cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjartan Fløgstad
Elämäkerta
Fløgstad on saanut useita palkintoja, muun muassa Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon 1978 teoksesta Portlandin laakso.
Got7
Got7 on vuonna 2014 perustettu eteläkorealainen yhtye, jonka levy-yhtiönä toimi vuoden 2021 tammikuuhun asti JYP Entertainment. Yhtyeessä on seitsemän jäsentä: JB, Mark, Jackson, Jinyoung, Youngjae, BamBam ja Yugyeom. Got7:n suosituimpia kappaleita ovat ”If You Do”, ”Just Right” ja ”Fly”. Yhtye on julkaissut kaksi koreankielistä studioalbumia ja useita minialbumeita.
Got7:n fanikunta on nimeltään "IGot7" eli "Ahgase" sen koreankielisen ääntämyksen mukaan.
Troy Ruttman
Troy Ruttman (11. maaliskuuta 1930 – 19. toukokuuta 1997 ) oli yhdysvaltalainen kilpa-autokuljettaja, joka ajoi Indianapolis 500 -kilpailun 10 kertaa, voittaen sen kerran vuonna 1952. Ruttman oli nuorin Formula 1 -kuljettaja, joka oli ajanut Grand Prix’n sekä voittanut sellaisen (22 vuotta 80 päivää). Ennätys säilyi 51 vuotta ennen Fernando Alonsoa.
Got7
Historia
Got7 julkaisi kolmannen minialbuminsa Just Right 13. heinäkuuta 2015, jonka samanniminen nimikkosingle sijoittui Billboardin singlelistalla 3. sijalle. Yhtyeen neljäs minialbumi Mad ja sen nimikkosinglen ”If You Do” musiikkivideo julkaistiin 29. syyskuuta. Julkaisua seurasi yhtyeen ensimmäisen uudelleenpakatun albumin Mad: Winter Edition ja kappaleen ”Confession Song” musiikkivideon julkaisu 23. marraskuuta.
Yhtyeen ensimmäinen japaninkielinen studioalbumi Moriagatteyo julkaistiin helmikuussa 2016. Albumi sisältää kolme singleä: ”Love Train”, ”Laugh Laugh Laugh” ja ”Around the World”, joista ensimmäinen julkaistiin vuonna 2014 ja viimeinen vuoden 2015 lopulla. Got7 julkaisi viidennen minialbuminsa Flight Log: Departure 21. maaliskuuta 2016, jonka nimikkokappale ”Fly” julkaistiin samana päivänä. Minialbumin toinen single ”Home Run” julkaistiin myöhemmin huhtikuussa. Yhtye piti ensimmäisen soolokonserttinsa "Fly Tour" 29. huhtikuuta Soulissa, josta kiertue jatkui Kiinaan, Japaniin, Thaimaahan, Singaporeen ja Yhdysvaltoihin kesän aikana. Ryhmän toinen studioalbumi Flight Log: Turbulence ja sen nimikkosinglen ”Hard Carry” musiikkivideo julkaistiin 27. syyskuuta.
Maja Hagerman
thumb|Maja Hagerman. Anna Maria (Maja) Hagerman (s. 3. helmikuuta 1960) on ruotsalainen journalisti, kirjailija ja televisiotuottaja.
Elämä
Maja Hagerman on ohjaaja Helge Hagermanin ja Ingegärd o.s. Lövgrenin tytär sekä Lotta Hagermanin sisarpuoli. Ingegärd o.s. Lövgrenin isä oli rehtori Robert Lövgren. Hagermanin läpimurtoteos on Spåren av kungens män, jossa hän kertoo Ruotsin kristillistymisen ajasta. Yhdessä Claes Gabrielsonin kanssa hän TV-ohjelman Tusenårsresan (1999) sekä dokumentin Den keltiska gåtan (2002). Hänestä tuli Upsalan yliopiston historiallis-filosofisen tiedekunnan filosofian kunniatohtori vuonna 2012.
Kirjassaan Det rena landet (2006) Hagerman muistuttaa lukijaa siitä, miten Ruotsissa luotiin myyttiä puhtaasta germaanisesta rodusta ja miten Upsalan yliopistossa toimi vielä 1950-luvulla rotuhygienian laitos, joka julisti muun muassa suomalaiset ei-arjalaisiksi, harjoitti pakkosterilointeja ja pyrki saamaan koko Ruotsin kansan tehokkaasti vaalimaan omaa rodullista puhtauttaan ja erinomaisuuttaan. Vuonna 2015 hän jatkoi aihepiirin käsittelyä julkaisemalla ruotsalaisen rotubiologin Herman Lundborgin elämäkerran Käraste Herman.
Big Pharma (muusikko)
Big Pharma on helsinkiläinen elektronisen musiikin tuottaja Jussi Ylikoski, joka tunnetaan myös Disco Ensemble -yhtyeen kitaristina. Big Pharman ensimmäinen single Freedom Juice julkaistiin toukokuussa 2015, mitä seurasi syyskuussa julkaistu kappale United By The Night. Big Pharman debyyttialbumi Freedom Juice julkaistiin maaliskuussa 2016. Vuonna 2020 Ylikoski liittyi Moon Shot -yhtyeeseen.
Diskografia
Singlet
Albumit
Videot
HMS Avenger (F185)
HMS Avenger (viirinumero F185) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 21 fregatti Falklandin sodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 11. marraskuuta 1971 Yarrow Shipbuildersilta Scotstounista Glasgow'sta, missä köli laskettiin 30. lokakuuta 1974. Se laskettiin vesille 20. marraskuuta 1975 kumminaan laivastoministeri Juddin puoliso ja valmistui 14. huhtikuuta 1978. Alukselle sijoitettiin etukannelle tykkitornin taakse Exocet-merimaaliohjusten laukaisualusta.
Palvelus
Huhtikuussa 1978 alus valmistui telakalta ja otettiin palvelukseen kuukautta myöhemmin Devonportissa, jonka jälkeen sillä aloitettiin koeajot ja miehistön koulutus. Tammikuun puolivälissä 1980 alus lähti Länsi-Intiaan ja Pohjois-Atlantille, josta se määrättiin kolmeksi kuukaudeksi Välimerelle Afghanistanin tilanteen vuoksi. Vuoden lopun alus oli Armilla partiossa Persianlahdella, joka kesti normaalin viiden kuukauden jakson. Vuotta myöhemmin alus oli matkalla Länsi-Intiaan, jossa se vietti kaksi ja puoli kuukautta vartioaluksena.
Alus määrättiin 1981 4. fregattilaivueen johtajaksi päällikkönään Hugo White. Falklandin sodan alkaessa alus oli telakalla Devonportissa, mutta se palasi palvelukseen ennätyksellisen nopeasti aloittaen matkansa etelään 10. toukokuuta. Alus joutui Exocet-ohjuksen maaliksi. Aluksen etukannen tykki kuitenkin osui ohjukseen ennen ohjuksen osumista alukseen. Se oli yksi viimeisiä sodasta palanneita aluksia palaten vasta syyskuussa. Vaikka se selvisi sodasta, aluksen runkoon tuli kovissa olosuhteissa murtumia. Seuranneen huollon aikana aluksen kyljet korjattiin hitsaamalla ja niiden kestävyyttä lisättiin. Samassa yhteydessä aluksen rungon aiheuttamaa melua vähennettiin.
Maaliskuussa 1983 palasi Persianlahdelle Armilla partioon, jona aikana aluksen helikopteri putosi mereen Omanin rannikolla. Helikopterin miehistö sekä kyydissä ollut aluksen päällikkö loukkaantuivat onnettomuudessa. Alus vieraili Kaukoidässä HMS Ambuscaden kanssa ennen elokuista paluutaan. Seuraavana vuonna alus oli tammikuusta maaliskuuhun vartioaluksena Länsi-Intiassa, josta palattuaan se siirrettiin Devonportin telakalle huollettavaksi. Vuoden 1985 alun se oli Välimerellä, jonka jälkeen se oli viisi kuukautta Etelä-Atlantilla. Alus oli jälleen Länsi-Intiassa vartioaluksena 1986 ennen kuin se siirrettiin syyskuussa reserviin siirtoa varten telakalle. Alus pääsi telakalta maaliskuussa 1988.
Pakistanin laivaston Tippu Sultan
Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin 23. syyskuuta 1994 ilman Exocet- ja Sea Cat -ohjuksia Pakistanille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Tippu Sultan. Alukselle asennettiin Exocet-ohjusten tilalle kiinalaisvalmisteiset LY 60N -ohjukset. Elektroniikkavarustusta muutettiin korvaamalla tyypin 992 ilmavalvontatutka Signaalin DA08 -tutkalla. Omasuojaa lisättiin asentamalla Mk36 SRBOC -omasuojaheittimet.
Dositej Obradović
Dositej (Dimitrije) Obradović (1739–1811) oli serbialainen kirjailija. Hän kierteli kieltenopettajana useita vuosia Balkanin niemimaalla, kunnes 1783 kahden romanialaisen nuorukaisen opettajana saapui Saksaan Halleen, jossa hän harjoitti filosofisia opintoja. Hän julkaisi Saksassa muistelmansa (1783) monivaiheisesta elämästään sekä muita kirjoja. Näissä hän ensimmäisenä käytti kansanomaista serbian kieltä eikä sitä slaavilaisen kirkkokielen, venäjän ja serbian sekoitusta, joka serbialaisessa kirjallisuudessa oli siihen asti yksinomaan vallinnut. Obradovićista tuli siten serbian kirjakielen uudistaja. Hänestä tuli 1806 serbialaisen koululaitoksen ylijohtaja Belgradiin.
Andri Žoldak
Andri Žoldak (, s. 18. marraskuuta 1962 Kiova) on ukrainalainen teatteriohjaaja. Hän valmistui vuonna 1989 GITIS:stä eli Venäjän teatteriakatemiasta. Žoldakin pelkistetyissä klassikkojen tulkinnoissa on usein teemana naiskohtalot, kuten Medeia, Carmen tai Anna Karenina. Häntä on kuvailtu vaativaksi ohjaajaksi. Žoldak voitti vuonna 2004 Unescon esittävien taiteiden palkinnon. Vuonna 2010 Žoldak sovitti ja ohjasi Turun kaupunginteatteriin Anna Kareninan. Hän on ohjannut lisäksi teoksia muun muassa Ukrainassa, Venäjällä, Saksassa, Ranskassa, Japanissa ja Englannissa.
Olympiaschanze
Olympiaschanze on hyppyrimäki Sankt Moritzissa Graubündenin kantonissa Sveitsissä. Lähellä Olympiaschanzea on kolme pienempää hyppyrimäkeä. Olympiaschanze rakennettiin vuoden 1928 talviolympialaisia varten ja vuoden 1948 talviolympialaisten mäkihyppykilpailut hypättiin Olympiaschanzesta.
Historia
Ensimmäinen mäkihyppykilpailu järjestettiin Sankt Moritzissa vuonna 1895. Olympiaschanze rakennettiin vuoden 1928 talviolympialaisia varten. Olympiaschanze korvasi Julierschanzen, joka jäi pienemmäksi harjoittelumäeksi 1950-luvulle asti.
Olympiaschanzen suunnitteli arkkitehti Robert Staumann. K70-mäki avattiin 20.1.1927 ja vuoden 1928 talviolympialaisissa kilpailun voitti norjalainen Alf Andersen.
Vuonna 1948 talviolympialaiset järjestettiin toisen kerran Sankt Moritzissa, kilpailun voitti norjalainen Petter Hugsted. Mäkeä on suurennettu vähitellen. Lumi sataa mäkeen aikaisin ja ennen lumetusvälineiden kehittymistä monet maajoukkueet leireilivät mäessä ennen kauden alkua.
Mäen uudelleen rakentamisesta on valmiit suunnitelmat ja uuden HS106-mäen rakennustyöt on tarkoitus aloittaa syksyllä 2014.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 105,5 metriä on hypännyt Thomas Thurnbichler.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 84,0 metriä on hypännyt Monika Pogladič.
Sir Lord Baltimore
Sir Lord Baltimore on Yhdysvalloissa, New Yorkin Brooklynissa, vuosina 1968–1973 toiminut heavy metal -yhtye. Sir Lord Baltimore on ensimmäinen yhtye, jonka musiikista käytettiin termiä "heavy metal", mutta tästä huolimatta yhtye on suhteellisen tuntematon.
Historia
Rumpali–laulaja John Garner, kitaristi Louis Dambra ja basisti Gary Justin perustivat Sir Lord Baltimoren vuonna 1968 Brooklynissa, New Yorkissa. Mercury Records kiinnostui yhtyeestä, ja Sir Lord Baltimore sai levytyssopimuksen. Debyyttialbumi Kingdom Come julkaistiin vuonna 1970. Sitä kuvaamaan keksittiin termi "heavy metal". Vuonna 1971 ilmestyi yhtyeen toinen albumi Sir Lord Baltimore. Levyllä soittaa kitaraa myös Louis Dambran veli Joey Dambra. Sopimuksen mukaan Sir Lord Baltimore ei saanut rojalteja kahdesta ensimmäisestä levystään, ja yhtye jäi hyvin tuntemattomaksi.
Uudelleenjulkaisu ja paluu
Vuonna 1994 yhtyeen ensimmäinen ja toinen levy julkaistiin CD:nä samalla levyllä. Heinäkuussa 2006 Joe Garner ja Louis Dambra kokoontuivat yhteen levyttääkseen uuden albumin, joka julkaistiin nimellä Sir Lord Baltimore III RAW. Yhtyeen alkuperäinen basisti Gary Justin ei ollut mukana, ja hänet korvasi Tony Franklin. Kitaristi Anthony Guido ja basisti Sam Powell olivat levyllä vierailevina muusikkoina. Levyn kappaleet on alun perin kirjoitettu vuonna 1973, mutta niitä ei ollut julkaistu yhtyeen hajoamisen takia.
Rare Exports: The Official Safety Instructions
Rare Exports: The Official Safety Instructions on Jalmari Helanderin vuonna 2005 ohjaama suomalainen lyhytelokuva. Sen pääosissa ovat Otso Tarkela, Tommi Korpela, Jorma Tommila, Tazu Ovaska ja Onni Tommila. Kertojana elokuvassa toimii Jonathan Hutchings. Elokuva on jatkoa Helanderin vuonna 2003 ilmestyneelle lyhytelokuvalle Rare Exports, Inc. Vuonna 2010 hän ohjasi lyhytelokuviensa pohjalta täyspitkän elokuvan Rare Exports.
Yliopisto
pienoiskuva|Yliopiston [[dosentti luennoi Teknillisen korkeakoulun matematiikan luennolla.]] Yliopisto on tieteellistä tutkimusta tekevä ja korkeinta tieteellistä opetusta antava laitos.
Yliopistoilla on itsehallinto, autonomia. Yliopiston muodostavat opettajat ja opiskelijat, jotka ovat jakautuneet opintoaloittain perinteisissä yliopistoissa tiedekuntiin, jotka ovat edelleen jakautuneet laitoksiin. Yliopiston päätehtävät ovat tieteellinen tutkimus ja siihen perustuva ylin opetus. Yliopiston tutkimustehtävä on sama kuin tieteellisellä akatemialla. Suomessa 2000-luvulla tehty lainmuutos lisäsi yliopistoille niin sanotun kolmannen tehtävän, yhteiskunnallisen vaikuttavuuden. Tarkkaan ottaen tämä tehtävä on neljäs, sillä jo edellinen laki mainitsee yliopiston kolmantena tehtävänä "kasvattaa opiskelijoita palvelemaan isänmaata ja ihmiskuntaa".
Opettajina yliopistoissa toimivat muun muassa professorit, dosentit, yliopistolehtorit, lehtorit ja apulaisopettajat, tunti- ja erikoisopettajat, yliassistentit, assistentit, opettavat tutkijat ja yliopisto-opettajat. Opiskelijoina ovat yliopiston kirjoihin hyväksytyt henkilöt, joilta vaaditaan tietty perustietomäärä; edellytyksenä voi olla esimerkiksi suoritettu ylioppilastutkinto. Opetus annetaan pääasiassa luentoina ja seminaariharjoituksina, teknillisellä alalla myös harjoitustöinä ja taiteellisella alalla alanmukaisilla tehtävillä. Etenkin ammattiin valmistaviin opintoihin kuuluu usein pakollista työharjoittelua. Aivan uusia oppimisen mahdollisuuksia avaa Internetin ja muiden uusien viestimien käyttö, jolloin puhutaan virtuaaliyliopistosta.
Yliopistoihin kuuluu varsinaisten opetuksesta ja tutkimuksesta vastaavien laitosten lisäksi erillislaitoksia, joista yleisimmät ovat kirjasto ja kielten opetusta antava kielikeskus. Lisäksi joillakin yliopistoilla on muun muassa sairaaloita lääketieteen opetusta ja harjoittelu- eli normaalikouluja opettajankoulutusta varten.
Yliopistojen keskinäistä paremmuutta mitataan yliopistovertailuilla, joiden tuottamilla yliopistorankingeilla arvioidaan nykyisin olevan suuri vaikutus yliopistojen houkuttelevuuteen potentiaalisten opiskelijoiden ja tutkijoiden silmissä.
Historiaa
Länsimaisen historian ensimmäisenä yliopistona on joskus pidetty Platonin Akatemiaa. Islamilaisen maailman madrasoja kutsutaan usein yliopistoiksi (esim. Timbuktun yliopisto). Laajalle levinneen käsityksen mukaan mallia Euroopan yliopistoihin otettiin Fatima al-Fihrin vuonna 859 perustamasta Al-Karaouinen yliopistosta, jossa monet eurooppalaiset oppineet kävivät opiskelemassa matematiikkaa ennen kuin arabialaiset numerot ja nolla olivat vielä käytössä Euroopassa. Guinnessin ennätysten kirjan ja myös Unescon mukaan se on maailman vanhin edelleen toimiva yliopisto. Todellisuudessa Fatima al-Fihri on myyttinen henkilö, joka mainitaan islamilaisessa kirjallisuudessa vasta yli 400 vuotta myöhemmin. Tällöin hänen kerrotaan perustaneen moskeijan eikä yliopistoa. Al-Karaouinen moskeijan yhteyteen syntyi 1000-luvulla islamilainen korkeampi oppilaitos eli madrasa. Se kuitenkin erosi monin tavoin yliopistosta. Tieteenhistorioitsija Toby E. Huff katsoo, että eurooppalaisen yliopistolaitoksen esikuvana ei missään ollut islamilainen madrasa, vaan kaupunkeihin syntyneet muut korporaatiot, kuten ammatilliset killat. Yliopistoja islamilaisiin maihin alettiin perustaa vasta 1800-luvun loppupuolella. Myös ajatus kristityistä tai juutalaisista islamilaisen madrasan opiskelijoina on historiallisesti mahdoton.
Euroopan yliopistolaitos sellaisena kuin sen tunnemme kuitenkin syntyi 1100-luvulla kolmella taholla: Salernossa (800-luku) Etelä-Italiassa lääketieteen opetuksen järjestäytyessä, Bolognassa (1088) Pohjois-Italiassa lainopin opiskelijoiden yhteenliittymänä sekä Pariisissa (1150) lähinnä jumaluusopin opettajien pyrkiessä vapautumaan kirkollisesta vallasta. Pariisin yliopisto neljine tiedekuntineen muodostui eurooppalaisen yliopistolaitoksen esikuvaksi. Oppilaat jakautuivat kotiseudun mukaan kansakuntiin, nationes (osakunta).
Englannissa ensimmäiset yliopistot olivat Oxfordin (1167) ja Cambridgen (1209) yliopistot. Ensimmäinen saksalainen yliopisto perustettiin Prahaan vuonna 1348. Pohjoismaiden ensimmäisiä yliopistoja olivat Lundin yliopisto, jonka historia alkaa jo vuodesta 1425, mutta joka määritelmällisesti yliopistona perustettiin vasta vuonna 1666, Uppsalan yliopisto (1477), Kööpenhaminan yliopisto (1478), Tarton yliopisto silloisessa Ruotsissa (1632) ja Turun Akatemia (1640).
Berliiniin 1809 perustettu yliopisto (Humboldtin yliopisto) on toiminut esikuvana niin sanotulle sivistysyliopistolle, jonka kantavana voimana on ajatus tieteen sivistävästä merkityksestä ja jolle on ominaista opetuksen ja tieteellisen tutkimuksen yhdistäminen. Englannin ja Skotlannin vanhat yliopistot rakentuvat college-järjestelmälle. Myös Yhdysvaltojen monimuotoinen yliopistolaitos on lähinnä college-tyypin pohjalta syntynyt. Siellä on tavallinen niin sanottu kampusyliopisto, erillinen omalla alueellaan puistoineen ja rakennuksineen sijaitseva yliopistokaupunki.
Naisten yliopistokoulutus tuli yleisesti mahdolliseksi huomattavasti myöhemmin kuin miesten. Suomessa 1850-luvun lopulta naisilla oli vapaa kuunteluoikeus Venäjän yliopistoissa. Helsingissä naisilla oli 1870-luvulta alkaen oikeus anoa erillisoikeutta suorittaa yliopisto-opintoja. Vuonna 1897 he saivat oikeuden liittyä osakuntiin. Oikeuden yliopistossa opiskeluun naiset saivat vasta 1901 ja 1910-luvulla he muodostivat jo 40 % ylioppilaista.
Osassa Eurooppaa yliopistoissa on ollut vanhastaan tapana aloittaa luennot 15 minuuttia yli tasan. Tästä käytännöstä käytetään nimitystä akateeminen vartti. Käytännön kerrotaan syntyneen siitä, että sekä professorit että ylioppilaat saivat ajan kirkonkellon lyönneistä tasatunteina.
Alemmat ja ylemmät korkeakoulututkinnot
Opiskelijat voidaan valita koulutusohjelmiin valintakokeiden sekä opintosuoritusten tai muiden ansioiden perusteella, jotka ovat erilaisia eri maissa, tieteenaloilla ja yliopistoissa. Bolognan prosessin ansiosta koko Euroopassa yliopistoissa voi suorittaa kandidaatintutkintoja (180 opintopistettä, kuvataiteen ja sotatieteen alalla 210 opintopistettä) ja näiden päälle rakentuvia maisterintutkintoja (120 opintopistettä, psykologian ja musiikin aloilla 150 opintopistettä); yhteensä perustutkinnon laajuus on näin 300 tai 330 opintopistettä. Lääketieteen aloilla perustutkinto on lisensiaatin tutkinto (360 opintopistettä). Perustutkinnon jälkeen voidaan yliopistossa suorittaa tieteellisiä, taiteellisia tai ammatillisia jatkotutkintoja.
Tieteelliset jatkotutkinnot
Tieteellisiä jatkotutkintoja ovat lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot. Poikkeuksen tekevät lääketieteen, hammaslääketieteen ja eläinlääketieteen lisensiaatin tutkinnot, jotka lasketaan ylemmiksi korkeakoulututkinnoiksi.
Yliopistot Suomessa
pienoiskuva|[[Turun yliopisto]]
Suomessa on useiden yhdistämisten jälkeen 14 yliopistoa. Vuonna 2004 suoritettiin yhteensä noin 18 300 tutkintoa, joista 3 100 oli alempia korkeakoulututkintoja, 12 600 ylempiä korkeakoulututkintoja ja 1 400 tohtorintutkintoa. Yliopistoista kaksi on ruotsinkielisiä ja kolme kaksikielisiä. Suomen yliopistolaitos laajeni huomattavasti 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin perustettiin seitsemän uutta yliopistoa ja vanhoja yliopistoja valtiollistettiin. Vuoden 2010 alusta kaikki opetus- ja kulttuuriministeriön toimialaan kuuluvat yliopistot muuttuvat itsenäisiksi juridisiksi yksiköiksi. Kaksi yliopistoa, Aalto-yliopisto ja Tampereen yliopisto toimivat säätiöinä, muut yliopistot ovat julkisoikeudellisia yksiköitä. Maanpuolustuskorkeakoulu kuuluu Puolustusvoimiin. Suomessa oli aiemmin käytäntönä, että yliopistoissa tuli olla vähintään neljä tiedekuntaa, muutoin oppilaitoksen nimenä oli korkeakoulu. Nykyään termillä korkeakoulu kuitenkin tarkoitetaan sekä yliopistoja että ammattikorkeakouluja, ja monet entiset korkeakoulut ovatkin vaihtaneet nimensä yliopistoiksi.
Mikuláš Konopka
Mikuláš Konopka (s. 23. tammikuuta 1979 Rimavská Sobota) on slovakialainen entinen kuulantyöntäjä.
Konopka sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 kymmenenneksi. Madridin sisäratojen EM-kilpailuissa 2005 hän oli kuudes ja saman vuoden Helsingin MM-kisoissa yhdestoista. Vuonna 1997 hän sai junioreiden EM-hopeaa ja 1998 hän voitti juniorien maailmanmestaruuden.
Doping
Konopka voitti sisäratojen EM-pronssia vuonna 2002, mutta jäi kiinni dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Toukokuussa 2008 Konopka jäi toisen kerran kiinni dopingista. Näin ollen hänelle langetettiin elinikäinen kilpailukielto.
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 1987
Vuoden 1987 yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut käytiin Birminghamissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen
Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen (vuoteen 1882 Georg Zacharias Forsman, kirjailijanimi Yrjö Koskinen, 10. joulukuuta 1830 Vaasa – 13. marraskuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, senaattori, professori, historioitsija, vanhasuomalainen suomalaisuusmies ja Suomalaisen puolueen puheenjohtaja J. V. Snellmanin jälkeen.
Yrjö-Koskisen toiminta jakautuu kolmeen vaiheeseen. Aktiivisena historiantutkijana hän toimi 1850-luvun alusta 1870-luvun loppuun. Samanaikaisesti hän 1860-luvulta alkaen toimi lehtimiehenä ja yhteiskunnallisena vaikuttajana. Senaattorin tehtävässä hän aloitti 1882, eikä hänelle sen jälkeen riittänyt aikaa tutkijan työhön. Sen sijaan hän silloinkin kirjoitti lehtiin kannanottoja ajankohtaisesta politiikasta. Hän oli aikuisuuteen saakka nimeltään Georg Zacharias Forsman. Sukunimeä Yrjö-Koskinen hän käytti vuodesta 1851 kirjailijanimenään ja otti sen vuonna 1882 viralliseksi sukunimekseen.
Tausta
G. Z. Forsman syntyi Vaasan triviaalikoulun kollegan ja myöhemmän Hämeenkyrön kirkkoherran Georg Jakob Forsmanin ja Anna Loviisa Ebelingin ruotsinkieliseen perheeseen. Hänen veljensä oli Jaakko Forsman. Isän suku polveutui Ruotsista ja sen jäseniä oli ollut Kustaa Vaasan ajoista lähtien pappeina Ångermanlandissa ja Uplannissa. Myös Suomessa suku oli sukupolvien ajan valinnut papillisen uran, joskin siihen oli tullut avioliittojen kautta runsaasti myös porvarillisia henkilöitä.
G. Z. Forsman oli vanhin perheen kahdeksasta lapsesta, sillä perheen esikoinen oli ehtinyt kuolla ennen hänen syntymäänsä. Kaarlo Österbladh kuvaa nuorta Forsmania seuraavasti: "...jotakin tästä [isän] sairaalloisuudesta lienee periytynyt poikaankin: hän oli heikko, mielikuvitus ylen määrin kehittynyt; äly oli varhaiskypsä, luonne itsepäinen ja sisukas. Valtiasvaisto oli hänessä ja pienenä herännyt, mutta sen rinnalla oli jotakin liikaherkkää myötätunnon kaipuuta..."
Koulunkäynti
Ensimmäiset oppinsa G. Z. Forsman sai kotikaupunkinsa Vaasan Bell-Lancaster-menetelmää soveltaneessa koulussa, mutta vajaan yhdeksänvuotiaana, eli elokuussa 1840 hän siirtyi triviaalikouluun, jonka rehtorina tuolloin toimi hänen enonsa Kaarle Juhana Ebeling ja konrehtorina hänen oma isänsä. Koulussa Forsman oli ahkera ja hän menestyi loistavasti.
Lukioon Forsman siirtyi elokuussa 1845. Historian oppikirjana käytetyssä Adolf Ivar Arwidssonin oppikirjassa käsiteltiin paljon suomalaisten muinaisuskontoja sekä kansanrunoutta. Koulussa opetettiin muiden aineiden ohella myös suomen kieltä Kalevalaa ja muita teoksia apuna käyttäen. Lukion päätösvaiheessa Forsman joutui kärhämään koulun rehtorin kanssa, koska hän oli priimusoppilaana ollut oppilaiden äänitorvena rehtorille. Seurauksena oli, että lukion päästötutkinnossa 12. kesäkuuta 1847 hän sai käytöksestä arvosanan tyydyttävä, mutta kaikissa lukuaineissa, suomen kieli mukaan lukien, arvosana oli kiitettävä. Hänestä tuli ylioppilas ja hän sai koko maassa vuoden 1847 parhaan äänimäärän. Ennen yliopistoon kirjoittautumistaan hän lähti kahdeksi lukukaudeksi Hämeenkyröön, johon hänen isänsä oli siirtynyt kirkkoherraksi. Tällä tavoin Forsman hankki suomen kielen taitoa ja keräsi aineistoa, jonka hän vuonna 1851 julkaisi käyttäen nimeä Yrjö Koskinen. .
Rahvaan parissa
Suomen kielen oppiminen ei Forsmanille ollut helppoa. Hänen käytössään oli vain Renvallin kielioppi, Heleniuksen sanakirja, Suomen kansan sananlaskut ja sekalainen joukko muita pikkukirjasia. Keskeiseksi kielenoppimistavaksi muodostui kirjojen sijasta vilkas keskustelu tavallisen pitäjänrahvaan kanssa. Forsman teki pitkiä matkoja kävellen sekä oman pitäjän alueella että myös naapuripitäjiin ja tutustui siten kansaan ja sen elämään, kieleen ja tapoihin.
Kesällä 1848 Forsman sai Hämeenkyröön oivallisen opettajan, kun kirjailija Antero Warelius tuli sinne Sasslinin koulun opettajaksi. Hän antoi Forsmanille lukuisia hyödyllisiä neuvoja ja opasti hyvään kielenkäyttöön. Matkoillaan pitäjän eri kulmilla Forsman tutustui myös tulevaan puolisoonsa, edellisen kirkkoherran tyttäreen Sofia Fransiska Fribergiin. Nuoret päättivät jo tuolloin, että heidän yhteinen kotikielensä tulisi olemaan suomi. Pitkän yhteisen elämän jälkeen Sofia kuoli vuonna 1895. Seuraavana vuonna, tuolloin jo hyvin arvostettu yhteiskunnallinen vaikuttaja, Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen avioitui Sofia Theodolinda Limónin kanssa. Tämä oli kollega Johan Hahnssonin leski.
Pohjalainen osakunta
Forsman otettiin Pohjalaisen osakunnan jäseneksi 14. helmikuuta 1848. Viikkoa myöhemmin puhkesi Ranskassa niin sanottu helmikuun vallankumous, ja se sähköisti tunnelmia myös kaukaisessa Helsingissä kuten kaikkialla Euroopassa. Osakunnassa Koskisen toiminta alkoi innostuneen, kiihkeän poliittisen toiminnan vallassa. Eritoten osakunnan pohjoispohjalaiset edustivat hyvinkin radikaaleja näkemyksiä. Forsman puolestaan kuului maltilliseen siipeen, joka yleensä kannatti ja tuki osakunnan kuraattoria Fredrik Cygnaeusta. Kiivaat hyökkäykset osakunnassa pitkiksi venyneine pöytäkirjantarkistuksineen johtivat muun muassa Topeliuksen ja sitten myös Cygnaeuksen eroon osakunnasta ja sen toiminnasta.
Pelkkä yhteiskunnallinen politikointi ei riittänyt, vaan ahkerasti keskusteltiin myös suomen kielestä ja sen asemasta. Tämä olikin yksi koko osakuntaa yhdistävä asia ja suomalaisuuden harrastus oli yleistä. Forsman otti innolla osaa näihin harrastuksiin. Professori M. A. Castrén oli 1849 palannut tutkimusmatkaltaan Siperiasta ja aloittanut luentonsa Kalevalasta ja suomalaisesta mytologiasta. Forsmania hartaampaa ja innostuneempaa kuulijaa hän tuskin saattoi toivoa. Forsman suostui pitämään osakunnan kokouksissa suomenkielistä pöytäkirjaa ja hänet valittiinkin sittemmin osakunnan vakinaiseksi pöytäkirjanpitäjäksi. Tässä roolissaan hän laati osakunnan viimeisen pöytäkirjan 14. joulukuuta 1852, jolloin osakuntalaitos Suomen yliopistoissa lakkautettiin. Kun osakuntien toiminta vuonna 1868 Suomen olojen vapauduttua sallittiin uudelleen, tuli Georg Forsmanista entisen osakuntansa Pohjalaisen osakunnan inspehtori.
Pohjalaisen osakunnan puitteissa Forsman aloitti myös kirjallisen uransa, jonka myötä hän omaksui nimen Yrjö Koskinen. Kirjoittaessaan Hämeenkyrön opettajalleen Wareliukselle suomalaisia kieliharjoituksia Yrjö-Koskinen sai ajatuksen laatia suomenkielisen esityksen kotipitäjästään. Syksyllä 1849 hän jätti Pohjalaiselle osakunnalle kilpakirjoituksen Kertomus Hämeenkyrön pitäjästä. Siitä hän sai palkinnoksi E. G. Geijerin kootut teokset. Koskisen kirjaa tarjottiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran julkaistavaksi, mutta 8. huhtikuuta 1850 annettu suomen kielen käyttöä kuristava sensuuriasetus muodosti vaikean esteen kirjan julkaisemiselle. Ruotsiksi kirjan olisi voinut julkaista, mutta Yrjö-Koskinen kieltäytyi jyrkästi kääntämästä kirjaansa ruotsiksi, ja tämän jälkeen hän kirjoittikin laajan tuotantonsa kaikki teokset suomen kielellä. Teos saatiin painetuksi vuonna 1852 ja se ilmestyi vuoden 1851 Suomi-kirjassa.
Yliopisto-opinnot
Vilkkaan järjestötoiminnan ja yhteiskunnallisen ahkeroinnin ohessa myös Koskisen opinnot etenivät mainiosti, sillä 11. maaliskuuta 1853 hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon pääaineenaan historia. Tämä akateemisen tutkinnon suorittamisen jälkeen Yrjö-Koskinen päätti hakeutua työelämään. Hän saikin opettajan toimen Turun yläalkeiskoulun kollegan viransijaisena 1853–1854. Tämän jälkeen toukokuussa 1854 hänet nimitettiin Pietarsaaressa toimivan Vaasan lukion (kaupungin palon takia koulun toiminta oli siirretty) apulaisen virkaan, jossa hän oli aina vuoteen 1863 saakka. Samalla hänestä tuli lukion kirjaston hoitaja. Koulun kirjastolla oli melko laajat kokoelmat, joten Yrjö-Koskinen saattoi käyttää joutoaikansa tutkimustyöhön. Yrjö-Koskinen suoritti 16. marraskuuta 1858 lisensiaatin tutkinnon ja hänet promovoitiin tohtoriksi 31. toukokuuta 1860.
Kirjallisen uran alkuvaihe
Opetustyön ohessa Yrjö-Koskinen paneutui innolla tieteelliseen tutkimustyöhön. Edvard Grönbladin julkaisema 1500-luvun lopun asiakirjakokoelma vaikutti suuresti Koskisen tutkimusten suuntautumiseen. Kesällä 1856 hän teki tutkimustyötä Tukholmassa ja Upsalassa. Tämän intensiivisen tutkimuskauden tuloksena ilmestyi 1857 ja 1859 kaksiosainen teos Nuijasodan syyt ja alku Pohjanmaalla. Myöhemmin, saatuaan lisäaineistoa käsittelemästään aiheesta, Yrjö-Koskinen julkaisi vuonna 1877 uudistetun ja huomattavasti lisätyn painoksen.
Nuijasota-tutkimuksesta tuli suomenkielisen historiankirjoituksen eräänlainen perusteos. Yrjö-Koskinen osoittaa tutkimansa aiheen hyvää kokonaishallintaa ja luo eräänlaisen kokonaiskuvan tuon aikakauden Suomen alueen historiassa. Siinä on sopivasti mukana kaikki kansalliset ja suomenmieliset elementit. Tämä ensimmäinen kriittinen, uudenaikaiseen arkistotutkimukseen perustuva teos oli heti ilmestyessään merkkipaalu ja sitä se on ollut kautta myöhemmän ajan, joskin tulkintoihin on tullut selkeitäkin muutoksia.
Tohtoriksi promovoitu Yrjö-Koskinen suuntasi tutkimusmatkansa Ruotsiin, Saksaan, Ranskaan ja Englantiin. Ruotsin arkistossa hän perehtyi ison vihan lähteisiin aikomuksenaan kirjoittaa seikkaperäinen esitys aiheesta. Tämä kuitenkin estyi muiden tehtävien vuoksi ja lopulta hän 1865 julkaisi teoksensa Lähteitä ison vihan historiaan I. Pariisin arkistoista kootusta lähdemateriaalista puolestaan syntyi teos Olavi Maununpoika Pariisissa ja suomalaisten opinkäynti ulkomailla keskiajalla. Aiheesta on myöhemmin kirjoitettu runsaasti ja se kuuluu jatkuvasti uudistuviin tutkimuskohteisiin Suomen keskiajan historiassa.
Lontoon ja Pariisin arkistoista Yrjö-Koskinen keräsi myös materiaalia professorinviran väitöskirjaansa. Hän julkaisikin 1862 Tiedot Suomen suvun muinaisuudesta teoksen tätä tarkoitusta varten. Tämä teos ei tieteelliseltä tasoltaan ole läheskään Koskisen muiden tieteellisten teosten tasoinen. Puutteita on selkeästi mm. muiden tieteiden, esimerkiksi kielitieteen ja arkeologian, tulosten ja tutkimusten hyväksikäytössä. Vaikka lähes kaikki keskeiset vaikuttajat pyysivät Koskista kirjoittamaan tämän kirjansa ruotsiksi, niin pitäen oman päänsä, hän kirjoitti sen suomeksi.
Akateeminen opettaja
Yleisen historian professoriksi Aleksanterin keisarilliseen yliopistoon Yrjö-Koskinen nimitettiin 21. maaliskuuta 1863. Nimitys ei tiedekunnassa kuitenkaan mennyt helposti tai mukinoitta lävitse, elettiinhän juuri samaan aikaan voimakasta suomen kielen nousun ja virallistetuksi tulemisen aikaa. Lausunnon antaja, professori Gabriel Rein antoi suosituksessaan etusijan Forsmanille ja piti kilpahakijan dosentti J. G. Frosteruksen väitöskirjaa huonompana. Tiedekunnan enemmistö oli asiantuntijalausunnon kanssa samaa mieltä. Väitöskirjan kielestä syntyi kuitenkin erimielisyyttä. Professorit Lagus, af Brunér ja Gyldén ilmoittivat, etteivät he ymmärrä kieltä, jolla Forsmanin väitöskirja on kirjoitettu. Konsistorissa arkkiatri Bonsdorff vaati väitöskirjaa hylättäväksi sen kielen tähden. Enemmistö nimityksen tekijöistä kuitenkin katsoi tieteellisen näytön riittäväksi ja suomen sopivaksi kieleksi väitöskirjaan.
Yleisen historian oppituoli ei ollut Forsmanin paras osaamisalue. Yliopistossa oli kuitenkin historian professorin virka jaettu kahtia, yleisen historian oppituoliin, johon siis Forsman nimitettiin ja Suomen, Venäjän ja pohjoismaiden historian professorin virkaan, johon ilman hakemusta nimitettiin Suomen historian professori Sakari Topelius. Näin ainoa mahdollisuus kiinnittää Forsman yliopiston virkaan oli tehdä hänestä yliopiston yleisen historian professori. Vuonna 1876 Forsman ja Topelius vaihtoivat virkoja keskenään, samalla kun Topelius nimitettiin yliopiston rehtoriksi. Tällä tavoin 2. tammikuuta 1876 Forsmanista tuli Suomen historian professori.
Forsmanin mielenkiinto kohdistui kuitenkin voimakkaasti Suomen historiaan. Tutkimustöittensä tuloksena hän julkaisi vuonna 1870 samana vuonna esitelmänä pitämänsä tutkielman Yrjö Maunu Sprengtportenista ja Suomen itsenäisyydestä. Tässä teoksessa näkyi Yrjö-Koskisen selkeä poliittinen tavoite Suomen autonomisen statuksen vahvistamiiseksi ja eritoten sen perusteiden ja historiallisten juurien etsiminen.
Tutkimustuloksensa Forsman kokosi laajaan teokseensa Oppikirja Suomen kansan historiasta 1869–1873 (uusi laitos 1881–1882), jossa hän katsoi Suomen vaiheita suomalaisesta näkökulmasta ja jossa hän piti johtoajatuksenaan Suomen kansan kehittymistä yhä korkeampaan valtiolliseen ja kansalliseen tietoisuuteen. Historiantutkijan näkökulma sai hänet toimimaan niin kutsuttujen kansallisten tieteiden tutkimusedellytysten parantamiseksi. Hän toimikin vuosina 1874–1892 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran esimiehenä ja vuonna 1875 oli ensimmäisenä perustamassa Suomen Historiallista Seuraa.
Sanomalehtimies
Forsman oli Turun opettajanavuosinaan 1853–1854 aloittanut sanomalehdistössä kirjoittamisen tekemällä artikkeleita Åbo Tidningariin. Tästä lähti liikkeelle vuosikymmeniä kestänyt ja monia vaiheita sisältänyt ura. Hänen ensimmäisiä valtakunnallisia foorumeitaan oli Suometar-lehti, joka kuitenkin Forsmanin ja hänen aatetovereittensa mielestä muuttui liian liberaaliksi. Jungfennomaanit-nimeä käyttämään ryhtynyt ryhmä perusti 1863 Helsingin Uutiset -nimisen lehden. Tämä lehti ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen, vaan sulautui melko pian Suomettareen.
Forsman ei kuitenkaan tyytynyt yhteen ainoaan foorumiin näkemystensä esittämiseksi. Muita hänen foorumeitaan olivat muun muassa Koskisen perustama Kirjallinen kuukauslehti vuodesta 1866 lähtien, Suomettaren tilalle perustettu Uusi Suometar vuodesta 1869 alkaen sekä Morgonbladet vuosina 1872–1884. Tämän lisäksi muun muassa Mehiläisessä ilmestyi Koskisen artikkeleita. Varsinkin sen palstoilla hän joutui kiistaan kansanmiesten, esimerkiksi turenkilaisen Kustaa Paturin kanssa.
A Little Bit Longer
A Little Bit Longer on Jonas Brothersin kolmas studioalbumi, ja se on heidän toinen albuminsa, joka julkaistiin Hollywood Recordsilla. Levy julkaistiin Yhdysvalloissa 12. elokuuta 2008. "Burnin' up" oli albumin ensimmäinen single, ja se julkaistiin ensimmäisen kerran 20. kesäkuuta 2008. Samana päivänä Jonas Brothersin esikoiselokuva Camp Rock näytettiin ensimmäisen kerran Disney Channelilla. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäisellä sijalla.
Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen
Sanomalehtimies
Kaikissa lehtikirjoituksissaan, jotka koottuina julkaisuina muodostavat neljä nidettä, Yrjö-Koskinen toi esille voimakkaan kansallisuusaatteeseen perustuvan mielipiteensä. Hän halusi suomen kielen edistämistä ja saamista johtavaan asemaan, ja yhtenä keinona siihen oli koulutus. Oli kasvatettava “uuden herrasäätyinen sukupolvi, jolla suomi on omana varsinaisena kielenä” (1867). Hyvä esimerkki tästä kaikesta on vuonna 1857 hänen esittämänään julki tuotu vaatimus suomenkielisen ylä-alkeiskoulun perustamisesta Jyväskylään. Mikäli tämä ei toteutuisi niin koulua ei tulisi vaatimattomammassa muodossa perustaa.
A Little Bit Longer
"A Little Bit Longer" -nimi tulee heidän laulustaan, jonka Nick Jonas kirjoitti 1 tyypin diabeteksestään. Levyllä on kaksitoista laulua. Timbaland on ollut tekemässä albumia heidän kanssaan.
Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen
Sanomalehtimies
Suomen kielen asema yhteiskunnassa oli Yrjö Koskiselle ehkä kaikkein keskeisimpiä puolustettavia asioita. Hän julkaisikin Helsingin uutisissa helmikuussa 1863 artikkelin "Suomikiihko valtiollisena puolueena". Tässä artikkelissaan hän vaati, että opetustoimessa, tuomioistuimissa ja kaikilla valtion- ja kunnallishallinnon aloilla suomen kielen piti saavuttaa sille kansan enemmistön kielenä kuuluva oikeudellinen asema. Kielikysymys ei ollut hänelle sosiaalisen oikeudenmukaisuuden toteuttamista vaan nationalismia.
A Little Bit Longer
Aivan niin kuin heidän edellinen albuminsa, tämäkin albumi sisältää CDVU+-teknologiaa. Levy sisältää 30 sivua bonusmateriaalia, joka sisältää esiintymisen, 60 kuvaa, kappaleiden sanat, ladattavia grafiikoita ja piilotettuja linkkejä.
Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen
Sanomalehtimies
Seuraavana vuonna Suomettaressa olleessa artikkelissaan hän voimakkain käsittein moitti senaattia siitä, että se suunnitellessaan 1. elokuuta 1863 julkaistun kielireskriptin edellyttämää uutta kieliasetusta tahtoi omilla hidastavilla toimillaan tehdä keisarillisen ajatukset ja tavoitteet tyhjiksi. Artikkeli oli johti valtiorikosjuttuun kirjoittajaa vastaan. Prosessin aikana Turun hovioikeus kielsi Koskiselta oikeuden antaa selityksen asiasta suomen kielellä. Syynä oli se, että professori Koskisen ei voitu katsoa kuuluvan siihen "varsinaiseen suomenkieliseen väestöön, josta kieliasetus puhui".
Yrjö-Koskisen suomen kielen taito karttui elämän varrella niin, että hän sepitti sanomalehtimiestyössään yleiskieleen useita kymmeniä uudissanoja. Näitä ovat aselepo, asevelvollisuus, epäkohta, harhaoppi, itsehallinto, kulkuneuvo, ohjelma, päivämäärä, ruotsintaa, siirtokunta, tarkastaa, tarkoitusperä, toimiala ja vaurio.
Fennomania
Autonomisen Suomen yhteiskuntapolitiikassa J. V. Snellmanista alkoi kielen merkityksen korostamiseen ja saksalaiseen idealistiseen filosofiaan. lähinnä Hegeliin, pohjautuva yhteiskuntapoliittinen fennomania. Koulutus oli Snellmanin mukaan se väline, jonka avulla tuollainen suomenkielinen sivistyneistö pystyttäisiin luomaan. Tämän periaatteen omaksui itselleen nuori Yrjö Koskinen, joka 1860-luvulla politisoi fennomanian yhteiskuntapoliittiseksi puolueeksi.
Koskisen aikana suomalaisuusliikkeeseen tulivat mukaan vauraat Etelä- ja Länsi-Suomen talonpojat. Vanhastaanhan fennomaniaa olivat kannattaneet ylioppilaat, eräät korkeat virkamiehet ja osa papistoa. Liikemiehet ja teollisuus liputtivat selvästi ruotsalaisuuden puolesta. Fennomania siis vaikutti itsenäisen talonpojan ihanteen syntymiseen, ja myös uusia urbaaneja ja teollisia ryhmittymiä vastustavat perinteisen älymystön edustajat löysivät fennomaniasta aatteellisen kotinsa. Voidaan sanoa, että fennomania oli sivistyksellisesti radikaali, mutta yhteiskunnallisesti ja poliittisesti konservatiivinen liike. Sen vastustajista kiihkein eli ruotsalaisuusliike eli svekomania sen sijaan rakensi paljolti liberalistiselle aatepohjalle. Näin fennomania merkitsi kulttuurista vastausta modernisaation haasteeseen. Kun suomen kieltä levitettäisiin laajoille kansanosille, niin se avulla esitettiin saavutettavan kansallinen yhtenäisyys ja samalla suojeltiin perinteistä agraarista ja sosiaalista järjestystä. Modernisaatiokehityksen taustalle jäi vaikuttamaan ajatus omalla työllään toimeentulevasta talonpojasta.
Suomalaisen puolueen johtohahmo, sen ideologinen primus motor oli Yrjö Koskinen, jonka maailmankuvassa yhdistyivät kristillinen ajattelu, näkemys Jumalasta pienen kansan tulevaisuudesta huolehtivana isänä sekä järkevän valtioajattelun kannattaminen. Tämä viimeinen merkitsi eritoten hyvin suhteiden ylläpitämistä Venäjään ja sen hallitsijaan. Koskiselle skandinaavinen liberalismi oli yhtä kuin suomalaisen kansanhengen tukahduttaminen sekä Suomen ja Venäjän suhteiden vaarantamista vapaus- ja muilla vaatimuksilla.
Kun Suomalainen puolue vuosisadan lopulla hajosi ja siitä muodostuivat vanhasuomalainen ja nuorsuomalainen puolue, niin Yrjö-Koskinen edusti vanhasuomalaisena myöntyvyyslinjaa ja vastapuoli oli tiukasti perustuslakiin tukeutuva puolueryhmä. Erimielisyyden syynä oli suhtautuminen venäläistämistoimiin. Yrjö-Koskinen selitti myöntyväisyyslinjan periaatteet Uudessa Suomettaressa julkaistussa avoimessa kirjeessään.
Valtiopäivämies
Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen varsinainen valtiollisen vaikuttajan ura lähti liikkeelle jäsenyydestä pappissäädyssä valtiopäivillä 1872, 1877–1878 ja 1882. Sääty oli koostumukseltaan melkoisen fennomaaninen ja Yrjö-Koskinen saavutti siellä merkittävän aseman. Hän oli tavallaan koko säädyn johtavin hahmo.
Hän joutui kuitenkin 1885 jättämään pappissäädyn ja siirtyi edustajaksi aatelissäätyyn, jonka jäsenenä hän osallistui vuosien 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1900 valtiopäiville. Siellä hän ei saavuttanut vastaavaa johtoasemaa kuin pappissäädyssä, sillä aatelisto oli huomattavasti vähemmän fennomaaninen ja vähemmän innostunut Yrjö-Koskisen vahvoista suomalaiskansallisista aatteista.
Senaattori
Vuonna 1885 Yrjö-Koskinen siirtyi kamaritoimituskunnasta päälliköksi hänelle paljon paremmin sopivaan kirkollistoimikuntaan: Maan opetustoimi tuli siten hänen johtamakseen. Tähän uuteen asemaan hänellä oli hyvät edellytykset, sillä hänellä oli kokemusta opettajana toimimisesta niin koululaitoksessa kuin yliopistossakin. Lisäksi hänellä oli hyvät suhteet Suomen papistoon, olihan hän ollut säädyn edustajana valtiopäivillä ja yksi sen vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Lisäksi suuri osa papistoa on aatemaailmaltaan hyvinkin fennomaanista.
Kun Yrjö-Koskinen tuli kirkollistoimituskunnan päälliköksi, maassa oli 11 täydellistä valtion lyseota, niistä 8 oli ruotsinkielisiä ja 3 suomenkielisiä. Hänen ponnistelujaan tämän epäsuhdan korjaamiseksi kuvaa se, että kun hän erosi niin Suomessa oli 23 valtion lyseota, joista suomenkielisiä oli 15, eli lähes kaksinkertainen määrä ruotsinkielisiin verrattuna. Näin kehitys toimi siis poikakoulujen taholla, tyttökoulujen kohdalla se oli samansuuntainen. Vuonna 1882 oli maassa 7 ruotsinkielistä valtion tyttökoulua, eikä ainoatakaan suomenkielistä. Kuitenkin vuonna 1899 kouluja oli 12, joista 7 oli suomenkielistä ja 5 ruotsinkielistä. Suomenkielisten koulujen asema oli muuttunut lähes olemattomasta vastaamaan paremmin maan kieliolosuhteita, vaikka todellista tasa-arvoa ei vielä ollutkaan saavutettu.
Yrjö-Koskisen läsnäolo senaatissa sai kysymyksen maan virasto- ja tuomioistuinkielestä jälleen nousemaan esille. 18. maaliskuuta 1886 annettu käskykirje julisti suomen kielen viralliseksi kieleksi ja tätä käskykirjettä täydensi 4. huhtikuuta 1887 annettua avoin kirje, jolla mukaan kuntien pöytäkirjakieli määräsi alempien viranomaisten pöytäkirjakielen kunnan alueella. Ylemmille virkamiehille toki jäi edelleen oikeus itse päättää kumpaa kieltä tahtoivat käyttää.
Vuoden 1899 niin sanottu helmikuun manifesti johti lopulta senaattori Yrjö-Koskisen eroon. Kyseessä oli perustavanlaatuinen ristiriita Koskisen tukeman myöntyvyyssuuntauksen ja vastakkaista kantaa edustaneiden perustuslaillisten välillä siitä, miten Venäjän sortotoimiin pitäisi suhtautua. Keisari suostui Yrjö-Koskisen eronpyyntöön. Samalla Yrjö-Koskinen joutui Suomessa melkoisen häväistyskampanjan kohteeksi. Tämän myötä vetäytynyt senaattori tunsi kannatuksensa kansan keskuudessa vähentyneen ja sen hän joissain yhteyksissä ilmoitti jopa eroamisensa yhdeksi keskeiseksi syyksi.
Eronsa jälkeen senaattorissa heräsi vanha lehtimies ja hän aloitti uudelleen sanomalehtikirjoittelunsa. Hän kehotti kirjoituksissaan kansaa tukemaan kotimaista hallitusta ja luopumaan ruotsalaisista ja näin hän vähin erin saavutti takaisin vanhan luottamuksensa kansan keskuudessa.
Aatelismies
Keisari-suuriruhtinas myönsi Yrjö-Koskiselle aatelisarvon vuonna 1882. Silloin hän otti sukunimekseen entisen kirjailijanimensä yhdysviivalla yhdistettynä. Uudeksi nimeksi tuli Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen. Vuonna 1897 hänet korotettiin vapaaherralliseen säätyyn. Syynä tähän kunnianosoitukseen voidaan pitää ennen kaikkea hänen laajaa ja monipuolista yhteiskunnallista työtään, mutta varmaankin myös voimakkaalla suomalaisuuden korostamisella oli oma osansa, sillä vähensihän se venäläisten kovasti vierastamaa ruotsalaisuutta ja toimi tälle hyvänä vastapainona.
Jälkikasvu
Monet Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen jälkeläisistä sijoittuivat huomattaviin yhteiskunnallisiin asemiin. Hänen poikansa Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen (1854–1917) toimi kouluylihallituksen johtajana sekä senaatin kirkollisasiain päällikkönä (myöhempää opetusministeriä vastannut virka) ja vaikutti merkittävästi suomalaisen kansakoululaitoksen kehitykseen. Hän toimi myös valtakunnanpolitiikassa, ensin aatelissäädyn edustajana säätyvaltiopäivillä ja sitten suomalaisen puolueen kansanedustajana ensiaskeliaan ottavassa eduskunnassa. Y. K. Yrjö-Koskisen poika Aarno Yrjö-Koskinen (1885–1951) oli diplomaatti, pitkäaikainen Moskovan lähettiläs ja J. E. Sunilan II hallituksen ulkoministeri.
Letters to Myself
Letters to Myself on ruotsalaisen metalliyhtye Cyhran esikoisalbumi, joka julkaistiin 20. lokakuuta 2017 levymerkillä Spinefarm Records.
Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen
Yrjö Koskisen stipendi
Vuonna 1958, ensimmäisen suomenkielisen oppikoulun Jyväskylän lyseon 100-vuotisjuhlavuonna, Suomen Kulttuurirahasto perusti Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen kirjailijanimen mukaan nimetyn Yrjö Koskisen stipendin, joka on myönnetty vuosina 1958–1983 ja uudelleen vuodesta 2008 hyvän ylioppilasaineen kirjoittajille. Stipendin tarkoituksena on tukea hyvää suomen kielen käyttäjää riippumatta siitä, mille alalle hänen jatko-opintonsa suuntautuvat ja se jaetaan koulujen lukuvuoden päättyessä. Stipendistä kilpailivat sitä koskevien sääntöjen mukaan vuonna 1958 vain Jyväskylän lyseon kevään 1958 ylioppilaat, sen jälkeen kaikkien suomenkielisten oppikoulujen ylioppilaskokelaat. Stipendin saajan valitsee sääntöjen mukaan Suomen Kulttuurirahaston hallitus ylioppilastutkintolautakunnan asettamista ehdokkaista. Ensimmäinen stipendi myönnettiin Jyväskylän lyseon 100-vuotisjuhlassa 4. lokakuuta 1958 koulusta saman vuoden keväällä ylioppilaaksi valmistuneelle Jorma Konttiselle ja toinen keväällä 1959 Vaajakosken yhteiskoulun ylioppilaalle Lea Pöystille.
HMS Amazon (F169)
HMS Amazon (viirinumero F169) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 21 fregatti.
Juha Kulmala
thumb|Juha Kulmala, 2011 Juha Kulmala (s. 8. helmikuuta 1962 Lieto) on turkulainen runoilija. Hänen esikoisteoksensa ...väärin kootut runot julkaistiin 2002. Kulmalan toinen kokoelma ?Mitä te odotatte ilmestyi 2006. Hän on myös lukenut tekstejään vuonna 2002 julkaistulle Runo&Ääni-levylle.
HMS Amazon (F169)
Valmistus
Alus tilattiin 26. maaliskuuta 1969 Vosper Thornycroftilta Southamptonista, missä köli laskettiin 6. marraskuuta 1969 Woolstonin telakalla. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1971 kumminaan prinsessa Anne ja valmistui 11. toukokuuta 1974.
Juha Kulmala
Kulmala sai vuonna 2011 ensimmäisen jaetun Jarkko Laine -palkinnon teoksestaan Emme ole dodo. Vuonna 2014 hänen teoksensa Pompeijin iloiset päivät palkittiin Tanssiva karhu -runopalkinnolla.
HMS Amazon (F169)
Palvelus
Aluksella syttyi 1977 Kauko-Idässä tulipalo, mikä herätti kysymyksen alumiinin käytön turvallisuudesta sotalaivoilla. Falklandin sodan aikana alus oli Persianlahdella, mistä se palasi Britteinsaarille kesäkuun lopulla 1982. Sen rungossa havaittiin 1980-luvun puolivälissä murtumia, jotka korjattiin hitsaamalla. Samalla aluksen rakenteiden kestävyyttä lisättiin, rungon aiheuttamaa melua vähennettiin ja etukannelle asennettiin Exocet-ohjusten laukaisualusta.
Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin 30. syyskuuta 1993 ilman Exocet- ja Sea Cat-ohjuksia Pakistanille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä PNS Babur. Alukselle asennettiin Exocet-ohjusten tilalle kiinalaisvalmisteiset LY 60N -ohjukset. Elektroniikkavarustusta muutettiin korvaamalla tyypin 992 ilmavalvontatutka Signaalin DA08 -tutkalla. Omasuojaa lisättiin asentamalla Mk36 SRBOC -omasuojaheittimet.
pienoiskuva|Lynx HAS2 aluksella Pearl Harbourissa 1986