cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itämeri
Kalat
Itämeren kalalajisto on tyypillinen murtovesille, ja sen lajisto vaihtelee meren suolapitoisuuden mukaan. Lisäksi ajoittain Itämereen purkautuu valtameren suolaista vettä, jolloin merelliset kalalajit runsastuvat hetkellisesti. Ainoa mereinen kalalaji, joka on sopeutunut elämään koko Itämeren alueella, on sillin alalaji silakka. Myös sillin sukulainen kilohaili on yleinen, vaikka se ei eläkään meren vähäsuolaisissa osissa. Turska puolestaan pystyy kutemaan vain Gotlannin eteläpuolella, mutta suolapitoisuuden huippuaikoina se levittäytyy Suomenlahdelle ja Selkämerelle asti. Muita merikalalajeja ovat pikku- ja isotuulenkala, kampela, piikkikampela, punakampela, kivinilkka, rasvakala ja isosimppu. Itämeren pohjoisosassa tavataan myös arktisia lajeja, kuten härkäsimppua, elaskaa ja imukalaa.
Monet vaelluskalat käyvät kutemassa Itämeren joissa, mutta palaavat sitten kasvamaan merialueille. Tällaisia kaloja ovat lohi, meritaimen, vaellussiika, vimpa ja nahkiainen. Itämeren vaelluskaloihin kuuluu myös ankerias, jota tavataan koko meren alueella. Laji vaeltaa kutuaikana Sargassomerelle.
Itämeren vähäsuolaisissa osissa pystyvät lisääntymään myös monet alkuperältään makeanveden lajit. Tähän ryhmään kuuluvat muikku, karisiika, hauki, ahven, lahna, säyne, särki, kuha, made, harjus ja kolmipiikki. Ne viettävät kutu- ja poikasajan jokisuissa ja lahdissa, mutta niitä tavataan kuitenkin ravinnonhaussa jopa ulappa-alueilla.
Linnut
thumb|225px|[[Lapintiira Perämerellä.]] Itämeren linnusto on monilajinen ja runsas, ja siihen kuuluu sekä meri- että sisävesilajeja. Linnusto on runsaimmillaan sisäsaariston ja rannikon merenlahdissa sekä jokisuissa. Muuttoaikoina lintujen määrä moninkertaistuu, kun monet lajit levähtävät ja etsivät ravintoa rannikkoalueilla.
Ulkosaaristossa elää luodoilla ja saarilla pesiviä merilintuja, jotka hankkivat ravintonsa merestä. Tällaisia lintuja ovat tiiralajit räyskä, kalatiira, lapintiira ja riuttatiira sekä lokkilajit merilokki, harmaalokki, selkälokki ja kalalokki. Sorsalinnuista ulkosaaristossa tavataan haahkoja, pilkkasiipiä, lapasotkia ja tukkakoskeloita. Saarien rantavesissä viihtyvät monet kahlaajat, kuten meriharakka, punajalkaviklo ja tylli.
Linnusto on muuttunut myös aikojen kuluessa, sillä esimerkiksi kyhmyjoutsen on levittäytynyt Itämeren pohjoisosiin asti. Muita Itämerellä yleistyneitä lajeja ovat merimetso, aikaisemmin vain muuttoaikoina havaittu valkoposkihanhi ja vieraslaji kanadanhanhi. Suojelutyön ansiosta merikotka ja merihanhi ovat edelleen osa Itämeren lajistoa.
Nisäkkäät
thumb|225px|[[Kirjohylje|Halli Puolan edustalla.]] Itämeren lajistoon kuuluu vain neljä nisäkäslajia: kolme hyljettä ja hammasvalaisiin kuuluva pyöriäinen. Itämeren norppa eroaa kantamuodostaan niin paljon, että se luokitellaan nykyään omaksi alalajikseen, itämerennorpaksi. Norppa ja halli olivat vielä 1900-luvun alussa yleisiä, mutta taantuivat metsästyksen ja ympäristömyrkkyjen seurauksena. Halleja asustaa nykyään koko Itämeressä. Niiden levinneisyysalue on laajempi kuin norpan, koska halli pystyy poikimaan myös saarissa. Norpan synnytyspesä on sen sijaan aina jäällä, ja sitä tavataankin vain Riianlahdella, Suomenlahdella ja Pohjanlahdella. Kirjohyljettä tavataan vain Itämeren lounaisosissa.
Pyöriäinen on ollut yleinen Suomenlahtea myöten erityisesti kuumana 1930-luvulla. Se kuitenkin taantui kylmätalvisella 1940-luvulla eikä ole sen jälkeen siitä toipunut. Pyöriäinen elää vain Itämeren eteläisissä osissa.
Ympäristöongelmat ja uhat
Itämeri on ominaisuuksien takia herkkä muutoksille, ja sen eliöt kestävät heikommin rasitusta kuin valtamerten tai makean veden eliöt, sillä ne ovat alhaisen suolapitoisuuden ja kylmän talven rasittamia.
thumb|225px|[[Kasviplankton|Sinileväkukinta värjää Itämeren vihreäksi satelliittikuvissa.]] Rehevöityminen on Itämerellä osittain luonnollinen prosessi, sillä syvänteistä nousee ajoittain ravinteita pintaan. Ihmisen toiminta on kuitenkin aiheuttanut meren entistä suuremman rehevöitymisen. Rehevöityminen johtuu ravinteiden, erityisesti typen ja fosforin, lisääntyneestä määrästä. Ravinteiden määrä Itämeressä onkin 1900-luvun aikana moninkertaistunut; fosforin määrän arvellaan kahdeksankertaistuneen ja typen nelinkertaistuneen vuosisadan alusta 1990-luvulle. Niitä leviää Itämereen pelloilta valuvien lannoitteiden, yhdyskuntien jätevesien ja ilmasta tulevan laskeuman mukana. Rehevöityminen aiheuttaa leväesiintymien kasvua, muutoksia rantojen eliöyhteisössä ja kalakannoissa sekä pohjien happikatoa. Rehevöitymisen johdosta Itämeren biomassa on kasvanut 1900-luvulla 30–70 prosenttia, mikä on myös aiheuttanut veden samentumisen. Leväkukinnat kuuluvat Itämeren normaaliin vuosirytmiin, mutta varsinkin sinilevälautat ovat yleistyneet ja kasvaneet. Rannikoilla rihmalevät ovat yleistyneet, ja ne tuhoavat elinympäristöjä ylläpitäviä rakkoleväyhdyskuntia. Vaikka biomassa pintavesissä on yleistynyt, pohjavesissä aiheutuu happikatoja. Vähähappisiin syvänteisiin valuu kuollutta biomateriaalia, joka peittää alleen pohjan sedimentit ja jota hajottajat syövät ja samalla käyttävät pohjan hapen.
thumb|215px|left|[[Säiliöalus Sten Hidra Helsingin rannikolla.]] Itämereen kulkeutuu monia haitallisia aineita, jotka kertyvät pohjan sedimentteihin ja eliöihin. Tällaisia ovat muun muassa DDT, PCB, kadmium, lyijy ja elohopea. Suurimmat raskasmetallimäärät on mitattu Perämeren sedimenteistä. Lisäksi Suomenlahden itäosissa on korkeita esiintymiä. Merikotkakannan romahtaminen sukupuuton partaalla 1960-luvulla ja hylkeiden lisääntymishäiriöt 1970-luvulla on laitettu dioksiinin, PCB:n ja DDT:n syyksi. Näiden tapausten seurauksena DDT:n, PCB:n ja myöhemmin dioksiinin käyttöä alettiin rajoittaa ja kieltää, mikä on palauttanut Itämeren merikotka- ja hyljekantoja. Monilla alueilla lajit ovat toipuneet entiselle tasolleen. Itämerellä ei ole tapahtunut suuria öljyonnettomuuksia, mutta riskit ovat suuret. Itämeren vesi on kylmää, mikä vaikeuttaa öljyn hajoamista, ja lisäksi Itämerellä ei esiinny luontaisesti öljyä, joten siellä ei esiinny öljyä syöviä bakteereita. Suomenlahdesta on tullut kansainvälisesti merkittävä öljynkuljetusreitti, ja neljännes Venäjän öljyntuotannosta kulkee sitä kautta. Vuonna 2008 Suomenlahdella kuljetettiin 145 miljoonaa tonnia öljyä – yli seitsemän kertaa enemmän kuin 1995. Suurimmat riskit ovat liikenteen risteyskohdissa, kuten Helsingin edustalla, Venäjän puolella itäisellä Suomenlahdella ja Ahvenanmeren eteläpuolella.
Suojeluhistoria
Itämeren suojelu alkoi vasta 1972, kun Suomi tarjoutui järjestämään kongressin sen suojelemiseksi. Tästä alkaneesta prosessista seurasi Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelusopimus, joka allekirjoitettiin Helsingissä 1974. Sopimuksen tavoitteena oli saada kuriin Itämerta saastuttavat päästöt. Sopimus astui voimaan 1980, kun kaikki silloiset Itämeren valtiot olivat allekirjoittaneet sopimuksen, jonka toimeenpanevaksi elimeksi perustettiin Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissio (HELCOM).
Komission ensimmäiset raportit 1980-luvun puolivälissä paljastivat, että Itämeren tila oli menossa hälyttävään suuntaan. Asian paljastuminen ja Itämeren altaan itä- ja eteläosien valtioiden poliittiset muutokset antoivat uuden sykäyksen meren pelastamiseksi. Vuonna 1988 Itämeren ympäristöministerit sitoutuivat puolittamaan mereen pääsevien ravinteiden, raskasmetallien ja orgaanisten myrkkyjen määrän vuoteen 1995 mennessä. Sopimuksen ansiosta monien myrkkyjen määrät ovat kääntyneet laskuun, vaikka sopimuksen tavoitteisiin ei päästykään.
Suojelusopimusta muokattiin 1992, jolloin sitä laajennettiin käsittämään Itämeren koko valuma-alue. Vuonna 2003 komissio antoi uuden julistuksen Itämeren rehevöitymisen vähentämiseksi ja meriluonnon suojelun tehostamiseksi, muun muassa perustamalla kattava ja riittävä suojelualueverkosto. Komission perustehtäviin kuuluu Itämeren valtioiden yhteistyön kehittäminen ja kansainvälisten sopimusten sekä EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon edistäminen. EU hyväksyi 2009 Itämeren alueen strategian, jonka tavoitteisiin kuuluu puhdas Itämeri.
Itämerikomission lisäksi on useita muita organisaatiota, jotka pyrkivät edistämään Itämeren suojelua. Coalition Clean Baltic luonnonsuojelujärjestöjen yhteinen Itämeren suojeluun tähtäävä elin. Itämeren kaupunkien liiton yhtenä toiminta-alueena on ympäristönsuojelu. Lisäksi Greenpeacella on oma Itämeri-osastonsa ja WWF:llä on Itämeri-ohjelma sekä merikotkan ja norpan pelastamiseen tähtäävät kampanjat. Yksityisellä puolella suomalainen John Nurmisen Säätiö pyrkii toimimaan puhtaamman Itämeren puolesta hankkeilla, jotka tähtäävät erityisesti rehevöitymisen torjuntaan ja öljykatastrofin estämiseen. Suomalainen säätiö Baltic Sea Action Group, BSAG toimi Itämeren toisiaan voimistavien ongelmien ratkaisemiseksi: se työskentelee rehevöitymisen ja ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi sekä luontokadon torjumiseksi konkreettisessa yhteistyössä tutkijoiden, yritysten, päättäjien, viranomaisten ja viljelijöiden kanssa. Yksi BSAG:n työkaluista on Itämeri-sitoumus, jonka avulla eri toimijat voivat sitoutua edistämään Itämeren hyvinvointia omalla työllään.
Viikingeistä hansakauppiaisiin
Friisiläiskauppiaat avasivat 700- ja 800-luvuilla Itämeren kaupan, ja tuolloin syntyivät ensimmäiset kauppareitit ja -satamat. Teoksessa Vita Karoli Magni, joka on kirjoitettu joskus Kaarle suuren kuoleman jälkeen 814, Einhard kirjoittaa että läntisellä merella on pitkä lahti itään, enintään sata mailia leveä, jonka pohjoisrannoilla asuvat tanskalaiset ja ruotsalaiset ja itärannoilla slaavit ja eestiläiset. Friisit löysivät viikinkien käyttämän idän reitin Birkaan, josta kasvoi merkittävä kauppakaupunki. Birka sijaitsi vielä Itämeren lahtena olleen Mälarenin rannalla. Viikinkien kauppareitit kulkivat Itämereltä Laatokalta Dnepriä pitkin Mustallemerelle ja Volgaa pitkin Kaspianmerelle. Viikinkien reitit hylättiin kuitenkin noin 970, ja kauppa Bysanttiin jatkui Keski-Euroopan jokien kautta.
Pohjoissaksalaiset perustivat 1200-luvulla hansaliiton, joka hoiti kauppaa Itämerellä. Hansakaudella Itämeren merkittävimmät satamakaupungit olivat Visby, Danzig, Riika, Tallinna, Wismar, Stralsund, Stettin, Tukholma ja Kööpenhamina. Hansaliiton keskuskaupunki puolestaan oli Lyypekki, ja tärkein vientituote oli silakka. Hansaliitto kuljetti Itämerellä kuitenkin myös puutavaraa, hamppua, pellavaa, viljaa, turkiksia, tervaa ja meripihkaa. Hansaliiton merkitys pieneni silakan ylikalastuksen, Amerikan löytämisen jälkeisen kaupan painopisteen muuttumisen ja muiden kauppalaivojen koon kasvamisen jälkeen.
Liikenne
Tallink, Silja Line, Viking Line ja Eckerö Line harjoittavat rahti- sekä matkustajaliikennettä Itämeren alueilla pääasiassa Tukholmaan, Tallinnaan, Maarianhaminaan ja Visbyhyn sekä Riikaan.
Laivahylyt
Itämeren pohjassa on arviolta satoja puisten laivojen hylkyjä. Itämeren yli tuhatvuotisen idän ja lännen välisen kaupan purjehdusperinteen vuoksi hylkylöydöt ovat hyvin monipuolisia. Laivahylkyjensä johdosta Itämeri on kansainvälisen meriarkeologisen tutkimuksen kohde.
Merkittävä osa hylyistä on säilynyt suhteellisen hyvässä kunnossa jopa vuosisatoja johtuen muun muassa siitä, ettei puuta ravinnokseen käyttävää laivamatoa ole alhaisen suolapitoisuuden vuoksi aiemmin esiintynyt Itämeressä. Laivamadon puutteen lisäksi ovat Itämeren hylkyjen pelastuksen taustalla myös voimakkaiden merivirtojen ja vuorovesi-ilmiön puute. Toisaalta Itämeren syvänteiden rautarunkoisetkin hylyt säilyvät pitempään, sillä ne eivät pääse ruostumaan, koska ruoste ei haprista niitä vähähappisen veden ansiosta. Matalalla uponneet hylyt ovat kuitenkin vaarassa etenkin pohjoisen Itämeren rantojen jäätyessä talvisin.
Itämereen uponneiden puurunkoisten hylkyjen tuhoutumisvaara on kasvanut laivamadon saavuttua alueelle 1993 voimakkaan suolapulssin myötä. Myrskyt työnsivät Tanskan salmista poikkeuksellisen paljon uutta suolaista vettä Pohjanmereltä Itämerelle, ja laivamadosta tuli osa eliöstöä ainakin eteläisellä Itämerellä. Aiemmin laivamadon leviämistä edes eteläiselle Itämerelle pidettiin mahdottomana, mutta nyttemmin laji näyttää sopeutuneen uuteen ympäristöönsä. Vuoteen 2006 mennessä suolapulssin vaikutus oli kuitenkin laantunut.
Caudron C.60
Caudron C.60 oli ranskalainen, kaksipaikkainen ja -tasoinen, yksimoottorinen lentokone kangasverhouksella. Kone kehitettiin vuonna 1921 Caudron C.59 -tyypin rinnalle, poiketen siitä lähinnä moottorityypin osalta. Konetta käytettiin pääasiassa koulukoneena, ja se oli käytössä Ranskan, Suomen, Latvian, Espanjan ja Venezuelan ilmavoimissa.
Käyttö Suomessa
Ranskassa rakennettujen koneiden tunnukset olivat 1E20 - 1E30 ja 1F31 - 1F49, myöhemmin CA-20 - CA-9. Suomessa lisenssillä rakennettujen koneiden rekisteri oli CA-61 - CA-94. Tyyppi oli Suomessa käytössä vuosina 1923–1936. Niitä käytti Ilmailukoulussa Utissa ja Santahaminassa ja Kauhavalla. Koneita oli suuren määrän takia jaettu myös muille yksiköille ja kentille. Koneilla lennettiin kaikkiaan 27000 lentotuntia, kuudella yksilöllä kullakin yli tuhat tuntia.
CA-27 lentokone, josta ensi kertaa 26.6.1931 Suomessa pelastauduttiin laskuvarjolla. Koneiden käytössä kuoli yksitoista ihmistä.
Museokoneita Suomessa
Suomen ilmailumuseossa Vantaalla on yksi Suomessa lisenssillä valmistettu Caudron C.60-lentokone, tunnukseltaan CA-84, valmistusnumeroltaan 24.
BBC Radio 5 Sports Extra
right|200px|thumb|Kanavan nykyinen tunnus. BBC Radio 5 Sports Extra (ennen BBC Five Live Sports Extra ja BBC Radio 5 Live Sports Extra) on BBCn omistama digitaalinen radiokanava, joka kuuluu Isossa-Britanniassa ja Irlannissa.
BBC Radio 5 Sports Extra on BBC Radio 5 Liven sisarkanava. Toisin kuin pääkanavansa, Sports Extra lähettää enemmän urheiluohjelmia, lähinnä silloin kun pääkanavan ohjelmisto on täynnä.
Ohjelmisto
Kanava on lähettänyt vuodesta 2004 lähtien Major League Baseballin World Seriesin otteluita. Sports Extra on myös BBC Radio 4n ohjelman Test Match Specialin koti digitaalisessa radiossa. Joka vuosi Wimbledonin tennisturnauksen aikana Sports Extralla lähetetään turnaukseen liittyvää erikoisohjelmaa viikon ajan.
Hankehaavi
pienoiskuva|Hankehaavin logo. Hankehaavi on tutkimushankekuvausten verkkohakemisto. Se sisältää tiedot keskeisimpien suomalaisten luonnonvaroja tutkivien organisaatioiden tutkimushankkeista – sekä päättyneistä että meneillään olevista.
Yleensä hankerekisterit ovat organisaatiokohtaisia, mutta Hankehaavi-hakemistosta tietoa voi etsiä aiheen mukaan ja yhtä aikaa kuuden eri organisaation rekistereistä. Sen tietoa tuottavat organisaatiot ovat Geologian tutkimuskeskus GTK, Luonnonvarakeskus Luke, Maanmittauslaitoksen Paikkatietokeskus FGI, Ruokavirasto ja Suomen ympäristökeskus SYKE. Mukana on myös neljä Helsingin yliopiston tiedekuntaa: maatalous-metsätieteellinen, eläinlääketieteellinen, bio- ja ympäristötieteellinen sekä farmasian tiedekunta
Tutkimushankkeen kuvaus Hankehaavissa on tiedontuottajan laatimassa muodossa. Kuvaus on linkitetty suoraan tiedontuottajan omassa www-sivustossa olevaan, useimmiten laajempaan hankekuvaukseen. Hankehaavi ei muokkaa tiedontuottajien laatimia hankekuvauksia, vaan tuottaa ainoastaan niiden tietokenttien avulla hakemistoja tiedonhakijan avuksi. Muutokset ja uudet hankkeet tiedontuottaja tallentaa organisaation omaan rekisteriin, tietokantaan tai www-sivulle, josta ne automaattisesti päivittyvät Hankehaaviin sovituin aikavälein.
Hankehaavin tarkoituksena on edistää luonnonvara-alan tutkimustiedon löytyvyyttä, saatavuutta ja käytettävyyttä. Usein hanketieto linkittyy hankkeessa tuotettuihin julkaisuihin. Julkaisujen verkkohakemistoja on runsaasti, mutta näin laajoja monialaisia hankekuvauksien hakuportaaleja ei Suomessa Hankehaavin lisäksi ole muita. Hanketieto saattaa olla ensimmäinen tai jopa ainoa lähde uudesta tutkimusaiheesta vaiheessa, jossa yhtäkään aiheeseen liittyvää julkaisua ei vielä ole saatavilla.
Etenkin tutkijat, tutkimusrahoittajat, asiantuntijat, tutkimushallinto, päättäjät, yritykset ja viestinnän ammattilaiset tarvitsevat tietoa tutkimushankkeista. Hankehaavi-hakemiston kautta voidaan nopeasti selvittää, mitä luonnonvara-alalla tutkitaan, kuka tai ketkä tutkivat ja missä organisaatioissa. Esimerkiksi ilmastonmuutosta tai bioenergiaa tutkitaan useissa paikoissa eri näkökulmista eikä tiedonhakija välttämättä osaa arvioida, mistä organisaatioista tietoa tulisi ensisijaisesti etsiä. Hankehaavissa on myös ajankohtaisista tutkimusteemoista päivittyviä hankekuvauslistauksia tiedonhakijan avuksi. Näitä aihehakemistoja on yhteensä 40 (2021), esimerkkeinä pölyttäjät, antibiootit ja resistenssi, Itämeri, kiertotalous ja cleantech.
Hankehaavissa on yli 10 000 tutkimushankekuvausta (2021). Määrä karttuu sitä mukaa kuin uusia tutkimuksia käynnistetään. Hankehaavi-käyttöliittymästä on myös englanninkielinen versio. Tavoitteena on saada Hankehaaviin lisää muita luonnonvara-alan tutkimustiedontuottajia.
5536 Honeycutt
5536 Honeycutt on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Se löydettiin vuonna 1955. Pikkuplaneetta sai nimensä tähtitieteilijä Kent Honeycuttin mukaan. Ennen kuin asteroidi sai nimensä se tunnettiin tunnuksella 1955 QN. Koska Honeycuttin absoluuttinen magnitudi (H) on 13,1, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 7–15 kilometriä.
Hankehaavi
Tausta
Hankehaavi on avattu tammikuussa 2008. Hankehaavi tuotettiin maa- ja metsätalousministeriön ja Viikin tiedekirjaston (nykyisin Helsingin yliopiston kirjaston Viikin kampuskirjasto) pitkäaikaisessa tutkimustietopalvelujen Matri-yhteistyössä. Järjestelmän on suunnitellut ja toteuttanut MI Tietorakenteet Oy.
Karel Brückner
Karel Brückner (s. 13. marraskuuta 1939) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura valmentajana
Brückner johdatti Tšekin alle 21-vuotiaiden maajoukkueen hopealle ikäluokan vuoden 2000 EM-kisoissa. Seuratasolta hänet muistetaan parhaiten SK Sigma Olomoucista, jota hän on valmentanut useaan otteeseen.
Brückner on toiminut Tšekin päävalmentajana vuodesta 2002 lähtien. Hänen johdollaan Tšekki on selvinnyt kaikkiin arvokisoihin viimeisten vuosien aikana. vuoden 2004 EM-kisoissa Tšekki voitti alkulohkonsa jättäen taakseen Alankomaat ja Saksan. Pelit päättyivät välieriin, joissa sittemmin Euroopan mestaruuden voittanut Kreikka voitti Traianos Dellasin jatkoaikaosumalla 1–0.
Vuoden 2006 MM-kisoihin Tšekki lähti kovin odotuksin. Kisat alkoivatkin komealla 3–0 voitolla Yhdysvalloista, mutta yllätystappio Ghanalle sotki tšekkien suunnitelmat. Brücknerin miehistö ei onnistunut voittamaan lohkon viimeisessä ottelussa Italiaa ja kisat päättyivät pettymykseen.
Veteraanivalmentaja sai kuitenkin jatkaa tehtävissään ja luotsasi Tšekin komeasti vuoden 2008 EM-kisoihin. Tšekki oli karsintalohkonsa ykkönen ja jätti taakseen mm. Saksan.
Maaliskuussa 2008 Brückneriltä poistettiin yläselästä luuepämuodostuma ja hän oli sairauslomalla ennen kesän EM-kisoja. Brückner ilmoitti aiemmin keväällä lopettavansa 35-vuotisen valmennusuransa kisojen jälkeen. Brücknerin pitkän uran viimeiseksi otteluksi näytti jäävän alkulohkon ratkaisukamppailu Turkkia vastaan. Brücknerin suojatit johtivat ottelua pitkään 2–0, mutta Turkin uskomaton nousu viimeisen vartin aikana 2–3 voittoon pudotti Tšekin puolivälieristä.
Heinäkuussa 2008 Brückner yllätti monet pyörtämällä lopettamispäätöksensä ja jatkamalla uraansa Itävallan maajoukkuevalmentajana. Brücknerin paluu oli loistelias, sillä hänen alaisuudessaan Itävalta kaatoi Ranskan 3–1 MM2010-karsintojen avausottelussa Wienissä. Tämän jälkeen otteet eivät jatkuneet yhtä hyvinä ja Itävalta on saanut Ranska-voiton jälkeen tililleen vain yhden pisteen. Brückner jätti tehtävänsä Itävallan valmentajana maaliskuussa 2009 yhteisymmärryksessä maajoukkueen johdon kanssa.
Gosheniitti
pienoiskuva|Gosheniittia [[Myanmarista]] Gosheniitti on beryllin väritön tai valkoinen muoto. Sen pinta on melko tasainen. Sen on nimetty Massachusettsissa, Yhdysvalloissa sijaitsevan paikan, Goshenin mukaan, koska väritöntä berylliä tutkittiin siellä ensimmäisen kerran. Gosheniitti on yleisin beryllin muoto ja siksi vähiten arvostettu. Vain täysin väritöntä gosheniittia käytetään jalokivenä.
Esiintyminen
Gosheniittia esiintyy samoissa paikoissa akvamariinin kanssa. Sitä on löydetty Brasiliasta, Venäjältä, Pakistanista, Kiinasta, Myanmarista ja Namibiasta.
Concordia
Concordia tai Konkordia voi viitata muun muassa:
Peuralampi (Ähtäri)
Peuralampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Patamanperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
August Boman (kustantaja)
August Aleksander Boman (1872 Hämeenlinna – 15. helmikuuta 1913 Hämeenlinna) oli suomalainen Hämeenlinnassa asunut kirjapainonjohtaja ja kirjankustantaja.
Peuralampi (Ähtäri)
Maantietoa
Peuralammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä eikä siinä ole saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä. Lammen ohittaa alle 50 metrin etäisyydeltä yhdystie 7091.
August Boman (kustantaja)
August Boman toimi latojana eri puolilla Suomea kunnes hän palasi kotikaupunkiinsa ja perusti vuonna 1900 kustannusliike Kariston yhdessä Arvi A. Karlssonin (myöhemmin Karisto) kanssa. Kustannusliike toimi aluksi nimellä Boman & Karlsson kunnes Boman myi osuutensa liikkestä vuonna 1906 ja yhtiö sai nimen Arvi A. Kariston kustannusliike. Boman perusti ja julkaisi myös Kanerva-nimistä kansanlehteä. Boman oli välillä kirjanpainajana Yhdysvalloissa 1907–1908 kunnes palasi Suomeen. Hän toimi Hämeenlinnan Uuden kirjapainon johtajana ja vuonna 1912 hän perusti Kivikarin kirjapainon Hämeenlinnaan. Boman oli urheiluseura Hämeenlinnan Tarmon perustajajäseniä ja hän toimi myös Hämeenlinnan Työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Alkoholiongelmasta kärsinyt Boman surmasi itsensä ampumalla helmikuussa 1913.
Peuralampi (Ähtäri)
Vesistösuhteet
Peuralampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjärven alueeseen (35.462) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 200,6 metriä mpy. Sen pohjoisosasta saa alkunsa 500 metriä pitkä oja, joka laskee osittain Soinin puolella sijaitsevaan Lintulampeen.
August Boman (kustantaja)
Boman oli nainisissa Sofia Ulrika Björklundin kanssa. Heidän poikansa oli varatuomari, asianajaja ja Hämeenlinnan pormestari Arvi Kivikari.
DPL
DPL voi tarkoittaa seuraavia:
Nokia N97 Mini
Nokia N97 Mini on Nokian vuonna 2009 julkaistu älypuhelin joka on kompakti versio Nokia N97 puhelimesta
Futsal-Liigan kausi 2016–2017
Futsal-Liigan kausi 2016–2017 oli suomalaisen futsalin pääsarjatason 19. kausi. Kausi alkoi 24.9.2016 ja päättyi viidenteen finaaliin 7.5.2017. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Sievi FS ja sarjanousijana PJK. Futsal-Liigassa pelattiin 12 osallistuvan joukkueen kesken kaksinkertainen runkosarja, jonka kahdeksan parhaiten sijoittunutta joukkuetta jatkoivat pudotuspeleihin.
Futsal-Liigan mestaruuden kaudella 2016–2017 voitti Sievi FS kukistamalla finaalisarjassa Kampuksen Dynamon otteluvoitoin 3–2. Kauden päätteeksi Tervarit putosi Futsal-Ykköseen.
Runkosarja
Lopullinen sarjataulukko runkosarjan päättyessä: * = Tervareille langetettin -2 pisteen rangaistus
Futsal-gaala 2017
Tampereella järjestetyssä Futsal-gaalassa palkittiin kauden 2016–2017 parhaita onnistujia. Miesten Futsal-liigan osalta jaettiin seuraavia palkintoja:
Kauden Futsalpelaaja: Nikola Erceg, Sievi Fs
Kauden Puolustuspelaaja: Jukka Kytölä, KaDy
Kauden Hyökkäyspelaaja: Jussi Nyström, LeiF
Kauden Maalivahti: Juha-Matti Savolainen, KaDy
Kauden nuori pelaaja: Lassi Lintula, Ilves FS
Kauden tulokas: Dusan Milojevic, Leif
Kauden Erotuomari: Timo Onatsu
Mestarivalmentaja: Jani Paananen, Sievi FS
Pistepörssin voittaja: Arber Istrefi, SoVo
Pudotuspelien pistepörssin voittaja: Jukka Kytölä, KaDy
Hybrid
Hybrid voi tarkoittaa seuraavia:
The Glow of 1000 Suns
The Glow of 1000 Suns on suomalaisen goottimetalli -yhtye Sentencedin viides single. Se julkaistiin 14. heinäkuuta 2008 rajoitettuna 1000 kappaleen painoksena levymerkillä Century Media Records.
Hiirimuuranen
Hiirimuuranen (Myrmotherula unicolor) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Hiirimuurasta tavataan Brasilian kaakkoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 237 000 km2. Vuonna 2007 lajin kannaksi arvioitiin noin 10 000 yksilöä. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Eivor (täsmennyssivu)
Eivor voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Arvi J. Aikomus
Arvi Jonne Aikomus (Juho Arvid Aikomus, 10. maaliskuuta 1897 Nivala – 23. tammikuuta 1976 Helsinki) ) oli suomalainen aktivisti, tiedustelu-upseeri ja salanimeä Jukka Kontio käyttänyt kirjailija. Sotilasarvoltaan hän oli vänrikki ja myöhemmin kapteeni (evp). Siviiliammatiltaan Aikomus oli kirjaltaja.
Arvi Aikomus oli vanhin räätäli Juho Heikinpoika Aikomuksen (1873-1941) ja Matilda Juhontytär Aikomuksen o.s. Sarja (1878-1959) viidestä lapsesta. Arvi muutti perheensä kanssa Tornioon vuonna 1905.
Valtion rautateiden palveluksessa ollut Aikomus oli mukana jääkäriliikkeen etappitoiminnassa. Työ sopi yhteen jääkäriliikkeen kuriirina toimimisen kanssa. Hänet pidätettiin kuljettaessaan salaista postia Helsingistä Tornioon, mutta hän onnistui pakenemaan ja siirtymään Ruotsiin.
Ruotsissa hänen työnantajanaan oli Saksan armeija hänen toimiessaan osana sotavankietappia, joka kuljetti Murmanskista paenneita keskusvaltojen sotavankeja Norjan ja Pohjois-Suomen kautta Ruotsiin. Samankaltaisessa etappijärjestelyssä toimi myös Taavetti Lukkarinen.
Suomen sisällissodassa Aikomus osallistui taisteluihin Tervolassa, Torniossa, Länkipohjassa, Orivedellä ja Tampereella.
Hän osallistui Aunuksen retkeen 1919 ja toimi sittemmin yleisesikunnan tiedustelun palveluksessa. Aikomus toimi 1920-30-luvuilla yleisesikunnan tiedustelun eri tehtävissä: raja-aseman päällikkönä ensin Itä-Karjalassa 1923 ja Karjalankannaksella 1925. Sortavalan alatoimiston johtajana hän työskenteli vuodet 1925–1936. Aikomus oli suorittanut tiedustelu-upseerikurssin 1920 ja muuttanut Sortavalaan toukokuussa 1923. Hänen jälkeensä tehtävään nimitettiin kapteeni Pekka Jänhiä Aikomuksen toimiessa hänen apulaisenaan.
Aikomuksen toiminta kirjailijana salanimellä Jukka Kontio ajoittui hänen alkukaudelleen Sortavalan alatoimiston päällikkönä. Hänen kirjallinen uransa nivoutui Akateemisen Karjala-Seuran toimintaan. Teosten kustannussopimukset WSOY:n kanssa allekirjoitti AKS:n puheenjohtaja Elmo Kaila.
Kesällä 1939 Sortavalan alatoimistoa alettiin vahvistaa, kun kansainvälinen tilanne osoitti kiristymisen merkkejä. Sen laskuun toimi 30-40 vakoilijaa Neuvosto-Karjalassa. Toimistolla oli käytössä turvataloja ja koulutustiloja kaupungissa ja sen ympäristössä. Tällaisessa tehtävässä toimi mahdollisesti myös Aikomuksen hankkima maatila lähellä Sortavalaa.
Sortavalan alatoimistosta muodostettiin sinne siirtyneen kapteeni Into Kuismasen johtama kaukopartioyksikkö Osasto Kuismanen (OsKu), jonka työntekijöihin myös Arvi Aikomus kuului.
Aikomus jäi eläkkeelle vuonna 1944 ja muutti Joensuuhun. Siellä hän perusti autoliikkeen.
Jatkosodan jälkeen Suomeen perustettiin joukko peiteyrityksiä, kuten kuljetus- ja sähköalan liikkeitä, joiden tarkoituksena oli aseiden hajavarastoinnin tapaan tukea sotilaallista varautumista. Eräs näistä oli Aikomuksen autoliike. Tunnetuimpia peiteyrityksistä olivat Heikki Määttäsen ja Paavo Suorannan johtamat Kuohun Pilke ja kuorma-autoliike. Aikomustakin kuulusteltiin asekätkentäjutun selvittelyn yhteydessä.
Kallio-Musta
Kallio-Musta, tai yhteen kirjoitettuna Kalliomusta , on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Hautakylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 178,9 metriä mpy.
Henry Mancini
Elämä ja ura
Henry Mancini syntyi 16. huhtikuuta 1924 Clevelandissa, Ohiossa. Hänen isänsä Quinto soitti huilua ja opetti Henrylle taidon kun tämä oli kahdeksanvuotias. Perhe muutti West Aliquippaan Pennsylvaniaan kun Henry oli 12-vuotias. Siellä hän opetteli soittamaan pianoa ja kiinnostui musiikin sovittamisesta. Valmistuttuaan high schoolista 1942 Mancini aloitti opinnot New Yorkin Juilliard-musiikkikoulussa mutta joutui armeijaan jo seuraavana vuonna. Mancini liittyi vuonna 1946 The Glenn Miller-Tex Beneke Orchestraan pianistina ja sovittajana. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin laulaja Ginny O’Connorin kanssa.
Elokuvamusiikin teon ohella Mancini johti useita merkittäviä sinfoniaorkestereita eri puolilla maailmaa. Kaiken kaikkiaan hän teki yli 600 esiintymistä orkesterinjohtajana.
Mancini kuoli 1994. Hänellä on kolme lasta.
Tuotanto
Mancini kirjoitti kaksi kirjaa, joista toinen oli omaelämäkerta Did They Mention the Music? (1989, Gene Leesin kanssa) ja toinen orkesterisovittamisen opas Sounds and Scores: A Practical Guide to Professional Orchestration (1962), josta on tullut alan merkkiteos.
Merkitys ja tunnustukset
Mancinin rooli 1950-luvun Yhdysvaltain elokuvamusiikissa oli hyvin merkittävä. Hän toi elokuvamusiikkiin pienet kokoonpanot sekä käytti uudenlaisia musiikillisia ideoita ja levytysstudiotekniikan tuomia mahdollisuuksia.
Mancini sai uransa aikana sävellyksistään 20 Grammy-palkintoa ja oli ehdolla yhteensä 72:een. Hän sai neljä Oscar-palkintoa ja yhteensä 18 ehdokkuutta. Hän sai myös yhden Golden Globe -palkinnon sekä kaksi Emmy-ehdokkuutta. Mancinin Oscar-palkitut elokuvat palkitsemisvuosineen ovat Aamiainen Tiffanylla (1962, paras musiikki sekä paras laulu), Viinin ja ruusujen aika (1963, paras laulu) ja Victor/Victoria (1983, paras musiikki).
Mancinilla on useita kunniatohtorin arvonimiä eri yliopistoista Yhdysvalloissa.
Syldavia
Syldavia on Hergén luomissa Tintti-sarjakuvissa esiintyvä, Balkanin niemimaalla sijaitseva kuvitteellinen valtio, joka joutuu usein naapurimaansa Bordurian uhkaamaksi. Syldavia esiintyi ensimmäisen kerran vuosina 1938–1939 ilmestyneessä tarinassa Kuningas Ottokarin valtikka.
Syldavian sijaintia ei tunneta tarkasti, ja se on luotu yhdistelmänä useista eri valtioista.
Esikuvat ja mahdollinen sijainti
Hergé loi Syldavian ja sen naapurimaan Bordurian vuosina 1938–1939 Le Petit Vingtième -lehdessä ilmestyneeseen Tintti-seikkailuun Kuningas Ottokarin valtikka (varhaisempi suomennos nimellä Ottokarin valtikka). Tarina on allegoria ennen kaikkea maaliskuussa 1938 tapahtuneesta Itävallan liittämisestä Saksaan ja myös tarinan ilmestymisen aikoihin tapahtuneista Sudeettialueiden kriisistä ja Tšekkoslovakian miehityksestä. Borduria symboloi valloitushaluista natsi-Saksaa, mutta Syldavia syntyi yhdistelmänä useasta Itä-Euroopan maasta.
Kuningas Ottokarin valtikkaan sisältyy usean sivun mittainen kuvitteellinen matkailuesite, jossa kerrotaan Syldavian maantieteestä, historiasta ja väestöstä.
Syldavian maisemat, minareettien hallitsemat kaupunkinäkymät ja maaseudun asukkaiden puvut syntyivät pääasiassa Albaniaa esikuvana käyttäen. Myös maan pelikaanilippu muistuttaa suuresti Albanian lippua. Toisaalta Syldavian lukuisat -ow-päätteiset paikannimet viittavat pääasiassa Puolaan. Maan keskiaikainen historia on voinut saada innoitteita sekä Puolan, Tšekin että – turkkilaisvalloituksen osalta – Balkanin maiden historiasta. Historiallisen kuningas Ottokarin nimi lienee lainattu Böömin Ottokar I Přemysliltä. Fasistisen Teräskaartin uhkaama monarkia muistuttaa myös julkaisuajankohdan Romaniaa, jossa toimi Rautakaarti.
Syldavian sijainnista ei varmasti tiedetä muuta kuin että Kuningas Ottokarin valtikassa Brysselistä lähtevä Tintti matkustaa sinne lentäen Frankfurtin ja Prahan kautta ja että sen ”on pieni itäisen Euroopan valtio” ja sijaitsee Balkanilla.
Yleistietoa
Asutus: Syldaavien asuttaman kuningaskunnan väkiluku on 624 000 ja sen pääkaupunki on Klow, alun perin Zileheroum, jonka väkiluku on 122 000 (vuonna 1938). Pääkaupunki Klow sijaitsee Wladir ja Moltus jokien yhtymäkohdassa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Niedzdrow, Istow, Dbrnouk ja Zlip.
Historiaa: Aina 500-luvulle asti Syldaviaa asuttivat paimentolaisheimot joiden alkuperä on tuntematon. Maahan hyökkäsi slaavilaisia kansoja mutta turkkilaiset tunkeutuivat maahan 900-luvulla ja ajoivat slaavit vuoristoon alangoilta. Nykyinen Syldavia perustettiin vuonna 1127, kun slaavijohtaja Hveghi ajoi turkkilaiset pois maasta ja otti hallitsijanimekseen Muskar. Borduria valloitti Syldavian 1195, kunnes Ottokar I ajoi heidät pois maasta vuonna 1275. Syldavian tunnetuin ja arvostetuin hallitsija oli Ottokar IV, joka nosti Syldavian maailman kartalle ja kehitti Syldaviaa. Hän loi lain, jonka mukaan Syldavian hallitsijan on pidettävä hallussaan valtikkaansa, muuten tämä hallitsija menettää asemansa.
Valtiomuoto: Syldavia on valtiomuodoltaan monarkia ja sitä kutsutaankiin virallisemmin Mustan Pelikaanin Kuningaskunnaksi. Maan lipussa on musta pelikaani keltaisella pohjalla. Kuningaskuntaa hallitsi tarinassa Kuningas Ottokarin valtikka kuningas Muskar XII. Kuningaskunnan motto on Эих бэннэк, эих блавэк /eih bennek, eih blavek/. Syldavian esitteessä motto on käännetty vapaasti Ken siihen puuttuu, suistuu siihen (ranskankielisessä alkutekstissä Joka siihen itseään hankaa, tulee sen pistämäksi, jota lähellä oleva käännös esiintyy Aimo Sakarin vanhemmassa suomennoksessa: Ken siihen kajoaa, piston saa).
Kieli: Syldavian virallinen kieli on syldaavi, jonka puheasussa on slaavilaisia piirteitä. Kieli kuitenkin kuuluu länsi-germaaniseen kieliryhmään ja sitä kirjoitetaan kyrillisillä kirjaimilla. Erityispiirteenä voidaan mainita se, että jotkut konsonanttiäänteet kirjoitetaan sekä latinalaisilla että kyrillisillä kirjaimilla kahdella konsonantilla, esimerkiksi ”sz” kirjoitetaan ”сз” eikä ”ш”. Kieli myös muistuttaa paljon Brysselissä puhuttavaa flaamilaisperäistä, ranskalaisia sanoja sisältävää slangia, Marolsia (myös Marolien), jota Hérge oppi isoäidiltään.
Kulttuuri: Syldaavit olivat pitkään turkkilaisten vallan alla ja se on vaikuttanut paljon Syldavian kulttuuriin ja historiaan. Syldavian uskontoa ei kerrota, mutta tarinassa Kuningas Ottokarin valtikan syldvialaisissa kylissä ja kaupungeissa näkyy paljon minareetteja. Toisaalta Syldavian kansallispäivä on Pyhän Vladimirin päivä, joka viittaisi ortodoksiseen kristinuskoon. Maan suosikkiruoka on szlaszeck, jota Belgiassa sijaitsevan syldavialaisravintolan tarjoilija kuvaili nuoren koiran reideksi tuhdin syldavialaiskastikkeen kera. Tämä saattoi olla pelkkää pelottelua Tintin kustannuksella, koska hän yritti urkkia paikkoja. Szlaszeckin nimi tulee puolan sanasta szaszłyk, joka tarkoittaa lihavarrasta tai kebabia. Maan suosikkijuoma on mineraalivesi, mikä harmittaa varsinkin Tintin viskiin menevää ystävää kapteeni Haddockia.
Teräskaarti on Syldaviassa toimiva puolue, joka todellisuudessa toimii bulvaanina Zyldav Zentral Revolutzionär Komitzät (Z.Z.R.K.) -nimiselle salaseuralle, jonka tarkoituksena on liittää Syldavia osaksi Borduriaa. Teräskaartin johtaja on nimeltään Müsstler (nimi on yhdistelmä nimistä Mussolini ja Hitler). Salaliitossa on mukana myös suuri osa maan poliisivoimista ja kuninkaallisen palatsin henkilökuntaa.
Kertomus Syldavian kuninkaan valtikasta
Eräänä päivänä paroni Staszvits, jonka isän maa-alueet Ottokar IV oli palauttanut kuningaskuntaansa, astui hallitsijan eteen ja rohkeni röyhkeästi vaatia Syldavian kruunua itselleen.
Suunniltaan raivosta nuori paroni paljasti miekkansa ja hyökkäsi kuninkaan kimppuun, ennen kuin tämän palvelijat ehtivät väliin. Kuningas väisti astahtaen sivuun, ja kun hyökkääjä vauhtinsa voimassa horjahti hänen ohitseen, hän suuntasi tämän päähän valtikalla iskun, joka suisti hyökkääjän maahan, ja huudahti syldavian kielellä ”Eih bennek, eih blavek!”, mikä käännettynä kuuluu suunnilleen "Ken siihen puuttuu, suistuu siihen". Sitten hän tarkasteli pitkään valtikkaansa ja puhutteli sitä näin sanoen: ”''Oi, valtikka! Sinä pelastit henkeni. Ole siis tästä pitäen Syldavian hallitsijan korkein tunnus. Voi sitä kuningasta, joka sinut kadottaa, sillä minä julistan täten, ettei hän ole enää oleva arvollinen hallitsemaan.''” Siitä pitäen, jokaisena Pyhän Wladimirin päivänä, Ottokar IV seuraajat ovat kiertäneet pääkaupungin juhlasaatossa. Kädessään he pitävät aina historiallista valtikkaa, jota ilman he menettäisivät oikeutensa valtaistuimeen, ja katujen varsilla kansa laulaa hymniä:
Kolmen kappaleen probleema (kirja)
Kolmen kappaleen probleema (kiinankielinen alkuteos: 三体, sān tǐ) on Liu Cixinin kirjoittama tieteiskirja, joka on julkaistu vuonna 2007. Kirja sai Hugo-palkinnon vuonna 2015. Kirjasta on suunnitteilla myös tv-sarja sekä elokuva, jonka ohjaajana on Zhang Fanfan.
Vastaanotto ja arvostelut
Kirja ilmestyi ensimmäiseksi jatkokertomuksena lehdissä vuonna 2006. Kirjana se julkaistiin 2008. Kirja on voittanut useita palkintoja. Merkittävin palkinto on Ken Liun 2014 tekemä englanninnos, joka voitti Hugo-palkinnon vuonna 2015. Se on voittanut myös Kurd Laßwitz -palkinnon, ollut toisella sijalla Locus-palkintoäänestyksessä ja oli Nebula-palkintoehdokas vuonna 2015.
Kirja on julkaistu suomeksi vuonna 2018. Rauno Sainio on suomentanut kirjan suoraan kiinankielestä. Kirja oli Tähtivaeltaja-palkintoehdokas vuonna 2019.
Teemat
Kirja on kovaa tieteiskirjallisuutta ja kirjan teemat pyörivät fyysikoiden ja tieteen ympärillä. Kirjan nimi perustuu fysiikassa tunnettuun kolmen kappaleen probleemaan.
Kirja yhdistää Kiinan lähihistoriaa ja kulttuurivallankumouksesta ponnistavia motivaatioita. Ne yhdistyvät nykyhetkeen ja tutkijoiden itsemurhia aiheuttavaan mysteeriin.
Kirja pohtii ihmiskunnan oikeutta olemassaoloonsa.
Kirjan henkilöt
Ye Wenjie, kirjan päähenkilö, on fyysikko. Hänen fysiikan professorina toiminut isänsä sai surmansa Maon kulttuurivallankumouksessa. Ye Wenjie joutuu 60-luvulla pakkotyöhön Sisä-Mongoliaan. Karkotuksen seurauksena hän kiinnostuu fysiikasta.
Wang Miao kehittelee 2000-luvulla nanomateriaaleja ja joutuu mukaan vastoin tahtoaan osaksi suurempaa ongelmaa, ellei lopeta tutkimuksiaan.
Hurmaava joukkoitsemurha
Hurmaava joukkoitsemurha on Arto Paasilinnan kirjoittama kirja joukosta ihmisiä, jotka päättävät tehdä joukkoitsemurhan. Kirjasta on myös tehty samanniminen elokuva.
Kolmen kappaleen probleema (kirja)
Juonikuvaus
Kirja alkaa kiinan kulttuurivallankumouksesta vuonna 1967. Ye Wenjien, kirjan päähenkilön, fysiikan professorina toiminut isänsä surmataan Maon kulttuurivallankumouksessa taantumuksellisena intellektuellina. Ye Wenjie komennetaan pakkotyöhön Sisä-Mongoliaan. Pakkotyön aikana hän kiinnostuu fysiikasta.
2000-luku. Wang Miao kehittelee nanomateriaaleja ja joutuu mukaan vastoin tahtoaan osaksi itseään suurempaa kuviota. Hänen verkkokalvoillensa piirtyy lähtölaskennan kello. Kello on uhkaus - hänen on lopetettava tutkimuksensa, tai joutuu ongelmiin.
Huippututkijoiden itsemurhia tutkivat Pekingin poliisit ottavat yhteyttä Wangiin ja pyytävät häntä soluttautumaan salamyhkäiseen tiedejärjestöön, joka yhdistetään tutkijoiden itsemurhiin. Järjestön toimintaan liittyy erikoinen tietokonepeli, jossa pohditaan omituisen maailman arvoituksia. Pelissä pelaajat ovat omituisen maailman armoilla. Pelaajan tehtävä on ratkaista kolmen kappaleen probleema ratkaisemalla taivaankappaleiden liikeradat. Peli kätkee ratkaisun kaikkeen – jopa ihmiskuntaa mahdollisesti uhkaavaan sukupuuttoon.
The Shadow of Your Smile
The Shadow of Your Smile on Johnny Mandelin säveltämä ja Paul Francis Websterin sanoittama laulu vuoden 1965 elokuvasta Kuuma ranta. Elokuvassa kappaleen esitti jazz-trumpetisti Jack Sheldon. Laulaja Tony Bennett nauhoitti oman versionsa joitakin viikkoja Kuuma ranta -elokuvan ensi-illan jälkeen. Kappale palkittiin parhaan laulun Oscarilla, parhaan kappaleen Golden Globella ja vuoden kappaleen Grammylla. Melodia toistuu elokuvan musiikkiraidalla useita kertoja ja se tunnetaan myös nimellä ”Love Theme from The Sandpiper”.
1960-luvulla ”The Shadow of Your Smilesta” tuli suosittu jazzstandardi. Sen ovat nauhoittaneet muun muassa Wes Montgomery, Astrud Gilberto, Oscar Peterson, Bill Evans, Sarah Vaughan ja Ella Fitzgerald. Suomeksi kappaleen ovat äänittäneet Danny, Ericus-kuoro ja Merja Raski. Suomenkielisen sanoituksen teki Kari Tuomisaari.
Uusi Eurooppa -silta
Sillan kohdalla Tonava on noin 1,3 kilometrin levyinen ja itse silta on 1,8 kilometriä pitkä. Sillalla on neljä ajokaistaa, rautatie sekä jalankulku- ja pyöräilytiet. Siltahankkeen kokonaiskustannukset olivat 282 miljoonaa euroa, josta EU-rahoitusta 106 miljoonaa.
Silta on osa Eurooppatietä E79 ja yleiseurooppalaista liikennekäytävää IV. Liikennemäärät ovat ylittäneet ennusteet moninkertaisesti, mutta silta ei ole tuonut odotettua talouskasvua alueelle.
Oseanian kielet
pienoiskuva|Oseanian kielellinen tilanne Oseanian kielet on nimitys maantieteellisesti samalla alueella, Oseaniassa, puhuttaville kielille. Yksittäisten kielten määrä keskittyy Uuden-Guinean saarelle, jossa puhutaan arviolta 800 kieltä; eniten koko maailmassa yhdellä yhtenäisellä alueella.
Oseanian kielet jaetaan kolmeen erilliseen ryhmään:
Lisäksi alueella puhutaan entisten siirtomaaisäntien kieliä kuten englantia ja ranskaa. Nämä ovat myös edesauttaneet useampien pidgin- ja kreolikielten syntymistä (esim. norfuk, bislama, chavacano, Tok-pisin Ja saksankielinen kreolikieli, Userdeutsch). Alueelle muuttaneiden ihmisten mukana ovat tulleet myös mm. italian ja kiinan kielet. .
David Cañada
David Cañada García (11. maaliskuuta 1975 Zaragoza – 28. toukokuuta 2016 Castejón de Sos ) oli espanjalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1996–2009.
Cañadan uran suurin menestys oli vuonna 2006 saavutettu Katalonian ympäriajon voitto.
Cañada kuoli 41-vuotiaana kaaduttuaan pyöräilytapahtumassa 28. toukokuuta 2016.
Walter Moers
300px|thumb|Moersin luoma hahmo Kapteeni Sinikarhu joka esiintyy muun muassa suomennetussa teoksessa [[Kapteeni Sinikarhun 13 1/2 elämää. Veistos on Gera-joessa Erfurtissa.]] Walter Moers (s. 24. toukokuuta 1957) on saksalainen kirjailija, sarjakuvapiirtäjä, kuvataiteilija ja kuvanveistäjä.
Moersin sarjakuvia ei ole julkaistu suomeksi, mutta hän on ollut mukana piirtämässä Ralf Königin Jagoa. Toisessa Königin sarjakuvassa viitataan Moersin Kleines Arschloch -hahmon sarjakuviin. Muita hänen hahmojaan ovat Adolf, die Nazisau (Adolf, natsisika) ja Der alte Sack (Vanha Äkämys).
Aikuisten sarjakuvien lisäksi Moers on julkaissut lukuisia lastenkirjoja ja kertomuksia. Niistä tunnetuimpia ovat kuvitteelliselle Zamonian mantereelle sijoittautuvat teoksensa. Saksankielisestä alkuteoksesta poiketen Zamonia-sarjaan kuuluva Rumo & Die Wunder im Dunkeln on julkaistu Suomessa kahtena kirjana, jotka muodostavat oman Pimeyden ihmeet -sarjan.
Zamonia-kirjasarja
Hän on myös kirjoittanut fiktiivisen romaanin Hurja matka halki yön taiteilija Gustave Dorén nuoruudesta. Teoksen kuvituksena on 12 Dorén puupiirrosta jotka on aiemmin julkaistu kuvituksina mm. teoksiin Kadotettu paratiisi, Korppi, Raamattu ja Don Quijote.
Juha-Pekka Liikola
Juha-Pekka Liikola (s. 7. lokakuuta 1954 Lahti) on suomalainen upseeri ja kenraalimajuri evp.
Henkilöhistoria
Juha-Pekka Liikola syntyi Henry Liikolan ja Sinikka Koskimäen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on Merja Vuorinen. Ylioppilaaksi Liikola tuli 1977, Kadettikoulun jalkaväkilinjalta hän valmistui 1977 ja suoritti Sotakorkeakoulun 1987.
Markku Jokisipilä
Markku Juhani Jokisipilä (s. 5. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja valtiotieteen tohtori. Jokisipilä on Turun yliopiston apulaisprofessori ja toiminut sen Eduskuntatutkimuksen keskuksen johtajana elokuusta 2014. Jokisipilä on tutkinut äärioikeistoa ja kansallissosialismia.
Elämä
Jokisipilä valmistui ylioppilaaksi vuonna 1991 ja valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1997. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2004 aiheella ''Aseveljiä vai liittolaisia? Suomi, Hitlerin Saksan liittosopimusvaatimukset ja Rytin–Ribbentropin-sopimus''.
Jokisipilä on työskennellyt Turun yliopiston poliittisen historian laitoksen tutkijana 1998–2001 ja vuodesta 2004. Hän oli assistenttina 2002–2003 ja humanistisen tiedekunnan Baltic Sea Region Studies -ohjelman akateeminen johtaja 2010–2014. Kesäkuussa 2014 Jokisipilä nimitettiin Turun yliopiston Eduskuntatutkimuksen keskuksen johtajaksi viisivuotiskaudeksi 1.8.2014–31.7.2019. Hän toimii myös poliittisen historian vt. professorina maaliskuusta 2015 alkaen.
Vuodesta 1997 Jokisipilä on ollut tutkijan työnsä ohella freelance-kirjoittaja. Hän on toiminut kolumnistina turkulaisessa Aamuset-kaupunkilehdessä 2007–2008, Turun Sanomissa vuodesta 2008 ja Seura-lehdessä vuodesta 2013.
Jokisipilä on harrastanut kilpasoutua. Hän on saavuttanut Suomen-mestaruuksia ja osallistui vuonna 1995 lajin MM-kisoihin. Vuosina 1997–2000 Jokisipilä oli Suomen Soutuliiton hallituksen jäsen ja vuosina 2004–2005 koulutus- ja valmennuspäällikkö. Vuodesta 2013 hän on Suomen melonta- ja soutuliiton varapuheenjohtaja. Jokisipilä on ollut Eurosport-kanavalla asiantuntijakommentaattorina vuodesta 2003. Hän on selostanut soutua, melontaa (ratamelontaa sekä kanoottipujottelua) ja pikaluistelua.
Markku Jokisipilä on Vuoden Markku 2017. Valinnan teki Suomalainen Markku-liitto.
Näkemyksiä
Vuonna 2021 Jokisipilä oli sitä mieltä, että ei määrittelisi Perussuomalaiset-puoluetta äärioikeistoon.
Matolampi (Soini)
Matolampi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa ja Ähtärissä Hautakylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 9,7 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,5 metriä mpy.