cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orania-Nassau
Maanpako ja paluu valtaan
Fredrik Henrik kuoli 1647], ja hänen seuraajakseen tuli hänen poikansa Vilhelm II Oranialainen. Kun kahdeksankymmenvuotisen sodan päättävästä Westfalenin rauhasta oltiin sopimassa, Vilhelm yritti kasvattaa sotilaallista voimaansa vankistaakseen virkaansa. Kun Amsterdamin johdon vastustettua suunnitelmaa Vilhelm piiritti kaupungin. Piiritys lietsoi kaupungin johdon vihaa Vilhelmiä kohtaan, joka kuoli kuitenkin 1650 isorokkoon. Häneltä jäi postuumi poika, Vilhelm. Hollannin tasavallan johto käytti tilaisuuden hyväkseen ja jätti käskyhaltijan paikan avoimeksi. Vastasyntynyt Oranian ruhtinas Vilhelm oli karkotettu, ja hänen koulutuksestaan käytiin kiistaa hänen äitinsä Mary ja isoäitinsä Amalian välillä. Jälkimmäinen halusi Vilhelmille koulutuksen, joka palauttaisi Oranian vallan. Mary taas halusi antaa täysin englantilaisen koulutuksen. Myös Hollannin tasavalta pyrki vaikuttamaan asiaan ja teki Vilhelmistä valtion lapsen, jonka tasavalta kouluttaa. Tasavallan antama opin punaisena lankana oli pitää Vilhelm poissa vallasta. Vilhelmistä tulikin varsin kuuliainen tasavaltaa ja sen johtoa kohtaan.
Ranska ja Englanti hyökkäsivät Hollantiin 1672. Käskynhaltijan sotilaallinen valtaa ei pidetty enää turhana, ja Vilhelmistä tuli käskynhaltija Vilhelm III. Hän torjui maahantunkeutumisen menestyksekkäästi ja anasti vallan. Vilhelmillä oli enemmän valtaa kuin hänen edeltäjillään kahdeksankymmenvuotisessa sodassa. Vilhelm avioitui vuonna 1677 Marian kanssa, joka oli tulevan kuninkaan, Jaakko II:n tytär. Vuonna 1688 Vilhelm III syöksi katolisen appensa Englannin valtaistuimelta. Hänet ja hänen puolisonsa kruunattiin Englannin kuninkaaksi ja kuningattareksi 11. huhtikuuta 1689. Vilhelm kuoli lapsettomana ratsastusonnettomuudessa 8. maaliskuuta 1702. Englannin hallitsijaksi tuli kuningatar Anna.
thumb|250 px|Englannin kuningas Vilhelm III Oranialainen
Toinen kausi ilman käskynhaltijaa
Tasavallan johto tajusi, että voimakas Vilhelm III oli heikentänyt heidän asemaansa, ja se julisti toisen kerran käskynhaltijan tehtävän avoimeksi. Suurimpana syynä tähän oli kiista Oranian ruhtinaan arvonimestä Friisinmaan Nassaun Johan Willem Frison ja Preussin kuninkaan, Fredrik I:n välillä. Jälkimmäinen oli asianmukainen perillinen, joka oli nimitetty äidinisänsä Fredrik Henrikin tahdosta perimään Oranian ruhtinaan arvonimen, mikäli suku sammuisi. Kiista ratkaistiin siten, että kumpikin sai käyttää arvonimeä. Ongelma maittenomistuksesta ratkesi itsestään, kun Ludvig XIV valloitti Oranian ruhtinaskunta vuonna 1713. Johan Willem Friso hukkui 1711, ja häneltä isänsä kuoleman jälkeen syntynyt poika, Vilhelm IV. Hänet julistettiin Gelderlandin, Overijsselin, Drenthen sekä Utrechtin käskyhaltijaksi 1722. Ranskan hyökättyä 1747 Vilhelm IV:stä tuli koko Hollannin tasavallan käskynhaltija.
Tasavallan loppu
Vilhelm IV kuoli 1751, ja hänen kolmevuotiaasta pojastaan, Vilhelm V:stä tuli käskynhaltija. Koska Vilhelm oli alaikäinen, yhdistyneitten provinssien johto hallitsi hänen puolestaan. Se heikensi tahallaan tulevan hallitsijan luonnetta tehden hänestä päättämättömän. Vilhelmin avioliitto Preussin Wilhelminan kanssa helpotti tätä vikaa jonkin verran. Vilhelmin kykenemättömyys hallita kunnollisesti oli pieni tekijä Hollannin tasavallan rappeutumisessa. Suurempi haitta oli tasavallan johdon korruptio. Vuonna 1787 hän selvisi vallankumousyrityksestä Preussin puututtua asioihin. Ranskan hyökättyä 1796 hänen täytyi paeta, eikä hän palannut koskaan.
Vuoden 1795 jälkeen Orania-Nassaun sukua kohtasi vaikea ajanjakso, jolloin sen oli elettävä maanpaossa Euroopan – etenkin Preussin ja Englannin – hoveissa. Vilhelm V kuoli 1806.
Alankomaiden yhdistynyt kuningaskunta
Napoleonin Ranskan kaaduttua 1813 Vilhelm V:n poika Willem Frederik palasi Alankomaihin, ja hänestä tuli maan prinssihallitsija Vilhelm I. Iso-Britannia tuki Vilhelmin valtaannousua vahvistaakseen Alankomaita ja estääkseen siten Ranskan tunkeutumisen maahan. Vuonna 1815 Belgia ja Luxemburg liitettiin Vilhelmin alueisiin. Vilhelm yritti luoda yhteisen kulttuuriin valtakuntaansa, mikä ärsytti etenkin valtakunnan eteläosia. Näitten aluelaajennusten takia Alankomaiden ruhtinaskunnasta tuli kuningaskunta 15. maaliskuuta 1815. Oranian ruhtinas piti oikeudet Nassaun maihin (Dillenburg, Dietz, Beilstein, Hadamar ja Siegen) Keski-Saksassa. Toisaalla Preussin kuningas oli onnistunut 1813 saamaan valtaansa Luxemburgin herttuakunnan, jonka hän oli katsonut perineensä Luxemburgin herttuatar Annalta. Asia ratkaistiin Wienin kongressissa: Preussille annettiin Nassaun maat Keski-Saksassa, ja Alankomaat sai puolestaan Luxemburgin, josta tehtiin nyt suurherttuakunta. Vuonna 1830 Belgia julistautui itsenäiseksi, mikä johti tuhoisaan sotaan. Vilhelm jatkoi sotaa vuoteen 1839 asti, jolloin hänen oli pakko myöntyä rauhaan. Menetettyään mahdollisuutensa saada Belgia takaisin Vilhelm päätti 1840 luopua kruunusta. Hallitsijan valtaa kavennettiin Vilhelm I:n seuraajan Vilhelm II:n hallituskaudella uudella perustuslailla, jonka kuningas oli määrännyt estääkseen vuoden 1848 vallankumouksen leviämisen maahansa.
Vilhelm III ja uhka suvun sammumisesta
thumb|250 px|Kuningatar Vilhelmiina
Koska nainen ei voinut periä kruunua Luxemburgissa saalilaisen lain nojalla, uusi suurherttua tuli Nassau-Weilburgin suvusta. Pelko suvun täydellisestä sammumisesta säilyi vuoteen 1909 saakka, jolloin Juliana syntyi. Kuningasperhe pysyi pienenä aina 1930- ja 1940-lukujen taitteeseen asti, jolloin Julianan lapset syntyivät.
Nykyajan monarkia
Vilhelmiina hallitsi Alankomaita 50 vuotta vuodesta 1898 vuoteen 1948. Hän oli hollantilaisten vastarinnan symboli toisen maailmansodan aikana. Monarkian moraalinen arvovalta palautui hänen hallituskaudellaan. Toisen maailmansodan jälkeen Vilhelmiinan luopui kruunusta tyttärensä Julianan hyväksi. Hänen aikanaan kuningasperhe astui yhä enemmän julkisuuteen, ja se tuli tunnetuksi pyöräilevänä monarkiana kuninkaallisen perheen jäsenten maaseudulle tekemien pyöräretkien ansiosta. Kruununperijätär Beatrixin avioituminen saksalaisdiplomaatti Claus von Amsbergin kanssa aiheutti suurta vastustusta. Claus oli näet palvellut Hitler-Jugendissa ja myöhemmin Wehrmachtissa. Hänestä tuli kuitenkin yksi suosituimmista kuningasperheen jäsenistä. Vuonna 1980 Juliana luovutti vallan Beatrixille. Beatrixin tapa hallita oli ammattimaisempi ja näkymättömämpi kuin edeltäjänsä. Beatrix luovutti vuonna 2013 kruunun pojalleen Willem-Alexanderille, josta tuli Alankomaiden ensimmäinen miespuolinen hallitsija yli sataan vuoteen. Nykyään monarkia nauttii hollantilaisten enemmistön suosiota.
Vuonna 1948 kruunusta luopunut ja vuonna 1962 kuollut Vilhelmiina oli viimeinen ”aito” Orania-Nassaun suvun edustaja Alankomaiden valtaistuimella. Koska kruunu on sen jälkeen periytynyt naislinjan kautta kolmesti, on mieslinjainen hallitsijasuku periaatteessa vaihtunut jokaisella kerralla, mutta kuningashuone käyttää edelleen Orania-Nassaun nimeä. Juliana kuului isänsä puolelta Mecklenburg-Schwerinin sukuun, Beatrix Lippen sukuun ja Willem-Alexander Armsbergin sukuun, jotka ovat kaikki saksalaisia sukuja.
Orania
Orangen kaupunki ja entinen Oranian ruhtinaskunta (Principauté d´Orange - Prindom van Oranje) sijaitsee etelä-Ranskassa, nyk. Provencen alueella. Orange on vanha roomalainen kaupunki (Arausio) jossa sijaitsee mm. vanha roomalainen teatteri sekä suuri Mariuksen riemukaari. Oranian prinssisuvut olivat d´Orange, de Baux, de Chalon sekä van Nassau. Hollannin kuningatar ja kruununprinssi kantavat edelleen Oranian prinssien arvonimeä.
Yoshihiro Tajiri
thumb|right|Yoshihiro Tajiri vuonna 2008. Yoshihiro Tajiri (s. 29. syyskuuta 1970 Tokio) on japanilainen showpainija. Hänet tunnetaan paremmin paininimellään Tajiri. Hän on tunnettu japanilaistyylisistä iskuistaan. Parhaiten Tajiri tunnetaan ajastaan Extreme Championship Wrestlingissä (1998-2001) ja World Wrestling Entertainmentissa (2001-2005). Nykyään hän painii uudessa japanilaisessa SMASH Pro Wrestling -promootiossa. Tajiri on paininut useita kuuluisia japanilaisia vastaan. Heitä ovat muun muassa The Great Muta ja Hakushi. Hän on myös paininut Mexicools-ryhmään kuuluvia Psicosista ja Super Crazya vastaan. 20. helmikuuta 2010 hän otteli suomalaisessa Fight Club Finlandissa Starbuckia vastaan. Starbuck voitti pitkäkestoisen ottelun ja kehui myöhemmin sen olleen yksi hänen uransa kovimmista otteluista. Tajiri on myös voittanut Suomen painimestaruuden 29.5.2010 suomalaiselta Valentinelta, sekä StarBuckilta 22.11.2010 käydyssä ottelussa Shinjukussa.
Muita tietoja
thumb|200px|Tajirin luovutusliike, Tarantula.
Hanhijärvi (Hornio)
Hanhijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Karkun Horniossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Heinijärven valuma-alueesta, jonka laskujoki Heinijärvenoja laskee Lammentaustanlahdessa Rautaveteen Heinoossa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee viisi ojaa, joista kolme läheiseltä ojitetulta Hanhisuolta. Sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,5 kilometriä pitkä laskuoja Heinijärvenojaan Hornionjärven yläpuolelle.
Järven rantaviiva on 0,98 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantaan on rakennettu kolme loma-asuntoa, joille johtaa metsätiet Horniosta.
Pilanconesinpäivännouto
Pilanconesinpäivännouto (Helianthemum tholiforme) on päivännoutokasvien (Cistaceae) heimoon, päivännoutojen (Helianthemum) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Kanariansaarilla Gran Canarian saarella endeemisenä kasvava kasvilaji, josta tunnetaan vain kuusi populaatiota Gran Canarian saaren eri kunnista. Pilanconesinpäivännoutoa kasvaa Agüimesin, San Bartolomé de Tirajanan, Mogánin, Artenaran ja Agaeten kunnissa. Pilanconesinpäivännouto on luokiteltu Espanjassa erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Pilanconesinpäivännouto on pensasmainen ja voi kasvaa jopa 35 cm korkeaksi. Elomuodoltaan pilanconesinpäivännouto on kamefyytti tai joskus pienikokoinen fanerofyytti. Pilanconesinpäivännoudon varret ja lehdet ovat tiheän, vaalean karvoituksen peittämiä. Lehdet ovat pieniä ja niiden muoto vaihtelee suikeasta soikeaan. Korvakkeet ovat 2–3 mm pitkiä ja kolmiomaisia tai suikeita. Kukinto on tiivis ja siinä on enintään 20 kukkaa. Kukat ovat halkaisijaltaan 1 cm. Kukkien terälehdet ovat keltaisia ja niiden tyvessä on tavallisesti oranssinruskea täplä. Pilanconesinpäivännouto kukkii maalis–huhtikuussa ja tuottaa hedelmiä touko–kesäkuussa. Hedelmät ovat 4–5 mm pitkiä ja karvaisia kotia. Pilanconesinpäivännouto on hyönteispölytteinen.
Pilanconesinpäivännouto kasvaa erilaisilla rinteillä kohdissa, joissa maaperää vain on riittävästi. Laji kasvaa usein yhdessä muun muassa kanariankistuksen (Cistus symphytifolius), kanarianmännyn (Pinus canariensis), tirajananvuorimarketan (Argyranthemum adauctum ssp. gracile), tanasirokin (Micromeria benthamii), hopeamaitteen (Lotus holosericeus) sekä kanarianjänönputken (Bupleurum salicifolium) kanssa.
Jorge Chávezin kansainvälinen lentoasema
Jorge Chávezin kansainvälinen lentoasema (Aeropuerto Internacional Jorge Chávez) on Perun tärkein lentoasema. Se sijaitsee Callaossa 11 kilometriä maan pääkaupungista Limasta. Satamakaupunki Callaon liikenneyhteydet on integroitu Liman kanssa. Vuoden 2018 aikana lentokentän läpi kulki 23 723 193 matkustajaa. Lentokenttä oli historiallisten lentoyhtiöiden Compañía de Aviación Faucettin ja Aeroperún keskuslentoasema.
Lentokenttä on nimetty perulaisen lentäjän Jorge Chávezin (1887–1910) mukaan.
Abu Dhabin Grand Prix 2017
Abu Dhabin Grand Prix 2017 (virallisesti 2017 Formula 1 Etihad Airways Abu Dhabi Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 20. ja samalla viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 26. marraskuuta Yas Marinan moottoriradalla Abu Dhabissa.
Kilpailuun paalupaikalta lähti Mercedes -kuljettaja Valtteri Bottas. Paalupaikka oli Bottaksen uran neljäs. Bottas ajoi myös kilpailun voittoon ja samalla kilpailun nopeimman kierroksen. Bottaksen tallikaveri Lewis Hamilton sijoittui toiseksi ennen Ferrarin Sebastian Vettelia.
Gunder Gundersen
Gunder Gundersen (12. syyskuuta 1930 – 2. kesäkuuta 2005 ) oli norjalainen yhdistetyn hiihtäjä. Uransa aikana hän voitti kaksi maailmanmestaruusmitalia: hopeaa vuonna 1954 ja pronssia 1958. Olympialaisissa hän sijoittui 11:nneksi Squaw Valleyssa 1960. Oslon talviolympialaisiin 1952 häntä ei valittu, mutta muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti Holmenkollenin kilpailun takanaan muun muassa tuore olympiavoittaja Simon Slåttvik. Cortina d'Ampezzon olympialaisiin 1956 hän ei osallistunut sairastumisen vuoksi. Holmenkollenilla hän voitti toisen kerran vuonna 1960 ja Salpausselällä vuonna 1955.
Gundersen on tullut kuuluisaksi erityisesti keksimästään, hänen mukaansa nimetystä kilpailusysteemistä, joka on ollut pääasiallisena menetelmänä käytössä vuodesta 1985. Siinä mäessä saavutetut pisteet muutetaan käänteisesti sekunneiksi, joiden mukaisesti muut kilpailijat lähtevät hiihto-osuudelle mäkiosuuden voittajan perään.
Martial Solal
thumb|right|Martial Solal
Martial Solal (s. 23. elokuuta 1927 Alger) on ranskalainen jazzpianisti. Hän syntyi Algeriassa ranskalaisille vanhemmille ja on toiminut Pariisissa 1940-luvun lopusta lähtien. Hän on modernisti, mutta levytti vuonna 1957 albumin Sidney Bechetin kanssa, ja lisäksi hän on levyttänyt muiden muassa Django Reinhardtin, Don Byasin ja Lucky Thompsonin kanssa. Pääasiassa Solalia on kuultu omien triojensa kanssa vuosien varrella, mutta hän on julkaissut huomattavia levytyksiä myös Lee Konitzin kanssa.
Musiikki elokuvaan Viimeiseen hengenvetoon (À bout de souffle, 1960) on Solalin työn tulosta.
Maria Vierdag
Vierdag meni naimisiin F. Smitin kanssa 16. joulukuuta 1935. Heillä on tytär Marjorie (s. 1945).
Yrjö Ropponen
Yrjö Johannes Ropponen (24. huhtikuuta 1884 Kuopio – 9. lokakuuta 1955 Helsinki ) oli poliisineuvos, joka toimi valtion poliisikoulun johtajana.
Henkilöhistoria
Yrjö Ropposen vanhemmat olivat nimismies Matias Ropponen ja Mathilda Olivia Nordlund ja puoliso vuodesta 1910 Mimmi Sigrid Niilekselä. Ropponen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1904 ja suoritti yleisen hallintotutkinnon 1907. Hän toimi Kuopion läänin lääninkanslistina vuodesta 1907 ja läänin reistraattorina vuodesta 1910, Kaavin nimismiehenä vuodesta 1911, Vaasan läänin varalääninsihteerinä vuodesta 1915 ja valtion  poliisikoulun johtajana 1929–1948. Poliisineuvos hän oli vuodesta 1946. Ropponen julkaisi useita poliisin toimintaa koskevia teoksia.
Omuthiya
Omuthiyagwiipundi (lyhennettynä Omuthiya) on Oshikoton alueen pääkaupunki pohjoisessa Namibiassa n. 10 km päässä Etoshan kansallispuistosta. Siellä on n. 5 000 asukasta. Ennen Omuthiyaa Tsumeb oli alueen pääkaupunki.
Politiikka
Omuthiyaa hallinnoi kaupunginvaltuusto, jossa on seitsemän valtuutettua.
Oshikoton alue, johon Omuthiya kuuluu, on Namibian johtavan puolueen SWAPOn vahvaa tukialuetta. Vuonna 2008 koettiin poliittinen konflikti, kun SWAPO valmistautui kohtaamaan paikallisvaaleissa vahvimman kilpailijansa, puolueen nimeltä Rally for Democracy and Progress. Kumpikin syytti toistaan vaalivilpistä.
Vuoden 2010 paikallisvaaleissa SWAPO sai Omuthiyan äänistä n. 92 %.
Vuoden 2015 vaaleissa muut puolueet eivät asettaneet Omuthiyassa ehdokkaita, joten SWAPO voitti vaalit ilman äänestystä.
Vuoden 2020 vaalit SWAPO voitti täpärästi, saaden 746 ääntä ja neljä valtuustopaikkaa. Puolue nimeltä Independent Patriots for Change sai 630 ääntä ja kolme valtuustopaikkaa. Tulokset olivat seuraavat:
Lentokenttä (televisiosarja)
Lentokenttä (Airport) on brittiläinen tositelevisiosarja, joka kertoo Britannian vilkkaimman lentoaseman, Heathrow’n lentoaseman arjesta. Ohjelman on tuottanut BBC. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2 ja TV Viisi.
Jo ennen tositelevisiobuumia vuonna 1996 ensiesitetty Lentokenttä oli ensimmäisiä tositelevisiosarjoja, jotka laajensivat lajityyppiä poliisin työn kuvaamisesta muihinkin mielenkiintoisiin ammatteihin ja työpaikkoihin. Alun perin sarja kehitettiin tavanomaisen dokumenttisarjan ajatuksella, mutta eräät toistuvat vahvat henkilöhahmot veivät sitä tositelevision suuntaan.
Pietarsaaren arkkitehtuuri
thumb|[[Malmin sairaala (Pietarsaari)|Malmin sairaala Pietarsaaressa.]] Pietarsaaren ydinkeskusta sai nykyisen korttelijakonsa ja katujen suuntauksensa todennäköisesti ensimmäisessä asemakaavassaan vuonna 1653. Suomen suurin yhtenäinen puutalokaupunginosa Skata on suojeltu vuodesta 1981 lähtien. 2000-luvulla Pietarsaaressa on säilynyt kunkin historiallisen tyylikauden kaavojen piirteitä.
1520–1731
Pietarsaaren ydinkeskusta sai nykyisen korttelijakonsa ja katujen suuntauksensa todennäköisesti ensimmäisessä asemakaavassaan vuonna 1653. Asemakaavan laatijana pidetään maanmittari Erik Niurénia.
Kaupungin ainoa säilynyt gotiikan edustaja on Pietarsaaren pitäjänkirkko, joka sisältää gotiikkaa vain runkohuoneen ja tornin kivirakenteissa. Useiden muutostöiden vuoksi kirkko edustaa useiden eri tyylien rinnakkaista ja päällekäistä esiintymistä. Nykytietämyksen mukaan kirkon vanhimmat osat on rakennettu 1520-luvulla. Pietarsaareen rakennettiin vuonna 1691 ristikirkko, joka sai nimekseen ”Carolus” kuninkaan mukaan. Venäläiset polttivat kirkon vuonna 1714. Kirkkorakentaja Simon Knubb rakensi vuosina 1728–1731 tilalle uuden ristikirkon. Kirkolla oli aluksi käytössään väliaikainen tapuli, kunnes sellaisen rakensi Heikki Katila. Kirkko on pienestä koostaan ja myöhemmistä muutoksista huolimatta tyylipuhdas ja edustaa aikansa kirkkorakennusvirtauksia.
Skatan puutaloalue
left|thumb|220px|Skatan puutaloja. 270px|right|thumb|Strengbergin tupakkatehdas. Pohjoisnummen eli Skatan puutaloalue kuuluu Suomen merkittävimpiin yhtenäisiin puukaupunginosiin. Pääosin yksikerroksiset, puiset päärakennukset on sijoitettu katulinjaan ja piharakennukset tonttien takaosaan. Kadut ovat verrattain kapeat. Kadunvarsirakennukset sekä aidatut pihat aikaansaavat suljetun katunäkymän.
Pohjoisnummen kaupunginosassa on ollut asutusta tiettävästi 1730-luvulta lähtien. Alueen länsilaidalla olevat pieni Satamakadun ja Loveretin alue esiintyvät asemakaavassa ensimmäisen kerran 1735. Näille kaduille keskittyivät pienet merimiestuvat 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa. Norrmalm, Pohjoisnummi, esiintyi ensimmäisen kerran paikannimenä Gutzénin piirtämässä kartassa vuonna 1754. Työläiset asuttivat alueen pohjoisosan epäsäännölliset korttelit tupakkatehtaan perustamisen aikoihin vuonna 1762. Forsenin vuonna 1783 mittaamassa kartassa Skatan alueelle merkittiin kaksi suorakaiteen muotoista korttelia, joista toisessa oli viisi ja toisessa kuusi tonttia.
Strengbergin tupakkatehdas sijaitsee Pohjoisnummen etelärajalla. Tehdaskompleksi muodostuu Strengberginkadun suuntaisesti rakennetusta punatiilisestä, arkkitehtitoimisto Grahn-Hedman-Wasastjernan 1898 suunnittelemasta rakennuksesta sekä ruotsalaisarkkitehti Torben Grutin piirtämästä, jugend-sävyisestä rakennuksesta. Jälkimmäisen rakennuksen pallomainen kellotorni on alueen maamerkki. Kyseinen kello on läpimitaltaan pohjoismaiden suurikokoisin kello. Tupakkatehtaan länsipuolella on Torben Grutin piirtämä ja 1912 valmistunut paloasema.
Uusklassismi
Uusklassismia edustavat Pietarsaaren maaseurakunnan pappila (1755–1776), Pietarsaaren pitäjänkirkon uudisrakennukset, Vaasantien varteen rakennettu käräjätalo (1787) ja Lindskogin talo (1797) sekä Isonkadun varrella olleet Castrenin talo (1822) ja koulurakennus (1820) isonkadun varrella, joka toimi toimi ruotsinkielisenä reaalioppilaitoksena vuoteen 1904 asti. Rakennus oli myös suomalaisen kansakoulun, kirjaston, sekä kaupunginmuseon käytössä. Koulurakennus purettiin vuonna 1927 ja Castrenin talo vuonna 1956. Jälkimmäisen purku johti kotiseutuhistoriaan ja ympäristön suojeluun keskittyneen Ebba Brahe-samfundetin perustamiseen.
Empire
Vuoden 1835 tulipalon jälkeen Etelänummelle jälleenrakennettiin empirerakennuksia. Ensimmäinen tyyliä edustanut rakennus oli vuosina 1836–1838 rakennettu Malmin talo, joka toimii nykyään museona. Myöhäisempiren aikakaudella rakennettiin Pietarsaaren raatihuone (1854–1875), Marian kansakoulu (1873, nyk. Marjalan tarha) ja tupakkatehtaan vanhin osa (1898). Vuonna 1890 aloitetuissa muutostöissä raatihuone sai uusrenessanssia noudattavan julkisivun.
Jugend
Pietarsaaren ensimmäinen jugend-rakennus on vuonna 1900 rakennettu sähkölaitoksen rakennus. Vuonna 1905 sähkölaitos sai pohjoispuolelleen jatkeekseen kaupunginsaunan rakennuksen. Jugendia edustaa myös Koulupuiston yhteyteen rakennettu Ruotsinkielinen lukio. Koulu vihittiin käyttöön Syksyllä 1904. Vuonna 1952 valmistui siipirakennus, joka edustaa oman aikakautensa muotokieltä. Lukion rakennusta laajennettiin uudelleen vuoden 2007 peruskorjauksen yhteydessä. Muita tuohon aikaan rakennettuja jugend-rakennuksia ovat esimerkiksi Malmin sairaala, köyhäintalo, olutpanimon talousrakennus, mekaanisen konepajan konttorirakennus, Olutpanimon ja konepajan asuinrakennukset, tullipakkahuone, Kaupunginhotelli, synnytyssairaala, tupakkatehtaan uudempi osa, palokunnantalo, Lagmanin koulu, sekä useat huvilat.
1920-luvun klassismi
Vuonna 1926 Ragnar Eklund suunnitteli sähkölaitoksen ja kaupunginsaunan rakennuksen laajennuksen. Rakennuksen huonejako on jugendin aikakaudelta. Rakennus on merkittävimpiä tyylikauden julkisia rakennuksia Pietarsaaressa.
Albert Nybergin suunnittelema Ristikarin koulu valmistui 1926. Ruusulehdon koulu valmistui 1927. Rakennuksen suunnitteli Lars Sonck. Samana vuonna valmistunut Heimbackan koulu Pedersören kunnassa on rakennettu samojen piirustusten pohjalta.
Pietarsaaren vesitorni valmistui 1929, ja sen suunnitteli Lars Sonck. Tornin yläosassa on näköalatasanne. Tornissa on vartiohuone, joka toimi toisen maailmansodan aikaan ilmanvartiointikeskuksena.
1940- ja 1950-lukujen romantiikka
1940- ja 1950-lukujen romantiikkaa edustavat Karl Johan Ahlskogin suunnittelemat Armiro-talo (1940), Pohjoisnummen seurakuntatalo, City-talo (1956) ja Narsin talo (1956). Ahlskogin tytär Greta Pitkänen suunnitteli Armiro-talon länsi- ja eteläseiniin kohokuvat.
1940- ja 1950-lukujen romantiikka korosti funktionalismia voimakkaammiin materiaalia. Seinien rappaus ei ollut tasaista, vaan joko tiiliseinän paljastavaa lieterappausta tai karkeapintaista roiskerappausta. Värinä oli joko pastelli tai usein ruskea värisävy.
Kerrostalotuotanto 1960- ja 1970-luvuilla
Pietarsaaressa rakennettiin vuosina 1959–1961 runsaasti uusia asuinrakennuksia. Tuohon aikaan kaupunkiin rakennettiin sulfaattiselluloosatehdasta ja kaupunkiin muuttaneelle työväelle tarvittiin asuntoja. Luutavuorenkadun ja Ristikarin koulun väliselle alueelle rakennettiin nimen ”Jakolosa” saanut rakennuskompleksi. Jakolosan kolme kerrostaloa muodostivat kasarmimaisen umpipihan. Jakolosaa vastapäätä rakennettiin arkkitehti Kaj Englundin suunnittelema kolmikerroksinen elementtitalo ”masken”, jonka esikuvana on mahdollisesti ollut Olympiavuonna 1952 valmistunut käärmetalo Helsingin Käpylässä. Jakolosan A-talo purettiin vuonna 2015, ja C-talo purettiin 2017. Masken purettiin keväällä 2019.
Sulfaattiselluloosatehtaan rakentamisen aikana rakennettiin myös omakotitaloja Pohjois-Kråkholmaan. Arkkitehti Egil Nordin suunnitteli rakennukset kortteleihin 28–38, sekä asemakaavamuutoksen kortteleihin 7 ja 15. Alueella oli mäntypuusto, sekä tiluksia ympäröivät kivimuurit 1700-luvulta. Katuverkoston muotoilu sai vaikutteita Kreikasta.
Kaj Englund laati vuonna 1974 Kaskiniemeen asemakaavan rakennuksineen kortteleihin 6–13. Alueelle sijoitettiin lähikauppa ja päiväkoti. Vuosina 1974–1976 alueelle rakennettiin lisää kerrostaloja: viisi seitsemänkerroksista taloa ja muutama kolmikerroksinen talo.
1980-luvulta vuosituhannen vaihteeseen
1980-luvulla rakentaminen oli pääosin omakotitalojen rakentamista. Vuosikymmenen aikana ydinkeskustaan rakennettiin muutama suurempi Roger Wingerin suunnittelema liike- ja asuinkiinteistö, muun muassa Säästöpankki Depositalle valmistunut liiketalo ja Kaupunginhotellin uudisrakennus. Walter Thomén suunnitteli Metodistikirkon tontille viisikerroksisen asuin- ja liikerakennuksen.
Pietarsaaren kävelykatu vihittiin käyttöön 1. lokakuuta 1992 vuosia kestäneiden esitöiden ja keskustelujen jälkeen.
1990-luvun puolivälin jälkeinen nousukausi kiihdytti kaavoitusta ja rakennustoimintaa. Tuolloin valmistui teollisuus-, liike- ja asuntokomplekseja, sekä aiempien laitosten lisärakennuksia: UPM-Kymmenen uudisrakennukset, Rettig Lämpö, Alholmens Kraft, BTC eli veneteknologian kehittämiskeskus, K-Citymarket, Prisman ja HalpaHallin lisärakennukset, sekä Myllymäen asuntokompleksit.
2000-luku
2000-luvun suurin rakennushanke Pietarsaaressa on ollut Campus Allegro, jonka avajaiset olivat maaliskuussa 2013. Rakennuksen bruttopinta-ala on 27 000 neliömetriä, ja vastaavana arkkitehtinä toimi Roger Wingren. Rakennushankkeen kokonaisbudjetti oli 45 miljoonaa. Kortteli on ainutlaatuinen Suomessa, sillä sen rakennukset ovat peräisin neljältä eri vuosisadalta.
Pietarsaaren keskustassa avattiin vuoden 2016 lopulla toriparkki, jonka koko on noin 7 000 neliömetriä kahdessa tasossa. Paikkoja toriparkissa on hieman yli 200 autolle. Toriparkin yhteyteen rakennettiin kauppakeskus Jakob Center.
Anselm Kiefer
300px|pienoiskuva|Anselm Kieffer, Glaube, Hoffnung, Liebe, sekatekniikka.
Anselm Kiefer (s. 8. maaliskuuta 1945 Donaueschlingen) on saksalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan monumentaalisista teoksistaan. Hänen aiheensa liittyvät yleensä historiaan, kirjallisuuteen ja filosofiaan. Hän liittää suurikokoisten teostensa paksuihin maalikerroksiin esimerkiksi sementtiä, hiekkaa, lyijyä, maata, tuhkaa tai vaikkapa kasveja. Hän tekee myös veistoksia ja installaatioita.
Kieferin syntymäkaupunki Donaueschingen sijaitsee lounaisessa Saksassa. Kaupunki raunioitui pahoin sodanaikaisissa pommituksissa. Kiefer eli lapsuutensa ensimmäiset vuodet keskellä näitä raunioita. Tämän on sanottu vaikuttaneen taiteilijan tuotantoon koko hänen uransa ajan.
Kiefer opiskeli ensin oikeustiedettä 1960-luvun puolivälissä Freiburgin yliopistossa. Hän suoritti 1960–1970-luvuilla taideopintoja Freiburgin taideteollisessa korkeakoulussa sekä Karlsruhen ja Düsseldorfin kuvataideakatemioissa. Hänen opettajinaan toimivat muun muassa Joseph Beyus ja Peter Dreher.
Uransa alkupuolella hän käsitteli Saksan ja erityisesti natsi-Saksan historiaa. Hän herätti kiivasta arvostelua valokuvateoksillaan, joissa hän poseerasi isänsä käyttämässä Wehrmachtin univormussa historiallisten nähtävyyksien ääressä. Häntä syytettiin natsien ihailusta, eivätkä syyttäjät ymmärtäneet todellista viestiä: saksalaisten on kohdattava omat kipupisteensä. Hän halusi taiteessaan käsitellä saksalaisen kulttuurin suhdetta kolmannen valtakunnan syntyyn sekä osallistua näin poliittiseen ja eettisen keskusteluun.
1980-luvulta lähtien Kiefer on ammentanut aiheensa yhä enemmän maailmanhistoriasta, filosofiasta ja kirjallisuudesta. Hän käyttää töissään myös monitasoisia viittauksia runouteen, uskontoihin, mystiikkaan ja alkemiaan.
1988 Anselm Kiefer osti vanhan tiilitehtaan Höpfingenistä, Odenwaldista ja teki siitä ateljeensa. Vuodesta 1993 Kiefer on asunut Ranskassa. Aluksi hän asettui Etelä-Ranskaan, Barjaciin, jossa hänellä on vanhaan silkkikutomoon rakennettu ateljee. Kiefer on luonut 35 hehtaarin alueesta kokonaistaideteoksen, joka sisältää monumentaalitaidetta ja installaatioita.
Vuodesta 2007 Kiefer on työskennellyt Pariisin lähellä Croissy-Beaubourgissa sijaitsevassa ateljeessaan. Kyseessä on jälleen vanha, 36 000 neliömetrin kokoinen halli, joka on täynnä hänen valmiita ja keskeneräisiä töitään.
Hän on saanut ansioistaan Wolfin palkinnon vuonna 1990 ja Praemium Imperialen 1999.
Kieferillä on ollut näyttelyitä eri puolilla maailmaa. Suomessa hänen ensimmäinen näyttelynsä nähtiin Serlachius-museo Göstassa Mäntässä talvella 2015–2016.
Slip of the Tongue
Slip of the Tongue on Whitesnaken vuonna 1989 julkaistu yhdeksäs studioalbumi. Levyllä toimii kitaristina Steve Vai. Alun perin oli tarkoitus, että levyllä soittaisi kitaraa Adrian Vandenberg, mutta hän loukkasi kätensä ennen studiosessioita. Albumia myytiin yli neljä miljoonaa kappaletta, joskin se jäi kaupallisesti edellisen studioalbumin 1987:n varjoon.
Alun perin vuoden 1980 Ready an' Willing -albumilla julkaistu ”Fool for Your Loving” äänitettiin uudelleen ja julkaistiin singlenä. Myös muun muassa kappaleet ”The Deeper the Love” ja ”Now You’re Gone” julkaistiin singlenä.
Katujuna
thumb|250px|Katujuna [[Potnapekka Oulun Hupisaarilla.]] thumb|250px|Katujuna [[Genevessä.]] Katujuna on erikoisajoneuvoyhdistelmä, joka muodostuu kahdesta tai useammasta, yleensä ulkoisesti junien vaunujen näköisestä vaunusta, sekä niitä vetävästä joko ulkoisesti rautatieveturia muistuttavasta vetoyksiköstä tai muiden vaunujen kanssa samankaltaisesta moottoroidusta yksiköstä. Katujunassa on renkaat, koska kadulla ei ole kiskoja.
Katujunan vetoyksikkö on yleensä varustettu diesel- tai bensiinimoottorilla. Junassa on vetävän yksikön lisäksi yleensä kahdesta kolmeen moottoroimatonta vaunua. Vaunut ovat yleensä katettuja korkealaitaisia vaunuja, joissa on turvallisuuden vuoksi vähintään ovet. Laitojen yläreunan ja katoksen väli saattaa olla avoin tai peitetty läpinäkyvällä akryylimuovilla eli niin sanotulla pleksilasilla. Vaunuissa on mallista ja kokoluokasta riippuen istumapaikkoja kuudesta kahteenkymmenelle henkilölle.
Joissakin maissa katujunat saavat liikennöidä myös kävelykatuja pitkin. Gruyèresin kaupungissa Sveitsissä katujunat ovat ainoita moottoroituja ajoneuvoja, jotka saavat liikennöidä kävelykaduilla.
Union Bank of Finland
Union Bank of Finland (jäljempänä pääosin UBF) Joubert- Nivelt 82 ft oli suomalainen maxivene jolla osallistuttiin Whitbread Round the World Race -maailmanympäripurjehdukseen 1989-1990.
Vuoden 1989-1990 Whitbread Round the World Racessa oli mukana kolme suomalaisvenettä: Martela of Finland (Wiikeri), S/y Belmont Finland II (Harkimo) ja Union Bank of Finland (Ingvall)
Vene sai nimensä pääsponsorin Suomen Yhdyspankin mukaan. Pankki tuki hanketta usealla miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla.
Valmistusmateriaalit
Veneessä oli -80 luvun lopun mittapuulla erittäin paljon elektroniikkaa mm. tietokoneita, GPS-satelliittipaikannin, NMT-, VHF- ja satelliittipuhelimet sekä sääfaxi. Näistä saatiin paljon tietoa mm. sääoloista reittivalintoja varten.
Veneen heloitusta muutettiin ennen kilpailua ja sen kuluessa jykevämmäksi, koska alkuperäinen heloitus ei kestänyt rasitusta. Myös kilpailevan veneen Meritin kapteeni, Pierre Fehlmann, huomautti aiheesta tutustuessaan UBF:ään ennen kilpailua.
UBF:n vaiheet ennen Whitbread- kilpailua
UBF:n miehistö harjoitteli runsaasti ennen kilpailua, kaikkiaan harjoituspurjehdusmerimaileja kertyi n. 30 000.
UBF Whitbread 1989-1990 kilpailussa
Veneen sijoitus kisassa oli 9. Kokonaispurjehdusaika 138 vrk 16 h 38min 12s. UBF hävisi voittajalle, Steinlager II-ketsille 10 vuorokautta ja 7 tuntia.
Veneen purjehdusnopeus oli kilpailussa kohtalaisen hyvää. Kilpailun kärjessä käytännössä koko kilpailun purjehtineet isot ketsit, Steinlager II, ja Fisher& Paykel sekä isot sluupit Merit ja Rothmans olivat tyypillisesti n. 0.5 - 0.7mpk/h nopeampia, mutta muille veneille UBF pärjäsi puhtaassa nopeudessa varsin hyvin.
UBF:n reittivalinnat kisassa olivat rohkeita ja usein vene purjehtikin eri reittiä kuin muut kilpailevat veneet. UBF:n taktiikka ei juurikaan toiminut ja sijoitukset etapeilla olivatkin ennakko-odotuksia vaatimattomampia. Konservatiivisia reittivalintoja tukeva kokeneitten Whitbread-purjehtijoiden lausahdus, "separation is death" osoittautui näin todeksi myös tässä kilpailussa.
UBF kärsi kilpailussa runsaasti vaurioita, mm. veneen masto putosi kolmannella etapilla. Näistä vaurioista johtuen veneen nimi UBF vääntyikin muotoon "UBF, usually breaks first"
'''Etapit, mistä mihin, lähtöpäivä- UBF:n maaliintulopäivä, etapin pituus, UBF:n sijoitus etapilla: ''' 1. etappi Southhampton- Punta del Este, 2.9.- 1.10.1989, 11632 km, sijoitus 14.
2. etappi Punta del Este- Fremantle, 28.10.- 25.11. 1989, 14168 km, sijoitus 8.
3. etappi, Fremantle- Auckland, 23.12.1989- 7.1. 1990, 6359 km, sijoitus 16. (mastorikko)
4. etappi, Auckland- Punta del Este, 4.2.- 27.2. 1990, 11584 km, sijoitus 6.
5. etappi, Punta Del Este- Fort Lauderdale, 17.3.- 10.4. 1990, 10140 km, sijoitus 7.
6. etappi, Fort Lauderdale- Southampton, 5.5.-23.5. 1990, 7106 km, sijoitus 9.
Veneen miehistö kilpailussa
Projektin johto
'''Perusmiehistö (purjehtivat kaikki osuudet) ''' Ludde Ingvall - Kippari
Lars Fellman - Vahtipäällikkö, navigointi
Henrik Tenström - Vahtipäällikkö, juokseva riki (köydet ja vaijerit)
Magnus Bäckström - Kansimies, runko, päämoottori, generaattori, vesipumput
Tom Borenius - Kansimies, purjeet
Markus Mustelin - Kansimies, muonitus, varapurjeneuloja
Sten Erik Molander - Kansimies, vinssit, ohjausjärjestelmä, peräsin
Ville Valtonen - Keulakansimies, bowman, vesikone
John Blässar - Keulakansimies, bowman, masto
Michael Wolontis - Keulakansimies, varabowman, laitesukeltaja, Whitbread-kolumnisti eri lehdille
'''Vähintään yhden legin purjehtineet - vaihtomiehistö ''' Tom Jungell - Perämies
Henrik Lundberg - Perämies
Volpedo
pienoiskuva|vasen Volpedo tunnetaan taidemaalari Giuseppe Pellizza da Volpedon (1868–1907) synnyin- ja asuinpaikkana, ja taiteilijan kotimuseo on yksi kunnan merkittävimmistä nähtävyyksistä.
Volpedo kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön I Borghi più belli d’Italia.
Union Bank of Finland
Veneen miehistö kilpailussa
Jan Winqvist - Perämies
Kim Weber- Perämies
Markus Mannström - Kansimies, purjetrimmari
Jussi Rantanen - Kansimies, lääkäri
Ilpo Nikkari - Kansimies, lääkäri
Eero Lehtinen - Kansimies, varabowman, kuvaaja
Kari Wilén - Kansimies
Markku Salovaara - Kansimies
Torsti Lammi- Shoremanager, kontit satamissa, kansimies
'''Veneen rakennuksen, heloituksen sekä maston rakennuksessa paljon mukana olleet suomalaiset avainhenkilöt: ''' Ari Toroi
Illy Brummer
(Lähteet miehistöosaan)
UBF:n myöhemmät vaiheet
Veneen vaiheista kilpailun jälkeen on niukasti tietoa. BOC/Vendee voittaja Christophe Auguin omisti veneen 90-luvulla, jolloin vene oli charter- käytössä.
Vene on toiminut ilmeisesti hotellina Marseillen edustalla.
Trotskilaisuus Suomessa
Lev Trotskin (1879–1940) ajatuksiin tukeutuva kommunistinen liike eli trotskilaiset ei ole koskaan noussut merkittäväksi aatteelliseksi suuntaukseksi Suomen vasemmiston keskuudessa. Ensimmäiset trotskilaiset järjestäytyivät 1970-luvulla. Käsite trotskilaisuus on kuitenkin ollut käytössä 1920-luvulta lähtien, sillä Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) tuomitsi Trotskin opit Kominternin (1919-1943) jäsenpuolueena ankarasti.
Esihistoria
SKP keskusteli NKP(b):n sisäisestä tilanteesta vuodesta 1924 alkaen ja puoluejohto asettui kannattamaan Stalinin johtamaa enemmistölinjaa. SKP:n Otto Wille Kuusinen johti syyskuussa 1927 Kominternin kokousta, jossa Lev Trotski erotettiin järjestön toimeenpanevan komitean jäsenyydestä. Vuonna 1928 SKP ilmoitti päätöksessään, ettei sen riveissä ollut esiintynyt Trotskin kannattajia.
Järjestäytyminen 1970-luvulla
Vasta 1970-luvulla Suomessa järjestäytyi ensimmäinen trotskilainen ryhmä, kun kymmenisen nuorta perusti Punikkiryhmät/Röda grupper -järjestön. Vuodesta 1974 alkaen ryhmä tunnettiin nimellä Vallankumoukselliset kommunistit/Revolutionära kommunisterna (VK/RK). VK toimi Helsingissä, Turussa ja sittemmin myös Tampereella. Helsingissä ryhmän yhdyshenkilönä toimi Pekka Haapakoski ja Turussa Sebastian Lindén. Sen aktiivisin naisjäsen oli helsinkiläinen Mariella Lindén, joka toimi myös Puna-akat/Rödkärringarna-feministiryhmässä (1973, vuodesta 1974 Marxist-Feministerna). VK oli Neljännen internationaalin (yhdistynyt sihteeristö) (USFI) kannattajajäsen, jolla ei ollut osaston täysiä oikeuksia. VK julkaisi lehteä Työväenvalta (1974–1976 Neuvostovalta) vuoteen 1979 asti.
VK oli mukana Espanja-solidaarisuustyössä ja jonkin verran Chile-solidaarisuustyössä sekä kehitti toimintaa Itä-Euroopan oppositioiden puolesta. VK syntyi osittain Vietnamin sotaa vastustaneen opiskelijaliikkeen nousun myötä ja sodan päättyminen keväällä 1975 poisti yhden koossa pitäneen voiman. VK hajosi, kun Pekka Haapakoski ja Sebastian Lindén muuttivat 1977 Ruotsiin. Samoihin aikoihin järjestön naisjäsenet irtaantuivat marxilaisuudesta radikaalifeminismin kannattajiksi. Haapakoski toimi pitkään aktiivisesti USFI:n Ruotsin osastossa.
2000-luku
Suomessa toimii nykyään kolme trotskilaiseen perinteeseen nojaavaa järjestöä, Sosialistiliitto (SL), pienempi Marxilainen työväenliitto (MTL) sekä Sosialistinen Vaihtoehto (SV). Vuonna 1995 nimellä Kommunistinuoret perustettu Sosialistiliitto toimii lähinnä Helsingissä, mutta sillä on paikallisryhmiä myös muualla. Sosialistiliiton tunnetuin aktivisti on Juhani Lohikoski, joka johti myös Suomen Attacia 2002–2004. SL julkaisee lehtiä Murros ja Antikapitalisti.
Marxilainen työväenliitto perustettiin keväällä 2000, kun aiemmin nimellä Marxilainen oppositio Sosialistiliitossa toimineet aktivistit irtautuivat liitosta. MTL julkaisee lehtiä Työväen Mielipide ja Marxilainen.
Toinen MTL:n perustajista muodosti sittemmin Komitean työväeninternationaalin puolesta (CWI) kanssa sympatisoivan Sosialistisen Vaihtoehdon, joka toimi ensi kertaa aktiivisesti huhtikuusta 2002 kesäkuuhun 2004. Järjestöllä on vuodesta 2010 lähtien jälleen ollut toimintaa muun muassa Oulussa ja Helsingissä, ja se julkaisee nykyisin myös samannimistä lehteä.
Aulis Kallio perusti kesällä 2002 lyhytikäisen Sarastus-verkkolehden. Sarastus ilmoitti olevansa poliittisesti lähellä brittiläistä Alliance for Workers Libertyä.
Cracinae
Cracinae on hokkojen (Cracidae) heimoon kuuluva alaheimo.
Irina
Irina on kansainvälinen naisen etunimi.
Irina on alkujaan venäläinen muunnos kreikkalaisesta nimestä Eirene, josta on peräisin myös nimi Irene. Eirene merkitsi rauhaa.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan rekisteröity 6 604 Irina-nimistä naista.
Lähteet
Iréne
Skotlannin jalkapallomaajoukkue
Skotlannin jalkapallomaajoukkue edustaa Skotlantia kansainvälisissä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Skotlanti on yhdessä Englannin kanssa maailman vanhin jalkapallomaajoukkue. Maat kohtasivat Patrickin West of Scotland Cricket Clubilla vuonna 1872 kautta aikain ensimmäisessä jalkapallomaaottelussa, joka päättyi maalittomaan tasapeliin.
Maailmanmestaruuskisojen lopputurnauksessa Skotlanti on pelannut kahdeksan kertaa, 1974–1990 peräti viidesti peräkkäin, mutta on joka kerta jäänyt alkulohkoon. Kolmesti jatkoon pääsy on ollut maalierosta kiinni. Skotlanti olisi päässyt myös vuoden 1950 kisoihin, mutta päätti sittemmin jättäytyä pois. EM-kisoihin joukkue on selviytynyt kolmesti, mutta niissäkin taival on jokaisella kerralla katkennut alkulohkoon.
Edustusoikeus
Nykykäytännön mukaan pelaaja on edustuskelpoinen, jos vähintään yksi hänen isovanhemmistaan on syntyisin alueelta. Syksyllä 2009 sovittiin kuitenkin uudesta säännöstä, jonka mukaan pelaaja on edustuskelpoinen, jos hän ennen 16 ikävuotta on käynyt maassa koulua vähintään viiden vuoden ajan. Esimerkiksi maahanmuuttajat eivät ole säännön mukaan olleet kelvollisia Skotlannin maajoukkueeseen, vaikka heillä olisi Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuus ja he muutoin täyttäisivät FIFA:n ehdot edustusoikeuteen
Arvokilpailut
{|
Entisiä pelaajia
¹ Yli 50 maaottelua.
Jalostaja
Jalostaja on vuonna 1936 perustettu yritys, joka aluksi valmisti puutarhatuotteita mutta siirtyi myöhemmin elintarviketuotantoon. Jalostaja kuului 1940-luvulta 1990-luvulle monialayritys Huhtamäki-yhtymään. Vuonna 1991–1992 Jalostajan osakkeet myytiin Unileverille, joka vuonna 1997 myi osan tuotannosta Nestlélle. Vuonna 2002 Jalostaja-tuotemerkki myytiin Oy Lunden Ab:lle.
Historiaa
Vuonna 1935 liikemies Heikki Huhtamäki, puutarha-asiantuntija Olavi Collan ja kauppias Armas Koivurinta perustivat Jalostajan, jonka tarkoituksena oli "puutarhatuotteiden tehdasmainen jalostaminen ja kauppa". Toimitiloiksi vuokrattiin Artukaisten jäähdyttämö Turusta, ja tuotanto pääsi heti käyntiin. Alkuun Jalostaja teki myös alkoholijuomia, kunnes ne siirrettiin sotien jälkeen Huhtamäen ostamalle Marvi Oy:lle, jonka nimeksi muutettiin Marli.
Huhtamäen konserniin Jalostaja liitettiin vuonna 1940, jolloin se yhdessä Ipnoksen ja Hellaksen kanssa muodosti Huhtamäki-Yhtymän.
Jalostaja toimitti sotien aikana puolustusvoimille erilaisia kuivatuotteita, kuten perunaa, joita kuivatettiin Büttner-kuivurin 12 kilometrin mittaisella radalla. Rauhan tultua pyrittiin miettimään ympärivuotista täydennystä kausiluontoisen puutarhatuotteiden jalostamisen rinnalle. Ensimmäisiä tällaisia tuotteita olivat maissisiirappi, marmeladit ja mehut. Säilykkeet (aluksi vihreät herneet ja kukkakaali) tulivat mukaan vuonna 1947 ja vuonna 1948 kalasäilykkeet. 1940-luvun lopulla kehitettiin myös Turun sinappi.
Kuluttajatuotteista Jalostaja laajensi myös suurkeittiötuotteisiin, joita 1970-luvun lopulla olivat pakasteet, einekset, valmiskeitot, kastikkeet, lihajalosteet, leipomoaineet ja juomat. Näiden asiakkaita olivat koulut, sairaalat, puolustuslaitos sekä henkilökuntaruokalat.
Jalostajan säilyketuotanto kasvoi nopeasti 1950-luvun alussa, kun markkinoille tulivat hernekeitto, lihapyörykät ja tilliliha. Vuonna 1956 Jalostaja toi kauppoihin ensimmäiset täyslihasäilykkeet. Vuonna 1955 Jalostaja osti oman kalastusaluksen ja ryhtyi sillinpyyntiin Islannin vesillä tytäryhtiön Jalostajan Kalastus Oy -nimen alla. 1950-luvun lopulla ryhdyttiin tuottamaan pakasteita ja vuonna 1961 Piltti-lastenruokia. Kysyntä kasvoi, ja kolmessa vuorossa toimivaa tehdasta laajennettiin useasti 1960-luvun aikaan. Huhtamäki kasvatti säilyketoimintaansa myös yritysostoin. 1920-luvulla Oy Sotilassäilyke Ab:na perustettu säilyketehdas Mensa Oy siirtyi Huhtamäki-yhtymän omistukseen vuonna 1960, Suomen Säilyke Oy vuonna 1965, säilyketehdas Marke vuonna 1967 ja kalasäilykeyritys Oy Noster Ab vuonna 1968.
Vuodenvaihteessa 1991–1992 monikansallinen Unilever osti Jalostajan Huhtamäeltä. Vuonna 1997 Unilever myi kiinteistöt ja osan tuotannosta Nestlélle. Seuraavana vuonna Oy Lunden Ab osti Nestléltä puolet Jalostajan kiinteistöistä Artukaisissa, ja vuonna 2002 myös Jalostaja-tuotemerkki siirtyi Lundenille.
Foínikas (Réthymno)
Foínikas (, ; myös Fínikas) on Kreikan kylä sekä samanniminen Ágios Vasíleioksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Φοίνικα, Dimotikí Enótita Foínika) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kreetan saarella, Réthymnon alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 266 ja varsinaisen Foínikaksen kylän väkiluku 28 (vuonna 2011).
Foínikaksen kunnallisyksikkö käsittää Ágios Vasíleioksen kunnan länsiosan. Kunnallisyksikön suurin asutus on Sellián kylä. Alueen tunnetuimpia nähtävyyksiä on Prévelin luostari. Foínikas oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ágios Vasíleioksen kunnaksi yhdessä Lámpin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Foínikaksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Nguyễn Xuân Phúc
Nguyễn Xuân Phúc (s. 20. heinäkuuta 1954) on vietnamilainen poliitikko, joka valittiin maansa presidentiksi huhtikuussa 2021. Hän erosi virastaan tammikuussa 2023.
Aiemmin hän toimi Vietnamin pääministerinä vuosina 2016–2021. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden kandidaatti ja on kuulunut puolueen keskuskomiteaan vuodesta 2006.
Yhdysvaltain ja Vietnamin suhteet paranivat 2010-luvun mittaan, mikä huipentui Barack Obaman vierailuun ja Yhdysvaltain pakotteiden poistoon vuonna 2016.
Nguyễn valittiin presidentiksi huhtikuussa 2021 viiden vuoden pääministerikauden jälkeen. Nguyễn jätti eronpyyntönsä sekä presidentin asemasta että politbyroon jäsenyydestä tammikuussa 2023. Ero tapahtui pian sen jälkeen kun kaksi varapääministeriä Phạm Bình Minh ja Vũ Đức Đam erosivat otettuaan vastuun korruptiosta COVID-19-epidemian torjunnan yhteydessä. Lahjukset liittyivät kotiutuslentoihin ja taudin testien valmistukseen. Pääministerin asemassaan Nguyễn oli vastuussa taistelusta tautia vastaan.
S/S Tranvik
S/S Tranvik oli vuonna 1943 valmistunut Liberty-alus, joka oli suomalaisomistuksessa 1947–1954. Muita suomalaisomistuksessa olleita Liberty-aluksia olivat S/S Frostvik/Arneta/Susan Paulin (1947–1965) ja S/S Margrethe Paulin (1963–1968).
Laiva valmistui 8. elokuuta 1943 Kaiser Shipyards, Permanente Metals Corporationin telakalta Richmondissä Kaliforniassa ja sai nimekseen Joseph K. Toole Montanan osavaltion ensimmäisen kuvernöörin Joseph K. Toolen (1851–1929) mukaan. Laiva oli sitten käytössä Tyynenmeren sotatoimialueella.