cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gondor
Vaunumiehet
1856 ”vaunumiehiksi” kutsutut itäläiset hyökkäsivät ensimmäisen kerran Gondorin kimppuun. Ne surmasivat kuningas Narmacil II:n ja Rhovanionin asukkaat orjuutettiin. Gondorin rajat supistuivat Vaunumiesten vallatessa miltei koko Rhovanionin. Näihin aikoihin Nazgûlit palasivat Mordoriin.
Narmacil II:n poika Calimehtar löi itäläiset vuonna 1899. Vuonna 1944 Vaunumiehet liittoutuivat haradrimin ja Khandin varjaagien kanssa. Suunnitelmana oli hyökätä Mordorin molemmin puolin ja lyödä heikentynyt Gondor. Calimehtarin poika Ondoher kaatui poikiensa kanssa Dagorladilla taistelussa Vaunumiehiä vastaan, mutta Ondoherin sukulainen, eteläisen armeijan päällikkö Eärnil, tuhosi haradrimin armeijan Etelä-Ithilienissä ja hyökkäsi sitten pahaa-aavistamattomien Vaunumiesten leiriin. Vaunumiesten leiri ja vaunut poltettiin ja hengissä säilyneet Vaunumiehet pakenivat Kalmansoille, missä suurin osa hukkui suonsilmäkkeisiin.
Koska Ondoher ja hänen poikansa olivat kuolleet, eikä Ondoherin pojilla ollut lapsia, Eärnil hyväksyttiin Gondorin kuninkaaksi, koska hän oli Ondoherin sukulainen. Eärnil II sai pojan, jonka nimeksi tuli Eärnur. Eärnur oli yhtä taitava soturi kuin isänsä, muttei yhtä viisas.
Kuninkaiden suvun loppu
Vuonna 1974 Kolmatta Aikaa Angmarin Noitakuningas, Sauronin suurin palvelija ja Sormusaaveiden herra, tuhosi Arnorin valtakunnan lopullisesti. Vuotta myöhemmin Harmaiden Satamien haltiat ja Gondorin ihmiset hyökkäsivät Angmariin ja tuhosivat Noitakuninkaan armeijan.
Kun Noitakuninkaan joukot oli tuhottu, hän astui taistelukentälle. Eärnur olisi halunnut hyökätä hänen kimppuun, mutta haltiaruhtinas Glorfindel ennusti, ettei Noitakuningas kuolisi miehen kädestä. Noitakuningas ratsasti pohjoiseen ja katosi. 2000 Sormusaaveet aloittivat Minas Ithilin piirityksen. Kaksi vuotta myöhemmin Minas Ithil kukistui ja siitä tuli pahuuden tyyssija, Minas Morgul. Minas Anor nimettiin uudelleen ja siitä tuli Minas Tirith (Vahtitorni). Minas Tirithin ympärille rakennettiin suuri suojamuuri, joka sai nimekseen Rammas Echor.
Kun Eärnur kruunattiin kuninkaaksi 2043, Noitakuningas lähetti hänelle viestin, jossa hän nimitti Eärnuria pelkuriksi. Eärnur ratsasti pienen ritarijoukon saattelemana Minas Morguliin, mutta katosi. Koska Eärnurin tai hänen miestensä kohtalosta ei koskaan saatu varmaa tietoa, Noitakuninkaan uskottiin järjestäneen ansan kuninkaalle ja kiduttaneen hänet hengiltä Minas Morgulin vankityrmissä.
Eärnur kuoli lapsettomana eikä hänellä ollut perijöitä. Niinpä Gondorin silloinen Käskynhaltija Mardil suostui Gondorin ylimmäksi hallitsijaksi, kunnes Isildurille sukua oleva perijä saapuisi ja kruunattaisiin kuninkaaksi.
Käskynhaltijoiden valtakausi
Mardilista tuli ensimmäinen Hallitseva Käskynhaltija, ja häntä seurasi kaksikymmentäviisi Hallitsevaa Käskynhaltijaa, joista viimeinen oli Denethor II Ecthelionin poika. Hallitsevien Käskynhaltijoiden tunnus oli kokovalkea lippu, kun taas kuninkaan tunnus oli musta lippu, johon oli kuvattu Valkoinen Puu ja seitsemän tähteä.
Käskynhaltija Denethor I:n valtakaudelta 2475 Mordorista marssi uudenlaisia örkkejä, uruk-haita. Ne olivat paljon suurempia, vahvempia ja älykkäämpiä kuin tavalliset örkit. Ne valtasivat Ithilienin ja tuhosivat Osgiliathin lopullisesti. Denethorin poika Boromir löi urukit ja valtasi Ithilienin takaisin. Boromir kuoli vain kaksitoista vuotta isänsä kuoleman jälkeen.
Cirion ja Eorl
Boromiria seurasi Cirion, joka oli yksi Gondorin pisimpään hallinneista käskynhaltijoista. Hänen hallituskaudellaan balchothiksi kutsutut idän villimiehet hyökkäsivät Calenardhonin provinssiin. Cirion lähetti armeijan niitä vastaan, mutta Sumuvuorten örkit kävivät Gondorin sotilaiden kimppuun. Gondor olisi lyöty, mutta pohjoisesta saapui Eorl Nuoren johtamia pohjalaisia, joita kutsuttiin nimellä éothéod. Éothéodilla oli hyvin koulutetut ratsumiehet ja nopeat hevoset. He auttoivat Gondoria ja kaikki villimiehet ja örkit tapettiin.
Kiitollisena Cirion luovutti Eorlille Calenardhonin. Éothéod antoivat Calenardhonin nimeksi Rohan, mutta se tunnettiin myös nimellä Riddermark tai yksinkertaisesti Mark. Rohanin asukkaita kutsuttiin nimellä rohirrim. Cirion ja Eorl solmivat valan, jossa molempien valtakunnat suostuivat auttamaan toisiaan sodan tai muun hädän uhatessa toisen valtakuntaa. Tästä oli paljon hyötyä Gondorille ja Rohanille, esimerkiksi Sormuksen Sodan aikoihin rohirrim auttoi Gondoria suuresti Pelennorin kenttien taistelussa.
Ikitalvi
Yhdeksännentoista Käskynhaltijan Berenin hallitessa Umbarin merirosvot ja etelän haradrim hyökkäisivät Gondoriin. Samaan aikaan rohirrim kärsivät Ikitalvesta. Paljon Rohanin ihmisiä kuoli kylmyyteen ja Rohanin kuningas Helm Vasarakoura kuoli. Talven mentyä Gondor löi taas vihollisjoukot ja Helmin veljenpoika Fréaláf ajoi mustainmaalaiset Rohanin pääkaupungista Edorasista. Beren lähetti apua Rohaniin.
Humanity: Hour 1
Humanity: Hour 1 on Scorpionsin 17. studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007. Levy äänitettiin Los Angelesissa ja tuottajina toimi tuolloin Desmond Child & James Michael.
Gondor
Sauronin paluu
Käskynhaltija Túrinin hallitessa Gondorin viholliset alkoivat voimistua. Haradrim ryhtyivät entistä vihamielisemmiksi, ja örkit alkoivat ahdistella Gondoria. Túrin perusti Gondorin joukoille monia piilopaikkoja Ithilieniin, kuten Henneth Annúnin. Haradrim miehittivät Etelä-Gondorin, jolloin Rohanin kuningas Folcwine lähetti poikansa taistelemaan Gondorin puolesta. Haradrim lyötiin, mutta Folcwinen pojat kaatuivat Porosin ylimenopaikalla. Túrin lähetti korvaukseksi Folcwinelle suuret verirahat.
Ibrahim (nimi)
Ibrahim on arabiankielinen miehen etunimi, joka vastaa nimeä Abraham.
Humanity: Hour 1
Kyseessä on konseptialbumi, jonka teemana on inhimillisyys ja ihmiskunta. Kappaleet ovat pääosin tempoltaan hitaita ja soundiltaan poikkeuksena muihin aiempiin Scorpionsin levyihin hieman heavy metal vaikutteista.
Gondor
Sauronin paluu
Túrinin kuoltua Käskynhaltijaksi nousi Turgon. Hänen hallituskaudellaan Sauron palasi Mordoriin ja aloitti linnoituksensa Barad-dûrin jälleenrakentamisen. Tuomiovuori alkoi taas purkautua, ja viimeiset Ithileniin jääneet ihmiset pakenivat kauas Anduinin toiselle puolelle. Kun Turgon kuoli, Saruman linnoitti Rautapihan ja julisti sen omakseen.
Ibrahim (nimi)
Ibrahim on erittäin suosittu nimi islamilaisessa maailmassa, ja sitä käytetään musliminimenä myös Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on syyskuuhun 2021 mennessä kirjattu noin 1 730 tämännimistä miestä ja lisäksi noin 390–400 naista. Todennäköisesti naisille ei kuitenkaan ole annettu etunimeksi miehennimeä, vaan kyseessä on arabiankieliseen nimeen sisältyvä isännimi eli nasab.
Humanity: Hour 1
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 63. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 29.
Boeing P-26
pienoiskuva|Boeing P-26 Peashooter pienoiskuva|Boeing P-26A Boeing P-26, lisänimeltään "Peashooter" (Hernepyssy), oli Yhdysvaltain armeijan lentojoukkojen ensimmäinen kokometallinen ja yksitasoinen hävittäjämalli. Koneen prototyyppi lensi ensi kertaa 20. huhtikuuta 1932.
Historia
Boeingin rahoittama projekti Boeing Model 248 -koneen rakentamiseksi alkoi syyskuussa 1931, kun USAAC toimitti moottorit ja ohjaamoinstrumentit yhtiöltä mallinimellä XP-936 tilaamiinsa kolmeen prototyyppiin. Koneessa oli itsekantava alumiinirunko, avoin ohjaamo, kiinteä laskuteline ja vaijerilla ulkoisesti tuetut siivet.
Boeing sai tilauksen 111 tuotantomallisesta (Model 266) koneesta. Viralliseksi mallinimeksi tuli P-26A; A tarkoitti paranneltua siipirakennetta ja radiota. Ensimmäinen tuotantokone lensi 10. tammikuuta 1933, ja viimeinen toimitettiin kesäkuussa 1934.
Myöhemmin toimitettuihin 25 P-26B-malliseen koneeseen oli tarkoitus asentaa polttoaineen ruiskutuksella varustettu Pratt & Whitney R-1340-33-Wasp -moottori, mutta moottoreita oli saatavilla vain kolme kappaletta ja 22 koneeseen asennettiinkin jo aiemmissa koneissa käytetty kaasutinmoottori. Niiden mallinimeksi tuli P-26C; viimeinen valmistui vuonna 1936. Osaan koneista vaihdettiin myöhemmin ruiskumoottori, jonka myötä mallinimi muutettiin P-26B:ksi. Kaikkiaan USAAC:ille toimitettiin prototyyppikoneet mukaan lukien 139 P-26 -hävittäjää.
Gondor
Ecthelion II ja Thorongil
Turgonin poika Ecthelion II tunnettiin viisaana miehenä. Hänellä oli tapana värvätä miehiä sotilaiksi muista maista ja palkita heitä hyvistä sotasaavutuksista. Hänen hallitessa Gondorin palvelukseen saapui salaperäinen mies nimeltään Thorongil. Thorongil oli palvellut aiemmin Rohanin kuningasta Thengeliä, ja hänet tunnettiin hyvänä sotapäällikkönä. Hän neuvoi Echtelion II:sta hyökkäämään Umbariin. Ecthelion II suostui ja Thorongil hyökkäsi pienen iskujoukon avulla Umbariin. Merirosvot lyötiin ja Thorongil surmasi Merirosvojen johtajan.
Boeing P-26
Historia
Kymmenen P-26 -konetta (Model 281) rakennettiin toimitettaviksi Kiinaan vuonna 1936, ja yksi Espanjan ilmavoimien kokeiltavaksi sen valitessa uutta hävittäjämallia. Kansallisen Kiinan ilmavoimien 17. lentolaivue pudotti koneillaan kuusi japanilaista Mitsubishi G3M -pommikonetta Nanjingissa 15. elokuuta 1937. Vaikeiden toimintaolojen ja raskaan taistelukäytön vuoksi koneet poistettiin käytöstä vuoden 1937 loppuun mennessä. Espanjaan toimitettu kone päätyi Espanjan sisällissodan sytyttyä tasavaltalaisten käyttöön ja ammuttiin alas 21. lokakuuta 1936.
Gondor
Ecthelion II ja Thorongil
Kun Thorongil palasi Pelargiriin, kaikkien hämmästykseksi hän ei halunnut takaisin Minas Tirithiin, jossa häntä olisi ollut vastassa suuret kunnianosoitukset. Thorongil lähetti Ecthelion II:lle jäähyväisviestin ja katosi. Kaikki pitävät sitä suurena menetyksenä, paitsi Ecthelion II:n oma lapsi, Denethor II Ecthelionin poika, koska hän oli kateellinen Thorongilille. Hänen arvauksensa Thorongilin oikeasta henkilöllisyydestä oli oikein: Thorongil oli todellisuudessa Aragorn II Arathornin poika, Isildurin perijä ja Gondorin laillinen kuningas.
Marathonin taistelu
Marathonin taistelu käytiin Persian ja etupäässä Ateenan välillä osana persialaissotia syyskuussa vuonna 490 eaa.
Gondor
Denethor II Ecthelionin poika
Finduilas kuoli hyvin nuorena 2988 ja Denethor synkistyi. Hän katsoi Minas Tirithin palantíriin saadakseen selville asioista, joita hän ei muuten olisi voinut saada tietää. Hän kuitenkin näki palantírissä Sauronin. Hänestä ei Sarumanin tavoin tullut palantíriin katsomisen takia Sauronin liittolaista, mutta Sauron näytti Denethorille harhanäkyjä Gondorin tuhosta ja täytti hänen sydämensä epätoivolla. Lopulta tämä vei Denethorin hulluuden partaalle ja sai hänet tekemään itsemurhan polttamalla itsensä roviolla.
Valko-Venäjän pääministeri
Valko-Venäjän pääministeri on Valko-Venäjän hallituksen eli ministerineuvoston johtaja. Hallitus käyttää perustuslain mukaan toimeenpanovaltaa ja sen toimitilat ovat samassa Minskin ydinkeskustan rakennuksessa maan parlamentin kanssa.
Kuolemanrangaistus Iranissa
Kuolemanrangaistus on oikeudellinen rangaistus Iranissa. Kuolemanrangaistuksella rangaistavia rikoksia ovat mm. murha, raiskaus, lapsen seksuaalinen hyväksikäyttö, sodomia, huumekauppa, aseellinen ryöstö, sieppaus, terrorismi, murto, pedofilia, homoseksuaalisuus, insesti, haureus, prostituutio, tuhopoltto, aviorikos, rienaus, kiristys, salakuljetus, pornografian tuottaminen ja julkaiseminen sekä tietyt sotarikokset (esim. vihollisen avustaminen).
Gondor
Denethor II Ecthelionin poika
3018 Denethorin poika Boromir ratsasti Rivendelliin. Rivendellissä pidettiin Elrond Puolhaltian johdolla neuvonpito, jonka lopuksi muodostettiin Sormuksen Saattue. Boromir oli yksi Sormuksen Ritareista ja Aragornin ohella Saattueen toinen ihmisjäsen. Amon Henin luona Saattue joutui taisteluun örkkejä vastaan ja Boromir kaatui puolustaessaan hobitteja Merriä ja Pippiniä. Aragorn, Legolas ja Gimli laittoivat Boromirin ruumiin veneeseen, ja virta vei sen mukanaan. Myöhemmin Boromirin pikkuveli Faramir löysi veljensä ruumiin. Hän kykeni vain ottamaan Boromirille kuuluneen hajonneen torven, kun virta kuljetti veneen pois.
Marathonin taistelu
Tausta
Vuonna 490 eaa. kuningas Dareios I johti persialaisen armeijansa taisteluun Marathonin tasangolla Marathonissa itäisessä Attikassa. Tämä oli toinen yritys ateenalaisten ja eretrialaisten kukistamiseksi. Kaksi vuotta aikaisemmin myrsky tuhosi Persian laivaston. Myrskyä pidettiin Olympos-vuoren jumalten aiheuttamana. Nyt Persian laivasto purjehti uudelleen kohti Kreikkaa. Se valloitti useita saaria sekä muun muassa Eretrian Euboialla. Laivasto laski maihin syyskuussa Marathoninlahdella, noin 35 kilometriä Ateenasta koilliseen.
Gondor
Sormuksen Sota
3018 Sauron aloitti suurhyökkäyksen Gondoriin. Hän oli jo pitkään havitellut Gondorin maita itselleen, ja kun Minas Tirith sortuisi, koko Keski-Maa olisi hänen. Noitakuninkaan johdolla Minas Morgulista marssi valtaisa armeija. Armeija marssi Ithilienin yli ja murskasi Osgiliathin raunioissa sijainneen Gondorin varuskunnan. Rammas Echor valloitettiin ja Minas Tirithin piiritys alkoi. Kolme päivää kaupunkia tulitettiin katapulteilla, ja lopulta Mordorin joukot murskasivat Minas Tirithin portit Grond-nimisellä valtavalla muurinmurtajalla.
Silloin rohirrim saapui Gondorin avuksi. Örkit joutuivat pakokauhun valtaan, ja piirityskoneet tuhottiin. Noitakuningas surmasi Rohanin kuninkaan Théodenin, mutta kuoli samalla Theodénin sisarentyttären Éowynin miekasta. Denethor poltti itsensä epätoivoissaan roviolla, mutta velho Gandalf, hobitti Pippin ja vartija Beregond pelastivat Faramirin, sillä Denethor yritti polttaa myös poikansa. Taistelun lopputuloksen ratkaisi Aragorn, joka purjehti Merirosvoilta kaapatuilla laivoilla Pelennorille mukanaan pohjoisen samoojat ja miehiä Etelä-Gondorista.
Marathonin taistelu
Armeijat
Monet myöhemmän ajan kreikkalaiset historioitsijat liioittelivat suuresti persialaisten armeijan kokoa. Amiraali William L. Rodgers teki hyvän arvion persialaisten armeijasta kirjassaan Greek and Roman Naval Warfare. Hän perusti arvionsa Herodotoksen todenmukaiseksi arvioituun tietoon, jonka mukaan persialaisilla oli 600 laivaa. Rodgersin arvion mukaan persialaisilla oli 30 jalkamiestä tai viisi ratsukkoa per laiva. Hän arvioi persialaisten armeijan kooksi yhteensä noin 15 000 miestä: 6 000 merimiestä, 1 500 ratsumiestä ja 7 500 jalkamiestä.
Gondor
Sormuksen Sota
Pelennorin Kentän Taistelun jälkeen Aragorn ratsasti armeijan kanssa Mordorin Mustalle Portille. Sauron lähetti oman armeijansa tuhotakseen Lännen Armeijan, mutta silloin Sormusten Sormus tuhoutui Tuomiovuoren liekeissä ja Sauron lyötiin lopullisesti.
Kuninkaan paluu
Elessarin kuoltua 120 Neljättä Aikaa kuninkaaksi nousi hänen poikansa Eldarion ja Gondor kukoisti pitkälle Neljännelle Ajalle saakka.
Maantiede
pienoiskuva|350px|Gondorin, Rohanin ja Mordorin kartta Keski-Maan [[Kolmas Aika|kolmannella ajalla.]] Gondor sijaitsi Rohanista etelään, Mordorista länteen ja Haradista pohjoiseen. Mahtinsa huipulla Gondor hallitsi Keski-Maan kaikkia alueita aina idässä Rhûnin merelle, etelässä Haradiin ja pohjoisessa Rohanin Aukkoon saakka.
Suurimmillaan Gondor hallitsi miltei kolmannesta silloisesta Keski-Maasta. Kolmannen Ajan lopussa Gondor oli kuitenkin kutistunut valtavasti ja muistutti pikemmin kaupunkivaltiota. Vasta kuningas Elessarin noustua valtaan Gondor pystyi hankkimaan takaisin kaikki menettämänsä alueet.
Kaupungit ja linnakkeet
Gondorin kuusi suurta kaupunkia olivat Minas Anor (myöhemmin Minas Tirith), Osgiliath, Minas Ithil (myöhemmin Minas Morgul), Dol Amroth, Pelargir ja Umbar. Dol Amroth, Pelargir ja Umbar olivat satamakaupunkeja. Näistä Dol Amroth sijaitsi Belfalasin lahdella, Pelargir Anduinin rannalla ja Umbar etelässä Haradissa. Tärkeimmät ja suurimmat kaupungit olivat kuitenkin sisämaassa. Minas Anor sijaitsi Mindolluin-vuoren kupeessa, Osgiliath Anduin-joen molemmilla puolilla ja Minas Ithil laaksossa Varjovuorilla. Näistä ainoastaan Minas Tirith ja Dol Amroth olivat Gondorin hallussa Sormuksen Sodan aikana, sillä Osgiliath oli tuhottu, Pelargir ja Umbar olivat Merirosvojen hallussa ja Minas Ithil oli Sormusaaveiden vallassa ja muutettu Minas Morguliksi.
Gondorilla oli myös useita linnakkeita ja rajavartioasemia. Rohanin Aukkoa vartioiva Rautapiha ja Helmin syvänteessä sijaitseva Ämyrilinna kuuluivat Gondorille. Mordorissa Ihmisten ja Haltioiden Viimeisen Liiton jälkeen sijaitsi useita Gondorin rakentamia rajavartioasemia, joista merkittävimmät olivat Hammastornit, Durthang ja Cirith Ungolin Torni. Sormuksen Sotaan mennessä Rautapiha oli Sarumanin hallussa, Ämyrilinna oli luovutettu rohirrimille ja Mordorin rajavartioasemat toimivat Sauronin örkkien varuskuntina.
Valko-Venäjän pääministeri
Pääministeri hoitaa Valko-Venäjän presidentin tehtävää uuden vaaleilla valitun presidentin virkavalan vannomiseen asti, mikäli presidenttiä ei ole tai jos presidentti on estynyt hoitamasta toimiaan perustuslain kuvaamissa tapauksissa.
Heinäkuusta 2020 lähtien pääministerinä on toiminut Raman Haloutšanka.
Pääministerit
Alla oleva kaavio esittää Valko-Venäjän tasavallan pääministerien toimikaudet aika-akselilla.
Marathonin taistelu
Armeijat
Kreikkalaisten armeijassa oli 11 000 miestä. Näistä 10 000 oli Ateenasta ja tuhat Plataiaista.
Vaikka persialaiset kävivät valloitussotaa, he taistelivat puolustusvoittoisesti. Pääaseena oli jousi ja nuolet. Taktiikkana oli päästää viholliset lähelle ja ampua nuolimyrsky tuhoisalta etäisyydeltä. Ateenalaiset olivat hyökkäävämpiä. Heidän pääaseenaan oli pitkä, raskas keihäs, ja he suojasivat itseään kypärillä ja rintahaarniskoilla sekä raskaalla, pyöreällä kilvellä. Lähitaistelu oli suosiossa, heillä ei ollut jousimiehiä eikä ratsuväkeä.
Taistelu
pienoiskuva|Joukkojen ryhmittely taistelun alkuvaiheessa. pienoiskuva|Joukkojen ryhmittely taistelun loppuvaiheessa.
Kahdeksan päivää armeijat tarkkailivat toisiaan. Yhdeksäntenä päivänä persialaiset aloittivat etenemisen. Ateenalaisten komentajan Miltiadeen oli pakko avata taistelu. Joidenkin lähteiden mukaan Militiades avasi taistelun koska persialaiset eivät olleet saaneet muodostetuksi täydellistä ratsuväkiosastoa armeijansa tueksi ja tämän tapahtuessa ateenalaisten falangin selusta, joka on sen haavoittuvin paikka, olisi ollut todellisessa vaarassa. Näin Militiades taktikoi voiton olevan saavutettavissa ainoastaan ennen ratsuväen kokoamista, jos ollenkaan. Persialaiset näkivät heikon armeijan lähestyvän vailla ratsuja tai jousimiehiä. He pitivät joukkoa hulluina, jotka juoksivat kohti varmaa tuhoutumista, kuten historioitsija Herodotos kirjoittaa. Hyökkääjät saartoivat persialaiset, joiden nuolet ja lyhyet peitset eivät pärjänneet raskaille keihäille – eivätkä pystyneet hopliittien haarniskoihin. Tähän saakka voittamattomat persialaiset pakenivat takaa-ajettuina laivoilleen. Ateenalaiset menettivät 192 miestä, persialaiset 6400 ja vielä seitsemän laivaa.
Miltiades ymmärsi että persialaiset saattaisivat hyökätä laivastollaan suojaamattomaan Ateenaan. Hän marssitutti armeijan pikaisesti takaisin Ateenaan, jonne se pääsi vähän ennen persialaisten saapumista. Persialaiset päättivät olla hyökkäämättä nähdessään ateenalaiset. Spartasta saapui myös pian apujoukkoja, jotka kävivät Marathonin kentällä katsastamassa ateenalaisten aikaansaannoksia.
Marathonin taistelu päätti kymmenen vuotta kestäneen konfliktin Kreikan ja Persian välillä. Persialaiset lyötiin ensimmäistä kertaa taistelussa maalla. Tämä loi ateenalaisiin uskoa oman maansa tulevaisuudesta. Taistelu oli tärkeä koko eurooppalaisen kulttuurin kehitykselle. Motivoituneet ateenalaiset onnistuivat lyömään ylivoimaisen vihollisen, koska he taistelivat maansa ja perinteidensä puolesta. Kreikkalaisten käyttämä falangi oli myös yksi syy taistelun lopputulokseen. Persialaiset eivät pärjänneet kreikkalaisten tiiviille keihäsmuodostelmille.
Herodotoksen mukaan ateenalaiset lähettivät ennen taistelua lähetin, Feidippideen, ilmoittamaan spartalaisille persialaisten saapumisesta. Tämä tarina kerrotaan myös niin, että Feidippides olisi juossut Marathonista Ateenaan taistelun jälkeen. Tämän version kertoo paljon myöhemmin kirjoittanut Plutarkhos.
Taistelussa kaatuneet ateenalaiset ja plataiailaiset haudattiin taistelukentälle. Syntyneet hautamuistomerkit tunnetaan Ateenalaisten hautakumpuna ja Plataiailaisten hautakumpuna.
Preesens
Preesens eli kestämä (, läsnäoleva) on verbin aikamuoto, joka ilmaisee, että jotakin tapahtuu nyt taikka yleisesti, aina. Kielissä, joissa ei ole erillistä futuuria käytetään preesensiä myös tulevan ilmoittamiseen.
Kuolemanrangaistus Iranissa
Iran toteutti vuonna 2015 vähintään 977 teloitusta, vuonna 2016 vähintään 567 teloitusta ja vähintään 507 teloitusta vuonna 2017.
Iranin uskotaan toteuttavan eniten teloituksia asukasta kohti. Iran kuitenkin väittää, että ihmisoikeusryhmien ilmoittavat luvut ovat liioiteltuja ja että teloitukset toteutetaan vasta pitkän oikeudellisen prosessin jälkeen. Iranin virkamiehet mainitsevat, että he taistelevat laajamittaista huumausaineita koskevaa sotaa vastaan itärajoillaan, ja huumeiden jälleenmyyjien lisääntyminen aiheuttaa teloitusten lisääntymistä.
Iran on kerännyt länsimaisen median huomion ja kritiikin alaikäisten teloitusten väitetystä suorittamisesta huolimatta siitä, että Iran on allekirjoittanut lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen, joka kieltää kuolemantuomion toteuttamisen alle 18-vuotiaana tehdyistä rikoksista.
Hirttäminen
pienoiskuva| Julkinen täytäntöönpano raiskauksesta tuomitusta henkilöstä, [[Qarchak issa, 26. lokakuuta 2011. ]] Hirttäminen on yleinen tapa toteuttaa kuolemanrangaistukset 2000-luvulta lähtien Iranissa, tavallisesti vankiloissa.
Muissa maissa, joissa käytetään hirttämistä (kuten Japanissa ja Malesiassa), hirsipuilla on monimutkainen rakenne, ja niiden tarkoituksena on pudottaa tuomittu ja murtaa kaula. Iranissa hirsipuut taas ovat hyvin yksinkertaisia ja edullisia. Ne koostuvat vain rungosta ja sen ulokkeesta, ja jotkut ulokkeet voivat pitää jopa seitsemää ihmistä kerrallaan. Julkiset teloitukset suoritetaan yleensä liikkuvalla nosturilla, jolloin uhri on ripustettu nosturista. Kuolema johtuu kuristuksesta, ja se kestää yleensä 10-20 minuuttia. Useimmissa tapauksissa tuomittu kuitenkin menettää tajuntansa nopeasti. Kuuluisia hirtettyjä Iranissa ovat Sheikh Fazlollah Nouri vuonna 1908 ja sarjamurhaaja Mohammed Bijeh, joka murhasi 17 poikaa vuonna 2005. Vuonna 2010 Shahla Jahed hirtettiin Teheranissa iranilaisen jalkapalloilija Nasser Mohammadkhanin vaimon murhan vuoksi. Vuonna 2006 16-vuotias teini-ikäinen tyttö, Atefah Sahaaleh, tuomittiin kuolemaan, ja hänet tapettiin kaksi viikkoa myöhemmin julkisella aukiolla aviorikoksesta ja "siveyttä vastaan tehdyistä rikoksista".
Ampuminen
Ampuminen on laillinen, mutta harvoin käytetty menetelmä Iranissa.
Vuoden 1979 islamilaisen vallankumouksen jälkeisinä vuosina tuhansia ihmisiä tuomittiin ammuttavaksi poliittisista rikoksista, huumekaupasta ja islamilaisuutta vastaan tehdyistä rikoksista. Vuoteen 1980 mennessä oli ammuttu yli 700 ihmistä. Jotkut näistä ihmisistä olivat myös hallinnon vastustajia.
Kivitys
Kivityksessä tuomitut henkilöt sijoitetaan kuoppaan, ja heitä kivitetään niin kauan, kunnes he pakenevat kivittämistä, ovat työkyvyttömiä tai ovat kuolleet. Khomeinin vuonna 1981 antama määräys esti kivittämisen laillisena rangaistuksena. Vuonna 2012 se poistettiin virallisesti ja korvattiin määrittelemättömällä kuolemanrangaistuksella. Teoriassa sitä voitaisiin edelleen käyttää rangaistuksena, sillä rikoslaki antaa tuomareille mahdollisuuden määrätä rangaistuksia "voimassa olevien islamilaisten lähteiden" ja šaria-rangaistusten mukaisesti, vaikka se on epätodennäköistä. Se vaatisi suurta todistustaakkaa, mukaan lukien ainakin neljä todistajaa.
Vankilassa
Vaikka lain mukaan kaikki teloitukset on tehtävä julkisessa paikassa, paikkaa ei ole määritelty. Useimmissa tapauksissa teloitukset tapahtuvat sen maakunnan vankilassa, jossa rikos tapahtui. Tämä tapahtuu usein todistajien (perheen, syyttäjien, muiden vankien) edessä.
Teheranin rikolliset hirtetään Evinin vankilassa (ja joissakin tapauksissa Ghezel Hesarin vankilassa). Mašhadissa teloitukset suoritetaan taas Vakilabadin vankilassa.
1–2 päivää ennen teloitusta vangille ilmoitetaan täytäntöönpanopäivä ja siirretään eristyksiin. Murhaa koskevissa tapauksissa (ja usein raiskaustapauksissa) sekä uhrin että vangin perheen on oltava paikalla lain mukaan. Yleensä tuomittu voi nähdä sukulaisiaan ennen toteutusta. Myös vangin asianajaja voi osallistua toimeenpanoon.
Kuolemanrangaistukset suoritetaan neljältä aamulla, juuri ennen salat-rukousta.
Julkisesti
Iranin julkiset teloitukset ovat harvinaisempia, mutta niitä toteutetaan joskus, jos henkilö on syyllistynyt joukkomurhaan, aseelliseen ryöstöön tai massiiviseen huumekauppaan. Julkisia teloituksia rajoitettiin suurimmaksi osaksi 1920- ja 1950-luvuilla, mutta niistä tuli yleisiä islamilaisen vallankumouksen jälkeen.
Boeing P-26
Historia
Seversky P-35:n käyttöönoton jälkeen USAAC:in Peashooterit siirrettiin harjoitushävittäjiksi ja vuonna 1938 niitä oli hävittäjäkäytössä enää Panamassa, Havaijilla ja Filippiineillä sijainneissa yksiköissä. USAAC:in viimeiset P-26:t olivat palveluskäytössä vielä vuonna 1941 Filippiineillä, mutta ne korvattiin P-35A -koneilla kesällä 1941. Viimeiset 12 konetta siirrettiin Filippiinien armeijan ilmajoukoille Batangasin lentokentälle Luzoniin. Kapteeni Jesus A. Villamor pudotti koneellaan Mitsubishi G3M2 -pommikoneen 12. joulukuuta 1941 ja luutnantti Jose Kare 23. joulukuuta Mitsubishi A6M2 Zeron. Japanilaisten hyökkäyksestä säästyneet koneet poltettiin 24. joulukuuta, etteivät ne joutuisi vihollisen haltuun.
P-26 pysyi edelleen palveluskäytössä Panaman kanava-alueella ja viimeiset 11 konetta siirrettiin Panamalle, joka myi ne vuonna 1943 Guatemalalle. Viimeiset palveluskäytössä olleet P-26:t poistettiin vuonna 1957 Guatemalan ilmavoimien käytöstä. Viimeinen jäljelle jäänyt P-26 on entisöity ja se on näytteillä Yhdysvalloissa National Air and Space Museumissa Washington D.C.ssä.
Boeing P-29
pienoiskuva|Boeing YP-29A pienoiskuva|Boeing P-29 Boeing valmisti vuonna 1934 Peashooterista parannellun YP-29 -version, jossa oli itsekantavat siivet, sisäänvedettävä laskuteline ja umpiohjaamo. USAAC piti parannuksia kuitenkin niin marginaalisina, ettei P-29 -mallia otettu tuotantoon.
Jeri Ryan
Jeri Lynn Ryan (s. 22. helmikuuta 1968 München, Saksan liittotasavalta) on saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut huomattavia rooleja muiden muassa televisiosarjoissa Star Trek: Voyager ja Shark.
Preesens
Preesens suomen kielessä
Suomen preesens taipuu persoonamuodoissa:
Muut suomen aikamuodot ovat imperfekti, perfekti, pluskvamperfekti, liittopreesens ja liittoimperfekti.
Kuolemanrangaistus Iranissa
Julkisesti
Maijid ja Hossein Kavousifar hirtettiin 2. elokuuta 2007 Teheranin keskustassa. Heitä syytettiin murhasta sekä kahden viattoman sivullisen ampumisesta pankkiryöstön aikana. Majid kuitenkin epäonnistui rikoksessaan ja nauroi kameroihin ennen kuin hänet hirtettiin.
Jeri Ryan
Ryan on myös esiintynyt esimerkiksi sarjoissa Käytäväpeliä, O.C., Boston Legal ja Totuuden anatomia sekä Peyton Reedin ohjaamassa komediaelokuvassa Vähät rakkaudesta (2003).
Ryan syntyi Münchenissä, Saksassa, missä perhe asui Ryanin isän työn vuoksi. Hän valmistui high schoolista vuonna 1986 ja opiskeli sitten Northwestern-yliopistossa. Hän oli vuoden 1989 Miss Illinois ja kilpaili siten vuoden 1990 Miss American tittelistä.
Ryanin ensimmäisestä avioliitosta (1991–1999) Jack Ryanin kanssa syntyi poika vuonna 1994. Ryan meni uusiin naimisiin kesäkuussa 2007 ranskalaisen kokin, Christophe Émén kanssa. He saivat tyttären 2. maaliskuuta 2008.
Joan Blondell
Rose Joan Blondell (30. elokuuta 1906 New York City, New York – 25. joulukuuta 1979 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja oman aikansa seksisymboli.
Joan Blondell aloitti uransa teatterinäyttelijänä New Yorkin Broadwaylla 1920-luvulla, ja vuonna 1930 hän allekirjoitti sopimuksen Warner Bros. -elokuvayhtiön kanssa. Blondellista tuli nopeasti yksi yleisön suosikeista, ja hän näytteli WB:llä kymmenissä komedioissa, musikaaleissa ja rikosdraamoissa. Blondell tuli tunnetuksi sinisilmäisenä vaaleaverikkönä, joka näytteli erityisesti kovaksikeitettyjä ja nenäkkäitä työväenluokan tyttöjä. 1930-luvulla Blondell ja Glenda Farrell tekivät yhdessä yhdeksän elokuvaa, joissa he näyttelivät usein onnenonkijoita. Blondell sai uransa aikana yhden Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta roolityöstään elokuvassa Sininen huntu (1951).
Yli viisikymmentä vuotta kestäneellä urallaan Blondell näytteli sekä elokuvissa, televisiossa, teatterissa että radiossa. Hän näytteli elokuvissa ja televisiossa aina kuolemaansa asti. Blondell oli aviossa kolme kertaa, mutta kaikki hänen avioliittonsa päättyivät eroon. Hän kuoli 73-vuotiaana Santa Monicassa vuonna 1979.
Varhainen elämä
Rose Joan Blondell syntyi teatteriperheeseen New Yorkin Manhattanilla 30. elokuuta 1906. Hänen vanhempansa olivat Edward ”Eddie” tai ”Ed” (1865–1943) ja Kathryn ”Katie” Blondell (omaa sukua Cain; 1884–1952). Joanilla oli kaksi nuorempaa sisarusta, jotka olivat Gloria (1910–1986) ja Edward ”Ed” Junior. Blondellilla oli isänsä puolelta ranskalaisia ja äitinsä puolelta irlantilaisia sukujuuria.
Blondellin isä oli vaudeville-koomikko ja yksi Kissalan pojat -sarjakuvan teatteriversion alkuperäisistä esiintyjistä, ja hänen äitinsä oli vaudeville-esiintyjä ja teatterinäyttelijä. Blondell esiintyi ensimmäisen kerran vaudeville-lavalla neljän kuukauden ikäisenä The Greatest Love -esityksessä, jossa hän oli kehdossa tyttären roolissa. Blondellin perhe muutti paikasta toiseen ja kiersi esiintymässä ympäri Yhdysvaltoja. Blondell alkoi itse esiintyä vanhempiensa kanssa vaudeville-esityksissä kolmivuotiaana, ja kun kaikki lapset liittyivät vanhempiensa vaudeville-esityksiin, Blondellit alkoivat esiintyä nimellä Ed Blondell and Company.
Blondellit kiersivät esiintymässä ympäri Yhdysvaltoja, Eurooppaa, Aasiaa ja Australiaa vuoteen 1918 asti. Kun Blondellin perheen kiertue päättyi, he asettuivat Texasin Dallasiin. Blondell oli käynyt lapsuudessaan Professional Children’s Schoolia New Yorkissa, ja vanhempana hän kävi Pohjois-Texasin yliopistoa Texasin Dentonissa.
Alkuvuodet
thumb|250px|right|Blondell elokuvan [[Hänen vaimonsa rikos (1932) trailerissa]] Koulun jälkeen Blondell työskenteli muun muassa mallina ja konttoristina newyorkilaisessa myymälässä. Vuonna 1923 Blondell otti toisen nimensä, Joanin, etunimekseen ja aloitti ammatillisen uransa Broadwaylla revyytyttönä Ziegfeld Follies -esityksissä. Rosebud Blondell -nimellä hän voitti vuoden 1926 Miss Dallas -kauneuskilpailun, ja saman vuoden syyskuussa hän pääsi neljännelle sijalle Miss America -missikilpailussa, joka pidettiin New Jerseyn Atlantic Cityssä. Kauneuskilpailujen jälkeen Blondell palasi New Yorkiin ja liittyi teatteriyhtiöön tullakseen näyttelijäksi ja esiintyäkseen Broadwaylla.
Pyssyvaara
Pyssyvaara on vaara ja näköalapaikka Nurmeksen Lipinlahdella, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee noin 10 km itään Nurmeksesta ja 2 km Pielisestä. Vaara on laaja, monilakinen ja sen korkein kohta on 230 m korkea. Vaaralle on rakennettu retkeilypolkuja, laavu ja näkötorni. Rinteillä on useita kallioalueita ja Hiidenportin rotkomuodostuma.
Joan Blondell
Alkuvuodet
Vuonna 1930 ensi-iltansa saaneessa draamanäytelmässä Penny Arcade Blondellin vastanäyttelijänä oli James Cagney. Vaikka Penny Arcadea esitettiin vain kolme viikkoa, Al Jolson osti näytelmän elokuvaoikeudet. Jolson myi elokuvaoikeudet Warner Bros. -elokuvayhtiölle ja vaati Cagney’ta ja Blondellia elokuvaversion pääosiin. Penny Arcade -näytelmän elokuvaversio Sinners’ Holiday sai ensi-iltansa vuonna 1930, ja elokuvan menestyksen johdosta Blondell aloitti Hollywood-uransa. Kun Blondell allekirjoitti elokuvasopimuksen WB:n kanssa vuonna 1930, studion johtaja Jack Warner halusi hänen vaihtavan nimekseen Inez Holmesin, mutta Blondell kieltäytyi muuttamasta nimeään. Blondell valittiin yhdeksi vuoden 1931 WAMPAS Baby Starsiksi.
Pyssyvaara
Lähteet
63.51722°N, 29.32028°W
Joan Blondell
Huippuvuodet
Elokuvan Sinners’ Holiday menestyksen johdosta Blondell ja Cagney tekivät yhdessä vielä kuusi elokuvaa, joita ovat muun muassa Blonde Crazy (1931) ja Shanghai Lil (1933). Cagneyn kanssa Blondell teki eniten yhteisiä elokuvia kuin kukaan muu toinen naisnäyttelijä. Cagney sanoikin kerran, että Blondell on hänen vaimonsa lisäksi ainoa nainen, jota hän on rakastanut. Cagneyn lisäksi Blondell näytteli ystävänsä Glenda Farrellin kanssa yhdeksässä elokuvassa, joissa he näyttelivät usein onnenonkijoita. WB:llä hän näytteli muun muassa myös Barbara Stanwyckin, Clark Gablen, Dick Powellin, Melvyn Douglasin ja Humphrey Bogartin kanssa. thumb|240px|left|Blondell elokuvan [[Goodbye Again (1933) trailerissa]] Vaikka Blondell näytteli pääasiassa komediarooleja, hän teki melodramaattisen esiintymisen elokuvassa Kultakalat 1933 (1933), jonka lopussa hän lauloi murheellisen ”Remember My Forgotten Man” -kappaleen. Kappale oli kunnianosoitus ensimmäisessä maailmansodassa taistelleille sotilaille, jotka olivat nyt 1930-luvun laman uhreja. Vaikka Kultakalat 1933 -elokuvan ohella Blondell teki useita rooleja elokuvamusikaaleihin, hän ei ollut laulaja; ”Remember My Forgotten Man” -kappaleenkin hän suurimmaksi osaksi puhui ja näytteli kuin lauloi.
1930-luvulla Blondell oli WB:n kiireisin näyttelijä, ja hän kerran kutsuikin itseään ”Warnerin työhevoseksi”. Blondell oli yksi 1930-luvun Hollywoodin parhaiten palkatuista näyttelijöistä. Hollywoodissa hänellä oli hyvä maine, ja luotettavana näyttelijänä hän ei koskaan hylännyt mitään roolia. Blondell jätti WB:n vuoden 1939 alussa, ja 1940-luvulta alkaen hän alkoi esiintyä lähinnä itsenäisenä näyttelijänä eri studioiden elokuvien sivurooleissa.
1940-luvulla Hollywood panosti etenkin film noir -elokuviin, ja vaaleaverikön roolit menivät lähinnä Veronica Laken kaltaisille naisnäyttelijöille. Komedia- ja musikaalirooleihin luokiteltu Blondellin oli vaikea löytää rooleja, mutta hän onnistui saamaan näyttäviä rooleja elokuvista Henki hulluttelee (1941), Cry ‘Havoc’ (1943) ja Brooklynissä kasvoi puu (1945). Myöhemmin Blondell kertoi elokuvassa Brooklynissä kasvoi puu tekemäänsä Sissy-tädin roolin olleen hänen suosikkiroolinsa. Toisen maailmansodan aikaan Blondell esiintyi paljon radiossa, teatterissa ja viihdytti sotajoukkoja. Blondell teki yhden film noir -elokuvan naispääosan elokuvassa Painajaiskuja (1947), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Tyrone Power. Vuonna 1943 Blondell oli palannut Broadwaylle komedianäytelmään The Naked Genius, jossa hänellä oli naispääosa Honey Bee Carrollina. thumb|230px|right|Blondell kuuluisassa alastonkuvassaan; kuva otettiin vuonna 1932, mutta kiellettiin lehdistä [[Haysin ohjeiston takia]] Blondell siirtyi televisioon 1950-luvun alussa, ja hän pääasiassa näyttelikin eri televisiosarjojen jaksoissa ja kiertävissä näytelmissä koko vuosikymmenen. Elokuvasta Sininen huntu (1951) Blondell sai roolityöstään parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden. 1950-luvun lopulla hän näytteli alkoholistia draamaelokuvassa Naisen salatut kasvot (1957) ja toista vaaleaverikköä Jayne Mansfieldin ohella komediaelokuvassa Houkuttelevat huulet (1957). Vuodet 1957–1958 Blondell esiintyi Broadwaylla ja näytteli sivuroolia draamanäytelmässä The Rope Dancers, josta hän oli ehdokkaana parhaan naissivuosan Tony-palkinnon saajaksi.
Loppuvuodet
Blondell esiintyi pääasiassa televisiossa 1960-luvulla, jolloin hän vieraili televisiosarjoissa Hämärän rajamailla (1964), Bonanza (1964) ja The Lucy Show (1965). The Lucy Show’ssa hänellä olisi ollut monen jakson rooli, mutta toisen jakson kuvausten päätyttyä Blondell lähti kuvauspaikalta ovet paukkuen, koska Lucille Ball oli nöyryyttänyt hänet studioyleisön edessä. Vuonna 1965 ensi-iltansa saaneesta Täyskäsi-Kid-jännityselokuvasta Blondell sai elokuvakriitikoiden kehut ja Golden Globe -ehdokkuuden. Vaikka Golden Globe -palkinto jäi saamatta, Blondell voitti sen sijaan National Board of Review -palkinnon. Vuosina 1968–1970 Blondellilla oli yksi pääosista ABC:n komediallisessa western-televisiosarjassa Here Come the Brides, jota tehtiin 52 jaksoa kahden tuotantokauden ajan. Roolityöstään saluunanpitäjä Lottie Hatfieldina Blondell sai molemmista tuotantokausista Primetime Emmy -ehdokkuudet.
Blondell kirjoitti Center Door Fancy -romaanin, joka julkaistiin vuonna 1972. Center Door Fancy on Blondellin omaelämäkertaa hänen vaudeville-elämästään ja varhaisista Hollywood-vuosistaan. Center Door Fancy on naamioitu avainromaaniksi, jossa henkilöiden nimet on muutettu. Hänen myöhempiin televisioesiintymisiinsä lukeutuvat sarjoissa Banyon (1972–1973), Starsky ja Hutch (1976) ja Lemmenlaiva (1978). Ohjaaja John Cassavetes palkkasi hänet kyynisen ja ikääntyvän näytelmäkirjailijan rooliin elokuvaansa Ensi-ilta (1977). Blondell sai suorituksestaan kyynisenä näytelmäkirjailijana toisen Golden Globe -ehdokkuutensa, mutta ei voittanut palkintoa. Vuonna 1978 Blondell näytteli Vi-nimistä herttaista tarjoilijatarta suurta menestystä saaneessa Grease-elokuvassa. Vaikka Blondell sai aivohalvauksen ja sairastui leukemiaan 1970-luvulla, hän jatkoi näyttelemistä. Hänen viimeiseksi elokuvaksi jäi taide-elokuva The Woman Inside, joka sai ensi-iltansa vasta Blondellin kuoleman jälkeen 1981.
Yksityiselämä
Blondellin ensimmäinen aviopuoliso oli elokuvaaja George Barnes (1892–1953), jonka kanssa hän avioitui 4. tammikuuta 1933 yksityistilaisuudessa Arizonan Phoenix’ssa. Avioliitosta syntyi yksi poika, Norman Scott, 2. marraskuuta 1934 Los Angelesissa. Blondellin ja Barnesin avioliitto päättyi eroon 4. syyskuuta 1936. Avioeron tultua voimaan Blondell avioitui näyttelijä Dick Powellin (1904–1963) kanssa 19. syyskuuta 1936. Powell adoptoi Blondellin esikoispojan Normanin helmikuussa 1938, ja Powellit saivat Ellen-tyttären 1. heinäkuuta 1938. Blondell ja Powell tekivät yhdessä kaksitoista elokuvaa. Avioliitto päättyi eroon 14. heinäkuuta 1944. thumb|250px|right|Blondell elokuvan [[Ne naiset! Ne naiset! (1934) trailerissa]] Kolmannen kerran Blondell avioitui tuottaja Michael ”Mike” Toddin (1909–1958) kanssa 5. heinäkuuta 1947 Nevadan Las Vegasissa. Blondellin ja Toddin avioliitto oli erityisesti Blondellille henkisesti ja taloudellisesti raskas. Todd oli peliriippuvainen, ja hän hävisi jopa satoja tuhansia dollareita bridgen kaltaisiin uhkapeleihin. Todd tuhlasi rahaa, ja hän menikin konkurssiin avioliiton aikana. Todd jatkoi kuitenkin ylellistä elämäntyyliään tuhlaamalla Blondellin rahoja. Tämä voi olla yksi syy siihen, että miksi Blondell jatkoi näyttelemistä sairaanakin aina kuolemaansa asti. Usein uskotaan Toddin jättäneen Blondellin Elizabeth Taylorin takia, mutta todellisuudessa Blondell itse haki avioeroa Toddista henkisen väkivallan takia vuosia ennen kuin Todd edes tapasi Taylorin. Blondellin ja Toddin avioero tuli voimaan 8. kesäkuuta 1950, ja avioliitto jäi Blondellin viimeiseksi.
Strategiakartta
pienoiskuva|Strategiakartan sijainti BSC-työkalun käyttöönottoprosessissa.
Joan Blondell
Kuolema
Joan Blondell kuoli leukemiaan 73-vuotiaana Kalifornian Santa Monicassa sijaitsevassa Saint Johnin sairaalassa 25. joulukuuta 1979. Blondell oli joutunut sairaalaan muutamia viikkoja aikaisemmin. Blondell kuoli lastensa ja sisarensa ympäröimänä, ja hänet haudattiin Kalifornian Glendalessa sijaitsevalle Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaan mausoleumiin. Blondellin Gloria-sisar ja vanhemmat Ed ja Katie ovat myös haudattu Forest Lawn Memorial Parkiin, jossa heidän hautansa sijaitsevat kukkulalla lähellä hautausmaan pääsisäänkäyntiä.
Perintö
Blondell ikuisti käden- ja jalanjälkensä sekä kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman’s Chinese Theatren edustalle 10. helmikuuta 1937 Dick Powellin kanssa. Hän sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6311 Hollywood Boulevard 8. helmikuuta 1960.
Vuonna 1999 Blondell oli ehdokkaana American Film Instituten 100-vuotissarjan 25 suurinta mies- ja naiselokuvatähteä -listaan, mutta ei päässyt lopulliseen versioon.
Matthew Kennedy kirjoitti ensimmäisen Blondellin elämäkerran Joan Blondell: A Life Between Takes, joka ilmestyi vuonna 2007.
Filmografia
thumb|200px|right|Joan Blondell televisiosarjan [[Here Come the Brides kuvauksien aikaan]]
Keski-Ruotsin virtauskieleke
Keski-Ruotsin virtauskieleke on viime jääkaudella Fennoskandian mannerjäätikköön kuulunut Keski-Ruotsissa pääosin pohjoisesta etelään virrannut jäätikkövirta, joka on levinnyt eteläosastaan sekä etelään kohti Saksaa että lounaaseen kohti Kattegatia ja Tanskaa. Näihin maihin se on ylettynyt vain mannerjäätikön ollessa hyvin laaja.
Jäätikkövirta ja virtauskieleke
LGM-vaiheessa on jäätikkö alkanut sulaa ja sen reuna on perääntynyt pohjoiseen alkaen ensin kaakkoisosastaan. Perääntyvän kielekkeen reuna on muodostanut eteläosissa kaaren, joka on seuranut karkeasti niemimaan muotoja. Reunan muoto muistuttaa tässä mielessä virtauskielekkeiden reunaa. Jäätikön reunan perääntyminen ei ole ollut tasaista vaan se on kokenut lukuisia pysähtymisiä tai jopa etenemisiä. Näistä on jäännyt maastoon näkyviin joukko reunamuodostumia, joita mainitaan alla. Aluksi jäätikön reuna on perääntynyt Pohjois-Tanskasta kohti itää. Kahdessa tuhannessa vuodessa se on saavuttanut Ruotsin nykyisen länsirannikon. Ensimmäiseksi paljastui Skåne noin 17 000–16 000 vs, vaikka Tanskassa on vielä ollut Itämeren jäätikkövirran tuomia jäätiköitä (Öresundin eteneminen). Hallandin rannikon moreenimuodostumat ovat muodostuneet virtauspieleken eteen 17 400–16 000 vs Kattegatin rannikolle. Sieltä on jäätikön länsireuna vetäytynyt 15–30 kilometriä sisämaahan päin ja se on muodostanut sinne Göteborgin reunamoreenit noin 14 700 vs. Etelä-Ruotsin itärannikolta ei ole löydetty tähän vastaavaan tapahtumaan liittyviä reunamoreeneja, mutta niiden sijasta on löydetty laaja kumpumoreenikenttä, joka liittyisi ajallisesti siihen. Tälle leveälle kentälle ovat kerrostuneet paikalleen sulaneen jäätikön moreeniainekset muodostaen erilaisia kumpumoreeneja. Seuraavia jäätikön aiheuttamia reunamuodostumia löytyy kummaltakin rannikolta. Länsirannikkoa seuraa Berghemin reunamoreeni, joka on muodostumana heikko. Siihen on liitetty itärannikolta pitkälle sisämaahan tuleva Vimmerbyn reunamoreeni, joka on ajoitettu samanaikaisena noin 14 000 vs. Vasta hiljan on laserkeilauksen karttatyöissä havaittu moreenien jatkuvan matalina muodostumina Berghemin muodostumasta Vimmerbyn muodostumaan. Koska jäätikön sulaminen on tässä vaiheessa kiihtynyt, löytyvät seuraavat moreenimuodostumat vasta Keski-Ruotsista. Ensin ovat muodostuneet Trollhättanin reunamoreenit noin 13 600 vs. Sitten tulevat Levenen reunamoreenit noin 13 200 vs ja ne jatkuvat Etelä-Norjaan asti, missä sijaitsee Onsøyn reunamoreeni. Näiden jälkeen tulevat nuorimman dryaskauden muodostumat, jotka tunnetaan nimellä Keski-Ruotsin reunamuodostumat. Tämä moni-ilmeinen muodostuma-alue on syntynyt 12 700–11 600 vs jäätikön vuoroin perääntyessään ja edetessään puski näkyviin monet reunamoreeniselänteet. Moreeniselänteiden väliin on lisäksi kerrostunut suuri määrä sulamisvesien tuomaa lajittunutta maa-ainesta.
Nuorimman dryaskauden jälkeen ei jäätiköllä katsota olleen erillistä Keski-Ruotsin virtauskielekettä, vaan se on muodostanut leveän ja yhtenäisen jäätikköalueen. Käsitys voi tulevaisuudessa muuttua tai tarkempi tutkimus voi löytää siitä osakielekkeitä. Näin näyttää käyvän myös Keski-Ruotsin virtauskielekkeelle, josta on laserkeilauksella erotettavissa vähintään kolme osakielekettä edellä kuvatuissa vaiheissaan.
Reunamoreeneja ja -muodostumia
Alueen tunnetut reunamoreenita tai reunamuodostumat on esitelty yllä.
Kumpumoreeneja ja harjuja
Virtauskielekkeen alueella esiintyy monia erilaisia kumpumoreenimuodostumia samassa suhteessa kuin muuallakin Ruotsissa. Smålandissa tehty laserkeilauksen karttatutkimus tunnisti 23 000 erilaista moreenimuodostumaa.
Jali Mäkilä
Jali Alarik Mäkilä (s. 22. huhtikuuta 1965 Turku) on suomalainen, kolmissa olympialaisissa kilpaillut purjehtija.
Mäkilä sijoittui olympialaisten Finnjolla-luokassa 17:nneksi Barcelonassa 1992 ja 11:nneksi Atlantassa 1996 sekä Soling-luokassa Erkki Heinosen ja Sami Tammisen kanssa 15:nneksi Sydneyssä 2000. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan Finnjollalla viidenneksi vuonna 1996, kuudenneksi vuonna 1986 ja seitsemänneksi vuonna 1993 sekä Solingilla kuudenneksi vuonna 2000 ja kymmenenneksi vuonna 1998. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli Finnjollalla viides vuonna 1990 ja yhdeksäs vuonna 1989 sekä Solingilla viides vuonna 1999, kuudes vuonna 1998 ja yhdeksäs vuonna 1997.
Mäkilä edusti seuratasolla Turun Pursiseuraa ja Helsingfors Segelsällskapia. Hän voitti Finnjollien Suomen-mestaruuden vuosina 1990–1993.
Pauli Piispanen
Pauli Pellervo Piispanen (26. elokuuta 1903 Kuopio – 19. joulukuuta 1977 Helsinki ) oli juristi ja kanslianeuvos, joka työskenteli tuomiokapitulien palveluksessa ja julkaisi useita kirkollisen lainkäytön ja hallinnon teoksia.
Henkilöhistoria
Pauli Piispasen vanhemmat olivat postimestari Taavi Juho Piispanen ja Emilia Karvinen ja puoliso vuodesta 1934 Aino Lovisa Hietanen. Piispanen tuli ylioppilaaksi 1922 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1927, varatuomarin arvon hän sai 1932. Piispanen työskenteli Viipurin hiippakunnan tuomiokapitulin notaarina 1928–1930 ja Mikkelin hiippakunnan tuomiokapitulissa sihteerinä vuodesta 1930 ja lainoppineena asessorina vuodesta 1958. Helsingin hiippakunnan vastaavassa tehtävässä hän oli 1959–1971. Kanslianeuvoksen arvonimi myönnettiin Piispaselle 1972.
Jimmy Vee
pienoiskuva|Jimmy Vee vuonna 2016 Jimmy Vee (s. 3. helmikuuta 1959) on skotlantilainen näyttelijä ja stuntmies.
Rooleja
Vee näytteli maahista elokuvassa Harry Potter ja viisasten kivi ja myöhemmin asettunut R2-D2 -droidin ohjaimiin niiltä osin, kun on käytetty ihmisnäyttelijää kauko-ohjatun robotin tai tietokoneautomaation sijasta elokuvissa Star Wars: The Force Awakens ja Star Wars: The Last Jedi.
Vee on esiintynyt myös Tohtori Who-sarjassa.
Luettelo yrteistä
Luettelo Suomessa viljeltävistä yrteistä eli maustevihanneksista
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
Tämä taivas, tämä maa (albumi)
Tämä taivas, tämä maa on suomalaislaulaja Dannyn vuonna 1992 julkaistu 13. studioalbumi. Jukka Kuoppamäen kirjoittama nimikappale, yhdessä Aikamiesten kanssa levytetty ”Tämä taivas, tämä maa”, nosti hiljaisemman 1980-luvun jälkeen Dannyn jälleen suuren yleisön tietoisuuteen. Albumista myönnettiin kultalevy vuonna 2000. Albumia on myyty yhteensä 25 000 kappaletta.
Albumi oli Dannyn studiolevyistä ensimmäinen, joka julkaistiin myös CD:nä.
Louis Braille
thumb|Étienne Leroux’n veistämä rintakuva. Louis Braille ([]; 4. tammikuuta 1809 Coupvray, Ranska – 6. tammikuuta 1852 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen opettaja ja sokeiden tai voimakkaasti heikkonäköisten käyttämän pistekirjoituksen eli braillekirjoituksen keksijä. Braille sokeutui itse jo nuorena ja opiskeli pariisilaisessa sokeainkoulussa, jossa tutustui erilaisiin sokeiden kirjoitusjärjestelmiin. Hän alkoi kehittää omaa järjestelmäänsä kouluaikanaan ja sai sen valmiiksi 15-vuotiaana. Braille kuoli keuhkotuberkuloosiin 43-vuotiaana, ja braillekirjoituksen leviäminen alkoi vasta hänen kuolemansa jälkeen.