cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jarkko Ruutu
NHL-uran alku Vancouverin organisaatiossa (1999–2006)
Vuoden 2005 syyskuussa Ruudun ilmoitettiin solmineen Vancouverin kanssa vuoden mittaisen ja 600 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Sopimusta seuranneella kaudella 2005–2006 Ruutu pelasi täyden 82 ottelun runkosarjan saavuttaen tehopisteet 10+7=17. Canucks jäi kuitenkin pettymyksellisen kauden jälkeen pudotuspelien ulkopuolelle.
Pittsburgh Penguins
Kesällä 2006 Ruutu solmi kaksivuotisen ja 2,3 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen NHL-seura Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hänen vuosipalkkansa miltei tuplaantui aiemmasta, mutta miestä ei hankittu uuteen joukkueeseen maalintekijän rooliin, vaan kolmannen hyökkäysketjun puolustavaksi hyökkääjäksi ja niin sanotuksi poliisiksi. Aluksi päävalmentaja Michel Therrien antoi hänelle kuitenkin aiempiin kausiin verrattuna vähemmän peliaikaa, mutta antamatta periksi Ruutu onnistui saamaan enemmän vastuuta etenkin sopimuksen jälkimmäisellä puoliskolla. Molemmilla Pittsburghissa vietetyillä kausilla Ruutu ylsi runkosarjassa kuuteentoista tehopisteeseen. Vuonna 2008 hän pääsi joukkueensa mukana pelaamaan myös Stanley Cup -loppuotteluita, joissa Detroit Red Wings oli kuitenkin Pittsburghia vahvempi ja vei mestaruuden.
pienoiskuva|Jarkko Ruutu Ottawa Senatorsissa vuonna 2009.|300px
Ottawa Senators, Anaheim Ducks ja NHL-uran päättyminen
Kesällä 2008 Ruutu suuntasi kelkkansa kohti Ottawa Senatorsin joukkuetta kolmivuotisella sopimuksella, joka takasi hänelle tällä kertaa 1,3 miljoonan dollarin kausitulot. Ottawassa Ruutu sai jo alusta asti enemmän vastuuta kuin muissa edustamissaan NHL-seuroissa, ja pääsi pelaamaan aikaisempaa monipuolisempaa peliä. Kaudella 2008–2009 hän keräsi tehopisteet 7+14=21 ja kaudella 2009–2010 12+14=26. Myös kolmannen kautensa seurassa Ruutu pelasi pääasiallisesti Ottawassa. 50 runkosarjaottelun jälkeen pudotuspelipaikkansa jo menettänyt Senators kuitenkin kauppasi Ruudun Anaheim Ducksiin. Uudessa seurassa Ruutu teki heti avausottelussaan maalin, mutta ei pystynyt lupaavan alun jälkeen saalistamaan lopuissa 26 ottelussa kuin yhden syöttöpisteen.
Mies olisi ollut halukas vielä jatkamaan uraansa NHL:ssä, mutta hän ei saanut neuvoteltua itselleen mieleistä sopimusta. Useat eurooppalaiset seurat KHL:ää myöten olivat miehestä kiinnostuneita, mutta lopulta hän solmi Helsingin Jokerien kanssa kolmivuotisen sopimuksen NHL-optiolla.
Paluu SM-liigaan – Helsingin Jokerit
Ruutu näki Jokerit parhaana vaihtoehtona esimerkiksi menestysmahdollisuuksien sekä päävalmentaja Erkka Westerlundin ja toimitusjohtaja Jarmo Kekäläisen ammattitaidon vuoksi. Hänen seuravalintansa herätti kuitenkin kesän aikana paljon keskustelua ja tunteita hänen HIFK-taustastaan johtuen.
Silti pelit sujuivat häneltä pisteiden osalta hyvin, sillä Ruutu teki SM-liigassa yhden kauden piste-ennätyksensä keräten runkosarjan 59 ottelussa tehot 14+21=35 ja ollen myös joukkueensa kolmanneksi tehokkain pelaaja. Tällä kaudella Ruutu vei myös sarjan jäähykuninkuuden ylivoimaisesti 192 kärsityllä rangaistusminuutilla. Pudotuspeleissä Jokerit pelasi menestyksekkään puolivälieräsarjan Helsingin IFK:ta vastaan edeten välieriin puhtaasti voitoin 4–0, mutta välierissä vastaan tullut JYP oli helsinkiläisseuraa vahvempi. Jokereiden kausi päättyi kuitenkin pronssihohtoisena joukkueen kukistaessa Espoon Bluesin sarjan pronssiottelussa.
Seuraavalla kaudella 2012–2013 Ruutu pelasi runkosarjassa 48 ottelua, ja miehen kausi oli hajanaisempi liigan jakamien pelikieltojen vuoksi. Ruutu sai esimerkiksi neljän ottelun pelikiellon taklattuaan sääntöjen rajamailla KalPan hyökkääjää Artturi Lehkosta, joka sai tilanteesta aivotärähdyksen. Taklaus oli kohuttu ja siitä tuli pelikieltoa. Pelaamissaan runkosarjaotteluissa hän saavutti kuitenkin tehot 12+17=29, minkä lisäksi Jokerit onnistui ensimmäisen kerran sitten vuoden 2001 voittamaan runkosarjan. Kausi oli kuitenkin seuralle lopulta suuri pettymys, sillä sen taival pudotuspeleissä päättyi heti puolivälieriin Rauman Lukkoa vastaan. Kaudella 2013–2014 Ruutu pelasi runkosarjassa 51 ottelua tehopistein 10+11=21 ja pudotuspeleissä kaksi ottelua, joissa sai yhden syöttöpisteen.
Lyhyt visiitti EHC Bieliin ja uran lopetus
Oltuaan alkukauden 2014–2015 kokonaan ilman seuraa, Ruutu siirtyi lokakuussa 2014 try out -sopimuksella Sveitsiin NLA-joukkue EHC Bieliin. Hän pelasi joukkueessa neljä runkosarja- ja yhden cup -ottelun ennen kuin joutui lähtemään joukkueesta. Joulukuun puolivälissä 2014 Ruutu ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Maajoukkuetaso
Suomen jääkiekkomaajoukkueetta Ruutu on edustanut useaan otteeseen, ja vuodesta 1998 saakka hän onkin lukeutunut yhdeksi maajoukkueen luottohyökkääjistä. Seitsemät maailmanmestaruuskilpailut, kolmet olympiakisat ja yhden jääkiekon maailmancupin pelannut Ruutu on A-maajoukkueen riveissä saavuttanut seitsemän arvokisamitalia; hopeaa maailmanmestaruuskisoista vuosina 1998, 2001 ja 2007 sekä maailmanmestaruuskisojen pronssia vuonna 2006. Olympiakisoista Ruutu on saanut hopeaa Torinosta vuonna 2006 ja pronssia Vancouverista vuonna 2010. Jääkiekon maailmancupista hänellä on hopeamitali vuodelta 2004.
Ruutu on pelannut A-maajoukkueessa yhteensä 78 ottelua arvokisoissa. Näissä pelaamissaan otteluissa hän on tehnyt 6+6=12 tehopistettä.
Pelaajauran jälkeen
Ruutu aloitti vuonna 2015 Columbus Blue Jacketsin palveluksessa, toimien Euroopassa kykyjenetsijänä sellaisille pelaajille, joita ei tarvitse varata NHL:ään. Kykyjenetsijän tehtävää hän hoiti vain ensimmäisen kautensa 2015-16 ajan, toimien samaan aikaan Columbuksen kehitysvalmentajana. Kaudesta 2016-17 alkaen Ruutu on toiminut ainoastaan kehitysvalmentajana, toimien Columbuksen varaamien ja Euroopassa pelaavien pelaajien tarkkailijana ja yhteyshenkilönä pelaajan ja seuran välillä.
Perhe ja yksityiselämä
Jarkko Ruudun nuoremmat veljet Mikko ja Tuomo ovat myös pelanneet jääkiekkoa ammatikseen.
Veljesten serkkuja ovat Sunrise Avenuessa bassokitaraa soittava Raul Ruutu, Norjan kansallisbaletissa balettia tanssiva Kristian Ruutu sekä laulavana näyttelijänä työskentelevä Raili Raitala. Diplomi-insinööri ja tehtaanomistaja Jaakko Ruutu on Ruudun veljesten isoisä, ja heidän isosetänsä on historiantutkijana, koulutuspoliitikkona sekä musiikkimiehenä tunnetuksi tullut Martti Ruutu. Ruudun veljesten pikkuserkku Hanno Möttölä on kaikkien aikojen menestynein suomalainen koripalloilija.
Jarkko Ruutu asuu vaimonsa, valokuvamalli Sofia Ruudun (o.s. Morelius) kanssa Töölössä, Helsingissä, ja pari avioitui 21. heinäkuuta 2012 Helsingin tuomiokirkossa. Heidän esikoislapsensa, tyttö, syntyi 2014 ja tammikuussa 2016 he saivat toisen lapsen.
Ruutu esiintyy vuoden 2020 syyskuussa MTV3-kanavalla alkavan urheiluaiheisen Penkinlämmittäjät-tv-sarjan vakiopanelistina.
The Beast Within: A Gabriel Knight Mystery
The Beast Within: A Gabriel Knight Mystery (myös: Gabriel Knight 2: The Beast Within) on Sierra On-Linen kehittämä seikkailupeli, joka julkaistiin. Peli on jatko-osa vuonna 1993 julkaistulle Gabriel Knight: Sins of the Fathersille.
Edeltäjästään poiketen peli toteutettiin kokonaisuudessaan FMV (Full Motion Video) -tekniikalla. FMV-tekniikka oli pelimaailmassa julkaisun aikaan suosittu pitkälti CD-ROM:ien laajentaman tallennuskapasiteetin ansiosta, mutta sen toteuttaminen oli kallista ja se aiheutti tarinankerrontaan vahvaa lineaarisuutta.
The Beast Within: A Gabriel Knight Mystery julkaistiin DOS:lle ja Macintoshille. Pelin Macintosh-versio käytti Sierran omaa videosoitinta esimerkiksi Macintoshin oman Quicktimen sijaan, ja sillä oli taipumus kaatuilla ja toimia hitaasti Motorola 68000 -sarjan suorittimilla varustetuilla tietokoneilla.
Gabriel Knight-trilogian kolmas ja viimeinen osa, 3D-tekniikalla toteutettu Gabriel Knight 3: Blood of the Sacred, Blood of the Damned julkaistiin vuonna 1999.
Simmias Andromeneen poika
Simmias Andromeneen poika oli makedonialainen sotilas, joka eli Aleksanteri Suuren aikaan. Hänen veljiänsä olivat Amyntas, Attalos ja Polemon. Amyntas oli luultavasti veljeksistä vanhin.
Amyntas komensi Tymphaian jalkaväkiosastoa (taksis), joka oli yksi kuudesta osastosta, joihin jalkaväen pääosa oli sijoitettu. Kun Amyntas lähetettiin Makedoniaan hakemaan täydennyksiä ennen Gaugamelan taistelua sai Simmias tehtäväkseen ottaa jalkaväkiosaston komentoonsa.
Veljeksiä epäiltiin Filotaksen oikeudenkäynnin aikana osallisuudesta salajuoneen, mutta Aleksanteri uskoi kuitenkin heidän uskollisuuteensa. Kun Amyntas kuoli vuoden 330 eaa. tienoilla tuli Attaloksesta Tymphaian jalkaväkiosasota uusi komentaja. Simmias oli saattanut kuolla ennen tätä.
Punt
Puntin maa oli muinaisten egyptiläisten käyttämä nimitys myyttiseksi jääneestä Afrikan sarvessa sijainneesta valtakunnasta. Puntin maa tunnettiin muinaisessa Egyptissä myös nimellä "Pwenet" tai Ta netjer – 'jumalten maa'. Punt oli monien eksoottisten tuotteiden lähde. Sieltä saatiin kultaa, aromaattisia öljyjä, eebenpuuta, norsunluuta, orjia ja villieläimiä. Muinaisissa egyptiläisissä kirjoituksissa kerrotaan kauppamatkoista tälle alueelle.
18. dynastian kuningatarfaarao Hatšepsutin kuolintemppelin seinällä Deir el-Bahrissa on kuvattu Puntin maahan suuntautunutta kauppamatkaa. Egyptiläiset tekivät puntilaisten kanssa vaihtokauppaa. Egyptiläiset menivät Puntin maahan merta pitkin. He eivät menneet maitse rosvojoukkojen pelossa. He vaihtoivat suitsukkeita, kultaa, kanelia, silmämeikkejä, eläviä paviaaneja, koiria, hyväntuoksuisia öljyruukkuja, puutavaraa ja 31 mirhapuuta.
Egyptiläisten matkat
Vanhimmasta tunnetusta matkasta Puntin maahan kertoo faarao Sahure 25. vuosisadalta eaa. Mentuhotep III:n hallintokautena noin 1950 eaa. Hänen upseerinsa Hannu järjesti yhden tai useampia matkoja Puntiin. Hannun on sanottu purjehtineen alas Punaista merta tutkimaan Kaakkoisia alueita Arabian niemimaalla. Hän lähetti aluksen pois Puntin osavaltiosta, vaikka jotkut ovat sitä mieltä, että hän käski itse, määränpää on ollut epäselvä. Kun alus palasi Hannu antoi kauppatavaroita (jäljempänä ' lahjoja "tai kenties" kunnianosoitus "), mukaan lukien mirhamia, jalometallia ja puuta kuninkaalle. Hannu kirjoitti nimensä retkikunnan kiveen. Sankhara, tässä samassa laaksossa kuin Hammamat, jotkut tiedot tästä valtakunnasta josta ilmenee, että tämän dynastian kuninkaat oli asioineet Arabian kanssa ja kaupanneet siten käyttöön suoraan laakson reitin Coptosin ja Punaisen meren välillä, joka on näyttänyt elvyttäneen vanhan monarkian laskevan onnen . Ensimmäinen matka Ophirin ja Puntinmaan välillä on tapahtunut Sankharan aikana. Kalliokirjoituksen sanojen mukaan, kaikki tarpeellinen oli viisaasti laadittu. Retkikunta, jonka johtajaksi faarao valitsi jalon Hannun, joka antaa meille seuraavan huomioon hänen matkastaan: . " Minut lähetettiin suorittamaan alusten matka Puntin maahan, hakemaan faaraolle tuoksuvia mausteita, joita punaisen maan ruhtinaat keräsivät pelosta ja pelko, kuten hän herättää kaikissa kansakunnissa. Ja aloin Coptosin kaupungista.-ja hänen pyhyytensä antoi komennon aseistaa miehiä, jotka olivat minun mukana siitä etelä-maan Thebai'diin" . Hänen huomioistaan matkalla Hannu puhuu viidestä pääasiallisesta asemasta, jossa vaeltaja pysähtyi nauttimaan puhdasta juomavettä. Tämä on myös sama tie, jota että kuljettiin Ptolemaioksen ja roomalaisten aikana, Coptosista itäsuunnassa satamaan Leucos Limeen (nyt Qossier) Punaisen meren rannalla, kaikkien maiden kauppiaiden suuri valtatie ja kaupallinen pääkatu, jossa vaihdettiin ihania tuotteita Arabian ja Intian välillä, joka yhdisti vanhat kansat Aasian ja Euroopan välillä.
Kuuluisin Puntin retki järjestettiin kuningatar Hatšepsutin hallintokaudella 15. vuosisadalla eaa. mirhan hakemiseksi. Kertomus matkasta on kuvattu korkokuvaan Hatšepsutin hautatemppelissä Deir el-Bahrissa. Nehsin kerrotaan johtaneen retkeä. Puntia hallitsivat reliefin kirjoituksen mukaan kuningas Parahu ja kuningatar Ati. Myös monet Hatshepsutin seuraajat kuten Thutmosis III järjestivät Puntin retkiä.
Maantieteellinen sijainti
Kenneth Kitchenin mukaan Punt todennäköisesti sijaitsi nykyisen Eritrean, pohjoisen Abessinian tai itäisen Koillis–Sudanin alueella. Muinaisen viljan, teff-heinän, löytyminen neljännen dynastian aikaisten Dahshurin pyramidin tiilistä tukee teoriaa, sillä teff kasvaa vain Eritrean ja Etiopian ylämailla. Korkokuvassa mirha-puiden taimet lastataan egyptiläiseen laivaan. Deir el-Bahrin temppelissä on löydetty merkkejä, että puut on istutettu temppelin alueelle.
Joskus ajateltiin, että suitsukkeet ja muut Puntin tuotteet osoittivat sen sijainneen Arabian niemimaan etelärannalla, tai jopa Bahrainissa tai Intiassa. Deir el-Bahrin korkokuvan afrikkalaiset eläimet ja suitsukkeita tuottavat puut ovat sulkeneet pois viimeksi mainitut teoriat.
Ta netjer
Muinaiset egyptiläiset kutsuivat Puntia Ta netjer tarkoittaen "Jumalan maata". Tämä ei tarkoittanut pyhää maata, vaan pikemminkin aurinkojumalan Ran maita eli alueita auringonnousun suunnassa Nämä itäiset maat oli siunattu pyhillä tuotteilla kuten suitsukkeilla, joita käytettiin temppeleissä. Nimitystä Ta netjer ei käytetty vain Puntista vaan myös muista itäisistä maista.
Sinuhe
Mika Waltarin teoksessa Sinuhe, egyptiläinen kerrotaan ilmeisesti Punaisen meren rannalla olevasta paikasta, josta laivat lähtivät Puntin maahan ja osa niistä palasi arvokkaan lastin kera.
Shanghain kommuuni
Shanghain kommuuni oli Shanghain suurkaupunkiin Kiinassa kulttuurivallankumouksen aikana helmikuussa 1967 osin spontaanisti perustettu lyhytikäinen paikallinen vallankumoushallinto. Ainakin nimellisesti sen esikuvana toimi vuoden 1871 Pariisin kommuuni.
Jotkut eurooppalaiset vasemmistoälyköt kuten Alain Badiou ja Slavoj Žižek ovat ylistäneet Shanghain kommuunia Pariisin kommuunin hengen henkiinherättämisestä ja yrityksestä toteuttaa kommunismia puolueesta ja valtiosta irrallaan.
Tausta
Kulttuurivallankumouksen aikana opiskelijoiden ja nuorten perustamia punakaarteja kannustettiin elokuusta 1966 alkaen hyökkäämään luokkataistelun nimissä niitä kommunistisen puolueen kaadereita ja toimihenkilöitä vastaan, jotka voitiin katsoa ”kapitalistisen tien kulkijoiksi” eli vastavallankumouksellisiksi. Hieman myöhemmin myös työläiset alkoivat järjestäytyä ja perustaa omia kaartejaan, joiden joukosta alkoi erottautua radikaali siipi. Shanghaissa tällainen kapinallisryhmä syntyi Wang Hongwen -nimisen työläisen ympärille. Tämä itseään ”Vallankumouksellisten työläisten yleispäämajaksi” kutsunut ryhmä hyökkäsi kaupungin johtoa vastaan. Paikallisjohdon tueksi syntyi puolestaan kilpaileva maltillisempi työläiskaarti. Kulttuurivallankumousta lietsonut Mao Zedongin alainen Kulttuurivallankumouksen pienryhmä antoi tukensa radikaaleille. Molemmat työläiskaartit vaativat parempia työetuja ja aloittivat paikallisen yleislakon, joka romahdutti Shanghain talouden. Kaupungin poliittiset päätöksentekoelimet lamaantuivat vuoden 1966 loppuun mennessä.
Kommuunin vaiheet
Tammikuun 1967 alussa radikaalit ottivat vallan Shanghain johtavassa lehdessä Wenhui baossa. Mao Zedong antoi tälle julkisesti hyväksyntänsä, mikä innosti radikaaleja menemään pidemmälle. Vallankumouksellisten työläisten yleispäämaja ilmoitti ottaneensa vallan koko kaupungissa, erottaneensa kaupungin aiemman johdon ja tuominneensa heidät kuolemaan. Kun Mao ja Kansan päivälehti ylistivät tätäkin tekoa, käynnistyi kaikkialla Kiinassa ”tammikuun myrskynä” tunnettu sarja ”vallankaappauksia”, joissa punakaartit hyökkäsivät paikallishallintoja vastaan ja ottivat niiden virastot haltuunsa. Shanghaissa vallan ottaneet radikaalit julistivat 5. helmikuuta 1967 perustetuksi Shanghain kommuunin, jonka esikuvana pidettiin Pariisin kommuunia. Toimintaan osallistuneet luonnehtivat jälkeenpäin Shanghain kommuunin perustamista ”oikeaksi vallankumoukseksi”, joka erosi täysin aiemmasta kommunistien vallan byrokraattisesta järjestelmästä. Johtavan aseman Shanghain kommuunissa onnistuivat kuitenkin saamaan Kulttuurivallankumouksen pienryhmän tukea nauttineet Zhang Chunqiao ja Yao Wenyuan.
Kun samanlaisia kommuuneita julistettiin perustetuiksi muuallakin Kiinassa, Mao alkoi huolestua tapahtumien karkaavan hänen käsistään. Kommunistisen puolueen keskuskomitea päätti 19. helmikuuta, että nimitystä ”kommuuni” sai käyttää vain vanhoista kansankommuuneista sekä Shanghain kommuunista. Kansan vapautusarmeija määrättiin ottamaan valta paikallistasolla ja perustamaan kommuunien tilalle vallankumouskomiteoita, joiden johdossa olisi edustajia armeijasta, oikeaoppisista puoluekaadereista ja ”kansanjoukoista”. Näin vallankumous saatiin takaisin Maon ja puoluejohdon ohjaukseen. Kurinpalautus aloitettiin helmikuun lopussa Shanghaista, jossa kommuuni korvattiin kuvatunlaisella armeijan kontrolloimalla vallankumouskomitealla. Kommuuni julistettiin lakkautetuksi 24. helmikuuta. Zhang Chunqiao säilytti asemansa myös uuden vallankumouskomitean johdossa.
Hieman myöhemmin Mao alkoi pelätä armeijan vanhoillisten johtajien pysäyttävän kulttuurivallankumouksen etenemisen, ja alkoi jälleen suosia kapinallisia ryhmiä ja punakaarteja. Elokuuhun 1967 mennessä Kiina vajosi lähes täydelliseen sekasortoon erilaisten aseellisten ryhmien ottaessa kaikkialla yhteen. Myös Shanghaissa käytiin vuoden 1967 aikana katutaisteluja eri punakaartien ja työläiskaartien välillä.
Espoon seurakuntayhtymä
Espoon seurakuntayhtymä on Suomen toiseksi suurin. Sen seurakunnissa on 165 530 jäsentä, mikä on kaupungin koko väkiluvusta noin 57,1 prosenttia. Työntekijöitä seurakunnissa ja seurakuntayhtymän virastossa on yhteensä yli 600.
Espoon seurakuntayhtymä julkaisee viikoittain ilmestyvää Kirkko ja kaupunki-lehteä, joka jaetaan osoitteellisena kaikkiin Espoon seurakuntien jäsentalouksiin.
Seurakuntavaalit
Olarin seurakunnassa 15 prosenttia äänioikeutetuista kävi äänestämässä vuoden 2010 seurakuntavaaleissa. Vuoden 2014 vaaleissa luku aleni 12,6 prosenttiin äänioikeutetuista.
Rättvikin kunta
Kunnan maapinta-ala on 1 920,67 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 11 103 henkeä (31.12.2021).
Rättvikin suomalaismetsässä kunnan pohjoisosassa oli vielä 1800-luvulla metsäsuomalaisten asuinalueita.
Kunnassa on 700 yritystä, joista pääosa on pieniä. Peruskouluja on useita, lukioita on yksi. Muita kunnallisia palveluita on ainakin terveyskeskus ja kirjasto. Rättvikin luonto tarjoaa ajanviettomahdollisuuksia, kuten uintipaikkoja ja kävelyreittejä. Nähtävänä on muun muassa kirkkoja, kotiseutumuseoita ja taidenäyttely.
Vuonna 2007 kunnassa oli 23,60 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 1,2 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Rättvikin maalaiskunnan vaakuna. Myös Bodan ja Oren maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 98 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 2,5 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 75 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 167 643 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 147 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 6 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 68,1 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 3 448 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Luettelossa mainituista taajamista Söderås on sittemmin kasvanut yhteen Rättvikin taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Rättvikin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Rättvikin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Skogfossin voimalaitos
Skogfossin voimalaitos on rakennettu 1964. Voimala sijaitsee Finnmarkissa Venäjän ja Norjan rajalla Paatsjoen länsirannalla. Sähkövesivoimalaitoksen teho on 60 MW ja keskimääräinen vuosituotanto on 258 GWh/a. Laitoksella on kaksi sähkögeneraattoria. Voimalaitoksen omistaa tytäryhtiö Pasvik Kraft AS.
Ziad Jaziri
Ziad Ben Mactouf Jaziri (, s. 12. heinäkuuta 1978 Sousse, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Jaziri oli aktiiviurallaan myös Tunisian maajoukkueen vakiopelaajia.
Seurajoukkueura
Jaziri aloitti uransa vuonna 1998 kotikaupunkinsa joukkueessa Étoile Sahelissa Tunisian pääsarjassa, Ligue Professionnelle 1:ssä. Hänen oli tarkoitus siirtyi kaudeksi 2002–2003 Al-Ahliin Saudi-Arabiaan, mutta siirron epäonnistuttua Jaziri pelasi vielä kauden kotimaassaan ennen siirtymistään kahdeksi kaudeksi Turkin Superliigan Gaziantepsporiin. Tämän aikana hän pelasi myös Uefa Cupissa kolme ottelua vuonna 2004 ja teki Turkin pääsarjassa kahden kauden aikana 17 maalia 49 ottelussa. Kaudeksi 2005–2006 Jaziri siirtyi Ranskaan Troyesiin, joka pelasi Ligue 1 sarjatasolla. Ensimmäisellä kaudella Jaziri pelasi 23 ottelua, mutta onnistui maalinteossa vain viidesti. Seuraavalla kaudella hän pelasi valmentajansa päätöksellä poikkeuksellisesti harvemmin hyökkääjänä ja enimmäkseen keskikentän laidalla. Troyesin pudottua samalla kaudella Ligue 2:een Jaziri erosi seurasta.
Tamsalu
Historia
Ensimmäinen maininta Tamsal-nimisestä kartanosta on vuodelta 1512. Kun Tapa–Tartto-rata otettiin käyttöön vuonna 1876, asutus Tamsalin kartanon mailla rautatien ympärillä alkoi kasvaa.
Vuonna 1991 kunta sai itsehallinnollisen aseman ja vuonna 1996 sille myönnettiin kaupunkioikeudet. Tamsalun kaupunki menetti itsenäisen asemansa ja siitä tuli epäitsenäinen kaupunki 16.6.2005 yhdistyttyään Tamsalun kunnan kanssa uudeksi Tamsalun kunnaksi. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tamsalun kunta ja vanha Tapan kunta yhdistettiin uudeksi Tapan kunnaksi.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Tamsalun epäitsenäisessä kaupungissa oli 2 236 asukasta, joista 1 848 (82,6 %) oli virolaisia, 264 (11,8 %) venäläisiä ja 123 (5,5 %) muita kansallisuuksia.
Wikisanakirja
Wikisanakirjaa voi käyttää:
Ziad Jaziri
Maajoukkueura
Maajoukkueessa Jaziri esiintyi ensi kerran 22. joulukuuta 1999 Ghanaa vastaan pelatussa ottelussa. Sittemmin hän kuului maan vakiohyökkääjiin 2000-luvun alussa ja edusti maataan vuoden 2002 ja 2006 MM-kisoissa. Hän pelasi yhteensä kuusi ottelua MM-kisatasolla ja teki niissä yhden maalin vuoden 2006 MM-kisoissa Saudi-Arabiaa vastaan.
Wikisanakirja
Wikisanakirjan artikkeleina on erikielisiä sanoja sisältäen tiedon sanan luokittelusta ja merkityksestä. Artikkelissa annetaan sanalle muiden muassa synonyymejä ja käännöksiä. Englanninkielinen Wikisanakirja aloitti 12. joulukuuta 2002, ja ensimmäiset muunkieliset Wikisanakirjat (ranska ja puola) 29. maaliskuuta 2004.
Ziad Jaziri
Maajoukkueura
Jaziri oli myös voittamassa Afrikan-mestaruutta Tunisialle vuonna 2004. Tuolloin hän teki turnauksessa kaksi maalia joista toinen syntyi loppuottelussa Marokkoa vastaan.
Jaziri pelasi 64 maaottelua ja teki niissä 14 maalia.
Wikisanakirja
Suomenkielinen Wikisanakirja
Suomenkielisen Wikisanakirjan artikkeleissa kerrotaan vieras- ja suomenkielisistä sanoista suomeksi. Suomenkielinen versio aloitti 2. toukokuuta 2004 Wiktionaryna. Sen nimi suomennettiin Wikisanakirjaksi 9. syyskuuta 2004 suomenkielisessä Wikipediassa päättyneessä äänestyksessä. 19. maaliskuuta 2005 kirjoitettiin suomenkielisen Wikisanakirjan tuhannes artikkeli. 26. syyskuuta 2005 suomenkielinen Wikisanakirja alkoi eritellä suuria ja pieniä kirjaimia sanan ensimmäisen kirjaimen osalta. Tämä oli toteutettu joissakin muissa Wikisanakirjoissa, kuten englanninkielisessä, jo aiemmin. 2.11.2022 suomenkielisessä Wikisanakirjassa on yli 423 000 artikkelia. Suomenkielinen Wikisanakirja on 20. suurin eri kielten Wikisanakirjojen joukossa artikkelimäärällä mitattuna.
Leslie Dixon
Leslie Dixon (s. 1970) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -tuottaja.
Ura
Dixon tunnetaan käsikirjoittajana muun muassa elokuvista Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä (1993), Hairspray (2007) ja Rajaton (2011). Hän oli Saturn-palkintoehdokkaana elokuvan Perjantai on pahin (2003) käsikirjoituksesta.
Yksityiselämä
Dixon on valokuvaaja Dorothea Langen ja maalari Maynard Dixonin tyttärentytär. Hän on naimisissa käsikirjoittaja Tom Ropelewskin kanssa. He asuvat Beverly Hillsissä, Kaliforniassa.
Sascha Lewandowski
Sascha Lewandowski (5. lokakuuta 1971 Dortmund – 8. kesäkuuta 2016 Bochum ) oli saksalainen jalkapallovalmentaja.
Jouni Ovaska
Ovaska toimi keskustan puoluesihteerinä 2016–2018. Hän johti keskustan puoluevaltuustoa vuosina 2012 –2016.
Sascha Lewandowski
Ura
Syyskuussa 2015 Lewandowskista tuli 1. FC Union Berlinin päävalmentaja vuoteen 2017 ulottuvalla sopimuksella. Hän erosi tehtävistään burnoutin vuoksi maaliskuussa 2016.
Jouni Ovaska
Ovaska on Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2017. Helmikuussa 2022 hänet valittiin keskustan eduskuntaryhmän toiseksi varapuheenjohtajaksi. Ovaska valittiin liikenne- ja viestintävaliokunnan puheenjohtajaksi huhtikuussa 2023.
Sascha Lewandowski
Kuolema
Lewandowski löydettiin kuolleena asunnostaan Bochumista 8. kesäkuuta 2016. Hän oli kärsinyt burnoutista. Lewandowski oli ollut kuolemaa edeltävinä päivinä poliisin kuultavana epäiltynä lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Poliisin tietojen mukaan Lewandowski oli tehnyt itsemurhan.
Jouni Ovaska
Koulutus
Ovaska kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenkyrön F. E. Sillanpään lukiosta vuonna 2005. Suoritettuaan asepalveluksen Parolan panssariprikaatissa hän aloitti opinnot Hämeenlinnan opettajankoulutuslaitoksella vuonna 2006. Opiskeluaikanaan Ovaska työskenteli kaupan alalla ja keskustan kansanedustaja Tuomo Puumalan eduskunta-avustajana. Ovaska valmistui Tampereen yliopistosta kasvatustieteiden kandidaatiksi 2010 ja maisteriksi 2014. Opiskelujen ohessa Ovaska toimi Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan (Tamy) edustajistossa vuosina 2007–2013 (varapuheenjohtaja vuonna 2012). Hän oli keskustanuorten varapuheenjohtaja kaksivuotiskauden 2011–2013.
Poliittinen toiminta
Ovaska toimi vuosina 2007–2010 Hämeenkyrön seurakunnan kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Kunnallisvaaleissa 2008 hänet valittiin Hämeenkyrön kunnanvaltuustoon. Ovaska on ollut sivistyslautakunnan puheenjohtaja. Kunnallisvaaleissa 2012 hän oli 282 äänellä Hämeenkyrön ääniharava. Ovaska on johtanut kunnanhallitusta vuosina 2013 –2016. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Ovaska oli ensikertalaisena ehdolla Pirkanmaan vaalipiiristä ja sai 1 211 ääntä. Vuoden 2014 europarlamentinvaaleissa Ovaska sai 2 897 ääntä.
Ovaska valittiin keskustan puoluevaltuuston puheenjohtajaksi vuonna 2012 Kouvolassa. Hänet valittiin jatkokaudelle kunniapuheenjohtaja Paavo Väyrysen esityksestä marraskuussa 2014 Porissa.
Vuoden 2015 Ovaska ylsi varasijalle Pirkanmaan vaalipiirissä saavuttaen 4454 ääntä. Vuosina 2015–2016 Ovaska toimi Eduskunnan I varapuhemies Mauri Pekkarisen erityisavustajana.
Ovaska toimi Keskustan puoluesihteerinä vuosina 2016-2018.
Isao Tomita
Isao Tomita (22. huhtikuuta 1932 Tokio – 5. toukokuuta 2016 Tokio ) oli japanilainen säveltäjä, sovittaja ja soittaja, joka oli tunnetuimpia ja arvostetuimpia syntetisaattorimusiikin pioneereja.
Tomita syntyi Tokiossa ja vietti varhaisen lapsuutensa isänsä kanssa Kiinassa. Palattuaan Japaniin hän otti yksityisoppitunteja säveltämisessä ja orkestraatiossa opiskellen samalla taidehistoriaa Tokion Keio-yliopistossa. Hän valmistui 1955 ja ryhtyi täyspäiväiseksi säveltäjäksi. Hän sävelsi pääasiassa televisiota, elokuvia ja teatteria varten. Tomita sai lukuisia palkintoja 1950- ja 1960-luvulla sävellyksistään ja tuli kenties Japanin tunnetuimmaksi nykyajan säveltäjäksi.
Kuultuaan Wendy Carlosin levyjä, joissa soitettiin Bachin musiikkia syntetisaattorilla, Tomita oli niin syvästi vaikuttunut, että päätti alkaa tehdä itse jotain vastaavaa. Vuonna 1973 Tomita muodosti Plasma Music -nimisen elektronisen musiikin ryhmän, ja vietti noin vuoden ajan rakentaen kotistudiotaan, jonne hän hankki itselleen saman Moogin valmistaman Modular III -syntetisaattorimallin, jolla Carlos oli levyttänyt ensimmäisen albuminsa. Tomitan ensimmäinen syntetisaattori-levy, Switched-On Rock, ilmestyi vuonna 1972, mutta hänen varsinainen läpimurtonsa oli vuonna 1974 julkaistu Snowflakes are Dancing, joka sisälsi syntetisaattorilla ja mellotronilla esitettyjä sovituksia Claude Debussyn pianosävellyksistä. Levy erottui Carloksen barokkityylisistä levyistä sekä muista tuolloin markkinoilla olleista klassisen musiikin syntetisaattorisovituksista, koska Tomita oli ottanut huomattavia vapauksia sovituksensa suhteen. Alkuperäisteokset olivat vain pianolle tehtyä materiaalia, mutta Tomitan monelle raidalle nauhoitetut sovitukset kuulostivat enemmän syntetisaattorien orkesterilta. Dynaamiset vaihtelut ja mitä erilaisimmat Moog-syntetisaattoreiden äänensävyt antoivat sovituksille erittäin omintakeisen ilmeen.
thumb|370px|Tomitan uraauurtava levy Snowflakes Are Dancing (1974), kuvassa säveltäjä [[Claude Debussy.]] Seuraavina vuosina ilmestyivät myös levyt, joissa oli esimerkiksi Stravinskin Tulilintu, Modest Musorgskin Näyttelykuvia sekä Gustav Holstin Planeetat sovitettuna syntetisaattorille. Levyt menestyivät myös kaupallisesti, koska uudenlaiset äänimaisemat onnistuivat herättämään myös suuren yleisön mielenkiinnon. Esimerkiksi Firebird (1975, Tulilintu) myi yli satatuhatta kappaletta ja nousi eri maissa albumilistojen kärkipäähän. Eniten kiistoja herätti Holstin Planeetat-teokseen pohjautuva levy, The Tomita Planets, jossa Tomita otti erilaisia vapauksia teoksen suhteen ja lisäsi kaikenlaisia kommunikaatio- ja moottoriefektejä luomaan levylle sci-fi-tunnelmaa. Holstin perilliset yrittivät saada levyn pois markkinoilta, mutta eivät onnistuneet siinä.
Tomita esiintyi myös konserteissa, joista osa oli spektaakkelimaisia esityksiä suurine ilotulituksineen. Levyjä ilmestyi vuosien mittaan lisää kymmenittäin, esimerkiksi sinfoniaorkesterin kanssa levytetty Tale of Genji (1999), joka pohjautui Genjin tarinaan.
Kautokeinon kapina (elokuva)
Kautokeinon kapina on norjansaamelaisen Nils Gaupin ohjaama elokuva vuodelta 2008. Se sai ensi-iltansa Tromssan kansainvälisellä filmifestivaalilla tammikuussa 2008. Suomen ensi-ilta oli vuoden 2008 Sodankylän elokuvafestivaaleilla. Elokuvan suomennoksessa tapahtumapaikkaa kutsutaan norjalaisittain Kautokeinoksi, vaikka suomeksi kunnan nimi on oikeastaan Koutokeino.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1850-luvun Lappiin, ja erityisesti vuoden 1852 Koutokeinon kansannousun ympärille. Ohjaaja Gaupilla on henkilökohtainen yhteys tapahtumiin, sillä hän on itse yhden kapinallisen jälkeläinen.
Ruth-niminen kauppias (Mikael Persbrandt) myy viinaa alkoholismiin taipuville saamelaisille. Viinan ostamisesta syntyneet velat vaaditaan maksamaan poroilla. Elen-niminen saamelainen (Anni-Kristiina Juuso) kieltäytyy maksamasta kohtuutonta velkaa, sillä tämä tietäisi perinteisen elinkeinon loppumista. Ruth vangitsee osan velkaantuneista saamelaisista, Elen onnistuu vapauttamaan vangitut henkilöt oikeudessa. Kauppias vaatii poroja edelleen korvauksena, elinkeinon menettämisen pelossa saamelaiset eivät tähän suostu. Tapahtumat johtavat lopulta vuoden 1852 Koutokeinon kansannousuun.
Manu Tuominen
Manu Petteri Tuominen (s. 5. kesäkuuta 1965 Liperi) on suomalainen prikaatikenraali. Hän on toiminut heinäkuun 2023 alusta Pääesikunnan koulutuspäällikönä. Tuominen toimi vuosina 2021–2023 Kainuun prikaatin komentajana.
Tuominen suoritti Kadettikoulun vuosina 1986–1989 ja esiupseeri- ja yleisesikuntaupseerikurssit 1996–1998. Hän on urallaan toiminut muun muassa Pääesikunnassa apulaisosastopäällikkönä 2017–2020, puolustusasiamiehenä Ruotsissa 2014–2017, puolustusministerin sotilasneuvonantajana 2009–2011 ja suomalaisen kriisinhallintajoukon komentajana ISAF-operaatiossa Afganistanissa 2008–2009. Koulutukseltaan Tuominen on myös MBa Helsingin kauppakorkeakoulusta.
Max Linder
Max Linder (oik. Gabriel-Maximilien Leuvielle; 16. joulukuuta 1883 Saint-Loubès, Gironde, Ranska – 31. lokakuuta 1925 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja näyttelijä. Linder oli mykkäelokuvan uranuurtaja, jota Charles Chaplin sanoi esikuvakseen. Häntä on luonnehdittu maailman ensimmäiseksi filmitähdeksi. Hänen elokuvauransa parhaana vaiheena pidetään vuosia 1905–1916. Linder siirtyi 1916 Yhdysvaltoihin, mutta menestys jäi vähäiseksi.
Elämä
Linderin isä oli juutalainen viininviljelijä. Linder kiinnostui jo hyvin nuorena teatterista, ja työskennellessään alalla Pariisissa hän ihastui elokuvaan. Hän meni 1905 töihin Pathén studiolle, ja hänestä tuli koomikko, ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja taiteilijanimellä Max Linder.
Linder sai 1917 kutsun Yhdysvaltoihin Essanay-studiolle, Charles Chaplinin tilalle. He tapasivat tuolloin, ja hän sai Chaplinilta omistuskirjoituksella varustetun valokuvan. Tekstissä Chaplin sanoo Linderiä professoriksi ja itseään tämän opetuslapseksi. Tuon kauden elokuvat eivät kuitenkaan menestyneet, ja hän palasi kotimaahan. Ranskassa Linder avioitui Hélène Petersin kanssa.
Linder matkusti vielä toistamiseen Yhdysvaltoihin ja teki siellä 1920-luvulla kolme elokuvaa, Seitsemän vuoden onnettomuus (1921), Ainoastaan naisille (1921) ja Kolme muskettisolttua (1922). Jotkut kriitikot katsovat, että ne eivät yllä hänen uransa alkuvuosien tuotannon tasolle. Toisaalta Serge Bromberg pitää esimerkiksi Seitsemän vuoden onnettomuutta timanttina. Kahden ensimmäisen päähenkilö on Max, kolmas parodioi seikkailuelokuvaa. Max oli Linderin lyhytelokuvien päähenkilön nimi jo hänen työskennellessä Pathélla uransa alussa.
Uran lasku- ja masennuskaudet johtivat siihen, että hän teki vaimonsa kanssa itsemurhan.
Linderin ja Petersin tytär on Maud Linder (1924–2017), joka kasvoi isovanhempiensa hoivissa. Hän teki isästään kaksi elokuvaa, Mies ja silkkipytty ja Max Linderin seurassa sekä kirjoitti isästään 1992 ilmestyneen kirjan Les Dieux du cinéma muet: Max Linder.
Stepan Makarjev
Stepan Andrejevitš Makarjev (, 23. syyskuuta 1895 Soutjärven volostin Kallionalaisen kylä – 27. marraskuuta 1937 Petroskoi ) oli vepsäläissyntyinen neuvostoliittolainen kansatieteilijä, perinteentutkija ja historioitsija.
Stepan Makarjev syntyi osittain venäläistyneeseen äänisvepsäläiseen talonpoikaisperheeseen. Hänen isänsä kävi ansiotöissä Pietarissa, jonne koko perhe muutti myöhemmin. Makarjev osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja Venäjän sisällissotaan, työskenteli vesiliikennelaitoksen palveluksessa Voznesenjessa ja oli mukana puolue- ja nuorisoliittolaistoiminnassa.
Vuonna 1923 Makarjev lähetettiin opiskelemaan Leningradiin, jossa hän valmistui yliopistosta kansatieteilijäksi ja suoritti jatko-opintoja Vladimir Bogorazin johdolla. Vuonna 1928 hänet nimitettiin Neuvosto-Karjalan kotiseutumuseon johtajaksi. Makarjev keräsi kansatieteellistä aineistoa, organisoi kotiseuduntutkimusta ja oli perustamassa Karjalan tieteellistä tutkimusinstituuttia, jonka käytännön johtajana hän toimi vuosina 1931–1935. Hänen omat tutkimuksensa käsittelivät varsinkin vepsäläisten kansatiedettä ja suullista perinnettä. Makarjevilla oli myös poliittisia luottamustehtäviä ja hän oli Karjalan ASNT:n toimeenpanevan keskuskomitean jäsen.
Makarjev erotettiin virastaan, toimeenpanevasta keskuskomiteasta ja kommunistipuolueesta Neuvosto-Karjalan suomalaisjohdon syrjäyttämisen yhteydessä vuonna 1935. Hän työskenteli sen jälkeen kotiseutumuseon historiallisen osaston johtajana.
Makarjev pidätettiin ensimmäisen kerran vuonna 1935 ja toistamiseen heinäkuussa 1937. Hänet tuomittiin kuolemaan neuvostovastaisen vakoilu- ja kapinallisjärjestön jäsenenä ja teloitettiin ilmeisesti Petroskoin lähellä. Makarjev rehabilitoitiin vuonna 1965.
Premonstratenssit
thumb|Premonstratenssi. [[Wenzel Hollarin etsaus (1661).]] thumb|left|280px|Prémontrén luostari 1780-luvulla. Premonstratenssit olivat Norbert Xantenilaisen (n. 1080 – 1134) perustama hengellinen ritarikunta; hän perusti vuonna 1121 luostarin Prémontréen Pohjois-Ranskaan pappissäätiönä, jonka tehtävänä oli saarnaaminen askeettisessa köyhyydessä eläen. Hän hyväksyi augustinolaissäännön täydentäen sitä sisterssiläisten puritaanisesta luostariperinteestä ottamillaan määräyksillä. Uudet premonstratenssiluostarit, joita syntyi nopeassa tahdissa, hän organisoi Citeaux'n mallin mukaan; mutta niin suuresti kuin sisterssiläiset vaikuttivatkin premonstratensseihin, nämä olivat maailmaan aivan eri tavalla suuntautuneita. Premonstratenssit ottivat vastuun pitäjänkirkosta ja ryhtyivät työhön länsislaavien parissa; heistä tuli etenkin länsislaavien alueilla tärkeitä taloudellisessa kehityksessä, koska alkoivat viljellä viljelemättömiä alueita, joihin asettuivat asumaan.
Hadley Cantril
Hadley Cantril (1906 Hyrum, Utah – 1969) oli yhdysvaltalainen sosiaalipsykologi. Hän valmistui Dartmouth Collegesta vuonna 1928 ja tohtoriksi hän väitteli Harvardin yliopistosta vuonna 1931. Cantril toimi Princetonin yliopistossa vuoteen 1955 saakka, jonka jälkeen hän perusti Institute for International Social Researchin.
Princetonissa olleessaan Cantril osallistui Radio Projectiin, ja julkaisi muun muassa Orson Wellesin Maailmojen sodan synnyttämää paniikkia käsittelevän tutkimuksen.
Konsensus-päätöksenteko
Konsensus-päätöksenteko on päätöstentekoprosessi, jossa ei ainoastaan tyydytä enemmistön haluamaan lopputulokseen, vaan pyritään myös ottamaan huomioon vähemmistöön jäävien vastustus ja sisällyttämään se lopputulokseen, luoden hyväksyttävimmän ja parhaan mahdollisen päätöksen (konsensus = yhteisymmärrys, jonkinasteinen yksimielisyys). Konsensuksen vastakohdaksi voidaan määrittää sen puute, dissensus (eng.).
Menetelmän yksi tavoite on vähentää ryhmien äänivaltaa ja nostaa esiin yksittäisiä ääniä. Koska konsensus-päätöksenteko pyrkii vähimmäistämään vastustuksen, se on suosittu kansalaisjärjestöissä, joissa päätöksiä noudatetaan mieluiten, jos niillä on suurin mahdollinen tuki. Konsensusta vaaditaan silloin, kun päätöksen noudattamisen valvominen on mahdotonta, ja päätöksen noudattaminen jää yksittäisten yksilöiden harteille. Tällaisissa tapauksissa enemmistö ei voi yksinkertaisesti pakottaa haluaan vähemmistön päälle kuulematta heidänkin ääntään. Koska tarkemman konsensuksen hakeminen on useimmiten aikaavievää ja kuluttavaa, järjestöissä varataan konsensus-päätöksenteko useimmiten vain tärkeimpiä päätöksiä varten.
Touch Book
Touch Book on Always Innovatingin kosketusnäytöllinen minikannettava tietokone. Siinä on irrotettava näyttö, joten sitä voi käyttää Tablet PC:nä. Sitä myydään näppäimistön kanssa ja ilman. Näppäimistöllinen hinta on 399$ eli n.272€ ja ilman näppäimistöä 299$ eli n.204€. Touch Bookia on julkaistu jo vuoden 2009 kesän ajan. Laitteisto on siinä jo lopullista. Ohjelmistossa on vielä bugeja eli sitä vielä kehitellään. Touch Bookin käyttöjärjestelmä on Linuxiin perustuva käyttöjärjestelmä.
Stephen Lumpkins
Stephen Lumpkins (s. 16. huhtikuuta 1990 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän edustaa Korisliigassa pelaavia Korikobria. Liigadebyyttinsä Lumpkins teki lokakuussa 2014 pelatussa ottelussa Namika Lahtea vastaan. Lumpkins liittyi Korikobrien vahvuuteen elokuussa 2014 ja ehti ennen saapumistaan pelaamaan kotimaansa lisäksi ammattilaisena myös Hollannissa.
Lyle & Scott
Lyle & Scott on skotlantilainen vaateyritys. Yrityksen perustivat William Lyle ja Walter Scott vuonna 1874 Skotlannin Hawickissa.
Lyle & Scottin vaatteet ovat olleet tunnettujen golfaajien, kuten Greg Normanin, Lee Westwoodin ja Sandy Lylen lisäksi muidenkin julkisuuden henkilöiden suosimia. Muun muassa Sean Connery, Bob Hope, Bing Crosby, Cristiano Ronaldo sekä Razorlight- ja Arctic Monkeys -yhtyeiden jäsenet ovat käyttäneet yrityksen tuotteita.
Melkefossin voimalaitos
Melkefossin voimalaitos on Paatsjoessa Finnmarkin läänissä sijaitseva norjalainen vesivoimalaitos, joka on rakennettu 1978. Sähkövesivoimalaitoksen teho on 26 megawattia ja keskimääräinen vuosituotanto on 129 gigawattituntia vuodessa. Laitoksella on yksi sähkögeneraattori. Voimalaitoksen omistaa Varanger Kraftin tytäryhtiö Pasvik Kraft.
Matti Honka
Kokkolan Vitsarin kylästä kotoisin oleva Honka tunnetaan myös ruotsinkielisellä nimellään Matts Johansson Lillhonga. Hänen vanhempansa olivat talollinen Johan Lillhonga ja Brita Antintytär.
Useimmat Hongan Pohjanmaalle rakentamista puukirkoista olivat ruotsalaisiin esikuviin perustuvia kulmistaan viistettyjä ristikirkkoja. Hongan rakentamien kirkkojen tyylipiirteitä ovat lisäksi jyrkkäharjainen katto ja niistokulmaisuus, joko 12- tai jopa 20-nurkkaisuus. Niissä oli myös usein matalahko kaksijakoinen torni. Osan kirkoista Honka suunnitteli ja rakensi veljensä Juhanin kanssa.
Hongan puoliso oli Magdalena Riippa (eli vielä 1785).
Moss FK
thumb|right|270px|Seuran kotistadion [[Melløs Stadion ]] Moss Fotballklubb on jalkapalloseura Mossin kunnasta. Seura pelaa Norjan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla 3. Divisjonissa. Moss on voittanut kertaalleen Norjan mestaruuden. Tämä tapahtui vuonna 1987. Norjan Cupin seura on voittanut vuonna 1983.
Menkijärven lentokenttä
Menkijärven lentokenttä on Alajärvellä Menkijärven kylässä lähellä Lapuan ja Kuortaneen rajaa sijaitseva lentopaikka. Lentokenttää käyttävät Alajärven Ilmailukerho, Järviseudun Lentokerho, Vaasan Lentokerho sekä kesäisin Ilmasotakoulun Lentokerho ja Etelä-Pohjanmaan Ilmailukerho. Keväisin kenttä on myös puolustusvoimien käytössä, jolloin se saattaa olla siviileiltä suljettu. Kentän pääkiitotie on hyvässä kunnossa, eikä siinä ole vaikuttavia reunaesteitä. Toista, vanhaa kiitotietä käytetään pääasiassa hinauskoneiden laskeutumiseen ja purjekoneiden varalaskupaikaksi, ja sen pinta on murtunut ja osittain kuoppainen.
Claude Mauriac
Claude Mauriac (1914 Pariisi, Ranska – 1996 Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen kirjailija ja kriitikko. Hän opiskeli oikeustiedettä. Toisen maailmansodan jälkeen hän oli 1944–1949 Charles de Gaullen sihteeri. Sen jälkeen hän kirjoitti Le Figaroon kritiikkiä elokuvista ja kirjallisuudesta. Merkittävässä esseekokoelmassa L'Alittérature comtemporaine (1958) hänen aiheitaan ovat muun muassa Samuel Beckett ja Georges Bataille. Kirjailijana hän kuuluu uuden romaanin edustajiin.
Claude Mauriacin isä oli kirjailija François Mauriac.
3rei Sud Est
3rei Sud Est (tunnetaan myös nimillä 3 Sud Est ja 3SE) on romanialainen, vuonna 1997 perustettu, dance-musiikkia esittävä yhtye, jonka muodostavat laulajat Viorel Sipos, Laurenţiu Duţă ja Mihai Budeanu.
Yhtyeen jäsenten yhteistyö alkoi jo vuonna 1993 Duţăn esiintyessä soololaulajana Mamaia Festivalilla, kun kaksi muuta olivat mukana koreografiassa taustatanssijoina. Yhtyeen perustamisvuonna 1997 ilmestyi myös ensimmäinen albumi Ai plecat.
Wuhanin välikohtaus
Wuhanin välikohtaus oli Kiinan Wuhanissa kulttuurivallankumouksen aikana heinäkuussa 1967 tapahtunut väkivaltainen selkkaus, joka liittyi aseistettujen ryhmien väliseen valtataisteluun.
Mao Zedongin alettua lyhyen hillitsemisvaiheen jälkeen uudelleen lietsoa vallankumousta ja kannustaa punakaarteja Kiina oli heinäkuussa 1967 ja valmiiksi hyvin levottomassa tilassa. Tuolloin Kulttuurivallankumouksen pienryhmään kuuluneet turvallisuusministeri Xie Fuzhi ja Wang Li matkustivat Wuhaniin tukemaan paikallisia radikaaleja punakaarteja näiden vaatiessa paikkaa kaupungin vallankumouskomiteassa. Wuhania piti kuitenkin hallussaan ”miljoona sankaria” -niminen maltillinen kaarti, jonka johdossa ollut Kansan vapautusarmeijan kenraali Chen Zaidao ei suostunut hyväksymään tätä päätöstä. ”Miljoona sankaria” sieppasivat ja pahoinpitelivät Xien ja Wangin ja vaativat radikaalien eroamista Kulttuurivallankumouksen pienryhmästä. Osapuolten tietämättä puhemies Mao oli samaan aikaan rutiinivierailulla kaupungissa. Tähän vedoten Kiinan radikaalit ryhmät väittivät konservatiivien yrittäneen vallankaappausta Maoa vastaan. Vaikka Mao ei edes itse uskonut vallankaappausväitteeseen, hän päätti antaa tukensa radikaaleille. Wuhaniin lähetettiin Maolle uskollisia sotajoukkoja tukemaan radikaalien vaatimuksia ja myös Zhou Enlai saapui kaupunkiin sovittelemaan tilannetta.
Wuhanin välikohtauksen seurauksena radikaalit punakaartit ottivat vallan Wuhanissa ja käynnistivät vastustajiinsa kohdistuneen valtavan puhdistuksen, jonka yhteydessä lähes 200 000 ihmistä pahoinpideltiin ja tuhansia kuoli. Kiinan puoluejohdon vasemmistolaisten vaatimuksista punakaarteja kehotettiin nyt koko maassa hyökkäämään konservatiivien kimppuun. Tämän seurauksena maa ajautui vielä entistäkin huomattavasti syvempään sekasortoon, joka tunnetaan nimellä ”elokuun anarkia”, ja aseelliset yhteenotot levisivät kaikkialle maahan.