cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nobel-palkinto
Arvostelua
Nobel-palkinnot ovat usein herättäneet arvostelua. Eniten kiistoja ovat aiheuttaneet kirjallisuuden- ja rauhanpalkinnot ja vähiten fysiikan, kemian sekä fysiologian tai lääketieteen palkinnot. Kirjallisuuspalkinnon osalta kritiikkiä on ajoittain herättänyt se, että palkinnon on saanut suurelle yleisölle tuntematon kirjailija samalla kun on sivuutettu moni tunnetumpi nimi. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin Winston Churchillin palkitseminen hänen muistelmistaan vuonna 1953 herätti epäilyjä valinnan poliittisista syistä. Rauhanpalkinnon kohdalla kiistat ovat usein perustuneet siihen, että palkittu on ollut ajankohtainen ja hyvin kiistanalainen poliittinen toimija. Palkitseminen on myös usein nostanut konflikteja maailman tietoisuuteen, jolloin niiden on saatettu nähdä olevan sekaantumista jonkin maan sisäisiin asioihin. Myös Norjan Nobel-komitean kokoonpanoa on joskus arvosteltu, sillä siinä on vain norjalaisia jäseniä.
Grossulaari
pienoiskuva|Tyypillinen grossulaarikide pienoiskuva|Erivärisiä viistehiottuja grossulaareja järjestyksessä hessoniitista (ruskea) leukogranaatin (väritön) kautta tsavoriittiin (vihreä).|alt= Grossulaari on silikaattimineraaleihin kuuluva ryhmä mineraaleja. Grossulaarit kuuluvat granaatteihin. Grossulaarien kemiallinen kaava on Ca3Al2(SiO4)3, joskin tämä saattaa vaihdella. Mineraalissa saattaa esiintyä esimerkiksi titaania, mangaania ja magnesiumia.
Ominaisuudet
Grossulaarit voivat olla värittömiä, ruskeita, punaisia, oransseja, keltaisia, valkoisia tai vihreitä. Ruskeaa grossulaaria sanotaan myös kaneligranaatiksi. Jalokiviluokan grossulaaria on tavattu vasta 1960-luvulla. Rosoliitti on grossulaarin vaaleanpunainen läpikuultava muoto (ks. kuva).
Tsavoriitti ja hessoniitti (ks. kuva) ovat grossulaarin eri muotoja. Tsavoniitti on tumman vihreää, ja hessoniitti on grossulaarin puna-ruskea muoto. Hessoniittia tavataan erityisesti Ceylonilla. Kiven voi sekoittaa helposti spessartiiniin.
Pulloharjat
Pulloharjoja ei kasva Suomessa luonnonvaraisina.
Grossulaari
Ominaisuudet
Mineraali voi muodostaa seossarjoja andradiitin, hibschiitin ja uvaroviitin kanssa.
Esiintyminen
Grossulaaria esiintyy pääasiassa metamorfisissa kalkkipitoisissa kivissä, myös joissakin liuskeissa. Suomesta mineraalia on tavattu esimerkiksi Dragsfjärdin Ytterkullan kalkkikivilouhoksessa.
Tsavoriittia tavataan Tsavon maakunnassa Keniassa. Tsavoriitti sisältää kromia ja vanadiinia, ja sen vanadiinipitoisuus voi olla jopa 6 %. Kiveä kutsutaan myös Transvaal-jadeksi.
Leukogranaatti on grossulaarin väritön muoto. Sitä esiintyy esimerkiksi Kanadassa ja Meksikossa.
Rowan Software
Rowan Software oli brittiläinen vuonna 1987 perustettu pelitalo. Yritys oli tunnettu lentosimulaatiopeleistä kuten MiG Alley. Empire Interactive kertoi ostaneensa yrityksen vuonna 2000.
Pelit
Yritys on kehittänyt omia pelejä sekä tehnyt Falconista käännöksen Amigalle.
Maaherra
Maaherra oli Suomessa (vuoteen 2009 saakka) ja on Ruotsissa läänin ylin johtaja ja valtionhallinnon edustaja. Nimitystä käytetään myös käännöksenä muiden maiden maakuntatason johtajista, kuten prefekteistä.
Suomessa
Suomen maaherrat nimitti valtioneuvoston suosituksesta tasavallan presidentti.
Maaherran tehtävät olivat:
Viran historiaa
1900-luvun alkupuolella maaherra oli lääninsä johtaja, joka oli erityisesti vastuussa järjestyksestä ja lain ylläpitämisestä. Maaherrat johtivat erityisesti poliisitoimintaa ja vastasivat mm. puolustusvoimille toimitettavista luontaissuorituksista sekä painotuotteiden laillisuuden valvonnasta. 1960-luvulta alkaen maaherran tehtävät vähenivät vähän kerrallaan osana yhteiskunnan muutosta. Maaherra-virkanimike poistui vuoden 2009 lopussa Suomen läänien lakkautumisen yhteydessä lukuun ottamatta Ahvenanmaan valtionvirastoa, jonka ylimpänä johtajana toimii nimellisesti maaherra.
Vuodesta 1837 vuoteen 1918 maaherrat tunnettiin kuvernööreinä.
Ruotsissa
Ruotsissa maaherran tehtävät ovat samankaltaiset kuin Suomessa oli.
Norjassa
Norjassa maaherraa vastaava virka on vuodesta 2020 ollut nimeltään statsforvalter. Vuosina 1919–2020 sen nimi oli fylkesmann ja sitä ennen amtmann. Maaherra on valtion ylin edustaja lääneissä (fylke) ja johtaa sekä koordinoi aluehallintoa.
Doge
Doget olivat eräiden Italian kaupunkivaltioiden vaaleilla valittuja valtionpäämiehiä. Tunnetuimpia näistä ovat Venetsian tasavalta ja Genovan tasavalta. Kantasanana on latinan dux.
Carl Löwenhielm
Carl Löwenhielm (3. marraskuuta 1772 Tukholma – 9. kesäkuuta 1861 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi ja armeijan upseeri, diplomaatti ja poliitikko. Hän oli Ruotsin hallituksen jäsen 1822–1839. Hänen epäillään olleen Ruotsin kuninkaan Kaarle XIII:n ja Augusta von Fersenin avioton poika. Von Fersen oli naimisissa Ruotsin kuninkaallisen kanslerin Fredrik Adolf Löwenhielmin kanssa. Carl Löwenhielm oli siten Gustaf Löwenhielmin velipuoli. Löwenhielm edusti Ruotsia Wienin kongressissa.
Ultraman Tiga
Ultraman Tiga on televisioyhtiö TBS:n esittämä japanilainen tokusatsu. Sen päärooleissa ovat Hiroshi Nagano, Takami Yoshimoto ja Akitoshi Oktaki.
Anna-Maria Lehtonen
Anna-Maria Lehtonen (s. 9. maaliskuuta 1963) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi 17 A-maaottelua vuosina 1981–1988. Vuonna 1982 Lehtonen valittiin Suomen vuoden naispelaajaksi.
Michael Patrick Olatunji Fagun
Michael Patrick Olatunji Fagun (s. 17. huhtikuuta 1935 Agure) on nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ondon hiippakuntaan 4. heinäkuuta 1965 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Casae Nigraen titulaaripiispaksi 28. kesäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi William Richard Field, jota avustivat Anthony Saliu Sanusi ja Lucas Olu Chukwuka Nwaezeapu.
Berylloniitti
Berylloniitti on harvinainen berylliumia sisältävä fosfaattimineraali. Se on kemiallisesti natriumberylliumfosfaattia (NaBePO4).
Berylloniittia esiintyy erilaisissa pegmatiitissa. Mineraalia on löydetty suomesta ainoastaan Viitaniemen louhoksesta Orivedeltä.
Clementine Churchill
thumb|Clementine Churchill vuonna 1915 Clementine Ogilvy Spencer-Churchill (omaa sukua Hozier, 1. huhtikuuta 1885 Lontoo, Englanti - 12. joulukuuta 1977 Lontoo, Englanti) oli pääministeri Winston Churchillin vaimo, Pariskunnalle syntyi viisi lasta, joista Randolphista tuli kansanedustaja ja Sarahista näyttelijä. Toinen tytär Mary Soames on kuvannut äitinsä elämää kirjassa  Clementine Churchill the biography of a marriage.
Clementine Hozier tapasi kymmenen vuotta vanhemman kansanedustaja Winston Churchillin vuonna 1908 Dundeessa, mihin Churchill oli tullut tekemään vaalikampanjaansa. Clementine oli paitsi kaunis, myös älykäs, nokkela ja kiinnostunut politiikasta, ja Churchill rakastui häneen heti. Clementine Hozier matkusti äitinsä kanssa Eurooppaan, ja aloitti Winstonin kanssa kirjeenvaihdon. Palattuaan Britanniaan hän tapaili Winstonia sosiaalisissa tilaisuuksissa. Kesän seurustelun jälkeen Churchill kosi Clementineä jo elokuussa. Häitä vietettiin syyskuussa St. Margaret's-kirkossa Westminsterissä, ja niihin osallistui korkea-arvoisia vieraita, kuten tuleva pääministeri David Lloyd George. Avioliitto kesti yli 50 vuotta, Winston Churchillin kuolemaan asti.
Clementine Churchillin elämä keskittyi politiikkaan ja aviomiehen poikkeuksellisen uran tukemiseen. Nuorin tytär Mary sanoi haastattelussa, että "Äidin elämässä tärkein, toiseksi tärkein ja kolmanneksi tärkein asia oli isä."
Kuun pimeä puoli (tv-sarja)
Kuun pimeä puoli on Sreda-tuotantoyhtiön tuottama rikosdraamasarja, joka on kuvattu Venäjällä 2012–2016. Suomessa Yle esitti sarjan molemmat tuotantokaudet vuonna 2016.
Sarjan idea perustuu brittiläiseen Life on Mars -televisiosarjaan. Sarja on nimetty Pink Floydin The Dark Side of the Moon -levyn mukaan. Life on Mars -sarjan nimi tulee David Bowien samannimisestä kappaleesta, mutta se ei ollut tuttu 1970-luvun Neuvostoliitossa toisin kuin Pink Floyd.
Sarjassa ei juuri käytetä erikoistehosteita, mutta ne eivät ole arvioiden mukaan tarpeellisiakaan. Katsoja pystyy seuraamaan henkilöitä ja heidän tunteitaan läheltä, ja joutuu pohtimaan muun muassa työnarkomaanin ja läheisten ihmisten välisiä suhteita.
Ensimmäinen kausi
Miliisin lisäksi järjestystä valvoo valtion turvallisuuspalvelu KGB, jonka kohteet ja tutkinnat risteävät välillä Mihailin työn kanssa. KGB:n toimivalta on tosin merkittävästi miliisiä suurempi. Idän ja lännen välinen epäluulo ja vakoilu näyttäytyy sarjassa täysin normaalina toimintana.
Mihail käyttää kohdehenkilöihin kovia otteita ja tunkeutuu työnsä kannalta olennaisiin paikkoihin luvatta, mitä hänen työtoverinsa miliisissä kritisoivat. Kovat otteet on sarjaan otettu nykypäivän Venäjän poliisitoiminnasta, joka on joiltain osin kovempaa kuin 70-luvulla. Tämä on merkittävä ero verrattuna alkuperäiseen Life on Mars -sarjaan.
Toinen kausi
Toisella kaudella Mihail palaa omaan aikaansa, mutta hänen toimensa menneisyydessä ovat vaikuttaneet merkittävästi nykyisyyteen.
Tuotanto
Sarjan kaksi tuotantokautta on kuvattu Venäjällä 2012–2016. Molemmat kaudet sisältävät 16 jaksoa.
Vastaanotto
Sarja nousi suosituksi Venäjällä julkaisunsa jälkeen. Se sovitettiin kylmän sodan aikaiseen Neuvostoliittoon, mikä mahdollisti vanhempien katsojien uppoutumisen nostalgiaan ja avasi nuoremmalle sukupolvelle mielenkiintoisen ikkunan heille täysin vieraaseen maailmaan. Englanti on muuttunut 30 vuodessa melko vähän, kun taas Venäjä ja Neuvostoliitto ovat kuin eri maailmoja. Sarjan arvostelu IMDB:ssä on 7,3. Se sai kolme Venäjän elokuva- ja televisiotuottajien yhdistyksen (APKIT) palkintoa vuonna 2013:
Osakeyhtiö Sääski
Sääski-yhtymä muodostuu
Osakeyhtiö Sääsken epävirallinen edeltäjä, kymmenen henkilön muodostama ”avoin yhtiö Sääski” perustettiin syksyllä 1927 tavoitteenaan uuden kotimaisen lentokonetyypin suunnittelu ja rakentaminen puhdetöinä. Yhteisöön kuuluivat muun muassa silloisen Ilmailuvoimien lentokonetehtaan (IVL) johtaja Asser Järvinen, tehtaan pääkonstruktööri Kurt Berger ja suomalaiset ilmailuharrastajat Gunnar Semenius, Atle Blomqvist sekä tehtailija Erkki Nyman, jonka omistamissa konepajatiloissa Sääsken prototyyppi lopulta rakennettiin. Yhteisön johtoasemaan tuli IVL:n johtaja, Asser Järvinen, ja uuden konetyypin pääsuunnittelijaksi valittiin IVL:n pääkonstruktööri Kurt Berger.
Yleisilmailukäyttöön suunniteltu brittiläinen de Havilland Moth esiteltiin Suomessa lokakuussa 1927. Konetyyppi herätti kiinnostusta etenkin Suomen ilmapuolustusliitossa (SIPL), joka etsi paikallisten ilmapuolustusyhdistysten käyttöön soveltuvaa konetyyppiä.
Ulkomainen Moth ei herättänyt innostusta Valtion lentokonetehtaan henkilöstössä, ja sen tilalle tarjottiin kotimaista vastinetta. Sääski-yhtymän oman tyypin arveltiin soveltuvan kotimaan tarpeisiin paremmin, sillä se voitiin suoraan kehittää vesikäyttöön soveltuvaksi ja varustaa Mothin 80 hevosvoiman moottoria tehokkaammalla voimalaitteella.
Nyrkki-Sääski
Sääski-lentokoneen prototyyppiä lähdettiin rakentamaan Helsingin Kruununhaassa sijaitsevissa Erkki Nymanin omistaman A.A. Nymanin konepajan tiloissa. Sääski-yhtymä teki kovasti töitä koneensa parissa, sillä jokaisen jäsenen vaadittiin työskentelevän koneen parissa vähintään kolme tuntia viitenä päivänä viikossa. Prototyypistä ei ollut tehty tarkempia suunnitelmia ennen rakennustöiden alkua, ja niiden aikanakin koneesta piirrettiin vain joitakin luonnoksia. Vesikäyttövaatimuksen pohjalta pääasiassa puurakenteiseen koneeseen valittiin 120 hevosvoiman Siemens-Halske Sh 12 -tähtimoottori. Mothiin verrattuna koneesta tulikin raskaampi, tehokkaampi ja rakenteeltaan tukeva.
Moth-lisenssi hankittiin hieman alle kaksi viikkoa Nyrkki-Sääsken ensilennon jälkeen maaliskuun 1928 lopulla. Motheista maksettiin tämän lisäksi 12 000 markan konekohtainen lisenssimaksu. Tehtaan ja Sääski-yhtymän johtaja Asser Järvinen ehdotti hieman lisenssin hankinnan jälkeen, että ilmavoimat ostaisi K-SASA:n ja kokeilisi sen sopivuutta Caudron C.60 -koulukoneen korvaajaksi. Ilmavoimien tekninen neuvottelukunta käsitteli asiaa kesäkuun alulla, ja hankinnan hyväksyi kuun lopulla puolustusministeri Jalo Lahdensuo. Kone ostettiin tarjottuun 175 000 markan hintaan 46,5 tuntia lentäneenä, ja sai ilmavoimien konetunnuksen SÄ-95.
Osakeyhtiö Sääski perustetaan
Koneen kehityksestä ja tuotannosta vastannut Sääski-yhtymä jakoi koneesta saadun kauppasumman keskenään. Jäsenet päättivät perustaa lokakuussa 1928 Osakeyhtiö Sääsken, jonka osakkeenomistajiksi tulivat Berger ja Järvinen kummatkin 75 osakkeella. Loput osakkeet menivät 25 osakkeen osuuksilla muille omistajille.
Osakkeista ei maksettu täyttä pääomaa, ja yhtiön tilille saatiin vain 65 000 markkaa – lain vaatima viidesosa, jolla toiminta saatiin aloitettua. Molemmat Berger ja Järvinen sijoittivat 22 500 markkaa, muiden osakkeenomistajien osuuksien sijoituksien jäädessä 5 000 markkaan henkilöltä.
Yhtiön toimitusjohtajaksi tuli Jaakko E. W. Anttila, joka kuului myös yhtiön hallitukseen Bergerin, Järvisen, Nymanin ja Aero Oy:n perustajan Bruno Lucanderin kanssa. Yhtiön toimialaksi määritettiin yhtiöjärjestyksessä lentokoneiden ja niiden osien valmistus, lentokoulutus ja -liikenne sekä niihin liittyvä toiminta. Sääsken lisenssi hankittiin 60 000 markalla Järviseltä ja Bergeriltä, ja Gunnar Semenius palkattiin tekemään koneen varsinaiset työpiirustukset vapaa-ajallaan. Piirustusten valmistuttua osakeyhtiö tilasi Valtion lentokonetehtaalta niihin perustuvan Sääski II -koneen. Tehtaan johtokunta hyväksyi tilauksen marraskuussa 1928.
Osakeyhtiön toimintaan puuttui tilauksen aikoihin puolustusministeri Jalo Lahdensuo. Tehtaan henkilökunnalta kiellettiin toiminta Osakeyhtiö Sääsken hyväksi vapaa-ajalla virkamiesetiikkaan vedoten, mikä johti lopulta osakeyhtiön hallituksen uudelleenmuodostamiseen tehtaan ulkopuolisista henkilöistä. Varsinaisessa yhtiökokouksessa vuoden 1929 alulla yhtiön osakkeista 65 kirjattiin Bergerille ja 24 Anttilalle. Uusiksi omistajiksi tulivat Martti Räsänen viidellä, Georg Jäderholm ja lentokonetehtaan työnjohtaja K. H. Schmidt kahdella sekä Collet Lindén yhdellä osakkeella.
Ensimmäinen tuotantosarja
Osakeyhtiö Sääskellä ei ollut mahdollisuuksia tai aikeita oman tehtaan perustamiseen. Yhtiö tilasi II-mallin prototyypin (K-SASB) ja neljä muuta konettaan Valtion lentokonetehtaalta toukokuussa 1929 noin 107 000 markan konekohtaiseen hintaan ilman moottoreita. Yksi koneista myytiin myöhemmin Tullihallitukselle, jolta konetyyppi siirtyi Merivartiolaitokselle ja sai tunnuksen LK-1. Toinen Sääski, K-SILE, myytiin Vaasan ilmapuolustusyhdistykselle ja kolmannen koneen osti puutavara- ja kalanjalostusalan liikemiehen tytär Gidsken Jakobsen Norjaan. Neljäs jäi tehtaan varastoon keskeneräisenä, ja koottiin lopulta Ilmavoimille tunnuksella SÄ-137. Ensimmäiset kaksi konetta rakennettiin suoraan lentokuntoisiksi heinäkuuhun 1929 mennessä. Loput kaksi konetta ohjeistettiin rakentamaan lentokuntoisiksi vasta erillisellä ilmoituksella.
Ensimmäinen paranneltu Sääski II, K-SASB, lensi ensilentonsa 22. helmikuuta 1929 ja sai lentokelpoisuustodistuksen kymmenen kuukautta myöhemmin joulukuussa 1929. Georg Jäderholm siirtyi lentokonetehtaan koelentäjän tehtävistä Osakeyhtiö Sääsken palvelukseen lentämään K-SASB:lla. Osakeyhtiö vuokrasi toimintaansa varten Laajalahdella sijaitsevan Pikku-Kuusisaaren toimintaansa varten ja rakennutti saarelle lentokonehallin. Koneella lennettiin myös pirtulaivojen etsintälentoja Tullilaitokselle ja esittelylentoja Virossa ja Ruotsissa.
Ensimmäiset koneet päätyivät siviili- ja puolisotilaalliseen käyttöön. Sääsken listahinta oli 195 000 markkaa vuonna 1929, mutta lopullisista myyntihinnoista ei ole säilynyt tietoa. Konetyyppi esiteltiin myös vuosittaisessa Jane’s All the World’s Aircraft -ilmailujulkaisussa Valtion lentokonetehtaan tuotteiden jälkeen. Julkaisussa mainittiin, että kehitteillä oli myös Sääski III, jossa olisi ollut umpinainen kabiini ja tilaa kahdelle matkustajalle.
Osakeyhtiö Sääski markkinoi konetyyppiään ilmapuolustusyhdistysten ja siviilikäyttäjien lisäksi puolustusministeriölle, jolle oli toimitettu ensimmäinen tarjous konetyypistä huhtikuussa 1929. Ministeriö ei kuitenkaan hyväksynyt tarjousta, sillä Sääsken prototyypistä (tunnus SÄ-95) saadut kokemukset eivät olleet pelkästään hyviä. Lopulta puolustusministeriö päätyi tekemään tilauksen kymmenestä Sääskestä ratkaistakseen lentokonetehtaalla vallinneen työpulan. Puolustusministeri Juho Niukkanen hyväksyi hankinnan lokakuussa 1929, ja Osakeyhtiö Sääski solmi puolustusministeriön kanssa lisenssisopimuksen myöhemmin marraskuussa. Konesarjan tuotantoa varten varattiin 966 000 markkaa. Sääsken hankintapäätöksen taustalla olivat paitsi laivueiden kalustopula myös vuoden 1929 määrärahojen käyttämätön osa, kuusi miljoonaa markkaa.
Sääsken valmistaminen oli yksinkertaista, eikä tilaus näin täyttänyt kokonaan Blackburn Ripon -koneiden tuotantoon jäänyttä aukkoa, mutta onnistui pitämään lentokonetehtaan jotakuin työllistettynä. Vuoden 1929 toimintakertomuksessa todettiinkin tehdasta uhanneen ”lähes täydellinen pysähtyminen, joka välttyi kiireisellä 10 kpl Sääski-koneen tilauksella.” Ensimmäinen valmis kone, SÄ-117, toimitettiin ilmavoimille 8. maaliskuuta 1930 ja viimeinen, SÄ-126, 17. kesäkuuta 1930.
Toinen sarja
Lentokonetehdas oli taas pysähtymisuhan alla puoli vuotta ensimmäisen sarjan luovutusten päättymisen jälkeen, koska brittiläisen Blackburn Riponin tuotanto takkuili raaka-aineiden puutteen takia. Sääsken tilaaminen nähtiinkin ajankohtaiseksi, sillä kone oli yksinkertainen valmistaa ja käytti pääasiassa kotimaisia raaka-aineita. Ilmavoimien yksiköt kärsivät myös edelleen jonkinasteisesta konepulasta, mikä edesauttoi toisen Sääski-sarjan tilaamista. Koneille löytyi käyttöä merilentoasemien täydennyskalustona, sillä lisenssillä valmistetut de Havilland Mothit rakennettiin pyörä- ja suksitelineille.
Ilmavoimien komentaja Väinö Vuori ehdotti koneiden hankintaa puolustusministeriölle kirjoittamassaan kirjeessä, jossa esitettiin myös useita parannusehdotuksia uuteen tuotantosarjaan. Koneen siipipinta-alaa esitettiin kasvatettavaksi muutamalla neliömetrillä siten, että vanhat siivet olisivat vaihdettavissa uusien kanssa. Koneen moottoriasennukseen toivottiin myös muutoksia ilmanvastuksen pienentämiseksi.
Yleisesikunta ei kannattanut lisätilausta, sillä se näki Sääsken käyttömahdollisuudet rajoittuneina. Tilaus hyväksyttiin tästä huolimatta lokakuussa 1930, ja konekohtaiseksi keskihinnaksi arvioitiin 108 700 markkaa. Siipipinta-alan suurentamisen lisäksi siipiin käskettiin asentaa etureunasolakot. Muutostyöt valmistuivat nopeasti ja kuluttivat vain 160 piirustuskonttorin työtuntia. Kymmenen konetta käsittäneen toisen sarjan luovutukset alkoivat maaliskuussa 1931 ja päättyivät saman vuoden kesäkuussa.
Kolmas sarja
Brittiläisen Riponin tuotannon takkuilu johti jälleen uuteen Sääski-tilaukseen huhtikuussa 1931, kun tehdas uhkasi jälleen pysähtyä. Sarjan koneita paranneltiin II-sarjan koneista saatujen kokemusten pohjalta. Kolmannen sarjan Sääski IIA -koneiden keskihinnaksi arvioitiin 96 310 markkaa, ja ensimmäinen kone oli tarkoitus toimittaa ilmavoimille kolmen kuukauden kuluessa tilauksesta.
III-sarjan työt aloitettiin heti tilauksen jälkeen, mutta keskeytettiin jo toukokuussa tehtaan johtaja Asser Järvisen määräyksestä. Osakeyhtiö Sääsken aikanaan tilaama neljäs kone otettiin myös uudelleen työn alle tunnuksella SÄ-137. Järvisen tekemät omavaltaiset ratkaisut kolmannen tuotantosarjan kanssa herättivät erimielisyyksiä tehtaan ja asiakkaan välillä. Esimerkiksi puolustusministeriön ilmailutoimikunnan edustaja ei katsonut voivansa ottaa SÄ-137:ää vastaan, sillä koneen hinnan määrittelyssä oli epäselvyyksiä ja varhaisempaa II-sarjaa edustanut SÄ-137 nähtiin osin sarjatuotantokoneita heikompana tietyillä teknisillä osa-alueilla. Erimielisyyksistä huolimatta ilmavoimat vastaanotti lopulta koko 12-koneisen sarjan, jonka toimitukset alkoivat kuukausia myöhässä marraskuussa 1931, ja jatkuivat aina seuraavan vuoden tammikuulle.
Sääski-yhtiö ajautuu vaikeuksiin
Osakeyhtiö Sääsken koko osakekantaa ei lopulta ilmeisesti maksettu, ja yhtiö ajautui vaikeuksiin joutuen kiinnittämään K-SASB-koneensa maaliskuussa 1930 haltijavelkakirjan vakuutena. Kone kiinnitettiin 60 000 markasta 11 prosentin vuosikorolla, ja myöhemmin edelleen 90 000 markalle. Vuoden 1931 alkupuolella toimitusjohtajana oli edelleen Anttila, mutta yhtiön hallitukseen oli tullut uusia kasvoja.
Osakeyhtiö Sääsken toiminta tyssäsi pitkälti onnettomuuteen ja yhtiön velkojat aktivoituivat hiljalleen. Yhtiö asetettiin Helsingin raastuvanoikeuden ilmoituksella konkurssiin 18. huhtikuuta 1935.
Ghada Shouaa
Ghada Shouaa (, s. 10. syyskuuta 1972 Muharda, Syyria) on syyrialainen entinen seitsenottelija ja maansa ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa olympiavoittaja ja yleisurheilun arvokisamitalisti.
Shouaa aloitti koripalloilijana ja pelasi Syyrian maajoukkueessa, mutta vaihtoi sitten lajia. Hän kilpaili seitsenottelussa jo 1991 Tokion MM-kisoissa, mutta jäi viimeiseksi. Hän ei kuitenkaan lannistunut ja voitti seuraavista Aasian mestaruuskilpailuista hopeaa. Hän osallistui myös 1992 Barcelonan olympialaisiin, jossa sijoitus oli 16.
Lopullisen nousun seitsenottelevan maailman huipulle Shouaa teki vuonna 1995 Göteborgin MM-kisoissa, joissa hän voitti maailmanmestaruuden. Kisoista oli jäänyt pois ennakkosuosikki Jackie Joyner-Kersee, ja toinen ennakkosuosikki, Saksan Sabine Braun keskeytti ottelunsa. Kuitenkin seuraavana vuonna 1996 Atlantan olympialaisissa Shouaa osoitti, ettei mestaruus tullut onnenkantamoisella. Hän voitti seitsenottelun olympialaisten kultamitalin lähes 100 pisteen erolla seuraavaan.
Seuraavat kaudet menivät loukkaantumisten merkeissä, mutta Shouaa teki vielä paluun Sevillan MM-kisoihin vuonna 1999 ja voitti pronssimitalin. Shouaa osallistui seuraavana vuonna vielä Sydneyn olympialaisiin, mutta loukkaantui, keskeytti ja lopetti urheilu-uransa kisojen jälkeen.
Uransa aikana ja jälkeen Shouaa asui Saksassa toimien kosmetiikkafirman Aasian ja Lähi-idän managerina. Hänen nykyisestä asuinpaikastaan ei kuitenkaan ole varmuutta.
Rauhankomppaniat
Rauhankomppaniat (, Sarāyā al-Salām), joka käännetään usein virheellisesti Rauhan prikaateiksi Yhdysvaltojen mediassa, ovat Irakilainen ryhmittymä, joka on liitetty Irakin Šiia-yhteisöön. Ennen vuoden 2014 šiioihin kohdistuneen joukkomurhan seurauksena tapahtunutta uudelleenaktivoitumista heidät tunnettiin Mahdin armeija -nimellä toimineena Saraya al-Salam -militiana. Ryhmittymää johtaa Muhammad Sadiq al-Ṣadrin poika Muqtada al-Sadr.
Simon Stock
Pyhä Simon Stock (n. 1165 Kent, Englanti – 16. toukokuuta 1265 Bordeaux, Ranska) oli englantilainen karmeliittamunkki ja pyhimys. Hän on Ranskan Bordeaux’n suojeluspyhimys ja hänen symboleitaan ovat skapulaaria pitelevä karmeliittamunkki, skapulaarin Neitsyt Marialta saava karmeliittamunkki, kiirastulessa olevien sielujen ympäröimä ja heidän puolestaan rukoileva karmeliittamunkki, sekä vanha mies karmeliittasääntökuntapuvussa rukoilemassa. Kerrotaan, että Neitsyt Maria ilmestyi pyhimykselle ja antoi hänelle niin sanotun ruskean skapulaarin sakramentaalin. Hän eli luultavasti ainakin seuraavien 13 paavien hallintokausien aikana: Aleksanteri III (1159–1181), Lucius III (1181–1185), Urbanus III (1185–1187), Gregorius VIII (1187), Klemens III (1187–1191), Celestinus III (1191–1198), Innocentius III (1198–1216), Honorius III (1216–1227), Gregorius IX (1227–1241), Celestinus IV (1241), Innocentius IV (1243–1254), Aleksanteri IV (1254–1261) ja Urbanus IV (1261–1264). Miestä ei koskaan ole muodollisesti kanonisoitu, mutta hänen juhlansa sallittiin karmeliitoille 1564 ja hänen juhlapäiväänsä vietetään 16. toukokuuta eli hänen kuolinpäivänään.
Elämä
Pyhä Simon Stock syntyi noin vuonna 1165 Englannissa, hänen kerrotaan eläneen erakkona 12-vuotiaana ja liittyneen lopulta juuri Englantiin tulleisiin karmeliittoihin. Hän asui ja opiskeli vuosia Roomassa ja Karmelvuorella, sekä auttoi karmeliittasääntökuntaa leviämään Englannissa sekä Etelä- ja Länsi-Euroopassa. Pyhimys perusti paikkoja Englannin Oxfordiin vuonna 1248, Pariisiin vuonna 1260 ja Bolognaan vuonna 1260. Mies kuoli Ranskan Bourdeaux’ssa.
Felix Femi Ajakaye
Felix Femi Ajakaye (s. 25. toukokuuta 1962 Ibadan) on nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ekitin hiippakuntaan 4. heinäkuuta 1987 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi 16. huhtikuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michael Patrick Olatunji Fagun, jota avustivat Francis Folorunsho Clement Alonge ja Alfred Adewale Martins.
17. huhtikuuta 2010 Ajakayesta tuli Ekitin piispa.
Kütahyan maakunta
thumb|320px|Kütahyan maakunta Turkissa.
Kütahyan maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Sen pinta-ala on 11 889 km². Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 571 463. Vuonna 1990 Kütahyan asukasluku oli 578 020.
Piirikunnat
Kütahya on jaettu 13 piirikuntaan. Pääkaupungin nimi lihavoitu.
Läntinen maanpuolustusalue
Läntinen maanpuolustusalue (lyhenne LMPA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kyennyt alueellinen yhtymä, jonka toiminta-alue käsitti kutakuinkin Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Kanta-Hämeen, Keski-Suomen, Pirkanmaan, Keski-Pohjanmaan, Pohjanmaan, Etelä-Pohjanmaan, Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Ahvenanmaan maakunnat. Läntisen maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat Helsingin, Uudenmaan, Hämeen, Turun ja Porin, Vaasan ja Keski-Suomen sotilasläänit. Näiden lisäksi maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat panssariprikaati, tykistöprikaati, Kaartin jääkärirykmentti, viestirykmentti, Hämeen rykmentti, pioneerirykmentti ja Porin prikaati.
Läntinen maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 yhdistämällä Etelä-Suomen, Lounais-Suomen ja Pohjanmaan sotilasläänit sekä liittämällä vastuualueeseen osia Sisä-Suomen sotilasläänistä, mikä liitettiin kokonaisuudessan maanpuolustusalueen osaksi 1. syyskuuta 1997. Maanpuolustusalue lakkautettiin 31. joulukuuta 2007.
Komentajat
Maanpuolustusalueen komentajan johtoesikunta Läntisen maanpuolustusalueen esikunta (LMPAE) oli Hämeenlinnassa Suomen kasarmeilla.
Maanpuolustusalueen komentajina olivat :
Constance Towers
pienoiskuva|Constance Towers vuonna 1963 Constance Towers (s. 20. toukokuuta 1933) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Whitefishissä, Montanassa, ja on elänyt vuodesta 1974 avioliitossa näyttelijä John Gavinin kanssa.
Towersin tunnetuimpia rooleja ovat Cathy Shokkikäytävässä (1963) ja Kelly Alastomassa suudelmassa (1964). Hän esiintyi kahdessa John Fordin elokuvassa, Ratsuväen urhoissa (1959) ja Mustassa kersantissa (1960).
Towers tunnetaan myös useista televisiosarjoista ja muun muassa musikaalista Anya (1965). Hänellä on ollut myöhemmällä urallaan rooleja sellaisissa elokuvissa kuin Karate Kid saa seuraajan (1994) ja Täydellinen murha (1998).
Rolf Labbart
Rolf Gustaf Labbart (2. huhtikuuta 1922 Mänttä – 17. lokakuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen aktiivisin elokuvauransa ajoittui 1940- ja 1950-luvuille. Labbart näytteli päätyökseen teatterissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa Soli Labbart oli myös näyttelijä. Toisen vaimonsa, näyttelijä-ohjaaja Eira Jauckensin kanssa hän meni naimisiin vuonna 1969 ja he olivat yhdessä Labbartin kuolemaan saakka.
Labbart oli tunnettu kasvo 1950-luvun liukuhihnaelokuvissa, mutta sen jälkeen häntä nähtiin enää harvoin valkokankaalla. Labbart oli mukana useissa televisiosarjoissa, muun muassa Yhdeksän miehen saappaat sekä Sodan ja rauhan miehet.
Labbart oli myös iskelmälaulaja ja esiintyi useissa Yleisradion ohjelmissa.
Rolf Labbart on yksi kuuluisuuteen nousseista suomalaismiehistä, jotka palvelivat ja sotivat SS-Wiking-divisioonan suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa (Finnischen Freiwilligen Bataillon der Waffen SS) Saksan itärintamalla vuosina 1941–1943.
Labbart menehtyi 92-vuotiaana Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan veteraanilehtoon Helsinkiin.
Isoftalonitriili
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa isoftalonitriili on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin kuumaan veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, bentseeniin, dimetyyliformamidiin ja N-metyylipyrrolidoniin. Isoftalonitriilin reaktiot ovat tyypillisiä nitriileille. Sen aromaattinen rengas voidaan pelkistää tyydyttyneeksi, ja vedyttämällä voidaan myös pelkistää syanoryhmät aminoryhmiksi.
Valmistus ja käyttö
Isoftalonitriiliä valmistetaan m-ksyleenistä ammoksidaatioreaktiolla eli reaktiolla ammoniakin ja hapen kanssa. Reaktiossa käytetään katalyytteinä molybdeenin, vanadiinin ja antimonin oksidien seosta. Isoftalonitriilistä valmistetaan polyuretaanien valmistamiseen käytettäviä 1,3-bis(aminometyyli)bentseeniä ja diaminometaanisykloheksaania. Klooraus johtaa fungisidina käytettävään klorotaloniiliin eli tetrakloori-isoftalonitriiliin. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä käytetään valmistettaessa nitriilejä karboksyylihapoista.
Robotti von Rosenbergin tutkimukset
Robotti von Rosenbergin tutkimukset on vuosina 1984–1985 valmistunut suomalainen Yleisradion tuottama ympäristöopin ja luonnontieteiden kahdeksanosainen opetussarja. Sarjan esitettiin Yle TV1-kanavan Koulu-TV:n ohjelmistossa ensimmäisen kerran vuosina 1984-1985 kahdessa osassa: osat 1–4 esitettiin syys-marraskuussa 1984, ja osat 5–8 helmi-huhtikuussa 1985. Ensiesityksen jälkeen ohjelma on uusittu moneen otteeseen, viimeksi vuonna 1991. Yle Tallennemyynti on julkaissut sarjan tallenteena kirjasto- ja opetuskäyttöön. Sarjan ohjasi ja käsikirjoitti Kirsti Tulonen-Seppänen. Musiikin ohjelmaan teki Kaj Chydenius.
Sarjassa von Rosenberg -niminen robotti saapuu Maahan tekemään tutkimuksia. Yhdessä kahden lapsiperheen kanssa robotti tutkii muun muassa erilaisia kemiallisia ja fysikaalisia ilmiöitä. Sarjan teemana on erityisesti ihmisen vastuu ympäristöstään. Robotti esiintyy sarjassa metalliromusta rakennettuna hahmona. Robotti von Rosenbergin ääntä esitti Pekka Milonoff. Sarja oli myöhemmin taikurina tunnetuksi tulleen Iiro Seppäsen ensimmäinen televisioesiintyminen.
Joaquim Lobo da Silveira
pienoiskuva|Joaquim Lobo da Silveira Joaquim Lobo da Silveira, Oriolan 7. kreivi (1772–1846) oli Portugalin täysivaltainen edustaja Wienin kongressissa vuonna 1815. Kongressissa Lobo da Silveira allekirjoitti useita sopimuksia ja asiakirjoja sijaishallitsija Juhana VI:n puolesta mukaan lukien julistuksen orjakaupan poistamisesta, 8. helmikuuta 1815.
Myöhemmin hän osti maata Preussista ja asettui sinne. Hänestä tuli Preussin kansalainen. Preussin kuningas antoi hänelle arvonimen kreivi.
Mieletön maailma
Mieletön maailma on suomalainen viihdeohjelma, jota esittää televisiokanava MTV3. Sen juontajina toimivat aikaisemmin Keksijätehtaan juontajana toiminut Simo Frangen ja Keksijätehtaan tuomaristossa istunut Jethro Rostedt. Sarjassa esiintyy myös Tampereen positiivisimmaksi henkilöksi valittu Jama Jama.
Ohjelmassa esitetään hauskoja kuvanauhapätkiä kotivideoiden tapaan sekä juontajien omia vitsejä. Sarja alkoi 17. syyskuuta 2011, ja sitä esitettiin lauantaisin kello 19.30 ja vuoden vaihteessa sunnuntaisin vaihtelevasti kello 19.30, 20.30 ja 21.30. Viimeinen jakso esitettiin 16. syyskuuta 2012.
Pekka Oivio
Elämäkerta
Oivio lähti keskikoulun käytyään 1936 Helsinkiin opiskelemaan veturimiesammattiin. Sotavuosina Oivio kävi reserviupseerikoulun ja palveli joukkueenjohtajana Karjalankannaksella ja Ilomantsissa. Rintamakomennusten välillä Oivio työskenteli rautateillä ja pääsi veturinlämmittäjäksi 1943. Sodan jälkeen Oivio suoritti veturinkuljettajan tutkinnon 1946, ja veturinkuljettajana hän toimi 1948–1956.
Oivio aloitti ammattiyhdistysuransa Suomen veturimiesten liitossa, ja hän oli liiton Helsingin-osaston sihteerinä, kun hänet 1957 nimitettiin liiton toimitsijaksi juuri ennen kuin SDP:n leskisläiset yrittivät vallata veturimiesliiton syksyn 1957 liittokokouksessa. Tämä valtausyritys epäonnistui.
Syyskuussa 1960 veturimiesliitto päätti jäsenäänestyksen jälkeen erota SAK:sta. Liitto ei sisäisen hajoamisen pelossa kuitenkaan liittynyt kilpailevaan keskusjärjestöön SAJ:hin vaan jäi keskusjärjestöjen ulkopuolelle.
Suomen veturimiesten liiton pitkäaikaisen puheenjohtajan Gösta Widingin kuoltua Oivio valittiin tammikuussa 1965 hänen seuraajakseen. Tässä tehtävässä Oivio jatkoi vuoteen 1974 saakka. Oivion puheenjohtajakaudella sovittiin 1967 veturimiesten eläkeiän nostamisesta 53:sta 55:een vuoteen samalla kun eläkkeen taso samalla nousi sekä siirryttiin 40 tunnin viikkotyöaikaan. Oivio oli myös aktiivisesti mukana SAK:n ja SAJ:n eheyttämistä valmistelleessa professori Heikki Wariksen työryhmässä. Uuteen SAK:hon veturimiesliitto liittyi heti kesäkuun 1969 perustamiskokouksessa. Oiviosta tuli samalla SAK:n valtuuston puheenjohtaja ja 1972 SAK:n kolmas puheenjohtaja. Kun SAK:n puheenjohtaja Niilo Hämäläinen siirtyi syksyllä 1974 Kulutusosuuskuntien keskusliiton toimitusjohtajaksi Oivio valittiin Paperiliiton johtajan Veikko Ahtolan tuella keskusjärjestön puheenjohtajaksi.
Vuoden 1973 öljykriisin jälkeen alkanut taloudellinen taantuma vaikeutti tulosopimusten tekoa inflaation ja muutamassa vuodessa kaksinkertaistuneen työttömyyden takia. Kun SDP:n Kalevi Sorsasta tuli pääministeri 1977, SAK joutui joulukuussa 1977 suostumaan jo kerran sovittujen palkankorotusten lykkäämiseen osana hallituksen elvytyspolitiikkaa. Helmikuun 1978 devalvaation jälkeen SAK sai kuitenkin osan näistä lykätyistä korotuksista etuajassa uhattuaan yleislakolla. Edellisen vuoden 1977 kahdesta devalvaatiosta ei SAK aikanaan saanut mitään hyvitystä. Kaikkiaan Oivion kaudella tehtiin tulosopimukset vuosina 1976 (1-vuotinen), 1977 (2-vuotinen), 1979 (1-vuotinen) ja 1981 (2-vuotinen). Vain vuonna 1980 sopimukset tehtiin liittotasolla. Kaikissa tulosopimusneuvotteluissa Oivion vastapuolena oli STK:n johtaja Pentti Somerto.
Kesäkuussa 1981 Pekka Oivio jäi ensimmäisenä SAK:n puheenjohtajana eläkkeelle tästä tehtävästä SAK:n 12. edustajakokouksen yhteydessä. SAK:n puheenjohtajana Oiviota seurasi Pertti Viinanen.
Dexter Holland
Bryan Keith "Dexter" Holland, (s. 29. joulukuuta 1965) tunnetaan parhaiten yhdysvaltalaisen punkyhtye The Offspringin kitaristi-laulajana ja keulahahmona.
Vuonna 1995 Holland perusti Nitro Records -levy-yhtiön yhdessä lapsuudenystävänsä ja The Offspringin basistin Greg Krieselin kanssa.
Illegal
"Illegal" on kolumbialaisen laulaja-lauluntekijän Shakiran kappale hänen seitsemännellä studioalbumillaan Oral Fixation Vol. 2 (2005). Sen ovat kirjoittaneet ja tuottaneet Shakira ja Lester Mendez, ja siinä on mukana meksikolainen kitaristi Carlos Santana. Epic Records julkaisi kappaleen levyn kolmantena ja viimeisenä singlenä 6. marraskuuta 2006 kappaleen Hips Don’t Lie jälkeen. "Illegal" on pop ja country -balladi, jonka sanoitukset koskevat surua entistä rakastajaa kohtaan, Shakiran laulaessa himmeästi ja Santanan sähkökitaran riffien säestämänä. Kappale sai sekalaisia arvosteluita musiikkikriitikoilta, jotka vertasivat sitä Alanis Morissetten materiaaliin ja joilla oli sekalaisia mielipiteitä Santanan panoksesta kappaleeseen.
Kappale saavutti kohtuullista menestystä, saavuttaen ykkässijan Romaniassa ja Yhdysvaltain Dance Club Songs -listalla, sekä pääsi kymmenen parhaan joukkoon Itävallassa, Italiassa, Alankomaissa, Unkarissa ja Sveitsissä muiden maiden ohella. Jaume de Laiguanan ja Shakiran yhdessä ohjaaman kappaleen musiikkivideon ensi-ilta oli 16. marraskuuta 2006 MTV:n Total Request Live (TRL) -ohjelmassa. Videolla Shakira näyttelee nyrkkeilijän tyttöystävää, ja video seuraa samanlaista tarinaa kuin kappaleen sanat. Shakira on esittänyt kappaleen livenä muutaman kerran, esimerkiksi MTV 5 Star -tapahtumassa (2005) ja Good Morning America -ohjelmassa (2006).
Kriittinen vastaanotto
Digital Spy -sivuston Robert Copsey sijoitti kappaleen seitsemänneksi Shakiran kymmenen parhaan kappaleen luettelossa, joka julkaistiin vuonna 2014, kirjoittaen, että "se ei ole ikääntynyt päiväkään". Samana vuonna VH1:n Emily Exton sijoitti kappaleen Shakiran parhaiden duettojen luetteloon, yhteenvetäen kappaleen kertovan "Legendan ikonisen kitarasvengin säestämän naisen tuskallisista mietteistä". Telemundo- verkkosivuston kirjoittaja sisällytti "Illegal"-kappaleen luetteloon Shakiran parhaista yhteistyökappaleista vuonna 2015.
Live-esitykset
Kappaleen "Illegal" MTV 5 Star -esitys vuodelta 2005 ladattiin Shakiran viralliselle Vevo- kanavalle 24. maaliskuuta 2011. Joulukuussa 2006 Shakira esitti kappaleen Good Morning Americassa.
Malaijilais-polynesialaiset kielet
pienoiskuva|Malaijilais-polynesialaisten kielten levinneisyysalue Kaakkois-Aasiassa. Malaijilais-polynesialaiset kielet ovat austronesialaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä. Kielikuntaan katsotaan kuuluvan 1257 kieltä. Siihen kuuluvia kieliä puhutaan pääasiassa Oseaniassa Melanesian, Mikronesian ja Polynesian saaristoissa sekä Kaakkois-Aasiassa, pääsääntöisesti Indonesialle kuuluvilla saarilla. Myös manner-Aasiassa puhutaan joitakin malaijilais-polynesialaisia kieliä. Lisäksi Afrikan Madagaskarilla puhuttava malagassin kieli kuuluu malaijilais-polynesialaisiin kieliin.
Kieliryhmä jaetaan edelleen pienempiin ryhmiin (sulkeissa kielten määrät):
Thestorides
Thestorides (700-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija ja opettaja, joka oli kotoisin Fokaiasta. Hänet mainitaan Pseudo-Herodotoksen kirjoittamassa Homeroksen elämäkerrassa.
Pseudo-Herodotoksen mukaan Homeros siirtyi kerran Joonian Fokaiaan. Koska hän oli köyhä, hänen täytyi asui suosijoiden luona. Thestorides, jonka ammattina oli opettaa kirjaimia nuorille, otti Homeroksen kotiinsa sillä hinnalla, että Homeros antaisi hänen tehdä kopiot runoilijan Fokaissa runoilemista eepoksista. Kertomuksen mukaan Homeros runoili Fokaiassa eepokset Pieni Ilias ja Fokais. Thestorides kirjoitti ne ylös, siirtyi Khiokselle ja esitti runoelmat ominaan. Kun Homeros sai kuulla tästä, hän teki kaikkensa päästäkseen Khiokselle. Lopulta hän pääsi saarelle ja esitti siellä omaa runouttaan. Thestorides poistui kuultuaan Homeroksen tulosta. Kertomus asettaa selvästi vastakkain Homeroksen suullisen runouden ja Thestorideen kirjallisessa muodossa olleen runouden.
Myöhemmän antiikin aikana Pieni Ilias laitettiin Homeroksen sijasta useammin Leskheen nimiin.
Karl Ruprecht Kroenen
Karl Ruprecht Kroenen on fiktiivinen hahmo ensimmäisessä Hellboy-elokuvassa. Mystisestä kaasunaamarin taakse piiloutuvasta natsitutkijasta ei tiedetä paljoa, sillä hänen historiansa rajoittuu vain muutamaan elokuvan pätkään. Hahmo ei lausu elokuvan aikana ainoatakaan selvää sanaa mikä tekee hänestä vielä kiehtovamman henkilön. Eräässä kohtauksessa hän kuitenkin nauraa konemaisesti.
Hahmon historia
"Karl Ruprecht Kroenen. Syntynyt 1897 Münich, Saksa."
Elokuvan alussa natsit ovat linnoittautuneet kaikessa hiljaisuudessa saarelle keskelle valtamerta, jossa on määrä aloittaa Ragna Rok projekti portaalin avaamiseksi. Karl Kroenen kuuluu Thule-seuraan ja on siksi osana projektia johtavana tutkijana ja toimii Rasputinin assistenttina.
Projekti menee kuitenkin piloille jenkkien rynnäkön vuoksi, Kroenen yrittää pelastaa portaalin sen alle joutuneelta kranaatilta, mutta räjähde ennättää räjähtää syöksien Kroenenin pilaria päin ja metallinen tanko lävistää tämän rintakehän tappaen hänet "ensimmäisen" kerran.
Aseet ja ulkomuoto
Aseenaan Kroenen käyttää kahta käsissä pidettävää terää joita hän osaa käyttää taidokkaasti, nopeasti ja sulavasti kimmottaen myös kohti tulevat luodit. Kroenen piiloutuu yleensä kaasunaamarin taakse piilottaen samalla oikeat kasvonsa. Kroenen esiintyy elokuvan aikana vain muutaman kerran ilman kaasunaamaria jolloin voi huomata hänen epäinhimillisen olemuksensa varsin selvästi. Karl Kroenenilla on leikkaus-addikti mikä selittää hänen luomettomat silmänsä, huulettoman suun ja arvet rintakehässä ja käsissä.
Список персонажей комиксов о Хеллбое
Rita
Rita tarkoittaa seuraavia:
Manuel Menéndez
Manuel Menéndez Gorozabel (1793 – 2. toukokuuta 1847) oli Perun presidentti vuosina 1841–1842. Hän oli presidenttinä kolme kertaa. Hänen edeltäjänänsä ennen hänen ensimmäistä presidenttikauttaan oli Agustín Gamarra.
Porin prikaati
Porin prikaati (lyhenne PORPR, aik. PorPr ) on Suomen maavoimien suurin yksittäinen joukko-osasto ja yksi maavoimien kolmesta valmiusyhtymästä. Prikaatin joukot on sijoitettu kahdelle varuskunta-alueille Satakunnassa Säkylän Huovinrinteelle sekä Kankaanpään Niinisaloon. Varusmieskoulutuksen sekä kansainvälisen koulutuksen (SKVJ-koulutus) lisäksi prikaatin tehtäviin kuuluvat muun muassa Suomen kansainvälisiin kriisinhallintaoperaatioihin valitun henkilöstön koulutus. Prikaatiin kuuluu esikunta sekä seuraavat joukkoyksiköt:
Prikaatin organisaatioon kuuluvat myös asevelvollisuusasioita hoitavat yksiköt Vaasan aluetoimisto ja Lounais-Suomen aluetoimisto.
Vuoden 2008 alusta lähtien prikaatista on muodostunut kansainvälisen koulutuksen keskus. Kriisinhallintakeskus vastaa kriisinhallintaoperaatioihin lähtevän henkilöstön operaatioon valmistavasta koulutuksesta. Kriisinhallintaoperaatioita johtaa kuitenkin Maavoimien esikunta. Porin prikaatille kuuluvat Säkylän ja Pohjankankaan ampuma-alueet.
Prikaatin koko kasvoi Puolustusvoimauudistuksen seurauksena vuonna 2015, kun Tykistöprikaatin toiminnot yhdistettiin Porin prikaatiin.
Prikaatin johto
Aiemmat komentajat ovat olleet (sotilasarvo tuolloin):
Prikaatin esikuntapäällikköinä ovat toimineet muun muassa seuraavat upseerit:
Apulaiskomentajana ovat toimineet
Historia
Porin prikaatin perinteet ulottuvat pitkälle historiaan. Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin käskystä 16. helmikuuta 1626 perustettiin Kuninkaallinen Porin Jalkaväkirykmentti, joka on prikaatin perinneyksikkö. pienoiskuva|Rykmentin univormuja vasemmalta oikealle: Kustaa II Aadolfin aikana 30-vuotisessa sodassa 1630 - 1648 käytössä ollut, Kaarle XII:n aikainen vuodelta 1700, univormu vuodelta 1798, Suomen sodan aikainen vuodelta 1807 ja univormu vuodelta 1918 Rykmentin perustamispäivää juhlitaan yhä edelleen Porin prikaatin vuosipäivänä. Porin Rykmentti nimettiin 1957 uudelleen Porin prikaatiksi. Joukko-osaston kotipaikka oli itsenäisyyden ajan ollut Turussa Heikkilän kasarmilla ja Turun kasarmilla, mutta kaupungin laajentuessa prikaatin oli siirryttävä Säkylän Huovinrinteelle, johon vuosina 1959–1966 rakennettiin uusi ja moderni varuskunta-alue.
Lippu ja kunniamarssi
Porin prikaatin lippu on kaksipuolinen ja -värinen. Lipun yläosan muodostaa sininen ja alaosan keltainen vaakapalkki. Prikaatin lipun etupuolella on kuvattuna Satakunnan ja kääntöpuolella tammenoksin reunustettu Varsinais-Suomen vaakuna. Lipun on alun perin suunnitellut Carolus Lindberg joukko-osaston edeltäjälle Porin Rykmentille 14. toukokuuta 1919. Se perustuu jo Ruotsin vallan aikana vuonna 1686 käyttöön otettuun Porin jalkaväkirykmentin kompanialippuun, jonka molemmin puolin oli miekkaa pitelevä Satakunnan karhu. Lippu vahvistettiin Porin prikaatin joukko-osastolipuksi 27. marraskuuta 1956.
Satakunnan karhu on myös Porin prikaatin joukko-osastotunnuksen erikoismerkinnä. Tunnus vahvistettiin käyttöön 8. lokakuuta 1967.
Lipputangon kaulaan on kiinnitetty vapaudenristin nauha, jossa on teksti Satakunta, Pori. Vapaudenristi myönnettiin 20. toukokuuta 1919 Porin Rykmentille kunnostautumisesta Suomen sisällissodan Satakunnan rintamalla.
Porin prikaatin kunniamarssina on sen edeltäjän, Porin Rykmentin kunniamarssi. Porin Rykmentti peri kyseisen marssin aikanaan Uudenmaan Tarkk'ampujapataljoonalta.
Andrea Dovizioso
125-kuutioiset
Kaudella 2003 Dovizioso saavutti neljä palkintokorokepaikkaa, yhden paalupaikan ja sijoittui MM-pisteissä viidenneksi.
Kaudella 2004 hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden yli 90 pisteen erolla MM-kakkoseen Héctor Barberáan. Dovizioson taakse MM-sarjassa jäivät muun muassa sellaiset nimet, kuin Jorge Lorenzo, Casey Stoner, Álvaro Bautista, Mika Kallio, Gábor Talmácsi ja Thomas Lüthi. Kauden aikana viisi osakilpailuvoittoa ja kahdeksan paalupaikkaa ajanut Dovizioso siirtyi ajamaan 250-kuutioisiin kaudelle 2005.
250-kuutioiset
Kauden 2005 Dovizioso ajoi samassa tallissa, kuin 125-kuutioisissa. Hän saavutti kaudella viisi palkintokorokepaikkaa ja sijoittui MM-sarjassa kolmanneksi Daniel Pedrosan ja Casey Stonerin jälkeen.
Kaudella 2006 Dovizioso taisteli maailmanmestaruudesta Jorge Lorenzon kanssa, joka lopulta voitti mestaruuden 15 pisteen erolla Doviziosoon. Kauden aikana Dovizioso voitti kaksi osakilpailua ja ajoi jokaisessa kilpailussa pisteille sijoittuen huonoimmillaan seitsemänneksi kauden päätösosakilpailussa Espanjan Valenciassa.
Kausi 2007 oli lähes toisinto edellisestä kaudesta, sillä mestaruuden vei jälleen Lorenzo, Dovizioson sijoittuessa toiseksi. Dovizioso voitti kaudella kaksi osakilpailua ja ajoi kaksi paalupaikkaa. San Marinon osakilpailussa syyskuussa 2007, Dovizioso joutui jättämään kilpailun kesken ensimmäisen kerran liki kahteen vuoteen ajettuaan ennen keskeytystään 31 osakilpailua maalin saakka peräkkäin.
MotoGP
Dovizioso siirtyi ajamaan MotoGP-luokkaan kaudelle 2008 JiR Team Scotin Hondalla ja sijoittui tulokaskaudella viidenneksi. Hän ajoi kauden aikana kerran palkintokorokkeelle ollessaan kolmas Malesian kilpailussa. Dovizioso ajoi neljä kertaa neljänneksi Qatarissa, Kataloniassa, Yhdysvalloissa ja Valenciassa.
Repsol Honda (2009–2011)
Kaudella 2010 Dovizioso jatkoi Pedrosan tallikaverina ja sijoittui loppupisteissä viidenneksi, keräten yhteensä 206 pistettä. Dovizioso ajoi palkintokorokkeelle seitsemän kertaa ja sijoittui parhaimmillaan toiseksi Iso-Britannian, Japanin ja Malesian kilpailuissa. Neljä kertaa kolmanneksi Qatarissa, Ranskassa, Italiassa ja Portugalissa. Tallikaveri Pedrosa sen sijaan sijoittui loppupisteissä toiseksi.
Kaudella 2011 Dovizioso ajoi Hondalla Pedrosan ja Casey Stonerin kanssa. Hän sijoittui loppupisteissä kolmanneksi. Dovizioso ajoi seitsemän kertaa palkintokorokkeelle, joista neljä kertaa toiseksi Ranskassa, Kataloniassa, Italiassa ja Tšekissä. Kolmanneksi hän ajoi Alankomaissa, Australiassa ja Valenciassa. Dovizioson tallikavereista Stoner voitti maailmanmestaruuden, kun Pedrosa oli loppupisteissä neljäs. Hän jätti kolme kilpailua väliin loukkaantumisen vuoksi.
Yamaha Tech 3 (2012)
Kolmen Repsol Honda kauden jälkeen Dovizioso siirtyi Yamahan Tech 3 satelliitti talliin kaudeksi 2012 ja ajoi kuusi kertaa palkintokorokkeelle sijoittuen loppupisteissä neljänneksi. Hän oli tällä kertaa parempi tallikaveriaan Cal Crutchlow:ta, joka sijoittui seitsemänneksi. Dovizioson kaikki palkintokorokesijoitukset olivat kolmostiloja, jotka tulivat Kataloniassa, Alankomaissa, Saksassa, Italiassa, Indianapolisissa ja Aragonissa.