cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uuspakanuus
Taarausko
Taarausko on virolainen uuspanakanallinen uskonto. Se luotiin virolaisten aikanaan harjoittaman uskon mukaiseksi suullisen perinteen pohjalta. Taarausko kehitettiin Viron ensimmäisen tasavallan aikana, kiellettiin Neuvostoliitossa ja aloitettiin jälleen uudelleen Viron itsenäistyttyä uudestaan.
Nimitys Taara esiintyy Henrikin Liivinmaan kronikassa. Kronikan mukaan saarenmaalaiset pyysivät apua jumalilta huutamalla Tarapita, jonka on tulkittu tarkoittavan suomeksi "Taara avita" eli auta. Taarausko perustettiin kuitenkin vasta pitkään viron käännyttämisen jälkeen 1900–luvulla. Sen loi joukko yliopistoissa koulutettuja virolaisia vuonna 1928. Alkuperäinen taarausko sisälsi kuitenkin melko vähän pakanallisia elementtejä, sillä niitä pidettiin barbaarisina. Esimerkiksi pakanallista runonlaulantaa ei harjoitettu, vaan tuolloin taarauskoiset esittivät mieluummin kirkkotyylisiä kuorolauluja. Uutta uskontoa varten luotiin kokonaan uutta termistöä, kuten pappeihin viittaavat sanat hiislar ja asko, joilla oli alun perin muita merkityksiä. Uskonnollisena merkkinä käytettyä mitalia kutsuttiin nimellä  tõlet. Ensimmäinen taarauskoisten järjestö Tallinna Hiis perustettiin vuonna 1933 ja taarauskoisten määrä oli vuoteen 1940 mennessä noussut useisiin tuhansiin.Toisessa maailmansodassa taarauskoisuuden kielsivät sekä neuvostoliittolaiset että saksalaiset miehittäjät. Taarausko käytännössä hävisi Virosta, mutta se säilyi Virosta pakolaisiksi lähteneiden joukossa etenkin Ruotsissa.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan taarauskon ja toisen uuspakanallisen uskonnon vironuskon harjoittajia oli yhteensä 1058. Uuspakanallisia uskontoja katsotaan nykyisin Virossa hyvin suopeasti ja vuonna 2002 tehdyn kyselyn mukaan 11% vastaajista piti taara– ja vironuskoa annetuista vaihtoehdoista parhaina. Taarausko on nykyisin osa Maavalla Kodaa.
Uusnoituus
Uusnoituus on nykyaikana harjoitettua noituutta.
Wicca
Wicca on 1900-luvulla syntynyt uskonto, josta käytetään myös nimityksiä ovat noituus ja uusnoituus. Wiccan kokosivat rituaaliseksi perinteeksi ensin Gerald B. Gardner ja Doreen Valiente aikaisempien salaopillisten perinteiden pohjalta. Myöhemmin Alex Sanders kehitti uskontoa ja julkisuuskuvaa ja perusti gardnerilaisesta perinteestä haarautuneen alexandrialaisen wiccan. 1970-luvulta alkaen liikkeeseen vaikutti feminismi ja ekologinen ajattelu.
Wiccat suorittavat juhlistavia rituaaleja esbateina ja sapatteina. Esbatia vietetään täydenkuun aikaan, joita vuodessa on 12–13 kertaa. Vuodenpyörän sapatteja on vuoden mittaan kahdeksan. Suuria sapatteja ovat samhain, imbolc, beltane ja lughnasadh. Pienemmät sapatit ovat tasauksina ja seisauksina, yule talvipäivänseisauksena, litha kesäpäivänseisauksena, ostara kevätpäiväntasauksena ja mabon syyspäiväntasauksena.
Osa suomalaisista wiccoista järjestäytyi Suomen vapaa wicca-yhdyskunta -nimiseksi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi. Yhdyskunta haki opetusministeriöltä virallisen uskontokunnan asemaa vuonna 2001. Ministeriö ja edelleen korkein hallinto-oikeus hylkäsivät hakemuksen sillä perusteella, että wiccalaisuudessa ei ole ”yhtenäistä ja vakiintunutta, esimerkiksi uskontunnustukseen, pyhiin kirjoituksiin tai muihin pyhinä pidettyihin perusteisiin perustuvaa oppijärjestelmää”.
Uuspakanuus Suomessa
Suomessa uuspakanuus alkoi voimistua 1980-luvulta alkaen. Vuonna 1998 perustettiin Lehto – Suomen luonnonuskontojen yhdistys ry, joka pyrkii parantamaan luonnonuskontojen tuntemusta ja asemaa Suomessa. Yhdistyksen tarkoitus on toimia yhdistävänä tekijänä erilaisten luonnonuskontojen harjoittajien välillä ja myös tukea luontoa kunnioittavaa elämäntapaa. Vuonna 1999 perustettiin Pakanaverkko ry edistämään erilaisten pakana- ja luonnonuskontojen edustajien yhteistoimintaa ja uskonnollista tasa-arvoa. Yhdistys haluaa edistää ajatuksenvapauden ja uskonnollisen tasa-arvon toteutumista ja saattamaan pakanauskonnot kristinuskon kanssa tasavertaiseen asemaan Suomessa. Yhdistys pyrkii oikaisemaan pakanauskontoihin kohdistuvia ennakkoluuloja tarjoamalla aiheesta tietoa yksityishenkilöille, tiedotusvälineille, viranomaisille ja kouluille.
Lehdon ja Pakanaverkon piirissä on muun muassa aasainuskon, druidismin, suomenuskon, uussamanismin ja wiccan kannattajia. Molemmilla yhdistyksillä on 130–150 jäsentä. Vuonna 2007 perustettiin suomenuskoa edustava Taivaannaula ry.
Taavitsainen
Taavitsainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Dustin Brown
pienoiskuva|Brown Stanley Cupin kanssa 2012. Dustin Brown (s. 4. marraskuuta 1984 Ithaca, New York) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edusti NHL-seura Los Angeles Kingsiä.
Juniorivuodet
Vuonna 2001 Brown valittiin OHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen ja vuosina 2001–2003 hän sai kolmesti peräkkäin OHL:n jakaman Bobby Smith Trophyn, joka jaetaan pelaajalle, joka on menestynyt hyvin sekä jääkiekkoilijana että opinnoissaan. Vuonna 2003 hän sai myös Kanadan pääjunioriliigojen kattojärjestön Canadian Hockey Leaguen vastaavan palkinnon CHL Scholastic Player of the Year.
Ammattilaisura
Brown sai NHL-varauksen, kun Los Angeles Kings varasi hänet numerolla 13 NHL:n varaustilaisuuden 2003 ensimmäisellä kierroksella. Hän teki NHL-debyyttinsä jo saman vuoden syksyllä, mutta hänen ensimmäistä ammattilaiskauttaan haittasi nilkkavamma. Hän pystyi pelaamaan kaudella 2003–2004 31 NHL:n runkosarjaottelua ja teki viisi tehopistettä, maalin ja neljä syöttöpistettä. Seuraavan kauden hän pelasi NHL:n työsulun vuoksi Kingsin farmiseuran Manchester Monarchsin riveissä AHL:ssä. Hän teki 79:ssä pelaamassaan AHL:n runkosarjaottelussa 74 tehopistettä, 29 maalia ja 45 syöttöpistettä, toiseksi eniten joukkueensa pelaajista Michael Cammallerin jälkeen. NHL:n työsulun päätyttyä Brown palasi Kingsiin.
Brown on ollut monena vuonna NHL:n eniten taklaavia pelaajia ja runkosarjakaudella 2007–2008, jolla hän taklasi 311 kertaa, hän oli liigan taklaustilaston kärkinimi. Samalla kaudella hän oli myös joukkueensa paras maalintekijä tehtyään 33 maalia 78:ssa ottelussa. Hän on ollut joukkueensa paras maalintekijä myös runkosarjakaudella 2010–2011, jolla hän teki 28 maalia. Lokakuusta 2008 alkaen Brown on toiminut Los Angeles Kingsin kapteenina.
Kaudella 2011–2012 Brown oli voittamassa Los Angeles Kingsin seurahistorian ensimmäistä Stanley Cup -mestaruutta, kun New Jersey Devilsiä vastaan pelattu loppuottelusarja päättyi Kingsin 4–2-voittoon. Brown jakoi pudotuspelien pistepörssivoiton seuratoverinsa Anže Kopitarin kanssa molempien tehtyä 20 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 12 syöttöpistettä, 20:ssä pudotuspeliottelussa. Brown ilmoitti lopettavan uransa kauden 2022 pudotuspelien jälkeen.
Maajoukkue
Brown on edustanut Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta neljissä jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 2004, 2006, 2008 ja 2009. Vuoden 2004 MM-kilpailuissa hän oli voittamassa pronssia ja vuoden 2006 MM-kilpailuissa hän oli Yhdysvaltain paras pistemies tehtyään seitsemän tehopistettä, viisi maalia ja kaksi syöttöpistettä, seitsemässä ottelussa. Maailmanmestaruuskilpailuissa 2008 Brown keräsi huomiota Yhdysvaltain ja Suomen välisen jatkolohko-ottelun jälkeen taklattuaan loppusummerin jo soitua suomalaispelaaja Jussi Jokista päähän.
Neljien aikuisten maailmanmestaruuskilpailujen lisäksi Brown on edustanut maataan myös kaksissa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 2002 ja 2003. Vuonna 2010 Brown oli mukana Yhdysvaltain olympiajoukkueessa Vancouverin olympialaisissa. Hän oli yksi kyseisen joukkueen neljästä varakapteenista ja oli voittamassa olympiahopeaa.
Perhe
Brown on naimisissa. Hänellä ja vaimollaan Nicolella on kolme lasta, vuosina 2008, 2009 ja 2011 syntyneet pojat.
Rarotonganmonarkki
Rarotonganmonarkki (Pomarea dimidiata) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Rarotonganmonarkkia tavataan kotoperäisenä Rarotongalla. Laji oli aikoinaan maailman harvinaisimpia lintuja, mutta onnistuneen suojelutyön ansiosta se on runsastunut viime vuosina. Runsastumisesta huolimatta lajin populaatio ja levinneisyysalue ovat hyvin pienet. Se on luokiteltu vaarantuneeksi.
At Your Birthday Party
At Your Birthday Party on Steppenwolfin albumi vuodelta 1969. Vaikka albumi ei ollut edeltäjiensä tapainen arvostelumenestys, se menestyi hyvin listoilla ja sisälsi hiteiksi nousseita kappaleita kuten ”Rock Me” (US #10), ”It’s Never Too Late” (US #51) ja ”Jupiter’s Child”.
Willy den Ouden
Willemijntje ”Willy” den Ouden (1. tammikuuta 1918 Rotterdam – 6. joulukuuta 1997 Rotterdam) oli alankomaalainen uimari, joka edusti kotimaataan kaksissa kesäolympialaisissa. Voitettuaan kaksi hopeaa vuoden 1932 Los Angelesin kisoissa hän saavutti vielä kultaisen vuonna 1936 Berliinissä, 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, Rie Mastenbroekin, Jopie Selbachin ja Tini Wagnerin kanssa.
Pyynikin koulu
Koulun nimi on historiassa vaihtunut useaan otteeseen. Koulu aloitti Tampereen Suomalaisena Tyttökouluna 1883–1916 ja jatkoi Tampereen tyttölukiona ja Tampereen tyttölyseona aina vuoteen 1973 asti. Koulun nimi muuttui Hämeenpuiston kouluksi vuosiksi 1976–1988 ja vuosina 1989–1991 Tampereen lyseon lukio toimi koulurakennuksessa, kun sen omaa rakennusta remontoitiin. Pyynikin koulun nimellä koulurakennus on palvellut vuoden 1991 syksystä alkaen.
Pyynikin koulua kutsutaan nykyään myös Pyynikin yläkouluksi.
Opetus
Pyynikin koulussa voi opiskella neljää kieltä ruotsia, englantia, ranskaa ja kiinaa. Koulun ranskan kielen luokat, joita on yksi yhdelle luokka-asteelle, opiskelevat myös kemiaa, fysiikkaa, matematiikkaa, itsepuolustuslajeja koulukiusaajia vastaan, terveystietoa, seksuaaliseen suuntautumiseen suhtautumista, uskontoa ja ATK:ta ranskaksi. Koulussa on myös musiikkiluokkia, joita on kaksi luokka-asteelle.
Pyynikin koulu tekee yhteistyötä Tampereen kansainvälisen koulun kanssa. Siellä järjestetään osa kotitalouden ja elämänkatsomustiedon opetuksesta sekä tekstiilityön opetus.
Aiheesta muualla
61.49445°N, 23.75231°W
Lämpökamera
thumb|300px|Koira kuvattuna lämpökameralla, vaaleat alueet ovat lämpimimpiä. Lämpökamera on laite, joka muodostaa kuvan esineen tai olennon pintalämpötilasta sen lähettämän infrapunasäteilyn perusteella samaan tapaan kuin tavallinen kamera muodostaa kuvan näkyvän valon perusteella.
Lämpökuvasta voidaan määrittää kohteen pintalämpötila asteina, jos pinnan emissioarvo tunnetaan, sillä kappaleen lähettämä infrapunasäteily riippuu sen pintalämpötilasta. Koska eri materiaalit emittoivat lämpösäteilyä eri tavoin, lämpökameran kuvaan vaikuttaa lämpötilan lisäksi se, mitä ainetta kohteen pinta on.
Lämpökameralla ei voi mitata kaasujen lähettämää lämpösäteilyä. Lämpökamerat eivät mittaa ilman lämpötilaa vaan ainoastaan kiinteiden aineiden lähettämää lämpösäteilyä.
Lämpökameroita käytetään muun muassa ihmisten jäljittämiseen, rakennusten lämpöeristyksen tarkastamiseen, pelastuslaitosten savusukellus- ja sammutustehtäviin, panssarivaunuissa helpottamassa vihollisten löytämistä kasvillisuuden seasta ja teollisuuden prosessien ja koneiden huollon tarpeen seuraamiseen.
Lämpökamerat voidaan jakaa säteilyn ilmaisimen perusteella useisiin luokkiin, joiden pääluokat ovat ne, joissa infrapunailmaisinta jäähdytetään esimerkiksi nestemäisellä typellä, sekä ne, joissa ilmaisinta ei jäähdytetä. Edelliset ovat tyypiltään BST-ilmaisimia ja jälkimmäiset mikrobolometri-ilmaisimia.
VfB Einheit zu Pankow
VfB Einheit zu Pankow on saksalainen jalkapalloseura Berliinistä, Pankowin kaupunginosasta.
Historia
Seura edeltäjänä pidetty VfB Pankow perustettiin vuonna 1893. Sosialistisen hallinnon alettua seura perustettiin uudelleen nimellä SG Pankow-Nord. 1940-luvun lopun ajan seura pelasi Berliinin kaupunkisarjoja, joista se nousi kaudeksi 1950–1951 DDR-Oberligaan. Pääsarjassa seura pelasi nimellä VfB Pankow Berlin, ja sijoittui ensimmäisellä kaudellaan selvästi sarjan viimeiseksi voitettuaan vain kaksi ottelua maalisuhteella 29–131. Maan jalkapalloliiton päätöksellä seuraa ei kuitenkaan pudotettu DDR-Ligaan, sillä pääsarjatasolla haluttiin olevan ainakin yksi berliiniläisjoukkue. Toisen Oberliga-kautensa seura pelasi nimellä BSG Einheit Pankow Berlin, mutta sijoittui sarjan viimeiseksi. Tällä kertaa seura putosi DDR-Ligaan, jossa se sijoittui ensimmäisellä kaudella kymmenenneksi ja vältti näin putoamisen viimeisenä joukkueena. Kauden jälkeen 1953–1954 seura putosi Bezirksliga Berliiniin, jolloin se vaihtoi nimensä BSG Lokomotive Lichtenbergiksi seurafuusion myötä. Seura oli pahimmillaan neljännellä sarjatasolla, mutta nousi vuonna 1957 kolmannelle sarjatasolle II. DDR-Ligaan. Kahden kauden jälkeen seura putosi jälleen neljännelle sarjatasolle.
Seura nousi takaisin toiselle sarjatasolle vuonna 1971, mutta putosi heti kauden jälkeen. Seuraavan kerran Pankow nähtiin DDR-Ligassa vuonna 1973, mutta tällöinkin visiitti oli ainoastaan kauden mittainen. Viimeisen kerran seura pelasi toisella sarjatasolla kaudella 1975–1976, jonka jälkeen se putosi. Itä-Saksan romahdettua seuran nimeksi otettiin VfB Einheit zu Pankow. Tämän jälkeen seura on pelannut Saksan alasarjoissa.
Nokia 1 Plus
Nokia 1 Plus on HMD Globalin maaliskuussa 2019 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9.0 (Pie).
Muotoilu
Nokia 1 Plus -älypuhelimessa on 5,5-tuumainen näyttö FWVGA+ -resoluutiolla.
Fyysiset osat
Laitteesta löytyy 1,5 gigahertsin neliydinprosessori. Laitteessa on 1 gigatavu keskusmuistia ja 8 gigatavua sisäistä muistia.
Kamerat ja multimedia
Takakameran tarkkuus on 8 megapikseliä. Etukamera on puolestaan 5 megapikseliä.
Ohjelmisto
Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 9.0 (Pie).
Pikku Suorasuu
Pikku suorasuu on Edvin Laineen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1962. Se perustuu Anni Swanin nuortenromaaniin Iris rukka (1916).
Käsikirjoituksen laati Swanin romaanin pohjalta varsin vapaasti Toivo Kauppinen, mutta sitä on muokannut vielä Paula Talaskivi. Pääosan esittäjä ei tahtonut löytyä, mutta lopulta siihen valittiin Kansallisteatterissa Laineen ohjauksessa Ihmeidentekijässä näytellyt suomalais-intialainen Nora Haque. Rooli on Haquen ainoa elokuvarooli. Elokuvan avustajina olivat samat lapset kuin Kansallisteatterin Ihmeidentekijä-näytelmässä.
Elokuva oli lavastuksesta 1963 postuumisti palkitun Karl Fagerin viimeinen elokuvatyö. Hän kuoli seuraavana vuonna.
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva sai sekä kiitosta että kriittisiä huomioita. Karl Fagerin lavastus todettiin hyväksi, Nora Haquea sekä kehuttiin vuolaasti luontevuudesta että moitittiin välittömyyden puutteesta.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa on pidetty vanhakantaisen teatraalisena ja näyttelijäkeskeisenä sekä hyvin alleviivaavana. Keskelle metsää viety orpotytön tarina aiheuttaa kriitikoissa myös kyynelehtimistä.
Luuydintutkimus
Luuydintutkimus on ihmisen luuytimestä otettu näyte. Se voidaan ottaa joko imunäytteenä eli luuydinaspiraationa tai kudosnäytteenä eli luuydinbiopsiana.
Aiheet
Luuydinnäyte voidaan ottaa, kun epäillään verta muodostavan kudoksen ja luuytimen tautia. Tällaisia sairauksia ovat muun muassa leukemia, lymfooma, myeloproliferatiiviset ja myelodysplastiset taudit ja luuytimen fibrotisoivat muutokset. Luuydinnäytteen avulla voidaan selvitellä epäselvän anemian, muiden verenkuvamuutosten ja vaikeiden puutostilojen syitä. Pahanlaatuisissa veritaudeissa voidaan tutkia kromosomi- ja geenipoikkeavuuksia ennusteen ja hoidon valinnan helpottamiseksi.
Suoritus
Luuydinaspiraatio otetaan erityisellä neulalla joko rintalastasta (sternaalipunktio) tai alaselästä suoliluun harjanteesta (kristapunktio). Iho ja luukalvo puudutetaan, minkä jälkeen luuydinneulalla edetään luun pintaan. Neulan kärki viedään luun korteksin läpi poraavalla liikkeellä, minkä jälkeen nestemäistä luuydintä imetään ruiskulla 0,5–1 ml. Kun neulalla imetään näytettä luuydinontelosta, sinne syntyy alipaine, joka saattaa tuntua kipuna. Luuydinaspiraatio on kuitenkin mainettaan kivuttomampi tutkimus. Jos aspiraatio ei onnistu, tutkimuksessa edetään ottamalla luuydinbiopsia.
Luuydinbiopsia otetaan suoliluun harjanteesta. Kuten aspiraatiossa, iho ja luukalvo puudutetaan, minkä jälkeen neulalla edetään luun korteksin läpi. Neulan kärki viedään luuytimeen, josta saadaan kiertävällä liikkeellä neulan sisään 2–3 mm paksu ja 0,5–2 cm pitkä lieriö.
Analysointi
Imunäytteessä olevista luuydinnokareista tehdään lasilevylle puristevalmisteet, jotka laboratoriossa värjätään ja analysoidaan mikroskoopilla. Samalla tutkitaan yleensä perifeerisen veren sivelyvalmiste. Näytteestä voidaan tehdä tarvittaessa myös muita laboratoriotutkimuksia, kuten erikoisvärjäyksiä, kromosomitutkimuksia tai PCR-tutkimuksia. Biopsianäyte kiinnitetään formaliinilla ja leikataan kudosleikkeiksi, jotka värjätään ja analysoidaan. Tarpeen mukaan voidaan tehdä immunohistokemiallisia värjäyksiä.
Riskit
Luuydinnäyte on turvallinen tutkimus. Suuressa brittiläisessä noin 55 000 luuydinnäytteen ottoa käsittäneessä tutkimuksessa haittavaikutusten esiintyvyys oli vain 0,05 prosenttia (26 tapausta). Yleisin komplikaatio oli verenvuoto.
Trotby
Trotby on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön kirkonkylän pohjoispuolella.
Trotby sijaitsee Angelniemelle vievän Suomenkulmantien varrella Gundbyn ja Kalkkilan välissä. Trotbyn kylärakenne on yhtenäinen ja kohtalaisen tiivis. Kyläalueen pohjoislaidalla on Pitkäjärvi ja etelälaidalla kuivattu Trotbyträsk. Purot Puujärvenjoki ja Dalkarbybäcken yhdistyvät Trotbyn etelärajalla muodostaen Rekujoen.
35 Hudson Yards
40.75466°N, -74.00378°W
35 Hudson Yards (myös nimillä Tower E tai Equinox Tower) on vuonna 2019 valmistunut monikäytössä oleva pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee New Yorkin Manhattanilla. Rakennus on osa kaupungin Hudson Yards -uudelleenkehitysprojektia, West Side Yard -alueen uudistamista.
Rakennuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 2015 ja se avattiin 15. maaliskuuta 2019.
Suomenruotsalainen viittomakieli
Suomenruotsalainen viittomakieli on toinen Suomessa käytetyistä viittomakielistä. Se sijoittuu suomalaisen viittomakielen ja ruotsalaisen viittomakielen välimaastoon. Kuten puhutuissa kielissä, myös suomenruotsalaisessa viittomakielessä on murteita. Suomenruotsalaisen viittomakielen on voinut ilmoittaa äidinkielekseen väestötietojärjestelmään kesäkuusta 2021 alkaen.
Suomenruotsalainen viittomakieli on Unescon uhanalaisten kielten listalla erityisen uhanalainen. Eduskunnan sivistysvaliokunnan mukaan kieli katoaa noin kymmenen vuoden aikana, jollei ryhdytä toimiin sen elvyttämiseksi.
Suomenruotsalainen viittomakieli on mainittu ensimmäistä kertaa vuonna 1985, jolloin Terhi Rissanen kirjoitti tutkimuksessaan Viittomakielen perusrakenne suomalaisessa viittomakielessä olevan kaksi murretta: suomalaisten kuurojen käyttämä kielimuoto ja suomenruotsalaisten kuurojen käyttämä kielimuoto. Ennen tätä suomenruotsalaista viittomakieltä ei ollut ajateltu omana kielenään, vaan siitä oli käytetty nimitystä ”Borgåtecken” (”Porvoon viittomat”).
Kielen piirteitä
Suomenruotsalaisella viittomakielellä on paljon yhteistä suomalaisen viittomakielen kanssa, mutta on paljon viittomia ja ilmaisuja, joita esiintyy vain suomenruotsalaisessa viittomakielessä. Joissain viittomissa erona on huulio (eli suun liike). Osa viittomista muistuttaa rakenteellisesti suomalaisia viittomia, mutta eroa voi olla viittoman käsimuodossa, artikulaatiopaikassa tai liikkeessä. Puhuttu suomi tai ruotsi vaikuttavat myös osaan viittomista. Jotkut viittomat ovat käännöslainoja (kuten sportlov 'hiihtoloma'), alkukirjainviittomia (kuten fråga 'kysyä', onsdag 'keskiviikko') tai leksikalisoituneita sormiaakkosviittomia. On myös olemassa vakiintuneita fraaseja, jotka ovat saaneet vaikutteita ruotsin kielestä (KÄNNA IGEN – tuntea, GÅ BRA – sujua hyvin, GÅ SKOLA – käydä koulua, GÅ PENSION – jäädä eläkkeelle). Suomenruotsalaisessa viittomakielessä on myös monia leksikaalisia lainoja, jotka viitotaan kokonaan sormiaakkosilla (BY – kylä, VAN – tottunut, UT – ulos, ÖL – olut, SÅS – kastike, TUR – tuuri). Erityinen viittomaryhmä suomenruotsalaisessa viittomakielessä ovat myös ns. N-viittomat. Näiden viittomien ruotsinkielinen vastine alkaa n-kirjaimella ja viittoman aloitus- tai artikulaatiopaikka on nenän sivussa. Tällaisia viittomia ovat esimerkiksi NUMMER – numero, NORGE – Norja, NÄRPES – Närpiö, NEJ – ei, NÅL – neula ja NOVEMBER – marraskuu. Tällaisia ”nasaaliviittomia” on ennen käytetty kuurojenopetuksessa. Kuuroja oppilaita opetettiin puhumaan ja heidän piti tuntea n-äänteen värähdykset nenässä.
On myös joitain vakiintuneita viittomia, jotka ovat erilaisia suomenruotsalaisessa viittomakielessä kielikontaktien takia. Esimerkkejä poikkeavista viittomista suomenruotsalaisen ja suomalaisen viittomakielen välillä ovat jotkin käännösviittomat suomesta (vesirokko, kielioppi) tai ruotsista (Grankulla (Kauniainen), påssjuka (sikotauti)). Viitotut kielet eivät ole puhutuista kielistä suoraan johdettuja, mutta silti puhutun kielen sanajärjestys saattaa joskus vaikuttaa viittomakieleen. Lause ”Olen kotoisin Turusta”, viitotaan suomalaisella viittomakielellä usein ensin TURKU ja sen jälkeen JOSTAKIN. Ruotsin kielessä sama lause on ”Jag kommer från Åbo” ja tällöin suomenruotsalaisessa viittomakielessä viitotaan ensin FRÅN (jostakin) ja sen jälkeen ÅBO (Turku). Toinen esimerkki sanajärjestyksiltään erilaisista ilmaisuista ovat ”sinun luonasi” tai ”hos dig”.
Historia
Vuonna 2002 julkaistiin ensimmäinen suomenruotsalainen viittomakielen sanakirja ”Se vårt språk!” – ”Näe kielemme!”. Finlandssvenska teckenspråkiga r.f. juhli 10-vuotisjuhliaan 2015.
Suomenruotsalainen viittomakieli tunnustettiin itsenäiseksi viittomakieleksi vasta vuonna 2005. Vuonna 2015 suomenruotsalainen viittomakieli sai Suvi-verkkosanakirjaan oman sivustonsa.
Yhteisö
Nykyään arvioidaan olevan noin 90 kuuroa, jotka käyttävät suomenruotsalaista viittomakieltä äidinkielenään. Suomenruotsalaisten viittomakielisten yhdistyksen Finlandssvenska teckenspråkiga rf:n mukaan suomenruotsalainen viittomakielinen on viittomakieleltään äidinkielinen henkilö, jolla vähintään toinen vanhempi tai huoltaja on ruotsinkielinen. Suomenruotsalaisilla kuuroilla on usein moniulotteinen identiteetti: heillä on samanlaisia kokemuksia kuuroudesta, kuurojen historiasta ja kulttuurista suomalaisten kuurojen kanssa. Suomenruotsalaiset kuurot muodostavat kuitenkin oman kieliryhmänsä. He ovat osa myös kuulevien suomenruotsalaisten kulttuuria ruotsinkielisten sukulaisten ja perheenjäsenten kautta. Suomenruotsalaisille viittomakielisille kirjoitettu ruotsi on vieras kieli, ja suomenruotsalaisen viittomakielen lisäksi he käyttävät usein muitakin viittomakieliä arkielämässään.
Suomenruotsalaisista viittomakielisistä suurin osa on syntynyt 1950-luvulla tai aiemmin, joten kieliryhmän keski-ikä on melko korkea. Suurin osa suomenruotsalaisista viittomakielisistä asuu ruotsinkielisillä alueilla, erityisesti Uudellamaalla ja Pohjanmaalla. Monet vanhemmat suomenruotsalaiset kuurot ovat käyneet Porvoon kuurojenkoulua. Nykyään on myös suomenruotsalaisia kuuroja ja huonokuuloisia lapsia, jotka on integroitu kuulevien kouluihin tai suomenkielisiin kuurojenkouluihin. Suomenruotsalaisten viittomakielisten yhteisöön kuuluu myös kuulevia perheenjäseniä, sukulaisia ja ystäviä, jotka käyttävät suomenruotsalaista viittomakieltä. Yhteisöön kuuluvat myös viittomakielentulkit ja muut, jotka ovat tekemisissä suomenruotsalaisten viittomakielisten kanssa. Osa suomenruotsalaisista kuuroista asuu Ruotsissa.
Suomenruotsalaisilla viittomakielisillä on oma yhdistyksensä, Finlandssvenska teckenspråkiga r.f., joka on perustettu 2005. Yhdistyksen tavoitteena on levittää tietoa suomenruotsalaisesta viittomakielestä, parantaa kielen asemaa ja järjestää toimintaa jäsenille ja muille kiinnostuneille. Yhdistys toimii koko ruotsinkielisen Suomen alueella, mutta sen toimisto on Helsingissä. Lisää tietoa löytyy yhdistyksen kotisivuilta osoitteesta http://www.dova.fi.
Ruotsissa asuvilla suomenruotsalaisilla viittomakielisillä on myös oma yhdistyksensä, FTF (Föreningen Finlandssvenska teckenspråkiga). Lisäksi Suomessa toimii yhdistys DHBS (Döva och hörselskadade barns stödförening), joka tarjoaa tukea ja toimintaa perheille, joissa on kuuroja tai huonokuuloisia lapsia.
Kuurojen Liitto huomioi toiminnassaan myös suomenruotsalaiset viittomakieliset, ja liitolla työskentelee sekä suomalaisten että suomenruotsalaisten viittomakielisten edunvalvontaan erikoistuneet työntekijät. Kuurojen Liitolla on myös nykyään kielineuvontaa sekä suomalaisella että suomenruotsalaisella viittomakielellä (https://kuurojenliitto.fi/kielineuvonta/).
Tutkimus ja kirjallisuus
Suomenruotsalaisesta viittomakielestä kaivattaisiin lisää tutkimustietoa, sillä aihetta on tutkittu ja siitä kirjoitettu melko vähän. Kielentutkija Karin Hoyer on aktiivisesti työskennellyt suomenruotsalaisen viittomakielen puolesta. Hän on julkaissut pro gradu -tutkielman, jonka aiheena on kielellinen vaihtelu suomenruotsalaisessa viittomakielessä ja eritoten sukulaisuusviittomistossa (Hoyer 2000: Variation i teckenspråk – en studie i släktskapsterminologi i teckenspråk hos finlandssvenska döva). Hoyer väitteli myöhemmin yleisestä kielitieteestä (Hoyer 2012: Dokumentation och beskrivning som språkplanering – perspektiv från arbete med tre tecknade minoritetsspråk, vapaasti suomennettuna Dokumentointi ja kuvailu osana kielisuunnittelua – näkökulmia kolmesta viitotusta vähemmistökielestä).
Vuonna 2002 julkaistiin sanakirjateos ''Se vårt språk! Näe kielemme!'', johon Karin Hoyer ja suomenruotsalainen viittomakielinen Karin Kronlund-Saarikoski keräsivät 38 suomenruotsalaista viittomaa. Hoyer ja Kronlund-Saarikoski haastattelivat suomenruotsalaisia viittomakielisiä ja keräsivät viittomamateriaalia. Sanakirjaan päätyi 38 viittomaa, jotka nykyään löytyvät nettisanakirja Suvin suomenruotsalaisen viittomakielen puolelta http://suvi.teckensprak.net/. Suvista löytyy myös esimerkkilauseita suomenruotsalaisella viittomakielellä.
Monica Londen on tutkinut suomenruotsalaisia viittomakielisiä ja heidän kielivalintojaan, kielenoppimista ja opetusta. Vuonna 1992 ilmestyi Londenin pro gradu -tutkielma ''Döva barn och deras språk. Teckenspråkets betydelse för det döva barnets utveckling och undervisning. (Vapaasti suomennettuna: Kuurot lapset ja heidän kielensä. Viittomakielen merkitys kuuron lapsen kehitykselle ja opetukselle.) Vuonna 2004 ilmestyi Londenin väitöskirja Communicational and Educational Choices for Minorities within Minorities: The Case of the Finland-Swedish Deaf'' (vapaasti suomennettuna Vähemmistön vähemmistön valinnat kommunikaatiossa ja koulutuksessa: Suomenruotsalaisten kuurojen tilanne).
Satu Siltaloppi on tehnyt kandidaatin- ja pro gradu -tutkielmat suomenruotsalaisesta viittomakielestä (Siltaloppi, 2015: ”Jag tittade förvånat” – Känslouttryck i finlandssvenskt teckenspråk ja Siltaloppi, 2016: Den andra handen. Den icke-dominanta handens funktioner i finlandssvenskt teckenspråk: https://helda.helsinki.fi/handle/10138/161842). (Vapaasti suomennettuna ”Katsoin yllättyneenä – Tunneilmaisut suomenruotsalaisessa viittomakielessä ja Toinen käsi. Ei-dominoivan käden toiminnot suomenruotsalaisessa viittomakielessä.) Tällä hetkellä Siltaloppi tekee väitöskirjaansa, jonka aiheena on suomenruotsalaisen viittomakielen kielioppi.
Tutkija Hanna Lindberg Tampereen yliopistosta tekee tällä hetkellä suomenruotsalaisiin viittomakielisiin liittyvää tutkimusta.
Humanistisen ammattikorkeakoulun ja Diakonia-ammattikorkeakoulun tulkkiopiskelijat ovat tehneet muutamia opinnäytetöitä suomenruotsalaiseen viittomakieleen ja viittomakielisiin liittyvistä aiheista (Rossi 2017, Kauppi 2016, Pynnönen 2014, Ajanti 2014). Opinnäytetyöt löytyvät Theseus-tietokannasta osoitteesta http://www.theseus.fi.
Maria Andersson-Koski on tehnyt laajan kartoituksen suomenruotsalaisten viittomakielisten tilanteesta (Andersson-Koski 2015: Mitt eget språk – vår kultur. En kartläggning av situationen för det finlandssvenska teckenspråket och döva finlandssvenska teckenspråkiga i Finland 2014-2015). Kartoitus sisältää runsaasti tietoa suomenruotsalaisista viittomakielisistä, heidän historiastaan ja kielitilanteesta. Kartoitus löytyy osoitteesta http://www.dova.fi/wp-content/uploads/2015/07/PDF_Mitt_eget_sprak_var_kultur.pdf.
Birgitta Wallvik on kirjoittanut teoksia suomenruotsalaisten viittomakielisten historiasta: Från Dövstumsbacken till Solsand – teckenspråkig kultur i Jakobstadsnejden (2016) (vapaasti suomennettuna Kuuromykkäinmäeltä Solsandiin – viittomakielinen kulttuuri Pietarsaaren seudulla) ja Du måste vara döv för att förstå – Finlandssvenska dövas fotspår i historien (2006) (vapaasti suomennettuna Sinun on oltava kuuro ymmärtääksesi – Suomenruotsalaisten kuurojen jälkiä historiassa).
Suomenruotsalaisen viittomakielen elvytystyö
Suomenruotsalaisen viittomakielen pelastamiseksi on aloitettu Lev i vårt språk -projekti. Humanistinen ammattikorkeakoulu (Humak) sai vuonna 2015 rahoitusta Opetus- ja kulttuuriministeriöltä kaksivuotiseen ohjaajankoulutukseen. Projekti oli nimeltään Lev i vårt språk (lyhennettynä Livs). Ensimmäinen Livs-koulutus järjestettiin 2015–2017 ja oli laajuudeltaan 30 opintopistettä. Yhteensä 14 opiskelijaa suoritti koulutuksen, johon sisältyi opintoja suomenruotsalaisesta viittomakielestä, yhteisöstä, historiasta, kääntämisestä, tulkkaamisesta ja opetuksesta. Tavoitteena oli aloittaa ruotsinkielinen viittomakielentulkkien koulutus, ja tämä toteutui vuosina 2018–2020. Livs 2 kesti kesäkuusta 2018 helmikuuhun 2020, ja sen toteuttivat yhteistyössä Humak, Finlandssvenska teckenspråkiga r.f., Suomen Kuurojen Liitto ja Helsingin yliopisto. Livs 2:ssa oli mukana opiskelijoita eri taustoista: kokeneita viittomakielentulkkeja, tulkkiopiskelijoita, suomenkielisiä viittomakielentulkkeja sekä kielestä ja kääntämisestä kiinnostuneita. Koulutus oli laajuudeltaan 90 opintopistettä ja osallistujat saivat valita kursseja omien toiveidensa ja tarpeidensa mukaan.
Tällä hetkellä ei ole suunnitelmissa toteuttaa Livs 3:sta tai vastaavantyylisiä koulutuksia (Finlandssvenska Dövas Blad, 1/2020). Finlandssvenska teckenspråkiga r.f. jatkaa aktiivista toimintaansa suomenruotsalaisen viittomakielen ja kieliyhteisön puolesta. Yhdistyksen nettisivuilta saa tietoa erilaisista tapahtumista, joita he järjestävät vuoden aikana. Suomenruotsalaisen viittomakielen kursseja järjestetään esimerkiksi työväenopistoissa hyvin satunnaisesti.
Aiheesta muualla
Suomenruotsalaista viittomakieltä löytyy monilta nettisivuilta. Hyviä lähteitä viittomien hakuun ovat nettisanakirja Suvi (http://suvi.teckensprak.net/) ja SignWiki-sivusto (https://finssl.signwiki.org/index.php/Huvudsida).
Monilla muilla sivuilla löytyy myös tietoa suomenruotsalaisella viittomakielellä:
Mitsubishi Ki-67 Hiryū
Mitsubishi Ki-67 Hiryū (,, virallisesti ”Tyypin 4 raskas pommittaja”, , liittoutuneiden raportointinimi Peggy) oli Japanin toisessa maailmansodassa käyttämä keskiraskas pommikone. Mitsubishi Ki-67 käytti kahta kaksirivistä ja 18-sylinteristä Mitsubishi Ha-104 -tähtimoottoria, joiden antama teho oli 1 900 hv.
Chant kuvailee konetyypin olleen japanilaisten käyttämistä kaikkein edistyneimpiä. Hyötykuorma oli hieman toisia vastaavia tyyppejä suurempi, puolustusaseistus sekä panssarointi suunnilleen riittävää. Myös koneen saavuttama huippunopeus oli joitakin muita konetyyppejä korkeampi.
Mitsubishi Ki-67 Hiryūn valmistusohjelma pitkittyi, koska Japanin armeija halusi käyttöönsä useita versioita. Versiointi pitkitti suunnittelua ja tuotannon aloittamista. Lopulta vain noin 700 lentokonetta valmistui. Loppuvaiheiden ratkaisutaisteluissa tätäkin konetta käytettiin kamikaze-tehtävissä räjähtein lastattuna.
Manami Nakano
Manami Nakano (s. 30. elokuuta 1986 Hokkaido) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Nakano debytoi Japanin maajoukkueessa tammikuussa 2010. Hän on pelannut 12 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Uuden-Kaledonian jalkapallomaajoukkue
Uuden-Kaledonian jalkapallomaajoukkue edustaa Uutta-Kaledoniaa kansainvälisissä maajoukkuekilpailuissa. Uuden-Kaledonian jalkapalloliitto on FIFAn Oseanian maanosaliiton OFC:n jäsen. Maajoukkueesta tuli FIFAn jäsen vasta 2004, mutta se on osallistunut OFC Nations Cupiin jo vuodesta 1973 sijoittuen toiseksi vuonna 2008 ja kolmanneksi vuosina 1973 ja 1980. Joukkue on myös voittanut Etelä-Tyynenmeren kisat viidesti.
Hawalli
thumb|200px|Kuwaitin kartta ja Hawallin sijainti.Hawalli on yksi kuudesta Kuwaitin kuvernementista. Hawallissa oli vuoden 2001 ennusteen mukaan 488 294 asukasta. .
Hawalli koostuu seuraavista alueista:
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 2014
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 2014.
Konstantin Kazanski
Konstantin Ivanovitš Kazanski (, suomalaisissa lähteissä usein Kasanski; 20. helmikuuta 1867 – ?) oli venäläinen juristi ja virkamies, joka toimi toisen sortokauden aikana Suomen senaatin jäsenenä 1913–1914 ja Suomen prokuraattorina 1914–1917.
Kazanski oli aatelissukua ja lähtöisin Minskin kuvernementistä. Hän suoritti oikeustieteen opinnot Moskovan yliopistossa ja työskenteli vuosina 1892–1903 piirioikeuksissa eri puolilla Venäjää. Vuonna 1903 Kazanski tuli sihteeriksi Suomen kenraalikuvernöörin kansliaan ja oli vuonna 1905 lyhyen aikaa Viipurin läänin lääninsihteerinä. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen hän siirtyi pois Suomesta ja jatkoi uraansa Venäjän oikeuslaitoksessa, kunnes hänet tammikuussa 1913 nimitettiin Suomen senaattiin. Kazanski oli elokuusta 1913 alkaen senaatin oikeustoimituskunnan vt. päällikkö ja 26. (13.) kesäkuuta 1914 alkaen prokuraattori. Hän joutui eroamaan helmikuun vallankumouksen seurauksena huhtikuussa 1917. Hän sai 1913 valtioneuvoksen arvonimen. Kazanskin prokuraattorikaudesta muistetaan parhaiten P. E. Svinhufvudin karkotus Siperiaan.
Kazanski oli naimisissa Hämeen läänin kuvernöörinä toimineen kenraali Isidor Swertskovin tyttären kanssa. Kazanskin vaiheita Venäjällä lokakuun vallankumouksen jälkeen ei tunneta.
Eino K. Kalervo
Eino Kullervo Kalervo (28. maaliskuuta 1907 Helsinki – 2. toukokuuta 1961 Espoo ) oli sosiaalineuvos ja Invalidiliiton, alkujaan Suomen Siviili- ja Asevelvollisuusinvaliidien liiton, ensimmäinen puheenjohtaja sekä Suomen Invaliidin päätoimittaja.
François Jacob
François Jacob (17. kesäkuuta 1920 Nancy – 19. huhtikuuta 2013 Pariisi ) oli ranskalainen molekyylibiologi ja geneetikko, jolle myönnettiin vuonna 1965 Nobelin lääketieteen palkinto yhdessä André Michel Lwoffin ja Jacques Monod'n kanssa.
Jacob syntyi Nancyssä juutalaisten Simon Jacobin ja Thérèse Franckin ainoaksi pojaksi. Ranskan tiedeakatemia myönsi hänelle vuonna 1962 Charles Léopold Mayerin palkinnon, ja vuonna 1996 hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi. Hän oli myös Royal Societyn ulkomaalaisjäsen. Jacobin kirjateoksiin kuuluu mm. Kärpänen, hiiri ja ihminen (La Souris, la Mouche et l’Homme).
Väestöliitto
Väestöliitto ry on suomalainen valtakunnallinen järjestö, joka vahvistaa turvallisia ihmissuhteita, ihmisoikeuksia ja hyvinvointia. Se tarjoaa maksutonta neuvontaa ja tukea nuorille ja aikuisille. Järjestö haluaa, että Suomi on hyvä kotimaa kaikille täällä asuville. Se tekee syntyvyys- ja väestöntutkimusta ja edistää perheystävällisyyttä sekä seksuaali- ja ihmisoikeuksien toteutumista Suomessa ja kansainvälisesti. .
Väestöliiton työ jakautuu tutkimukseen, vaikuttamiseen, palveluihin ja kansainväliseen työhön. Liitto tuottaa materiaalia muun muassa kouluille, neuvoloihin ja kirjastoihin. Väestöliitossa toimii myös vapaaehtoinen nuorten vaikuttajien ryhmä, nuorisotyöryhmä. Väestöliiton kansainvälisyyskasvatus kohdistuu nuoriin ja aikuisiin.
Tavoitteet
Toiminnallaan Väestöliitto pyrkii strategiansa mukaan edistämään toivoa, onnellisuutta ja ihmisoikeuksia. (Väestöliiton strategia 2021–2025). Toiminta vahvistaa perheiden ja parien sekä nuorten ihmissuhdetaitoja. Väestöliiton toiminta painottuu nuorten, perheiden ja parien ihmissuhdetaitojen tukemiseen ja hyvinvoinnin lisäämiseen, suomalaisen yhteiskunnan perheystävällisyyden ja yhdenvertaisuuden vahvistamiseen, kestävän väestönkehityksen vahvistamiseen sekä seksuaalioikeuksien edistämiseen Suomessa ja maailmalla.
Historia
Väestöliiton perustivat Suomalaisuuden Liitto, Nouseva Suomi ja Suomen Sosiaalidemokraattinen Työläisnaisliitto Helsingin Vanhalla ylioppilastalolla 14. helmikuuta 1941. Perustajia huolestuttivat syntyvyyden lasku, köyhät suurperheet, lasten korkea kuolleisuus, sotaorvot ja jälleenrakennus. Väestöliiton tavoitteena oli lisätä tietoa väestön lukumäärän merkityksestä kansakunnan olemassaololle ja parantaa perheiden elinehtoja.
Tutkimusten pohjalta tehtiin lakialoitteita lapsiperheiden taloudellisen tilanteen parantamiseksi. Väestöliitto esimerkiksi puolusti lapsilisäjärjestelmää, esitti helpotuksia lapsiperheiden verotukseen ja teki ehdotuksia asumistason parantamiseksi. Liitto osallistui keskeisesti myös Arava-lainsäädännön kehittämiseen.
Rotuhygienia
Lääkärikunnassa rotuhygieenisellä ajattelutavalla oli jo 1920-luvun loppupuolella vankka jalansija. Tosin on vaikea sanoa, kuinka laajaa toimintaa rotuhygieeniset steriloinnit olivat. Sterilointi oli 1930-luvulla jo yleisesti hyväksyttyä, joka osaltaan vaikutti sterilointilain säätämiseen vuonna 1935 (Mattila 1999, 249–254). Suomalaiset ammattilaiset saivat oppia ja vaikutteita ympäri Eurooppaa. Eikä suomalaista rotuhygieniaa voida erottaa yleiseurooppalaisesta rotuhygienia-aattemesta. (Mattila 1999, 346-347).
Väestöliittokin ajoi aluksi rotuhygieenisiä sterilointeja ja kiinnitti huomiota ensimmäisessä ohjelmassaan väestön laatuun: ”Monissa maissa on sterilisaation avulla koetettu parantaa väestön laadullista kokoomusta karsimalla siitä pois perinnöllisiä sairaustiloja ja rikollisia taipumuksia. Maassamme vuonna 1935 voimaan tullut sterilisointilaki on käytännössä osoittautunut epäonnistuneeksi.” Epäonnistuminen tarkoitti, että pakkosterilointeja oli tehty liian vähän suhteessa tavoitteisiin. Vuosittain sterilointeja tehtiin noin sata. Väestöliitto asetti toimikunnan pohtimaan sterilointien tehostamista.[9] Lainsäädäntöä uudistettiin vuonna 1950.
Uusi sterilointilaki ei poikennut vanhasta merkittävästi. Merkittävää oli, että lääkäreiden aloiteoikeutta sterilointiasian käynnistämisessä laajennettiin. Tässä yhteydessä kastrointi ja sterilointi erotettiin omiksi laeikseen. Näiden lakien kanssa samaan aikaan säädetty maan ensimmäinen aborttilaki tunsi myös rotuhygieenisen abortin. Sterilointilaki uudistettiin jälleen vuonna 1970, jolloin pakkosteriloinnin mahdollisuus poistettiin. (Mattila 1999, 333-335)
Terveysvalistus
Väestöliiton ensimmäinen kansanterveystyön ohjelma ilmestyi 1940-luvun alussa. Väestöliitto halusi, että mahdollisimman moni nainen voisi synnyttää terveitä lapsia ilman terveydellisiä haittoja. Toinen tavoite oli, että mahdollisimman moni lapsi kehittyisi terveeksi aikuiseksi. Liitto toimitti lastenhoito- ja valistusmateriaalia äitiys- ja lastenneuvoloille sekä varoitti aborttien ja sukupuolitautien vaaroista.
Vuonna 1947 Väestöliitto perusti ensimmäisen avioliittoneuvolan Helsinkiin. Siellä tehtiin avioliittoon aikoville terveystarkastuksia, annettiin avioliitossa oleville tietoa perhesuunnittelusta ja sukupuolielämästä sekä autettiin aviollisissa ristiriidoissa. Vuoteen 1950 avioliittoneuvoloita oli Helsingissä toimivan kahden neuvolan lisäksi perustettu Tampereelle, Poriin, Turkuun, Lahteen, Ouluun, Jyväskylään, Kuopioon, Kotkaan ja Hämeenlinnaan. Helsinkiin perustettiin myös sosiaalineuvola, jossa autettiin raskauden vuoksi vaikeuksiin joutuneita naisia. Yksinäisille, odottaville äideille järjestettiin tukikoteja.
Väestöliitto järjesti yleisöluentoja terveellisistä elämäntavoista ja syntyvyyden säännöstelystä. Lisäksi se koulutti lääkäreitä ja lääketieteen opiskelijoita raskauden ehkäisyyn liittyvissä kysymyksissä. Vuonna 1950 liitto perusti Avioliitto ja lääkäri -lehden, jossa se jakoi tietoa perhesuunnittelusta, laittomien aborttien vaaroista sekä uusista ehkäisymenetelmistä.
Lapsiperheiden taloudellinen tukeminen
Väestöliitto osallistui vuonna 1943 voimaan tulleen perhelisälain syntyyn ja toimeenpanoon. Perhelisävarojen avulla pyrittiin parantamaan perheviljelmiä ja edistämään kotieläinten hoitoa, jotta perheet voisivat olla elintarvikkeiden suhteen omavaraisia. Monilapsisille perheille toimitettiin myös erilaisia säännöstelyn piiriin kuuluvia kulutushyödykkeitä. Esimerkiksi vuosina 1946–1948 Väestöliiton hankintatoimiston välityksellä perhelisäperheille toimitettiin:
Äitienpäivän virallistaminen Suomessa
Heti perustamisensa jälkeen vuonna 1941 Väestöliitto esitti, että äitienpäivänä muistettaisiin sankarivainajien äitejä, puolisoja sekä suurten perheiden ja siirtoväen äitejä. Ensimmäinen valtakunnallinen äitienpäiväjuhla pidettiin Väestöliiton aloitteesta Kansallisteatterissa. Juhlaan osallistuivat tasavallan presidentti Risto Ryti ja rouva Gerda Ryti sekä useita ministereitä. Väestöliitto järjesti valtakunnallisen äitienpäiväjuhlan vuoteen 1992 saakka.
Kodinhoitajakoulutus
Vuonna 1945 Väestöliitto perusti Kotisisaropiston, joka toimi Skatan kartanolta vuokratussa päärakennuksessa Helsingin Vuosaaressa. Kaksivuotisen kotisisarkoulutuksen tarkoitus oli helpottaa kotien työvoimapulaa, kohottaa kotitaloustyön arvoa ja luoda arvostettu ja ammattitaitoinen kotitaloustyöntekijöiden ammattikunta. Pari vuotta myöhemmin liitto osti rakennuksen itselleen ja sen nimeksi tuli Meriharju. Vuonna 1949 perustettiin toinen kotisisaropisto Lohjan Virkkalaan. Kotisisaropisto siirtyi Elimäelle vuonna 1970 Moision kartanon tiloihin, missä se toimi vuoteen 1984 saakka.
Vuoteen 1986 mennessä Väestöliiton kotisisaropistoista oli valmistunut yhteensä 3 778 kotisisarta ja kodinhoitajaa.
Lapsiperheiden asumistaso
Sotien jälkeen Väestöliitto oli huolissaan erityisesti lapsiperheiden heikosta asumistasosta. Liiton silloisen toiminnanjohtajan, varatuomari Heikki von Hertzenin vuonna 1946 ilmestynyttä kirjaa Koti vaiko kasarmi lapsillemme pidettiin herätyshuutona lapsiperheiden asumistason kohentamiseksi.
Väestöliitto ryhtyi toteuttamaan Herzenin pitkäaikaista unelmaa uudenlaisesta sosiaalisesti tasapuolisesta asuinalueesta vuonna 1951, jolloin liitto osti Hagalundin kartanolta 238 hehtaarin maa-alueen Espoosta 10 kilometriä Helsingistä länteen. Yhdessä viiden muun järjestön kanssa (Virkamiesliitto, Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto, Vuokralaisten keskusliitto, Mannerheimin Lastensuojeluliitto ja Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvalidien liitto) perustettiin samana vuonna Asuntosäätiö, jonka tehtävänä oli luoda yhtenäisiä, nykyaikaisesti asemakaavoitettuja asuinalueita ja toteuttaa sosiaalista asuntorakentamista tulevassa Tapiolan puutarhakaupungissa. Tapiolan peruskivi muurattiin 5. syyskuuta 1953 ja vuonna 1956 valmistui ensimmäinen välitavoite, itäinen lähiö, jossa oli noin 1 000 asuntoa ja 4 000 asukasta.
Aikajana Väestöliiton ajamista uudistuksista
Väestöliitto on ollut vaikuttamassa monien lakien ja perheiden elämää helpottavien uudistusten syntyyn:
Organisaatio
Väestöliitolla on 34 jäsenjärjestöä. Liiton puheenjohtaja on Hilkka Kemppi ja toimitusjohtajana toimii Eija Koivuranta. Sen rahoitus koostuu kolmesta päälähteestä: Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen avustuksista, eri ministeriöiden tuista ja oman toiminnan tuotoista. Väestöliiton kansainvälisen kehityksen yksikkö vastaa Väestöliiton omista kehityshankkeista.
Väestöliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
Väestöntutkimuslaitos
Väestöliiton tutkimusyksikkö Väestöntutkimuslaitos tutkii perheitä, ihmissuhteita ja väestöä. Se julkaisee vuosittain muun muassa vuosikirjan Finnish Yearbook of Population Research sekä Perhebarometrin, jossa tarkastellaan suomalaisten perheisiin, perheellistymiseen, vanhemmuuteen ja parisuhteisiin liittyviä asenteita ja toiveita. Yksikkö on Pohjoismaiden ainoa väestöntutkimukseen erikoistunut tutkimuslaitos. Laitoksen toimintaa rahoittaa Väestöliiton ohella opetus- ja kulttuuriministeriö.
Perheystävällinen työpaikka -tunnus
Organisaatio voi saada Väestöliiton myöntämän Perheystävällinen työpaikka -tunnuksen kokonaisarvioinnin jälkeen. Kriteereissä korostuvat todennettu näyttö henkilöstökyselyjen tuloksista sekä henkilöstöltä ja johdolta kerätty muu tieto organisaation kehittämistyöstä. Tärkeä edellytys tunnuksen myöntämiselle on myös yrityksen tai organisaation halu kehittää jatkuvasti käytäntöjä ja työnteon kulttuuria.
HMS Irresistible (1782)
HMS Irresistible oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1782 vesillelaskettu Albion-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 5. helmikuuta 1777 John Barnardilta Harwichista, missä köli laskettiin lokakuussa 1778. Barnard ajautui konkurssiin maaliskuussa 1781 ja hänen viimeisen aluksensa saattoivat valmiiksi yhteistyökumppanit Wm. Barnard and Co. Alus laskettiin vesille 6. joulukuuta 1782 ja valmistui 26. syyskuuta 1787 Chathamissa vartiolaivaksi. Valmistuskustannukset olivat 30 570 puntaa 12 shillinkiä ja kolme pennyä. Lisäksi varustaminen maksoi 14 824 puntaa 11 shillinkiä ja kuusi pennyä.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1783 Chathamin vartiolaivana päällikkönään George Bowyer. Vuonna 1786 aluksen päällikkyyden vastaanotti Sir Andrew Snape Hamond. Se poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1788.
Alus palautettiin vielä joulukuussa palvelukseen päällikkönään Richard Grindell ja oli kesäkuussa 1795 Plymouthissa huollettavana. Alus osallistui 23. kesäkuuta 1795 Groix’n taisteluun, jossa sen miehistöstä sai surmansa kolme ja yksitoista haavoittui mukaan lukien Grindell. Aluksen päällikkyyden vastaanotti kesäkuussa George Martin.
Alus lähti 4. tammikuuta 1797 Välimerelle, missä se liittyi 6. helmikuuta Jervisin laivastoon. Alus osallistui 14. helmikuuta Cabo de São Vicenten taisteluun, jonka jälkeen se oli Horatio Nelsonin lippulaivana maaliskuun puoliväliin. Aluksen miehistö valtasi 26. huhtikuuta 1797 käydyssä kahakassa Espanjan laivaston fregatit La Ninfan ja Santa Elenan. Sen päälliköksi tuli maaliskuussa 1798 Robert Plambin ja hieman myöhemmin William Owen. Alus poistettiin palveluksesta elokuussa.
Maaliskuusta toukokuuhun 1801 alus oli kunnostettavana Chathamissa, missä se palautettiin palvelukseen huhtikuussa Pohjanmerelle päällikkönään William Bligh, joka luovutti heinäkuussa päällikkyyden Christopher Parkerille. Se oli kunnostettavana syyskuussa 1803 Chathamissa, missä alus romutettiin syyskuussa 1806.