cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Refugi
Refugioteorian esitteli vuonna 1969 Jürgen Haffer selityksenä Amazonian alueen biodiversiteetille. Sen mukaan Amazonia olisi kuivunut jääkauden aikana niin, että vain kukkuloiden orografiset sateet olisivat ylläpitäneet metsäsaarekkeita savannin keskellä. Myöhemmät paleoekologiset tutkimukset ovat ristiriidassa Hafferin hypoteesin kanssa. Vaikka Amazonin tapaukselle etsitään muita selityksiä, Hafferin esittelemä konsepti on hyväksytty laajalti tiedeyhteisössä. Se on irrotettu alkuperäisestä yhteydestään jäätiköitymisestä tropiikin biodiversiteetin selittäjänä, ja tarkoittaa nyttemmin mitä tahansa eristäytyvää aluetta, jossa lajeja voi säilyä ekologisen muutoksen aikana.
Great Smoky Mountainsin kansallispuiston lajikirjo on suurempi kuin ympäröivien alueiden, ja tämä on selitetty sillä, että alue olisi ollut refugio miljoonien vuosien ajan. Samoin tietyt vuoristojen havumetsät Kaliforniassa sekä tammimetsät Meksikon ja Arizonan alueella ovat yleisesti tunnettuja potentiaalisia refugeja.
Samaan tapaan kuin lämpimään sopeutuneet lajit löysivät suojapaikkoja kylmien kausien aikana, myös kylmään sopeutuneilla lajeilla on ollut refugeja lämpimien jaksojen aikana. Tyypillisesti nämä ovat sijainneet vuoristoissa.
Jääkauden refugit Euroopassa
Viime jääkauden kylmimpien vaiheiden aikana Eurooppa oli ihmisille elinkelpoinen vain osittain. Perinteisen tulkinnan mukaan isompia refugeja arvellaan olleen Euroopassa kaksi tai kolme: Välimeren länsiosassa (Ranskassa ja Cantabriassa), Itä-Euroopan tasangoilla ja mahdollisesti myös Lähi-idässä Turkin ja Levantin suunnalla. Tämä on päätelty arkeologisista kaivauksista ja geenitutkimuksista. . Mutta uudemmat tutkimukset viittaavat siihen, että lehtipuita, mm. saarnea, kasvoi näitä refugioita pohjoisempana, ja Unkarissa kasvoi ainakin kuusta luultavasti vuorten rinteillä. Keski-Euroopan vuoristojen refugit sijaitsivat korkeammalla olevan vuoristotundran ja alhaalla olevan maruna/savikka-aron välissä suojaisissa paikoissa.
Kanembu
Kanembu on Tšadissa asuvien kanembujen puhuma saharalainen kieli. Sitä puhui vuonna 2006 äidinkielenään 461,000 ihmistä. Kanembu on läheistä sukua kanurille ja se luokitellaan kanuri-kielten alaryhmään länsisaharalaisten kielten haarassa.
Aatu Kolehmainen
Aatu Paavo Kolehmainen (10. syyskuuta 1886 Kontiolahti – 4. joulukuuta 1944 Riihimäki) oli suomalainen lasiteollisuuden yritysjohtaja.
Kolehmaisen vanhemmat olivat Riihimäki Oy:n eli Riihimäen lasin perustaja Mikko Adolf Kolehmainen ja Maria Koschkin. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1910 oli Lyyli Koljonen (k. 1939) ja toinen vuodesta 1941 Kaisa Laine. Kolehmainen valmistui Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1908 ja tuli 1910 isänsä ja eräiden muiden perustaman Riihimäki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kolehmainen toimi myös tytäryhtiöiden Ryttylän Lasitehdas Oy:n, Kauklahden lasitehdas Oy:n ja Ikkuna Oy:n toimitusjohtajana. Yritys sai hänen johdollaan merkittävästi kansainvälisiä asiakkaita maailmansotien välisenä aikana. Kolehmainen oli Suomen Lasiteollisuusliiton puheenjohtaja, kuului Helsingin kauppakamarin hallitukseen ja Kansallisosakepankin hallintoneuvostoon ja oli Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen varapuheenjohtaja. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1935.
Aleuttien saarten sotaretki
Aleuttien saarten sotaretki oli Alaskassa olevan Aleuttien saariston hallinnasta käyty sotaretki osana Tyynenmeren sotaa toisessa maailmansodassa. Taistelut alkoivat 3. kesäkuuta 1942 keisarillisen Japanin laivaston voimaryhmän tukialuskoneiden pommittaessa Dutch Harboria sekä Japanin armeijan valloittaessa Attun ja Kiskan saaret osana Midwayn taistelun harhautusoperaatioita.
Japani valtaa saaret
Keisarillisen Japanin 5. laivaston komentaja vara-amiraali Boshiro Hosogayalle annettiin tehtäväksi johtaa operaatiota Aleuttien valtaamiseksi. Hänen käytettävissään olivat seuraavat joukot : Japanilaisten suunnitelmissa ei ollut vallata mitään Adakin itäpuolelta. Heillä ei ollut suunnitelmaa Alaskan, Kanadan tai Yhdysvaltain luoteisosien valtaamiseksi.
Syrjäisen sijainnin ja vaikeiden sääolosuhteiden vuoksi Japanille ei saarista ollut suurtakaan hyötyä. Päinvastoin huolto sitoi resursseja. .
Saarten takaisin valtaus
Yhdysvallat toteutti Attun maihinnousun ensin saaren pohjoisosiin Holtzinlahden länsipuolella ja sitten eteläosiin Massacrelahdella. Sukellusveneet USS Narwhal ja USS Nautilus laskivat 11. toukokuuta aamuyöllä kumpikin kumiveneillä maihin noin 100 tiedustelijaa Scarlett Beachiin Holtzinlahden luoteispuolella. Kuljetusalus USS Kane laski muutamaa tuntia myöhemmin vielä 400 tiedustelujoukkojen sotilasta maihin. Joukot etenivät kokoontumisen jälkeen vuoristoon etsien kulkutietä Holtzinlahdelta eteenpäin. Alue todettiin kuitenkin vaikeakulkuiseksi ja joukot kaivautuivat puolustukseen.
thumb|Yhdysvaltain sotilaita Attulla. USS J. Franklin Bellillä olleet pohjoisosien pääjoukot eivät saaneet tietoa tiedustelijoiden tilanteesta ja lisäksi sumu haittasi näkyvyyttä. Yhdysvaltain 32. jalkaväkirykmentin komentaja eversti Frank L. Culin miehitti kaksi maihinnousualusta ja siirtyi maihin hävittäjä USS Phelpsin suojaamana. Joukot nousivat maihin Red Beachillä juuri Holtzinlahden ulkopuolella. Koska japanilaisia ei havaittu siirrettiin lisää joukkoja rantaan kuudella maihinnousualuksella. Yöhön mennessä oli maihin siirretty 1500 miestä.
Eteläinen maihinnousuosasto, johon kuului kolme kuljetusalusta, yhdeksän hävittäjää ja taistelulaiva USS Nevada, saapui Massacrenlahden suulle varhain 11. kesäkuuta laskien maihinnousualukset veteen. Sumun noustua maihinnousu keskeytettiin ja odotettiin näkyvyyden paranemista. Puolilta päivin ilmoitettiin maihinnousun tapahtuvan kello 15.30 näkyvyydestä huolimatta. Ensimmäinen maihinnousuaalto lähti maihin miinalaiva USS Pruitin pillinsoittoa seuraten. Kaksi muuta aaltoa seurasi pienin väliajoin. Sumu hälveni hieman helpottaen viimeisten joukkojen maihinnousua. Kello 20.00 mennessä noin 2 000 sotilasta oli maissa ja komento- ja viestiyhteydet luotu. Joukot olivat saaneet myös kosketuksen Massacren laaksossa oleviin japanilaisjoukkoihin.
Attun japanilaisjoukkojen komentajalla eversti Yamazakilla oli 2 630 sotilasta, joiden raskaana kalustona oli kaksitoista ilmatorjuntatykkiä ja joitakin rannikkotykkejä. Joukot oli sijoitettu laaksoon maihinnousupaikkojen väliin.
Yhdysvaltain joukot saivat Attun vallattua 29. toukokuuta. Kiskan vuoro oli 15. elokuuta. 29 000 Yhdysvaltain sotilasta nousi maihin voimakkaan tulivalmistelun jälkeen ja havaiten saaren tyhjäksi.
Uljanovsk
Uljanovsk (, entinen Simbirsk, Симби́рск) on kaupunki Volgaan padotun Kuibyševin tekojärven rannalla Venäjällä, 890 kilometriä Moskovasta itään. Se on Uljanovskin alueen pääkaupunki, jonka asukasluku oli 614 786 (2010). Uljanovskissa on merkittävää teollisuutta, kuten maastoajoneuvoja valmistavan UAZ:in tehtaat ja Aviastarin lentokonetehdas sekä instrumenttiteollisuutta. Se on myös tärkeä tiede-, koulutus- ja kulttuurikeskus, jossa on muun muassa 15 korkeakoulua, 43 kirjastoa, seitsemän elokuvateatteria ja sinfoniaorkesteri.
Uljanovsk on nimetty kaupungissa syntyneen Vladimir Leninin alkuperäisen sukunimen (Uljanov) mukaisesti.
Historia
Simbirskin linnoitus rakennettiin alun perin 1648 Volgan länsirannan kukkulalle suojaamaan Venäjää nogailta. Muutama vuosikymmen myöhemmin se kesti Stenka Razinin kuukauden mittaisen piirityksen. Kun Venäjän raja siirtyi itään, Simbirsk menetti merkityksensä linnoituksena ja kasvoi kaupungiksi. Kaupunginoikeudet se sai 1796. Volgan yli rakennettiin rautatiesilta 1912–1916. Leninin kuolinvuonna 1924 kaupunki nimettiin uudelleen Uljanovskiksi.
Kaupunkikuva
thumb|270px|[[Volgan ylittävä silta]] Kun Kuibyševin pato ja vesivoimalaitos rakennettiin 200 km etelään Uljanovskista 1955–1957, Volga leveni 3–6 kilometriin kaupungin lähellä. Tuolloin joen yli kulkevaan siltaan lisättiin kaksi autokaistaa. Silta on ainoa Volgan ylityspaikka 400 km:n matkalla Kazanista Toljattiin. Uuden sillan rakennustyöt aloitettiin 1986 ja lähes 13-kilometrinen silta vihittiin käyttöön marraskuussa 2009. Suuri osa Uljanovskista sijaitsee yhä tekojärven ja Volgan pintaa alempana patovallien suojaamana.
Urheilu
Jääpalloseura Volga pelaa Venäjän jääpallon superliigaa. Jalkapalloseura FC Volga pelaa Venäjän jalkapallon 2. divisioonassa.
Kuuluja asukkaita
Leninin ja hänen vanhempiensa ohella kuuluja kaupungin asukkaita ovat kirjailija Ivan Gontšarov, historioitsija Nikolai Karamzin ja väliaikaisen hallituksen puheenjohtaja Aleksandr Kerenski. Myös Ivan Ozhogin, venäläinen ooppera- ja musikaalilaulaja, syntyi Uljanovskissa.
Halokliini
Halokliini on vesistöissä suolaisuuden harppauskerros eli kerros, jossa suolaisuus muuttuu voimakkaasti pystysuunnassa. Koska suolaisuus määrää yhdessä lämpötilan ja paineen kanssa meriveden tiheyden, suolaisuuden erot vaikuttavat veden kerrostuneisuuteen: tiheä suolainen ja kylmä vesi vajoaa harvan makean ja lämpimän veden alle. Jos eri vesikerrosten välillä on voimakas suolaisuusero, muodostuu halokliini. Halokliini on normaalisti termokliinia eli lämpötilan harppauskerrosta voimakkaampi.
Suolaisuuseroja voivat merissä aiheuttaa jokivalunta, joka tuo meriin makeaa vettä, sadanta, joka makeuttaa pintakerrosta ja haihdunta, joka tekee siitä suolaisemman. Lisäksi merijään muodostuminen tekee veden pintakerroksesta suolaisemman, sillä jää hylkii suolaa. Vastaavasti jään sulaminen makeuttaa pintakerrosta.
Joillain merialueilla, kuten Pohjoisella jäämerellä, pintakerros on alempia vesikerroksia kylmempi. Tämä on mahdollista, koska pintavesi on syvää vettä makeampaa: halokliini pitää vesipatsaan stabiilina. Pohjoisella jäämerellä halokliini on tärkeä merijään muodostumisen kannalta, sillä se eristää alemmat, lämpimämmät vesikerrokset pintavedestä.
Pohjolan kartan historia
Pohjolan kartan historia – myyteistä todellisuuteen on vuonna 2006 ilmestynyt teos, jossa esitellään Pohjolan kartan muotoutumista antiikin ajoista 1800-luvulle. Kirjoittaja on ruotsalaisen kartografian uranuurtaja, professori Ulla Ehrensvärd, joka pohjaa tekstin omiin tutkimuksiinsa ja esittää karttojen sisällöistä osin aiemmista poikkeavia tulkintoja.
Kirjan ilmestymiseen liittyi John Nurmisen Säätiön kokoelmista koottu karttanäyttely Sederholmin talossa Helsingissä. Samoja karttoja on hyödynnetty runsaasti myös kirjan kuvituksessa. Materiaali on suurelta osin aiemmin julkaisematonta. John Nurmisen säätiö on julkaissut meriaiheista ja karttakirjallisuutta ja järjestänyt vuosien varrella useita kirjoihin liittyviä historiallisten karttojen näyttelyjä.
Entisajan kartoissa on ollut maantieteellisen tiedon ohella muutakin informaatiota, ja niitä saatettiin vääristellä ja jättää puutteellisiksi aivan tietoisestikin. Pohjolasta karkotettu katolinen piispa Olaus Magnus piirsi paaville annettavaksi Carta marinan (1539), joka vilisi hirviöitä mutta antoi myös informaatiota Ruotsin elintavoista. Ruotsin 1600-luvun suurvalta-ajan kartoista puolestaan saatettiin jättää koko Pohjanlahti pois vihollisten karkottamiseksi, vaikkakin siihen mennessä merihirviöt ja muut taruolennot olivat niistä jo kadonneet. Sitä ennen, keskiajalla, kirkon kannalta väärien tietojen esittäminen kartoissa toi jopa hengenmenon riskin. 1800-luvun kartoista on tehty myös huumoriversioita, joissa Venäjä on voitu kuvata lonkeroitaan Euroopan ylle kurkottelevaksi mustekalaksi.
Ulla Ehrensvärd valottaa teoksessa itse karttojen ohella kartantekijöiden eli kartografien elämää ja uraa. Teos ei ole vain katselukirja, vaan oppikirja ja perusteos, joka tarjoaa Pohjoismaiden historiasta kiinnostuneelle valtavan määrän tietoa.
Teos on ilmestynyt myös englanniksi.
Finnish Hot Rod Association
thumb|FHRA:n huoltoautoja Kamasa Drag Race Week -kiihdytyskilpailussa [[Alastaron moottorirata|Alastaron moottoriradalla kesäkuussa 2012. Etummaisessa ajoneuvossa on lentokoneen suihkumoottori, jolla kuivataan kiihdytyssuoran radanpintaa.]] Finnish Hot Rod Association ry (lyh.FHRA) on vuonna 1972 perustettu suomalainen harrasteajoneuvojärjestö ja kiihdytysajon virallinen lajijärjestö Suomessa. FHRA on tunnettu etenkin hot rod- ja amerikanautoyhdistysten kattojärjestönä.
Tapahtumat ja toiminta
FHRA:n tunnetuin tapahtuma on vuodesta 1978 alkaen järjestetty American Car Show, joka pidetään vuosittain Helsingin Messukeskuksessa. 1990-luvulta alkaen tapahtuman ajankohdaksi on vakiintunut pääsiäisviikonloppu. Aiemmin nelipäiväinen tapahtuma muuttui kolmepäiväiseksi vuonna 2017. Pääsiäisen suurnäyttelyn ohella yhdistys on järjestänyt aiemmin kokoontumisajoja Alahärmässä ja nykyisin järjestää harrasteajoneuvotapaamisia kesäaikaan Malmin lentökentällä Helsingissä. Lisäksi FHRA järjestä perinteisesti jokamiehen kiihdytystapahtumia.
Vuonna 2004 autorekisterikeskus hyväksyi FHRA:n viralliseksi museoajoneuvotarkastuksen tekijäksi ja lausunnonantajaksi. FHRA on myös liikenneministeriön virallinen lausunnonantaja liittyen uusiin lakiesityksiin jotka koskevat harrasteajoneuvojen rakentelu- ja verouudistuksia.
Historiaa
FHRA piti Suomen ensimmäiset kiihdytyskilpailut Keimolan moottoriradalla 1975
Okružnajan metroasema
Okružnaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 22. maaliskuuta 2018.
Mikkelin pitäjän vanha kirkko
Mikkelin pitäjän vanha kirkko oli silloisen Savilahden pitäjän kirkko, joka sijaitsi vuosina 1754–1806 nykyisen Mikkelin Kirkkopuiston paikalla.
Mikkelin vanhan pitäjänkirkon suunnitteli kirkonrakentaja August Sorsa ja se sijaitsi keskeisellä paikalla, Hämeestä ja Loviisasta tulevien maanteiden risteyksen eteläpuolella. Vuonna 1754 valmistunut kirkko korvasi läheisen Savilahden kivisakastin yhteydessä sijainneen aiemman kirkon. Kirkon viereinen kellotapuli oli mahdollisesti rakennettu jo aiemmin. Punamullalla maalattu kirkko oli aikaansa nähden suurikokoinen ja tiettävästi Suomen ensimmäinen pohjakaavaltaan kahdennettu eli kaksoisristikirkko. Kirkkoon hankittiin 1770-luvulla aikaa näyttävä kello, joka kuitenkin pian myytiin pois huonolaatuisena. Vuonna 1800 hankittiin myös uudenaikaiset urut. Kirkko ja kellotapuli paloivat maan tasalle salaman sytyttämässä tulipalossa 7. elokuuta 1806. Kirkon ympärillä toimi hautausmaa 1760-luvulta 1800-luvun alkukymmenille.
Kirkkopuistoon pystytettiin vuonna 1953 kuvanveistäjä Eino Räsäsen toteuttama Mikkelin pitäjän vanhan kirkon muistomerkki.
Tallinnanaukio
300px|thumb|Tallinnanaukio nähtynä [[Itäkeskuksen metroaseman ulkoisen sisäänkäynnin kupeesta.]] Tallinnanaukio on aukio Itäkeskuksessa Helsingissä. Tallinnanaukiolta on suora pääsy kauppakeskus Itikseen, ja siellä on myös Itäkeskuksen metroaseman toinen itäisistä sisäänkäynneistä, jonka laiturialueelta metrot lähtevät keskustaan. Tallinnanaukion lähettyvillä sijaitsevat myös Itä-Helsingin kulttuurikeskus Stoa ja Itäkeskuksen linja-autoasema. Aukiolla on myös Kimmo Schroderuksen veistos Kuru.
Palvelut
Tallinnanaukiolla sijaitsevat muun muassa Itäkeskuksen apteekki, Itäkeskuksen posti, Diacor Itäkeskus ja luontaistuotekauppa Life. Lisäksi Tallinnanaukiolla on useita ravintoloita ja baareja, ja kesäisin toritoimintaa.
Järjestyksenvalvonta
Heinäkuun puolessa välissä 2010 Helsingin Poliisi antoi kauppakeskuksen vartijoille luvan poistaa Tallinnanaukiolta humalaiset, päihteidenkäyttäjät ja muut häiriökäyttäytyjät. Syitä tähän ovat Tallinnanaukion läpi kulkeva suuri ihmismäärä ja Itäkeskuksen metroaseman asema tärkeänä joukkoliikenteen solmukohtana.
Stavropol
Historiaa
Stavropol perustettiin 1777 Venäjän–Turkin sodan 1768–1774 jälkeen sotilasleiriksi ja nimitettiin kaupungiksi 1785. Grigori Potjomkin rakensi Stavropolin Katariina Suuren määräyksestä yhdeksi kymmenestä linnoituksesta Asovanmeren ja Mozdokin välille ja oli tärkeässä osassa myös kaupungin synnyssä. Terekin kasakat asettuivat Stavropolin ja Georgijevskin ympäristöön suojelemaan keisarikunnan rajoja. Kaupungin strateginen sijainti auttoi myös Venäjän imperiumin pyrkimyksiä Kaukasian valloituksessa.
Nimi Stavropol on venäläinen versio kreikkalaisesta nimestä Stauropolis, ristin kaupunki. Siitä tuli piispanistuin 1843 ja kuvernementin pääkaupunki 1847.
Venäjän sisällissodan aikana kaupunki oli vuoroin puna-armeijan ja Anton Denikinin johtamien valkoisten joukkojen omistuksessa. Vuonna 1935 kaupunki nimettiin Vorošilovskiksi Kliment Vorošilovin mukaan, mutta entinen nimi palautettiin jo 1943. Toisen maailmansodan aikana, 3. elokuuta 1942 – 21. tammikuuta 1943 kaupunki oli saksalaisten miehittämä.
Nykyään
Stavropolissa toimivia korkeakouluja ovat on Stavropolin valtionyliopisto, Pohjois-Kaukasian valtion polyteknillinen yliopisto, maatalousyliopisto ja Stavropolin valtiollinen lääketieteellinen akatemia. Kaupunkiin on tullut runsaasti muuttajia Venäjän epävakailta reuna-alueilta Kaukasiasta.
Keto-orvokki
Keto-orvokki (Viola tricolor) on pienikokoinen orvokkikasvi, jolla on moniväriset kukat. Nimitys keto-orvokki on ilmeisesti Elias Lönnrotin kehittämä. Ennen tätä kasvi tunnettiin aiemmin nimellä kolmikukka.
Ulkonäkö ja koko
Keto-orvokki on yksi- tai kaksivuotinen ruohovartinen kasvi. Se kasvaa 8–25 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat puikeat. Kukan halkaisija on 10–25 mm ja sen teriö on verhiötä pidempi. Tämä on tärkeä tuntomerkki, sillä pelto-orvokilla terälehdet ovat lyhyemmät tai yhtä pitkät kuin verholehdet.
Keto-orvokki kukkii alkukesästä ja muodostaa värikkäitä mattoja. Lämpiminä syksyinä se voi kukkia toisen kerran.
Käyttö
Keto-orvokin sanotaan maistuvan vaniljalta. Sen kukkia voi käyttää salaattien ja jälkiruokien koristeena. Koko maanpäällisestä osasta on keitetty haavoja hoitavaa tai limaa irrottavaa rohdoslääkettä. Keto- ja pelto-orvokkia on käytetty maitoruven hoitoon.
Kukkien kieli -teos 1800-luvun alusta ylisti kasvia näin "Se katsoo niin lempeästi, rakkaasti ja kauniisti. Se on kuin hurskas äidinsydän, joka antaa vieraallekin lapselle uskon, rakkauden ja toivon."
Symboliikka
Keto-orvokkia on pidetty pyhän kolminaisuuden symbolina. Lisäksi keto-orvokki on vanha ateistien ja uskonnottomien symboli, jota Suomessa käyttää logonaan muuan muassa Pro-Seremoniat.
Monissa kielissä keto-orvokkia sanotaan äitipuoleksi (saksassa "Stiefmutterchen", ruotsissa "styvmorsviol"), mutta nimen alkuperä on epäselvä. Suomessakin tunnetaan nimitykset "äitipuoli" ja "äitipuolenkukka". Selitys saattaisi olla kukan muoto: kaksi ylintä terälehteä voisi kuvata äidin leveää ahteria, jonka suojassa kaksi lasta - sivuttaiset lehdet - ovat turvassa. Kolmas lapsi, alin terälehti, joutuu olemaan etäämpänä.
Ukrainan merivoimat
Ukrainan merivoimat (‎) on Ukrainan asevoimien meripuolustuksesta vastaava puolustushaara, joka operoi pääasiallisesti Mustallamerellä ja Asovanmerellä. Vara-amiraali Ihor Vorontšenko on Ukrainan merivoimien komentaja. Merivoimissa oli 6 500 sotilasta vuonna 2015.
Ydinvoiman historia
Ydinvoima on historiallisesti tarkasteltuna uusi energiamuoto ihmisen käytössä. Sen käyttö alkoi vasta 1900-luvulla, mikä tekee siitä nuorimman laajamittaisesti käytössä olevan primäärienergianlähteen. Sen käyttöönottoa edelsi pitkällinen tutkimustyö aineen luonteeseen ja sen pienimpiin osasiin, atomeihin, liittyen.
Idea atomista
Antiikin filosofit, etenkin Demokritos, teoretisoivat, että aine ei ole luonteeltaan yhtenäistä, vaan koostuu äärimmäisen pienistä yksiköistä, atomeista. Antiikin filosofeille atomi oli jakamaton, mitä atomin kreikankielinen nimi atomos tarkoittaakin. Nykyaikaisessa tieteessä atomikäsitteen juuret ovat jossain määrin Daniel Bernoullin yrityksessä mallintaa aineen käyttäytymistä atomeilla vuonna 1738 ja etenkin John Daltonin varhaisella 1800-luvulla tekemissä tutkimuksissa, jotka osoittivat eräiden aineiden, jotka nyttemmin tiedetään alkuaineiksi, muodostavan yhdisteitä täsmällisissä kokonaisluvuin ilmaistavissa suhteissa. Tämä viittasi vahvasti aineen atomiluonteeseen.
Atomin sisäinen rakenne löytyy
thumb|310x310px|Enrico Fermi, ydinreaktoritekniikan pioneeri
Ensimmäiset vihjeet siitä, että atomin itsensä sisällä esiintyy reaktioita, saatiin 1896, kun Antoine Henri Becquerel löysi radioaktiivisuuden. Jo hyvin varhain kävi selväksi, että atomin sisältämät energiamäärät ovat hyvin suuria verrattuna sähkövoimaan perustuviin kemiallisiin energioihin. Tutkimus oli jo vuonna 1908 edennyt tarpeeksi, jotta suomalainen kemian professori Gustaf Komppa saattoi ennustaa:
Myöhemmin laivaliikenteestä todella tuli yksi ydinvoiman käyttökohteista.
Ytimen olemassaolosta saatiin viitteitä 1919, kun Ernest Rutherford altisti typpikaasun alfahiukkassäteilylle: osa hiukkasista törmäsi ja jäi typpiatomiin transmutatoiden eli muuttaen ne hapeksi. Reaktiossa atomi emittoi protonin, jonka myöhemmät tutkimukset osoittivat ydinhiukkaseksi. Toisen ydinhiukkasen, neutronin, löysi Sir James Chadwick 1932. Pian italialainen Enrico Fermi kollegoineen havaitsi, että uraaniin törmätessään hitaat neutronit synnyttävät kohteessa ainakin neljää erilaista ainetta. Vähän myöhemmin saksalaiset Otto Hahn ja Fritz Strassmann osoittivat, että reaktiossa uraaniatomit halkeavat. Keinotekoinen fissio oli keksitty.
Vuonna 1939 Fermi pakeni Italian fasisteja Yhdysvaltoihin; Niels Bohr puolestaan pakeni saksalaismiehitetystä Tanskasta. He aloittivat yhteistyön Columbian yliopistossa ja kehittivät energianlähteeksi käyvän ketjureaktion käsitteen. Energiakäytöstä tutkimuksen painopiste siirtyi kuitenkin nopeasti ydinaseen kehittämiseen, sillä natseja paenneet eurooppalaiset tiedemiehet, Albert Einstein eritoten, näkivät atomiaseella varustetun Natsi-Saksan realistisena uhkana, johon oli välttämättä varauduttavana.
Atomi halkaistaan
1940 alkoi Yhdysvaltain hallituksen Manhattan-projekti, jonka tavoitteena oli ydinaseen kehittäminen. 1942 Enrico Fermin johdolla rakennettiin ensimmäisen kokeellinen ydinreaktori Chicagon yliopistoon. Tämä oli ensimmäinen kerta maailmanhistoriassa kun ihminen toteutti hallitun fissioiden ketjureaktion. Vuotta myöhemmin Oak Ridgessä kokeiltiin plutoniumin tuotantoon tarkoitettua reaktoria ja vuoteen 1945 mennessä Hanfordissa oli käynnissä kolme täysimittaista reaktoria. Ensimmäistä ydinpommia testattiin Alamogordon lentotukikohdassa Uudessa Meksikossa heinäkuussa 1945. Tähän mennessä Saksa oli jo antautunut, mutta sota Japanin kanssa jatkui. Seurauksena oli Hiroshiman ja Nagasakin kaupunkien tuhoaminen ydinpommeilla sodan viimeisinä viikkoina.
Sodan jälkeen ydinohjelmat ympäri maailman keskittyivät ydinaseiden hankkimiseen, sillä kylmän sodan alku johti ripeään kilpavarusteluun. Omat reaktorityyppinsä asetuotannon tarpeisiin kehittivät Neuvostoliitto, Iso-Britannia ja Ranska. Huoli ytimen energian sotilaallisen käytön vaaroista johti vaatimuksiin sen energian käyttämisestä ennemmin ihmiskunnan tarpeiden palveluksessa. Sota oli osoittanut, kuinka mahtava voima atomiin kätkeytyy ja sen saattamista rauhanomaiseen käyttöön vaati muun muassa presidentti Eisenhower kuuluisassa Atomit rauhan puolesta -puheessaan. 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa aloitettiinkin ensimmäiset hankkeet sähkön tuottamiseksi ydinvoimalla.
Atomiajan alku
thumb|250x250px|[[Shippingportin ydinvoimala Yhdysvalloissa perustui laivastolle kehitetylle painevesireaktorille ja on siten nykyisten kaupallisten ydinvoimaloiden pääosan prototyyppi.]]
Ensimmäinen sähköntuotantoon tarkoitettu ydinreaktori saavutti kriittisyyden 27. kesäkuuta 1954 kello 17:30 Neuvostoliitossa, Obninskissa lähellä Moskovaa. Neuvostoliitto rakensi seuraavan siviilikäyttöön tarkoitetun ydinvoimalaitoksen vasta kymmen vuotta myöhemmin. Vuonna 1956 Calder Hallissa Englannissa aloitti toimintansa ensimmäinen kaupallinen Magnox-tyyppinen ydinvoimala. Vuonna 1957 aloitti toimintansa ensimmäinen ydinvoimala Yhdysvalloissa Shippingportissa. Yhdysvallat samoin kuin Neuvostoliitto keskittyivät ydinvoiman sotilaalliseen käyttöön. Maailman ensimmäinen ydinsukellusvene Nautilus laskettiin vesille 1955. Calder Hallinkin voimala tuotti alkuun myös ydinasemateriaaleja. pienoiskuva|250x250px|Ydinreaktoreiden määrä maailmassa kasvoi ensin kiivaasti mutta kasvu pysähtyi 1980-luvun lopulla. Voimalaitosten lisäksi ydinvoimaa on hyödynnetty laajalti monissa muissa käyttökohteessa, kuten avaruudessa ja merenkulussa. Ensimmäinen ydinkäyttöinen rahtilaiva NS Savannah laskettiin vesille 1962. pienoiskuva|Kapasiteetti kasvaa edelleen, vaikka reaktoreiden määrä pysyy samana.|250x250px 1950-luvun jälkeen ydinvoimaloiden määrä on kasvanut huomattavasti. Vuoteen 1964 mennessä maailmassa oli 14 reaktoria kytkettynä sähköverkkoon, vuonna 1970 81 reaktoria, vuonna 1975 jo 167, vuonna 1985 365 ja vuonna 1999 428. Ydinvoimalla tuotetaan tätä nykyä noin 17 % maailman sähköstä ja 6,5 % kaikesta energiasta, mikä on vain hieman vesivoiman osuutta vähemmän. Nykyisin monissa teollisuusmaissa ydinvoiman käytön lisääminen on hidastunut tai estetty poliittisista syistä, ja energiankulutuksen kasvua katetaan pääasiassa fossiilisin polttoainein.
Ydinvoiman tie Suomeen
Ajatus ydinenergian käytöstä tuli ensi kerran esiin Suomen Akatemiassa, jonka aloitteesta valtioneuvosto perusti vuonna 1955 Energiakomitean. Sen piti TKK:n professori Erkki Laurilan johdolla arvioida atomienergian käyttötarvetta Suomessa. Pohjois-Suomen jokien tultua valjastetuiksi Suomen hallitus pyysi 1961 kansainvälistä atomienergiajärjestöä IAEA:ta selvittämään ydinvoiman tarvetta Suomessa.
Helsinki osti Sipooseen kuuluvan Granön saaren uutta ydinvoimalaitosta varten. Arveltiin, että voimaverkkoon voitaisiin liittää 150–250 megawatin ydinvoimala. Granön saaren voimalaa ei kuitenkaan koskaan rakennettu. Tämän jälkeen pääkaupunkiseudulle kaavailtiin ruotsalaisen Asea-Atomin, VTT:n ja Finnatomin kehittämää lämpövoimareaktoria, joka olisi tuottanut kallioluolassa ainoastaan kaukolämpöä 200 megawatin lämpöteholla. Tutkimus- ja koulutuskäyttöön TKK:lle Espoon Otaniemeen hankittiin 1960-luvulla Yhdysvalloista General Atomicsin pieni tutkimusreaktori FiR 1.
Vuonna 1961 Imatran Voima käynnisti kansainvälisen tarjouskilpailun ydinvoimalasta avaimet käteen -periaatteella. Ryhmä suomalaisia ydinvoima-asiantuntijoita matkusti 22. helmikuuta 1966 Neuvostoliittoon kahden viikon vierailulle tutustumaan ydinvoimatekniikkaan ja -tuotantoon. Yhtiö halusi 1967 tilata joko saksalaisen AEG:n tai amerikkalaisen Westinghousen reaktorin. Neuvostoliiton tarjousta pidettiin puutteellisena. Valtioneuvosto päätti kuitenkin luopua tilauksesta tarjousten perusteella. Teollisuusministeri Väinö Leskinen allekirjoitti Moskovassa 1969 tavaranvaihtosopimuksen, joka sisälsi ydinvoimalan tilauksen Neuvostoliitosta. Novo Voronesh -painevesireaktoria täydennettiin suomalaisella insinööritaidolla. Turvatekniikka, automaatio ja mittaristot suunniteltiin Suomessa ja hankittiin lännestä. Loviisan ydinvoimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1977, jolloin Loviisa 1 valmistui sähköntuotantoon.
Chris Brown (jääkiekkoilija)
Christopher James Brown (3. helmikuuta 1991) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän on Phoenix Coyotesin toisen kierroksen varaus vuodelta 2009.
Ura
Brown kaupattiin kauden 2013–2014 vaihtojen takarajapäivänä Coyotesista Rostislav Kleslan ja vuoden 2015 varaustilaisuuden neljännen varausvuoron kanssa Washington Capitalsiin, joka antoi tilalle Martin Eratin ja John Mitchellin.
Arnor
pienoiskuva|Arnorin sijainti vuonna 861 Keski-Maan [[Kolmas Aika|kolmatta aikaa.]] Arnor on fiktiivinen valtakunta J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta.
Historia
Ennen Arnorin perustamista paikalla oli jo númenorilaista asutusta, koska heitä oli muuttanut Númenorin saarelta Keski-maahan melkein heti valtakunnan perustamisen jälkeen. Arnor oli enemmän haltioiden suosiossa kuin Gondor, koska Gil-galad asui haltioineen lähellä sitä. Myöhemmin Númenorin vajottua Sauronin pimeyden alle useampia númenorilaisia muutti Keski-maahan.
Gondorin kuningas Isildur, Arnorin toinen kuningas, kuoli vuonna 2 Kolmatta Aikaa Kurjenmiekkakenttien taistelussa. Hänen vanhemmat poikansa kuolivat samalla, mutta hänen nuorin poikansa Valandil selvisi ja hänestä tuli Arnorin kuningas.
Koska Valandil ei vaatinut Gondorin kruunua, valtakunta puolittui, mutta Arnorissa pysyi nimitys Korkea Kuningas kun taas Gondorissa oli "vain" Kuningas.
Arnorin pääkaupunki oli Annúminas Evendim-järvellä, mutta vuonna 861 Kolmatta Aikaa Annúminas hylättiin ja pääkaupunki siirtyi Fornostiin.
Eärendurin, Arnorin 10. kuninkaan, kuoleman jälkeen vuonna 861 Kolmatta Aikaa, Arnoria ravisteli sisällissota, joka aiheutui Eärendurin kolmen pojan kinastelusta, kenestä tulisi kuningas. Vanhin poika Amlaith sai Arnorin kruunun, mutta hänelle jäi hallittavaksi vain Arthedainin maakunta, koska hänen veljensä perustivat Cardolanin ja Rhudaurin maakunnat.
Regionen und Orte in Tolkiens Welt
Verhnije Lihoboryn metroasema
Verhnie Lihobory on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 22. maaliskuuta 2018.
Cartoon Tree
Cartoon tree on 17. helmikuuta 1996 Ylivieskassa perustettu power pop -yhtye.
Flash-OFDM
Flash-OFDM (Fast Low-latency Access with Seamless Handoff, Orthogonal Frequency Division Multiplexing) on OFDM-modulointiin perustuva teknologia, joka on suunniteltu tiedonsiirtoon. Tekniikan kehitti Flarion, jonka Qualcomm osti 11. elokuuta 2005. Flash-OFDM-verkko kilpaili 3G-verkkojen kanssa. Flash-OFDM-tekniikan etuihin kuuluu muun muassa lyhyet vasteajat ja kustannustehokkuus. Flash-OFDM kaavailtiin erityisesti haja-asutusalueille korvaamaan perinteiset ADSL-kaapelipohjaiset yhteydet.
Ensimmäisen laajan Flash-OFDM-verkon perusti syksyllä 2005 Slovakiaan T-Mobile Slovakia, jonka ylläpitämässä verkossa tilaaja saa 1 Mb–256 kb -tasoiset langattomat yhteydet.
Suomessa valtakunnallisista lähetys- ja siirtoverkoista vastaava Digita rakensi yhdessä Siemensin kanssa Flash-OFDM-teknologialla 450 MHz:n taajuudella toimineen täysin IP-pohjaiseen tiedonsiirtoon perustuvan @450-nimellä markkinoidun matkaviestinverkon. Verkko toimi vuonna 2002 lakkautetun NMT450-verkon taajuudella ja mahdollisti tiedonsiirtonopeuden 2,7 Mbit/s myötäsuuntaan ja 780 kbit/s vastasuuntaan. Digitan testeissä keskimääräiseksi tiedonsiirtonopeudeksi on saatu myötäsuuntaan 1 Mbit/s ja vastasuuntaan 520 kbit/s. Verkko saatiin vuonna 2009 koko valtakunnan kattavaksi niin että 99 prosenttia suomalaisista asui sen peittoalueella. Verkon suosio ei kuitenkaan kasvanut odotusten mukaisesti, ja Digita ilmoitti kesäkuussa 2010 luopuvansa verkon ylläpidosta. Se etsi pitkään verkolle jatkajaa, kunnes joulukuussa 2010 Digita ilmoitti myyvänsä @450 verkon Finnet-yhtiöihin kuuluvalle Datame Oy:lle. Verkon tekninen ylläpito jäi edelleen Digitan hoidettavaksi. Flash-OFDM -teknologian käyttö @450-verkossa päättyi vuonna 2012, jolloin se korvattiin CDMA-teknologiaan perustuvalla järjestelmällä. Palvelu suljettiin lopullisesti kun @450-verkkoa ylläpitänyt Datame Oy meni konkurssiin joulukuussa 2013.
Aiheesta muualla
Orthogonal frequency-division multiplexing
Jokikokko
Jokikokko on kylä Nuorittan kaupunginosassa Oulussa, entisen Ylikiimingin kunnan alueella. Kylä sijaitsee lähellä Kiiminki- ja Nuorittajokien yhtymäkohtaa, noin kymmenen kilometriä Ylikiimingin taajamasta itään. Pääelinkeinot ovat maa- ja metsätalous. Vakinaisia asukkaita kylällä on noin 60, lisäksi kylällä on kesäasuntoja.
Jokikokon koulu
Koulutoiminta Jokikokon kylällä aloitettiin yksityisissä tiloissa vuonna 1946, oma koulutalo rakennettiin 1950. Koulu lakkautettiin 1982 ja on nykyisin asumiskäytössä. Vuosina 1993–2005 kylä kuului Nuorittan koulun koulupiiriin, ja sen jälkeen Ylikiimingin koulun koulupiiriin.
Luonto
Kiiminkijoki virtaa kylän lävitse ja Nuorittajoki sivuaa kylän keskusta sen länsipuolella. Molemmat joet ovat suosittuja virkistys- ja kalastuspaikkoja.
Vaaralampi on kalastuspaikka noin 1,5 kilometrin päästä Jokikokon koulusta. Lammelle istutetaan lohta ja muita kalalajeja.
Hagelbergin kirkko
Hagelbergin kirkko on Ruotsissa Skövden kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Kirkon läntinen osa on ehkä 1100-luvulta, mutta nykyinen ulkonäkö on syntynyt vuonna 1730 tehdyssä uudelleenrakentamisessa. Kirkko on Skultorpin seurakunnan käytössä. Kirkko ja kellotapuli ovat yksinään kukkulalla, jonka ympäriltä kaikki asutus on kadonnut jo kauan sitten.
Crossairin lento 3597
Crossairin lento 3597 oli reittilento Berlin-Tegelin lentoasemalta Zürichiin 24. marraskuuta 2001. Laskeutumisvaiheessa kone putosi maahan lähellä Bassersdorfia, noin neljä kilometriä ennen kiitotien alkua. Koneessa olleista 33 ihmisestä 24 kuoli. Onnettomuuden pääsyy oli lentäjän virhe.
The Den
The Den on jalkapallostadion Lontoossa, Englannissa ja se toimii Millwall FC:n kotistadionina.
Crossairin lento 3597
Tapahtumien kulku
Lento sujui ongelmitta, kunnes miehistö aloitti laskeutumisvalmistelut. Kello 21.47 miehistön jo aloitettua laskeutumisen lennonjohdosta ilmoitettiin, että koneen tuleekin laskeutua Zürichin lentoaseman kiitotielle 28 eikä pääkiitotielle 14, kuten oli suunniteltu. Syynä tähän muutokseen oli Saksan ja Sveitsin sopimus, jonka vuoksi kiitotielle 14 ei saanut laskeutua enää kello 22:n jälkeen. Sopimuksen tarkoituksena oli vähentää lentomelua Etelä-Saksassa. Kiitotielle oli tarkoitus laskeutua ILS-järjestelmän avulla, mutta kiitotiellä 28 ei ollut tällaista järjestelmää. Lennonjohdosta kerrottiin, että kiitotielle 28 laskeuduttaisiin epätarkemmalla VOC/DME-menetelmällä.
VOC/DME-menetelmässä tarvitaan visuaalinen havainto kiitotiestä ennen minimilähestymiskorkeuden (MDA, minimum descent altitude) alapuolelle laskeutumista. Onnettomuusiltana näkyvyys oli varsin huono. Hieman ennen Crossairin lentoa 3597 laskeutunut kone ilmoitti, että he näkivät kiitotien vasta 2,2 meripeninkulman (4,1 kilometrin) päässä kiitotiestä. Kun Crossairin lento 3597 saavutti minimilähestymiskorkeuden kello 22.05, koneen kapteeni ilmoitti perämiehelle, että hänellä oli visuaalinen havainto maasta, ja jatkoi laskeutumista. Kello 22.06 kone osui puiden latvoihin ja putosi maahan. 21 matkustajaa ja kolme miehistön jäsentä, mukaan lukien kapteeni ja perämies, menehtyivät.
Onnettomuuden syyt
Onnettomuustutkijat löysivät kaksi syytä, jotka suoraan johtivat onnettomuuteen. Ensinnäkin kapteeni oli päättänyt laskeutua minimilähestymiskorkeuden alapuolelle, vaikka hänellä ei ollut visuaalista havaintoa kiitotiestä. Tutkijoiden mukaan kapteenilla ei mitenkään voinut olla tällaista haivaintoa siinä vaiheessa, kun hän ilmoitti havainnosta perämiehelle. Toinen pääsyy oli, ettei perämies tehnyt mitään estääkseen laskeutumisen minimilähestymiskorkeuden alapuolelle.
Tutkijat löysivät myös muita syitä, jotka vaikuttivat onnettomuuden syntyyn. Kiitotiellä 28 ei ollut järjestelmää, joka varoittaisi minimiturvallisuuskorkeuden alittamisesta. Miehistö jätti huomiotta varoitukset, joiden mukaan kone oli 500 ja 300 jalan korkeudessa maasta. Miehistön työnjako oli myös epäselvä. Kapteeni käytti paljon aikaa ikkunasta katsomiseen, vaikka hänen olisi pitänyt lentää konetta. Kapteeni ei seurannut etäisyyttä mittaavaa DME-laitetta. Työnjako ei vastannut lentoyhtiön vaatimuksia.
Tutkijat saivat myös selville, että koneen kapteeni oli toistuvasti reputtanut lentolupiin tarvittavia kokeita. Hän oli aloittanut mittarilentokoulutuksen 1966, mutta sai luvan mittarilentoon vasta 1969 reputettuaan sekä käytännön että teoriakokeet useamman kerran. Pääsyynä reputtamiselle olivat navigointilaitteiden riittämätön ymmärrys ja virheellinen käyttö. MD-80 -konetyypin koulutuksessa 1990-luvulla kapteenilla havaittiin myös vastaavia puutteita, eikä hän siksi saanut lupaa tuolle konetyypille, mutta tämä ei johtanut muiden lupien uudelleenarviointiin. Lopulta kapteeni koulutettiin Avro RJ 85/100 -konetyypille, koska lentoyhtiö arveli sen olevan hänelle helpompaa. Tämän konetyypin kouluttaja ei tiennyt kapteenin vaikeuksista MD-80 -koulutuksessa. Onnettomuustutkijat totesivat, että lentoyhtiön olisi pitänyt reagoida näihin havaintoihin asianmukaisesti. Kapteenille oli myös sattunut läheltä-piti-tilanteita. Hän oli melkein törmännyt maahan ennen kiitotietä lähestyessään Luganon lentoasemaa, ja eräällä yksityisellä nähtävyyslennolla Alpeilla hän päätyi aivan väärään paikkaan navigointivirheen takia: hänen oli tarkoitus lentää Sioniin Sveitsiin, mutta hän päätyikin Italiaan. Siellä hän luuli edelleen kiertelevänsä Sionin lentokenttää, kunnes matkustajat huomasivat katukylttien olevan italiankielisiä.
Tunnettuja matkustajia
Eurodance-yhtye La Bouchen laulaja Melanie Thornton menehtyi onnettomuudessa. Myös pop-yhtye Passion Fruitin jäsenet ja manageri olivat lennolla. Kaksi jäsentä, Maria Serrano Serrano ja Nathaly van het Ende, menehtyivät onnettomuudessa. Kolmas jäsen, Debby St. Marteen, ja bändin manageri selvisivät hengissä.
Vääräkoski (täsmennyssivu)
Vääräkoski tarkoittaa seuraavia:
Uppvidingen kihlakunta
thumb|Uppvidingen kihlakunnan sijainti [[Smålandin maakunnan kartalla.]]
Uppvidingen kihlakunta oli kihlakunta Kronobergin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 2 107,25 neliökilometriä ja asukasluku 23 960 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Åseda, Åsedan kauppala, Nottebäck med Granhult, Sjösås, Hornaryd, Drev, Dädesjö, Herråkra, Lenhovda, Älghult, Hälleberga, Ekeberga ja Algutsboda.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Hälleberga kuuluu nykyään Nybron kuntaan Kalmarin läänissä ja Algutsboda kuuluu Emmabodan kuntaan myös Kalmarin läänissä. Ekeberga kuuluu Lessebon kuntaan, Sjösås, Hornaryd, Drev ja Dädesjö puolestaan Växjön kuntaan. Muut kunnat muodostavat nykyisen Uppvidingen kunnan.
Stray Kids
Stray Kids (lyhennetään usein SKZ) on vuonna 2017 perustettu eteläkorealainen yhtye, jonka levy-yhtiönä toimii JYP Entertainment. Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Bang Chan, Lee Know, Changbin, Hyunjin, Han, Felix, Seungmin ja I.N. Woojin jätti yhtyeen lokakuussa 2019. Stray Kids julkaisi ensimmäisen varsinaisen EP:nsä I Am Not 25. maaliskuuta 2018.
Ennen yhtyeen debyyttiä Bang Chan, Han ja Changbin muodostivat hiphop-trion nimeltä 3racha, joka toimii edelleen ryhmän pääsääntöisenä musiikkituottajana.
Yhtyeen muodostaminen, debyytti ja I Am-sarja (2017–2018)
JYP Entertainment ilmoitti elokuussa 2017 uudesta musiikkiohjelmastaan, jossa tultaisiin kokoamaan yhtiön uusi yhtye. Lisää yksityiskohtia julkaistiin seuraavien kuukausien aikana, esimerkiksi ohjelman nimi paljastettiin–Stray Kids. Lokakuussa julkaistiin Stray Kidsin ensimmäinen musiikkivideo ”Hellevator”, joka julkaistiin myöhemmin digitaalisena singlenä. Lee Know ja Felix poistettiin yhtyeestä ohjelman aikana, mutta he päätyivät kuitenkin viimeisessä jaksossa osaksi yhtyettä. pienoiskuva|Stray Kids COEX Live Plaza fanitapahtumassa tammikuussa 2018|alt=
JYP Entertainment ilmoitti, että Stray Kids tulisi julkaisemaan EP:n ennen debyyttiänsä. Mixtape julkaistiin 8. tammikuuta 2018. EP sisälsi seitsemän kappaletta, jotka yhtye esitti ohjelman aikana, mukaan lukien singlen ”Hellevator”. Kappaleisiin ”Beware” ja ”Spread My Wings” julkaistiin myöhemmin myös musiikkivideot. EP sijoittui Gaon Chartin ja Billboardin maailmanlaajuisen albumilistan toiselle sijalle.
JYP Entertainment ilmoitti maaliskuun alussa 2018, että yhtyeen debyyttiesitys Stray Kids Unveil pidettäisiin 25. maaliskuuta. Yhtyeen ensimmäinen varsinainen EP I Am Not julkaistiin siis 26. maaliskuuta, ja sen kanssa julkaistiin singleen ”District 9” musiikkivideo. Myös kappaleisiin ”Grow Up” ja ”Mirror” julkaistiin myöhemmin musiikkivideot. I Am Not sijoittui Gaon Chartin sijalle neljä, ja myi 54 000 kappaletta maaliskuussa.
Maaliskuussa 2018 Stray Kids esiintyi myös KCON Japanissa, ja se oli ensimmäinen kerta, kun yhtye esiintyi ulkomailla.
JYP Entertainment ilmoitti heinäkuussa, että yhtyeen toinen albumiesittely pidettäisiin 5. elokuuta. Yhtyeen toinen EP I Am Who julkaistiin seuraavana päivänä, ja sen kanssa julkaistiin singleen ”My Pace” musiikkivideo.
Lokakuussa JYP Entertainment ilmoitti, että ryhmän kolmas albumiesittely pidettäisiin 21. lokakuuta. I Am You EP julkaistiin seuraavana päivänä samannimisen singlen kanssa.
Clé-sarja ja Woojinin lähtö (2019)
Stray Kids aloitti ensimmäisen ulkomaankiertueensa Unveil Tour "I Am..." tammikuussa 2019. Yhtye esiintyi Australiassa, Yhdysvalloissa, Indonesiassa, Filippiineillä ja Euroopassa ja esityksiä oli kaiken kaikkiaan neljätoista. Yhtye piti myös Korean sisällä kiertueen Hi Stay, jolloin yhtye esiintyi Busanissa, Daejeonissa, Incheonissa ja Soulissa.
Maaliskuun alussa JYP Entertainment ilmoitti, että 25. maaliskuuta julkaistaisiin yhtyeen neljäs EP Clé 1: Miroh. EP juhlisti yhtyeen ensimmäistä vuosipäivää. Yhtye voitti ensimmäisen musiikkiohjelmapalkintonsa 4. huhtikuuta M Countdownissa singlellä ”Miroh”. Stray Kids julkaisi ensimmäinen spesaalialbuminsa Clé 2: Yellow Wood 19. kesäkuuta yhdessä singlen ”Side Effects” kanssa.
Stray Kids julkaisi digitaalisen singlen ”Double Knot” lokakuussa ja ilmoitti tulevasta maailmankiertueestaan. JYP Entertainment ilmoitti kuitenkin yllättäen 28. lokakuuta, että Woojin oli jättänyt yhtyeen henkilökohtaisista syistä. Stray Kids aloitti "District 9 Unlock" World Tour -kiertueen Koreassa 23.–24. marraskuuta. Yhtyeen viidennen EP:n Clé: Levanter julkaisupäivä oli alun perin 25. marraskuuta, mutta sitä lykättiin Woojinin lähdön takia. EP julkaistiin lykkäyksen myötä vasta 9. joulukuuta.
Japaninkielinen debyytti ja 生-sarja (2020)
pienoiskuva|Stray Kidsin single ”Top” toimi Tower of God -animesarjan tunnusmusikkina Stray Kids julkaisi digitaalisen singlejulkaisun Step Out of Clé tammikuussa 2020, joka sisälsi singlejen ”Levanter” ja ”Double Knot” englanninkieliset versiot. Yhtye teki virallisen Japanin debyyttinsä maaliskuussa kokoelma-albumilla SKZ2020, joka sisälsi yhtyeen aikaisempia kappaleita sekä singlejen ”My Pace”, ”Double Knot” ja ”Levanter” japaninkieliset versiot. Stray Kids julkaisi myös mixtape-projektinsa toisen kappaleen ”Mixtape: On Track” 26. maaliskuuta. Kesäkuussa yhtye julkaisi japaninkielisen singlen ”Top” yhdessä sen B-puolen ”Slump” kanssa. Single toimi animesarjan Tower of God tunnusmusiikkina. Korean- ja englanninkielinen versio singlestä julkaistiin toukokuussa. Single sijoittui Oriconin singlelistan listaykköseksi, tehden yhtyeestä neljännen ulkomaalaisen miesartistin, joka sijoittui listalla niin hyvin.
Marraskuussa Stray Kids julkaisi ensimmäisen japaninkielisen EP:nsä All In yhdessä samannimisen singlen kanssa. EP sisälsi myös singlejen ”God’s Menu” ja ”Back Door” japaninkieliset versiot ja aiemmin julkaistun ”Top” singlen. Samassa kuussa yhtye piti myös ensimmäisen online-konserttinsa "Unlock: Go Live In Life", joka oli jatkumoa edelliselle kiertueelle, joka oli jouduttu suurimmilta osilta perumaan COVID-19:n takia. Yhtye esitti ”All In” singlen koreaksi konsertin aikana, ja se julkaistiin myöhemmin myös digitaalisena singlenä.
Kingdom: Legendary War, Noeasy, Christmas EveL ja SKZ2021 (2021)
Stray Kids piti ensimmäisen virallisen fanitapaamisensa "Stray Kids 1st #LoveStay 'SKZ-X'" 20. helmikuuta V Liven kautta. Stray Kids julkaisi yhdessä ruotsalaisen tuottajan Alesson ja kiinalaisen DJ Corsakin kanssa singlen ”Going Dumb” 19. maaliskuuta. Kappale toimi soundtrackina PlayerUnknown’s Battlegrounds -pelin mobiiliversioon. Kappale sijoittui Billboardin Dance/Electronic Songs -listan sijalle 13.
Yhtye julkaisi mixtape-projektinsa kolmannen kappaleen ”Mixtape: Oh” 26. kesäkuuta. Hyunjin palasi tauoltaan julkaisun myötä. Yhtye julkaisi toisen studioalbuminsa Noeasy 23. elokuuta. Albumi myi yli 1,3 miljoonaa kappaletta, tehden siitä JYP Entertainmentin ensimmäisen albumin, joka myi yli miljoona kappaletta. Yhtye sai sertifikaatin miljoonan myynnistä samassa kuussa. Albumin nimikkosingle ”Thunderous” voitti kaiken kaikkiaan kuusi musiikkiohjelmapalkintoa.
Stray Kids julkaisi japaninkielisen kaksipuolisen singlen ”Scars / Thunderous” 13. lokakuuta. Julkaisu myi 180 000 kappaletta. Yhtye julkaisi jouluaiheisen singlealbumin Christmas EveL 29. lokakuuta, joka sisälsi samannimisen singlen sekä singlen ”Winter Falls”.
Joulukuun 23. päivä yhtye julkaisi toisen kokoelma-albuminsa SKZ2021.
Oddinary, Circus ja Maxident (2022)
Helmikuussa 2022 uutisoitiin, että Stray Kids ja Itzy olivat solmineet sopimuksen Republic Recordsin kanssa yhdysvaltalaisia promootioita varten. Sopimus toimii osana JYP Entertainmentin strategista sopimusta Republicin kanssa. Yhtye piti toisen fanitapaamisensa "2nd #LoveStay 'SKZ's Chocolate Factory'" Soulissa 12.–13. helmikuuta. Tapaamisen toinen päivä esitettiin myös V Liven kautta.
Stray Kids julkaisi kuudennen EP:nsä Oddinary ja sen nimikkosinglen ”Maniac” 18. maaliskuuta. EP menestyi hyvin, se myi yli 1,5 miljoonaa kappaletta, joka teki siitä yhtyeen myyneimmän julkaisun. Oddinary debytoi listaykkösenä Koreassa Gaon Chartilla, Suomen virallisella listalla , Puolassa OLiS -listalla ja Yhdysvalloissa Billboard 200 -listalla. EP oli yhtyeen ensimmäisen julkaisu, joka ilmestyi Billboard 200 -listalla. EP oli myös kolmas korealainen julkaisu ikinä, joka sijoittui listan kärkeen, joista aiempia saman saavuttaneita yhtyeitä ovat BTS ja SuperM.
Seligerskajan metroasema
Seligerskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 22. maaliskuuta 2018.
Stray Kids
Oddinary, Circus ja Maxident (2022)
Yhtye ilmoitti toisesta maailmankiertueestaan 2nd World Tour "Maniac" 6. maaliskuuta. Kiertue alkoi huhtikuussa Koreassa ja jatkui Japanista Yhdysvaltoihin.
Stray Kids julkaisi toisen japaninkielisen EP:nsä Circus 22. kesäkuuta. Yhtye julkaisi mixtape-projektinsa neljännen kappaleen ”Mixtape: Time Out” 1. elokuuta, juhlistaakseen yhtyeen fanikunnan neljättä vuosipäivää.
Stray Kids julkaisi kolmannen kokoelma-albuminsa SKZ-Replay 21. joulukuuta.
The Sound ja 5-Star (2023–)
Stray Kids julkaisi ensimmäisen japaninkielisen studioalbuminsa The Sound 22. helmikuuta 2023. Yhtye julkaisi kolmannen studioalbuminsa 5-Star 2. kesäkuuta. Stray Kidsin ilmoitettiin esiintyvän Pariisissa Lollapalooza -musiikkifestivaaleilla pääesiintyjänä yhdessä Kendrick Lamarin ja Rosalían kanssa 21. heinäkuuta.
Jäsenet
Yhtyeen jäsenet:
Cris af Enehielm
Christina (Cris) Marianne af Enehielm (s. 24. maaliskuuta 1954 Helsinki) on suomenruotsalainen taidemaalari, puku- ja lavastetaiteilija, näyttelijä, ohjaaja sekä performanssitaiteilija. Hän sai Vuoden nuori taiteilija -palkinnon vuonna 1986.