cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tulikettu
Tulikettu elää tarinoiden mukaan kaukana metsien kätköissä tai pohjoisessa, ja vain harvan kerrotaan sitä nähneen. Tulikettu on päivisin musta, mutta yöllä se säihkyy tulta. Kun tuliketun nahkaa sivellään oikealla tavalla, se säihkyy outoa valoa. Tuliketun nahkaa onkin käytetty tarinoiden mukaan öisin ruutikellarien valaisemiseen vaarallisen avotulen sijasta. Tuliketun nahkaa on myös pidetty suunnattoman arvokkaana. Metsästäjät haaveilevat tuliketusta, sillä sen pyydystämisen on sanottu tekevän pyydystäjästään rikkaan koko loppuiäkseen.
Tulikettu on antanut nimensä revontulille. Lapissa on kerrottu tuliketun synnyttävän revontulet hännällään, joka iskee ja sinkoilee kipinöitä koskettaessaan matalalla olevia puunoksia tai pensaita ketun juostessa.
Päätepysäkki New Mexico
Päätepysäkki New Mexico (Gas Food Lodging) on Allison Andersin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1992. Se perustuu Richard Peckin romaaniin Don’t Look and It Won’t Hurt, ja sen pääosissa näyttelevät Brooke Adams, Ione Skye ja Fairuza Balk.
Elokuvassa valkoiseen köyhälistöön kuuluva, New Mexicon osavaltion asuntovaunuleirissä kahden teinityttärensä kanssa asuva tarjoilija (Adams) yrittää selviytyä yksinhuoltajuudestaan perheen isän häivyttyä. Kapinoivat tyttäret haaveilevat paremmasta elämästä jossain muualla.
Vastaanotto ja jälkimaine
Fairuza Balk palkittiin vuoden 1993 Film Independent Spirit Awards -gaalassa parhaasta naispääosasta. Elokuva sai myös neljä muuta palkintoehdokkuutta. New York Film Critics Circle palkitsi Allison Andersin vuoden parhaana ohjaajatulokkaana.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa arkisen koskettavaksi kasvatus- ja kasvukuvaukseksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Drive-in-teatteri
thumb|215px|Autoja drive-in-teatterissa. Drive-in-teatteri on elokuvateatteri, jossa on suuri ulkona oleva valkokangas ja iso pysäköintialue autoille. Teatterissa ihmiset pystyvät katsomaan elokuvia omista autoistaan. Drive-in-teattereiden elokuvaesitykset ovat yleensä iltaisin tai öisin, jolloin on tarpeeksi pimeää, jotta katsojat voivat nähdä valkokankaan kuvan kunnolla.
Alkujaan ääni esitettiin kaiuttimista valkokankaan vierestä, ja tämän jälkeen yksittäisistä kaiuttimista, jotka jokainen katsoja pystyi siirtämään autoonsa ikkunan kautta. Kaiutinjärjestelmät korvasi matalatehoinen radiolähetys, jonka katsojat pystyivät kuulemaan autoradioidensa kautta.
Hesco-linnoite
thumb|Yhdysvaltalaissotilaat kokoavat Hesco-linnoitetta. thumb|[[Irakin armeijan rakennusjoukot täyttävät kauhakuormaajalla 120 cm:n korkuista Hescoa.]] Hesco-linnoite on tulvavallien ja sotilaallisten linnoitteiden rakentamiseen käytetty suurikokoinen vahvistettu hiekkasäkki. Säkin kehitti 1980-luvulla Hesco Bastion -niminen yritys. Tukirakennelmana on koottava rautalankaverkko, jonka sisällä on kestävä kangassäkki. Niitä ovat käyttäneet Yhdysvaltain armeija Irakissa ja Nato Afganistanissa tukikohdissaan suojana räjähteitä ja ammuksia vastaan.
Drive-in-teatteri
Cinéma en plein air
Hesco-linnoite
Alkujaan Hesco suunniteltiin tulvasuojaksi ja eroosion estämiseksi, mutta 1990-luvulla niistä tuli suosittuja turvallisuuskäytössä. Niitä käytetään edelleen myös alkuperäiseen tarkoitukseen, esimerkiksi vallien rakentamiseen 2005 New Orleansin hurrikaani Katrinan jälkeen ennen kuin hurrikaani Rita iski muutaman päivän kuluttua.
Valerio Cleri
Valerio Cleri (s. 19. kesäkuuta 1981 Palestrina) on italialainen uimari, joka kilpailee avovesiuinnissa. Hänen seuransa on CS Esecrito.
Cleri kilpaili Pekingin olympialaisissa 2008 kymmenen kilometrin matkalla ja sijoittui neljänneksi. Hän oli samalla matkalla Lontoon kisoissa 2012 seitsemästoista. Cleri voitti vuonna 25 kilometrin matkalla maailmanmestaruuden Roomassa 2009 ja sai seuraavana vuonna samalta matkalta EM-kultaa Budapestissä pidetyistä kisoista. Hän voitti vuoden 2010 avovesiuinnin MM-kilpailuissa 25 kilometriltä hopeaa ja 10 kilometrin matkalta kultaa, jonka lisäksi hän oli saman vuoden EM-kisoissa hopealla 10 kilometrin matkalla.
Gwadar
Gwadar on satamakaupunki Pakistanin Balochistanin provinssissa. Kaupunki oli aina vuoteen 1958 osa Omania, jolloin se myytiin Pakistanille. Kaupungin talous on pitkään keskittynyt kalastukselle, mutta sittemmin sen satamaa on alettu kehittää yhdessä Kiinan kanssa. Gwadarin asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 90 201.
Maantiede
thumb|vasen|Gwadar satelliittikuvassa. Gwadarin kaupunki sijaitsee hiekkaisella kannaksella, joka yhdistää vasaran muotoisen niemekkeen mantereeseen. Sisämaa Gwadarin lähellä kuuluu useiden pienehköjen virtojen valuma-alueeseen.
Historia
Aina 1700-luvulle saakka Gwadaria hallitsivat muun Makranin tapaan heimot, joilla ei ollut keskushallintoa. 1700-luvun puolivälin jälkeen Dorrani-valtakunnan vasalli ja Kalatin hallitsija Mir Nasir Khan liitti lopulta Gwadarin omiin alueisiinsa ja vuonna 1784 hän antoi alueen maahansa paenneelle Masqatin sulttaanille Ahmad bin Said al-Busaidille. Ei ole täysin selvää oliko Gwadarin luovutus tarkoitettu pysyväksi. Al-Busaidi maksoi suojelurahaa Mir Nasir Khania seuranneille Kalatin hallitsijoille vuoteen 1857/1858 saakka. Vuonna 1860/1861 silloinen Kalatin hallitsija ehdotti Brittiläiselle Intialle Gwadarin ostamista Omanilta ja sen siirtämistä hänen alueidensa osaksi. Kalatin lisäksi paikasta oli kiinnostunut Persia, jolla oli aluevaatimuksia koko Kalatin rannikon suhteen. Brittieversti Frederic John Goldsmid lähetettiin alueelle tutkimaan maiden aluevaatimusten luonnetta ja hänen mukaansa Omanin valta Gwadarissa oli oikeutettu ja taas Persian vaatimukset perusteettomia. Persian ja Kalatin välinen raja vedettiin lopulta noin 80 kilometriä Gwadarista länteen. Intian varakuningas George Curzon ehdotti Gwadarin liittämistä Kalatiin vuonna 1902, mutta ehdotusta ei koskaan pantu toimeen. Liitos olisi rikkonut brittien ja Ranskan välistä Omanin alueellista koskemattomuutta koskenutta julistusta vuonna 1862. Gwadar oli osa Omania aina vuoteen 1958 saakka, jolloin se myytiin nyt itsenäiselle Pakistanille hintaan 5 500 000 000 Pakistanin rupiaa. .
Osana Pakistania Gwadar on ollut myös osa laajempaa Balochistanin konfliktia. Tyytymättömyyttä Pakistaniin ovat aiheuttaneet köyhyys, mutta samalla myös kehityshankkeet, joiden hyötyjen on koettu valuvan lähinnä ulkopuolisille. Useat eri asejoukot alueella ovat tehneet esimerkiksi pommi-iskuja ja sieppauksia. Samaan aikaan Kiina ja Pakistan ovat suunnitelleet esimerkiksi tien rakentamista Kiinan Kašgarista Gwadarin satamaan.
Talous
thumb|Gwadarin satama. Alueen asukkaiden pääelinkeino on kalastus, ja pääosa teollisuudesta Gwadarissa liittyy kalan jalostukseen. Alueella tuotetaan myös suolaa haihduttamalla merivettä. Vuonna 2016 kiinalaisen yrityksen uutisoitiin aloittaneen uuden teollisuusalueen rakentamisen Gwadariin, jonka arvioitiin tuovan alueelle sen valmistuttua 40 000 työpaikkaa.
Väestö
Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Gwadarin asukasluku oli 90 201. Alueen asukkaat ovat balucheja, arabeja, khojia ja Afrikasta aikanaan tuotujen orjien jälkeläisiä.
3+2
3+2 on valkovenäläinen pop-yhtye. Yhtyeen jäseniä ovat Jahiazar Farašjan, Julija Šyško, Artsjom Mih’alenka sekä Aljona ja Ninel Karpovitš. Yhtyeessä on nimensä mukaisesti kolme naista ja kaksi miestä, yhteensä viisi jäsentä.
Aleksandrs Jerofejevs
Aleksandrs Jerofejevs (tunnetaan myös nimellä Aleksandrs Erofeev, s. 12. huhtikuuta 1984 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Dinamo Riiassa.
3+2
Yhtye edusti Valko-Venäjää Eurovision laulukilpailussa 2010 kappaleella Butterflies. Kappale selvisi finaaliin ensimmäisestä semifinaalista 25. toukokuuta. Yhtyeen oli alun perin tarkoitus esittää kappale Far Away, mutta se vaihdettiin myöhemmin. Finaalissa se sijoittui 24. sijalle eli toiseksi viimeiseksi 18 pisteellä. Taakse jäi Ison-Britannian Josh Dubovie kappaleella That Sounds Good to Me.
Aleksandrs Jerofejevs
Euroopan ulkopuolella Jerofejevs on pelannut kahden kauden ajan 2004–2005 USHL-joukkue Sioux Falls Stampedessa sekä kaudella 2005–2006 UHL-joukkue Roanoke Valley Vipersissä.
Eckerön postilaituri
Eckerön postilaituri on Victor Westerholmin öljyvärimaalaus vuodelta 1885. Maalaus on mitoiltaan 99,5 × 145,5 senttimetriä ja se kuuluu Hämeenlinnan taidemuseon kokoelmiin.
Maalauksen näkymä on Eckerön posti- ja tullitalon edustalta. Joukko ihmisiä odottaa jo näkyvissä olevaa laivaa.
Docklandsin pommi-isku
Docklandsin pommi-isku oli terroriteko Lontoon Docklandsin kaupunginosassa vuonna 1996. Kuorma-autoon asetettu pommi surmasi räjähtäessään kaksi ihmistä ja aiheutti yli 150 miljoonan punnan taloudelliset vahingot. Tähän iskuun päättyi IRA:n 17 kuukautta jatkunut tulitauko.
Pommi oli asetettu kuusikerroksisen toimistotalon pohjakerroksen autotalliin lähelle South Quayn asemaa. Sata ihmistä sai vammoja, 37 vietiin sairaalaan ja kuusi ihmistä vahingoittui vakavasti.
Pohjoisirlantilaista autokorjaamon omistajaa syytettiin pommiauton rakentamisesta ja siten osallisuudesta iskuun, mutta hänet vapautettiin riittävien todisteiden puutteessa.
Kuivasjärven valuma-alue
Valuma-alueen pinta-ala on 169 km², josta kolmannen jakovaiheen alueita (pinta-alat viitteellisiä) ovat Kuivasjärven lähialue (35.561, 21 km²), Nivusjärven valuma-alue (35.562, 10 km²), Vatajanjoen valuma-alue (35.563, 98 km²) ja Vääräjoen valuma-alue (35.564, 31 km²).
Kuivasjärven valuma-alueen pääjärvi on Kuivasjärvi ja sen laskujoki on vain 4,5 kilometriä pitkä, joka laskee Linnanjärveen. Vedet jatkavat siitä eteenpäin Riuttasjärven ja Parkanonjärven Vääräjokeen, joka laskee Kyrösjärveen. Kyrösjärvestä reitti jatkuu Pappilanjoen kautta Kirkkojärvi-Mahnalanselkään ja sitten Siuronkosken kautta Kuloveteen. Kovesjokeen yhtyy alajuoksulla oikealta Kuusijoki, joka on sen suurin sivuhaara. Valuma-alueen suurimpia järviä ovat Kuivasjärvi (637 hehtaaria, ha), Nivusjärvi (67 ha), Iso Venesjärvi (85 ha), Vatajanjärvi (70 ha) ja Ylinenjärvi (54 ha). .
Alla olevan esityksen pohjana on käytetty viranomaisille tarkoitettua SYKE -tietohallintonjärjestelmää ja Kansalaisen karttapaikkaa.
Kuivasjoki eli Jarvanjoki
Kuivasjoki on Kuivasjärven laskujoki ja eräs purotaimenen luontainen lisääntymisjoki.
Kuivasjärven lähialue (35.561)
Kuivasjärvi on valuma-alueensa suurin järvi ja siihen kerääntyvät lähes kaikki valuma-alueen vedet, joten sitä voidaan kutsua keskusjärveksi. Sen laskujokena on lyhyt Linnanjärveen laskeva uoma, jolla on kolme erinimistä osuutta. Ensiksi alkaa Kuivasjoki, joka Niemenlammen jälkeen jatkaa Ruonanjokena. Sen osuus päättyy Ruonanlampeen, josta joki jatkaa matkaa Jarvanjokena.
Nivusjärven valuma-alue (35.562)
Valuma-alueen suurin järvi Nivusjärvi on myös Kuivasjärveen laskevan laskuojan pääjärvi. Alueen toinen lampi on Hautalampi, joka laskee suo-ojaa myöten Nivusjärveen.
Vatajanjoen valuma-alue (35.563)
Kärppäluomaa on oikaistu ja perattu monessa vaiheessa. Yksi sen osuuksista on nimeltään Mukankanava, koska sillä oikaistiin Kärppäluomaa yli 1,5 kilometriä Mukanmaan kohdalla. Ohitettuun kiertouomaan laskee Mustakeitaan turvetuotantoalueen vedet sekä Lamminpohjalampi ja Sompalampi. Mukankanavalta kolme kilometriä ylöspäin sijaitsee Kärppäjärven luusua. Noin 1,5 kilometriä alempana Kärppäluomaan yhtyy lännestä eli oikealta Lylynluoma. Siihen laskevat Alkkianlampi ja Iso-Koura sekä Keski-Kouran ja Pikku-Kouran lampien vesialue, jotka laskevat Lylynluomaan sen eteläisestä haarasta, ja vielä Kangas-Lyly sen toista haaraa myöten. Neva-Lylyllä ei ole laskuojaa, mutta se kuuluu samaan valuma-alueeseen edellisten kanssa.
Noin 3,5 kilometriä pitkä Venesjoki on Ison Venesjärven laskujoki, mutta myös Vähä Venesjärven kilometrin mittainen laskujoki Iso Venesjärveen on Venesjoen niminen. Iso Venesjärveen laskee suoraan Iso-Valkiainen lyhyttä laskuojaa myöten. Venesjoen vasemmanpuoleinen sivuhaara Hakoluoma tuo Hakojärven vesien mukana myös laajojen suoalueiden vedet. Ylempään Venesjoen uomaan yhtyy vasemmalta eli idästä Vähä-Valkiaisen lyhyt laskuoja. Pieni Vähä Pelijärven laskuoja Peliluoma yhtyy Venesjokeen oikealta ja Peliluoma on Iso Pelijärven laskuoja. Iso Pelijärveen laskee myös Iso Kivijärvi yhdessä sitä ympäröivän laajan suoalueen kanssa.
Vääräjoen valuma-alue (35.564)
Liesilampi on toinen valuma-alueensa jäljellä olevasta lammesta. Se laskee Myllyluomaan, joka oli ainoinaan kuivatetun Hangaslampi laskuoja. Myllyluona laski vuorostaan Matkuslampeen, joka on nykyään kuivatettu avosuoksi. Matkuslammen laskuoja oli nimeltään Vääräjoki eli Luoma eli Luomanjoki. Siihen yhtyi Matkuslammen alapuolella Tervajärven laskuoja. Myös Tervajärvi on kuivatettu suoksi. Tervajärven lähellä sijaitsee pikkuinen Nokilammi, joka on säilynyt kahden turvetuotoantoalueen välissä.
Gold: Their Great Hits
Gold: Their Great Hits on Steppenwolfin kokoelma-albumi vuodelta 1971. Se on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän Yhdysvalloissa.
What the Dead Men Say
What the Dead Men Say on yhdysvaltalaisen metalcoreyhtyeen Triviumin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 24. huhtikuuta 2020.
Seaman
Seaman on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Julia Korkman
Julia Charlotta Korkman (s. 3. lokakuuta 1977 Helsinki) on suomalainen psykologi ja oikeuspsykologian dosentti. Korkman on perehtynyt todistajanpsykologiaan, todistajien kuulemiseen ja erityisesti lasten kertomusten luotettavuuden arvioimiseen epäillyissä rikostapauksissa. Hän on aiemmin työskennellyt psykologina HUS:n lasten ja nuorten oikeuspsykologian yksikössä. Lisäksi hän toimii oikeuspsykologian kouluttajana poliisille sekä terveys- ja oikeusalan ammattilaisille. Korkman tekee myös tieteellistä tutkimusta alalla ja hänelle on myönnetty saavutuksistaan kansainvälisen tutkimusverkoston iIIRG:n (International Investigative Interviewing Research Group) Academic Excellence Award -palkinto.
Koulutus ja ura
Vuonna 2006 Helsinkiin perustettiin HUS:n lasten ja nuorten oikeuspsykologian yksikkö, ja Korkmania pyydettiin psykologin virkaan. Syyttäjä tai poliisi ottaa yksikköön yhteyttä, kun epäillään, että lapsi on joutunut rikoksen uhriksi tai silminnäkijäksi. Yksikössä arvioidaan, voiko lapsen kertomukseen luottaa. Korkman on myös usean vuoden ajan ollut mukana vetämässä eri viranomaisille suunnattua haastattelukoulutusta lasten kuulemisesta. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Unescossa.
Yksityiselämä
Julia Korkmanin isä on taloustieteilijä Sixten Korkman ja äiti lastenneuropsykologi Marit Korkman. Vapaa-ajallaan Korkman harrastaa laulamista, ja hän on Audite-kamarikuoron jäsen. Hän on myös levyttänyt duona Claes Anderssonin kanssa. Hän oli mukana laulamassa Unta ja totta - Toisenlainen Toivo Kärki på annat vis -projektissa, jossa julkaistiin musiikkialbumi vuonna 2009.
Essential
Essential on Jethro Tullin kokoelmalevy.
Sofian lento-onnettomuus 1988
Sofian lento-onnettomuus 1988 tapahtui 2. elokuuta 1988, kun Hemus Airin Jakovlev Jak-40 -koneen lentoonlähtö Sofian Vraždebnan lentoasemalta epäonnistui ja kone syöksyi rotkoon. Koneessa oli 33 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä. Heistä 29 menehtyi onnettomuudessa ja kahdeksan selvisi hengissä.
Onnettomuuden aikaan lentoliikenne Vraždebnan lentoasemalla oli pysäytetty, koska Bulgarian johtaja Todor Živkovia kuljettanut Bulgarian ilmavoimien Tu-154 valmistautui lähtöön. Lennon lähtö kuitenkin myöhästyi, jolloin lennonjohtaja antoi Hemus Airin lennolle Varnaan lähtöluvan kehottaen miehistöä kiirehtimään. Lähtökiireessä miehistö unohti säätää korkeusvakaimen trimmin. Se jäi täyteen ala-asentoon, kun sen lentoonlähtöä varten olisi tullut olla suunnattuna 2,5–3,5 astetta ylöspäin. Niinpä kone ei noussut lainkaan ilmaan, vaan jatkoi kiitotien päätyttyä matkaa maata pitkin, syöksyi Iskar-joen rotkoon ja syttyi tuleen.
Bornholmin itsehallintopuolue
Bornholmin itsehallintopuolue on Tanskassa toimiva poliittinen puolue, jonka tavoitteena on saada Bornholmin saarelle itsenäisyyden tai autonomian. 1990-luvulla perustettu puolue on saanut vain vähän menestystä ja muutama sata ääntä kerrallaan.
Historia
Bornholm on osa entisiä Tanskan alueita, joista monet olivat pieniä valtakuntia tai päällikkökuntia. Pääsyy puolueen toiminnalle on, että Bornholmilla oli oma kuningas Viikinki-aikoina.
Toisen maailmansodan jälkeen Bornholm koki väestönrakenteen vähenemisen väkiluvun laskun, syntyvyyden vähentymisen ja työllisyysongelmien kanssa. Näiden syiden ja Bornholmin hallitukselle maksamien verojen takia Tonny Borrinjaland perusti Bornholmin itsehallinto puolueen 1990-luvun alkupuolella. Perustamisensa jälkeen puolue on ollut mukana kuusissa kunnallisvaaleissa. Vuonna 2009 se sai yhteensä 299 ääntä ja vuonna 2013 190 ääntä.
Vuoden 2014 Skotlannin kansanäänestyksen itsenäisyydestä aikana puolue ilmaisi sympatiaa Skotlannille ja totesi, että Bornnholmin pitäisi ottaa mallia Skotlannilta. Borrinjaland sanoi, että Bornholmin pitäisi ottaa mallia myös Maltalta ja Singaporelta.
Borrinjaland suosii Bornholmin murteen säilyttämistä, ja hän on aikonut jopa kääntää Uuden testamentin murteelle.
Allium gomphrenoides
Allium gomphrenoides on narsissikasvien heimoon ja laukkojen eli sipulien sukuun kuuluva kasvi.
Jukka Ojala
Jukka Ojala syntyi ylikomisario Kalevi Ojalan ja Seija Hytösen perheeseen ja avioitui 1995 Pia Rautamiehen kanssa. Ojala tuli ylioppilaaksi 1979 Kuopion klassillisesta lukiosta ja valmistui Kadettikoulusta 1983 ja Sotakorkeakoulusta 1993. Ojala toimi Hämeen Ratsujääkäripataljoonassa opetusupseerina 1983–1984 ja Reserviupseerikoulussa opetusupseerina, komppanian varapäällikkönä ja toimistopäällikkönä 1984–1996, minkä jälkeen hän siirtyi opettajaksi Maanpuolustuskorkeakouluun. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1980, luutnantiksi 1983, yliluutnantiksi 1985, kapteeniksi 1989, majuriksi 1992 ja everstiluutnantiksi 1999.
Everstiksi 2005 ylennetty Ojala yleni prikaatikenraaliksi 2011. Hän oli toiminut vuodesta 2010 Kainuun prikaatin komentajana ja sitä ennen muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulussa laitoksen johtajana ja pääesikunnassa sektorijohtajana, apulaisosastopäällikkönä ja vanhempana osastoesiupseerina. Vuonna 2012 Ojala siirtyi takaisin pääesikuntaan, ensin erityistehtävään ja sitten pääesikunnan komentopäälliköksi. Jäätyään tästä tehtävästä reserviin Ojala toimi vielä vuodesta 2017 Maanpuolustuskorkeakoulussa mentorina.
Latvian vapaussota
Latvian vapaussota oli sarja sotia, jotka johtivat Latvian itsenäistymiseen. Vapaussota käytiin 5. joulukuuta 1918 – 11. elokuuta 1920. Sitä voidaan pitää myös sisällissotana, sillä sodan aikana latvialaiset taistelivat myös toisiaan vastaan.
Tausta
Latvia siirtyi Ruotsin vallan alta Venäjän keisarikunnan alaisuuteen suuren Pohjan sodan päättäneen Uudenkaupungin rauhan jälkeen 1721. Tämän jälkeen Latvian alueelle jäi saksalainen hallinto. 1800-luvun lopussa oikeus ja koulu pyrittiin venäläistämään, mikä aiheutti kansallisen heräämisen. 1905 Baltian maissa oli vallalla vallankumousliike, joka vastusti muun muassa saksalaisen yläluokan etuuksia vastaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 Saksa miehitti Latvian Väinäjoelle saakka. Helmikuun vallankumouksen aikana latvialaiset rupesivat esittämään poliittisia vaatimuksia, joiden tarkoituksena oli aluksi saada Latvialle autonomia. Joulukuussa 1917 neuvostojen kongressi Fricis Roziņšin johdolla julisti Latvian alueelle neuvostovallan. Saksa valloitti koko Latvian 1918. Saksa joutui kuitenkin vetäytymään Latviasta marraskuussa 1918. Jānis Čaksten johtama Kansanneuvosto julisti 18. marraskuuta Latvian itsenäiseksi tasavallaksi.
Sota
Huhtikuussa 1919 saksalaiset tekivät kuitenkin Latviassa vallankaappauksen, jossa Latvian kansallinen johtaja Kārlis Ulmanis syrjäytettiin ja korvattiin saksalaisten Andrievs Niedran nukkehallituksella. Toukokuussa 1919 puna-armeija vetäytyi Riiasta, jolloin sen valloittivat saksalaiset vapaaehtoisjoukot, jotka muodostuivat ns. Baltian Landeswehrista ja saksalaisista vapaaehtoisista eli ns. Rautaisesta divisioonasta, joita johti kenraalimajuri Rüdiger von der Goltz.
Kesällä 1919 Latviassa puhkesi Landeswehrin sota, joka johti Saksan perääntymiseen Pohjois-Latviasta Riikaan. Virolaiset tukivat tällöin Kārlis Ulmanisin joukkoja saksalaisia vastaan. Virolaiset joukot komentajanaan kenraalimajuri Ernst Põdder löivät saksalaisjoukot Cēsisissä 23. kesäkuuta 1919. Virolaiset seurasivat perääntyviä saksalaisia kohti Riikaa, mutta länsivaltojen puuttuminen sotaan pysäytti sotatoimet ja aselepo solmittiin 3. heinäkuuta 1919.
Heinäkuussa 1919 Kārlis Ulmanisin johtama hallitus palasi aselevon jälkeen takaisin valtaan. Saksalaiset vapaaehtoisjoukot hajotettiin heinäkuun aselevon jälkeen, mutta osa heistä siirtyi tukemaan valkoisten venäläisten länsiarmeijaa, jota johti kenraali Pavel Bermondt-Avalov. Valkoisten venäläisten länsiarmeija hyökkäsi lokakuun alussa Etelä-Latviassa Latvian armeijaa vastaan. Lokakuun puolessavälissä latvialaiset joukot ryhtyivät vastahyökkäykseen Ranskan, Englannin ja Viron tukemana ja marraskuuhun 1919 mennessä Bermondt-Avalovin joukot olivat perääntyneet Liettuaan saakka. Tammikuussa 1920 Puolan ja Latvian armeijat hyökkäsivät Venäjän miehittämälle Latgallian alueelle, joka vallattiin muutamassa päivässä. Latvia solmi 1. helmikuuta 1920 välirauhan Neuvosto-Venäjän kanssa. 11. elokuuta 1920 Latvia ja Neuvosto-Venäjä solmivat lopullisen rauhan, jolloin Latvia sai historiallisten alueidensa lisäksi Latgallian. Saksan kanssa Latvia oli sopinut rauhan heinäkuussa 1920.
Varpuskyyhkyt
Varpuskyyhkyt (Columbina) on kyyhkyjen heimoon kuuluva lintusuku.
Videomikseri
Tuotantohenkilöstöön kuuluva mikseri työskentelee tv-ohjaamossa joko monikamerastudiossa tai ulkotuotantoautossa. Tavallisesti hän istuu ohjaajan vieressä ja leikkaa kuvia uloslähtevään tai nauhoitettavaan ohjelmaan. Leikkauskomennot tulevat yleensä ohjaajalta. Ohjaaja määrittelee mihin kuvaan leikataan ja milloin. Joskus mikseri voi toimia myös itsenäisesti ohjaajan tai ohjaajan ja kuvaajan ennalta tekemien kuvasuunnitelmien mukaan. Leikkaukset eli siirtymät ovat joko suoria leikkauksia, ristikuvia, erilaisia videotrikkejä tai digitaalisia videoefektejä. Kuvat voivat olla monikameraohjelmaa kuvaavien kameroitten kuvia, ohjelmaan tulevia inserttejä tai grafiikkaa. Mikseri ajaa videokuvan päälle myös ohjelmassa käytettäviä tekstejä kuten otsikkoja, esiintyjien nimiä ja ohjelman lopputekstejä.
Adolf Tillaeus
Adolf Tillaeus (myös von Tillaeus ja ven. Тиллеус; 24. helmikuuta 1845 Leppävirta – 9. marraskuuta 1900 Leppävirta) oli suomalainen käsityöläinen ja kartanonomistaja, joka toimi Pietarissa keisarillisen perheen hoviräätälinä vuosina 1861–1871.
Tillaeus omisti Sarkaniemen hovin kartanon Leppävirralla. Tillaeus oli myös Leppävirran pitäjänräätäli.
Videomikseri
Ohjaajalla ja mikserillä on tv-ohjaamossa edessään monitoripaneeli, missä ovat näkyvillä kaikki tv-ohjelmassa käytettävät kuvalähteet kuten kameroitten ja inserttien kuvat. Paneelissa on myös uloslähtevän kuvan monitori ja esikatselumonitori.
Joissakin tuotantoyhtiöissä tai tuotannoissa ohjaaja saattaa toimia mikserinä.
Synoptiikka
Synoptiikka analysoi vallitsevaa säätilaa laajalla alueella, tavoitteena määrittää säätilan tuleva kehitys. Nimensä se saa synoptisista eli samanaikaisista synop-säähavainnoista, joiden välimatka ajassa (3 tai 6 tuntia) ja matkassa (50–100 km, harvoin asutuilla alueilla isompi) määrittää synoptisen kokoluokan sääilmiöt. Niihin kuuluvat matalapaineet rintamineen ja korkeapaineen selänteet, mutta eivät merituuli-ilmiö, paikalliset sumut tai yksittäiset kuuropilvet, eivätkä toisaalta kokonaisia mantereita ja vuodenaikoja käsittävät ilmiöt kuten monsuuni.
Synoptista kokoluokkaa pienemmät ilmiöt kuuluvat mesometeorologian tai mikrometeorologian pariin.
Heikki Mannila
Heikki Olavi Mannila (s. 4. tammikuuta 1960 Espoo) suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän oli Suomen Akatemian pääjohtaja kausilla 2012–2017 ja 2017–2022.
Mannila väitteli filosofian tohtoriksi tietojenkäsittelytieteestä Helsingin yliopistossa. Hän on toiminut professorina Tampereen ja Helsingin yliopistoissa sekä Teknillisessä korkeakoulussa ja vierailevana professorina Wienin teknillisessä korkeakoulussa. Mannila on työskennellyt myös akatemiaprofessorina ja HIIT:n (Helsinki Institute for Information Technology) johtajana ja tutkimustehtävissä muun muassa Nokia Research Centerissä. Vuonna 2009 hänet nimitettiin Aalto-yliopiston akateemisten asioiden (tutkimus ja opetus) vararehtoriksi ja rehtorin ensimmäiseksi varamieheksi.
Mannila on tiedonlouhinnan tutkimuksen pioneeri ja sen menetelmien keskeisiä kehittäjiä maailmassa. Hän työskentelee tietojenkäsittelytieteen perustutkimuksen lisäksi aktiivisesti useilla sen sovellusalueilla, esimerkiksi bioinformatiikan, genetiikan, tietoliikenteen, paleontologian ja kielentutkimuksen alueilla.
Mannilan vanhemmat ovat professori Elina Haavio-Mannila ja valtiotieteiden lisensiaatti Olavi Mannila.
John C. McGinley
John Christopher McGinley (s. 3. elokuuta 1959 Greenwich Village, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Afrikanruohopöllö
Afrikanruohopöllö (Tyto capensis) on tornipöllöjen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa seuraavissa maissa: Angolassa, Burundissa, Etelä-Afrikassa, Kamerunssa, Keniassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Kongon tasavallassa, Lesothossa, Malawissa, Mosambikissa, Ruandassa, Sambiassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa ja Zimbabwessa. Sitä on tavattu myös Etiopiassa, mutta alkuperä on tuntematon.
Lajin elinympäristöä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat pensastot, kuivat savannit, kuivat, ylävät arot sekä suot.
Afrikanruohopöllö poikkeaa tornipöllöstä siten, että se on suurempi ja sen ylä- ja alaosa eroavat voimakkaammin toisistaan. Ylhäältä se on tummanruskea, alhaalta vaalea. Naama on pyöreämpi kuin tornipöllöllä.
Paine-erovoima
Paine-erovoima on voima joka syntyy kahden erilaisen hydrostaattisen paineen välille. Ilmapallon sisällä on suurempi paine kuin ulkona; jos palloon tulee reikä, paine-erovoima painaa ilmaa ulos. Korkealla lentävässä lentokoneessa on suurempi paine kuin ulkona. Jos oven avaa, ilma syöksyy matkustamosta ulos. Vastaavasti paine-erovoima pyrkii tunkemaan ilmaa tai mitä tahansa herkkäliikkeistä kaasua tai nestettä tyhjiöön tai muuhun astiaan jossa on ympäristöä alhaisempi paine - tätä kutsutaan yleiskielessä "alipaineen imuksi".
Xiaochangliang
Xiaochangliang on Kiinassa Hebein maakunnan Yangyuanin piirikunnassa  sijaitseva arkeologinen löytöpaikka. Se on eräs Itä-Aasian vanhimpia paleoliittisia arkeologisia tutkimuskohteita. Se on kuuluisa erityisesti kivityökaluista, joita on löydetty sieltä ja monesta muustakin Nihewanin altaan arkeologisesta kohteesta. Paikan nimi tarkoittaa kiinaksi "pieni ja pitkänkapea mäenhuippu", mikä kuvaa kohdetta hyvin. Se sijaitsi aikoinaan nykyään jo kuivuneen järven rannalla. Ihmisen kivityökalut on ajoitettu noin 1,36 miljoonaa vuotta vanhoiksi.
Ympäristö
Kohde sijaitsee Nihewanin tasangolla, joka sijaitsee Kiinan pääkaupungista Pekingistä noin 120 kilometriä luoteeseen. Tasanko oli vielä 40 000–30 000 vuotta sitten järvi, mutta se on hävinnyt ilmaston muututtua kuivemmaksi. Geologisten tutkimusten mukaan järven vedenpinnan korkeus on parin viimeisen vuosimiljoonan aikana vaihdellut voimakkaasti. Vedenpinnan korkeus on noussut tai laskenut toista sataa metriä johtuen alueen tektonisista ja ilmastollisista muutoksista. Alueelta löydettyjen eläinten jäänteet viittaavat sellaiseen lajistoon, joka viihtyi pienten metsikköjen täplittämällä arolla. Seutu on ollut ihmisille otollinen asuinympäristö, sillä muinaisen järven rannoilta on löytynyt yli 60 kohdetta, joista löytyy afrikkalaisen Olduvain asuinpaikan tavoin tuhansittain primitiivisiä kiviesineitä (vierinkivikulttuuri).
Nihewanin allas
Vuonna 1923 amerikkalainen geologi George Barbour tutki Nihewanin allasta ja huomasi ammoin kuivuneen järven sedimentit. Hän arvioi kuitenkin järven iän väärin eikä löytänyt kaipaamiaan merkkejä maastosta. Siksi kutsui hän Kiinassa toimivat jesuiitat ja paleontologit Émile Licent ja Pierre Teilhard de Chardin käymään Nihewanissa. He arvioivat järven kuivumisen iäksi yli miljoona vuotta ja samalla he löysivät ensimmäiset merkit ihmisen toiminnasta. Löydetyt kivityökalut olivat vanhimmat siihen asti löydetyt esineet.
Xiaochangliang
Xiaochangliang löydettiin vuonna 1978 erään geologisen tutkumuksen yhteydessä. Se oli ensimmäinen varhaispleistoseeniin ajoittuva kohde tällä alueella. Maaperän aines ei kuitenkaan soveltunut radioisotooppiseen ajoitukseen, joten oli käytettävä muita epäluotettavampia ajoitusmenetelmiä. Kivityökalujen muotoiluun ja niiden työstämistapoihin sekä yhteen alustavaan paleomagneettiseen ajoitukseen perustuen kohteen iäksi arvioitiin miljoona vuotta (vuonna 1985). Uudet magneettiset mittaukset antoivat iäksi alle miljoona vuotta ja maaperäkairausten tukemat mittaukset 1,67 miljoonaa vuotta (vuonna 1995). Kolmas mittaus antoi iäksi 1,34 miljoonaa vuotta (vuonna 2001). Viimeisin mittaus tehtiin vuonna 2012, ja sen ajoitus antoi iäksi 1,36 miljoonaa vuotta.
Vuonna 1978 tehdyissä kaivauksissa saatiin esille 804 kiviesinettä ja monia eläinten luisia jäänteitä. Muutamia yksittäisiä tutkimuksia järjestettiin, mutta niitä ei jatkettu kovin järjestelmällisesti. Paikka sai kuitenkin suojellun arkeologisen kohteen statuksen. Vuosina 1990–1997 kohdetta tutkittiin intensiivisemmin ja talteen saatiin tuhansia kiviesineitä ja eläinten jäänteitä. Tieteellisesti tärkein tutkimus järjestettiin vasta 1998, kun muodostettiin kansainvälinen kaivaustiimi. Heidän kaivaustekniikkansa sisälsi nykyarkeologialle tyypilliset dokumentointimenetelmät ja heillä oli käytössään uusimmat tutkimusvälineet.
Kivityökalut
Vuoden 1998 kaivauksista kerättiin talteen 901 kiviesinettä, jotka vaikuttivat ihmisen tuottamilta. Joukossa oli iskennässä irroneita säleitä ja lastuja sekä kivenkappaleen ytimiä. Kivimateriaalit koostuivat enimmäkseen kvartsiitista ja vulkaanisesta kivestä. Mikroskooppisissa tutkimuksissa löydettiin kiviä, joita oli selvästi käytetty työvälineenä arkiaskareissa. Työvälineet ryhmiteltiin neljään tyyppiin: sahat, joilla leikattiin tai sahattiin; veitset, joilla viillettiin tai kaiverrettiin; kaapimet, joilla kaavittiin tai raaputettiin; ja porat, joilla porattiin tai lävistettiin. Osa tehtävistä liittyi ravinnon käsittelyyn. Lihaa, nahkaa ja eläinten osia irrotettiin, käsiteltiin ja paloiteltiin. Yhtä työkalua, poraa, oli käytetty tuoreen luun poraamiseen. Osa työkaluista oli tarkoitettu puun ja kasvisten käsittelyyn. Kivistä löydettiin merkkejä sekä kuivan että tuoreen puun leikkaamisesta, kuivan puun kaapimisesta ja vielä kasvisten ja juurien käsittelystä. Osaa työkaluista käytettiin vielä tuntemattoman materiaalin käsittelyyn.
Kiviesineiden tekotavasta on yritetty päätellä niiden tekijät, joista ei toistaiseksi ole löydetty jälkeäkään. Tekijöiksi on ehdotettu varhaista Homo erectusta eli pekinginihmistä, joka valmisti kiviesineitä "mode 1" -tekniikalla. Toisaalta eräät kiventyöstön alkeelliset piirteet viittaavat varhaisempiin ihmisiin. Työtavoissa on havaittu eräitä kehittyneitäkin piirteitä, jotka edellyttävät työtapojen sopeuttamista käsittelemään paikallisia kivimateriaaleja. Etenkin alkeellisten säleiden lyöminen on uusi piirre Pohjois-Kiinan tuon aikaisessa löytöaineistossa.
Eräs kivityökalu, joka löydettiin vuonna 1972 Shangshazuin asuinpaikalta Nihewanin tasangon koillisosista, sijaitsi maakerrostumassa, joka ajoitettiin vuonna 2012 magnetostratigrafisella ajoitusmenetelmällä 1,66–1,32 miljoonaa vuotta vanhaksi. Samalla menetelmällä ajoitettiin Xiaochangliangissa kiviesineitä sisältänyt maakerrostuma 1,36 miljoonaa vuotta vanhaksi.
Eläinten jäänteitä
Vuonna 1998 kaivauksista saatiin talteen 3 291 luun- tai hampaankappaletta. Tästä määrästä yli 90 %:ssa jäi eläimen laji tai suku tunnistamatta. Hampaista tunnistettiin muutama eläinsuku kuten sivettikissojen suku Viverra, kissat, norsujen kuollut suku Palaeoloxodon, hevoseläinten suvut Hipparion ja Equus, Mimomys chinensis, Proboscidipparian sinensis, Coelodonta antiquitatis, biisonit, villasarvikuono ja edustajia suvuista Martes, Cervus ja Gazella.
Asuinpaikka
Tutkijoiden mielestä nyt tutkittu kohta ei sisällä ihmisten varsinaista "piha-aluetta", vaan kivi- ja luulöydöt olisivat poisheitettyä materiaalia piha-alueen reunalla. Uusia tutkimuksia tullaan tekemään, jotta tuo piha-alue löytyisi.
Aditya Chopra
Aditya Chopra (s. 21. toukokuuta 1971 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän on ohjannut neljä elokuvaa: Dilwale Dulhania Le Jayenge (1995), Mohabbatein (2000), Rab Ne Bana Di Jodi (2008) ja Befikre (2016). Hän on tuottanut menestyselokuvia kuten Dhoom (2004), Veer-Zaara (2004), Bunty Aur Babli (2005), Fanaa (2006), Dhoom 2 (2006), Chak De! India (2007), Ek Tha Tiger (2012), Jab Tak Hai Jaan (2012), Dhoom 3 (2013), Sultan (2016) ja Tiger Zinda Hai (2017). Chopra on elokuvantekijä Yash Chopran poika ja Uday Chopran veli.
Yksityiselämä
Chopra meni naimisiin näyttelijä Rani Mukerjin kanssa Italiassa 21. huhtikuuta 2014. Heidän tyttärensä syntyi joulukuussa 2015.
Daniël Lam
Daniel Lam (s. 4. huhtikuuta 1992 Amsterdam) on alankomaalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Alankomaiden ja Belgian BeNe Leaguessa pelaavaa Amstel Tijgersiä. Pelipaikaltaan Lam on hyökkääjä.
Lam aloitti uransa kaudella 2011–2012 korkeimman sarjatason Eredivisien Amsterdam G’s:issä. Kauden 2012–2013 hän pelasi toiseksi korkeimman sarjatason Eerste Divisien Hoek Dragonsissa ja kauden 2014–2015 saman sarjatason Amstel Tijgersissä. Kaudeksi 2015–2016 Tijgers siirtyi uuteen BeNe Leagueen, jossa on sekä alankomaalais- että belgialaisjoukkueita.
Lamin äiti on suomalainen ja isä alankomaalainen. Hänen pikkuveljensä Thomas Lam pelaa Suomen jalkapallomaajoukkueessa.
Viipurin lento-onnettomuus 1928
Viipurin lento-onnettomuus tapahtui 21. toukokuuta 1928, kun Suomen ilmavoimien Merilentoeskadeerin Hansa-Brandenburg-meritoimintakone IL-91 joutui Viipurin yllä muodostelmalennossa toisen koneen potkurivirtaan niin että sen peräsin leikkaantui irti. Koneessa matkustajana ollut lentosotamies Sannaksenaho putosi ylösalaisin kääntyneen koneen ohjaamosta 600 metrin korkeudelta alas päätyen kuolleena Viipurin suomalaisen lyseon katon läpi ullakolle. Konetta ohjannut vänrikki Jukka Ahlman koetti saada koneen ohjattua Salakkalahteen, mutta ei siinä lopulta onnistunut, vaan kone törmäsi kolmikerroksisen kivitalon seinään Torkkelinkatu 4:ssä. Paikalla olleista jalankulkijoista ompelijatar Ida Malinen kuoli heti jäätyään koneen ja talon seinän väliin ja toinen jalankulkija konttoristi Pekka Leskinen loukkaantui kuolettavasti. Lisäksi kolme henkilöä sai lievempiä vammoja ja paikalla ollut henkilöauto tuhoutui. Vänrikki Ahlmanin ruumis paiskautui koneesta katukäytävälle.
Onnettomuuspaikalle tuli useita henkilöitä auttamaan loukkaantuneita sekä myös muuta yleisöä. Tässä vaiheessa palavan koneen bensiinitankki räjähti, jolloin yleisön joukossa syntyi pakokauhu palavan bensiinin levitessä pitkin katua. Paikalla ollut rouva Elsa Grunau sai pahoja palovammoja tulen tartuttua hänen vaatteisiinsa, mutta hänet saatiin pelastettua. Grunau menehtyi kuitenkin vammoihinsa sairaalassa muutaman päivän kuluttua. Palava bensiini uhkasi sytyttää useita rakennuksia, mutta palokunta sai palon kuitenkin tukahdutettua nopeasti. Rakennukset saivat lähinnä savu- ja vesivaurioita ja joitain ikkunoita särkyi niistä. Myöskin Torkkelinkadun raitiotieliikenne keskeytyi, kun pudonnut kone katkaisi raitiotien sähkölinjan.
Semipresidentialismi
right|400px|thumb|Semipresidentialistiset valtiot eri [[Valtiomuoto|hallintomuotoja kuvaavassa maailmankartassa keltaisella värillä.]]
Semipresidentialismi eli semipresidentiaalinen järjestelmä tai puolipresidentiaalinen järjestelmä on hallintomuoto, jossa on piirteitä parlamentarismista ja presidenttijohtoisesta järjestelmästä. Siinä presidentti ja pääministeri jakavat toimeenpanovallan ja hallintovallan.
Kuten parlamentaarisessakin järjestelmässä, valtionpäämiehenä toimii presidentti, ja pääministeri ja muut ministerit muodostavat hallituksen. Parlamentaariseen järjestelmään verrattuna presidentillä on kuitenkin huomattavan paljon valtaa, kuten perustuslaillinen oikeus vaihtaa ministereitä, hajottaa hallitus, määrätä uudet parlamenttivaalit sekä vedota lakeja. Presidentillä on lisäksi sellaista valtaa, joka tulee hänen vaalivoittonsa suuruudesta, puoluekytköksistään ja suhteestaan pääministeriin, henkilökohtaisesta arvovallastaan sekä hallinnossa kehittyneistä tavoista.
Puolipresidentiaalisen järjestelmän vakaus vaatii joko selkeän perustuslaillisen vallanjaon, tai sen, että presidentti ja pääministeri kykenevät tekemään yhteistyötä keskenään yhdessä sovitun ohjelman mukaisesti. Jos presidentin puolueella on parlamentissa enemmistö, pääministeri toimii usein presidentin asiamiehenä, sillä presidentti voi perustella suurempaa valtaansa kansalta saamallaan suoralla mandaatilla, toisin kuin pääministeri. Monessa maassa presidentti johtaa maan ulkopolitiikkaa ja turvallisuuspolitiikkaa, ja pääministeri hallituksineen keskittyy kotimaata koskevaan lainsäädäntöön ja hallinnoimiseen. Pääministeri on vastuuvelvollinen sekä parlamentille että presidentille. Presidentin vahva asema voi johtaa siihen, että presidentin virkaa hakevat maan johtavat poliitikot ja puoluejohtajat.
Presidentin toimiaika on usein pitempi kuin parlamentin. Tämä voi aiheuttaa sen, että samanaikainen presidentti ja pääministeri edustavat eri puolueita ja poliittisia ohjelmia, tai että maahan syntyy presidenttiä vastustava koalitiohallitus. Tämä voi johtaa presidentin ja pääministerin väliseen konfliktiin. Koska presidentti voi puolipresidentillisessä järjestelmässä hajottaa parlamentin ja määrätä uudet vaalit, hän saattaa olla jopa vahvemmassa asemassa kuin presidentti presidenttijohtoisessa järjestelmässä tai pääministeri parlamentillisessa järjestelmässä.
HMS Avenger (D14)
Valmistus
Yhdysvaltain valmiussopimuksen nojalla tilattu kauppalaiva MV Rio Hudson tilattiin Sun Shipbuilding and Drydock Companyltä Chesteristä Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin 28. marraskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 27. marraskuuta 1940. Yhdysvaltain laivaston otettua aluksen rungon hallintaansa se siirrettiin Bethlehem Steel Corporationin telakalle New Yorkiin, jossa se muutettiin saattuetukialukseksi. Valmisteilla ollut alus luovutettiin 31. heinäkuuta 1941 Britannian kuninkaalliselle laivastolle, jolloin se nimettiin BAVG-2:ksi. Alus valmistui 1. maaliskuuta 1942, jolloin se nimettiin HMS Avengeriksi.
Palvelus
Avenger otettiin 2. maaliskuuta 1942 saattuetukialuksena palvelukseen ja luovutettiin telakalta 15. maaliskuuta. Alus aloitti välittömästi vastaanottotestit, joiden aikana 18. huhtikuuta aluksella havaittiin telakoinnin vaatinut vika. Alus siirrettiin Staten Islandille korjattavaksi, mistä vapauduttuaan se liittyi 30. huhtikuuta Atlantin ylittäneeseen Yhdysvaltain laivaston saattueeseen AT15. Toukokuussa alus saapui Clydeen, josta se siirrettiin telakalle varustettavaksi kuninkaallisen laivaston käytäntöjen mukaiseksi.
Cloud
Cloud tarkoittaa seuraavia asioita:
HMS Avenger (D14)
Palvelus
Heinäkuussa telakalla oleva alus määrättiin Kotilaivastoon, johon se liittyi palvelukseen palattuaan ja Clyden alueella järjestetyn miehistönkoulutuksen päätyttyä. laivaston ilmavoimien 825 laivueen Fairey Swordfish -torpedokoneet sekä 802 ja 8732 laivueiden Hawker Sea Hurricane -hävittäjät henkilöstöineen siirtyivät 17. elokuuta alukselle.
Alus suojasi 9. syyskuuta Kuolan niemimaalle matkannutta saattuetta PQ18, joka oli lähtenyt Loch Ewestä 2. syyskuuta. Aluksen suojana olivat hävittäjät HMS Wheatland ja HMS Wilton. Aluksen lentokoneiden hidas lentoonlähettäminen aiheutti 13. syyskuuta ilmahyökkäyksessä kuuden kauppalaivan uppoamisen. Lisäksi viisi lentokonetta tuhoutui ilmataisteluissa. Seuraavana päivänä alukselta noussut Swordfish ilmoitti sukeltamassa olevasta Saksan laivaston sukellusvene U-589:stä. Avenger erkani 17. syyskuuta suojueensa kanssa saattueesta liittyen Britteinsaarille palaavaan saattueeseen QP14, jonka saavuttua Loch Eween 20. syyskuuta alus lähti Scapa Flowhun suojueensa sekä risteilijä HMS Scyllan ja hävittäjä HMS Furyn kanssa. Aluksen lentolaivueet siirrettiin 24. syyskuuta maihin Scapa Flowssa.
Lokakuussa alus määrättiin Pohjois-Afrikan maihinnousuun operaatio Torchiin. Alukselle siirtyi 22. lokakuuta 802 ja 883 laivueet, joiden kalustona olivat Hawker Sea Hurricanet. Näiden lisäksi alukselle siirtyi 833B lentueen Swordfishit henkilöstöineen. Alus liittyi Gibraltarille matkanneeseen saattueeseen KMS1G liittyäkseen maihinnousun itäiseen laivasto-osastoon. Alus saapui 6. marraskuuta Välimerelle, jossa se aloitti ilmatilan suojaamisen. Alus tuki 8. marraskuuta Algerin maihinnousua muodostaen Force O:n HMS Sheffieldin, Scyllan ja HMS Charybdiksen kanssa. Alus oli korjattavana Algerissa 10. marraskuuta, jolloin se siirsi neljä Hurricane hävittäjää HMS Argukselle. Alus vapautui operaatiosta 12. marraskuuta, kun varsinainen maihinnousuvaihe päättyi.
Avenger liittyi 13. marraskuuta Britteinsaarille lähteneeseen saattueeseen MKF1Y, jonka ilmasuojasta se matkan aikana vastaisi. Alukseen osui 15. marraskuuta Saksan laivaston sukellusveneen U-155 laukaisema torpedo. Aluksella syttyi tulipalo ja ammusvarasto räjähti, mikä upotti sen hyvin nopeasti. Aluksen miehistöstä pelastui ainoastaan kaksitoista.
Jingyuan (1887)
Jingyuan oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston Stettinissä Saksassa vuonna 1888 valmistunut Jingyuan-luokan panssariristeilijä. Alus upposi 17. syyskuuta 1894 Jalujoen taistelussa.
Koitelainen (tunturi)
Koitelainen on 407 metriä korkea, aapasoiden ympäröimä tunturi Koitelaisenkairan erämaassa, Sodankylässä. pienoiskuva|Näkymä Koitelaisen pohjoispään huipulta Koitelaisenkairaan.
Jingyuan (1887)
Valmistus
Jingyuan tilattiin Stettiner AG Vulcanilta Stettinistä Saksasta ja sen köli laskettiin 1. tammikuuta 1885. Alus laskettiin vesille 3. tammikuuta 1887 ja se valmistui heinäkuussa 1887. Alus saapui marraskuussa Kiinaan, missä se liitettiin Beiyangin laivastoon 1. tammikuuta 1888.
Palvelus
Jingyuanin liitettiin sisaraluksensa Laiyuanin kanssa Kiinassa Beiyangin laivastoon. Alukset kuuluivat vuonna 1889 amiraali Ding Ruchangin osastoon, joka vieraili Vladivostokissa. Alku vuodesta 1894 alus vieraili Dingyuanin ja Zhenyuanin sekä sisaraluksensa kanssa Singaporessa, mutta osaston käskettiin palaamaan Weihaiweihin ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan uhatessa.
Alus sisaraluksineen osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894, jossa ne joutuivat taisteluun keisarillisen Japanin laivaston risteilijäosaston kanssa. Jingyuan yritti törmätä risteilijä Yoshinoon onnistumatta. Alus räjähti tykkitulessa vieden lähes koko 270 hengen miehistön mukanaan.
Niittysaaret
Niitysaaret on kahden saaren muodostama kokonaisuus Espoon itäosassa. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Niittysaaret kuuluvat Westendiin; saarten ja Westendin manneralueen välinen etäisyys on pari kilometriä.
Nimensä mukaisesti Niittysaaret lienevät olleet verraten niittymäisiä vielä 1900-luvun puolivälissä. Saarten rakennukset edustavat eri aikakausia, ne sijaitsevat pääosin Isolla Niittysaarella; Pienellä Niittysaarella on muutama rakennus. Saarilla on asuttu pitkään, ja niiden kasvillisuus on voimakkaan kulttuurivaikutteista.
Maantiede, flora ja fauna
Niittysaaret sijaitsevat Miessaarenselän merialueella nelisen kilometriä Haukilahden venesatamasta itään ja noin kilometrin Koivusaaren venesatamasta lounaaseen. Niittysaarten metsät ovat melko kuivaa, havupuuvaltaista kangasmetsää. Alavien paikkojen kosteiden tervalepikoiden seassa kasvaa jonkin verran koivuja. Kulttuurivaikutteita voi havaita saarten kasvillisuudessa. Saarilla on edelleen niittymäisiä alueita, joilla kasvaa muun muassa mäkikauraa ja valkolehdokkia. Aluskasvillisuutta leimaa kielon runsaus. Lehtomaisilla alueilla kasvaa muun muassa tervaleppiä ja tuomia. Saarten varpuslinnusto on monipuolinen, ja myös kolopesijöitä on tavattu.
Niittysaarten välissä virtaa muutaman kymmenen metrin levyinen suojaisa salmi. Espoon ja Helsingin välinen raja kulkee Pienen Niittysaaren itäpuolitse kapeaa salmea, jonka kaakkoispuolella on Helsingin hallinnolliseen alueeseen kuuluva Mäntysaari. Westendin Korkeasaari puolestaan sijaitsee Ison Niittysaaren länsipuolella.
Niittysaarten lähisaaria ovat Korkeasaaren ja Mäntysaaren ohella muun muassa Tvijälp, Vehkasaari ja Käärmesaari. Saarten eteläpuolella on useita lintuluotoja.
Arkkitehtuuri
Niittysaaret ovat pääosin huvilakäytössä ja niillä sijaitsevat kiinteistöt rajoittuvat rantaan. Rakennushistoriallisesti arvokkaita huviloita on kaksi. Ison Niittysaaren itärannalla sijaitsee taitekattoinen hirsirunkoinen huvila, jonka kerrotaan olevan Valter Thomén käsialaa ikkunoiden kaariteemoineen ja klassistisine detaljeineen. Saaren länsirannalla sijaitsee Villa Vestanvik. Pienellä Niittysaarella sijaitsee pittoreski puuhuvila, jota on laajennettu useasti. Huvilan paikalla oli todennäköisesti kalastajamökki; se näkyy vuoden 1872 kartassa.
Märtha (Norjan prinsessa)
Märtha Sofia Lovisa Dagmar Thyra (28. maaliskuuta 1901 Tukholma – 5. huhtikuuta 1954 Oslo) oli Norjan kruununprinsessa ja kruununprinssi Olavin (sittemmin kuningas Olavi V) puoliso vuodesta 1929 kuolemaansa saakka. Märthan vanhemmat olivat Ruotsin kuninkaan Oskar II:n poika prinssi Carl ja Tanskan kuninkaan Fredrik VIII:n tytär prinsessa Ingeborg. pienoiskuva|246x246px|Hääpari vuonna 1929. Bestmanin tehtävissä toimi kruununprinssin serkku Yorkin herttua Albert, tuleva kuningas [[Yrjö VI.]]
Elämä kuninkaallisena
Prinsessa Märtha syntyi Tukholmassa 28. maaliskuuta 1901 isänsä Ruotsin prinssi Carlin ja äitinsä Tanskan prinsessa Ingeborgin toiseksi lapseksi. Perheeseen kuului jo tuolloin yksi lapsi, Margareeta (1899-1977) ja myöhemmin perheeseen syntyi vielä tytär Astrid (1905-1935) sekä poika Carl (1911-2003).
Märtha kihlautui serkkunsa Olavin kanssa Amsterdamin olympialaisten aikaan vuonna 1928. Kruununprinssi oli tuolloin kilpailemassa olympialaisissa ja kihlaus pidettiin ensin salassa. Virallisesti heidän kihlauksensa julkistettiin 14. tammikuuta 1929. Märthan ja Olavin kihlaus otettiin hyvin vastaan. Liittoa pidettiin hyvänä siksi, että se vahvisti kuninkaallisia siteitä Ruotsin ja Norjan välillä sekä siksi, että liitto solmittiin myös rakkaudesta. Pari vihittiin 21. maaliskuuta 1929 Oslon tuomiokirkossa.