cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kurkijärvi (Mänttä-Vilppula)
Maantietoa
Järvessä on laskettu olevan 86 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 17 hehtaaria, mikä on noin 2,5 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Kotisaari, Karstinsaari, Aisassaari ja Riihisaari ovat yli hehtaarin suuruisia, muista saarista 63 ovat yli aarin ja loput 19 ovat alle aarin kokoisia. Muita karttaan nimettyjä saaria ovat esimerkiksi eteläpäässä Lomsansaari, Koiranluoto ja Kirrikallio, järven keskivaiheilla Toppisaari, Hirvisaari ja Miessaari, järven itäpäässä Talassaari ja Pikkusaari, ja vielä luoteispäässä Jänissaari, Kissasaari, Tynnyrisaari ja Raatosaari.
Skiron (mytologia)
pienoiskuva|upright=0.86|Skiron [[Theseus|Theseuksen kukistamana, Eufronioksen punakuviotekniikalla koristelema kyliks, 500–490 eaa.]] Skiron oli kreikkalaisessa mytologiassa joko Pelopsin tai Poseidonin poika.
William Leap
Vuonna 1993 Leap oli mukana vetämässä laventelilingvistiikkaa käsittelevää konferenssia.
Skiron (mytologia)
Skiron ahdisteli pahaa-aavistamattomia ohikulkijoita Peloponnesoksen ja Attikan välisellä tiellä Megaran lähistöllä pakottaen heidät pesemään itsensä Skironin jalat. Matkalaisten kumartuessa suorittamaan tehtävää Skiron potkaisi heidät kalliolta alas mereen, jossa suurikokoinen kilpikonna söi heidät hengiltä. Paikka tunnettiin tästä Skironin kallioina.
Theseus lopulta surmasi Skironin heittämällä hänet jalasta mereen kallioilta samoin, kuten tämä oli tehnyt omille uhreilleen, mutta maa ja meri kieltäytyivät tarjoamasta Skironin luille viimeistä leposijaa, jolloin luista muodostui hänen nimeään kantava rantakallio.
Kurkijärvi (Mänttä-Vilppula)
Maantietoa
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 26 miljoonaa kuutiometriä eli 0,026 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,9 metriä ja suurin syvyys on 18,9 metriä. Syvimpiä kohtia ovat Vuorisvuoren edustalla Karstinlahdella, jossa on yli 14 metriä syvää, Hirvisaaren länsipuolella, missä on yli 15 metriä syvää, Hirvisaaren itäpuolella, jossa on yhtä syvää, sekä järven eteläosassa Lomsansaaren edustalla, missä on 16,5 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 40 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 12 kilometriä. Sen rannat ovat silmämääräisesti arvioiden enimmäkseen suotonta metsämaata, missä yksittäiset peltopalstat ulottuvat siellä täällä rantaan asti. Kunkin järvenosan pohjukassa on kulmakunta: luoteispäässä on Kanervakylä, kaakkoispäässä Maakasperä ja lounaispäässä Hokkaskylä. Järven rantojen asutus on haja-asutusta ja vapaa-ajan asutusta. Hokkaskylän läpi kulkee seututie 346, joka ohittaa Hokkasenlahden ja se ylittää järven luusuan. Järven eteläpuolella kulkee Maakasperälle johtava kylätie, joka yhtyy Maakasperän läpi kulkevaan yhdystiehen 14351. Tämä seuraa järven rantoja Kanervakylälle asti.
Skiron (mytologia)
Megaralaisten mukaan Skiron ei kuitenkaan ollut maantierosvo, vaan hyvä ja oikeudenmukainen mies ja hallitsija, jonka Theseus surmasi valloittaessaan Eleusista.
Kurkijärvi (Mänttä-Vilppula)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Elänteen valuma-alueella (35.37), jonka Kurkijärven alueeseen (35.372) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 104,8 metriä mpy.
Sami Venäläinen
Uran alku
Venäläinen aloitti jääkiekon pelaamisen 6-vuotiaana Kangasalan Kisassa, mutta hän pelasi suurimman osan junioriurastaan kuitenkin Tapparassa. Venäläinen voitti joukkueessa C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1998 ja pronssia vuonna 1997. NHL-joukkue Phoenix Coyotes varasi hänet kahdeksannella kierroksella 249. pelaajana kesällä 2000. Venäläinen debytoi SM-liigassa seuraavalla kaudella 2000–2001, joka toi hänelle 36 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Venäläinen teki liigadebyyttinsä kauden avauskierroksella 14. syyskuuta 2000 paikallisvastustaja Tampereen Ilvestä vastaan. Suurimman osan kaudestaan lähinnä 13. hyökkääjänä pelannut Venäläinen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Tapparan A-nuorissa, joissa Venäläinen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Syyskuussa 2001 Venäläinen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Stefan Öhman
Stefan Öhman (s. 5. toukokuuta 1976 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalais-suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Öhman on keskushyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan myös laitahyökkääjänä. Hän siirtyi kaudeksi 2011–2012 Ruotsin toisella sarjatasolla pelaavaan IK Oskarshamniin.
Skiron (mytologia)
Skironilla oli tytär, Endeis.
Sami Venäläinen
Uran alku
Kaudella 2001–2002 Venäläinen murtautui Tapparan SM-liigajoukkueeseen ja sai luottoa päävalmentaja Jukka Rautakorvelta. Hän pelasi alkukaudella kärkiketjuissa Janne Ojasen rinnalla, mutta vietti loppukautensa lähinnä kolmosketjussa. Venäläinen teki kauden aikana kauden kaikissa 56 runkosarjaottelussa tehot 5+8=13 sekä kymmenessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 25. lokakuuta 2001 paikallisottelussa Ilvestä vastaan. Venäläisen osuma jäi Tapparan 3–2-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kausi 2002–2003 päättyi puolestaan Suomenmestaruuteen. Tammikuussa 2003 Venäläinen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Stefan Öhman
Öhman pelasi ensimmäiset Elitserien-pelinsä MODOn riveissä kaudella 1996–1997, vaikka edellisellä kaudella olikin jo pelannut ensimmäiset miesten pelinsä Ruotsin I divisioonan Björklövenissä. Vuoden MODO-vierailun jälkeen Öhman palasi kahdeksi kaudeksi Björklöveniin, jota oli nostamassa Elitserieniin. Kaudet 1999–2003 hän pelasi jälleen MODOssa.
Kaikki kuninkaan miehet
Kaikki kuninkaan miehet tarkoittaa seuraavia:
Luettelo Viipurin kauppiassuvuista
Tämä on luettelo Vanhan Suomen kauppiassuvuista.
Kurkijärvi (Mänttä-Vilppula)
Vesistösuhteet
Järvi saa pääosan vedestään Haapaojan valuma-alueelta (35.374) ja järven omalta lähialueelta. Kurkijärven alueella on seitsemän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Haapalammi (8 ha), Ruohoslammi (8 ha), Kekälelammi (2 ha) ja Vuorislammi (9 ha), jotka laskevat järven luoteisosaan omia laskuojiaan myöten, Ruuhilammi (14 ha), joka laskee järven kaakkoispäähän, sekä Hokkaskylän Koukkujärvi (34 ha), joka laskee Hokkasenlahteen, Lillolammi (2 ha), joka laskee Koukkujärveen.
Järvi laskee lyhyttä Savikosken ojaa myöten 1,3 metriä alempana sijaitsevaan Elänteeseen, joka vuorostaan laskee Ruoveden Paloselkään.
Luettelo Viipurin kauppiassuvuista
Useat viipurilaiset kauppiassuvut ovat lähtöisin Saksasta ja Itämeren alasaksin kielisiltä alueilta. Merkittävä määrä saksalaisporvareita asui myös Haminassa.
Stefan Öhman
Öhman siirtyi SM-liigaan kaudella 2003–2004, kun hän teki Tapparan kanssa vuoden sopimuksen. Tapparassa Öhman pelasi neljä kautta ja teki viimeisellä kaudellaan ennätystehonsa 22+23. Blues teki sopimuksen ruotsalaishyökkääjän kanssa keväällä 2007. Öhman sai Suomen kansalaisuuden kesällä 2007.
Luettelo Viipurin kauppiassuvuista
Saksalaiset ja saksankieliset suvut
Viipurin kauppa, erityisesti tukku ja ulkomaankauppa, sekä kaupungin hallinto oli keskiajalta alkaen saksalaisten sukujen hallussa. Saksankielisen väestön määrä pysyi kaupungin kasvaessa noin 300 henkilössä, ja oli suurimmillaan vuonna 1939 noin 1 000 henkeä. Avioliitot solmittiin suurelta osin tämän ryhmän sisällä. Merkittävä määrä saksalaisia asui lisäksi läänin kartanoissa sekä Haminassa ja Vehkalahdella, jonne Viipurin porvareita muutti isonvihan jälkeen. Valtakielenä säilyi saksa 1800-luvun puoleen väliin saakka, jonka jälkeen ruotsi alkoi vallata alaa. Merkittäviä saksalaissukuja olivat mm. seuraavat: oikea|pienoiskuva|Herman Bröijerin sinetti, Lyypekistä saapunut Böijer nai pormestari Tönne Nylandin tyttären, ja kohosi itse pormestariksi jo 1595. pienoiskuva|oikea|[[Vitus Beringin vaimon Anna Christinan kirje isälleen Mattias Pylselle Ohotskista Ohotanmeren rannalta]]
Stefan Öhman
Öhman pelasi neljä kautta myös Bluesissa. Tuona aikana hän voitti kaksi SM-hopeaa: kaudella 2007–2008 ja kaudella 2010–2011. Yhteensä Öhman pelasi SM-liigassa 419 ottelua ja teki niissä 264 pistettä. Kahdeksan Suomen-kauden jälkeen Öhman palasi kotimaahansa, kun hän teki kahden vuoden sopimuksen IK Oskarshamnin kanssa.
Stefanin veli Jens Öhman on myös entinen Elitserien-tason jääkiekkoilija.
Luettelo Viipurin kauppiassuvuista
Virka-aateli
Saksalaiset kauppiassuvut muodostivat merkittävän osan Vanhan Suomen virka-aatelia. Suomen ritarihuoneen järjestäydyttyä vuonna 1818 Viipurin virka-aatelisista anomuksesta introdusoitiin neljän suvun edustajia, nimittäin von Daehn (1834), Stewen (~1840), von Winther ja von Wulffert (1855). Lisäksi aatelissäätyyn kohosivat Bröijer (1647, nimellä Rosenbröijer) ja Cröell (1653, nimellä Rosencröell) sekä von Boisman (1808), Thessleff (1812), Bützow (1832), von Tesche (1854) ja Bruun (1863).
Sami Venäläinen
Läpimurto ja nousu kärkiketjuihin
Venäläinen pelasi kauden 2006–2007 lähinnä Tapparan ykkösketjussa Stefan Öhmanin ja Petri Kontiolan rinnalla. Hän oli 14 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Quinn Hancockin kanssa. Venäläinen onnistui tekemään liigauransa ensimmäisen kypärätempun 4. tammikuuta 2007 Porin Ässiä vastaan. Hänen toinen osumansa ratkaisi Tapparalle 8–2-murskavoittoon päättyneen ottelun. Venäläinen palkittiin Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Kaudella 2007–2008 hän esiintyi ajoittain Tapparan ykkösketjussa Janne Ojasen ja Timo Koskelan rinnalla. Venäläinen vietti kautensa kuitenkin suurimmaksi osaksi alemmissa ketjuissa, mutta hän onnistui roolistaan huolimatta kuitenkin tekemään kauden aikana 16 osumaa. Venäläinen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Luettelo Viipurin kauppiassuvuista
Ruotsinkieliset suvut
Viipurin ruotsinkieliset säätyläissuvut toimivat pääosin virkamiehinä ja pappeina. Merkittävinä kauppiassukuina mainitaan kuitenkin seuraavat:
Sami Venäläinen
Siirtyminen TPS:ään
Venäläinen ei jatkanut Tapparassa enää viimeistä sopimuskauttaan 2008–2009, vaan hän siirtyi suuremman roolin perässä kaksivuotisella sopimuksella Turun Palloseuran riveihin. Venäläisen toinen sopimuskausi 2009–2010 päättyi Suomenmestaruuteen. Hän teki TPS:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen maaliskuussa 2010. Kaudella 2010–2011 joukkueensa kapteenistoon noussut Venäläinen kuului heikon kauden pelanneen TPS:n suurimpiin onnistujiin ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+24=34, joilla hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Antti Erkinjuntin kanssa.
Paluu Tapparaan ja siirto LeKin kautta SaiPaan
Kaudeksi 2011–2012 Venäläinen palasi kaksivuotisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Tapparaan. Hänestä tuli joukkueen varakapteeni. Kaudella 2012–2013 Venäläinen jäi Tapparassa pieneen rooliin ja hän pelasi kauden aikana myös kahdeksan ottelua lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Venäläinen putosi kevätkaudella Tapparan kokoonpanosta ja sai ratkaisupeleissä näytönpaikan, kun Aleksander Barkov ja Chris Connolly loukkaantuivat. Venäläinen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa ja teki toukokuussa 2013 vuoden mittaisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa. Pelaajasopimus purettiin elokuussa. Venäläinen siirtyi kauden 2013–2014 kynnyksellä toistaiseksi voimassa olleella sopimuksella LeKiin, kunnes hän siirtyi lokakuussa 13. joulukuuta asti ulottuvalla sopimuksella Saimaan Palloon. Venäläisen sopimuksessa oli optio loppukaudesta, joka käytettiin joulutauon alettua. Toukokuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. Helmikuussa 2015 Venäläisen sopimusta jatkettiin taas vuodella. Venäläinen jakoi kaudella 2015–2016 pudotuspeleissä SaiPan sisäisen tehotilaston voiton Ville Hämäläisen kanssa lukemalla +2.
Saksan DEL-liiga
Venäläinen siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan nousijajoukkue Fischtown Pinguinsin riveihin. Sopimuksesta huolimatta Venäläinen ei kuitenkaan pelannut ainuttakaan peliä Saksassa.
Maajoukkueura
Venäläinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2001 voittaen hopeaa sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1999 voittaen maailmanmestaruuden. Suomen A-maajoukkueeseen hän sai ensituntumaa, kun Venäläinen valittiin Suomen ensimmäiseen MM-leiriryhmään vuoden 2004 turnaukseen ja hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä näin ollen 1. huhtikuuta 2004 Joensuussa Venäjää vastaan.
Yhteensä Venäläinen on pelannut kolme A-, 26 nuorten ja 11 poikien maaottelua.
Muuta
Venäläinen pelaa myös Rullakiekon SM-liigaa Pahalammen joukkueessa. Hän harrasti yläasteikäiseksi asti myös jalkapalloa. Hän on suorittanut urheiluluokalla hotelli-, ravintola- ja suurtalousalan tutkinnon sekä myynnin ammattitutkinnon ja datanomin tutkinnon.
Flagship
Flagship oli itsenäinen videopelejä kehittävä japanilainen pelitalo, joka perustettiin vuonna. Vuonna 2007 yritys sulautettiin Capcomiin. Yrityksen perusti Yoshiki Okamoto 24. huhtikuuta 1997.
Yritystä rahoittivat Capcom, Nintendo ja Sega. Flagship on tehnyt käsikirjoituksia uusille ja jo olemassa oleville tuotteille; käsikirjoitusmateriaalia on tehty muun muassa peleihin Resident Evil Zero ja Resident Evil Code: Veronica. Capcomille työskennellessään Flagship on kehittänyt The Legend of Zelda -pelejä Nintendolle Game Boy Colorille ja Game Boy Advancelle.
Oracle-sarja
Vuonna 2000 Flagship aloitti kolmen uuden Zelda-pelin kehittämisen Game Boy Colorille. Projektin valvojana toimi Shigeru Miyamoto ja uuden pelisarjan suunniteltu nimi oli Triforce Trilogy, Triforcen legendan mukaan. Kolme peliä muodostuivat Zelda-pelisarjan kahden ensimmäisen osan uudelleenohjelmoinnista ja kolmannen pelin luomisesta. Miyamoton neuvosta alkuperäisestä suunnitelmasta luovuttiin ja kolmen uuden, Hyrulen kolmen jumalattaren ympärille keskittyvien pelien luominen aloitettiin. Pelisarjan nimeksi vaihdettiin Mysterious Seed Trilogy. Eri vuodenajoissa liikkuva Din-jumalattaren peli oli nimeltään The Mysterious Seed of Power, aikakausissa liikkuva Farore-jumalattaren peli The Mysterious Seed of Courage ja värejä ongelmanratkaisussa käyttävä Nayru-jumalattaren peli The Mysterious Seed of Wisdom. Myöhemmin Nintendo päätti kahden pelin olevan sopivampi määrä ja The Mysterious Seed of Courage peruutettiin. Jäljellä oleva materiaali sekoitettiin, yhteydet jumalattariin poistettiin ja The Legend of Zelda: Oracle of Ages ja The Legend of Zelda: Oracle of Seasons julkaistiin.
Four Swords ja A Link to the Past
Flagship käänsi suositun SNES-pelin The Legend of Zelda: A Link to the Past:n Game Boy Advancelle. Saman pelikasetin kylkiäisenä Flagship suunnitteli uuden, monen pelaajan Zelda-pelin The Legend of Zelda: Four Swords. Four Swordsin ideoita käytettiin myöhemmin Flagshipin suunnittelemassa The Legend of Zelda: The Minish Cap ja Nintendon suunnittelemassa The Legend of Zelda: Four Swords Adventures -peleissä.
The Minish Cap
The Legend of Zelda: The Minish Cap täydentää Four Swordiin liittyvää legendaa. Peli sai markkinoilla hyvän vastaanoton ja se sisältää monia uusia ideoita, jotka mahdollisesti esiintyvät tulevissa Zelda-peleissä.
Satakunnansilta
Satakunnansilta on Tampereella sijaitseva vanha silta, joka ylittää Tammerkosken Hämeensillan pohjoispuolella. Silta on osa Satakunnankatua ja se on sekä ajoneuvoliikenteen että jalankulkijoiden käytössä.
Satakunnansillan suunnitteli insinööri Karl Snellman. Se rakennettiin vuosina 1897–1900 ja otettiin käyttöön 9. lokakuuta 1900. Silta on 6-aukkoinen kiviholvisilta, jonka jännemitat ovat 17 metriä. Sillan leveys on 11,75 metriä ja sen kokonaispituus on 112,6 metriä.
Satakunnan sillan rakentaminen
Vuosien 1870-1900 välillä Tampereen kaupungin pinta-ala kolminkertaistui ja väkiluku kasvoi viisinkertaiseksi. Samalla myös liikennemäärä kasvoi niin paljon, että uuden ajosillan rakentaminen tuli ajankohtaiseksi. Valmistuessaan vuonna 1900 silta peitti alleen suuren osan Konsulinsaaren pinta-alasta. Samalla kulku saareen estyi ja saaressa ollut ravintolatoiminta loppui.
Sillan kunnostustyöt
Vuonna 2013 sillan kaiteet kunnostettiin alkuperäisen mallin mukaan, ja vuonna 2014 sillan lamput vaihdettiin alkuperäisen mallin mukaisiksi.
Sojuz 8
Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969), Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969) ja Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969) avaruusalukset laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein ja myös paluu tapahtui vuorokauden välein.
Ilmeisesti avaruusalusten oli tarkoitus telakoitua, koska Sojuz 8 -lennon logossa on viite siihen. Näin ei tapahtunut. Avaruusalustroikan aikana oli avaruudessa yhteensä seitsemän kosmonauttia, Sojuz 6:ssa kaksi, Sojuz 7:ssa kolme ja Sojuz 8:ssa kaksi kosmonauttia.
Villa Toivola
pienoiskuva|Villa Toivola, kuvattu 2015 pienoiskuva|Villa Toivola 1900-luvun alussa Villa Toivola on kolmikerroksinen puuhuvila Helsingin Vähä-Meilahdessa osoitteessa Seurasaarentie 1. Huvila on valmistunut vuonna 1870 ja se on suojeltu ja peruskorjattu 1990-luvulla.
Rakennus oli alun perin kesähuvila, mutta on ollut 1910-luvulta lähtien vakituisessa asuinkäytössä. Vuosina 1902–1903 huvilassa asui Suomen santarmipäällikkö Julius Freyberg ja siinä toimi silloin Suomen santarmihallituksen esikunta. Myöhemmin huvilan pitkäaikainen omistaja ja asukas oli Maria Åkerblom, uskonnollisen liikkeen perustaja, myöhemmin parkettiliikkeen omistaja. Hänen kuolemansa jälkeen rakennus pääsi rappeutumaan, mutta perikunta myi sen vihdoin ja se peruskorjattiin vuosina 1989–1991.
Rakennuksessa syttyi tulipalo 2. helmikuuta 2012 kovien pakkasten aikaan, jolloin siinä oli lämmitetty tulisijoja. Kaksi huoneistoista vaurioitui.
The Plague Dogs
The Plague Dogs on vuonna 1982 ilmestynyt animoitu seikkailuelokuva. Elokuva perustuu Richard Adamsin vuonna 1977 ilmestyneeseen romaaniin Ruttokoirat. Elokuvan ohjasi Martin Rosen, ja se julkaistiin Isossa-Britanniassa 21. lokakuuta 1982 ja Yhdysvalloissa 16. joulukuuta 1982. Yhdysvalloissa elokuvan ikärajoitus oli PG-13. Cracked-verkkojulkaisun mukaan elokuvaa on pidetty yhtenä pelottavimpana animaationa koskaan.
Juoni
Rowf-niminen labradorinnoutaja ja Snitter-niminen kettuterrieri ovat koe-eläiminä eläintieteellisessä laboratoriossa Luoteis-Englannin järvialueella. Snitterille on tehty aivokokeita, kun taas Rowf on pakotettu uimaan itsensä uuvuksiin ja sen jälkeen elvytetty toistuvasti. Eräänä iltana Snitter pakenee häkistään ja vapauttaa Rowfin. He tutkivat laitosta ja hiipivät polttouuniin, josta he myöhemmin pakenevat pois tutkimuslaitoksesta. Tutkimuslaitoksen jäsenet myöhemmin alkavat jahtaamaan koiria uskoen näiden kantavan jonkinlaista tautia. Koirat ystävystyvät Tod-nimisen ketun kanssa, joka avustaa heitä metsästämään lampaita kukkuloilla selviytyäkseen. Snitter toivoo saavansa uuden kodin löydettyään isännän, mutta vahingossa tappaa heidän kohtaamansa miehen hypättyään tämän kantaman aseen päälle, joka laukeaa ja ampuu tätä kasvoihin. Ajan kuluessa koirat joutuvat varastamaan ruokaa selviytyäkseen. Todin avustuksella koirat huijaavat laboratorion palkkaaman aseistetun miehen putoamaan kuolemaansa ja syövät tämän ruumiin. Myöhemmin median kertomana kaikki lähtevät jahtaamaan koiria laboratorion väitettyä koirien saaneen ruttoviruksen laboratorion rotilta. Takaa-ajon aikana Tod saa surmansa metsästäjien käsissä. Hänen harhautuksensa ansiosta Rowf ja Snitter pääsevät junaan, joka vie heidät Ravenglassin rannikkokylään. Yrittäessään etsiä ruokaa kahvilasta RAF:n helikopteri havaitsee heidät ja heitä jahdataan rannikolle saakka. Aseistetun joukon lähestyessä heitä Snitter väittää nähneensä saaren ja alkaa uida sitä kohti. Rowf epäröi, mutta lähtee hänen peräänsä. Valkoinen sumu ympäröi koirat ja Snitter silminnähden on valmis luovuttamaan ja hyväksyy kohtalonsa, mutta Rowf väittää näkevänsä saaren, josta Snitter puhui ja käskee häntä jatkamaan uimista. Koirat uivat sumun läpi ja heidän kohtalonsa jää avoimeksi. Lopputekstien aikana näytetään kuva saaresta, jonka Snitter näki.
Hajasäteily
Hajasäteily on elektronisten laitteiden tahatonta sähkömagneettista säteilyä ympäristöönsä. Periaatteessa kaikki elektroniset laitteet, joissa kulkee vaihtovirta, säteilevät jonkin verran, siis esimerkiksi kaikki vastaanottimet, tietokoneet tai tietokonenäytöt. Hajasäteily sisältää usein laitteen käsittelemää informaatiota.
Myös lähettimet voivat hajasäteillä. Tällöin ne lähettävät smg-säteilyä hyötykaistan ulkopuolella. Yleensä hajasäteilyteho on erittäin pieni lähettimien varsinaisiin lähetystehoihin verrattuna.
Hajasäteilystä tuli kuuluisa 1980-luvulla, kun esitettiin, että tietokonenäyttöjä on mahdollista "salakatsella" jopa satojen metrien päästä lähes kotitekoisin laittein näyttöjen hajasäteilyyn perustuen. Hajasäteilyn estäminen on siis myös tietoturvakysymys.
Huonosti rakennettu tai epäkunnossa oleva elektroninen laite voi hajasäteillä niin paljon, että se häiritsee useiden metrien päässä muita elektronisia laitteita.
Hajasäteilyä käytetään hyväksi hajasäteilytiedustelussa.
Nato-mailla on Tempest-niminen standardi hajasäteilyn mittaamiseksi ja pitämiseksi aisoissa.
Hajasäteily voi tarkoittaa myös esimerkiksi auringon säteilyä, joka ei tule suoraan auringosta, vaan heijastuu jostakin pinnasta epäsuorasti kohteelle.
Bogdan Stelea
right|thumb Bogdan Gheorghe Stelea (s. 5. joulukuuta 1967 Bukarest) on romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa 91 ottelua vuosina 1988–2005 ja on vielä vuoden 2018 lopussa eniten maaotteluita pelannut romanialainen maalivahti.
Stelea edusti ammattilaisuransa alkuvuosina kotimaassaan Dinamo Bukarestia. Kesken kauden 1991–1992 hän siirtyi espanjalaisseura RCD Mallorcaan, jossa hän pelasi 1,5 kautta. Seuraavina kausina hän edusti belgialaista Standard Liègeä ja turkkilaista Samsunsporia sekä kotimaassaan Rapid Bukarestia ja Steaua Bukarestia. Kausina 1997–2004 hän edusti espanjalaista UD Salamancaa. Viimeiset aktiivivuotensa hän pelasi kreikkalaisseura Akratitosissa sekä kotimaassaan Oțelul Galațissa, Unirea Urzicenissa ja Brașovissa.
Stelea pelasi Romanian maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa marraskuussa 1988. Vielä vuoden 1990 MM-kilpailuissa hän jäi varamaalivahdiksi mutta vuoden 1994 MM-kilpailuissa hän pelasi kaksi, vuoden 1996 EM-kilpailuissa kaksi, vuoden 1998 MM-kilpailuissa neljä ja vuoden 2000 EM-kilpailuissa neljä ottelua. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 2005.
GOCE
GOCE oli ESA:n kaukokartoitussatelliitti, jolla mitataan maan painovoimaa ja valtamerien merivirtauksia. Nimi on akronyymi sanoista Gravity Field and Steady-State Ocean Circulation Explorer.
Satelliitti ja sen mittalaite
pienoiskuva|300px|NASA:n [[GRACE-satelliitin laatima Maan painovoima-anomaliakartta (geoidi)]] Satelliitin massa on 1 200 kg. Satelliitin kiertorata on vain 250 km korkea aurinkosynkroninen kiertorata. Satelliitin suunnitellaan toimivan vain 6–12 kuukautta noin 250 km:n korkeudella − rata ylläpidetään rakettimoottorin avulla ja sen ajoainevaranto on rajallinen. GOCE tuottaa runkoonsa kiinnitetyillä aurinkokennoilla 1 500 W sähkötehoa. Aurinkosähkö antaa sähkötehon englantilaisvalmisteiselle ionimoottorille, joka käyttää ajoaineena ksenonia (40 kg kaikkiaan) ja toimii radankorjausmoottorina.
Satelliitissa on kolme instrumenttia, joista tärkein on Electrostatic Gravity Gradiometer (EGG). Tämä instrumentti mittaa painovoimagradienttia satelliitin paikalla avaruudessa. Mittauksista voidaan monimutkaisen inversiomenetelmän avulla rekonstruoida Maan painovoimakenttä. Tämän kentän eräs tasa-arvopinta taas on geoidi, joka pitäisi olla sama kuin keskimerenpinta, mutta muun muassa merivirtausten vuoksi näin ei ole. Pintojen välinen poikkeama on metrin luokkaa oleva. Meritopografia mahdollistaa merivirtausten mallittamisen.
Toiminta
pienoiskuva|GOCEn välähdys. Alavasemmalla [[Andromedan galaksi.]] Satelliitti laukaistiin 17. maaliskuuta 2009 Plesetskin kosmodromilta Venäjältä Rockot-kantoraketilla.
Vuoden 2010 elokuun lopussa ESA ilmoitti, ettei GOCE ole toiminut kuukauteen tietokoneen laitevian takia. Tietokoneessa oli ollut toimintahäiriö jo aiemmin. Syyskuun alussa 2010 tietokoneen päätietokoneella ja varatietokoneella olleet viat kierrettiin niiden ohjelmistoja muuttamalla.
Marraskuussa 2010 päätettiin jatkaa satelliitin toimintaa 18 kuukaudella vuoden 2012 loppuun asti tarkoituksena tarkentaa jo kerättyä tietoa.
Throbbing Gristle
Throbbing Gristle oli uraauurtanut lontoolainen industrial-yhtye, jonka avantgardistisen COUM Transmissions -performanssitaideryhmän jäsenet perustivat 3. syyskuuta 1975. Sen vakituiset soittajat olivat Genesis P-Orridge, Peter Christopherson ("Sleazy"), Cosey Fanni Tutti ja Chris Carter.
GOCE
Toiminta
2012 marraskuussa satelliitin rataa laskettiin 255 km:sta 235 km:iin tarkemman datan saamiseksi. Ajoainetta oli tällöin jäljellä 50 viikon ajaksi. Rataa laskettiin edelleen 229 km:iin toukokuussa 2013. Ajoaineena käytetyn ksenonin loppumisen jälkeen aluksen laskettiin saapuvan yläilmakehään 2–3 viikon kuluessa. 18. lokakuuta 2013 ESA ilmoitti ajoaineen paineen vähentyneen alle toimintarajan. Virallisesti satelliitin toiminnan ilmoitettiin loppuneen 21. lokakuuta, kun sen ionimoottori lopetti toimintansa.
Throbbing Gristle
Yhtye herätti 1970-luvulla huomiota fasistisella imagollaan ja meluisilla live-esiintymisillään, joissa muun muassa projisoitiin lavalle pornografiaa ja kuvia keskitysleireiltä. Monet niistä on nauhoitettu ja julkaistu myöhemmin livealbumeina. Yhtye hajosi vuonna 1981. Se teki paluun vuosina 2004–2010.
GOCE
Toiminta
GOCE-satelliitti tuhoutui maanantain vastaisen yönä kello 2.16 Suomen aikaa saavuttaessaan ilmakehän tiheämmät osat. ESA:n mukaan satelliitti putosi mereen Etelä-Atlantilla 400 kilometriä Falklandin saarista etelään lähellä Tulimaan kärkeä.
Throbbing Gristle
1969–1976: COUM Transmissions
Throbbing Gristle syntyi Genesis P-Orridgen 1969 perustamasta, itäisen Yorkshiren Hullissa toimineesta COUM Transmissions -performanssiryhmästä. Musisointi oli olennainen osa ryhmittymän toimintaa.
Cosey Fanni Tutti oli ryhmän pitkäaikaisimpia jäseniä. Peter Christophersonilla ja Chris Carterilla oli läheiset suhteet ryhmään, mutta he eivät varsinaisesti olleet mukana sen toiminnassa.
1976–1981: varhainen industrial-liike
Jäsenet perustivat Industrial Records -levy-yhtiön 1976, ja vuonna 1977 Throbbing Gristle julkaisi ensimmäisen levynsä The Second Annual Report 786 kappaleen painoksena.
Throbbing Gristlen viimeinen esiintyminen oli San Franciscossa 29. toukokuuta 1981. Yhtye hajosi Genesis P-Orridgen ja Cosey Fanni Tuttin välirikkoon. Seurustelevat Chris Carter ja Cosey jatkoivat Chris & Cosey -nimellä. Seuraavana vuonna Genesis P-Orridge perusti Psychic TV -yhtyeen, jossa Peter Christopherson ehti soittaa muutaman kuukauden kunnes perusti Coilin kumppaninsa John Balancen kanssa.
2004–2010: comeback
Vuonna 2004 Throbbing Gristle kokoontui uudelleen alkuperäisellä kokoonpanolla. Yhtye hajosi vuonna 2010 P-Orridgen erottua kesken kiertueen.
Albumi D.o.A: The Third and Final Report (1978) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Livealbumit
Videotallenteet:
Galleria Art Halvare
Galleria Art Halvare on oululainen taidegalleria. Gallerian perusti alun perin Oulun Pakkahuoneenkadulle taiteilija Erkki Halvari toukokuussa 1995. Oulun Saarelassa galleria toimi vuodesta 2002 vuoteen 2020 Oulun kaupungin omistamissa tiloissa. Saarelassa toimii myös Saarelan veistospuisto, joka avattiin vuonna 1999.
Anacharsis Cloots
thumb|Anacharsis Cloots. Jean-Baptiste du Val-de-Grâce, paroni de Cloots (alk. Johann Baptist von Cloots, pseudonyymi Anacharsis Cloots, kirjoitettu myös Clootz; 24. kesäkuuta 1755 lähellä Kleveä, Preussi – 24. maaliskuuta 1794 Pariisi, Ranska) oli saksalaissyntyinen paroni, yhteiskunnallinen kirjailija ja poliitikko, joka vaikutti Ranskassa ja osallistui politiikkaan Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Radikaalina demokraattina, uskontojen vastustajana ja maailmanlaajuisen vallankumouksen kannattajana tunnettu Cloots teloitettiin niin sanottuna terrorin aikana.
Elämä
Cloots kuului preussilaiseen sukuun, jonka juuret olivat Hollannissa. Hänen enonsa oli hollantilainen historioitsija Cornelis de Pauw. Cloots syntyi isänsä omistamassa Gnadenthalin linnassa lähellä Kleven kaupunkia. Hänet lähetettiin yhdeksänvuotiaana kasvatettavaksi Brysseliin ja 11-vuotiaana Pariisiin, jossa hän opiskeli kreikkalaista kirjallisuutta. Hänestä tuli demokraattisten ihanteiden kannattaja. Hän ehti aloittaa opinnot Berliinin sota-akatemiassa, mutta luopui niistä isänsä kuoltua. Vuosina 1776–1784 Cloots asui Pariisissa ja saavutti kirjoituksillaan mainetta valistusajattelijoiden ja ensyklopedistien piireissä. Hän julkaisi vuonna 1780 eri uskontoja arvostelevan teoksen Certitude des preuves du mahométisme ja vuonna 1783 juutalaisia käsittelevän kirjoituksen, jonka mukaan juutalaisten erikoistuminen kaupankäyntiin teki heistä hyödyllisiä ihmiskunnalle.
Vuosina 1784–1789 Cloots matkusteli ympäri Eurooppaa. Hän luopui paroninarvostaan ja levitti ajatusta maailmanlaajuisesta yhteiskunnallisesta mullistuksesta, jonka seurauksena syntyisi demokraattinen hallinto ja kaikki kansat yhtyisivät. Ranskan vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 hän palasi Pariisiin ja liittyi jakobiiniklubiin. Hän johti kesäkuussa 1790 Ranskan kansalliskokouksen istuntoon saapunutta 36:n ulkomaalaisen valtuuskuntaa, joka esiintyi nimellä ”ihmissuvun lähetystö” ja vakuutti Ranskan vallankumousihanteiden olevan koko maailman yhteinen asia. Cloots alkoi nyt kutsua itseään ”ihmissuvun puhujaksi” ja käyttää nimeä Anacharsis. Se viittasi sekä antiikin aikana eläneeseen skyyttiylimys Anakharsikseen että Jean-Jacques Barthélemyn tästä kirjoittamaan romaaniin.
Kesästä 1793 alkaen Cloots esiintyi jakobiinien radikaaleimman siiven, Jacques Hébertin johtamien hébertistien tukijana. Marraskuussa 1793 hän oli muutaman viikon ajan jakobiiniklubin puheenjohtajana. Hän kannatti julkisesti hébertistien ajamaa dekristianisaatiota, ateistista hyökkäystä kristinuskoa ja katolista kirkkoa vastaan. Clootsin johtama ryhmä painosti marraskuussa 1793 Pariisin arkkipiispan Jean-Baptiste Gobelin eroamaan, mistä käynnistyi kristinuskon vastaisen toiminnan aalto pääkaupungissa. Tämän seurauksena vallankumousjohtaja Maximilien Robespierre kääntyi Clootsia vastaan ja järjesti tämän erotetuksi jakobiiniklubista joulukuussa 1793. Hieman myöhemmin Cloots erotettiin myös konventista ulkomaalaisen syntyperänsä vuoksi, ja hänet vangittiin 27.–28. joulukuuta 1793 välisenä yönä yleisen turvallisuuden valiokunnan määräyksestä. Robespierre väitti häntä vieraan vallan agentiksi. Cloots tuomittiin kuolemaan vallankumoustuomioistuimessa samassa oikeudenkäynnissä johtavien hébertistien kanssa ja teloitettiin 24. maaliskuuta 1794.
Paul Bartel
Paul Bartel (6. elokuuta 1938 – 13. toukokuuta 2000) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Bartel oli ehkä parhaiten tunnettu vuoden 1982 elokuvastaan Paistinpannumurhaajat, jonka hän sekä kirjoitti, ohjasi että näytteli siinä itse.
Elämä
Bartel syntyi Brooklynissa New Yorkissa. Hänen vanhempansa olivat Jesse ja William Bartel, joka oli mainontajohtaja. Bartel oli avoimesti homoseksuaali; tämä häiritsi hänen uravalintojaan, kunnes hän ymmärsi, mitä elokuvateollisuudella oli hänelle tarjottavanaan Hollywoodissa.
Bartel ohjasi yksitoista matalan budjetin elokuvaa, joihin kuuluivat vaatimattomat kuuluisuudet Paistinpannumurhaajat (1982) ja Kohtauksia luokkataistelusta Beverly Hillsissä, ja molempia tähditti Bartelin lisäksi Mary Woronov. Ehkä kaikkein jännittävin esitys Bartelin omalaatuisesta nerokkuudesta oli lyhytelokuva The Secret of Cinema, joka oli vainoharhainen fantasiamestariteos. Bartel ja Woronov olivat yhdessä seitsemässätoista eri elokuvassa, joihin lukeutuivat vuoden 1975 kulttielokuva Kalmanralli 2000, jonka hän myös ohjasi; vuoden 1979 kulttiklassikko Rock 'n' Roll High School ja Joe Danten vuoden 1976 Hollywood Boulevard. Vuoden 1986 kauhuelokuvassa Chopping Mall Bartel ja Woronov esiintyivät uudestaan Paistinpannumurhaajien hahmoinaan.
Bartel esiintyi Tim Burtonin lyhytelokuvassa Frankenweenie Victorin biologian opettajana. Bartel ohjasi kymmenen elokuvaa, joista suurin osa oli matalan budjetin komedioita, jotka hänet oli palkattu ohjaamaan Paistinpannumurhaajien suosion jälkeen. Joskus hän sai myös myötävaikuttaa näiden elokuvien kirjoittamisessa. Hän vieraili myös monissa TV-ohjelmissa.
Kuolema
Bartel kuoli maaliskuun 13. päivänä 2000 sydänkohtaukseen kaksi viikkoa maksasyöpäleikkauksen jälkeen. Hän oli 61 vuotta vanha.
Portugalinpodengo
Portugalinpodengo on Portugalista kotoisin oleva koirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 5. Sen tieteellinen nimi on canis cursorius. Se oli vuonna 2019 kotimaassaan toiseksi suosituin portugalilainen rotu. Pieni portugalinpodengo sekoitetaan usein terriereihin. Se on kuitenkin perinteiseen maalaismaisemaan kuuluva aito alkukantainen näöllä metsästävä jäniskoira.
John Heisman
thumb|John Heisman John William Heisman (23. lokakuuta 1869 Cleveland, Ohio – 3. lokakuuta 1936) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja.
Portugalinpodengo
Ulkonäkö
Kokomuunnoksilla on yhteinen rotumääritelmä, tarkennettuja eroja ovat lähinnä vain koko ja mittasuhteet.
John Heisman
Heisman syntyi Ohion Clevelandissa ja valmistui Titusville High Schoolista Pennsylvaniassa 1887. Hän pelasi sen jälkeen Brownin yliopistossa 1887–1889 ja Pennsylvanian yliopistossa 1890–1891.
Portugalinpodengo
Ulkonäkö
Yleisvaikutelmaltaan kaikki ovat vankkoja ja reippaita koiria. Pää kapenee kuonoa kohti. Silmät ovat pienet ja vinot, korvat pystyt ja liikkuvaiset. Runko on lihaksikas ja suora, ylälinja on suora ja tasainen. Lanne suora, leveä ja lihaksikas. Lantio suora tai vain hieman viisto.
Liikkeet ovat kevyet, vaivattomat ja ketterät.
Hylkäävät virheet: Vihaisuus tai liiallinen arkuus, kaikki merkit jotka viittaavat risteytymiseen vinttikoiran, seisojan tai minkä tahansa muun rodun kanssa, ylä- tai alapurenta, keskenään eriväriset silmät, taittuneet tai riippuvat korvat, väreistä: juovikas (brindle), musta ruskein merkein (black and tan), kolmivärinen (tricolor) tai kokonaan valkoinen.
Väritys
Karvapeitteen väri on keltaisen tai kellanruskean (fawn) kaikki sävyt vaaleasta hyvin tummaan valkoisin merkein tai ilman, tai valkoinen pohjaväri, jossa on yllä mainitun värisiä merkkejä. Pienillä podengoilla hyväksytään myös seuraavat värit, mutta ne eivät ole suositeltavia: musta ja suklaanruskea valkoisin merkein tai ilman, tai valkoinen pohjaväri, jossa mustia tai suklaanruskeita merkkejä.
Vitor Veiga mainitsee myös toissijaiset värit: isabellan ja harmaan, edellä mainitut valkoisin merkein sekä kolmivärisen (tricolor). Isabella on geneettisesti minkä tahansa värin epistaasi ja harmaa on haalentunut musta. Rotumääritelmä ei kuitenkaan mitään näistä hyväksy.
Kaikkien muunnosten yleisin väritys on keltainen, pienellä hieman vaihtelevammissa sävyissä kuin keskikokoisella ja isolla.
Vuosien 1932–1984 aikana podengoja rekisteröitiin Portugalissa eri väreissä seuraavasti:
Vuosien 1984–2001 aikana podengoja rekisteröitiin Portugalissa eri väreissä seuraavasti:
Ruskeat silmät ovat useimmiten keltaisilla/punaisilla mustakirsuisilla yksilöillä, joilla on musta nahka; kermanvärisillä yksilöillä, joilla on liuskeenharmaa nahka; sekä valkoisilla mustakirsuisilla yksilöillä, joilla on musta nahka. Vaalean pähkinänruskeat silmät ovat useimmiten keltaisilla/punaisilla ruskeakirsuisilla yksilöillä, joilla on maksanvärinen nahka; sekä kermanvärisillä yksilöillä, joilla on maksanvärinen nahka. Pähkinänruskeat silmät ovat useimmiten harmailla yksilöillä, joilla on liuskeenharmaa nahka. Vaaleankeltaiset silmät ovat useimmiten suklaanruskeilla yksilöillä, joilla on maksanvärinen nahka; sekä valkoisilla ruskeakirsuisilla yksilöillä, joilla on maksanvärinen nahka.
pienoiskuva|Keskikokoinen portugalinpodengo pienoiskuva|Keskikokoinen portugalinpodengo pienoiskuva|Sileäkarvainen pieni portugalinpodengo
Muunnokset
Portugalinpodengoja on kuusi eri muunnosta. Rotu jaetaan kotimaassaan vain kolmeen tyyppiin koon mukaan, mutta FCI luokittelee ne kuudeksi eri muunnokseksi:
Eri karvanlaatuja saa risteyttää vain pienen muunnoksen sisällä. Sileäkarvaisuus on dominoiva ja karkeakarvaisuus resessiivinen ominaisuus.
Iso portugalinpodengo
Iso muunnos on todennäköisesti muinaisten vinttikoirien ja paikallisten rotujen välinen risteytys. Sitä on pitkään käytetty jäniksen, villikaniinin ja kauriin metsästykseen, ja se työskentelee pareittain tai ajueena avoimessa maastossa.
1940-luvulla muunnos alkoi harvinaistua ja käydä uhanalaiseksi, koska villisian metsästys oli vähentynyt radikaalisti ja lähes kokonaan loppunut; 1960-luvulla Manuel Castelo Branco julisti sen sukupuuttoon kuolleeksi; kun taas vielä 1970-luvulla Manuel Morêda uskoi sen olleen yhä olemassa, mutta varoitti sen voivan pian kadota. 1980-luvulla se sai onneksi tilaisuuden elpyä, koska maahan ilmaantui jälleen huomattava määrä villisikoja, ja uusi "metsästyslaki" otettiin käyttöön, jotta se soveltuisi paremmin maan senhetkisiin metsästysolosuhteisiin.
Vaikka nykyisin ison (ja keskikokoisen) muunnoksen väritys on suppeampi kuin pienen, Armando Correia de Melon mukaan aikaisemmin myös ensin mainitun väritys vaihteli, ja yleisimmät olivat paahdetun keltainen ja musta, useimmiten valkoisin merkein. Hänen mukaansa se oli myös sukua podengo galguenholle – jolla tunnettiin juuri samaiset kaksi väritystä.
Isoista karkeakarvaisista podengoista historiallisesti merkittävimpiin lukeutuivat Portugalin muotovalio Pitoca ja Portugalin muotovalio Titã, joiden pohjalta mm. d'Albergaria- ja da Urca-kennelit aloittivat jalostustyönsä ja jotka esiintyvät nykyisten yksilöiden sukutauluissa. Vuodesta 2004 alkaen tärkein iso karkeakarvainen siitosuros oli Portugalin muotovalio Louro do Vale do Poço.
Iso muunnos on vankkarakenteinen. Säkäkorkeus on 55–70 cm ja paino 20–30 kg. Tämä muunnos on keskittynyt Alentejon sisämaahan, Ylä- ja Ala-Alentejoon sekä raja-alueelle.
Keskikokoinen portugalinpodengo
Keskikokoinen muunnos on toiminut mallina koko portugalinpodengon rotumääritelmälle. Siitä jalostettiin isoa pienempi, jotta se mahtuisi paremmin työskentelemään ahtaissa tiloissa ja vaikeakulkuisessa maastossa ja kykenisi samalla myös säilyttämään vauhtinsa ja ketteryytensä. 1940-luvulla keskikokoisia podengoja alkoi näkyä paikallisissa näyttelyissä.
Keskikokoisista sileäkarvaisista podengoista historiallisesti merkittävimpiin lukeutuivat mm. Portugalin muotovalio Liége ja Portugalin muotovalio Lorde de Veiros, joista jälkimmäinen esiintyy useimpien nykyisten yksilöiden sukutaulussa. Portugalin muotovalio Marão da Fonte Longa oli António Rogadon siitosuros, joka jätti jälkeensä monia jälkeläisiä. do Vale do Poço -kennelin tärkein jalostusyksilö oli Portugalin muotovalio Rigoleto de Veiros, joka tuotti erittäin hyvälaatuisia jälkeläisiä ja paransi monen kasvattajan jalostuskantaa. Myös Francisco Desidérion jalostusyksilö Portugalin muotovalio Taipas tuotti monia hyvätasoisia jälkeläisiä. Vale de Linhos -kennelin tärkein jalostusyksilö oli Portugalin muotovalio Círio da Tala, joka jätti myös jälkeensä monia jälkeläisiä ja toi jalostuslinjoihin homogeenisyyttä.
Keskikokoiset karkeakarvaiset podengot Portugalin muotovalio Teco ja Portugalin muotovalio Ilex Florestal olivat de Veiros-kennelin kantakoiria: Teco oli alussa jalostukseen käytetty ja muodosti pohjan kennelin kasvatustyölle, kun taas Ilex Florestal oli eniten kyseisessä kennelissä jalostukseen käytetty. Portugalin muotovalio Nu de Veiros sai paljon jälkeläisiä, ja se esiintyy lähes kaikkien nykyisten yksilöiden sukutauluissa. Myös d'Albergaria-kennelin tärkeimmät jalostusyksilöt York d'Albergaria ja Portugalin muotovalio Valete olivat tunnettuja, kuten myös Rex da Fonte Longa, joka vaikutti myös muiden kenneleiden kasvatustyöhön. da Fonte Longa -kennelin koirista polveutunut Portugalin muotovalio Hábil vaikutti do Vale do Poço -kennelin jalostustyön aloittamiseen ja jätti jälkeensä monta jälkeläistä useisiin eri kenneleihin. Portugalin muotovalio Zero de Veiros ja Portugalin muotovalio Astro de Veiros ovat olleet 2000-luvun tärkeimpiä keskikokoisia karkeakarvaisia siitosuroksia.
Keskikokoista muunnosta käytetään ennen kaikkea pienriistan, erityisesti villikaniinien, metsästykseen. Se on kokonsa ja helppohoitoisuutensa vuoksi kaikista muunnoksista monipuolisin, joten se sopii myös hälyttäväksi vahtikoiraksi ja seurakoiraksi. Se on kaikista kokomuunnoksista nopein ja on maailmalla myös niistä suosituin. Se muistuttaa ulkoisesti isoa muunnosta, ollen vain tätä pienempi. Säkäkorkeus on 40–54 cm ja paino 16–20 kg. Väritys on nykyisin yleensä keltainen. Pohjois-Portugalissa, muun muassa Duero-joesta pohjoiseen, tavataan lähes yksinomaan tätä muunnosta. Se on yleinen Alto Minhossa, Amarantessa, Gerêsissä, Minhossa, Penafielissä, Ponte de Limassa ja Terras do Bourossa sekä joissain osissa Trás-os-Montesia.
Pieni portugalinpodengo
1400-luvulla pieni sileäkarvainen podengo oli rotutyypiltään enemmän tai vähemmän vakiintunut. Tuolloin se myös mainitaan ensikertoja Portugalissa, useimmiten merenkulkuun liittyen. Koska se oli kooltaan pieni, sitä käytettiin laivoilla lastia uhanneiden ja tauteja levittäneiden tuhoeläinten (lähinnä hiirien) torjuntaan. Tämän lisäksi se jalostettiin myös terrierin kaltaiseen metsästykseen.
Löytöretkien aikaan muunnosta uhkasivat ulkoiset vaikutteet, ja se muuttui vuosisatojen aikana. Se on selvästi kokomuunnoksista se, jossa on eniten muiden rotujen perimää, minkä lisäksi se on niistä vähiten alkukantainen ja eniten valikoiden jalostettu. 1900-luvun alkupuolelle saakka muunnos olikin ulkoisesti varsin heterogeeninen ja epäyhtenäinen. Se oli rungoltaan maatiaismainen ja karkeapiirteinen, ja sillä oli rotumääritelmään verrattuna massiivisempi pää, kaareutuneempi kallo, lieriömäisempi rintakehä, vääränlaisempi selkä, laskevampi lantio, kääntyneemmät kyynärvarret, vääränlaisemmat lavat, vähemmän kulmautuneet takaraajat, ulospäin kääntyneemmät käpälät, korkeampi hännänasento ja pidempi karvapeite kuin rotumääritelmässä. Monilla yksilöillä oli myös liikkeen aikana taaksepäin suuntautuneet korvat.
Sergei Zinovjev
Sergei Olegovitš Zinovjev (, s. 4. maaliskuuta 1980 Prokopjevsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. NHL-seura Boston Bruinsi varasi Zinovjevin vuoden 2000 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella, kokonaisvarausnumerolla 73.
Portugalinpodengo
Pieni portugalinpodengo
1900-luvun puolivälissä Carla Molinari aloitti jalostuksen senaikaisen tyyppisillä yksilöillä, ja tästä syntynyt linja vaikutti parantavasti muihin pienen podengon linjoihin – erityisesti kenneleiden Lapa do Lobo, Vale Negro ja Vale do Poço kasvattamiin. Nykyisin pieni sileäkarvainen podengo on kehittymässä vakiintuneempaan suuntaan: sillä on aiempaa hienostuneempi pää (joka muistuttaa enemmän keskikokoista muunnosta), tasaisempi ylälinja, oikeanlaisempi kyynärvarsi, paremmat kulmaukset ja neliömäisempi runko.
OGC Nice
OGC Nice on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1904. Joukkueen koko nimi on Olympique Gymnaste Club Nice Côte d’Azur.
Sergei Zinovjev
Zinovjevillä on kaksi jääkiekon maailmanmestaruutta Venäjän maajoukkueesta vuosilta 2008 ja 2009, lisäksi hänellä on kaksi MM-pronssia vuosilta 2005 ja 2007. Zinovjev pelasi Venäjän joukkueessa myös vuoden 2010 talviolympialaisissa.
Portugalinpodengo
Pieni portugalinpodengo
Pienen karkeakarvaisen muunnoksen tausta on erilainen kuin pienen sileäkarvaisen. Ensin mainittua ei alun perin rekisteröity Portugalissa lainkaan, kunnes vasta vuonna 1976, jolloin narttu Boneca do Caniçal kirjattiin rekisteriin. Muunnos on kuitenkin käytännössä ollut olemassa pitkään siinä missä sileäkarvainenkin, ja sillä on metsästetty ainakin 1970-luvulta lähtien. Se ei kuitenkaan koskaan ole ollut yhtä suosittu kuin sileäkarvainen. 1980-luvulla kaksi pienen sileäkarvaisen muunnoksen kasvattajaa aloittivat pienen karkeakarvaisen elvytystyön, mihin nykypäivän kanta pohjautuu. Erityisesti kasvattajat João Paula Bessa, António Rogado ja José Vidigal Amaro ovat vaikuttaneet sen pelastamiseen. Myöhemmin myös Carla Molinari ja Rogério Pinheiro ovat tulleet kuuluisiksi panostamisestaan tähän muunnokseen.
OGC Nice
Seuran valmentajana aloitti kesällä 2009 Didier Ollé-Nicolle, joka seurasi tehtävää pitkään hoitanutta Frédéric Antonettia. Menestys Ollé-Nicollen johdolla ei ollut järin mairittelevaa ja Nice vajosi putoamiskamppailuun. Seurajohto sai lopulta tarpeekseen ja erotti Ollé-Nicollen maaliskuun puolivälissä 2010. Seura majaili tuossa vaiheessa liigassa sijalla 17, vain viisi pistettä putoamisviivan yläpuolella. Seuran valmennusvastuun ottivat urheilutoimenjohtaja Éric Roy, nuorten akatemian johtaja René Marsiglia ja nuorten valmentaja Frédéric Gioria. Royn johdolla Nice säilytti paikkansa pääsarjassa.
Kesällä 2012 Claude Puelista tuli Nicen päävalmentaja. Kokeneen Puelin johdolla Nice nappasi yhden historiansa parhaista sijoituksista liigassa ollen kaudella 2012–2013 neljäs. Sijoituksen myötä Nice pääsi Eurooppa-liigan pudotuspelikierrokselle.
Edustusjoukkue
''Päivitetty 5. elokuuta 2021.''
Portugalinpodengo
Pieni portugalinpodengo
Pienistä sileäkarvaisista podengoista historiallisesti merkittävimpiin lukeutuivat mm. Leão, Portugalin muotovalio Quintanilha ja Portugalin muotovalio Olá de Alvalade, jotka muodostivat de Alvalade-kennelin jalostuspohjan ja jotka vaikuttivat kaikkien myöhemmin perustettujen kenneleiden linjoihin. d'Albergaria-kennelin kantayksilö oli Portugalin muotovalio Bravo de Talaíde, joka esiintyy lähes kaikissa sukutauluissa. Myös Portugalin muotovalio Xeque d'Albergaria oli kyseiselle kennelille tärkeä jalostusyksilö. Erittäin korkeatasoinen Portugalin muotovalio Luck jätti jälkeensä monia jälkeläisiä useisiin eri kenneleihin, ja Portugalin Podengoklubi hankki sen itselleen, minkä ansiosta sitä pystyttiin käyttämään monien narttujen astuttamiseen ja se vaikutti samalla parantavasti moniin jalostuslinjoihin. da Praia do Ribatejo -kennelin jalostukseen vaikutti suuresti Portugalin muotovalio Vasco, joka paransi kyseisen kennelin linjojen ominaisuuksia, ja jonka poika Portugalin muotovalio Marmelo da Praia do Ribatejo esiintyy nykyisin monien eri kasvattajien koirien sukutauluissa. Vale de Linhos -kennelissä jalostukseen vaikutti Café do Vale do Poço, Vale de Negro-kennelissä Portugalin muotovalio Oregão do Vale do Poço ja kasvattaja Francisco Desidériolla Portugalin muotovalio Herói do Vale do Poço. 2000-luvulla Praia do Ribatejo -kennelin tärkein siitosuros on ollut Portugalin muotovalio Pinhão da Praia do Ribatejo.