cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oleksandr Dovženko
Ura
Dovženkon seuraava ohjaustyö Aerograd sijoittui kaukoitään ja elokuvan sankari on sisällissodan veteraani, jonka tehtävänä on jäljittää japanilaisia soluttautujia. Kun Dovženko sai Lenin-palkinnon vuonna 1935, Stalin kehotti häntä tekemään elokuvan Ukrainan sisällissodan myyttisestä sankarista, puna-armeijan komentajasta Nikolai Štšorsista. Punaisen lipun alla valmistui vuonna 1939.
Dovženko aloitti viimeisen elokuvansa käsikirjoituksen vuonna 1951. Runoelma merestä kertoo ihmisitä, joiden kodin tuhoaa Dnepr-joen varrelle rakennettu vesivoimalalaitos. Dovženko kuoli kesken elokuvan teon ja hänen vaimonsa Julija Solntseva saattoi elokuvan loppuun. Solntseva ohjasi myös Liekehtivän taivaan alla, joka perustuu Dovženkon kansallismieliseen käsikirjoitukseen, joka kiellettiin.
Tuotanto
thumb|200px|Oleksandr Dovženko sekä elokuvat [[Maa (elokuva)|Maa ja Liekehtivän taivaan alla ukrainalaisissa postimerkeissä]]
Noël Mamère
thumb|right|Noël Mamère Noël Mamère (s. 25. joulukuuta 1948) on ranskalainen vihreä poliitikko. Hän oli vuonna 2002 presidenttiehdokkaana, mutta sai vain 5,25 % äänistä.
Mamère oli merkittävässä asemassa Génération Écologie -puolueessa ennen joutumistaan erotetuksi vuonna 1994. Hän perusti oman puolueensa Convergences écologie solidaritén, joka kuitenkin liitettiin Les Vertsiin vuonna 1998.
Intrépido (D38)
Intrépido (runkonumero D38) oli Espanjan laivaston vuonna 1961 vesillelaskettu Audaz-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin 14. heinäkuuta 1945. Alus laskettiin vesille 15. helmikuuta 1961 ja otettiin palvelukseen 25. maaliskuuta 1965.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1982.
Ahmad ibn an-Naqib al-Misri
pienoiskuva Ahmad ibn an-Naqib al-Misri eli "egyptiläinen" (1302–1368) oli merkittävä islamilainen uskonoppinut, joka tunnetaan šariaa koskevasta teoksesta Reliance of the Traveller and Tools of the Worshipper (arab. umdat al salik wa uddat al-nasik).
Elämä
Al-Misrin isä oli Turkissa orjaksi otettu kristitty, joka kääntyi islamiin ja palveli muslimiprinssiä, joka vapautti hänet. Al-Misri syntyi Kairossa 1302 ja sai oppia useilta islamilaisten tieteiden tuntijoilta. Hän osasi ulkoa Koraanin kaikilla seitsemällä kanonisella lukutavalla ja alkoi kaksikymmenvuotiaana opiskella pyhää lakia. Al-Misri saavutti mestaruuden Koraanin resitoinnissa, shafi'i -koulukunnan laintulkinnassa, Koraanin eksegeesissä, islaminuskossa, arabian kielessä ja sufismissa; hän muisti runsaasti haditheja ja työskenteli Abu Ishaq Shirazin teoksen al-muhadhdhab ja al-Nawawin Minhaj al-talib -teoksen parissa.
Al-Misri ei koskaan antanut fatwoja eikä pitänyt hallussaan uskonnollisen tuomarin (qadi) virkaa, vaan omistautui palvelemaan Jumalaa ja opettamaan pienessä opiskelijoistaan koostuvassa piirissä. Ne, jotka tunsivat hänet, kuvasivat häntä oppineeksi, nöyräksi, hiljaiseksi, arvostetuksi, älykkääksi, kohteliaaksi, jumalaapelkääväksi ja askeettiseksi. Vaikka hän oli uskonnonharjoituksessa ehdoton, hänellä oli hyvä huumorintaju ja taito kertoa hauskoja anekdootteja. Isänsä tavoin hartaana suufilaisena hän teki useita pyhiinvaelluksia ja vietti paljon aikaa lähellä Kaabaa.
Al-Misri kuoli Kairossa ruttoon 1368 ramadan-kuussa 67-vuotiaana.
Umdat al-salik
Shirazin ja al-Nawawin vaikutus näkyy al-Misrin tunnetuimmassa teoksessa "Vaeltajan tuki ja Jumalanpalvojan työkalut" (Umdat al salik wa uddat al-nasik). Teos seuraa Shirazin jäsennystä teoksessa al-muhadhdhab ja al-Nawawin johtopäätöksiä teoksissa Minhaj al-talib ja al-Majmu: sharh al-muhadhdhab. Al-Misri vältti hämärää teologisointia ja kirjoitti käytännöllisistä asioista esittäen koulukuntansa parhaat tulkinnat. Al-Misri kirjoittaa, että teos on yhteenveto imaami Shafi'in madhabin opeista imaamien al-Rafi ja al-Nawawi mukaisesti siten, että näiden ollessa eri mieltä annetaan ensin Nawawin näkemys. Teos on olennaisimmillaan niiden johtopäätösten tiivistelmä, jotka löytyvät Nawawin kirjasta al-Majmu, mistä lukija löytää Koraaniin ja haditheihin  nojaavat tarkemmat perustelut.
Al-Misrin kirja on saanut paljon huomiota osakseen nykyaikana sen jälkeen, kun Nuh Ha Mim Keller käänsi sen 1900-luvulla tehdyin kommentaarein varustettuna englanniksi. Kairon Al-Azhar -yliopisto on antanut sille sertifikaatin, jonka mukaan "käännös vastaa arabialaista alkuperäistekstiä sekä ortodoksisen sunniyhteisön käytäntöjä ja oppia".
Yli 600 sivua sisältävä teos kattaa kirjassa luvut D–O. Se jakautuu seuraaviin osiin:
Bahamanturpiaali
Bahamanturpiaali (Icterus northropi) on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Bahamalta. Aiemmin sitä pidettiin hispaniolanturpiaalin (Icterus dominicenis) alalajina.
Robert Holbrook Smith
Smith vaati uusia anonyymejä alkoholisteja omistamaan elämänsä Kristukselle, kuten hän ja Wilson olivat tehneet. Wilson nimitti Smithiä "kaikkien kahdentoista askeleen ohjelmaa noudattavien ruhtinaaksi".
Bahamanturpiaali
Koko ja ulkonäkö
Bahamanturpiaali voi kasvaa 20–22 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Bahamanturpiaalikoiras on musta päästään, rinnastaan ja selästään ja selässä on vihertävä tai ruskehtava vivahde. Siipien olkapäät, yläperä ja vatsa ovat väriltään keltaiset. Naaras muistuttaa muuten koiraslintua, mutta on ruskehtavampi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Bahamanturpiaalia tavataan vain Androsin saarelta Bahamalta. Aiemmin lintu on elänyt myös Abacolla. Lajin elinympäristöä ovat kookospalmumetsät, mutta sitä tavataan myös pihoista, puutarhoista, mäntymetsistä ja metsien reunamailta. Bahamanturpiaali liikkuu pareittain ja sen ravintoa ovat hyönteiset, hedelmät ja kuikkien mesi. Bahamanturpiaali pesii touko-kesäkuussa. Pesä rakennetaan palmu- tai mäntymetsiin ja naaras munii 3 sinertävää munaa.
K. N. Rantakari
Kaarle Nestor (K. N.) Rantakari (vuoteen 1896 Grönqvist; 21. tammikuuta 1877 Loimaa – 26. heinäkuuta 1948 Orivesi) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Hän oli merkittävä suomalaisen politiikan taustavaikuttaja 1905–1917 ja uudelleen 1930-luvun alussa.
Ura
Rantakarin vanhemmat olivat ratamestari Kaarle Kustaa Grönqvist ja Eeva-Liisa Koivisto. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1897 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1910. Rantakari toimi päätoimittajana useissa eri maakuntalehdissä vuosina 1901–1905 ja oli Suomalaisen puolueen puoluesihteerinä vuosina 1905–1911. Rantakari oli käytännönläheinen organisaattori ja pyrki luomaan Suomalaisesta puolueesta kansallismielisen massapuolueen.
Vuosina 1911–1916 Rantakari oli Turussa ilmestyvän Uusi Aura -sanomalehden päätoimittajana ja onnistui nostamaan lehden levikkiä huomattavasti. Rantakari ajoi myös suomenkielisen yliopiston perustamista Turkuun, mikä toteutuikin Suomen itsenäistymisen jälkeen. Turussa ollessaan hänet valittiin Turun kaupunginvaltuustoon.
Vuonna 1916 Rantakari valittiin eduskuntaan Suomalaisen puolueen edustajana ja samana vuonna hän siirtyi Turusta Viipuriin Savo-Karjalan Osakepankin pääjohtajaksi. Suomen sisällissodan lopussa Rantakari toimi Viipurin poliisimestarina ja esti kaupungin juutalaisväestön joukkoteloitukset Viipurin puhdistusten yhteydessä. Sodan jälkeen hän toimi Suomen ja Venäjän rajamaan komendanttina 1918–1919. Vuonna 1924 Rantakari erotettiin Savo-Karjalan Osakepankin pääjohtajan virasta sen jälkeen kun pankki oli kärsinyt miljoonien markkojen luottotappiot ja hän eli syrjässä julkisesta elämästä koko 1920-luvun lopun terveydellisten ongelmien takia. Viipurissa ollessaan hänet valittiin kokoomuksen edustajan Viipurin kaupunginvaltuustoon.
Rantakari teki paluun politiikkaan presidentti P. E. Svinhufvudin kaudella erityisesti T. M. Kivimäen hallituksen taustavoimana. Hän oli ulkoministeriön sanomalehtiosaston palveluksessa vuosina 1932–1939. Skandinaavista suuntausta kannattanut Rantakari vastusti 1930-luvun alussa oikeistoradikalismia ja Lapuan liikettä ja hänet karkotettiin Kokoomuksesta tämän vuoksi 1932. Vuonna 1936 Rantakari valittiin Kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäseneksi J. K. Paasikiven painostuksen ansiosta, mutta jatkossa hänelle ei enää ollut politiikassa sellaista vaikuttajan roolia kuin vielä 1930-luvun alkupuolella. Rantakari toimi kuitenkin taustavaikuttajana laajojen suhteidensa ja hyvien tietolähteittensä ansiosta. Esimerkiksi Etsivän keskuspoliisin päällikkö Esko Riekki informoi Rantakaria säännöllisesti.
1930-luvun loppupuolella Rantakari kannatti saksalaismielistä politiikkaa ja pyrki lisäämään Saksan vaikutusvaltaa Suomessa. Rantakari avusti muun muassa Saksan pyrkimystä saada laivastotukikohta Petsamosta. Hänet kutsuttiin Hitlerin 50-vuotissyntymäpäiville Berliiniin vuonna 1939. Vuoden 1939 jälkeen Rantakari toimi vapaana toimittajana ja Saksan lähetystön tiedottajana.
Hän toimi myös 1937 perustetun Suomen Saunaseuran johtokunnassa.
Rantakari oli kahdesti naimisissa: 1910–1931 Liisa Maria Danielson-Kalmarin (1883–1931) kanssa ja 1940–1948 Liisa Kyllikki Karjalaisen (1912–1995) kanssa.
Samuli Saarni
Samuli Saarni (s. 30. kesäkuuta 1973, Turku) on suomalainen lääkäri ja terveydenhuollon johtaja.
Koulutus ja työura
Koulutukseltaan Saarni on lääketieteen tohtori ja filosofian tohtori, valtiotieteiden maisteri, terveydenhuollon ja psykiatrian erikoislääkäri, psykoterapeutti ja eMBA. Hän on Helsingin yliopiston sosiaalipsykiatrian dosentti ja Turun yliopiston terveydenhuollon etiikan dosentti.
Opiskeluajoistaan alkaen Saarni on toiminut eri lääkärijärjestöissä, mm. Suomen Medisiinariliiton puheenjohtajana, Nuorten Lääkärien Yhdistyksen varapuheenjohtajana, Duodecim Seuran valtuuskunnassa sekä Suomen Lääkäriliiton puheenjohtajana. Hän on myös Jalmari ja Rauha Ahokkaan Säätiön hallituksen puheenjohtaja.
Saarni on toiminut tutkijana Kansanterveyslaitoksella (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos). Hän on väitellyt lääketieteestä Helsingin yliopistossa vuonna 2008 ja etiikasta Turun yliopistossa vuonna 2010. Hän on suorittanut terveydenhuollon erikoislääkärin tutkinnon.
Saarni erikoistui psykiatriaan ja toimi erilaisissa esimiestehtävissä HUS Psykiatriassa vuosina 2008–2013. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin johtajaylilääkärinä Saarni toimi vuosina 2013–2017. Hänen aikanaan sairaanhoitopiiri organisoitiin uudelleen ns. yksi sairaala -mallin mukaiseksi.
Palattuaan Helsinkiin Saarni toimi OP-ryhmän terveys- ja hyvinvointiliiketoiminnan johtajana sekä Pohjola Terveys Oy:n toimitusjohtajana vuosina 2017–2018. Tuona aikana Pohjola Terveys avasi uudet sairaalat Ouluun, Kuopioon ja Turkuun sekä laajensi vahvasti lääkäriasema- ja työterveysliiketoimintaansa. OP muutti strategiaansa uuden pääjohtajan Timo Ritakallion myötä vuonna 2018, luopui terveyspalveluiden laajentamisesta lääkäriasemaketjuksi ja myi työterveyshuollon palvelut Mehiläiselle.
Saarni on toiminut ylimmän johdon valmentajana ja terveydenhuollon konsulttina vuodesta 2018 lähtien.
Vuonna 2020 Saarni oli käynnistämässä Terapiat etulinjaan – toimintamallin kehittämistä ja on toiminut hankkeen johtajana sen alusta asti. Terapiat etulinjaan – on osana sote-uudistusta rakennettu toimintamalli ja palvelukokonaisuus, jonka tavoite on turvata nopea ja yhdenvertainen pääsy vaikuttaviin mielenterveyspalveluihin. Toimintamalliin kuuluu mm. porrastettu hoitomalli, kansallinen terapiakoulutusjärjestelmä, kattavat omahoitopalvelut, laaja digitaalisten mielenterveyspalveluiden valikoima sekä kansalliset ja alueelliset yhteiskehittämisrakenteet. Toimintamalli on saanut vuoden vaikuttavuusteko – palkinnon ja Saarni nimettiin vuoden 2022 kehittäjäpsykiatriksi.
Tutkimustyö sekä eettinen ja terveyspoliittinen vaikuttaminen
Saarni on tutkinut erityisesti terveydenhuollon vaikuttavuuden mittaamista laatupainotteisilla elinvuosilla sekä sitä, miten vaikuttavuus ja eettiset arvokysymykset voidaan yhdistää terveydenhuollon päätöksenteossa. Sosiaali- ja terveysministeriölle Saarni on laatinut kattavan selvityksen vaikuttavuuden huomioimisesta hyvinvointialuerakenteessa.
Johannes Khrysostomos
Pyhä Johannes Khrysostomos (, n. 347 Antiokia, Vähä-Aasia – 14. syyskuuta 407 Comana Pontica) oli munkki, saarnaaja ja pappi, josta tuli lopulta arkkipiispa ja Konstantinopolin patriarkka. Häntä on kutsuttu suurimmaksi kreikkalaisista kirkkoisistä ja saarnojensa takia kultasuuksi. Johannes Khrysostomosta kuvataan ampiaisilla, kyyhkysellä ja kynällä, ja hän on seuraavien aiheiden suojeluspyhimys: epileptikot, puhujat, luennoitsijat, Italian Asola, Konstantinopoli ja Turkin Istanbul. Khrysostomos julistettiin kirkonopettajaksi vuonna 451. Hänen reliikkejään säilytetään nykyisin Istanbulin Pyhän Gregorioksen patriarkaalisessa katedraalissa.
Samuli Saarni
Tutkimustyö sekä eettinen ja terveyspoliittinen vaikuttaminen
Saarni on päätoimittanut Lääkärin etiikka -kirjan 6. ja 7. painokset sekä toiminut Lääkäriliiton eettisen neuvottelukunnan puheenjohtajana ja lääkärien eettisen foorumin asiamiehenä. Saarni on kirjoittanut ja luennoinut laajasti terveydenhuollon etiikkaan, vaikuttavuuteen ja terveyspolitiikkaan liittyvistä aiheista. Lääkäriliiton puheenjohtajana Saarni korosti mm. lääkärien vastuuta terveydenhuollon kestävästä kehityksestä, ajoi hoitotakuun laajentamista perusterveydenhuoltoon ja kannatti terapiatakuun säätämistä.
Johannes Khrysostomos
Lapsuus ja nuoruus sekä erämaavuodet
Johannes syntyi noin vuonna 347 Antiokiassa Secundus-nimiselle roomalaiselle upseeri-isälle sekä tämän Anthusa-nimiselle vaimolle. Johanneksen isä kuoli varhain, ja Anthusa jäi vain 20-vuotiaana Johanneksen ja tämän vanhemman siskon yksinhuoltajaksi. Anthusa ei mennyt uusiin naimisiin, vaan onnistui järjestämään lapsilleen korkeatasoisen koulutuksen. Johanneksesta odotettiin lakimiestä, ja hän opiskeli puhetaitoa kuuluisan pakanareettori Libanioksen opissa. Libanios arvosti tätä, ja totesi: ”Jos kristityt eivät olisi varastaneet häntä meiltä”. Johannes aloitti lakimiehen uran ja kävi myös innokkaasti teatterissa.
Samuli Saarni
Tutkimustyö sekä eettinen ja terveyspoliittinen vaikuttaminen
Saarni on toiminut terveydenhuollon palveluvalikoimaneuvoston jäsenenä ja esittänyt vuosia Suomeen sellaista priorisointilainsäädäntöä, joka mahdollistaisi avoimet ja perustellut priorisointipäätökset. Sittemmin Saarni on arvioinut nykyisen priorisointilainsäädännön olevan ”umpikujassa”. Vuosina 2022-23 Saarni toteutti Sosiaali- ja terveysministeriölle laajan selvityksen siitä, miten terveydenhuollon sisältöohjaus tulisi hyvinvointialuemallissa toteuttaa, jotta toiminnan vaikuttavuus lisääntyisi ja priorisointi mahdollistuisi.
Johannes Khrysostomos
Lapsuus ja nuoruus sekä erämaavuodet
Noin 20 vuoden ikäisenä Johannes alkoi kiinnostua enemmän kristinuskosta, mihin vaikutti erityisesti Meletios Antiokialaisen kohtaaminen. Johannes otti kasteen parin vuoden katekumeenikauden jälkeen, ja Meletios vihki hänet lukijaksi vuonna 371. Johannes meni äitinsä vastustuksesta huolimatta Antiokian lähellä toimineeseen asketerioniin, raamattukoulun kaltaiseen luostariyhteisöön. Tätä asketerionia johti Diodoros Tarsolainen, jota voidaan pitää antiokialaisen raamatuntulkintakoulukunnan isänä. Tällä oli suuri vaikutus Johannekseen sekä hänen kilvoittelijatovereihinsa, Maksimos Seleukialaiseen ja Teodoros Mopsuestialaiseen.
Johannes opiskeli tiiviisti Raamattua, teki käsitöitä ja harjoitti rukoussääntöä. Kun Anthusa-äiti oli kuollut, Johannes siirtyi Antiokian eteläpuolisiin erakkoyhteisöihin, mistä hän neljän vuoden jälkeen siirtyi kilvoittelemaan täysin erakkona. Johannes kirjoitti myös tänä aikana joitakin teoksia, kuten Luostarielämän vastustajia vastaan. Paasto, valvominen ja erämaan kylmät yöt kuitenkin vahingoittivat hänen terveyttään niin, että hän joutui vetäytymään erakkoelämästä ja palaamaan maailmaan toimien lukijana kirkossa.
Samuli Saarni
Yksityiselämä
Saarni on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta. Hän on väitellyt Helsingin yliopistossa samana päivänä kuin puolisonsa.
Johannes Khrysostomos
Diakonina ja pappina
Vuonna 381 arkkipiispa Meletios vihki 33-vuotiaan lukija Johanneksen diakoniksi, ja hän palveli Antiokiassa viisi vuotta jumalanpalveluksissa ja köyhien ja sairaiden palvelemisessa. Johannesta ahdisti, miten 3000 köyhän elämä riippui kirkon avusta, kun rikkaat eivät piitanneet näistä ollenkaan. Johanneksen teos Pappeudesta sijoittuu tähän ajanjaksoon.
Meletioksen seuraaja Flavianos vihki Johanneksen papiksi vuonna 386. Vanha ja heikko Flavianos antoi Johanneksen tehtäväksi saarnata. Johannes saarnasi joka sunnuntai liturgiassa sekä usein lauantai-illan viligiassa ja Suuren paaston aikaan joka päivä. Johannes sai tänä aikana lisänimen Kultasuu. Johannesta on pidetty koko kirkon kaikkien aikojen parhaana julistajana. 21 homilian saarnakokoelma Patsaista sijoittuu tähän kauteen kuten suurin osa hänen Raamattua käsittelevistä teoksista.
Konstantinopolin arkkipiispana
Kun Konstantinopolin arkkipiispa Nektarios kuoli vuonna 379, hänen seuraajastaan syntyi Konstantinopolissa valtataistelu. Tästä syystä keisari Arcadius päätti neuvonantajansa, eunukki Eutropioksen ohjeesta kutsua Konstantinopolin arkkipiispaksi Johanneksen, eikä ennakkosuosikkia, Aleksandrian vallanhimoista arkkipiispaa Teofilosta. Keisarin sotilaat toivat Johanneksen Konstantinopoliin, jossa arkkipiispa Teofilos vihki hänet useiden muiden piispojen kanssa Konstantinopolin arkkipiispaksi 26. helmikuuta 398.
Vastavihitty piispa kohtasi useita haasteita. Nektarioksen aikana Konstantinopolin kirkossa esiintyi välinpitämättömyyttä, ja yläluokan yltäkylläistä elämää pidettiin tavoiteltavana. Johannes puhui myös Konstantinopolin areiolaisia vastaan. Myös papiston seassa oli rappiota. Ensi töikseen Johannes lopetti yläluokalle tarkoitettujen piispallisten kutsujen järjestämisen, eikä suostunut osallistumaan vastaaviin tilaisuuksiin. Johannes möi edeltäjilleen kerääntyneet juhlapuvut ja taide-esineet ja rakennutti säästyneillä varoilla köyhille tarkoitetun sairaalan jo ensimmäisenä piispavuotenaan, vaatien saarnoissaan myös maallikkojen antavan almuja köyhille. Johannes erotti kirkon sääntöjä rikkoneita papiston jäseniä, ja vihki uusia, kuten esimerkiksi Cassianus Roomalaisen diakoniksi. Krysostomoksen aikana kiellettiin areiolaisten ristisaatot ja jumalanpalvelukset kaupungissa. Näistä useat olivat gootteja, ja Johannes vastuuta tuntien saarnasi heille gootin kielen tulkin välityksellä. Johannes lähetti myös lähetyssaarnaajia Tonavan alueelle goottien ja skyyttien luo, kuten myös Beirutin eteläpuolisille alueille, missä Baalin ja Atargatiksen palvojia kääntyi kristinuskoon.
Karkotus ja kuolema
thumb|upright|Johannes Krysostomos kohtaa keisarinna [[Aelia Eudoksia|Eudoksian. Jean-Paul Laurensin antiklerikalistinen maalaus vuodelta 1893.]] Keisari erotti hänet virasta useita kertoja. Hänet karkotettiin vuonna 404 valtakunnan itäosiin Cucusukseen (nykyinen Göksun Turkissa) ja määrättiin vuonna 407 siirtymään Pitsundaan Mustanmeren rannalle, jonne matkalla hän kuoli.
Kirjallinen tuotanto
Johanneksen kirjallinen tuotanto oli erittäin laaja. Häneltä on säilynyt opetuspuheita useista Raamatun kirjoista, oraatioita, kirjeitä, teos pappeudesta, katekeesejä sekä useita muita teoksia. Patrologia Graecan niteisiin 47–64 on koottu Johanneksen säilyneet teokset.
Hän laati 17 tutkielmaa, yli 700 saarnaa, Matteuksen ja Paavalin kommentaareja sekä 241 kirjettä.
Muisto
Hänet tunnetaan muun muassa hänen nimeään kantavasta ortodoksisen kirkon liturgiasta, jälkeen jääneistä useista saarnoistaan ja kirjeistään.
Muun muassa W. A. Mozart on nimetty Johannes Khrysostomoksen mukaan (koko nimi Joannes Chrysostomos Wolfgangus Theophilus Mozart).
Pyhää Khrysostomosta lainataan pyhän Tuomas Akvinolaisen laatimassa Raamatun kommentaarissa Catena Aurea.
Pyhimystä on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
Pyhä Khrysostomos tunnetaan latinankielisestä rukouksesta ”Oratio Sancti Ioannis Chrysostomi” ja hänet mainitaan Kaikkien pyhien litaniassa.
Khrysostomoksen muistopäivää vietetään 13. syyskuuta, 14. syyskuuta, 13. marraskuuta, 27. tammikuuta ja 30. tammikuuta.
Pyhäköt
Pyhällä Johannes Khrysostomoksella on seuraavia pyhäkköjä maailmalla:
HMS John Dunn
HMS John Dunn oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari. Valmistuessaan alus varustettiin vesikuuntelulaitteilla.
Palvelus
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Brightlingsean satamassa. Alus pelasti 25. maaliskuuta päällikkönään L. McGrath) merihätään joutuneen höyrytroolarin sekä hinasi sen Fenitiin. Seuraavana vuonna alus myytiin uudelleen kauppalaivastolle, jolloin sen nimeksi tuli SS Florence Brierley. Omistajaksi kirjattiin fleetwoodilainen yritys New Docks ST Company.
Toisen maailmansodan alussa alus pakko-otettiin palvelukseen tammikuussa 1940 nimellä HMS Florence Brierley, minkä jälkeen se muutettiin puominvalvonta-alukseksi. Sodan aikana laivasto lunasti aluksen. Elokuussa 1946 alus myytiin siviilikäyttöön.
Olli Mustonen
Ura
Mustonen herätti suurta huomiota jo 12-vuotiaana lahjakkuutena opiskellessaan Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa. Vuonna 1982 hän sijoittui Maj Lind -pianokilpailussa jaetulle toiselle sijalle. Kaksi vuotta myöhemmin hän menestyi Genevessä EBU:n nuorten solistien kilpailussa.
Vuonna 1986 hän suoritti Lontoon-debyyttinsä ja esitti Maurice Ravelin G-duuri-pianokonserton. Kriitikko Michael Kennedy arvioi, että konsertto "sai loistoa ja tuoreutta hänen sekoittaessaan toisiinsa vastustamattomalla tavalla briljanssin, runouden ja mahtailun". Mustonen alkoi esiintyä kansainvälisillä estradeilla Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Aasiassa niin orkesterisolistina, kamarimuusikkona kuin soolopianistinakin. Kun kriitikko Seppo Heikinheimo arvosteli Mustosen soittoa jyrkin sanakääntein, Mustonen boikotoi Helsinkiä eikä esiintynyt kaupungissa vuosina 1990–1996. Helsingin Sanomien toinen musiikkiarvostelija Veijo Murtomäki puolestaan kehui Mustosta vuonna 1996 ”häkellyttäväksi huimapääksi” ja tämän soittotyyliä jopa nerokkaaksi.
Mustosen laajaan diskografiaan sisältyy useita Beethoven- ja Šostakovitš-levytyksiä, ja hän on kantaesittänyt muun muassa ystävänsä Rodion Štšedrinin viidennen pianokonserton (1999). Pianistiesikuvikseen Mustonen on maininnut sellaisia taiteilijoita kuin Josef Lhévinnen, Sergei Rahmaninovin, Joseph Hoffmanin, Arthur Rubinsteinin ja Vladimir Horowitzin.
Mustonen esiintyy myös kapellimestarina. Hän debytoi Lahden kaupunginorkesterin konsertissa vuonna 1991 ja esiintyi samalla Beethovenin 1. pianokonserton solistina. Hän on tehnyt useita levytyksiä myös kapellimestarina.
Mustonen toimi Turun musiikkijuhlien taiteellisena johtajana kaksi vuotta (1990–1992). Hän perusti Helsingin Festivaaliorkesterin ja on toiminut paitsi sen kapellimestarina myös taiteellisena johtajana (alkaen 2001) sekä Tapiola Sinfoniettan toisena vakinaisena kapellimestarina.
Sävellystuotanto
Mustosen oma sävellystuotanto on laaja. Teosluetteloon kuuluu piano- ja kamarimusiikkia sekä orkesteriteoksia, muun muassa vokaalisinfonia Tuuri (2012).
Mustosen vienankarjalaiseen satuun perustuva musiikkisatu Kolme puuta, kolme poikaa sai kantaesityksensä Kuhmon kamarimusiikkijuhlassa heinäkuussa 2009; Mustonen soitti pianoa, ja sadun kertoi Lasse Pöysti. Sadussa on kehityspsykologinen juonne, joka viittaa poikien siirtymiseen lapsuudesta aikuisuuteen.
Yksityiselämä
Mustosen isä on tilastotieteilijä Seppo Mustonen ja sisar cembalisti Elina Mustonen. Mustosen ensimmäinen puoliso oli pianotaiteilija Raija Kerppo ja toinen puoliso on oboisti Sole Mustonen.
Jolanda de Rover
Jolanda de Rover (s. 10. lokakuuta 1963 Amstelveen, Alankomaat) on alankomaalainen uimari, joka voitti kultaa 200 metrin selkäuinnissa ja saavutti pronssia 100 metrin selkäuinnissa Los Angelesin olympialaisissa 1984. Neljä vuotta myöhemmin Soulin olympialaisissa hän oli 4 × 100 metrin sekauintiviestissä viides ja 200 metrin selkäuinnissa seitsemäs.
EM-kilpailuissa de Rover saavutti vuonna 1981 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa, vuonna 1983 hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä vuonna 1985 pronssia 200 metrin selkäuinnissa. MM-kilpailuissa hän sijoittui vuonna 1982 seitsemänneksi 100 metrin ja kahdeksanneksi 200 metrin selkäuinnissa sekä vuonna 1986 kuudenneksi 200 metrin ja kahdeksanneksi 100 metrin selkäuinnissa. Yhteensä hän voitti 12 Alankomaiden mestaruutta pitkällä radalla vuosina 1980-1987. De Rover vetäytyi uinnista vuoden 1988 olympialaisten jälkeen.
Kultakuume (albumi)
Kultakuume on Kultakuumeen toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990 levymerkillä Amulet.
Kappaleet
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Petri Saarela.
Eduard Tubin
Eduard Tubin (18. kesäkuuta 1905 Torila, Kokora, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. marraskuuta 1982 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän syntyi Kokorassa Kallasten lähellä ja opiskeli Tarton opettajainkoulutuslaitoksessa.
Tubin oli kuuluisan säveltäjän ja pedagogin Heino Ellerin oppilas; hän kävi myös Budapestissä Zoltán Kodályn opissa vuonna 1938. Vuodesta 1926 lähtien hän toimi opettajana Nõossa, lähellä Tarttoa, vuodesta 1930 vuoteen 1944 teatteri Vanemuisen konserttimestarina ja kapellimestarina.
Vuonna 1944 Tubin pakeni Ruotsiin, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Hän työskenteli vuosina 1945–1972 Drottningholmin linnateatterissa sovittajana ja nuotistonhoitajana. Kun Tubin kuoli vuonna 1982, häneltä jäi kesken yhdestoista sinfonia, josta hän oli ehtinyt säveltää vain ensimmäisen osan.
Tubin sai varhaisimpiin sävellyksiinsä, kuten balettiin Kratt (1938–1940), vaikutteita virolaisesta kansanmusiikista.
Matkoja utopiaan
Matkoja utopiaan on vuonna 2002 ilmestynyt kokoomateos, joka sisältää kolme klassista utopiaa: Tommaso Campanellan Aurinkokaupunki (1623), Francis Baconin Uusi Atlantis (1624) ja David Humen Täydellisen valtion idea (1752). Teoksen on kustantanut Vastapaino. Suomentajat ovat Pia Mänttäri, Topi Makkonen, Petri Koikkalainen ja Tuukka Tomperi.
Adam Halkilahti
Halkilahden vanhemmat olivat Matti Jaakonpoika ja Liisa Heikintytär Pakula ja puolisot Johanna Juhantytär Halkilahti, Ulrika Wilhelmina Heikintytär Halkilahti ja Maria Heikintytär Halkilahti. Liedossa syntynyt Halkilahti muutti Paimioon, jossa hän toimi monissa kunnan luottamustehtävissä. Hän oli talonpoikaissäädyssä Piikkiön tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1885. Edellisillä valtiopäivillä Halkilahti oli yksityisen valitusvaliokunnan ja jälkimmäisillä talous- ja lakivaliokunnan jäsen. Vuonna 1872 hän anoi muun muassa suomalaisen oppikoulun perustamista Turkuun ja myös vuonna 1885 hän teki yhdessä muiden kanssa useita suomen kielen käyttöä eri tahoilla koskevia esityksiä. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Paimion edustajana.
Maanviljelysneuvokset Kaarlo Halkilahti ja Reino Halkilahti olivat Adam Halkilahden pojanpoikia.
Nimi muutettu
Nimi muutettu on Absoluuttisen Nollapisteen vuonna 2002 ilmestynyt kuudes studioalbumi. Nimi muutettu on puoliksi konseptialbumi, jonka teemana on riippuvuus. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla yhdeksän, ja se oli yhtyeen ensimmäinen albumilistalle noussut albumi.
Levyn ensimmäinen kappale Pyhä Nynny aloittaa Jumalan suhdetta ihmiseen käsittelevän jatkumon, johon palataan myöhemmissä kappaleissa Liukuovet ja Pyhä Nynny II. Myös muissa kappaleissa on viitteitä riippuvuuteen. Levyllä on myös teemasta irrallisia pop-kappaleita kuten Eräät tulevat juosten ja Irene Kaktus.
Albumin kappale Eräät tulevat juosten pääsi kahdensadan parhaan kappaleen joukkoon YleX:n järjestämässä Kaikkien aikojen kotimainen biisi -äänestyksessä.
Yhtye soittaa albumin kokonaisuudessaan Aawastock-festivaaleilla 9.7.2022.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltäneet Tommi Liimatta ja Aki Lääkkölä sekä sanoittanut Liimatta. Sovitukset Lääkkölä, Otsala, Krutsin ja Eskelinen, paitsi 10 Lääkkölä.
Brujería
Brujería on meksikolainen death metal/grindcore -yhtye.
Agim Çeku
thumb|Agim Çeku 2006 Agim Çeku (s. 29. lokakuuta 1960 Pećin kaupungissa Kosovossa silloisessa Jugoslaviassa) on kosovolainen sotilas ja poliitikko. Hän toimi Kosovon pääministerinä 2006–2008.
Vuonna 2009 Çeku pidätettiin, koska Serbia syytti häntä sotarikoksista Kosovon serbejä vastaan vuosien 1998–1999 sodassa. Hän oli ollut aiemmin kolme kertaa pidätettynä saman pidätysmääräyksen takia.
Relámpago (D39)
Relámpagio (runkonumero D39) oli Espanjan laivaston vuonna 1961 vesillelaskettu Audaz-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin 14. heinäkuuta 1945. Alus laskettiin vesille 26. syyskuuta 1961 ja otettiin palvelukseen 7. heinäkuuta 1965.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1975.
Trinidad ja Tobagon presidentti
Trinidad ja Tobagon presidentti on Trinidad ja Tobagon valtionpäämies. Presidentti valitaan epäsuoralla vaalilla, valitsijamiehet valitaan senaatin ja alahuoneen jäsenistä. Presidenttikauden pituus on viisi vuotta, sama henkilö voidaan valita korkeintaan kahdelle perättäiselle kaudelle.
Trinidad ja Tobago on parlamentaarinen tasavalta, ja presidentin virka on lähinnä seremoniallinen. Presidentti on Trinidad ja Tobagon asevoimien ylipäällikkö ja hyväksyy lakiehdotukset ennen kuin ne vahvistetaan laeiksi. Hän nimittää kansakunnan senaattorit: 16 pääministerin ehdotuksen perusteella, kuusi opposition ehdotuksen perusteella ja yhdeksän oman harkintansa mukaan.
Punainen planeetta (albumi)
Punainen planeetta on Tuomari Nurmion vuonna 1982 julkaistu albumi. Albumi on julkaistu CD:nä vuonna 1988 ja uudelleenmiksattuna monikanava-CD:nä vuonna 2005. Albumilta on julkaistu singlet "Herttua puhuu" / "On aika soittaa sinfonia" sekä "Punainen planeetta" / "Pikku julmuri". Kappaleet 1–4 sekä 7 ovat säveltäneet Tuomari Nurmio ja Ahti Marja-aho, muut kappaleet ovat Nurmion yksin säveltämiä. Kaikki sanoitukset on tehnyt Nurmio. Sovitukset ovat Tuomari Nurmion, Ahti Marja-ahon sekä Antero Jakoilan.
Helsingin Sanomien Markku Fagerlund piti albumia yhtenä vuoden 1982 pakollisista levyhankinnoista: ”Etsiskelevän Mehuhetken jälkeen Punainen planeetta on terävä sivallus mestarin kynästä. Se on samanaikaisesti summa Nurmion aikaisemmista levyistä ja pelinavaus kokonaan uuteen suuntaan.” Fagerlund kiinnitti huomiota erityisesti Ahti Marja-ahon merkittävään rooliin albumin teossa. Suomen Kuvalehden kevyen musiikin vuosikatsauksessa 1982 Jorma Tuominen piti albumia vuoden parhaana kotimaisena rockalbumina yhdessä Dave Lindholmin albumin Aino kanssa: ”Autiolle saarelle en enää lähtisi ilman Nurmion nerokasta vuolautta ja Daven sydämeenkäyvää naivismia.” Jake Nyman otti albumin mukaan kirjan 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään suomenkieliseen laitokseen (2010). Vuonna 2022 Helsingin Sanomien yli 70 suomalaiselle musiikkialan vaikuttajalle kohdistamassa kyselyssä sadasta maailman parhaasta laulusta albumin nimikappale ylsi sijalle 90.
Kaisla
Kaisla tarkoittaa seuraavia:
La Ferrière-en-Parthenay
La Ferrière-en-Parthenay on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Kunnan pinta-ala on 29,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 804 asukasta (vuonna 2016).
Kunta sijaitsee departementin itäreunalla. Tie 149 Poitiers’ta Nantesiin kulkee sen kautta naapuridepartementti Vienneen.
Aiheesta muualla
thumb|left|Departementtien välinen rajapyykki tien 149 varressa La Ferrière-en-Parthenayssä.
Unite the Right Rally
thumb|Äärioikeistolaisia mielenosoittajia. 250px|pienoiskuva|oikea|Video yliajosta, jossa kuoli ihmisoikeusaktivisti Heather Heyer. Unite the Right Rally oli Yhdysvaltain Virginian osavaltion Charlottesvillen kaupungissa 11.–12. elokuuta 2017 pidetty mielenosoitus. Yhdysvaltain äärioikeisto järjesti mielenosoitukseen vastustaakseen Yhdysvaltain sisällissodassa Konfederaation orjavaltioiden asevoimia johtanutta Robert E. Leetä esittävän patsaan poistoa Charlottesvillen Emancipation Parkista. Mielenosoituksessa oli paikalla myös suuri määrä äärioikeistoa vastustavia vastamielenosoittajia. Mielenosoitus muuttui väkivaltaiseksi äärioikeiston ja vastamielenosoittajien taistellessa.
Joulukuussa 2017 Charlottesvillen kaupunki nimesi kadun vastamielenosoituksessa surmansa saaneen antifasistin Heather Heyerin mukaan.
Reaktiot
Kaksi entistä presidenttiä, George H. W. Bush ja George W. Bush, tuomitsi lausunnossaan kaiken antisemitismin ja rotuvihan.
Donald Trumpin lausunto
Tapahtumien jälkeen kohua herätti Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin suhtautuminen mielenosoitukseen ja autoiskuun. Toisin kuin monet muut poliitikot sekä Trumpin edustamassa republikaanipuolueessa että opposition demokraattipuolueessa, Trump ei tuominnut yksiselitteisesti äärioikeiston väkivaltaa, vaan syytti väkivaltaisuuksista ”monia osapuolia”. Tosin myöhemmin Trump tuomitsi Charlottesvillen rasistisen väkivallan ja kutsui rasismia pahuudeksi ja Ku Klux Klania, uusnatseja sekä valkoisen ylivallan puoltajia roistoiksi ja rikollisiksi.
Kymmenet valtakunnan tason poliitikot molemmista pääpuolueista tuomitsivat presidentin ensimmäiset lausunnot häpeällisinä ja uusnatsismia puolustavina. Varapresidentti Mike Pencen mukaan "me emme suvaitse uusnatsien ja KKK:n vihaa ja väkivaltaa". Lääkeyritys MSD:n toimitusjohtaja Kenneth Frazier erosi Trumpin teollisuusneuvostosta 14. elokuuta ja totesi olevansa velvollinen ottamaan kantaa "suvaitsemattomuutta ja ääriliikkeitä vastaan".
Anne Packalén
Anne Packalén (s. 1959 ) on suomalainen runoilija.
Packalénin runoja on julkaistu antologiassa Ryhmä 78 (Tammi, 1978)
Pyhän Marian kirkko (Pentraeth)
Pyhän Marian kirkko on keskiaikainen kirkkorakennus Pentraethin kylässä, Angleseyssä, Walesissa. Tarkkaa rakentamisajankohtaa ei tunneta, mutta todennäköisimmin kirkko on rakennettu 1100-1300-lukujen välillä. Se on vuodesta 1968 ollut Grade II -luokan suojelukohde.
Pohjoisseinässä on tukittu oviaukko. Kirkko restauroitiin vuonna 1882 arkkitehti Henry Kennedyn johdolla, jolloin itäseinä rakennettiin kokonaan uudestaan ja eteläinen kuisti lisättiin.
Haven (Dark Tranquillityn albumi)
Haven on death metal -yhtye Dark Tranquillityn 25. heinäkuuta 2000 julkaistu viides studioalbumi. Albumi on ensimmäinen, joka nauhoitettiin yhtyeen nykyisellä kokoonpanolla.
Esa Hannula
Esa Erkki Hannula (7. joulukuuta 1915 Lahti – 26. tammikuuta 1982 Iitti) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Esa Hannulan vanhemmat olivat Toivo Hannula ja Helmi Nuuttila ja puoliso vuodesta 1944 Mirjam Suominen. Hannula kävi Lahdessa kansakoulun ja keskikoulun ja tuli 1934 harjoittelijaksi lahtelaiseen Siltasen auto- ja konekorjaamoon. Työn ohessa hän opiskeli koneteknikoksi vuonna 1939 ja toimi autokorjaamossa työnjohtajana sotiin asti. Sotien jälkeen vuonna 1946 Hannulasta tuli vasta perustetun Lahden Autokori -yhtiön teknillinen johtaja. Vuonna 1950 hän siirtyi kilpailevan yrityksen Kiitokorin toimitusjohtajaksi, yhtiö oli aloittanut autokorien tuotannon vasta edellisenä vuonna. Kiitokorin tehtaassa valmistettiin ja varustettiin linja- ja kuorma-autojen korien ohella myös muun muassa palo- ja myymäläautoja, samoin kuin pankki- ja kirjastoautoja. Hannula oli yhtiön toimitusjohtaja aina vuoteen 1979 asti ja hallituksen puheenjohtaja kuolemaansa saakka. Vuonna 1970 teollisuusneuvoksen arvonimen saaneella Hannulalla oli myös useita alansa luottamustoimia, Iitin kunnanvaltuustossa hän oli vuodesta 1960 alkaen. Hannula oli lisäksi perustamassa Haltonia ja oli yhtiön osakas ja toimi hallituksen puheenjohtajana 1969–1975. Sotilasarvoltaan Hannula oli reservin kapteeni.
Savonlinnan pääkirjasto
Savonlinnan pääkirjasto Joeli on itäsavolaisen Savonlinnan kaupunginkirjaston pääkirjasto. Kirjasto kuuluu Lumme-kirjastokimppaan. Kirjastokimpan aineistot ovat kirjastokimppaan osallistuvien kuntien asukkaiden lainattavissa. Verkkokirjasto on toteutettu osana Lumme-kirjastojen palveluja.
Kirjailija Joel Lehtosen mukaan Joeliksi nimetty pääkirjastorakennuksen arkkitehtuurisuunnittelusta vastasi arkkitehtuuritoimisto Heikkinen-Komonen Oy pääsuunnittelijana arkkitehti Markku Puumala. Rakennus valmistui ja otettiin käyttöön vuonna 2013.
Kirjaston kahdella julkisivulla on graafikko-kuvataiteilija Aimo Katajamäen suunnittelema suuri, metalliverkkoon toteutettu, Savonlinnaan liittyvillä kuva-aiheilla varustettu sommitelma Savo-teksteineen.
Earl King
pienoiskuva|Earl King vuonna 1997. Earl King (oikealta nimeltään Earl Silas Johnson IV, 7. helmikuuta 1934 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat – 17. huhtikuuta 2003 New Orleans, Lousiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. Vaikka Kingistä ei ikinä tullut varsinaista supertähteä, häntä pidetään yhtenä neworleansilaisen R&B:n suurista nimistä, jonka kirjoittamia lauluja ovat hänen itsensä lisäksi levyttäneet muun muassa Jimi Hendrix, Fats Domino, Dr. John, Professor Longhair, The Meters ja Stevie Ray Vaughan.
Elämä ja ura
King lauloi jo nuorena gospelkuorossa New Orleansissa. Sitten hän innostui paikallisesta R&B- ja blues-musiikista ja alkoi soittaa kitaraa suurimpana esikuvanaan Guitar Sliminä paremmin tunnettu muusikko Eddie Jones. King aloitti levytysuransa vuonna 1953 ja sai ensimmäisen paikallisen R&B-hittinsä "A Mother's Love" seuraavana vuonna. 1950-luvun loppupuoliskolla hän levytti Ace-levymerkille, jolla hän toimi myös studiokitaristina ja tuottajana. Hänen tärkeä yhteistyökumppaninsa alkuaikoina oli pianisti Huey "Piano" Smith, jonka soitto on oleellisessa roolissa esimerkiksi yhdellä Kingin isoimmista hiteistä "Those Lonely, Lonely Nights" (1955).
King siirtyi 1960-luvun alussa Imperial-levymerkille, jolla hän työskenteli muun muassa Dave Bartholomew'n kanssa. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan näiltä ajoilta ovat esimerkiksi "Trick Bag" (1962) ja eritoten "Come On" (1960, tunnettu myös nimellä "Let The Good Times Roll"), josta Jimi Hendrix teki version Electric Ladyland -levylleen vuonna 1968. King kirjoitti myös Lee Dorseylle listoille nousseen kappaleen "Do-Re-Mi" (1962) ja Professor Longhairille etenkin New Orleansissa klassikon asemassa olevan laulun "Big Chief", jonka alkuperäislevytyksessä vuonna 1964 hän vastasi kappaleen sekä laulu- että vihellysosuudesta.
King keskittyi 1970-luvulla lähinnä laulujen kirjoittamiseen, kun taas konsertti- ja levytysrintamalla oli hiljaisempaa; levytyksistä mainittavin oli ehkä Allen Toussaintin tuottama single "Street Parade" ja samanniminen albumi vuodelta 1972 (tosin albumi julkaistiin laajalti vasta kymmenen vuotta myöhemmin). Aktiivisempi vaihe Kingin uralla alkoi uudestaan 1980-luvulla, ja hän julkaisi vielä kolme studioalbumia sekä jatkoi esiintymistä lähes kuolemaansa saakka.
Earl King kuoli 69-vuotiaana diabeteksen aiheuttamiin komplikaatioihin keväällä 2003.
Serbian Superliiga
Superliiga on Serbian jalkapallon pääsarja.
Superliiga perustettiin vuonna 2006. Sitä edelsi vuonna 1992 perustettu Jugoslavian liittotasavallan/Serbia ja Montegron ykkösliiga, kunnes Montenegro irtautui valtioliitosta.
Sarjassa pelaa 16 joukkuetta. Joukkueet pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Sarjan mestari pääsee Mestarien liigan toiselle karsintakierrokselle. Sijoille 2-4 sijoittuneet joukkueet pääsevät Konferenssiliigan toiselle karsintakierrokselle.
Penetralia
Penetralia on ruotsalaisen death metal -yhtye Hypocrisyn debyyttialbumi. Musiikkityyli on death metallia ilman suurempia melodioita. Laulutyyli on matalaa murinalaulua, joka oli osa tuon ajan musiikkityyliä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Hypocrisy sekä sanoittanut Masse Broberg.
Deena Payne
pienoiskuva|Deena Payne vuonna 2010. Deena Payne (s. 29. elokuuta 1954 Kenti, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja entinen laulaja. Vuosina 1993–2011 hän näytteli draamasarjassa Emmerdale Viv Hopen roolissa.
Ennen näyttelijäuraansa Deena Payne lauloi muun muassa Cats U.K. -yhtyeessä ja The Animals -yhtyeen entisen kosketinsoittajan Alan Pricen yhtyeen taustalaulajana. Hän oli mukana Alvin Leen vuonna 1992 ilmestyneellä albumilla Zoom.
Samarian terveysasema
Historiaa
Samarian terveysaseman pihapiirissä on kolme vanhaa punamullattua puurakennusta, jotka aikoinaan muodostivat Muuralan sairaalan. Vuonna 1920 avattu sairaala oli Espoon ensimmäinen ja palveli maalaiskunnan silloista alle 9 000 asukkaan väestöä. Sen perustamiseen vaikutti merkittävästi kansanedustajan ja espoolaisen tilanomistajan Osvald Wasastjernan puolisoineen vuonna 1916 tekemä lahjoitus. Sairaalan ylilääkäriksi valittiin Allan Ph. Heikel, joka toimi tehtävässä vuoteen 1953 saakka. Berta Wang toimi ensimmäisenä ylihoitajana 1920–1943. Sairaalassa oli eri rakennuksissa yleinen osasto ja kulkutautiosasto. Kolmas rakennus oli talousrakennuksena ja ylihoitajan asuntona.
Nykyisin vanhan sairaalan rakennuksissa toimii muun muassa Nicehearts ry:n Me-talo.
Moše Hajjim Luzzatto
Moše Hajjim (Chaim) Luzzatto (1707 Padova – 1746 Palestiina) oli italialaissyntyinen juutalainen kirjailija ja rabbi. Hän laati heprealaisen retoriikan oppikirjan ja kirjoitti esittämänsä mukaisia opettavaisia romanttisia allegorisia näytelmiä, joiden esikuvia olivat italialaiset rakkauskertomukset.
Jarmo Ojanen
Jarmo Ojanen (s. 1961 ) on suomalainen kirjailija.
Magdeburgin ryöstö
thumb|380px|Magdeburgin piirityksen eteneminen huhtikuussa 1631. Kaupungin puolustajat (merkitty punaisella) pyrkivät pitämään yhteyden auki Ruotsin armeijaan rakentamalla sarjan [[redutti|redutteja kohti etelää Elben itärannalle. Huhtikuun loppuun mennessä Tillyn armeija (keltainen) oli kuitenkin vallannut suurimman osan kaupunginmuurin ulkopuolisista varustuksista.]]
Magdeburgin ryöstö tapahtui 20. toukokuuta 1631 kolmikymmenvuotisen sodan aikana, kun Johann Tillyn johtama katolinen armeija piirityksen jälkeen valtasi ja ryösti Magdeburgin kaupungin. Ajan tavan mukaista oli, että rynnäköllä vallatut kaupungit ryöstettiin, mutta Magdeburg oli poikkeuksellinen tapaus. Kaupungin ryöstö esitettiin ympäri Eurooppaa katolilaisten tekemänä tahallisena protestanttien joukkomurhana. Kostonkierre Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin ja Tillyn armeijoiden välillä huipentui Magdeburgissa, ja kolmikymmenvuotinen sota muuttui pysyvästi raaemmaksi ja vahingollisemmaksi siviiliväestölle.
Magdeburgin strategista merkitystä on vaikea yliarvioida. Se hallitsi Elben pohjois–etelä-suuntaista jokiliikennettä, eikä sen pohjoispuolella ollut yhtään siltaa, jota pitkin olisi joen voinut ylittää. Kaupungin hallinta mahdollisti liikkumisen Elben yli tai jokea pitkin, ja se oli siis portti armeijoille länsi–itä- ja pohjois–etelä-suunnassa.
Piiritys alkaa
thumb|380px|[[Magdeburg piirityksen aikana huhtikuun lopulla. Takana Elben vastarannalla kaupunkia pommitetaan tykistöllä ja etualalla katolilaisten ratsuväki johdattaa jalkaväkeä joen ylittävää siltaa suojaavan linnoituksen valtaamiseen. (Matthäus Merianin myöhempi väritetty kuparipiirros)]] Maaliskuussa 1631 ruotsalaisilla oli mahdollisuus kohdata Johann Tilly kenttätaistelussa katolilaisten vallattua Neubrandenburgin, mutta tilaisuus kuivui kokoon Kustaa II Aadolfin epäröinnin vuoksi. Alipäällikkönsä Gottfried Heinrich Pappenheimin ehdotuksesta Tilly siirtyi seuraavaksi piirittämään Magdeburgia. Katolilaiset olivat estäneet kaupungin yhteydet ulkomaailmaan jo marraskuusta 1630 lähtien, mutta nyt Tilly ryhtyi toimeen tarkoituksenaan vallata kaupunki.
Tilly tiesi, että Kustaalla olisi vaikeuksia tulla kaupungin avuksi läpi puolueettomien Brandenburgin ja Saksin, ja Kustaa halusikin kunnioittaa mahdollisten tulevien liittolaistensa puolueettomuutta. Vastoin ruotsalaisten odotuksia piiritys eteni nopeasti, ja huhtikuun alussa suurin osa kaupungin ulommaisista linnoituksista oli jo vallattu. Kustaa koetti kiinnittää Tillyn huomion toisaalle valtaamalla Frankfurtin Oderjoen varrella, mutta sekin kääntyi vastoinkäymiseksi, kun Kustaan palkkasoturit 13. huhtikuuta ryöstivät Frankfurtin.
Frankfurtin valtaus ei saanut Tillyä hylkäämään Magdeburgin piiritystä. Toukokuussa Kustaa aloitti neuvottelut Saksin ja Brandenburgin vaaliruhtinaiden kanssa päästäkseen etenemään ja auttamaan piiritettyä kaupunkia. Neuvottelut eivät kuitenkaan edenneet tarpeeksi nopeasti, ja aamulla 20. toukokuuta Magdeburgin puolustus luhistui. Vaikka Kustaa olisi päässyt auttamaan kaupunkia, hän olisi joutunut kohtaamaan omaansa vahvemman katolisen armeijan ilman liittolaisia ja luultavasti hävinnyt taistelun.
Magdeburgin valtaus
Kaupunki poltettiin kokonaisuudessaan, vain tuomiokirkko säästyi. Kaupunkilaisia raiskattiin, ryöstettiin, tapettiin, ja heiltä kiristettiin lunnaita. Tuhoa jatkui useita päiviä. 20 000:ta asukkaasta jäi henkiin 5 000, ja ruumiita ajettiin parin seuraavan viikon ajan Elbeen. Tuhansia kaupunkilaisia pelastui linnoittautumalla tuomiokirkkoon ja viereisen luostarin puutarhaan. He tulivat ulos suojapaikastaan vasta monen päivän päästä, jolloin heidän henkensä päätettiin säästää. Ryöstön jälkeen kaupungista ei ollut mitään jäljellä, ja suurin osa henkiinjääneistä joutui muuttamaan pois. Ennen kolmikymmenvuotista sotaa Magdeburg oli Saksan tärkeimpiä kaupunkeja, mutta sodan jälkeen kaupungissa oli jäljellä vain muutama sata asukasta, ja vasta 1800-luvulla asukasluku palasi sotaa edeltäneelle tasolle.
Timo Saarelma
Timo Eero Saarelma (21. lokakuuta 1927 Heinola ‒ 27. elokuuta 2021 Tampere) oli suomalainen seurakuntapappi, lähetystyöntekijä, kirkkoherra, tuomiorovasti ja kirjailija.
Perhe ja koulutie
Saarelma syntyi teknikko Kalle Saarelman ja farmaseutti Ester Saarelman s. Löfman perheeseen.
Saarelma kävi koulunsa Heinolassa ja pääsi ylioppilaaksi 1946 Heinolan keskikoulusta. Huomattava nuoruuden harrastus Saarelmalla oli urheilu ja hän harkitsi voimistelunopettajan uraa. Sota-aikana Saarelma oli sotilaspoikana jo 15-vuotiaana Heinolan ilmavalvonnassa.
Opinnot
Saarelma valitsi opiskelualaksi teologian. Hän suoritti ylemmän teologian kandidaatin (nykyään teologian maisterin) tutkinnon Helsingin yliopistossa 1952. Kirkkojen maailmanneuvoston stipendiaattina Saarelma opiskeli teologiaa New Yorkissa 1953‒1954. Vuonna 1956 hän sai kansakoulunopettajan pätevyyden Heinolassa.
Työura
Alkuvuodet
Saarelma vihittiin papiksi 1953 Turussa. Hän toimi Lapuan kirkkoherran apulaisena ja Raision nuorisopastorina 1953. Kuhmoisten virkaa tekevänä kappalaisena hän oli 1954‒55 ja Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton koululaissihteerinä 1955‒56.
Suomen Lähetysseuran palveluksessa
SLS:n kotimaan työntekijänä Saarelma oli 1956. Tanganjikaan (nyk. Tansania) Mwakalelin lähetysaseman hoitajaksi hän lähti 1957 ja edelleen Etelä-Tanganjikan luterilaisen kirkon koulutoimenjohtajana hän oli Kidugalassa 1957‒61 sekä kotimaan työntekijänä 1961. Vuosina 1961‒64 Saarelma työskenteli Lontoossa aasialaisten ja afrikkalaisten opiskelijoiden pappina.
Pappina kotimaassa