cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harjujakso
Jäätikköjoki
Vaikka jäätikköjokitunneli muodostui paikallisesti kallioperän ruhjeiden suuntaiseksi, oli sen globaalinen suunta kuitenkin riippuvainen mannerjäätikön virtaussuunnasta. Jäätikköjoelle syntyi suunta, kun sen vesi tunkeutui mannerjään halkeamiin, jotka muodostuivat liikkuvan jään murtuessa kallioperän korkeuseroissa. Toinen syy virrata kohti mannerjään reunaa, johtui siellä vallinneesta pienemmästä paineesta. Mannerjäätikön sulamisvaiheessa ohenevan jään reuna-alueiden pohjalla oli matalampi paine kuin paksumman jään alueilla, joten vesi virtasi korkeammasta paineesta matalampaan paineeseen päin. Jäätikkötunnelit syntyivät usein muutamien kymmenien kilometrien, joskus jopa sadan kilometrin, etäisyydellä jäätikön reunasta.
Harjujen maa-aines
Suuret mannerjäätiköt liukuivat pienempien jäätiköiden tapaan painovoiman vaikutuksesta alamäkeen ja ylempänä olevat jäätiköt työnsivät painollansa alempana olevia, mutta tasaisella alueella sijaitsevia jäätikön osia eteenpäin. Suomen alueilla mannerjäätikkö saattoi jääkauden aikana olla satoja metrejä paksu, mutta jääkauden kylmimpinä aikoina se oli lähes kolme kilometriä paksu. Jään valtava paino kalliota vasten mursi sen pintaa ja jäätikön liukuminen siirsi kalliosta irronneet lohkareet mukanaan. Liukuvan jäätikön mukaan tarttui lohkareiden lisäksi myös kiviä, soraa, hiekkaa, silttiä, hiesua ja savea (katso maalajit). Tämä aines jäätyi joskus takaisin kallion pintaan ja muodosti mannerjäätikön pohjalle moreenikerroksia.
Harjuissa oleva kiviaines ei ole moreenia, vaan se on selvästi vedessä huuhtoutunutta maa-ainesta, joka on lisäksi lajittunutta. Se kiviaines, joka joutui jäätikkötunnelin virtaavan veden mukaan, huuhtoutui virran vetämänä eteenpäin. Moreenissa oleva savi värjäsi veden sameaksi, kevyt hiekka ja siltti pyöri virran mukana valtoimenaan, sora ja kivet pyöriskelivät jäätikköjoen pohjaa myöten veden virran kuljettamina. Jäätikköjoen suvannoissa jäivät kivet ja sora makaamaan tunnelin pohjalle, mutta hiekka, siltti, hiesu ja savi jatkoivat eteenpäin. Virta hiljeni joskus tunnelin laajentuessa, mutta usein hiljeneminen tapahtui vasta jäätikötunnelin suuaukon ulkopuolella. Kun virta asteittain hiljeni, laskeutui tunnelin pohjalle ensin hiekka ja sitten siltti ja hiesu. Savi kulkeutui hitaastikin virtaavan veden mukana ulos mannerjäätikön tunnelista esimerkiksi jääjärveen tai muinaiseen Itämereen eli Baltian jääjärveen. Vasta siellä alkoi savi laskeutua vesistön pohjalle muodostaen savimaakerroksen.
Jäätikkötunnelin virtausnopeuksia voidaan tutkia harjujakson poikkileikkauksia tutkimalla. Hiekan- ja soranotto synnyttää suuren sorakuopan, jonka reunoja tutkimalla saadaan harjun sisäosista käsityksen. Tunnelin pohjalle ensiksi painuneet pyöristyneet kivet löytyvät harjun pohjalta, sora ja hiekka kivien päältä ja ylin kerros on yleensä hienoa hiekkaa. Kun jäätikkötunnelin seinämät sulivat pois, valui päällä oleva hiekka alas pitkin harjun rinteitä peittäen harjun sivut kokonaan. Tämä tapahtui usein vedenpinnan alla, joten harjun rinteistä tuli veden alla melko jyrkkiä. Kun harju kohosi maankohoamisen seurauksena vedestä, muovasi aallokko harjun rinteitä vielä kerran.
Harjun ja harjujakson ikä
Mannerjään reuna perääntyi Suomessa viime jääkauden lopussa 100–300 metriä vuodessa, joskus jopa puoli kilometriä vuodessa. Perääntyminen tapahtui kesäisin, kun reunasta lohkesi jääkappaleita sortumalla tai irtoamalla sekä lämpiminä päivinä sulaamalla. Talvella jäätikkö ei enää sulanut ja sen reuna saattoi jopa liukua etenpäin, mutta kesän ja talven yhteisvaikutus näkyi maastossa reunan perääntymisenä. Jään alta paljastuneet harjuselänteet ja jään reunan eteen purkautuneet hiekka- ja kivimassat muodostivat jään eteen vuosittaisen muodostuman. Seuraavana kesänä syntynyt muodostuma sijoittui edellisvuoden muodostuman taakse. Kun mannerjään reuna perääntyi vuosittain näin, syntyi peräkkäisiä muodostumia, jotka ovat harjujakson eri-ikäisiä kohtia. Kun Etelä-Suomessa jään reuna saattoi perääntyä 350–400 metriä vuodessa, oli Pohjois- ja Itä-Lapissa reunan perääntymisvauhti samaan aikaan 140–170 metriä vuodessa. Harjujakson toinen pää on siten paljon vanhempi kuin sen toinen pää. Jos harjujakso on muodostunut pohjois-etelä-suuntaiseksi, on jäänreunan perääntymisvauhti täytynyt vaihdella eri aikojen ilmaston vaikutuksesta sekä syntyneen harjunosan leveysasteen mukaisesti.
Harju tai harjuselänne
Harjujaksoon syntyi aina silloin harju, kun jäätikköjoen virtaus hiljeni riittävästi jo tunnelissa. Silloin raskaampien kivien ja soran päälle kertyi myös hiekkaa. Se täytti koko jäätikkötunnelin pohjan ja alkoi kasaantua korkeammaksi muodostumaksi. Hiekalla täyttyminen lakkasi, jos otolliset olosuhteet katosivat. Eräs syy oli esimerkiksi tunnelin romahtaminen aikaisemmasta kohtaa ja uuden lasku-uoman syntyminen. Kun sivustoja tukevat jäät sulivat tai lohkesivat pois, valui muodostelman sivuille hiekkaa ja se peitti alle jääneen kivikon näkyvistä. Veden alla tapahtuneen harjun muodostuminen tunnistaa usein sen jyrkistä rinteistä, sillä veden alla on hiekalla suurempi rinnekulma.
Suisto- eli deltatasanne tai delta
Jäätikköjokimuodostumana deltatasanne syntyi jäätikköjoen suuaukon eteen matalaan veteen. Jäätikköjoki toi paikalle niin paljon soraa ja hiekkaa, että sen kerrostumat kohosivat lähes vedenpinnan tasolle. Vesi virtasi matalassa suistossa nopeasti ja kuljetti hiekan, hiesun ja saven kauaksi jäätikköjoen suuakosta. Vasta, kun virtaava vesi saavutti deltan reunan ja vajosi deltan rinnetta alas syvempään veteen, pysähtyi maa-aineksen kuljetus ja deltan reuna oli taas laajentunut hieman. Delta muodostui laajaksi, mikäli jäätikköjoen suuaukko pysyi pitkään saman suiston edessä. Harjujaksojen yhteydessä tavattavat deltat ovat siis fossiilisoituneita suistoja. Näitä deltoja löytyy harjujaksojen varrelta ja jäätiköiden reunamuodostumien yhteydestä.
Sanduri
Fossiloitunut sanduri on muodostunut samalla tavalla kuin fossiloitunut suisto, mutta sillä erolla, että sanduri syntyi kuivalle maalle ja delta veden alle. Kun jäätikköjoen suuaukko päätyi veden yläpuolelle, kuljetti vesi tuomansa maa-ainekset pitkin suuaukon edessä olevia maan pinnanmuotoja pitkin. Suiston maa-ainekset muodostivat sora- ja hiekkakentän, jossa saviaines kulkeutui virtaavan veden mukana eteenpäin, mutta raskas hiekka ja sora jäivät paikalleen. Virtaava vesi uursi sorakentälle usein joenuomia, jotka haarautuivat ja yhtyneet toisiinsa kauempana. Ominaista oli myös uomien eroosio ja sen seurauksena joenuomien meanderoituminen. Sandurikenttä jäi aina lievästi kaltevaan asentoon, joka vietti poispäin jäätikköjoen suuaukosta. Fossiilisia sandureja esiintyy Suomessa eniten korkeamman rannan yläpuolisilla alueilla, millä tarkoitetaan jääkauden päättymisen aikoina Itämeren rannikoiden ranta- ja maa-alueita.
Subglasiaalinen uoma
Jäätikköjoki hakeutui usein maaston matalimpiin kohtiin, sillä vedenpaine on siellä suurin ja veden nopeus jäätikkötunnelissä kasvoi siellä. Huuhtominen puhdisti kallion ja mannerjään välistä moreenin ja kuljetti sen eteenpäin jäätunnelissa. Vasta mannerjäätikön reunan läheisyydessä jäätikköjoen virtausnopeus hiljeni. Tällöin kivi-, sora- ja hiekka-aines laskeutuivat jäätikköjoen pohjalle. Joskus löydetään harjujakson alueelta kohtia, missä ei esiinny harjua, deltaa tai sanduria. Tämä saattaa johtua siitä, että mannerjäätikön reuna oli toisaalla romahtanut ja jäätikköjoki oli ottanut uuden uoman, mistä se purkautui ulos jäätikön alta. Silloin jäätikkötunneliin ei ollut ehtinyt kertymään soraa tai hiekkaa ja kun jäätikkö suli jäi maastoon näkyviin uoma. Tällaiset uomat ovat tavallisesti harjujakson suuntaisia ja voivat yhdistää eri harjut toisiinsa. Uomia uomia esiintyy monesti laaksoissa ja järvien syvänteinä. Osa subglasiaalisista uomista sijaitsevat tunturien rinteillä, kun jäätikköjoki on virrannut jäätikön sisällä mäenrinnettä ylös.
Suomessa
Suomen pinta-alasta on harjuja noin 5 %, mutta ne ovat silti maisemamme näkyvintä osaa. Harjujaksoja esiintyy kaikkialla yleensä 10–20 kilometrin välein ja suurempien harjujaksojen suuntat ovat rinnakkaiset viereisiin harjujaksoihin nähden. Lounais-Suomessa harjujaksojen suunnat ovat yleensä luode-kaakko-suuntaisia. Eteläisessä Kaakkois-Suomessa ne ovat pohjois-etelä-suuntaisia, Pohjois-Satakunnassa ja Pohjamaalla ne ovat likimain pohjois-etelä-suuntaisia, Kainuussa lähes itä-länsi-suuntaisia ja Pohjois-Lapissa koillis-luode-suuntaisia. Harjujaksojen suuntaukset seuraavat mannerjäätikön jääkauden päättymisen ajan virtaussuuntia.
Suomen huomattavimpia harjujaksoja ovat esimerkiksi: (pituudet )
Mäkilammi (Jämsä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 170,9 metriä mpy.
Veikko Helle
Veikko Kullervo Helle (11. joulukuuta 1911 Vihti – 5. helmikuuta 2005 Lohja) oli yksi aikansa keskeisistä sosialidemokraattisista suomalaispoliitikoista.
Elämä
Veikko Helteen vanhemmat olivat puuseppä, kansanedustaja Edvard Helle ja Alina Aleksandra Videll. Helle kävi kansakoulun ja vuonna 1932 Työväen Akatemian. Helle työskenteli puuseppänä isänsä puusepänliikkeessä sekä Matti Kuuselan tehtaalla Hyvinkäällä. Hän oli myöhemmin itsenäisenä liikkeenharjoittajana vuoteen 1951 saakka.
Helle seurasi isänsä jalanjäljissä myös työväenyhdistykseen, kunnallispolitiikkaan ja myöhemmin eduskuntaan. Hän aloitti uransa politiikassa vuoden 1936 kunnallisvaaleissa ja hän eteni hiljalleen vaativampiin tehtäviin. Hän oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1983, hallituksessa hän istui neljästi, eduskunnan puhemiehistöön hän kuului yhtäjaksoisesti 1972–1983 ja toimi eduskunnan puhemiehenä 1976–1978. Lisäksi hän toimi useita kertoja tasavallan presidentin valitsijamiehenä.
Helle oli toinen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri ja myöhemmin työvoimaministeri Mauno Koiviston I hallituksessa 1970, työvoimaministeri ja pääministerin sijainen Ahti Karjalaisen II hallituksessa 1970–1971, työvoimaministeri Rafael Paasion II hallituksessa 1972 ja työvoimaministeri Kalevi Sorsan III hallituksessa 1982–1983.
Helle pyrki SDP:n puheenjohtajaksi vuoden 1963 puoluekokouksessa, mutta hävisi äänestyksen Rafael Paasiolle. Puolueen sisäisissä kiistoissa hän lukeutui oikeiston, Väinö Tannerin ja Väinö Leskisen kannattajiin. Ministerin arvonimen Helle sai vuonna 1986.
Helle tunnettiin aikanaan puhujanlahjoistaan ja herrasmiesmäisestä, vaatimattomasta käytöksestään. Hänellä oli tapana esitellä itsensä sanoilla ”puuseppä Suomen eduskunnasta”. Helle nautti koko uransa ajan arvostusta yli puoluerajojen.
Tomahawk (albumi)
Tomahawk on samannimisen superyhtyeen debyyttialbumi. Albumi on konseptialbumi, joka kertoo sarjamurhaajasta, joka albumin lopussa jää kiinni.
Veikko Helle
Elämä
Helle oli Vihdin kunnanvaltuuston jäsen 52 vuotta 1937–1988 ja kunnanvaltuuston puheenjohtaja 1958–1976. Hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 1964–1970.
Jodie Whittaker
Jodie Auckland Whittaker (s. 17. kesäkuuta 1982) on englantilainen näyttelijä. Hän näytteli Tohtoria (The Doctor) Doctor Who -sarjassa vuosina 2017–2022.
Varhainen elämä
Whittaker syntyi vuonna 1982 Skelmanthorpessa. Hän opiskeli Shelleyn yliopistossa, ja valmistui vuonna 2005 Guildhall School of Music and Dramasta näyttelijäksi.
Ura
Hän tuli tunnetuksi vuonna 2006 ensimmäisestä elokuvaroolistaan Venus-elokuvassa, josta hän oli ehdolla British Independent Film Award ja Satellite Award -palkintojen saajaksi. Sen jälkeen hän on näytellyt muun muassa tieteiselokuvassa Attack the Block (2011), Black Mirror -sarjan The Entire History of You -jaksossa (2011) sekä Beth Latimeria rikossarjassa Broadchurch (2013–2017). Broadchurch-sarjan myötä Whittakerin arvostus kasvoi.
16. heinäkuuta 2017 BBC julkisti, että Whittaker näyttelee 13. Tohtoria (ensimmäinen naispuolinen Tohtori) brittiläisessä science fiction -sarjassa Doctor Who vuodesta 2017 lähtien. Hänen ensiesiintymisensä sarjassa nähtiin vuoden 2017 joulujaksossa Olipa kerran - ja toisenkin (Twice upon a time).
Yksityiselämä
Whittaker meni naimisiin vuonna 2008 amerikkalaisen näyttelijän Christian Contrerasin kanssa. Heidän ensimmäinen lapsensa syntyi huhtikuussa 2015.
Whittakerin Downin syndroomaa sairastava veljenpoika Harry Whittaker esitti Leo Goskirkia televisiosarjassa Emmerdale ennen kuolemaansa kolmen vuoden ikäisenä vuonna 2014.
Runrig
Runrig on skotlantilainen rock-yhtye, jonka perustivat veljekset Rory ja Calum MacDonald 1973. Yhtye tunnetaan gaelinkielisten sanoitusten yhdistämisestä rock-musiikkiin sekä gaelinkielisen kulttuurin edistämisestä.
Yhtyeen laulajana vuoteen 1997 asti toiminut Donnie Munro erosi yhtyeestä alkaessaan tavoitella poliittista uraa Työväenpuolueen (Työväenpuolue ) ehdokkaana. Yritys ei onnistunut. Myöhemmin myös yhtyeen kosketinsoittaja Peter Wishart lähti poliittiselle uralle Skotlannin kansallispuolueen edustajana.
Erkki Pohjanheimo
pienoiskuva|Erkki Pohjanheimo vuonna 2012.
Erkki Juhani Pohjanheimo (s. 28. tammikuuta 1942 Multia) on suomalainen televisiotuottaja ja -ohjaaja sekä laulaja.
Vuonna 1959 Pohjanheimo osallistui Tampereella laulukilpailuun, mutta ei sijoittunut. Tamperelainen orkesterinjohtaja Eino Vuori otti kuitenkin hänet solistiksi yhtyeeseensä. Pohjanheimo kiersi tanssipaikkoja taiteilijanimellä Juhani Heimo. Päästyään ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta vuonna 1960 Erkki muutti perheensä luo Helsinkiin. Muu perhe oli siirtynyt pääkaupunkiin jo vuonna 1959, kun isäpuoli, näyttelijä Leevi Kuuranne, oli kiinnitetty Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin, nykyiseen Helsingin kaupunginteatteriin.
Laulu-ura
31. heinäkuuta 1960 Pohjanheimo osallistui Helsingin Kulttuuritalolla järjestettyyn Iskelmälaulun SM-kilpailuun, jossa hän sijoittui toiseksi. Syksyllä 1961 Pohjanheimo voitti Suosikki-lehden levylaulukilpailuun. Voiton perusteella hän pääsi helmikuussa 1962 levyttämään singlen "Tuuli vain" / "Kättä vastakkain". Pohjanheimon läpimurto tapahtui levyllä "Kutsukaa tri Casey" (John D. Loudermilk: Callin' Doctor Casey) 1963. Vuonna 1963 hän voitti Pohjoismaisen laulukilpailun Kööpenhaminassa. Kilpailusävelmä oli "If I Loved You" (Hammerstein-Rodgers). Samassa kilpailussa Monica Aspelund tuli toiseksi. Toivo Kärjen originaalisävellyksiä Pohjanheimo levytti kolme, vuosina 1963-1965.
Vuonna 1965 Pohjanheimo osallistui Rostockin kansainväliseen laulukilpailuun Suomen edustajana yhdessä Katri Helenan kanssa. Pohjanheimo lauloi omat levytyskappaleensa "Lapin taikarummut" (Toivo Kärki - Reino Helismaa) ja "Niin paljon kuuluu rakkauteen" (Sammy Fain - Paul Francis Webster - Saukki). Katri Helena sijoittui 412 pisteellä neljänneksi ja Pohjanheimo 410 pisteellä viidenneksi. Kilpailun voitti norjalainen Wencke Myhre 528 pisteellä.
Vuonna 1964 Jorma Weneskoski otti Pohjanheimon talliinsa, Weneskoski-Tuotantoon, ja oman yhtyeensä solistiksi. Sittemmin Pohjanheimolle koottiin oma tanssiorkesteri, jonka kanssa hän esiintyi tanssipaikoissa ympäri Suomen aina vuoteen 1968 asti. Sen jälkeen laulutoiminta on jatkunut freelancerina.
Televisiotyö
Vuonna 1961 Erkki Pohjanheimo hyväksyttiin Suomen Television kameramieskurssille, ja hän työskenteli kameramiehenä Yleisradiossa viisi vuotta. Vuodesta 1966 alkaen Pohjanheimo toimi TV1:n Viihdetoimituksessa, ensin ohjaajana ja sittemmin myös toimittajana, tuottajana, käsikirjoittajana ja vuosina 1987–1991 toimituksen päällikkönä seuraten Heikki Seppälää. Vuosina 1993–1995 Pohjanheimo ja tuottaja-ohjaaja Aarno Cronvall vastasivat TV1:n Kansainvälinen musiikki -toimituksesta. Vuonna 1997 Pohjanheimo jätti TV1:n ja perusti oman tuotantoyhtiön, Sunny Notes Oy:n.
Yleisradiossa Pohjanheimo ohjasi ja tuotti lukuisia viihde- ja musiikkiohjelmia sekä draamatuotantoja, joukossa mm. Pohjanheimon ohjelmiin kuuluu myös monia dokumentteja ja henkilökuvia muun muassa kuvataiteilija Eino Rautaruohosta (1969 ), säveltäjä Erkki Salmenhaarasta (1966), säveltäjä Einojuhani Rautavaarasta (1966) , säveltäjä Bengt Johanssonista (1966) , säveltäjä Valto Laitisesta (1971) , oopperalaulaja Matti Salmisesta (1974) , King’s Singers -lauluyhtyeestä (King's Singers ja Valkeat yöt, 1994) ja Neuvostoliiton kansantaiteesta (muun muassa 800 vuotta luomisen riemua (1978), Bandura – Ukrainan laulava puu (1981), Pikku varsan tanssi / Moldavia (1983), Tibiteikka – Uzbekistanin kansantaidetta (1987)).
Pohjanheimo ohjasi televisiolle useiden kansainvälisten kuuluisuuksien konsertteja, joukossa Spencer Davis Group (1967), Cilla Black (1970) , Benny Goodman (1975) , Lionel Hampton (1975) , Lena Horne (1978) , Sarah Vaughan (1978) , Montserrat Caballé ja José Carreras (1991) , Natalie Cole (1992).
Kotimaiset ja ulkomaiset televisiokilpailut
Erkki Pohjanheimo oli monena vuonna mukana tuottamassa ja ohjaamassa Eurovision laulukilpailuja sekä toimi Yleisradion edustajana Euroopan yleisradioliiton (EBU) kokouksissa ja Eurovision laulukilpailun Suomen tuottajana. Vuonna 1995 Indonesian televisio TVRI kutsui hänet tuottamaan ja suunnittelemaan kansainvälisen, kolmi-iltaisen laulukilpailun, Indonesia International Song Festivalin.
Pohjanheimon ja Vesa Nuotion ohjaama Love... and Marriage sai kunniamaininnan Montreux’n Kultaisen Ruusun viihdeohjelmakilpailussa (Golden Rose Festival) 1971. Vuonna 1978 Pohjanheimon ja Seppo Seppälän kansanooppera Pietarin miilu voitti Sopotin kansainvälisessä viihdeohjelmakilpailussa toisen palkinnon. Vuonna 1982 Erkki Pohjanheimon ohjaama Mikis Theodorakisin Canto General - Suuri laulu sai Venla-kunniamaininnan. Pohjanheimon, Heikki Seppälän ja Heidi Köngäksen Itsenäisyys ja rock -ohjelma voitti Venla-patsaan 1986. Pohjanheimon tuottaman ja ohjaaman ohjelman Tibiteikka – Uzbekistanin kansantaidetta kuvaus ja äänitys palkittiin kunniamaininnalla Venla-kilpailussa 1987. Sunny Notesin tuottama ja Pohjanheimon ohjaama Jukka Linkola Tentet valittiin ainoana suomalaisena ohjelmana osallistumaan Montreux’n Kultaisen ruusun festivaaliin 1999. Valinnan suoritti kansainvälinen ammattilaisraati.
Oma yritystoiminta
Vuonna 1997 Erkki Pohjanheimo perusti oman tuotantoyhtiön, Sunny Notes Oy:n. Yhtiön tuotantoja ovat muun muassa: Sunny Notes on tuottanut myös useita musiikkiohjelmia, kuten: Vuonna 2009 Erkki Pohjanheimo ohjasi Suomalaisen kamarioopperan tilaaman myyntivideon Vapauden vanki -nimisestä oopperasta, joka kertoo presidentti Risto Rytistä. Musiikki on Ilkka Kuusiston, libretto Markus Nummen ja ohjaus Kalle Holmbergin. Risto Rytiä esitti Jorma Hynninen ja hänen vaimoaan Tiina Lindfors. Kapellimestarina toimi Kristian Attila. Yhteistyö Suomalaisen kamarioopperan kanssa jatkui 2011, kun Erkki Pohjanheimo ohjasi myyntivideoksi Ilkka Kuusiston toisen oopperan, Nainen kuin jäätynyt samppanja. Ooppera perustuu Aino Kallaksen päiväkirjamerkintöihin, ja sen libreton teki Aino Piirola. Alkuperäisen oopperan ohjasi Jukka Kajava. Pääosissa esiintyvät Ulla Raiskio ja Sami Saikkonen, kapellimestari on Kristian Attila.
Toimitusjohtaja Erkki Pohjanheimo lopetti Sunny Notes Oy:n toiminnan 31.12.2013.
Videoalan ja artistien kouluttaja
Pohjanheimo on toiminut myös televisioalan kouluttajana muun muassa Yleisradion ammattiopistossa, Radio- ja televisioinstituutissa (RTI), Tampereen yliopistossa, Tampereen ammattikorkeakoulussa, Adultan Luovat alat -linjalla (ent. Adultan radio- ja televisio-opisto Arto), Helsingin Metropolia Ammattikorkeakoulun Elokuva ja televisio -koulutusohjelmassa (ent. Stadia/Viestintä), Turun Aikuiskoulutuskeskuksessa ja Helsingin tekniikan alan oppilaitoksessa (Heltech), joka vuoden 2013 alussa liitettiin uuteen Stadin ammattiopistoon,. Pohjanheimo on myös opettanut iskelmälaulajien esiintymistaitoja Lavatähti-kursseilla Jyväskylässä (1993–2000) ja Ikaalisten artistikoulutuksessa (Länsi-Pirkanmaan koulutustuskuntayhtymä/Aikuiskoulutus) (2002–2004).
Kirjalliset julkaisut
Erkki Pohjanheimo: Nauha pyörii ja kamera käy - Matkani levytysstudiosta tv-ohjaamoon, muistelmateos, Aurinko Kustannus Oy, 2022, ISBN 978-952-230-805-4
Perhe-elämä
Erkki Pohjanheimo on naimisissa tv-tuottaja-ohjaaja Mervi Pohjanheimon kanssa. Erkki Pohjanheimolla on edellisestä avioliitostaan kaksi tytärtä: laulaja-laulunopettaja Pauliina Pohjanheimo (Pauliina May), joka työskentelee Hollannissa, ja näyttelijä Petriikka Pohjanheimo.
Erkki Pohjanheimon vanhemmat ovat lentokapteeni Erkki Olavi Pohjanheimo (1917–1943) ja Raili Kuuranne (o.s. Valkola, ent. Pohjanheimo, 1919–2010). Isän kaaduttua koelentäjänä Tampereella Erkki Pohjanheimon äiti meni naimisiin näyttelijä Leevi Lindströmin (myöh. Leevi Kuuranne) kanssa. Pohjanheimo vietti nuoruutensa siis näyttelijäperheessä. Hänen sisaruksiaan ovat Teatterikorkeakoulun teatteritaiteen laitoksen johtaja Marja-Liisa Kuuranne-Autelo (lausuntataiteilija Malla Kuuranne) ja KOM-teatterin käyttöpäällikkö, valaistustaiteilija Jukka Kuuranne.
Diskografia
Kaikkien levyjen tiedot löytyvät täältä:
Marjaniemi (Hailuoto)
thumb|[[Marjaniemen majakka.]] thumb|Oulun yliopiston Perämeren tutkimusasema. Marjaniemi on kylä Hailuodon kunnassa ja samalla Hailuodon saaren läntisin niemi Perämerellä.
Marjaniemi on valtakunnallisestikin tunnettu hiekkarannoistaan, kalastajakylästään sekä vuonna 1871 valmistuneesta majakastaan. Marjaniemessä sijaitsivat aiemmin myös Oulun yliopiston Perämeren tutkimusasema sekä Luotsausliikelaitoksen luotsiasema, joka oli pohjoisen Perämeren luotsaustoiminnan keskus.
Marjaniemestä muutama kilometri etelään sijaitsee lomakylä Ranta-Sumppu. Saaren läpi kulkeva seututie 816 päättyy Luototalon luokse entisen luotsiaseman ja Marjaniemen majakan juurelle. Marjaniemeen on rakennettu myös nykyaikainen tuulivoimalaitos, jonka tuottama energia kattaa puolet Hailuodon sähköntarpeesta.
Marjaniemestä muodostui paikallinen merenkulun keskuspaikka vasta 1700-luvun lopulla. Vielä vuonna 1753 Marjaniemessä sijainneen 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa perustetun tilan mainitaan olleen autio. Marjaniemen asutus alkoi ensimmäisen väylämerkin ja myöhemmän tunnusmajakan valmistumisen myötä. Jo ennen vuotta 1800 Marjaniemen kalastajat toimivat luotseina lisätienestien toivossa, avustaen Ouluun pyrkiviä aluksia. Luotsaus- ja majakkatoiminta siirtyi kruunulle vuonna 1849, siihen saakka siitä vastasivat oululaiset porvarit.
Aiheesta muualla
65.04028°N, 24.56139°W
Sigurd
thumb|right|300px|Ramsundin kaiverruksen (n. 1030, [[Ruotsi) pohjalta tehty piirros kuvaa, kuinka (5) Sigurðr tappaa suurta kulta-aarretta vartioineen Fáfnir-lohikäärmeen, (1) paistaa sitten sen sydäntä ja maistaa siitä tihkunutta verta ja alkaa näin ymmärtää lintujen kieltä. (2) Linnut varoittavat Sigurðria: Sigurðrin miekan takonut seppä Reginn, joka on Sigurðrin kasvatusisä mutta myös Fáfnirin veli, suunnittelee Sigurðrin surmaamista. Tällöin (3) Sigurðr surmaa Reginnin ja (4) ottaa Fáfnirin kulta-aarteen itselleen ja lastaa sen ratsunsa Granin selkään. Vasemmalla on kuvattuna (6) Reginnin ja Fáfnirin veli, saukonhahmoinen Otr, jonka taposta Fáfnirin omima ja Reginniltä eväämä kulta-aarre oli maksettu verirahana.]]
Sigurd tai Sigurd Fafnesbane on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä sankari. Sigurd onnistuu tappamaan lohikäärme Fafnirin ja saa haltuunsa tämän aarteen. Sigurd esiintyy useissa Vanhemman Eddan sankarirunoissa sekä Völsungain saagassa ja Þiðrekr Berniläisen saagassa.
Germaanisessa mytologiassa on vastaava sankarihahmo, Siegfried, joka on myös lohikäärmeentappaja. Siegfried on Nibelungein laulun ensimmäisen osan päähenkilö. Pohjoismaisessa ja germaanisessa tarinaperinteessä on selviä eroja, mutta yhteistä niille on nuoren sankarihahmon suunnaton voima ja rohkeus.
Þorsteinn Tutinan tarina
Þorsteinn Tutinan tarina mainitsee Sigurðrin yhtenä niistä muinaisista saagasankareista, jotka viettävät tuonpuoleista aikaansa kristillisessä helvetissä. Tarinassa Sigurðr kuitenkin esitetään jaloimpana kaikista pakanallisen ajan sotureista, joka kestää myös helvetin piinat urheasti ja kaikkia muita paremmin. Flateyjarbókissa esiintyvän tarinan on katsottu seuraavan augustinolaista maailmankuvaa, jossa kaikki menneisyyden pakanat sijoitettiin helvettiin.
Siegfried
thumb|[[Arthur Rackhamin kuvitusta Siegfried-oopperaan.]] Varhaiskeskiajan germaanikansojen tarustossa Sigurd esiintyy nimellä Siegfried. Parhaiten hänet tunnetaan Nibelungein laulun päähenkilönä. Hahmo esiintyy myös Richard Wagnerin oopperasarjassa Nibelungin sormus. Siegfriedillä saattaa olla historiallinen esikuvansa merovingien valtakunnista, mutta tästä ei ole varmuutta. Innoittajana on kuitenkin luultavasti ollut Austrasian kuningas Sigebert I, jonka surmasivat hänen kälynsä Fredegundan lähettämät salamurhaajat vuonna 575. Sigebert I:n puoliso, visigoottien prinsessa Brunhilde on saattanut toimia innoittajana Brynhildille, sekä Sigebertin veli, Burgundin kuningas Guntram puolestaan Gunnarille.
Keskiyläsaksan kielellä 1200-luvulla kirjoitetussa sankarieepoksessa Nibelungein laulu Siegfried on keskushahmo, ja tarinaan on yhdistelty niin aiempaa taruaineista kuin uudempaa kerrontaa. Das Lied vom hürnen Seyfrid -runoelmassa Siegfried pelastaa neidon lohikäärmeen vallasta, ja tällä tarinalla voi nähdä yhtymäkohtia Eddan kertomukseen siitä, kuinka Sigurd herättää valkyria Brunhilden lumotusta unesta.
Analogia
Analogia (kreikan sanasta analogos, järjenmukainen, yhtäpitävä) tarkoittaa yhdenmukaisuutta, samankaltaisuutta, vastaavuutta, verrattavuutta. Käsitteellä on erilaisia erityismerkityksiä:
Herrala (Hollola)
Herrala on kylä ja taajama Hollolassa Päijät-Hämeessä. Vuoden 2020 lopussa taajamassa asui 495 asukasta.
Herralassa sijaitsee peruskoulun alempien luokkien koulu, rautatieasema ja vuonna 2017 lopettanut Herralan saha.
Ratahallintokeskuksen, Hollolan kunnan, Lahden kaupungin ja Nastolan kunnan teettämän Lahden kaupunkiseudun rataympäristöselvityksen (2004) perusteella Herralassa maakunnallisesti merkittäviä kulttuurihistoriallisia kohteita ovat Herralan asema ympäristöineen, Herralan tiilitehdas, Maattolan tila ja Ylöstalon tila. Herralassa toimii Päijät-Hämeen pelastuslaitoksen sopimuspalokunta, Herralan VPK, joka on erikoistunut eläinten pelastamiseen. Hahmajärven uimaranta on suosittu vapaa-ajan viettopaikka, varsinkin kesäisin. Syksyllä 2018 valmistunut valokuitukaapeli antaa herralalaisille mahdollisuuden nopeaan tietoliikenneyhteyteen.
Liikenne
Herralasta pääsee Riihimäki–Lahti-radalla kulkevalla lähijunalla Lahteen, Järvelään, Lappilaan, Mommilaan, Oittiin ja Hikiälle. Lahteen liikennöidään raiteelta 1 ja Riihimäen suuntaan raiteelta 2.
Aiheesta muualla
60.8975°N, 25.47°W
FS Var (A608)
Var (runkonumero A608) on Ranskan laivaston Durance-luokan tankkeri.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. toukokuuta 1979. Se laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1981 ja otettiin palvelukseen 29. tammikuuta 1983.
Kouluvirkakunnan eläkekassa
Kouluvirkakunnan eläkekassa oli aiemmin Suomessa eläkelaitos, josta maksettiin opettajien ja muiden opetustehtävissä olleiden henkilöiden leskien ja turvattomien lasten eläkkeet.
Kassan osakkaat
Kouluvirkakunnan eläkekassan osakkaita olivat kaikki valtion oppikoulujen, kuuromykkäin- ja sokeainkoulujen sekä Perttulan kasvatuslaitoksen ja Ahvenanmaan maakunnan oppikoulujen vakinaiset, ylimääräiset tai koepalveluksessa olleet mies- ja naispuoliset opettajat. Näiden lisäksi kassan osakkaita olivat oppilaitoksiin perustettujen, vuosirahasääntöön otettujen vahtimestarin-, talonmiehen- ja lämmittäjäntoimien vakinaiset haltijat.
Eläkkeen maksaminen ja hakeminen
Kuolinpesän eläkkeestä, jonka puolesta ei ollut suoritettu yhteensä kymmentä vuosimaksua, pidätettiin 25 % siihen saakka kunnes koko vuosimaksujen määrä oli suoritettu.
Eläkettä haettiin lähettämällä hakemus kassan johtokunnalle, joka sijaitsi Turussa. Hakemukseen oli liitettävä ohjesäännön määräämät todistukset, joita olivat asianomaisen oppilaitoksen johtajan antama todistus siitä, missä virassa vainaja oli viimeksi ollut, papintodistus, lääkärintodistus tarvittaessa sekä selvitys siitä, oliko kuolinpesä nauttinut armovuosia tai niiden korvauksena lahjapalkkioita.
Yhteisösakko
Yhteisösakko on oikeushenkilölle annettava sakkorangaistus rikollisesta toiminnasta. Siitä on säädetty rikoslain yhdeksännessä luvussa. Oikeushenkilö tuomitaan yhteisösakkoon, jos sen lakisääteiseen toimielimeen tai muuhun johtoon kuuluva on ollut osallinen rikokseen tai sallinut rikoksen tekemisen. Yhteisösakko voidaan tuomita myös, jos oikeushenkilön toiminnassa ei ole noudatettu vaadittavaa huolellisuutta ja varovaisuutta rikoksen ehkäisemiseksi.
Kavrochóri
Kavrochóri on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Malevízin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kavrochóri on osa Gázin kaupunkiyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 503 (vuonna 2011).
Litografia
Litografia eli kivipaino, kivipainanta tai kivipainotaide on tasaiselle pinnalle käytettävä painomenetelmä. Menetelmällä voidaan painaa tekstiä tai kuvia paperille tai jollekin muulle sopivalle materiaalille. Optinen litografia on litografian muoto, jota käytetään puolijohteiden ja mikrosysteemijärjestelmien valmistamisessa.
Kavrochóri
Kavrochórin kylä sijaitsee noin 14 kilometriä länsilounaaseen Iraklionin kaupungista ja vajaa neljä kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta eli Kreetanmeren rannasta. Aiemmin kylä kuului Gázin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Malevízin kunnan Gázin kunnallisyksikköön.
Litografia
Historia
Suomen ensimmäisen kivipainon perusti Fredrik Tengström vuonna 1834 Helsinkiin.
Vuosisadan alussa erityisesti saksalaiset ekspressionistit suosivat litografiaa puupiirroksen ohella. Siitä lähtien se on kuulunut taidegrafiikan suosituimpiin tekniikoihin.
Tekniikan toimintaperiaate
thumb|250px|left|Kivi, jossa negatiivipinta, ja paperi, jossa Münchenin kartta painettuna. thumb|left|200px|Litografiaa käyttävä karttapaino Münchenissä.
Laattana käytetään usein tasaiseksi hiottua kalkkikiveä, jonka pinta on kuitenkin karhennettu halutun rakeiseksi. Tekniikka perustuu siihen, että vesi ja rasva hylkivät toisiaan. Kuva piirretään rasvaisella litoliidulla tai -tussilla. Jotta rasvainen piirrosaine ei leviäisi huokoisessa kivessä, kivi etsataan eli käsitellään happo-arabikumi seoksella. Etsauksessa rasvamolekyylit ketjuuntuvat, jolloin rasva ei leviä ja kuvattomille alueille syntyy voimakkaasti vettä suosiva hydrofiilinen kalvo. Vedostettaessa kiven pinta kostutetaan ja siihen telataan rasvainen painoväri, joka tarttuu vain rasvaisiin piirrettyihin kohtiin. On olemassa myös erityinen hankauspuristukseen perustuva painokone eli litografiaprässi, jossa väri siirtyy laatalta paperille.
Valotusmenetelmässä kuva maalataan ja piirretään läpinäkyville kalvoille valoa läpäisemättömällä värillä. Jokaisesta painoväristä luodaan oma kuvapohjansa valottamalla piirroskalvo valonherkän levyn päällä. Epäsuorassa laakapainotekniikassa painoväri siirtyy kuvapohjalta ensin kumikankaalla päällystetylle sylinterille ja siitä edelleen paperille.
Suomessa valotusmenetelmä on nykyään suositumpi menetelmä kuin perinteinen kivilitografia. Valonherkän emulsion ja valotusfilmin käytön lisäksi voi valokopion kuva-aiheen siirtää kivelle voimakkaan liuottimen ja prässin puristuksen avulla. Kuvan siirron jälkeen työskentelyä jatketaan kivilitografian perinteisin menetelmin.
Litografiataide Suomessa nykyään
Pro Litografia on taiteilijoiden vetämä yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää kiveltä painettavan litografian asemaa ja merkitystä sekä kivilitografian tulevaisuutta Suomessa ja ulkomailla. Yhdistys perustettiin vuonna 2003, jäseniä sillä on yli kolmekymmentä. Jäsenistö koostuu nykytaiteilijoista sekä alan tutkijoista ja tukijoista. Yhdistys järjestää kurssitoimintaa, tukee tutkimushankkeita, on perustanut julkaisusarjan sekä järjestänyt näyttelyitä koti- ja ulkomailla, muun muassa Etelä-Karjalan taidemuseossa Lappeenrannassa, Porvoon taidehallissa sekä Frans Masereel International Printmaking Centrumissa Belgiassa. Lisäksi yhdistys kokoaa ja ylläpitää suomalaista kivilitografiavedosarkistoa.
Belgarath: Velhon tarina
Belgarath: Velhon tarina on David ja Leigh Eddingsin kirjoittama fantasiakirja. Kirja on jatkoa kirjasarjoille Belgarionin taru ja Mallorean taru. Belgarath: Velhon tarina on rinnakkaiskirja Polgara: Velhottaren tarina -teokselle, joka kertoo Belgarathin vanhimman tyttären Polgaran tarinan.
Juoni
Kirja lähtee liikkeelle pian siitä, mihin Mallorean taru päättyi. Belgarion kiusaa Belgarathia kirjoittamaan omaelämäkerrallisen kuvauksen tapahtumista ennen Belgarionin tarua. Kirjan ydin on Belgarathin muistelmien muodossa alkaen siitä, kuinka hänestä tuli kylänsä hylkiö, Aldur-jumalan ensimmäinen opetuslapsi ja päättyen Belgarionin syntymään. Tämä kaikki tapahtuu noin 7000 vuoden aikana.
Belgarath selittää, miksi hän valitsi suden muuttumishahmokseen: kaikista eläimistä juuri susi oli hänen mukaansa sitkein, ovelin ja parhaiten selviytyvä, ja sutena hän pystyi selviämään pitkistä matkoista kaikkein parhaiten. Tosin seurauksena oli, että naarassusi Poledra kiinnostui hänestä.
Eräs erikoisimpia kohtia on se, jossa Belgarath oikaisee sitkeän legendan. Legendan mukaan silloin, kun hän suden hahmossa eteni hakemaan Aldurin Kiven yhdessä alornien kanssa, ankara pakkanen olisi hopeoinut suuren suden kaulurin ja turkin – ja sen jälkeen tiettävästi Belgarathin hiukset ja täysparta olivat hopeanharmaat. Belgarath oikaisee:
Ryhmä (Suomen puolustusvoimat)
Ryhmä on yleensä ryhmänjohtajana toimivan nuoremman aliupseerin, yleensä alikersantin johtama sotilasjoukko. Siihen kuuluu yleensä 5–8 sotilasta.
Perusratkaisu
Ryhmä on yleensä pienin kiinteä jatkuvasti oleva ryhmä sotilaita, joita johtaa aliupseeri. Ryhmän koko jalkaväessä oli voinut olla kahdeksan kiväärillä varustettu sotilasta, joita on johtanut alikersantti. Joissain tapauksissa ryhmä on kannattanut jakaa kahtia, jolloin on muodostunut kaksi puoliryhmää. Puoliryhmän toista puoliryhmää on tällöin johtanut kokenut alimman miehistöarvon omaava sotilas tai ylimmän miehistöarvon saavuttanut korpraali. Korpraali periaatteessa on ollut ruotusotaväessä Ruotsin kuningaskunnassa ryhmää pienempää ruotua johtava sotilas. Ratsuväessä on ollut jopa yhdentoista ratsuväkisotilaan kokoisia ryhmiä, joita on johtanut lipunkantaja- vänrikki. Suomen puolustusvoimissa kuitenkin vänrikki on aina ollut upseeri, jolla on oikeus joukkueen johtamiseen, jolloin suomalainen vänrikin arvo on vastannut saksalaista luutnanttia tai venäläistä nuorempaa luutnanttia.
Joissain nykyaikaisissa ratkaisuissa toisen puoliryhmän alempiarvoisesta johtajasta on luovuttu ja korpraalin asemesta toista puoliryhmää voi johtaa myös alikersantti.
Kaksi orgaanista puoliryhmää
Jotkut ryhmät on organisoitu siten, että niissä on kaksi johtajaa ja muiden jäsenten lukumäärä on parillinen. Näin ollen ryhmää on jo alusta alkaen ajateltu sellaiseksi, että sitä käytetään kahtena puoliryhmänä. Jako kahteen voi perustua siihen, että sen jakaminen tapahtuu joko ajallisesta työnjaosta, siitä, että jossain asemapaikassa yksi ryhmä toimii puoli vuorokautta, josta toinen jatkaa tai se joudutaan toimintatilanteessa jakamaan ja johtamaan kahdesta paikasta erikseen puolikkaina.
Esimerkkejä kahden orgaanisen puoliryhmän muodostamasta ryhmästä
Aikajakoiset puoliryhmät päivystyksen perusteella
Jalkaväkiprikaati-80:n viestikomppanian viestitystoimiston ryhmä: 2+4+8. Ryhmä voi suunnata prikaatin esikunnasta lähteviä viestejä eri viestilaitteille. Ryhmää johtaa toinen viestiupseeri, mutta se voi ajallisesti jakautua kahteen puoliryhmään siten, että ryhmänjohtaja-upseerin johtama ensimmäinen puoliryhmä päivystää puoli vuorokautta, jonka jälkeen päivystys siirtyy toisen upseerin johtamalle ryhmälle. Näin ollen toiminnallisesti ryhmä on 2 x (1+2+4). Ryhmässä upseerit suuntaavat viestiliikennettä eri laitteille jakaen sitä kiireellisyyden ja viestin perille menemisen varmistamisen takaamiseksi eri viestilaitteille: sähkötysradioille, puheradioille ja sanomaliikenteeksi sanomatoimistoon. Viestien jakamista eri viestiverkkoihin erilaisille laitteille kutsutaan suuntaamiseksi ja suuntaamista suorittavaa upseeria suuntaajaksi. Suuntaaminen edellyttää viestiverkon tuntemista kokonaisuudessaan sekä kykyä arvioida viestiliikennekuormaa verkon kannalta siinä tapauksessa, että sitä on paljon. Suuntaamiseen liittyy myös kiireellisyysluokan arviointi hätä-, valvonta-, komento- ja pikasanomiin sekä tavallisiin sanomiin. Tekniikassa, jossa viestilaitteissa, kuten sähkötysradiossa, puheradiossa tai kaukokirjoittimessa itsessään ei ollut salauslaitteita, piti viestit kääntää salakielelle ennen lähettämistä ja purkaa salakieleltä vastaanottamisen jälkeen. Tätä varten suuntaaja-upseerien välittöminä alaisina oli kaksi salaaja-aliupseeria. Sanomia viestittivät miehistön arvoiset.
Toiminnallisesti jaettavat ryhmät
Toiminnallisesti kahtia jaettavia nykyisiä ryhmiä voivat olla 2+6 -vahvuudella toimivat sotilaspoliisiryhmät. Ajatuksena on se, että jos puoliryhmät hoitavat tehtäviään samanaikaisesti, on niiden organisaatioon jo valmiiksi ajateltu ryhmän jakautuminen kahtia kahdeksi itsenäisesti johdetuksi ja mahdollisesti toisistaan etäällään olevaksi, mutta silti samaa tehtävää yhdessä suorittavaksi ryhmäksi. Sotilaspoliisin osalta voidaan ajatella sitä, että ryhmä joutuu esimerkiksi esikunnan tai komentopaikan asemia puolustaessaan jakautumaan kahtia alueen laajuuden vuoksi.
Myös sotilaspoliisiryhmillä voi tulla kyseeseen esimerkiksi vartiopalveluksen vuoksi samanlainen aikajako kuin viestiryhmillä, jossa ensimmäinen puoliryhmä vartioi kohdetta puoli vuorokautta, josta toinen jatkaa.
Ryhmän miehistö koostuu aliupseereista
Erikoistehtävissä tai joissain erityisissä aselajeissa voi ryhmän koko olla tätä pienempi. Joissain erikoistehtävissä voi ryhmää johtaa upseeri, jolloin ryhmän jäsenet ovat aliupseereita. Näin voi olla esimerkiksi joissain tiedusteluryhmissä. Tiedusteluryhmä on periaatteessa ryhmän johtajan johtama ryhmä, jossa on miehistön jäseniä. Sillä ei ole kaksinkertaista miehitystä eikä se sisällä orgaanisesti kahta puoliryhmää. Poikkeus tavalliseen jalkaväkiryhmään on siinä, ettei ryhmänjohtajana ole alikersantti, vaan upseeri ja etteivät ryhmän muut jäsenet palvele miehistön arvoilla, vaan ovat aliupseereita.
Ryhmän miehistö koostuu upseereista, aliupseereista ja miehistön jäsenistä
Muita upseerin tai upseereiden johtamia ryhmiä ovat voineet olla viestijoukoissa puheradio-, sähkötysradio- ja samomalaiteliiketeen kannalta kriittiset koordinoivat ryhmät, joissa on kahden päivystysvuoron vuoksi ollut sisällä kaksi puoliryhmää, joista toinen päivystää puolet toimintavuorokautta toisen levätessä ja joissa jäsenet koostuvat upseereista, aliupseereista ja miehistöön kuuluvista.
Jääkäriryhmä
Jääkäriryhmä on aliupseerin johtama ryhmä. Ryhmä koostuu kolmesta partiosta, joista yhtä johtaa ryhmän varajohtaja.
Alueellisten joukkojen jääkäriryhmä
Maavoimien uudistetun taistelutavan mukaisten alueellisten joukkojen ryhmän kokoonpano muodostuu yhdeksästä taistelijasta jotka jakaantuvat kolmeen partioon. Ryhmä voi toimia tilanteesta riippuen myös kahtena puoliryhmänä. Ajoneuvon kuljettaja toimii taistelijana joukkueenjohtajan tai ryhmänjohtajan käskemissä tehtävissä.
Sinkoryhmä
Sinkoryhmä on aliupseerin johtama ryhmä, jossa on otettu huomioon ryhmän toimiessa sen jakautuminen kahdeksi partioksi, puoliryhmäksi. Tämän vuoksi myös toista puoliryhmää johtaa aliupseeri. Myös aikaisemmissa organisaatioissa oli sinkoampujien esimiehenä aliupseeri. Sinkopartion, joka toimi 55 S 55 -kalustolla esimiehenä oli aliupseeri, yleensä alikersantti, jonka partio oli alistettuna jalkaväkijoukkuelle muodostaen siitä sinkopartiolla vahvistetun jalkaväkijoukkueen.
Panssarivaunujoukot
Panssarijääkäriryhmään kuuluu ryhmänjohtaja (aliupseeri), varajohtaja (aliupseeri tai korpraali), konekivääritaistelijapari, kertasinkotaistelijapari. Ryhmään kuuluu myös rynnäkköpanssarivaunun miehistö; vaununjohtaja (aliupseeri), ampuja, ajaja.
Tykistö
Tulenjohtoryhmään kuuluu tulenjohtaja (upseeri), tulenjohtoaliupseeri, tulenjohtomies (etäisyydenmittaaja) ja kaksi viestimiestä. Yleensä yksi tulenjohtoryhmä on alistettu yhdelle jääkärijoukkueelle. Tulenjohtoryhmässä sen jokainen jäsen hallitsee käytännön taistelutulenjohtamisen. Upseerien ja aliupseerien erikoisosaamista ovat mm. tulisuunnitelmien laadinta.
Ryhmä on pienin taktinen yksikkö myös aselajeissa, joissa ryhmä toimii tykin tai taisteluajoneuvon käyttäjinä, rakentaa viestiyhteyksiä tai johtaa tulenkäyttöä.
Ryhmän puolustusasema
Ryhmän puolustusasemaa kutsutaan pesäkkeeksi. Pesäke muodostuu yksittäisten taistelijaparien tuliasemista ja on osa joukkueensa tukikohtaa. Pataljoonan johtopaikka on komentopaikka ja prikaatin sen esikunta. Esikunnassa sijaitsevat taistelua tukevien aselajien toimistot.
Johtajien nimitykset
Ryhmää johtaa ryhmänjohtaja.
Kylmälä (Jämsä)
Kylmälä on Keski-Suomessa Jämsässä Heinäkulman kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 169 metriä mpy.
Avdélla
Avdélla on Kreikan kylä sekä samanniminen Grevenán kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αβδέλλας, Dimotikí Enótita Avdéllas) ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Grevenán alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kylän ja kunnallisyksikön väkiluku on 280 (vuonna 2011).
The Forgotten Tales
The Forgotten Tales on Blind Guardianin vuonna 1996 julkaisema kokoelmalevy. Kokoelmaksi se on kuitenkin varsin erikoinen, sillä suurin osa sen kappaleista on joko coverkappaleita tai uusia versioita vanhoista kappaleista. Levyltä löytyy The Chordettesin, Queenin, Uriah Heepin, The Beach Boysin ja Mike Oldfieldin kappaleita.
Avdélla
Avdéllan kylä sijaitsee linnuntietä noin 28 kilometriä länsilounaaseen Grevenán kaupungista. Avdéllan kunnallisyksikkö käsittää pienen alueen Grevenán kunnan länsiosissa. Avdélla oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Grevenán kuntaan yhdessä Ágios Kosmáksen, Dotsikón, Filippaíoin, Górgianin, Irakleótesin, Mesoloúrin, Perivólin, Samarínan, Smíxin, Theódoros Ziákaksen ja Véntzion kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Lumileopardi
Lumileopardi (Panthera uncia, ennen Uncia uncia ) on iso kissaeläinlaji, joka elää Keski-Aasian vuoristoissa.
The Forgotten Tales
Albumilta julkaistiin singlenä ”Mr. Sandman”.
Lumileopardi
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|left|250px|Lumileopardi [[San Diegon eläintarhassa.]] Lumileopardi muistuttaa ulkonäöltään hyvin paljon leopardia. Se on lähes leopardin kokoinen, mutta solakampi ja lisäksi sillä on muun ruumiin mittainen häntä. Häntä auttaa lumileopardia tasapainoilemaan vuoristojen usein jyrkillä rinteillä. Lisäksi hännällä voi peittää nenän ja suun äärimmäisen kylmissä olosuhteissa. Sen isot, tuuheat käpälät toimivat lumikenkinä. Lumileopardin turkissa on useita ruusukuvioisia jälkiä kyljissä, täpliä päässä ja kaulassa sekä raitoja hännässä. Uroksen erottaa naaraasta isommasta ja kuutiomaisesta päästä. Lumileopardi on 35–100 kilogrammaa painava ja häntä mukaan lukien 1,8–2,4 metriä pitkä eläin. Säkäkorkeutta sillä on noin 60–100 senttimetriä. Lumileopardi elää korkeilla vuorilla ja on hyvin harvinainen, koska sitä metsästetään kauniin turkin tähden. Lumileopardi saalistaa lampaita ja vuohia hiipimällä lähelle ja hyppäämällä korkealta saaliin selkään.
Levinneisyys
Lumileopardi on uhanalainen laji. Yksilömäärän arvioiminen on vaikeaa, sillä eläin on arka, elää suhteellisen harvasti ja vaikeakulkuisella ja syrjäisellä alueella. 2000-luvulla tehdyt arviot ovat vaihdelleet noin 3 900–7 500 yksilön välillä. Uhanalaisuusluokitusta lievennettiin uusien laskelmien perusteella vuonna 2017. Samoin kuin tiikerin, myös lumilopardin kantaa on vähentänyt salametsästys rahanarvoisen turkin ja luiden vuoksi. Luista tehdyn jauheen voimistavaan vaikutukseen uskotaan kiinalaisen lääketieteen piirissä.
Tykkivene Uusimaa
Tykkivene Uusimaa oli 1920-1953 Suomen merivoimien tykkivene, joka oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Suomessa valmistettu Golub-luokan vartioalus.
Lumileopardi
Levinneisyys
Lumileopardi elää Afganistanin, Pakistanin, Bhutanin, Mongolian, Intian, Nepalin, itäisen Venäjän, Kazakstanin, Kirgisian, Tadžikistanin, Uzbekistanin ja Kiinan alueilla. Aiemmin tuntematon kanta löydettiin vuonna 2011 Afganistanin Wakhanin käytävästä. Siellä on kameroihin tallentunut lumileopardeja 16 paikasta.
Tykkivene Uusimaa
Valmistus
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi miina- ja suojaverkonlaskijan Golubin Kone ja Sillan veistämöltä Helsingistä. Alus laskettiin vesille 1917 ja liitettiin laivastoon 22. syyskuuta. Aluksen suunnittelussa oli otettu huomioon myös käyttö raskaassa miinanraivauksessa, joka vuoksi se oli merikelpoinen ja voimakaskoneinen.
Palvelus
Ensimmäisessä maailmansodassa saksalaiset valtasivat huhtikuussa 1918 Tallinnan satamassa olleen aluksen nimeten sen Beoksi. Saksa luovutti aluksen marraskuussa Suomelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Uusimaaksi.
Lumileopardi
Elinympäristö
Kesällä lumileopardi elää puurajan yläpuolella vuoristossa jopa 6 000 metrissä. Talveksi se laskeutuu metsiin noin 2 000 metriin.
Tykkivene Uusimaa
Palvelus
Alus osallistui toiseen maailmansotaan sisaraluksensa Hämeenmaan tavoin. Alusta käytettiin Talvisodassa rannikkovartiointiin pohjoisella Itämerellä ja tammikuussa 1940 Pohjanlahdella saattajana. Alus toimi kahden saattueen saattajana ennen paluutaan Turkuun hankalan jäätilanteen takia.
Lumileopardi
Lisääntyminen
Kiima-aikana tammi–maaliskuussa lumileopardiuros ja -naaras hakeutuvat toistensa seuraan. Sukupuolensa ja lisääntymisvireensä ilmaistakseen ne merkitsevät kulkureittinsä ulosteillaan ja muilla hajujäljillään. Kiima-aikana seudulla raikuvat valittavat huudot lumileopardien etsiessä kumppania. Pariside ei ole elinikäinen, eikä uros osallistu pentujen hoitoon.