cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oinoanda
Rakennukset ja löydökset
Oinoandan akropoliina eli linnoituksena toimi kaupungin kukkulan huippu. Muu kaupunki oli rakennettu kukkulan etelärinteeseen pengerretyille tasanteille. Kaupunki oli ympäröity muurein, joita on säilynyt erityisesti niiden eteläosassa, parhaimmillaan jopa 10 metrin korkeudelta.
Kaupungin keskiössä oli agora eli kokoontumis- ja kauppapaikka. Sen pohjoispuolella sijaitsee usein esplanadiksi kutsuttu ylempi agora. Kummallakin on ollut suuri määrä patsaita, joiden jalustoja on säilynyt. Ylemmän agoran etelälaidalla sijaitsi stoa eli pylväshalli, johon paikallinen Diogenes Oinoandalainen kirjoitutti pisimmän tunnetun kreikankielisen piirtokirjoituksen, joka tunnetaan Oinoandan piirtokirjoituksena. Se esittelee epikurolaisen filosofian oppeja. Piirtokirjoitus oli alun perin 2,37 metriä korkea ja 80 metriä pitkä. Siihen kuului alun perin noin sanaa ja se täytti noin 260 neliömetrin alan seinämästä. Kirjoituksesta on säilynyt noin neljäsosa.
pienoiskuva|180px|[[Oinoandan piirtokirjoitus|Oinoandan piirtokirjoituksen osa.]] Agoroiden läheltä on tunnistettu myös gymnasion. Hieman pohjoisempaa on löydetty kreikkalainen teatteri. Sen läpimitta on noin 42 metriä. Siinä on ollut poikkeuksellisen suuri orkhestra, mutta vain 15 penkkiriviä.
Otavan sataman rautatieasema
Otavan sataman rautatieasema on rautatieliikennepaikka liikenteeltä suljetulla Otavan satamaradalla Otavan taajamassa Mikkelissä. Satamarata rakennettiin vuosina 1890–1891 ja asema avattiin liikenteelle 1. heinäkuuta 1891. Asemarakennus rakennettiin ilmeisesti samaan aikaan radan kanssa ja sitä laajennettiin vuonna 1919. Aseman ulkoasussa on tapahtunut muutoksia. Vaikka satamarata olikin pääasiassa puutavarankuljetusta varten, asemalla oli henkilöliikennettä ainakin vuosina 1923–1931. Asema on yksi Museoviraston luokittelemista valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.
Jyrki Mänttäri
Jyrki Mänttäri (s. 12. tammikuuta 1970 Sippola) on suomalainen näyttelijä, joka on työskennellyt pääsääntöisesti Tampereen Työväen Teatterissa.
Ura
Mänttäri valmistui ylioppilaaksi vuonna 1989 ja teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitokselta vuonna 1997. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri.
Mänttäri on näytellyt Tampereen Työväen Teatterissa vuodesta 1997 lähtien. Hän näytteli Taivaan tulet -televisiosarjassa Ari Pasasta ja on vieraillut muiden muassa televisiosarjoissa Pidetään yhtä ja Elämän suola.
Muualla
Lähde :, ellei toisin mainita.
Laura Juvonen
Juvonen on valmistunut Metropolia Ammattikorkeakoulusta musiikkipedagogiksi vuonna 2015 ja laulupedagogiksi 2020. Hänen laulunopettajinaan ovat toimineet muun muassa oopperalaulaja Ritva-Liisa Korhonen, Johanna Rusanen-Kartano ja Juha Karvonen. Vuonna 2019 Juvonen kilpaili Lappeenrannan laulukilpailuissa, ja Kangasniemen laulukilpailussa 2019 hän lauloi finaalissa.
Juvonen esiintyy aktiivisesti konserttilavoilla ja on esiintynyt muun muassa Urkuyö ja aaria -festivaalin solistina. Hänet on valittu Päivi ja Paavo Lipposen rahaston vuoden 2020 solistiksi.
Juvosen esittämiä rooleja ovat muun muassa Venus (operetista Orfeus Manalassa), Leonora (oopperasta Kaarle-kuninkaan metsästys) ja Turandot (oopperasta Turandot).
Salajärvi (Lemi)
Salajärvi on Etelä-Karjalassa Lemillä Heikkilän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 78 hehtaaria, se on 1,7 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Sillä on 7 saarta, joiden yhteispinta-ala on 1,91 hehtaaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 852 000 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,1 metriä ja suurin syvyys on 2,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79 metriä mpy.
June Cochran
June Cochran (20. helmikuuta 1942 Indianapolis, Indiana − 21. toukokuuta 2004 Wisconsin) oli yhdysvaltalainen valokuvamalli, missi ja Playboy-tyttö.
Cochran voitti Miss Indiana USA -missikilpailun vuonna 1960, muttei sijoittunut kansallisella tasolla. Myöhemmin hän oli Playboyn joulukuun 1962 Playmate of the Month ja vuoden 1963 Playmate of the Year.
Oriol Busquets
Oriol Busquets Mas (s. 20. tammikuuta 1999 Sant Feliu, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Aroucaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Barcelona
Katalonian Sant Feliussa syntynyt Busquets on FC Barcelonan kasvatti. Hän liittyi seuran junioriakatemiaan 8-vuotiaana. Miesten tasolla hän teki debyyttinsä kaudella 2016–2017 Barcelonan reservijoukkueessa.
Busquets pelasi ensimmäisen ottelunsa Barcelonan edustusjoukkueessa 29. marraskuuta 2017 Copa del Reyn ottelussa Real Murciaa vastaan. Hän pelasi ottelussa 62 minuuttia. Heinäkuussa 2018 Busquets teki Barcelonan kanssa vuoteen 2021 ulottuvan jatkosopimuksen.
Busquets siirtyi 27. elokuuta 2019 yhden vuoden pituisella lainasopimuksella alankomaalaiseen FC Twenteen.
Arouca
Busquets siirtyi 20. heinäkuuta 2022 portugalilaiseen FC Aroucaan vuoteen 2025 ulottuvalla sopimuksella.
Paul Milgrom
Paul Robert Milgrom (s. 20. huhtikuuta 1948) on yhdysvaltalainen ekonomisti. Hän on ollut professorina Stanfordin yliopistossa vuodesta 1987 alkaen. Milgrom on peliteorian, erityisesti huutokauppateorian ja hinnoittelustrategioiden asiantuntija. Hänelle myönnettiin vuoden 2020 taloustieteiden Nobel-muistopalkinnon Robert B. Wilsonin kanssa ”Huutokauppateorian ja uusien huutokaupan muotojen kehittämisestä”.
Natural History Museum at Tring
thumb|Näkymä museon vanhimpaan osaan, lisärakennuksia takana ja vasemmalla
The Natural History Museum at Tring on Natural History Museumin alainen museo, joka sijaitsee Tringissä Hertfordshiressä Itä-Englannissa.
Museon perusti Sir Walter Rothschild rakennuttamalla erityisesti sitä varten museorakennuksen omistamalleen maalle vuonna 1889. Hän sijoitti museoon keräämänsä ja ostamansa täytetyt eläimet ja eläinten nahat. Museo avattiin yleisölle vuonna 1892. Museon kokoelmiin kuuluu myös joitakin nykyään sukupuuttoon kuolleita eläinlajeja, kuten kvagga, pussihukka ja siivetönruokki.
Rothschild lahjoitti museon rakennuksineen Yhdistyneelle kuningaskunnalle 1937. Museon nimi oli pitkään Walter Rothschild Zoological Museum, kunnes Natural History Museum muutti nimen sen nykyiseen muotoon.
Liettuan jääkiekkoliitto
Liettuan jääkiekkoliitto perustettiin 14. lokakuuta 1932, ja maa liittyi IIHF:ään 19. helmikuuta 1938. Se erotettiin liitosta 26. huhtikuuta 1946 Neuvostoliiton miehityksen jälkeen.
Uudelleen itsenäistyneen Liettuan oma jääkiekkoliitto jatkoi toimintaansa vuonna 1991 ja liittyi IIHF:ään 6. toukokuuta 1992.
Nuppolanlampi
Nuppolanlampi on Etelä-Karjalassa Lemillä Remusen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,1 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 81,6 metriä mpy.
Vetjanjärvi
Vetjanjärvi on Etelä-Karjalassa Lappeenrannassa ja Lemillä Heikkilän-, Koukun-, Varis-Lavolan- ja Punkan kulmakuntien lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Se kuuluu Valkealan reitin pääreitin yläjuoksulle, missä sen vedenpinnan korkeus on 75,3 metriä mpy. Yläjuoksulla ovat virtaamat heikot ja Vetjanjärvi voitaisiin pitää samana järvenä alempana sijaitsevan Jängynjärven kanssa, sillä niillä on vedenpinta samalla korkeudella. Vesistöviranomaiset käsittelevät järviallasta omana järvenään.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa on järven karttanimenä ”Witerjärvi”. Siinä on pitäjänraja vedetty nykyisellä tavalla, mutta saarta ei kartassa näy. Vaikka asutusta oli vähän, on järven rannoilta raivattu niittymaita maatilojen tarpeiksi. Vuoden 1928 Lappeenrannan taloudellisessa kartassa on järven karttanimi ”Vetjänjärvi”. Vuoden 1970 peruskartassa on muutaman maatilan peltomaita raivattu rantaan asti. Vapaa-ajan asuntoja on toistakymmentä. Vuoden 1984 kartassa niitä on yli 30, mutta saari on vielä autiona.
Tverin suuriruhtinaskunta
Tverin suuriruhtinaskunta oli Volgan yläjuoksulla 1200–1400-luvuilla sijainnut muinaisvenäläinen feodaalivaltio. Sen keskuksena toimi Tverin kaupunki. Muita kaupunkeja olivat Kašin, Ksnjatin, Zubtsov, Staritsa, Holm, Mikulin ja Dorogobuž.
1200-luku
Vladimirin suuriruhtinas Jaroslav Vsevolodovitš lahjoitti Pereslavl-Zalesskin ruhtinaskuntaan kuuluneen alueen pojalleen Aleksanteri Nevskille 1230-1240 -luvun vaihteessa. Vuonna 1247 se siirtyi Jaroslavlin toiselle pojalle Jaroslav Jaroslavitšille, jonka jälkeläiset siitä lähtien hallitsivat aluetta. Perustamisvaiheessa suuriruhtinaskunta käsitti 25 000 neliövirstan laajuisen alueen, jolla asui noin 700 000–800 000 henkeä. Tverin suuriruhtinaskunta oli suojassa mongolien ja liettualaisten hyökkäyksiltä, ja siksi sinne siirtyi paljon väkeä Suzdalista ja Länsi-Venäjältä.
Suuriruhtinaskunnan poliittinen merkitys kasvoi nopeasti 1200-luvun loppupuolella. Vladimirin suuriruhtinaskunnan 1260-luvulla haltuunsa saanut Jaroslav Jaroslavitš ajoi Venäjän yhdistämispolitiikkaa, jota jatkoi hänen poikansa Mihail Jaroslavitš. Tverin suuriruhtinaskunnan vahvistuminen herätti huolta Kultaisessa ordassa, joka ryhtyi tukemaan kilpailevia Moskovan suuriruhtinaita.
1300-luku
Moskovan suuriruhtinaan Juri Danilovitšin aloittamat sotatoimet päättyivät Mihail Jaroslavitšin ja hänen seuraajiensa mestaukseen 1300-luvun alussa. Vuonna 1327 Tverin suuriruhtinaskunnassa puhkesi kapina, jonka Kultainen orda tukahdutti Moskovan suuriruhtinaan Iivana Kalitan avulla. Hävityksen jälkeen Tverin suuriruhtinaskunta ei enää toipunut entiselleen. 1300-luvun loppupuolella siitä irtautuivat Kašinin, Holmin, Mikulinin ja Dorogobužin ruhtinaskunnat, joista kolme jälkimmäistä hajosi vielä pienemmiksi osiksi.
1370-luvulla Tverin suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitš yritti heikentää Moskovan suuriruhtinaskuntaa Kultaisen ordan avulla, mutta joutui samalla kilpailemaan Moskovan tukeman Kašinin ruhtinaskunnan kanssa.
1400-luku
Suuriruhtinas Ivan Mihailovitš onnistui nujertamaan Kašinin ruhtinaskunnan vastarinnan 1400-luvun alussa. Tverin suuriruhtinaskunnan vaikutusvalta kasvoi 1430–1360-luvuilla Moskovan suuriruhtinaiden keskinäisen taistelun aikana. Sen jälkeen suuriruhtinaskunta alkoi jälleen heiketä. Tverin suuriruhtinas Mihail Borisovitš joutui solmimaan epäedullisia sopimuksia Moskovan suuriruhtinaan Iivana III:n kanssa. Yritys tukeutua Liettuaan johti Moskovan hyökkäykseen. Sen joukot valtasivat Tverin vuonna 1485, jolloin suuriruhtinaskunta lakkasi olemasta.
Perintö
Tverin suuriruhtinaskunnalla oli huomattava merkitys venäläisen kulttuurin ja taiteen kehityksessä. Tverissä kirjoitettiin kronikoita ja muita historiallisia teoksia. Siellä vaikutti myös omaperäinen ikonimaalauskoulukunta. Tveriläinen kauppias Afanasi Nikitin kävi ensimmäisenä venäläisenä Intiassa ja laati matkastaan värikkään kuvauksen. Tverin hiippakunta oli 1200–1300-luvuilla yksi Venäjän ortodoksisen kirkon vaikutusvaltaisimmista keskuksista.
Ludvig Enkvist
Karl Ludvig Enkvist (6. heinäkuuta 1856 Teisko – 9. kesäkuuta 1934 Hämeenlinna) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Enkvistin vanhemmat olivat suutari Henrik Enkvist ja Anna Kristina Björklund. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1876 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon 1882. Enkvist vihittiin papiksi samana vuonna.
Enkvist toimi 1890-luvulla merimiespastorina Hullissa Englannissa ja vuodesta 1904 Hämeenlinnan ja Vanajan kirkkoherrana. Hän sai rovastin arvon 1914. Enqvist perusti 1907 Hämeenlinnan Sisälähetys ry:n avustamaan kaupungin hädänalasia asukkaita.
Ludvig Enkvist oli naimisissa kaksi kertaa: Hänen molemmat vaimonsa olivat piispa J. V. Johnssonin tyttäriä. Enkvistillä oli kolme lasta ensimmäisestä ja neljä lasta toisesta avioliitostaan.
Teoksia
Nimellä Ludvig Enswiss:
Jerome Flynn
Jerome Flynn (s. 16. maaliskuuta 1963) on englantilainen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan 1990-luvun popyhtyeestä Robson & Jerome sekä televisiorooleistaan Bronnina yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Game of Thrones ja poliisi Bennet Drakena brittiläisessä televisiosarjassa Ripper Street.
Suohaukat
Suomessa pesii vakituisesti sinisuohaukka ja ruskosuohaukka sekä hyvin harvinaisena niittysuohaukka. Vierailijoina voidaan satunnaisesti tavata muitakin lajeja.
Viitteet
طائر الهار Cirkuenoj પટ્ટાઈ Lingės Хулд Kiekendieven チュウヒ亜科 Луневые பூனைப் பருந்து Tuygun
Laimi Leidenius
Laimi Lovisa Leidenius (13. helmikuuta 1877 Kurikka – 23. marraskuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston ensimmäinen naispuolinen professori. Hän valmistui ensin kielten opettajaksi.
Ura
Leideniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Albert Ferdinand Leikola (aik. Leidenius) ja Mathilda Lovisa Landén. Hänen veljensä oli professori Erkki Leikola. Valmistuttuaan ensin opettajaksi Leidenius ryhtyi opiskelemaan lääketiedettä ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1908 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1918. Hänen väitöskirjansa aihe oli Untersuchungen über den Einfluss der Desinfektion der Kreissenden auf den Keimgehalt des puerperalen Uters.
Leidenius toimi Helsingin yliopiston yleisen sairaalan apulaislääkärinä 1910–1913 ja apulaisopettajana 1920–1928 sekä gynekologian klinikan alilääkärinä 1929–1930. Synnytys- ja naistentautiopin dosentiksi hänet nimitettiin 1925 ja professoriksi 1930, samalla kun hän toimi naistenklinikan toisena naistentautien ja synnytysosaston ylilääkärinä. Naistentautien erikoislääkärinä hän oli toiminut jo vuodesta 1913 alkaen. Hän oli myös sukupuolitautien vastustamiskomitean jäsen 1917–1924, äitiyshuollon järjestämiskomitean jäsen sekä naistenklinikan rakennustoimikunnan jäsen 1932–1934. Suomen Gynekologiyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1934 kuolemaansa saakka, ja Suomen akateemisten naisten liiton puheenjohtaja hän toimi usean vuoden ajan.
Leidenius julkaisi tutkimuksia muun muassa synnytyskouristuksista, kohtusyövästä ja sen hoidosta sekä vastasyntyneiden lasten sisäeritysrauhasten toiminnasta.
Leidenius kuvattiin postimerkkiin vuonna 1992. Suomalainen Lääkäriseura Duodecim on vuodesta 2009 lähtien jakanut Leideniuksen mukaan nimettyä tunnustuspalkintoa.
Anni Alakoski
Anni Alakoski (s. 21. marraskuuta 1997 Reisjärvi) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän on edustanut Reisjärven Pilkettä ja Kainuun Hiihtoseuraa. Häntä valmentaa Mikko Virtanen. Alakosken äiti on Anne Alakoski (os. Piispanen), joka on Suomen ensimmäinen hopeasompavoittaja vuodelta 1972.
Ensimmäisen yleisen sarjan SM-mitalin Alakoski saavutti parisprintissä 2020, pronssia Kainuun Hiihtoseuran joukkueessa yhdessä Anne Kyllösen kanssa Suomen-mestaruuskilpailussa 2020. Kaudelle 2022–2023 Alakoski valittiin B-maajoukkeen valmennusryhmään. Maailmancupin sprinttihiihdossa Ruotsin Ulricehamnissa tammikuussa 2021 Alakoski hiihti ensimmäisen kerran maailmancup-pisteille sijoituttuaan 30:nneksi.
Pirkko Ihanainen
Pirkko Liisa Ihanainen (myöh. Keinonen, s. 20. tammikuuta 1943) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960-luvun alussa SM-mitaleja pikajuoksuissa. Hän edusti Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Ihanainen saavutti Kalevan kisoissa 100 metrin juoksussa pronssia vuonna 1961. Hän voitti viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 100 metrillä kultaa Lappeenrannan Urheilu-Miesten joukkueessa vuosina 1961 ja 1962.
Ihanaisen ennätys 100 metrin juoksussa on 12,4 s ja 200 metrin juoksussa 26,7 s, molemmat vuodelta 1962.
K. R. Narayanan
Kocheril Raman Narayanan (27. lokakuuta 1920 – 9. marraskuuta 2005) oli intialainen poliitikko. Hän oli Intian kymmenes presidentti vuosina 1997–2002. Sitä ennen Narayanan toimi Intian varapresidenttinä 1992–1997. Hän oli ensimmäinen kastittomiin eli Dalit-ryhmään kuuluva poliitikko, joka pääsi presidentiksi Intiassa.
Luomasenjärvi
Luomasenjärvi on Etelä-Karjalassa Luumäellä Livonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 18,5 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kortonjoen valuma-alueeseen (14.193) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 76,6 metriä mpy.
Josh Brolin
Joshua James ”Josh” Brolin (/ˈbroʊlɪn/; s. 12. helmikuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Brolin on näytellyt muun muassa elokuvissa Arkajalat (1985), Mimic – ääretön vaara (1997), Hollow Man – mies ilman varjoa (2000), Grindhouse: Planet Terror (2007), Menetetty maa (2007), American Gangster (2007), W. (2008), Milk (2008), Kova kuin kivi (2010), Men in Black III (2012), Inherent Vice (2014), Sicario (2015), Hail, Caesar! (2016) ja Deadpool 2 (2018).
Hän on näyttelijä James Brolinin poika.
Annikki Aarnio
Annikki Ilona Aarnio (myöh. Arvo, 21. tammikuuta 1929 – 19. joulukuuta 2016) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvulla SM-mitaleja pikajuoksuissa. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Helsingin Tarmoa.
Aarnio saavutti SM-kilpailuissa 100 metrin juoksussa pronssia vuosina 1952 ja 1954 sekä sijoittui 200 metrin juoksussa viidenneksi vuonna 1952. Hän saavutti viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 100 metrillä pronssia Helsingin Tarmon joukkueessa vuonna 1951. Hän kilpaili viestijuoksussa kolmimaaottelussa Ruotsia ja Tanskaa vastaan Kööpenhaminassa syyskuussa 1952.
Aarnion ennätys 100 metrin juoksussa on 12,9 s ja 200 metrin juoksussa 27,2 s, molemmat vuodelta 1952.
Tampereen Urheilun Edistämissäätiö
Tampereen Urheilun Edistämissäätiö on säätiö, joka toimii nimensä mukaisesti tamperelaisen urheilun hyväksi. Säätiö jakaa vuosittain apurahoja tamperelaisten nuorten valmennuksessa ja ohjauksessa ansioituneille henkilöille seurojen esitysten perusteella.
Se perustettiin vuonna 1946 nimellä Tampereen Urheilutalo-Säätiö. Perustamisen taustalla oli jo 1900-luvun alkupuolella tamperelaisen urheiluväen keskuudessa herännyt ajatus oman urheilutalon saamisesta. Urheilutalohanke oli esillä useaan otteeseen ja erilaisia toimikuntia perustettiin. Lopulta vuonna 1946 syntyi tamperelaisten urheilujärjestöjen muodostama yhtymä, Tampereen Urheilutalo-Säätiö.
Toiminta
Sen päätavoitteena oli liikunnan tarpeita palvelevan urheilutalon saaminen Tampereelle, mutta säätiö toimi myös muun urheilutoiminnan ja -rakentamisen edistämiseksi Tampereella. Vaikka Tampereelle ei koskaan valmistunut säätiön alkuperäisten ajatusten mukaista urheilutaloa, oli säätiö voimakkaasti myötävaikuttamassa urheilupaikkojen, kuten Ratinan stadionin ja Pyynikin uimahallin, rakentamiseen Tampereelle.
Säätiöön kuuluvat kaikki tamperelaiset urheiluseurat ja -järjestöt, jotka ovat ilmoittaneet edustajansa säätiön edustajistoon. Kaksi kertaa vuodessa kokoontuva edustajisto valitsee säätiön hallituksen, joka päättää apurahojen saajista. Vuonna 2009 säätiöön kuuluu 60 tamperelaista urheilujärjestöä. Parhaimmillaan jäseniä on ollut vuonna 1989, jolloin mukana oli peräti 86 jäsenjärjestöä. Yhteensä historian saatossa toiminnassa on ollut mukana noin 150 eri tamperelaista urheilujärjestöä.
Säätiön varainhankinnassa merkittävimmässä asemassa olivat Tammelantorin Tempauksina tunnetut kansanjuhlat, jotka laadukkaalla ohjelmistollaan keräsivät vuodesta 1946 vuoteen 1963 vuosittain 6800-16000 osallistujaa.
Mega Man X6
Peli on Mega Man X -sarjan viimeinen PlayStationille peli. Mega Man X5 piti olla sarjan viimeinen osa mutta tarinaa jatkettiin. Mega Man X6:ssa on sanottu olevan Mega Man X-sarjan parhaat musiikit.
Tarina
Epäilyksen kalvamana X lähtee tutkijoiden perään ja kohtaa heidät yksitellen, pelastaen myös alueille saapuneita vapaaehtoisia reploideja painajaisvirusten kynsistä. Samalla hän tuhoaa Nightmare Zeron, mikä paljastaa oikean Zeron olevan elossa. Zero oli onnistunut piilottamaan itsensä korjauksia varten. (Huom. Tämän jälkeen pelaajan on mahdollista valita Zero pelattvaksi hahmoksi, jolloin osia juonesta ja dialogista muuttuu. Kokonaisuudessaan juoni on täysin samanlainen.) X:n kukistaessa painajaistutkijat, hän saa selville jokaisen olleen Alian vanhan tutkijakumppanin - Gaten - luomuksia. Gate oli katkeroitunut siitä, ettei saanut tunnustusta tiedeyhteisöltä luomistaan reploideista, jotka olivat siitä erikoisia, että niiden DNA:n analysointi oli melkein mahdotonta. Saman tiedeyhteisön jäsenet salaa tuhosivat jokaisen reploidin - Alian avustamana. Gate paljastaa suunnitelmansa luoda täysin reploidien oma yhteiskunta painajaisviruksen avulla ja haastaa X:n tulemaan luokseen. X suuntaa Gaten laboratorioon, jossa hän kohtaa Hig-Maxin ja voittaa tällä kertaa hänet. Syvemmällä laboratoriossa X lopulta tuhoaa Zeron DNA:lla vahvistuneen Gaten. Henkihieverissä oleva Gate paljastaa viimeisen valttinsa: henkiinherätetyn Sigman, joka tuhoaa tämän. Toisin kuin aikaisemmat versiot, tämä Sigma oli täysin vioittunut, ja käytti keskeneräisiä robottikehoja. X:n voitettua Sigman jälleen kerran tämä vannoo tulevansa takaisin. X pelastaa Gaten ruumiin tuhoutuvasta laboratoriosta ja lahjoittaa sen Alialle korjauksien toivossa. Maailman elvytys voi taas jatkua.
Kuninkaantammi
upright|pienoiskuva|Kuninkaan tammi, jonka mukaan alue on saanut nimensä Kuninkaantammi on Kaarelan kaupunginosan osa-alue Helsingin luoteisreunassa. Valtaosin rakentamattomasta alueesta rakentuu 2020-luvun taitteessa noin 5 000 asukkaan tiivis, jalankulkupainotteinen kaupunginosa.
Kuninkaantammen uudisrakentamisen alue rajautuu luoteessa ja pohjoisessa Vantaan kaupunkiin ja Vantaanjokeen. Idässä sekä kaakossa rajana on Keskuspuisto ja etelässä projektialueen raja kulkee Hakuninmaan pientaloalueiden vieressä. Alue jatkuu Hämeenlinnanväylän länsipuolelle, jossa se rajautuu Vantaan kaupunkiin.
Alueen nimi johtuu siellä kasvavasta vanhasta, nykyisin rauhoitetusta tammesta, jota perimätieto pitää Ruotsin kuninkaan, Kustaa III:n, 1700-luvulla istuttamana. Sen mukaan on nimensä saanut myös alueen poikki kulkeva vanha tie, Kuninkaantammentie, joka nykyisin on länsiosaansa lukuun ottamatta käytössä Keskuspuiston sisäisenä ulkoilutienä.
Kuninkaantammentien länsiosan varrella on muutamia pientaloja ja uusia omakotitaloja on rakenteilla. Muissa osissa on jonkin verran pienteollisuutta ja varastoja. Alueella sijaitsee myös Vantaanjoen varressa Pitkäkosken vedenottamo. Sen läheisyydessä Keskuspuiston reunassa on Pitkäkosken ulkoilumaja.
Liikenneyhteydet
Kuninkaantammen läpi alkoi elokuusta 2015 kulkea poikittaislinja 560, joka kulkee Myyrmäkeen sekä Paloheinän suuntaan. Bussi kulkee Kuninkaantammesta vuonna 2015 valmistunutta Paloheinäntunnelia pitkin idän suuntaan. Lisäksi alueelle kulkee linja 52 Otaniemestä Haagan ja Kannelmäen kautta. Linjan päätepysäkki on Kuninkaantammenkierrolla.
Hämeenlinnanväylälle on suunnitteilla eritasoliittymä, joka rakentamiseen on varauduttu vuosina 2021–2022.
Atacaman alue
thumb|Alue Chilen kartalla punaisella, pääkaupunki on merkitty suurennettuun karttaan ympyrällä Atacaman alue on yksi Chilen viidestätoista hallinnollisesta alueesta. Sen virallinen järjestysnumero on III ja pääkaupunki Copiapó. Vuoden 2017 väestönlaskennassa alueella oli 286 168 asukasta. Sen pinta-ala on 75 176 neliökilometriä. Alue on saanut nimensä Atacaman aavikosta.
Raitahiiri
Raitahiiri (Lemniscomys barbarus) on Afrikasta kotoisin oleva pieni jyrsijälaji. Sitä pidetään maailmalla paljon lemmikkinä, mutta Suomessa se on vielä varsin tuntematon. Lemmikkiharrastajat käyttävät siitä nimitystä ”seeprahiiri”. Raitahiiret ovat kooltaan pienen gerbiilin kokoisia, mutta pitempiä ja solakampia. Raitahiiriä on vaikeampi kesyttää kuin kesyhiiriä, mutta ne kesyyntyvät ajan kanssa. Elinikä on 3–5 vuotta. Alkuperä on Pohjois- ja Keski-Afrikasta.
Helena Böhlau
Helena (Helene) Böhlau, myös: Helene al Raschid Bey, (1856 tai 1859 − 1940 ) oli saksalainen kirjailija. Hän oli naimisissa Al Raschid Beyn kanssa, ja he asuivat Konstantinopolissa, josta muuttivat Müncheniin. Hän on julkaissut sarjan rohkean realisminsa, osuvan luonteenkuvauksensa ja tunteikkuutensa vuoksi merkittäviä romaaneja ja novelleja, esimerkiksi Das Recht der Mutter, Der Rangierbahnhof (1896), Halbtier (1899), Das Haus zur Flamm (1907).
Raitahiiri
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että raitahiiren nimeksi vaihdettaisiin ”marokonraitahiiri”, ja että nykyisin suomenkielistä nimeä vailla oleva Lemniscomys rosalia-laji nimettäisiin ”raitahiireksi”.
Raitahiirien hoito
Raitahiiret viihtyvät paremmin terraariossa kuin häkissä. Ne kiipeilevät mielellään, joten terraarion/häkin tulisi olla korkea. Siellä tulisi olla myös tukeva katto, sillä ne hyppäävät 40–50 senttimetrin korkeuteen. Ne syövät erilaisia siemensekoituksia ja pieniä hedelmiä ja vihanneksia. Raitahiiriä ei saa tarttua hännästä, sillä se katkeaa helposti.
pienoiskuva|vasen|Kaksi raitahiirtä.
Wilson Kiprugut
Kiprugut saavutti Tokion 1964 olympialaisissa pronssia 800 metrin juoksussa ajalla 1.45,9. Se oli Kenian kaikkien aikojen ensimmäinen olympiamitali. Kiprugut osallistui Tokiossa myös 400 metrin juoksuun, jossa hän karsiutui puolivälierissä. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti 800 metrillä hopeaa ajalla 1.44,5.
Vuoden 1965 Afrikan kisoissa Brazzavillessa Kiprugut voitti 400 metriä ajalla 46,9 ja 800 metriä ajalla 1.47,4.
HMS Ajax (1880)
HMS Ajax oli Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäinen vuonna 1880 vesillelaskettu Ajax-luokan rautaverhoiltu taistelulaiva. Sisaralus HMS Agamemnon otettiin palvelukseen vuorokautta aiemmin, vaikka sen rakentaminen aloitettiin kaksi kuukautta myöhemmin.
Suunnittelu ja valmistus
Aluksen tykit valittiin suurimmiksi mahdollisiksi alukseen kokoonnähden. Tykit asennettiin kahteen torniin aluksen keskelle yksi kummallekin laidalle.
Palvelus
Ajax liitettiin amiraali Hornbyn komentamaan erikoistehtäväviirikköön elokuussa 1885. Sodanuhkan Venäjää vastaan hälvettyä alus siirrettiin vartioalukseksi Greenockiin, missä se palveli loppuajan lukuun ottamatta osallistumisia sotaharjoituksiin. Alus siirrettiin reserviin vuonna 1891 ja edelleen laivaston reserviin vuonna 1893 ja telakkareserviin vuonna 1901 ja myytiin romutettavaksi vuonna 1904.
Peuralammit (Puolanka)
Järvet sijaitsevat Peurasuon luoteispäässä, välittömästi Peurakankaan itäpuolella. Suurin eli pohjoisin lampi on pitkänomainen kaakko-luodesuunnassa, mutta sekin on vain kolmisensataa metriä pitkä ja alle sata metriä leveä. Järvet laskevat suo-ojia myöten Piltunginjärveen ja Piltunginjoen kautta Utosjokeen. Ne ovat asumattomia, mutta niille on tieyhteytenä seututie 800:lta Puokion pohjoispuolelta Utajärven Yli-Utokselle tuleva metsäautotie, josta on eteläisimmälle lammelle alle sata metriä.
Kroatia kesäolympialaisissa 2016
Ammunta
Ammunnassa Kroatialla oli seitsemän urheilijan edustus. Ainoan mitalin toi Josip Glasnović, joka voitti miesten trap-ammunnan. Myös Giovanni Cernogoraz osallistui miesten trap-ammuntaan ollen karsintojen yhdeksäs. Kolmas miesampuja oli Petar Gorša, joka osallistui kolmeen eri kiväärilajiin. 10 metrin ilmakiväärikilpailussa hän oli seitsemäs, asentokilpailun yhdeksäs ja 50 metrin makuuammunnan 20. Naisissa Marija Marović osallistui 10 metrin ilmapistooliin. Hän oli karsinnan 33. Valentina Gustin oli naisten 10 metrin ilmakiväärikilpailun 23. Tanja Perec oli 29. naisten asentokilpailussa. Snježana Pejčić oli 10 metrin ilmakiväärin 7. ja asentokilpailun 12.
Judo
Kroatian ainoa judoka oli Barbara Matić, joka kilpaili naisten alle 70 kg sarjassa. Matić hävisi ensimmäisellä kierroksella puertoricolaiselle María Pérezille.
Koripallo
Miesten joukkue osallistui olympialaiskoripalloon. Kroatia voitti alkulohkonsa voitettuaan Espanjan, Brasilian ja Liettua. Se hävisi alkulohkovaiheessa Nigerialle ja Argentiinalle. Puolivälierissä Serbia voitti Kroatian 86–83.
Käsipallo
Käsipalloon osallistui miesten joukkue. Kroatia voitti alkulohkonsa voitettuaan Argentiinan, Tanskan, Ranskan ja Tunisian ja hävittyään vain Qatarille. Kroatia kuitenkin hävisi puolivälierissä Puolalle 30–27.
Nyrkkeily
thumb|right|220px|Filip Hrgović voitti pronssia yli 91 kg sarjassa. Nyrkkeilyssä Kroatialla oli kaksi edustajaa. Filip Hrgović otteli miesten yli 91 kg sarjassa. Hrgović voitti olympiakultaa voitettuaan loppuottelussa ranskalaisen Tony Yokan. Miesten alle 81 kg sarjassa Hrvoje Sep eteni toiselle kierrokselle, jossa hävisi brasilialaiselle Michel Borgesille.
Pyöräily
Pyöräilyssä Kristijan Đurasek ja Matija Kvasina osallistuivat miesten maantieajoon. Kvasina ei saanut aikaa ja Đurasek oli 18.
Soutu
Kroatialla oli edustus soudussa kahdessa kilpailussa. Miesten yksikössä Damir Martin oli kilpailun toinen. Miesten pariairokaksikossa veljekset Martin Sinković ja Valent Sinković voittivat olympiakultaa.
Uimahypyt
Marcela Marić oli ainoa kroatialainen uimahyppääjä. Marić oli naisten ponnahduslautakilpailun 25.
Uinti
Uinnissa Kroatialla oli kahden urheilijan edustus. Mario Todorović oli miesten 50 metrin vapaauinnin alkuerien 40. ajalla 22,65. Matea Samardžić osallistui kolmeen eri lajiin. Hän eteni sekä 100 metrin että 200 metrin selkäuinnin välieriin. Lyhyemmällä matkalla hän oli 13. ja pidemmällä 15. Sekauinnissa hän jäi alkueriin ajalla 4,39.41 oltuaan lopulta 17.
Vesipallo
Kroatia osallistui miesten vesipalloturnaukseen. Se voitti alkulohkossaan Montenegron, Italian ja Yhdysvallat sekä hävisi Ranskalle ja Espanjalle. Puolivälierissä Kroatia voitti Brasilian 10–6. Välierässä Montenegro hävisi Kroatialle 8–12. Loppuottelussa Serbia oli parempi 11–7.
Xiao Suhua
Xiao Suhua (, s. 1937 Moskova) on kiinalainen koreografi ja tanssipedagogi.
Suhua syntyi Moskovassa kiinalaisten kommunistien lapsena ja opiskeli Neuvostoliiton tanssiakatemioissa. Hänen perheensä palasi kotimaahansa kommunistisen Kiinan perustamisen (1949) jälkeen. Xiao aloitti uransa Kiinan ja Neuvostoliiton välisessä kulttuurivaihdossa, jonka parissa työskenteli 1960-luvun alun Kiinan ja Neuvostoliiton välirikkoon saakka. Hän selviytyi kulttuurivallankumouksen aikaisista vainoista. Koreografioissaan Xiao on yhdistänyt kiinalaiset kansantarut ja venäläiset tanssityylit. Hän on usein tehnyt yhteistyötä Juri Grigorovitšin kanssa. Hän on Pekingin tanssiakatemian professori.
Robert B. Wilson
Robert Butler ”Bob” Wilson, Jr. (s. 16. toukokuuta 1937) on yhdysvaltalainen ekonomisti ja emeritus Stanfordin yliopistossa. Hänelle myönnettiin yhdessä Stanfordissa työskentelevän kollegansa Paul Milgromin kanssa vuoden 2020 Nobel-taloustieteiden muistopalkinto ”huutokauppateorian ja uusien huutokaupan muotojen kehittämisestä”.
Wilson tunnetaan myös panoksestaan johtotieteeseen ja yritystalouteen.
Wilson on toiminut väitöskirjan ohjaajana muun muassa kollegalleen Milgromille, Alvin Rothille sekä Bengt Holmströmille.
Tšekin edustajainhuone
Nykymuodossaan parlamentti perustettiin vuonna 1993 voimaan astuneen perustuslain nojalla. Tuolloin parlamentti oli yksikamarinen, ja senaatti perustettiin kolme vuotta myöhemmin. .
Parlamentaarista työtä tehdään 19 valiokunnassa. Suomesta poiketen valiokunnat ovat pääsääntöisesti avoimia yleisölle. Poikkeuksia on kaksi: parlamentin ohjauksesta sekä immuniteetista vastaavat valiokunnat. .
Alahuoneen kokoontumispaikka on Thunin palatsi Prahassa.
Viimeisimmät vaalit
Edustajainhuoneen viimeisimmät vaalit pidettiin lokakuussa 2017. Vaaleissa vaaditaan 5% äänikynnyksen ylitys. . Populistinen ANO 2011 säilytti asemansa suurimpana puolueena ja keräsi 29,7% äänistä.
ANO muodosti aluksi vähemmistöhallituksen, joka kaatui vain kuuden viikon jälkeen. Presidentti Miloš Zeman pyysi kuitenkin eroavaa pääministeriä Andrej Babišia aloittamaan uudet hallitusneuvottelut. ANO ja sosiaalidemokraatit muodostivat uuden hallituksen kommunistipuolueen tuella heinäkuussa 2018.
Ilves
Ilves (Lynx lynx) on keskikokoinen kissaeläin, joka on yksi laajimmalle levittäytyneistä kissoista. Sen asuinalue käsittää suuren osan Euraasiaa, ja sen kanta on vahvimmillaan Venäjällä, Fennoskandiassa, Baltiassa ja Karpaateilla. Lajin tunnusomaista elinympäristöä ovat pohjoiset havumetsät, mutta Keski-Aasiassa lajia tavataan jopa pensaistoissa ja ruohoaroilla.
Ilveksen tunnusomaisia piirteitä ovat tupsukorvat, paksu ja yleensä kirjava turkki sekä isot tassut. Ilves syö monenkokoisia eläimiä hiiristä sorkkaeläimiin. Se on keskittynyt sorkkaeläimiin, mutta levinneisyysalueen pohjoisosissa jäniseläinten osuus kasvaa. Ilves on yksineläjä ja liikkuu pääosin hämärän aikaan ja öisin. Koiraat ja naaraat ovat yhdessä vain kevättalvella lyhyen kiima-ajan. Naaras synnyttää tavallisesti yhden tai kaksi poikasta.
Ilveksen levinneisyysalue oli aiemmin laajempi, mutta se hävitettiin monin paikoin Länsi- ja Keski-Euroopasta, minne se on 1900-luvun puolivälin jälkeen palautusistutettu. Ilves on suojeltu monissa maissa, mutta esimerkiksi Suomessa sitä saa poikkeusluvalla metsästää. Ilveksestä ei ole kuin aivan poikkeustilanteissa vaaraa ihmisille, mutta esimerkiksi Norjassa se kaataa huomattavia määriä lampaita.
Ilves on harvinainen eurooppalaisessa tarinaperinteessä, mutta sen mukaan on nimetty muun muassa tähdistö. Suomessa se on kuva-aiheena monissa vaakunoissa, ja se on myös Kanta-Hämeen maakuntaeläin.
Koko ja ruumiinrakenne
pienoiskuva|upright|left|Aikuisen ilveksen ruumis on pitkulainen ja raajat suhteellisen pitkät. pienoiskuva|upright|left|Ilveksen pääkallo. Ilves on suurin ilveslajeista ja Euroopan kolmanneksi suurin luonnonvarainen petoeläin karhun ja suden jälkeen. Ilveksen ruumiin pituus on noin 70–140 senttimetriä ja hännän pituus 15–25 senttimetriä. Ilves painaa tavallisesti 10–25 kilogrammaa. Suomessa aikuiset urokset painavat keskimäärin noin 18 kilogrammaa ja naaraat 14 kilogrammaa.
Uros on naarasta kookkaampi, mutta urosta ja naarasta on melko vaikea erottaa toisistaan vain koon perusteella, sillä pienikokoisia aikuisiakin uroksia esiintyy. Ainoa varma tapa erottaa sukupuolet on tarkkailla ulkoisia sukuelimiä lähietäisyydeltä. Yksilöllisen vaihtelun lisäksi kokoon vaikuttaa myös saalislajisto. Suomessakin on havaittu, että kaurisalueilla ilveksillä on enemmän varastorasvaa kuin maan muissa osissa elävillä ilveksillä.
Aikuisen ilveksen ruumis on pitkulainen ja pennun vartalo lyhyempi ja kuutiomaisempi. Koiras kasvaa painoa aina nelivuotiaaksi asti, mutta naaraat ovat saavuttaneet täyden painonsa jo noin vuoden ikäisenä. Nelivuotias koiras painaa noin 5,5 kiloa enemmän kuin samanikäinen naaras.
Ilveksen jalat ovat suhteellisen pitkät, ja takaraajat ovat eturaajoja pidemmät, minkä seurauksena ilves näyttää olevan hieman etukenossa. Pitkät takajalat auttavat tekemään metsästäessä nopeita liikkeitä. Tassut ovat poikkeuksellisen suuret suhteessa ruumiinkokoon. Leveiden tassujen ansiosta ilves pystyy kävelemään lumella. Etujaloissa on viisi ja takajaloissa neljä varvasta. Kynnet ovat terävät ja voimakkaat, ja ilves pystyy vetämään kynnet sisään.
Pää ja aistit
pienoiskuva|Lähikuva ilveksen päästä Ilveksen silmät ovat keltaiset ja silmäterät pyöreät. Sen pupilli on melko soikea. Ilveksellä on muiden kissaeläinten tavoin vain kahdenlaisia tappisoluja, vihreitä ja sinisiä. Ilvekset näkevät päivällä maailman värillisenä, mutta eivät erota punaista ja vihreätä toisistaan. Yöllä maisema on puolestaan harmaa, mutta huomattavasti terävämpi kuin esimerkiksi ihmisen öisin näkemä kuva. Ilvesten pimeänäköä parantaa myös verkkokalvon alla oleva tapetum lucidum -kerros.
Kissaeläinten kallon alaosassa on kuplamaiset ja ontot pullistumat, jotka auttavat niitä kuulemaan paremmin. Ilveksillä rakenne on poikkeuksellisen voimakaspiirteinen, minkä takia lajin kuulon epäillään olevan erityisen herkkä. Lisäksi ilvesten korvalehdet ovat suurehkot muuhun kokoon nähden, ja ilves pystyy kääntämään korvalehtiä ja näin paikantamaan äänen tulosuunnan ja etäisyyden.
Hajuaisti on keskeisessä asemassa ilvesten sosiaalisessa järjestelmässä ja viestinnässä. Hajuviestit voivat säilyä luonnossa jopa viikkoja. Ilveksellä on hajurauhasia muun muassa poskissa, hännässä, varpaiden välissä ja peräaukon lähellä, ja hajumerkkejä se jättää hieromalla päätä tai poskia, kynsimällä, suihkimalla virtsaa, ruopimalla maata takajaloillaan ja jättämällä ulosteita näkyville. Ilves saattaa välillä käyttää hajujen aistimiseen niin sanottua flehmen-reaktiota, mikä auttaa vomeronasaalielintä toimimaan paremmin.
Puhtaalle lihansyöjälle tyypillisesti ilveksellä on pitkät, terävät ja veitsimäisesti litteät kulmahampaat. Sillä on myös voimakkaat raateluhampaat, jotka soveltuvat hyvin leikkaamiseen. Poskihampaat sen sijaan ovat olemattomat. Ilveksen leuat ovat suhteellisen lyhyet ja voimakkaat. Kallo tarjoaa laajan kiinnittymispinnan suurille niskalihaksille, jotka vaimentavat ja välittävät saalistuksen aiheuttamia iskuja kallosta koko ruumiseen.
Turkki
Ilveksen turkki on punertavan, ruskean tai harmaan kirjava. Mahan alta, kainaloista, kaulasta ja korvien sisäpinnoista turkki on valkoinen. Selkärankaa pitkin kulkee tyypillisesti muuta turkkia tummempi juova. Kuvioinnissa on yksilöiden välillä suurta vaihtelua. Kuviot voivat olla erikokoisia pilkkuja, täplien rykelmiä tai juovia. Monilla lajeilla turkin väritys on eri yksilöillä varsin samanlaista, mutta ilveksillä kuvioinnissa on suurta vaihtelua. Jotkin yksilöt ovat lähes yksivärisiä, toisilla on runsaasti kuvioita. Turkin kuviointi on perinnöllistä, mutta siihen vaikuttavaa mekanismia ei tunneta vielä tarkasti, ja samassa pentueessa voi olla pilkukkaita, täplikkäitä ja lähes kuviottomia pentuja.
Kuviointi auttaa ilvestä sulautumaan ympäröivään maastoon. Näin se pystyy piiloutumaan sekä saalistajalta että saaliiltan. Ilveksen turkki on maaston kanssa samansävyinen, ja samalla sen kuviointi auttaa häivyttämään eläimen ääriviivoja.
Ilveksen korvien kärjissä on 4–7 senttimetriä pitkät mustat tupsut. Ilves käyttää niitä viestimiseen ja ehkä saalistaessaan myös aistimaan muutoksia tuulen suunnassa. Korvien takana on hopeanharmaat läikät. Päätä kiertää partaa muistuttava kaularöyhelö, joka on uroksilla suurempi kuin naarailla. Hännänpää on musta.
Ääntely
Ilves ei ole erityisen äänekäs eläin, ja se ääntelee lähinnä lajitovereilleen, ei juuri koskaan ihmiselle. Ilvekseltä on tunnistettu yhdeksän niin sanottua perusääntelyä, joita kissaeläimillä on kaiken kaikkiaan noin 12. Ilveksen ääniä ovat muun muassa naukaisu ”miau”, sylkäisy, sähinä, murina ja kehräys. Naukuminen on yleistä: emo ja pennut naukuvat toisilleen, ja kiima-aikana ilvekset suorastaan mouruavat. Sylkäisy ja sähinä sekä murina suu kiinni tai hampaat paljastettuina liittyvät uhkailuun tai puolustautumiseen. Pulppuileva kurkkuääni on ystävällistä ääntelyä, jolla etenkin emo ja pennut viestivät toisilleen. Ystävällistä ääntelyä on myös matalataajuuksinen ”wah-wah”-ääntely.
Jäljet
pienoiskuva|Ilveksen ulostetta. Ilveksen jälki lumessa on 7–12 senttimetriä pitkä jäljen ulkoreunojen mukaan. Jäljissä näkyy neljä varvasta. Varvasanturat näyttävät pieniltä ja pyöreiltä. Kynsien jälkiä ei yleensä näy, sillä ilves pitää liikkuessaan kynnet vedettyinä tassun sisään. Kovalla hankilumella kynnen painallukset kuitenkin näkyvät, sillä silloin ilves hakee kynsillään lisätukea. Käyntijäljen askelpituus on 80–110 senttimetriä, ravatessa vähän enemmän.
Ulosteensa ja virtsansa ilves peittää maahan tai lumeen. Tuore uloste on mustaa ja pahanhajuista.
Ilveksen saalistamassa kookkaassa eläimessä on yleensä hyväkuntoinen kurkku, jossa neulanterävien hampaanjälkien ympäriltä saattaa löytyä maksoittunutta verta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Ilveksen levinneisyysalue käsittää ison osan Euraasiaa, ja se on yksi laajimmalle levittäytyneistä kissaeläimistä. Sen levinneisyysalue ulottuu keskisen ja kaakkoisen Euroopan vuoristometsistä sekä Pohjois- ja Itä-Euroopasta läpi Venäjän taigavyöhykkeen. Aasian puolella sitä tavataan myös Etu- ja Keski-Aasiassa sekä Tiibetin ylängöllä.
Ilvestä esiintyy Fennoskandiassa, Baltiassa sekä Venäjällä Tyynellemerelle asti. Aivan Venäjän pohjoisosissa sitä ei esiinny. Aasiassa ilvestä esiintyy myös Mongoliassa, Kiinassa, Pohjois-Koreassa, Tiibetissä, Himalajan pohjoisrinteillä, Keski-Aasiassa sekä Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa Turkista Afganistaniin. Euroopassa on lisäksi eristäytyneitä populaatioita Ranskasta Balkanille ja Karpaateille.
Ilves viihtyy merenpinnan tasosta aina 5 500 metrin korkeuteen asti. Se viihtyy parhaiten metsäisissä elinympäristöissä, mutta sitä tavataan myös puurajan pohjoispuolella. Boreaalisen havumetsävyöhykkeen lisäksi ilvestä tavataan myös välimerellisen kasvillisuuden metsissä ja Keski-Aasian pensaikkoisilla alueilla ja ruohoaroilla. Levinneisyysalueen pohjoisosissa ilvestä tavataan myös tundralla.
Suomessa
Suomen ilvekset kuuluvat Karjalan osapopulaatioon, joka ulottuu Suomesta Venäjän Karjalan kautta Uralvuoristoon. Suomessa elää ilveksiä lähes koko maassa. Poronhoitoalueella, Pohjanmaalla, Keski-Pohjanmaalla ja Etelä-Pohjanmaalla kanta on harva.
Elinpiiri
thumb|Ilveksen päiväkäyttäytymistä saksalaisessa luonnonpuistossa. Ilveksen reviirin ala vaihtelee sadasta tuhanteen neliökilometriin. Uroksen reviiri on suurempi, ja sen elinalueella voi elää useita naaraita. Elinpiirien koot vaihtelevat selvästi seudun mukaan, mutta aikuinen yksilö elää vuosia suurin piirtein samansuuruisessa piirissä, jossa sen reuna-alueiden rajat muuttuvat hieman saaliseläinten tiheyden ja naapurireviirien muuttumisen mukaan. Naaraat käyttävät elinpiiriänsä vuodenaikojen mukaan, sillä keväällä pienten pentujen takia naaraat liikkuvat puolet pienemmällä alueella kuin syksyllä ja keväällä. Kaksi kuukautta synnytyksen jälkeen elinpiiri voi olla käytännössä vain kymmenen neliökilometriä.
Kalatonlampi (Luumäki, Sydänmaan Lakki)
Kalatonlampi on Etelä-Karjalassa Luumäellä Livonkylän lähellä sijaitseva lampi.
Ilves
Elinpiiri
Ilveksen elinpiirin koon määrää ravinnon saatavuus. Naaraan elinpiirillä täytyy olla sopiva ja rauhallinen pesäpaikka synnyttämistä varten, mutta sen pitää myös tyydyttää pentujen ravinnontarve. Uroksen elinpiiri puolestaan on suurempi kuin sen ravinnontarve edellyttäisi, sillä sen elinalueen pitää olla osittain päällekäinen vähintään yhden naaraan kanssa.
Kalatonlampi (Luumäki, Sydänmaan Lakki)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 0,6 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 350 metriä.
Ilves
Elinpiiri
Ilves elää yksin, ja naaraat ja urokset ovat yhdessä vain lyhyen kiima-ajan. Emo ja pennut ovat yhdessä vajaan vuoden ajan. Aikuisten urosten elinpiirit eivät ole keskenään päällekkäisiä, mutta sukulaisnaaraiden alueet voivat mennä osittain päällekkäin. Elinpiirinsä valtauros merkitsee aktiivisesti reviiriänsä hajumerkein. Sen alueella voi kuitenkin olla vielä emonsa kanssa kulkeva urospentu, joka kuitenkin joutuu lähtemään alueelta ennen sukukypsyyttä.
Nuori ilves jättää synnyinalueensa tyypillisesti sukukypsyyden saavutettuaan 11 kuukauden ikäisenä ja etsii itselleen oman elinpiirin, usein huhtikuussa. Urospentu saattaa vaeltaa usean sadan kilometrin päähän, naaraat jäävät lähemmäksi synnyinseutuaan. Vaelluksen suuntaan ja pituuteen vaikuttavat sopivien elinympäristöjen yleisyys, ja esimerkiksi avoin maasto aiheuttaa leviämisesteen.
Ilves liikkuu useimmiten hämärän aikaan ja öisin. Päivisin se lepäilee vaihtelevassa päivälepopaikassaan metsän suojaisessa paikassa, usein maaston korkeimmassa kohdassa. Kiima-aikana ilves on aktiivinen myös päiväsaikaan.
Kiima-aika
pienoiskuva|Ilvesemo pentuineen eläintarhassa Naarasilves tulee sukukypsäksi noin kaksivuotiaana ja saa poikasia yleensä ensimmäisen kerran kolmivuotiaana. Uros puolestaan on sukukypsä vähän yli kaksivuotiaana. Naaraat synnyttävät yleensä joka vuosi pentueen noin kahdeksanvuotiaaksi saakka, mutta on olemassa jopa 12-vuotiaana synnyttäneitä yksilöitä.
Kiima-aika sijoittuu kevättalvelle, ja urokset alkavat tarkastella naaraita jo vuodenvaihteen tienoilla. Kiihkeimmillään kosiskelu on helmikuun puolivälistä maaliskuun puoliväliin. Kiimakaudella urokset taistelevat asemastaan, sillä vain valtaurokset pääsevät parittelemaan. Kahden aikuisen uroksen kohtaaminen on usein verinen, ja joskus kohtaamisissa toinen ilves loukkaantuu vakavasti tai jopa kuolee.
Naaraat hyväksyvät urokset vasta muutaman viikon kosiskelun jälkeen. Hedelmöitymisaika kestää vain noin viikon, ja ilvekset parittelevat vain tuona aikana. Uros saattaa jäädä parittelun jälkeen vielä hetkeksi naaraan seuraan hätistääkseen muut urokset. Ilves ei kuitenkaan ole pariuskollinen. Jos naaraan ja valtauroksen elinalueet pysyvät samoina, on kuitenkin hyvin todennäköistä, että peräkkäisillä pentueilla on sama isä.
Raskaus ja pentujen ensimmäinen vuosi
Pennut painavat syntyessään reilu 200 grammaa. Ne ovat sokeita ja täysin riippuvaisia emostaan. Synnytyspesänsä ulkopuolelle ne uskaltautuvat vasta useamman viikon ikäisinä. Silmät aukeavat noin kolmeviikkoisina, jolloin poikasten paino on noin puoli kiloa. Ilveksen pesä on melko vaatimaton, kuten puunrungon suojaama maapohjainen kolo tai kivilouhikon onkalo. Pesän tärkein ominaisuus on sen turvallisuus, mutta emo ei varsinaisesti valmistele pesää ennen synnytystä. Pesässä ei esimerkiksi ole pehmusteita tai eristeitä, minkä takia kylmä saa voi aiheuttaa pentujen kuolemisen hypotermiaan.
Emo imettää noin viiden kuukauden ajan, mutta pennut alkavat syödä muutaman kuukauden ikäisenä myös muuta ruokaa. Lokakuussa pennut alkavat harjoitella metsästystaitoja myös keskenään, ja loppusyksystä emot tuovat jo pieniä pyydyselämiä harjoittelukohteiksi.
Puolen vuoden ikäiset pennut ovat jo kymmenkiloisia ja melkein emonsa korkuisia, mutta ne ovat silti edelleen täysin riippuvaisia emostaan ja todennäköisesti menehtyisivät, jos ne menettäisivät emonsa.
Ravinto ja saalistaminen
thumb|Ilves puolustamassa ravintoansa. Ilves on yleispeto, eikä se siten ole keskittynyt vain yhden tai kahden lajin saalistamiseen. Ilves syö monenkokoista saalista hiirestä sorkkaeläimiin, ja saalisvalikoima vaihtelee alueittain lajiston ja eläinten runsauden mukaan. Kesällä ilveksen ruokavalio on monipuolisempi kuin talvella, ja etenkin lintujen osuus kasvaa ja pienten hirvieläinten osuus pienenee.