cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rainer Weiss
Vuonna 2017 Weissille yhdessä Kip Thornen ja Barry Barishin kanssa myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto "ratkaisevasta osuudesta LIGO-ilmaisemeen ja gravitaatioaaltojen havaitsemisesta".
Sarlahin piirikunta
Piirikunta ryhmitellään usein kokonaisuudessaan Nepalin Keskiselle Teraille (alankovyöhykkeeseen) kuuluvaksi. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 88,3 % on luokiteltu alempaan trooppiseen ja 11,7 % ylempään trooppiseen kasvillisuusvyöhykkeeseen. <gallery widths=160px heights=120px>
Rainer Weiss
Varhaisvuodet ja opinnot
Rainer Weiss syntyi 29. syyskuuta 1932 Berliinissä, Saksassa. Hänen vanhempansa olivat neurologi Frederick A. Weiss sekä näyttelijä Gertrude Loesner. Koska hänen isänsä oli syntyperältään juutalainen ja lisäksi idealistinen kommunisti, natsit olivat ottaneet hänet vangiksi, sillä he pitivät jo tuolloin, ennen Hitlerin valtaantuloa, hallinnassaan eräitä Berliinin kaupunginosia. Gertrude Loesner onnistui kuitenkin saamaan miehensä vapautetuksi ja järjesti tälle mahdollisuuden paeta maasta Prahaan, johon hän itsekin muutti poikansa syntymän jälkeen. Kun Saksa syksyllä 1938 sai Münchenin sopimuksen mukaisesti haltuunsa osan Tšekkoslovakian alueesta, perhe katsoi parhaaksi paeta sieltäkin. Saintlouisilainen Stixin suku järjestikin tähän mahdollisuuden, niin että he saivat Yhdysvaltojen viisumin ja saattoivat muuttaa New Yorkiin, jonne he saapuivat tammikuussa 1939.
Hän opiskeli ensin MIT:ssä, mutta suoritettuaan ensimmäiset vuosikurssinsa hän suoritti vuonna 1955 Bachelor of Science-tutkinnon ja väitteli vuonna 1962 tohtoriksi Jerrold Zachariaksen johdolla. Vuosina 1960–1962 hän toimi opettajana Tuftsin yliopistossa, mutta vielä sen jälkeen jatkoi opintojaan Princeton Universityssä vuosina 1962–1964, minkä jälkeen hänet vuonna 1964 hyväksyttiin MIT:N tiedekunnan jäseneksi.
Saavutukset
Weissin johdolla kehitettiin kypsiksi tieteenhaaroiksi kaksi perustavaa tutkimusalaa, jotka ennen häntä olivat vain juuri päässeet aluilleen: kosmisen taustasäteilyn luonteen tutkimus ja interferometristen gravitaatioaaltojen havainnointi.
Weiss mittasi uraauurtavalla tavalla kosmisen mikroaaltosäteilyn spektriä, ja täten hän teki omalta osaltaan mahdolliseksi sen, että NASA saattoi tehdä siitä tarkempia mittauksia COBE-satelliisin avulla. Weiss keksi myös interferometrisen gravitaatioaaltoilmaisimen ja oli yksi Yhdysvaltain kansallisen tiedesäätiön (NSF) LIGO-projektin alkuunpanijoista. Nämä molemmat hänen saavutuksensa asettivat haasteen niille fysiikan tutkimusmenetelmille, joilla aikaisemmin oli yritetty ymmärtää maailmankaikkeuden luonnetta.
Helmikuussa 2016 Weiss oli yksi niistä LIGO:n ja Virgon tutkijoista, jotka saattoivat lehdistötilaisuudessa ensimmäisinä ilmoittaa, että gravitaatioaallot oli jo syyskuussa 2015 kyetty havaitsemaan. Muut samaan lehdistötilaisuuteen osallistuneet tutkijat olivat Gabriela González, David Reitze, Kip Thorne ja France A. Córdova.
Kunnianosoituiset ja palkinnot
Rainer Weissille on myönnetty runsasti palkintoja
Poliisiromaani
Poliisiromaani on yksi rikoskirjallisuuden alalajeista. Sen pääosassa on poliisi ja painopiste on poliisityön kuvauksessa. Perinteisestä salapolisiiromaanista poiketen tutkittavia rikoksia voi olla monia eivätkä ne välttämättä liity toisiinsa.
Poliisiromaani kuvaa rikoksen ratkaisemista poliisin näkökulmasta. Se kertoo poliisin arjesta realistisesti.
Yksi tunnetuimmista suomalaisista poliisiromaanien kirjoittajista on Matti Yrjänä Joensuu, jonka kirjojen päähenkilönä on ylikonstaapeli Timo Harjunpää.
Gustaf Selin
Gustaf Selin (14. lokakuuta 1830 Sääksmäki – 24. toukokuuta 1905 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut kauppias ja kunnallismies.
Metsä-Paavolan talossa Sääksmäen Tarttilassa syntynyt Selin muutti 31-vuotiaana Tampereelle ja aloitti siellä ruokatavarakauppiaana vuonna 1861. Hän lajensi pian liiketoimiaan viljakaupan puolelle ja menestyi siinä niin hyvin, että saattoi vuonna 1885 rakentaa Tampereen Kauppatorin eteläreunalle kolmikerroksisen Selinin talon. Selin toimi myös sekatavarakauppiaana.
Eiichi Negishi
Eiichi Negishi (, 14. kesäkuuta 1935 – 	6. kesäkuuta 2021 ) oli japanilainen kemisti, joka palkittiin Nobelin kemianpalkinnolla lokakuussa 2010 Richard F. Heckin ja Akira Suzukin kanssa palladiumin käyttöä ristikytkentäreaktioiden katalyyttinä koskevista tutkimuksista.
Gustaf Selin
Gustaf Selin oli naimisissa Vivika Karlundin kanssa. Heidän poikansa Frans Salmus, ent. Selin (1866–1940) oli Aamulehden (Tampereen Kirjapaino Oy) isännöitsijänä 1894–1906 ja lehden johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän omisti vuodesta 1907 alkaen Lempäälässä Lopen kartanon. Toinen poika Gustaf Alfred Selin (1865–1916) kävi Turun kauppaopiston ja omisti vuodesta 1896 oman puutavaraliikkeen sekä vuodesta 1905 Pyhäjärven höyrysahan, jonka yhteydessä oli sahatavaran kuivaamo ja höyläämö.
Cape Canaveral AFS LC-26
Cape Canaveral Air Force Station Launch Complex 26 (LC-26) on entinen kahdesta alustasta koostuva rakettien laukaisukompleksi Cape Canaveralin avaruustukikohdassa Floridassa. Kompleksin alustoja käytettiin vuosina 1957–1963 Jupiter IRBM-, Jupiter-C-, Redstone- ja Juno II -rakettien laukaisuihin.
Historia
Kompleksi 26:n rakentaminen käynnistyi vuonna 1956. Kompleksin rakennuskustannukset olivat noin 6,8 miljoonaan dollaria. Alustaa 26A käytettiin elokuusta 1957 tammikuuhun 1963 kymmenen Jupiter-raketin laukaisuun. Alustaa 26B käytettiin 16 Jupiter-raketin laukaisuun lokakuusta 1957 tammikuuhun 1960. Kompelksin alustalta 26A laukaistiin 31. tammikuuta 1958 Jupiter C -raketilla Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti, Explorer I. Seuraavaksi alustalta 26B laukaistiin kaksi laukaisua, joista ensimmäisellä joulukuussa 1958 avaruuteen lensi yksi apina, Gordo ja toisella toukokuussa 1959 kaksi apinaa, Able ja Miss Baker. Alustaa 26A käytettiin heinäkuusta elokuuhun vuonna 1959 kahden Redstone-raketin laukaisuun. Alustaa 26B käytettiin kuuden Juno II -raketin laukaisuun elokuusta 1959 toukokuuhun 1961. Kompleksin käyttö päättyi vuonna 1964, ja se siirtyi Air Force Space Museum -museolle saman vuoden marraskuussa. Alusta sai National Historic Landmark -statuksen huhtikuussa 1984, ja alustalla on näytillä nykyisin yli 55 rakettia ja ohjusta.
Virtuaaliasema
Virtuaaliasema on tietokoneohjelma, joka emuloi yleensä optista asemaa, kuten CD- tai DVD-asemaa.
Käyttöjärjestelmät ja ohjelmat saavat näin väärennettyä tietoa, että tietokoneeseen on kytketty oikea fyysinen asema, mutta todellisuudessa ohjelmisto vain esittää olevansa fyysinen asema. Sisältönään virtuaaliasemat käyttävät yleensä CD/DVD-imagea/levykuvaa, minkä myötä levyistä otettujen varmuuskopioiden käyttö on helppoa ilman fyysisiä levyjä, sillä levyn vaihto onnistuu pikaisesti ja imaget/levykuvat eivät kulu käytössä. Ohjelma kykenee yleensä emuloimaan useita asemia, mikä mahdollistaa useamman imagen/levykuvan samanaikaisen käytön. Lisäksi etuna on suora lukeminen levyiltä, joka on erittäin paljon nopeampaa virtuaalisena, koska kiintolevyjen tiedonsiirtonopeudet ovat erittäin paljon suuremmat kuin optisten asemien. Joissakin ohjelmissa ja tietokonepeleissä käytetään kopiointisuojauksia, joiden tarkoitus on estää ohjelmien ja pelien käyttö virtuaalisessa asemassa. Jotkin virtuaaliasemaa emuloivat ohjelmistot osaavat myös huijata näitä ohjelmia luulemaan, että suoritus tapahtuu fyysiseltä levyltä.
Lähteet
ディスクドライブ仮想化ソフト
Kick In
Kick In on Richard Wallacen ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva vuodelta 1931. Elokuvan pääosia näyttelevät Clara Bow, Regis Toomey ja Wynne Gibson. Rikosdraaman tuotti ja levitti Paramount Pictures. Kick In oli Clara Bow’n viimeinen elokuva Paramount Picturesille. Kick In kertoo entisestä rikollisesta Chick Hewesistä (Regis Toomey), joka yrittää pysyä kaidalla polulla Molly-vaimonsa (Clara Bow) avulla. Kuitenkin olosuhteet pakottavat pariskunnan osallistumaan vakavaan rikokseen.
Elisan linkkitorni
thumb|Elisan linkkitorni Pasilan sillalta nähtynä. thumb|Torni Vislauskujan puolelta nähtynä. Elisan linkkitorni (aiemmin HPY:n linkkitorni) on vapaasti seisova tietoliikennemasto Helsingin Itä-Pasilassa. Se sijaitsee Elisa Oyj:n pääkonttorin sisäpihalla osoitteessa Ratavartijankatu 5.
Linkkitorni rakennettiin silloisen Helsingin Puhelinyhdistyksen (HPY) toimitalon rakentamisen yhteydessä vuonna 1988. Tornin on suunnittellut arkkitehtitoimisto Kuusi & Sillanpää. Tornin korkeus antenneineen on 103,7 metriä. Korkeus merenpinnan tasosta on 111 metriä. Valmistuessaan se oli Helsingin toiseksi korkein torni Länsi-Pasilan puolella sijaitsevan Yleisradion linkkitornin jälkeen ja yksi kaupungin korkeimmista rakennelmista (muita korkeampia ovat eräät voimalaitosten savupiiput). Ristikkometallinen torni on paikallinen maamerkki.
Kick In
Kick Inin kuvaukset alkoivat 23. helmikuuta ja päättyivät maaliskuussa 1931. Kick In kuvattiin Paramount Picturesin studioilla Los Angelesin Hollywoodissa. Kick In sai ensi-iltansa 24. toukokuuta vuonna 1931. Elokuvan oikeuksia nykyään kontrolloi Universal Studios, joka omistaa tai kontrolloi kaikkia Paramount Picturesin vuosien 1929–1949 välillä valmistuneita elokuvia. Elokuvaa säilytetään UCLA Film & Television Archive -arkistossa, ja siitä on säilynyt useita kopioita, vaikka elokuvaa ei ole julkaistu VHS:lle tai DVD:lle.
Svend Gade
Svend Lauritz Gade (9. helmikuuta 1877 Kööpenhamina – 25. kesäkuuta 1952 Aarhus) oli tanskalainen lavastaja, ohjaaja ja koristetaiteilija. Hän toimi Saksassa ohjaajana ja lavastajana 1904–1922. Hän sai herätteitä saksalaisesta ekspressionismista ja yhteistyöstä Max Reinhardtin kanssa. Vuosina 1922–1927 hän oli ohjaajana New Yorkissa ja Hollywoodissa, 1930–1937 Kööpenhaminan kuninkaallisessa teatterissa. Hän vieraili Suomessa useita kertoja.
Planktonrapu
Planktonrapu (Macrobrachium lar) on makeanveden katkarapujen (Palaemonidae) heimoon kuuluva kymmenjalkaislaji. Sitä pidetään monesti akvaariossa.
Planktonravun pituus on 7–8 senttimetriä. Se on läpikuultava. Tuntosarvissaan lajilla on hyvin pitkät viiksiä muistuttavat ohuet jatkeet. Koirasrapujen sakset ovat naaraiden saksia kookkaampia.
Planktonrapua tavataan laajasti levinneenä koko läntisellä indopasifisella merialueella. Sitä tavataan jatkuvavirtaisissa joissa ja puroissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi.
Naaras kehittää vihertäviä munia noin kerran kuukaudessa, ja ne näkyvät läpinäkyvässä peräpäässä selkeästi. Poikaset kuoriutuvat noin kolmessa viikossa ja käyvät läpi useita muodonvaihdoksia ennen kuin asettuvat pohjaan elämään.
Kirjallisuusvuosi 1927
Kirjallisuusvuosi 1927 käsittelee vuoden 1927 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tuusniemen kirkko
Tuusniemen kirkko on Tuusniemellä sijaitseva pystyhirsinen pitkäkirkko, jonka suunnitteli Ernst Lohrmann 1864 ja rakensi Mikko Karjalahti 1869. Kirkon sivuilta ulkonee poikkiakselin kohdassa kaksi leveää ja lähes täyskorkeaa sakaraa, keskustassa on monikulmainen huippuun päättyvä lyhty. Runkohuoneessa, sakaroissa ja eteisissä on matalat satulakatot, ikkunat ovat suorapäätteiset. Sisällä on kolme pylväiden jakamaa laivaa ja tasakatot keskustan särmäkartiokupua lukuun ottamatta. Kirkkoa on korjattu vuonna 1922 ja vuosina 1961–1963. thumb|left|upright|Tuusniemen kirkon tapuli vuodelta 1811 tai 1818. Erillinen kolminivelinen kellotapuli on rakennettu 1818, sen kellot ovat vuosilta 1856 ja 1879. Kirkon pinta-ala on 705 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 820 hengelle. Alttaritaulun Ristiinnaulittu on maalannut apteekkari J. W. E. Petersén 1923. Kirkon nykyiset 20-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1990.
Cloetta
Cloetta-konserni on ruotsalainen makeisalan yritys. Se on Pohjoismaiden vanhin suklaavalmistaja ja sillä on merkittävä markkina-asema Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Alankomaissa ja Italiassa. Vuonna 2018 yritys työllisti 2 458 ihmistä, ja sen tuotteita, esimerkiksi suklaata, purukumia, sokerivalmisteita ja pähkinöitä, myytiin yli 50 maassa. Konserniin kuuluu kahdeksan tuotantolaitosta eri puolilla Eurooppaa. Cloetta on listattu Tukholman pörssissä.
1836–1909
Cloetta-konsernin juuret ulottuvat vuoteen 1836, jolloin Italiassa perustettiin ensimmäinen nykyiseen konserniin kuuluva yritys, Sperlari. Cloetta nimi taas on peräisin sveitsiläiseltä Cloëttan perheeltä, jonka kolme poikaa kiinnostuivat suklaan ja makeisten valmistuksesta. Opiskeltuaan alaa Pariisissa he perustivat Cloëtta-yhtiön Tanskaan vuonna 1862. Hollantiin perustettiin ensimmäinen konsernin brändi, lakritsimerkki Venco, vuonna 1878.
Suomessa Cloettan historia alkaa vuodesta 1899, jolloin Nuchim Bonsdroff laajensi yritystoimintaansa ja perusti Helsingissä sijainneelle karamellitehtaalle sivuliikkeen Turkuun (Helsingfors Nya Karamellfabik Åbo filial). Sivuliike myytiin vuonna 1910 siirtomaatavara kauppias Rudolf Gardbergille, joka antoi tehtaalle nimen Hellas.
Läkerol-pastillin valmistus alkoi Ruotsissa vuonna 1909.
1910–1999
Cloettan veljekset muuttivat Ruotsiin ja Svenfeltin perhe osti heiltä Cloettan vuonna 1917.
Cloettan tuotteita alettiin myydä Suomessa vuonna 1998. Tuontia varten Suomeen perustettiin tytäryhtiö Sunco Oy, joka välitti Cloettan suklaapatukoita ja -keksejä suurille tukkureille: Keskolle, Tukolle ja Inex Partnersille.
2000–2009
Vuonna 2000 yritys fuusioitui suomalaisen Fazer-konsernin Fazer Makeistoimialan kanssa muodostuen yhteisyrityksen Cloetta Fazer AB:n. Syynä yhdistykseen oli halu vahvistaa asemiaan norjalaistaustaista Marabouta vastaan, joka oli siirtynyt amerikkalaisomistukseen. Yhtiöt olivat jo aiemmin tehneet yhteistyötä Cloetta Fazer Produktion AB -tuotantolaitoksessa, josta Fazer omisti neljänneksen. Suklaatehtaassa tehtiin merkkimakeisia kummallekin omistajalle.
Vuonna 2008 yritys jakaantui takaisin Cloettaksi ja Fazeriksi. Joulukuussa 2008 Cloetta aloitti myyntiyhteistyön makeisyhtiö Pandan kanssa. Sopimuksen mukaan Panda myi ja jakeli Cloettan tuotemerkkejä Suomessa ja vastaavasti Cloetta myi ja jakeli Pandan tuotteita Ruotsissa.
2010–
Vuonna 2012 Cloetta ja suomalainen Leaf fuusioituivat. Uuden yhtiön nimeksi tuli Cloetta, mutta yhtiön toimitusjohtajaksi valittiin Leaf-konsernin toimitusjohtaja Bengt Baron ja Leafin omistajilla oli osake-enemmistön, 57,6 prosenttia. Cloettan suurin yksittäinen omistaja oli Malfors Promotor-säätiö, jota Svenfeltin suku hallinnoi. Leafin pääomistajia olivat ruotsalainen pääomasijoittaja Nordic Capital ja pääomasijoittaja CVC.
Kesäkuussa 2013 Leaf Suomi Oy vaihtoi nimekseen Cloetta Suomi Oy.
Vuonna 2017 Cloetta osti irtokarkki yhtiö Candykingin. Candykingillä oli myyntipisteitä seitsemässä maassa yli 8000 vähittäiskaupassa ja se myi niissä irtokarkkeja ja Parrots-brändillä kuivattuja hedelmiä ja pähkinöitä. Candykingillä ei ollut omia tuotantolaitoksia ja sen suurimmat markkina-alueet olivat Ruotsi, Britannia, Norja ja Tanska. Cloetta myi liiketoimintansa Italiassa saksalaisen Katjes-konsernin kansainväliselle tytäryhtiölle. Cloetta Italian tuotemerkkejä olivat Sperlari, Saila, Galatine, Dietor ja Dietorelle ja niitä tehtiin Cremonassa, Gordonassa, Silvi Marinassa ja San Pietro in Casalessa.
Organisaatio
Yhtiön pääkonttori ja päätuotantolaitokset sijaitsevat Ljungsbrossa Ruotsissa, lähellä Linköpingiä. Sillä on 8 tuotantolaitosta viidessä eri maassa; Ruotsin lisäksi Belgiassa, Irlannissa, Hollannissa ja Slovakiassa.
Markkina-alue
pienoiskuva|Cloettan tehdas Ljungsbrossa Vuonna 2013 Cloettan arvioitiin olevan maailman 24. suurin makeisvalmistaja noin 840 miljoonan Yhdysvaltain dollarin liikevaihdolla.
Tuotteet
pienoiskuva|Vanha Läkerol-pakkaus Cloetta on valmistanut lukuisia tunnettuja tuotteita, kuten Guldnougat'ta (valmistus alkoi vuonna 1913), Kexchokladia (1938), Mums-mumsia, Ploppia, Centeriä ja Hopea Toffeeta (alun perin Hellaksen ja Leafin valmistama).
Cloetta omistaa myös luonnonmukaisuudella ja terveellisellä mielikuvalla markkinoivan Parrots-tuotemerkin sekä luonnonmukaisuutta korostavat Godisfavoriter- ja Natursnacks-ketjut.
Tuotemerkit
Cloettan tuotemerkkejä eri maissa:
Tuotantolaitokset
Cloetta-konsernilla on tuotantolaitoksia eri puolilla Eurooppaa:
Kenny Everett
Kenny Everett (oik. Maurice James Christopher Cole, 25. joulukuuta 1944 Seaforth, Liverpool – 4. huhtikuuta 1995 Lontoo) oli brittiläinen koomikko ja radio- ja televisioesiintyjä.
Alkuvuodet
BBC:lle Everett siirtyi 1967. Kun BBC Radio 1 aloitti toimintansa 30. syyskuuta samana vuonna, Everett sai juonnettavakseen keskiviikkoiset Midday Spin -lähetykset. Kolme kuukautta myöhemmin hän sai oman sunnuntaiaamuohjelmansa, ja seuraavana vuonna lyhytikäiseksi jääneen arki-iltaisin esitetyn Foreverett-ohjelman. Everett kuitenkin erotettiin 1970 hänen vitsailtuaan liikenneministerin vaimon saaneen tuoreen ajokorttinsa lahjomalla. Kahta vuotta myöhemmin Everett pyydettiin takaisin, tosin kaikki hänen ohjelmansa nauhoitettiin ennalta ja tarkistettiin ennen esitystä.
Vuonna 1973 Everett siirtyi juuri aloittaneelle Capital Radiolle, jolla hän juonsi aamuohjelmaa arkipäivisin. Capitalilla Everett jatkoi vuoteen 1980 asti, mutta jo 1978 hän oli aloittanut oman televisio-ohjelmansa The Kenny Everett Video Show ITV:llä. Everettillä oli jo aikaisempaakin televisiokokemusta, hän oli muun muassa juontanut Nice Time -ohjelmaa kymmenen vuotta aikaisemmin. Omassa ohjelmassaan Everett käytti elektronisia tehosteita, mukana oli tanssiryhmä Hot Gossip, ja Everettin luomia hahmoja, kuten Sikailija Sid ja animaatiohahmo Kapteeni Kremmen. Ohjelma sai useita kansainvälisiä palkintoja.
BBC-vuodet
Tehtyään ITV:lle vielä vuonna 1981 sarjan The Kenny Everett Video Cassette Everett siirtyi BBC:lle tekemään The Kenny Everett Television Show’ta  (myöhemmin The Kenny Everett Show). Tässä sarjassa Everettin esittämiin hahmoihin kuuluivat muun muassa punkkari Gizzard Puke (suom. Yrde Kurkku), hiusmuotoilija Marcel Wave (suom. Viehko Marcel), General Cheeseburger (suom. Kenraali Juustohampurilainen) ja drag-artisti Cupid Stunt, jonka sanomasta ”all done in the best possible taste” -lauseesta muodostui Everettin iskulause. Ohjelmalla oli parhaimmillaan 15 miljoonaa katsojaa. Sketseissään hän parodioi aikakautensa tunnetuimpia artisteja, kuten Elton Johnia ja Barbra Streisandia.
Television jälkeen Everett palasi radioon, jossa hän teki aluksi ohjelmaa BBC Radio 2:lle, kunnes hänet erotettiin vuonna 1984 hänen kerrottuaan loukkaavan vitsin silloisesta pääministeristä, Margaret Thatcherista. Neljä vuotta myöhemmin Everett aloitti juuri perustetulla Capital Gold -asemalla, jolle hän teki päivittäistä ohjelmaa. Tämän työnsä ohessa hän muun muassa esiintyi Lewis Carrollin runoon pohjautuvassa West End -musikaalissa The Hunting of the Snark.
Elokuva
Kenny Everett näyttelee elokuvassa Bloodbath At The House Of Death (1983, suom. Lisää verta pyttyyn, pojat tai Ruuvit löysällä), joka parodioi useita kuuluisia elokuvia, kuten Alien ja E.T. Elokuvassa näyttelee myös muun muassa kauhurooleistaan tunnettu Vincent Price.
Kuolema
Everettillä diagnosoitiin aids vuonna 1993, ja hän kuoli kahta vuotta myöhemmin. Vuotta aikaisemmin hänet oli palkittu elämäntyöstään kultaisella Sony Awardilla.
Airisto (täsmennyssivu)
Airisto voi tarkoittaa seuraavia:
1st Playable Productions
1st Playable Productions on yhdysvaltalainen pelitalo.
Aino-puku
Schwindt julkaisi Koti ja Yhteiskunta -lehden käsityöliitteessä vuonna 1899 puvun teko-ohjeet. Se sai juhlapukuna suuren suosion ja kansan parissa nimen ”Aino-puku”. Suomen Teollisuus-Kauppa myi valmiita pukuja ja niiden materiaaleja, mutta kansallispukuharrastajat ompelivat pukunsa usein ainakin osittain itse. Kuitenkin suuritöiset pronssikierukkakoristeet saatettiin korvata koristenauhoin tai metallilankapujotuksin, jopa pellinpaloin. Esiliina katosi joistakin puvuista kokonaan ja sen tilalle liitettiin metallinastakoristeinen vyö. Myös pukuun kuulunut huntu saatettiin korvata vaikkapa sorokalla.
Aino-pukuun kuului valkoinen paita, vaaleansininen olkainhame, jonka helmat ja muut reunat oli koristeltu punavalkoisilla pirtanauhoilla, punainen esiliina, jonka helmassa oli pronssikierukkakoristeita sekä pari soikeita kupurasolkia, joita yhdistävään ketjuun oli kiinnitetty korvalusikka, tuluskivi, nahkakukkaro ja veitsi erillisillä keskiketjusta lähtevillä ketjuilla. Lisäksi pukuun kuului valkea huntu.
Emil Kukko
Emil Kukko (myöh. Skarra, 14. toukokuuta 1888 Vaasa – 25. heinäkuuta 1963 Porvoo) oli suomalainen yleisurheilija, joka menestyi poikkeuksellisen monessa eri lajissa.
Kukko kilpaili Tukholman 1912 olympialaisissa kolmessa eri lajissa : keihäänheiton karsinnassa hän oli 18:s, pituushypyn karsinnassa 24:s eikä menestystä irronnut myöskään viisiottelusta.
Kukko edusti seuratasolla Helsingin Kisa-Veikkoja ja Porvoon Akillesta. Hän saavutti vuosina 1909–1912 lukuisia SM-mitaleja. Vuonna 1909 hän saavutti SM-hopeaa pituushypyssä. Vuonna 1910 hän saavutti SM-hopeaa sadan ja 200 metrin juoksuissa sekä SM-pronssia pituushypyssä, kolmiloikassa ja viisiottelussa. Vuonna 1911 Kukko voitti Suomen-mestaruuden 100 metrin juoksussa ajalla 12,2, viestijuoksussa ja pituushypyssä tuloksella 638 sekä sai SM-hopeaa viisiottelussa ja pronssia 200 metrin juoksussa. Vuonna 1912 hän voitti SM-kultaa viisiottelussa ja sai hopeaa 200 metrin juoksussa ja pituushypyssä sekä pronssia 100 metrin juoksussa.
Työelämässä Kukko toimi WSOY:n ylifaktorina.
Toulouse FC (1937)
Historia
Toulouse Football Club perustettiin 20. maaliskuuta 1937. Seuran tavoitteeksi asetettiin osallistuminen ammattilais- ja amatöörisarjoihin. Seuran tunnusväreiksi valittiin punainen ja valkoinen. Päävalmentajaksi nimettiin Ranskan jalkapallomaajoukkueen entinen kapteeni Pierre Cazals. Seura aloitti pelit suoraan Ranskan II-divisioonassa vuonna 1938. Toulouse FC:n kehitys jatkui voimakkaana läpi 1950-luvun, jolloin seurassa pelasi muun muassa Aulis Rytkönen. Kauden 1952–1953 jälkeen seura onnistui nousemaan Ranskan pääsarjaan, jossa sen suurimmaksi meriitiksi jäi Ranskan cupin voitto vuonna 1957. Toulouse FC pääsi UEFA Cupiin kaudeksi 1966–1967, mutta loukkaantumisten takia putosi heti ensimmäisellä kierroksella ja sarjapelitkin sujuivat huonosti. Taloudellisten ja pelillisten vaikeuksien takia seura putosi takaisin toiselle sarjatasolle. Tämän johdosta seura fuusioitui Red Starin kanssa vuonna 1967. Kolme vuotta myöhemmin perustettiin Toulouse FC.
Parhaat (Wigwam)
Parhaat on Wigwam-yhtyeen kokoelma-albumi. Megamania-yhtiö julkaisi sen vuonna 2009.
Dhanusan piirikunta
Dhanusan piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskisen kehitysalueen Janakpurin vyöhykkeen eteläosassa.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – naisten 200 m
Helsingin olympiakisojen naisten 200 metrin juoksuun osallistui 38 urheilijaa edustaen 21 kansallisuutta. Kilpailupäivät olivat 25.–26. heinäkuuta. Virallisissa tuloksissa käytettiin käsiaikaa.
Alkuerät
Eriä kaikkiaan 7, joista jokaisesta 2 nopeinta jatkoon.
1.erä
2.erä
3.erä
4.erä
5.erä
7.erä
Välierät
1.erä
2.erä
Kalinga (kuningaskunta)
pienoiskuva|Kalingan sijainti kartalla Kalingan kuningaskunta sijaitsi Intian itärannikolla nykyisen Odishan osavaltion alueella. Bindusaran valtakaudella kuningaskunta oli itsenäinen, mutta hänen poikansa Ašoka päätti valtaan noustuaan vallata alueen. Alueesta käyty sota päättyi vuonna 261 eaa. Ašokan voittoon. Tarinan mukaan Kalingan pinta-ala kattoi alueen Gangesin rannalta etelään Godavarin rantaan ja Amrakantakan vuorilta itään merelle asti.
Vincenzo Bacchi
Vincenzo Bacchi (1. elokuuta 1854 Castelfranco Emilia – 23. tammikuuta 1924) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bolognan arkkihiippakuntaan 17. maaliskuuta 1878 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Mynduksen titulaaripiispaksi 16. lokakuuta 1906. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Domenico Svampa, jota avustivat Arturo Marchi ja Vittorio Amedeo Ranuzzi de' Bianchi.
Bacchi sai 2. joulukuuta 1912 nimityksen Faenzan piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 69-vuotiaana virassa.
Viuhkakattarat
Viuhkakattarat (Anisantha) on heinäkasveihin kuvattu kasvisuku, jota ei yleensä pidetä itsenäisenä sukuna. Siihen kuitenkin luokitellaan suomenkielisessä kasvitieteen kirjallisuudessa lajeja. Sukuun kuuluvat Suomessa tavatuista heinäkasveista nuokkukattara, jäykkäkattara, tupsukattara, hietakattara ja kattokattara. Muissa maissa viuhkakattarat yleensä luetaan töpökattaroiden (Bromus) suvun osaksi.
Mykeneläinen uskonto
thumb|right|280px|Jumalatarta tai papitarta esittävä seinämaalaus [[Mykenen palatsin pyhäköstä. Mykenen arkeologinen museo.]] Mykeneläinen uskonto eli Kreikassa pronssikaudella vallinneen mykeneläisen kulttuurin (noin 1600–1100 eaa.) uskonto oli monijumalinen uskonto, joka sai vaikutteita minolaisesta uskonnosta ja vaikutti edelleen antiikin kreikkalaiseen uskontoon. Tieto sen jumalista ja kulttikäytännöistä on peräisin pääasiassa arkeologisista löydöistä sekä löydetyistä lineaari-B-kirjoituksista.
Twilight Theater
Twilight Theater on Poets of the Fallin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. maaliskuuta 2010. Ensimmäinen single ”Dreaming Wide Awake” saapui kauppoihin 3. helmikuuta 2010. Albumin kappale ”War” on lisensoitu suomalaisen Remedy Entertainmentin Alan Wake -videopeliin.
Mykeneläinen uskonto
Aiemmassa tutkimuksessa minolainen ja mykeneläinen uskonto on usein samaistettu, koska varsinkin niiden kuvakielessä on paljon yhtäläisyyksiä. Uskonnoissa on paljon yhteisiä piirteitä, kuten palatsit pyhäkköineen, suurten temppelien puuttuminen sekä osa jumalkuvastosta, ja ne vaikuttavat muistuttavan toisiaan enemmän kuin antiikin kreikkalaista polis-keskeistä uskontoa. Mykeneläinen uskonto on kuitenkin muodostanut oman uskonnon muotonsa, joka on mahdollisesti lainannut minolaisilta ensisijassa ikonografiaa ja ainesta, joka on sopinut sen itsenäiseen sisältöön. Säilyneiden lineaari-B-tekstien välityksellä on saatu tietoa muun muassa uskonnon jumalista, kulttipaikoista sekä jumalille annetuista uhreista. Tekstit osoittavat, että mykeneläinen jumalmaailma on ollut erilainen kuin minolaisessa uskonnossa, ja koostunut sekä omasta perinteestä että mahdollisesti lainatuista aineksista. Tunnettuihin teksteihin ei kuulu varsinaisia uskonnollisia tekstejä.
Twilight Theater
Twilight Theater saavutti kultalevyn rajan ilmestymisvuonnaan.
Mykeneläinen uskonto
Jumalat
thumb|left|250px|Mykeneläisiä naishahmoisia niin kutsuttuja ”Lintujumalatar”-figuriineja, noin 1300-luku eaa. [[Kansallinen arkeologinen museo (Ateena)|Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]]
Kirjallisuusvuosi 1926
Kirjallisuusvuosi 1926 käsittelee vuoden 1926 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Mykeneläinen uskonto
Jumalat
Mykeneläisistä lineaari-B-tauluista muun muassa Knossoksesta, Pyloksesta, Thebasta ja Kydoniasta on voitu tunnistaa suuri määrä erilaisia jumaliin viittaavia nimiä. Näihin kuuluu sekä jumalia että jumalattaria. Osa on suurella varmuudella samoja, jotka tunnetaan myöhemmästä kreikkalaisesta mytologiasta. Osa puolestaan vaikuttaa olevan näiden varhaisia muotoja, kun taas osa jää kokonaan tunnistamattomiksi. Näin mykeneläisessä uskonnossa on joka tapauksessa havaittavissa ensimmäiset merkit myöhemmän antiikin kreikkalaisen uskonnon pantheonista eli jumalten kokonaisuudesta.
Selvimmin teksteistä voidaan tunnistaa Zeus (di-we, di-wo), Hera (e-ra) ja Poseidon (po-se-da-o, po-se-da-wo-ne). Tunnistettavissa vaikuttavat olevan myös muun muassa myöhempi Apollonin nimitys Paian (pa-ja-wo-ne), Ares (a-re) eli Enyalios (e-nu-wa-ri-jo), Artemis (a-te-mi-to, a-ti-mi-te), Athene eli Athena (a-ta-na), Dionysos (di-wo-nu-so), Eileithyia eli Eleuthia (e-re-u-ti-ja) sekä Hermes tai Hermes Areias (e-ma-*25 a-re-ja). Vaikka teksteissä esiintyy tuttuja nimiä, ne eivät kuitenkaan kerro siitä, oliko näillä jumalilla sama tehtävä kuin myöhemmin.
Erityinen asema vaikuttaa olleen Poseidonilla, joka oli mykeneläisenä aikana ennen kaikkea ktooninen jumaluus ja maanjärisyttäjä, maanjäristysten aiheuttaja, ennemmin kuin myöhemmän uskonnon meren jumala. Selvästi merkittävä oli myös joukko Potnia (po-ti-ni-ja, ”Valtiatar”) -nimisiä jumalattaria. Nimi oli antiikin aikana useiden jumalatarten epiteettinä, ja vaikuttaa esiintyvän mykeneläisissä teksteissä sekä yhden jumalattaren nimenä että useiden epiteetteinä. Teksteistä voidaan erottaa muun muassa viljan valtiatar, hevosten valtiatar, labyrintin valtiatar sekä Athenen nimitys Athana Potnia (a-ta-na po-ti-ni-ja). Teksteissä esiintyy myös jonkinlainen ”Jumalten äiti” tai ”Äitijumalatar” Mater Theia (ma-te-re te-i-ja) sekä Zeuksen ja Poseidonin naispuoliset vastineet Diwia (di-u-ja, di-wi-ja) ja Posidaeia (po-si-da-e-ja). Erityisesti suurten naisjumalatarten merkittävä rooli saattaa olla minolaista lainaa.
Teksteistä voidaan huomata puuttuvan useita antiikin ajan jumalia ainakin näiden myöhemmillä nimillä, kuten Apollon ja Afrodite. Toisaalta suuri joukko nimistä on sellaisia, jotka eivät esiinny antiikin aikana.
Suuri osa tunnetuista jumalpatsaista ja -maalauksista esittää naispuolisia jumalattaria. Kuitenkin myös miespuolisten jumalten kuvia on löydetty, mikä sopii yhteen tekstien antaman todistusaineiston kanssa.
Luettelo jumalista
Lineaari-B-kirjoituksista tunnetaan seuraavat nimet, jotka viittaavat todennäköisesti jumaliin tai muihin kulttihahmoihin (suluissa nimi lineaari-B:stä tehtynä transkriptiona):
Jumalat thumb|right|180px|Mykeneläinen [[idoli, noin 1300–luku eaa. Mykenen arkeologinen museo.]] thumb|180px|”Fylakopín nainen”, jumalatarta tai papitarta esittävä figuriini, noin 1300-luku eaa. [[Míloksen arkeologinen museo.]]
Jumalattaret
Heerokset tms.
Kulttikäytännöt
Uskonnollinen kultti ja sen organisaatio vaikuttaa liittyneen läheisesti mykeneläisten palatsien muuhun organisaatioon. Mykeneläisistä kulttikäytännöistä tiedetään vain vähän. Nimitykset pappi (i-je-re-u eli ἱερεύς, hiereús) ja papitar (i-je-re-ja eli ἱέρεια, hiéreia) tunnetaan, mutta näiden tehtävistä ei ole varmaa tietoa. Pappeus vaikuttaa olleen elinikäinen tehtävä. Lisäksi teksteissä mainitaan ”jumalten orjia” (te-o-jo do-e-ro/do-e-ra), jotka saattoivat olla pappeja/papittaria, jumalalle omistautuneita henkilöitä tai oikeita orjia.
Pyhäköt ja muut kulttipaikat
thumb|right|240px|Härkäfiguriineja [[Fylakopín pyhäköstä, noin 1300-luku eaa. Míloksen arkeologinen museo.]]
Mykeneläisen ajan kulttipaikkoja ovat olleet palatsien pyhäkkötilat, erilliset kulttikeskukset sekä ulkoilmapyhäköt. Parhaiten tunnettuja ovat Mykenen ja Tirynsin palatsien pyhäköt. Merkittäviä tunnettuja erillisiä pyhäkköjä tai temppeleitä ovat Fylakopín pyhäkkö Míloksella, Agía Eirínin jo minolaisena aikana käytössä ollut pyhäkkö Kéalla sekä Ágios Konstantínoksen mahdollisesti Poseidonille omistettu pyhäkkö Méthanan niemimaalla. Merkkejä ulkoilmapyhäköistä on löydetty muun muassa Tirynsin läheltä. Mykeneläisillä oli myös minolaisten tavoin vuorenhuippupyhäkköjä; eräs tällainen tunnetaan läheltä Epidaurosta. Mykeneläiseen uskontoon ei kuulunut suurikokoisia temppeleitä myöhemmän antiikin kreikkalaisen uskonnon tavoin.
Pyhäköiden yleinen tyyppi oli huone, jossa oli sivustoilla korokkeita jumalpatsaita varten. Pyhäköistä on löydetty erilaisia jumalpatsaita, kuten erikokoisia idoleita ja figuriineja, sekä freskotekniikalla tehtyjä seinämaalauksia, jotka kuvaavat mahdollisesti jumalia ja ihmisiä. Patsaiden edessä on yleensä ollut pöytä uhreille. Pyhäkkötilan keskellä on usein ollut tulisija polttouhreja varten. Joissakin kulttipaikoissa esiintyy minolaisesta kulttuurista peräisin oleva häränsarvisymboli.
Uhrit
Uhreja on annettu sekä yksittäisille jumalille että kaikille jumalille yhdessä. Lineaari-B-kirjoitukset vaikuttavat kuvaavan usein uhritoimituksia ja luettelevan kullekin jumalalle uhriksi annettuja tai kuhunkin pyhäkköön vietyjä lahjoja, kuten vilja, viini, eläimet, oliiviöljy, juusto, hunaja ja eläinten taljat. Ilmeisesti uhriaineet luetellaan järjestyksessä, joka vastaa myös myöhempää kreikkalaista uhrikäytäntöä: ensin esiuhrit, sitten juomauhri, sitten veriuhri, jäljelle jääneet verettömät uhrit sekä rituaaliseen puhdistautumiseen tarvitut aineet. Ei ole poissuljettua, etteikö uhreihin olisi kuulunut myös ihmisuhreja.
Hautauskäytännöt
Mykeneläisen hallitsevan luokan vallinnut hautaustapa olivat kuiluhaudat. Tällaisten hautojen ilmestymistä muun muassa Mykeneen on pidetty yhtenä merkkinä erikseen tunnistettavan mykeneläisen kulttuurin saapumisesta tai synnystä. Hautoihin on jätetty paljon erilaisia esineitä, sekä tavallisia että arvoesineitä. Tunnettuihin hautalöytöihin kuuluu esimerkiksi Mykenestä löydetty niin kutsuttu Agamemnonin kuolinnaamio. Hallitsevan luokan hautoihin on uhrattu eläimiä, kuten hevosia ja koiria.
Vaikutus
Mykeneläinen uskonto vaikutti suuresti antiikin kreikkalaiseen uskontoon. Osa jumalista periytyi myöhemmille ajoille läpi niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen, ja myös osa kulteista jatkui katkeamatta. Myös monet kulttiesineet lienevät säilyneen käytössä. Osalle vanhoista kulttipaikoista tuli uusi kultti, mutta ne säilyivät kulttikäytössä: näin kävi muun muassa Delfoissa. Antiikin kreikkalainen temppelirakentaminen voidaan nähdä jatkumona mykeneläisten palatsien megaron-rakentamiselle.
Brokopondo
Brokopondo on yksi Surinamen kymmenestä piiristä. Se on pinta-alaltaan 7 364 neliökilometriä, ja vuonna 2004 siellä oli noin 14 215 asukasta. Piirin pääkaupunki on noin 2 800 asukkaan Brokopondo.
Brasilian keisarikunta
Napoleonin sotien vuoksi Portugalin tuleva kuningas Juhana VI oli paennut Brasiliaan vuonna 1807. Brasiliassa oli jo 1700-luvulla herännyt itsenäisyysliike Ranskan vallankumouksen innoittamana. Juhana VI:n aikana maa kehittyi kaupankäynnin ja koulutuksen osalta. Toisaalta portugalilaisia suosittiin ja veroja korotettiin, minkä katsotaan lisänneen tyytymättömyyttä maassa. Juhana VI:n palattua Eurooppaan hänen poikansa kruununprinssi Dom Pedro I julisti maan yleisen mielipiteen painostuksesta itsenäiseksi, ja hänet tunnustettiin keisariksi. Hän julisti Brasilian perustuslain vuonna 1824, mutta suosion puutteessa ja muun muassa Uruguayn maakunnan itsenäistyttyä hän luopui kruunusta vuonna 1831 ja palasi Portugaliin.
Brokopondo
Piirin alueella sijaitsee Brokopondon tekojärvi, joka muodostui, kun Surinamejokeen tehtiin pato ja voimalaitos, joka tuottaa energiaa sekä alumiinisulatolle että muuhun kulutukseen.
Brasilian keisarikunta
Pedro I:n kuusivuotias poika Dom Pedro II nousi isänsä jälkeen Brasilian valtaistuimelle. Perustuslakia muutettiin vuonna 1834 siten, että saatiin aikaan maakunnallinen itsehallinto, ja Brasiliasta tuli liittokeisarikunta. Brasilia kävi niin sanottua kolmoisliiton sotaa Paraguayta vastaan vuosina 1865–1870. Sen jälkeen tuli ajankohtaiseksi kysymys orjien vapauttamisesta. Keisarin ollessa käymässä Euroopassa kansanedustuslaitos lakkautti hänen tyttärensä Isabellan johdolla orjuuden ilman korvauksia isännille. Orjanomistajat liittyivät tasavaltalaisiin, ja Pedro luopui kruunusta. Vuoden 1889 vallankumouksen jälkeen muodostettiin Brasilian yhdysvallat -niminen tasavalta, jonka ensimmäiseksi presidentiksi tuli marsalkka Deodoro da Fonseca.
Keisarikunnan kansallislaulu oli ”Hino da Independência” vuosina 1822–1831 ja ”Hino Nacional Brasileiro” vuosina 1831–1889.
Ingvar Danielsson
Ingvar Danielsson (24. toukokuuta 1922 Inkoo – 21. huhtikuuta 2016) oli suomalainen kemisti. Hän opiskeli kemiaa Åbo Akademissa ja väitteli siellä tohtoriksi vuonna 1957. Hän työskenteli Åbo Akademissa aluksi assistenttina ja lehtorina, ja professuuria hän hoiti siellä vuosina 1965–1985. Hänen alansa oli fysikaalinen kemia, ja hän tutki erityisesti kolloidikemiaa.
Hänen isänsä oli pappi Paul Danielsson‎.
Juho Kirjonen
Juho Antti Kirjonen (s. 8. maaliskuuta 1977 Pöytyä) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Kirjonen pelasi Veikkausliigassa 17 ottelua kaudella 2002 edustaen VPS:aa. Ykkösessä hän pelasi 109 ottelua edustaen Interiä (1998), TP-Seinäjokea (1999), MuSaa (2000), Jaroa (2001), RoPS:aa (2003) ja Närpes Kraftia (2004).
Rajua rakkautta
Rajua rakkautta (myös Red Headed Savage ) on vuonna 1932 ensi-iltansa saanut John Francis Dillonin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Clara Bow ja Gilbert Roland. Rajua rakkautta on "Pre-Code"-ajan Hollywood-elokuva, ja se jäi Clara Bow’n toiseksi viimeiseksi elokuvaksi. Rajua rakkautta -elokuvan tuotti ja levitti Fox Film Corporation. Rajua rakkautta kertoo villistä nuoresta naisesta (Bow), joka kapinoi isäkseen luulemaansa miestä vastaan.
Jorma Jokiniemi
Jorma Kalevi Jokiniemi (s. 4. huhtikuuta 1957 Helsinki) on suomalainen fyysikko, joka työskentelee pienhiukkastekniikan professorina Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampuksella. Hän on ollut esillä suomalaisissa tiedotusvälineissä muun muassa puun polton päästöjen terveysvaikutuksiin ja jätteenpolton tuottaman tuhkan jatkojalostamiseen liittyen.
Rajua rakkautta
Museum of Modern Art entisöi elokuvan vuonna 2012. Elokuvaa säilytetään myös Museum of Modern Artissa. Rajua rakkautta on julkaistu myös DVD:lle. Rajua rakkautta esitettiin Turner Classic Moviesin elokuvajuhlilla Hollywoodissa vuonna 2012. Dokumentin The Celluloid Closet (1995) mukaan Rajua rakkautta oli ensimmäinen Hollywood-elokuva, jossa esitetään homobaari.
Jorma Jokiniemi
Jokiniemi tuli ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta (1976). Hän valmistui Helsingin yliopistosta luonnontieteen kandidaatiksi (1981), filosofian kandidaatiksi (1984), filosofian lisensiaatiksi (1988) ja edelleen filosofian tohtoriksi (1990). Jatko-opintojensa aikana hän oli vieraileva tutkija Yhdysvalloissa (Electric Power Research Institute, 1985–1986). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1990) tarkasteli kosteuttaimevän aineksen vaikutusta aerosolien käyttäytymiseen vakavien ydinvoimalaonnettomuuksien yhteydessä. Työ oli otsikoitu The effect of airborne hygroscopic matter on aerosol behavior in severe nuclear power plant accidents. Hän sai dosentin pätevyyden Helsingin yliopistolta (1995) ja Kuopion yliopistolta (2001).
Rajua rakkautta
Tuotanto
Rajua rakkautta perustuu Tiffany Thayerin samannimiseen romaaniin (1931), jonka pohjalta Edwin J. Burke laati käsikirjoituksen. Rajua rakkautta -elokuvan tuotanto alkoi 12. syyskuuta 1932 ja päättyi 2. marraskuuta. Bow oli sitoutunut elokuvaan 7. toukokuuta 1932. Elokuvalla oli melkein puolen miljoonan dollarin budjetti. Bow sai palkaksi 125 000 dollaria, ja elokuva on Bow’n ensimmäinen elokuva huhtikuisen 1931 hermoromahduksen jälkeen. Bow’sta tuli sopimuksensa kautta Foxilla ensimmäinen näyttelijätär, jolle annettiin oikeus puuttua käsikirjoituksen laatimiseen ja sen hyväksyntään.
Formula 1 tietosanakirja
Formula 1 tietosanakirja on kirjailija Lasse Erolan kirjoittama tietokirja vuodelta 2001. Sen on kustantanut Ajatus Kirjat. Kirjassa on perustiedot kaikista formula 1 -radoista, -kilpatalleista ja MM-sarjan historian aikana vähintään yhden osakilpailun voittaneista F1-kuljettajista. Kirja on runsaasti kuvitettu. Esipuheen on laatinut ensimmäinen suomalainen F1-ajaja Leo Kinnunen.
Jorma Jokiniemi
Työurallaan Jokiniemi on toiminut Helsingin yliopiston Fysiikan laitoksen tutkimusapulaisena (1982-1984), sitten perustutkinonsa jälkeen VTT:n tutkijana (1984–1989), erikoistutkijana (1990–1996), ja ryhmäpäällikkönä (1997–2001) sekä johtavana tutkijana (2002-2004) työskennen välillä tovin Helsingin yliopiston erikoistutkijana (2001-2002). VTT:n tutkimusprofessorina hän oli vuosina 2005-2015. Hän on työskennellyt Kuopion yliopiston (2010- Itä-Suomen yliopiston) pienhiukkastekniikan professorina vuodesta 2005 lähtien ja johtaa pienhiukkas- ja aerosolimittaustekniikan laboratoriota.
Jokiniemi on ohjannut urallaan runsas 20 väitöskirjatutkimusta (tekeilläolevat mukaanluettuna).
Georg Gaffky
Georg Theodor August Gaffky (17. helmikuuta 1850 Hannover – 23. syyskuuta 1918 Hannover) oli saksalainen bakteriologi ja Robert Kochin jälkeen vuodesta 1904 Berliinin Institut für Infektionskrankheiten -laitoksen (vuodesta 1912 Robert Koch-Institut) johtaja. Hän tutki koleraa ja ruttoa Egyptissä ja Intiassa. Yhdessä Joseph Eberthin kanssa Gaffky löysi Salmonella typhi -bakteerin, joka aiheuttaa lavantaudin.
Gaffky opiskeli lääketiedettä Friedrich-Wilhelms-Akademiessa.
Jokilaakso
Jokilaakso on laakso, jossa virtaa joki. Sekä jokiuoman että jokilaakson pinnanmuodot voivat vaihdella riippuen muun muassa topografiasta sekä maa- ja kallioperästä alueella, joilla joki virtaa.
Jokilaaksojen historialliset päätyypit Suomessa
Ilmasto-olosuhteet, joista kukin näistä on muodostunut ja aikajakson pituus, jona kukin laaksotyyppi on kehittynyt, ovat erilaisia.
Preglasiaalisia jokilaaksoja on etenkin Pohjois-Suomessa. Suurin osa suomen jokien jokilaaksoista ja jokiuomista on kuitenkin muodostunut viimeisimmän jääkauden aikana tai sen jälkeen muodostuneisiin maaperäkerrostumiin viimeisimmän jäätiköitymisen jälkeen.
Kirjallisuusvuosi 1925
Kirjallisuusvuosi 1925 käsittelee vuoden 1925 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Jokilaakso
Kallioperä
Uomaverkostojen muotoon vaikuttavat kallioperä, maaperä ja topografia. Suurin vaikutus on Suomessa on kallioperän murroslinjoilla, mutta myös kallioperän kivilajien rakoilusuunnat ja kerrosrakenteet vaikuttavat. Usein kallioperää kuitenkin peittää maaperä. Silloinkin etenkin kallioperän murroslinjat syvälläkin maakerrosten alla voivat vaikuttaa uomaverkoston kulkuun ja muotoon.
Maaperä
Siellä, missä jokilaakso on muodostunut pelkästään maaperäkerrostumiin leikkautumalla, sen muoto riippuu ensisijaisesti maaperän maalajin raekoosta ja lajittuneisuudesta.
Moreenimaassa laakso on rinteiltään loivahko, jos moreeni on kivistä, jyrkempi, jos moreeni on hienoaineksisempaa.
Hiekka- ja soramaaperässä laaksosta muodostuu yleensä jyrkkärinteinen ja tasapohjainen ja laakson tasaisella pohjalla joki tavallisesti mutkittelee eli meanderoi voimakkaasti. Laakson rinteet pysyvät jyrkkinä, koska sora- ja hiekkamailla valuvedet imeytyvät usein suoraan maaperään niin, ettei pintavirtausta jokinotkon rinteisiin muodostu. Edustava esimerkki sora- ja hiekkamaiden syvistä, jyrkkärinteisistä ja tasapohjaisista jokinotkosta on Kauhajoen sivujoen Katikanluoman hiekkaan uurtama Katikankanjonin rotkolaakso Kauhajoella Etelä-Pohjanmaalla.
Jos maaperä on hietaa, hiesua tai hiesusavea, jokilaaksot ovat syviä ja niiden rinteet melko jyrkkiä ja jokilaaksoihin liittyy paljon raviineja eli lyhyitä mutta syviä ja jyrkkärinteisiä jokinotkon sivuhaaroja ja myös maanvyörymät ovat yleisiä. Edustava esimerkki hiesusavimaan jokilaaksosta on Rekijokilaakso Salossa Varsinais-Suomessa ja etenkin sen Häntälän notkoina tunnettu yläosa Somerolla. Täällä jokilaakso muodostuu joen latvaosassa muodoltaan V-laaksoksi mutta levenee ja loivenee joen keskijuoksulla.
Jos maaperä on savea, jokilaaksot ovat samantapaisia kuin hiesuvialueilla, mutta laaksojen rinteet ovat loivempia ja raviineita ei ole niin paljon.
Muut tekijät
Maaperän ohella jokilaakson muotoon vaikuttaa jokiuoman pitkittäisgradientti eli korkeusero joen suun ja latvan välillä, joen virtaama eli vesimäärä ja sen vaihtelu, sekä jokilaakson kehittymiseen kulunut aika. Jos jokilaakso muodostuu irtaimeen maaperään, sen pituusprofiiliin vaikuttavat myös irtainten maalajien, kuten, hiesun, hiedan, hiekan ym. alle jäävät, kallioperän tai enemmän kulutusta kestävän maaperän kuten moreenin tai louhikoiden muodostamat kynnykset.
Jokilaaksot
Jokilaaksojen suur- ja pienmuotoihin kuuluvat :
Jokilaaksojen pienilmasto
Ilmansuunta ja säteilyolot voivat tuottaa jyrkän jokilaakson vastakkaisille rinteille erilaiset pienilmastot: Toinen rinne saa paahdetta ja auringonpaistetta, toinen jää varjoon ja pysyy pitkään kylmänä ja kosteana. Tämä yleensä vaikuttaa myös kasvillisuuteen.
Jokilaaksojen tutkimus
Jokilaaksojen ja jokien geomorfologiaa, geologista historiaa ja fluviaalisia prosesseja ovat Suomessa eri aikoina tutkineet muiden muassa Toive Aartolahti, Hannu Mansikkaniemi, Leo Koutaniemi ja Petteri Alho.
Peptaibolit
Peptaibolit ovat ryhmä lyhytketjuisia peptidejä, joiden pituus on ≤ 20 yksikköä. Lisäksi peptaiboleille on luonteenomaista C-päätteinen yksikkö, joka sisältää alkoholiryhmän. Peptaibolit sisältävät merkittäviä määriä epätavallisia aminohappoja, pääasiassa α-aminoisobutyyrihappoa (Aib), isovaleriaanahappoa (Iva) sekä iminohappo hydroksiproliinia (Hyp).
Luonnosta saadut peptaibolit on eristetty maaperässä esiintyvistä sienistä (esim. Trichoderma ja Emericellopsis), joilla usein on antibakteerisia ja antifungaalisia ominaisuuksia. Näitä peptidejä valmistetaan ei-ribosomaalisesti. Peptaibolien antibioottiset ominaisuudet johtuvat siitä, että ne tunkeutuvat biologisiin kalvoihin ja muodostavat niihin huokosia. Peptaibolien pieni koko ja rasvahakuisuus ovat aiheuttaneet sen, että niitä on tutkittu vain vähän.
Brasiliankaarikolibri
Brasiliankaarikolibri (Glaucis dohrnii) on yksi Brasilian kotoperäisistä kiitäjälinnuista. Lajin esiintymisalue sijaitsee maan itäosassa Bahian ja Espírito Santon osavaltioissa. Jules Bourcier ja Étienne Mulsant kuvailivat lajin holotyypin Rio de Janeirosta vuonna 1852.
Luettelo Suomen naisministereistä
Tämä on luettelo Suomen valtioneuvostossa toimineista naispuolisista ministereistä.
Naisministerien osuus hallituksittain
Naisten määrä on laskettu hallitusten nimityshetkellä. Näin esimerkiksi vuonna 1946 aloittaneessa Pekkalan hallituksessa ei mainita naisten osuutta, sillä hallituksen ensimmäinen naisministeri Hertta Kuusinen aloitti ministerinä vasta vuonna 1948.
Ensimmäiset naisministerit salkuittain
"Naisia tämän jälkeen" -sarakkeessa on mainittu naisten osuus kaikista tämän jälkeen toimineista ministereistä (kukin ministeri otettu kyseisessä salkussa vain kerran).
24 Caret Games
24 Caret Games on videopelien kehittämiseen perustunut yritys. Sen perustivat vuonna 2008 High Impact Gamesin entiset työntekijät. Sen pääkonttori sijaitsee Sherman Oaksilla, Californiassa.
20. kesäkuuta 2009 24 Caret Gamesin Matt Gilgenback ilmoitti, että he julkaisisivat ensimmäisen pelinsä PlayStation 3:lle.
Louis Gallait
Louis Gallait (1810–1887) oli belgialainen taidemaalari. Hän opiskeli synnyinkaupungissaan Tournaissa Hanneuinin johtamana ja sittemmin Antwerpenissa ja Pariisissa. Paul Delarochen tavoin Gallait maalasi Brysselissä loisteliaan koloristisia, tekotavaltaan realistisen tarkkoja historiakuvia. Hän edusti eklektistä historiamaalausta muun muassa teoksessaan Kaarle V:n hallituksesta luopuminen (1841, Bryssel). Sen ohella hänen pääteoksensa on Brysselin ampujakunta viimeisellä kunniatervehdyksellä Egmontin ja Hoornin ruumisten ääressä. Piloty seurasi häntä eklektisessä historiamaalauksessa.
Gallait oli myös ansiokas muotokuvamaalari.
Lanzaroten lentoasema
Lanzaroten lentoasema on matkustajaliikenteen lentoasema Arrecifessa, Lanzaroten suurimmassa kaupungissa. Lentoasema on Lanzaroten saaren ainoa lentoasema. Lentoaseman IATA-koodi on ACE ja ICAO-koodi on GCRR.
Kirjallisuusvuosi 1924
Kirjallisuusvuosi 1924 käsittelee vuoden 1924 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.