cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aalto-hiukkasdualismi
Aalto-hiukkasdualismi vaikutti voimakkaasti kvanttimekaniikan syntyyn. Ennen kvanttimekaniikan keksimistä valon luonne aiheutti erimielisyyttä, sillä sen ominaisuuksia ei osattu täysin selittää klassisen fysiikan avulla. Koostuiko valo aalloista vai hiukkasista? Isaac Newton päätyi hiukkaskäsitykseen, vaikka olikin häkeltynyt muun muassa valon kahden pinnan osittaisheijastumista koskevista ongelmista. Hän tiesi, että yhteen lasipintaan osuvasta valosta tietty määrä kulkee lasin läpi ja pienempi osa heijastuu siitä. Jos tämän pinnan taakse asetetaan toinen, heijastuminen muuttuu hämmästyttävästi: tietyillä lasin paksuuksilla valoa ei heijastu lainkaan, toisilla taas huomattavasti enemmän kuin yhden pinnan tapauksessa. Tämä oli mysteeri tuon ajan fyysikoille: miten jälkimmäinen pinta voi vaikuttaa ensimmäisestä pinnasta jo heijastuneeseen valoon eli miten valo tietää kuinka monta pintaa sillä on edessään? Newton päätteli, että valolla on joko "taipumus heijastua" tai "taipumus olla heijastumatta", ja tuo taipumus riippuu lasin paksuudesta. Tätä pidemmälle ei hänen ollut mahdollista päästä.
Einstein sai valosähköisen ilmiön selvittämisestä Nobelin palkinnon vuonna 1921. Nobel-komitea näki kuitenkin parhaaksi sanoa itsensä irti valon hiukkasluonteesta ja myönsi palkinnon vain matemaattisen teorian pohjalta, jossa hiukkasluonne nähtiin vain keinona kuvata havaittuja ilmiöitä.
Vuonna 1923 Louis de Broglie ehdotti, että aalto-hiukkas­dualismi ei koske vain valoa, vaan että myös aine­hiukkasilla kuten elektroneilla on aaltoluonne. De Broglien teorian mukaan sama kaava jonka Einstein oli esittänyt säteilykvanteille ja jonka mukaan niiden aallonpituus on Planckin vakio jaettuna hiukkasen liikemäärällä, pätee myös ainehiukkasille. De Broglien teoria perustui enemmänkin symmetrian kaipuuseen kuin mihinkään empiiriseen havaintoaineistoon, mutta oletus osoittautui oikeaksi. Elektronien aaltoluonne voidaan saada näkyviin esimerkiksi tarkastelemalla elektronisuihkun sirontaa kiteisen aineen pinnasta. Sen tärkeä sovellus on elektronimikroskooppi.
Lähteet
<references group="Peleg"/>
Nen Hithoel
Nen Hithoel on fiktiivinen järvi J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailma Keski-Maassa. Se sijaitsee Suuren virran varrella keskellä Emyn Muilia, Rohanin itäpuolella. Se on suunnilleen 20 virstaa (n. 30 kilometriä) pitkä ja 10 virstaa (n. 15 kilometriä) leveä. Rómendacil II:n hallituskaudella gondorilaiset rakensivat järven pohjoispäähän Argonathin valtavat pilarit merkitäkseen alueensa pohjoisen rajan. Järven eteläisessä päässä seisoo kolme kukkulaa. Amon Hen, Näön Kukkula, eteläisellä rannalla ja Amon Lhaw, kuulon kukkula idässä. Kolmas kukkula muodostaa järveen saaren, Tol Brandirin. Kukaan ei ole koskaan astunut jalallaan saarelle johtuen Raurosin putousten aiheuttamista vahvoista virtauksista järven eteläpäässä.
Sormuksen Saattue saapui Nen Hithoelille 25. helmikuuta 3019 Kolmatta Aikaa ja perustivat leirin Parth Galeniin lähelle Amon Heniä. Boromirin lankeaminen ja Saattueen hajoaminen tapahtui pian sen jälkeen. Frodo ja Sam lähtivät veneellä itärannalle ja örkit vangitsivat Merrin ja Pippinin. Haudattuaan Boromirin laskemalla hänen ruumiinsa veneellä Raurosin putouksiin lähtivät Aragorn, Legolas ja Gimli, "Kolme Ajomiestä", jäljittämään örkkejä ja etsimään vangittuja Hobitteja.
Hydrografia Śródziemia
Phoenix Suns
Phoenix Suns on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seuran kotipaikkakunta on Phoenix Arizonan osavaltiossa ja se pelaa kotiottelunsa Footprint Centerissa (America West Arena 1992–2006, US Airways Center 2006–2015, Talking Stick Resort Arena 2015–2020, PHX Arena 2020, Phoenix Suns Arena 2020–2021). Phoenix Suns kuuluu NBA:n läntisen konferenssin Tyynenmeren divisioonaan yhdessä Golden State Warriorsin, Los Angeles Clippersin, Los Angeles Lakersin ja Sacramento Kingsin kanssa. Suns on tällä hetkellä NBA:ssa pisimpään pelannut joukkue ilman ainoatakaan mestaruutta. Loppuotteluihin joukkue on yltänyt vuonna 1976, jolloin joukkueen tärkeimpiä pelaajia olivat Paul Westphal, Gar Heard, Alvan Adams, Curtis Perry, Dick Van Arsdale ja Ricky Sobers, sekä 1993, jolloin joukkueen kantavia voimia olivat Dan Majerle, Charles Barkley, Kevin Johnson, Richard Dumas, Danny Ainge ja Oliver Miller. Edellisen kerran joukkue on pelannut pudotuspeleissä kaudella 2009–2010.
William Petersen
William Louis Petersen (s. 21. helmikuuta 1953 Evanston, Illinois) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä sekä -tuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten pääosastaan rikossarjassa C.S.I., jossa hän esitti tutkija Gil Grissomia sarjan yhdeksällä ensimmäisellä tuotantokaudella. Petersen oli ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi vuonna 2004.
Yksityiselämä
Petersen meni naimisiin pitkäaikaisen naisystävänsä Gina Cironen kanssa Italiassa kesäkuussa 2003. Petersenillä on tytär Maite (s. 1975) edellisestä avioliitostaan (1974–1981) Joanne Bradyn kanssa.
Umberto Barbaro
Umberto Barbaro (3. tammikuuta 1902 Acireale, Sisilia, Italia – 19. maaliskuuta 1959 Rooma, Italia) oli italialainen elokuvakriitikko, esseisti, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Barbaro kutsuttiin 1935 opettajaksi Luigi Chiarinin johtamaan Kokeelliseen elokuvakeskukseen. Hän oli mukana perustamassa keskuksen lehteä Bianco e Neroa ja tuotti joukon harjoituselokuvia. Vuosina 1944–1947 Barbaro työskenteli keskuksen johtajana opetti sen jälkeen muutaman vuoden ajan Łódźin elokuvakoulussa Puolassa.
DEFCON (peli)
DEFCON on brittiläisen pelitalo Introversion Softwaren kehittämä reaaliaikainen strategiapeli, joka julkaistiin 29. syyskuuta 2006. Pelissä pelaajan tehtävänä on valita hallintaansa oma manner ja sitten voittaa tuhoisa ydinsota muita mantereita vastaan. Peli on saanut suuresti vaikutteita ydinsotaa käsittelevistä elokuvista, kuten Tohtori Outolempi, Sotaleikit ja Pommin varjossa.
Yleistä
Pelissä jokaisella osapuolella on tasapuoliset mahdollisuudet voittoon, sillä jokaisella osanottajalla on saman verran yksiköitä. Pelissä ei kerätä raaka-aineita tai rakenneta uusia yksiköitä ja rakennuksia. Sen vuoksi pelin voittoon tarvitaankin nopeita refleksejä, strategista ajattelua ja tehokkaita taktiikoita. Pelaajan on opittava hyökkämään ja puolustamaan samanaikaisesti, sillä pelkkä hyökkäys on hyvin riskialtista ja jättää pelaajan avoimeksi vihollisen ydinaseiskuille.
Peliä voi pelata erilaisilla asetuksilla. Esimerkiksi pisteiden määrityksen voi valita niin, että eniten ydinhyökkäyksestä selviytyneitä omaava pelaaja voittaa koko pelin. Myös pelin nopeuden voi asettaa 15 minuutin pikapeliksi, sekä vaihtoehtoisesti reaaliaikaiseksi, jolloin pelin pituus voi olla kuusi tuntia.
Pelialueet
Pelissä on kuusi eri osapuolta, joista yhden pelaaja tai tekoäly voi valita. Nämä ovat: Pelissä on myös muutamia alueita, jotka eivät kuulu millekään osapuolelle. Näitä ovat Etelämanner, Grönlanti, Kazakstan, Länsi-Intia, Oseania ja Turkki.
Yksiköt
DEFCON:ssa pelaaja saa alussa asetella kartalle omalle maa- ja merialueelleensa joukon yksiköitä, joita on jokaisella osapuolella yhtä paljon. Yksiköitä ei voi rakentaa, joten yksiköiden menettäminen voi heikentää suurestikin pelaajan hyökkäys- ja puolustuskykyä. Pelaajalla on vain rajallinen näkökyky, joten yksiköiden oman havaintokyvyn hyödyntäminen on tärkeää.
DEFCON-tasot
DEFCON:ssa on viisi vaihetta, joiden kautta peli etenee aina alusta loppuun:
Dragsfjärden
Dragsfjärden on Kemiönsaaren kuntaan kuuluva järvi Kemiönsaarella. Se sijaitsee etelässä olevan Taalintehtaan ja pohjoisessa olevan Dragsfjärdin kirkonkylän välissä, mutta myös järven itä- ja länsipuolilla on asutusta. Järvi oli aiemmin Dragsfjärdin kunnan tärkein raakavesilähde, kunnes vedenotto lopetettiin vedenlaadun huononnuttua. Dragsfjärden on humuspitoinen ja suhteellisen syvä, sillä sen suurin syvyys on 16 metriä ja keskisyvyys 8,2 metriä.
Maantiede ja asutus
Dragsfjärden-järvi on muodoltaan pitkulainen, ja sen erottaa etelässä olevasta merenlahdesta kapea kannas. Järvessä on kuusi saarta, joista Långholmen on suurin. Valuma-alueeseen kuuluu kallioisia kangasmetsiä ja viljeltyä peltomaata. Alueella on parisataa ympärivuotista asuntoa ja kuutisenkymmentä vapaa-ajan asuntoa, ja näiden lisäksi järven pohjoisosassa toimii kunnan uimaranta.
Vedenlaatu ja kasvillisuus
Dragsfjärdeniin on aikojen saatossa kertynyt paljon ravinteita, joten sen ekologinen tila on tyydyttävä. Pohjassa olevat fosfori ja typpi ruokkivat kasvillisuutta, ja järvessä onkin ilmennyt sinilevää vuosittain. Järveen tuleva ulkoinen ravinnekuormitus on kasvanut viime vuosikymmeninä, koska ympäristön kesämökeistä ja pelloilta on johdettu sinne jätevesiä.
Vuonna 1990 Dragsfjärdenistä tehtiin kasvillisuuskartoitus, jonka perusteella se luokiteltiin karuksi järveksi. Kasvillisuus vaihtelee huomattavasti järven eri osissa, ja pohjoisosassa lajeja esiintyy enemmän kuin eteläosassa. Myös kasvillisuuden tiheys on siellä suurempaa. Ravintopitoisille vesistöille tyypillisten kasvien joukossa ovat tähkä-ärviä ja osmankäämit, mutta toisaalta järvessä viihtyvät myös ravintoköyhien vesistöjen kasvit kuten nuottaruoho ja rantaleinikki.
Järven viipymä on pitkä, noin seitsemän vuotta. Vesi on kirkasta, ja sen pH-arvo on vaihdellut vuonna 2010 tehdyissä mittauksissa välillä 6,7–7,0. Pintaveden happipitoisuus on pysynyt melko tasaisena ja hyvänä, mutta alusvedessä on melko voimakasta happikatoa.
World Series of Poker 2007
thumb|250px|Irlantilainen Ciaran O'Leary voitettuaan 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksen. World Series of Poker 2007 alkoi 1. kesäkuuta 2007. 10 000 dollarin sisäänoston pääturnaus (pelimuotona no limit texas hold'em) pelattiin 6. heinäkuuta – 17. heinäkuuta 2007. Kaikkiaan pelattiin 55 turnausta. Vuoden 2007 WSOP oli 37. WSOP-turnaussarja.
Kaikki turnaukset pelattiin Rio All Suite Hotel and Casinolla Las Vegasissa. Järjestäjänä toimi Harrah's Entertainment, joka on organisoinut turnauksen vuodesta 2004.
Pääturnauksen voitti yhdysvaltalainen amatööripelaaja Jerry Yang, joka oli selvinnyt mukaan 225 dollarin satelliittiturnauksen kautta. Yang sai ykköstilastaan 8,25 miljoonaa dollaria. Pääturnaukseen osallistui 6 358 pelaajaa, joka on 2 415 vähemmän kuin vuonna 2006.
Phleng Chat
Phleng Chat (”Kansallislaulu”, เพลงชาติ) on vuodesta 1939 Thaimaan kansallislaulu. Laulun sävelsi Peter Feit (thainkielinen nimi Phra Jenduriyang, 1883-1968), joka oli saksalaisen maahanmuuttajan poika ja kuninkaan musikaalinen neuvonantaja. Laulu sävellettiin vain muutama päivä sen jälkeen, kun maasta tuli perustuslaillinen monarkia vuonna 1932. Laulu esitettiin ensi kerran maan yleisradiossa heinäkuussa 1932. Thaimaan virallisena kansallislauluna säilyi kuitenkin maan kuningashymni Phleng Sanrasoen Phra Barami.
Laulun alkuperäiset sanat laati Khun Wichimatra. Vuonna 1939, jolloin maa muutti nimensä Siamista Thaimaaksi, julistettiin myös kilpailu uusien sanojen luomiseksi. Kilpailun voitti eversti Luang Saranupraphan (1896–1954). Laulu julistettiin virallisesti Thaimaan kansallislauluksi 10. joulukuuta 1939. Maan pääministeri Phibunsongkhram määräsi, että kansallislaulu tulee soittaa maan yleisradiossa joka päivä klo 8:00 ja 18:00, jolloin kaikkien on osoitettava kunnioitustaan nousemalla seisomaan. Määräys on voimassa edelleen.
Suomenkielinen käännös
ประเทศไทยรวมเลือดเนื้อชาติเชื้อไทย เป็นประชารัฐ ผไทของไทยทุกส่วน อยู่ดำรงคงไว้ได้ทั้งมวล ด้วยไทยล้วนหมาย รักสามัคคี ไทยนี้รักสงบ แต่ถึงรบไม่ขลาด เอกราชจะไม่ให้ใครข่มขี่ สละเลือดทุกหยาดเป็นชาติพลี เถลิงประเทศชาติไทยทวีมีชัย ชโย
Šelopugino
Kylän ovat perustaneet Länsi-Venäjältä saapuneet uudisasukkaat. Ensimmäisen kerran se mainitaan vuonna 1782. Vuodesta 1851 Šelopuginossa oli Taka-Kaukasian kasakkapataljoonan päämaja. Vuoteen 1917 saakka sen kautta kulki Nertšinskin pakkotyövankilan vankien tärkein kuljetusreitti. Vuonna 1930 talonpojat kapinoivat maatalouden kollektivisointia vastaan.
Šelopuginossa toimii maatalousyritys, meijeri, puunjalostuslaitos ja kirjapaino. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, kotiseutumuseo, kulttuuritalo ja piirisairaala. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla. Paikallislehtenä ilmestyy Put Iljitša (”Iljitšin tie”). Nähtävyyksiin kuuluvat entisen siirtovankilan rakennukset.
Knucklebone Oscar
thumb|Knucklebone Oscar [[Art goes Kapakka -tapahtumassa vuonna 2010.]] Knucklebone Oscar (oikealta nimeltään Oskari Martimo) on suomalainen kitaristi-laulaja, joka aloitti musiikillisen toimintansa vuonna 1993. Hänen yhtyeensä nimi oli tuolloin Knucklebone Oscar and His Hitmen. Oscarin musiikki edustaa rock and rollia ja rhythm and bluesia. Kolmen ensimmäisen levyn ajan yhtyeen tyyli painottui nimenomaan bluesiin, kun taas myöhemmin mukaan on tullut enemmän rock- ja garage rock -vaikutteita. Oscar on luonnehtinut villiä tyyliään muun muassa "psykobluesiksi" sekä "ADHD-bluesiksi aimo annoksella garage rockia ja punk-energiaa".
Knucklebone Oscar on tullut tunnetuksi erityisesti vallattomasta esiintymisestä konserteissaan. Tyypillisesti Martimo ei malta pysyä paikallaan soittaessa. Yleensä hän siirtyy jossain vaiheessa katsomoon – milloin omin jaloin, milloin taas komppikitaristin olkapäillä istuen. Yhtye tapaa pidellä pahoin soittimaan. Niitä hakataan joko tosiaan vasten tai kirveellä – joskus käytössä on ollut myös viidakkoveitsi, sapeli tai käsisaha.
Knucklebone Oscarin viimeisin albumi on vuonna 2007 julkaistu Back From the Jungle, jolla yhtyeen tyyli muuttui yhä suoraviivaisemmaksi rockiksi. Levyn julkaisi Bluelight Records.
Vuonna 2007 Knucklebone Oscar teki yli kuusikymmentä keikkaa Suomessa, Saksassa, Venäjällä ja Baltiassa. Loppuvuonna 2007 yhtye lähti 14 keikkaa käsittävälle, pääosin Saksaan keskittyvälle Euroopan-kiertueelle. Tämän jälkeenkin yhtye on keikkaillut ahkerasti Euroopassa, lähinnä Saksassa ja Benelux-maissa.
Knucklebone Oscar esiintyi vuonna 2013 dokumenttia ja fiktiota yhdistelevässä elokuvassa "Knucklebonehead".
Knucklebone Oscar osallistui Suomen euroviisukarsintana toimivaan vuoden 2017 Uuden Musiikin Kilpailuun yhdessä The Shangri-La Rubiesin kanssa kappaleella "Caveman".
Nykyään Knucklebone Oscar keikkailee Knucklebone Bluesband -kokoonpanon kanssa".
Rosendalin linna
Rosendalin linna sijaitsee eteläisessä Djurgårdenissa, Tukholmassa, Ruotsissa. Se rakennettiin vuosina 1823–1827 arkkitehti Fredrik Blomin suunnittelmien mukaan empiretyyliä mukaillen kuningas Kaarle XIV Juhanan kesäresidenssiksi. Se ei ole koskaan toiminut kenenkään kuninkaallisen virallisena asuntona.
Linnan puutarhassa on muun muassa 1821 valmistunut niin sanottu kuningattaren paviljonki, jääkellari vuodelta 1832 sekä G. T. Chiewitzin piirtämä orangeria vuodelta 1848.
Aiheesta muualla
59.32888°N, 18.11731°W
Easy Does It
Easy Does It on Euge Valovirran studioalbumi, joka julkaistiin 24. elokuuta 2018.
Vastaanotto
Infernon mukaan albumi on monipuolinen kooste Valovirran kyvyistä. Vaikka albumi ei osu napakymppiin, se ei sorru ylenmääräiseen taitojen esittelyyn sävellysten kustannuksella.
Soundin mukaan Valovirta osoittaa olevansa taidokas ja parhaimmillaan mielikuvituksellinen soittaja. Dynaamisempi äänimaisema ja hieman korkeammalle asetettu rima riffittelyn suhteen nostaisivat arvosanan helposti kiitettävään.
Baguazhang
Bāguàzhǎng (八卦掌) on yksi kolmesta eniten harrastetusta kiinalaisesta taistelulajista Wudangin koulussa, kaksi muuta ovat Taijiquan ja Xingyiquan. Nimellä Bāguà zhǎng viitataan Baguaan.
Historia
Lajin kehitti Dong Haichuan (董海), jonka on sanottu oppineen taolaisilta, ja buddhalaisilta mestareilta Kiinan vuorilla 1800 luvun alussa. Todisteet osoittavat, että on mahdollsita, että laji on yhdistelmä useita vanhoja taistelulajeja, ja taolaista ympyräkävelyä. Dong työskenteli keisarille, ja keisari vaikuttui hänen taidoistaan, ja otti tämän vartijakseen. Dong opetti vuosia Pekingissä, ja sai lopulta Keisarillisen kaartin tuen.
Sesto San Giovanni
Sesto San Giovanni on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanosta on kymmenisen kilometriä pohjoiseen ja Monzasta kuusi kilometriä lounaaseen. Kaupunki oli 1900-luvulla merkittävä teollisuuskeskus, sittemmin elinkeinorakenne on muuttunut palveluvaltaiseksi. Sesto San Giovannin asukkaista käytetään demonyymia sestesi.
Rexea
Lajit
Sukuun kuuluu FishBasen mukaan seuraavat 7 lajia:
Sesto San Giovanni
Maantiede ja ilmasto
Sesto San Giovanni on jaettu viiteen kaupunginosaan, joita kutsutaan termillä circoscrizione.
Sesto San Giovannin vuotuinen keskilämpötila on 12,8 °C ja sademäärä 1 023 millimetriä.
Historia
pienoiskuva|200px|vasen|Siltanosturi. Sesto San Giovannin teolliselle historialle on omistettu 32-hehtaarinen puisto Parco archeologico industriale ex-Breda. Rooman valtakunnan aikana Sesto San Giovannin kautta kulki roomalaistie Via Regina. Mahdollisesti langobardien perustama paikkakunta oli vähäinen maalaiskylä aina 1800-luvulle. Nimen taustana on etäisyys Milanosta Monzassa sijaitsevaan San Giovannin basilikaan, josta paikkakunta oli riippuvainen keskiajalla. Sesto San Giovanni alkoi kasvaa 1800-luvun puolivälissä etenkin silkkiteollisuuden avittamana. 1900-luvulla paikkakunta oli merkittävä teollisuuskaupunki, viralliset kaupunkioikeudet se sai 1954. Vuosisadan loppua kohden teollisuus hiipui ja kaupungin väkiluku kääntyi laskuun.
Talous ja liikenne
Sesto San Giovannin talous on muuttunut palveluvaltaiseksi. Kaupungin rautatieasema, Stazione di Sesto San Giovanni, on Milanon paikallisjunaverkon alueella. Sesto San Giovannissa on liittymä moottoritielle Autostrada A4 (Torino–Trieste). Milanon kehämoottoritien kautta paikkakunnalta on erinomaiset yhteydet kaikkiin ilmansuuntiin.
Urheilu
Sesto San Giovannin jalkapalloseura Società Sportiva Dilettantistica Pro Sesto, lyhyemmin Pro Sesto, on verraten hyvin menestynyt: se on yltänyt sarjatasolle Serie B. 2020-luvun taitteessa se pelasi tasolla Serie D. Joukkueen kotikenttänä on Stadio Breda.
Benjamin Franklin -mitali
150px|thumb|Benjamin Franklin -mitali Benjamin Franklin -mitali on The Franklin Institute Awardsin vuosittain myöntämä palkinto. Palkinto myönnetään useille eri tieteen aloille, kuten kemian, fysiikan, tekniikan ja biologian aloille. Mitalia myöntävä järjestö perustettiin vuonna 1824 muutaman philadelphialaisen voimin. Vuonna 1998 palkinto sarjat uudistettiin, ja nykyisin palkinnot jaetaan luokissa: kemia, tietojenkäsittely- ja kongitiotiede, geotieteet- ja ympäristötiede, sähkötekniikka, biologia, konetekniikka ja fysiikka.
Benjamin Franklin -mitali on nimetty kunnianosoituksena ensimmäiselle yhdysvaltalaiselle tieteilijälle Benjamin Franklinille.
Leryn Franco
Leryn Franco vuonna 2009.|thumb|right|220px Leryn Dahiana Franco Steneri (s. 1. maaliskuuta 1982 Asunción) on paraguaylainen näyttelijä, malli ja urheilu-uransa vuonna 2014 lopettanut keihäänheittäjä.
Franco teki maansa ennätyksen alle 17-vuotiaiden sarjassa keihäänheitossa sekä kolmiloikassa vuonna 1998. Hän voitti junioreiden Etelä-Amerikan mestaruuden keihäänheitossa vuonna 2001 ja alle 23-vuotiaiden Etelä-Amerikan mestaruuden vuonna 2004.
Yleisurheilun MM-kisoissa Franco sijoittui vuonna 2003 24:nneksi ja Ateenan olympialaisissa 42:nneksi. Vuonna 2007 hän sijoittui kahdenneksitoista Pan-Amerikan kisoissa Rio de Janeirossa. Franco kilpaili myös Pekingin olympialaisissa 2008. Vuonna 2012 Franco heitti ennätyksekseen 57,77 metriä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui finaalista heitettyään 51,45.
Longines
Longines on sveitsiläinen Auguste Agassizin vuonna 1832 perustama luksuskellojen valmistaja, joka kuuluu nykyisin Swatch Groupiin. Sen "siivitetty tiimalasi" -logo on vanhin kellovalmistajalle rekisteröity.
Historia
Longines perustettiin Sveitsin Saint-Imierissä vuonna 1832 nimellä Compagnie des Montres Longines Francillon S.A. Vuonna 1847 Agassizista tuli yrityksen ainoa omistaja ja yrityksen nimeksi muutettiin Agassiz & Compagnie. Vuonna 1852 hänen veljenpoikansa Ernest Francillon liittyi yritykseen. 1850-luvulla Francillon otti yrityksen haltuunsa ja keskittyi kasvattamaan sitä sekä parantamaan kellojen laatua ja designia.
Vuonna 1862 Francillon nimesi yrityksen Ancienne Maison Auguste Agassiz, Ernest Francillon, successeur’ksi. Vuonna 1866 Francillon rakennutti uuden tehtaan ja sai näin keskitettyä koko tuotannon yhden katon alle. Tätä paikkaa kutsuttiin nimellä Les Longines.
Kehittääkseen koneistoja Francillon palkkasi nuoren insinöörin, Jacques Davidin. Tästä alkoi onnistunut kehitys ja vuonna 1911 yrityksellä oli yli 1 100 työntekijää ja sen kelloja myytiin ympäri maailmaa. Tekninen kehitys toi tulosta ja Longinesin kellot voittivat monia palkintoja.
Vuonna 1972 Longines oli ensimmäinen kellovalmistaja, joka toi LCD-näyttöisen kellon kuluttajamarkkinoille.
19. helmikuuta vuonna 2001 Longines juhlisti 30:ttä miljoonaa valmistamaansa kelloa.
Charlie Coyle
Charlie Coyle (s. 2. maaliskuuta 1992 East Weymouth, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Boston Bruinsissa. Coyle pystyy pelaamaan sekä keskushyökkääjänä että laidassa. Hän pitää itseään kuitenkin keskushyökkääjänä. Coyle laukoo oikealta.
Seuraura
Coyle kävi koulua Weymouthin High Schoolissa. Hän pelasi Thayer Academyssä vuodet 2007–2009 ja oli kerran USHS:n arvoikkain pelaaja, mutta päätti palata Weymothiin Thayerissa juniorina pelaamisen sijaan. Kaudella 2009–2010 Coyle pelasi EJHL:n South Shore Kingsissä, jota valmensi hänen isänsä Chuck Coylen entinen joukkuekaveri Scott Harlow. Hän oli tehoilla 21+42=63 EJHL:n pistepörssissä kuudes ja valittiin vuoden tulokkaaksi. Coyle pelasi kauden aikana myös Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän voitti vuonna 2010 John Carlton Awardin, joka myönnetään Itäisen Massachusettsin High Schoolin oppilas-urheilijalle.
Kauden 2011–2012 Coyle aloitti Bostonin yliopistossa, mutta päätti siirtyä joulukuussa 2011 QMJHL-joukkue Saint John Sea Dogsiin.
Maaliskuussa 2012 Coyle teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa, mutta pelasi kauden loppuun QMJHL:n Saint John Sea Dogsissa. Kausi päättyi mestaruuteen ja Coyle palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Guy Lafleur Trophyllä. Hän oli pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies tehoilla 15+19=34 Stanislav Galijevin kanssa, joilla molemmilla oli samat tehot.
DEFCON
DEFCON eli Defense Readiness Condition on Yhdysvaltain asevoimien käyttämä puolustusvalmiuden tilaa osoittava luokitusjärjestelmä. Alhaisin valmiustila on DEFCON 5 ja korkein DEFCON 1, joka merkitsee välitöntä Yhdysvaltoihin kohdistuvan hyökkäyksen uhkaa. DEFCON-tilan muuttamisesta päättävät aselajien komentajat (Joint Chiefs of Staff).
Charlie Coyle
Seuraura
Tynkäkauden 2012–2013 Coyle aloitti AHL:ssä Houston Aerosissa NHL:n työsulun vuoksi. Coyle debytoi NHL:ssä 4. helmikuuta 2013 Phoenix Coyotesia vastaan. Hän teki avausmaalinsa ja pisteen Calgary Flamesia vastaan Joey MacDonaldia vastaan 23. helmikuuta 2013. Coyle pelasi lupaavan debyyttikauden NHL:ssä vakiinnuttaen paikkansa kauden edetessä. Hän teki 37 ottelussa tehot 8+6=14.
DEFCON
Historia
Aselajien komentajat loivat DEFCON-järjestelmän marraskuussa 1959, jotta voitaisiin pitää yllä tiettyä valmiustilaa eri komentoalueilla.
Charlie Coyle
Seuraura
Kausi 2013–2014 oli Coylelle vahvan tulokaskauden runkosarjan osalta pienimuotoinen pettymys, kun hän teki 70 ottelussa tehot 12+18=30. Hän vaihtoi kauden alla pelinumeronsa 63:sta hyökkääjälle harvinaisen pieneen 3:een.
Marraskuussa 2019 Coyle teki kuuden vuoden jatkosopimuksen Boston Bruinsin kanssa. , johon oli siirtynyt siirtotakarajalla helmikuussa 2019 Wildista.
Maajoukkueura
Coyle liittyi Yhdysvaltojen maajoukkueeseen kesken MM-kilpailujen vuonna 2015 voittaen pronssia.
Coyle voitti alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2011. Coyle oli turnauksessa Yhdysvaltojen paras pistemies Chris Kreiderin ja Kyle Palmierin kanssa tehoilla 2+4=6. Seuraavan vuoden kisoissa hän teki tehot 4+1=5 ollen Yhdysvaltojen paras maalintekijä Nick Bjugstadin kanssa.
Muuta
Coylen serkkuja ovat entiset NHL-pelaajat Tony Amonte ja Bobby Sheehan.
Aleksandra Elbakjan
Aleksandra Asanovna Elbakjan (s. 6. marraskuuta 1988 Almaty, Kazahstanin SNT ) on kazakstanilainen ohjelmistosuunnittelija ja tieteen avoimen saatavuuden puolestapuhuja. Elbakyan tuli tunnetuksi vuonna 2011 perustamastaan Sci-Hub-verkkosivustosta. Sivusto kopioi maksumuurien takana olleita tiedejulkaisuja julkiseen verkkoon. Ennen Sci-Hubin nousemista julkisuuteen Elbakjan tutki aivotietokoneliittymiä ja hänen päättötyönsä oli tietoturvasta.
Sci-Hubiin on suhtauduttu sekä räikeänä piratismina että uutena paradigmana tieteelliseen julkaisuun, joka antaa muillekin kuin rikkaille länsimaille pääsyn tutkimustietoon. Maaliskuussa 2017 Sci-Hub sisälsi 68,9 % Crossref-tietokantaan rekisteröidyistä 81,6 miljoonasta artikkeleista. Sivusto tuomittiin vuonna 2017 Yhdysvalloissa tekijänoikeuksien rikkomisesta, mutta koska sivusto sijaitsee Yhdysvaltojen ulkopuolella tuomion vaikutukset ovat epäselviä.
Vuonna 2016 tiedelehti Nature listasi Elbakjanin yhdeksi tieteen kannalta merkittävistä ihmisistä. Vuonna 2017 hyönteistieteilijät Andrey I. Khalaim ja Enrique Ruíz-Cancino nimesivät löytämänsä loispistiäislajin Idiogramma elbakyanae hänen mukaansa tunnustuksena tieteellisen tiedon saamisesta kaikkien tutkijoiden käyttöön. Elbakjan tunnetaan laajalti myös lempinimellä (Science's) Pirate Queen, tieteiden merirosvokuningatar.
Elämä ja ura
Elbakjan syntyi Almatyssä, Kazakstanissa 6. marraskuuta 1988. Hänellä on slaavilaisia, armenialaisia ja aasialaisia sukujuuria.
Vuonna 2009 hän valmistui tietojenkäsittelytieteisiin erikoistuneena tieteen kandidaatiksi Kazakstanin teknillisestä yliopistosta (Satbajevin yliopisto). Tämän jälkeen hän työskenteli vuoden tietoturva-alalla Moskovassa, kunnes oli kerännyt tarpeeksi varoja lähteäkseen Freiburgin yliopistoon, jossa hän aloitti 2010 työskentelyn aivojen ja tietokoneiden välisen käyttöliittymän parissa. Samana kesänä hän osallistui työharjoittelijana ”Neurotieteet ja tietoisuus” -projektiin Georgian teknillisessä yliopistossa Yhdysvalloissa. Ollessaan 23-vuotias vuonna 2011 hän palasi Kazakstaniin, ja perusti Sci-Hubin. Sieltä käsin hän työskenteli freelancerohjelmoijana, ja kertoo Sci-Hubin sivulla kiinnostuneensa silloin politiikasta silloisen Venäjän presidentti Dmitri Medvedevin edistäessä informaatioteknologiaa ja avoimuutta. Vuonna 2012 Elbakjan muutti Venäjälle opiskellakseen hallintotieteitä Moskovan valtionyliopistossa. Häntä kiinnosti avoimen tiedon historia ja synty, minkä myötä hän siirtyi opiskelemaan uskontotieteitä vuonna 2015. Vuonna 2016 hän jätti myös nämä opinnot kesken, ja heltä evättiin Venäjän kansalaisuus.
Vuonna 2019 Elbakjan valmistui Pietarin valtionyliopistosta kielitieteiden maisteriksi. Hän erikoistui opinnoissaan raamatullisiin kieliin.
Näkemykset ja kritiikki
Elbakjan on kertonut avoimesti olevansa aatteiltaan kommunisti, ja hän kertoo Sci-Hubin sivulla, että "Tieteen on oltava avointa, koska kommunismi ja kommunikaatio juontuvat sanoina samasta kielellisestä juuresta" (Science must be open while communism and communication are same-root words). Hänen mukaansa kommunismilla ja tieteillä on yhteinen missio, jota hän kuvaa Robert Mertonia konseptia mukaillen "tieteellisenä kommunismina".
Tekijänoikeuslainsäädäntö on Elbakjanin mielestä luonnostaan epäreilua, sillä se suojaa niitä, joilla on jo valmiiksi valtaa, ja rankaisee köyhiä. Hän on voimakkaasti Open access-liikkeen kannattaja, ja kokee, että Sci-Hubin kaltaiset sivustot ovat osa aatteen kannattajien tavoitteita.
Vuonna 2015 Osana ulkomaisten vaikutteiden puhdistamiskampanjaa Venäjän hallitus päätti ajaa alas tieteen rahoittajajärjestö Dynastyn, ja totesi sen olevan "ulkomainen vakooja". Elbakjan oli uutisesta iloinen, ja puoltaakseen näkemystään Dynastystä hän julkisti tekstejä, joissa kertoi järjestöllä olleen poliittisia kytköksiä Venäjän liberaaliin oppositioon, ja että sen perustajat rahoittivat valikoidusti tutkimuksia, joiden näkemykset vastasivat heidän omiaan. Hän kutsui rahastoa ja Sci-Hubia ideologisesti vastakohtaisiksi, ja sanoi Dynastyn olevan Sci-Hubin kapitalistinen este. Tämän seurauksena Dynastyn kannattajat aloittivat Elbakjaniin kohdistuvan laajamittaisen ahdistelun, jonka jälkeen Elbakjan sulki venäläisiltä pääsyn Sci-Hubiin.
Vuonna 2018 Elbakjan kehotti Sci-Hubin kannattajia äänestämään paikallista piraattipuoluetta tekijänoikeuslainsäädännön muuttamiseksi.
Gang of Seven Animation
Gang of Seven Animation (tunnetaan myös nimellä G7 Animation) on vuonna 2001 Tom Tataranowiczin perustama animaatiostudio. Hän loi yhtiön, joka koostui 1980- ja 1990-luvulla mainetta animaatiosarjojen parissa saaneista; Deborah Zak, Leila Tilghman, Dennis Venizelos, Lou Scheimer, Bernie Wrightson, Bob Kline, Bob Schaefer, Rik Maki, Dick Sebast, Rich Arons ja Ed Wexler.
Aleksandra Elbakjan
Näkemykset ja kritiikki
Vuonna 2019 Elbakjania epäiltiin venäläiseksi vakoojaksi Yhdysvaltain toimesta, mutta hän kiisti kaikki kytköksensä Venäjän ja muidenkaan valtioiden tietoihin.
Julkaisut
Puheet ja vertaisarvioidut haastattelut
Väitöskirjat ja tieteelliset julkaisut
Anaksarete
Anaksarete oli kreikkalaisessa mytologiassa kyproslainen neito, johon Ifis-niminen jalosukuinen nuorukainen rakastui. Ifis yritti päästä Anaksareten suosioon tuomalla lahjoja, kukkia ja kirjeitä hänen ovelleen. Anaksarete kuitenkin torjui kaikki ihailijansa lähentelyt halveksien ja nauraen tälle. Epätoivoissaan ja pystymättä kestämään rakkaudentuskaansa Ifis hirtti itsensä Anaksareten oven pieleen, samaan paikkaan, johon hänellä oli ollut tapana tuoda kukkansa, ja toivoi edes tämän teon ilahduttavan rakkautensa kohdetta.
Palvelijat löysivät Ifiksen ruumiin, ja se kuljetettiin surusaatossa tämän äidin kotiin. Koska tämä asui Anaksareten lähellä, Anaksarete kuuli valituksen ja päätti uteliaisuudesta seurata kuulemaansa ”ruikutusta”. Kun hän näki ruumiin, hän alkoi vähitellen kivettyä – muuttuen kokonaan kiveksi kuten hänen luonteesakin oli – ja jähmettyi lopulta paikalleen valkoiseksi marmoriksi muuttuneena. Afrodite, joka oli tämän takana, kehotti pistämään syrjään ylenkatsomisen ja käymään yhteen sen kanssa, joka rakastaa sinua.
Jonas Cajanus
Jonas Cajanus (25. heinäkuuta 1716 Kalix, Ruotsi – 1. toukokuuta 1785 Kokkola) oli suomalainen maanmittari. Hän teki isojakoon liittyneitä mittaustehtäviä ja kaupunkimittauksia pääasiassa Pohjanmaalla.
Cajanuksen vanhemmat olivat Lohtajan kirkkoherra Gustaf Cajanus (1675–1722) ja Susanna Granberg. Hän kävi Kokkolan pedagogiota ja Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1736. Cajanus opiskeli Turun akatemiassa ja suoritti maanmittaritutkinnon Tukholmassa 1744.
Cajanus oli komissiomaanmittarina Pohjanmaalla, Savossa ja Hämeen läänissä 1744–1750 sekä ylimääräisenä maanmittarina Pohjanmaan läänissä 1749. Cajanus kartoitti Paltamon pitäjän 1745–1746 ja Kemijärven pitäjän 1747. Hän laati 1750 Raahen, Kokkolan ja Vaasan asemakaavamittaukset, 1761 Pohjanmaan, Savon ja Hämeen läänien rajojen tarkistukset ja mittasi 1763 Pietarsaaren ja Kokkolan satamat sekä näihin satamiin johtaneet purjehdusväylät. Cajanus suoritti Kokkolan ja sen ympäristön isonjaon 1768 ja hänen tekemiinsä mittauksiin perustuivat myös Alavetelissä 1772, Ylävetelissä, Kaustisella ja Halsuassa 1776 sekä Kokkolan ympäristössä 1780 tehdyt isojaot.
Jonas Cajanus oli naimisissa 1749–1764 Maria Helena Holstin (k. 1764) kanssa ja vuodesta 1765 Hedvig Chydeniuksen (k. 1817) kanssa. Hänen poikiaan olivat Raahen ja Saloisten kirkkoherra Jonas Cajanus (1757–1817) ja ylioppilas Jakob Cajanus (1779–1799). Cajanuksen tyttärenpoika oli komissiomaanmittari Anders Gustaf Nyman (1802–1869).
Genovesa
Genovesa on pieni hevosenkengänmuotoinen saari Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on pinta-alaltaan vain 14 neliökilometriä ja muodostuu yhdestä tulivuoresta. Saaren muoto on syntynyt, kun tulivuoren kaldera on romahtanut yhdeltä sivultaan.
Genovesan tulivuorisaaren ikää ei pystytä tarkasti määrittämään, sillä laavassa on vain vähän kaliumia. Monet laavamuodostelmista näyttävät kuitenkin nuorilta. Vaikka tulivuoren purkautumisesta ei ole historiallisia todisteita, sitä pidetään edelleen aktiivisena. Saaren keskellä on pieni kraatterijärvi.
Genovesalla on suuria merilintuyhdyskuntia. Saarella on runsaasti erityisesti punajalkasuulia, mutta siellä asuu myös fregattilintuja, yölokkeja, suomutropiikilintuja, ulappakeijuja ja naamiosuulia.
Vierailijoille Genovesalla on kaksi rantautumispaikkaa. Darwininlahden rannalle voi tehdä märkärantautumisen. Rannalta johtaa 750 metrin mittainen kävelyreitti. Toinen mahdollinen rantautumispaikka on Prinssi Filipin rappusten luona. Rappuset johtavat 25 metrin korkeuteen, josta voi tarkkailla merilintuja.
Ruotsalainen vapaamielinen puolue
Ruotsalainen vapaamielinen puolue (RVP, ) oli suomalainen ruotsinkielisten puolue. Järjestö perustettiin vuonna 1919 nimellä Ruotsalainen vasemmisto (RV, ) Ruotsalaisen kansanpuolueen jakauduttua valtiomuotokysymyksen takia. RV kannatti tasavaltaa, RKP:n enemmistö monarkiaa. Ryhmittymä toimi RKP:n sisällä vuoteen 1931, jolloin se muodosti erillisen puolueensa. Vuonna 1947 nimeksi vaihdettiin RVP. Puolue lopetti toimintansa vuonna 1951.
Vuoden 1919 vaaleissa Ruotsalainen vasemmisto sai kaksi kansanedustajaa, professori Georg von Wendtin Vaasan vaalipiiristä ja fil.tri Georg Schaumanin Uudenmaan vaalipiiristä. Wendt istui eduskunnassa vuoteen 1922 ja Schauman vuoteen 1930. Vuonna 1926 eduskuntaan nousi varasijalta RV:n Maximilian Sergelius (Uusimaa), joka oli kansanedustajana vuosina 1926–1939 ja 1945–1948.
Vaalit
Puolue osallistui eduskuntavaaleihin omalla listallaan vuosina 1930, 1939 ja 1945. Muissa vaaleissa se oli vaaliliitossa RKP:n kanssa. Vuoden 1937 presidentinvaaleissa puolue tuki K. J. Ståhlbergiä ja vuonna 1950 J. K. Paasikiveä.
Muraenesox
Muraenesox on haukiankeriaiden (Muraenesocidae) heimoon kuuluva kalasuku.
Reino Hallamaa
thumb|right|Eversti Reino Hallamaa. Reino Henrik Hallamaa (sukunimi alkuaan Hummelin, käytti Espanjassa asuessaan nimeä Ricardo Palma) (12. maaliskuuta 1899 Kokemäki – 11. elokuuta 1979 Churriana, Malaga, Espanja ) oli suomalainen eversti ja Suomen radiotiedustelun alkuunpanija ja kehittäjä.
Lapsuus ja nuoruusvuodet
Hallamaan vanhemmat olivat rakennusmestari Juho Hummelin ja Aino o.s. Söderman. Kolmilapsiseen perheeseen syntynyt Hallamaa kävi koulunsa Helsingin suomalaisessa lyseossa. Kun hänen äitinsä meni uusiin naimisiin Rauman asemapäällikön kanssa, Hallamaalle tarjoutui tilaisuus opetella sähkötystä ja vuonna 1911 hän pääsi jo kesätöihin sähköttäjäksi Rauman rautatielle. Ensimmäisen maailmansodan alettua Hallamaa oli työssä Rauman satamassa kirjurina täyttämässä venäläisten rahtikirjoja. Hän suoritti välillä Helsingissä sähköttäjätutkinnon ja täytettyään 17 vuotta hän läpäisi rautateiden virkamiestutkinnon. Hallamaa palveli sitten vuodesta 1917 alkaen sähköttäjänä Helsingin rautatieasemalla.
Suomen sisällissodassa
Tammikuussa 1918 valkoisten puolelle pyrkinyt Hallamaa lähti Helsingistä matkustaen junalla Tampereelle ja sieltä edelleen Kangasalle. Kangasalan rautatieasemalla vallinnut sekasorto pakotti Hallamaan tovereineen jatkamaan matkaa jalan metsiä pitkin Orivedelle, jossa he yöpyivät. Matka jatkui edelleen Juupajoen ja Vilppulan kautta Seinäjoelle, missä valkoisten joukkoja jo koottiin. Hallamaa liittyi saksanniemeläisistä muodostettuun Uudenmaan rakuunarykmenttiin ja jo 31. tammikuuta hän lähti konekiväärimieheksi Vilppulan rintamalle. Hallamaa osallistui sisällissodan taisteluihin Vilppulassa, Väärinmajalla, Kuhmoisissa, Tampereella ja Lempäälässä. Hän haavoittui Lempäälässä lievästi kantapäähän ollen viikon ajan hoidettavana Kangasalla. Sisällissota päättyi Hallamaan osalta Helsingissä 16. toukokuuta 1918 pidettyyn valkoisten voitonparaatiin.
Tiedustelu-uralle
Sodan jälkeen Hallamaa liittyi vapaaehtoisena viestijoukkojen edeltäjänä toimineeseen Kipinälennätinlaitokseen, josta hänet siirrettiin laivastoon korpraalina. Hallamaa palveli laivastossa sähköttäjänä maaliskuuhun 1919 saakka asemapaikkanaan myöhemmin uponnut torpedovene S2. Hänet ylennettiin alikersantiksi lokakuussa 1918. Toukokuussa 1919 Hallamaa määrättiin johtamaan komennuskuntaa, jonka tehtävänä oli valvoa Suomenlahden meriliikennettä ja erityisesti venäläisten sotalaivojen liikkeitä Suursaaresta käsin.
Suursaareen oli jäänyt kaksi venäläisten hylkäämää kipinäradioasemaa, joista toisen komennuskuntaan kuuluneet teekkarit korpraali Ragnvald ”Rankku” Lindin (myöhempi majuri Lautkari) johdolla kunnostivat. Saatuaan aseman kuntoon he alkoivat Hallamaan johdolla kuunnella venäläisten radioliikennettä talvella 1919–1920 ja onnistuivat myös avaamaan venäläisten salakielisanomia näiden toistettua salakielisen sanoman selväkielisenä. Komennuskunnan sieppaamat tiedot herättivät kiinnostusta ylemmissä portaissa, ja Hallamaa matkusti Helsinkiin selostamaan saarella harjoitettua kuuntelutoimintaa. Palkkioksi onnistuneesta toiminnasta Hallamaa ylennettiin kersantiksi. Vuonna 1920 Hallamaa siirtyi Kotkaan kunnostamaan sinne jäänyttä venäläisten kipinäradioasemaa ja Kotkasta sitten ensin Viipuriin kouluttamaan radiomiehiä ja sen jälkeen Turkuun, jossa odotti kunnostamista venäläisiltä jäänyt radiolähetin.
Suomen radiotiedustelu käynnistyy
Päästyään kadettikoulusta Hallamaa sai Yleisesikunnan ulkomaaosaston päälliköltä eversti Wiljo Tuompolta tehtäväksi luoda suomalainen radiotiedustelu. Hallamaa palveli 14. kesäkuuta 1927 alkaen Yleisesikunnan tilastotoimiston nimellä tunnetussa tiedusteluyksikössä eversti Erik Malmbergin alaisuudessa. Heti aluksi Hallamaa lähti stipendin turvin Saksan Yleisesikuntaan kolmeksi kuukaudeksi tutustumaan sikäläiseen radiotiedusteluun. Hän teki vastaavia tutustumismatkoja myös Itävaltaan, Sveitsiin, Italiaan, Tšekkoslovakiaan ja Puolaan. Itävallassa hän sai oppia salakirjoituskoodien avaamisesta professori Fiegliltä, ja Puolassa Hallamaa aloitti toisen maailmansodan alkuun kestäneen yhteistyön venäläisen sanomamateriaalin vaihdossa Suomen ja Puolan tiedusteluviranomaisten välillä. Italiassa Hallamaa tutustui siellä käytettyihin peilausautoihin, joiden kaltaisia hankittiin myöhemmin suomalaisen radiotiedustelun käyttöön.
Hallamaan johtama radiotiedustelu seurasi vuodesta 1927 alkaen tarkoin Neuvostoliiton laivaston liikkeitä ja sotaharjoituksia Suomenlahdella. Tätä varten oli perustettu kolme kuunteluasemaa Helsingin Santahaminaan, Viipurin Markovillaan sekä Sortavalaan. Suursaaresta, Seiskarista ja merellä olevista aluksista käsin seurattiin kiikaritähystyksellä venäläisten sotalaivojen liikkeitä, ja näin saatua tietoa verrattiin sitten siepattuihin radiosanomiin. Pitkällisen työn jälkeen tiedustelu pystyi avaamaan neuvostolaivaston radiosanomat vuodesta 1934 lähtien. Radiotiedustelu kuunteli ja avasi myös radioaalloilla lähetettyä eri maiden diplomaattipostiliikennettä. Hallamaa ylennettiin 1929 kapteeniksi ja 1939 majuriksi.
Vuonna 1937 julkaisi Hallamaa omakustannekirjan nimeltä Salakirjoitustaidon perusteet. Kirjaa käytettiin myös puolustusvoimissa koulutusmateriaalina. Kirja oli ensimmäinen kyseisestä aiheesta suomen kielellä julkaistu teos. Reijo Ahtokarin mukaan teos oli osittain hämäysmielessä kirjoitettu Suomen radiotiedustelun todellista osaamistasoa aliarvioivaksi.
Talvisodan radiotiedustelu
Hallamaa toimi talvisodan aikana toisen tiedustelutoimiston päällikkönä. Radiotiedustelu onnistui jo sodan aattona 29. marraskuuta 1939 sieppaamaan ja avaamaan venäläisten radioviestin, joka sisälsi hyökkäyskäskyn Suomeen. Tässä sanomassa määrättiin venäläinen panssariprikaati hyökkäämään rajan yli Rautuun. Radiotiedustelu onnistui talvisodan aikana ilmoittamaan Suomussalmen taisteluja johtaneelle eversti Hjalmar Siilasvuolle, kun venäläisten 44. Divisioona oli kokonaisuudessaan Raatteen tiellä, ja Laatokan Karjalassa radiotiedustelu avasi mottiin jääneiden venäläisjoukkojen radioliikennettä. Suomalaiset saivat ohjattua osan motissa oleville joukoille lentoteitse toimitetuista avusta itselleen saatuaan selville pudotuspaikoilla käytetyt valomerkit. Radiotiedustelu sai myös selville Lavajärven motista ulos murtautumista yrittäneiden venäläisjoukkojen hyökkäyksen ajankohdan ja paikan, ja murtoa yrittäneet joukot saatiin tuhottua.
Välirauhan aikana Hallamaa vaihtoi venäläisellä salakirjoitusavaimilla Ruotsista sata uutta amerikkalaista RCA-radiolähetintä Suomen radiotiedustelun käyttöön. Tällaista kauppaa käytiin myös muiden maiden kanssa, ja radiotiedustelu saattoi sillä tavoin rahoittaa omaa toimintaansa.
Jatkosodan radiotiedustelu
Jatkosodassa everstiluutnantiksi lokakuussa 1941 kohonnut Hallamaa oli Päämajan Radiopataljoonan komentajana. Vuoden 1941 hyökkäysvaiheen aikana radiotiedustelu pystyi avaamaan 80 prosenttia Suomen rintamalla toimineiden venäläisten divisioonien ja armeijakuntien välisestä radioliikenteestä. Tiedustelu sai myös kesäkuussa 1941 haltuunsa Petsamossa osittain palaneita venäläisten koodikirjoja, jotka auttoivat suuresti viestien avaamisessa. Kun venäläiset siirtyivät jatkosodan alussa lännessä käyttämään aiemmin Kaukoidässä Vladivostokissa käyttämiään salakoodeja, suomalaiset pääsivät asiasta heti selville, koska olivat saaneet aiemmin japanilaisilta näiden venäläisestä radioliikenteestä keräämää aineistoa.
Tiedustelu teki kuitenkin virheitäkin, kun se lähetti syksyllä 1941 koodatun sanoman, jossa venäläislaivastoa kehotettiin antautumaan. Tämä samoin kuin aiemmin julkaistut matkustajakone Kalevan alasampumiseen liittyneet liian yksityiskohtaiset tiedot paljastivat Neuvostoliiton laivaston johdolle, että heidän käyttämänsä salakirjoituskoodi oli murrettu. Laivasto siirtyikin käyttämään erilaista salakoodia, vaihtoi lähetystaajuutta ja vähensi radioliikennettään.
Adrianopolin taistelu (täsmennyssivu)
Adrianopolissa on käyty viisitoista taistelua tai piiritystä.
Reino Hallamaa
Jatkosodan radiotiedustelu
Jatkosodan aikana radiotiedustelu harjoitti yhteistyötä ja materiaalinvaihtoa japanilaisten kanssa, mutta saksalaisten suuntaan yhteistyössä oli kitkaa. Radiotiedustelu antoi kuitenkin syksyllä 1941 saksalaisille tiedon Tihvinän pohjoispuolella venäläisten saartamaksi jääneen saksalaisen panssarikiilan sijainnista, jolloin saksalaiset pääsivät huoltamaan mottiin jäänyttä osastoa lentoteitse ja se pääsi lopulta murtautumaan saarroksista. Palkkioksi tästä avusta Hallamaa sai Saksan 1. luokan Rautaristin kunniamerkin. Toisen kerran tiedustelu auttoi saksalaisia syyskuussa 1942 välittäessään heille tiedon Murmanskiin matkalla olleesta liittoutuneiden suuresta 40 aluksen PQ 18 -saattueesta. Luftwaffe onnistui tuhoamaan saattueen laivoista 13, ja saattueliikenne Murmanskiin keskeytyi kolmeksi kuukaudeksi.
Joulukuussa 1941 Suomen radiotiedustelu onnistui avaamaan Yhdysvaltain diplomaattisähkeissä käytetyn koodin, kun Englannin julistettua sodan Suomelle Yhdysvallat sähkötti Helsingin-lähetystölleen Kanadan, Australian, Uuden-Seelannin ja Intian sodanjulistukset Suomelle ja radiotiedustelu saattoi verrata selväkielisiä tekstejä ja salakirjoitettuja versioita toisiinsa. Jo keväällä 1942 tiedustelu pystyi avaamaan myös kaikkein salaisimman Yhdysvaltain diplomaattisähkeissä käytetyn niin sanotun Strip-koodin. Suomalaisilta onnistui myös Brasilian, Portugalin, Romanian, Serbian, Vatikaanin ja Vichyn Ranskan salakoodatun radioliikenteen avaaminen. Radiotiedustelu avusti myös suomalaisia kaukopartioita kuuntelemalla venäläisten radioviestejä ja lähettämällä partioille radioteitse tiedon venäläisten suunnittelemista takaa-ajo- ja väijytystoimista.
Hallamaa ylennettiin everstiksi elokuussa 1944, ja jo huhtikuussa hänet oli nimitetty Päämajan tiedusteluosaston päälliköksi. Radiotiedustelun henkilöstövahvuus oli noussut talvisodan 75 henkilöstä noin tuhanteen henkilöön. Tämän lisäksi oli lokakuussa 1942 toimintansa aloittanut ilmavoimien oma radiotiedustelu, jossa palveli noin 300 miestä.
Stella Polaris
Kesällä 1944 venäläisten suurhyökkäyksen alettua tiedustelupäällikkö eversti Aladár Paasonen yhdessä alaisensa Hallamaan kanssa alkoi valmistella radiotiedustelun toiminnan turvaamista ns. operaatio Stella Polariksella. Tarkoituksena oli siirtää radiotiedustelun henkilökunta, laitteet ja kertynyt tiedustelumateriaali salaa Ruotsiin, josta käsin tiedustelua oli tarkoitus jatkaa, jos Suomi joutuisi venäläisten miehittämäksi. Operaatio rahoitettiin myymällä tiedusteluaineistoa, mm. avattuja salakirjoitusavaimia ainakin Yhdysvaltojen, Japanin ja Ruotsin tiedusteluelimille. Yhdysvaltojen tiedustelupalvelun OSS:n agentit ostivat materiaalia salaa omalta valtiojohdoltaan.
Hallamaa suunnitteli myös perustavansa Suomeen salaisen radioverkon miehityksen varalle. Tämä verkko olisi toiminut kyynel- ja sotasaalina saatujen Sever-radioiden avulla ja käyttänyt Hallamaan kehittämää salakoodia viestiliikenteessä. Ruotsin puolella Hallamaan yhteyshenkilönä Stella Polaris-operaatiossa oli Ruotsin puolustusesikunnan tiedusteluosaston salaisen C-toimiston päällikkö majuri Carl Petersén.
Operaation käytännön toteutus alkoi syyskuussa 1944 Hallamaan käskystä. Ruotsiin siirrettiin meritse Pohjanlahden yli noin 350 laatikollista tiedustelukalustoa ja asiakirjoja, ja sinne siirtyi myös 700–800 tiedustelun palveluksessa ollutta henkilöä sekä perheenjäseniä. Suomen jääneet asiakirjat joko tuhottiin tai piilotettiin. Hallamaa aikoi aluksi jatkaa tiedustelutoimintaa Ruotsissa, mutta pian välit ruotsalaisiin kiristyivät, kun nämä yrittivät saada haltuunsa koko siirretyn materiaalin ja lopulta kielsivät suomalaisia harjoittamasta tiedustelua Ruotsin maaperältä. Suomesta saapui kenraaliluutnantti Harald Öhquist sovittelemaan Hallamaan ja ruotsalaisten välejä, ja lopulta sovittiin, että ruotsalaiset ostavat siirretyn tiedustelukaluston ja saisivat kaupan päällisinä avaamatonta tiedustelumateriaalia ja koodeja. Kalustoon jäi suomalaisille takaisinosto-oikeus.
Hallamaa ja Paasonen palasivat Ruotsista salaa Suomeen asettuen hankkimaansa piilopirttiin Pelloon. Muu Ruotsiin siirtynyt tiedusteluhenkilöstö internoitiin ja palautettiin Tornioon marraskuussa 1944. Noin 20 henkilöä perheineen jäi asumaan Ruotsiin ja siirtyi Ruotsin tiedustelupalveluun töihin. Ennen lähtöä Hallamaa piilotti suuren osan tiedusteluaineistoa Södertäljeen Hörningsholmin linnaan. Tämän aineiston lopullinen kohtalo jäi kuitenkin epäselväksi. Väitetään, että ruotsalaiset tuhosivat sen polttamalla joko 1946 tai 1960–1961. Toisen version mukaan ruotsalaiset mikrofilmasivat aineiston ennen sen tuhoamista, ja kerrotaan myös, että Hallamaa olisi vienyt tätä mikrofilmattua materiaalia myöhemmin mukanaan Ranskaan. Materiaalia päätyi mikrofilmattuna myös Yhdysvaltojen tiedustelun haltuun. Sitä on sieltä viime vuosina löydetty ja myös julkaistu.