cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaakkolammi (Tammelan Huuvala)
Kaakkolammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 3,3 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 200 metriä. Siihen ei laske ojia, mutta järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 1,1 kilometriä pitkä laskuoja Kortesuon läpi Ilmetynjokeen.
Järven rantaviiva on 0,97 kilometriä pitkä ja sen ranta on suomaastoa, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Rannoille on rakennettu kaksi loma-asuntoa, joille johtaa metsätiet Portaalta.
Historia
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kakålampi".
Antonino di San Giuliano
thumb Antonino Paternò Castello di San Giuliano (10. syyskuuta 1852 Catania – 16. lokakuuta 1914 Rooma) oli italialainen markiisi ja poliitikko, joka toimi Italian ulkoministerinä vuosina 1905–1906 ja 1910–1914.
San Giuliano kuului ikivanhaan sisilialaiseen aatelissukuun. Valmistuttuaan oikeustieteen tohtoriksi hän toimi vuodesta 1876 synnyinkaupunkinsa Catanian kaupunginraadin jäsenenä, vuosina 1879–1882 kaupungin pormestarina ja vuodesta 1882 Catanian edustajana Italian edustajainhuoneessa. Hän putosi edustajainhuoneesta vuoden 1904 vaaleissa, mutta sai seuraavana vuonna nimityksen senaattoriksi. San Giuliano toimi 1899–1900 posti- ja lennätinministerinä sekä 1905–1906 ulkoministerinä, jolloin hän lähetti edeltäjänsä Emilio Visconti-Venostan edustamaan Italiaa Algecirasin konferenssiin. San Giuliano oli Italian suurlähettiläänä Lontoossa 1906–1910 ja Pariisissa hetken aikaa vuoden 1910 alussa. Huhtikuussa 1910 hänet kutsuttiin ulkoministeriksi Luigi Luzzattin hallitukseen. Syksyllä 1911 hän löysi tekosyyn Italian sodalle Turkkia vastaan, kun turkkilaiset olivat surmanneet erään italialaisen Tripolitaniassa. Italia onnistui sodassa valloittamaan Tripolitanian kokonaan itselleen. San Giuliano osallistui myös ensimmäisen Balkanin sodan jälkeen Albanian asemaa koskeneisiin neuvotteluihin.
Joskin San Giuliano vahvisti vuonna 1912 kolmiliiton voimassaoloajan jatkamisen vuoteen 1920, hän ilmioitti ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Italian jäävän puolueettomaksi, sillä Italian hallituksen mielestä liittosopimuksen ehdot eivät täyttyneet Saksan ja Itävalta-Unkarin lähdettyä hyökkäyssotaan. San Giuliano kuoli kaksi kuukautta myöhemmin. Hänen seuraajakseen ulkoministerinä tuli Sidney Sonnino, joka johdatti seuraavana vuonna Italian sotaan ympärysvaltojen puolelle.
International Photography Hall of Fame and Museum
International Photography Hall of Fame and Museum (IPHF) on St. Louisin Grand Centerissa sijaitseva valokuvaukseen keskittyvä museo, joka ylläpitää valokuvauksen kunniagalleriaa.
Historia
International Photography Hall of Fame and Museumin taustalla oli Professional Photographers of American perustaman Photographic Art and Science Foundationin projekti, jonka tarkoituksena oli luoda kunniagalleria merkittäville valokuvaajille ja keksijöille. Museolla ei alkuun ollut mitään toimitiloja, jossa se olisi voinut esitellä kunniagalleriaan valittuja tai säätiön kokoelmia. Säätiön kokoelmat kuitenkin kasvoivat, kun monet lahjoittivat sille antiikkisia kameroitaan. Museo avasi ovensa 1977 Santa Barbarassa Kaliforniassa Brooks-instituutissa.
Museo toimi Santa Barbarassa vuoteen 1983, jolloin se muutti Oklahoma Cityyn. Siellä museon toimitilat olivat tiederakennuksessa, mutta kun rakennus päätettiin omistaa kokonaan tieteelle, valokuvamuseo joutui etsimään uudet tilat. Museota ajateltiin siirrettäväksi muun muassa Rochesteriin ja Miamiin, mutta se sai uuden kotinsa St. Louisista, kun museon johtaja John Nagel oli tavannut Grand Centerin johtajan Vincent Schoemehlin. Uusi museo avattiin lokakuussa 2013, ja sitä varten jouduttiin kuukausien ajan keräämään varoja ja rakentamaan uusia tiloja.
Vinttikoirakilpailut
thumb|300px|Englanninvinttikoirat kaarteessa thumb|Sveitsin vinttikoirarata Hyvinkäällä thumb|Vinttikoiraradan lähtökoppi Hyvinkäällä Vinttikoirakilpailut ovat vinttikoiraroduille järjestettäviä kilpailuja joissa koirat juoksevat radalla kilpaa keinotekoisen vieheen tai "jäniksen" perässä. Viehe voi olla valmistettu esimerkiksi karvasta, kankaasta tai muovisuikaleista. Vinttikoirien nopeimman rodun, englanninvinttikoiran, suurin nopeus voi olla jopa 80 km/h.
Vinttikoirarodut
Vinttikoirakilpailuihin saavat osallistua FCI roturyhmän 10 Vinttikoirat alaiset rodut sekä roturyhmästä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat Suomen Vinttikoiraliiton alaiset rodut eli basenji, etnankoira, faaraokoira, ibizanpodencot ja portugalinpodengot.
Vinttikoirarodut:
Vinttikoirarodut ovat rakenteeltaan laukkatyypin koiria. Niiden rintakehä on syvä, minkä takia keuhkot ovat laajat ja tämä mahdollistaa tehokkaan hapen käytön juoksun aikana. Koirien ruumiinrakenne mahdollistaa nopean juoksemisen lyhyellä matkalla. Vinttikoirat eivät ole kestäviä pitkänmatkan juoksijoita, kuten ravaajatyypin koirat. Vinttikoirien virtaviivainen vartalo viittaa sen käyttötarkoitukseen; se on jalostettu metsästämään nopeita eläimiä, esimerkiksi gaselleja. Pää on suippo ja hyvinkehittynyt näön avulla paikannettavan riistan metsästykseen.
Vinttikoirista jotkut rodut ovat hyvin vanhoja. Esimerkiksi vinttikoirien kaltaisia muumioita on löydetty egyptiläisistä haudoista yli 5000 v. takaa.
Historia
Vinttikoirien juoksukilpailut urheilulajina ovat peräisin Egyptistä noin ajalta 2500 eaa. Silloiset kilvat olivat maastojuoksuja, missä yleensä kaksi koiraa päästettiin irti elävän jäniksen perään. Kaikkein vanhimman koiria käsittelevän kirjallisen tutkielman on laatinut Arrianos länsimaisen ajanlaskun alussa. Kirjoituksessa kerrotaan koirista, jotka muistuttavat hyvin paljon nykyistä englanninvinttikoiraa sekä lisäksi myös juoksukilpailuista, jotka ovat samantapaisia kuin mitä aivan viime aikoihin asti on järjestetty joissakin maissa. Arrianos painotti erityisesti sitä, ettei näissä kilpailuissa ollut pääasiana jäniksen tappaminen, vaan lähinnä oli tarkoitus verrata keskenään koirien nopeutta ja juoksuominaisuuksia.
Elävän saaliin sijasta keinotekoista viehettä käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1876. Täytettyä kania vedettiin suoraan eteenpäin pensaikkoon piiloon. Viehekilpailut eivät saavuttaneet suurtakaan suosiota ja hävisi aidolle coursingille.
Owen Patrick Smith työskenteli 1905 Etelä-Dakotan Hot Springsin kauppakamarilla ja hänen tehtävänään oli etsiä uusia turisteja kiinnostavia kohteita, joten hän järjesti kaupungissa coursing-kilpailuja. Se oli niin suosittua, että Smith jätti työnsä ja alkoi toimia coursing-promoottorina. Hän tiesi, että yleisö ei pitänyt elävien jänisten käytöstä vinttikoirien harjoittamisessa, joten hän päätti esitellä vaihtoehdon. Vuonna 1907 hän esitteli ystävänsä ja coursing-harrastaja George Sawyerin kanssa Salt Lake Cityssä coursing-tapahtuman yhteydessä rakentamansa pienen ovaaliradan, jossa täytettyä jäniksennahkaa vedettiin moottoripyörän moottorilla. Se ei kuitenkaan saanut suurtakaan huomiota, ja idea kaatui.
1912 avattiin rata Texasin Houstonissa, ja vieheenä oli Smithin patentoima keinoviehe. Vieläkään se ei herättänyt yleisön mielenkiintoa. Ensimmäisen maailmansodan päättyessä vuonna 1919 Smith ja Sawyer rakensivat radan Emeryvilleen Kaliforniaan. Kaksikko siirtyi Tulsaan Oklahomaan ja perustivat International Greyhound Racing Associationin. Chicagossa he kohtasivat melkoisesti vastarintaa päiväkilpailuja vastaan, joten he käynnistivät iltakilpailut. Matka jatkui Floridaan ja Hialahin laukkaradan parkkialueelle he rakensivat radan, jossa pidettiin maaliskuussa 1922 ensimmäisen kerran Miami Greyhound Derby.
Suomessa on ollut kiinnostusta ratajuoksukilpailuihin jo vuodesta 1950. Samana vuonna perustettiin Lahden Vinttikoirakerho (nykyisen kattojärjestön Suomen Vinttikoiraliiton esi-isä). Perustajien tarkoituksena oli tuoda englantilaismallinen kilpatoiminta Suomeen ja löytää sitä kautta rahasampo. Näinhän ei käynyt, vaan jo parin vuoden jälkeen harrastajiksi tuli ”tavallisia” koiranomistajia, jotka ryhtyivät viemään vinttikoiraurheilua eteenpäin. Kilpailuja käytiin alkuvuosina mitä moninaisimmilla radoilla: urheilukentillä, velodromeilla, ravi- ja laukkaradoilla. Ensimmäiset kilpailut järjestettiin Lahdessa 31.12.1953
Koemuodot
Koemuotoja ovat ratajuoksu ja maastojuoksu.
Ratajuoksu
Nimensä mukaisesti ratajuoksu juostaan vinttikoiraradalla. Yleensä radan pituus 400 m. Juostavia matkoja ovat 280 m, 350 m ja 480 m. Eri rodut juoksevat kokonsa mukaan eri pituisia ratoja. Radalla käytetään tekoviehettä ja lähtökoppeja. Vinttikoiraratoja on muun muassa Helsingissä (Tuomarinkylä), Tampereella (Kauppi), Hyvinkäällä (Sveitsi),Turussa ja Oulussa/Haukiputaalla.
Maastojuoksu
Maastojuoksussa koirat juoksevat pareittain maastoon, yleensä pellolle, tehtyä rataa. Maastojuoksussakin käytetään tekoviehettä. Maastojuoksussa koiran suoritus arvostellaan. Tuomarit perustavat arvostelunsa viiteen osatekijään: nopeus, innokkuus, älykkyys, ketteryys ja kestävyys. Virallisia vinttikoirien maastojuoksukilpailuja on järjestetty Suomessa vuodesta 1988. Osallistumisoikeus rata- ja maastojuoksukilpailuihin on koiralla, jolla on FCI:n jäsenmaan hyväksymä voimassa oleva ratajuoksukirja tai maastojuoksukirja.
Arvokilpailut
Suomessa järjestetään seuraavia arvokilpailuita:
Silppuri
Silppuri on silppuamiseen käytettävä kone. Esimerkkejä silppureista ovat maataloudessa käytettävä niittosilppuri, joka silppuaa ruohoa karjan rehuksi, ja metsätaloudessa käytettävä haketin, jolla silputaan oksia ja muuta puuainesta polttoaineeksi. Muista maatalouskoneista myös leikkuupuimurissa on silppuri, joka silppuaa oljet peltoon silloin, kun niitä ei tarvita kuivikkeeksi tai muuhun käyttöön. Pienempiä silppureita käytetään puutarhanhoidossa pienennettäessä oksia kompostiin. Toimistovälineisiin kuuluu asiakirjasilppuri, jolla tuhotaan hävitettävät asiakirjat.
Víctor López Seoane
Víctor López Seoane y Pardo-Montenegro (28. syyskuuta 1832 Ferrol – 14. heinäkuuta 1900 A Coruña) oli espanjalainen eläin- ja kasvitieteilijä.
Seoane erikoistui hyönteisiin, lintuihin ja matelijoihin. Hän nimesi kaksi sammakkolajia ja linnuista punapyyn (Alectoris rufa) alalajin hispanica. Hänen kunniakseen on nimetty seoanenkyy (Vipera seoanei).
Piimävelli
Piimävelli on pohjalainen jälkiruoka, jota syötiin Suomessa varsinkin 1930- ja 1940-luvuilla. Vielä 1960-luvulla se oli myös kouluruokaa Etelä-Pohjanmaalla. Velliä syödään joko klimppien tai leipäjuuston kanssa. Riisiä ja makaronia keitetään suolavedessä. Sekaan kaadetaan hitaasti kuumentaen piimää, johon on lisätty vähän vehnäjauhoja. Keitto maustetaan siirapilla, sokerilla ja suolalla. (Klimpit valmistetaan sekoittamalla maitoa ja rusinoita vehnäjauhoihin ja ottamalla syntyneestä taikinasta lusikan kokoisia paloja eli niin sanottuja ”klimppejä”. Kun klimpit ovat kypsiä, ne kelluvat pinnalla.) Lopuksi keitokseen lisätään runsaasti leipäjuustoa, jonka pehmennyttyä piimävelli on valmis.
Pohjois-Savossa tunnetaan piimävelli, joka tehdään kokkelipiimästä ja ohrajauhosta. Se äänestettiin vuonna 1984 Nilsiän nimikkoruoaksi. Turun saariston Houtskarin pitäjäruoaksi valittiin kirnupiimästä, vedestä ja jauhoista keitetty kirnupiimävelli. Pohjois-Pohjanmaalla tunnetaan riisillä höystetty piimävelli nimellä huituvelli; se on Lumijoen ja Oulaisten pitäjäruoka.
Lois Maxwell
Lois Ruth Maxwell (synt. Hooker; 14. helmikuuta 1927 – 29. syyskuuta 2007) oli kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten salaisen palvelun sihteerin, Miss Moneypennyn roolista, jota hän esitti neljässätoista James Bond -elokuvassa.
Maxwell syntyi Kitchenerissä, Ontariossa opettajan ja sairaanhoitajan tyttärenä. Hän oli toisessa maailmansodassa armeijan viihdyttäjänä ja matkusti Eurooppaan. Hän aloitti opiskelun Royal Academy of Dramatic Artissa välttääkseen karkotuksen Britanniasta hänen todellisen ikänsä paljastuttua.
Maxwell lähti 20-vuotiaana Hollywoodiin ja sai jo pian parhaan naisnäyttelijätulokkaan Golden Globen roolistaan elokuvassa Kaupungissa juorutaan (1947). Hän esiintyi vuonna 1949 Life Magazinen valokuvassa yhdessä Marilyn Monroen kanssa. Hän omaksui suunnilleen tässä vaiheessa taiteilijanimensä ”Maxwell”, jota myös hänen muu perheensä alkoi käyttää.
Maxwell palasi Hollywoodista Eurooppaan ja vietti vuodet 1950–1955 Roomassa. Hän tapasi Pariisissa Peter Marriottin, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1957–1973. Pari muutti Lontooseen, jossa syntyivät lapset Melinda (s. 1958) ja Christian (s. 1959). Mies kuoli vuonna 1973.
Maxwell esitti Miss Moneypennyn osan neljässätoista ensimmäisessä James Bondissa vuosina 1962–1985. Kyseinen rooli on yhä esittäjänsä tunnetuin.
Viimeiset vaiheet
Maxwell teki viimeisen elokuvaesiintymisensä vuonna 2001. Hän sairastui samana vuonna suolistosyöpään ja muutti Perthiin, Australiaan, jossa hän asui poikansa perheen kanssa ja työsti omaelämäkertaa. Maxwell ei koskaan toipunut sairaudestaan, vaan menehtyi Australiassa 29. syyskuuta 2007. Hän oli 80 vuoden ikäinen.
Burning Heart Records
Burning Heart Records on tunnettu Örebrossa Ruotsissa vuonna 1993 perustettu riippumaton levy-yhtiö. Burning Heart tekee tiivistä yhteistyötä kalifornialaisen Epitaph Recordsin kanssa, jolla on oikeudet markkinoida Burning Heartin levyjä Pohjois-Amerikassa. Levy-yhtiö avasi toimipisteen Saksassa Berliinissä vuoden 2003 lopulla.
Burning Heart julkaisee eurooppalaisia ja etenkin ruotsalaisia yhtyeitä maailmanlaajuisesti. Sen julkaisemia ja sen kautta kuuluisuuteen nousseita yhtyeitä ovat mm. The Hives, Turbonegro, The (International) Noise Conspiracy, Millencolin, No Fun At All ja Refused.
Levy-yhtiö julkaisee garage- ja punk-yhtyeiden levyjä, mutta on laajentanut valikoimiaan myös grindcoren ja kokeellisen hardcoren kautta poppiin ja skahan. Se on julkaissut myös rap-artistien tuotoksia.
Amstel Gold Race 2011
thumb|Vuoden 2011 reitti Amstel Gold Race 2011 oli järjestyksessään 46. maantiepyöräilyn Amstel Gold Race -kilpailu. Se järjestettiin 260,4 kilometrin reitillä Maastrichtista Caubergiin 17. huhtikuuta 2011. Kilpailureitillä oli 32 nousua, maali sijaitsi Caubergin nousun huipulla.
Philippe Gilbert voitti Amstel Gold Racen toisena peräkkäisenä vuonna. Hän ja Joaquim Rodríguez ohittivat irtiotossa olleen Andy Schleckin Caubergin nousussa noin 500 metriä ennen maalia, minkä jälkeen Gilbert pudotti Rodríguezin kyydistään. Simon Gerrans sijoittui kolmanneksi.
Osallistuneet joukkueet
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 24 joukkuetta: Ag2r-La Mondiale, Astana Team, BMC Racing Team, Cofidis, Euskaltel-Euskadi, Farnese Vini - Neri Sottoli, Garmin-Cervélo, Team HTC-High Road, Katjuša, Lampre-ISD, Landbouwkrediet, Team Leopard-Trek, Liquigas-Cannondale, Team Movistar, Omega Pharma-Lotto, Quick Step, Rabobank, Team RadioShack, Team Saxo Bank-Sungard, Skil-Shimano, Team Sky, Topsport Vlaanderen - Mercator,  Vacansoleil-DCM, Veranda's Willems - Accent.
Viktor Sirkiä
Viktor Sirkiä (s. 20. maaliskuuta 1949 Omskin piirikunta, Neuvostoliitto) on entinen suomalainen painonnostaja.
Sirkiä sijoittui Moskovan 1980 olympialaisissa alle 110 kilogramman sarjassa yhdeksänneksi. EM-kilpailuissa hän sijoittui yhteistuloksissa seitsemänneksi vuonna 1974, kahdeksanneksi vuonna 1978, kymmenenneksi vuonna 1979 sekä yhdeksänneksi vuonna 1980. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1974 ja 1978.
Seuratasolla Sirkiä edusti Idrottsklubben-32:ta, Heraklesta ja Helsingin Tarmoa. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1974, 1978 ja 1980.
Sirkiän uran parhaat tulokset olivat 155 kg tempauksessa, 210 kg työnnössä sekä 362,5 kg yhteistuloksessa.
Jacques Ibert
Jacques François Antoine Ibert (15. elokuuta 1890 – 5. helmikuuta 1962) oli ranskalainen klassisen musiikin säveltäjä.
Ibert oli paljasjalkainen pariisilainen. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa opettajanaan mm. Paul Vidal ja voitti Rooman palkinnon (Prix de Rome) vuonna 1919 kantaatillaan Le poète et la fée. Vuodesta 1937 hän oli Ranskan akatemian johtaja Roomassa ja johti vuosina 1955-57 Pariisin Opéra-Comique'ia. Hän kuoli Pariisissa.
Ibertin musiikkia pidetään yleensä melko kevyenä, jopa vitsikkäänä. Melodiat ovat houkuttelevia ja värikkäästi orkestroituja. Vaikka Ibert ei kuulunut Les Six-säveltäjäryhmään, hänen musiikissaan on paljon samoja piirteitä. Parhaiten tunnettu on ehkä orkesteriteos Divertissement (1930), muita huomattavia sävellyksiä ovat mm. Escales (1924) orkesterille, sinfoninen runo La Ballade de la geôle de Reading (perustuu Oscar Wilden runoon), huilu- ja saksofonikonsertot sekä sarja Histoires pianolle. Lisäksi hän sävelsi oopperoita, baletteja, teatteri- ja elokuvamusiikkia, musiikkia radioon sekä vokaali- ja soitinteoksia.
Franz Gruber
thumb|Franz Xaver Gruber, Sebastian Stiefin vuonna 1846 maalaama muotokuva Franz Xaver Gruber (25. marraskuuta 1778 – 7. kesäkuuta 1863) oli itävaltalainen alkeis­koulun opettaja ja kirkko­urkuri Arnsdorfin kylässä. Hänet tunnetaan parhaiten joululaulun Jouluyö, juhlayö säveltäjänä.
Elämä
Franz Xaver Gruber syntyi 25. marraskuuta 1787 Hochburgin kylässä Ylä-Itä­vallassa pellavan­kutojien Josef ja Maria Gruberin pojaksi. Kasteessa hän sai etu­nimikseen Condar Xavier, mutta nimi muutettiin myöhemmin muotoon Franz Xaver. Hochburgilainen musiikin­opettaja Andreas Peterlechner antoi hänelle musiikin opetusta. Gruber toimi kutojana 18-vuotiaaksi saakka, sen jälkeen hän opiskeli koulun­opettajaksi. Hän jatkoi musiikin opintojaan Burghausenissa kirkko­urkuri Georg Hartdoblerin oppilaana. Vuonna 1807 Gruber tuli koulun­opettajaksi Arnsdorfiin. Hän tuli myös kirkon suntioksi ja urkuriksi. Vuonna 1808 hän meni naimisiin lesken, Maria Elisabeth Fischinger engelsbergerin kanssa. He saivat kaksi lasta, jotka molemmat kuolivat nuorina. Ensimmäisen vaimonsa kuoleman jälkeen vuonna 1825 Gruber meni naimisiin entisen opiskelijan, Maria Breitfussin kanssa. He saivat kymmenen lasta, joista neljä eli aikuis­ikään saakka. Vuonna 1820 Gruber muutti Berndorfiin sekä myöhemmin Halleiniin Salzburgin osavaltioon, jossa hänet nimitettiin kuoron­johtaksi, kanttoriksi ja urkuriksi.
Jouluyö, juhlayö
thumb|Franz Gruberin muotokuva Oberndorf bei Salzburgin Hiljaisen yön kappelissa
Vuonna 1816 Gruber otti vastaan urkurin ja kuoron­johtajan virat Pyhän Nikolauksen kirkossa naapuri­kylässä, Oberndorf bei Salzburgissa.
Yhdessä katolisen pappi Joseph Mohrin kanssa, joka kirjoitti laulun alku­peräiset saksan­kieliset sanat, Gruber sävelsi joululaulun Jouluyö, juhlayö. Jouluaattona 1818 Mohr, Pyhän Nikolauksen kirkon apulais­pastori, näytti Gruberille vuonna 1816 kirjoittamansa kuusisäkeistöisen runon. Hän pyysi Gruberia säveltämään sen. Kirkon urut olivat epä­kunnossa, minkä vuoksi Gruber käytti säveltämisessä apunaan kitaraa. Laulun lauloivat ensimmäisinä yhdessä Mohr ja Gruber joulu­yönä keski­yön messussa, jolloin Mohr soitti kitaraa ja kuoro toisti jokaisen säkeistön kaksi viimeistä säettä.
Myöhempinä vuosina Gruber laati sävelmästä sovituksia uruille sekä uruille ja orkesterille yhdessä. Hän sävelsi myös suuren määrän muita joulu­lauluja ja messuja, joista monia julkaistaan yhä uusina painoksina ja lauletaan Itä­vallan kirkoissa.
Poliisikoira Rex
Poliisikoira Rex on alun perin itävaltalainen televisiosarja, jossa seurataan saksanpaimenkoira Rexin ja kolmihenkisen poliisiryhmän työskentelyä Wienin poliisiasemalla.
Sarjaa esitettiin vuosina 1994–2004 ja vuonna 2008 sarjasta valmistettiin kahdeksan kautta lisää itävaltalais-italialaisena yhteistyönä. Suomessa sarjaa ovat esittäneet Nelonen ja Sub. Sub alkoi vuoden 2010 keväällä esittää sarjan uudempaa italialaista versiota, jota pidetään sensuroituna. Aiemmin Nelosella 2005 esitetyt jaksot olivat sensuroimattomia. Sarjaan perustuen on tehty myös kaksi elokuvaa, Rexistä kertova Pikku Rexin seikkailut ja Stockingerin elämästä Salzburgissa kertova Stockinger.
Sarjan alussa Rexin läheisin työpari murhayksikössä on Tobias Morettin esittämä Richard Moser. Poliisiryhmän muut jäsenet ovat Karl Markovicsin esittämä Ernst Stockinger ja Wolf Bachofnerin Peter Höllerer. Ryhmää avustaa oikeuslääketieteen asiantuntija tohtori Leo Graf (Gerhard Zemann) ja eläkkeellä oleva poliisi Max Koch (Fritz Muliar).
Myöhemmin sarjaan liittyy uusia hahmoja. Stockingerin korvaa Christian Böck (Heinz Weixelbraun), Moserin tilalle tulee Gedeon Burkhardin esittämä Alexander Brandtner ja Höllererin korvaa Fritz Kunz. Myöhemmin sarjaan liittyy vielä Brandtnerin ja Böckin korvanneet Niki Herzog ja Marc Hoffmann. Hahmoista ainoastaan Graf näyttelee alkuperäisessä sarjassa alusta loppuun.
Hahmot
Joissakin esittelyissä voi olla yksittäisiä juonipaljastuksia.
Reginald Von Ravenhorst "Rex"
Reginald von Ravenhorst, eli lyhyemmin Rex, poliisikoira ja sarjan päätähti. Rexin tausta on melko surullinen: Rex varastettiin pentuna, mutta se pääsi karkuun ja myöhemmin siitä tuli poliisikoira. Entisen omistajansa kuoltua rikollisen luotiin virkatehtävän aikana, Rex pääsee Richard Moserin hoiviin.
Rex masentuu Richard Moserin saatua surmansa ammuskelussa jaksossa Moserin kuolema. Rex kuitenkin hyväksyy uudeksi omistajakseen Alexander Brandtnerin, joka tulee Moserin tilalle murharyhmään jaksossa Uusi mies. Brandtner joutuu muuttamaan Moserin entiseen asuntoon, koska Rex ei suostu lähtemään sieltä pois.
Rex on tunnettu osoittamastaan poikkeuksellisesta älykkyydestä. Koiran tunnetuimpia rikollisten kiinniotossa hyödyllisiä taitoja ovatkin ovien avaaminen ja pahantekijöiden kimppuun hyökkääminen joko sivulta tai takaa. Kyvyt ovat myös hieman kyseenalaisemmassa käytössä, sillä esimerkiksi jaksossa Salaliitto Rex laittaa television päälle ja ottaa jääkaapista suklaata.
Michael (1994)
Michael on Rexin ensimmäinen isäntä, joka esiintyy ainoastaan sarjan ensimmäisen jaksossa Pääteasema Wien. Hän kuolee jakson alkupuolella ampumavälikohtauksessa.
Richard Moser (1994–1998)
thumb|150px|Tobias Moretti tammikuussa 2007 Richard "Richie" Moser on kolmihenkisen rikospoliisiryhmän ensimmäinen päällikkö ja Rexin omistaja. Poliisi Max Koch saa rattijuoppoudesta syytetyn Moserin pysymään poissa rikollisista piireistä.
Moser ystävystyy Rexin kanssa ja pelastaa koiran lopetusuhan alta, kun sen aikaisempi kouluttaja Michael kuolee virkatehtävän aikana. Eronneena poikamiehenä Moser usein flirttailee monien naisten kanssa, mutta hänellä ei sarjan aikana juurikaan ole vakavampia seurustelusuhteita. Poikkeuksen muodostaa kuitenkin eräs Rexiä hoitanut eläinlääkäri, jonka kanssa Moserilla oli pidempikestoinen parisuhde. Suhde päättyi kumppanin muuttaessa Yhdysvaltoihin.
Eräs Moserin "tunnusmerkeistä" on miehen työtehtävissään käyttämä auto, musta Alfa Romeo 155.
Jaksossa "Mosers Tod" (Moserin kuolema) Moser kuolee virantoimituksen aikana pelastaessaan psykologi Patricia Neuholdin psykopaatilta. Moserin ja kyseisen naisen välille ehtii kehittyä ennen miehen kuolemaa suhde, ja Moser lupasi naiselle lähtevänsä tämän kanssa pitkälle lomalle heti selvitettyään sillä hetkellä tutkimansa jutun.
Richard Moseria esittää Tobias Moretti.
Alexander Brandtner (1998–2002)
thumb|right|150px|Gedeon Burkhard Alexander "Alex" Brandtner korvaa Moserin murharyhmän johtajana. Hän auttaa Rexiä toipumaan edellisen omistajansa kuolemasta ja ottaa tämän hoiviinsa, vaikka Brandtner ei olisi halunnut koiraa edellisen koiransa Arkon kuoltua pommiräjähdyksessä. Räjähdys myös vaurioitti Brandtnerin oikean korvan kuuloa, minkä hän on paljastanut ainoastaan Rexille. Brandtner muuttaa Moserin vanhaan asuntoon ilmeisesti siksi, että Rex ei suostunut muuttamaan pois sieltä.
Moserista poiketen Brandtner osoittautuu urheilullisemmaksi, sillä hänen olohuoneensa on täynnä nyrkkeilyvarusteita. Hän myös osallistuu enemmän kenttätyöhön. Brandtnerilla on myös hämmästyttävä kyky aavistaa, onko epäilty syytön vai syyllinen todisteidenkin puuttuessa.
Alexander Brandtneria esittää Gedeon Burkhard. Burkhard tosin esiintyi sarjassa jo kerran aiemmin ennen kuin hänestä tulee rikosyksikköön Moserin seuraaja Alex Brandtner. Burkhard nähdään sarjan ensimmäisellä kaudella, jaksossa 9 "Amok", jossa hän esittää Stefan Lanzia. Lanz on hoidettavana sairaalassa ja sekoaa ikävästä terveyteensä liittyvästä tiedosta. Sen seurauksena Lanz murhaa samaan seksiseuraan kuuluvia kumppaneitaan, joiden mies arvelee pettäneen hänet.
Marc Hoffmann (2002–2004)
Marc Hoffmann nousee ryhmäpäälliköksi Brandtnerin jälkeen. Hoffmann on luonteeltaan innokas ja nokkela petkuttamaan murhaajia. Hänellä on läheinen suhde Niki Herzogin kanssa.
Aiemmin Hoffmann on opiskellut oikeuslääketiedettä Grafin johdolla ja hän myötäileekin usein Brandtnerista ja Moserista poiketen Grafin lausuntoja.
Marc Hoffmannia esittää Alexander Pschill.
Lorenzo Fabbri (2008–2010)
thumb|200px|Kaspar Capparoni ja Rex Lorenzo Fabbri on Rexin työpari Rexin muuttaessa Roomaan. Rexillä on vaikeuksia sopeutua uuteen kotikaupunkiinsa, minkä takia sillä on muun muassa syömisvaikeuksia. Lopulta jaksossa Moni mies päältä kaunis Morini ja Fabbri saavat Rexin syömään kunnolla. Jaksossa Susien keskellä Fabbri kuolee auton räjähdyksen seurauksena. Hänen tilalleen sarjaan tulee Davide Rivera.
Davide Rivera (2010−2012)
Davide Rivera on Rexin työpari ja isäntä Roomassa Fabbrin poistuttua sarjasta. Rivera toimi komisariona kausilla 14−16.
Rasvarieska
thumb|250px|Rasvarieskaa. Rasvarieska on Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon ortodoksisilta seuduilta lähtöisin oleva perinneruoka, jota on perinteisesti syöty laskiaisen aikaan. Rasvarieska valmistetaan samalla lailla kuin tavallinen ohrasta tai perunasta valmistettu rieska, mutta sen päälle ladotaan sian kylkisiivuja. Se paistetaan perinteisesti leivinuunissa. Rasvarieskasta on tehty erilaisia mukaelmia ympäri Suomea.
Poliisikoira Rex
Davide Rivera (2010−2012)
Davide Riveraa esittää Ettore Bassi.
Marco Terzani (2012−2015)
Marco Terzani toimi komisariona kaudesta 16 lähtien.
Rasvarieska
1950- ja 1960-luvulla rasvarieskaa valmistettiin useammassa leipomossa. Nykyään jotkut leipomot valmistavat sitä sesonkituotteena erityisesti laskiaisen aikaan, kuten esimerkiksi oululainen Huovisen leipomo. Rasvarieskaa saatetaan leikkimielisesti sanoa suomalaiseksi vastineeksi pizzalle, ja siitä käytetäänkin joskus lempinimeä "läskipitsa".
Poliisikoira Rex
Marco Terzani (2012−2015)
Marco Terzania esittää Francesco Arca.
Rasvarieska
Rasvarieskasta tunnetaan myös versio, jonka valmistaminen ohraryyneistä tai suurimoista aloitetaan ruskistamalla silava ja keittämällä ryynit rasvavedessä. Vasta lopullinen kypsentäminen tapahtuu uunissa matalassa lämmössä (175°C).
Poliisikoira Rex
Ernst Stockinger (1994–1996)
Myöhemmin Stockinger saa siirron Salzburgiin ja jättää sarjan. Hänen tilalleen tulee Christian Böck.
Ernst Stockingeria esittää Karl Markovics.
Peter Höllerer (1994–1999)
Peter Höllerer on ylipainoinen etsivä, joka edustaa sarjan koomista puolta. Höllerer työskentelee usein toimistossa eikä ole mielissään, jos hänet komennetaan kentälle. Jaksossa Rex kostajana hän perii ravintolan ja lopettaa poliisintyönsä.
Höllereriä esittää Wolf Bachofner.
Christian Böck (1996–2001)
Christian Böck kuvattiin ensiesiintymisensä yhteydessä epäilyttävänä autoklubin jäsenenä, kunnes Moserille selviää Böckin olevan soluttautunut poliisi. Moser ja Böck tekevät yhteistyötä tapauksen ratkaisemiseksi ja Moser houkuttelee Böckiä liittymään ryhmäänsä. Hänen tilalleen tulee Niki Herzog.
Christian Böckiä esittää Heinz Weixelbraun.
Niki Herzog (2002–2004)
Niki Herzogia esittää Elke Winkens.
Giandomenico Morini (2008−2010)
Giandomenico Morini on italialaisissa jaksoissa Fabbrin apuri. Ensimmäisillä Italiassa tuotetuilla tuotantokausilla rikosryhmään kuuluu vain kaksi jäsentä.
Giandomenico Morinia esitti Fabio Ferri.
Alberto Monterosso (2011−)
Alberto Monterosso korvaa sarjassa Morinin, ja on sekä Davide Riveran ja Marco Terzanin apulainen.
Tomaso Bizzarri (2011−2012)
Tomaso Bizzarri on kolmas roomalainen etsivä Riveran ja Monterosson lisäksi.
Tomaso Bizzarria esittää Sergio Zecca.
Tohtori Leo Graf (1994–2004, 2009)
Tohtori Leo Graf on oikeuslääketieteen asiantuntija ja patologi. Toisinaan hän käy rikospaikoilla, mutta yleensä tyytyy työskentelemään oikeuslääketieteellisessä laboratoriossaan. Graf on ainoa hahmo, joka on alkuperäisessä sarjassa mukana alusta loppuun. Hän vierailee myös ensimmäisellä tuotantokaudella joissakin italialaisissa jaksoissa.
Max Koch (1994–1998)
Max Koch on eläköitynyt poliisi, joka estää Moseria ajautumasta rikolliselle tielle, ja toimii hänen eräänlaisena mentorina poliisintyössä. Sarjan alussa Moser käy usein kysymässä Kochilta neuvoja tapausten suhteen, ja sarjan edetessä Koch toimii ryhmän vakoilijana, jos ryhmän muut jäsenet ovat rikollisille tuttuja. Hän poistuu sarjasta Moserin kuoltua.
Max Kochia esittää Fritz Muliar.
Katia Martelli (2008−2014)
Katia Martelli on italialaisissa jaksoissa oleva patologi. Fabbri on ihastunut Martelliin, vaikka hän ei tahdo myöntää tätä varsinkaan Morinille, joka kiusoittelee Fabbria jatkuvasti asiasta.
Katia Martellia esittää Pilar Abella.
Flippio Gori (2008−)
Flippio Gori on Morinin ja Fabbrin, kuten myös Riveran ja Monterosson sekä Terzanin ja Bizzarrin pomo ja ylikomisario. Ensimmäisissä italialaisissa jaksoissa Gori ei voi sietää Rexiä ja kieltää sen tuomisen poliisiasemalle.
Flippio Goria esittää Augusto Zucchi.
Tohtori Giorgio Gaiba (2008−2011)
Giorgio Gaiba on italialaisten jaksojen oikeuslääkäri Martellin rinnalla, mutta esiintyy jaksoissa selvästi harvemmin.
Giorgio Gaibaa esittää Nuccio Siuno.
Erika Hedl (2008)
Erika Hedl on Wienin rikospoliisin komisario kauan Hoffmannin jälkeen. Rex on ehtinyt jo jäädä eläkkeelle Hedlin toimikaudella.
Erika Hedliä esittää Denise Zich.
Jaksot
Jaksot löytyvät niitä varten luodulta erilliseltä sivulta.
Poliisikoira Rex muissa maissa
Poliisikoira Rexiä on esitetty seuraavissa maissa:
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1931
Vuoden 1931 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Oberhofissa Saksassa 13.–15. helmikuuta.
18 km
Päivämäärä: 13. helmikuuta
Täplärintarisuttaja
Täplärintarisuttaja (Phacellodomus maculipectus) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina pilkkurintarisuttajan (Phacellodomus striaticollis) kanssa.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1931
18 km
<br style="clear:both" />
Täplärintarisuttaja
Täplärintarisuttajaa tavataan Argentiinassa ja Boliviassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1931
50 km
Päivämäärä: 15. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Normaalimäki + 18 km
Päivämäärä: 13. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Normaalimäki
<br style="clear:both" />
Mitalitaulukko
<br style="clear:both"/>
Greta Hällfors-Sipilä
Greta Hällfors-Sipilä (19. helmikuuta 1899 Helsinki – 24. huhtikuuta 1974 Kellokoski, Tuusula) oli suomalainen taidemaalari. Hän oli avantgardisti, joka edusti tyyliltään 1920-luvun uusia taidesuuntia: uusimpressionismia, ekspressionismia, funktionalismia ja kubismin muunnelmia.
Elämä
Greta Hällforsin vanhemmat olivat varatuomari Selim Edvard Hällfors ja Olga Koroleff o.s. Lischin. Perhe asui Helsingissä Pienellä Roobertinkadulla, josta käsin Greta, jota kutsuttiin myös nimellä Tiva, kävi Läroverket för gossar och flickor -yhteiskoulun. Jo kouluaikana Hällfors-Sipilä osoitti poikkeuksellista lahjakkuutta kuvitetuilla tarinoillaan.
Vuosina 1915–1917 Hällfors-Sipilä opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1917. Samoihin aikoihin hän maalasi Johanneksen kirkosta taulun, joka on nykyisin Ateneumin taidemuseon omistuksessa .1920- ja 1930-luvuilla hän osallistui useisiin Suomen Taideyhdistyksen ja Suomen Taiteilijaseuran näyttelyihin. Ulkomaisiin taidenäyttelyihin Hällfors-Sipilä osallistui Amsterdamissa, Antwerpenissä, Moskovassa, Riiassa, Berliinissä, Düsseldorfissa ja Hampurissa.
Hällfors-Sipilä tapasi taidemaalari ja myöhemmin merivoimien komentajakapteeni Sulho Vilhelmi Sipilän opiskellessaan Ateneumissa vuonna 1915. Greta ja Sulho – tai Halle ja Tiva, kuten heitä usein nimitettiin – menivät naimisiin vuonna 1924. Parilla ei ollut lapsia. Sipilä oli armeijan vuoksi paljon poissa kotoa vuoden 1918 sisällissodasta lähtien. Hällfors-Sipilä kärsi yksinäisyydestä. Hän sai myös taiteilijana vähemmän huomiota kuin miehensä, eivätkä kriitikot aina pitäneet häntä itsenäisenä taiteilijana. Hällfors-Sipilä hoiti kotityöt ja muun arjen sujumisen. Parilla oli vilkas seuraelämä, ja he viettivät lomia saaristossa. Hällfors-Sipilä harrasti pianonsoittoa ja opiskeli 1910−1930-luvuilla helsinkiläisessä musiikki-instituutissa.
Suomessa säännöllisiä näyttelyitä alettiin järjestää vuonna 1946. Samana vuonna Hällfors-Sipilä sairastui skitsofreniaan, ja hän joutui Kellokosken mielisairaalaan, jossa hän asui seuraavat 28 vuotta kuolemaansa asti. Hällfors-Sipilä jatkoi sairaalassa etenkin akvarellien maalaamista.
2000-luvulla tutkimus paljasti, että Sulho Sipilä oli signeerannut Hällfors-Sipilän rohkeimpia teoksia omiin nimiinsä.
Tyyli
Hällfors-Sipilän työt olivat usein väreiltään intensiivisiä ja aiheiltaan naivistisia akvarelleja ja piirustuksia. Hän maalasi lähinnä maisemia, mutta myös asetelmia ja sisäkuvia. Vaikutteita hän oli saanut venäläisestä uusprimitivismistä ja avantgardesta. Hällfors-Sipilä teki todennäköisesti Suomen ensimmäisen kollaasin "Keittiössä" 1910-luvulla. Sen toteutus oli tyylipuhdasta eurooppalaista avantgardea. Teoksissa näkyvät erityisesti Henri Matissen, Marc Chagallin ja kubismin vaikutukset.
Bender
Bender myös Tighina on kaupunki Moldovasta erkautuneessa Transnistriassa Dnestrin oikealla rannalla.
Benderin kaupunkipiirin väkiluku sisälsi 91 882 kaupunkilaista (kaupunki) ja 6 844 läheisen maaseudun asukasta (2014). Vuosikymmen aiemmin suoritetussa väestönlaskennassa asukasluku oli 105 010, joista kaupunkilaisia oli 97 027 ja maaseudulla asui 7 983 ihmistä (2004).
PDF
PDF on Adoben 1990-luvulla kehittämä PostScript-kieleen pohjautuva ohjelmistoriippumaton, siirrettävä tiedostomuoto. Sitä käytetään pääasiallisesti sähköiseen julkaisemiseen, tulostamiseen ja painamiseen. PDF-tiedosto on tulostimen ja näytön tarkkuudesta riippumaton. PDF:n versio 1.7 on hyväksytty ISO 32000 -standardi.
Käyttötarkoitus
Paino- tai tulostuskäyttöön tehtävää PDF-tiedostoa luotaessa on kuitenkin aina huomioitava luotavan tiedoston resoluutio sekä mahdolliset jälkikäsittelyvarat sivukokoon eli minkälaiseen käyttöön ja kokoon tiedosto on tarkoitettu.
Toiminnot
PDF-tiedostoihin voi liittää vuorovaikutteisia toimintoja. Kuvaa klikkaamalla voi esimerkiksi käynnistää videoesityksen, tai julkaisuun voi liittää äänitiedostoja, jotka käynnistyvät sivuja avattaessa. PDF-asiakirjoihin voi liittää myös hyperlinkkejä.
PDF-tiedostoista voi tehdä luettelon, johon voi kohdistaa hakuja mistä tahansa samalla tietokoneella sijaitsevasta PDF-tiedostosta. Luetteloita voi olla useita ja niihin kaikkiin voi tehdä haun yhden vuoropuheluikkunan kautta. Lähes samaan tapaan etsitään avainsanoja julkaisun sisällöstä.
PDF-tiedostoja voi tehdä tulostamalla asiakirjan ensin virtuaalitulostimella PostScript-tiedostoksi (PS), minkä jälkeen PS-tiedosto muunnetaan PDF-tiedostoksi esimerkiksi Acrobat Distiller -ohjelmalla tai ps2pdf-ohjelmalla (Unix/Linux). Asiakirjan voi useista ohjelmista tulostaa myös suoraan PDFWriter-nimiseen virtuaalitulostimeen, joka luo PDF-dokumentin suoraan. Joistakin ohjelmista (esimerkiksi LibreOffice, Adobe Photoshop, Microsoft Office, OpenOffice) on myös mahdollisuus tallentaa tiedostoja suoraan PDF-muotoon.
Standardointi
PDF-standardointi sisältää muun muassa seuraavat ISO-standardien mukaiset alaluokat:
DRM-tekniikat
PDF-tiedostot voivat sisältää DRM-tekniikkaa kuten eston dokumentin tulostamiselle tai ne voivat lähettää tietoa halutulle web-palvelimelle. Tämä mahdollistaa PDF-tiedoston kotiin soittamisen ja siten käyttäjän IP-osoitteen ja mahdollisesti muiden tietojen tallentamisen.
PDF-ohjelmia
PDF-tiedostojen tuottamiseen, lukemiseen ja muuhun käsittelyyn löytyy monia ohjelmia.
Katselu
PDF:n katselu onnistuu muun muassa seuraavilla ohjelmilla:
Myös verkkoselaimet, kuten Chrome ja Firefox osaavat näyttää PDF-tiedostoja.
Tuottaminen
PDF:n luominen onnistuu muun muassa seuraavilla ohjelmilla:
Myös toimisto-ohjelmistot, kuten LibreOffice, Microsoft Office ja OpenOffice osaavat tallentaa PDF-tiedostoja.
Ohjelmakirjastot
Ohjelmakirjastoja ja -komponentteja PDF-tiedostoformaatin liittämiseksi ohjelmiin: PDF-tiedoston lähettäminen Postita-palvelussa API:n kautta ja postitus paperikirjeenä:
Savilahden koulu
thumb|right|Savilahden yhtenäiskoulu Savilahden yhtenäiskoulu on Vähänkyrön kirkonkylässä Vaasassa sijaitseva yhtenäiskoulu. Koulussa on 348 oppilasta (2018).
Konsepti
Konsepti voi tarkoittaa seuraavia:
Nertšinski Zavod
Nertšinski Zavod on kylä ja maalaiskunta Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Kiinan rajaa 658 kilometriä Tšitasta kaakkoon. Kylä on Nertšinski Zavodin piirin keskus. Asukkaita on 3 100 henkeä (vuonna 2002).
Taloussanomat
Taloussanomat on Ilta-Sanomien internetversion taloussivujen nimi ja Suomen suurin talousverkkomedia eri kävijöiden määrällä mitattuna: viikoittain noin 700 000 eri kävijää vuonna 2012. Taloussanomien aineiston hankkijana on talousuutistoimisto Startel.
Historiaa
Sanoma Osakeyhtiö alkoi pohtia 1990-luvulla kilpailijan perustamista Kauppalehdelle, joka tuolloin hallitsi kokonaan talouslehtien markkinaa. Taloussanomien ensimmäinen numero julkaistiin lopulta 18. marraskuuta 1997. Paperiversio lehdestä ilmestyi tiistaista lauantaihin. Ensimmäinen It-viikon numero ilmestyi 18. marraskuuta 1999. Vuosina 2002–2005 Taloussanomat hoiti myös tv-kanava Nelosen talousuutisia. Myös Nelonen kuuluu Sanoma-konserniin.
Suomalais-Ugrilainen Seura
Suomalais-Ugrilainen Seura on suomalainen tieteellinen seura, joka on perustettu professori Otto Donnerin aloitteesta 15. marraskuuta 1883. Sääntöjensä mukaan se pyrkii edistämään suomalais-ugrilaisten ja niin sanottujen altailaisten kielten sekä näitä kieliä puhuvien kansojen ja niiden kulttuurien tutkimusta.
Taloussanomat
Historiaa
Taloussanomien levikki vuonna 2006 oli arkisin 34 002 ja lauantaisin 42 933. Viimeinen, järjestyksessään 2 537. paperilehti ilmestyi 28. joulukuuta 2007. Painettu lehti muuttui vuoden 2008 alusta vain internetissä ilmestyväksi. Painettuna Taloussanomat oli tehnyt tappiota koko historiansa ajan.
Suomalais-Ugrilainen Seura
Vuonna 2022 Suomalais-Ugrilaisella Seuralla oli yhteensä noin tuhat jäsentä, joiden joukossa oli opiskelijajäseniä, ulkojäseniä, lahjoittajajäseniä ja varsinaisia jäseniä. Seuran toimitilat sijaitsevat Tieteiden talolla Helsingin Kruununhaassa.
Taloussanomat
Historiaa
Keväällä 2009 Sanoma-konserni kertoi siirtävänsä Taloussanomat osaksi Ilta-Sanomia, jonka jälkeen Taloussanomista on vastannut Ilta-Sanomien vastaava päätoimittaja.
It-viikon lopetus
Vuoden 2015 lopussa Taloussanomat ilmoitti Digitodayn ja It-viikon toimitusten yhdistyvän, minkä johdosta It-viikko lopetettiin ja sen toimitus siirtyi Digitodayn toimitukseen. Taloussanomien mukaan Digitoday on jo nyt Suomen ict-alan suurin verkkomedia ja vahvistuu tällä muutoksella entisestään.
Suomalais-Ugrilainen Seura
Seura järjestää vuosittain yhdeksän kokousta, joiden yhteydessä kuullaan seuran toimialaan liittyviä tieteellisiä esitelmiä. Kokoukset järjestetään syyskuusta toukokuuhun kuukauden kolmantena perjantaina. Poikkeuksena on joulukuun vuosikokous, joka pidetään aina M. A. Castrénin syntymäpäivänä 2. joulukuuta.
Seura jakaa vuosittain kaksi tieteellistä apurahaa ja väitöskirjapalkintoja.
Vuonna 2022 seuran johtokunnan esimies oli Helsingin yliopiston professori Riho Grünthal.
Seuran julkaisutoiminta
Nykyisin seuran merkittävin toimiala on julkaisutoiminta. Seura julkaisee useita tieteellisiä sarjoja, joista vanhin on monografiasarja Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia (Mémoires de la Société Finno-Ougrienne, 258 nidettä), jota on julkaistu vuodesta 1890 saakka. Muita julkaisuja ovat muun muassa sanakirjasarja Lexica Societatis Fenno-Ugricae, aikakausjulkaisu Finnisch-Ugrische Forschungen (59 nidettä) sekä Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja (Journal de la Société Finno-Ougrienne, 92 nidettä). Lisäksi seura julkaisee sarjaa Apuneuvoja suomalais-ugrilaisten kielten opiskelua varten (Hilfsmittel für das Studium der Finnisch-Ugrischen Sprachen) sekä sarjaa Kansatieteellisiä julkaisuja (Travaux ethnographiques de la Société Finno-Ougrienne). Vuosittain seura julkaisee nykyisin kymmenkunta tieteellistä teosta.
Seuran stipendiaatit
Seuran stipendiaatteihin ovat kuuluneet monet suomalais-ugrilaisen ja altailaisen kielitieteen klassikot, muun muassa Artturi Kannisto, Kai Donner, G. J. Ramstedt ja Heikki Paasonen. Stipendiaattien keräämien aineistojen toimittaminen ja julkaiseminen ovat olleet seuran keskeistä toimintaa koko 1900-luvun ajan, ja ne ovat keskeinen osa suomalais-ugrilaisen vertailevan kielitieteen ja kansatieteen kansainvälistä perustaa. Venäjän vallankumous vuonna 1917 katkaisi aineistojen keruutoiminnan Venäjällä suomalais-ugrilaisia kieliä puhuvien kansojen keskuudessa, mutta 1990-luvulta alkaen ovat eräät seuran jäseneet jälleen jatkaneet Venäjälle suuntautuvien kielitieteellisten kenttätyömatkojen perinnettä.
Seuran hallussa on merkittävä tieteellinen arkisto, joka on luovutettu Kansallisarkistoon. Tutkimusarkisto koostuu Suomalais-Ugrilaisen Seuran stipendiaattien Venäjältä keräämistä kieli- ja kansatieteellisistä aineistoista.
Seuran tukemat matkat vuosina 1884–1914
Suomalais-Ugrilaisen Seuran tukemat tutkijat ja tutkimusmatkat tutkimuksen kohteen mukaan:
Volgan varren suomensukuiset kansat
mari
muinaispermi
komi
saame
mansi
hanti
unkarin csángó-murre
samojedi
itämerensuomalaiset kielet
tšuvassi
tataari
turkkilaismurteet
mongoli ja Mongolia
Siperia
Turkestan
Kiina
Chake Chake
Chake Chake on kaupunki Tansaniassa, Pemban saarella. Vuonna 2012 siellä oli 27 700 asukasta. Pemba kuuluu Etelä-Pemban alueeseen ja on Chake Chaken piirikunnan hallinnollinen keskus.
Pemban saaren ainoa lentokenttä sijaitsee noin 7 kilometriä kaakkoon Chake Chakesta, Pujinin kylässä. Lentokentän läheisyydessä sijaitsee myös Mkama Ndumen linnakkeen historialliset rauniot.
Chake Chakessa sijaitsee öljytislaamo Pemba Essential Oil Distillery, joka tuottaa muun muassa hajuvesiä sekä muita eteerisiä öljyjä ja esansseja.
thumb|150px|Swahiliarkkitehtuuria edustava rakennus Chake Chakessa (kuva aikaväliltä 1907-1925).
1,4-butaanidioli
1,4-butaanidiolia käytetään liuottimena ja siitä käytetään ainakin seuraavia kaupallisia nimiä: Dabco DBO, Diol 14B, Polycure D, Sucol B, Agrisynth B1D.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus voi vaikuttaa keskushermostoon ja aiheuttaa narkoosin. Työministeriön päätöksen 1044/91 mukaan 1,4-butaanidiolista katsotaan olevan vaaraa perimälle, sikiölle ja lisääntymiselle. BDO:ta on käytetty lisäravinteena ja päihteenä, koska se muuttuu elimistössä gammahydroksivoihapoksi.
Valmistus ja käyttö
1,4-butaanidiolia valmistetaan pääasiassa 1,4-butyynidiolin katalyyttisellä vedytyksellä. Muita synteesivaihtoehtoja ovat allyylialkoholin hydroformylaatio ja etikkahapon ja butadieenin välisen reaktiotuotteen, 1,4-diasetoksibutaanin, pelkistäminen ja sitä seuraava hydrolyysi. Tärkeimpiä 1,4-butaanidiolin käyttökohteita ovat tetrahydrofuraanin ja butyrolaktonin sekä eräiden polyestereiden ja polyuretaanien valmistus. Sitä voidaan käyttää myös liuottimena ja tekstiiliteollisuudessa.
Rose Troche
Rose Troche (s. 1964 Yhdysvallat) on elokuva- ja televisio-ohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän kasvoi Chicagossa puertoricolaisperheessä. Hän kävi vähän aikaa elokuvakoulua, ja aloitti uransa tekemällä lyhytelokuvia ja -videoita.
Trochen puoliso on kirjoittaja-ohjaaja Cherien Dabis, joka on kuului L-koodin kirjoittajaryhmään sarjan kolmannella kaudella.
Elokuvat
Trochen ensimmäinen ohjaus oli lesborakkaustarina Go Fish. Se sai ensi-iltansa Sundance-elokuvafestivaaleilla 1994. Elokuvan apulaiskäsikirjoittajana ja -tuottajana oli Guinevere Turner, joka oli tuolloin Trochen tyttöystävä. Hänen seuraava merkittävä elokuvansa oli Bedrooms and Hallways (1998), joka käsitteli miesten seksuaalisuutta. Troche on myös ohjannut elokuvan Tulevaisuus on huomenna (The Safety of Objects, 2001), joka oli muokattu A. M. Homesin novelleista ja keskittyi heteroseksuaaliseen rakkauteen esikaupunkialueella.
Televisio
Trochen televisiotyö on yhtä laajamittaista kuin hänen elokuvatyönsäkin. Hän on ohjannut jakson HBO:n suosittuun draamasarjaan Mullan alla, ja ohjannut ja käsikirjoittanut Showtimen sarjaa L-koodi kolmen kauden ajan. Troche on toiminut sarjojen apulaistuottajana ja edennyt sitten johtavaksi tuottajaksi. Hän on myös laajentanut kirjoitus- ja ohjauskrediittejään kirjoittamalla jakson South of Nowhere -sarjaan ja ohjaamalla jakson Touching Evil -sarjaan.