cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ounasjoki
Lohi ja meritaimen takaisin Ounasjoelle
Lohen palauttamista Ounasjokeen on tutkittu 25 vuotta useammassa projektissa 1990-luvun alusta lähtien. Ensimmäisen projektin tuloksena rakennettiin ensimmäinen kalatie (Kemijoen Isohaara I) vuonna 1993. Vuosina 1996-1999 oli Nousukas Kemijokeen-projekti. Vuonna 1999 käynnistyi Lohijokiprojekti, jonka tavoite oli Kemi-Ounasjoen luontaisen poikastuotannon käynnistämiseen liittyvien kokemusten hankkiminen. Vuosina 2000–2006 projekti oli Vaelluskalojen palauttaminen Kemi-/Ounasjokeen eli VAPA. Sen tavoite oli lohi-istutukset Kemi-Ounasjoelle, viiden kalatien rakentaminen Ala-Kemijokeen sekä alueen matkailun lisääminen. Vuosina 2008–2014 oli käynnissä Askel Ounasjokeen -tutkimusprojekti, jonka tuloksenä aikana rakennettiin alimpaan Isohaaran voimalaitokseen kalatie (Isohaara II) 2010-2012. Se otettiin käyttöön 2013. Seuraavina vuorossa on kalateiden rakentaminen Kemijoen alajuoksun neljään voimalaitokseen: Taival-, Ossaus-, Petäjäs- ja Valajaskoskeen, jotka estävät lohen ja meritaimenen nousun Ounasjokeen. Kalatieratkaisut ovat valmiit ja odottavat nyt niiden toteuttamista.
Johannes Pelkonen
Johannes Pelkonen (, noin 1847 Viipurin lääni – 1876) oli suomalaissyntyinen venäläinen narodnikki.
Johannes Pelkonen työskenteli suutarina Pietarissa. Vuoden 1874 alussa Ivan Selivanov toi hänet Porfiri Voinaralskin Moskovaan perustamaan suutarinverstaaseen, joka toimi narodnikkien vallankumouksellisen propagandan keskuksena. Toukokuun alussa Voinaralski lähetti Pelkosen Saratoviin perustamaan suutarinverstasta, jonka oli tarkoitus toimia propagandatyön tukikohtana Volgan alueella. Verstaassa sidottiin Ippolit Myškinin maanalaisessa kirjapainossa painettuja julkaisuja ja laadittiin väärennettyjä passeja. Verstaassa 31. toukokuuta 1874 suoritetun etsinnän seurauksena Pelkonen pidätettiin. Hän oli tutkittavana narodnikkien vallankumouksellista toimintaa koskeneessa ns. 193:n oikeusjutussa, mutta hänen kuolemansa takia syyte raukesi.
Zimbabwe olympialaisissa
Zimbabwe osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Amsterdamin 1928 kesäolympialaisissa Rhodesian nimellä. Seuraavan kerran Rhodesia oli mukana Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Zimbabwen nimellä maa osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Moskovan vuoden 1980 kisoissa. Talviolympialaisiin maa osallistui ensimmäisen kerran Sotšissa 2014.
Suomen neito (patsas)
thumb|Wäinö Aaltosen Suomen neito. thumb|Aaltosen Tulevaisuus eduskunnan 75-vuotispostimerkissä 1982. Suomen neito on yksi Wäinö Aaltosen tekemistä neljästä Hämeensillan Pirkkalaisveistoksesta Tampereella. Patsas asetettiin paikoilleen muiden Pirkkalaisveistosten ohessa 26. syyskuuta 1929.
Zimbabwe olympialaisissa
Zimbabwe on saavuttanut olympiamitaleja kahdessa eri urheilumuodossa. Moskovan 1980 kisoissa kultaa voitti naisten maahockeyjoukkue. Uimari Kirsty Coventry on maan menestynein olympiaurheilija, ja vuoden 1980 maahockeyvoittoa lukuun ottamatta kaikki maan mitalit ovat hänen saavuttamiaan. Coventry saavutti Ateenan 2004 kisoissa yhden kullan, yhden hopean ja yhden pronssin sekä Pekingissä 2008 yhden kullan ja kolme hopeaa.
Suomen neito (patsas)
Suomen neito edustaa mieshahmojen rinnalla paitsi naiseutta, myös isänmaan tervettä elinvoimaa.
Teekkarit lakittavat vappuisin Suomen neidon esikuvanaan Helsingin Havis Amandan lakitus.
Pirkkalaisveistoksista Wäinö Aaltonen ehti syventyä parhaiten Suomen neitoon. Veistos on ollut kahdesti esillä ulkomailla. Vuonna 1931 se oli Sveitsissä Kunsthaus Zürichin näyttelyssä Plastik, sekä Saksassa vuonna 1965 Essenin puutarhanäyttelyssä. Kipsiversio oli mukana myös New Yorkin maailmannäyttelyssä 1939. Neidolle oli lisätty ylös ojennettuun käteen pieni kantele, joka näkyy kuvassa joka on otettu kipsiveistosta matkaa varten viimeisteltäessä. Suomen neito julistettiin New Yorkissa näyttelyn kauneimmaksi veistokseksi.
Suomen neidon muut versiot
Tampereen pronssiveistoksen ohella Wäinö Aaltosen museon aulassa on Hämeensillan neidon tapaan yli nelimetrinen kipsinen Suomen neito, joka on museon Aaltos-kokoelman kookkaimpia. Teoksesta on myös muutamana valoksena pronssiin valettu 87 cm korkea pienoisversio (1927-1929) sekä graniittiin ja kullattuun puuhun veistetty versio.
Kritiikkiä
Ihmetystä on herättänyt se, että miespatsaat edustavat ammatteja, kuten Eränkävijä ja Kauppias, mutta Suomen neito edustaa naiseutta eikä esimerkiksi perinteistä naisammattia.
Keisari ja senaattori
Keisari ja senaattori on Mika Waltarin kirjoittama lyhyt, yksinäytöksinen näytelmä vuodelta 1963. Se on tilausnäytelmä, jonka Waltari teki vuoden 1863 kieliasetuksen 100-vuotisjuhlia varten. On tosin mahdollista, että se oli kirjoitettu ainakin osaksi jo aiemmin.
Otto Henrik Igelström
thumb|230px|[[Dmitri Levitskin muotokuva Otto Henrik Igelströmistä.]] Otto Henrik Josif (Osip) Andrejevitš Igelström, myös Otto Heinrich Igeström (1737–1817 ) oli venäläinen diplomaatti ja kenraali, alkujaan ruotsalaista sukua. Vuonna 1790 hän sai nimityksen Suomeen joukkojen komentajaksi Venäjän ja Ruotsin välisessä sodassa .Hän allekirjoitti Gustaf Mauritz Armfeltin kanssa Värälän rauhan vuonna 1790. Vuonna 1791 hän sai nimityksen lähettilääksi Tukholmaan, joskaan ei saapunut sinne. Hän oli vuodesta 1792 kenraalikuvernöörinä ensin Pihkovassa, sitten Kiovassa ja Tšernigovissa ja vuodesta 1794 Puolassa olevien venäläisten joukkojen komentajana, kun sitten Varsovassa puhkesi vallankumous. Sen jälkeen hänellä ei vuosia 1796–1798 lukuun ottamatta ollut virkatehtäviä. Hän jätti jälkeensä muistiinpanoja, joilla on merkitystä Värälän rauhaa koskevien tietojen kannalta. .
Keisari ja senaattori
Näytelmä kuvaa juuri senaattoriksi nimitetyn J. V. Snellmanin ja keisari Aleksanteri II:n kohtaamista Parolassa vuonna 1863, ennen keisarin lupaamia valtiopäiviä. Keisari on suorittamassa sotajoukon katselmusta ja kutsuu Snellmanin puheilleen. Snellman saa keisarin lupaamaan Suomelle kieliasetuksen, joka teki suomen kielen tasavertaiseksi virkakieleksi ruotsin kanssa ja loi edellytykset suomalaisen kansallisen kulttuurin nousulle.
Radiodread
Radiodread on Easy Star All-Starsin albumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Easy Star All-Stars koostuu monista eri reggae- ja ska-artisteista. Yhtye on julkaissut aikaisemmin yhden albumin Dub Side of the Moon, joka on reggae-versio Pink Floydin The Dark Side of the Moonista. Radiodread on taas uusi versio Radioheadin OK Computerista, ja siinä on versio kaikista albumin kappaleista.
Kappaleet ovat samat kuin OK Computerissa, eikä kappaleita ole muutettu, paitsi kappaleita "Fitter Happier" ja "Paranoid Android", joissa sanat ovat samat, mutta ne on lausuttu erityyliin (esimerkiksi "God loves his children" on muutettu muotoon "Jah loves his children".)
Kappaleet
Kappaleet ovat samat kuin OK Computerissa, mutta mukana on kaksi bonusraitaa:
Pertti Lonka
Pertti (Pepe) Eero Kalervo Lonka (14. tammikuuta 1943 Sippola – 10. huhtikuuta 2015 Loviisa ) oli suomalainen pesäpalloilija.
Lonka kuului Kouvolan Pallonlyöjäin SM-sarjayhdeksikköön vuodesta 1964 lähtien ja saavutti Suomen-mestaruuden 1966–1969 ja 1976. Lonka valittiin 1968 ja 1976 Vuoden lukkariksi. Itä–Länsi-ottelussa Lonka pelasi kaikkiaan kahdeksan kertaa.
Poika raidallisessa pyjamassa
Poika raidallisessa pyjamassa on John Boynen romaani, joka on julkaistu vuonna 2006. Se kertoo natsiupseerin pojan ja keskitysleirillä olevan juutalaispojan ystävyydestä. Kirjasta on tehty samanniminen elokuva, jonka on ohjannut Mark Herman. Elokuva valmistui vuonna 2008, ja sen ensi-ilta oli Suomessa tammikuussa 2009.
Colin Towns
Musiikkia filmeihin
Esimerkkejä:
Poika raidallisessa pyjamassa
Vastaanotto
Monet kriitikot ovat kehuneet John Boynen teosta. The Guardian kuvaili kirjaa seuraavasti: ”Pieni ihme kirjaksi… juuri sitä mitä fiktion pitää olla.” Lisäksi kirjaa ovat kehuneet Wall Street Journal, Observer ja The Independent.
Rickenbacker
thumb|Rickenbacker 330 JG -kitara ja VOX Valvetronix AD60VT -vahvistin thumb|Rickenbacker 4003
Rickenbacker International Corporation on yhdysvaltalainen musiikki-instrumenttien valmistaja, jonka perustivat Adolph Rickenbacher ja George Beauchamp vuonna 1931. Yhtiö tunnetaan erityisesti sähkökitaroista ja sähköbassoista. Rickenbackeria pidetään ensimmäisen kiinteärunkoisen sähkökitaran (Lap steel -kitara Frying Pan) suunnittelijana ja valmistajana. Rickenbackerin kitarat nousivat 1960-luvulla suureen suosioon rockyhtyeiden keskuudessa. Kitaroita käyttivät mm. The Byrds -yhtyeen Roger McGuinn sekä The Beatlesin John Lennon ja George Harrison, The Rolling Stonesin Brian Jones, The Whon Pete Townshend sekä monet muut ajan tunnetut muusikot.
John Lennonin kuuluisaksi tekemä malli on Capri-sarjan malli 325 vuosimallia 1958. Lennonin yksilö kuului poikkeukselliseen valmistuserään, johon tehtaalla asennettiin kaksi äänensävy- ja -voimakkuussäädintä tavanomaisen yhden parin sijasta. Sen runko on ontto, vaikka varhaiseen sarjaan kuuluneessa kitarassa ei ole merkille tunnusomaista ääniaukkoa. Ääniaukko tehtiin myöhempiin sarjoihin, jotta vältettäisiin mielikuva merkin halpasarjasta.
Harrison sekä McGuinn tekivät tunnetuksi mallin 360/12, joka nimensä mukaisesti on 12-kielinen. Tunnetuimpia sillä soitettuja kappaleita ovat Byrdsin "Mr. Tambourine Man" ja "Turn! Turn! Turn! (To Everything There Is a Season)". Harrison käytti mallia albumilla A Hard Day’s Night (1964). Yes-yhtyeen alkuperäinen kitaristi Peter Banks käytti kuusikielistä 360-mallia yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla Yes (1969) ja Time and a Word (1970).
The Jam -yhtyeen Paul Weller nosti kuusikielisen 360-mallin uudelleen esiin 1980-luvulla. Tom Petty on käyttänyt 360/12 mallia.
360-sarjan kitarat ovat puoliakustisia eli niiden runko on osaksi ontto. Instrumentti on kuitenkin tarkoitettu pääasiassa sähköisesti vahvistettavaksi.
Bassot
Bassokitarana Rickenbacker on huomiota herättävä sekä ääneltään että muotoilultaan. Malleissa 4001, 4002, ja 4003 on stereoulostulo, jolloin signaali voidaan johtaa kummastakin mikrofonista eri vahvistimeen. Kuuluisia Rickenbacker-basisteja ovat muun muassa Lou Barlow, Chris Squire (Yes), Adam Clayton (U2), Roger Glover (Deep Purple), John Deacon (Queen), Joey DeMaio (Manowar), Lemmy Kilmister (Motorhead), Geddy Lee (Rush), Paul McCartney, Roger Waters (Pink Floyd) sekä edesmenneet Cliff Burton (Metallica), John Entwistle (The Who) ja Phil Lynott (Thin Lizzy), joka useimmiten käytti Fenderin malleja.
Suomalaisista basisteista Rickenbackeria ovat käyttäneet esimerkiksi Mika Sundqvist (Alwari Tuohitorvi), Janne Joutsenniemi (Stone, Suburban Tribe), Tiktak-yhtyeen Mimmu ja Indica-yhtyeen Heini.
Koulutusalus Kajava
Koulutusalus Kajava (kylkinumero 56) on Suomen merivoimien koulutusalus. Se on alkujaan Suomen merivartiostolle valmistunut Lokki-luokan vartiolaiva.
Valmistus
Rajavartiolaitos tilasi aluksen Laivateollisuudelta Pansiosta, missä köli laskettiin 25. marraskuuta 1985. Alus laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1986 ja valmistui 28. elokuuta 1986.
Palvelus
Alus siirrettiin 1994 merivoimille Merisotakoulun merenkulun koulutusalukseksi Lokin kanssa. Merivoimille siirrettäessä alus sai kylkinumeron 56. Lokki (kylkinumero 57) romutettiin vuonna 2008.
Râmnicu Vâlcea
Râmnicu Vâlcea (vanhalla oikeinkirjoituksella Rîmnicu Vîlcea) on kaupunki Romaniassa. Vuonna 2012 siellä oli noin 92 600 asukasta.
Râmnicu Vâlcea on Daakian ajoilta peräisin oleva taajama. Siellä sijaitsi Romanian ensimmäinen paperitehdas ja kirjapaino.
Kaupungin nykyinen rakennuskanta on enimmäkseen peräisin sosialismin ajoilta. Kaupungissa on elintarvike- ja kemianteollisuutta sekä kenkien ja huonekalujen valmistusta. Siellä valmistetaan myös Alutus-merkkistä olutta.
L-luokan linnakevene
L-luokan linnakeveneet ovat Suomen merivoimien kolmentoista yhteysveneen muodostama alusluokka, jota käytetään huolto- ja henkilökuljetuksiin.
Kotkan rannikkopatteristolle hankittiin 1980- ja 1990-luvuilla kaksi luokan alusta, jotka osoittautuivat tehtäviinsä hyvin soveltuviksi. Tammikuussa 1992 L-104 ja L-107 olivat kuljetusveneinä Kotkan rannikkopatteristossa.
Alukset
Aluksia on valmistanut kaksi valmistajaa: Luokan veneiden kylkitunnukset ovat L101–L113.
Esine (oikeustiede)
Esine oikeustieteessä on perinteisesti määritelty rajoitetuksi aineelliseksi, fyysisesti havaittavaksi kappaleeksi, johon ihmisellä voi olla oikeudellista määräysvaltaa.
Esineiden ryhmittely
Esineitä voidaan ryhmitellä eri tavoin, joista yleisin on jako kiinteisiin ja irtaimiin esineisiin. Kiinteitä esineitä ovat kiinteistöt ja muut kiinteistörekisteriyksiköt. Irtaimia esineitä puolestaan ovat kaikki muut kuin kiinteät esineet. Irtaimet esineet voidaan esineoikeudessa jaotella ns. tavanomaisiin irtaimiin reaaliesineisiin ja ei-tavanomaisiin esineisiin. Tavanomaisia reaaliesineitä ovat esimerkiksi tuoli tai kolme tonnia soraa. Ei-tavanomaisia esineitä ovat tämän jaottelun mukaan 1) arvopaperit (mm. osakekirjat, haltijavelkakirjat, vekselit ja shekit), 2) rekisteröimisen piiriin kuuluvat irtaimet esineet (alukset, ilma-alukset ja eräät ajoneuvot) ja 3) toisen maalla olevat rakennukset.
Esineet voidaan ryhmitellä myös toisin: aineellisiin esineisiin ja aineettomiin esineisiin. Aineettomia esineitä ovat esimerkiksi erilaiset keksinnöt, saamisoikeudet ja osakkeet. Nämä itsessään ovat aineellisia esineitä, mutta aineettomana esineenä pidetään niiden sisältöä. Osakkeella ei ole varallisuusarvoa, vaan sen taloudellinen merkittävyys perustuu sen sisältämään osuuteen osakeyhtiöstä, joka on varallisuusarvoinen etuus.
Ŏtâr Méancheăy
Oddar Meanchey rajautuu pohjoisessa noin 320 kilometriä pitkiin Dângrêk-vuoriin, jotka muodostavat Kambodžan pohjoisen rajan Thaimaan kanssa. Alue on kärsinyt 2000-luvulla suuresta metsäkadosta, jonka seurauksena Kambodžan hallitus on allekirjoittanut sopimuksen, jonka tarkoituksena on suojella alueen metsiä.
Lilja (heraldiikka)
thumb|100px|Fleur de lys. Heraldinen lilja eli Fleur de lys tai Fleur de lis, usein myös Ranskan lilja, on tyylitelty heraldinen kuvio. Se on ristin, kotkan ja leijonan ohella yksi yleisimmistä heraldiikan symboleista. Yleensä ranskanlilja luokitellaan luonnonkuvioksi. Se on kuitenkin hyvin erilainen kuin ne liljat, joita voidaan nähdä yleensä puutarhoissa ja joista heraldiikassa käytetään yleensä nimitystä lys de jardin eli puutarhalilja. Suomessa heraldinen lilja esiintyy Liljendalin ja Turun vaakunoissa.
Fleur de lys on lähes pääsääntöisesti ornamenttikuvio ja se on ”samalla poliittinen, dynastinen, taiteellinen, tunnuskuvallinen ja symbolinen”, erityisesti heraldiikassa. Kuvio on esiintynyt lukemattomissa eurooppalaisissa vaakunoissa ja lipuissa vuosisatojen aikana, mutta erityisesti se on liitetty Ranskan monarkian keskeisten symbolien joukkoon. Kun kyseessä oli monarkian eräs kaikkein arvostetuimmista tunnuksista, yksikään Ranskan tasavalloista tai keisarikunnista ei ole omaksunut sitä tunnuksekseen.
Lilja on myös ollut osa sotilaallista symboliikkaa ja käytössä useiden eri organisaatioiden tunnuksena. 1900-luvulla sen omaksuivat myös useat partiolaisjärjestöt, jotka käyttävät sitä maailmanlaajuisesti tunnuksissaan. Arkkitehdit ja suunnittelijat ovat käyttäneet aiheenaan liljaa hyvinkin laajasti metalliteoksista aina kirjansidontaan saakka. Kristillisenä symbolina lilja on edustanut pyhää kolminaisuutta tai se on ikonografisesti liitetty arkkienkeli Gabrieliin ja Marian ilmestyksen yhteyteen. Näin lilja liittyy oleellisesti myös Neitsyt Mariaan. Tämä yhteys on tuonut liljan myös Turun vaakunaan: tuomiokirkko on pyhitetty alun perin hänelle. thumb|Buckinghamin palatsin liljakuvioin koristeltua aitaa.
Alkuperä
Ilmaisu Fleur de lis tarkoittaa sananmukaisesti ranskasta käännettynä liljankukkaa. Ranskanliljan esikuvana pidetään yleisesti tyyliteltyä keltakurjenmiekkaa, joka kasvaa yleisenä Euroopan kosteikoissa, myös Suomessa. On kuitenkin huomattava, että le lis tarkoittaa ranskassa myös muita kuin Liliaceae-sukuun kuuluvia kasveja:
thumb|right|170px|Kelttien keihäänkärki ja Triesten vaakuna. P.B. Gheusi antaa teoksessaan liljakuviolle sotaisemman alkuperän. Kyseessä on hänen mukaansa kelttien käyttämä kolmipäinen keihäänkärki (tai frankkien Angon). Tässä on selkeä yhtymäkohta Triesten kaupungin vaakunaan. Kuvio on kuitenkin vanhempi kuin Triesten vaakuna, ja tunnettu ympäri Eurooppaa.
Ranskanliljaa muistuttava koriste on ollut käytössä jo varhain. Sitä on käytetty johdonmukaisesti kuninkaallisena tunnuksena eri kulttuuriyhteisöissä, jotka ovat tulkinneet sen sisältöä omilla tavoillaan. Varhaisimpina nykyisen ranskanliljan kaltaisten tunnusten käyttäjinä pidetään kelttejä.
Klodvig
Ranskan kuninkaalliset omaksuivat legendan mukaan fleur de lis -kuvion vaakunaansa puhtauden symboliksi sen jälkeen, kun frankkien kuningas Klodvig oli kääntynyt kristinuskoon vuonna 493. Tarinasta on monta versiota, joista useat liittyvät Klodvigin kääntymykseen ja tukevat Ranskan kuninkaiksi voideltujen väitettä siitä, että heidän määräysvaltansa tuli suoraan Jumalalta, ilman maallisen tai kirkon esivallan välitystä.
Jotkin versiot korostavat kuninkuuden salaperäisyyttä kuvaamalla taivaasta lähetettyä astiaa, jonka öljyllä Klodvig olisi voideltu ja pyhitetty kuninkaaksi. Astian olisi kyyhkynen tuonut pyhälle Remigiukselle. Toisen version mukaan kuningas Klodivigin kasteseremoniaan tuli siunauksen merkkinä lilja, jonka olisi tuonut Neitsyt Maria, joka usein yhdistetään juuri tähän kukkaan. Klodvigin vaimo Klotilde oli kristitty burgundien prinsessa, joka korotettiin myöhemmin pyhimykseksi. Hän on näissä tarinoissa yleensä merkittävässä asemassa; aivan kuin hänen osansa rohkaista miestä kääntymykseen, hänen läsnäolonsa korostaa burgundeja tukemassa hallitsijaa. Muuan tarina korostaa Klodvigin kristillisyyttä ja hänen hallitsijanasemansa oikeutusta. Sen mukaan hän pani kypäräänsä liljankukan juuri ennen voittoa gooteista Vouillén taistelussa lähellä Poitiersiä. Se johti hänet valitsemaan saman kasvin symbolikseen. Keltakurjenmiekka kasvaa runsaana voittopaikalla virtaavan Lys-joen rannoilla.
<!---Lilja ilmaantuu vuonna 1211 tulevan kuninkaan Ludvig VIII:n sinettiin hänen ollessaan vielä kruununperijä. Tässä vaakunassa liljakuviot täyttävät koko tilan, mutta vuonna 1375 vaakuna uudistetiin ja silloin tuli käyttöön kolme kultaista liljaa asuurinsinisellä pohjalla eli "azur semé de lys d'or". Tämä vaakuna tunnetaan nimellä France ancien, "vanha Ranska".
Jos runsaasti liljoja sisältävää vanha vaakuna katsotaan runsaslukuisen armeijan symboliksi, keihäänkärjet taivasta kohden kohotettuina marssiva armeija kuvaa sotaisaa aikakautta kuin maaseutumaisemaa kuvaava symboli.
Mitä tulee nimeen Fleur de Lys, Gheusi liittää sen Ludvig VII Nuoreen. Hän on ensimmäinen, jonka voidaan varmasti katsoa kantaneen tunnusta ja johon « Fleurdelys » voidaan liittää myös äänteellisesti, jollei aivan yhtäpitävästi, ainakin läheisesti: « Flor de Loys » (Fleur du Roi Louis).
Kuningas Kaarle V yksinkertaisti Ranskan vaakunaa ja vähensi vuonna 1376 liljojen lukumäärän kolmeen. Tämä vaakuna, sinisellä kentällä kolme kultaista liljaa, tunnetaan nimellä France moderne, "uusi Ranska". On epävarmaa, liittyykö uusi Ranskan kuninkaiden vaakuna kuningas Klodvigiin. Vuonna 1376 tapahtunut liljakentän vaihtaminen kolmeen liljaan voidaan kuitenkin nähdä haluna hävittää juurineen dynastia käyttäen hyväksi muodon epämääräisyyttä ja liittäen siihen belgialaisjokien sammakoiden muodonmuutoskykyyn liittyvää symboliikkaa. ... Arras'n museolla on hallussaan seinävaate, jossa Ranskan armeija kantaa selvästi kolmea sammakkoa siinä, mihin on tavallisesti kuvattu kolme liljaa. On kuitenkin todennäköistä, että Kaarle V vaihtoi vaakunaa puhtaasti sotilaallisista syistä: taistelukentän tiimellyksessä France moderne on yksinkertaisemman symboliikkansa takia helpompi tunnistaa kuin France ancien.
Keltakurjenmiekka kasvaa runsaana voittopaikalla virtaavan Lys-joen rannoilla.-->
Frankeilta Ranskan kuninkaille
thumb|100px|left|France ancien, Ranskan vanha liljavaakuna eli Azure, Semé de fleurs de lys Or tai "Semé de France". thumb|right|100px|France moderne, Ranskan vaakuna vuoden 1376 jälkeen eli Azure, trois fleurs de lys Or
Uusi vaakunakuvio säilyi Ranskan kuninkaallisena viirinä ja sitä käytettiin valkean pohjan kera Ranskan kansallislippuna aina vallankumoukseen asti, jolloin sen syrjäytti nykyään käytettävä trikolori. Fleur de lis palasi kansallislipuksi vuonna 1814, mutta se syrjäytettiin taas 1830, toisin kuin kuningas Kaarle X olisi tahtonut. Toisen keisarikunnan lopussa sattui erikoinen tapahtumasarja, jossa lippu näyttää vaikuttaneen valtakunnan kohtaloon: Chambordin herttua Henrille, tarjottiin Ranskan kuninkaan kruunua. Hän esitti ehdoksi, että trikolorin sijaan valtion lipuksi otettaisiin valkea lippu fleur de lis -kuvioin kirjottuna. Tähän ei suostuttu ja Ranskasta tuli tasavalta 1875.
Kolmen liljan ryhmä on edelleen käytössä Pariisia ympäröivän Île de France -nimisen suuralueen vaakunassa ja esimerkiksi poliisin univormujen merkeissä.
Muita eurooppalaisia liljoja
thumb|right|100px|Skotlannin kuninkaallinen vaakuna, reunus on tressure flory-counterflory. Ranskanliljat näkyvät useissa Englannin ja Skotlannin kruununjalokivikokoelman esineissä. Ranskanliljoja käytetään monin tavoin englantilaisessa heraldiikassa. Tressure flory-counterflory -nimellä kutsuttu kuvioreunus on ollut tärkeä osa Skotlannin kuninkaallisissa vaakunoissa kuningas Jaakko I:stä alkaen.
Heraldinen ranskanlilja on levinnyt laajalle. Monien sitä tunnuksissaan käyttävien maailman kaupunkien joukossa on myös niitä, joiden nimessä on lilja, esimerkiksi Ranskan Lille ja Suomen Liljendal. Se on niin ikään laajassa käytössä dynastioiden tunnuksena, ei vain aatelisperheiden, vaan se oli myös esimerkiksi Euroopassa keskiajalla vaikuttaneen Fuggerin pankkiirisuvun tunnus.
Pohjois-Amerikka
thumb|left|120px|[[Acadiana#lippu|Acadianan lippu.]] Fleur de lis -kuvio ylitti Atlantin Uuteen maailmaan muuttaneiden eurooppalaisten ja erityisesti ranskalaisten mukana. Sitä käytetään nykyisin esimerkiksi Québecin, Nova Scotian ja Detroitin lipuissa. Myös Acadianan alueella ja useat kaupungit Louisianassa, kuten New Orleans ja Baton Rouge käyttävät sitä. Samoin useat seudut, joiden nimi johtuu Ranskan kuninkaiden nimestä Louis (Ludvig): sellaisia ovat esimerkiksi Louisville (Kentucky) ja St. Louis (Missouri), jossa kolme terälehteä tarkoittaa myös kolmen joen, Mississippin, Missourin ja Illinois-joen yhtymistä.
Symboliikka uskonnossa ja taiteessa
Keskiajalla varsinaisen liljan ja fleur de lis –kuvion symboliarvot olivat uskonnollisessa taiteessa päällekkäiset, tarkoittaahan ranskan lis juuri liljaa. Historioitsija Michel Pastoureau kertoo, että noin vuoteen 1300 asti niitä molempia käytettiin Jeesuksen kuvauksissa, mutta vähitellen ne siirtyivät merkitsemään Mariaa ja ne liitettiin Salomon psalmin sanoihin ”lilja ohdakkeiden keskellä” (lilium inter spinas), jonka katsottiin viittaavan Mariaan. Myös toiset Raamatun tekstit ja uskonnollinen kirjallisuus, joissa lilja on puhtauden ja viattomuuden symboli, auttoivat vakiinnuttamaan tämän kukan Neitsyen attribuutiksi.
Keskiajan Englannissa aatelisnaisen sinetti esitti 1100-luvun puolivälin jälkeen usein häntä itseään heraldisen liljan kera, viitaten näin Marian avulla naisellisiin hyveisiin ja henkisyyteen. Ensimmäiset liljaa pitelevän Marian kuvat ilmestyivät 1100-luvulla hänelle pyhitettyjen katedraalien lyöttämiin kolikoihin ja seuraavaksi papiston sinetteihin. Näistä ensimmäisenä oli 1146 Pariisin Notre Dame. Yleisin kuva esitti häntä kukka oikeassa kädessään, aivan kuten hänet on esitetty kirkon Pariisin neitsyt- patsaassa ja pääoven yläpuolella olevassa ruusuikkunassa, jossa hän pitelee liljavaltikkaa. Kukat voivat olla yksinkertaisia kukkakuvioita, joskus puutarhan liljoja, toisinaan aitoja heraldisia liljoja. Madonnan attribuutteina niitä nähdään hänen taivaaseenastumistaan esittävissä maalauksissa, joista kuuluisimpia ovat Botticellin ja Filippo Lippin maalaamat. Lippi käytti molempia kukkatyyppejä toisissakin samaan yhteyteen kuuluvissa maalauksissa, esimerkiksi teoksessaan Madonna metsässä.
Heraldisen kuvion kolme terälehteä liitetään 1300-luvun Ranskassa alkaneen perinteen mukaan pyhää kolminaisuuteen, ja jo varhaisemman perinteen mukaan ne edustivat uskoa, viisautta ja ritariutta.
thumb|left|150px|Syyrialainen lääkeruukku 14. vuosisadan alkupuolelta, Fleur-de-lis -kuvio keskellä.
Rui Costa
Rui Manuel César Costa (s. 29. maaliskuuta 1972 Lissabon, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija. Nykyisin hän toimii Benfican jalkapallotoimenjohtajana.
Rui Costaa pidetään yhtenä Portugalin kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Hän oli yksi Portugalin "kultaisen sukupolven" tähdistä. Rui Costa pelasi yleensä hyökkäävänä keskikenttäpelaajana niin sanotulla kymppipaikalla. Hänet tunnettiin erityisesti pelinäkemyksestään ja syöttötaidostaan.
Ura
Rui Costa oli Benfican kasvatti. Ammattilaisuransa hän aloitti lainapestillä Fafen riveissä vuonna 1990. Vuonna 1991 Rui Costa palasi Benficaan. Hän saavutti seurassa kolmen kauden aikana sekä Portugalin-mestaruuden että Portugalin cupin voiton.
Vuonna 1994 Rui Costa siirtyi Italiaan Fiorentinan riveihin. Hän edusti Fiorentinaa seitsemän kauden ajan ja saavutti seurassa muun muassa kaksi Italian cupin voittoa. Vuonna 2001 Rui Costa siirtyi toiseen italialaisseuraan Milaniin. Milanissa hän saavutti viiden kauden aikana muun muassa Italian-mestaruuden, Italian cupin voiton ja Mestarien liigan voiton.
Portugalin maajoukkueessa Rui Costa pelasi vuosina 1993–2004 94 ottelua ja teki niissä 26 maalia. Hän edusti Portugalia EM-kilpailuissa vuosina 1996, 2000 ja 2004 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2002, joissa hän teki maalin Puolaa vastaan. Rui Costa saavutti Portugalin riveissä EM-hopeaa kotikisoissa vuonna 2004. Hän oli myös mukana Portugalin nuorten maailmanmestaruuden voittaneessa joukkueessa vuonna 1991.
Lilja (heraldiikka)
Oikeinkirjoitusasu ja ilmaisun muita merkityksiä
Ilmaisu Fleur de lis tunnetaan nykyisessä kirjoitusasussaan 1100-luvulta, variantti lys 1300-luvulta. Lys hävisi välillä käytöstä, mutta esiintyy uudelleen 1800-luvulla. Variantti fleur de luce on joskus ymmärretty merkitsemään ”valon kukkaa”, sillä latinan lux, luc tarkoittaa valoa. Kyseessä on kuitenkin pelkkä oikeinkirjoitusmuunnos, ei alkuperä.
Gheusi liittää kuvion nimen syntymisen Ranskan Louis VII:een, jota sanottiin Nuoreksi (suomessa Ludvig VII Nuori). Hän on ensimmäinen, jonka tiedetään varmasti käyttäneen kuviota ja häneen ”Fleur de lys” voidaan liittää myös äänteellisesti, vaikkakaan ei täysin pitävästi, kuitenkin riittävän läheisesti: ”Flor de Loys” = Fleur du Roi Louis eli Ludvig-kuninkaan kukka.
Kuten ylempänä on kerrottu, sana lis tarkoittaa ranskassa myös muita kuin liljakasveja. Sillä on myös merkitys, joka ei kuvaa kasvia, vaan liittyy ornamentin käyttöön: lis tarkoittaa ranskanliljan muotoista polttorautaa, jolla merkittiin eräistä rikoksista tuomittuja. Toimituksesta käytettiin verbiä fleurdeliser. Verbin nykymerkitys on ainoastaan orné de fleurs de lis eli "ranskanliljoin koristeltu".
Fleur de lis nykymaailmassa
Michel Pastoureaun mukaan ranskanliljan nykykäyttö kuvastaa toisinaan heraldisen perinteen jatkuvaa läsnäoloa arjessa, usein tietoisena valintana. Usein sitä käytetään myös vailla tietoa siitä, että näin pidennetään vuosisatoja vanhojen tunnusten ja merkkien ikää.
Fleur de lis on käytössä sotilaallisissa merkeissä, kuten Israelin tiedustelujoukkojen merkeissä tai kanadalaisen erikoisjoukon puvuissa ensimmäisen maailmansodan aikana. Sitä on kuvattu myös urheilujoukkueiden tunnuksiin jääkiekosta jalkapalloon, monien yliopistojen, koulujen, sekä ainakin yhden kenkätehtaan vaakunoihin ja logoihin.
Ranskanliljaa käytetään myös vähemmän perinteisesti. Se koristaa kaikenkirjavia karnevaaliasuja, ja useissa maissa taitellaan ruokaliinoja ranskanliljan muotoon. Tulanen yliopiston tutkimuksen mukaan monenikäiset ja etniseltä taustaltaan erilaiset New Orleansin asukkaat antoivat tatuoida itseensä ranskanliljan ”yhtenä kaupungin kulttuuritunnuksena” hirmumyrsky Katriinan jälkeen. Ranskanlilja koristaa myös monia levykansia ja heavy metal -yhtye Stratovarius tunnistetaan liekehtivästä ranskanliljasta.
Partiomerkki
thumb|left|Partiopoikien Maailmanjärjestön tunnuksessa näkyvät aiheet, joita käytetään useimpien kansallisten partiojärjestöjen merkeissä. Fleur de lis in useimpien partiojärjestöjen logojen pääaihe. Se edustaa partiolaisuuden tärkeää teemaa: ulkoilmaelämää ja vapaata luontoa. Kolme terälehteä tai lehteä edustavat partiolupauksen kolmijakoa: velvollisuus Jumalaa ja esivaltaa kohti, auttaa toisia ja noudattaa partiosääntöjä.
Sama symboli on kompassiruusussa pohjoisen merkkinä Flavio Giojan aloittaman perinteen mukaisesti. Partioliikkeen perustaja, Robert Baden-Powell, selitti partiolaisten omaksuneen fleur de lis -merkin sen vuoksi, että se ei poikkea suunnasta oikeaan tai vasempaan, tai vie taaksepäin, vaan johtaa oikeaan suuntaan (ja ylös).
Ranskanlilja kirjallisuudessa
Ranskanlilja esiintyy nykyfiktiossa historiallisissa ja myyttisissä yhteyksissä, kuten Dan Brownin romaanissa Da Vinci -koodi ja muissa teoksissa, jotka käsittelevät kuvitteellista Siionin luostaria. Se esiintyy myös vanhemmassa kirjallisuudessa. Tunnetuin on varmaankin henkilöhahmo Fleur de Lys Victor Hugon teoksessa Pariisin Notre-Dame: Fleur-de-Lys de Gondelaurier on aatelisperheen silkkiin ja samettiin puettu tytär. Dumas viittaa teoksessaan Kolme muskettisoturia vanhaan tapaan merkitä rikollisia lilja-raudalla. 1500-luvun englantilaisessa kirjallisuudessa fleur de lis on yleinen nimitys iiriksestä, mutta sanakirjamääritelmän mukaan toisinaan tarkoittaa liljoja tai muita kukkia.
Elina Vaaran suomennoksessa Jumalaisesta näytelmästä Dante mainitsee Ranskan liljan Kiirastulen seitsemännessä laulussa.
Kerubismi
Kerubismi on harvinainen lapsuudessa ilmenevä ja peittyvästi periytyvä tautitila, joka aiheuttaa symmetristä kasvojen luuston, erityisesti leukojen ja kasvojen alaosan, poikkeavaa suurentumista. Tämä johtuu normaalin luun tilalle kasvavasta kollageenisäikeitä ja verisuonia sisältävästä kudoksesta, joka sisältää monitumaisia jättisoluja. Tautitila on kivuton, ja se rajoittuu yleensä itsestään.
Kerubismi näkyy potilaissa vaihtelevasti. Toisinaan muutokset erottuvat vain röntgenkuvassa, toisinaan ne vaikuttavat voimakkaasti potilaiden ulkonäköön heidän ollessaan lapsia ja murrosikäisiä. Vaikka muutokset rajoittuvat yleensä kasvojen luustoon, tunnetaan tapauksia, joissa muutokset ulottuvat kylkiluihin asti. Kasvojen epämuodostumien lisäksi kerubismin seurauksena voi olla silmien asennonmuutos, ylähengitystietukos, uniapnea, puhumisen ongelmia ja puremisvaikeuksia hampaiston puhkeamisen ja kehittymisen häiriöiden vuoksi.
Kerubismin aiheuttaa geenin SH3BP2 mutaatio, joka sijaitsee kromosomissa 4pl 6.3, joka koodaa 561 aminohaposta koostuvaa proteiinia. Taudin ensimmäinen kuvaaja oli W. A. Jones, joka myös nimesi sen vuonna 1933. Nimen lähtökohtana oli potilaiden ulkonäkö, joka muistuttaa ylöskääntyneine silmineen renessanssimaalausten pulleaposkisia puttohahmoja, joita usein – vaikka väärin – nimitetään kerubeiksi. Kerubismin esiintyvyyttä ei tunneta, eikä sitä ole tapausten erilaisuuden vuoksi helppo määrittää. Vuoteen 2010 asti maailmalla tunnetaan yhteensä kaikkiaan noin 300 tapausta.
Seepia (väri)
Seepia on samannimisen mustekalan (Sepia officinalis) mustenesteestä valmistettu tummanruskea väriaine tai sitä vastaava synteettinen pigmentti.
Seepiaa on luultavasti käytetty väriaineena jo antiikin aikoina. Keskiaikaisissa käsikirjoituksissa käytettiin usein seepiamustetta, ja 1600-luvulta alkaen seepiaa käytettiin karttojen painamiseen. Kuvataiteessa seepia tuli suosituksi 1700-luvulla, etenkin maisemamaalauksessa. Seepia on ollut myös suosittu varhaisten valokuvien ja elokuvien sävytyspigmentti, ja useissa nykyisissä digikameroissa ja kuvankäsittelyohjelmissa onkin valmiina seepiatoiminto, jolla kuville saadaan vanhahtava ja nostalginen sävy.
PEKKA
PEKKA eli pioneerierikoiskalustoajoneuvo on Suomen maavoimien pioneerikäyttöön valmistettu ajoneuvo. PEKKA soveltuu monenlaisiin suluttamis-, linnoitus- ja raivaustöihin. Hyvien maasto-ominaisuuksiensa vuoksi se ei ole rajoittunut vain teillä liikkumiseen.
Tekniset tiedot
Eräitä PEKKA-ajoneuvon ominaisuuksia:
Lähteet
Suomen puolustusvoimat: Pioneerierikoiskalustoajoneuvo PEKKA
Conlog Oy: PEKKA Pioneerierikoiskäyttöajoneuvo
William Moseley
thumb|right|William Moseley William Peter Moseley (s. 27. huhtikuuta 1987 Sheepscombe, Gloucestershire) on englantilainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan roolistaan Peter Pevensienä elokuvissa Narnian tarinat: Velho ja leijona ja Narnian tarinat: Prinssi Kaspian. Hän on myös esittänyt pientä roolia vuoden 2002 televisioversiossa Goodbye, Mr. Chips.
Comcast
Comcast Corporation (nasdaq: CMCSA) on yhdysvaltalainen media- ja tietoliikennekonserni. Se on maan suurin kaapeli-tv-yhtiö ja toiseksi suurin Internet-yhteyksien tarjoaja. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Yhtiö kehittää laajakaistaverkkoja ja on myös mukana sähköisessä kaupankäynnissä ja televisio-ohjelmien sisällöntuotannossa.
Comcastin tytäryhtiöitä ovat muun muassa televisio- ja viihdealalla toimiva NBCUniversal ja eurooppalainen maksutelevisiopalvelu Sky.
Greatest Hits (Fleetwood Mac)
Lähteet
CD-levy 925801-2 (Warner, 1988)
Paratiisimonarkki
Paratiisimonarkki (Terpsiphone paradisi) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Paratiisimonarkkia tavataan Itä-, Kaakkois- ja Etelä-Aasiassa. Lajin on kuvattu olevan levinneisyysalueellaan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aulis Karvonen
Eino Aulis Karvonen (13. joulukuuta 1939 Halsua – 29. kesäkuuta 2018 Veteli) oli suomalainen pesäpalloilija.
Halsuan Toivoa edustanut Aulis "Kippura" Karvonen valittiin 1967 vuoden parhaaksi pesäpalloilijaksi ja vuoden lukkariksi. Mestaruussarjassa Aulis pelasi vuosina 1961, 1967, 1968 ja 1970. Itä–Länsi-otteluun Karvonen valittiin kerran ja Liitto–Lehdistö-otteluun kahdesti.
Pesäpalloilija Allan Karvonen oli hänen veljensä.
I Heart Huckabees
I Heart Huckabees (tyyliteltynä I ♥ Huckabees) on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 2004. Elokuvan tuotti ja ohjasi David O. Russell.
Peterskirche
pienoiskuva|Korkea alttari Peterskirche (eli St. Peterskirche, suomeksi Pyhän Pietarin kirkko) on Münchenin keskustassa sijaitseva roomalaiskatolinen kirkko. Se on Münchenin keskustan vanhin kirkkorakennus.
Historia
Ennen Münchenin kaupungin perustamista vuonna 1158 alueella oli pienempi kirkko. Munkit asuivat 700-luvulla kirkon ympärillä mäellä nimeltä Petersbergl. Romaanista tyylisuuntaa edustanut kirkko vihittiin käyttöön 1100-luvun lopussa, mikä laajennettiin goottilaistyyliseksi hieman ennen koko rakennuksen tuhonnutta vuoden 1327 suurta tulipaloa. Uudelleenrakennuksen jälkeen kirkko vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1368. Kirkkoon rakennettiin 1600-luvun alussa 91-metrinen torni, ja kirkkoon tehtiin barokkikuori.
Kirkon sisätiloja hallitsee korkea alttari, johon kuvanveistäjä Erasmus Grasser kuvasi Pyhän Pietarin hahmon. Muut mestariteokset kaikilta ajanjaksoilta ovat viisi Jan Polackin goottilaista maalausta ja useita Ignaz Güntherin alttareita. Johann Baptist Zimmermannin vuosina 1753–1756 maalaama kattofresko uusittiin vuosina 1999–2000.
Poikkilaakson ala-aste
thumb|Poikkilaakson ala-aste Poikkilaakson ala-aste sijaitsee Helsingin Jollaksessa. Koulu on valmistunut vuonna 2001. Koulurakennuksessa sijaitsee esikoulu ja luokat 1–6. Koulun luokat on nimetty Taru sormusten herrasta -trilogian mukaan, eli koulussa on mm. Rautapiha, Tornikukkula, Sinivuori ja Itämantu. Koulussa oli noin 270 oppilasta lukuvuonna 2006–2007. Koulu on ilmaisutaitopainotteinen.
Lähteet
60.16657°N, 25.08216°W
Adrian Sînă
pienoiskuva|Adrian Sînă vuonna 2015. Adrian Claudiu Sînă (s. 18. huhtikuuta 1977 Baia Mare, Romania) on romanialainen laulaja, musiikkituottaja ja Akcent-yhtyeen perustajajäsen.
Sînă aloitti musiikkiuransa DJ:nä kotikaupunkinsa diskoissa. Myöhemmin hän siirtyi DJ:ksi paikalliselle radioasemalle, ja sieltä edelleen Romanian pääkaupungissa Bukarestissa toimivan radion palvelukseen. Hänen ja Andu Campun juontama radio-ohjelma Alege ce urmeaza nousi maan suosituimpien radio-ohjelmien joukkoon. Vuonna 1999 Sînă perusti Akcent-yhtyeen yhdessä Ramona Bartan kanssa. He julkaisivat vuonna 2000 albumin Senzatia, joka sisälsi muun muassa hittikappaleen Ultima vara. Barta kuitenkin hylkäsi yhtyeen ja Sînă palasi radiotöihin.
Aaro Itkonen
Aaro Leonard Itkonen (29. syyskuuta 1877 Kuopio – 16. tammikuuta 1934 Savonlinna) oli suomalainen näyttelijä ja pienliikemies. Hän työskenteli Viipurin ja Oulun teattereissa.
Adrian Sînă
Parin vuoden jälkeen Sînă kuitenkin alkoi koota uutta Akcentia. Ensimmäisenä hän pyysi mukaan vanhan ystävänsä Sorin Ştefan Brotnein. Myöhemmin yhtyeeseen liittyivät myös Marius Nedelcu ja Mihai Gruia. Akcentin ensimmäinen levytys uudella kokoonpanolla ilmestyi vuonna 2002.
Aaro Itkonen
Elämä ja ura
Aaro Itkonen syntyi Kuopion lääninrovastin seitsemänneksi lapseksi. Hän opiskeli lyseossa ja kauppakoulussa. Itkonen aloitti näyttelijän uransa Viipuriin perustetussa Suomalaisessa Maaseututeatterissa 22-vuotiaana, ja työskenteli siellä kuusi vuotta. Hänen vahvuuksiaan olivat hyvä lauluääni ja ulkomuoto sekä muuntautumiskyky. Runsaan alkoholinkäyttönsä takia hänet erotettiin teatterista pariin otteeseen. Lopullisesti kiinnitys irtisanottiin 1905. Itkonen siirtyi Oulun Työväen Näyttämölle ja toimi sen johtajana vuosina 1906–1907. Johtajakautensa jälkeen hän näytteli samaisessa teatterissa seitsemän vuotta.
Aaro Itkosen aviopuoliso Aili Törnqvist työskenteli myös Maaseututeatterissa. Heille syntyi lapset Amalia ja Bertil, jotka kuolivat alle 20-vuotiaina. Liitto päättyi eroon 1911. Itkonen tapasi Turun Teatterin puvustossa työskennelleen Mimmi Grönroosin, mutta heidän rakkautensa karahti kiville. Suhteesta syntyi tytär, näyttelijänä mainetta niittänyt Hilkka Helinä, marraskuussa 1916. Tuolloin Aaro Itkonen oli luopunut näyttelijän urastaan ja siirtynyt kaupan palvelukseen. Vuonna 1919 hän avioitui varakkaan viipurilaiskauppiaan kanssa ja muutti Savonlinnaan, missä hän aloitti liikemiehen uransa. Itkonen kuoli hukkumalla tammikuussa 1934.
Jacques Marinelli
Jacques Marinelli (s. 15. joulukuuta 1925) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän piti vuoden 1949 Ranskan ympäriajossa Maillot jaunea kuuden päivän ajan ja sijoittui lopulta kokonaiskilpailun kolmanneksi. Edelle ylsivät italialaiset Fausto Coppi ja Gino Bartali.
Marinellin muihin saavutuksiin lukeutuu Dauphiné Libérén kuudennen ja seitsemännen etapin voitot vuodelta 1950. Kilpauransa jälkeen hän toimi Melunin pormestarina.
Goljat
Kuvaus
Raamatun kertomuksessa (1.Sam. 17:1–58) jättikokoinen ja raskaasti aseistautunut Goljat haastaa kenet tahansa israelilaisen soturin kaksintaisteluun oman armeijansa puolesta ja ratkaisemaan näin koko taistelun. Kun kuningas Saulin riveistä ei löydy rohkeaa soturia, nuori ja Goljatia paljon pienempi paimenpoika, veljiensä avustajaksi taisteluun tullut Daavid ottaa haasteen vastaan. Hän ilmoittaa taistelevansa Jumalan nimissä. Hän linkoaa kiven Goljatin otsaan sekä tappaa ja mestaa maahan kasvoilleen kaatuneen Goljatin tämän omalla miekalla. Filistealaiset pakenevat, ja Daavid vie Goljatin pään mukanaan Jerusalemiin. Myöhemmin Daavidista tulee yhdistyneiden israelilaisten kuningas.
Myöhemmin toisessa Samuelin kirjassa (21:19) kerrotaan, että Goliatin tappoikin mies nimeltä Elhanan. Tämä on tulkittu kahdella tavalla: joko niin että Elhanan oli Daavidin oikea nimi, tai niin että Elhanan oli alkuperäisessä tarinassa Goljatin tappaja, ja myöhemmät Daavidin dynastian tukijat ovat vaihtaneet hänet Daavidiksi. Raamatun Daavid-kertomuksissa on myös muita jatkuvuusongelmia, jotka viittaavat redaktion pitkään historiaan. Ensimmäisessä aikakirjassa (20:5) kerrotaan Elhananin, Jairin pojan, surmanneenkin Goljatin veljen Lahmin.
Goljatin pituus vaihtelee eri lähteissä, ja pituusmitatkaan eivät tuolloin olleet vakiintuneet. Raamattu kertoo Goljatin pituudeksi kuusi kyynärää ja yhden vaaksan. Septuagintan ja historioitsija Josephuksen perusteella Goljat oli 205 senttimetrin pituinen.
Tausta
Kertomuksen piirteet viittaavat siihen, että se on viimeistelty Babylonin vankeudessa 500-luvulla eaa. Goljat kuvataan sotisovassa, joka muistuttaa kreikkalaisten hopliittien varustusta. Sitä alkoi esiintyä kreikkalaisten palkkasotureiden käytössä Lähi-idässä vasta 600-luvulla eaa., vuosisatoja Daavidin jälkeen. Arkeologisten löytöjen perusteella filistealaisten Daavidin aikoina käyttämä varustus oli erilainen. Heillä ei esimerkiksi ollut pronssikypäriä tai metallisia säärisuojuksia, ja he kantoivat vain yhtä keihästä. Vasta 600-luvun eaa. kreikkalaisilla hopliiteilla oli käytössään samanaikaisesti kaikki se, mitä Goljatkin käytti.
Kreikkalaista vaikutusta on nähty myös siinä, että Daavidin ja Goljatin tarina muistuttaa paljon Lähi-idässä samoihin aikoihin tunnetuksi tulleen kreikkalaisen Homeroksen Iliaan tarinoita. Goljat kuvataan samoin kuin Iliaan Akhilleus, ja myös Iliaassa oli samankaltaisten kaksintaistelujen kuvauksia.
Jotkut ovat nähneet Goljatin nimellä yhteyden lyydialaiseen nimeen Alyattes, joka oli myös Lyydian kuninkaan nimi.
Merkitys
Daavidin voitto Goljatista on yksi monista juutalaisista kirjoituksista, joissa uskollisuus Jumalalle riittää voittoon sodassa pelkkien aseiden sijaan. Kirjoittajat myös esittävät Daavidin paremmassa valossa hallitsijana kuin kuningas Saulin. Daavidin ja Goljatin taistelusta on tullut yleinen vertauskuva sille, kuinka altavastaaja pystyy päihittämään vahvemman ennakkosuosikin.
Empire: Total War
Empire: Total War on Creative Assemblyn kehittämän ja Segan julkaiseman Total War -strategiapelisarjan viides osa. Peli julkaistiin maaliskuun alussa 2009. Aikaisempien Total War -pelien tapaan pelaaminen jakaantuu vuoropohjaiseen karttastrategiaan ja reaaliaikaiseen taistelukenttätoimintaan, uutuutena sarjan aiempiin peleihin ovat laivoilla käytävät meritaistelut. Empire: Total Warissa on kaikki samat pelimuodot kuin edeltäjässään Medieval 2: Total Warissa, mutta siihen on lisätty 4-osainen Road to Independence -pelimuoto, joka alkaa Jamestownin siirtokunnan perustamisesta. Toinen osa keskittyy brittien taisteluun Ranskaa ja näiden intiaaniliittolaisia vastaan, kun taas kolmannessa osassa kolmetoista siirtokuntaa johdetaan sotaan Isoa-Britanniaa vastaan Yhdysvaltain vapaussodassa. Pelaamalla läpi jokaisen osan pelaaja saa käyttöönsä Yhdysvallat hieman täyttä kampanjaa lyhyemmässä pelimuodossa. Historiallisia taisteluita on pelissä kolme, joista kaksi ovat meritaisteluita.
Aikakausi
Aikaisemmat Total War -pelit ovat keskittyneet feodaaliseen Japaniin, antiikin Roomaan ja keskiajan Eurooppaan, sekä uuteen maailmaan, Empire: Total War tulee lähemmäksi nykyaikaa sijoittuen pääosin 1700-luvun Eurooppaan sekä merentakaisiin siirtomaihin eli Intiaan sekä Pohjois- ja Väli-Amerikkaan.
Kampanja
Kampanja-pelimuodossa pelaaja valitsee yhden 11 pelattavissa olevasta päävaltiosta. Jokaisella valtiolla on vuoden 1700 mukaiset provinssit, jolla jokaisella on oma läänipääkaupunkinsa. Esimerkiksi Ruotsille kuuluvan Suomen läänin pääkaupunki on Turku (Åbo) ja sen sisällä on monia pieniä kyliä kuten Helsinki, Kokkola ja Vaasa, joita pystyy erikoistamaan: esimerkiksi sisämaan kylistä voi tehdä kouluja tai erilaisia käsityöläiskyliä, kun taas rannikkokylän pystyy valjastamaan kauppa- tai kalastussatamaksi, jolloin siellä ei voida rakentaa yhtä voimakkaita sotalaivoja kuin sotalaivatelakalla, mutta taloudellinen hyöty on suurempi. Aikakauden mukaisesti merirosvolaivojen nimet ovat historiallisia, esimerkiksi Queen Anne's revenge ja Flying Dutchman. Valtion on oltava tyytyväinen, jotta uusia kaupunkeja rakentuisi. Satamista voi kehittyä kauppa- tai kalastussatamia tai telakoita ja kaupungeista kouluja, kirkkokouluja, maatiloja tai teattereita. Kampanjapeli on vuoropohjainen ja se käsittää koko 1700-luvun. Yksi vuoro kestää kuusi "pelimaailmakuukautta" ja alkaa joko kesästä tai talvesta. Kun pelaaja on tehnyt siirtonsa, on tekoälyn vuoro. Lyhyt kampanja kestää vuodesta 1700 vuoteen 1750 ja pitkä vuodesta 1700 vuoteen 1800.
Empire: Total Warin kampanjapeliin on lisätty teknologiapuu, jossa on kolme välilehteä: sodankäynti, johon kuuluvat maa- ja merivoimien varusteita parantavat teknologiat, talous, johon kuuluvat erilaiset parempaa viljasatoa tuottavat menetelmät sekä teollistumisteknologiat. Kolmas välilehti on filosofia, johon kuuluvat erilaiset aatteet. Aatteet, kuten esimerkiksi ihmisoikeudet kuitenkin lisäävät julkisia levottomuuksia ja kansan vaatimuksia paremmille oloille, joten etenkin pitkän kampanjapelin loppuvaiheessa vallankumousriski on jo huomattava. Teknologioiden keksimiseen tarvittavia keksintöpisteitä tuotetaan kouluissa ja niiden lukumäärä määräytyy koulun koon mukaan. Jos valtiolla on kaksi koulua, on mahdollista keksiä samaan aikaan kaksi teknologiaa, jos kouluja on kolme, voidaan samanaikaisesti keksiä jopa kolme teknologiaa ja niin edelleen. Teknologioita voi myös vaihtaa muiden valtioiden kanssa tai vaatia muilta valtioilta diplomaattisesti.
Valtiomuodot ja hallitukset
Empire: Total Warissa on kolme valtiomuotoa: Kuninkaan tai keisarin totaalinen yksinvalta eli absoluuttinen monarkia, perustuslaillinen monarkia ja demokratia. Ensimmäisessä valtiomuodossa tyytyväisimpiä ovat aateliset, kun taas tavallisen kansan asema on heikko. Jos valtiomuotona on kansanvalta saa bonusta tavallisen kansan tyytyväisyystasoon. Absoluuttisessa monarkiassa hallitsijan apuna on joukko ministereitä, jotka ovat virassa kuolemaansa saakka ellei pelaaja erota ministeriä. Erottamistilanteessa erotetun ministerin viran saa ensimmäinen viidestä ministerikandidaatista. Jokaisella ministerillä on kolme mahdollista seuraajaa. Perustuslaillisessa monarkiassakin hallitsijan avuksi on nimetty joukko ministereitä. Heidät valitaan vaaleilla, eikä hallitsija voi heitä erottaa. Tästä huolimatta hallitsija voi kuitenkin halutessaan määrätä ennenaikaiset vaalit. Kaikilla ministereillä hallitusmuodosta riippumatta on erilaisia kykyjä ja ominaisuuksia, joten viroissa voi joskus olla myös kelvottomia ministereitä.