cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Faneroménin luostari (Ierápetra)
pienoiskuva|vasen|Luostaria sisältä. Kertomuksen mukaan Faneroménin luostari on perustettu paikalle, jossa olevasta luolasta paimen löysi sinne ilmestyneen (faneroméni) Neitsyt Marian ikonin, ja johon ikoni ihmeellisellä tavalla palasi aina uudelleen ja uudelleen. Luostarin tarkkaa perustamisaikaa ei tunneta, mutta se on ollut olemassa viimeistään venetsialaisvallan aikana vuonna 1282. Oletettavasti se on perustettu saaren toisella bysanttilaisella kaudella eli vuosien 961 ja 1204 välillä. Luostarin nykyiset ydinrakennukset ovat arkkitehtuurin perusteella peräisin 1500-luvulta. Nykyisin luostari on itäisen Kreetan merkittävimpiä pyhiinvaelluskohteita, ja juhlii vuosittain 15. elokuuta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa luostariin kirjattiin kaksi asukasta.
Luostari on rakennettu vuorenrinteeseen noin 540 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna, ja sieltä on hyvä näköala saaren pohjoisrannikolle ja Mirampéllonlahdelle. Linnoitusmainen sijainti on suojannut aikanaan merirosvoja vastaan. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu luolaan. Kirkko on kaksilaivainen ja omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle (Koímisi tis Theotókou) ja Elävöittävälle lähteelle (Zoodóchos Pigí). Kirkon ympärillä on myöhempiä 1800-luvulla tehtyjä luostarirakennuksia, mukaan lukien vierastalo.
Uziel Gal
thumb|right|250px|Uziel Gal vuonna [[1953]] Uziel "Uzi" Gal (hepreaksi: עוזיאל "עוזי" גל), oikealta nimeltään Gotthard Glass (15. joulukuuta, 1923 – 7. syyskuuta, 2002) oli saksanjuutalainen asesuunnittelija, joka parhaiten tunnetaan Uzi-konepistoolin kehittäjänä. Gal syntyi Weimarissa, Saksassa. Kansallissosialistien noustua Saksassa valtaan vuonna 1933 Gal muutti Englannin kautta Palestiinaan vuonna 1936. Vuonna 1943 Gal pidätettiin laittomasta aseen hallussapidosta ja tuomittiin kuuden vuoden vankeusrangaistukseen. Hänet vapautettiin vuonna 1946.
Gal aloitti konepistoolin suunnittelun vuonna 1948, pian Israelin itsenäistymisen jälkeen. Vuonna 1951 Uzi–konepistooli otettiin Israelin armeijan palveluskäyttöön. Gal ei halunnut että ase nimettäisiin hänen mukaansa, mutta hänen toiveensa jätettiin huomiotta. Vuonna 1958 Gal sai ensimmäisenä Israelin turvallisuuspalkinnon pääministeri David Ben-Gurionilta.
Vuonna 1975 Gal jäi eläkkeelle Israelin armeijasta ja muutti seuraavana vuonna Philadelphiaan, Pennsylvaniaan, että hänen tyttärensä Tamar saisi erikoishoitoa aivovammaansa.
Gal jatkoi asesuunnittelua Yhdysvalloissa kunnes kuoli syöpään vuonna 2002.
Tony Hibbert
thumb|Tony Hibbert Tony Hibbert (s. 20. helmikuuta 1981 Liverpool, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti koko vuonna 2016 päättyneen uransa ajan Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Hibbert teki liigadebyyttinsä Evertonissa vuonna 2001 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa West Hamia vastaan. Hän kuului vuonna 1998 Evertonin FA Youth Cupin voittaneeseen joukkueeseen, jossa pelasivat myös muun muassa Francis Jeffers, Michael Ball sekä Leon Osman. Koko uransa ajan Evertonissa pelannutta Hibbertia pidettiin joukkueen parhaimpana taklaajana ja erityistä on, että yli 200 valioliigaottelua joukkueessa pelannut Hibbert ei tehnyt yhtään maalia ammattilaisuransa aikana.
Judy Erola
Judith Erola synt. Jacobson (s. 16. tammikuuta 1934) on entinen kanadalainen poliitikko, joka edusti nikkelialueen äänestysaluetta Kanadan edustajainhuoneessa vuosina 1980–1984 Kanadan liberaalipuolueen edustajana. Hän nousi ministeriksi kabinettiin ja sai Kanadan Queen's Privy Councilin neuvonantajan aseman. Hän on toisen polven kanadansuomalainen.
Televisioura
Sudburyssa, Ontariossa syntynyt Judith Jacobson työskenteli radio-ja tv-lähetystoiminnassa Sudburyssa. CKSO-TV:ssä hän teki historiaa ensimmäisenä naispuolisena kanadalaisen televisioaseman sääreportterina, ja toimitti myös muotiohjelmia. Hänestä tuli myöhemmin CHNO:n toimitusjohtaja, ja hän avioitui Lake Panachessa veneily- ja matkailukeskuksen omistavan Vic Erolan kanssa.
Politiikka
Miehensä kuoleman jälkeen vuonna 1977 Erola päätti aloittaa poliittisen uran. Hän oli ehdolla vuoden 1979 vaaleissa nikkelialueen liberaalien ehdokkaana, mutta hävisi Uuden demokraattisen puolueen ehdokkaalle John Rodriguezille. Hänen kampanjaansa leimasi kompurointi hänen vaadittuaan vaalimainoksessaan "viljelysmaan käytön käytäntöjen kansallistamista". Erola pyrki radiohaastattelussa selittämään lausetta kirjoitusvirheellä, koska Liberaalipuolue yleisesti vastusti kansallistamista. Sanan olisi kuulunut olla "rationalisointia" (nationalization \rightarrow rationalization).
Erola voitti Rodriguezin vuoden 1980 vaaleissa. Hän joutui kiistoihin vaalikampanjan aikana ja sen jälkeen. Toinen koski sitä, että hän kutsui vastaehdokastaan Rodriguezia marxilaiseksi vaalikampanjassaan ja toinen hänen kotiäideille kohdentamaansa kampanjaa. Hän väitti, että oli tärkeämpää saada nainen edustajainhuoneeseen kuin äänestää työllisyyskysymyksiä edustavaa ehdokasta. Näkemys jakoi mielipiteitä vahvasti kaupungissa, joka oli toipumassa katastrofaalisesta Sudburyn lakosta vuonna 1978.
Pian kabinettiin nimityksensä jälkeen Erola erosi johtajan ja rahastonhoitajan asemastaan venesatamayrityksessä liittovaltion hallituksen ministereitä koskevien eturistiriita määräysten mukaisesti.
Kaivosministeri
Erola tuki kaivosteknologian tuotantoa Kanadassa kaluston riittävyyden turvaamiseksi,  ja vakuutteli kaivosyhtiöitä, etteivät he joudu kansallista energiaohjelmaa vastaavan toiminnan kohteeksi. Kesäkuussa 1981 hän julkisti ohjelman, jonka mukaan liittovaltion hallitus antaisi 400 dollarin korvauksen propaanilla käyvien ajoneuvojen omistajille.
Naisten asema
Syyskuussa 1981 Erola sai naisten asemasta vastaavan ministerin tehtävän kaivosasioiden lisäksi. Hän oli siinä asemassa ensimmäinen naispuolinen Lloyd Axworthyn vastattua tehtävästä aiemmin. Tässä roolissa hän puolusti Kanadan perustuslain jaksoa 28, joka turvaa sukupuolten välisen tasa-arvoisuuden. Hän tuki äitiysloman aikaista tukea, tavoitteita kiristää liittovaltion lakeja kotiväkivaltaa kohtaan, intiaanilainsäädänöön uudistamista, joka parantaisi naisten oikeuksia avioitua ei-aboriginaalimiesten kanssa, uudistuksia feministisen lobbausorganisaation NAC:in toimintaan ja tiukempia käytäntöjä hallituksen viestinnässä sukupuolistereotypioiden käyttämistä vastaan.
Lokakuussa 1982 Erolasta tuli ensimmäinen nainen kautta aikojen, joka nimettiin kabinetin Priorities and Planning -komiteaan, joka neuvottelee ja muotoilee hallituspolittikan suuntaviivat.
Kuluttaja- ja yritysasioiden ministeri
Elokuussa 1983 Erola savustettiin kaivosministerin tehtävästä ja nimitettiin kuluttaja- ja yritysasioiden ministeriksi. Hän lupasi välittömästi korostaa kuluttajanäkökulmaa enemmän kuin edeltäjänsä edeltäjänsä André Ouellet, jota oli kritisoitu niiden ohittamisesta.
Tässä tehtävässä monet hänen näkyvimmistä julkisista taisteluistaan liittyivät joidenkin organisaatioiden jatkuvaan metrijärjestelmän vastustamiseen. Hän myös ehdotti lainsäädäntöä rajoittamaan sanomalehtieyhtiöiden fuusioita, mutta luopui aiheesta myöhemmin.
Kun Pierre Trudeau jäi eläkkeelle pääministerin tehtävästä, Erola jatkoi kuluttaja- ja yritysasioiden ministerinä John Turnerin kabinetissa. Erola hävisi Rodriguezille vuoden 1984 vaaleissa, joissa liberaalien paikkaluku putosi 40 paikkaan.
Politiikan jäkeinen ura
Vuonna 1987 Erolasta tuli Kanadan lääketeollisuuden liiton presidentti, ja hän jatkoi tehtävässään eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1998.
Hän on ollut Sveitsissä päämajaansa pitävän kansainvälisen lääketeollisuuden yhdistyksen johtajana. Hänet valittiin ensimmäisenä naisena International Nickel Co:n johtokunnan jäseneksi.
Erola on vaikuttanut merkittävästi siihen, että Sudburyyn rakennettiin 1990-luvun alussa monipuolinen tiedekeskus Science North. Paljolti hänen vaikutuksestaan ympäristöasioihin on kiinnitetty erityistä huomiota ja aloitettu laajat ympäristönparannusohjelmat nikkeliteollisuuden saastuttamilla ja pilaamilla alueilla 1970-luvulta lähtien. Hän on myös ollut kehittämässä Sudburyn Laurentian Universityn kaivos- ja mineraalitutkimuskeskusta (CIMMER) sekä alueella tehtävää lääketieteellistä tutkimusta.
Hän on osallistunut kulttuurielämän tukemiseen ja muun muassa johtanut valtakunnallista kampanjaa kanadalaisen lastentautien tutkimussäätiön tukemiseksi. Hän kirjoittanut paljon naisten asemaan liittyvistä kysymyksistä. Hän on myös ollut Sudburyn alueen kanadansuomalaisen väestön merkittävimpiä toiminnan tukijoita. Ansioistaan hänet on vihitty Mount St. Vincent Universityn kunniatohtoriksi 1992 ja Laurentian Universityn kunniatohtoriksi 1996. Hänet nimitettiin Canadian Medical Hall of Famen johtokuntaan 1994.
Hän oli virkansa puolesta edustaja Kanadan Liberaalipuolueen johtajavaaleissa vuonna 2006.
Hän on tällä hetkellä Equal Voicen hallituksessa. Järjestö pyrkii auttamaan kanadalaisia naisia politiikassa.
Brazorian piirikunta
Brazorian piirikunta on Yhdysvaltain Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 374 264 vuonna 2019 ja sen pinta-ala on 4 170 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Angleton ja sen suurin asutuskeskus on Pearland.
Piirikunta perustettiin vuonna 1836.
Väestö
Piirikunnan asukkaista 46,1 prosenttia on valkoisia, 29,41 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 14,5 prosenttia afroamerikkalaisia. 93,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 36,1 vuotta.
Pirkanmaan aikuislukio
Pirkanmaan aikuislukio (PirAL) järjestää lukio-opetusta aikuissovelluksena, monimuoto-opetuksena Pirkanmaalla ja sen lähialueilla. Oppilaitoksen toimisto sijaitsee Parkanossa. Oppilaitos on osa SASKY koulutuskuntayhtymää.
Koulutusalat ja tutkinnot
Aikuislukiossa voi suorittaa peruskoulu- tai ylioppilastutkinnon tai opiskella yksittäisiä aineita, kerrata kieliä, jatkaa keskeytyneitä opintoja tai täydentää aiempia opintoja. Pirkanmaan aikuislukio tarjoaa SASKY koulutuskuntayhtymän opiskelijoille mahdollisuuden suorittaa ammatillisen perustutkinnon lisäksi ylioppilastutkinto.
Aiheesta muualla
Pirkanmaan aikuislukio
Kansainvälinen rauhanpäivä
Kansainvälinen rauhanpäivä (International Day of Peace) on Yhdistyneiden kansakuntien hyväksymä kansainvälinen vuosipäivä. 21. syyskuuta 2001 YK:n yleiskokouksen päätöksellä 55/282 vuodesta 2002 alkaen kansainvälistä rauhanpäivää vietetään 21. syyskuuta. Kokouksessa ilmoitettiin, että päivä varataan maailman kattavalle aselevolle ja väkivallattomuudelle.
Historia
Kansainvälistä rauhanpäivää on vietetty ensimmäisen kerran 11. syyskuuta 1981 ja juhlapäivä on ollut sama aina vuoteen 2001 asti, jolloin tapahtui syyskuun 11. päivän iskut. Vuoden 2002 juhlapäivä 21. syyskuuta on myös Jeremy Gilleyn luoman Peace One Day -juhlapäivä.
Tyrannotitan
Tyrannotitan oli suuri Carcharodontosauridae-heimoon kuulunut hirmulisko, joka löydettiin Argentiinasta 2005. Tyrannotitanista on julkaistu vain vähän tietoa; fossiileista on julkaistu nelisivuinen kuvaus. Tyrannotitan oli peto. Se eli noin 120–110 miljoonaa vuotta sitten liitukaudella. Tyrannotitan oli 12,2 metriä pitkä painoi 6 000–7 000 kg.
Mika Ronkainen
Mika Ronkainen (s. 6. elokuuta 1970 Kuusamo) on Jussi-palkittu elokuva- ja teatteriohjaaja. Ronkaisen tähänastinen tuotanto ulottuu dokumenttielokuvista teatteriin ja tv-sarjoihin. Yhdysvaltalainen viihdealan lehti Variety valitsi Ronkaisen yhdeksi kymmenestä kiinnostavimmasta uudesta eurooppalaisesta elokuvaohjaajasta vuonna 2013. Ronkaisen dokumenttielokuvia leimaa omalaatuinen tyyli, joka yhdistelee rohkeasti perinteisen dokumenttielokuvan ja näytelmäelokuvan kerrontakeinoja. Ronkaisen dokumenttielokuvia on esitetty maailman merkittävimmillä elokuvafestivaaleilla ja niitä on ollut teatterilevityksessä Suomen lisäksi Ruotsissa, Saksassa, Puolassa, Espanjassa ja Iso-Britanniassa. Ronkaisen ensimmäinen fiktio-ohjaus oli vuonna 2019 julkaistu Elisa Viihteen alkuperäissarja Kaikki synnit, jonka ensimmäinen tuotantokausi sai kuusi Kultainen Venla -ehdokkuutta marraskuussa 2019 ja toinen tuotantokausi neljä Kultainen Venla -ehdokkuutta marraskuussa 2020. Ronkainen asuu Oulussa.
Dokumentaristina
Ronkainen tuli tunnetuksi dokumenttielokuvilla Isänpäivä (1997), joka palkittiin Tampereen elokuvajuhlilla kunniamaininnalla vuonna 1998, ja Oulu palaa (1998), joka käsitteli Oulun keskustan puutalokortteleiden tuhoamista ja suojeluhanketta 1970-80 -luvuilla. Molemmat elokuvat Ronkainen ohjasi opiskellessaan Oulun käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa.
Ronkaisen kansainvälinen läpimurtoelokuva oli Huutajat – Screaming Men (2003), joka kertoo oululaisesta Huutajat-mieskuorosta. sai maailman ensi-iltansa Marseillen dokumenttielokuvafestivaaleilla Ranskassa, missä se palkittiin kunniamaininnalla. Marseillen voiton jälkeen elokuva kutsuttiin yli sadalle kansainväliselle elokuvafestivaalille, muun muassa ensimmäisenä suomalaiselokuvana amerikkalaisen Sundance-elokuvajuhlien ohjelmistoon vuonna 2004. Huutajat – Screaming Men palkittiin myös pohjoismaiden parhaana dokumenttielokuvana Nordisk Panorama -festivaaleilla Malmössä vuonna 2003. Huutajat – Screaming Men oli suomalaisen Klaffi Tuotantojen ja tanskalaisen Zentropan yhteistuotanto.
Vuonna 2009 Ronkaisen ohjasi dokumenttielokuvan Freetime Machos, joka sai ensi-iltansa maailman suurimman dokumenttielokuvafestivaalin Idfan pääkilpailusarjassa Amsterdamissa. Myöhemmin elokuva esitettiin mm. Tribeca Film Festivalin dokumenttielokuvasarjassa New Yorkissa.
Helmikuussa 2013 Ronkainen voitti Göteborgin kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla parhaan pohjoismaisen dokumenttielokuvan palkinnon elokuvallaan Laulu koti-ikävästä. Saman vuoden maaliskuussa hän teki historiaa Tampereen elokuvajuhlilla, kun Laulu koti-ikävästä palkittiin kaikkiaan kolmella palkinnolla: yleisöpalkinnolla, pääpalkinnolla yli 30-minuuttisten elokuvien sarjassa, sekä Risto Jarva -palkinnolla. Laulu koti-ikävästä esitettiin myöhemmin samana vuonna myös muun muassa Karlovy Varyn elokuvafestivaaleilla. Toimittaja Harri Römpötti kirjoitti vuonna 2018 ilmestyneessä Sanokaa mitä näitte -kirjassaan Laulu koti-ikävästä -elokuvasta, että "siinä huipentuu suomalaisen dokumentin kehitys, jossa on otettu käyttöön yhä enemmän näytelmäelokuvien kerrontatapoja. Silti sen dokumentaarisuutta ei tule mieleenkään epäillä."
Syyskuussa 2013 Oulu-seura myönsi Ronkaiselle Oulun Etta -arvonimen. Marraskuussa 2013 Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun taidetoimikunta palkitsi Ronkaisen vuoden 2013 taidepalkinnolla. Helmikuussa 2014 Ronkaisen Laulu koti-ikävästä sai parhaan dokumentin Jussi-palkinnon. Elokuva voitti myös parhaan musiikin Jussin.
Lokakuussa 2014 Ronkainen ilmoitti lopettavansa yhteistyönsä oululaisen tuotantoyhtiön Klaffi Tuotantojen kanssa 16 vuoden jälkeen.
Teatteriohjaajana
Ronkainen käsikirjoitti ja ohjasi Laulu koti-ikävästä -elokuvaan pohjautuvan näytelmän, joka sai ensi-iltansa Oulun kaupunginteatterissa 27. helmikuuta 2016.
Fiktio-ohjaajana
Marraskuussa 2017 Ronkaisen ensimmäinen draamatuotanto meni esituotantoon, kun Suomen Elokuvasäätiö myönsi Ronkaisen yhdessä Merja Aakon kanssa käsikirjoittamalle Kaikki synnit -TV-sarjalle tuotantotuen. TV-sarjan tuotti MRP Matila Röhr Productions ja se julkaistiin Elisa Viihde -palvelussa 5. huhtikuuta 2019.
Tammikuussa 2019 Ronkainen ja käsikirjoittaja Merja Aakko palkittiin Nordisk Film & TV Fond Prize -palkinnolla parhaasta pohjoismaisen TV-sarjan käsikirjoituksesta. Palkinto myönnettiin sarjasta Kaikki synnit. Lokakuussa 2019 Elisa Viihde tiedotti, että sarjan ensimmäinen tuotantokausi oli siihen mennessä myyty jo yli kolmeenkymmeneen maahan.
Syyskuussa 2019 Sanomalehti Kaleva uutisoi, että Ronkainen ohjaa myös Kaikki synnit -sarjan toisen tuotantokauden, joka kuvattiin Oulun seudulla alkuvuodesta 2020 ja julkaistiin Elisa Viihteen Aitiossa ja elokuvateattereissa lokakuussa 2020.
Ronkainen oli ehdolla vuoden 2019 ja 2020 fiktio-ohjaajaksi ja fiktiokäsikirjoittajaksi Kultainen Venla -kilpailussa sarjasta Kaikki synnit. Hänelle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Ronkainen ohjaa myös Kaikki synnit -sarjan kolmannen tuotantokauden, jonka hän on käsikirjoittanut yhdessä Venla Aakon kanssa. Kolmas tuotantokausi julkaistaan Elisa Viihde Viaplayssa loppuvuodesta 2022. Ronkaisen mukaan kolmas kausi on Kaikki synnit -sarjan viimeinen tuotantokausi.
Sotaromaani (Tuntemattoman sotilaan käsikirjoitus)
Linnan käsikirjoituksen alkuperäinen kansilehti ei ole säilynyt. Tiedetään kuitenkin, että käsikirjoituksen alkuperäinen otsikko oli nimenomaan Sotaromaani.
Käsikirjoitukseen tehdyt muutokset
Noin kolmasosa kaikista käsikirjoitukseen tehdyistä poistoista oli hahmojen alatyylistä puhetta, härskejä vitsejä ja kiroilua. Etenkin kirkkoon ja uskontoon liittyviä repliikkejä karsittiin. Toinen suuri ryhmä poistettujen joukossa olivat kohdat, joissa arvosteltiin Suomen armeijan päällystöä, ylintä sodanjohtoa ja sotaa itsessään. Osa näistä poistoista oli vähäisiä tyylillisiä muutoksia, mutta osa on huomattavia. Monet poistetuista kohdista olivat kuvanneet ironisesti yhteiskuntaluokkien vastakkainasettelua sodan keskellä. Esimerkiksi Lahtisen tunnettua monologia lyhennettiin huomattavasti. Alun perin kustantaja aikoi poistaa sen kokonaan, mutta Linna sai osan tekstistä palautettua. Tuntemattoman sotilaan kymmenenteen painokseen Linna palautti isomman osan tästä kohtauksesta.
Käsikirjoituksesta poistettiin myös monia selitteleviä kohtia, joissa kertoja pohtii sodan- tai historianfilosofiaa tai yksittäisten hahmojen psykologisia motiiveja. WSOY:n johtaja Yrjö A. Jäntin mielestä monet näistä sodanvastaisista puheenvuoroista olivat liian jälkiviisaita ja saarnaavia, joten ne olisivat saattaneet vaarantaa kirjan menestyksen. Samoin sensuroitiin yksittäisiä kohtia, joissa hahmot puhuvat epäkorrektisti Neuvostoliitosta ja sen asukkaista. Toimitusvaiheessa Linna teki myös itse käsikirjoitukseen joitakin korjauksia. Keskeiset muutokset olivat ilmeisesti kuitenkin kaikki kustantajan tekemiä.
Väinö Linnalle ilmoitettiin näistä poistoista edeltä käsin, mutta kustantaja antoi ymmärtää niiden olevan luonteeltaan vähäisiä. Tuntemattoman sotilaan julkaisukiireistä johtuen käsikirjoitus pysyi kustantajan hallussa ja poistojen määrä kävi Linnalle ilmi vasta hänelle lähetetyistä oikovedoksista. Tämän johdosta Linna lähetti marraskuussa 1954 kustantajalle kirjeen, jossa hän hämmästeli romaaniin tehtyjä poistoja, mutta tyytyi ratkaisuun esittäen kuitenkin huolensa kirjansa sanoman muuttumisesta liian sovinnaiseksi ja sen sodanvastaisen kritiikin hämärtymisestä. Myöhemmin on esitetty erilaisia näkemyksiä siitä, tuliko Linnan teos kustantajan tekemien muutosten seurauksena paremmaksi vai huonommaksi. Tuntemattoman sotilaan ruotsintajan Nils-Börje Stormbomin mukaan poistot tekivät romaanista taideteoksena paremman.
Linna oli alkuperäisessä käsikirjoituksessaan laittanut hahmot puhumaan murteiden ja yleiskielen välimuotoa, mutta kustantajan kielentarkistuksen yhteydessä pyrittiin puhtaampaan ja aidompaan murreilmaisuun. Kun Tuntemattoman sotilaan ilmestymisen jälkeen jotkut huomauttelivat murreasussa olevan vieläkin virheitä, WSOY palkkasi Lauri Hakulisen, Viljo Kojon ja Kalle Väänäsen tarkastamaan asiantuntijoina tekstin vielä kertaalleen. He tekivät murresanoihin joukon korjauksia, jotka sisällytettiin kaikkiin painoksiin kymmenennestä painoksesta alkaen.
Sotaromaanin uudelleenjulkaisun jälkeen
WSOY julkaisi alkuperäiskäsikirjoituksen Linnan kuoltua nimellä Sotaromaani vuonna 2000. Siihen on merkitty kursiivilla ne kohdat, jotka puuttuvat Tuntemattomasta sotilaasta. Tästäkin versiosta on jätetty pois sellaiset käsikirjoituksesta yliviivatut kohdat, jotka on katsottu Linnan itsensä tekemiksi poistoiksi. Teoksen kansikuva on muuten samanlainen kuin Tuntemattoman sotilaan kuuluisa kansi, paitsi että siluettina näkyvä sotilas on musta eikä valkoinen.
Vuonna 2017 valmistunut elokuva Tuntematon sotilas on Linnan romaanin ensimmäinen elokuvasovitus, joka perustuu Sotaromaani-versioon. Kun tieto Sotaromaaniin perustuvasta elokuvasuunnitelmasta vuoti julkisuuteen syksyllä 2014, asianosaiset aluksi kiistivät tiedon. Myöhemmin Linnan oikeuksienomistajat ja ohjaaja Aku Louhimies vahvistivat elokuvahankkeen olemassaolon yhteisellä tiedotteella.
Maidashi-Kyūdaibyōinmaen metroasema
thumb|Metroaseman sisäänkäynti Maidashi-Kyūdaibyōinmaen metroasema on Japanissa Fukuokan kaupungin Higashin suuralueella sijaitseva metroasema. Maidashi-Kyūdaibyōinmaen asema on neljäs asema Hakozaki-linjalla. Asema on avattu 27. huhtikuuta 1984.
Vuotinainen (järvi)
Vuotinainen on karu humusjärvi Karkkilan luoteisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 99 hehtaaria. Etäisyys Karkkilan keskustasta on yksitoista kilometriä luoteeseen.
Maantiede
Vuotinaisen pituus kaakosta luoteeseen on 1,7 kilometriä. Kaupinnokan niemi jakaa altaan eteläiseen ja pohjoiseen osaan, pohjoisosan leveys on 1,3 kilometriä. Vuotinaisen syvin kohta, 14,2 metriä, sijaitsee järven eteläkolkassa. Järven keskivaiheilla on 10,1 metrin syvänne. Saaria on kolme, suurin niistä sijaitsee järven eteläosassa. Vuotinaisen ympäristö on pääosin metsää ja suota.
Vuotinaiseen virtaa vettä lännestä Ruokjärvestä, pohjoisesta Onkimaanjärvestä ja idästä Ali-Paastonjärvestä. Vuotinaisen kaakkoisrannalta lähtee laskuoja Nuijajokeen, joka tunnetaan myös Vuotinaistenjokena. Vuotinaisen kaakkoispuolella sijaitsee Valkjärvi, järvien välisen kannaksen leveys on 200–250 metriä.
Vuotinainen (23.082.1.001) kuuluu Vuotinaisen alueeseen (23.082), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Vuotinaisen alue sijaitsee Uudenmaan ja Kanta-Hämeen rajaseudulla ja siihen kuuluu kahdeksan vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Vuotinainen, Ali-Paastonjärvi ja Yli-Paastonjärvi ovat isoimmat. Valuma-alue sijaitsee Karjaanjoen vesistön pohjoisosassa.
Kansallinen liitto (Tšad)
Kansallinen liitto on tšadilainen puolue. Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue sai yhden edustajapaikan.
Ristijärvi (Virrat, Monoskylä)
Ristijärvi on Pirkanmaalla Virroilla Monoskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 36 hehtaaria, se on 1,5 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Tarjanneveden lähialueeseen (35.411) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,3 metriä mpy.
Kansallinen liitto
Kansallinen liitto on:
Kolmialfareaktio
thumb|right|330px|Kolmialfareaktio
Kolmialfareaktio on tapahtuma, jossa helium palaa hiileksi. Tapahtuma on mahdollista tähtien ytimessä, jossa on riittävä lämpötila. Monet tähdet alkavat polttaa heliumia kasvettuaan punaiseksi jättiläiseksi. On myös muita alfareaktioita kuin kolmialfareaktio.
Reaktion kulku
Kolmialfareaktiossa kolme heliumydintä eli alfahiukkasta yhdistyy hiiliatomiksi. Ensin kaksi heliumatomia yhdistyy berylliumatomiksi, johon törmää heliumatomi. Tällöin syntyy hiiliatomi. Beryllium pysyy kasassa vain hyvin lyhyen aikaa, joten reaktio vaatii suuria tiheyksiä ja 100 miljoonan kelvinin lämpötilan.
Kolmialfareaktion voi esittää reaktiokaavoilla:
Kolmialfareaktio vapauttaa energiaa nettona 7,275 MeV. Beryllium hajoaa 2,6×10-16 sekunnissa. Jos hiiliatomiin törmää vielä heliumydin, syntyy happea.
Karakteristika
Renkaan R karakteristika tarkoittaa algebrassa pienintä sellaista positiivista kokonaislukua n, että
missä na = a + a + \cdots + a (summataan n kertaa).
Jos tällaista lukua n ei ole olemassa, niin R:n karakteristika määritellään nollaksi. Usein R:n karakteristikaa merkitään char(R).
Mikäli R on varustettu ykkösalkiolla 1R, niin karakteristika on pienin sellainen positiivinen kokonaisluku, että
Eeva-Liisa Manner -runopalkinto
Eeva-Liisa Manner -runopalkinto on Suomen Kirjailijaliiton vuodesta 1997 alkaen jakama tunnustus ansioituneille runoilijoille. Palkinto on nimetty kirjailija Eeva-Liisa Mannerin mukaan. Se jaetaan noin viiden vuoden välein. Palkinnon suuruus vuonna 2011 oli 10 000 euroa.
Palkitut
Palkinto on myönnetty seuraaville runoilijoille:
Vuonna 2007 palkinto myönnettiin nimellä Nuori Manner Vilja-Tuulia Huotariselle.
Musiikkivuosi 1954
Musiikkivuosi 1954 käsittelee vuoden 1954 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Emma Atkins
Emma Jayne Atkins (s. 31. maaliskuuta 1975 Morecambe, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Charity Dinglen roolista ITV:n draamasarjassa Emmerdale. Hän on näytellyt sarjassa vuosina 2000–2005, 2009–.
Atkins on näytellyt myös sarjoissa Tohtorit ja Sydämen asialla.
Atkins on voittanut useita palkintoja roolistaan Emmerdale-sarjassa.
Säästöpankkien Keskuspankki
Säästöpankkien Keskuspankki Suomi Oyj on suomalaisten Säästöpankkien kokonaan omistama talletuspankki.
Säästöpankkien Keskuspankin pääasiallisena tehtävänä on toimia Säästöpankkiryhmän keskusluottolaitoksena. Keskusluottolaitoksena Säästöpankkien Keskuspankki tukee Säästöpankkien varainhankintaa ja on mukana pankkien välisessä maksujenvälityksessä. Lisäksi Säästöpankkien Keskuspankki tarjoaa maksuliike-, talletus- ja verkkolaskupalveluja julkisyhteisö- ja suuryritysasiakkaille.
Historia
Säästöpankkien Keskuspankki Suomi Oy muodostui 18.4.2013 tehdyn yrityskaupan seurauksena. Tällöin suomalaiset säästöpankit (31) yhdessä ostivat Itella Oyj:ltä Itella Pankki Oy:n koko osakekannan. Muutoksen taustalla oli Säästöpankkien tarve turvata keskusluottolaitospalveluiden jatkuminen vuodesta 2015 eteenpäin. Keskusluottolaitospalveluja Säästöpankeille aiemmin tuottanut Aktia Pankki oli syksyllä 2012 ilmoittanut luopuvansa näiden palvelujen tuottamisesta. Samaan aikaan Itellan strategiseen muutokseen soveltui pankin omistuksesta luopuminen.
Laurence Olivier
thumb|300px|[[Vivien Leigh ja Laurence Olivier Australiassa 1948.]] Laurence Kerr Olivier ['lɒrəns 'kɜːr ə'lɪvieɪ] (22. toukokuuta 1907 Dorking, Surrey – 11. heinäkuuta 1989 Steyning, West Sussex) oli englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä ja ohjaaja.
Ura
Laurence Olivier syntyi kolmilapsiseen perheeseen ja hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan vielä lapsi. Jo koulussa hänen näyttelijänkykynsä huomattiin koulun näytelmissä. Isä rohkaisi häntä menemään teatterikouluun. Olivier’sta tulikin kuuluisa etenkin Shakespeare-tulkintojensa ansiosta. Häntä pidetään eräänä kaikkien aikojen parhaista Shakespearen tulkitsijoista ja hän oli Royal Shakespeare Companyn jäsen.
Elokuva Humiseva harju (1939) teki Olivier’sta maailmankuulun tähden. Vuonna 1949 hän sai sekä näyttelijän että tuottajan Oscarin elokuvasta Hamlet, ja kaksi kunnia-Oscaria vuosina 1947 ja 1979. Suomessa Olivier sai miespääosastaan elokuvassa Richard III ulkomaisen Jussi-palkinnon vuonna 1957.
Olivier esiintyi kuolemaansa saakka elokuvissa cameorooleissa pitääkseen yllä mieluisaksi käynyttä loisteliasta elintasoaan, johon hän varsinaisen tähteytensä vuosina ehti tottua.
Yksityiselämä
Vuonna 1930 Olivier meni naimisiin näyttelijä Jill Esmondin kanssa, mutta aloitti suhteen näyttelijä Vivien Leigh’n kanssa Esmondin odottaessa heidän lastaan. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1940, ja Olivier meni naimisiin Leigh’n kanssa jo saman vuoden aikana. Hänen intohimoinen ja myrskyinen avioliittonsa Vivien Leigh’n kanssa päättyi eroon vuonna 1960, ja seuraavana vuonna hän meni naimisiin näyttelijä Joan Plowrightin kanssa. Kolmas avioliitto kesti hänen kuolemaansa asti, ja pariskunta sai kolme lasta.
Olivier on kirjoittanut omaelämäkerran Näyttelijän tunnustuksia (Kirjayhtymä 1983, alkuteos Confessions of an Actor, suom. Kaarina Ripatti).
Bobi Sivén
Hans Håkon (H. H.) Christian ”Bobi” Sivén (18. huhtikuuta 1899 Helsinki – 12. tammikuuta 1921 Repola, Itä-Karjala) oli suomalainen itsenäisyys- ja heimoaktivisti, joka toimi Aunuksen Karjalassa sijaitsevan Repolan kunnan nimismiehenä heimosotien aikana vuosina 1919–1921 sekä samalla hän työskenteli Suomen ulkoasiainministeriön edustajana Repolassa ja Porajärvellä. Repola ja Porajärvi olivat eronneet Venäjästä vuonna 1918 ja liittyneet Suomeen. Kun Suomi luovutti molemmat kunnat vuonna 1921 Tarton rauhassa takaisin Neuvosto-Venäjälle, Sivén tuki ensin Karhunpesäsuunnitelmaa ja sen kariuduttua teki lopulta vastalauseena itsemurhan.
Vuonna 1922 perustettu Akateeminen Karjala-Seura kätki Sivénin surmanluodin lippunsa nauhoihin, ja jokainen uusi AKS:n valajäsen vannoi lipun ääressä taistelevansa heimokansojen ja suomalaisuuden puolesta sekä antavansa kaikkensa aatteensa puolesta Bobi Sivénin esimerkkiä noudattaen.
Puoluekannaltaan Sivén oli maalaisliittolainen. Sivén oli myös Suomen ensimmäisiä partiolaisia.
Lapsuus ja partio
Hans Håkon Christian Sivén syntyi 18. huhtikuuta 1899 Helsingissä. Hänen isänsä oli aktivistijohtaja, lääketieteen ja kirurgian tohtori Valter Osvald Sivén ja äitinsä ylioppilas Siiri Sivén o.s. Blomstedt. V. O. Sivénin nuorena kuollut isä oli Pudasjärven piirilääkäri Frans Johan Edvard Sivén. Siiri Sivénin isä oli fennomaani, yliopistovaikuttaja sekä suomen ja unkarin kielten dosentti Oskar Blomstedt. Hans Håkonilla oli kolme sisarusta Paavo (s. 1896), Liisa (s. 1897) ja Anna (s. 1903). Isä Ossi Sivén, kuten häntä lähipiirissä kutsuttiin, oli ruotsinkielinen, mutta ehdottomasti suomenmielinen. Ossi Sivén kannatti ”yksi kansa, kaksi kieltä” -ajattelua. Siiri taas oli pohjalainen suomenkielinen ja luki lapsille alusta alkaen Kalevalaa. Aatemaailmaltaan hän oli snellmanilainen fennomaani, mutta kieliriitaa perheessä ei koskaan ollut, joten lapset olivat käytännössä kaksikielisiä. Tarkkaan ottaen Bobi Sivén puhui äidinkielenään suomea, mutta puhui äidinkielen tasoisesti myös ruotsia.
Siiri-äiti kutsui Hans Håkonia aluksi Håkoniksi ja kouluaikoinaan häntä kutsuttiin Hansiksi, mutta lempinimeksi tuli Bob, josta lopulta tuli suomalaisittain äännettävä Bobi. "Bobi" on alun perin joko Håkon-lapsen omaa jokellusta tai sisarusten antama lempinimi; tarkkaa nimen alkuperää ei tiedetä. Bobi Sivenin alkuperäinen nimi taas tulee Henrik Ibsenin runosta Vuggevise, Kehtolaulu.
Sivénin luonnetta lapsena on kuvailtu pohdiskelevaksi, varhaiskypsäksi ja hieman pikkuvanhaksikin. Perhe asui Kammion hermotautisairaalan yhteyteen rakennetuissa yksityistiloissa, koska V. O. Sivén toimi aluksi sairaalassa lääkärinä, lopulta omistajana sekä johtajana vuodesta 1904. Sairaala toimi myös aktivistien keskuspaikkana, ja siellä piiloteltiin venäläisen virkavallan etsimiä aktivisteja. 1906 perhe oli vähällä hajota, kun V. O. Sivén tuomittiin neljäksi vuodeksi kuritushuoneeseen separatismista, mutta hänet vapautettiin juuri vankilaan vietäessä kruununprinssi Aleksein syntymän johdosta julistetun yleisen armahduksen takia. Syksyllä 1907 Bobi Sivén aloitti kansakoulun Alli Nissisen valmistavassa koulussa. Oppikoulunsa Hans Sivéninä tunnettu nuori Bobi kävi Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa klassillisella linjalla veljensä Paavon tapaan.
Lahjakas Sivén menestyi koulussa erittäin hyvin. Hän kiinnostui erityisesti kasvi- ja eläinopista eli biologiasta, ja 16–17-vuotiaana hänestä kehkeytyi asiantunteva harrastajabiologi. Lisäksi suosikkiaineita olivat historia ja filosofia. Kielissäkin Sivén oli lahjakas: hän osasi ruotsia, saksaa, kreikkaa ja myös jossain määrin englantia, jonka osaaminen oli tuohon aikaan harvinaista. Tähän kielitaitoon vaikutti erityisesti Sivénien perheen ulkomaiset kotiopettajattaret. Sortoaikaan Suomessa oli oppiaineena pakkovenäjä, jossa Sivén ei periaatteellisista syistä menestynyt. Hän oli jäädä viidennelle luokalle saatuaan ehdot venäjästä, joka oli arvosanaltaan yleensä syksyllä nelonen ja keväällä vitonen.
Alkuvuodesta 1910 Bobi ja Paavo Sivén perustivat yhden Suomen ensimmäisistä vartioista, Kärppäpatrullin. Näin ollen he olivat Suomen ensimmäisiä partiolaisia, koska tuohon aikaan maassa ei ollut yhteensä kuin korkeintaan muutamia partiolaisia. Partiosta veljekset kiinnostuivat luettuaan skottilaisen kotiopettajattarensa Phoebe Spiersin antaman Robert Baden-Powellin kirjoittaman englanninkielisen kirjan Scouting for boys. Vartion jäsenmäärä kasvoi, ja lopulta Sivénin veljekset liittivät sen syksyllä 1910 juuri perustettuun Toimen Pojat – Unga Fribyggare -partiolippukuntaan. Vuonna 1911 kenraalikuvernööri Franz Albert Aleksandrovitš Seyn kuitenkin kielsi partioliikkeen pelätessään samanlaista järjestöä kuin V. O Sivénin johtama Voima-liitto. Toimen Pojat aloittivat toimintansa viranomaisilta piilossa Kammion hermotautisairaalassa.
Nuoruus, itsenäisyysaktivismi ja alkava poliittinen ura
Isä V. O. Sivén ja muu aktivistien kärkijoukko alkoivat ensimmäisen maailmansodan syttyessä 1914 suunnitella jääkäriliikettä. Tavoitteena oli taistella Suomi vapaaksi suomalaisin sotilasjoukoin tai ainakin panna hanttiin venäläistä sortohallintoa vastaan. Nämä suomalaisjoukot koulutettaisiin Saksassa, joka oli sodassa Venäjää vastaan. Kesällä 1915 Bobi Sivén kuuli ensimmäisen kerran jääkäriliikkeestä, kun taas Paavo oli kuullut asiasta jo vuodenvaihteessa 1914–1915. Isän ollessa aktivistijohtaja ja itsenäisyysliikkeen esikunnan Aktiivisen komitean (AK) seitsenhenkisen johdon jäsen oli selvää, että veljekset Paavo ja Bobi jatkaisivat isänsä työtä. Paavo oli kuitenkin kolme vuotta vanhempi, joten hän pääsi heti isänsä mukana aktivistipiireihin. Ossin ja Paavon luottamus Bobiin meni pitkäksi aikaa, kun hän 16-vuotiaana oli mennyt paljastamaan ystävälleen erään koulukaverinsa lähtevän "Saksan matkalle". Alkusyksystä 1916 veli Paavo lähtikin pohjoiseen pyrkien Ruotsin kautta Saksaan, mutta päätyikin jääkärietapin hoitajaksi Hallan Ukon kanssa. Tosin Bobille ei tätä kerrottu. Luottamus Bobiin palautui pikkuhiljaa, ja hän sai erinäisiä kuriiritehtäviä, joissa hän ilmoitti partiojohtajalleen ja aktivistille Sven E. Donnerille jääkärietapin tukoksista. Joulukuussa 1916 V. O. Sivén lähti Hyrynsalmelle ottamaan selvää jääkärietappien tukoksista, jotka johtuivat venäläisten vastatoimista. Bobi Sivén oli kotona, kun venäläissantarmit tekivät keskellä yötä kotitarkastuksen Kammion sairaalaan. Aamulla Bobi ilmoitti kotitarkastuksesta Donnerille, joka varoitti V. O. Sivéniä, joka taas lähti maanpakoon. Tämän jälkeen hän tapasi Enson asemalla lappilaiseksi aktivistiksi muuttuneen Paavon, joka antoi Bobille tehtäväksi viedä tiedonantoja Helsingin aktivisteille.
Koska Bobilla oli koulu kesken, hän toimi aluksi vain aktivistien tiedonvälittäjänä ja yhdyshenkilönä. Poliittista uraansa Sivén aloitteli Normaalilyseon konventin eli oppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 1917. Helmikuussa 1917 konventin järjestämissä tanssiaisissa hän tapasi Jean Sibeliuksen 14-vuotiaan tyttären Katarina (Kaisa) Sibeliuksen. Sivén teki vaikutuksen Sibeliukseen ensi keskustelulla tanssiaisissa, joka meni Sibeliuksen päiväkirjan mukaan näin:
Bobi Sivénin ja Kaisa Sibeliuksen välille kehkeytyi parisuhde, joka kesti Bobin kuolemaan saakka. Kihloihin he eivät koskaan ehtineet. Aatemaailmaltaan ja ajattelutavaltaan pariskunta oli samanlainen.
Kesä 1917
Vapaa-aikansa 17–18-vuotias Sivén käytti maailmankatsomuksensa muotoilemiseen. Lisäksi Sivén kulutti erityisesti kesällä 1917 aikaansa historian, valtio-opin, filosofian, klassikkojen ja päivänpolitiikan lukemiseen Sivénin kesäpaikassa, maatilalla Haloniemen kylässä, Ruokolahdella. Sivén kehittyi taitavaksi metsämieheksi, joka kulki Pilkki-pystykorvansa kanssa Ruokolahdella metsästämässä. Hän oli myös tarkka ampuja, hänen kerrotaan osuneen 25-penniseen 20 metrin päästä.
Ruokolahdella kesällä 1917 Sivén teki ensimmäiset julkiset poliittiset esiintymisensä vapausliikkeen ulkomaanvaltuuskunnan jäsenenä Ruotsissa olevan isänsä ja Paavo jääkäriliikkeen tehtävissä ympäri Suomea olevan Paavon kanssa. Hän ehti ottaa osaa maalaisliiton paikallisjaoston toimintaankin. V. O. Sivén oli jo Maalaisliiton perustamisesta 1906 lähtien kuulunut puolueeseen.
Venäläisten karkottamistavoitetta varten Bobi ja Paavo Sivén aloittivat Ruokolahdella sotilaskoulutuksen antamisen syksyllä 1917. Sivénin veljekset organisoivat nuorista miehistä ryhmiä, joille opetettiin taistelukoulutuksen alkeita ja harjoituskäsikranaattien heittämistä. Heillä ei kuitenkaan ollut kovin montaa oikeaa asetta, kuten ei monella muullakaan tuon ajan varhaisilla taistelujärjestöillä. Sivénin veljekset loivat Ruokolahden suojeluskunnan perustan. Veljekset tekivät yhteystyötä työväen urheiluseura Jyskeen kanssa. Bobi otti myös osaa suojeluskuntien harjoituskirjallisuuden kirjoittamiseen.
Helsingin Valkokaarti
Sivénin kotikaupunki Helsinki jäi punaisten haltuun. Sivén kuuli Kaisa Sibeliukselta, kuinka punaiset olivat surmanneet kaikki, jotka olivat pyrkineet valkoiselle puolelle. Sivén ei sitä paitsi ehtinyt alkupäivinä paeta kaupungista, koska hänen vastuullaan oli Kammion sairaalassa toimiva käsikranaattitehdas. Sivén oli jo syksystä 1917 ollut mukana Helsingin suojeluskuntatoiminnassa. Helsinkiin perustettiin oma maanalainen suojeluskunta nimellä Helsingin Valkokaarti, jonka I pataljoonan 3. komppaniaan Sivén kuului. Sivén oli mukana vakoilussa (kontraspagiooni), aseiden hankinnassa ja salakuljetuksessa. Sodan alkupäivinä Sivén myös avusti pakoilevaa senaattoria Kyösti Kalliota ja piilotteli tätä Kammion sairaalassa. Lopulta Sivén joutui punaisten etsintäkuuluttamaksi ja Sivén otti salanimekseen Hannu Halonen. Hannu viittasi etunimeen Hans ja Halonen perheen kesäpaikkaan Haloniemeen. Lopulta Sivénin koko aika meni lähes kokonaan punaisten pakoilussa. Kerran hän oli jäädä kiinni nukkuessaan kummitätinsä Anni Swanin luona, mutta Swan vaihtoi poikansa Anteron Bobin tilalle, jolloin punakaartilaiset löysivät ihmeissään sängystä lyseolaisen Swanin eikä lyseolaista Sivéniä. Toisen kerran Bobi oli jo menossa antautumaan punaisille, kun nämä olivat vanginneet viattoman Kammion sairaalan talonmiehen, koska Sivéniä ei löytynyt. Sivénin mielestä oli väärin, että joku viaton joutuisi kärsimään hänen takiaan. Siiri Sivén sai kuitenkin talonmiehen puhuttua vapaaksi ja käski punaisten esikuntaan menemässä ollutta poikaansa pakenemaan paikalta.
Helsingin valtaus
Helsingin valtauksessa Sivén koki tulikasteensa. Helsingin Valkokaartilla oli 1 500–1 700 kivääriä ja 11 konekivääriä. Sen tarkoituksena oli vallata eteläiset kaupunginosat eli Kaartinkaupunki, Eira, Punavuori, Katajanokka, Ullanlinna, Kaivopuisto ja Kruununhaka. Saksalaiset valtaisivat kaupungin pohjoisosat. 10. huhtikuuta Valkokaarti kokoontui ympäri pitkin kaupunkia, mutta vain pieniä kahakoita punakaartilaisten kanssa käytiin. Katutaistelut alkoivat 12. huhtikuuta, jonka aamuna saksalaiset hyökkäsivät kaupunkiin. Saksalaiset ja valkokaartilaiset kohtasivat Ruotsalaisen teatterin luona, joten valkokaarti toteutti suunnitelmansa vallata Etelä-Helsinki. Noissa taisteluissa Sivén ampui ainakin yhden punaisen, joka oli vaaninut suojeluskuntalaisia Erottajan apteekin päällä. Valtauksessa saksalaisia kaatui 54, suojeluskuntalaisia 17 ja punaisia 400. Valtauspäivän jälkeisenä päivänä saksalaiset keskittyivät punaisten lujimman tukikohdan, Pitkänsillan pohjoisosien, kukistamiseen. Valkokaarti taas keskittyi kaupungin puhdistamiseen punaisten pesäkkeistä ja sotavankien vartioimiseen.
Taistelujen jälkeen Sivén ja muu Helsingin Valkokaarti osallistui saksalaisten perässä voitonparaatiin. Pian Helsingin Valkokaarti nimi muutettiin Helsingin Jääkäriprikaatiksi, jota saksalaiset alkoivat kouluttaa preussilaiseen kuriin. Tämä ei Sivéniä pahemmin innostanut ja hän halusi takaisin rintamalle. Samoin hän oli kuullut veljensä Paavon sotamenestyksestä komppanianpäällikkönä Karjalan rintamalla. Kuitenkin Sivén oli jo kiinnitetty Jääkäriprikaatiin ja hän oli vannonut sotilasvalan. Isä V. O. Sivén tuli maanpaosta Helsinkiin toukokuussa ja järjesti arvovaltaisena itsenäisyyspoliitikkona pojalleen siirron. Bobi keskusteli vielä Hallan-Ukon kanssa, joka antoi hänelle viestin, joka koski Itä-Karjalan asiaa ja tuli antaa karjalaisille aktivisteille. 6. toukokuuta Bobi saapui Viipuriin, jossa jääkärieversti Aarne Sihvo määräsi ratsuväkeen, 2. Karjalan rykmenttiin, jossa palveli kapteenina myös Paavo Sivén. Kunnostautumisestaan Helsingin valtauksessa Sivénille myönnettiin IV luokan Vapaudenristi.
Heimoaktivismi ja Itä-Karjala
Sisällissodan jälkeen, aktivistien katseet kääntyivät heimokansojen puoleen, Itä-Karjalaan. V. O. Sivén oli ollut heimoaatteen kannattaja aina, ilmeisesti myös Bobi, mutta oman maan itsenäisyyden puuttuessa sitä ei ollut korostettu. Maaliskuun lopulla 1918, vielä sisällissodan aikana, Carl Wilhelm Malmin johtamat suomalaisjoukot olivat edenneet syvälle Vienaan ja jääneet Uhtualle epäonnistuneen Vienan Kemin valtauksen jälkeen. 12. toukokuuta 1918 Kammion sairaalla pidettiin V. O. Sivénin johtama ja isännöimä "Kauko-Karjalan kokous", johon ottivat osaa Viipurista juuri saapunut ylioppilas Bobi Sivén, maisterit Lauri Hannikainen ja Herman Stenberg sekä jääkärit Oiva Willamo ja Vilho Suvirinne. Kokous päätti perustaa Aktiivisen komitean tapaisen piirin, joka ajaisi Itä-Karjalan asiaa aktiivisesti, mutta hallituksen rahoituksella ja tuella. Tarkoituksena oli nostaa vienalaisten keskuudessa oma jääkäriliikkeen tyylinen kehitys. Vienalle annettaisiin itsehallinto ja Aunus sekä Viena erotettaisiin hallinnollisesti toisistaan. Tarkoituksena oli lähettää useita retkikuntia Itä-Karjalaan, ei vain sotilaallisia, vaan myös tieteellisiä, poliittisia ja lääketieteellisiä. Toimintaa järjestelemään päätettiin lähettää Sortavalaan Bobi Sivén apulaisenaan Lauri Hannikainen.
16. toukokuuta Sivén oli seuraamassa vapaussodan suurta voitonparaatia. Seuraavana päivänä hän otti osaa Vanhalla Ylioppilastalolla aktivistien kokoukseen, jossa mietittiin uutta maan hallitusta ja armeijan puhdistamista "ryssäläisistä upseereista", joilla tarkoitettiin Venäjän keisarikunnan armeijassa palvelleita suomalaisupseereja. 18. toukokuuta innostunut Bobi saapui Sortavalaan, mutta kuuli itse paikalla, ettei tilanne kehittynytkään poliittisesti suotuisasti. Sivén kotiutui Sortavalaan ja alkoi tutustua karjalaisuuteen. Sivén luki Sortavalassa seuraavat teokset: Martti Pihkalan Minkälainen Suomi meidän on luotava?, Ilmari Kiannon Vienan kansan kohtalossa I. K. Inhan Kansallista itsetutkiskelua ja Gustave Le Bonin sosiaalipsykologinen Joukkosielu.
Vienan retki ja Kuisman joukko
10. elokuuta Paavo Sivén lähetti kirjeen, jossa pyysi Bobia tulemaan Helsinkiin ja valmistautumaan lähtemään kohti Vienaa, koska "engelsmannit ryppyilevät kovasti pohjoisessa ja uhkaavat Uhtuaa". Kajaanista Sivén ja 20 muuta heimosoturia aloitti 17. elokuuta nelipäiväisen vaelluksen valtakunnan rajalle, josta siirryttiin ensimmäisen vienalaiskylän Kivijärven ja Latvajärven kautta kohti Uhtuaa, joka oli vielä suomalaisten hallussa ja retkikunnan päätukikohta. Rajalta Uhtualle kesti kaksi päivää, joten heimosoturit saapuivat perille 23. elokuuta.
Sivén ja muut saapuneet heimosoturit joutuivat heti harjoituksiin, koska Kuisma oli kuullut englantilaisten tukeman Karjalan rykmentin aloittaneen etenemisen. Elokuun lopulla karjalaiset alkoivat tuhota suomalaisvartiostoja paikallisten tukemina. Karjalaiset tukivat omiaan, eivätkä "ruotsheja" ja Uhtuan suojeluskunnan 200 miehestä 30 liittyi suomalaisten puolelle ja pirttilahtelaiset kymmenen miestä. Sivén ei voinut ymmärtää tätä ja hänestä tuntui pahalta se, että suomalaiset ja karjalaiset joutuivat vastatusten. Elintarvikeavulla suomalaiset olisivat saaneet karjalaiset puolelleen, mutta ylimääräistä leipää ei ollut. Syyskuun puolessa välissä 46 miestä kaatuneena menettänyt Kuisman joukko saapui rajan läheisyyteen Vuokkiniemeen.
Vuokkiniemessä käytiin Vienan heimosodan viimeinen ja ratkaisevin taistelu, joka oli Sivénin toinen taistelukokemus. Suomalaisten pääjoukko saarrettiin 1. lokakuuta kello 4 aamulla kyläaukealla, mutta taistelu voitettiin kääntämällä sattumalta konekiväärituli vihollisen pääjoukkoon. Voiton varmisti selustaan jääneen jääkärivänrikki Akseli Isopuron komppanian, johon Sivén kuului, koukkaus vihollisen selustaan. Suomalaisia kaatui 20 ja vihollisia noin sata. Voitosta huolimatta Sivén Vienan retkien muistelmissaan arvosteli sotilasjohtoa ja piti koko voittoa onnenkantamoisena.
Sivén vetäytyi joukkonsa kanssa kohti Suomen rajaa. Haavoittunut Sotamies T.A. Simpura jäi kuitenkin jälkeen. Sivén lähti palaamaan syvemmäksi Vienaan etsimään asetoveriaan. Sivén löysi Simpuran, mutta oli eksynyt matkan varrella. Miehet tarpoivat ilman ruokaa kohti rajaa. Sivén ehti tehdä päätöksen kolmantena vaelluspäivänä, että hän ampuu itsensä, jollei mitään muutosta tapahdu kello 12 mennessä. Kello 10 Sivén ja Simpura kuitenkin saapuivat karjalaisukkojen kalasaunalle, josta heidät opastettiin Suomen puolelle. Sivén oli huonossa kunnossa ja yski verta vielä kuukausi Suomen puolelle tulemisen jälkeen. 4. lokakuuta Kuisman päiväkäskyssä mainittiin Sivén kunnostautuneeksi ja hänet ylennettiin korpraaliksi sekä myönnettiin IV luokan Vapaudenristi, mutta se oli jo hänelle kerran myönnetty. Viikko kotiin paluun jälkeen Sivén osallistui jääkärivääpeli Karl Dahlmanin tiedusteluretkelle Latvajärvelle. Tällä retkellä Sivén ampui yhden vihollisen.
Vienan jälkeen
Bobi Sivén ei koskaan kirjoittanut ylioppilaaksi, vaan hänet julistettiin. Sisällissodan takia kirjoitukset keskeytettiin ja kaikki abiturientit julistettiin suoraan ylioppilaiksi. Sivén kirjoittautui sisään historiallis-kielitieteellisen tiedekuntaan ja opiskeli pääaineenaan historiaa, filosofiaa ja kansantaloutta sekä sivuaineenaan latinaa, jota hän sai luettua kevätlukukaudella approbaturin verran. Sivén oli erittäin kiinnostunut antiikista ja latinasta. Sivén kuului Karjalaiseen osakuntaan, joka oli ollut tuolloin vankasti heimoaatteellinen jo vuosia. Sivéniä kuitenkin harmitti, että hänen tulisi keskeyttää opintonsa varusmiespalveluksen takia. Hän ehdotti osakunnassa, että varusmiespalveluksen voisi suorittaa Itä-Karjalassa eli käytännössä Suomeen liittyneessä Repolassa sekä niillä alueilla. Osakunta järjesti myös Repolan alakouluseminaarille kirjaston pyytämällä eri kustannusliikkeiltä lahjoituksia. Sivén myös perusti osakuntalaisista valtiokunnan Itä-Karjalan asiaa ajamaan.
Repolan nimismies
thumb|[[Repola ja Porajärvi]]