cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilmaisku H-3-lentotukikohtaan
Isku
thumb|vasen|Iranin ilmavoimien F-4 Phantom -konetta tankataan ilmassa vuonna 1982. Hieman ennen aamunkoittoa 4. huhtikuuta 1981 kymmenen iranilaista F-4 Phantom -hävittäjää lähti lennolleen Hamadanin lentotukikohdasta kulkien kohti luodetta ja Turkin rajaa. Kahta koneista oli tarkoitus käyttää vain, jos muita koneita joutuisi iskun aikana syystä tai toisesta pois käytöstä. Koneet oli aseistettu vapaasti putoavilla pommeilla ja sirpalepommeilla. Jokaisella koneella oli lisäksi yksi AIM-7 Sparrow ilmasta-ilmaan-ohjus, Israelista saatu elektroninen vastatoimikapseli ja kolme ulkoista polttoainetankkia. Isku oli iranilaisten pisimmälle tekemä ilma-isku ja etäisyyttä kohteeseen oli 1 200 kilometriä. Koneita oli pitkän matkan takia tankattava useita kertoja ilmassa. Koneet tankattiin kahdesta Teheranista nousseesta Boeing 707 -lentokoneesta. Operaatioon osallistui lisäksi yksi Boeing 747, jota käytettiin lentävänä johtoasemana. Lennon alun sujuttua ongelmitta kaksi varakonetta palasivat tukikohtaansa ja majuri Farajollah Baratpourin johtama muodostelma jatkoi lentoaan matalalla vihollisen tutkia välttääkseen.
Iskuosaston jatkaessa kaksi paria iranilaisia Grumman F-14 Tomcat -koneita otti asemat Iranin Kurdistanin yllä torjuakseen mahdollisesti tankkauskoneita lähestyvät irakilaiskoneet. Samalla kaksi Northrop F-5 -konetta lensi Irakin ilmatilaan suunnaten kohti Kirkukia kiinnittääkseen Irakin ilmapuolustuksen huomion itseensä. Iskuosasto eteni radiohiljaisuudessa Turkin rajalta luoteeseen Syyriaan, jossa ne lensivät Irakin ja Syyrian vastaisella aavikolla. Noin 100 kilometrin päässä Deir ez-Zorin kaupungista koneet tankattiin kahdesta Istanbulista aiemmin nousseesta siviilikoneiksi merkitystä Boeing 707 -lentokoneesta, joiden virallinen reitti kulki Teheraniin.
Iskuosasto palasi Syyriasta Irakin ilmatilaan lentäen noin 60 metrin korkeudella ja kohdetta lähestyessään se jakautui kolmeen osastoon, jotka saapuivat kohteeseen eri puolilta. H-3 saavutettiin kello 8.15 ja ensimmäiset pommit osuivat kiitotiehen viholliskoneiden nousun estämiseksi. Tukikohdassa oli kaksi irakilaista MiG-23 -konetta valmiudessa. Seuraava kohde olivat ilmatorjuntatykit, joita vihollinen ei ollut miehittänyt. Lopullinen kohde oli tukikohdan lentokoneet, joita vastaan tehtiin useita ylilentoja. Hyökkäys päättyi 8.30 ja palasivat tukikohtaansa samaa reittiä, jota pitkin ne olivat saapuneetkin. Isku oli kestänyt kaikkiaan neljä tuntia ja 40 minuuttia.
Sääli
thumb|[[Aleksanteri Suuri säälii haavoistaan kuollutta Dareiosta.]] Sääli on toisten kärsimysten herättämää sympaattista surua. Sanaa käytetään verrannollisena sanojen myötätunto, osanotto tai empatia kanssa.
Salora Fellow
Salora Fellow ja sen seuraaja Salora Manager olivat suomalaisen elektroniikkavalmistaja Saloran markkinoimia kotitietokoneita. Laitteet eivät kuitenkaan olleet suomalaista tekoa, vaan ne olivat Video Technology -yhtiön Laser-sarjan koneiden klooneja, jotka valmistettiin Hongkongissa. Fellow’ta ja Manageria myytiin kuitenkin lähinnä Suomessa, ja se on muualla todella harvinainen. Vastaavasti muissa maissa suositumpia alkuperäisiä VTech Laser -koneita ei myyty Suomessa.
Salora Fellow oli klooni VTech Laser 200 -mallista ja Salora Manager VTech Laser 2001 -mallista.
Salora Fellow
Salora Fellow tuli markkinoille vuonna 1983. Sen suorittimena oli Zilog Z80, keskusmuistia oli neljä kilotavua ja näytössä kahdeksan väriä. Näppäimistönä oli ZX Spectrum -tyylinen kumimatto.
Salora Manager
Salora Manager on julkaistu vuonna 1983.
Ruunaa
pienoiskuva|Neitijärvi retkeilyalueen keskiosassa. Ruunaa on valtion retkeilyalue Lieksassa Pohjois-Karjalassa Lieksanjoen varrella. Retkeilyalueen pinta-ala on 3 000 hehtaaria, ja se on perustettu vuonna 1987.
Ruunaan alueella on monipuoliset harrastusmahdollisuudet: siellä voi muun muassa patikoida ja kalastaa sekä harrastaa melontaa ja koskenlaskua. Alueella sijaitsee Neitikosken retkeilykeskus, paljon retkeily­reittejä, retkeilyä ja kalastusta helpottavia rakennelmia, kuten telttailu- ja tulentekopaikkoja sekä laavuja. Neitikoskeen on mahdollista tutustua myös pyörätuolilla. Joen ylitystä varten on rakennettu riippusillat Haapavitjalla ja Siikakoskella sekä tarjottu veneylitys Neitikosken alapuolella ja Murroojärven yläosassa.
Metsähallituksen ylläpitämä Ruunaan alue voitti Vuoden Retkikohde 2009 -kilpailun. Se keräsi yli neljänneksen yleisöäänestyksessä annetuista äänistä. Suomen Messusäätiö palkitsi vuoden retkikohteen 5 000 euron stipendillä, joka luovutettiin Helsingin Messukeskuksessa Retki 09 -messuilla 13. maaliskuuta 2009.
Ruunaankosket
pienoiskuva|Haapavitja sillalta nähtynä Ruunaan alueen keskus on Ruunaankosket. Ruunaankosket on noin 31 kilometriä pitkä koskireitti Ruunaanjärven ja Siikajärven välissä. Osuudella on kuusi merkittävää koskea. Koskireittien välillä on kolme suvantojärveä: Neitijärvi, Kattilajärvi ja Murroojärvi.
Kalastus ja kalasto
Ruunaan koskireitti on merkittävä urheilukalastusalue. Pääasiassa sieltä pyydetään lohikaloja. Kalastus tapahtuu tarkoin säännellysti, ja eri jokiosuuksilla noudatetaan erilaisia käytäntöjä.
Hod HaSharon
Hod HaSharon on kaupunki Israelin Keski-Israelin hallintoalueella. Kaupunki muodostettiin vuonna 1964 liittämällä vuosien varrella neljä ennen itsenäistä kylää toisiinsa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 61 102.
Historia
Nykyisen Hod HaSharonin edeltäjiä olivat neljä kylää: Magd'iel, Ramatayim, Hadar, ja Ramat Hadar. Magd'iel perustettiin vuonna 1924, Ramatayim vuonna 1925, Hadar vuonna 1927 ja Ramat hadar vuonna 1938. Kylien perustajat olivat juutalaisia siirtolaisia Venäjältä, Puolasta, Liettuasta, Alankomaista, Saksasta ja Italiasta. Kylät alkoivat kasvaa huomattavasti israelin itsenäisyyssodan jälkeen vuonna 1948. Sodanjälkeisten muuttajien valtaosa tuli Irakista ja Jemenistä. Sodan jälkeen kyliä alettiin myös yhdistää hallinnollisesti toisiinsa. Vuonna 1951 muodostettiin Hadar Ramatayim, johon liitettiin vielä Ramat Hadar vuonna 1963. Nykyinen Hod HaSharon perustettiin vuonna 1964, kun kolmeen muuhun kylään yhdistettiin vielä Magd'iel. Vuonna 1990 Hod HaSharonista tuli oma kuntansa.
Väestö
Hod HaSharonin asukasluku vuoden 207 lopussa oli 61 102.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1804
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1804 järjestettiin 2. marraskuuta – 5. joulukuuta 1804. Vaaleissa vastakkain olivat istuva presidentti Thomas Jefferson demokraattis-republikaanisesta puolueesta ja Yhdysvaltain vapaussodan sankari ja entinen Ranskan suurlähettiläs Charles Cotesworth Pinckney federalistisesta puolueesta. Jefferson voitti Pinckneyn selvästi ja varapresidentiksi valittiin George Clinton.
Vuoden 1804 presidentinvaalit olivat ensimmäiset jotka järjestettiin sen jälkeen kun perustuslain 12. lisäys oli ratifioitu, joka uudisti presidentin ja varapresidentin valintamenetelmän. 12. lisäyksen mukaan valitsijamiesten piti tarkasti eritellä valintansa presidentiksi ja varapresidentiksi; aiemmin valitsijamiehet äänestivät vain presidentistä ja toiseksi eniten ääniä saanut valittiin varapresidentiksi.
Tulokset
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1804 ! colspan="2" rowspan="1" style="text-align:left;" | Presidenttiehdokas ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Valitsijamiesäänet ! colspan="2" rowspan="1" style="text-align:left;" | Varapresidenttiehdokas ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio ! rowspan="1" colspan="1" style="text-align:left;" | Valitsijamiesäänet Lähde: National Archives and Records Administration
FS Amiral Cécille (1888)
FS Amiral Cécille oli Ranskan laivaston vuonna 1888 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin La Seynestä Forges et Chantiers de la Méditerranéen telakalta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1886. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1888 ja se otettiin palvelukseen 9. lokakuuta 1890.
Palvelus
Alus korvasi Dubourdieun Karibian asemalla. Tammikuun lopulla vuonna 1900 alus lähti Martiniquelta Fort de Francesta Afrikan länsirannikolle. Alus poistettiin palveluksesta 27. elokuuta 1907 ja se siirrettiin mekaanikkojen koululaivaksi Touloniin.
Jouni Kurola
Jouni O. Kurola (s. 1963 Savonlinna) on suomalainen erikoislääkäri, joka työskentelee Itä-Suomen yliopiston ensihoidon määräaikaisena professorina (9/2018-8/2023). Hän toimii myös Kuopion yliopistollisen sairaalan ensihoidon ylilääkärinä. Hän kouluttaa osaltaan muun muassa suomalaisia, lääkärihelikoptereissa työskenteleviä erikoislääkäreitä heille tarkoitetussa ensihoitolääketieteen lisäkoulutusohjelmassa. Kurola on itse toiminut pelastushelikopteri Ilmarin lääkärinä. Suomessa toimii viisi ympärivuorokautisesti vuoden kaikkina päivinä päivystävää lääkärihelikopteritukikohtaa.
Kurola on opiskellut Kuopion yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi (LL) vuonna 1989 ja anestesiologian ja tehohoidon erikoislääkäriksi 2001. Samana vuonna hän sai yleislääketieteen erikoislääkärin pätevyyden Oulun yliopistosta, ja myös ensihoidon erikoispätevyyden. Hänen englanninkielinen, anestesiologian ja tehohoidon alaan kuuluva artikkeliväitöskirjansa Kuopion yliopistolle (2006) oli otsikoitu Evaluation of Pharyngeal devices for prehospital airway management (suomeksi Uusien hengitystievälineiden käytön arviointi ensihoidossa). Hänelle myönnettiin myös tehohoidon eurooppalainen diplomi (2006) ja tehohoidon erityispätevyys (2008). Hän on ollut anestesiologian ja tehohoidon, erityisesti ensihoidon dosentti Itä-Suomen yliopistossa vuodesta 2012.
Charles Pathé
Charles Morand Pathé (26. joulukuuta 1863 Chevry-Cossigny, Seine-et-Marne – 25. joulukuuta 1957 Monte Carlo) oli ranskalainen liikemies ja elokuvatuottaja. Hänet tunnetaan elokuvayhtiö Pathé Frèresin perustajana.
Charles Pathé syntyi lihakauppiaan perheeseen. Hän palveli armeijassa ja kokeili erilaisia liiketoimia. Vuonna 1894 Pathé osti Edisonin fonografin, jota hän esitteli maksusta tivoleissa ja sirkuksissa. Pian hän ryhtyi valmistamaan fonografeja ja elokuvakameroita. Vuonna 1896 Charles perusti veljiensä Émilen, Jacquestin ja Théophilen kanssa Société Pathé Frères -yhtiön, joka valmisti myös raakafilmiä ja teki elokuvia. Vuonna 1898 Émile otti vastuulleen yhtiön fonografiosaston ja Charles alkoi johtaa sen elokuvaosastoa apunaan tuotantopäällikkö Ferdinand Zecca.
Pathén tuotanto laajeni nopeasti ja 1900-luvun alussa siitä tuli maailman johtava elokuvayhtiö. Ensimmäisen maailmansodan aiheuttamien vastoinkäymisten jälkeen Charles Pathé keskittyi yhdysvaltalaisen Pathé Exchange -yhtiön johtamiseen ja luovutti osan vastuistaan Ranskassa apulaiselleen Léon Madieulle. Vuonna 1919 yhtiö jaettiin kahtia ja monet sen tytäryritykset myytiin pois. Väärinkäytöksistä syytetty Charles Pathé luopui osakkeistaan kansainvälisen talouskriisin aikaan 1929 ja yhtiön omistajaksi tuli Bernard Natan. Sittemmin syytöksista vapautettu Pathé vetäytyi viettämään hiljaista elämää.
Jin
Jin voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Henkilöitä
Jin on myös seuraavien henkilöiden nimi:
Vlogbrothers
Kanavalla käsitellyt aiheet vaihtelevat veljesten joka päiväisen elämän ja seuraajien kysymyksiin vastaamisen lisäksi kirahvien parittelusta ajankohtaisiin poliittisiin aiheisiin. Kanavan vuosittaisia tapahtumia ovat muun muassa viikon kestävä Pizzamas ja hyväntekeväisyyteen rahaa keräävä Project for Awesome.
Kanavan seuraajia kutsutaan nimellä Nerdfighter, jotka yhdessä muodostavat Nerdfighteria-yhteisön.
Kepon kartano
Kepon kartano on Pohjanmaan maakunnassa, Uudenkaarlepyyn Jepualla sijaitseva kartano. Maatalouden sijasta se on 1700-luvun alkupuolelta asti ollut tunnettu monenlaisesta teollisesta toiminnasta, kuten yli 150 vuotta jatkuneesta sahatoiminnasta (1739–1893). 1930-luvulla kartanossa toimi ruotsinkielinen evankelinen kansankorkeakoulu ja 1950–1980-luvulla maailman suurin minkkitarha. Nykyisin kartano on KWH Groupin kokous- ja koulutuskäytössä.
Historiaa
Lapuanjoen eli paikallisesti Uudenkaarlepyynjoen Keponkoski tarjosi hyvin vesivoimaa. Raatimies Samuel Lithovius rakensi kosken rannalle Pohjanmaan ensimmäisen sahan vuoden 1739 paikkeilla.
Vuosina 1762–1783 sahan omisti vaasalainen kauppias ja laivanvarustaja Johan Bladh nuorempi. Hän kehitti sahaa, alkoi viljellä kartanon mailla tupakkaa ja perusti alueelle tupakkakehräämön, pikitehtaan, pellava- ja puuvillanauhatehtaan ja verkakutomon.
Bladhin kuoltua kartano siirtyi vuonna 1786 värmlantilaiselle vuorimies Bengt Magnus Björkmanille, jonka poika Lars Magnus Björkenheim tuli sittemmin tunnetuksi Orisbergin kartanon aatelisherrana. Bengt Magnus Björkman omisti myös läheisen Kimon ruukin sekä Etelä-Suomessa Fiskarsin, Antskogin ja Kosken ruukin sekä Orijärven kuparikaivoksen. Lisäksi Björkmanilla oli Ruotsissa useita rautaruukkeja ja kartanoita.
Bengt Magnus Björkmanin palasi Ruotsiin 1809, mutta poika Lars Magnus Björkenheim omisti Kepon vuoteen 1829 saakka, kunnes myi sen uusikaarlepyyläiselle kauppiaalle ja laivanvarustajalle Gustaf Adolf Lindqvistille. Seuraava omistaja oli Kimon ruukin kirjanpitäjä Carl Otto von Essen, josta tuli ensimmäinen Kepossa myös asunut omistaja. Menestyvän sahan toiseksi osakkaaksi saatiin 1840 pietarsaarelainen laivanvarustaja ja teollisuusmies Peter Malm. Tämä rahoitti sahan toimintaa ja myi valmiit tuotteet, kun taas von Essen valvoi sahan toimintaa ja huolehti puunhankinnasta. Tukkeja uitettiin sinne jokea pitkin Lapualta ja Kuortaneelta saakka. Vuonna 1851 sahan lähelle rakennettiin pellava- ja hamppuöljyn puristamo.
Ängesön-Bergön
Ängesön-Bergön on 5,3 neliökilometrin kokoinen saari Kemiönsaaren kunnan Hiittisten saaristossa. Saarella asuu ympärivuotisesti yhdeksän asukasta.
Ängensön-Bergön muodostuu kahdesta yhteenkasvaneesta saaresta, joiden ympärillä on useita pieniä saaria. Kapea salmi erottaa saaren asutusta Vänoxan saaresta. Ängensön-Bergönin pohjoisosassa yhteysalussatama ja pieni asutuskeskittymä, jossa on kolme asuintaloa.
Kepon kartano
Historiaa
1860-luvulla osakkaiden välit alkoivat viiletä. Saha siirtyi kokonaan Peter Malmille, mutta von Essen oli mukana muissa kartanon liiketoimissa. Vuonna 1869 lähes kaikki Kepon rakennukset paloivat maan tasalle. Saha rakennettiin heti uudelleen, samoin päärakennus, mutta eri paikkaan kuin aiempi. Saha paloi uudestaan vuonna 1893 eikä uutta enää rakennettu.
Von Essenin suku myi Kepon kartanon vuonna 1899 Hugo Grönlundille, joka perusti sahan paikalle ensin villakehräämön ja myöhemmin myös kutomon. Noin 50 ihmistä työllistänyt yhtiö tuli tunnetuksi nimellä Jepuan Verkatehdas. Se paloi huhtikuussa 1909, ja toimintaa jatkettiin Seinäjoella.
Nykyisin Kepon kartano on KWH Groupin edustuskäytössä erillisine vierastaloineen ja kokoustiloineen. Niissä toimii myös Keppo- ja Wiik & Höglund -yhtiöiden historiaa esittelevä museo sekä vuodesta 2017 alkaen vuokralaisena pienpanimo Keppo Bryggeri Ab.
Kuningas Henrik V (elokuva)
Kuningas Henrik V on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Kenneth Branagh. Elokuva on sovitus William Shakespearen näytelmästä Henrik V.
Tuotanto
Elokuvan tuotantobudjetti oli noin 9 miljoonaa dollaria.
Vastaanotto
Elokuvaa verrataan usein Laurence Olivierin vuoden 1944 elokuvasovitukseen samasta näytelmästä. Branaghin ohjaus on kuitenkin realistisempi ja väkivaltaisempi. Chicago Sun-Times -sanomalehden pitkäaikainen elokuvakriitikko Roger Ebert antoi arvostelussaan elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä. Hän kehui Branaghin esitystä ja käsikirjoitusta, mutta arvioi 29-vuotiaan Branaghin olevan vielä kyvykkäämpi näyttelijä kuin ohjaaja.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -verkkosivustolla harvinainen sadan prosentin kiittävä arvosana, joka perustuu 34 elokuvakriitikon arvioon.
PowerPC
PowerPC (lyhennettynä myös PPC) on RISC-suoritinarkkitehtuuri, jonka kehittivät Apple, IBM ja Motorola (AIM) vuonna 1991. PowerPC on läheistä sukua IBM:n Unix-koneissa käytettävälle POWER-arkkitehtuurille. Alun perin PowerPC oli sen karsittu versio, johon oli lisätty joitain käskyjä. Nykyään samat suorittimet toteuttavat sekä POWER- että PowerPC-käskykannan.
right|thumb|220px|Motorola PowerPC G4 (7400)
PowerPC on myöhäisempiä RISC-arkkitehtuureja ja se eroaa joiltain osin ensimmäisistä. PowerPC:tä ei enää yritettykään suunnitella 1980-luvun oppikirjaesimerkkien mukaan kuten esimerkiksi MIPS ja SPARC suunniteltiin, vaan siihen otettiin mukaan joitain monimutkaisempia käskyjä. PowerPC-arkkitehtuurin erikoisuus on käänteiset hajautustauluihin perustuvat virtuaalimuistin sivutaulut. Toinen erikoisuus on mahdollisuus vaihtaa suorittimen tavujärjestystä ohjelmallisesti. Suoritin kuitenkin käynnistyy big-endian-tilassa.
Freescale Semiconductor on jatkanut eräiden Motorolan PowerPC-mallien valmistusta kuten 5000-sarjan suorittimet.
Käskykantalaajennukset
AltiVec on SIMD-tyyppinen käskykantalaajennos PowerPC-suorittimiin.
AltiVec-käskykannasta on käytetty myös nimiä Velocity Engine (Apple) ja VMX (Vector Multimedia Extension) (IBM).
AltiVec tavujärjestys on oletuksena Big-endian mutta käskykanta mahdollistaa käytön joko Big- tai Little-endian moodissa.
Mallit
Suoritinperheeseen kuuluvat muun muassa seuraavat mallit:
Suoritinsukupolvet voidaan jakaa Motorolan esitteen (2000) mukaan seuraavasti:
Käyttö
PowerPC-suorittimia on käytetty muun muassa Amiga- ja Macintosh-tietokoneissa sekä sulautetuissa järjestelmissä, kuten verkkolaitteissa ja autojen tietojärjestelmissä. IBM käyttää Unix-koneissaan paitsi PowerPC:tä myös sen sukulaisarkkitehtuuria POWERia.
PowerPC:stä yritettiin 1990-luvun puolivälissä tehdä vakiintuneen WINTEL-arkkitehtuurin kilpailija. Vuonna 1994 IBM julkaisi PowerPC Reference Platformin, joka oli periaatteessa PC-klooni varustettuna PowerPC-suorittimella. Erityisesti Apple koki tämän ongelmalliseksi ja 1995 julkaistiin Common Hardware Reference Platform (CHRP) -määrittely, jonka pääasiallinen muutos oli Open Firmware, mahdollisuus ladata alustariippumattomia laiteajureita PCI-väylän korteilta, näin parantaen yhteensopivuutta ei laitteiden välillä. Sekä PReP että CHRP-koneet jäivät hyvin harvinaisiksi.
Tuotteita
PowerPC-suorittimia on muun muassa seuraavissa laitteissa:
Pelikonsolisuorittimet
Erikoisversioita saman käskykannan toteuttavista suorittimista.
Michael Zorc
Michael Zorc (s. 25. elokuuta 1962 Dortmund) on saksalainen uransa jo päättänyt jalkapalloilija. Hän toimii nykyisin Bundesliiga-seura Borussia Dortmundin urheilutoimenjohtajana. 183 senttimetriä pitkän oikeajalkaisen Zorcin pelipaikka oli puolustava keskikenttäpelaaja.
Ruotsalaisten tulo Suomeen
Ruotsalaisten tulo Suomeen on 1100-luvun lopulta 1350-luvulle jatkunut ruotsalaisten vaiheittainen Suomen saariston ja rannikkoalueiden kolonisaatio ristiretkien yhteydessä. Se johti Suomen ruotsinkielisen asutuksen sekä suomenruotsalaisten syntymiseen. Nimistötutkimuksen perusteella lähtijät olivat kotoisin Keski-Ruotsista. On arvioitu, että siirtolaisia oli kaikkiaan tuhansia.
Michael Zorc
Seurajoukkueura
Zorc edusti koko ammattilaisuransa samaa seuraa, Borussia Dortmundia. Hän pelasi seuran paidassa vuodesta 1981 vuoteen 1998 asti. Suurimpia Zorcin saavuttamia menestyksiä ovat muun muassa Mestareiden liigan voitto kaudella 1996-1997, kaksi Bundesliigan mestaruutta kausilla 1994-1995 ja 1995-1996 sekä Intercontinental Cup vuonna 1997 ja DFB-Pokal kaudella 1988-1989. Zorc pelasi Dortmundin paidassa 463 Bundesliiga-ottelua viimeistellen 131 maalia. Lopetettuaan vuonna 1998 Zorcista tuli vielä samana vuonna Dortmundin urheilutoimenjohtaja, jossa roolissa hän on voittanut kolmesti Saksan mestaruuden. Zorc toimii tuossa roolissa yhä.
Ruotsalaisten tulo Suomeen
Sebastian Münster pani Suomen ruotsinkielisen väestön merkille vuonna 1544 julkaisemassaan teoksessa Cosmographia. Muuten Suomen ruotsinkielinen väestö oli jäänyt oppineiden pohdinnoissa vähälle huomiolle. 1600-luvulla Turun akatemian professorina toiminut Mikael Wexionius huomioi Ruotsin valtapiiriä käsittelevässä yleiskatsauksessaan Pohjanmaan ja Uudenmaan rannikkoalueen ruotsinkielisen väestön, joita hän piti ruotsalaisten jälkeläisinä, mutta esimerkiksi Turunmaan ruotsinkielistä väestöä hän ei maininnut. Kysymystä Suomen ruotsalaisen väestön alkuperästä alettiin pohtimaan merkittävässä määrin viimeistään 1700-luvulla ja tärkeäksi kysymykseksi se nousi 1800-luvulla, jolloin se oli kansallisen itseymmärryksen kannalta keskeinen kysymys.
Michael Zorc
Maajoukkueura
Zorc pelasi Länsi-Saksan nuorten maajoukkueissa ja on pelannut myös sen B-maajoukkueessa. Saksan jalkapallomaajoukkueessa Zorc pelasi seitsemän ottelua vuosina 1992-1993, mutta ei ollut joukkueen kokoonpanossa MM- tai EM-kilpailuissa.
Ruotsalaisten tulo Suomeen
Siirtolaisuuden syyt
Ruotsalaisten kolonisaatio Suomeen liittyy katolisen kirkon pyrkimykseen levittää kristinuskoa Itämeren piirissä. Tulokkaat olivat kristittyjä ja he saapuivat vielä suurelta osin muinaisuskoiseen maahan. Ruotsalaisten kolonisaatio oli ristiretkien ohella keino käännyttää suomalaisia kristinuskoon, ja sitä tuki katolisen kirkon ohella myös vielä kehittymässä ollut Ruotsin kuningaskunta. Kristinuskon levittämisen lisäksi siirtolaisuuden taustalla on vaikuttanut myös Ruotsin kuninkaan Maunu Eerikinpojan vuonna 1334 myöntämä neljän vuoden verovapaus Varsinais-Suomen, Uudenmaan, Ahvenanmaan, Hämeen ja Satakunnan siirtolaisille.
Kolonisaation taustalla oli myös varhaiskeskiajan suotuisa ilmastovaihe. Vuodet 980–1250 vallinnut lämpimän ilmaston vaihe oli johtanut väestönkasvuun, jonka seurauksena siirtolaisuuspaine oli kasvanut. Ilmiö oli yleiseurooppalainen ja myös siirtolaisuus Suomeen oli osa tätä laajempaa muuttoliikettä. Samaan aikaan ruotsalaisia siirtyi myös Pohjois-Ruotsin suuntaan sekä Länsi-Viroon. Ruotsalaiset asuttivat 1300-luvulla esimerkiksi Medelpadin ja Ångermanlandin.
Ahvenanmaan asuttaminen
Ensimmäisessä vaiheessa ruotsalaisten siirtolaisuus ulottui Ahvenanmaalle mahdollisen ensimmäisen ristiretken aikoihin 1150-luvulla. Ruotsinkieliset paikannimet näyttävät syntyneen yhtenä aaltona saariston asuttamisen yhteydessä. Ahvenanmaalla on kuitenkin säilynyt joitakin suomalaisperäisiä paikannimiä. On oletettavaa, että ulkosaaristo sai ruotsalaisen asujamistonsa myöhemmin kuin saariston suuret pääsaaret. Bolstad-liitteen sisältävistä paikannimistä on päätelty, että tulokkaat olivat mahdollisesti kotoisin Uplannista ja he kohtasivat alueella paikka paikoin autioita talonraunioita. Kalmistot katosivat Ahvenanmaalta vuoden 1000-tienoilla, minkä johdosta on pidetty mahdollisena että saari olisi autioitunut. Tämän tulkinnan mukaan alue olisi muuttunut Etelä-Suomen keskusseutujen eränkäyntialueeksi jossa käytiin satunnaisesti kauppaa.
Varsinais-Suomen ja Satakunnan asutus
Toisessa vaiheessa ruotsalainen siirtolaisuus eteni Varsinais-Suomen saaristoon ja Satakunnan rannikolle. Varsinais-Suomen saaristossa siirtolaisuus ulottui Iniön, Houtskarin, Nauvon, Korppoon, Paraisten, Hiittisten, Kemiön, Dragsfjärdin ja Västanfjärdin pitäjiin sekä myös Särkisalon alueelle. Kaikki Varsinais-Suomen ruotsinkieliset paikannimet ovat keskiaikaisia.
Siirtolaiset hakeutuivat ensin viljaville maille Paraisille ja Kemiöön, sitten Ahvenanmaan itäisille saarille sekä läntiseen Varsinais-Suomen saaristoon ja lopuksi Suomen mannermaalle kuninkaankartanoiden läheisyyteen, mikä johtui ilmeisesti sotilaallisista turvallisuussyistä. Kemiö oli asuttu ruotsalaisten tullessa alueelle ja on mahdollista, että seurauksena oli konflikti alkuperäisen suomalaisen väestön kanssa. Myös muilla siirtolaisuuden kohteena olevilla alueilla oli suomenkielistä väestöä päätelleen paikannimien osittaisesta jatkuvuudesta.
Uudenmaan kolonisaatio
pienoiskuva|231x231px| [[Johannes Bureus|Johannes Bureuksen vuonna 1599 suunnittelema Uudenmaan vaakuna. Se kuvaa ruotsalaisten saapumista Uudellemaalle, jota Bureus halusi vaakunallaan kunnioittaa. Myös Helsingin vaakuna juontaa juurensa Bureuksen alkuperäiseen vaakunaan.]]
Kolonisaation kolmannessa vaiheessa ruotsalaiset siirtyivät rannikkoa itäänpäin Uudellemaalle vaiheittain ensin siirtyen Länsi-Uudellemaalle. Gunvor Kerkkonen on esittänyt, että tanskalainen itineraario eli purjehdusopas olisi kuvannut ruotsalaisen asutuksen tilannetta joskus 1200-luvulla. Siinä paikannimet vaihtuvat suomalaisiksi hieman Hangon itäpuolella. Näin ollen ruotsalaisten kolonisaatio ei olisi ylettynyt Uudellemaalle vielä itineraarion kirjoittamisen aikoihin.
Uudenmaan asutus liittyy mahdollisesti vuosina 1249–1250 hämäläisiä vastaan tehtyyn niin sanottuun toiseen ristiretkeen. Ristiretken seurauksena Varsinais-Suomeen aiemmin siirtyneet ruotsalaiset levittäytyivät paikannimien perusteella myös Karjaan saaristoon. Uudenmaan rannikolla ruotsalaiset siirtolaiset kohtasivat alueella asuneita hämäläisiä ja varsinaissuomalaisia. Suurimmat määrät ruotsalaisia siirtolaisia asettui Pohjan pitäjään, Inkoon suurpitäjän sekä Helsingen ja Pernajan itäosiin, josta he jatkoivat Karjalohjan ja Lohjan eteläosiin sekä Tuusulaan, Askolaan ja Myrskylään.
Uudenmaan ruotsalaisen kolonisaation kunniaksi Johannes Bureus laati vuonna 1599 Uudenmaan ja Helsingin vaakunat, jotka esittävät meren aalloilla kulkevaa laivaa, näin kuvaten ruotsalaisten saapumista Uudellemaalle.
Länsi-Uudenmaan asuttaminen
Länsi-Uudellamaalla ruotsalaiset tulivat ensin Tenholaan ja Karjaalle ja he asettuivat vanhan suomalaisasutuksen lomaan. Karjaan synty on ajoitettu vuoteen 1326, Kirkkonummen vuoteen 1330, Inkoon vuoteen 1337 ja Lohjan vuoteen 1382. Karjaan seutu vaikuttaa tulleen täydellisesti ruotsalaisten asuttamaksi vuoden 1400 tienoilla. 1300-luvulla muuttoliike kohdistui myös Raaseporiin jossa linnan rakennustyöt mahdollisesti vetivät paikalle väestöä Ruotsista.
Itä-Uudenmaan asuttaminen
Itä-Uusimaa sai asutuksensa yhdestä järjestelmällisestä väestönsiirrosta Porvooseen. Se oli ylhäältäpäin johdettua ja siirtolaiset kuljetettiin Suomeen vankoilla aluksilla kaikilta Svean valtakunnan alueilta. Tulijat saivat palkinnoksi siemenviljaa ja pienkarjaa sekä neljän vuoden verovapauden. Heitä oli työvoimana kuninkaankartanoiden rakentamisessa ja heidän velvollisuutenaan oli ylläpitää sotaväkeä. Itä-Uudenmaan rannikon ja jokilaaksojen viljelyskelpoiset maat asutettiin ripeästi, mistä asutus myöhemmin levisi eri suuntiin. Itä-Uudenmaan vanhin historiallisissa lähteissä mainittu ruotsalaisesiintymä on maininta Porvoon Stensbölästä vuodelta 1327.
Kymijoen itäpuolen ruotsalaisasutus
Viimeinen ruotsalaisten kolonisaation vaihe liittyy karjalaisia vastaan vuonna 1293 tehtyyn kolmanteen ristiretkeen. Kymijoki oli aiemmin ilmeisesti toiminut hämäläisten ja karjalaisten rajana ja siirtolaisten asutus ylitti sen joskus 1200-luvun lopulla tai 1300-luvun alussa. Tästä ruotsalaisen maahanmuuton viimeisestä vaiheesta on jäänyt vain vähän tietoja. Sen jäljet ovat hävinneet jo 1500-luvulla useita paikannimiä lukuun ottamatta. Rannikolta tunnetaan useita satoja suomentuneita paikannimiä Vehkalahden ja Virolahden alueelta. Muuttoaallon on tulkittu olleen järjestäytynyttä ja ruotsalaisen yläluokan tukemaa. Mitä kauemmaksi Ruotsin keskusseuduilta tultiin, sitä vaikeampaa talonpoikien oli muuttaa alueelle omin voimin.
Pohjanmaa
Pohjanmaan ruotsinkielinen paikannimistö on kristillistä ja peräisin keskiajalta. On arveltu, että siirtolaisuus Pohjanmaalle alkoi samoihin aikoihin kuin Itä-Uudellemaalle ja Kymenlaaksoon 1200-luvun lopussa ja 1300-luvun alkupuolella. Pohjanmaan siirtolaisia tuettiin Ruotsista käsin ja sisämaassa asuneiden suomalaisten kalalahdet ja -satamat annettiin heidän käyttöönsä.
Ruotsalainen historiankirjoittaja Johannes Messenius oleskeli vuonna 1616 Vaasassa, tarkoituksenaan selvittää miten ruotsalaiset asukkaat olivat paikalle tulleet. Hän tutki vanhoja asiakirjoja ja tapasi paikallisia ruotsinkielisiä. Tutkimustensa perusteella hän näki Birger Jaarlin nousseen maihin Pohjanmaalla matkalla Hämeeseen samalla kukistaen vastarinnan ja asuttaen ruotsalaisia alueelle. Selvitystensä perusteella hän totesi: "Sinne, mistä väki oli karkotettu pois asetettiin ruotsalaiset talonpojat suomalaisten sekaan asumaan. Joka toisen kylän asukkaina, siellä siksi yhä elää ruotsalaisia. Heidän pitäjänkirkkonsa rakennettiin Mustasaareen sekä Pietarsaareen eikä siellä sitten enää epäjumalia palvottu. On kirkonmäillä markkinoita, usein joka vuosi."
Yhteenotot suomalaisten kanssa
Ristiretkistä kertovien lähteiden lisäksi ruotsalaisissa tarinoissa ja perinnetiedoissa kuvataan taisteluita ja muita yhteenottoja siirtolaisten ja suomalaisten välillä. Tarinoissa pohjalaiset ovat kertoneet, että siirtolaisten avuksi tarvittiin sotaväkeä Ruotsista. Myös Mikael Agricola kirjoitti 1500-luvulla pakanallisten suomalaisten ahdistelleen kolonisaation aikoina ruotsalaisia siirtolaisia, mistä syystä he olivat pyytäneet apua sukulaisiltaan Ruotsista ja sitä myös saaneet. Eräs tarina kuvailee Ruotsista tulleen pääasiassa rikollisia ja pahantekijöitä, jotka tulivat maahan käydäkseen sotaa suomalaisia vastaan. Vuonna 1303 Kristiinankaupungin tienoille tulleet siirtolaiset saivat toisen ristiretken seurauksena luvan asettua "hämäläisten maahan". Helsingin pormestari Anders Larsson Ehredt kirjoitti Pietari Brahelle vuonna 1639, ettei Helsingin nimeä saanut vaihtaa kaupungin siirron yhteydessä koska nimi oli "muistuma meidän esi-isiemme voitokkaista aseista.". Kemiönsaaren alkuperäinen suomalaisasutus katosi kokonaan paikalta ruotsalaisten tultua alueelle, mikä voi kertoa yhteenotosta ryhmien välillä.
Selkkauksia suomalaisten ja siirtolaisten välillä syntyi myös koskien alueiden käyttöoikeuksia. Näitä riitoja koskevia kirjeitä tunnetaan useita. Esimerkiksi 1. kesäkuuta 1303 Satakunnan ruotsalaiset siirtolaiset olivat riitaantuneet alueen suomalaisten kanssa heidän tilojensa ollessa suomalaisten kaskimailla. Vuonna 1347 annettiin määräys Helsingin alueen kalastusoikeuksien siirrosta suomalaisilta rannikon ruotsalaisille. Ruotsin kuningas antoi lähtökohtaisesti kalastusoikeudet aina siirtolaisille, jolloin suomalaiset menettivät oikeutensa niihin. Vuodelta 1348 tunnetaan piispa Hemmingin ja Turun linnanpäällikön suojelukirje, jonka tarkoituksena on suojella Pohjanlahden rannikon siirtolaisia suomalaisia vastaan.
Kristillisen ruotsalaissiirtolaisuuden seurauksena muun muassa Hämeestä ja Satakunnasta lähti väestöä kohti pohjoista, koska he eivät suostuneet ottamaan vastaan vanhoille kotiseuduilleen levittäytynyttä uutta uskontoa.
Accrington FC
thumb|right|250px|Taulukko Accrington FC:n liigasijoituksista vuosina [[1889-1893.]] Accrington Football Club on entinen jalkapalloseura Englannista. Accrington FC, lempinimeltään Owd Reds, oli yksi Englannin liigan kahdestatoista alkuperäisestä joukkueesta ja niistä ainoa, joka ei ole enää toiminnassa.
Accrington FC perustettiin Accringtonissa (nyk. Hyndburn, Lancashire) vuonna 1876 paikallisten jalkapalloilijoiden kokoontuessa pubiin. Joukkue osallistui ensimmäisen kerran Lancashire Cupiin 1879 ja FA Cupiin 1881. Vuonna 1884 joukkueesta tuli osa Englannin jalkapalloliiton vastaista ryhmittymää, kun kävi ilmi, että Accrington FC oli edellisenä vuonna maksanut pelaajapalkkioita, joka vielä tuolloin oli sääntöjenvastaista. Tämän vuoksi seura erotettiin jalkapalloliitosta ja diskattiin FA Cupista kahtena kautena peräkkäin.
Ammattilaisuuden tullessa sallituksi kesäkuussa 1885 Accrington FC liittyi takaisin jalkapalloliittoon ja oli mukana Englannin liigan perustamiskokouksessa 11. huhtikuuta 1888. Liiga käynnistyi 8. syyskuuta ja Accrington kohtasi vieraspelissä Evertonin, joka silloin pelasi kotiottelunsa Anfieldillä. Ottelu päättyi Evertonin 2–1-voittoon. Myös toinen nykyinen Valioliiga-joukkue, Blackburn Rovers, pelasi kaikkien aikojen ensimmäisen liigaottelunsa Accringtonia vastaan. 15. syyskuuta Blackburnin Leamington Roadilla käyty ottelu päättyi 5–5-tasapeliin. Ensimmäisellä kaudella 1888–1889 Accrington FC sijoittui sarjassa seitsemänneksi.
Kausi 1889–1890 oli Accrington FC:n menestyksekkäin kausi. Seuran viidestä Englannin liigassa pelaamasta kaudesta se oli ainoa, jolloin joukkue voitti enemmän sarjapelejä kuin hävisi. Lyhyt liigataival päättyi kaudella 1892–1893 joukkueen jäätyä 1. divisioonan viimeistä edeltäväksi eli sijalle 15. 22. huhtikuuta 1893 joukkue pelasi viimeisen sarjapelinsä kohdatessaan karsintaottelussa Nottinghamin Trent Bridgellä 2. divisioonassa toiseksi tulleen Sheffield Unitedin. United voitti ottelun 1–0 ja Accrington putosi 2. divisioonaan.
Accrington FC ei kuitenkaan pelannut ainoatakaan ottelua 2. divisioonassa, sillä pudottuaan pääsarjasta joukkue luopui kokonaan liigapaikastaan ja liittyi kaudeksi 1893–1894 Lancashire Leagueen. Samoihin aikoihin joukkue ajautui taloudellisiin vaikeuksiin. Owd Redsin tarina sai lopullisen päätepisteensä 11. tammikuuta 1896, kun joukkue hävisi Lancashire Cupissa Darwenille tyrmäävästi 12–0.
Larian Studios
Larian Studios on belgialainen videopelien kehittäjä, jonka on perustanut vuonna 1996 Sven Vincke. Yrityksen ensimmäinen peli oli vuonna 1997 julkaistu The L.E.D. Wars.
Yritys on tehnyt myös opetuskäyttöön pelejä.
Yritys on tunnetuin Divinity-roolipelisarjasta.
Lydia Wahlström
Lydia Katarina Wahlström (28. kesäkuuta 1869 – 2. kesäkuuta 1954) oli ruotsalainen kirjailija, historian professori ja äänioikeusaktiivi. Hän toimi Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt -järjestön puheenjohtajana 1909–1911. Kirjassaan Den svenska kvinnorörelsen (1933) hän loi yleisesityksen Ruotsin naisasialiikkeestä.
Elämä ja ura
Wahlström oli kirkkoherra Johan Gustaf Wahlströmin ja tämän vaimon Idan neljäs lapsi ja kuopus. Hän varttui lähellä Västeråsia ja olisi halunnut isänsä tavoin papiksi, mutta naisilla ei tuohon aikaan ollut mahdollisuutta kyseiseen ammattiin. Wahlström puhuikin koko elämänsä naispappeuden puolesta.
Wahlström kirjoitti ylioppilaaksi Tukholmassa ja aloitti vuonna 1888 opinnot Uppsalan yliopistossa. Kymmenen vuotta myöhemmin hänestä tuli toinen historian tohtoriksi väitellyt nainen Ruotsissa. Väitöskirja käsitteli Ruotsin ja Tanskan suhteita vuosina 1788–1789. Wahlström oli myös yksi Uppsalan naisopiskelijayhdistyksen perustajista ja sen ensimmäinen puheenjohtaja.
Wahlströmin akateemisen uran esteenä oli laki, joka esti valitsemasta naisia yliopistovirkoihin. Laki kumottiin vasta vuonna 1925, ja vuonna 1939 hän sai professorin arvonimen. Yliopiston sijaan Wahlström teki elämäntyönsä rehtorina Åhlinin yksityiskoulussa Tukholmassa. Hän oli myös aktiivinen naisten äänioikeutta vaatineessa Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt (LKPR) -yhdistyksessä – toimien sen puheenjohtajana 1909–1911 – sekä Fredrika Bremer-förbundetissa.
Wahlström kirjoitti elämänsä aikana useita kansantajuisia historiateoksia sekä elämäkerrat muun muassa Erik Gustaf Geijeristä, Pyhästä Birgitasta ja Fredrika Bremeristä. Hän kirjoitti myös kolme romaania ja omaelämäkerran. Viimeksi mainituissa hän toi esille romanttisia suhteitaan naisiin.
Wahlström ei mennyt koskaan naimisiin eikä saanut lapsia. Hän kuoli vuonna 1954.
Peroksihapot
thumb|250px|Peroksihappojen yleinen rakenne Peroksihapot eli perkarboksyylihapot tai perhapot ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät tunnusomaisen funktionaalisen ryhmän RCOOOH. Ne ovat siis yksi orgaanisten peroksidien luokka. Monet peroksihapot ovat voimakkaita hapettimia. Niitä käytetään muun muassa synteettisen orgaanisien kemian reaktioissa, desinfiointiaineina ja valkaisureagensseina.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa pienimolekyyliset alifaattiset peroksihapot ovat nestemäisiä yhdisteitä ja pitempiketjuiset alifaattiset ja aromaattiset peroksihapot ovat kiinteitä aineita. Monille lyhytketjuisille peroksihapoille on tunnusomaista hyvä vesiliukoisuus. Pitempiketjuiset ja aromaattiset perkarboksyylihapot liukenevat veteen huonommin. Kiinteässä olomuodossa perkarboksyylihapot muodostavat toisiinsa vetysitoutuneita dimeerejä. Perkarboksyylihapot ovat hyvin heikkoja happoja, heikompia kuin vastaavat karboksyylihapot. Niiden tyypillinen pKa-arvo on 7–10. Karboksyylihappoja alhaisempi happamuus selittyy sillä, että perkarboksyylihapoista muodostuva perkarboksylaatti-ioni ei ole samalla tavoin resonanssimuotojen stabiloima kuin karboksylaatti-ioni on.
Monet perkarboksyylihapot ovat erittäin voimakkaita hapettimia ja reagoivat helposti ja voivat hajota pitkiä aikoja säilytettäessä. Hajoaminen voi tapahtua joko radikaalimekasnimilla, jolloin muodostuu alkoholeja tai yhtäaikaisprosessina, jolloin niistä muodostuu karboksyylihappoja. Molekyylimassaltaan suuret peroksihapot ovat pienimolekyylimassaisia yhdisteitä pysyvämpiä. Peroksihapot kykenevät hapettamaan muun muassa tioeetterit sulfoksideiksi tai sulfoneiksi, amiinit amiinioksideiksi, aromaattiset hiilivedyt fenoleiksi, fenolit kinoneiksi, alkeenit epoksideiksi ja ketonit estereiksi (Baeyer–Villiger-reaktio).
Valmistus
Peroksihappoja voidaan valmistaa usealla eri tavalla hapettamalla joko karboksyylihappoja, happoanhydridejä tai niiden johdannaisia. tyypillisin käytetty hapetin on vetyperoksidi happamissa olosuhteissa. Muita tapoja ovat esimerkiksi aldehydien auto-oksidaatio, esterien hapetus peroksidien avulla tai karboksyylihappojen hapettaminen otsonilla.
Konvektiopilvi
250px|thumb|Tornimainen kumpupilvi, [[Cumulus congestus]]
Konvektiopilvi on pilvi, joka syntyy konvektion vaikutuksesta eli paikallisten nostevoimien kiihdyttäessä ilmaa suppeilla alueilla. Konvektiopilviin kuuluvat kumpupilvi ja kuuropilvi.
Nostevoimat syntyvät lämpötilaeroista, joita aiheuttavat ilmakerroksen alaosan lämpeneminen, yläosan jäähtyminen, ehdollisesti epävakaan kerroksen pakotettu nousuliike tai kyllästystilan saavuttaminen.
Konservatiivinen juutalaisuus
Konservatiivinen juutalaisuus on juutalaisuuden moderni suunta. Se syntyi Saksassa (jossa sitä kutsuttiin vapaamieliseksi juutalaisuudeksi ) 1800-luvun puolessa välissä ja levisi sieltä Yhdysvaltoihin. Sen syntyyn johti ortodoksijuutalaisten ja reformijuutalaisten väliset jännitteet. Konservatiivisen juutalaisuuden alullepanijana pidetään Zacharias Frankelia.
Konservatiivit juutalaiset ajattelevat, että Tooran ohjeita voidaan muokata ja niiden tulee sopeutua vallitsevaan kulttuuriin. Samalla kuitenkin täytyy säilyttää juutalaisuuden perusarvot. Konservatiivit halusivat maltillisia muutoksia synagogaliturgiaan, kuten tuomalla tilaisuuksiin kuoron, urut ja kansankielisen saarnan. Heidän ihanteenaan on ponnisteleva juutalainen, joka pyrkii kasvamaan sitoutumisen ja tiedon kautta.
Konservatiivit juutalaiset korostavat myös juutalaisten identiteettiä kansana, eikä vain uskonnollisena ryhmänä.
Käytännössä konservatiivisessa juutalaisuudessa näkyy erilaisia korostuksia; jotkut kannattajat ovat hyvin lähellä ortodoksijuutalaisuutta, ja jotkut taas hyvin lähellä reformijuutalaisuutta.
Kerrospilvi
thumb|right|250px|Aurinko paistaa altostratuksen, verhopilven läpi. Auringon lähellä tumma altocumulus. Altostatus on tyypillinen kerrospilvi.
Lännen lokari
Lännen lokari on amerikansuomalaisen Hiski Salomaan (oik. Hiskias Möttö) tunnetuimpia kappaleita. Laulu on hänen säveltämänsä ja sanoittamansa. Salomaa levytti sen 1. kesäkuuta 1930. Ilmestymisensä aikaan se ei ollut kovin tunnettu, mutta nousi suosioon sodan aikana Aunuksen Radiossa ja sen jälkeen rauhan aikana Metsäradiossa. Myös Tapio Rautavaara muisteli löytäneensä "Lännen lokarin" Suomen Aseveljien Liiton levyvarastosta sodan aikana ja soittaneensa sitä Maaselän Radiossa, jossa hän toimi kuuluttajana. Columbia Recordsin alkuperäislevytyksellä (Columbia 3158 F) harmonikkaa soittaa Willy Larsen.
"Lännen lokari" on unelmanomainen kuvaus suureen maailmaan saapuneen siirtolaisen elämästä, eikä siinä juuri kuvata siirtolaisten arkea eikä varsinkaan sen raskautta, kuten monissa muissa Salomaan ralleissa. Pikemminkin esiin tulee suomalaisen sisun olemus: laulaja vakuuttaa, että ahkera ja työteliäs suomalainen pärjää vaikka missä, ja lopuksi hän saa aherruksestaan palkkion. Nimi lokari on amerikansuomessa metsuria tai metsätyömiestä tarkoittava sana. Alkuperäinen sana on englannin logger. Kappaleen sanoituksessa käytetään useita amerikansuomeksi eli ”fingliskaksi” vääntyneitä sanoja:
"Piutti" ja "Retulaatsi" (Ratulaati) tarkoittavat Montanan osavaltiossa sijaitsevia Butten ja Red Lodgen kaivoskaupunkeja. Salomaa itse ei ammatiltaan ollut metsätyömies vaan räätäli.
Abdalá Bucaram
Abdalá Jaime Bucaram Ortiz (s. 20. helmikuuta 1952 Guayaquil) on ecuadorilainen asianajaja ja poliitikko, joka oli maan presidenttinä elokuusta 1996 ja helmikuuhun 1997. Hän oli juoksija vuoden 1972 olympiajoukkueessa ja Guayaquilin pormestari.
Lännen lokari
Toisin kuin on usein luultu, Hiski Salomaa ei "Lännen lokarissa" laula omasta elämästään. Laulussa ei myöskään kerrota vain yhden metsätyömiehen kokemuksista, vaan kyseessä on laajempi viitekehys. Kiertelevät lännen metsätyöläiset olivat varsinkin 1930-luvun alun lamavuosien aikana tunnettuja kautta maan, ja laulussa Salomaa tekee tiettäväksi koko ilmiön laajuuden. Tämän osoittavat ensimmäisen säkeistön loppusäkeet "kaikkialla hulivilityttäret muistaa lännen lokareita", vaikka laulussa heitä edustaa yksi henkilö. Laulun lopussa maailmanmies ja lokari asettuu aloilleen, ja viimeisissä säkeissä Salomaa julistaa hänelle tärkeää rauhan ja vapauden sanomaa. Juuri vapaus oli paremman toimeentulon ohella aikoinaan ollut tärkein syy Salomaan lähdölle Venäjän keisarikunnan alaisena olleesta Suomesta Yhdysvaltoihin toisen sortokauden aikana.
Abdalá Bucaram
Bucaram valittiin 1996 Ecuadorin presidentiksi. Hän kutsui itseään nimellä "El Loco" – "Hullu" ja julkaisi CD:n nimeltä "El loco que ama." Hän haukkui entistä presidenttiä aasiksi ja pahoitteli sitten loukanneensa aaseja. Häntä syytettiin miljoonien kavaltamisesta presidentinvirassa ja hän joutui luopumaan presidentin virastaan 1997 kun parlamentti erotti hänet syyttäen häntä mielenvikaiseksi. Nykyään hän on maanpaossa Panamassa paossa korruptiosyytteitä.
Lännen lokari
Lännen lokari ja Hella Wuolijoki
Yleisradion pääjohtaja Hella Wuolijoki rikkoi 1940-luvun lopulla toimittajien nähden Salomaan Lännen lokari -levyn, koska hän vihasi laulua. Wuolijoen mukaan Yleisradion arkistosta hävitettiin myös useampi levy. Anekdoottina kerrotaan, että laulua taajaan Metsäradiossa soittanut Pekka Tiilikainen olisi ottanut esiin uuden levyn ja todennut, että näitähän riittää.
Niilo Tarvajärvi kutsui vuonna 1951 Wuolijoen vieraakseen Yleisradion 25-vuotisjuhlaan Tervetuloa aamukahville -ohjelmaansa, joka lähetettiin Helsingin Pikku-Messuhallista. Tarvajärven annettua Wuolijoelle vasaran ja Lännen lokari -levyn tämä oli rikkonut sen säpäleiksi toivoen, ettei sitä enää ikinä hankittaisi Yleisradioon. Tarvajärvi totesi tämän jälkeen Tiilikaisen pyytäneen sanomaan, että Wuolijoen juuri rikkoma levy ei todellisuudessa ollutkaan Lännen lokari.
Jamaika yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Jamaika on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 137 mitalia, joista 37 on kultaisia. Vuosien 2009 ja 2015 MM-kilpailuissa se saavutti seitsemän kultamitalia ja sijoittui kisojen mitalitilastossa toiseksi. Jamaika on menestynyt lähes yksinomaan pikajuoksuissa; vain kuusi MM-mitalia on peräisin pituussuuntaisista hypyistä, kaksi kuulantyönnöstä, yksi kiekonheitosta ja yksi kymmenottelusta.
Jamaikan ensimmäinen maailmanmestari oli 400 metrin juoksun Helsingissä 1983 voittanut Bert Cameron. Yksitoista maailmanmestaruutta voittanut Usain Bolt on koko MM-kisahistorian menestynein miesurheilija. Muita menestyneitä jamaikalaisia pikajuoksijoita ovat kymmenkertainen maailmanmestari Shelly-Ann Fraser-Pryce, 11 MM-mitalia saavuttanut Veronica Campbell-Brown sekä Merlene Ottey, joka on voittanut 14 MM-mitalia ja niistä kymmenen henkilökohtaisissa lajeissa. Henkilökohtaisen kultamitalin Ottey voitti 200 metrin juoksussa Stuttgartissa 1993 ja Göteborgissa 1995. Bolt voitti Berliinissä 2009 kolme kultamitalia ja juoksi 100 metrillä ja 200 metrillä maailmanennätykset. Daegussa 2011 hän juoksi viestijoukkueen ankkurina maailmanennätyksen 4 × 100 metrin viestissä ja voitti kultaa myös 200 metrillä mutta hylättiin 100 metrin loppukilpailussa varaslähdön vuoksi. Helsingissä 2005 Trecia Smith voitti kultaa kolmiloikassa ja Osakassa 2007 Veronica Campbell-Brown 100 metrin juoksussa. Berliinissä 2009 henkilökohtaisen kultamitalin voittivat Boltin lisäksi Shelly-Ann Fraser-Pryce 100 metrin juoksussa, Brigitte Foster-Hylton 100 metrin aitajuoksussa ja Melaine Walker 400 metrin aitajuoksussa. Daegussa 2011 Bolt ja Campbell-Brown voittivat kultaa 200 metrillä sekä Yohan Blake 100 metrillä. Moskovassa 2013 sekä Bolt että Fraser-Pryce voittivat kolme kultamitalia, joista yhden viestissä. Pekingissä 2015 Boltin, Fraser-Prycen ja kolmen viestijoukkueen lisäksi maailmanmestariksi juoksi naisten pika-aidoissa Danielle Williams. Lontoossa 2017 maailmanmestaruuden saavutti Omar McLeod 110 metrin aitajuoksussa. Dohassa 2019 maailmanmestaruuden voittivat Tajay Gayle pituushypyssä, Shelly-Ann Fraser-Pryce 100 metrillä ja naisten pikaviestijoukkue. Eugenessa 2022 kultaa voittivat Shelly-Ann Fraser-Pryce ja Shericka Jackson.
Jamaika on viestijuoksuissa voittanut kaikkiaan 11 kultamitalia. Naisten 4 × 100 metrin viestijuoksussa maa on vain kahdesti jäänyt ilman mitalia: vuonna 1987 se ei osallistunut ja vuonna 2003 se keskeytti loppukilpailussa.
Tsui Hark
Tsui Hark (oik. Tsui Man-kong, s. 15. helmikuuta 1951) on hongkongilainen uuden aallon elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän syntyi nykyisessä Vietnamissa tai Kiinan (Kanton) provinssissa. Hän kasvoi Saigonissa kiinalaisten emigranttivanhempiensa ja 16 sukulaisensa parissa.
Valmistuttuaan Austinin yliopistosta Texasista vuonna 1977 hän on työskennellyt sekä ohjaajana, tuottajana, käsikirjoittajana, leikkaajana että näyttelijänä elokuvissaan. Ohjaajana hänen ensimmäinen elokuvansa oli Die bian - The Butterfly Murders (1979), jonka sanotaan aloittaneen uuden aallon Hongkong-elokuvien teossa. Vuonna 1984 hän perusti yhdessä vaimonsa Shi Nansun kanssa tuotantoyhtiön Film Workshopin ja tuotti samana vuonna ensimmäisen elokuvansa Shanghai zhi ye'n - Shanghai Blues. Näyttelijänä hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1980 elokuvassa Di yi lei xing wei xian - Dangerous Encounters of the First Kind.
Hänen väliaikaiseksi tarkoitettu tuotantoyhtiönsä on tuottanut muun muassa Hongkong-klassikot Chinese Ghost Story 1-3 sekä A Better Tomorrow, jossa näytteli Chow Yun-Fat.
Luettelo Arthur Conan Doylen suomennetuista teoksista
Novelleja
Novellisuomennoksia, jotka ovat ilmestyneet lehdissä tai novellikokoelmissa.
Arabikumi
thumb|250px|Acacia senegal Arabikumi on lähes väritön ja hajuton kasvikumi. Sitä saadaan kahden piikikkään akasialajin eli kumiakaasian (Acacia senegal) ja sudaninakaasian (Acacia seyal) maitiaisnesteestä, joka tihkuu puihin tehdyistä haavoista. Ilmassa kovettuva arabikumi on vesiliukoista ja se koostuu mono- ja polysakkarideista sekä glykoproteiineista.