cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
USS San Juan (SSN-751)
Valmistus
Alus tilattiin 30. marraskuuta 1982 General Dynamicsin Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 9. elokuuta 1985. Se laskettiin vesille 6. joulukuuta 1986 kumminaan rouva Sherrill Hernandez ja liitettiin laivastoon 6. elokuuta 1988 ensimmäisenä päällikkönään Charles Young.
Alus oli ensimmäinen luokan aluksista, johon tehtiin runsaasti parannuksia ja siten sitä pidetäänkin yleisesti uuden 668I-luokan ensimmäisenä aluksena. San Juan ja sen jälkeen valmistuneet alukset ovat hiljaisempia ja niihin on asennettu kehittyneempi AN/BSY-1 taistelunjohto- ja kaikumittainjärjestelmä sekä Tomahawk-risteilyohjusten laukaisuun omat laukaisusiilot. Näkyvin ulkoinen ero alaluokkien välillä on syvyysperäsimien siirto veneen tornista keulaan. Samoin aluksen järjestelmien sijoituksia muutettiin siten, että se voi läpäistä jääkannen ilman erityisjärjestelyjä.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Portsmouthin laivastotukikohtaan New Hampshireen.
Biała Podlaskan voivodikunta
250px|oikea|pienoiskuva|Biała Podlaskan voivodikunnan sijainti Puolan kartalla. Biała Podlaskan voivodikunta oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Biała Podlaska. Biała Podlaskan voivodikunnan alue jaettiin vuoden 1999 hallintouudistuksessa nykyisille Lublinin, Masovian ja Podlasian voivodikunnille.
USS Pasadena (SSN-752)
USS Pasadena (runkonumero SSN-752) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 30. marraskuuta 1982 General Dynamics Electric Boat divisioonalta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 20. joulukuuta 1985. Se laskettiin vesille 12. syyskuuta 1987 kumminaan rouva Pauline Trost ja liitettiin laivastoon 11. helmikuuta 1989.
Palvelus
Alus palasi 31. lokakuuta 2003 Pearl Harboriin oltuaan kahdeksan kuukautta merellä osallistuen muun muassa operaatio Iraqi Freedomiin lentotukialus USS Nimitzin taisteluosastossa.
Mäenala
Mäenala on kylä ja kulmakunta Salossa. Se sijaitsee aivan vanhan Salon pohjoisosassa lähellä entistä Kuusjoen kunnanrajaa.
Mäenalalla ei ole selkeää kyläkeskusta vaan kylän alue on maaseudun haja-asutusta. Kylän peltomaisemaa rikkoo harvat metsäiset mäet. Kylän läpi virtaavat Mäenalanoja, Kennioja ja Mustaoja, jotka laskevat Narrinojaan. Mäenalan kulmakuntaan kuuluu myös Hankalan kylä ja Uskelan Isokylän takamaat.
Mäenalan alkuperäinen kyläkeskus on sijainnut Veitakkalan vieressä Asolanojan laaksossa useampi kilometri nykyisestä kylän sijainnista etelään. Mäenalan kylätontti liitettiin isojaon yhteydessä Hankalan kylään 1780-luvulla ja Hankala puolestaan liitettiin valtaosin Veitakkalaan 1860-luvulla. Mäenalan vanhat takamaat asutettiin 1800-luvun aikana, jolloin kylä käytännössä siirtyi sinne. Mäenalassa on toiminut kansakoulu 1923–1988.
Kashiwa Reysol
Kashiwa Reysol on jalkapalloseura Kashiwan kaupungista Japanista. Joukkue pelaa J. Leaguessa, maan korkeimmalla sarjatasolla.
Lurcher
Lurcher on brittiläinen vinttikoiraristeytys. Se tunnetaan myös nimillä mustalaiskoira (didycoy dog) ja salametsästäjänkoira (poacher's dog), minkä lisäksi joissain maissa sitä kutsutaan "irlanninvinttikoiraksi". Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis vertagus, millä kuitenkin alun perin viitattiin kelttienvinttikoiraan. 250px|thumb|3/4 skotlanninhirvikoira, 1/4 collie
Ulkomuoto
Lurcher on yleensä "takkuisen" vinttikoiran näköinen. Usein siinä on vain yksi neljäsosa lammaskoiraa ja loput vinttikoiraa, koska moni risteyttää puolilammaskoiria puhtaiden vinttikoirien kanssa. Näin saadaan korostettua enemmän vinttikoiran ominaisuuksia. Näyttelytuomareiden silmissä lurcher näyttää sekarotuiselta eikä sillä näin ollen ole toivoakaan virallisen rodun asemasta. Toisaalta harrastajille sen työominaisuudetkin ovat paljon ulkomuotoa tärkeämpiä.
Luonne ja käyttäytyminen
Risteytykseltä toivotaan lammaskoiran sisua ja älyä ja vinttikoiran nopeutta. Se on ystävällinen, tyyni, rakastava ja omanarvontuntoinen. Sitä sanotaan englanninvinttikoiraa avoimemmaksi ja ystävällisemmäksi. 250px|thumb|Lurcher, jolla on paljon englanninvinttikoiran piirteitä
Alkuperä
Lurcher on tunnettu 1600-luvulta lähtien. Sen nimitys tulee romanin kielen sanasta lur eli varas. Se jalostettiin pääsääntöisesti kaniini- ja jäniskoiraksi, mutta se pystyy metsästämään monenlaista riistaa. Aiempina vuosisatoina sitä pidettiin "laittomana rotuna" sekä salametsästäjien tai mustalaisten koirana. Vuonna 1790 Thomas Bewick kuvaili sitä: "Sen asenne on yrmeä, ja sen käytös josta se on saanut nimensä on synkkää ja kieroa." Kyseinen kirjoitus on kuitenkin kaukana nykyisestä rodusta, ja Mario Cantonin mukaan se olisi sopinut ennemminkin lurcherin omistajiin kuin koiriin itseensä.
Lurcher ei ole oikeastaan mikään koirarotu, koska nimitys voi viitata mihin tahansa koiraan, jonka toinen vanhemmista on vinttikoira ja toinen työkoira. Useimmiten risteytyksen emä on lammaskoira ja isä vinttikoira. Pienemmän muunnoksen takana voi olla joko bordercollie ja whippet tai shetlanninlammaskoira ja whippet. Joidenkin harrastajien mielestä ainoastaan vinttikoira x collie -risteytys on "aito" lurcher, mutta taustalla voi yhtä hyvin olla skotlanninhirvikoiraa, salukia, whippettiä, bedlingtoninterrieriä tai partacollieta - sekä viimeaikoina myös belgianpaimenkoira malinoisia ja australiankelpietä. Hieman erikoisempia risteytyksiä ovat olleet whippet ja airedalenterrieri sekä partacollie ja dobermanni - mutta tavanomainen yhdistelmä on edelleen vinttikoira ja paimenkoira. Hirvikoira-, bedlington- ja smithfield- taustaiset yksilöt eroavat huomattavasti vaikkapa whippet-, bull- ja partacollie- taustaisista.
Vuonna 1971 harrastajat alkoivat järjestää epävirallisia lurcher-näyttelyitä, ja nykyisin niitä pidetään vuosittain jopa 50. 5000 yksilön populaatiolla lurcher on yksi yleisimmistä koirista Britannian maaseudulla.
Joitain risteytyksiä: 250px|thumb|Englanninvinttikoira/ skotlanninhirvikoira/ bordercollie -lurcher
Lurcher Britannian ulkopuolella
Irakissa on jo pitkään teetetty salukin ja paikallisen lammaskoiran välisiä risteytyksiä, jotka tunnetaan nimellä luqi. Niitä käytetään ketun, jäniksen ja gasellin metsästykseen kivikkoisessa maastossa. Niitä arvostetaan erinomaisen hajuaistinsa vuoksi, joka toimii myös olosuhteissa joissa vainuaminen on vaikeaa. Lammaskoiran perimä on vaikuttanut siten, että luqi on tottelevaisempi kuin puhdasrotuinen saluki.
Etelä-Syyriassa arabit ovat jalostaneet pointteria käyttämällä variaation nimeltä zaghuri, tavoitteenaan parempi hajuaisti. Kurdit puolestaan risteyttävät keskenään salukia ja kurdilaista lammaskoiraa, ja tulosta kutsutaan nimellä khilasi. Tavoitteena on koira, joka on sekä hyvävainuinen että tottelevainen.
Lähteet
250px|thumb|Lurcher, jolla on paljon skotlanninhirvikoiran piirteitä
Luettelo tunnetuista Thomasschulen opettajista
Tämä on luettelo tunnetuista Thomasschulen opettajista.
B
thumb|upright|Johann Sebastian Bach 1746. Maalaus: [[Elias Gottlob Haußmann.]] thumb|upright|Ferdinand Braun
G
thumb|upright|Johann Matthias Gesner. Kannen kuparipiirros teoksesta Novus Linguæ Et Eruditionis Romanae Thesaurus (1747).
S
thumb|upright|Johann Hermann Schein thumb|upright|Johann Gottfried Schicht
Pyöräily kesäolympialaisissa 2016 – miesten sprintti
Vuoden 2016 kesäolympialaisten pyöräilyn miesten eräajo käytiin 12.–14. elokuuta 2016 Rio de Janeiron olympiavelodromilla. Yhdistynyt kuningaskunta otti kaksoisvoiton: kilpailun voitti Jason Kenny ja toiseksi tuli Callum Skinner. Pronssille ajoi Venäjän Denis Dmitrijev
Contigo hasta el final
Contigo hasta el final on El Sueño de Morfeonin esittämä kappale, joka edusti Espanjaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Malmössä.
Koska Espanja kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta sijalle 25.
Nihuanjärvi
Nihuanjärvi, tai myös Nihua, on Pirkanmaalla Orivedellä Holman, Voitilan ja Nihuan kylien lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 96 hehtaaria ja se on 3,4 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Se on käytännössä kaksialtainen järvi, jossa altaita yhdistää Siukosaaren niemen lähellä sijaitseva Korppoonsalmi. Pohjoisosa on 1,2 kilometriä pitkä ja 580 metriä leveä. Siihen laskevat Taipaleenjoki ja Kooninjoki. Niiden valuma-alueen savimaat ovat liettäneen joen suistoa. Eteläosa on 2,6 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Voitilan pohjoispuolella on kapeasuinen lahti, jossa sijaitsee ainoa saari Ahvenkari. Valuma-alueen yläosien kaikki vesi kulkee Korppoosalmen ja tämän lahden läpi. Järvi kapenee kaakossa jokimaiseksi ja laskee Nihuanjoen nimisenä Saunalammiin. Sen rantaviivan pituus on 11,4 kilometriä ja kaikki sen rannat ovat peltomaata tai rantakosteikkoa. Oriveden keskustaajaman alue sijaitsee puolen kilometrin päässä, mutta itse järvi kuuluu haja-asutusalueelle. Voitilassa ja Holmassa on asutus tiehämpää, mutta muuten rantojen läheisyydessä on muutamia maatiloja tai muita talouksia. Vapaa-ajan asuntoja on toistakymmentä. Niille tulee tiet keskustaajamasta, yhdystieltä 14283 tai Holman kautta kulkevalta tieltä. Tampereelta Haapamäelle menevä rautatie kulkee järven länsipuolella ja käy pohjoispäässä järven rannassa asti.
Luontoarvoja
Järveen on istutettu kalaa useana vuonna. Vuosina 2000–2007 istutettiin planktonsiikaa ja vuonna 2009 järvitaimenta. Luontaisia saaliita ovat olleet hauki, siika, lahna, made ja kuha.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Nihuanjärven alueeseen (35.742) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,6 metriä mpy. Järvi saa suurimman osan vedestään Venehjoen valuma-alueen vesistä, jotka virtaan järven läpi. Järven pohjoispäähän laskevat Taipaleenjoki, joka on Taipaleenjoen alaosan alueen (35.743) ja Enojärven valuma-alueen (35.744) yhteinen laskujoki, ja Kooninjoki, joka on Kooninjoen valuma-alue (35.745). Itse järveen laskevat yksittäisiä ojia pitkin vain Vuorijärvi, pohjoispäähän Matinkuppi ja eteläosaa nimetön pellolla sijaitseva kosteikko. Järven kaakkoispäästä jatkaa Venehjoen valuma-alueen vesireitti Saunalammin ja Oriselän kautta Längelmäveteen.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa on järven lähellä vielä metsäaleueita, jotka on myöhemmin raivattu pelloiksi.
Láilá Susanne Vars
Vars valittiin Norjan saamelaiskäräjille Árja-saamelaispuolueen edustajana kausiksi 2009–2013 ja 2013–2017. Hän työskenteli tutkimusjohtajana Kautokeinossa sijaitsevassa alkuperäiskansojen resurssikeskuksessa (Gáldu – Resource Centre for the Rights of Indigenous Peoples). Kun tämä yhdistettiin vuoden 2017 alussa osaksi Norjan kansallista ihmisoikeusinstituuttia (Norges institusjon for menneskerettigheter, NIM), Vars pyysi eroa saamelaiskäräjiltä. Vuosina 2017–2020 hän toimii YK:n alkuperäiskansojen ihmisoikeuksia seuraavan elimen asiantuntijajäsenenä.
Jorge Valdivia
Jorge Luis Valdivia Toro (s. 19. lokakuuta 1983 Maracay, Venezuela) on chileläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edustaa kotimaansa Colo-Coloa. Chilen maajoukkueen riveihin Valdivia on kuulunut vuodesta 2004 lähtien. Hän pelasi MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2014.
Culcha Candela
thumb|300px|right|Culcha Candela Berliinissä vuonna 2008. Culcha Candela on saksalainen dancehall-yhtye, joka on perustettu vuonna 2001.
Jorge Valdivia
Colo-Colo
Valdivia aloitti ammattilaisuransa santiagolaisseurassa vuonna 2002. Chileläinen suurseura lainasi hänet kuitenkin heti seuraavana vuonna Concepcióniin hankkimaan pelikokemusta. Seuraavina vuosina Valdivia lainattiin myös Eurooppaan, ensin espanjalaisseura Rayo Vallecanoon ja sitten Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan Servetteen.
Culcha Candela
Yhtyeen perustivat Berliinissä Johnny Strange, Itchyban ja Lafrotino. Myöhemmin yhtyeeseen liittyivät laulajat Larsito, Mr. Reedoo, Don Cali ja DJ Chino con Estilo. Erilaiset kulttuurit mahdollistavat yhtyeen sekoittaa sanoja kappaleisiin eri kielillä, kuten saksaksi, englanniksi, espanjaksi ja patoisiksi.
Yhteensä yhtyeen albumeita on myyty 1,65 miljoonaa kappaletta.
Jorge Valdivia
Colo-Colo
Colo-Coloon paluunsa jälkeen Valdivia debytoi joukkueen riveissä maaliskuussa 2005 ja pian sen jälkeen teki ensimmäisen maalinsa seuralle. Kaudella 2006 Colo-Colon tuore valmentaja antoi hyökkääjäpelaajalle ansaitsemaansa vastuuta, ja yhdessä Matías Fernándezin ja Gonzalo Fierron kanssa muodostettu trio siivitti seuran sen 29. Chilen mestaruuteen.
Palmeiras
Siirto kotimaasta brasilialaiseen huippuseuraan Palmeirasiin oli Valdivian uran suurimpia harppauksia. 3,5 Yhdysvaltain dollarin siirtosummalla hän lähti Brasiliaan neljän vuoden sopimuksen turvin.
Brasiliassa Valdivian arvostus oli edelleen nousussa. Hän vakiinnutti heti paikkansa Palmeirasin avauskokoonpanossa ja kantoi numeron 10 paitaa. Ensimmäisellä kaudella Valdivia saavutti Brasilian liigan parhaimmille pelaajille, tuomareille ja valmentajille jaettavan Prêmio Craque do Brasileirão -palkinnon ja paikallisen televisioyhtiö Rede Gazetan myöntämän Troféu Mesa Redondan. Palkintojensa ohella chileläinen arvosteltiin Etelä-Amerikan vuoden parhaaksi keskikenttäpelaajaksi El País -lehden mukaan.
Kaudella 2008 Palmeirasiin palkattiin uusi valmentaja, jonka tekemät pelaajavaihdokset sekä muut muutokset johdattivat joukkueen Saõ Paulon osavaltion mestaruuteen Campeonato Paulista-turnauksessa. Jorge Valdivia viimeisteli sen aikana yhdeksän maalia, joka poiki myös useita tarjouksia Euroopasta. Kesän aikana miehen huhuttiin liittyvän mm. saksalaisseurojen Werder Bremenin ja Hertha BSC:n riveihin.
Al Ain
Elokuussa 2008 Valdivia teki massiivisen, vuoteen 2012 ulottuvan sopimuksen Arabiemiraattien liigassa pelaavan joukkueen kanssa. Sen nojalla hänen oli määrä ansaita jopa 17 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuotta kohden.
Al Ainin fanit oppivat pian rakastamaan chileläispelaajaa, mistä osoituksena valitseminen maailman 11. suosituimmaksi jalkapalloilijaksi FIFA:n ylläpitämällä listalla. Kaudella 2008-09 seura niitti menestystä sarjassa viemällä nimiinsä sekä Etisalat Emirates Cupin, President's Cupin että Super Cupin. Valdivia kärsi kauden aikana loukkaantumisesta, mistä huolimatta hän oli seuransa ehdoton ykkösnimi ja suosikki. Al Ainin kotisivuilla häntä pidettiin jopa seuran kaikkien aikojen pelaajana.
Heinäkuussa hänelle tarjottiin paikkaa Englannin valioliigassa pelaavasta Manchester Cityssä, mutta Valdivia torjui tarjouksen. Samoin hän teki ehdotukselle solmia Al Ainin kanssa elinikäinen pelaajasopimus.
Kaudella 2009-10 Valdiviasta tehtiin joukkueensa kapteeni. Kesällä 2010 pelattujen MM-kilpailujen jälkeen chileläinen neuvotteli irtaantumisesta Al Ainin riveistä. Hän jätti seuran pian.
Paluu Palmeirasiin
Jorge Valdivia houkuteltiin takaisin Saõ Pauloon 16 miljoonan ja viiden vuoden sopimuksella. Hän pelasi paluuottelussaan elokuussa 2010. Miehen arvostus ei kadonnut, vaikka vaihtelevia peliesityksiä kritisoitiinkin kovin ottein. Valdivia jatkoi Palmeirasissa hyvässä lennossa ollutta uraansa.
Maajoukkueura
Valdivia on kuulunut Chilen maajoukkueeseen vuodesta 2004 lähtien. Hän on tammikuuhun 2018 mennessä pelannut 79 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.
Valdivian tekemä, varsinainen läpimurto Palmeirasin joukkueessa kaudella 2007 poiki hänelle paikan uransa ensimmäiseen aikuisten arvokilpailuun, vuoden 2007 Copa Américaan. Chile selviytyi tuona vuonna puolivälieriin saakka. Paikkaa jatkopeleissä juhlineet muutamat joukkueen pelaajat, mukana Jorge Valdivia, sekaantuivat skandaaliin, jossa heidät lavastettiin käyttäneen seksuaalisesti hyväksi hotellinsa tarjoilijattaria. Chilen jalkapalloliitto antoi kyseisille pelaajille 20 ottelun pelikiellon, joka muutettiin pian 10 otteluksi.
Vuonna 2010 Valdivia valittiin Chilen kokoonpanoon maan selviytyessä Etelä-Afrikassa pelattaviin MM-kilpailuihin. Hän toimi pääasiassa lopputurnauksessa vaihtomiehenä, mutta pääsi jopa avaukseen ottelussa Hondurasia vastaan, kun hyökkääjä Humberto Suazo loukkaantui.
Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit
Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit on vuonna 1975 julkaistu seikkailuelokuva, joka perustuu Rudyard Kiplingin novelliin The Man Who Would Be King. Elokuvan pääosia esittävät Sean Connery, Michael Caine, Christopher Plummer, Saeed Jaffrey, Doghmi Larbi, Jack May, Karroom Ben Bouih, Mohammad Shamsi, Albert Moses, Paul Antrim, Graham Acres ja Shakira Caine. Elokuvan on ohjannut John Huston.
Liquid Tension Experiment 2
Liquid Tension Experiment 2 on Liquid Tension Experiment -yhtyeen toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Levy jatkaa debyyttialbumin osoittamaa musiikillista suuntaa: musiikki on täysin instrumentaalista ja teknisesti haastavaa progressiivista metallia. Sävellystyössä luotettiin jälleen paljon improvisaatioon.
Nauhoitus
Liquid Tension Experiment astui studioon lokakuussa 1998 säveltämään ja äänittämään seuraajaa vuoden alkupuolella julkaistulle Liquid Tension Experimentille. Äänitys tapahtui jälleen New Yorkissa Millbrook Studiosissa, missä myös debyyttialbumi nauhoitettiin. Nauhoitus tapahtui kahdessa viikon mittaisessa osassa, toinen lokakuun ja toinen marraskuun aikana.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Liquid Tension Experiment.
Kirsti Eskelinen
Kirsti Annikki Eskelinen-Liukkonen (s. 31. joulukuuta 1948 Nurmeksen maalaiskunta) on suomalainen diplomaatti. Hän oli suurlähettiläs Suomen Turkin suurlähetystössä Ankarassa vuosina 2008 – 2012. Hän oli Suomen suurlähettiläs Riiassa, Latviassa 2000–2004 ja sen jälkeen hän oli ulkoministeriön itäosaston johdossa vuoteen 2008. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1973.
Eskelinen kirjoitti ylioppilaaksi Lieksan yhteislyseossa 1967 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1973, lisäksi hän on suorittanut maanpuolustuskurssin 1995.
Eskelinen on ollut ministerinä Britannian suurlähetystössä, Lontoossa sekä monenkeskisen kehitysyhteistyön linjanjohtajana kotimaassa ulkoministeriössä. Hän on työskennellyt kotimaassa eri tehtävissä ulkoministeriön poliittisella, kauppapoliittisella ja kehitysyhteistyöosastolla sekä YK:n pysyvissä edustustoissa New Yorkissa ja Genevessä. Vuosina 1986–1989 hän toimi Suomen Punaisen Ristin kansainvälisen osaston päällikkönä.
Sri Lanka kesäolympialaisissa 2016
Sri Lanka osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti yhdeksän urheilijaa neljässä lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi kestävyysjuoksija Anuradha Cooray.
AGM-183A ARRW
pienoiskuva|AGM-183A ARRW [[B-52-pommikoneen kyydissä vuonna 2019.]] AGM-183A ARRW (Air-Launched Rapid Response Weapon) on Yhdysvaltain kehitteillä oleva hypersooninen ohjus. Sen oli määrä valmistua vuonna 2022. Ohjuksen valmistaja on Lockheed Martin. Ohjus lentää erittäin nopeasti liukuen ilmakehän yläosassa kohteeseensa. Koska ARRW-ohjus tekee lentäessään suuria mutkia, sitä on käytännössä mahdotonta torjua nykyisillä ohjustentorjuntaohjuksilla. Lisäksi ohjus on vaikea havaita. AGM-183A ARRW on Yhdysvaltain vastaus Venäjän ja Kiinan hypersoonisiin ohjuksiin.
Ohjusta testattiin useaan kertaan 2021–2023. 13. maaliskuuta 2023 epäonnistui sarjassaan toinen valmiille ohjukselle tehdystä testeistä. 29. maaliskuuta 2023 Yhdysvaltain ilmavoimat ilmoitti että se aikoo keskeyttää ohjuksen testiohjelman ja keskittyä Raytheonin Hypersonic Attack Cruise Missile -ohjelmaan.
USS Topeka (SSN-754)
USS Topeka (runkonumero SSN-754) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 28. marraskuuta 1983 General Dynamicsin Electric Boat divisioonan telakalta Grotonista Connecticutista, missä rakentaminen aloitettiin 13. toukokuuta 1986. Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1988 kumminaan Elizabeth Dole ja liitettiin laivastoon 21. lokakuuta 1989 ensimmäisenä päällikkönään Timothy Reicher.
Palvelus
Alus sijoitettiin käyttöön otettaessa Point Loman laivastotukikohtaan.
Pelso
Pelso tai Pelsonsuo on Vaalan kunnan länsiosassa sijaitseva kylä, joka on rakentunut Pelson vankilan ympärille. Kylän etäisyys on Vaalan kirkonkylästä 27 kilometriä, Kestilästä 27 kilometriä ja Muhokselta 47 kilometriä. Sen länsipuolella kulkee yhdystie 8250.
Aiheesta muualla
64.51°N, 26.43861°W
Kuvan rajaus
Kuvan rajaus on ei-toivottujen alueiden poistamista valokuvasta tai kuvitetusta kuvasta. Prosessi koostuu yleensä kuvan joidenkin reuna-alueiden poistamisesta, jotta epäolennainen osa kuvasta saadaan pois kuvasuhteen muuttamiseksi tai kohteen korostamiseksi tai eristämiseksi sen taustasta. Sovelluksesta riippuen, tämä voidaan suorittaa fyysisellä valokuvalle, taideteokselle tai videomateriaalille, tai se voidaan toteuttaa digitaalisesti käyttämällä kuvankäsittelyohjelmia. Rajausprosessi on yhteinen valokuvaus-, elokuvankäsittely-, radio ja tv-, graafisen suunnittelun ja painoalalla.
Graafiset esimerkit (valokuva)
Rajaus kohteen korostamiseksi:
Rajaaminen elokuva- ja televisiotoiminnassa
Tietyissä olosuhteissa elokuvamateriaalia voidaan rajata muuttamaan sitä kuvasuhteesta toiseen venyttämättä kuvaa tai täyttämällä tyhjiä tiloja mustilla palkkeilla (kuva 2).
Huolet kuvasuhteista ovat tärkeä aihe elokuvan valmistuksessa. Rajaamisen sijasta kuvaaja kuvaa yleensä mattoja lisätäkseen vaihtoehtoisten kuvasuhteiden leveyttä projektiossa ja lähetyksessä. Anamorfinen optiikka (kuten Panavision- linssit) tuottaa täysikokoisen, vaakasuunnassa pakatun kuvan, josta lähetystoiminnan harjoittajat ja projektorit voivat muodostaa useita vaihtoehtoisia kuvasuhteita rajaamatta asiaankuuluvia kuvan yksityiskohtia. Ilman tätä laajakuvanäyttö, erityisesti televisiolähetyksissä, riippuen erilaisista pehmeistä tekniikoista, johon liittyy vaihtelevaa kuvan rajausta (katso kuvat 2, 3 ja 4).
Lisämenetelmät
Erilaisia menetelmiä voidaan käyttää rajauksen jälkeen tai niitä voidaan käyttää alkuperäiseen kuvaan.
Väinö S. J. Laamanen
Väinö Selim Johannes Laamanen (25. joulukuuta 1883 Joensuu – 20. elokuuta 1960 Heinola ) oli suomalainen toimittaja.
Väinö S. J. Laamanen syntyi papin perheeseen. Hän meni vuonna 1907 harjoittelijaksi Karjalattareen ja siirtyi seuraavana vuonna Lappeenrantaan. Laamanen oli päätoimittajana Lappeenranta-lehdessä vuosina 1909–1911, Itä-Savossa vuosina 1911–1918, Kajaanin Kaiussa vuosina 1918–1919, Savonmaassa vuosina 1919–1923, Mikkelin Sanomissa vuosina 1923–1925, Suursavolaisessa vuosina 1926–1930 ja Heinolan Sanomissa'' vuosina 1930–1933. Hän siirtyi Lahti-lehden Heinolan toimiston hoitajaksi vuonna 1933, liittyi Itä-Hämeen toimitukseen vuonna 1944 ja hoiti Karjalan Heinolan toimistoa vuodesta 1952.
Toimittajantyönsä ohella Laamanen työskenteli opettajana eri paikkakunnilla, osallistui suojeluskuntatyöhön, toimi Kokoomuksen paikallisjärjestön sihteerinä ja hoiti erilaisia luottamustehtäviä.
Sisäinen sankari
Sisäinen sankari on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen televisioelokuva, jonka ohjasi Paul Hoen ja käsikirjoitti Alan Silberberg. Pääosassa esiintyvät muun muassa Emily Osment, David Henrie, Jason Earles, Charles Halford, Phill Lewis ja George Newbern.
Juoni
Melissa Morris yrittää vihdoin päästä isänsä kanssa viettämään laatuaikaa kahdestaan, mutta joutuu jälleen kerran pettymään kun matkan varrella isä Neal vierailee Mercury hotellin vieraana. Neal Morris on tunnetuksi noussut kirjailija Trip Zoomen myötä, joka on yksi myydyimmistä vakoojaromaaneista. Sadat fanit ovat kokoontuneet hotellille kilpailemaan pääpalkinnosta, joka tarkoittaisi pääsemistä kirjan hahmoksi. Hotellissa vierailu kuitenkin venyy ja Melissa joutuu jälleen pettymään isänsä lupauksiin olettaen joutuneensa kirjan päähahmon Trip Zoomen varjoon.
Tilanne muuttuu oudoksi, kun kilpailun aikana kolme pakkomielteistä fania Wheeze, Andre ja Sheldon sieppaavat kirjailijan pakettiautoonsa. Melissa saa pian selville valvontakameran avulla sieppaajansa ja lähtee heidän perään. Saatuaan heidät kiinni johtolankojen avulla hän jäljittää sieppaajat ja isänsä kirjastoon, jossa he ovat tekemässä pienen jekun. Melissa ei pidä tapauksesta yhtään ja lähtee isänsä kanssa kohti loman viettoa. Juuri päästyään ulos he joutuvat uudelleen sieppauksen kohteeksi. Tällä kertaa hotellin omistaja Merv on käskenyt Mauricen ja Skunkin sieppaamaan kirjailijan kirjoittamaan uudelleen Skunkin tekemän kirjan. Mervin tarkoitus on kuitenkin vain myydä se Neal Morrisin viimeisenä kirjana. Samaan aikaan aluksi sieppaajina toimineet Wheeze, Andre ja Sheldon yrittävät pelastaa Neal ja hänen tyttärensä Melissa Morrisin sieppaajilta.
Eurovision laulukilpailu 2005
Eurovision laulukilpailu 2005 oli järjestyksessään 50. Eurovision laulukilpailu. Tapahtumapaikkana oli Ukrainan pääkaupungin Kiovan Palats Sportussa. Kilpailu järjestettiin kaksipäiväisenä. Semifinaali oli torstaina 19. toukokuuta ja finaali lauantaina 21. toukokuuta 2005. Molempien tilaisuuksien juontajina toimivat Marija "Masha" Jefrosinina ja Pavlo "DJ Pasha" Šylko.
Kilpailuun pyrki 41 maata, mutta Tšekki ja Libanon vetäytyivät kisasta. Libanon ehti jo valita edustajansa, mutta maan lain mukaan se ei saanut osallistua kilpailuun, jossa oli Israel mukana. Automaattisesti finaalissa olivat edellisvuoden finaalin kaksitoista parasta maata eli Ukraina, Serbia ja Montenegro, Kreikka, Turkki, Kypros, Ruotsi, Albania, Saksa, Bosnia ja Hertsegovina, Espanja, Venäjä ja Malta (ei Kroatia, koska Malta sai pisteitä useammalta maalta) sekä neljän suurimman rahoittajamaan joukossa olevat Ranska ja Iso-Britannia.
Semifinaalissa kilpailleesta 25 maasta 10 olivat edellisvuoden finaalissa kahdettatoista sijaa alemmaksi jääneet maat Ranskaa ja Isoa-Britanniaa lukuun ottamatta, jotka olivat Kroatia, Makedonia, Puola, Romania, Islanti, Alankomaat, Itävalta, Belgia, Irlanti ja Norja. Muut 12 olivat edellisvuoden semifinaalivaiheessa karsiutuneet maat eli Israel, Viro, Tanska, Suomi, Portugali, Liettua, Latvia, Andorra, Valko-Venäjä, Monaco, Slovenia ja Sveitsi. Loput kolme olivat uudet maat Bulgaria ja Moldova sekä kisaan palannut Unkari.
Kisojen valmisteluissa ilmeni vakavia ongelmia. Ukrainassa oli tapahtunut Oranssi vallankumous vuoden 2004 lopussa. Kisapaikan remontti oli pahasti myöhässä ja siirtynyt kevääseen. Lopulta hallin osaomistajat Klytškon veljekset, jotka tunnetaan mestaruustason nyrkkeilijöinä, ottivat osaa järjestelytehtäviin. Viimein viisuliput saatiin myyntiin, mutta ne kävivät heikosti kaupaksi. Myös toinen juontajista, Ruslana, vaihdettiin viime hetkellä Marija Jefrosininaan.
Kilpailun voitti Kreikan Helena Paparizou kappaleellaan "My Number One". Palkinnon ojensi Ruslana ja Ukrainan uusi presidentti Viktor Juštšenko.
Semifinaali (19. toukokuuta)
X = Ei osallistunut
Semifinaali
Finaaliin päässeet maat on merkitty vaaleanvihreällä taustavärillä. Sekä semifinaalissa että finaalissa käytettiin puhelin- ja tekstiviestiäänestystä lähes kaikissa maissa. Vähäisten puhelinäänten vuoksi tuomaristoa käytettiin semifinaalissa Andorrassa, Moldovassa ja Monacossa sekä finaalissa Albaniassa, Andorrassa ja Monacossa.
Finaali
Tummanvihreällä on merkitty kilpailun voittaja Kreikka. Se on myös lihavoitu sekä kilpailun muu kärkikymmenikkö (pois lukien ensi vuoden kisasta vetäytynyt Serbia ja Montenegro) kursivoitu, koska ne pääsivät ensi vuonna automaattisesti finaaliin. Euroviisujen neljä suurinta rahoittajamaata on merkitty vaaleanvihreällä sekä automaattisesti tämän vuoden finaalissa olleet edellisvuoden 10 parasta maata suurten rahoittajamaiden ulkopuolelta (pois lukien voittajamaa Kreikka) keltaisella.
Laxmann
Laxmann tai Laxman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Frans Peltola
Frans Iivari Peltola oli suomalainen jääkäriyliluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan esikuntavääpelinä. Hän osallistui vielä talvisodassakin rintamajoukoissa taisteluihin.
Ben Gardane
Ben Gardane on suurehko kaupunki Tunisian kaakkoisosassa Medeninen kuvernoraatissa.
Frans Peltola
Perhe ja koulutus
Peltolan vanhemmat olivat työnjohtaja Antti Kustaa Peltola ja Hilma Adamsson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Lyyli Margareta Lundströmin kanssa. Hän kävi Sortavalan kauppakoulun vuosina 1908 – 1911 ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Hän suoritti tiedonantoupseerikurssin Haminassa vuonna 1920 ja komppanianpäällikkökurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927 ja 1930.
Ben Gardane
Ranskalaisten valtaan joutumista edeltävinä aikoina Ben Gardane oli Tunisian seudun eteläosan tärkein kauppapaikka. Se houkutteli kauppiaita eri puolilta Pohjois-Afrikkaa ja jopa Bornusta Saharan eteläpuolelta.
Frans Peltola
Sisällissodan jälkeinen aika
Peltola palveli sisällissodan jälkeen edelleen esikuntavääpelinä 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Jääkärirykmentti 2 ja sitten Porin jalkaväkirykmentti 2 ja viimein Savon jääkärirykmentti. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 vain liittyäkseen Viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin. Viron vapaussotaan hän osallistui Ensimmäisen Suomalaisen Vapaajoukon (Ekströmin pataljoonan) esikunnassa, missä hän toimi adjutanttina ja myöhemmin 1 pataljoonan adjutanttina.
Talvi- ja jatkosota
Peltola osallistui talvisotaa edeltäneisiin ylimääräisiin harjoituksiin (YH) komppanianpäällikkönä reserviläisten koulutuskeskuksessa Mikkelissä. Talvisodan alettua hänet siirrettiin Pataljoonan komentajaksi Kankaanpään harjoituskeskukseen, josta hänet komennettiin komppanianpäällikkönä rintamalle T-Jalkaväkirykmentti S:n (nimi myöhemmin Jalkaväkirykmentti 68) mukana, Myöhemmin hänet siirrettiin rykmentissä pataljoonan komentajan viransijaiseksi. Peltola osallistui talvisodassa taisteluihin Talissa ja Viipurinlahdella. Jatkosodan puhjettua Peltola komennettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 8:aan, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 huoltopäälliköksi Itä-Karjalan Sotilashallinnon Esikunnan metsäosastolle, jossa hän palveli vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet vapautettiin aseellisesta palveluksesta. Myöhemmin hän työskenteli varastopäällikkönä W. Rosenlew Oy:n konepajalla vuoteen 1960 saakka.
Virtain vanhainkodin palo
Virtain vanhainkodin palo Virtain Jäähdyspohjassa 23. tammikuuta 1979 on Suomen toiseksi eniten ihmishenkiä vaatinut tulipalo. Lapinlahden kunnalliskodin mielisairasosaston tulipalossa 22. huhtikuuta 1966 kuoli 31 potilasta. Virroilla sai surmansa 27 vanhusta.
Puolitoistakerroksinen hirsirakenteinen vanhainkoti oli rakennettu vuonna 1911, ja sen pohjaratkaisu oli E-kirjaimen muotoinen. Rakennuksen arvellaan olleen virtolaissyntyisen arkkitehdin Onni Tarjanteen suunnittelema. Vanhainkoti sijaitsi aivan Virtain ja Ruoveden välisen maantien (myöhemmin kantatie 66, nykyisin yksityinen Lakarintie) varressa hieman alle 10 kilometriä Virtain keskustasta. Laitoksessa oli vuoden 1979 alussa hoidettavana kaikkiaan 69 vanhusta, joiden keski-ikä oli 80 vuotta. Hoitohenkilöstöä oli 16 ja muuta henkilökuntaa kahdeksan. Vaikka rakennus oli peruskorjattu 1950-luvun alussa ja uudelleen vuonna 1978, sen paloturvallisuus oli edelleen heikko. Vanhainkodissa oli suoritettu lain mukainen palotarkastus kahdesti vuodessa, viimeksi lokakuussa 1978. Rakennuksessa olleet palovaroittimet oli testattu edellisenä päivänä ja todettu toimiviksi. Ilmeisesti ne olivat kuitenkin hälyttäneet tavallista myöhemmin, sillä niiden toiminta perustui lämpötilan nousuun eikä savuun. Myöhemmin tehdyssä polttokokeessa selvisi, että 70 asteessa laukeavat lämpötilatunnistimet johtivat hälytykseen vasta, kun huoneen yleissyttyminen oli jo tapahtunut ja lämpötila katossa oli 800–900 astetta. Ratkaiseviksi tekijöiksi suurpalon syntymiseen tutkijalautakunta totesi rakennuksen sisäjärjestelyt sekä useat paloa levittävät sisustusmateriaalit.
Virtain palokunta sai hälytyksen vanhainkotiin tiistaina aamuyöllä kello 4.44. Palokunnan saapuessa paikalle rakennuksen katto oli jo osittain romahtanut. Palon laajuuden selvittyä hälytettiin apua useista naapurikunnista. Palo oli saanut alkunsa rakennuksen keskiosasta, todennäköisesti erään asukkaana olleen vanhan miehen tupakoinnista tai tulitikusta, joka oli sytyttänyt ikkunan vieressä olleen sängyn palamaan. Tuli tarttui akryylimuoviseen verhoon, joka suli kiinni ikkunaan ja sytytti myös huoneen seinän ja lattian.
Palon jälkeen yhdestä pystyyn jääneestä yleisosaston potilashuoneesta rekonstruoitiin täydellinen kopio huoneesta, jossa vanhan miehen epäiltiin pitäneen tuhoisan tupakkatauon. Kopiosängylle pudotettiin tulitikku, eikä huoneeseen ollut enää asiaa kuuden minuutin jälkeen. Ikkunan lämpölasi räjähti rikki, ja tuli pääsi räystään kautta ullakolle. Palavan potilashuoneen ovi oli auki käytävään, samoin kaikki käytävien palo-ovet oli jätetty auki. Savu täytti palon havaitsemisesta kymmenessä minuutissa koko rakennuksen käytävätilat estäen pelastusyritykset sisäkautta.
Paloturvallisuuden parantamiseksi sisäseinien ja -kattojen pintaverhoilut oli uusittu vuonna 1977 paloa hidastavilla materiaaleilla. Niiden alle oli kuitenkin jätetty mm. haltex-levyjä, ja sekä seinälevytyksen ja hirsiseinän välissä että alaslasketun sisäkaton välissä oli isot ilmavälit, joita pitkin palo eteni koko rakennukseen. Rakennus tuhoutui perustuksiaan myöten yleisosaston päätyä lukuun ottamatta, samoin tuhoutui kaikki rakennuksessa ollut irtaimisto, muun muassa potilaskortit, lääkkeet ja lääkemääräykset.
Rakennuksessa oli palon syttyessä 43 vanhusta ja kaksi yöhoitajaa. Yöhoitajat ja talonmies saivat avustettua rakennuksesta ulos ainoastaan 13 vanhusta. Palokunnan savusukeltajat saivat sairasosastolta ikkunoiden kautta pelastettua vielä kolme potilasta. Kun savusukeltajat siirtyivät pelastamaan yleisosaston potilaita, nämä olivat jo menehtyneet savumyrkytykseen. Vanhin menehtyneistä oli 94-vuotias. Pelastustöitä johtanut Virtain palopäällikkö sai savumyrkytyksen ja yksi palomies lieviä palovammoja.
Palon jälkiraivauksessa avustivat vapaaehtoiset varusmiehet Keuruun varuskunnasta. Viimeinen palon uhri löydettiin raunioista vasta kolme päivää myöhemmin perjantaina. Pelastuneet vanhukset majoitettiin tilapäisesti aluksi Virtain seurakuntakeskukseen ja myöhemmin vanhainkodin kiviseen palolta säästyneeseen piharakennukseen, kun se oli saatu kuntoon.
Palon uhrit siunattiin yhtä aikaa neljässä eri paikassa ympäri Virtain kaupunkia lauantaina 17. helmikuuta. Virtain kirkossa pidetty tilaisuus, jossa puhuivat Lapuan piispa Yrjö Sariola ja pääministeri Kalevi Sorsa, televisioitiin.
Palaneen vanhainkodin paikalla on vuonna 1989 paljastettu muistomerkki. Uusi ajanmukainen vanhainkoti, jonka rakentamista oli alettu suunnitella jo ennen paloa, valmistui Virtain keskustaan terveyskeskuksen yhteyteen helmikuussa 1981.
Sisäministeriö nimesi välittömästi onnettomuuden jälkeen tutkijalautakunnan, jonka raportti johti vanhusten asuntoja koskeneiden paloturvallisuusmääräysten huomattavaan tiukentamiseen. Tutkijalautakunta teki useita laitosten paloturvallisuuden parantamiseen tähtääviä suosituksia. Näitä olivat mm. entistä tarkempi irtaimiston, tekstiilien ja pintamateriaalien valinta niiden paloherkkyyden mukaan, tupakoinnin salliminen ainoastaan siihen varatussa tilassa henkilökunnan valvomana ja itse sulkeutuvat palo-ovet.
Titulaarikirkko
Titulaarikirkko eli titulus on Rooman kaupungin tai sen ympäristön pääkirkoista tai vanhoista diakonissalaitoksista käytetty nimitys. Titulaarikirkkoa johtaa kardinaali.
Historia
Kristinuskon ensimmäisinä vuosisatoina, ennen sen vakiintumista valtionuskonnoksi, toimi Roomassa vain vaatimattomia seurakuntia. Toisen vuosisadan lopussa jaa. niillä ei ollut rukoushuoneita tai muita julkisia kokoontumispaikkoja. Niinpä seurakunnat kokoontuivat yksityisasunnoissa, joissa aterioitiin Jeesuksen muistoksi. Kokoontumispaikkoja nimitettiin tituluksiksi, ja arkeologisissa kaivauksissa niitä on löydetty 28. Kukin titulus toimi varsin itsenäisesti presbyteerinsä johtamana ja valvomana. Näistä kirkoista vastuussa olevia pappeja alettiin vähitellen kutsua nimellä cardinalis (in cardinatus cardinalis) eli kardinaali. Myöhemmin näitä kirkkoja samoin kuin eräitä Roomassa sijaitsevia vanhoja diakonialaitoksia alettiin nimittää titulaarikirkoiksi. Vuodesta 2017 alkaen titulaarikirkkoja on ollut 163.
Vuonna 499 nimitetyt uudet titulaarikirkot
Rooman synodissa vuonna 499 paavi Symmachus lisäsi 18 uutta titulaarikirkkoa:
Myöhemmin titulaarikirkoksi on korotettu muun muassa kirkot San Lorenzo in Panisperna ja Santa Maria del Popolo.
Jay Gould II
Jay Gould, II (1. syyskuuta 1888 Mamaroneck, New York – 26. tammikuuta 1935 Margaretville, New York) oli yhdysvaltalainen jeu de paumen pelaaja ja olympiavoittaja.
Gouldin isoisä Jay Gould oli rikas talousmies, ja niinpä hänellä oli käytössään periaatteessa loputtomat taloudelliset resurssit uraansa varten. Gould sai oman kentän perheen asuntoon ja ammattiapua jeu de paumen oppimista varten useilta pelaajilta, muun muassa Frank Foresterilta. Hän voitti amatöörien Yhdysvaltain-mestaruuden 17-vuotiaana ja pystyi pitämään titteliä hallussaan kunnes lopetti kaksinpeliuransa 1926. Gould voitti Lontoon olympialaisissa 1908 kultaa häviämättä erääkään koko turnauksessa, ja voitti ensimmäisenä amatöörinä MM-kultaa 1914.
Gould menestyi mainiosti myös nelinpelissä, jossa hän voitti yhteensä neljätoista maansa mestaruutta. Hän hävisi uransa aikana vain kerran sekä kaksin- että nelinpelissä. Gouldin ei koskaan tarvinnut tehdä työtä, mutta hän auttoi suvun rikkauksien säilyttämisessä.
Bielsko-Białan voivodikunta
250px|oikea|pienoiskuva|Bielsko-Białan voivodikunnan sijainti Puolan kartalla. Bielsko-Białan voivodikunta oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Bielsko-Biała. Bielsko-Białan voivodikunnan alue jaettiin vuoden 1999 hallintouudistuksessa nykyisille Sleesian ja Vähä-Puolan voivodikunnille.
Karhulan Rateko
Karhulan Rateko oli Karhulan kauppalassa toiminut lentopalloseura. Seura voitti miesten lentopallossa kaksi suomenmestaruutta, yhden Cup-mestaruuden ja saavutti SM-sarjassa yhteensä viisi mitalisijaa.
Rateko sai taloudellisissa vaikeuksissa olleen Karhulan Karton paikan pääsarjassa kaudeksi 1968–1969. Seuran sponsorina toimi liikkeenharjoittaja Veikko Rantamon yhtiö Rateko Oy (rautaa, terästä ja koneita). Rateko valmisti Karhulassa auton- ja junanpesukoneita sekä tarjosi asennuspalveluita.
Seurassa pelasi Suomen lentopallomaajoukkueen pelaajista Raimo Koskinen ja Risto Palonen, jotka tulivat seuraan Tampereelta, Ossi Pulli Lappeenrannasta sekä Heikki Montonen Helsingistä. Koskinen, Montonen ja Palonen vastasivat pääosin myös joukkueen valmennuksesta. Rateko pelasi kotiottelunsa Helilän koulun salissa, jonne mahtui kohtuudella 250 katselijaa, mutta jossa yleisöä oli parhaimmillaan 800–900.
Seuran viimeinen kausi SM-sarjassa oli 1974–1975, jolloin se sijoittui neljänneksi. Rateko Oy:n konkurssin myötä seura lopetti toimintansa vuonna 1975. Seuran paikan SM-sarjassa sai Karhulan Veikot, jota lähes kaikki pelaajat siirtyivät edustamaan.
Aihtianjärvi
Aihtianjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä keskustaajaman länsipuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 60 hehtaaria, se on 2,2 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvi sijaitsee itä-länsi- suuntaisena kulkevassa kalliomurroksessa sijaitseva järvien ketjussa, jossa ovat esimerkiksi Paarlahti, Ahvenlammi, Hankajärvi ja Pukala. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, jossa on rakennus. Järveen rantaviivan pituus on 5,6 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvellä ei ole kiinteää asutusta, mutta sinne on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Ahtiassa on vuokramökkejä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,5 metriä mpy. Siihen laskee kymmenen metsä- tai suo-ojaa. Ojat toimivat esimerkiksi Ison Tervajärven, Ruokojärven, Iililammin, Harakkajärven ja Nokilammin laskuojina. Järven oma pari kilometriä pitkä laskuoja lähtee pohjoisrannasta Pehkusuon lahdelta ja se yhtyy pohjoisessa Myllykylässä Taipaleenjokeen, joka laskee Nihuanjärveen.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa ainoa kiinteä asutus oli Ahtian tila. Järvi oli metsäjärvi. Saaressa on itäpäässä oli rakennuksia. Vuoteen 1977 mennessä rannoille oli rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa.
Jugoslavianvinttikoira
Jugoslavianvinttikoira (starohrvatski hrt) on bosnialais-kroatialainen koirarotu. Se on nykyisin lähes sukupuuttoon kuollut ja erään arvion mukaan maailmassa olisi jäljellä enää 10–20 yksilöä. Näin ollen sitä voidaan pitää kenties kaikkein harvinaisimpana elossa olevana koirarotuna. FCI ei ole tunnustanut sitä.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu metsästää kaikenlaista balkanilaista riistaa.
Alkuperä
Jugoslavian tasavallan aikaan rotu kuoli lähes sukupuuttoon, ja sen status on vaarantunut johtuen risteytyksistä greyhoundin sekä muiden rotujen kanssa. Vuonna 1993 Zagrebin yliopiston professori Maria Bauer yritti elvyttää rodun, mutta huonoin tuloksin. Sen olemassaolo pystyttiin kuitenkin todistamaan vielä vuonna 2008, vaikkakin nykyisin arvioidaan olevan olemassa enää noin 20 yksilöä.
Espanjan ympäriajo 2016
Espanjan ympäriajo 2016 oli järjestyksessään 71. Espanjan ympäriajo. Se alkoi 20. elokuuta Ourensesta ja päättyi Madridiin 11. syyskuuta 2016. Ympäriajo sisälsi 21 etappia, joiden yhteispituus oli 3 315,4 kilometriä.
Nairo Quintana voitti kilpailun minuutin ja 23 sekunnin erolla Chris Froomeen, Esteban Chaves sijoittui kolmanneksi. Pistekilpailun voitti Fabio Felline, mäkikirikilpailun Omar Fraile, yhdistelmäkilpailun Nairo Quintana ja joukkuekilpailun BMC Racing Team.
Myllyjärvi (Orivesi, Onnistaipale)
Myllyjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Onnistaipaleen kylän lähellä sijaitseva järvi.
ACB
ACB tarkoittaa seuraavia asioita:
Myllyjärvi (Orivesi, Onnistaipale)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 89,3 metriä mpy. Järven läpi virtaa Taipaljoki ja siihen tulee ympäröivistä metsistä ja pelloilta kuivatusojia. Yksi ojista on Jouttioja, joka on Jouttijärven laskuoja, ja toinen on Petäjäoja, joka on Petäjäjärven ja Kalattoman laskuoja. Taipaleenjoki tulee Isosta Naarajärvestä ja Pikkuisesta Naarajärvestä yli kilometrin päästä. Laskujoki on myös Taipaleenjoki, joka laskee alle kolmen kilometrin päässä Nihuanjärveen Kooninjoen suun viereen.
Raivo Nõmmik
Raivo Nõmmik on virolainen jalkapalloilija. Hän on pelannut maansa joukkueista ainakin JK Tallinna Kalevissa ja JK Viljandi Tulevikissa ja Suomessa Myllykosken Pallossa. Ensimmäisen kerran maaottelussa Raivo Nõmmik voitti vuonna 1995, kun hänen maansa Viro pelasi naapurimaataan Latviaa vastaan.
Myllyjärvi (Orivesi, Onnistaipale)
Vesistösuhteet
Järven läpivirtaukset selviävät virtaamista. Järven keskivirtaama (MQ) on 0,8 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) eli 800 litraa sekunnissa. Ylikeskivirtaama (MHQ) on laskennallisesti noin 5,8 m³/s ja alikeskivirtaama (MNQ) 0,12 m³/s.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa oli järven ympäristössä nykyistä enemmän peltomaata. Saari oli silloin kokonaan viljelty ja luoteisrannalla oli enemmän peltomaata. Myös yläjuoksulla Myllykylässä oli enemmän peltopalstoja. Myllysaaren lounaiskärjen nimi on Patasaari, vaikka järvellä on vain yksi saari. Tuollainen nimi viittaa järvenlaskuun menneiltä ajoilta ja joka olisi yhdistänyt kaksi saarta toisiinsa. Samanlainen viite on luusuassa oleva rantatörmä, joka sijaitsee kaukana järven nykyrannasta. Dokumentteja järvenlaskusta ei kuitenkaan ole löytynyt. Järvenrannat Hörtsänän puolella kuuluvat valtakunnallisesti arvokkaihin rakennettuihin ympäristöihin.
Nazanin Zaghari-Ratcliffe
thumb|right|Nazanin Zaghari-Ratcliffe
Nazanin Zaghari-Ratcliffe (s. 26. joulukuuta 1978) on brittiläis-iranilainen nainen, joka vangittiin Iranissa vakoilusyytteiden nojalla. Hän on kiistänyt syyllisyytensä täysin, ja myös Ison-Britannian hallinto pitää häntä syyttömänä.
Vankeus
Zaghari-Ratcliffe pidätettiin Teheranin lentoasemalla huhtikuussa 2016 hänen ollessaan palaamassa kotiin Lontooseen. Hän oli käynyt Iranissa asuvan perheensä luona silloin 22 kuukauden ikäisen tyttärensä Gabriellan kanssa. Iranin hallitus syytti häntä kuitenkin työskentelystä hallintoa vastaan toimivien organisaatioiden kanssa, ja hänet tuomittiin viiden vuoden vankeusrangaistukseen. Zaghari-Ratcliffen vanhemmat ottivat Gabriella-tyttären huostaansa. Ulkoministeri Boris Johnson tuomitsi Iranin toiminnan, mutta lisäsi Zaghari-Ratcliffen olleen opettamassa ihmisille journalismia, minkä tämän mies ja työnantajat sekä brittiparlamentaarikko Tulip Siddiq kiistivät. Johnsonin kommenttia pidettiin Iranissa lisätodisteena siitä, että Zaghari-Ratcliffe oli osallistunut hallinnon vastaisen propagandan tekemiseen. Teheranin valtakunnansyyttäjä kertoi, että Zaghari-Ratcliffe oli vangittu, koska oli johtanut farsinkielisen BBC:n nettikurssia, jonka tarkoitus oli värvätä ja kouluttaa ihmisiä levittämään Iranin vastaista propagandaa. Iran kohteli Zaghari-Ratcliffea vain iranilaisena, koska ei tunnusta kaksoiskansalaisuutta.
Zaghari-Ratcliffe vietiin heinäkuussa 2019 jälleen sairaalaan psykiatriselle osastolle. Hän oli tätä ennen ryhtynyt nälkälakkoon. Tammikuussa 2020 Zaghari-Ratcliffen kerrottiin taas saaneen paniikkikohtauksia Qassem Suleimanin surman jälkeen.
Koronavirusepidemia
29. helmikuuta 2020 ilmoitettiin, että Zaghari-Ratcliffe uskoi sairastuneensa Evinin vankilassa vuosien 2019–2020 koronavirusepidemiassa. Hän oli ollut sairaana koko viikon ja kuvannut oireitaan taudinkuvaan sopiviksi. Ihmisoikeusjärjestöt olivat ilmaisseet huolen epidemian mahdollisesta osumisesta myös vankilapopulaation kohdalle. Brittidiplomaattien mukaan Zaghari-Ratcliffea ei testattu eikä hänen luokseen päästetty terveysammattilaisia. Iran kuitenkin vapautti tilapäisesti 54 000 vankia estääkseen viruksen leviämisen ahtaissa vankilaoloissa, ja brittiparlamentaarikko Tulip Siddiqin mukaan Iranin suurlähettiläs oli kertonut, että myös Zaghari-Ratcliffe saatettaisiin tilapäisesti vapauttaa. Suurlähettiläs Hamid Baeidinejadin mukaan kyse oli kuitenkin vain tulkinnasta. Iranilaisen uutisraportin mukaan todellisuudessa vapautui naisten oikeuksien puolestapuhuja Hengameh Shahidi, joka oli ollut Zaghari-Ratcliffen sellitoverina. Iranin mukaan Zaghari-Ratcliffen terveydentila oli hyvä eikä hän ollut saanut tartuntaa.
IFK Mariehamn
Idrottsföreningen Kamraterna Mariehamn eli IFK Mariehamn on vuonna 1919 perustettu maarianhaminalainen urheiluseura, jonka miesten jalkapallojoukkue pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa.