cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astangajooga
7. Dhyāna
Meditaatio kuuluu jossain määrin kaikkiin joogapuun haaroihin, mutta sille on omistettu myös kokonaan oma haaransa, dhyāna (mietiskely, meditaatio). Se syventää erityisesti viidennen (pratyāhāra) ja kuudennen (dhāraṇā) haaran harjoituksia. Dhyānalla tarkoitetaan mielen lepäämistä ajatuksettomassa tilassa. Toisin kuin keskittymisessä (dhāraṇāssa), meditaatiossa huomio kiinnitetään bandhojen sijaan esimerkiksi sisäiseen ääneen, hengitykseen, tietoisuuteen itsestä, havainto- ja ajatteluprosessiin, iṣṭa-devatāan (omaan suosikkijumalaan) tai Jumalaan. Asanaharjoituksessa dhyāna ilmenee käytännössä eräänlaisena liikemeditaationa, jossa asanat vaihtuvat sulavasti hengityksen katkeamattoman virran tahdissa.
Markku Linnusmäki
Toisena pääsarjavuotenaan Linnusmäki pelasi henkilökohtaisesti parhaan kautensa voittaen maalikuninkuuden tekemällä runkosarjassa 13 maalia ja osuen myös neljästi karsintasarjassa. Hän oli mukana voittamassa myös Suomen Cupia. Seuraavina kausina Linnusmäki ei yltänyt samoihin lukemiin, mutta lukeutui kuitenkin Ilveksen avainpelaajiin hyökkäyksessä. Viimeiset vuotensa pääsarjassa hän tuli kentälle enimmäkseen vaihdosta. Kaudeksi 1987 Linnusmäki siirtyi II divisioonassa pelanneeseen Tampereen Peli-Poikiin, jossa pelasi uransa viimeiset kaksi kautta ennen lopettamistaan 32-vuotiaana.
Space Jam: Uusi legenda
Space Jam: Uusi Legenda on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen urheilukomedia, jonka on ohjannut Malcolm D. Lee ja käsikirjoittaneet Juel Taylor, Tony Rettenmaier, Keenan Coogler ja Terese Nance. Elokuva on jatkoa vuoden 1996 elokuvalle Space Jam ja sen pääosissa ovat LeBron James, Don Cheadle, Khris Davis, Sonequa Martin-Green ja Cedric Joe. Elokuvassa esiintyvät Looney Tunes -hahmoista muun muassa Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa, Lola Vemmelsääri, Marvin Marsilainen, Tipi, Sylvesteri ja Speedy Gonzales sekä myös muutamia Looney Tunesin ulkopuolisia Warner Brosin medioista tuttuja hahmoja.
Astangajooga
8. Samādhi
Kun hallitsee joogapuun kaikki edeltävät haarat, voi saavuttaa viimeisen haaran, samādhin. Samādhi (tajunnallinen valaistuminen, autuuden tila) jaetaan kahteen osaan: tavoitteelliseen (engl. objective) ja tarkoituksettomaan (engl. objectless). Tavoitteellinen samādhi tarkoittaa mielen kirkastumista ensi kertaa. Kirkas mieli kykenee kokemaan todellisuuden puhtaasti, täsmälleen sellaisena kuin se on. Tarkoitukseton samādhi on joogan korkein taso, joka johtaa puhtaaseen hurmokseen, kaivalyaan - eräänlaiseen kokonaisvaltaiseen tietoisuuden kokemiseen tai Jumalan kanssa yhdeksi tulemiseen. Toisin kuin muita haaroja, samādhia ei voi harjoitella tai tavoitella.
Space Jam: Uusi legenda
Elokuva julkaistiin teattereissa ja HBO Maxissa 16. heinäkuuta 2021.
Suomenkieliset
Suomenkielisen version ohjauksesta vastaa Joonathan Kettunen ja käännöksestä Janette Ikäheimonen.
Astangajooga
Vinyāsa
Yksi astangajoogan keskeisimmistä osa-alueista on vinyāsa, hengityksen ja liikkeen yhteys. Asanoita tehdään hengityksen tahdissa eikä päinvastoin. Astangajoogaa kutsutaankin joskus astanga-vinyasa-joogaksi erityisesti englannin kielellä (engl. ashtanga vinyasa yoga). Vinyāsaan kuuluu ujjayī-hengitystekniikka. Ujjayīssa hengitetään aina nenän kautta ja siinä sisään- ja uloshengitysten tulisi kestää yhtä kauan. Tekniikkaan kuuluu sihisevä ääni, joka syntyy kurkun takaosaa kohti hengitettäessä.
Arkikielessä vinyāsalla tarkoitaan usein pelkkää asanasta toiseen siirtymistä.
Mysore
Mysore on astangajoogan perinteinen harjoitustyyli. Se on nimetty Etelä-Intiassa sijaitsevan Mysoren kaupungin mukaan. Tyyliin kuuluu, että joogaa harjoitetaan kuutena päivänä viikossa. Oppilaiden tulee itse muistaa asanoiden järjestys ja edetä omaan tahtiinsa sen sijaan, että he seuraisivat opettajaa. Tyyli mahdollistaa keskittymisen omaan harjoitukseen ja kokemukseen. Opettaja tarvittaessa ohjaa oppilaita asentojen korjaamisessa ja antaa oppilaille uusia asanoita heidän edistymisensä mukaisesti.
Aloitus ja lopetus
Astangajooga aloitetaan perinteisesti mantralla, jonka jälkeen siirrytään aurinkotervehdyksiin. Harjoitus niin ikään lopetetaan mantralla ja loppurentoutuksella.
Aurinkotervehdykset
Aurinkotervehdys on astangajoogassa tyypillisesti lämmittelynä suoritettava liikesarja, joka viittaa kunnianosoitukseen hindujen auringonjumala Suryaa kohtaan. Se jaotellaan A- ja B-osiin. Aurinkotervehdys A koostuu yhdeksästä asanasta ja aurinkotervehdys B koostuu 17 asanasta. Perinteisesti jokaisessa asanassa ollaan yhden hengityksen ajan lukuun ottamatta alaspäin katsovaa koiraa, jossa ollaan viiden hengityksen ajan. Aurinkotervehdykset ovat harjoituksen perusta, joiden tarkoituksena on opettaa oikea hengitystekniikka ja valmistella kehoa seuraavia sarjoja varten.
Loppuliikkeet
Siinä missä aurinkotervehdykset aloittavat harjoituksen, loppuliikkeet lopettavat sen. Loppuliikkeisiin kuuluu 16 asanaa, mutta aloittelijat tekevät niistä vain kaksi: lootusasennon tai sen muunnelman ja shavasanan eli loppurentoutuksen selällä maaten.
Liikesarjat
Perinteisesti astangajoogan muut liikesarjat aloitetaan vasta, kun aurinkotervehdykset ovat hallussa. Liikesarjoissa asanat tehdään aina samassa järjestyksessä. Sarjoja ei ole kuitenkaan tarkoituksena suorittaa heti alusta loppuun, vaan oppilaan tulee edetä taitojensa, joustavuutensa ja voimiensa kehittymisen puitteissa. Liikesarjoihin sisältyy niin sanottuja avain-asanoita, joiden hallitseminen määrittää voiko oppilas jatkaa sarjassa pidemmälle. Seuraaviin sarjoihin edetään vasta, kun koko edellinen sarja on täysin hallussa. Usein pelkät perussarjat vievät oppilaalta vuosia ja monet eivät etene koskaan niitä pidemmälle.
Perussarjat tai sarja 1
Perussarjojen (sanskritiksi योग चिकित्सा yoga cikitsā; suom. 'joogalääketiede') tarkoituksena on puhdistaa kehoa. Sarjat koostuvat yhteensä 41 eri asanasta, jotka voidaan jaotella seisoma-, soturi- ja istumasarjaan.
Välisarjat tai sarja 2
Välisarjoihin kuuluu (sanskritiksi नाडिशोधन nāḍi-śodhana) 40 asanaa. Niiden tarkoitus on puhdistaa hermostoa.
Jatkosarjat tai sarja 3
Jatkosarjat (sanskritiksi स्थिर भग sthira bhaga) jaotellaan neljään osaan: A, B, C ja D.
Nâzik al-Malâika
Nâzik al-Malâika (1923 Bagdad, Irak – 2007 ) oli irakilainen runoilija ja kriitikko. Hän oli tunnetuimpia arabiankielisiä naisrunoilijoita ja ensimmäisiä vapaan mitan käyttäjiä.
Al-Malâikan äiti oli runoilija Salma al-Malâika.
Suomennetut runot
Runosuomennoksia julkaisussa Marhaba. 2006
Vinyylikloridi
Vinyylikloridin (käytetään myös nimiä kloorieteeni, kloorietyleeni sekä lyhenteitä VC ja VCM) molekyylikaava on C2H3Cl ja rakennekaava CH2=CH-Cl. Sen moolimassa on 62,5 g/mol, sulamispiste − 154 °C, kiehumispiste - 13 °C, tiheys nesteenä 0,91 g/cm3 (20 °C) sekä 0,97 g/cm3 (- 14 °C) (vesi = 1,0 g/cm3) ja höyrynä (15 °C) 8 g/l, leimahduspiste - 78 °C c.c, itsesyttymislämpötila 472 °C ja CAS-numero 75-01-4. Vinyylikloridi on väritöntä erittäin herkästi syttyvää kaasua, jolla on miellyttävä, makea, eetterin kaltainen haju. Alle -14 °C:n lämpötiloissa vinyylikloridi on väritöntä nestettä. Veden kanssa reagoidessaan vinyylikloridi muodostaa kloorivetyhappoa. Vinyylikloridi reagoi alumiinin ja sen seosten sekä kuparin kanssa. Vinyylikloridi liukenee niukasti veteen (1,1 g/l), mutta liukenee hyvin dietyylieetteriin, alkoholiin, bentseeniin ja muihin orgaanisiin liuottimiin. Vinyylikloridikaasu ja stabiloimaton neste polymeroituvat kiivaasti ilman, UV-valon, kuumuuden ja yhteensopimattomien materiaalien kuten peroksidien ja muiden hapettavien aineiden kanssa. Yhdistettä voi stabiloida fenolilla.
Pikkumalkoha
Pikkumalkoha (Rhinortha chlorophaea) on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiassa.
Vinyylikloridi
Muovina tunnettu polyvinyylikloridi (PVC) rakentuu vinyylikloridimolekyyleistä.
Pikkumalkoha
Koko ja ulkonäkö
Pikkumalkoha kasvaa 30–33 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Pikkumalkohakoiras on väriltään kauttaaltaan punaruskea pyrstöä lukuun ottamatta. Koiraan pyrstö on mustan ja harmaan raidoittama ja valkokärkinen. Lajin naaraan pää ja rinta ovat harmaat ja muu ruumis on punaruskea. Pyrstön kärjessä on musta ja valkoinen juova. Pikkumalkohan silmien ympärillä on sinistä ihoa.
Apinapinseri
Apinapinseri (Affenpinscher), aik. affenpinseri, on lyhyt, tuuheakarvainen saksalainen koirarotu. Vuosittain Suomessa rekisteröidään keskimäärin 30 yksilöä. Vuonna 1998 Suomeen perustettiin apinapinserien oma rotuyhdistys, Suomen Affenpinserit ry. Suomen Affenpinserit ry kuuluu Suomen Kennelliittoon, Suomen Kääpiökoirat ry:een ja Helsingin kennelpiiriin. Yhdistyksen tarkoituksena on lisätä apinapinserin tunnettavuutta, kerätä terveystietoa jalostustoimintaa varten ja jakaa rotutietoutta.
Ulkonäkö
Ulkomuodoltaan apinapinseri on pieni ja neliömäinen, ja sen sanotaan muistuttavan snautseria ja griffon bruxelloisia. Pää on pyöreähkö ja kallo kaareutuu voimakkaasti. Koiran kuono on lyhyt, muttei yhtä lyhyt kuin esimerkiksi griffoneilla eikä ylöspäin kääntyvä. Silmät ovat pyöreät ja väriltään tummat. Korvat ovat eteenpäin taittuneet ja V:n muotoiset tai vaihtoehtoisesti pystyt ja pienet. Selkä on suora ja kulmaukset niukat, askeleet lyhyehköt ja tipsuttavat. Häntä on lyhyehkö ja korkealle kiinnittynyt, asennoltaan yläviisto. Karva on karkeaa ja tiivistä. Päälaella karva sojottaa eri suuntiin, mikä antaa koiralle apinamaisen ilmeen, josta rodun nimikin johtuu. Väriltään apinapinseri on puhtaan musta. Alun perin väreinä ovat olleet myös muun muassa keltainen, punainen, harmaanvalkoinen, tummanharmaa, harmaanmusta ja puhtaanmusta, ja vielä nykyäänkin pentueisiin saattaa syntyä poikkeavan värisiä pentuja. Rodun säkäkorkeus on 25–30 cm ja paino noin 4–6 kg.
Luonne ja käyttäytyminen
Koira on valpas, peloton, eloisa, aktiivinen, leikkisä, itsenäinen ja uskollinen. Apinapinseri on hyvin aktiivinen, joten harrastuksena agility on lisääntynyt. Ensimmäisen kerran apinapinseri osallistui viralliseen agilitykilpailuun vuonna 2007.
Apinapinserin ei kuulu olla aggressiivinen, flegmaattinen tai hermostunut. Se on omistajiaan kohtaan erittain lojaali.
Apinapinseri tyytyy melko vähään, mutta sitä on vaikea motivoida, joten se saattaa olla melko hankala koulutettava.
Rotu soveltuu erityisesti huumorintajuiseen kotiin, koiran leikkisyyden vuoksi.
Alkuperä
Jo 1300- ja 1400-luvuilta peräisin olevissa maalauksissa esiintyy hyvin paljon apinapinserin näköisiä koiria - esimerkiksi Albrecht Dürer (1471–1528) on elinaikanaan kuvannut sentyyppisiä yksilöitä. Alun perin ne työskentelivät talleissa, mutta myöhemmin ne tuotiin sisätiloihin hävittämään hiiriä keittiöistä. Ajan myötä niistä tuli öisin myös talojen emäntien sängynlämmittäjiä. Rotu rekisteröitiin Saksassa virallisesti ensi kerran jo vuonna 1879, ja rotujärjestö perustettiin Saksassa ja Ranskassa 1800-luvun lopulla.
Rotu sai yksityiskohtaisen rotumääritelmän Saksassa 1900-luvulla. Virallinen kasvatus alkoi 1980-luvulla Ruotsista ja Yhdysvalloista tuoduilla koirilla.
Nykyinen käyttötarkoitus
Nykyään apinapinseriä pidetään lähinnä seurakoirana. Sen pieni koko ja luonne tekevät koirasta sopivan seuralaisen tai vaikkapa vahdin pieneenkin asuntoon. Apinapinserien omistajat ovat osallistuneet aktiivisesti näyttelytoimintaan, ja agilityn suosio on nousussa apinapinseriharrastajien keskuudessa. Rotua on käytetty menestyksekkäästi myös tottelevaisuuskoulutuksessa ja terapiakoirana. Lisäksi sitä on käytetty historiassa myös vahtikoirana.
Terveys
Alusta lähtien on pyritty tutkimaan apinapinserin silmiä, polvia ja lonkkia. Apinapinserillä on esiintynyt jonkin verran patellauksaatiota eli polvilumpion sijoiltaanmenoa. Silmien osalta ei ole todettu perinnöllisiä sairauksia.
Uren
Urenin ovat perustaneet 1700-luvun alussa vainoja paenneet vanhauskoiset. Vuonna 1973 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. puunjalostusteollisuutta, pellavankäsittelylaitos ja ompelimo.
Tom Laughlin
Thomas Robert ”Tom” Laughlin (10. elokuuta 1931 – 12. joulukuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän syntyi Minneapolisissa Minnesotassa mutta vietti lapsuutensa Milwaukeessa Wisconsinissa.
Laughlin aloitti elokuvauransa vuonna 1955. Vuonna 1967 hän ohjasi ja näytteli itse elokuvassa Born Losers, joka oli ensimmäinen osa suursuosioon nousseesta Billy Jack -elokuvasarjasta. Se sai kolme jatko-osaa vuosina 1971, 1974 ja 1977.
Laughlinin muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa elokuva Lahjomaton (1975). Hän on uransa aikana piiloutunut myös lukuisien pseudonyymien taakse.
Hän oli vuodesta 1956 naimisissa Delores Taylorin kanssa, ja heillä oli kolme lasta. Lasten ollessa pieniä Laughlin piti taukoa elokuvaurastaan ja perusti yhdessä vaimonsa kanssa Montessori-esikoulua.
Hän aloitti kahden poliittisesti latautuneen elokuvan kuvaukset, mutta ydivoimaloihin liittyvästä korruptiosta kertova Billy Jack lähtee Washingtoniin ei päässyt koskaan elokuvateatterilevitykseen, ja kesken lapsipornosta kertoneen elokuvan kuvausten hän loukkaantui ja joutui keskeyttämään. Hänellä todettiin kielisyöpä, mutta hän eli sen jälkeen vielä toistakymmentä vuotta.
Drottningholms Slottsteater
thumb|Drottningholmin linnanteatterin julkisivu vuonna 2002. thumb|Sisäkuva Drottningholmin linnanteatterista.
Drottningholms Slottsteater (Drottningholmin linnateatteri ) on Lovönin saarella sijaitsevan Drottningholmin linnan alueella, Ekerön kunnassa sijaitseva oopperatalo. Aiempi teatterin taiteellinen johtaja Per-Erik Ähm on luonnehtinut teatteria ”vuosisatoja vanhojen eurooppalaisten teattereiden kulttuuriperinnön kruunun ruotsalaiseksi jalokiveksi”. Teatterin yhteydessä toimii teatterimuseo.
Sesil Karatantševa
Sesil Karatantševa (s. 8. elokuuta 1989 Sofia) on bulgarialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 35 marraskuussa 2005. Hän on voittanut urallaan seitsemän ITF-turnausta kaksinpelissä. Hän edusti Kazakstania tammikuusta 2009 lähtien, ja vuodesta 2015 taas Bulgariaa.
Drottningholms Slottsteater
Uudelleen käyttöön otettu teatteri on saavuttanut kasvavaa kansainvälistä mainetta ja arvostusta järjestämällä kesäisiä oopperafestivaaleja. Festivaaleilla on keskitytty teatterin rakentamisajankohdan musiikkiin ja eritoten Joseph Haydnin, Händelin, Gluckin ja Mozartin musiikin mahdollisimman alkuperäisiin tutkintoihin. Tämän lisäksi Ruotsin kuninkaallinen ooppera on antanut siellä vierailunäytäntöjä.
Sesil Karatantševa
Karatantševa oli parhaimmillaan juniorirankingin ykkössijalla. Vuonna 2004 hän voitti Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelin.
Drottningholms Slottsteater
Alkuperäinen teatteri
Paikalle rakennettiin ensimmäinen teatteri jo 1600-luvulla ruotsalaistuneen arkkitehti Nicodemus Tessin vanhemman johdolla ja tuo päätettiin Nicodemus Tessin nuoremman johdolla. Alkuperäisen rakennuksen sisustusta muutettiin useasti ja etenkin vuosina 1665 ja 1692, ensiksi sisustus laadittiin raskaaseen ja jyhevään barokkityyliin ja myöhemmin ranskalaiseen keveämpään rokokoota henkivään tyyliin. Rakennus paloi täydellisesti vuonna 1762.
Sesil Karatantševa
Grand Slam -turnauksissa Karatantševa on päässyt parhaimmillaan puolivälieriin Ranskan avoimissa 2005. Hän voitti turnauksessa muun muassa 19:nneksi sijoitetun Shinobu Asagoen ja 11:nneksi sijoitetun Venus Williamsin. Puolivälierissä hän hävisi 16:nneksi sijoitetulle Jelena Lihovtsevalle kolmessa erässä.
Drottningholms Slottsteater
Alkuperäinen teatteri
Uusi, nykyinen teatterirakennus rakennettiin edellisen paikalle ja arkkitehtina toimi Carl Fredrik Adelcrantz. Siinä on katsomon puolella noin 400 paikkaa. Teatterin lämpiö valmistui vasta 1791, ja sen suunnitteli Louis Jean Desprez, joka oli kunnostautunut Hämeenlinnan kirkon suunnittelijana. Perspektiivinäyttämön suunnittelusta vastasi puolestaan italialainen Donato Stopani. Sisustuksen koristeena on käytetty sekoituksena stuccon, papier mâchen ja maalauksen yhdistelmiä. Kokonaisuus on säilynyt täydellisenä ja muuttumattomana.
Sesil Karatantševa
Vuonna 2005 Karatantševa jäi kaksi kertaa kiinni dopingin käytöstä. Kansainvälinen tennisliitto antoi hänelle kahden vuoden kilpailukiellon.
Drottningholms Slottsteater
Alkuperäinen teatteri
Kustaa III:n aikaa vuosina 1777–1782 teatterissa pidettiin usein suuria oopperaensi-iltoja. Kustaa III:n murhan (1792) jälkeen teatterin käyttö väheni, ja se jäi pois käytöstä vuonna 1800. Vasta vuonna 1922 teatterimuseon intendentti Agne Beijer vihki teatterin uudelleen alkuperäiseen käyttöönsä.
Nykyaika
Teatterin intendentti Gustaf Hilleström alkoi vuodesta 1946 lähtien järjestää suuren suosion saavuttaneita kesäkonsertteja, jotka keskittyivät 1600- ja 1700-luvun musiikkidraamoihin.
Teatterin lähes koko välineistö on alkuperäistä 1700-luvun kalustoa. Täten oopperassa pystytään hyödyntämään useiden teosten syntyajan mukaisia käytäntöjä. Lisäksi usein jopa konserteissa muusikot esiintyvät aikakauden asusteissa ja tietenkin soittavat joko aikakauden soittimia tai niistä tehtyjä kopioita.
Vuonna 1991 Unesco otti maailmanperintölistalle Drottningholmin linnan, sen Kiinalaisen paviljongin, linnateatterin sekä ympäröivän puiston. Osa linnasta sekä paviljonki ja teatteri ovat myös avoinna yleisölle. Kuningasperhe asuu osassa linnaa.
Ingmar Bergmanin Taikahuilu
Vuonna 1975 sai ensi-iltansa ruotsalaisen ohjaajan Ingmar Bergmanin elokuva Taikahuilu, joka perustuu Mozartin oopperaan. Pitkään luultiin, että elokuva kuvattiin Drottningholmin linnateatterissa. Elokuvahistorioitsija Peter Cowie kertoo kuitenkin elokuvan DVD:llä asian todellisen laidan: Koska Bergman halusi mahdollisimman tarkasti toteuttaa vuoden 1971 esitysversion, hän toivoi voivansa käyttää teatteria elokuvan tekemisen paikkana. Teatterin laitteet ja rakenteet eivät kuitenkaan todennäköisesti olisi kestäneet raskasta kuvauskalustoa. Niinpä teatteri lavastettiin Ruotsin elokuvainstituutin studioon mahdollisimman alkuperäisen mukaisena.
Outworld
Outworld voi tarkoittaa:
Nick Halloran
Nicholas Halloran (s. 13. toukokuuta 1997 Draper, Utah, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Tapparassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Halloran laukoo oikealta.
Ura
Halloran aloitti jääkiekkoilun kahdeksanvuotiaana. Hän pelasi suurimman osan juniorivuosistaan Coloradossa. Kaudella 2013–2014 Halloran pelasi Colorado Rampagessa ja hän voitti tehoilla 8+33=41 koko T1EHL 16U:n syöttöpörssin sekä jakoi pistepörssin kahdeksannen sijan Colorado Thunderbirdsin Troy Terryn ja Ohio Blue Jacketsin Zach Tysonin kanssa. Halloran oli myös joukkueensa toiseksi paras pistemies. Kaudella 2014–2015 hän oli Rampagen 18U AAA-joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 11+15=26.
Vuodet 2016–2020 Halloran kävi Colorado Collegen yliopistoa. Sophomore-vuotenaan 2017–2018 hän voitti joukkueensa sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 19+26=45, joilla Halloran sijoittui koko NCHC:n pistepörssissä kolmanneksi. Hänet palkittiin kauden päätteeksi divisioonan Three Stars Awardilla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Halloran oli ehdolla myös koko NCAA:n parhaalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin voittajaksi, mutta palkinnon voitti kuitenkin Northeasternin Adam Gaudette. Kauden jälkeen kävi ilmi, että hän oli pelannut lonkan rustoreunan repeämän kanssa ja Halloranille suoritettiin leikkaus. Kesken Junior-vuoden 2018–2019 hän sai kuitenkin repeämän toiseen lonkkaansa. Halloranin vamma vaati leikkaushoitoa ja hänen kautensa päättyi tammikuussa 2019. Senior-vuotenaan 2019–2020 Halloran nousi CC:n varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 12+18=30 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Christopher Wilkien jälkeen. Halloran oli kauden päätteeksi jälleen ehdolla Hobey Baker Awardin voittajaksi.
Toukokuussa 2020 Halloran teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Ontario Reignin kanssa. Hän pelasi koronaviruspandemian lyhentämällä kaudella 2020–2021 15 runkosarjaottelua tehopistein 1+7=8.
Syksyllä 2021 Halloran osallistui ammattilaistryout-sopimuksella AHL-joukkue Manitoba Moosen harjoitusleirille, mutta hän jäi kuitenkin ilman jatkosopimusta. Noin viikkoa myöhemmin Halloran siirtyi loppukauden 2021–2022 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Palloon. Hän teki 25 ottelussa tehot 7+10=17, mikä oli joukkueen paras ottelukohtainen pistekeskiarvo yhdessä Ville Petmanin kanssa. Halloran oli myös SaiPan sisäisen pistepörssin toinen Kalle Maalahden kanssa edellään Petman, kunnes tammikuussa 2022 hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Örebro HK:hon. SaiPan urheilutoimenjohtaja Jussi Markkasen mukaan siirron taustalla oli myös seuran palkanmaksukyvyn turvaaminen antamalla Halloranille mahdollisuus siirtyä, kun osapuolet eivät päässeet aiemmin yhteisymmärykseen jatkosopimuksesta.
Kaudeksi 2022–2023 Halloran siirtyi jatkamaan SHL-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Timrå IK:hon. Tammikuussa 2023 hänen peliaikansa väheni ja kahdessa viimeisimmässä ottelussa Halloran jäi kokonaan ilman peliaikaa. Timrån toimitusjohtaja Kimmo Kapanen kertoi Sundsvalls Tidning-lehdelle, että hän oli turhautunut tilanteeseensa ja esittänyt siirtopyynnön pois seurasta. Seuraavalla viikolla Halloranin uutisoitiin siirtyvän loppukaudeksi sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskan-joukkue MoDo Hockeyn riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden ja oli nostamassa joukkuetta SHL:ään.
Kesäkuussa 2023 Halloran palasi SM-liigaan ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tapparaan.
Pelityyli
Halloran on maininnut suurimmaksi vahvuudekseen nopeuden. Hänen omien sanojensa mukaan häneltä voi odottaa paljon vauhtia laidoilta ja keskeltä. Halloranin mukaan hän pystyy luomaan tilaa ja paikkoja pelikavereille sekä myös tykkää laukoa vauhdista. Halloranin entisen seuran SaiPan toimitusjohtaja Jussi Markkasen mukaan hänellä on erittäin hyvät hyökkäystaidot, minkä lisäksi Halloran on lisäksi energinen ja nopea luistelija.
Halloran on maininnut suosikkipelaajakseen Patrick Kanen.
Muuta
Halloranin isoveli Alex pelasi omalla urallaan puolustajana Yhdysvaltain ilmavoimien akatemian joukkueessa.
Pontus Palmgren
Pontus Palmgren (27. huhtikuuta 1907 Helsinki – 26. marraskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen ornitologi ja hämähäkkitutkija, joka loi perustan suomalaiselle lintujen runsaudenlaskentaan erikoistuneelle ornitologian haaralle.
Auguste Belloc
pienoiskuva|Baigneuse, noin vuodelta 1855. Auguste Belloc (1800 Montrabe – 1867 Pariisi) oli ranskalainen valokuvauksen kehittäjä ja valokuvaaja, joka oli tunnettu eroottisista töistään.
Pontus Palmgren
Henkilöhistoria
Pontus Palmgrenin isä oli kasvitieteen professori Alvar Palmgren.
Palmgren hoiti Helsingin yliopiston eläintieteen professorin virkaa 1940–1971. Hän oli myös Helsingin yliopiston vararehtori ja Tvärminnen eläintieteellisen aseman esimies. Suomen lintutieteellisessä yhdistyksessä Palmgren toimi sihteerinä ja Ornis Fennican päätoimittajana 1931–1948 ja sitten puheenjohtajana vuoteen 1955.
Auguste Belloc
Belloc syntyi vuonna 1800. Hän kävi Pariisissa Lycee Louis-le-Grand -koulua. Hänen myöhemmästä opiskelustaan ei ole tietoa. Koulussa hänen koulutoverinaan oli Humbert de Molard joka oli myös valokuvauksen edelläkävijä. He olivat Bellocin hyviä ystäviä vielä kouluaikojen jälkeenkin, mikä johtui yhteisestä kiinnostuksesta valokuvaukseen. He olivat molemmat myös myöhemmin Société Française de Photographie -seuran perustajajäseniä.
Bellocin varhaiset työt olivat miniatyyrejä ja akvarelleja, mutta hän siirtyi pian valokuvaukseen. Vuonna 1845 Belloc kiinnostui prosessista, jossa käytettiin kollodiumia märkälevyillä. Hän oli kiinnostunut tekniikan mahdollistamista yksityiskohtaisista valokuvista. Hänen tutkimuksensa oli rinnakkaista englantilaisen Frederick Scott Archerin kanssa. Kun Archer julkaisi menetelmän vuonna 1851, Belloc nimesi sen Archerin mukaan.
Pontus Palmgren
Tutkijanura
23-vuotiaana valmistuneen filosofian tohtorin väitöskirjan (1930) aiheena olivat Etelä-Suomen metsien linnuston runsaussuhteet, Cajanderin metsätyyppijaon mukaisesti tarkasteltuna. Lähestymistapa oli aikaansa edellä. Samoin Ahvenanmaan järvien linnustosta tehty selvitys (1936), jossa tarkasteltiin vesistötutkijoiden laatimia järvityyppejä.
Auguste Belloc
Belloc oli vuoteen 1851 mennessä perustanut oman studion Pariisiin Boulevard Montmartrelle. Hän kuvasi siellä muoto- ja alastonkuvia sekä antoi oppitunteja märkälevytekniikasta ja dagerrotypiasta. Hän osallistui töillän myös vuonna 1851 järjestettyyn Lontoon maailmannäyttelyyn Kristallipalatsissa.
Pontus Palmgren
Tutkijanura
Toinen ornitologinen tutkimuskenttä liittyi pikkulintujen muuttolevottomuuteen. 1950-luvulla Palmgren julkaisi useita kirjoituksia ihmisen ja eläinten psykologiasta. Eläinpsykologiaa (1954) on edelleen alansa parhaita oppikirjoja.
Auguste Belloc
Belloc teki yhteistyötä taidemaalari ja valokuvaaja Alexandra Clauselin kanssa joka oli kehittänyt lakkaa ölijymaalauksia varten. He paransivat yhdessä vuonna 1851 vahapäälystystekniikkaa jolla päällystettiin suolapaperikuvia jotta niihin saataisiin kiiltoa.
Vuonna 1853 Belloc julkaisi omakustannekirjan Traité théorique et pratique de la photographie sur collodion : suivi d'éléments de chimie et d'optique appliqués à cet art (käännetty englanniksi: A Theoretical and Practical Treatise on Collo- dion-Process Photography). Hän muutti studionsa vuonna 1854 Rue de Lancry -kadulle ja kehitti siellä valokuvien painotekniikkaa.
Pontus Palmgren
Tutkijanura
1960-luvulta alkaen Palmgrenin kiinnostus suuntautui yhä enemmän hämähäkkeihin. Hän tutki niiden aistinfysiologiaa, ja julkaisi vuosikymmenten saatossa maamme hämähäkkilajiston systemaattisen kahdeksanosaisen kokonaisselvityksen Die Spinnenfauna Finnlands und Ostfennoskandiens I-VIII (1939-1977), jota voidaan pitää hänen päätyönään.
Unholy Savior
Unholy Savior on suomalaisen Battle Beast -yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin tammikuussa 2015. Albumi nousi heti ensimmäisellä myyntiviikollaan Suomen virallisen albumilistan kärkeen.
Pat Monahan
Patrick näytteli myös ainakin yhdessä CSI jaksossa.
Matti Virkkunen
Matti Samuli Virkkunen (28. heinäkuuta 1908 Kangasala – 11. heinäkuuta 1980 Hämeenlinna) oli suomalainen varatuomari, Kansallis-Osake-Pankin (KOP) pitkäaikaisin pääjohtaja (1948–1975) ja ulkoasiainministeriön kauppapoliittisen osaston päällikkö (1945–1947).
Elämä ja ura
Vuonna 1934 Virkkunen aloitti ulkoasiainministeriön palveluksessa. Hän työskenteli vuosina 1939–1941 varakonsulina Lontoossa ja vuonna 1941 ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä. Vuosina 1941–1945 hän toimi ministeriön kauppapoliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä ja suunnitteli sekä toimeenpani sotavuosien kauppapolitiikkaa. Virkkunen toimi osaston päällikkönä 1945–1947 järjestäen elintarvikehuoltoa ja talouselämän rahoitusta ja ollen mukana ratkomassa sotakorvauksiin liittyneitä ongelmia ja neuvottelemassa Suomelle merkittävää dollarilainaa Yhdysvalloista.
Virkkunen oli vuodesta 1936 naimisissa KOP:n pääjohtaja Mauri Honkajuuren tyttären Eeva Honkajuuren kanssa. Vuonna 1947 hänestä tuli KOP:n johtokunnan jäsen ja seuraavana vuonna pääjohtaja Mauri Honkajuuren kuoltua. Virkkusen pääjohtajakaudella KOP kasvoi voimakkaasti muun muassa fuusioiden ja konttoriverkon laajentamisen kautta. Vuonna 1949 pankkiin liitettiin Pohjolan Osake-Pankki ja vuonna 1958 Suomen Maatalous-Osake-Pankki. KOP oli myös toteuttamassa Rauma-Repola Oy:n fuusioitumista 1952. Virkkusella oli tärkeä rooli myös Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n jaossa 1950-luvun alussa ja saneeraamisessa 1960-luvulla.
Virkkusella oli useita luottamustehtäviä, ja hän toimi muun muassa yli 20 vuoden ajan Keskuskauppakamarin puheenjohtajana (1950–1972).
John McAfee
John McAfee (18. syyskuuta 1945 Cinderford, Gloucestershire, Britannia – 23. kesäkuuta 2021 Sant Esteve Sesrovires, Katalonia, Espanja) oli brittiläis-yhdysvaltalainen liikemies ja virus- ja haittaohjelmien torjuntaohjelman McAfeen kehittäjä.
Lapsuus ja nuoruus
McAfee syntyi 18. syyskuuta Britanniassa Gloucestershiressä Cinderfordissa. McAfeen isä oli yhdysvaltalainen ja äiti britti. McAfee oli nuori, kun hänen perheensä muutti Virginiaan Salemiin. McAfeen ollessa 15-vuotias hänen alkoholisoitunut isänsä teki itsemurhan. McAfee aloitti opiskelun Roanoke Collegessa ja alkoi opiskeluaikana käyttää runsaasti alkoholia. Hän ansaitsi elantonsa ovelta ovelle kiertävänä lehtitilausten myyjänä.
Käännekohta menestyksen jälkeen
Vuosien 2008–2009 taantuma vaikutti McAfeen henkilökohtaiseen varallisuuteen erityisen ankarasti, erään raportin mukaan hänen sadan miljoonan dollarin omaisuutensa oli kutistunut neljän miljoonaan. McAfee muutti vuonna 2008 Belizeen. McAfee pidätettiin lokakuussa 2020. Hän oli Yhdysvaltojen viranomaisten mukaan kiertänyt veroja jättämällä ilmoittamatta tulojaan, joita hän oli siirtänyt muiden nimissä olleille tileille, eikä ollut neljään vuoteen tehnyt veroilmoitusta.
McAfee oli Espanjassa vankilassa odottamassa luovutusta Yhdysvaltoihin, jossa häntä odotti syyte veronkierrosta ja mahdollisesti pitkä vankilatuomio. Hän teki itsemurhan kesäkuussa 2021. Kuolintapa on aiheuttanut keskustelua, sillä McAfee ilmoitti useaan otteeseen sosiaalisen median tileillään, että ”mikäli tekisi itsemurhan, se ei olisi itsemurha, vaan minut on huumattu”, ja hän vihjaili Yhdysvaltojen viranomaisten suuntaan.
Lumikenkäjänis
Lumikenkäjänis (Lepus americanus) on varsinaisten jänisten sukuun kuuluva, pohjoisamerikkalainen jäniseläinlaji. Laji on yleinen Alaskassa, Kanadassa, Yhdysvaltain pohjoisosissa ja Kalliovuorilla.
Nimensä lumikenkäjänis on saanut takakäpälistään, joiden anturat ovat pitkien jäykkien karvojen peittämät ja levittäytyvät lumikenkien tapaan niin että lumi kannattaa eläintä paremmin. Korvat ovat lyhyemmät kuin useimmilla muilla jäniksillä.
Lumikenkäjänis on tunnettu populaatiosykleistään. Jänisten runsaus vaihtelee voimakkaasti muutaman vuoden jaksoissa. Vaihtelut ovat voimakkaampia pohjoisessa kuin etelässä.
pienoiskuva|left|160px|Talviasu.
Nokia G20
Nokia G20 on HMD Globalin 8. huhtikuuta 2021 esittelemä älypuhelin.
Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,52 tuuman näyttö. Tallennustilaa on valittavana 64 tai 128 gigatavua ja keskusmuistia neljä gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla. Puhelimessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 48 megapikseliä, ultralaajakulmakameran viisi megapikseliä, makrokameran kaksi megapikseliä ja syvyyskameran kaksi megapikseliä. Akun kapasiteetti on 5 050 milliampeerituntia ja se tukee 10 watin latausta. Sormenjälkitunnistin on sijoitettu laitteen kylkeen. Käyttöjärjestelmänä on Android 11. Toukokuussa 2022 puhelimelle julkaistiin Android 12 -päivitys.
Jeremiah C. Sullivan
Sullivan aloitti sotilasuransa valmistumalla vuonna 1848 laivastoakatemiasta Annapolisissa, jonka jälkeen hän palveli kuusi vuotta laivastossa. Yhdysvaltain sisällissodan syttymisen jälkeen Sullivan oli mukana organisoimassa Indianan 6. vapaaehtoisrykmenttiä ja hänet valittiin rykmentin kapteeniksi. Myöhemmin hänet ylennettiin everstiksi ja siirrettiin Indianan 13. vapaaehtoisrykmentin komentajaksi. Keväällä 1862 hän komensi kokonaista prikaatia James Shieldsin johtamassa divisioonassa ensimmäisessä Kernstownin taistelussa. Pian taistelun jälkeen hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi. Sullivan työskenteli loppusodan aikana useissa eri tehtävissä komentaen muun muassa kokonaista divisioonaa Länsi-Virginiassa ja erosi armeijasta sodan lopulla toukokuussa 1865. Sullivanille ei sodan loputtua myönnetty brevet-ylennystä kenraalimajuriksi, vaikka hän olikin toiminnut pitkään divisioonan komentajan.
Sodan jälkeen Sullivan asui Marylandissa, Oaklandissa ja muualla Kaliforniassa.
GMA Network
GMA Network, Inc. on Filippiinien mediayhtiö, joka sijaitsee Quezon Cityssa. GMA Network on perustettu DZBB-AM-nimisenä vuonna 1950. Se muutti nimensä vuonna 1996.
Yhtiö operoi useita radio- ja televisioasemia Filippiineillä, mukaan lukien GMA 7, GTV 27, Super Radyo DZBB 594 ja Barangay LS 97.1.
Johan Landsberg
Johan Landsberg (s. 30. joulukuuta 1974 Tukholma) on ruotsalainen tennispelaaja ja -valmentaja. Parhaimmaillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla nelinpelissä sijalle 48 ja kaksinpelissä sijalle 513. Urallaan hän voitti kaksi ATP-nelinpeliturnausta.
Hän on valmentanut Joachim Johanssonia, Simon Aspelinia ja Paul Hanleyta. Nykyisin hän valmentaa Harri Heliövaaraa.
Matti Valkonen (kansanedustaja)
Matti Valkonen (5. elokuuta 1880 Rautu – 10. lokakuuta 1952 Vesilahti) oli suomalainen kansakoulunopettaja, maanviljelijä ja kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja.
Valkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Valkonen ja Sofia Kimonen. Hän kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista vuonna 1902. Valkonen oli kansakoulunopettajana Sakkolassa 1902–1940 sekä Askolassa ja Pornaisissa 1940–1942. Hän toimi myös maanviljelijänä vuodesta 1909 alkaen ja oli Sakkolan Lupran osuuskassan kirjanpitäjänä vuosina 1906–1922.
Valkonen oli kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana vuosina 1919–1922 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli kunnallispolitiikassa mukana Sakkolan kuntakokouksen puheenjohtajana ja Sakkolan kunnanvaltuuston jäsenenä. Muita Valkosen luottamustoimia olivat Karjalankannaksen liiton hallituksen ja valtuuston puheenjohtajuus sekä Inkerin avustuskomitean puheenjohtajuus.
Valkonen oli naimisissa Vilhelmiina Laamasen kanssa vuosina 1905–1914 ja vuodesta 1919 Toini Eugenia Eleonora Kuorikosken kanssa.
Soros Fund Management
Soros Fund Management LLC on George Sorosin perustama, yksityinen rahoitus- ja sijoituspalveluita tarjoava yhtiö. Yhtiön asiakkaisiin kuuluu myös joitakin kiistanalaisia hedgerahastoja kuten Quantum Group of Funds. Yhtiön sijoitusstrategiat perustuvat makrotaloudellisten trendien analysointiin lukuisissa valtioissa. Sorosin yhtiöitä on syytetty valuuttaspekulaatiosta. Soros vastaa kritiikkiin sanomalla, että hänen rahastot hyödyntävät ennemminkin kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden heikkouksia.
Oliivipaviaani
Oliivipaviaani eli anubispaviaani (Papio anubis) on afrikkalainen apinalaji. Täysikasvuinen uros on lähes 100 senttimetriä pitkä, sen häntä on 70 senttimetriä ja painoa saattaa olla jopa 45 kiloa. Naaraat ovat vain puolet uroksen koosta.
Laumaeläminen
Oliivipaviaani liikkuu savannilla 20–50 eläimen laumoina, usein antilooppien ja seeprojen seurassa.
Ravinto
Muiden paviaanien tapaan oliivipaviaanit syövät pääasiassa kasvisravintoa, mutta ne pyydystävät myös pieniä nisäkkäitä, lintuja ja hyönteisiä.
Lisääntyminen
Kantoaika kestää 180 päivää ja naaras saa usein vain yhden poikasen.
Felicitas Woll
Felicitas Woll (s. 20. tammikuuta 1980 Hessen, Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjasta Nuori nainen Berliinissä. Hän esitti sarjassa pääosaa Carlotta 'Lolle' Holzmannia tuotantokausina 2002–2005.
Romanian kansanäänestys perustuslain muutoksesta 2018
Romaniassa järjestettiin kansanäänestys maan perustuslain ehdotetusta muutoksesta 6. ja 7. lokakuuta 2018. Ehdotetulla muutoksella pyrittiin muuttamaan perustuslakia siten, että se määrittelee avioliiton vain yhden ja miehen ja yhden naisen väliseksi. Aloitteen kansanäänestyksestä pani alulle sosiaalidemokraattisen puolueen johtama hallitus.
Jotta tulos olisi validi, kansanäänestyksen äänestysprosentin tulee olla vähintään 30 % äänioikeutetuista.
Tausta
Vuonna 2015 kansalaisjärjestö Perheen koalitio alkoi kerätä allekirjoituksia kansalaisaloitteeseen, joka tähtäsi avioliiton määritelmän muuttamiseen. Aloitteen mukaan perustuslain tulisi määritellä avioliitto ”yhden miehen ja yhden naisen välisenä liittona” nykyisen määritelmän, ”kahden aviopuolison välisen liiton”, sijaan. Kansalaisaloitteen tulee kerätä Romaniassa vähintään 500 000 allekirjoitusta, ja loppujen lopuksi nimiä kerättiin yli kolme miljoonaa. .
Perheen koalition aloite sai tukea myös monilta uskonnollisilta järjestöiltä. Näistä merkittävin oli Romanian ortodoksinen kirkko, joka ilmaisi tukensa 15. tammikuuta 2016. Patriarkka Daniel mukaan äänestäminen on ”isänmaallinen, kansallinen ja syvästi demokraattinen asia.” Kirkko on myös rekisteröityä parisuhdetta vastaan. Perheen koalition mukaan aloitteella halutaan suojella Romanian kristittyä perintöä.
Romanian hallitus päätti kansanäänestyksen järjestämisestä syyskuussa 2017.
Puolueiden kanta kansanäänestyksen kysymykseen
Presidentti Klaus Johannis otti kantaa aloitetta vastaan ja sanoi olevansa suvaitsevaisen Romanian puolella, koska kuuluu itse sekä uskonnolliseen (luterilaiset) että etniseen (romaniansaksalaiset) vähemmistöön.
Tulokset
Aloite kaatui liian vähäiseen äänestysaktiivisuuteen, ja välittömästi tuloksen tultua julki hallitus ilmoitti alkavansa valmistelemaan parisuhteen rekisteröinnin mahdollistavaa lakia.
Steve Miller (taiteilija)
Steve Miller (s. 1951 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen taidemaalari ja kuvataiteilija. Miller valmistui Vermontin yliopistosta vuonna 1970, Skowhegan School of Painting and Sculpturesta vuonna 1973 ja sai Bachelor of Arts -arvon Middlebury Collegesta samana vuonna.
Miller piti ensimmäisen näyttelynsä Albright-Knox Galleryssä Buffalossa vuonna 1974 on sen jälkeen järjestänyt näyttelyitä tasaiseen tahtiin. Hänen töitään on ollut näytteillä muun muassa Pariisissa, New Yorkissa, Münchenissä, Miamissa ja Washingtonissa.
Miller tekee abstraktia käsitteellistä taidetta ja on erikoistunut arkkitehtuuriin, rakennuksiin ja astelmiin. Hän asuu New Yorkissa.
Ossi Elstelä
Oskar Nikolai (Ossi) Elstelä (ent. Elmstedt; 18. toukokuuta 1902 Tampere – 10. huhtikuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän toimi myös käsikirjoittajana, lavastajana ja studiopäällikkönä. Elstelä oli revyyteatteri Punaisen Myllyn voimahahmo 1940–1960-luvulla.
Lapsuus ja nuoruus
Elstelän vanhemmat olivat mekaanikko Frans Oskar Elmstedt ja Emilia Vilhelmiina Alkula. Molemmat olivat antaumuksellisia harrastelijanäyttelijöitä. Pikku-Ossi pääsi kosketukseen teatterin kanssa vanhempiensa harrastuksen kautta. Muun muassa Talikkalan VPK:n näyttämöllä hän seurasi "leuka rampissa" isänsä suoriutumista kappaleessa Punainen laukku. Ensimmäisen kerran tuleva näyttelijä oli teatterilavalla kymmenvuotiaana kappaleessa Sotilaspoika. Elstelän isä halusi pojastaan teknikkoa. Ossi Elstelä opiskeli teollisuuskoulussa, kun hänen isänsä kuoli. Siihen päättyivät myös Elstelän teknikko-opinnot. Hän oli tuolloin 17-vuotias. Vuonna 1921 Elstelä pääsi Kymin Työväenyhdistyksen taloudenhoitajaksi Karhulaan, ja sitä kautta hän solmi yhteyksiä elokuvamaailmaan. Hän muun muassa soitti pianoa mykkäelokuvien, kuten Koskenlaskijan morsian, säestykseksi.
Porin Teatteri ja Helsingin Kansanteatteri
Vuonna 1923 Elstelä kiinnitettiin Räisälän näyttämölle. Hän oli näyttämön johtaja, mutta myös eräänlainen jokapaikanhöylä: näyttelijä, vahtimestari ja kulissimaalari. Erityisesti hän ansioitui teatterivalaistuksen kehittämisessä. Vuonna 1925 Elstelä aloitti Savonlinnan Työväen Teatterissa näyttelijänä, kapellimestarina ja lavastajana. Hän rakastui seudun luontoon – ja näyttelijä Irja Lautiaan, jonka hän nai vuonna 1926. Kesäisin Elstelä työskenteli moottoripyörien parissa savonlinnalaisen peltisepän pajassa. Vuonna 1928 Elstelä siirtyi Suomen länsirannikon teollisuuskeskukseen Poriin. Hän toimi seitsemän vuotta Porin teatterin näyttelijänä, kapellimestarina ja lavastajana. Porissa hänen parhaat näyttelijäntyönsä olivat kappaleissa Kirves iskee kiveen ja Nälkään kuollut taiteilija. Ensin mainitussa Elstelä näytteli Aleksis Kiveä; hän piti roolia yhtenä "elämänsä antoisimmista". Elstelä oli mukana myös porilaisessa "tohtorien triossa" pianistina.
Vuonna 1936 Ossi Elstelä siirtyi Suomen valtion stipendin turvin Helsingin Kansanteatteriin. Koiton salissa hän toimi näyttelijänä, lavastajana, ohjaajana sekä henkilökunnan päällikkönä, mutta viihtyi huonosti. Hän piti Kansanteatterin menoa "eräänlaisena henkisen silakkalaatikon syömisenä".
Nuoruudessaan Ossi Elstelä haaveili suurista sankariosista, mutta ajan myötä hän huomasi, etteivät ne sopineet hänen näyttelijänlaatuunsa. Hän teki taiteellisen täyskäännöksen ja vaihtoi vakavat roolit kupletteihin ja huvirooleihin. Niistä hän sai laajalti kiitosta. Arvostelijat saattoivat todeta: "Jo hänen tulonsa näyttämölle mainion ilmehtimisen seuraamana, puhumattakaan vuorosanoista, sai yleisön naurujänteet koetukselle – –." Omasta mielestään Elstelä ei ollut vakuuttava näyttämöllä.
Suomi-Filmi
Koitosta Elstelä siirtyi Suomi-Filmiin Valentin Vaalan apulaiseksi. Hän lavasti muun muassa ensimmäisenä Ansa & Tauno -filminä tunnetun kappaleen Kaikki rakastavat sekä klassikkoelokuvan Juurakon Hulda. Lisäksi hän näytteli elokuvien sivurooleissa, kuten Simolan isäntää Vaalan elokuvassa Niskavuoren naiset, jossa hänen vaimonsa näytteli keskeistä naisosaa. Erityisesti Elstelää kiitettiin suurelokuvan Helmikuun manifesti lavastuksesta. Elstelän esikoisohjaus valkokankaalla oli Aatamin puvussa… ja vähän Eevankin 1940.
Elstelä oli studiopäällikkönä Suomen Filmiteollisuuden menestyselokuvissa Kulkurin valssi (1941) ja Kaivopuiston kaunis Regina (1941). Vuonna 1943 hän ohjasi ja lavasti romanttisen klassikkoelokuvan Katariina ja Munkkiniemen kreivi.
Punainen Mylly
Ossi Elstelä oli mukana myös näyttelijänä useimmissa Punaisen Myllyn revyissä. Maria Jotunin komediassa Savu-uhri (1958) hän puolestaan näytteli Ville Vehviläistä. Tuolloin Punainen Mylly oli siirtynyt Helsingin Alppilaan. 1960-luvulla Ossi Elstelä alkoi vetäytyä taka-alalle teatterin toiminnasta. Vuosikymmenen puolivälissä Punaisen Myllyn toiminta lopetettiin. Vuonna 1963 koko Elstelän perhe oli mukana musiikkikomediassa Kultakihara: Riitta Elstelä, Kristiina Elstelä, Ossi Elstelä ja Irja Lautia näyttelijöinä ja Esko Elstelä ohjaajana.
Punaisen Myllyn vuosina Elstelä oli edelleen mukana elokuvien teossa. Hän ohjasi useita komedioita ja näytteli niiden sivuosissa. Draaman puolella hän ohjasi muun muassa elokuvan Kaunis Kaarina 1955, jossa hän näytteli kievarin isäntää, Taneli-ukkoa. Teuvo Tulion viimeinen ohjaustyö Sensuela (1972) jäi myös Elstelän viimeiseksi valkokangastyöksi. Siinä hän näytteli päähenkilön isää, Aslakia. Rahoitusvaikeuksien vuoksi elokuvan julkaisuajankohta lykkääntyi ja Elstelä kuoli ennen elokuvan jälkiäänitysvaihetta. Hänen repliikkinsä jälkiäänitti näyttelijä Uolevi Vahteristo.
Yksityiselämä
Elstelä avioitui näyttelijä Irja Elisabeth Lautiaisen (taiteilijanimeltään Irja Lautia) kanssa vuonna 1926. Ohjaaja Esko Elstelä (1931–2007) ja näyttelijät Riitta Elstelä (s. 1940) sekä Kristiina Elstelä (1943–2016) ovat Ossi ja Irja Elstelän lapsia.
Ossi Elstelä on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle kortteliin 66-6-164. Hän kuoli 66-vuotiaana.
Red Sucker Lake
Red Sucker Lake on kylä samannimisen järven pohjoisosassa sijaitsevalla noin kolmen kilometrin mittaisella saarella Manitoban provinssin koillisosassa Kanadassa, lähellä Ontarion rajaa. Kylän asukasluku on 33 ja siellä on yhdeksän taloutta. Kylän lähellä mannermaalla sijaitsee Red Sucker Lake No. 1976 -intiaanireservaatti, jonka asukasluku on 740.
Inkeriläiset
Inkeriläiset eli inkerinsuomalaiset ovat Ruotsin vallan aikana 1600-luvulla Inkerinmaalle siirtyneiden savolaisten (savakot) ja karjalaisten (äyrämöiset) jälkeläisiä, jotka uskonnoltaan ovat pääasiassa evankelis-luterilaisia. Inkeriläisiä ei tule sekoittaa inkerikkoihin, jotka ovat alueella jo inkeriläisiä aikaisemmin asunutta suomensukuista – tarkemmin itämerensuomalaista – uskonnoltaan ortodoksista väestöä.
Red Sucker Lake
Kylä sijaitsee linnuntietä noin 350 kilometriä koilliseen Winnipegistä ja noin 285 kilometriä itään Thompsonista. Kylällä on oma koulu ja sekatavarakauppa. Lähin sairaala sijaitsee Norway Housessa.
Alueen liikenne hoidetaan pääasiassa lentokonein, lentoliikennettä palvelee Red Sucker Laken lentoasema. Kiinteää tieyhteyttä ei ole, talvisin helmi–maaliskuussa käytössä on talvitieyhteys Garden Hilliin.
Inkeriläiset
Inkeristä on kerätty huomattava määrä suomalaista kansanrunoutta ja -perinnettä. Esimerkiksi Kalevalan Kullervo-runo on kerätty 1800-luvulla Inkeristä. Inkeriläiset ovat kuitenkin jääneet sekä suomalaisessa että venäläisessä historiankirjoituksessa pieneen osaan. Heidän kulttuurinsa on ollut samanlaista kuin muidenkin suomalaisten, ja elinkeinoinaan he ovat harjoittaneet muun muassa maataloutta ja kalastusta.
Valtioneuvoston päätöksellä vuoden 2020 syyskuussa alkoi Suomessa Kansallisarkiston viisivuotinen tutkimushanke suomalaisten joukkotuhoamisesta ja kohtaloista Neuvostoliitossa, jonka puitteissa on tarkoitus julkaista muutama tutkimus inkeriläisistä.
Inkeri ennen suomalaismuuttoa
Inkerin alkuperäisväestöä ovat itämerensuomalaiset vatjalaiset ja inkerikot (inkeroiset eli isurit). Slaavilaiset heimot levittäytyivät alueelle ensimmäisen vuosituhannen lopulla. Keskiajalla slaavien välityksellä alueelle levisi kristinusko sen ortodoksisessa muodossa.
Suomalaismuutto
Ensimmäiset luterilaiset suomalaiset muuttivat Inkerinmaalle Viipurin ja Käkisalmen lääneistä 1610-luvulla, kun Ruotsi valloitti alueen. Muuttoliike vahvistui Stolbovan rauhan tultua, kun sotaa paenneet palasivat kotiseuduilleen. Vuosien 1656–1658 sota synnytti alkuperäisen ortodoksiväestön pakoliikkeen. Seuraavalla vuosikymmenellä tulomuutto Suomen puolelta täytti autioituneita alueita ja taloja. Muuttajia tuli Savosta sekä Viipurin läänistä, erityisesti Äyräpään kihlakunnasta. Suomesta muuttaneille perustettiin luterilaisia seurakuntia, joiden tehtävänä oli myös lujittaa Ruotsin otetta valloitetusta alueesta.
Vuoteen 1643 mennessä Inkeriin oli muuttanut Suomesta 3 681 henkeä. Vuoteen 1675 mennessä Pohjois- ja Keski-Inkeri käytännössä luterilaistuivat ja suomalaistuivat. Länsi-Inkerissä ortodoksisuus säilytti asemansa enemmistön uskontona. Kun Inkerin väestöstä vuonna 1656 oli suomalaisia 41 prosenttia, oli vuonna 1695 heitä väestöstä kolme neljännestä. Inkerinmaan eteläpuoliset alueet taas olivat venäläistyneet keskiajan kuluessa.
Kaiken kaikkiaan 1600-luvun lopussa 90 prosenttia Inkerin alueen väestöstä oli suomensukuista inkeriläiset mukaan lukien. 1600-luvun lopussa inkerissä oli jo 45 000 suomalaista.
Etnonyymien taustaa
Savosta, Jääskestä, Lappeelta ja Viipurista tulleita nimitettiin savakoiksi ja Kannakselta tulleita äyrämöisiksi. Yhdessä nämä ryhmät muodostivat pohjan Inkerinmaan suomalaisväestölle eli inkerinsuomalaisille. Savakoiden ja äyrämöisten erot säilyivät jopa 1900-luvulle saakka. Myöhemmin alueelle muuttaneita suomalaisia kutsuttiin usein suomenmaakkoisiksi. Venäläiset käyttivät inkeriläisistä 1700-luvulla aluksi termiä maimisty (маймисты), joka oli peräisin nimityksestä maamies eli täkäläinen, jota Inkerinmaan asukkaat tuohon aikaan olivat itsestään käyttäneet. Maimistojen sisäinen jako äyrämöisiin ja savakoihin selvisi venäläisille vasta 1800-luvulla kansanelämän tutkijoiden välityksellä.