cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niassa
Niassa on maakunta Mosambikin pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 129 056 neliökilometriä ja väkiluku 2,0 miljoonaa (2020). Se on Mosambikin provinsseista laajoin ja harvimmin asuttu.
Maakunnan pääkaupunki on Lichinga. Niassa rajoittuu pohjoisessa Tansaniaan ja lännessä Malawiin. Etelässä sen naapureina ovat Zambezian ja Nampulan maakunnat; idässä Cabo Delgadon maakunta. Niassan ja Tansanian rajalla sijaitsee Ruvumajoki, Malawin vastaisella rajalla Njassajärvi.
Maakunnan eteläosan risteyskaupunki Cuambasta saapuu rautatieyhteys maakuntakeskus Lichingaan. Maakunnan eteläosassa sijaitsee Nacalan käytävänä tunnetun poikittaisväylän rataosuus Lurio-Cuamba-Entre Lagos, jonka läntisin asema on Malawin vastainen raja-asema Entre Lagos. Niassan ja Cabo Delgadon rajalla sijaitsee Niassan suojelualue, Mosambikin suurin luonnonsuojelualue. Se on tunnettu elefanteistaan. Maakuntakeskus Lichingaa ympäröivillä ylänköalueilla on laajoja havumetsiä.
Aislín McGuckin
Aislín McGuckin (s. 1974, Newry, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa englantilaisessa tv-sarjassa Sydämen asialla, jossa hän näytteli kylän lääkäriä Dr. Liz Merrickiä vuosina 2003–2004 46 jaksossa. Hän on myös näytellyt useissa muissa tv-sarjoissa ja elokuvissa, kuten Sukulainen meren takaa (1998) ja Valkoinen kreivitär (2005).
Val-Couesnon
Val-Couesnon on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Couesnonjoen varrella, noin 28 kilometriä Fougèresin kaupungista luoteeseen.
Val-Couesnonin kunta perustettiin 1.1.2019, jolloin neljä kuntaa Antrain, La Fontenelle (bretoniksi Ar Fantanig), Saint-Ouen-la-Rouërie (bretoniksi Sant-Owen-Reoger) ja Tremblay (bretoniksi Kreneg) yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikka on Antrain.
Linnan englantilaisen puutarhan on suunnitellut ranskalainen maisema-arkkitehti Denis Bülher 1800-luvulla. Nykyään linna on juhla- ja seminaarikäytössä, ja sen puistoon on maksullinen sisäänpääsy.
Kunnan toinen tunnettu linna on Saint-Ouen-la-Rouërien kylässä oleva 1600-luvulla rakennettu Château de la Rouërie. Linnan rakennutti Tuffin de La Rouërien aatelissuku, joka omistaa edelleen linnan. Linna ja sen puutarha on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. pienoiskuva|vasen|Château de la Rouërie
Township (Etelä-Afrikka)
thumb|Näkymä tunnetuimmasta townshipistä [[Sowetosta.]] Township (myös tai ) tarkoittaa eteläafrikkalaista usein köyhää kaupunkimaista asuinaluetta, joka apartheidin aikana oli ryhmäaluelailla varattu muille kuin maan valkoiselle väestölle. Townshipissä asuvat ihmiset kävivät yleensä töissä läheisillä valkoisille nimetyillä alueilla. Tunnetuin township-alue on Soweto eli South Western Townships Johannesburgin liepeillä.
Viimeinen mohikaani
thumb|right|Suomennoksen kansikuvia: Viimeinen mohikaani ([[Nuorten toivekirjasto n:o 40, Porvoo 1954). Kansikuva: Ami Hauhio Kustantaja: WSOY.]]
Viimeinen mohikaani on James Fenimore Cooperin teos. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1826. Tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1757. Kirja kertoo Englannin ja Ranskan välisestä siirtomaataistelusta Pohjois-Amerikan villeissä metsissä. Taistelut imaisevat mukaansa myös alueella asustavia intiaaniheimoja, mukaan lukien mohikaaniheimon kolme viimeistä jäsentä.
Dwyer
Dwyer on pääosin englanninkielisissä maissa käytössä oleva sukunimi. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Viimeinen mohikaani
Viimeinen mohikaani on Cooperin Nahkasukka-sarjan toinen osa.
Sovitukset
Elokuvien lisäksi Viimeisestä mohikaanista on tehty minitelevisiosarjoja, ooppera ja sarjakuva.
Perintövero
Perintövero on perintönä tai testamentilla saadusta omaisuudesta suoritettava vero. Joissain maissa vero peritään suoraan kuolinpesästä ennen perinnönjakoa, jolloin verosta käytetään nimeä jäämistövero.
Perintövero Suomessa
Vuonna 2022 perintö- ja lahjavero tuotti Suomelle verotuloja noin 900 miljoonaa euroa, eli noin 1,9 prosenttia kaikista verotuloista.
Perintöveroa ei makseta alle 20 000 euron perinnöistä ollenkaan. Vuonna 2013 perinnön arvo oli yleensä 20 000–50 000 euroa. Jos perinnön arvo on 50 000 euroa, on perintöveron määrä ensimmäisessä veroluokassa 2 500 euroa ja toisessa veroluokassa 6 400 euroa. Valtaosa perintöveron tuotosta kertyy suurperinnöistä: tasan 1 000 000 euroa perinnöstä veroa maksetaan ensimmäisessä veroluokassa 149 700 euroa.
Perintöverotus toimitetaan perukirjan tai veroilmoituksen perusteella. Perintöverotuksen toimittaa yleensä vainajan asuinpaikan verovirasto. Perintövero määrätään kullekin edunsaajalle hänelle tulleen tai tulevan osuuden perusteella, ja sen suuruus riippuu muun muassa perijän ja vainajan sukulaissuhteesta.
Kuolinpesästä tulevien osuuksien saajat luetaan kahteen veroluokkaan:
I veroluokka: perinnönjättäjän aviopuoliso, suoraan ylenevässä tai alenevassa polvessa oleva perillinen, aviopuolison suoraan alenevassa polvessa oleva perillinen sekä perinnönjättäjän kihlakumppani, jolle annetaan perintökaaren 8 luvun 2 §:ssä tarkoitettu avustus; Jos perinnönjättäjään ja hänen kanssaan avioliitonomaisissa olosuhteissa eläneeseen henkilöön sovelletaan kuolinvuodelta toimitettavassa tuloverotuksessa tuloverolain puolisoita koskevia säännöksiä, luetaan perinnönjättäjän kanssa elänyt henkilö I veroluokkaan.
II veroluokka: muut sukulaiset ja vieraat.
I Veroluokka
Lailla 1082/2014 perintö- ja lahjaverolakia muutettiin lisäämällä I veroluokan perintöveroasteikkoon viides porras 1 000 000 euroa ylittävän perintöosuuden osalta. Ylimmän portaan veroprosentti on 19, kun aiemmin korkein veroprosentti on 16. Laki tuli voimaan 1. tammikuuta 2015. Lakia sovelletaan, kun verovelvollisuus on alkanut 1. tammikuuta 2015 jälkeen. Lailla 1320/2016 laskettiin I veroluokan kaikkien portaiden veroprosenttia yhdellä prosenttiyksiköllä. Laki tuli voimaan 1. tammikuuta 2017.
II veroluokka
Lailla 1320/2016 laskettiin II veroluokan 1. ja 2. portaiden veroprosenttia kahdella prosenttiyksiköllä; laskettiin 3. portaan yläraja 200 000 euroon sekä veroprosenttia neljällä prosenttiyksiköllä; luotiin uusi neljäs porras jonka alaraja on 200 000 euroa, yläraja 1 000 000 euroa ja veroprosentti 31 sekä laskettiin 1 000 000 euroa ylittävän perintöosuuden osalta veroprosenttia kolmella prosenttiyksiköllä. Laki tuli voimaan 1.tammikuuta 2017. Verotettava osuus voi vielä pienetä puoliso- tai alaikäisyysvähennyksen myötä.
2008
Perintövero muuttui vuoden 2008 alussa kun verotettavan perinnön alaraja nousi 3 400 eurosta 20 000 euroon.
II veroluokassa vero on asteikon mukainen vero kaksinkertaisena.
2007 ja ennen
Vanhassa perintöverossa myös veroluokat asettuivat toisin.
I veroluokka: perinnönjättäjän aviopuoliso, lapsi, aviopuolison lapsi, ottolapsi, vanhemmat, ottovanhemmat, lapsen tai ottolapsen rintaperillinen, kihlakumppani ja tietyissä tilanteissa avopuoliso.
II veroluokka: perinnönjättäjän sisarus, sisaruspuoli, tai niiden jälkeläinen.
Verotettavan perintöosuuden arvo vahvistetaan täysin sadoin euroin siten, että ylimenevät eurot jätetään ottamatta huomioon.
Perintövero muualla
Euroopassa perintöverosta ovat luopuneet esimerkiksi Portugali (2003), Ruotsi (2005), Venäjä (2006), Itävalta (2008) ja Norja (2014).
Esimerkiksi Saksassa, Ranskassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa perintövero on käytössä. Valtaosa EU-maista suosii perintöveroa.
Suomen perintö- ja lahjavero on muihin Euroopan maihin nähden keskitasoa. OECD-maihin verrattuna Suomen perintövero on hieman korkeampi.
Keskustelua
Taloustieteilijöiden selvä enemmistö pitää perintöveroa muita veroja vähemmän haitallisena talouskasvulle. 76 % Ekonomistikoneen vastaajista oli tämän väitteen kanssa joko samaa mieltä tai vahvasti samaa mieltä.
Thomas Pikettyn mielestä perintöveron poistaminen ei olisi järkevä vaihtoehto, koska perintöveron avulla voidaan tasata varallisuuseroja. Suuret erot varallisuudessa ja ansiotuloissa johtavat yhteiskunnan laajaan eriarvoistumiseen. Pikettyn mukaan varallisuuden keskittyminen uhkaa meritokratiaa, hidastaa talouskasvua ja murentaa demokratiaa.
Petteri Orpon hallitus linjasi hallitusohjelmassaan selvittävänsä perintöveron korvaamista perintönä saadun omaisuuden luovutusvoittojen verotuksella. Perintöverossa verotetaan omaisuuden koko arvoa, ja luovutusvoittoverossa omaisuuden arvonnousua. Perinnön arvonnousuun liittyvä vero maksetaan vasta siinä vaiheessa, kun omaisuus realisoidaan.
Paljumelonta
thumb|250px|Yksikköpaljussa Mikko Mäkelä
Paljumelonta on Virosta lähtöisin oleva vesiurheilulaji ja kilpamelonta. Siinä melotaan puisissa, määrämittaisissa paljuissa kajakkimelalla viidenkymmenen metrin mittaisia ratoja, jotka sijaitsevat lähtölaiturin ja siitä 25 m:n päähän asetettujen poijujen välissä.
Paljumelonnan ensimmäiset SM-kisat järjestettiin Kotkassa vuonna 2005. Myöhempinä vuosina kisat järjestetty elokuussa Pyhtäällä. Viron mestaruudesta on mitelty Tamsalun kunnassa sijaitsevalla Porkuni-järvellä vuoden 2001 kesästä alkaen. Näille avoimille kisoille on kaavailtu MM-statusta. Vuonna 2007 ensi kertaa miesten sarjan voitti Porkunissa suomalainen: Mikko Mäkelä Pyhtäältä. Hän uusi voittonsa myös vuosien 2008 ja 2009 kisoissa. Vuonna 2010 mestaruuden vei Ari Lyijynen Kotkasta. Suomen ja Viron välillä on käyty näytösluontoisesti myös hallimestaruuskisoja sekä viestimaaotteluita.
Kelloseppäkoulu
Kelloseppäkoulu on Espoon Leppävaarassa toimiva yksityinen ammattioppilaitos, jonka kelloalan koulutusohjelmassa koulutetaan kelloseppiä ja mikromekaanikkoja sekä erillisillä kursseilla kello- ja jalometallialan erikoismyyjiä. Koulua ylläpitää Kellosepäntaidon edistämissäätiö, jonka taustalla on Kelloseppäliitto. Kelloseppäkoulu perustettiin Lahteen vuonna 1944.
Paljumelonta
Japanilainen ja italialainen paljumelonta
Paljuissa on melottu myös Japanin Iton kaupungissa jo vuodesta 1956 lukien. Mestaruudesta mitellään vuosittain heinäkuun ensimmäisenä sunnuntaina kaupungin keskustan Matsukawa-joella, joen virtaamaa hyödyntäen. Kajakkimelan sijaan kilpailijoilla on kaksi pikkumelaa eikä paljujen kokoa ole yhtenäistetty.
Kelloseppäkoulu
Kolmivuotisen koulutuksen jälkeen kellosepät työllistyvät korjaus- ja myyntitehtäviin, toimivat yrittäjinä tai siirtyvät rinnakkaisaloille.
Paljumelonta
Japanilainen ja italialainen paljumelonta
Italialaisen Rietin kaupungin Velino-joen kisoissa melotaan japanilaisesta lajista poiketen yhdellä yksilapaisella melalla.
Kelloseppäkoulu
Kelloseppäkoulu ryhtyi vuonna 1997 kouluttamaan mikromekaanikkoja kasvavan tarkkuusteollisuuden tarpeisiin ja koulutus kehitettiin yhteistyössä teollisuuden kanssa. Metalliteollisuuden Keskusliitto (vuodesta 2003 Teknologiateollisuus ry) ja Sähkö- ja elektroniikkateollisuusliitto tukivat koulutuksen aloittamista.
Paljumelonta
Japanilainen ja italialainen paljumelonta
Rieti ja Ito ovat paitsi Italian ja Japanin paljumelontakeskuksia, myös toistensa ystävyyskaupunkeja.
Pettäjän tie (kappale)
"Pettäjän tie" on Erkki Laurokarin säveltämä ja sanoittama tango. Petetystä rakkaudesta kertovan kappaleen levytti ensimmäisenä romanimuusikko Taisto Ahlgren vuonna 1970. Se nousi Ahlgrenin uran tunnetuimmaksi kappaleeksi ja samanniminen albumi Pettäjän tie vuodelta 1973 nousi laulajan uran myydyimmäksi levyksi. Ahlgrenin levytys nousi parhaimmillaan Suomen single-listalla sijalle 7.
Ahlgrenin kanssa samana vuonna 1970 "Pettäjän tien" ehti levyttää myös Eino Grön. Kappale on ollut erityisesti romanimuusikoiden suosiossa, sillä sen ovat levyttäneet myös Taisto Tammi, Leif Lindgren ja Feija Hagert. Uusimpia kappaleen levyttäneitä on Tuomari Nurmio.
Plagiaatti
Alun perin "Pettäjän tien" tekijäksi oli merkitty Pirkko Ahlgren, mutta syksyllä 1977 Korkein oikeus päätti laulun olevan jäljitelmä Erkki Laurokarin kappaleesta "Kohtalon kukka" ja näin ollen kappaleen tekijäksi Teostossa merkittiin Laurokari.
Maria Schulgin teki syksyllä 1967 Yleisradioon ohjelman Marraskuun liikkeestä. Schulgin ja ohjelman äänittäjä Matti Vehniäinen haastattelivat ja äänittivät Helsingin Hakaniemen sillan alla asuneita alkoholisteja, joiden joukossa oli myös Erkki Laurokari. Laurokari lauloi ohjelmaan oman kappaleensa ”Kohtalon kukka”. Aikoinaan vankilassa Sukevalla tuomiotaan kärsinyt Laurokari oli laulanut tuotantoaan vankitovereilleen ja sitä kautta kappale oli levinnyt romaniväestön keskuuteen. Automaalarina työskennellyt Taisto Ahlgren esitti kappaleen romanien työssäkäyntiä käsitelleessä TV-ohjelmassa helmikuussa 1968.
ProBoards
ProBoards on yhdysvaltalainen Internet-palvelu, jota käytetään keskustelufoorumien tekemiseen. ProBoards on ilmainen, mutta sillä tehdyille keskustelualueille tulee mainosbannereita.
Patrick Clinger perusti ProBoardsin tammikuussa 2000. 30. huhtikuuta 2005 ProBoardsiin tehtiin päivityksiä, jossa muun muassa ylläpitäjätoimintoja ja keskustelualueiden käyttöä helpotettiin.
ProBoardsia saavat käyttää kaikki yli 13-vuotiaat henkilöt (alle 18-vuotiaat huoltajan luvalla). Kaikkien keskustelualueiden on oltava englannin kielellä. Jos ProBoardsilla luotu keskustelualue rikkoo ProBoardsin sääntöjä, ylläpitäjät saattavat sulkea sen.
Lokakuussa 2006 ProBoardsilla oli tehty yli 1 800 000 keskustelufoorumia. Viestejä ProBoards-foorumeille oli lähetetty yli 385 840 000.
Säätiö ja Maa
Säätiö ja Maa on Isaac Asimovin kirjoittama tieteisromaani, joka julkaistiin vuonna 1986. Kirja on jatkoa Asimovin Säätiö-trilogialle. Romaani on suomennettu vuonna 1991.
Juanjo Guarnido
Juanjo Guarnido (s. 1967) on espanjalainen piirrosanimaatio- ja sarjakuvapiirtäjä. Hän opiskeli maalausta ja piirsi joitakin sarjakuvia sekä kuvituksia fanzineihin sekä Espanjan Marvelille. Vuonna 1990 hän siirtyi Madridiin työskentelemään animaatioiden parissa ja jatkoi vuonna 1993 matkaa Pariisiin. Siellä hän aloitti työt animaattorina Walt Disney Studiosin palveluksessa.
Vuonna 2000 alkoi yhteistyössä käsikirjoittaja Juan Diaz Canalesin kanssa tehty sarjakuva Blacksad.
Guarnido ja Canales vierailivat Helsingin sarjakuvafestivaaleilla syksyllä 2006.
Äärivasemmisto
Äärivasemmisto on poliittisen vasemmiston radikaaleimmasta eli äärimmäisemmästä osasta käytetty nimitys, joka viittaa henkilön tai ryhmän suhteelliseen asemaan vasemmisto-oikeisto-ulottuvuudella. Äärivasemmistolaisuuden käsitettä vastaa nimitys vasemmistoradikalismi. Käsitettä ovat käyttäneet lähinnä vasemmiston tai sen tietyn osan vastustajat, jolloin se on saanut ensisijaisesti kielteisen merkityksen. Äärivasemmistolaisiksi on usein kutsuttu varsinkin sosialisteja, kommunisteja ja anarkisteja tai näiden ryhmien joitakin osia.
Äärivasemmisto ei ole yhtenäinen liike tai ideologia vaan se on osa poliittista kirjoa. Käsitteellä on eri historiallisissa konteksteissa tarkoitettu hyvinkin erilaisia ryhmiä, jotka on voitu jonkin erityispiirteensä perusteella erottaa muusta, maltillisemmasta, vasemmistosta. Äärivasemmiston vastakäsite on äärioikeisto.
Marxilaisen ja varsinkin marxilais-leniniläisen vasemmiston keskuudessa äärivasemmistolaisina on pidetty anarkisteja ja toisaalta Neuvostoliiton johtamasta kommunistisesta liikkeestä irtautuneita radikaaleja suuntauksia kuten trotskilaisia tai maolaisia. Näissä piireissä on käytetty myös käsitettä ultravasemmistolaisuus, jolla on tarkoitettu tukeutumista jyrkkään ja yhteistyökyvyttömään vallankumoukselliseen fraseologiaan. Ultravasemmistolaisena on pidetty esimerkiksi Kominternin niin sanotun kolmannen kauden (1928–1935) linjauksia, joissa sosiaalidemokraatit määriteltiin sosiaalifasisteiksi.
Japanin Grand Prix 2001
Japanin Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan kauden  päätösosakilpailu, joka ajettiin 14. lokakuuta 2001 Suzukan radalla Japanissa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden yhdeksäs. Voitollaan Schumacher nousi Alain Prostin ohi kaikkien aikojen eniten pisteitä keränneeksi F1-kuljettajaksi.
Hellmuth Walter
Hellmuth Walter (26. elokuuta 1900, Wedel lähellä Hampuria – 16. joulukuuta 1980 Yhdysvalloissa) oli saksalainen insinööri, joka kehitti nesterakettimoottorin lentokonekäyttöön ja kehitti myös sukellusvenettä.
Elämäkerta
Vuonna 1923 hän päätti opintonsa Technische Universität Berlin -yliopistossa. Sen jälkeen hän meni suunnittelemaan turbiineja hampurilaiseen Vulkan-yhtiöön.
Vuodesta 1930 alkaen hän toimi kieliläisessä Germania-yhtiössä. Hän kehitteli kaasuturbiinia sukellusveneen moottoriksi; tästä kehittyi Walter-voimalaite. Hän kehitti Heinkelin tehtaalle nesteajoainetta käyttävän rakettimoottorin sen He 176 -koekoneeseen. Tästä kehitettiin myöhemmin voimalaite Me 163 -rakettihävittäjään. Hän kehitti myös lentoonlähdössä lisätyöntövoimaa kehittäviä moottoreita pommikoneisiin. Rakettimoottoria käytettiin myös torpedoissa.
Vuonna 1956 hän perusti Kieliin yhtiön nimeltä Hellmuth Walter GmbH. Se kehitti siviilisukellusveneen vuoteen 1967 mennessä.
Varjopankki
Varjopankki (ruots. Skuggbanksektorn, eng. Shadow banking system) tarkoittaa pankkitoiminnan säätelyiden ja lakien ulkopuolella olevaa pankinomaista toimintaa, jota harjoittavat mm. erilaiset rahastot, sijoitusrahastot, pääomasijoittajat, rahoitusyhtiöt ja yrityslainoja myöntävät yritykset. Juridisesti varjopankkeja ei kuitenkaan lueta pankeiksi.
Termin otti käyttöön vuonna 2007 PIMCO:n ylemmässä johtoportaassa työskennellyt ja suuria omaisuuseriä liikutellut Paul McCulley, kuvaillakseen laillisuusperiaatteita, joita länsimaalaiset pankit käyttivät pitääkseen monimutkaiset ja omaisuussuhteiltaan ja kytköksiltään salaillut lainat poissa pankkien taseesta. Nykyään sanaa käytetään jo laajemmalti.
Finanssikriisejä vahtivan FSB:n (Financial Stability Board:in) kuvailemana sana tarkoittaa "pankkijärjestelmän ulkopuolisia luotonvälitysmarkkinoita" toisin sanoen kaikkien muiden kuin pankkien lainaamaa lainarahaa.
Varjopankkeja ovat esim. Hedge Funds -rahastot, sijoitusrahastot ja korkorahastot.
Suomalaisia varjopankkeja on esimerkiksi vuonna 2012 toimintansa aloittanut GF Money Oy, sijoituspalveluyhtiö Fimin korkorahastot ja Evli pankin korkorahastot.
Maailman suurimmat varjopankkisektorit ovat Yhdysvalloissa, Iso-Britanniassa ja Kiinassa.
Varjopankkisektorin kasvaminen huolestuttaa monia, sillä sen epäillään aiheuttavan taloudellista epävakautta suurpääoman virratessa yhä enenevässä määrin pankeista varjopankkitoiminnan puolelle mm. veroparatiisien siirtyessä yhä avoimempaan rahapolitiikkaan. Yksi keskeisimmistä vuoden 2007 finanssikriisiin johtaneista asioista oli liian suureksi kasvanut varjopankkitoiminta.
IMF:n mukaan varjopankit aiheuttavat riskejä maailmanlaajuiselle rahoitusjärjestelmälle, koska varjopankkitoiminta perustuu lyhytaikaiseen rahoitukseen. Riskien seurauksia tuli ilmi esimerkiksi vuosien 2007–2009 finanssikriisissä.
"Varjopankeilla saattaa olla hyödyllinen rooli perinteisen pankkitoiminnan täydentäjänä, ne voivat laajentaa luotonsaantia tai tukea markkinoiden likviditeettiä, maturiteetti-transformaatiota ja riskien hajauttamista", toteaa IMF kuitenkin myös varjopankkien mahdollisista hyvistä puolista.
Varjopankit houkuttelevat suursijoittajia nykyisten matalien korkojen aikoina, kun halutaan sijoituksille parempaa tuottoa. Suuret institutionaaliset sijoittajat hakevat varjopankeista "turvallista omaisuutta".
Varjopankkeja koskevat ensimmäiset kansainväliset sääntelyt astuvat voimaan vuonna 2015. Kahdenkymmenen johtavan talousmaan G20-ryhmän johtajat kokoontuivat Venäjällä syyskuussa 2013 luomaan sääntöjä ja ohjausta varjopankkisektorille G20:een kuuluvan FCB:n (Financial Stability Board:in) johdolla.
Janina Pravalinskaja
Janina Dzislavauna Pravalinskaja-Karoltšyk (o.s. Karoltšyk; (, ; s. 26. joulukuuta 1976 Hrodna, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen kuulantyöntäjä.
Pravalinskajan uran suurin saavutus on olympiakulta Sydneystä 2000 tuloksella 20,56. Voittotulos oli myös tuolloinen Valko-Venäjän ennätys. Seuraavana vuonna hän saavutti maailmanmestaruuden Edmontonissa työnnettyään nykyisin voimassa olevan ennätyksensä 20,61. Hänen muita merkittäviä saavutuksia ovat EM-pronssi Budapestistä 1998 ja juniorien EM-hopea Nyíregyházasta 1995.
Kesäkuussa 2003 hän kärähti steroidien käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon eikä voinut osallistua vuoden 2004 kesäolympialaisiin.
Saavutuksia
Lähde: IAAF
Intel Core i3
Ensimmäinen i3-prosessori julkaistiin tammikuussa 2010.
Dreadline
Dreadline on vuonna 1982 Pietarsaaressa perustettu suomalainen reggae-yhtye.
Yleistä
Kosketinsoittajan Tumba Haldinin erottua Ragnar Hare -yhtyeestä 1982 hän perusti yhtyeen yhdessä laulaja Frippe Weneliuksen kanssa. Ensimmäisessä kokoonpanossa Stipp Fagerström soitti kitaraa, Keijo Karvosen soittaessa bassoa. Callu Rönngård oli ensimmäinen rumpali. Rönngårdin asuessa Malmössä, Ruotsissa, hän joutui harjoittelemaan kappaleet nauhalta. Ilona-yhtyeen Taru Huhtajärvi pestattiin kiertuerumpaliksi. Myöhemmin Feffe Valsberg otti rumpalin paikan.
Yhtye on tähän asti julkaisut viisi albumia ja seitsemän singleä. Yhtye on esiintynyt varsin paljon; yhtyeen historiasta löytyy muun muassa WOMAD-esiintymisiä, kiertueita ja festivaaleja Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa, Virossa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa.
Nykyään kaikki yhtyeen levyt ovat oman tuotantoyhtiön House of Dreadin tuottamia ja julkaisemia. Sony Music toimii jakelijana.
Kirkon ja valtion ero
pienoiskuva|Iranin islamilaista [[teokratiaa vastustava kuva.]] Kirkon ja valtion ero on käsitys, jonka mukaan valtion tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Tätä periaatetta kutsutaan myös sekularismiksi eli tunnustuksettomuudeksi. Valtio ja uskonto on erotettu tarkkaan toisistaan muun muassa Yhdysvalloissa ja Ranskassa.
Suomessa kirkon ja valtion eron kannattajien mielestä kaksi valtionkirkkoa, Suomen evankelis-luterilainen kirkko ja Suomen ortodoksinen kirkko, tulee muuttaa tavallisiksi yhdistyksiksi, jotka perivät jäsenmaksunsa kuten muutkin yhdistykset eivätkä kirkollisveron kautta. Kirkoilla ei yhdistyksen mielestä tule olla julkisoikeudellista asemaa eikä mitään erioikeuksia.
Historiaa
Kirkon ja valtion eroa vaativa järjestäytynyt vapaa-ajattelijaliike järjestäytyi 1800-luvun loppupuolella Britanniassa, Yhdysvalloissa, Saksassa, Ranskassa ja muualla Länsi-Euroopassa. Vapaa-ajattelijain maailmanliitto, alkuaan Kansainvälinen vapaa-ajattelijaliitto perustettiin vuonna 1880 Brysselissä. Jäsenjärjestöjä olivat eri maiden kansalliset liitot. Vapaa-ajattelijat vaativat kirkon ja valtion erottamista sekä täydellisen ajatuksen, uskonnon ja ateismin vapauden toteuttamista. Liikkeen suuri hetki oli kirkon ja valtion ero Ranskassa 1905.
Euroopan unioni
Euroopan neuvosto antoi parlamentaarisessa yleiskokouksessaan 2007 suosituksen ”Valtio, uskonto, sekularismi, ihmisoikeudet” (suositus nro 1804). Suosituksessa Euroopan neuvosto toteaa kirkon ja valtion eron olevan Euroopan yhteisiä arvoja (artikla 4). Suosituksen pohjatekstissä ennen kokousta suositeltiin Euroopan valtioille kirkon ja valtion erottamista toisistaan. Pohjateksti muuttui Suomen aloitteesta.
Ranska
Ranskassa uskonnon ja valtionsuhdetta kuvataan sanalla laïcité, jonka voi suomentaa tunnustuksettomuudeksi tai valtion puolueettomuudeksi uskontojen suhteen. Ranskassa laïcité-periaate käytännössä tarkoittaa sitä, että esimerkiksi julkisissa kouluissa ei ole uskonnonopetusta eikä uskontokuntiin kuuluvia tilastoida valtion taholta. Uskonnollisiksi katsottavien symbolien, kuten huntujen käyttö on kielletty valtion kouluissa.
Suomi
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen vuoden 1903 Forssan ohjelmassa todettiin:
Vuonna 1923 voimaan tullut uskonnonvapauslaki antoi ateisteille täydet kansalaisoikeudet. Vaatimus valtion ja kirkon erottamisesta ei kuitenkaan toteutunut, minkä Jussi Pikkusaari on väitöskirjassaan tulkinnut tappioksi sosiaalidemokraattien katsomuspolitiikalle.
Muun muassa Vapaa-ajattelijain liiton mielestä valtion tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Suomen evankelis-luterilainen kirkko ja Suomen ortodoksinen kirkko, tulee muuttaa tavallisiksi yhdistyksiksi, jotka perivät jäsenmaksunsa kuten muutkin yhdistykset eivätkä verotusoikeuden kautta. Evankelis-luterilaisella ja ortodoksisella kirkolla ei tule olla julkisoikeudellista asemaa eikä mitään erioikeuksia.
Sääntöjensä mukaan Vapaa-ajattelijain liitto vaatii lainsäädännössä
Vapaa-ajattelijain liiton entinen puheenjohtaja Erkki Hartikainen on sanonut, että jos mitään uskontoa ei ole mainittu missään valtion laissa ja jos valtio ei suosi mitään uskontoa muillakaan tavoin, voidaan sanoa, että kirkko ja valtio tai uskonnot ja valtio on erotettu toisistaan. Tämäkään ei vielä Hartikaisen mukaan merkitse täydellisen ajatuksenvapauden toteutumista. Laeissa saattaa olla uskonnoista peräisin olevia oikeuskäsityksiä ja viranomaiset voivat antaa uskonnollisten käsitystensä vaikuttaa päätöksentekoon. Hartikaisen mukaan Ruotsissa ja Suomessa valtiokirkko on jo pelkästään sillä perusteella, että uskonnoista puhutaan laeissa.
Yhdysvallat
pienoiskuva|pysty|Yhdysvaltain kolmas presidentti [[Thomas Jefferson oli kirkon ja valtion eron kannattaja.]] Yhdysvalloissa on liittovaltiotasolla säädetty valtion ja kirkon ero perustuslain ensimmäisessä lisäyksessä, joka on vapaasti suomennettuna: ”Kongressi ei saa säätää mitään lakia, joka koskee uskonnon perustamista, tai kieltää sen vapaata harjoittamista; tai vähentää sanan tai lehdistön vapautta tai ihmisten oikeutta rauhanomaiseen kokoontumiseen tai anomuksen tekemiseen hallitukselle epäkohtien korjaamiseksi.”
Edustajainhuoneen istunnot alkavat rukouksella. Lisäksi Yhdysvaltojen asevoimissa on liittovaltion maksamia sotilaspappeja.
Japani
Japanin perustuslaissa on ilmaistu ajatuksenvapaus ja valtion puolueettomuus uskontojen suhteen:
Aiheesta muualla
Rapports entre États et religions
Aimo Pöyhönen
Aimo Pöyhönen oli suomalainen lavastaja ja art director. Hän lavasti muun muassa kaksi suomalaista viihdeohjelmaa, Lumilinna ja Love... and Marriage, jotka olivat ehdolla Montreux'n kultaisen ruusun saajaksi, joista Lumilinna voitti tähän mennessä ainoana suomalaisohjelmana kultaisen ruusun. Hän on lavastanut monia VEK-ryhmän (Jukka Virtanen, Aarre Elo, Matti Kuusla) lyhytelokuvia ja sarjoja. Lisäksi hän vastasi muutaman Spede Pasasen elokuvan lavastuksesta.
Valikoitu filmografia
Lavastajana
Anahí Giovanna Puente Portillo
Anahí Giovanna Puente Portillo eli Anahí (s. 14. toukokuuta 1983) on meksikolainen näyttelijä ja laulaja. Soolouran lisäksi hän on laulanut RBD-ryhmässä.
Muu diskografia
Anahí julkaisi seuraavat albumit osana RBD:
Johannes VI Kantakuzenos
thumb|right|Johannes VI Kantakuzenos Johannes VI Kantakuzenos (1295 – 15. kesäkuuta 1383) oli Bysantin keisari vuosina 1347–1354.
Kun Andronikos III:sta tuli vuonna 1328 keisari, hänen ystävästään Johannes Kantakuzenoksesta tuli yksi valtakunnan tärkeimmistä miehistä. Ennen vuonna 1341 tapahtunutta kuolemaansa Andronikos teki Kantakuzenoksesta poikansa Johanneksen holhoojan ja valtakunnan hallitsijan siihen asti, kunnes poika olisi täysi-ikäinen. Johannes Kantakuzenos julistautui kuitenkin itse keisariksi. Seurasi sisällissota, jossa molemmat osapuolet saivat apua serbeiltä ja turkkilaisilta. Sota päättyi 1347, ja Johannes Kantakuzenoksesta tehtiin Johannes V:n hallitsijakumppani.
Johannes VI:n hallituskaudella Bysantin valtakunta oli jo tuhon partaalla. Valtakunta soti genovalaisia vastaan, jotka hallitsivat Galataa. Samaan aikaan serbit yrittivät laajentaa valtakuntaansa Bysantin kustannuksella. Ensimmäisen kerran myös turkkilaiset asettuivat asumaan Euroopan puolelle, mikä tapahtui sen jälkeen, kun Johannes VI ei pystynyt maksamaan palkkaamilleen turkkilaisille.
Johannes V Palaiologos palasi valtaan vuonna 1354. Kantakuzenos vetäytyi luostariin, jossa hän kirjoitti omia tekojaan puolustelevan historiateoksen vuosilta 1320–1356.
Leppiniemen riippusilta
pienoiskuva|Leppiniemen riippusilta kuvattuna vuonna 1936. Leppiniemen riippusilta, tunnettiin myös nimellä Pyhäkosken riippusilta oli Muhoksella Leppiniemen kylässä Oulujoen Pyhäkosken kohdalla ylittänyt jalankulkijoille tarkoitettu riippusilta, joka valmistui syyskesällä 1934. Silta oli 1930-luvulla tunnettu matkailukohde. Silta purettiin Pyhäkosken voimalaitoksen rakennustöiden yhteydessä.
Riippusilta rakennettiin alun perin Leppiniemen metsätieteellisen koeaseman tarpeisiin helpottamaan kulkua molempien puolin Pyhäkoskea sijainneiden koealueiden välillä. Sillan rakennustyöt alkoivat toukokuussa 1934 ja niitä johti pioneerikapteeni Eetu Saarinen. Aluksi rakennettiin molemmille rannoille riippusillan kiinnityslaitteet ja ankkurit. Tämän jälkeen ammuttiin raketilla uistinsiima kosken yli toiselle rannalle. Uistinsiiman avulla vedettiin sitten rantojen välille ohut sinkkinen yhteysvaijeri, jonka avulla pingotettiin varsinaiset sillan tukivaijerit. Tukivaijerit kytkettiin teräsbetoniankkureilla rantakallioihin. Sillan puuosat kiinnitettiin sitten näihin vaijereihin. Valmistuttuaan sillan suurin sallittu kuorma oli 20 henkilöä kahden metrin etäisyyksin tai 200 kilon yksittäinen kuorma. Sillan jänneväli oli 115 metriä ja alkuperäinen kävelytien leveys 80 senttimetriä. Sillan päädyssä oli kassalipas siltamaksua varten. Vuonna 1938 silta levitettiin yhden metrin levyiseksi.
Suomen Matkailijayhdistys rakennutti 1935 ravintolan Pyhäkosken etelärannalle lähelle riippusiltaa. Erityisesti juhannusaattoina Leppiniemeen saapui runsaasti matkailijoita, parhaimmillaan yli 3 000. Oulujoen koskivenematkailu päättyi vuonna 1944 ja ravintola sekä riippusilta purettiin 1947 Pyhäkosken voimalaitoksen rakennustöiden alettua.
Mario Abdo Benítez
Mario Abdo Benítez (s. 10. marraskuuta 1971) on paraguaylainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä 15. elokuuta 2018 alkaen. Hän edustaa konservatiivista Partido Colorado-puoluetta. Hänen isänsä oli diktaattori Alfredo Stroessnerin läheinen avustaja, mikä on herättänyt närää paraguaylaisissa. Benítezilla on libanonilaista juuria.
Mario Abdo Benítez muutti Yhdysvaltoihin 6-vuotiaana, opiskeli siellä markkinointia ja toimi rakennusmestarina ennen kuin lähti politiikkaan vuonna 2004.
Tuamotunkalastaja
Tuamotunkalastaja (Todiramphus gambieri) on kuningaskalastajiin kuuluva säihkylintu. Tuamotunkalastaja on äärimmäisen uhanalainen lintu, sitä on jäljellä vain 39–51 yksilöä, ja nekin elävät pienellä alueella. Populaatio on pienentynyt sopivien pesäpuiden vähenemisen, ja pyörremyrskyjen ja mustarottien lisääntymisen seurauksena.
Koko ja ulkonäkö
Tuamotunkalastaja on 63 cm pitkä pyhimyskalastaja, jolla on kellanruskea pää ja niska. Linnun alapuoli on valkoinen, ja sen höyhenpeite on sininen selässä, siivissä ja pyrstössä. Linnun nokka on suuri, kuten kuningaskalastajilla yleensä on.
Levinneisyys
Lajia tavataan ainoastaan Niau-saarella, Ranskan Polynesiassa. Ja sieltäkin se on häviämässä, sillä vuonna 1974 nähtiin 400–600 lintua, 30 vuotta myöhemmin 2003–2004 tuamotunkalastajia oli jäljellä vain 39–51 yksilöä. Sitä näkee yleensä puutarhoissa, kookosviljelmissä ja kylien lähellä olevissa viljelmissä.
Luettelo Douglas DC-8:n onnettomuuksista
pienoiskuva|[[Alitalian lento 112 törmäsi Longa-vuoreen lähellä Palermoa 5. toukokuuta 1972. Kaikki 115 koneessa ollutta kuolivat.]] Douglas DC-8 on Douglasin valmistama nelimoottorinen ja kapearunkoinen pitkän ja keskipitkän matkan matkustajalentokone. Se lensi ensilentonsa 30. toukokuuta 1958 ja tuli liikennekäyttöön syyskuussa 1959. Sitä valmistettiin vuosina 1958–1972 yhteensä 556 kappaletta.
Valmistetuista koneista 83 eli noin 14,9 prosenttia on vuoden 2018 loppuun mennessä tuhoutunut onnettomuuksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista vastaava osuus on Boeing 707:llä noin 20,0 prosenttia ja Convair 990 Coronadolla 29,7 prosenttia.
DC-8:n toistaiseksi pahin onnettomuus tapahtui Jeddassa 11. heinäkuuta 1991, kun kanadalaisen Nationairin operoiman Nigeria Airwaysin lennon 2120 rengas puhkesi lähtökiidon aikana ja syttyi tuleen hangatessaan kiitotiehen. Kun laskutelineet nostettiin, palo pääsi koneen sisään tuhoamaan muun muassa hydrauliletkuja. Palo poltti lopulta matkustamon lattian puhki. Kun kone lähestyi Jeddaa ja laskutelineet laskettiin, lattiassa olleesta reiästä alkoi putoilla penkkejä ja ruumiita, ja ilmavirta alkoi repiä aukon reunoilta kappaleita irti. Miehistö menetti lopulta koneen hallinnan noin kolmen kilometrin päässä lentokentältä. Se syöksyi maahan, ja kaikki 261 koneessa ollutta saivat surmansa.
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki onnettomuudet ja muut tapahtumat, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen.
Paulin kieltosääntö
Paulin kieltosääntö on keskeinen kvanttimekaniikan perusperiaate. Sen mukaan kaksi samanlaista fermionia – esimerkiksi elektronia – ei voi olla yhtä aikaa täsmälleen samassa kvanttitilassa. Kieltosäännön julkaisi itävaltalais-sveitsiläinen fyysikko Wolfgang Pauli vuonna 1925 ja hän sai työstään Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1945.
Myöhemmin englantilainen Paul Dirac ja italialainen Enrico Fermi selittivät, miten Paulin kieltosääntö johtuu kvanttimekaniikan peruslaeista. Kieltosääntö seuraa siitä, että identtisten fermionien aaltofunktion on oltava antisymmetrinen kahden identtisesti rakentuneen hiukkasen vaihdossa.
Seuraukset
Koska elektronin spinkvanttiluku voi olla joko +1/2 tai −1/2, samalla orbitaalilla voi Paulin kieltosäännön mukaan olla enintään kaksi elektronia. Jos atomin elektroneja kuvataan vetyatomin orbitaalien kvanttiluvuilla (pääkvanttiluku n, sivukvanttiluku l, magneettinen kvanttiluku ml ja spinkvanttiluku ms), kahdella saman atomin elektronilla ei voi olla samaa neljän kvanttiluvun yhdistelmää. Esimerkiksi litiumin perustilan elektronikonfiguraatio on 1s22s1. Kaksi ensimmäistä elektronia täyttävät 1s-orbitaalin (n = 1, l = 0, ml = 0), kun ne asettuvat sille vastakkaisin spinein (ms = +1/2 ja ms = −1/2). Kolmas elektroni sijoittuu 2s-orbitaalille (n = 2, l = 0, ml = 0, ms = +1/2 tai ms = −1/2). Paulin kieltosäännön vuoksi kaikki elektronit eivät voi asettua energialtaan alimmalle 1s-orbitaalille.
Statistisessa fysiikassa systeemeihin, joissa on useita fermioneja, sovelletaan Fermin–Diracin statistiikkaa, jossa Paulin kieltosääntö on otettu huomioon. Bosoneja kieltosääntö ei koske, minkä vuoksi useiden bosonien muodostamiin systeemeihin sovelletaan Bosen–Einsteinin statistiikkaa.
Atomissa jokaista pääkvanttiluvun arvoa n kohti on olemassa vain tietty määrä sivukvanttiluvun ja magneettisen kvanttiluvun mahdollisia arvoja. Sivukvanttiluku l on aina kokonaisluku, vähintään 0 ja enintään n - 1. Kun sillä on tietty arvo l, magneettisen kvanttiluvun ml mahdollisia arvoja taas ovat positiiviset ja negatiiviset kokonaisluvut -l: stä l:ään. Spinkvanttiluvulla ms on yleensäkin vain kaksi mahdollista arvoa, +1/2 ja -1/2. Tämän vuoksi atomissa kutakin pääkvanttilukua n vastaavalla elektronikuorella voi olla vain tietty määrä, enintään 2 · n2 elektronia. Näin Paulin kieltosäännön avulla voidaan selittää ne alkuaineiden ominaisuuksissa havaitut säännönmukaisuudet, joihin alkuaineiden jaksollinen järjestelmä perustuu.
Paulin kieltosäännön keskeisiä seurauksia on myös fermionikaasun sisäinen paine. Koska kaksi fermionia ei voi olla täsmälleen samassa tilassa, niiden välillä on statistinen repulsio eli ne kokevat ylimääräisen hylkimisvoiman. Tämän takia tavallinen aine ei puristu rajattomasti kasaan. Tällä paineella on erityistä merkitystä muun muassa luhistuvissa tähdissä. Elektronikaasun paine riittää estämään valkoisen kääpiön kasaan luhistumisen. Neutronitähdessä puolestaan neutronikaasun paine estää tähden luhistumisen mustaksi aukoksi.
Rasheed Dwyer
Rasheed Dwyer (s. 29. tammikuuta 1989) on jamaikalainen pikajuoksija. Hänen päämatkansa on 200 metriä, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2015 Torontossa juostu 19,80. Sivulajissaan 100 metrillä Dwyer on parhaimmillaan juossut aikaan 10,10 vuonna 2016 Kingstonissa.
Dwyer oli mukana voittamassa pikaviestin maailmanmestaruutta vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä juoksemalla alkuerissä. Lontoon 2017, Dohan 2019 ja Eugenen 2022 MM-kilpailuissa hän karsiutui 200 metrin välierissä. IAAF World Relays -kilpailuissa hän sai pronssia 4 × 200 metrin viestissä 2017. Hän voitti vuonna 2011 kultaa kesäuniversiadien 200 metriltä Shenzhenistä. Kahta vuotta myöhemmin Dwyer oli universiadien 200 metrillä jälleen mitaleilla, nyt sijoitus oli toinen. Vuonna 2014 hän voitti kultaa Kansainyhteisön kisojen 200 metriltä Glasgow'sta. Vuonna 2010 Dwyer saavutti hopeaa Kansainyhteisön kisojen 4×100 metrin viestistä Delhistä. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta Dwyer saavutti hopeaa 200 metriltä juostuaan kisaennätyksen 19,80 välierissä.
Dwyer on voittanut yhden hopeamitalin Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa sekä kaksi hopeaa ja yhden pronssin Keski-Amerikan ja Karibian kisoista. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hän sai 4 × 100 metrin viestissä hopeaa juostuaan alkuerissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi.
Osmo Vesikansa
Osmo Olavi Vesikansa (ent. Sjöstedt; 13. toukokuuta 1917 Tampere – 27. heinäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen sosiaalipäällikkö, kaupunginvaltuutettu ja partioliikkeen vaikuttaja. Hän oli Partio- ja Partionjohtaja-lehden toimittaja 1938–1945 sekä Suomen Partiopoikajärjestön toiminnanjohtaja 1945–1947 Lauri Vuolasvirran jälkeen. Vuosina 1947–1964 Vesikansa oli Kone Oy:n sosiaali- ja henkilöstöpäällikkönä sekä vuodesta 1964 kuolemaansa asti suhdetoimintapäällikkönä. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuutettu Kokoomuksen ryhmässä vajaat kaksi kautta 1961–1966 ja lyhyesti kaupunginhallituksen jäsen vuonna 1966, jolloin hän kuoli kesken kautensa.
Uinu, uinu lemmikkini 2
Juoni
Elokuva kertoo nuoresta Jeffistä, joka muuttaa isänsä, Chasen, kanssa pieneen Ludlowin kylään aloittaakseen uuden elämän, sen jälkeen kun perheen äiti menetti henkensä. Jeffiä kiusataan koulussa, eikä hän tunnu saavan ystäviä kunnes tapaa Drewin. Drew asuu äitinsä ja ilkeän isäpuolensa kanssa ja hänellä on koira, jonka Drewin isäpuoli, Gus, ampuu kyllästyneenä koiran jatkuvaan haukuntaan. Jeff ja Drew hautaavat koiran vanhalle intiaanien hautausmaalle. Legendan mukaan maaperä herättäisi kuolleet henkiin. Jeff ja Drew pitävät tarinoita pelkkänä höpinänä, mutta koira palaakin takaisin. Uinu, uinu lemmikkini I:n kissan tavoin, intiaanien hautausmaan haudasta noussut koirakin haisee omituiselle, ja silmissä näkyy jotakin outoa. Kun koira tappaa Drewin isäpuolen Gusin, pojat päättävät tehdä saman kuin aiemminkin. He hautaavat Gusin intiaanien hautausmaalle. Gus herää henkiin, ja hetken Drew jopa iloitsee, että haudasta noussut Gus on paljon mukavampi kuin entinen Gus. Ilo päättyy lyhyeen, kun Gusista alkaa ilmetä todella pahoja piirteitä. Helvetti pääsee valloilleen.
Osmo Vesikansa
Vesikansa oli reservin kapteeni ja osallistui talvi- ja jatkosotaan. Hän oli Herttoniemen kansallisseuran puheenjohtaja vuodesta 1960.
Uinu, uinu lemmikkini 2
Tuotanto
Ensimmäisen Uinu, uinu lemmikkini -elokuvan suuren menestyksen myötä Paramount osoitti hetimiten kiinnostusta jatko-osan työstämiseen. Kummatkin leffat ohjannut Mary Lambert oli pyöritellyt mielessä ideaa suorasta jatkumosta, jossa tarinan keskiössä olisi aiemmasta elokuvasta tuttu Creedin perheen eloonjäänyt tytär Ellie teini-ikään varttuneena. Paramount ei kumminkaan innostunut lainkaan ajatuksesta keskittää tarina teinitytön ympärilke, joten jatko-osaan luotiin uusia hahmoja itsenäisempää tarinaa ajatellen. Vasta 13-vuotias Edward Furlong kiinnitettiin päärooliin saatuaan aiemmin maailmanmainetta roolistaan Terminator 2 – Tuomion päivä -elokuvassa.
Osmo Vesikansa
Osmo Vesikansan puoliso oli Sirkka o.s. Clemént, joka myös oli aktiivisesti mukana partiotoiminnassa. Heidän poikansa on päätoimittaja Jyrki Vesikansa.
Uinu, uinu lemmikkini 2
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa heikoksi ja edeltäjäänsä raaemmaksi jatkorahastukseksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Jukka Halme
Jukka Halme on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Dian Fossey
Dian Fossey (16. tammikuuta 1932 San Francisco, Kalifornia – n. 26. joulukuuta 1985 Ruanda) oli yhdysvaltalainen etologi, joka tuli tunnetuksi vuorigorillalaumojen parissa tekemästään kenttätyöstä. Hän tarkkaili niitä vuosien ajan päivittäin Ruandan vuorimetsissä. Työhön häntä rohkaisi tunnettu arkeologi Louis Leakey. Fossey teki gorillojen parissa samantapaista työtä kuin Jane Goodall simpanssien parissa. Molemmat tarkkailivat isoja apinoita niiden luontaisessa elinympäristössä.
Fosseyn 18 vuoden tutkimustyön aikana selvisi monia uusia asioita gorilloista, ja samalla hän auttoi Ruandan gorillojen suojelussa. Hänen perintönsä suojelijana on kuitenkin huomattavan ristiriitainen, sillä henkilökuntansa kanssa hän muun muassa kidutti ja nöyryytti kiinnisaatuja salametsästäjiä sekä vaikeutti paikallisten elämää. Fossey tapettiin joulukuussa 1985 tukikohdassaan, ja salametsästäjien uskotaan olleen teon taustalla.
Nuoruus ja työ toimintaterapeuttina
Dian Fossey syntyi San Franciscossa vuonna 1932. Hänen vanhempansa erosivat, kun hän oli pieni. Fossey kasvoikin äitinsä ja isäpuolensa kanssa. Hän oli kiinnostunut eläimistä jo lapsena ja harrasti muun muassa ratsastamista. Hän aloitti korkeakouluopinnot Kalifornian Davisin yliopistossa. Fossey vaihtoi kuitenkin eläinlääketieteen toimintaterapiaan, jota hän opiskeli San Jose State Collegessa.
Fossey valmistui vuonna 1954. Hän työskenteli ensin useita kuukausia sairaalaharjoittelijana Kaliforniassa ja muutti siten Kentuckyn Louisvilleen. Siellä hän työskenteli lastensairaalassa, jonka toimintaterapian osastoa hän myös johti. Fossey asui kaupungin ulkopuolella maatilalla, jonka omistajat kannustivat Fosseytä auttamaan eläintenhoidossa. Hän nautti ajastaan maatilalla, mutta hän halusi nähdä myös muun maailman villieläimiä. Kun Fosseyn ystävä toi valokuvia Afrikan-matkaltaan, Fossey päätti matkustaa joskus Afrikkaan.
Alku Kongossa
Fossey toteutti unelmansa syyskuussa 1963. Hän käytti Afrikan-matkaansa kaikki säästönsä ja otti lisäksi lainaa pankista. Fossey tapasi Afrikassa paleoantropologi Mary Leakeyn ja tämän miehen arkeologi Louis Leakeyn. Sen jälkeen hän tutustui myös Joan ja Alan Rootiin, jotka valokuvasivat silloin Afrikan gorilloita. Leakeyt Fossey tapasi Olduvain rotkossa, ja Fossey on kuvannut tuota tapaamista elämänsä käännekohdaksi. Louis Leakey kertoi tuolloin Jane Goodallin työstä Tansanian simpanssien parissa. Rootien mukana Fossey puolestaan pääsi gorillaretkelle. Fossey kertoi myöhemmin, että hän rakastui gorilloihin välittömästi.
Fossey palasi Afrikasta Yhdysvaltoihin ja tavoitti vuonna 1966 Louisvillessa uudestaan Louis Leakeyn, joka kutsui tämän tekemään pitkää gorillatutkimusta Ruandan vuoristoalueille. Leakey uskoi, että kädellistutkimus edistäisi merkittävästi ihmisen evoluution selvittämistä. Fossey palasi Afrikkaan joulukuussa 1966 ja aloitti kenttätutkimukset seuraavana vuonna Kabarassa Kongossa. Hän tapasi siellä kokeneen gorillojen jäljittäjän Senwekwen, jolta hän sai oppia jäljittämisessä. Fossey onnistui Senwekwen oppien ansiosta tunnistamaan Mikenovuoren rinteiltä kolme gorillaryhmää.
Kongosta Ruandaan
Kivun alueen kapina vaikeutti Fosseyn työtä, ja sotilaat veivät hänet heinäkuussa 1967 turvaan vuorilta. Hän oli kaksi viikkoa vartioituna Rumangabossa, mistä hän pääsi pakenemaan tarjottuaan vartijoille rahaa, jotta he veisivät hänet Ugandaan. Siellä ugandalaissotilaat pidättivät kongolaiset ja vapauttivat Fosseyn. Fosseyta kuulusteltiin ensin Kisorossa ja sitten Ruandan Kigalissa. Fossey ja Leakey päättivät kuitenkin tavattuaan Nairobissa, että Fossey jatkaisi gorillatutkimusta Ruandan puolella Virungavuorilla.
Ruandassa Fossey tapasi useamman vuoden maassa asuneen Rosamond Carrin, joka puolestaan esitteli tämän belgialaiselle Alyette DeMunckille, joka oli syntynyt Kongossa. Fossey ja DeMunck ystävystyivät, ja DeMunckista tuli Fosseyn keskeisimpiä tukijoita. DeMunck tunsi Ruandassa monia ihmisiä ja auttoi Fosseytä etsimään sopivan leiripaikan. Fossey perusti syyskuussa 1967 Karisoken tutkimuskeskuksen, joka sai nimensä Karisimbi- ja Visokevuorista. Tutkimuskeskuksen eteläpuolella kohosi Karisimbi ja pohjoispuolella Visoke.
Tutkimukset Ruandan Virungavuorilla
Fossey käytti George Schallerin kehittämiä tekniikoita totuttaakseen gorillat läsnäoloonsa. Hän onnistui saamaan luottamuksen kuuteen gorillaryhmään. Fossey käytti hyväkseen gorillojen luonnollista uteliaisuutta. Kun hän käveli rystysillään, gorillat uskaltautuivat lähelle, ja kun hän pureskeli selleriä, gorillat tulivat entistäkin lähemmäksi.
National Geographic Society lähetti vuonna 1968 Bob Campbellin valokuvaamaan Fosseyn työtä. Vaikka Fossey piti valokuvaajaa ensin häiriötekijänä, he ystävystyivät lopulta. Campbellin kuvat olivat nostamassa myös Fosseytä julkisuuden henkilöksi ja muuttamassa gorillojen mainetta vaarallisista pedoista lempeiksi olioiksi.
Fossey halusi kehittää myös eläintutkimuksen osaamistaan ja aloitti 1970 etologian opinnot Darwin Collegessa. Seuraavien neljän vuoden ajan hän matkusti Englannin ja Afrikan väliä. Fosseyta opetti Jane Goodallinkin ohjaajana toiminut Robert Hinde, ja Fossey valmistui tohtoriksi vuonna 1974. Fossey uskoi akateemisen tutkinnon edistävän hänen tutkimustensa vakavastiotettavuutta ja toisaalta edistäisi rahoitusten saamista.
Fossey kiintyi erityisen läheisesti Digit-nimiseen gorillaan, joka oli noin viisivuotias ja eli laumassa 4. Digit sai nimensä oikean käden vaurioituneesta sormesta. Sillä ei ollut läheisiä suhteita ryhmänsä muihin gorilloihin, mutta Fosseyn ja Digitin välille syntyi läheinen yhteys. Salametsästäjät tappoivat Digitin joulukuussa 1977, kun se yritti puolustaa ryhmäänsä. Muut gorillat pakenivat, mutta Digitiä puukotettiin useita kertoja päähän. Lauma 4 hajosi kuitenkin pian tämän jälkeen, kun siitä tapettiin useita muitakin yksilöitä, muun muassa sitä hallinnut hopeaselkä Uncle Bert. Fossey julisti sodan salametsästäjille. Hän myös perusti Digit Fundin keräämään rahoja aktiivista suojelutyötä varten ja salametsästyksen vastaisiin hankkeisiin.
Fossey muutti vuonna 1980 Ithacaan, missä hän toimi Cornellin yliopiston vierailevana apulaisprofessorina. Hän kirjoitti samaan aikaan käsikirjoitusta omaelämäkertaansa Sumuisten vuorten gorillat, joka julkaistiin vuonna 1983. Siinä Fossey kertoi ajastaan vuorigorillojen parissa ja painotti suojelutoimien tarvetta. Kirjasta tuli bestseller, ja siitä tehtiin vuonna 1988 samanniminen elokuva, jossa Fosseyta esittää Sigourney Weaver.