cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sylva (joki)
Sylva on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Sverdlovskin alueella ja Permin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 493 kilometriä, valuma-alueen laajuus 19 700 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 45 kilometrin päässä joen suusta 139 kuutiometriä sekunnissa.
Sylva saa alkunsa Uralin länsirinteiltä ja laskee Kaman tekojärveen. Se on liikennöintikelpoinen 74 kilometrin matkalla. Tärkeimmät sivujoet ovat Iren, Barda ja Šakva. Joen varrella sijaitsee Kungurin kaupunki sekä Suksunin ja Ust-Kišertin piirikeskukset.
Suunnistuksen nuorten maailmanmestaruuskilpailut
Suunnistuksen nuorten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1990, minkä jälkeen ne on järjestetty vuosittain lukuun ottamatta vuotta 2020. Osallistumisoikeus on suunnistajilla, jotka ovat täyttäneet tai täyttävät kyseisenä vuonna enintään 20 vuotta.
Kilpailumatkat
Vuonna 1990 kilpailtiin normaalimatkalla ja viestissä. Seuraavana vuonna kilpailtiin myös pikamatkalla. Vuonna 2004 normaalimatkan nimi muutettiin pitkäksi matkaksi ja pikamatka keskimatkaksi. Sprinttisuunnistuksessa kilpailtiin ensimmäisen kerran 2006. Viestisuunnistuksessa kilpaillaan kolmen suunnistajan joukkueilla.
Nykyiset kilpailumatkat ovat:
Kilpailupaikkakunnat
Kilpailut on järjestetty vuosittain. Vuoden 2020 kilpailut siirrettiin kuitenkin seuraavaan vuoteen koronapandemian vuoksi. Vuoden 2022 kilpailut jouduttiin keskeyttämään, koska Portugalin metsät oli asetettu liikkumiskieltoon metsäpalovaaran vuoksi. Suunnitelluista lajeista saatiin kilpailua henkilökohtaiset sprintit. Lisäksi järjestettiin sprinttiviesti. Maastomatkat siirrettiin marraskuun alkuun.
N’guigmi
N’guigmi (myös Nguigmi tai Ngigmi) on kaupunki N’guigmin departementissa Diffan alueella Nigerissä.
N’Guigmi oli alun perin kalastajakylä, mutta Tšadjärven kuivumisen takia se on jäänyt keskelle autiomaata. Kaupungissa on raja-asema ja varuskunta. Ravintoloita tai hotelleja ei ole. Eteläpuolella sijaitsee torialue.
Kaupunkiin johtaa huonokuntoinen tie Diffan kautta Zinderistä. Se on viimeinen asutuskeskus ennen Tšadin rajaa, jonne on noin 45 kilometrin matka. Julkista liikennettä rajan yli ei ole. N’guigmista Tšadissa sijaitsevaan Maon kaupunkiin kulkee viikoittain pari Land Cruiseria, joiden kyydissä on mahdollista päästä Tšadiin. N’guigmin ja Diffan välillä kulkee muutamia puskatakseja.
Rahamarkkinat
Rahamarkkinat ovat rahoitusjärjestelmän perustan muodostavat markkinat, jotka ovat samalla markkinat rahoituslaitosten likviditeettiä parantavalle lyhytaikaiselle rahoitukselle. Rahoituslaitokset tarvitsevat rahoitusta pitääkseen likviditeettinsä riittävänä, erityisesti liikepankeilla on lainmukaisia vaatimuksia likvidien varojen, kuten käteisen vaatimuksista. Rahamarkkinoilla markkinaosapuolina ovat keskuspankki ja rahoituslaitos tai rahoituslaitokset keskenään. Suurin rahamarkkina ovat pankkien väliset markkinat (interbank lending market), joilla pankit lainaavat rahaa toisilleen. Viitekorkoina käytetyt markkinakorot, kuten Euribor-korot muodostuvat rahamarkkinoilla.
Suomalainen kansanmusiikki
Suomalainen kansanmusiikki sisältää huhuillen, resitoiden, laulaen, rallatellen, rummuttaen ja soittaen esitettyjä sävelaihelmia. Ne sisältävät usein motiiveja ja ennestään tuntemattomia sävelmiä.
Laulurunous
Suomalainen laulurunous oli tavallisesti kalevalanmittaisia muinaisrunoja, joita useimmiten esitettiin esi- ja jälkilaulajan vuorotellessa säkeittäin. Suomalaisen runosävelmän merkittävimmät ominaispiirteet ovat viisi-iskuinen (5/4) sävelmäsäkeen mitta, kuten myös viisilukuinen käyttöasteikko, laajuudeltaan yleisimmin mollipentakordi. Tavallisin ja tunnetuin käytetty sävelmä on niin kutsuttu Kalevalan sävelmä. Etelään päin Inkeriin ja Viroon mentäessä on neli-iskuisuus ja duurin sukuisuus yleisempää. Runosävelmiä on esitetty yleensä työ- ja riittilauluissa sekä erilaisissa loitsuissa, häissä sekä leikkilauluissa. Nykyaikana runosävelmät ovat säilyneet käytössä lähinnä lasten nukuttamiseen käytettävissä tuutulauluissa ("Nuku, nuku, nurmilintu, väsy, väsy, västäräkki, nuku nurmelle hyvälle, vaivu maalle valkealle.")
Itkuvirret
Itkuvirret ovat vanha Karjalan ortodoksien seremonioihin liittyvä herkkä laulurunouden laji. Itkuvirsien taitajat eli itkijät, olivat kypsään ikään ehtineitä naisia, jotka iän myötä olivat saavuttaneet oikeanlaisen laulutekniikan. Itkuvirsien esitystarkoitus on ollut yksilön henkisten purkausten kuvaaminen ja voimakkaitten, läsnä oleviin ihmisiin kohdistuneitten, tunnetilojen nostattaminen. Itkuvirsien aiheet ovatkin varsin tunteellisia, kuten suru, murhe ja kaipaus sekä haikeus. Kuolleitten ihmisten hautajaisissa ja heitä muistellessa on itkuvirsiä esitetty kirkolliseen tapaperinteeseen liittyen. Hääjuhlissa on itketty pyyntöjä, kiittämisiä, neuvontaa ja haikeutta. Lisäksi lyhempimuotoisia tilapäisiä itkuvirsiä on esitetty muina sopivina hetkinä kuten tervehdittäessä ja hyvästejä jätettäessä. Itkutekniikka perustui improvisointiin eikä aina ollut täysin kalevalaisen runomitan mukaista, samoin kuin rytmi saattoi olla poikkeusjakoista ja epäsäännöllistä.
Tunnettuja itkuvirsien taitajia olivat muiden muassa Matjoi Plattonen, Oksenja Mäkiselkä sekä vuonna 1963 kuollut suomussalmelainen Domna Huovinen, joka oli luultavasti viimeinen aito itkuvirsien taitaja Suomen puolella rajaa.
Laulusävelmät
Laulusävelmillä tarkoitetaan kansanlauluihin kuuluvia lyyrisiä ja loppusointuun riimitettyjä laulelmia, joiden käyttö alkoi Suomen länsiosassa olla yleistä 1800-luvun alkupuolella. Laulut ovat sisällykseltään lyyrisiä, ja niitä lauletaan säepareittain. Ensimmäisessä säeparissa esitettiin tai tulkittiin luonnonkuva, mietelmä tai jonkinlainen yleinen havainto, ja tähän vastattiin jälkimmäisessä parissa tunnelman tai toteaman muodossa. Sävelmä on tavallisesti nelisäkeinen parillinen lauseke, jota nimitetään rekirytmiksi. Sävelmää toistetaan säepareja kertaamalla ja toistamalla riimikohtia säkeistöluvun mukaan. Riimitetyissä lauluissa on jo selkeää ulkomaalaista vaikutetta, muun muassa saksalaisia balladeja sekä ruotsalaisia piiri- ja leikkilauluja.
Hengellinen kansanmusiikki
Suomalainen hengellinen kansanmusiikki pohjautuu pitkälti kirkkokoraaleihin. Ennen uskonpuhdistusta suomalainen kansanmusiikki sai vaikutteita liturgisista sävelmistä ja vuonna 1582 ilmestyneestä Piae Cantiones -kokoelmasta. Vanhin säilynyt käsin kirjoitettu koraalikokoelma on Kangasalan koraalikirja vuodelta 1624. Kirkkokoraaleista muodostui sittemmin kansan suussa varsin omaleimaisia toisintoja. Kansankoraaleja on tallennettu erityisesti merkittävimmiltä herännäisalueilta Suomesta.
Ortodoksisen kirkon anti on ollut huomattavasti mitättömämpää kuin luterilaisen. Toisintoja ei pahemmin päässyt syntymään sävelmien laadun sekä vieraan kielen vuoksi. Monet ortodoksit ovat kuitenkin tehneet merkittävää työtä karjalaisille omaleimaisen itkuvirsiperinteen parissa.
Kansanomainen soitinmusiikki
Suomalaisen perinteisen kansanmusiikin soittimisto on varsin niukka lähinnä luonnon karuuden ja maan syrjäisen sijainnin vuoksi. Kansanmusiikissa käytetyt soittimet lajitellaan vanhoihin kansallisiin soittimiin, joita ovat kantele ja erilaisen paimenten soittimet, sekä muualta lainattuihin soittimiin, joista kansanmusiikissa yleisesti käytettyjä ovat lähinnä jouhikantele eli jouhikko, viulu, klarinetti ja haitari.
Paimensoittimet
pienoiskuva|[[Lakutin|Lakuttimella hätisteltiin esimerkiksi petoja asumusten läheltä.]] Suomalaisten paimensoittimia olivat erilaiset puhaltimet sekä kielisoittimet. Osaa tällaisista äänen tuottamiseen soveltuvista välineistä, kuten Lakutinta, käytettiin alkujaan arkisen elämän tarpeisiin tuottamaan kutsu- ja pelotusäänisignaaleita ja muita äänimerkkiä ihmisille ja eläimille, mutta myös henkiolennoille ja luonnonvoimille. Sittemmin paimensoitinten kehittyessä niitä ruvettiin käyttämään erilaisten laulu- ja tanssisävelten esittämiseen. Torvia käytettiin metsästyksessä, kalastuksessa, hälyttimenä ja ruokakellon sijaan. Länsi-Suomessa paimentorvia käytettiin myös rukoustorvena.
Torviksi rakenteensa puolesta lajiteltuja puhallinsoittimia olivat muiden muassa tuohitorvi eli tanatorvi, luikku, ämyri ja truba. Myös erilaisia sarvia, kuten pukin, pässin ja naudan sarvet, mutta myös puusarvet. Huilutyyppisiä soittimia olivat pajupillit, kuten pitkähuilu ja piisku, sekä erilaiset puu- ja savihuilut. Kielisoittimia olivat muiden muassa kasvien lehdet, kampa, kaide, ruokopilli, mäntypilli, kärjennoukka ja tärrätorvi. Helistimiä olivat mm. Rapapalli.
Tunnettu perinteisten paimensoittimien valmistaja oli inkeriläinen vuonna 1961 kuollut paimen Teppo Repo. Kirjailija ja tutkimusmatkailija Kaarle Aksel Gottlund oli aikanaan hyvin kiinnostunut perinteisistä paimensoittimista ja julkaissut aihetta käsitteleviä teoksia.
Kantele
Kantele, eli kannel, on itämerensuomalaisten, balttilaisten ja slaavilaisten sekä eräiden muidenkin kansojen soitin. Vastaavanlainen soitin kuuluu mm. Volgan alueen kansojen musiikkiperinteeseen. Kantele kuuluu yleisemmin katsottuna eurooppalaiseen psalterium-soitinten yleisryhmään. Soittimen alkuperää ei tunneta. Sen ikä on arveltu olevan tuhansia vuosia ja ainakin kantasuomalaiselta kaudelta. Vanhimmat aineelliset todisteet erilaisista kantelaista ovat Novgorodin kaivauksista 1100–1300-luvulta sekä Puolasta 1200-luvulta.
Suomalaisessa kanteleessa ominaispiirre on alaspäin kaartuva ponsi, joka soitettaessa lepäsi oikean jalan reidellä, kun itse soitinta pidettiin polvien päällä poikittain. Paikoin eteläisillä seuduilla soittimen pitotapa oli syvemmällä sylissä, minkä johdosta ponsi oli turha. Yleisimmin vasemman käden sormilla tarpeettomat kielet suljetaan ja kieliä lyödään sormilla, nahkapalalla tai tikulla tms. soittolehdellä. Suomessa 1900-luvun alussa, ja Karjalassa jo paljon aikaisemmin, yleistynyt näppäilytekniikka pelkillä sormilla on nykyisin omaksuttu muissakin kantelemaissa vanhan soittotekniikan ohella rikastuttajana.
Itämeren kanteleen perustyyppi on yksi- tai kaksipuolinen, jossa on viisi kieltä. Kanteleen pituus on ollut puoli metriä tai vähän päälle. Viisi kieltä on sopiva määrä suomalaistyyppisten runosävelten soittoon. Viimeisin tunnettu perinteen taitaja Antti Rantonen Haapavedeltä kuoli vuonna 1961. Karjalassa kanteleet säilyivät pitkään vähäkielisinä. Elias Lönnrot rakensi aikanaan jopa kromaattisia kanteleita, joissa kieliä oli yli 30. Suomalaisten talonpoikaisten kanteleiden kielimäärä on ollut hyvin vaihteleva. Yleensä noin 20 kieltä on riittänyt kansanmusiikin esittämiseen vanhaan tapaan lyhyet kielet soittajaa lähinnä. Alettaessa soittamaan kanteleella ns. taidemusiikkia 1800-luvun lopulla pitkät kielet soittajaa lähinnä, on kieliluku kasvanut sittemmin jopa yli 30. Alun perin kielet tehtiin vaskesta, sittemmin raudasta ja myöhemmin teräksestä. Kanteleita on kehitetty rakennetta vahvistamalla ja parantamalla virityslaitteita sekä muuttamalla viritys kromaattiseksi. Talonpoikaisilla kanteleilla on säestetty lauluja ja tansseja sekä soitettu hengellistä musiikkia. Nykyisin erilaisella kanteleilla esitetään kaikenlaista musiikkia.
Jouhikko
Jouhikko eli jouhikantele on vanhimpia länsimaista suomalaiseen kansanmusiikkiin lainattuja soittimia. Jouhikossa kieliä on kahdesta neljään. Soittimen nimi tulee siitä, että kielet punottiin Suomessa hevosen häntäjouhista. Soitinta soitetaan pitämällä tartunta-aukossa kielet jakavaa vasenta kättä.
Jouhikkoa käyttivät germaanit nimellä Chrotta ja keltit nimellä crwth ennen viulun keksimistä. Suomeen jouhikko levisi alun perin Ruotsista Viron ruotsinkielisten rannikkoalueitten kautta Sortavalaan. Jouhikko on 1800-luvulla ollut tiettävästi käytössä eteläisen Savon alueella, mm. Savonlinnassa, Kerimäellä ja Mäntyharjulla sekä näiden läheisyydessä Karjalassa Kesälahdella, Kiteellä, Hiitolassa, Ilomantsissa ja Sortavalassa.
Viulu
Uudemmista kansanmusiikissa käytettävistä soittimista viulu on kaikkein varhaisin. Ensimmäiset maininnat soittimen käytöstä ovat jo 1600-luvulta, mutta Itä-Suomeen laajempaan käyttöön viulu levisi vasta 1800-luvulla, ja joihinkin osiin Karjalaa haitari ja balalaikka ilmaantuivat jo ennen viulua. Viulumusiikin suurkautta olivat 1700- ja varsinkin 1800-luku, jolloin viulua käytettiin laajamittaisesti Suomen etelä- ja länsiosissa. Soitinta käytettiin myös paljon Karjalassa ja Savossa.
Viulua käytettiin erityisesti kruunuhäitten seremonioissa ja tansseissa. Pelimannit ja puusepät rakensivat yleisimmin viulunsa itse. Viulun soitto oli pääasiassa yksiäänistä. Kuitenkin jos pelimanneja oli häissä useampi kuin yksi, voitiin musiikkiesitys toteuttaa myös oktaavisoittona. Jousia käytettiin lyhyesti ja napakasti, millä saatiin aikaan tehostettu tanssin rytmi. Viulua käytettiin myös muissa seremonioissa, marssimusiikissa, sillä soitettiin käyntisoittoja, tanssimusiikkia sekä muuten vain ajanvietemusiikkia, joihin saattoi lukeutua myös laulusävelmiä ja myöhemmin myös nuoteilla kirjoitettua musiikkia.
Suomalaiseen viulunsoittoon on suuresti vaikuttanut ruotsalainen kansansoitto, mitä edesauttoivat vilkkaat meriyhteydet Pohjanmaalta Tukholman eteläpuolelle. Pohjalaisia kirvesmiehiä oli 1700-luvulla paljon myös eteläruotsalaisissa laivanveistämöissä, jolloin sävelmistöä, pääasiassa alun perin puolalaiseen polskaan pohjautuvia, levisi maahan. Puolan tanssiperintö polskan, poloneesin, masurkan, varsoviennen ja krakowiakin muodossa olikin jo 1500-luvulta lähtien merkittävä vaikuttaja koko Itämeren alueella.
Viulunsoittajat olivat pääasiallisesti kiertäviä tai paikallisesti vaikuttavia kyläpelimanneja tai heikkotaitoisempia harrastelijoita.
Vuonna 2021 kaustislainen viulunsoitto hyväksyttiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Christian Ruotanen
Christian Ruotanen (s. 2002) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi pikku-Röllin roolistaan elokuvasta Rölli ja kultainen avain. Ruotanen on dubannut Eemeliä animaatiossa Vaahteramäen Eemeli ja Iida. Hän on myös näytellyt Vaahteramäen Eemeliä Taaborin kesäteatterissa vuonna 2013. Hän on näytellyt lapsiavustajana Myrskyluodon Maijassa ja Evakkotytön tarinassa Lahden kaupunginteatterissa, vuosina 2015-2016.
Suomalainen kansanmusiikki
Klarinetti
Viulun ohella myös klarinetti on peräisin länsimaista. Suomalaisessa kansanmusiikissa se on ollut käytössä pääasiassa tanssisoittimena, mutta klarinetilla on soitettu myös marsseja ja käyntisoittoja. Monien klarinetinsoittajien, eli pillipiiparien tai musikanttien, soittotaito on peräisin sotilassoittokunnista, joista he toivat oman lisänsä omille kotipaikkakunnilleen palatessaan. Klarinetinsoittotaito keskittyi pääasiassa Suomen länsiosiin.
Harmonikka
Harmonikka tuli Suomeen 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Tuolloin haitarit olivat kaksirivisiä semitonivireisiä, pääasiassa saksalaisvalmisteisia. Karjalaan harmonikka levisi myös Venäjältä, joihinkin osiin jo ennen viulua. Sittemmin 1900-luvulle tultaessa haitarit kehittyivät viisirivisiksi ja kromaattisiviritteisiksi.
Muita soittimia
Eräs merkittävistä kansanmusiikin parissa käytetyistä soittimista on huuliharppu, jota pitkän aikaa käytettiin tanssi- ja ajanvietemusiikissa. Muita vähemmän merkityksellisiä ja harvemmin käytettyjä soittimia ovat kitara, mandoliini, sisteri, kontrabasso ja munniharppu, jotka ovat yleistyneet lähinnä nykyajan pelimannien käytössä. Samaten urkuharmooni on nykyajan pelimannien suosiossa, vaikka sillä on varsinaisessa kansanmusiikissakin jo vuosisadan perinne, joskin hengellisten laulujen piirissä.
Nykyaikainen kansanmusiikki
Kansanmusiikiksi sanotaan myös samaan tyyliin sävellettyä musiikkia, joka käyttää kansanmusiikin elementtejä, yhdistäen siihen pop-, jazz- tai klassisen musiikin elementtejä. Usein muusikot aloittavat esittämällä perinteisiä sävelmiä, mutta jatkavat säveltämällä omia teoksiaan, esimerkiksi Konsta Jylhä, Värttinä.
Kansanmusiikki koki Suomessa ensimmäisen uuden suosion aallon 1940-luvulla pelimanniyhtyeiden perustamisen myötä. Toinen aalto oli 1960-luvulla eurooppalais-amerikkalaisen etnisyys-folklore-muodin myötä. Oman alueen kansanmusiikilla on ollut erityisen voimakas merkitys uhanalaisiksi itsensä tuntevien ryhmien, kuten suomenruotsalaisten, suomenvenäläisten ja karjalaisevakoiden keskuudessa. Kansanmusiikilla on ollut myös poliittisia vivahteita. Kolmas aalto alkoi 1980-luvulla, jolloin muun muassa Sibelius-Akatemiassa alkoi kansanmusiikin (1983) akateeminen opetus. Tätä aaltoa edustavat muun muassa JPP, Värttinä, Maria Kalaniemi, Timo Väänänen, Loituma sekä Frigg.
Harmaavihermesikko
Harmaavihermesikko (Lichmera indistincta) on Australiassa Papua-Uudessa-Guineassa ja Indonesiassa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan harmaavihermesikko on 12–16 cm. Selästään ja päästään laji on oliivinruskea. Koiraalla on pieni keltainen täplä silmän takana ja naaraan kurkku on keltainen. . Siivet ovat harmaavihermesikolla oliivinvihreät. Vatsa on vaalean ruskehtavan harmaa. Nuoret linnut ovat aikuisia kelertävämpiä väritykseltään. Lajin nokka on pitkä ja hieman alaspäin kaartuva. Harmaavihermesikko muistuttaa ulkonäöltään tuhkamesikkoa (Myzomela obscura), mutta on sitä vaaleampi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Harmaavihermesikkoa tavataan Australiasta, Papua-Uudesta-Guineasta ja Indonesiasta Balilta ja Arusaarilta. Australiassa lajin levinneisyys ulottuu Länsi-Australian eteläosista Pohjoisterritorion, Queenslandin ja Uuden Etelä-Walesin kautta Victorian osavaltioon. Harmaavihermesikot elävät monenlaisissa elinympäristöissä. Laji tavataan niin mangrove- ja monsuunimetsissä ja muissa tiheissä metsissä, kuin myös suolaisilla suomailla, matalissa tiheissä pensaikoissa ja avoimilla nummilla. Yleensä lajia tavataan alankomailla, mutta siitä on havaintoja aina 2 600 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitsevissa metsissä.
Ravinto
Harmaavihermesikot syövät kukkien mettä ja hyönteisiä. Ravintonsa ne etsivät puista ja pensaista. Lintu muodostaa ruokaillessaan usein sekaparvia muiden mesikkolajien kanssa.
Lisääntyminen
Harmaavihermesikon lisääntymiskausi kestää pohjoisessa toukokuusta marraskuulle ja etelämpänä kesäkuusta helmikuulle. Koiraat ilmoittavat pesimäreviirinsä laulamalla korkeissa puissa ja vahtivat muita lintuja naaraan rakentaessa pesää. Pesä rakennetaan puun kuoresta ja ruohoista ja sidotaan yhteen hämähäkinseitin avulla. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa, joita vain se hautoo.
Joacim Ødegård Bjøreng
Joacim Ødegård Bjøreng (s. 14. joulukuuta 1995 Drammen) on norjalainen mäkihyppääjä. Bjøreng edustaa Røykenhopp-seuraa.
Nuorten MM-kilpailuista Bjørengillä on yksi joukkuekulta vuodelta 2015.
Jutun loppu
Jutun loppu (The End of the Affair) on brittiläisen kirjailijan Graham Greenen vuonna 1951 ilmestynyt romaani. Sen pohjalta on tehty kaksi elokuvaa, vuosina 1955 ja 1999. Romaani julkaistiin ensimmäisen kerran suomeksi vuonna 1952 Tauno Taunion suomentamana. Sen jälkeen romaanista on otettu ainakin kaksi uutta painosta.
Lähteet
Fine di una storia (film 1999) Koniec romansu
Pak Song-chol
Pak Song-chol (2. syyskuuta 1913 – 28. lokakuuta 2008) oli pohjoiskorealainen poliitikko, joka oli maansa pääministeri vuosina 1976–1977. Lisäksi hän toimi muun muassa suurlähettiläänä Bulgariaan, ulkoministerinä ja varapresidenttinä. Vetäydyttyään vuonna 1998 hän sai nimityksen Korkeimman kansanneuvoston kunniavarapuhemieheksi. Hän oli myös Korean työväenpuolueen keskuskomitean poliittisen byroon jäsen.
Pak syntyi Gyeongjussa, nykyisen Etelä-Korean alueella, ja liittyi Korean vallankumoukselliseen kansanarmeijaan huhtikuussa 1934. Hän oli kuollessaan 95-vuotias.
Patrick Chila
Patrick Chila (s. 27. marraskuuta 1969, Ris-Orangis, Essonne) on ranskalainen pöytätenniksen pelaaja.
Chilan ensimmäiset olympialaiset olivat Barcelonan kesäkisat, mutta ensimmäisen olympiamitalinsa hän saavutti nelinpelistä Sydneystä vuonna 2000.
Parkinsonin triviaalisuuden laki
Parkinsonin triviaalisuuden laki on C. Northcote Parkinsonin laki, joka esittää, että ihmiset antavat suhteettomasti painoarvoa pienille asioille, joita he olettavat ymmärtävänsä. Englanninkielinen termi juontuu esimerkistä, jossa ydinvoimalan suunnitelmia hyväksyvä komitea käyttää suhteettomasti aikaa triviaaleihin asioihin, kuten pyörävajan materiaalien valintaan. Lain mukaan asioihin käytetty aika on käänteisesti verrannollinen sen hintaan tai tärkeyteen.
Termin käyttö on yleistynyt tietotekniikassa tanskalaisen Poul-Henning Kampin mainittua sen sähköpostissa vuonna 1999. Lakiin liittyy läheisesti myös Philip Wadlerin mukaan nimetty Wadlerin laki ohjelmointikielen suunnittelussa.
Valtakunnalliset lääkäripäivät
Valtakunnalliset lääkäripäivät on Suomen johtava lääkärien jatko- ja täydennyskoulutustapahtuma, jonka yhteydessä järjestetään vuosittain maan suurin terveydenhuollon jatkokoulutustapahtuma ja näyttely. Tapahtumaa on järjestetty lääkäripäivien nimellä vuodesta 1951 lähtien. Tapahtuman järjestää vuosittain Suomen Lääkäriliitto yhteistyössä Suomalaisen Lääkäriseuran Duodecimin ja Finska Läkaresällskapetin kanssa Helsingin Messukeskuksessa. Näyttelyn järjestelyistä vastaa Suomen Messut.
Tapahtuma on tarkoitettu eri tehtävissä toimiville lääkäreille, lääketieteen opiskelijoille, proviisoreille sekä farmaseuteille. Tapahtumassa järjestetään niin maksullisia kursseja luentosaleissa kuin tietoiskuja näyttelyalueella näyttelyn ohella. Lääkäripäivien yhteydessä jaetaan lisäksi Matti Äyräpään palkinto ja Pohjolan lääketieteen palkinto. Vuonna 2011 tapahtumassa vieraili 8 673 kävijää ja näytteilleasettajia oli 137.
I’m Sorry, I’ll Read That Again
I'm Sorry, I'll Read that Again (usein lyhennettynä ISIRTA) on BBC:n tuottama radiokomediasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 3. huhtikuuta 1964, ja viimeinen 24. joulukuuta 1973. Vuonna 1989 tehtiin lisäksi 25-vuotisjuhlajakso, joka mukaan lukien jaksoja tehtiin kaikkiaan 104 kappaletta.
Sarjassa esiintyivät Tim Brooke-Taylor, John Cleese, Graeme Garden, David Hatch, Jo Kendall ja Bill Oddie. I'm Sorry, I'll Read that Againin spin-offina syntyi 1972 alkanut radiovisailu I'm Sorry I Haven't a Clue.
1904 Pictorial 4d Lake Taupo invert
thumb|250px|1904 Pictorial 4d Lake Taupo invert 1904 Pictorial 4d Lake Taupo invert on uusiseelantilaisen postimerkin virhepainama, jota pidetään maan harvinaisimpana postimerkkinä. Merkin keskikuva on kehykseen nähden väärin päin. Postimerkki löydettiin keräilykirjasta vuonna 1930 ja se on ainoa tunnettu kappale tästä virhepainamasta.
Neljän pennyn merkki kuvaa Uuden-Seelannin pohjoissaarella olevaa Taupojärveä. Se oli osa alun perin vuonna 1898 julkaistua kuvamerkkien sarjaa, joka julkaistiin uudelleen vuosina 1899 ja 1900 erivärisinä ja -kokoisina. Sama kuva-aihe oli 1898 julkaistussa yhden pennyn merkissä. Virhepainamamerkki on leimattu Pictonissa vuonna 1904 (siinä on leima "Picton 21 MR : 04").
Omistajat
Englantilainen maanviljelijä Jack Dennett tutki kouluaikaista postimerkkikirjaansa etsien postimerkkejä, joita hän voisi myydä saadakseen käteistä rahaa. Hän löysi virhepainamamerkin ja lähetti sen välittäjille arvioitavaksi. Merkki huutokaupattiin 27. maaliskuuta 1931 Lontoossa ja sen osti tunnettu ranskalainen välittäjä Theodore Champion 161 punnalla. Merkin seuraava omistaja oli Marquis De Rosny ja se hävisi julkisuudesta lähes puoleksi vuosisadaksi.
Seuraavan kerran merkki tuli myyntiin lokakuussa 1980, jolloin sen osti ranskalaisen välittäjän J. Robinson et Cien yksityismyynnistä 110 500 frangilla yhdysvaltalainen Robert W. Lyman. Uskotaan, että Lyman toimi sijoittajasyndikaatin edustajana. Samana vuonna sille hankittiin Friedelin asiantuntijalausunto. Toukokuussa 1982 postimerkki oli esillä Palmpex-näyttelyssä Uudessa-Seelannissa.
Tämän jälkeen virhepainaman omistus oli hämärän peitossa. Vuonna 1990 sille hankittiin toinen asiantuntijalausunto, tällä kertaa antajana oli British Philatelic Association. 1990-luvulla merkkiä myivät useat merkkivälittäjät.
Vuonna 1998 Uuden Seelannin postilaitos osti merkin 125 000 dollarilla. Vuonna 2010 se annettiin pitkäaikaiseen lainaan näytteille Wellingtonin Te Papa Tongarewa -museoon.
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1977
Moottoripyöräilyn Grand Prix -kausi 1977 oli historian 29. ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan kausi. Se sisälsi 13 osakilpailua ja viisi luokkaa (500cc, 350cc, 250cc, 125cc ja 50cc).
Ihalempi
Ihalempi on Aarre Merikannon mieskuorolle ja orkesterille vuonna 1953 säveltämä teos. Sanat ovat Eino Leinon. Teoksen tilasi Laulu-Miehet, joka myös julkaisi sen ja antoi sen kantaesityksen 40-vuotisjuhlakonsertissa Helsingissä 4. joulukuuta 1954. Sävellys kestää esitettynä kymmenisen minuuttia.
Harijs Vītoliņš
Harijs Vītoliņš (s. 30. huhtikuuta 1968 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on entinen jääkiekkoilija ja nykyinen valmentaja. Hänen pelipaikkansa oli keskushyökkääjä.
Ura seurajoukkueissa
Vuosina 1986–1991 Vītoliņš pelasi Neuvostoliiton pääsarjassa Dinamo Riian joukkueessa. Hänet varattiin NHL:ään ensimmäisen kerran vuoden 1988 varaustilaisuuden 9. kierroksella Montreal Canadiensin toimesta, mutta tämä varaus ei kuitenkaan koskaan johtanut sopimukseen, joten Vītoliņš palautui uudelleen varattavaksi. Winnipeg Jets varasi sitten hänet vuoden 1993 varaustilaisuuden 9. kierroksella numerolla 228. Vītoliņš oli aloittanut kauden 1992–1993 Sveitsissä NLA-liigan EHC Churissa ja siirtynyt sieltä keväällä Pohjois-Amerikkaan pelaten muutaman pelin CoHL:n Thunder Bay Thunder Hawksissa ja AHL:n New Haven Senatorsissa.
NHL-varauksen jälkeen Vītoliņš teki sopimuksen Winnipeg Jetsin, kanssa mutta pelasi suurimman osan kaudesta AHL:ssa Moncton Hawksin riveissä. Pelejä NHL-joukkueessa kertyi vain kahdeksan kappaletta, eikä hän tehnyt yhtäkään tehopistettä.
Pohjois-Amerikasta Vītoliņš palasi ensin vuodeksi Sveitsiin Rapperswil-Jona Lakersiin ja tämän jälkeen Ruotsiin Rögle BK:hon.
Röglen pudottua pelaamaan Ruotsin 2. sarjatasolle Vītoliņš palasi takaisin Sveitsiin ja Churiin. Churin paidassa hän pelasi viisi kautta NLA:ssa ennen siirtymistään NLB:n HC Thurgaun riveihin. Thurgaussa hän pelasi kolme kautta ennen kuin lopetti ammattilaisuransa. Viiden vuoden pelaamattomuuden jälkeen Vītoliņš palasi vielä kerran aktiivipelaajaksi, Latvian 2. tasolle HK Kurbadsin joukkueeseen.
Ura maajoukkueissa
Ensimmäiset maajoukkuepelinsä Vītoliņš pelasi Neuvostoliiton joukkueessa vuoden 1988 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa. Latvian itsenäistyttyä sen maajoukkue joutui aloittamaan C-sarjasta muiden entisten neuvostotasavaltojen tavoin. Vītoliņš pelasi ensimmäiset aikuisten kisansa C-sarjan MM-turnauksessa vuonna 1993. Vuoden 1994 kisoihin häntä ei valittu maajoukkueeseen, mutta vuodesta 1995 alkaen Vītoliņš kuului Latvian maajoukkueen vakiokalustoon aina vuoteen 2002 asti. Vuosien 2000 ja 2001 MM-turnauksissa sekä vuoden 2002 talviolympialaisissa Vītoliņš oli Latvian joukkueen kapteeni.
Maajoukkuetilastot
Ura valmentajana
2008 syksyllä Vītoliņš valittiin KHL-liigan HK MVD:n päävalmentajana toimineen Oļegs Znaroksin apulaiseksi. Kahden kauden jälkeen HK MVD fuusioitui OHK Dynamo Moskovan kanssa ja parivaljakko jatkoi valmennustaan sen puitteissa. Znaroksin siirryttyä päätoimiseksi Venäjän maajoukkueen valmentajaksi hän valitsi Vītoliņšin apulaisekseen myös sinne. Tämän ohella Vītoliņš peri Dynamon päävalmentajan paikan kaudelle 2014–2015.
Pohjois-Carolinan yliopisto, Wilmington
Pohjois-Carolinan yliopisto Wilmingtonissa on Pohjois-Carolinassa Yhdysvalloissa sijaitseva julkinen yliopisto, joka perustettiin vuonna 1947 nimellä Wilmington College. Maisterintutkintoja alettiin myöntää vuonna 1977.
Christophe Kern
Christophe Kern (s. 18. tammikuuta 1981 Wissembourg, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2003–2014. Hän aloitti ammattilaisuransa Brioches La Boulangère -joukkueessa vuonna 2003, ja jatkoi nimensä Bouygues Télécomiksi vaihtaneessa tallissa vuoteen 2006. Edustettuaan kaksi kautta sekä Crédit Agricolea että Cofidista hän palasi 2011 alkuperäiseen talliinsa, uudelta nimeltään Team Europcar, ja edusti sitä uransa loppuun.
Pohjois-Carolinan yliopisto, Wilmington
Oppilaitos on osa Pohjois-Carolinan yliopistojärjestelmää.
Christophe Kern
Kern saavutti pronssia MM-kilpailujen junioreiden maantieajossa Veronassa 1999. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Damiano Cunegolle 37 sekuntia. Vuonna 2002 hän voitti Liège–Bastogne–Liège-kilpailun alle 23-vuotiaiden sarjan ja GP Rudy Dhaenens -ajon. Vuonna 2004 hän voitti Tour de l'Avenir -kilpailun kuudennen etapin.
Kern sijoittui Italian ympäriajossa 2007 kolmanneksi kuudennella etapilla. Espanjan ympäriajossa 2008 hän oli mäkikirikilpailussa toinen. Ranskan ympäriajossa 2009 hän sijoittui Andorraan päättyneellä seitsemännellä etapilla Brice Feillun jälkeen toiseksi. Vuoden 2011 Critérium du Dauphiné -kilpailussa hän voitti viidennen etapin ja oli kokonaiskilpailussa kuudes. Hän voitti samana vuonna Ranskan aika-ajomestaruuden.
Pohjois-Carolinan yliopisto, Wilmington
Aiheesta muualla
thumb|left|Brooks Field on UNC Wilmington Seahawksin [[baseballjoukkueen kotikenttä.]]
Euroopan unionin motto
Moninaisuudessaan yhtenäinen on Euroopan unionin virallinen motto. Se on yksi Euroopan unionin uusimmista symboleista ja se otettiin käyttöön vuonna 2000. Motto kuvastaa yhteistä tavoitetta: Rauhan säilyttämistä.
Reuleaux’n kolmio
Reuleaux’n kolmio on kolmio, jonka sivut ovat pullistuneet. Kolmion kulmien paikat määritellään piirtämällä kolme saman kokoista ympyrää siten, että niiden leikkauspisteet ovat yhtä etäällä toisistaan.
Reuleaux’n kolmio on saanut nimensä saksalaiselta insinööriltä Franz Reuleaux’lta (1829–1905). Itse kuvio tunnetaan kuitenkin jo keskiaikaisista katedraaleista sekä Leonardo da Vinciltä.
Gärdenin kalliopiirrokset
Gärdenin kalliopiirrokset sijaitsevat pienellä kalliolla Gärdesjönin laskujoen Gärdekoskessa Pohjois-Ruotsissa. Alue kuuluu Jämtlandin maakunnan Offerdalin pitäjään nykyisen Krokomin kunnan alueella. Kosken partaalla on kolme hyvin erityyppistä piirrosryhmää, jotka sijaitseva etelä- ja pohjoisrannalla sekä koskessa olevalla saarella. Erityisen tunnettu on noin neljä metriä pitkä hirvenkuva, joka on ilmeisesti Ruotsin vanhin kalliopiirros. Kosken alapuolella on Gärdeforsenin voimalaitos. Kosken partaalla kulkee joen yli silta.
Lähiseudulla on kalliopiirrosten ja -maalausten keskittymä. Muihin kohteisiin on varsin lyhyt matka. Glösan kalliopiirrokset sijaitsevat 23 kilometrin, Hästskotjärnin kalliomaalaukset 24 kilometrin ja Skärvångenin kalliomaalaukset 40 kilometrin päässä. Norjalaiset kuuluisat kohteet ovat Bølan kalliopiirrokset, Bardalin kalliopiirrokset ja Hellin kalliopiirrokset, jotka ovat 120–135 kilometrin päässä Gärdenin piirroksista. Läheiseltä Gärdesjön järveltä tunnetaan kivikautisia asuinpaikkoja.
Kuvaryhmä A
thumb|225px|left|Kuvaryhmästä A kuvassa A.1 hirvi ja sen sorkan jälki. thumb|225px|left|Kuvassa laajempi ryhmittymä A:3, johon on piirretty hirven neljä sorkkaa ja ihmisen jalanjäljet. Ihmisen jäljet muodostavat metrin pituisen polun. Kuvaryhmä sijaitsee joen etelärannalla sillan pielessä. Ryhmästä erottuvat kaksi suurta ääriviivoilla piirrettyä hirveä, 10 jalanjälkeä, viisi hirven sorkanjälkeä ja muutama kuvan katkelma. Kuvana A:1 tunnetaan hirvensorkan jälki (12 cm), jonka vieressä on 0,46 metrin pituinen hirvi. Hirven torson etuosaan on piirretty ”sydänpiste”. Numeroinnilla A:3 tunnetaan ryhmä, jossa hirven (53×36 cm) alapuolella on noin metrin matkalla ikään kuin lähestyneen ihmisen 10 jalanjälkeä. Ensimmäiset rinnakkaiset jäljet on tehty seisten, muut ovat kävelyjälkiä ja viimeiset kaksi jälkeä on tehty kuin vinottain seisten. Vasemman ja oikean jalan jäljet pystytään erottamaan toisistaan. Ryhmän oikealla sivulla on neljä hirvensorkan jälkeä (noin 16×9 cm), ja ne näyttävät seisovan hirven jäljiltä. Oikealla on ihmishahmoksi tunnistettu kuvio, joka on usein virtaavan veden peittämänä. Hahmolle ei ole piirretty raajoja. Kuviolle A:2 ei ole selitystä.
Kuvaryhmä B
thumb|250px|Kuvaryhmän B keskimmäinen vasa on 1,15 metriä pitkä. Kuvaryhmä sijaitsee kosken keskellä olevalla pienellä silokalliosaarella, jolle johtaa kävelysilta. Selkeimmät motiivit ovat kolme suurta hirveä. Suurin ja pienin hirvi katsovat vasemmalle kolmatta hirveä. Eläimet on piirretty samalle näyttämölle, ja suurten hirvien turvat ovat 2,5 metrin päässä toisistaan. Eläinten hahmot ovat yksinkertaiset, ja vain yksi poikittainen viiva katkaisee hirvet kaulasta tai keskivartalosta. Terävien korvien takana ei ole sarvia.
Kuvien koko on niin suuri, että kunnollisen valokuvan niistä saa vain korkeilta tikkailta. Pienin hirvi on 1,15 metriä pitkä, ja se esittänee vasaa. Vasemmanpuoleinen hirven pää on herättänyt huomiota, koska se ei ole naturalisesti onnistunut. Poikittainen viiva ylittää kaulan korvien takaa. Suurin hirvi on oikealla ja se on 3,65 metriä pitkä. Pään ympärillä on viivojen katkelmia ja vaikuttaa siltä, että piirtäjä olisi epäröinyt kuvaansa.
Kuvaryhmä C
Joen pohjoisrannalla sillan ylävirran puolella sijaitsee kolmas kuvaryhmä C. Hallström ei dokumentoinut näitä piirroksia, koska arveli niiden syntyneen luonnollisella tavalla ilman ihmisen vaikutusta. Vuonna 2002 dokumentoitiin paikalla havaittuja linjoja ja tulokseksi saatiin yksi 1,5 metriä pitkä murtoviiva, yksi 4 metriä pitkä mutkainen viiva ja kolmas noin 5 metriä pitkä suorempi viiva. Aiempien kertojen veneitä, kaloja ja muita tulkintoja ei enää tehty.
Tutkimukset
Voimalaitoksen valvoja Erik Lindberg löysi kuvaryhmät vuonna 1928, mutta ne dokumentointiin vasta vuonna 1935. Muutama vuosi myöhemmin Gustaf Hallström tutki kuvaryhmiä. Hän nimesi kuviot ryhmiin A, B ja C; nykytutkijat käyttävät vastaavista kuvaryhmistä numerointia 1, 2 ja 3. Vuonna 2002 alue mitattiin ja kuviot tarkistettiin. Osa kuvioista dokumentoitiin uudelleen.
Kuvaryhmien ajoitukset
Kuvakentän A pieniä piirroksia on verrattu Nämforsenin ja Norrforsenin kalliopiirroksiin. Ne vaikuttavat samanaikaisilta ja liittyvät siten myöhäiseen neoliittiseen kivikauteen. Niiden ajoitus lähenteleekin arviolta 2 000 eaa. .
Kuvaryhmän B kuviot vaikuttavat arkaaisemmilta, ja yleisesti ne sijoitetaan myöhäiseen mesoliittiseen kivikauteen. Anders Hesjedal on ajoittanut ne noin 9 800−8 500 BP. .
Frank Watkins
Watkins kuoli syöpään 47-vuotiaana 18. lokakuuta 2015.
Globaali nälkäindeksi
[[File:GHI 2021 - Mappa.png|thumb|330px|Globaali nälkäindeksi vuonna 2021, oranssi (punaisempi) osoittaa vakavampaa aliravitsemusaluetta . Oheinen taulukko kuvastaa tasoasteikkoa.
Globaali nälkäindeksi (, lyhennys GHI) on moniulotteinen tilastollinen mittari, jolla kuvataan valtioiden ja alueiden nälkätilannetta. Mittari ottaa nykyisin (2021) huomioon neljä osatekijää: (1) lasten (0-4 v) aliravitsemus (% lapsista), (2) lasten (0-4 v) hidaskasvuisuus (stunted growth; alhainen pituus ikään nähden; akuutti aliravitsemus), (3) lasten (0-4 v) krooninen vakava aliravitsemus (wasting; alhainen paino-pituus-suhde; elimistö kuluttaa mm. omia lihaksia ravintonaan) (4) lapsikuolleisuus.
GHI mittaa nälänhädän vastaisen työn onnistumisia ja epäonnistumisia. Osatekijät 1 ja 3 otetaan indeksissä huomioon painolla 1/3 ja osatekijät 2 ja 3 painolla 1/6. Indeksiä päivitetään kerran vuodessa.
Ruokaturva on uhattuna monesta suunnasta. Tilannetta ovat heikentäneet muun muassa ilmastokriisi, COVID-19 -pandemia, ja vakavuudeltaan kasvaneet väkivaltaiset konfliktit. Väkivaltaiset konfliktit synnyttävät nälkää. Rauhan rakentaminen ja tokenemiskykyisten ruuan tuotanto- ja jakelujärjestelmien rakentaminen voivat osaltaan edistää sekä ruoka- ja ruokintaturvallisuutta että rauhaa.
Indeksin kehitti International Food Policy Research Institute, ja se otettiin käyttöön vuonna 2006. Vuodesta 2007 saksalainen voittoa tavoittelematon yhdistys Concern Worldwide on osallistunut indeksin julkaisuun.
Indeksin laskentatapa pysyi samana vuosina 2006-2014, mutta sittemmin indeksiä on muutettu. Vuonna 2021 aineistoa kerättiin 135 maasta, jotka täyttivät GHI-indeksin tarpeen. GHI-indeksi saatiin laskettua 116 maalle vuosien 2016-2020 lähtöaineiston perusteella. 19 maasta ei ollut tarpeeksi dataa, mutta näistäkin 12 saatiin ehdollisesti luokiteltua GHI-indeksiin. Seitsemän maan osalta tiedonpuute oli niin vakava, ettei luokittelua voitu tehdä.
Vuonna 2009 indeksi laskettiin 121 kehitysmaalle ja NIC-maalle. Indeksillä on vuosittain vaihtuva teema. Vuoden 2009 teema oli sukupuolten välisen tasa-arvon ja nälän välinen yhteys.
Maanpäällinen liike
Maanpäällinen liike kehittyi kun eläimet siirtyivät merestä maanpäälliseen ympäristöön ja kohtasivat erilaisia ongelmia kuin vedessä.
Jalkoja hyödyntävä tapa liikkua on yleisin maanpäällinen liikkumismuoto. Se on selkärankaisten ja niveljalkaisten liikkumismuoto.
Raajaton liikkuminen on yleistä selkärangattomilla, joilla ei ole ulokkeita, joita voisi hyödyntää liikkumisessa.
Pieni joukko eläimiä on myös kehittänyt tavan liikkua pyörimällä. Liikkuminen voi tapahtua joko painovoiman avulla, tai eläimen itse aikaansaaman energian avulla. Eläimet yleensä kiertyvät vaaran uhatessa kerälle ja vierivät vaaran ulottumattomiin huomattavasti nopeammin kuin normaalisti liikkuessaan.
Nicole Stoehr
Nicole Stoehr (s. 3. joulukuuta 1992) on yhdysvaltalaisen Devo 2.0-yhtyeen laulaja ja johtohahmo.
Hän on myös näyttelijä. Hän on näytellyt vuonna 2006 elokuvassa Little Miss Sunshine sivuosassa.
Emil Orlik
pienoiskuva|Emil Orlik Emil Orlik (1870–1932) oli tšekkiläis-saksalainen graafikko, taidemaalari ja teollisuustaiteilija. Hän tutustui Japanissa käydessään japanilaiseen puupiirräntään. Orlik alkoi kehittää väripuutaidetta, ollen 1800- ja 1900-luvun vaihteen huomattavin eurooppalaisen väripuutaiteen kehittäjä. Hän teki myös lavastuksia Max Reinhardtin teattereihin.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1896 – miesten 110 m aitajuoksu
Miesten 110 metrin aitajuoksu Kesäolympialaisissa 1896 käytiin 7. – 10. huhtikuuta. Kilpailuun osallistui kahdeksan urheilijaa, jotka jaettiin kahteen neljän juoksijan erään. Eristä kaksi parasta pääsivät finaaliin.
Daniel Fernandes
Daniel Márcio Fernandes (s. 25. syyskuuta 1983 Edmonton, Kanada) on portugalilais-kanadalainen jalkapalloilija. Fernandes edustaa tällä hetkellä alankomaalaista Twenteä. Fernandesin äiti on tšekkoslovakialainen ja isä portugalilainen.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1896 – miesten 110 m aitajuoksu
1. erä
Sokol kompastui viimeiseen aitaan, joten Reichel ohitti hänet viime metreillä.
Daniel Fernandes
Ura
Fernandes aloitti uransa Vancouverissa Vancouver Whitecapsissa, mutta siirtyi nopeasti FC Porton nuorisojoukkueeseen. Porton vuosien jälkeen hän pelasi Celta Vigon reservijoukkueessa Celta Vigo B:ssä sekä saksalaisessa Jahn Regensburgissa. Varsinaisen läpimurtonsa Fernandes kuitenkin teki thessalonikilaisessa PAOK FC:ssä, jossa hän pelasi 90 ottelua ennen kuin siirtyi saksalaiseen VfL Bochumiin 2008. Tammikuussa 2010 hän siirtyi Bochumista lainalle takaisin Kreikkaan, Iraklisin riveihin. Vuonna 2010 Fernandes valittiin Portugalin maajoukkueeseen Etelä-Afrikan MM-kisoihin. Heinäkuussa 2010 hänet lainattiin Panathinaikosiin, jossa hän vietti loppuvuoden. Seuraavan vuoden tammikuussa Fernandes lainattiin loppukaudeksi Panserraikosiin. Elokuussa hän siirtyi CFR Clujiin, josta tammikuussa 2012 Twenteen.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1896 – miesten 110 m aitajuoksu
2. erä
Ei ole selvillä, pääsikö Dörry vai Skaltsogiannis maaliin ensin.
Finaali
Finaaliin osallistui vain kaksi kilpailijaa, koska Reichel oli Albin Lermusiauxin apulaisena maratonilla ja Hoyt valmistautui seiväshyppykilpailuun. Goulding johti parempana aitojana kisaa aina viimeiselle aidalle saakka, mutta Curtis kiri hänen ohitseen ennen maalia.
Pocilloporidae
Pocilloporidae on kivikorallien heimo, johon kuuluu ainakin viisi sukua. Se muodostaa koralliriutoista toiseksi suurimman osan Acroporidae-heimon jälkeen.
Heimon lajeja tavataan indopasifisella merialueella, tosin joitakin Madracis-suvun lajeja myös Atlantilla. Heimon koralleja, varsinkin sukujen Seriatopora ja Stylophora koralleja pidetään usein meriakvaarioissa. Ne luokitellaan lyhytpolyyppisiin eli SPS-koralleihin.
Sleipner-luokka (hävittäjä)
Aseistus
Aseistus vaihteli luokan alusten välillä jonkin verran. KNM Ægerille asennettu aseistus on listattu tietolaatikossa. KNM Sleipnerille asennettiin ainoastaan kaksi 100 millimetrin tykkiä ja niiden korkeussuuntaus ei mahdollistanut ilma-ammuntaa. KNM Gyllerille asennettiin kaksi ylimääräistä torpedoputkea, joten sillä oli niitä yhteensä neljä. KNM Odinilla oli 40 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattu 20 millimetrin tykillä. KNM Balder ja KNM Tor olivat edelleen kesken hyökkäyksen alkaessa.
MC Oran
Mouloudia Club Oran on algerialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1946. Sen kotistadionina toimii Stade Ahmed Zabana, joka sijaitsee Oranissa. Joukkue on voittanut neljästi Algerian mestaruuden, joista viimeisin on vuodelta 1993. Se ylsi myös kerran Afrikan Mestarien liigan loppuotteluun vuonna 1989, jossa se hävisi marokkolaiselle Raja Casablancalle.
Blue Chips – kovat panokset
Blue Chips – kovat panokset on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut William Friedkin. Elokuva kertoo yliopiston koripallojoukkueen valmentajasta Pete Bellistä, joka joutuu etsimään uusia pelaajia huonon pelikauden jälkeen.
Elokuvassa esiintyvät muun muassa koripallohenkilöt Larry Bird, Shaquille O’Neal, Penny Hardaway, Bob Knight, Rick Pitino, Nolan Richardson, Bob Cousy, Jerry Tarkanian, Matt Painter, Allan Houston, Dick Vitale ja Jim Boeheim.
Sulo Ovaska
Sulo Johannes Ovaska (20. tammikuuta 1906 Kirvu – 10. maaliskuuta 1986 Imatra) oli suomalainen teatterilavastaja, näyttelijä, taidemaalari ja näytelmäkirjailija. Puoliso: Ida Ester Tobiasson. Poika: Markku Paavo Juhani Ovaska. Työskenteli Imatran, Joensuun ja Oulun teattereissa.
Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut
'''Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut''' pelataan vuosittain niiden alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueiden kesken, jotka sijoittuivat edellisen vuoden kisoissa 1. divisioonaan. Vuoteen 2001 asti sarja tunnettiin nimellä B-sarja.
Suorakulmio
Suorakulmio eli suorakaide on geometriassa yksinkertainen nelikulmio, jonka kaikki kulmat ovat määritelmän mukaan suoria eli 90°. Tästä seuraa, että nelikulmion vastakkaiset sivut ovat yhtä pitkät ja yhdensuuntaiset. Neliö on suorakulmio, jonka kaikki sivut ovat samanpituisia. Neliötä kutsutaan myös säännölliseksi tai tasasivuiseksi suorakulmioksi. Kaikki suorakulmiot ovat suunnikkaita. Lähin vastine suorakulmiolle avaruusgeometriassa on suora suuntaissärmiö. Suorakulmio merkitään \Box ABCD.
Sivut, lävistäjät, bimediaanit ja korkeusjanat
Suorakulmiolla on monia suunnikkaille yhteisiä ominaisuuksia. Niitä ovat esimerkiksi samanpituiset ja yhdensuuntaiset sivut, jotka ovat suorakulmion vastakkaisilla puolilla siten, että a = c ja b = d. Sen sijaan suorakulmion lävistäjät ovat yhtä pitkät (q = r), vaikka suunnikkailla ne ovat pääsääntöisesti eripituiset.
Suorakulmion lävistäjät ovat yhtä pitkät ja ne puolittavat toisensa leikkauspisteessä E. Samassa pisteessä leikkaavat toisensa suorassa kulmassa bimediaanit, jotka ovat vastakkaisten sivujen keskipisteitä yhdistävät janat. Koska bimediaanit ovat yhdensuuntaisia vierekkäisten sivujen kanssa, puolittavat ne suorakulmion kahdeksi pienemmäksi suorakulmioksi. Bimediaanit ovat myös suorakulmion symmetria-akselit.
Symmetriapiste, keskipiste ja ympäri piirretty ympyrä
Sekä lävistäjien että bimediaanien päätepisteet sijaitsevat symmetrisesti pisteen E suhteen. Itse asiassa, kaikki suorat, jotka kulkevat pisteen E kautta, leikkautuvat piirillä p janoiksi, joiden keskipiste E on. Pistettä E kutsutaan siksi keskipisteeksi ja symmetrian takia symmetriapisteeksi.
Symmetrian vuoksi on aina mahdollista piirtää suorakulmion ympäri ympyrä siten, että suorakulmion kärjet ovat ympyrän kehällä. Suorakulmion lävistäjät ovat silloin ympyrän halkaisijat ja ympyrän säde on halkaisijan puolikas.
Kulmat
Suorakulmion sisäkulmien summa on 360°, ja koska ne kaikki ovat yhtäsuuria, ovat ne kaikki 90°. Myös suorakulmion ulkokulmat ovat 90° (esimerkiksi θ).
Lävistäjät leikkaavat toisensa symmetriapisteessä E ja kulman ε ja λ suuruus riippuu sivujen pituuksista. Kulmilla ε ja λ on E:ssä ristikulmat ja kulmat ε ja λ ovat vieruskulmia eli ε + λ = 180°. Lävistäjän ja sivun väliin jää osa sisäkulmasta ja se on yhtäsuuri kuin kulma ε = 2α ja λ = 2γ.
Pinta-ala
right|Suorakulmio, jonka sivut ovat 4 ja 5 ruutua pitkät. Sen pinta-ala on 4•5 = 20 ruutua. Suorakulmion pinta-alan A laskutapa voidaan päätellä esimerkiksi neliöillä. Suorakulmion kanta on a = 5 pituusyksikköä ja korkeus ha = 4 yksikköä, sen pinta-ala on suuruudeltaan 5•4 = 20 neliöyksikköä. Tämä lasketaan yleisesti
Viikari vauhdissa
Viikari vauhdissa on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1995. Elokuvan kesto on 93 min. Elokuvan on ohjannut James Orr. Elokuvan pääosaa esitti Chevy Chase.
Suorakulmio
Erityispiirteitä
Konveksi nelikulmio on suorakulmio, jos ja vain jos,
Viikari vauhdissa
Juoni
11-vuotiaan Ben Archerin (Jonathan Taylor Thomas) äiti, Sandy Archer (Farrah Fawcett) ihastuu Jack Sturgesiin (Chevy Chase). Ben ei pidä Jackista ja hän yrittää sabotoida heidän välejään, mutta ei onnistu. Hän liittyy ”intiaaneihin”, joiden tarkoitus on yhdistää isät ja pojat. Tapahtuu kaikenlaisia kommelluksia, ja lopulta Benistä ja Jackista tulee ylimmät ystävykset. Aivan elokuvan lopussa Jack nai Sandyn.
Suorakulmio
Erityisiä suorakulmioita
thumb|left|100px|Neliö
Fosgeeni
Fosgeeni (karbonyylikloridi, COCl2) on hyvin myrkyllinen kaasu tai jäähdytetty neste. Se on väritön ja sillä on homeista heinää muistuttava ominaishaju. Fosgeenia valmistetaan teollisesti, mutta sitä esiintyy myös pienissä määrin luonnossa klooriyhdisteiden hajoamistuotteena. Fosgeenia voi myös syntyä orgaanisten klooriyhdisteiden palamistuotteena.
Suorakulmio
Neliö
Neliö on säännöllinen suorakulmio, jonka sivut ja kulmat ovat kaikki yhtä suuria. Sillä on suunnikkaana kaikki suorakulmion ja neljäkkään ominaisuudet. thumb|left|100px|Kultainen suorakulmio
Fosgeeni
Käyttö
Fosgeenin suurin käyttötarkoitus on nykyään polykarbonaattimuovien valmistus, mutta sitä käytetään myös isosyanaattien valmistuksessa polyuretaanimuovien ja muiden karbamaattien (esim. torjunta-aineet) valmistukseen. Fosgeenia valmistetaan hapettamalla hiilimonoksidia kloorikaasulla.
Suorakulmio
Kultainen suorakulmio
Kultainen suorakulmio on sivuiltaan sellainen, että jos siitä erottaa neliön, jäljelle jäävä osa on alkuperäisen suorakulmion muotoinen. Sivujen pituuksien suhde muodostaa kultaisen leikkauksen.
Fosgeeni
Käyttö
Fosgeenia käytettiin taistelukaasuna ensimmäisessä maailmansodassa, ja sen käyttöä valvotaan kemiallisten aseiden kieltosopimuksen mukaan.