cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eleusis
Esihistoria ja mytologia
pienoiskuva|vasen|upright|[[Demeter ja Kore eli Persefone Eleusiista löydetyssä marmorireliefissä, n. 500–475 eaa. Eleusiin arkeologinen museo.]] Mytologian mukaan sureva Demeter saapui Eleusiihin vanhan naisen hahmossa sen jälkeen, kun Haades oli siepannut hänen tyttärensä Persefonen. Eleusiin kultissa Persefonesta käytettiin nimitystä Korē ('Tytär'). Eleusiin kuningas Keleoksen tyttäret tarjosivat Demeterille suojan. Kiitokseksi Demeter tarjosi kuninkaan pojalle, joko Demofonille tai Triptolemokselle, ambrosiaa sekä piti tätä yöllä salaa tulen päällä tehdäkseen tästä kuolemattoman. Kuningatar näki tämän kerran, käsitti tapahtuman väärin ja ajoi Demeterin pois palatsista.
Nikolai Švernik
Vuonna 1925 Švernik valittiin NKP:n keskuskomiteaan. Hän toimi vuosina 1925–1929 puoluesihteerinä Leningradin piirissä ja 1930–1944 Neuvostoliiton ammattiyhdistysliikkeen pääsihteerinä. Vuonna 1941 hänet nimitettiin puolueen politbyrooseen. Hän oli korkeimman neuvoston puhemiehistön ensimmäinen varapuheenjohtaja vuosina 1944–1946 ja vuonna 1946 hänet valittiin puhemiehistön puheenjohtajaksi.
Eleusis
Esihistoria ja mytologia
Tämän jälkeen Demeter määräsi Keleoksen rakentamaan itselleen temppelin ja muutti asumaan sinne. Lisäksi hän aiheutti luonnon kuihtumisen ja nälänhädän, kunnes muut jumalat paljastivat Persefonen olinpaikan ja sallivat tämän tulla Demeterin luokse joka vuosi osaksi vuotta. Persefone palasi Demeterin luokse juuri Eleusiissa. Tämän jälkeen Demeter siunasi maan, sekä antoi Triptolemokselle ensimmäisenä ihmisenä viljanjyviä ja opetti tämän kylvämään ne. Hän myös opetti Eleusiin asukkaille pyhät riitit, jotka toivat kansalle sekä henkistä että aineellista kukoistusta, ja määräsi viettämään paikalla mysteereitä. Näin syntyivät Eleusiin mysteerit.
Eleusis oli Demeterin kulttipaikka jo varhain. Myöhemmän pyhäkön paikalta on löydetty mykeneläisen ajan pyhäkön jäänteet. Pyhäkön perustaminen myyttisen Keleoksen aikana on ajoitettu mahdollisesti 1400-luvulle eaa. Myöhemmin kaupunki oli perimätiedon mukaan yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kaupungista (polis), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti (synoikismos) Ateenaksi.
Antiikin aika
Eleusiin ensimmäinen varsinainen Demeterin temppeli Telesterion, joka oli Eleusiin mysteerien keskeinen tapahtumapaikka, rakennettiin geometrisella kaudella noin vuonna 750 eaa. Noin vuonna 600 eaa. mysteereistä kehittyi panhelleeninen eli yleiskreikkalainen kultti. Samaan aikaan, Solonin ajalla, Ateena liitti kaupungin itseensä ja mysteereistä tuli yksi ateenalaisen juhlakalenterin keskeisimmistä juhlista. Samalla paikalle rakennettiin uusi, suurempi Telesterion. Rakennus uusittiin jälleen suuremmaksi Peisistratoksen suvun tyrannian aikana 500-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla.
Eleusis oli Attikan viiden suurimman demoksen joukossa ja sen väkiluvuksi on arvioitu suurimmillaan noin henkeä. Eleusiista oli kotoisin muun muassa tragediarunoilija Aiskhylos. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Eleusinios. Eleusiin mysteerien lisäksi toinen merkittävä Demeterin kunniaksi vietetty juhla kaupungissa oli naisten viettämä Thesmoforia-juhla. Muita kaupungin juhlia olivat Eleusinia, johon kuului kilpailuja; Haloa-juhla Demeterin ja Dionysoksen kunniaksi; sekä Kalamaia ja Proerosia.
Eleusis tuhoutui persialaissodissa 480–479 eaa. Uuden Telesterionin rakentaminen aloitettiin Kimonin johdolla noin vuonna 470 eaa., mutta se jäi keskeneräiseksi. Uusi temppeli valmistui lopulta Perikleen aikana 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Samaan aikaan Eleusiin mysteerit alkoivat saada mainetta myös Kreikan ulkopuolella. Peloponnesolaissodan aikana Eleusis oli kummankin osapuolen kunnioittama ja sai olla rauhassa. Sodan jälkeen vuonna 403 eaa. Eleusis oli itsenäinen parin vuoden ajan, mutta palasi pian jälleen Ateenan yhteyteen. Kaupunki ja kulttipaikka saavuttivat suurimman kokonsa 300-luvulla eaa.
Aluetta laajennettiin jälleen 360 eaa., jolloin sen ympärille rakennettiin laajempi niin kutsuttu Lykurgoksen muuri. Eleusiin linnoitus oli merkittävä tukikohta taistelussa Makedoniaa vastaan. Makedonialaisvallan aikana kaupungissa oli makedonialainen varuskunta. Roomalainen aika oli paikan viimeistä kukoistuskautta. Tuolloin keisarit tukivat monin tavoin sekä Eleusiin kaupunkia että pyhäkköä. Keisari Hadrianus vihittiin mysteereihin vuonna 125 jaa. Kun costobocit tuhosivat Telesterionin vuonna 170 jaa., se rakennettiin uudelleen samoin mysteereihin vihityn keisari Marcus Aureliuksen tuella. Hänen toimeksiannostaan rakennettiin myös uusi niin kutsuttu Suurempi Propylaia Ateenan Akropoliin Propylaian esikuvan mukaan. Pausanias vieraili alueella 100-luvulla, mutta hänkin pidättäytyy kertomasta mitään pyhäkön muurien sisäpuolella tapahtuneesta.
Eleusiin kultti päättyi Theodosiuksen asetuksen myötä 390-luvulla. Lisäksi Alarikin johtamat visigootit tuhosivat pyhäkön vuonna 395. Bysanttilaisella ajalla paikalla oli vain jonkin verran asutusta.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Myöhemmin Eleusiin paikalle syntyi nykyinen asutus, joka kehittyi antiikin ajan kaupungin mukaan nimetyksi Elefsínan kaupungiksi. Se on nykyisin Ateenan teollista esikaupunkialuetta. Myös nykyinen arkeologinen alue on teollisuusalueen ympäröimä.
Ensimmäiset varsinaiset arkeologiset kaivaukset alueella suoritti brittiläinen Society of Dilettanti vuosina 1811–1812. Ateenan arkeologinen seura on suorittanut kaivauksia vuodesta 1882 lähtien. Kaivaukset laajenivat 1930-luvulla Rockefeller-säätiön rahoituksella. Telesterionin eri historiallisia kerrostumia on tutkittu erityisesti toisen maailmansodan jälkeen.
Rakennukset ja löydökset
Demeterin ja Koren kulttipaikka sijaitsi Eleusiin kaupunginmuurien sisäpuolella akropoliin itärinteen ja itäisen kaupunginmuurin välisellä alueella. Ateenasta tullut Pyhä tie johti alueelle pohjoisesta. Ensimmäisenä alueelle tultaessa olivat Suuri esipiha sekä Suurempi ja Pienempi Propylaia. Tie päättyi Telesterionille eli Demeterin temppelille.
Pyhä tie ja porttirakennukset
Suuri esipiha ja riemukaaret pienoiskuva|right|Eskhara-alttari.
Suuri esipiha eli ulompi piha oli alueen pohjoisosassa sijainnut roomalaisella ajalla kivetty piha, jonka koko on 65 x 40 metriä. Sen kaakkois- ja lounaiskulmissa oli kaksi riemukaarta, jotka oli rakennettu noin vuonna 130–200 jaa. Niiden rakennuttaja oli Antoninus Pius. Kaksikerroksiset kaaret olivat kopioita Ateenan Hadrianuksen kaaresta ja niiden korkeus oli 16 metriä ja leveys 4,85 metriä. Kaaret merkitsivät satamasta ja Megarasta tulleiden teiden päätepisteitä. Kaarista lounainen on säilynyt paremmin. Esipihalla oli myös lähdekaivorakennus, joka oli rakennettu noin vuonna 50–200 jaa.
Artemiin ja Poseidonin temppeli
Esipihan keskellä oli Artemis Propylaian ja Poseidon Paterin temppeli, joka oli rakennettu noin vuonna 100–200 jaa. Se edusti doorilaista tyyliä ja se oli tehty Pentelikon-vuoren marmorista. Temppelin naos eli cella avautui kaakkoon ja sen kummassakin päässä oli neljä pylvästä. Temppelin pohjoispuolella oli Eskhara-niminen aidattu alttari, jota käytettiin uhrien polttamiseen. Se oli rakennettu alun perin noin vuonna 600 eaa. Nykyisin paikalla ovat roomalaisaikaisen version rauniot.
Suurempi Propylaia pienoiskuva|Suuren Propylaian rauniot.
Suurempi Propylaia sijaitsi Suuren esipihan etelälaidalla. Se toimi varsinaisen pyhäkköalueen pääsisäänkäyntinä Ateenasta sille Suuren esipihan kautta johtaneelta Pyhältä tieltä. Propylaia rakennettiin noin vuonna 170–180 todennäköisesti Marcus Aureliuksen toimeksiannosta. Se oli Ateenan Akropoliin Propylaian keskiosan suora kopio ja korvasi paikalla olleen varhaisemman Kimonin aikaisen porttirakennuksen. Propylaia oli myös tehty Pentelikon-vuoren marmorista. Se oli rakennettu kuusiportaiselle noin 1,7 metriä korkealle tasanteelle. Siinä oli sekä ulommaisen että pyhäkköalueen sisäpuolisen julkisivun puolella kuusi doorilaista pylvästä. Ulommaisen pylväikön sisäosassa oli kaksi kolmen joonialaisen pylvään riviä, jotka jakoivat pylväikön kolmeen laivaan. Propylaian keskellä oli seinä, jossa oli viisi oviaukkoa. Suuremmalta Propylaialta Pyhä tie jatkui etelään kohti Pienempää Propylaiaa.
Pienempi Propylaia
Pienempi Propylaia sijaitsi Suuremman Propylaian eteläpuolella. Sen rakennutti Appius Claudius Pulcher noin vuonna 50 eaa. Se rakennettiin varhaisemman Peisistratosten aikana 500-luvulla eaa. rakennetun portin paikalle. Myös Pienempi Propylaia on tehty Pentelikon-vuoren marmorista ja se edusti sekä joonialaista että korinttilaista tyyliä. Rakennuksessa oli ulkopuolella prothyron ja sisäpuolella vestibyyli, jota koristi kaksi karyatidia. Pylväikön oviaukko oli noin 2,95 metriä leveä. Pienemmältä Propylaialta Pyhä tie jatkui etelään kohti Telesterionia.
Telesterion
pienoiskuva|Telesterionin rauniot.
Telesterion oli Eleusiin Demeterin temppeli. Se oli mysteerien initiaation loppuosan (teletē) tapahtumapaikka. Rakennukseen oli pääsy ainoastaan mysteereihin vihkiytyneillä kuolemanrangaistuksen uhalla. Rakennus uusittiin usein sen historian aikana. Laajimmillaan rakennukseen mahtui noin 3 000 henkeä.
Ensimmäinen rakennus paikalla oli mykeneläisaikainen megaron. Ensimmäinen historiallisesti tunnettu Telesterion rakennettiin mykeneläisen ajan jäänteiden paikalle noin vuonna 750 eaa. Noin vuonna 600 eaa. rakennettiin uusi ja suurempi Solonin Telesterioniksi kutsuttu rakennus. Sitä varten rakennusta varten tehtyä tasannetta laajennettiin. Tuolloin rakennuksen koko oli 24 x 14 metriä.
Solonin Telesterion korvattiin uudella ja suuremmalla Peisistratoksen ja tämän poikien aikana noin vuonna 550–510 eaa. Tässä temppelissä oli lähes suorakulmionmuotoinen naos eli cella, jonka koko oli 25,3 x 27,1 metriä. Siinä oli ulkopuolella doorilaiset ja sisäpuolella joonialaiset pylväät. Telesterion oli sisäpuolelta reunustettu kolmella sivustalla yhdeksänportaisella katsomolla, josta mysteereihin vihittävät saattoivat seurata mysteerimenoja.
Peisistratosten Telesterion tuhoutui persialaissodissa vuonna 480/479 eaa. Kimonin aikana aloitetusta uudesta rakennuksesta löydetyt jäänteet osoittavat sen jääneen keskeneräiseksi. Myös ensimmäinen Perikleen aikana rakennettu, Iktinoksen suunnittelema Telesterion jäi kesken. Uuden rakennuksen suunnittelivat Koroibos, Metagenes ja Ksenokles, ja se rakennettiin noin vuonna 435–421 eaa. Sen naos oli kooltaan noin 51 x 51 metriä. Kattoa tuki 42 pylvästä, jotka oli jaettu seitsemään kuuden pylvään riviin. Sisäpuolelta Telesterion oli nyt reunustettu kaikilla neljällä sivustalla kahdeksanportaisella katsomolla ja siinä oli kuusi oviaukkoa, kaksi pohjoiseen, kaksi etelään ja kaksi itään Filonin stoaan.
Perikleen ajan Telesterion tuhoutui costobocien hyökkäyksessä vuonna 170 ja rakennettiin jälleen uudelleen keisari Marcus Aureliuksen tuella. Tuolloin naoksen kooksi tuli noin 53 x 51 metriä. Nykyisin paikalla olevat jäänteet ovat pääosin tästä rakennusvaiheesta.
Telesterionin keskellä oli erillinen Anaktoron-niminen pyhäkkö, joka oli temppelin adyton eli kaikkein pyhin. Siellä säilytettiin mysteerikultin pyhiä esineitä (hiera). Sen yhteydessä oli myös hierofantin istuin. Ainoastaan hierofanteilla oli pääsy temppelin tähän osaan. Anaktoron vaikuttaa olleen erityinen pyhä paikka, sillä se säilyi samalla paikalla, mykeneläisaikaisen megaronin paikalla, koko rakennuksen pitkän historian ajan.
Muut rakennukset
Kallikhoron
Plutonion pienoiskuva|Plutonion eli [[Haades|Plutonin luola.]]
Plutonion eli Pluton-Haadeen luola sijaitsi Pyhän tien varrella Pienemmän Propylaian lounaispuolella. Haadeen uskottiin palauttaneen Persefonen Demeterille luolan kautta. Luola oli ympäröity kolmionmuotoisella aitauksella, joka oli rakennettu 300-luvulla eaa. Sen yhteydessä oli pieni Plutonille omistettu temppeli, jonka koko oli noin 3 x 3,8 metriä. Se oli rakennettu varhaisemman temppelin paikalle noin vuonna 328 eaa.
Stoat
Filonin stoa oli Telesterionin itäsivulle 300-luvulla eaa. rakennettu stoa eli pylväshalli. Rakennus sai nimensä sen arkkitehdista. Stoan koko oli noin 54,5 x 11,4 metriä ja se oli rakennettu Pentelikon-vuoren marmorista. Siinä oli pituussuunnassa 12 pylvästä.
Koillisstoa sijaitsi ulomman pihan koillispuolella pyhäkköalueen ulkopuolella. Se oli rakennettu noin vuonna 100–200 jaa. Stoa oli L-kirjaimen muotoinen eli siinä oli kaksi siipeä. Toisessa siivessä oli 12 pylvästä ja niiden takana kuusi huonetta. Toisessa siivessä oli 14 pylvästä. Alueen lounaisosassa sijaitsi kolmas, 300-luvulla eaa. rakennettu stoa.
Roomalaiset temppelit
Telesterionin pohjoispuolella sijaitsi roomalaisella ajalla rakennettu temppeli. Se oli mahdollisesti omistettu keisari Hadrianuksen puolisolle Sabinalle, jota kutsuttiin Uudeksi Demeteriksi. Temppelin koko oli noin 14,1 x 11,2 metriä ja se oli rakennettu keinotekoiselle tasanteelle. Temppelin cella avautui kaakkoon ja sen pronaoksessa oli neljä pylvästä.
Telesterionin luoteispuolella sijaitsi toinen roomalainen temppeli. Se oli mahdollisesti omistettu keisari Antoninus Piuksen puolisolle Faustina vanhemmalle, jota häntäkin kutsuttiin Uudeksi Demeteriksi. Temppelin cellan koko oli 18 x 12 metriä.
Pyhäkköalueen muut rakennukset
Suuren Propylaian länsipuolella sijaitsi Prytaneion, jonka tehtävä oli toimia mysteereihin osallistuneiden majoitustiloina. Rakennus koostui suuresta määrästä eri kokoisia huoneita. Sen vanhimmat osat ajoittuvat noin vuoteen 475 eaa.
Plutonionin ja Telesterionin välissä oli kallioon kaiverrettu L-kirjaimen muotoinen porrastettu tasanne, jonka koko oli noin 10,5 x 6,3 metriä. Se oli mahdollisesti jonkinlainen katsomo, josta seurattiin riitin jotain ulkotilaan sijoittunutta vaihetta. Tasanteen eteläpuolella, Telesterionista pohjoiseen oli pieni temppeliä muistuttanut aarrekammio. Se oli rakennettu noin vuonna 350 eaa. ja sen koko oli noin 6 x 2,9 metriä.
Telesterionin eteläpuolella aivan pyhäkköalueen eteläosassa sijaitsi buleuterion eli Eleusiin neuvoston kokousrakennus. Myös Ateenan 500-miehinen bule kokoontui siinä ajoittain. Buleuterion oli rakennettu hellenistisellä kaudella 300-luvulla eaa., ja sitä oli muutettu roomalaisella ajalla. Rakennuksessa oli kolme päähuonetta, joista keskimmäisessä oli puolikaarenmuotoinen kokoussali.
Pyhäkköalueen länsipuolella oli jonkinlainen heerokselle omistettu pyhä talo (hiera oikia). Se oli tuhoutunut 600-luvulla eaa., mutta säilyi kulttikäytössä myös tämän jälkeen. Talo oli pohjakaavaltaan epäsäännöllinen ja siinä oli useita huoneita. Talo oli ympäröity muurilla.
Pyhäkköalueen etelänpuoleisessa muurissa on satamasta alueella kulkeneen tien portti.
Muu kaupunki pienoiskuva|[[Eleusiin arkeologinen museo.]]
Pyhäkköalueen ulkopuolisesta antiikin Eleusiin kaupungista on säilynyt vain vähän. Tärkein jäännös on pohjoinen osa Peisistratoksen ajan linnoitusmuuria sekä sen Ateenaan päin ollut portti (Asty-portti). Alueen eteläosasta on löydetty pyöreä, 300-luvulla eaa. rakennettu vesisäiliö, jonka luultiin aiemmin olleen mykeneläsaikainen tholos-hauta eli pyöröhauta.
Roomalaisella ajalla kaupunkiin rakennettiin muun muassa gymnasion, kylpylä sekä majoitustiloja. Kaupungissa oli myös Dionysokselle omistettu teatteri.
Esinelöydöt ja museo
Arkeologisen alueen yhteydessä toimii Eleusiin arkeologinen museo. Alueelta löydettyihin esineisiin, jotka ovat nykyisin museossa, kuuluu muun muassa Demeteriä ja Persefonea esittäviä reliefejä, mysteerin riittejä esittäviä votiivilaattoja, Persefonea esittävä patsas 400-luvulta eaa., Pienemmästä Propylaiasta peräisin oleva karyatidipatsas, Antinooksen patsas 100-luvulta jaa. sekä joukko muita votiivipatsaita.
Mysteerit
pienoiskuva|[[Eleusiin mysteerit|Eleusiin mysteereitä esittävä votiivilaatta Eleusiin pyhäköstä, noin 350 eaa.]]
Eleusiin mysteerit olivat koko kreikkalaisen maailman kuuluisin uskonnollinen juhla ja merkittävin mysteerikultti. Niitä vietettiin vuosittain noin tuhannen vuoden ajan, ja ne keräsivät paljon osanottajia koko antiikin maailmasta. Eleusiin kultista tiedetään muutoin enemmän kuin useimmista kreikkalaisista kulteista, mutta itse Eleusiin mysteereistä tiedetään melko vähän, koska osanottajia oli kielletty paljastamasta vihkiytymismenojen tapahtumia sanallakaan. Kultti liittyi hedelmällisyyteen ja maanviljelykseen, ja kuvasi samalla myyttiä Demeteristä ja Persefonesta. Persefonen oleskelu osan vuodesta manalassa ja osan vuodesta Demeterin luona selitti myös vuodenkiertoa.
Suuret mysteerit alkoivat kulkueella Ateenan Agoralta Eleusiihin Pyhää tietä pitkin. Juhliin on liittynyt todennäköisesti musiikkia, tanssia, syömistä ja (mm. kykeon-juoman) juomista, sekä mahdollisesti myös orgiastisia piirteitä. Eleusiissa initioidut astuivat lopulta Telesterioniin, jossa hierofantit paljastivat heille pyhiä esineitä, joihin kuului mahdollisesti ainakin viljantähkä, sekä lausuivat salaisia sanoja. Mysteereihin vihkiytymisen ainakin kerran elämässä uskottiin tuovan osallistujille hyvää onnea sekä lupauksen paremmasta osasta kuoleman jälkeen.
2070-luku
2070-luku on tuleva vuosikymmen, joka alkaa 1. tammikuuta 2070 ja päättyy 31. joulukuuta 2079. Vuosikymmen on 2000-luvun kahdeksas vuosikymmen.
2076
thumb|right|200px|Windsorin aikakapseli [[Massachusettsissa on tarkoitettu avattavaksi vuonna 2076.]]
Vetoomusoikeus
Vetoomusoikeus tarkoittaa yksilölle kuuluvaa oikeutta vedota vallanpitäjiin ilman rangaistusta tai sanktiota. Se turvaa yksilön mahdollisuuden esittää valitus tai pyyntö, jolla hän haluaa vaikuttaa esimerkiksi parlamentin päätöksentekoon.
Euroopan unionin kansalaisten vetoomusoikeus perustuu Maastrichtin sopimukseen ja EU:n perusoikeuskirjan 44 artiklaan. EU:n kansalaisilla ja sen alueella asuvilla henkilöillä on oikeus esittää kannanottonsa unionin toimielimille. Vetoomuksien käsittelylle on EU:n parlamentissa oma valiokunta. Yhdysvalloissa oikeus vedota perustuu vuoden 1689 oikeuksien julistukseen, jota tukee perustuslain ensimmäinen lisäys vuodelta 1791.
Elixir
Elixir on Nelonen-kanavalla esitettävä urheiluohjelma. Ohjelma ohjaa terveellisten elämäntapojen pariin. Ohjelman juontaja on Kristiina Komulainen.
Aiemmin ohjelmaa esitettiin MTV3-kanavalla ja siinä esiintyi useasti huippu-urheilijoita ja valmentajia, jotka opettavat julkisuuden henkilöitä, kuten näyttelijöitä ja laulajia, urheilemaan ja liikkumaan oikein. Esimerkiksi näyttelijä Risto Kaskilahti opetteli hiihtämään. Alun perin ohjelmaa juonsi Janne Virtanen, myöhemmin mukaan tulivat muun muassa Karoliina Blackburn ja Karita Tykkä. Valmennusvastuussa esiintyi Suomen maastohiihtomaajoukkueen entinen päävalmentaja Reijo Jylhä.
Elixir palkittiin vuoden 2008 Urheilugaalassa urheilujournalismi-uunolla.
Elena Melto
Elena Melto (alk. Jelena Valerjevna ”Lena” Rešetko,, s. 13. maaliskuuta 1986 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläis-suomalainen koripalloilija. Hän pelasi Suomessa Naisten Korisliigassa 17 kautta ja edusti lappeenrantalaista Catzia, jonka junioreissa hän pelasi jo 15-vuotiaana, sekä kaksi kautta kotkalaisseura Peli-Karhuja.
Melto pelasi Korisliigassa 374 runkosarjaottelua ja 110 pudotuspeliä. Hän teki niissä yhteensä ottelua kohden 14,9 pistettä ja otti 8,1 levypalloa. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2010, 2012–2016 ja 2021 ja saavutti SM-hopeaa vuosina 2007–2009, 2011 ja 2018–2019 sekä SM-pronssia vuonna 2017. Hänet valittiin loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi vuosina 2010 ja 2013, vuoden ulkomaalaisvahvistukseksi vuosina 2012 ja 2016 sekä vuoden pelaajaksi vuonna 2022. Suomen cupin hän voitti kausilla 2007–2008, 2011–2012, 2012–2013, 2019–2020 ja 2020–2021. Huhtikuussa 2015 Melto ylitti historian neljäntenä pelaajana 1 000 Suomen pääsarjassa tehdyn pudotuspelipisteen rajan.
Saunatonttu
Saunatonttu on suomalaisessa kansanperinteessä tonttu, joka asuu saunassa.
Elena Melto
Melto pelasi Venäjän nuorten maajoukkueissa ja oli muun muassa voittamassa alle 18-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2004 ja alle 20-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2006.
Saunatonttu
Saunatonttua on kuvattu vaihtelevasti mieheksi tai naiseksi, vanhaksi tai nuoreksi, jopa ihmisen ja koiran sekamuodon näköiseksi. Joskus saunatontun on kuvattu vaihtavan ilmenemismuotoaan. Saunatontun on uskottu asuvan saunassa kiukaan ja seinän välisessä pienessä tilassa, joten joskus se on kuvattu pienikokoiseksi.
Elena Melto
Suomen Koripalloliitto valitsi Melton joulukuussa 2007 SM-sarjan kuukauden pelaajaksi. Loukkaantumisista kärsinyt Catz voitti Melton johdolla kuukauden aikana kaikki pelaamansa sarjaottelut sekä Suomen cupin loppuottelussa Espoo Teamin.
Melto sai Suomen kansalaisuuden vuonna 2018. Hän avioitui ja vaihtoi sukunimeään syyskuussa 2019.
Saunatonttu
Jos saunatonttua kohdeltiin hyvin, se varmisti saunan toimivuuden, löylyjen puhtauden ja saunojien hyvinvoinnin ja turvallisuuden sekä esti saunaa palamasta. Suuttunut saunatonttu sen sijaan saattoi tehdä monenlaisia pahoja asioita, kuten aiheuttaa häiriöitä, sairauksia, onnettomuuksia ja kuolemia. Tyypillistä suuttuneen saunatontun käyttäytymistä on pitkä ja ankara löylyttäminen. Saunatontun aiheuttamista kuolemantapauksista on raportoitu Suomessa monella paikkakunnalla.
Saunatontun kerrotaan yleensä muuttaneen uuteen saunaan, kun sellainen on rakennettu vanhan tilalle. Joskus tämä on varmistettu sillä, että uusi sauna on rakennettu osittain vanhan saunan hirsistä tai nurkkakivistä. Joskus on riittänyt vanhan saunan uunin tuhkien siirto uuteen saunaan. Hankalasta saunatontusta on voitu päästä eroon rakentamalla uusi sauna kokonaan uusista osista.
Forex (yritys)
thumb|Forexin logo Forex on Pohjoismaiden suurin valuutanvaihtoon erikoistunut yritys.
Tuotteet
Valikoimiin kuuluu 80 käteisvaluuttaa, matkasekkejä, Western Unionin sähköiset rahansiirrot sekä Eurooppalainen matkavakuutus. Nettivaluutta-palvelun kautta voi ostaa verkkopalvelusta valuuttaa, joka toimitetaan asiakkaan valinnan mukaan Helsinki-Vantaan lentoasemalle, lähipostiin tai Forexin liikkeeseen.
Historia
Forex on ollut olemassa vuodesta 1927. Kaikki alkoi parturimestari Gyllenspetsin liikkeessä Tukholman keskusrautatieasemalla, kun parturimestari huomasi, että monet hänen asiakkaistaan olivat matkailijoita, jotka tarvitsivat valuuttaa. Parturimyymälästä tuli ajan myötä pieni valuutanvaihtokonttori, jota 1960-luvulle saakka ylläpiti Ruotsin valtion rautatielaitos.
Vuonna 1965 matkatoimistoyrittäjä Rolf Fribergille tarjottiin mahdollisuutta ostaa valuutanvaihtotoiminta, jotta hän voisi tarjota valuuttapalvelua asiakkailleen. Yritys on edelleen Fribergin perheen omistuksessa.
thumb|Forexin muovitaskuja vaihdetuille rahoille. Aina 1990-luvun alkuun asti Forex oli Ruotsissa pankkien lisäksi ainoa yritys, jolla oli valtionpankin lupa käydä valuuttakauppaa. Suomessa Forex avasi ensimmäisen liikkeen Helsingin Rautatieasemalla vuonna 1993. Sitä ennen laki salli valuutanvaihdon ainoastaan pankeille.
Nykyään Forex kuuluu maailman suurten valuuttayritysten joukkoon. Sen valuuttamyymälät Pohjoismaissa ylsivät vuonna 2005 noin 2,8 miljardin euron liikevaihtoon. Ruotsissa ja Norjassa Forexilla on ollut pankkitoimilupa vuodesta 2003, Suomessa vuodesta 2006.
Tulen alla
Tulen alla (Under Fire) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut Roger Spottiswooden ohjaama elokuva, jossa pääosissa näyttelevät Nick Nolte, Gene Hackman ja Joanna Cassidy. Elokuva sai Oscar-palkintoehdokkuuden parhaasta alkuperäissävellyksestä ja Bafta-palkintoehdokkuuden parhaasta leikkauksesta.
Juoni
Russell Price on Kuvajournalisti ja sotakuvaaja, joka ei osaa ajatella muuta kuin valokuvaamista konfliktialueilla. Afrikasta hän siirtyy Nicaraguaan, jossa kuvaaja joutuu vastakkain omien moraalikäsitystensä kanssa.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvaa tehokkaan sotamelskeen ja paikalistunnun värittämäksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Pokljuka
thumb|Pokljuka Pokljuka on metsäinen ylänkö Bledin ja Bohinjin kuntien alueella luoteisessa Sloveniassa. Se sijaitsee 1 300 metrin korkeudella ja on osa Triglavin kansallispuistoa. Ylängön pyökki- ja kuusimetsä kaadettiin suurelta osin 1700-luvulla; nyt paikalla kasvaa pääasiassa mäntyä. Pokljukan alueella on myös jonkin verran soita, mikä on harvinaista näin korkealla ylängöllä.
Pokljuka on lisäksi suosittu kohde vuorikiipeilijöiden keskuudessa.
Ylermi
Ylermi on suomalainen miehen etunimi.
Ylermi on ilmeisesti Eino Leinon keksimä nimi. Hän antoi sen Helkavirsiä-kokoelmansa erään mahtirunon päähenkilölle, korskealle, pakanalliselle talonpojalle. Ylermiä on käytetty myös Yrjön kutsumanimenä eräissä osissa Suomea. Nimi otettiin almanakkaan vuonna 1929, ja nimipäivä on 6. toukokuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimen Ylermi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 1 037 henkilöä, joista viisi on naisia.
Monni (Hausjärvi)
Monni on kylä Hausjärvellä. Se on Hausjärven neljänneksi suurin kylä. Asukasluku on noin 900. Pienestä asukasluvustaan huolimatta kylä on kuitenkin kasvussa jatkuvan pientalojen rakennuttamisen ansiosta. Monni on siis kehittyvä keskus. Monnissa käytetään postinumeroa 05800 Hyvinkää.
Historia
Monnin kylän alueella on ollut asutusta jo kivikaudella. Kerkkolan kartanon mailta on löydetty kampakeraamisia tasatalttoja ja Pitkänsillan suolta kivestä valmistettuja poikkikirveitä.
Kylän asutus muodostui ennen toista maailmansotaa Erkylän kartanon sivutilan, Kerkkolan sekä kartanon entisten torppien asukkaista. Kyläläiset saivat elantonsa kotitilasta, mutta jotkut kävivät töissä Hyvinkään Villatehtaalla tai Riihimäellä VR:n palveluksessa. Monnissa toimi kyläkauppa 1970-luvun alkuun saakka. Sen jälkeen kylässä palveli myymäläkioski ja nyttemmin Saarisen myymäläauto.
Kylän lapset kävivät vuosikymmenten ajan Eskon koulua ja myöhemmin Erkylän kansakoulua. Vuonna 1926 kunta päätti perustaa Monnin seudulle oman koulupiirin. Koululaiset saivat opetusta aluksi vuokratiloissa, kunnes kylän oma kansakoulu valmistui 1928. Koulussa toimii nykyisin luokat 1-6 sekä esikoulu.
Kylän asukasmäärää kasvatti inkeriläisvirta jatkosodan jälkeen ja kylään asettui myös paljon karjalaisia. Kylään rakennettiin myös uudisrakennuksia.
Monniin avattiin 1912 rautatieseisake. Seisakkeen nimi oli aluksi Erkylä ja vuodesta 1925 alkaen Monni. Junien pysähdykset seisakkeella lakkautettiin 1996 asukkaiden ja Hausjärven kunnan vastustuksesta huolimatta.
Liikenneyhteydet ja etäisyydet
Hausjärven kuntakeskukseen Oittiin on Monnista matkaa noin 22,7 kilometriä. Lähimmät kaupungit ovat Hyvinkää (7 km) ja Riihimäki (12 km).
Rebel Meets Rebel (albumi)
Rebel Meets Rebel on David Allan Coen sekä Panteran jäsenten Dimebag Darrellin, Rex Brownin ja Vinnie Paulin countrymetallialbumi vuodelta 2003.
Ranskan Grand Prix 1951
Ranskan Grand Prix 1951 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 1. heinäkuuta 1951 Reims-Gueux’n radalla. Kilpailun voittivat Luigi Fagioli ja Juan Manuel Fangio. He vuorottelivat autolla ajamista ja voitosta saadut pisteet puolitettiin.
Rebel Meets Rebel (albumi)
Kappaleet
Kaikki sävellykset Dimebag Darrell ja Vinnie Paul, kaikki sanotukset David Allan Coe.
Ranskan Grand Prix 1951
Kilpailu
Giuseppe Farina sai huonon lähdön, sillä kymmenen autoa ohittavat hänet ennen kuin hän pääsi muiden vauhtiin mukaan. Vain kuuden ajetun kierroksen jälkeen kärjessä ajanut Alberto Ascari ja toisena ollut Juan Manuel Fangio alkoivat ohittaa jo kierroksella ohitettavia. Kahdeksannella kierroksella Fangio meni Ascarista ohi ja nousi kärkeen. Samalla kaukana kärjestä ajanut Farina ajoi minkä pystyi ja saavutti kärkeä koko ajan. Hän ohitti Fangion, jonka auto piti omituista ääntä, ja ajoi samalla nopeimman kierroksen. Samalla hän johti Luigi Villoresia yli l37:llä sekunnilla.
Kilpailusta tuli Ferrarin ja Alfa Romeon välinen taistelu. Fangio keskeytti kierroksella kahdeksan ja vaihtoi autokseen tallikaverinsa Luigi Fagiolin auton. Autolla numero 8 Fagioli ajoi ensimmäiset 20 ja Fangio loput 57 kierrosta. Autolla numero 24 Fangio taas ajoi ensimmäiset 15 ja Fagioli seuraavat 40 kierrosta. Kun Fagioli liittyi uudestaan kilpailuun Fangion autolla, oli hän jäänyt kärjestä jo 20 kierrosta.
Louis Rosier pyörähti eräästä mutkasta ulos tullessaan ja aiheutti pienoisen tientukoksen. Paikalle ajanut Fangio kärsi tilanteesta, sillä hän ei päässyt Rosierista ohi. Rosier sai autonsa onneksi käännettyä melko pian ja pääsi jatkamaan kilpailua.
Fangio ajoi Alfa Romeollaan voittajana maaliin. Voitosta saadut pisteet jaettiin Fangion ja Fagiolin kesken, sillä auto oli Fagiolin. Vaikka voitto menikin Alfa Romeolle, oli Ferrarilla syytä juhlia, sillä heidän autonsa sijoittuivat toiseksi ja kolmanneksi.
Consalco Sanesi työnsi pääsuoralla autonsa uupuneena maaliin.
18 suosittua levytystä
18 suosittua levytystä on suomalaisen laulajan Paula Koivuniemen vuonna 1989 julkaistu kokoelmalevy.
Yalitza Aparicio
Yalitza Aparicio (s. 11. joulukuuta 1993 Tlaxiaco, Meksiko) on meksikolainen näyttelijä, jonka ensimmäinen rooli oli Alfonso Cuarónin elokuvassa Roma. Hän sai siitä parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden.
Perhe
Yalitza Aparicio syntyi Tlaxiacossa, joka sijaitsee Oaxacan osavaltion misteekkialueella. Hänen äitinsä kuuluu misteekkeihin, ja hänen isänsä on trique.
Ura
Aparicio oli juuri valmistunut opettajaksi, kun ohjaaja Alfonso Cuarón valitsi hänet näyttelemään omaelämäkerralliseen elokuvaansa Roma. Hänen roolihahmonsa elokuvassa on Cleo, joka perustuu Cuarónin kasvattaneesee naiseen. Yalitza Aparicion siskon Edithin piti alkujaan hakea osaan. Edith oli kuitenkin raskaana ja innosti Yalitzan hakemaan rooliin.
Aparicio puhuu elokuvassa misteekkiä, vaikka hän ei sitä kunnolla oppinutkaan. Hänen isänsä halusi, ettei hänen lapsensa käyttäisi alkuperäiskansojen kieliä niiden puhujiin kohdistuneen syrjinnän takia.
Aparicio sai roolistaan paljon kehuja, ja hänet valittiin parhaan naispääosan Oscar-ehdokkaaksi. Hän on ensimmäinen Meksikon alkuperäiskansaan kuulunut näyttelijä, joka sai Oscar-ehdokkuuden, ja toinen meksikolainen parhaan naisnäyttelijäehdokkaana.
NBA:n varaustilaisuus 2019
NBA:n vuoden 2019 varaustilaisuus järjestettiin 20. kesäkuuta. Edelliseen varaustilaisuuteen nähden ensimmäisten varausvuorojen saamisen todennäköisyyksiä laskettiin: esimerkiksi ykkösvarauksen todennäköisyys päättyneen kauden huonoimmalle joukkueelle laski 25:stä 14 prosenttiin.
Ensimmäisen varausvuoron arvonnassa voitti New Orleans Pelicans, jolle se oli ensimmäinen seitsemään vuoteen. Konsensuksen mukaisesti ensimmäisenä pelaajana odotettiin varattavan Zion Williamsonin. Hänen jälkeensä todennäköisimmät varaukset olivat Ja Morant ja R. J. Barrett. Kolmikon varaus järjestyksineen toteutui odotetusti. Japanilainen Rui Hachimura varattiin maansa historian aikaisimmalla varausvuorolla, yhdeksäntenä.
Tulokset
thumb|right|150px|[[Zion Williamson, vuoden 2019 odotettu ensimmäinen varaus.]] thumb|right|150px|[[Rui Hachimura varattiin maansa historian aikaisimmalla varausvuorolla.]]
Arne Skouen
250px|pienoiskuva|Arne Skouen Arne Skouen (18. lokakuuta 1913 Oslo – 24. toukokuuta 2003 Oslo) oli norjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä toimittaja. Hänen kansainvälisesti tunnetuin työnsä on Me kuolemme yksin (Ni liv, 1957), joka asetettiin Oscar-ehdokkaaksi.
Skouen oli ehdolla merkittävien palkintojen saajaksi Berliinin ja Cannesin elokuvajuhlilla.
Skouen voitti Amanda-prisenin (1986) ja Norsk kulturråds æresprisin (1988).
Niinikuulaslude
Niinikuulaslude (Pinalitus cervinus) on kuneluteiden heimoon kuuluva nivelkärsäinen hyönteislaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Gottlieb August Herrich-Schäffer vuonna 1841.
Ulkonäkö
Niinikuulasluteiden väri vaihtelee, se on usein kullanruskea mutta joskus punaruskea. Etummaiset siivet ovat läpikuultavat ja ohuen nukan peittämät. Tuntosarvien toisen jaokkeen kärki on musta, tyvi vaalea. Pituus noin 4 mm
Esiintyminen Suomessa ja elinalueet
Suomen Lajitietokeskuksen mukaan laji esiintyy ensisijaisesti puistoissa, pihamailla ja puutarhoissa. Tämän lisäksi sitä tavataan lehtometsissä. Suomessa sitä tavataan kahdella kasvillisuusvyöhykkeellä: Ahvenanmaan sekä Lounaisen rannikkomaan lauhkean vyöhykkeen sekametsissä ja Lounaismaan ja Pohjanmaan rannikon sekä Järvi-Suomen eteläboreaalisella vyöhykkeellä.
Elintavat
Niinikuulasluteita tavataan ennen kaikkea lehmuksissa (niinipuu), mutta myös pähkinäpensaissa, saarnessa ja muratissa.
Harold Brewster
Harold Suydam Brewster (2. toukokuuta 1903 Lakewood, New Jersey – 3. syyskuuta 1994 Lakeland, Florida) oli yhdysvaltalainen maahockeymaalivahti ja olympiamitalisti.
Brewster saavutti olympiapronssia Los Angelesissa 1932. Hän jatkoi pelaajauraansa amatöörinä vielä vuosia tämän jälkeen.
Toppila (yritys)
thumb|Tehtaan liikemerkki Kajaani Oy:n omistuksen aikana Toppila Oy eli Osakeyhtiö Toppila oli Oulun Toppilassa sulfiittisellua ja puuhioketta valmistanut teollisuusyritys, joka aloitti toimintansa 18. heinäkuuta 1931 ja oli toiminnassa vuoteen 1985 asti nykyisen Oulun Meri-Toppilan alueella. Yrityksen nimi oli vuodesta 1931 vuoteen 1965 Osakeyhtiö Toppila ja vuodesta 1965 vuoteen 1974 Toppila Oy. Vuodesta 1974 vuoteen 1985 tehdas toimi nimellä Kajaani Oy, Toppilan tehdas.
Historia
Dixonin perheyhtiö Peter Dixon & Son Ltd halusi varmistaa raaka-aineen saannin kahdelle paperitehtaalleen Grimsbyssä ja Oughtibridgessä Sheffieldissä. Aluksi yhtiö suunnitteli ostavansa tai rakentavansa puuhiomon Norjaan. Yhtiön silloisen johtajan Joseph Dixonin ystävä Gösta Serlachius kuitenkin suositteli tehtaan rakentamista Suomeen vuonna 1926. Ensin tehdasta suunniteltiin Vaalaan ja sitä varten perustettiin Osakeyhtiö Vaala. Lopulta tehtaan paikaksi valikoitui Oulun Toppila Koskelanrannassa vuonna 1927. Tehtaan paikalla oli aiemmin toiminut Uleå Oy:n Toppilan saha. Lisäksi tehtaan alueeksi uusi yhtiö osti aivan välittömässä yhteydessä sijainneen Oulujoen kunnan 60 hehtaarin suuruisen alueen.
Joseph Dixon ennätti kuolla vuonna 1926 ennen tehdashankkeen varsinaista alkamista, mutta tehdashanketta jatkoivat hänen kolme poikaansa. Tehtaan tekniset suunnitelmat laati dipl.ins. Karl-Julius Mattas, ja alueen arkkitehtina toimi pääosin Alvar Aalto. Rakennusurakka annettiin toiminimelle Kreuger & Toll. Rakennustyöt aloitettiin kesäkuussa 1930. Tehdas valmistui tuotantoon 18. heinäkuuta 1931. Perustetun metsäteollisuusyhtiö Oy Toppila johtokuntaan kuuluivat pääomistajasuvun Dixonien kaksi edustajaa sekä Suomesta vuorineuvos Gösta Serlachius, varatuomari Åke Gartz ja insinööri Björn Weckman. Työntekijöiden määrä tehtaan toiminnan alkuvaiheessa vuonna 1935 oli 225 työntekijää. Toinen maailmansota pysäytti tehtaan toiminnan. Sodan jälkeen tehtaan toimintaa monipuolistettiin. Dipl.ins. Mattas jatkoi tehtaan rakentamisvaiheen jälkeen toimitusjohtajana aina vuoteen 1952 asti.
Vuonna 1971 Dixonin Grimsbyn paperitehdas (Grimsby Paper Mill) tuhoutui osittain tulipalossa ja jouduttiin sulkemaan vuonna 1973. Toppila Oy:n sellutehtaan tuotanto kävi tarpeettomaksi Dixoneille, ja tehdas myytiin Kajaani Oy:lle vuonna 1973. Kajaani Oy osti vanhentuneen tehtaan pääasiassa sen mukana tulleen metsäomaisuuden vuoksi ja sijoituspaikaksi mahdolliselle paperitehtaalle Ouluun. Selluloosamarkkinoiden romahtamisen vuoksi vanhanaikaisen Toppilan tehtaan toiminta kävi kannattamattomaksi. Tehtaan tuotanto loppuvaiheessa oli noin 80 000 tonnia sulfiittiselluloosaa vuodessa. Viimeisten vuosien liikevaihto oli noin 40 miljoonaa markkaa ja osakepääoma 4,8 miljoonaa markkaa. Toppilan tehdas lopetettiin vuonna 1985 ja kaikki 320 työntekijää irtisanottiin. Työntekijät kuuluivat Paperiliiton Toppilan osastoon. Osa tehdasrakennuksista purettiin 1980-luvun lopussa. Alue on muutettu pääosin asuinalueeksi.
thumb|Toppilan tehtaan vanhoja rakennuksia Meri-Toppilassa.
Tuotanto ja koneet
Toppilan sulfiittiselluloosan kokonaistuotanto tehtaan toiminnan alusta eli heinäkuusta 1931 saavutti miljoonan selluloosatonnin rajan alkuvuodesta 1965. Alkuvaiheessa 1930-luvun puolivälissä tuotanto oli 28 000 tonnia sulfiittisellua. Vuoden 1964 tuotanto oli siihen mennessä suurin eli 57 445 tonnia. Vuonna 1972 vuosituotanto oli kohonnut 80 000 tonniin sulfiittisellua ja hioketta. 1950-luvun alusta lähtien tehdas tuotti myös puuhioketta.
Tehtaalle rakennettiin 1970-luvulla viimeisiksi jääneiden laajennusten aikana mekaaninen jäteveden puhdistamo. Puhdistamolla saatiin prosessista ylijäänyt kuituaines talteen. Laskeutusaltaaseen jäänyt tavara nostettiin kauhakoneella kasaan viereiselle kentälle. 1970- ja 1980-luvuilla käytössä oli myös imusiivilä, jolla kuituaines otettiin talteen. Talteen otettu aines ja jätelipeä (mustalipeä) pumpattiin voimalaitoksen kattilaan poltettavaksi.
Tehtaalla oli kaksi Kamyr-kuivauskonetta: Toinen oli alkuperäinen ja toinen lisättiin 1960- ja 1970-luvun uudistusten yhteydessä nykyisen kierrätyskeskuksen päädyssä olevaan vanhan massatehtaan halliin. Toinen koneista oli aluksi niin kutsuttu märkäkone, joka vain puristi kuivaksi. Toisella, vanhemmalla koneella kuivaus tehtiin puristamisen jälkeen höyryllä. Myös toiseen koneeseen rakennettiin 1970-luvulla kuivausosa.
Voimalaitoksen teho oli viimeisten uudistusten jälkeen 9,0 MW.
Tehtaalle rakennettiin vapaamittaisen puun käsittelyä varten rankalat vuonna 1978.
Toppilan paperitehdassuunnitelmat
Vuosina 1965–1969 Toppila Oy suunnitteli sanomalehti- ja MG-paperitehdasta Toppilaan. Hanke ei kuitenkaan toteutunut. Lisäksi vuosina 1968–1972 suunniteltiin pehmopaperitehtaan ja valkaisimon rakentamista. Myöskään tämä hanke ei toteutunut.
Tehtaan tilat ja tilojen uusi käyttö
Nykyään tehtaasta on jäljellä useita rakennuksia uudessa käytössä:
Entinen voima-asema ja hakesiilo ovat vailla käyttöä. Siilo on myyty kirkkotiloiksi evankeliumi-yhdistykselle, mutta kauppa on rauennut rahoituksen puutteeseen. Kulttuurivoimala-yhdistys on käynnistämässä siilorakennuksen kunnostamista taide- ja kulttuurikäyttöön ja paikallisten asukkaiden monitoimitilaksi. Rakennus on vuokrattu yhdistykselle ja Oulun kaupungin kanssa tehdyn sopimuksen mukaan se siirtyy yhdistyksen omistukseen, kun sovitut kunnostustyöt on tehty.
Alueelta löytyy vieläkin pieniä yksityiskohtia teollisen toiminnan ajalta. Esimerkiksi Halpa-Hallin sisällä löytyy katonrajasta pieni pätkä vanhaa voimansiirtoakselia (valta-akseli) koristeeksi jätettynä.
German Gref
German Oskarovitš Gref (, s. 8. helmikuuta 1964, Panfilov, Pavlodarin alue, Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta) on venäläinen poliitikko, joka oli Venäjän talous- ja ulkomaankauppaministeri toukokuusta 2000 syyskuuhun 2007. Hän vastasi osaltaan Venäjän henkilötulovero- ja yritystuloverouudistuksista samoin kuin myös ulkomaankauppaan vaikuttavista vientiveroista.
Vuosina 2008–2016 hän oli Sberbankin toimitusjohtaja, ja vuodesta 2015 sen hallituksen puheenjohtaja.
Elämä
Gref (saksalaisittain Hermann Gräf) syntyi Kazakstanissa sinne karkotettujen saksalaisvähemmistön yhteisössä. Gref palveli Neuvostoliiton armeijassa 1982–1984 ja suoritti Omskin valtionyliopistossa oikeustieteellisen tutkinnon vuonna 1990. Vuodesta 1991 maaliskuuhun 1992 hän työskenteli Pietarin Pietarhovin piirin omaisuuden ja taloudellisen kehityksen komiteassa. Marraskuusta 1992 lokakuuhun 1994 hän oli Pietarhovin piirin omaisuuskomitean puheenjohtaja.
Lokakuussa 1994 hänet nimitettiin Pietarin omaisuuskomitean apulaisjohtajaksi ja valtion omaisuuskomitean Pietarin kiinteistöosaston päälliköksi.
2. syyskuuta 1997 Gref nimitettiin varakuvernööriksi ja 18. elokuuta 1997 Pietarin omaisuuskomitean puheenjohtajan Mihail Manevitšin seuraajaksi Pietarin pormestari Vladimir Jakovlevin toivomuksesta. Gref nimitettiin myös Lenenergon hallituksen jäseneksi. Tammikuussa 1998 Grefistä tuli myös Venäjän federaation omaisuuskomitean jäsen. 12. elokuuta 1998 valtion omaisuudesta vastaava apulaisministeri. Hänet nimitettiin 30. joulukuuta 1998 Venäjän alueiden talouskysymysten koordinaationeuvoston jäseneksi.
Vuonna 1999 Gref oli edustajana Svjazinvestissä, Rosgostrahissa, FKCB:ssä ja AK Transneftissä sekä hallituksen jäsenenä Svjazinvestissä, Aeroflotissa ja Gazpromissa. Joulukuussa 1999 Grefistä tuli strategisen kehityksen neuvoston puheenjohtaja.
German Grefistä tuli 18. toukokuuta 2000 ministeri uuteen kaupan ja talouskehityksen ministeriöön, johon on koottu tehtäviä aikaisemmista Itsenäisten valtioiden yhteisön ministeriöstä, ulkomaankauppaministeriöstä, talousministeriöstä, pohjoisten alueiden valtionkomiteasta, ulkomaanmaksujen ja vientivalvonnan palvelusta sekä urheilukasvatuksen, urheilun- sekä turismin ministeriöstä.
Politiikassaan Gref pyrki esimerkiksi verotuksen alentamiseen. Ulkomaankauppaministerinä hänelle kuuluivat myös investointisuoja-asiat.
Johnny Marr
Johnny Marr (oikealta nimeltään John Martin Maher, s. 31. lokakuuta 1963) on irlantilais-englantilainen kitaristi, huuliharpisti ja laulaja. Hänen tämänhetkinen yhtyeensä on The Cribs. Marr nousi kuuluisuuteen 1980-luvulla soittaessaan kitaraa The Smithsissä. The Smithissä hän muodosti legendaarisen säveltäjä-sanoittajakaksikon Morrisseyn kanssa. Johnny on naimisissa Angie Marrin kanssa.
Nuoruus
1950-luvulla Marrin vanhemmat muuttivat siirtolaisina Irlannin Kildarestä Manchesteriin, Englantiin. Marr aloitti koulunsa St Augustine’s RC Grammar Schoolissa, joka yhdistyi sitten yhteiskouluksi. Marrin nuoruuden haave oli tulla ammattilaisjalkapalloilijaksi ja Nottingham Forest FC tarjosikin hänelle pelipaikkaa. Marr olisi kuitenkin mieluummin pelannut Manchester City FC:ssä, jota hän itse kannatti. FourFourTwo-lehden haastattelussa Marr sanoi: ”Olin tarpeeksi hyvä pelaamaan Cityssä, mutta he eivät halunneet minua, koska olin varmaankin ainut pelaaja, joka käytti kajaalia.”
The Smiths
Bill Duffy, The Cultin kitaristi, opetti Marrille kuinka soittaa kitaraa. Vuonna 1982 Marr aloitti yhteistyön Morrisseyn kanssa taivuteltuaan tämän perustamaan kanssaan The Smithsin. Kasatakseen kokonaisen yhtyeen kaksikko palkkasi Mike Joycen rumpuihin ja Dale Hibbertin bassoon. The Smiths soitti ensimmäisen keikkansa Ritzissä, Manchesterissä. Lähes heti tämän konsertin jälkeen Marrin ystävä Andy Rourke korvasi Hibbertin yhtyeen basistina. Tuolloin Morrissey oli jo jättänyt etunimensä pois ja Johnny oli vaihtanut nimensä Maherista Marriin, jottei häntä sekoitettaisi Buzzcocks-yhtyeen rumpaliin.
Saavutettuaan suurta kaupallista suosiota ja kriitikoiden ylistystä albumeilla kuten The Queen Is Dead The Smithsistä tuli yksi Britannian 1980-luvun suurimmista yhtyeistä. Suosio ei kuitenkaan levinnyt maailmalle läheskään yhtä suurena. Vaikka The Smithsiä soitettiinkin Yhdysvalloissa yliopistojen radioissa, yhtye saavutti todellisen maailmanmaineen vasta hajottuaan. Hajoamispäätöksen tekijä oli Marr, joka lopulta lähti yhtyeestä 1987 turhauduttuaan Morrisseyhin sekä suuntaan, johon yhtyeen musiikki oli kehittymässä.
The The, Electronic ja the Healers
The Smithsin lopun jälkeen Marr soitti kitaraa ja huuliharppua The The -yhtyeessä ja työskenteli myös New Orderin Bernard Sumnerin kanssa perustaakseen Electronicin. Hän toimi myös studiomuusikkona ja tuottajana, kirjoittaen materiaalia, kiertäen ja levyttäen esimerkiksi Bryan Ferryn, The Pretendersin, Kirsty MacCollin, Kraftwerkin Karl Bartosin, Talking Headsin, Black Grape, Billy Bragg, Pet Shop Boysin, Beckin ja Oasiksen kanssa.
Johnny Marr ja the Healers tekivät ensiesiintymisensä vuonna 2000, kun Marr alkoi etsiä muusikkoja. Hän yhdisti voimansa Ringo Starrin pojan Zak Starkeyn, Cavewavesin, Lee Spencerin ja Kula Shakerin basistin Alonza Bevan kanssa. Bändin kokoaminen kesti kaksi vuotta, sillä Marr tahtoi, että jäsenet valittiin ”kemian” mukaan. Debyyttialbumi julkaistiin 2003, ja Marr toimi solistina ja kirjoitti sanoitukset. Toinen levy oli tarkoitus julkaista huhtikuussa 2005 ja sitä piti seurata lyhyt kiertue, mutta koska Starkey työskenteli tuolloin Oasiksen ja The Whon kanssa ja Bevan oli palannut menestyksekkään come backin tehneeseen Kula Shakeriin, on edelleen epäselvää julkaistaanko yhtyeen toista levyä koskaan.
Modest Mouse
Vuonna 2006 Marr liittyi virallisesti amerikkalaiseen Modest Mouse -yhtyeeseen. Hän kirjoitti joitakin kappaleita yhtyeen nokkamiehen Isaac Brockin kanssa heidän uudelle albumilleen We Were Dead Before the Ship Even Sank ja soittaa sillä myös kitaraa. Marr myös kiertää yhtyeen mukana vuonna 2007.
We Were Dead Before the Ship Even Sank nousi Yhdysvaltain listaykköseksi maaliskuussa 2007. Tämä oli Marrin ensimmäinen ykkössija Yhdysvaltain listalla.
Diskografia
thumb|upright|Johnny Marr esiintymässä [[The Cribsin konsertissa vuonna 2010.]]
Levyt (yhtyeen jäsenenä)
The Smiths
The The
Electronic
Johnny Marr and The Healers
Modest Mouse
Levyt (vierailevana muusikkona)
Billy Bragg
Bryan Ferry
Talking Heads
Pet Shop Boys
Banderas
Kirsty MacColl
Moodswings
K-Klass
Electrafixion
M People
Beck
Tom Jones
Bert Jansch
Neil Finn
Oasis
Beth Orton
The Charlatans
Quando Quango
Karl Bartos
Jane Birkin
Crowded House
John Frusciante
Albumit (tuottajana)
Marion
Haven
Singlet
Yllä listattujen albumien singelohkaisujen lisäksi Johnny Marr on mukana seuraavien yhtyeiden singleillä: Sandie Shaw, Everything But the Girl, The Pretenders, Andrew Berry, A Certain Ratio, The Cult, Denise Johnson, Stex ja Black Grape.
Mons Ivar Mjelde
Mons Ivar Mjelde (s. 17. marraskuuta 1967) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.