa. Niinpä he hautasivat luostarin puutarhaan kaivettuun kuoppaan aiemmin niin kunnioitetun vanhurskaansa kunniattomasti, mukanaan menetetty arvonsa ja maineensa. Tämän he tekivät perusteenaan se, että tämä oli tehnyt syntiä antamaansa köyhyyslupausta vastaan, josta syystä hän oli kirkonkirouksen alainen. Tästä asiasta puhuttiin kaupungissa ja koko maassa paljon ja pidettiin sitä skandaalina, mutta ihmiset puolustautuivat sanomalla, että kyseessä oli kirkonkirous. Totuus oli, että vainaja oli espanjalainen, jolle voitiin tämän kuoltua osoittaa halveksuntaa. Sillä varmastikaan he eivät olisi voineet tehdä näin hänen elinaikanaan tekemänsä, omaisuudesta johtuvan synnin takia... Nähtyämme tämän omin silmin ja kuultuamme lisäksi paljon eripuraa ja riitoja heidän keskuudessaan, ajattelimme, ettei Oaxaca ole meille sopiva paikka elää. Niinpä me kolmen päivän jälkeen kiiruhdimme sieltä pois ja lähdimme kohden Chiapasia, joka on kolmensadan mailin päässä.”
Thomas Gagen kirjoittaman teoksen nykyisen laitoksen toimittanut maineikas mayatutkija J. Eric S. Thompson, lausuu mielipiteensä Gagen kuvailemasta munkkiveljen hautauksesta toimittamansa teoksen eräässä alaviitteessä:
”Historia, jonka Gage kertoo espanjalaisen munkin häpäisevästä hautaamisesta siunaamattomaan maahan, on sellaisena kuin se on kirjoitettu, uskomaton. Joko asiaan liittyneet tiedot olivat epäuskottavia, tai sitten tärkeitä tietoja on jäänyt huomiotta.”
Tärkeitä tietoja oli ilmeisesti jäänyt huomiotta, sillä kerjäläissääntökunnan luostarilupauksen pettänyttä munkkia odotti rangaistus, jonka täytäntöönpanosta Alonso Viisaan lakikokoelmassa on selvät määräykset, vaikkakin niitä ehkä sovellettiin harvoin.
Filippiinien ja Oaxacan sijasta Gage päätyi Guatemalaan, jossa hän toimi erilaisissa kirkollisissa tehtävissä vuoteen 1636. Gage anoi useaan otteeseen lupaa saada palata takaisin Espanjaan. Gagen anomukseen ei kuitenkaan suostuttu, joten hän päätti toimia omin avuin. Hän ratsasti palvelija mukanaan Costa Ricaan, jossa nousi Panaman Portobelloon lähtevään fregattiin. Sitä ennen häneltä olivat merirosvot vieneet kaikki, melkoisen runsaat rahavarat.
Gagen matkakuvaus valmistelee Englannin suuruutta
Gagen matkakuvausta voidaan pitää paljastusteoksena, jossa valmistellaan Britannian imperiumin suuruutta Espanjan kustannuksella. Oliver Cromwell halusi Gagen Länsi-Intian saarille suuntautuvalle valloitusretkelle, koska oletti Gagen tietävän paljon noista seuduista, vaikka Gagen tiedot koskivat etupäässä Meksikoa ja Guatemalaa. Hispaniolan valloitusyritys epäonnistui surkeasti, vaikka Gage oli Lontoossa vuonna 1648 julkaistussa kirjassaan todistanut espanjalaisten olevan rappeutuneita ja täysin taistelukyvyttömiä, Espanjan siirtomaiden väestön vain odottaessa englantilaisten saapumista ja vapautumista espanjalaisten ikeestä. Gage kuoli Jamaikalla 1656.
Gagen teoksen eräänä johtoajatuksena oli vähätellä espanjalaisten hallintoa Uudessa Maailmassa
Thomas Gage käyttää Bartolomé de las Casasin ja ilmeisesti myös Girolamo Benzonin kirjoituksia aseena yrityksissään saada Englanti valloittamaan osia Uudesta Mantereesta. Gagen teoksen eräänä johtoajatuksena oli kuvata Meksikon ja Keski-Amerikan olot Englannin väliintulolle suotuisina. Hän on harmissaan siitä, että Englanti oli lyönyt laimin tilaisuutensa löytää Amerikan ensimmäisenä. Gage perustelee toimiaan Las Casasin aikaansaamalla espanjalaisvastaisella Musta legenda -mielialalla, joka oikeuttaisi englantilaiset toimimaan espanjalaisia vastaan samalla tavoin kuin nämä olivat toimineet intiaaneja vastaan.
Gagen kirje Sir Thomas Fairfaxille, Englannin ja Walesin sotavoimien komentajalle
”Oikeus omistaa nuo maat kuuluu ilman muuta niiden alkuperäisille asukkaille, jotka voivat omasta halustaan vapaaehtoisesti kutsua englantilaiset suojelijoikseen riippumatta siitä kenellä heihin on omistusoikeus. Tuon omistusoikeuden he voivat siirtää tai luovuttaa toisille. Otettakoon huomioon se epäinhimillinen teurastus, johon intiaanit aikoinaan syyllistyivät uhratessaan niin paljon järjellisiä olentoja kirotuille epäjumalilleen, josta espanjalaiset saivat riittävän syyn riistää näiltä heidän maansa. Tuota samaa perustetta voidaan vielä paremmalla syyllä käyttää espanjalaisia itseään vastaan, koska he ovat uhranneet niin monta miljoonaa intiaania barbaariselle julmuuden epäjumalalleen niin, että monet väkirikkaat saaret ja laajat alueet mannermaata ovat sen johdosta muuttuneet asumattomiksi kuten Bartolomé de las Casas, espanjalainen Uudessa Maailmassa sijaitsevan Chiapasin piispa on painetuilla teksteillään todistanut olevan. Mutta jotta tämän luontoinen keskustelu päättyisi ja koska Jumala on antanut maan ihmislasten asuttavaksi, ja koska tuossa maanosassa on monia maita, joita eivät vielä ole sen paremmin espanjalaiset kuin intiaanitkaan asuttaneet, niin miksi minun maanmieheni englantilaiset olisivat estettyjä käyttämään hyödykseen sitä minkä Jumala alusta alkaen on määrännyt ihmiskunnan siunaukseksi? Mutta en häiritse teidän Korkeuttanne enemmillä tähän asiaan liittyvillä tosiasioilla, vaan tarjoan itseäni ja kaikkia heikkoja avujani (millaisia ne sitten ovatkin) käytettäviksi maani hyväksi”.
Satiini
thumb|Kiiltävää satiinia. thumb|Satiinin sidoskaava. Yksi mallikerta korostettu harmaalla. Satiini eli pomsi tai atlas on yksi kudotun kankaan perussidoksista. Muita perussidoksia ovat palttina ja toimikas. Toimikas ja satiini erotetaan toisistaan siten, että satiinissa kankaan sidospisteet eivät kosketa toisiaan.
Lentäminen
Lentäminen on ilmassa tai avaruudessa tapahtuvaa liikkumista. Lentäminen on useimmiten hallittua, jolloin lentävä eläin tai kone voi ainakin osittain hallita lentorataansa. Ilmakehässä lentämistä kutsutaan ilmailuksi ja avaruudessa tapahtuvaa lentoa avaruuslennoksi. Lentäminen ilman omaa voimanlähdettä on liitämistä. Monet eliöt, kuten useimmat linnut ja monet hyönteiset sekä lepakot osaavat lentää.
Lentokoneen lento
thumb|[[British Airways|British Airwaysin lentokone lennossa.]] Lentokone liikkuu moottorinsa ja polttoaineen voimalla. Se pysyy ilmassa siipiensä aiheuttaman nostovoiman ansiosta. Nostovoima syntyy, kun siiven yläpinnalle muodostuu alipaine ja alapinnalle ylipaine. Nostovoimasta merkittävin osa muodostuu siiven yläpinnalla. Nostovoiman suuruus riippuu lentonopeudesta ja -korkeudesta, siiven ja ilmavirran välisestä kohtauskulmasta sekä siiven koosta, muodosta ja puhtaudesta. Lentokonetta voidaan ohjata ilmassa siipeen liitetyillä laipoilla, lentojarruilla ja siivekkeillä.
Lentokoneet suunnitellaan virtaviivaisiksi, jotta ilmanvastus olisi mahdollisimman pieni. Ilmanvastusta pienennetään myös lentämällä korkealla ohuessa yläilmassa. Korkealla voidaan myös hyödyntää suihkuvirtauksia, nopeita tuulia.
Lintujen lento
thumb|[[Kesykyyhky|Puluja siiveniskun eri vaiheissa.]] Lintujen rakenne ja elintoiminnot ovat sopeutuneet monin tavoin hyvin lentämiseen. Lintu lentää sulkien peittämillä siivillään vahvojen rintalihastensa voimin. Linnun kyynärsiiven poikkileikkaus on alapinnaltaan kovera ja yläpinnaltaan kupera. Kun ilmavirta osuu siiven koveraan alapintaan, sen nopeus laskee ja kohottaa ilmanpainetta siiven alla, jolloin siipi pyrkii nousemaan ylöspäin. Siiven yläpinnalle muodostuu alipaine, ja syntyy nostovoimaa. Monet linnut saavat myös siipiensä kärjillä aikaan nostovoimaa kehittävän pyörteen. Nostovoiman vähetessä tapahtuva sakkaaminen ei ole linnuille vaarallista kuten lentokoneille, vaan ne voivat hyödyntää syntyvää suurta ilmanvastusta esimerkiksi laskeutumisen yhteydessä.
Pyrstön merkitys linnun lennossa on vain vähäinen. Pyrstöstä on hyötyä lekuttelussa, lentoon lähdössä ja laskeutumisessa. Alula eli pikkusiipi osallistuu nostovoiman kehittämiseen pienillä lentonopeuksilla. Sen avulla lintu saa lisää siiven pinta-alaa, ja alula ohjaa ilmavirran kulkua käsisiiven yläpinnan siipiprofiilin myötäiseksi.
Liitäminen
Lintujen liitosuhde vaihtelee kuudesta 26:een, eli se jää heikommaksi kuin hyvillä purjelentokoneilla.
Keihärinkoski
Keihärinkoski on Keski-Suomen Viitasaarella sijaitseva koski. Se on tunnettu urheilukalastuskoski. Keihärinkoski sijaitsee Kivijärven reitillä, sen ensimmäisenä koskena Keiteleestä ylöspäin. Koskella sallitaan ainoastaan perinteinen perhokalastus. Koskelta on edelleen mahdollista saada kookkaita, luonnonkudusta peräisin olevia järvitaimenia.
Kosken pituus on 400 m ja leveys keskimäärin 50-55 metriä. Putouskorkeus on 1,05 m. Kosken keskivirtaama on 22 m3/s, ylivirtaama 37 m3/s ja alivirtaama 12 m3/s. Veden pinnan lasku ja vesien virtaussuunnan muuttuminen aiheuttivat noin 6 300 - 5 800 vuotta sitten Keihärinkosken synnyn Ylä-Keiteleen ja Muuruejärven väliin.
Pohjois-Inkerin Hoitokunta
Pohjois-Inkerin Hoitokunta (alkujaan Pohjois-Inkerin Väliaikainen Hoitokunta) oli Suomessa vaikuttanut Pohjois-Inkerin väliaikainen pakolaishallitus, joka toimi heinäkuusta 1919 vuoteen 1921. Hoitokunta johti Pohjois-Inkerin vapaustaistelua ja sen tavoitteena oli liittää Suomeen erityisesti Pohjois-Inkeri, mutta myös tarpeen tullen koko Inkeri. Käytännössä Hoitokunta toimi inkeriläisten pakolaishallituksena ja Suomen inkeriläisten pakolaisten asioiden ajajana. Länsi-Inkerin asiaa ajoi puolestaan Inkerin väliaikainen hoitokunta. Niiden näkemykset erosivat siten, että länsi-inkeriläiset nojautuivat valkoiseen Luoteis-Venäjän hallitukseen, kun taas pohjoisinkeriläiset luottivat ensisijaisesti Suomen hallitukseen.
Perustaminen
Pohjois-Inkerin väliaikainen hoitokunta syntyi heinäkuussa 1919 pohjoisinkeriläisten pakolaisten perustamana. Pohjois-Inkeristä saapui Suomeen pakolaistulva keväällä 1919, kun venäläiset bolševikit alkoivat häätää pohjoisinkeriläisiä kodeistaan ja tehdä puna-armeijan pakkovärväyksiä. Kokonaisuudessaan Suomessa oli 8 000 inkeriläispakolaista Hoitokunnan perustamisajankohtana. Hoitokunnan pohjoisinkeriläiset perustajat olivat radikaalimpia kuin Länsi-Inkerin toimikunnan, jonka kanssa Pohjois-Inkerin Hoitokunta joutuikin useaan otteeseen erinäisiin riitoihin. Pohjois-Inkerin Hoitokunta saattoi laskea tukeutuvansa suomalaisiin jääkäreihin ja Suomen tasavaltaan itsenäisyyspyrkimyksissään Neuvosto-Venäjästä ja Suomen tasavaltaan liittymisessään, kun taas Länsi-Inkerin toimikunta Pietarin ja Viron välisellä alueella joutui ottamaan huomioon Britannian ja Viron suhteet Venäjän luoteisarmeijaan, minkä vuoksi Länsi-Inkerin toimikunta pyrki samaan riittävän vahvan aseman alueesta neuvotellakseen Venäjän valkoisten kanssa autonomiasta.
Toiminta
Pohjois-Inkerin hoitokunta päätti kesällä Suomen hallituksen asetuella ja suostumuksella aseellisia muodostaa 580 miehen vahvuisen Pohjois-Inkerin Rykmentin. Vastoin Suomen hallituksen ehtoja rykmentti hyökkäsi Inkerin puolelle 26. heinäkuuta 1919 everstiluutnantti Georg Elfvengrenin johdolla. Rykmentti eteni Pohjois-Inkeriin 10–15 km Suomen rajalta joutuen kuitenkin vetäytymään kohti Suomen rajaa, ja asettui Kirjasaloon. Everstiluutnantti erotettiin ja toimikunta muutti nimensä Pohjois-Inkerin Hoitokunnaksi ottaen puheenjohtajakseen maalaisliittolaisen kansanedustajan Juho Kokon. Joukot vetäytyivät Kirjasaloon puolustukseen yrittäen uutta hyökkäystä vielä Elfvengrenin johdolla 21. lokakuuta epäonnistuen samanlailla kuin heinäkuussa.thumb|200px|Pohjoisinkeriläisiä postimerkkejä
Lokakuun taistelun jälkeen hoitokunta keskittyi rajanvartiointitehtäviin. Rykmentin ylläpitämiseksi julkaistiin keväällä 1930 Pohjois-Inkerin oma postimerkkisarja, jonka varoilla julkaistiin myös Kirjasalon Sanomat -lehteä, joka ilmestyi noin puolen vuoden ajan keväästä 1920 alkaen. Välit suomalaisiin aktivisteihin oli hyvät, mutta suhteita länsi-inkeriläisten kanssa hankaloitti se, että nämä nojautuivat valkoiseen Luoteis-Venäjän hallitukseen, kun taas pohjoisinkeriläiset luottivat ensisijaisesti Suomen hallitukseen. Maaliskuussa 1920 kummankin alueen hoitokunnat pääsivät sopuun ja valitsivat inkeriläisten yhteiseksi edustajaksi maisteri Kaapre Tynnin.
Kun suomalaiset luovuttivat Kirjasalon Tarton rauhansopimuksen mukaisesti, jäi Hoitokunnalle enää tehtäväksi inkeriläispakolaisten asioiden hoitaminen. Pakolaisia oli saapunut taisteluiden jälkeen noin 8 000 ja osa heistä, noin 3 000 palasi rauhan jälkeen takaisin Inkeriin, osa jäi Suomeen. Ylimääräisessä ja ilmeisesti viimeisessä kokouksessaan 11. maaliskuuta 1921 Pohjois-Inkerin Hoitokunta vahvisti Inkerin lipun mitat ja värit. Hoitokunnan merkitys ja toiminta hiipuivat sitä mukaa, kun sen johtama vapaustaistelu menetti pohjansa rauhansopimuksen jälkeen.
Paul Frère
thumb|250px|Frère Porsche 904 kuljettajana vuonna 1966. Paul Frère (30. tammikuuta 1917 Le Havre, Ranska – 23. helmikuuta 2008 Saint-Paul, Ranska) oli belgialainen kilpa-autoilija.
Frère syntyi Le Havressa ensimmäisen maailmansodan aikana belgialaispoliitikon perheeseen. Hän oppi puhumaan sujuvasti neljää eri kieltä perheen muuttaessa ympäri Eurooppaa ja kouluttautui insinööriksi toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen hän alkoi kilpailla moottoripyörillä sekä ryhtyi journalistiksi vuodesta 1946 lähtien kirjoittaen, mm. Motor Sport sekä Road & Track -lehtiin (hän toimi myös Road & Trackin Euroopan osaston päätoimittajana 24 vuoden ajan).
Vuonna 1948 Frère siirtyi ajamaan urheiluautoja erilaisiin kestävyysajoihin, joissa voitti vuonna 1952 tuotantoautojen Belgian osakilpailun, mikä herätti suurta huomiota. Samana vuonna hän kävi tiukan taistelun Ken Downingin kanssa Formula 2-luokan Frontièresin osakilpailussa sateisella radalla, jonka hän lopulta voitti HWM:n autollaan.
Formula 1-sarjaan Frère osallistui yhdentoista osakilpailun verran vuosina - ja saavutti niistä yhteensä 11 MM-pistettä. Debyyttikilpailussaan vuoden 1952 Belgian GP:ssä hän oli viides. Frère vaihteli jatkuvasti kilpasarjoja ansaiten palkintosijoja vuoden 1953 Eifelrennen-kilpailusta (2.sija) sekä Mille Migliasta (voitto) ja Le Mansin 24 tunnin ajoista (luokkavoitto). Vuoden 1955 Le Mansin 24 tunnin ajoissa hän oli Peter Collinsin kanssa toinen, mutta kilpailua varjosti kilpailussa sattunut onnettomuustilanne. Samana vuonna hän ajoi jälleen muutaman F1-kilpailun Ferrarin autolla sijoittuen neljänneksi Belgian GP:ssä. Viimeisessä osakilpailussaan vuonna 1956 hän sai F1-uransa parhaimman tuloksen ollessaan toinen Belgian GP:ssä.
Frère siirtyi F1:sten jälkeen ajamaan kestävyysajoja voittaen vuosien 1957-58 Reimsin 12 tunnin ajot Ferrarillaan. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1960 Ferrarilla ajoparinaan belgialainen Olivier Gendebien. Samana vuonna voittoja tuli myös Formula Libren Etelä-Afrikan osakilpailusta sekä Spa-Francorchampsilla järjestetystä urheiluautokilpailusta.
Eläköidyttyään kilpa-ajamisesta Frère jatkui journalistin tehtäviään ja testasi autoja, kunnes tammikuussa 2007 mursi lantionsa Nürburgringin läheisellä tiellä sattuneessa kolarissa eikä koskaan toipunut siitä, vaan menehtyi lopulta vuonna 2008.
Tilda Kiianlehto
Tilda Kiianlehto (s. 1995) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Vilttitossua elokuvassa Heinähattu ja Vilttitossu. Hän on esiintynyt myös lyhytelokuvissa ja tehnyt pieniä rooleja TV-sarjoissa sekä äänirooleja. Näytellessään ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa Heinähattu ja Vilttitossu Kiianlehto oli 6-vuotias.
Kerjäläisveljestö
Kerjäläisveljestö on kristillinen munkkikunta, jonka jäsenet elävät tarkoituksellisesti köyhyydessä.
Ensimmäiset kerjäläisveljestöt perustettiin keskiajan Ranskassa 1200-luvun alussa. Vanhin niistä on dominikaaniveljestö, jonka perusti Dominicus Guzmánilainen vuonna 1215 Toulousessa. Dominikaaneihin kuuluvien pappien tarkoituksena oli vakuuttaa kirkon rikkautta arvostelevat harhaoppiset elämällä yhtä askeettisesti kuin nämä, mutta opettamalla kuin katolinen kirkko. Dominikaanit luopuivat omaisuudestaan ja elivät ihmisten antamien almujen varassa. Veljestö pyrki antamaan jäsenilleen hyvän koulutuksen, ja siitä tulikin pian Euroopan oppinein yhteisö. Toinen merkittävä kerjäläisveljestö oli fransiskaanit, jotka eivät omistaneet mitään vaan elivät ruokapalkalla tekemästään työstä tai ihmisten antamista lahjoista. Dominikaanien ja fransiskaanien jälkeen syntyneitä merkittäviä kerjäläisveljestöjä ovat augustinolaiset ja karmeliitat.
Kerjäläisveljestöt toivottivat luostarielämään tervetulleiksi myös köyhät, joiden oli aikaisemmin ollut vaikea päästä luostareihin. Kerjäläisveljien saarnat olivat kansanomaisia ja mieleenpainuvia, ja maallikot saivat niistä usein uskonnollisia tarpeitaan tyydyttäviä vastauksia.
Paavi antoi kerjäläisveljestöille etuoikeuden saarnata kaikkialla ja antaa synninpäästön. Tämä suututti kuitenkin papiston, joka pelkäsi menettävänsä etuoikeutensa ja tulonsa, ja seurasi vuosisatoja kestänyt kiista.
Paul d’Amour
thumb|250px|Paul d'Amour Paul d'Amour (s. 12. toukokuuta 1967 Spokane) on yhdysvaltalaisen Tool-yhtyeen entinen ja alkuperäinen basisti.
D'Amour soitti alun perin kitaraa ja liittyi Toolin basistiksi Adam Jonesin esiteltyä hänet yhtyeelle. Tool julkaisi vuonna 1993 debyyttialbuminsa Undertow'n, mutta d'Amour lähti yhtyeestä vuonna 1995. Hän perusti yhtyeen Lusk, jolta ilmestyi vuonna 1997 psykedeelinen albumi Free Mars. Hänellä on ollut myös muita projekteja musiikin parissa.
Karachin satama
Karachin satama ( tai Karachi Port; UN/LOCODE: PK KHI ) on Pakistanin Karachin kaupungin lounaisosassa, Arabianmeren pohjoisrannalla toimiva suuri satama.
Karachin satama on Amerikan satamaviranomaisten yhdistyksen (AAPA) tilaston mukaan kokonaisrahtimäärältään (2016: 52,5 milj. t) ja konttiliikenteeltään (2016: 1,96 milj. TEU) Pakistanin suurin satama. Se lukeutuu maailman sadan suurimman rahti- ja konttisataman joukkoon. Tilastokaudella 2017-18 sekä rahti- että konttimäärät kasvoivat hieman: 54,7 miljoonaan tonniin ja 2,25 miljoonaan TEU:hun.
Karachi mainitaan kirjallisissa lähteissä satamapaikkana ensimmäisen kerran vuonna 1558. Tätä aiemmissa lähteissä paikkakunnasta käytetään muita nimiä.
Ruhtinas (kirja)
Ruhtinas (Il Principe) on Niccolò Machiavellin vuonna 1513 kirjoittama kirja, joka julkaistiin vuonna 1532. Se on renessanssin ajalle hyvin tyypillinen: se on ohjekirja hallitsijoille. Teos on erityisesti osoitettu Lorenzo de’ Medicille, joka oli myös paavi Leo X:n veljenpoika, siinä toivossa, että hän Machiavellin ohjeiden avulla olisi se suuri hallitsija, jota Firenze tarvitsi palauttaakseen itsenäisen valta-asemansa. Luultavasti Machiavelli myös toivoi, että kirja saattaisi hänet takaisin Medicien suosioon, jolloin hän voisi palata maanpaosta ja nousta takaisin politiikan keskiöön.