cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Güler Sabancı
Güler Sabancı (s. 1955, Adana, Turkki) on turkkilainen yritysjohtaja. Hänen isoisänsä Hacı Ömer Sabancı (1906–66) perusti 1930-luvulla alkujaan tekstiilialan yrityksen. Siitä on sittemmin kehittynyt Turkin rikkaimpiin kuuluvan Sabancı-suvun monialakonserni, jonka sijoituksia hoidetaan Sabancı Holding -yhtiön välityksellä. Güler Sabancı on tämän holdingyhtiön toimitusjohtaja (2018). Hän toimii myös suvun mukaan nimetyn Sabancı-yliopiston pääjohtajana ja on Turkin suurimman yksityisesti omistetun säätiön, Sabancı-säätiön hallituksen puheenjohtaja. Vuodesta 2013 hän on ollut myös Siemen AG:n johtokunnan jäsen.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Sabancın vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 58. Talousjulkaisu Fortune nosti hänet maailman talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 17. sijalle (2017).
Vuonna 2016 yhteensä 16 maassa toimivan Sabancı-yhtymän liikevaihto oli noin 11,5 miljardia dollaria. Yhtymän toimialoja ovat pankki- ja vakuutustoiminta, energia, vähittäismyynti ja tuotannollinen teollisuus (auto-, ruoka- ja tupakkateollisuus, turismi, kemikaalit). Yhtymän liikevaihto kasvoi 12 prosenttia ja liikevoitto 19 prosenttia edellisvuodesta. Sabancılla on alempi korkeakoulututkinto (B.A./B.Sc.) Boğaziçi-yliopistosta. Hän on naimaton.
Emil Louhikko
Emil Konstantin Louhikko, sukunimi vuoteen 1906 Eriksson, vuosina 1906–1920 Laiho (7. lokakuuta 1888 Viipuri – 30. toukokuuta 1961 ) oli suomalainen sosialidemokraattinen ammattiyhdistysliikkeen toimihenkilö.
Metallivalurina Suomessa ja Ruotsissa
Louhikko kävi kansakoulun Tampereella ja meni sitten valajan oppiin Tammelan konepajalle jossa hänen isänsä oli työssä. Hän kävi samalla myös iltaisin käsityöläiskoulua. Vuonna 1903 Louhikon perhe muutti Turkuun jossa hän oli sitten työssä Vulcanin konepajalla isänsä kanssa. Vuoden 1905 suurlakon aikana Louhikko oli mukana vapaaehtoisena järjestyskaartissa. Kesällä 1906 Louhikko lähti työhön Ruotsiin saatuaan houkuttelevan työpaikkatarjouksen. Hän oli aluksi yhdessä muutamien muiden suomalaisten metallimiesten kanssa työssä Smoolannissa Bruzaholmin rautaruukilla mutta kun työolot ja palkkaus olivat siellä vastoin lupauksia kehnoja Louhikko lähti työnhakuun Tukholmaan. Hän oli työssä Tukholmassa kahdella eri konepajalla aina kesään 1907 saakka jolloin hän palasi Suomeen ja meni takaisin Vulcanin konepajalle. Vuoden 1908 alussa hän siirtyi Tampereelle Tampereen Pellavatehtaan konepajaan. Keväällä 1908 Tampereella alkoi kuitenkin metallityöläisten lakko. Lakon pitkittyminen ja työantajien julistama työsulku johtivat siihen että Louhikko joutui lähtemään syksyllä 1908 työnhakuun Ruotsiin. Ruotsissakin oli alkanut huono aika mutta Louhikko onnistui lopulta pääsemään työhön Pohjois-Ruotsiin Sundsbrukiin lähelle Sundsvallia. Kesällä 1909 hän palasi takaisin Suomeen Vaasaan jonne myös hänen perheensä oli muuttanut työn perässä. Louhikko oli työssä aluksi Salinin konepajalla ja sitten Vaasan Puuvillatehtaan konepajalla ja Wickströmin moottoritehtaalla. Vaasassa asuessaan hän alkoi osallistua aktiivisesti paikallisen Palosaaren työväenyhdistyksen toimintaan ja hän kävi myös sosialidemokraattisen puolueen ja ammattijärjestön talvella 1911–1912 Helsingin työväentalolla järjestämän puolueopiston. Louhikko toimi Vaasan läänin eteläisen vaalipiirin sos. dem. nuorisojärjestön piirisihteerinä 1910–1914.
Ammattiyhdistystoimitsijaksi
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Louhikko oli jonkin aikaa työttömänä kunnes hän muutti Tampereelle työhön Tampereen Pellavatehtaan konepajalle joka oli alkanut saanut runsaasti tilauksia sodan vuoksi. Kesällä 1915 hänet valittiin Metallityöntekijäin liiton sihteeriksi ja hän muutti Helsinkiin elokuussa 1915. Venäjän sotatarviketilaukset synnyttivät näihin aikoihin Suomen metalliteollisuuteen korkeasuhdanteen. Ammattitaitoisesta työvoimasta oli kovaa kilpailua työnantajien kesken ja tämä johti palkkojen nousun ohella siihen että työoloja alettiin kohentaa muun muassa uusimalla tehdassaleja. Työvoimapula johti samalla kuitenkin siihen että alalle tuli paljon nuorta ammattitaidotonta työvoimaa ja tämä aiheutti useilla työpaikoilla kahnauksia vanhempien ammattityöntekijöiden kanssa.
Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen Venäjän valtion heikentynyt rahatalanne aikaansai sen että sotatarviketilauksia alettiin peruuttaa. Peruutuksien takia Suomen teollisuus alkoi vähentää keväällä 1917 työvoimaansa ja samalla myös venäläisten Suomessa teettämät linnoitustyöt vähenivät jolloin työttömyys lisääntyi ja yhteiskunnallinen levottomuus kasvoi. Huhtikuussa 1917 metallityöläiset järjestivät suuren työtaistelun 8-tuntisen työpäivän puolesta ja neuvottelujen tuloksena se otettiinkin käyttöön teollisuudessa suhteellisen kivuttomasti. Sen sijaan maatalouden piirissä syntyi työpäivän ptuudesta useita työtaisteluita vuoden 1917 aikana. Louhikko kuului ammattiyhdistysmiehenä sosialidemokraattien maltilliseen siipeen eikä hän hyväksynyt O. W. Kuusisen ja Kullervo Mannerin johtaman radikaalien ryhmän toimintaa vuodenvaihteessa 1917–1918.
Sisällissota ja pakolaisaika Venäjällä
Suomen sisällissodan alettua Louhikko lähti metallityöläisten pyynnöstä johtamaan töiden käyntiin saamista punaisten alueilla sijainneilla konepajoilla. Konepajojen valmistamia maatalouskoneita muun muassa separaattoreita alettiin viedä Venäjällä jotta sieltä saataisiin vastineena viljaa ja sokeria elintarvikepulaa kärsineeseen Etelä-Suomeen. Huhtikuun alussa Louhikko joutui lähtemään Helsingistä Viipuriin jossa hän sitten hoiti evakuointitoimia yhdessä Eyolf Mattssonin kanssa. Huhtikuun lopulla hän siirtyi saarroksiin joutumassa olevasta Viipurista laivalla Pietariin muiden punaisten johtoon kuuluneiden mukana. Venäjällä hän sai aluksi kesällä 1918 vastuudelleen huolehtia niistä 16 laivasta joilla punaiset olivat paenneet Suomesta. Louhikko kieltäytyi yhdessä 15 muun sosialidemokraatin kanssa elokuussa 1918 liittymästä vastaperustettuun Suomen Kommunistiseen puolueseen ja heidät leimattiin työväenluokan luopioiksi.
Louhikko onnistui kuitenkin syksyllä 1918 pääsemään mukaan taloudenhoitajaksi August Vastenin johtamaan 200 miehen suomalaiseen joukko-osastoon joka siirtyi junalla Karhumäkeen Muurmannin radan varrelle. Osasto muodosti puolustusrintaman Ontajoelle etelään päin tulossa olleita englantilaisia joukkoja vastaan. Vuoden 1919 alkupuolella osasto siirrettiin Petroskoihin ja siitä muodostettiin venäläisen eversti Petrovin komentama kolmen pataljoonan rykmentti jonka taloudenhoitajana Louhikko toimi. Rykmentti taisteli sitten keväällä ja kesällä 1919 viiden kuukauden ajan Aunukseen hyökänneitä suomalaisia vapaaehtoisjoukkoja vastaan. Vuoden lopulla rykmentti onnistui sitten karkottamaan Äänisjärven pohjoisosiin edenneet englantilais-ranskalais-serbialaiset joukot ja valtaamaan takaisin Suojun ja Karhumäen kaupungin. Louhikko sai joulukuussa 1919 tietää että hänen Suomeen jäänyt vaimonsa oli kuollut ja hän päätti tässä vaiheessa palata takaisin Suomeen.
Vankeudessa Suomessa
Louhikko hiihti salaa rajan yli Suomeen loppiaisena 1920. Hän palasi Helsinkiin ja onnistui aluksi välttämään Etsivän Keskuspoliisin huomion muuttamalla sukunimensä. Louhikko toimi sitten Metallityöntekijäin liitossa sihteerin apulaisena ja osallistui kesällä 1920 metallityöntekijäin kokouksiin Kööpenhaminassa ja Oslossa. Kesällä 1920 hänet valittiin Suomen Ammattijärjestön sihteeriksi. Louhikon todellinen henkilöllisyys paljastui kuitenkin lokakuussa 1920. Hän joutui Etsivän Keskuspoliisin kuulusteluihin ja sitten 10 kuukauden ajaksi tutkintovankeuteen Turun lääninvankilaan odottamaan juttunsa käsittelyä Turun hovioikeudessa. Louhikko tuomittiin kapinaan osallistumisesta 12 vuoden kuritushuonerangaistukseen, josta vähennettiin 4 vuotta joulukuun 1918 Svinhufvudin armahduslain nojalla. Hän suoritti tuomionsa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa ja Turun lääninvankilassa ja pääsi ehdonalaiseen vapauteen 1924.
Paluu ammattiyhdistysliikkeeseen
Louhikko oli vapauduttuaan tammikuuhun 1926 saakka Suomen Ammattijärjestön sihteerinä mutta ristiriidat kommunistien kanssa saivat hänet eroamaan tehtävästä. Keväällä 1926 hän pääsi Suomen Kuljetustyöläisten Liiton sihteeriksi mutta menetti paikan kommunistien ehdokkaalle kesällä 1927 järjestyssä äänestyksessä. Louhikko oli tämän jälkeen viipurilaisen Kansan Työ-lehden toimittajana 1927–1929 ja oli mukana valtaamassa Viipurin Työväenteatteria kommunisteilta. Hän ryhtyi sosialidemokraattien pyynnöstä valtaamaan takaisin ammattiyhdistysliikettä kommunisteilta jotka olivat vahvistaneet asemiaan 1920-luvun lopulla. Louhikon johdolla perustettiin 1929 Suomen Työläisliitto johon tuli mukaan joukko ammattiosastoja Louhikon toimiessa liiton sihteerinä ja vuonna 1930 perustettiin Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK jonka sihteerinä Louhikko oli vuoteen 1939 saakka.
Louhikko oli viimeksi Kansan Matkatoimiston toimitusjohtajana 1939–1961 sekä Lomaliiton toiminnanjohtajana 1941–1959. Hänelle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi 1950. Louhikko julkaisi muistelmansa vuonna 1943 (Teimme vallankumousta, Suomen kirja 1943).
Greg Ellis
Greg Ellis (s. 21. maaliskuuta 1968 Wigan, Lancashire) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa vierailevasta roolistaan Michael Amadorina televisiosarjassa 24. Hän on tehnyt uransa aikana televisioroolien lisäksi useita elokuvarooleja, sekä äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin.
Osmo Karjalainen
Osmo Karjalainen (2. helmikuuta 1940 Ii – 5. huhtikuuta 2013 Kuusamo) oli suomalainen hiihtäjä.
Karjalainen sijoittui Sapporon 1972 talviolympialaisissa 4 × 10 kilometrin viestissä viidenneksi ja 15 kilometrin henkilökohtaisella matkalla kymmenenneksi sekä keskeytti 30 kilometrillä. Ylä-Tatran MM-kilpailuissa 1970 hän sijoittui viestissä seitsemänneksi ja 15 kilometrillä 14:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän oli viestissä neljäs ja 15 kilometrillä 13:s.
”Osku” Karjalainen edusti seuratasolla Kuusamon Erä-Veikkoja, jonka joukkueessa hän voitti 4 × 10 kilometrin viestissä Suomen-mestaruuden vuosina 1967–1973 ja 1975–1976. Henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden hän voitti 15 kilometrillä vuosina 1969 ja 1971 sekä 30 kilometrillä vuosina 1971 ja 1972. Muita mainittavia voittoja hän saavutti Harrachovin 15 kilometrillä vuonna 1964, Puijon 15 kilometrillä vuosina 1966 ja 1970, Salpausselän ja Rukan 15 kilometrillä vuonna 1970, Holmenkollenin 15 kilometrillä vuonna 1971 sekä Ounasvaaran 15 kilometrillä vuonna 1972.
Osmo Karjalaisen veli Unto Karjalainen kuului Kuusamon Erä-Veikkojen SM-kultaa voittaneeseen viestijoukkueeseen vuosina 1967 ja 1968.
Kansainvälinen televiestintäliitto
Kansainvälinen televiestintäliitto (, lyhenne ITU, , UIT, alkuperäinen nimi International Telegraph Union) on YK:n alainen televiestintäverkkoja ja -palveluja kansainvälisesti koordinoiva järjestö. ITU:n päätehtäviä ovat standardointi, radiotaajuuksien jakaminen ja puhelinverkkojen yhteyskäytäntöjen organisointi maiden välillä siten, että ulkomaanpuhelut ovat mahdollisia.
Organisaatio ja toiminta
ITU:n päämaja on Genevessä Sveitsissä. ITU:n pääsihteeri 1. tammikuuta 2007 alkaen on malilainen Hamadoun Touré. ITU:lla on myös ollut suomalainen pääsihteeri, Pekka Tarjanne toimi tässä tehtävässä 1. marraskuuta 1989 – 31. tammikuuta 1999 välisenä aikana.
ITU:n organisaatio jakautuu kolmeen sektoriin:
ITU:n päätökset valmistellaan ja tehdään lukuisissa työ- ja tutkimusryhmissä sekä alueellisissa ja maailmanlaajuisissa kokouksissa, kuten radiokonferensseissa
ITU toimii myös YK:n tietoyhteiskuntahuippukokouksen (World Summit on the Information Society, WSIS) sihteeristönä.
Lähes kaikki maailman maat ovat ITU:n jäseniä (YK:n jäsenmaista vain Palau ei kuulu ITU:un). Myös alan yritykset ja organisaatiot voivat liittyä ITU:n jäseniksi. Näitä yksityisjäseniä ITU:lla on yli 500.
Historia
Lennättimen historian alkuvuosina eri maissa käytettiin eri lennätinjärjestelmiä. Raja-asemilla sähkösanomat jouduttiin ottamaan vastaan paperille ja lähettämään uudelleen toisessa verkossa. Näiden hankaluuksien välttämiseksi tehtiin vähitellen sopimuksia yhteysjärjestelyistä, aluksi kahdenvälisinä ja sitten alueellisesti. Keväällä 1865 20 eurooppalaisen valtion kesken laadittiin ensimmäinen kansainvälinen lennätinsopimus ja perustettiin Kansainvälinen lennätinliitto (International Telegraph Union, ITU).
ITU alkoi laatia kansainvälistä säännöstöä puhelimelle 1885. Ensimmäinen radiokonferenssi pidettiin Berliinissä 1906. 1920-luvulla perustettiin koordinaatio- ja standardointikomiteat puhelin- (CCIF), lennätin- (CCIT) ja radioviestinnän (CCIR) aloille. Vuoden 1927 radiokonferenssissa sovittiin radiotaajuuksien jaosta eri käyttäjäryhmien kesken.
ITU:n nimi vaihtui Kansainväliseksi televiestintäliitoksi vuoden 1934 alussa järjestön vastuualueen laajentumista kuvaten. Vuonna 1947 ITU:sta tuli YK:n erityisjärjestö.
Vuonna 1956 CCIF ja CCIT yhdistettiin CCITT:ksi. ITU:n nykyinen sektoriorganisaatio muotoiltiin 1992.
Raimo Lehtinen (hiihtäjä)
Raimo Kalevi Lehtinen (s. 27. helmikuuta 1946 Kauhava) on 1970-luvulla menestynyt suomalainen hiihtäjä.
Roman Neustädter
Roman Neustädter (s. 18. helmikuuta 1988 Dnepropetrovsk, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Schalkea.
Raimo Lehtinen (hiihtäjä)
Lehtinen edusti Suomea Sapporon 1972 talviolympialaisissa, joissa hän keskeytti 30 kilometrin hiihdossa. Ylä-Tatran MM-kilpailuissa 1970 hän sijoittui viestissä seitsemänneksi ja 30 kilometrillä sijalle 14. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän oli viestissä neljäs, 30 kilometrillä seitsemäs ja 50 kilometrillä 24:s.
Kansainvälinen televiestintäliitto
Historia
ITU on järjestänyt lukuisia radiokonferensseja 1903-2019.
Roman Neustädter
Seurajoukkue
Koko junioriuransa Saksassa viettänyt Neustädter siirtyi kesällä 2012 ilmaisella siirrolla Schalkeen. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Raimo Lehtinen (hiihtäjä)
"Rami" Lehtinen edusti seuratasolla Leppävirran Viriä, Pateniemen Urheilijoita ja Oulujoen Kiekkoa. Hän voitti Suomen-mestaruuden 30 kilometrillä vuonna 1969 sekä saavutti SM-hopeaa 30 kilometrillä vuonna 1972 ja 15 kilometrillä vuonna 1973 sekä SM-pronssia 30 kilometrillä vuonna 1973 ja 15 kilometrillä vuonna 1974. Hän voitti kansainvälisen sotilasurheiluliiton (CISM) mestaruuden partiohiihdossa vuosina 1970 ja 1971 sekä viestissä vuonna 1971.
Kansainvälinen televiestintäliitto
Historia
Vuonna 2007 ITU julkaisi standardeja (ITU-T suosituksia) ilmaiseksi verkossa tavoitteena pienentää "standardointikuilua" niiden maiden välillä, joilla on resursseja tavoitella standardointeja ja niiden joilla ei ole.
Roman Neustädter
Maajoukkue
Neustädter edustaa maajoukkuetasolla Venäjää. Toukokuussa 2016 maan kansallisuuden saaneelle Neustädterille myönnettiin lupa pelata maajoukkueessaan jo Ranskan EM-kilpailuissa 2016. Prosessi onnistui tavallista nopeammin, sillä Venäjän presidentti Vladimir Putin oli antanut asiasta virallisen määräyksen aiemmin samassa kuussa. Venäjän urheiluministeri Vitali Mutko vahvisti kuitenkin venäläismedialle, ettei Neustädter saanut poikkeuslupaa kaksoiskansalaisuuteen. Neustädterin oli siis luovuttava Saksan kansalaisuudesta, koska Venäjä ei ole Euroopan unionin jäsen.
Raimo Lehtinen (hiihtäjä)
Raimo Lehtisen puoliso Riitta Lehtinen (o.s. Nyyssönen) voitti viestihiihdossa kaksi Suomen-mestaruutta.
Roman Neustädter
Maajoukkue
Ennen aikaansa Venäjän maajoukkueessa, Neustädter ehti edustaa Saksaa ikäkausimaajoukkueissa sekä kahden ottelun verran miesten maajoukkueessa vuosina 2012 ja 2013. Nuo pelit eivät kuitenkaan olleet virallisia pelejä, vaan ystävyysotteluita, mikä mahdollisti vielä maajoukkue-edustuksen muualla. Myös Ukrainan maajoukkue oli aiemmin kiinnostunut Neustädterin palveluksista.
Yksityiselämä
Neustädter muutti Neuvostoliitosta Saksaan 1990-luvun alussa. Hänen isänsä on myös ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija, Karlsruheria ja Mainzia edustanut Peter Neustädter.
Victor Mete
Victor Mete (s. 7. kesäkuuta 1998 Woodbridge, Ontario, Kanada ) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Philadelphia Flyersin organisaatiossa. The Sports Forecaster -sivuston mukaan hän on hyökkäävä puolustaja, joka luistelee erinomaisesti ja tukee hyvin hyökkäyksiä. Mete on myös käyttökelpoinen ylivoimalla ja hän menee ennakkoluulottomasti ruuhkatilanteisiin. Mete myös syöttää ja laukoo hyvin. Hän ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen ja Metellä on kehitettävää myös voimassa.
Seuraura
Mete aloitti jääkiekkoilun Ontarion Mississaugassa. Hän siirtyi sittemmin Toronto Jr. Canadiensiin. Hän toimi kaudella 2013–2014 seuran Minor Midget -junioreiden varakapteenina. Mete voitti kauden aikana sekä GTMMHL:n Kraft Cupin että Scotiabank Playoffien mestaruuden. Häneltä jäi kuitenkin OHL Cupin lopputurnaus väliin loukkaantumisen vuoksi. Turnaus päättyi hopeaan.
Owen Sound Attack varasi Meten koko OHL:n varaustilaisuuden kahdeksantena pelaajana kesällä 2014. Häntä aiemmin puolustajista varattiin vain koko varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana varattu ja Meten joukkuetoverina Toronto Jr. Canadiensissa pelannut Jakob Chychrun. Hänet varasi samana kesänä myös Waterloo Black Hawks 95. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa. Jo saman vuoden syyskuussa Attack kuitenkin kauppasi Meten London Knightsiin vaihdossa yhteensä kuuteen varausvuoroon. Hän siirtyi kaudeksi 2014–2015 Knightsiin, jossa Mete teki tulokaskautensa aikana 58 runkosarjaottelussa tehot 7+16=23 sekä kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+7=8, joilla hän oli pudotuspeleissä joukkueen tehokkain puolustaja. Mete valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2015–2016 hän teki liigan runkosarjassa 38 tehopistettä. Mete voitti myös OHL:n puolustajien tehotilaston lukemalla +53. Hän voitti kauden päätteeksi liigan mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin sekä Memorial Cupin.
Montréal Canadiens varasi Meten neljännellä kierroksella 100. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Kaudella 2016–2017 hän nousi Knightsin varakapteeniksi. Mete oli tehoilla 15+29=44 joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Evan Bouchardin kanssa.
Maaliskuussa 2017 Mete teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Canadiensin kanssa. Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi hän otti hieman yllättäen paikan seuran NHL-kauden 2017–2018 avauskokoonpanosta. Mete nousi myös heti Canadiensin ykköspuolustajapariin Shea Weberin viereen. Hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 5. lokakuuta 2017 vieraissa Buffalo Sabresia vastaan. Mete sai ottelussa jääaikaa 18.43 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +1.
Lokakuussa 2020 Mete teki Canadiensin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Huhtikuussa 2021 Canadiens asetti Meten waiwers-listalle josta Ottawa Senators poimi hänet joukkueeseensa.
Heinäkuussa 2022 Mete teki Toronto Maple Leafsin kanssa yksivuotisen ja 750 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Heinäkuussa 2023 Mete teki vapaana agenttina Philadelphia Flyersin kanssa yksivuotisen ja 775 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Maajoukkueessa
Mete pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän toimi Kanadan varakapteenina ja voitti maailmanmestaruuden. Mete valittiin Suomea vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaana pelaajana.
Mete pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2015, jolloin hän voitti kultaa. Mete edusti myös Kanadan Punaista joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa marraskuussa 2014.
FIPS
FIPS on yhdysvaltalaisen NIST:n julkaisemia standardeja. FIPS-standardeja julkaistaan kun on lainmukainen tarve tai kyberturvallisuusvaatimuksia. FIPS-standardit kehitetään liittovaltion hallinnollisiin järjestelmiin, mutta eivät vielä täytä kansallisia tietoturvavaatimuksia.
Elokuvavuosi 1918
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1918 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Louis Plaidy
thumb|right|Louis Plaidy
Louis Plaidy (1810–1874) oli saksalainen pianopedagogi. Hän oli aikanaan yksi Leipzigin konservatorion johtavista professoreista. Hän liittyi konservatorion palvelukseen Felix Mendelssohnin kutsusta vuonna 1843 ja työskenteli siellä yli 20 vuoden ajan.
Plaidy julkaisi vuonna 1870 Breitkopf & Härtel -kustantamolla pianoharjoitusten kirjan Technische Studien für d. Pianofortespiel. Teos sisältää yli neljäsataa harjoituskappaletta.
Plaidyn johdolla opiskelivat muiden muassa Leoš Janáček, Arthur Sullivan , Hans von Bülow , Andreas Hallén ja Julius Röntgen. Myös Edvard Grieg sai Plaidylta opetusta, mutta tämä pohjasi opetuksensa klassismin aikakauteen, kun puolestaan Grieg tunsi voimakasta mielenkiintoa romanttisten säveltäjien kuten Robert Schumannin, Frédéric Chopinin ja Richard Wagnerin teoksia kohtaan.
Umut Bulut
Umut Bulut (s. 15. maaliskuuta 1983 Kayseri, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Kayserisporia ja on kotimaansa lisäksi pelannut vuoden Ranskassa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Hän siirtyi kesällä 2012 lainasopimuksella Galatasarayhin.
Maajoukkueura
Bulut on pelannut Turkin maajoukkueessa 38 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia vuosina 2007–2015.
Bucktonin linna
Bucktonin linna oli keskiaikainen linna Englannissa, joka rakennettiin ja purettiin luultavasti 1100-luvulla. Vanhin kirjallinen todiste linnasta on vuodelta 1360, jolloin se oli jo rauniona.
Joe Vitale
Joe Vitale voi viitata seuraaviin:
Ashley Leggat
Ashley Margaret Anne Leggat (s.26. syyskuuta 1986, Hamilton, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan tv-sarjasta Life with Derek, jossa hän näytteli Casey Macdonaldia vuosina 2005-2009. Hän on näytellyt myös muutamissa elokuvissa.
Yksityiselämä
Leggat on syntynyt Ontariossa, Kanadassa. Hänen lempiurheilulajinsa on jääkiekko. Hänellä on kolme kissaa. Ashley Leggatilla on 4 veljeä, Rod, Brett, Todd ja Bram. Sisarukset ovat äitinsä puolelta irlantilaisia ja skottilaisia. Leggat pitää eläimistä ja lapsista. Hän vierailee usein SPCA-sairaalassa. Suosikkinäyttelijöikseen Leggat on nimennyt Johnny Deppin ja Nicole Kidmanin.
Elokuvavuosi 1917
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1917 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Berjozovo
Berjozovo on kaupunkityyppinen taajama Tjumenin alueen Hanti-Mansian piirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Obiin laskevan Severnaja Sosva -joen rannalla 400 kilometriä Hanti-Mansijskista luoteeseen.
Taajama on Berjozovon piirin keskus ja sen paikallishallinnollisen osan, Berjozovon kaupunkikunnan keskus. Berjozovon kaupunkikunnassa asui yhteensä 7 939 henkeä, joista 7 287 Berjozovon taajamassa ja 652 maaseudulla.
Historiaa
Venäläiset perustivat vuonna 1593 (1592) hantien asutuksen paikalle Berjozov-nimisen linnoituksen, joka toimi Obin alajuoksun väestön verotuksen tukikohtana. Vuonna 1782 siitä tuli Tobolskin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1700-luvulta 1900-luvun alkuun saakka Berjozov oli tunnettu poliittisesti epäluotettavien henkilöiden karkotuspaikka. Sen kuuluisimpia vankeja oli ruhtinas Aleksandr Menšikov. Puhelinyhteys kaupunkiin vedettiin vuonna 1913.
Vuonna 1926 paikkakunta alennettiin kyläksi. Vuonna 1953 sen läheltä löydettiin suuria kaasuesiintymiä (Berjozovon kaasukenttä). Kaupunkityyppisen taajaman statuksen se sai 1954.
Nähtävyyksiä ja nykypäivää
Siellä on kansanperinnettä esitelevä kotiseutumuseo.
Luettelo Suomen virallisen musiikki-DVD-listan ykkösistä vuonna 2011
Tämä on luettelo Suomen virallisen listan musiikki-DVD myynnin ensimmäistä sijaa hallussaan pitäneistä musiikki-DVD:stä vuonna 2011.
Constantin Silvestri
Constantin Silvestri (13. toukokuuta 1913 Bukarest – 23. helmikuuta 1969 Lontoo) oli romanialaissyntyinen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti.
Elämä ja ura
Silvestri teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä muusikkona 10-vuotiaana pitämällä pianoresitaalin. Hän opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Bukarestin konservatoriossa, jossa häntä opettivat George Enescu, Mihail Jora ja Florica Musicescu. Silvestri aloitti ammattimaisen uransa pianistina ja johti 17-vuotiaana ensimmäisen konserttinsa kapellimestarina vailla muodollista orkesterinjohdon koulutusta. Orkesteri oli Romanian kansallinen radio-orkesteri, ja ohjelmaan kuululivat Silvestrin oma teos Preludi ja fuuga (Toccata) ja Igor Stravinskyn Kevätuhri. Kapellimestaridebyytin menestyksekkyydestä vakuuttuneena Silvestri päätti jatkaa uraansa kapellimestarina. Vuonna 1935 hän pääsi johtamaan Bukarestin kansallisoopperaa. Vuonna 1945 hänestä tuli Bukarestin filharmonisen orkesterin musiikillinen johtaja. Tämän viran hän jakoi George Georgescun kanssa.
Silvestri liittyi vuonna 1948 Bukarestin konservatorion henkilökuntaan orkesterinjohdon opettajana. Hän alkoi näihin aikoihin johtaa orkestereita myös muualla itäblokin ja Neuvostoliiton alueilla, kuten Budapestissa, Moskovassa ja Prahassa. Dmitri Šostakovitš onnitteli Silvestriä tämän johdettua hänen ensimmäisen sinfoniansa esityksen Moskovassa ja kertoi suorituksen vastanneen omia ihanteitaan. Silvestri sai vuonna 1953 nimitykset sekä Bukarestin kansallisoopperan että Romanian kansallisen radio-orkesterin pääkapellimestariksi.
Vuonna 1956 Silvestri lähti Romaniasta ja asettui Pariisiin. Hän esiintyi siellä, Amsterdamissa ja Brysselissä. Tammikuussa 1957 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Isossa-Britanniassa johtamalla Lontoon filharmonikkoja Royal Albert Hallissa. Vuonna 1961 Silvestri nimitettiin Bournemouthin sinfoniaorkesterin pääkapellimestariksi. Tässä tehtävässä toimimisensa aikana hän jatkoi myös johtavien orkesterien johtamista Euroopassa, Kaukoidässä ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1963 Silvestri johti Modest Mussorgskin Hovanštšinan esityksen Covent Gardenissa. Hän sai Ison-Britannian kansalaisuuden vuonna 1967, mutta sairastui syöpään, johon kuoli sairaalassa vuonna 1969.
Levytykset
Jo ennen Romaniasta loikkaamistaan teki levytyksiä Supraphonille. Levytettyjen teosten joukossa oli Édouard Lalon sellokonsertto, jonka solistina soitti André Navarra. Loikattuaan Silvestri levytti eksklusiivisella sopimuksella EMI:lle. Loikkauksen jälkeen hän johti levytykset esimerkiksi Pjotr Tšaikovskin sinfonioista nro 4, 5 ja 6, Antonín Dvořákin sinfonioista nro 7 ja 9 sekä César Franckin d-mollisinfoniasta. Liveäänitykset Silvestri johti esimerkiksi Tšaikovskin Manfred-sinfoniasta ja Ottorino Respighin Rooman pinjoista.
Verotuksen historia Suomessa
Tämä artikkeli käsittelee verotuksen eli verojen keräämisen historiaa Suomessa. Varhaisin tunnettu Suomessa käytössä ollut vero oli niin sanottu koukkuvero, joka oli käytössä rautakaudella. Katolinen kirkko aloitti oman verotuksen levittäytyessään Lounais-Suomeen 1200-luvun alkupuolella. Kirjavassa keskiajan verotusjärjestelmässä veroja kannettiin kruunulle, kirkolle, paikalliselle hallinnolle ja oikeudenkäytölle.
Koukkuvero
Koukkuvero on varhainen verotuksen muoto Suomessa. Toiselta nimeltään yksikkö oli aatra. Koukkuveron alkuperä on hämärä. Tutkijat arvelevat sen tarkoittaneen pakanuuden ajalla kantatilaa ja siitä maksettua veroa. Historiallisista merkinnöistä päätellen koukkuvero tunnettiin suomalaisten itämerensuomalaisten sukulaiskansojen ja slaavilaisten ja balttilaisten keskuudessa jo varhain.
Laulu kaikille
Laulu kaikille on Agit Propin toinen studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1974 ja uudelleenjulkaisuna CD-muodossa 2002. Sen julkaisi myös Länsi-Saksassa vuonna 1976 paikallinen Pläne-levymerkki. Albumin kannen on suunnitellut Mika Launis.
Verotuksen historia Suomessa
Ruotsin vallan aika
Keskiajalla veroja maksettiin veroesineinä eli veroparseleina. Keskiajan kirjavat verotuskäytännöt muuttuivat 1600-luvun kuluessa, kun veronkanto-oikeus vaihtui perinnöllisten sekä osto- ja panttirälssitilojen syntymisen kautta aateliston omistusoikeudeksi. Aatelistolle osoitetut läänitykset perustuivat verotuloihin. Vuosisadan loppua kohti kruunu palautti itselleen veronkanto-oikeuden, ja talonpojat palasivat maksamaan veronsa kruunulle aatelismiehen sijaan. Vuoden 1772 hallitusmuodossa hallitsijalle annettiin oikeus päättää kruunun tulojen käytöstä maan hyödyksi ja parhaaksi aiemmin vakiintuneen kansan itseverotusoikeuden sijaan.
Autonomian aika 1809–1917
Kun Suomi liitettiin 1809 autonomisena osana Venäjän keisarikuntaan, koko verotusjärjestelmä – maksettavat verot, veroperusteet ja verollepanot – jäi lähes täysin Ruotsin ajan mukaiselle käytännölle. Ruotsin kuninkaan käytännössä ratkaiseva valta valtiontalouden hoidossa sopi myös Aleksanteri I:lle, joka Porvoon valtiopäivillä muutti vanhaa käytäntöä sen verran, että lupasi valtion tulot käytettäväksi yksinomaan Suomen omiin tarpeisiin. Vuonna 1809 maavero oli edelleenkin tärkein vero, mutta sen rinnalla kannettiin kruununkymmenyksiä, henkiveroja ja muita pienempiä veroja.
Vuonna 1809 perustettiin myös Suomen oma keskushallinto, jonka tehtäviin kuului myös verotuksen järjestäminen. Keisari allekirjoitti 18. elokuuta 1809 hallituskonseljin (vuodesta 1816 Keisarillisen Suomen senaatti) ohjesäännön, jolla perustettiin muun muassa valtiovarainministeriö. Valtiovarainministeriö jakautui finanssitoimituskuntaan ja kamaritoimituskuntaan. Finanssitoimituskunta hoiti valtion omaisuutta ja hallintoa sekä maan elinkeinoja. Kamaritoimituskunta piti huolen valtion verosaatavista ja kirjanpidosta, julkisten tilien tarkastuksesta sekä henkikirja- ja väkilukuluettelojen ylläpidosta.
Ensimmäinen autonomian ajan huomattava verouudistus toteutettiin 1840-luvulla, kun monien kirjavien ja ikivanhojen verolukujen tilalle tuli käyttöön yksi ainoa veroluku, verorupla. Toinen merkittävä uudistus oli kokonaistulon käsitteeseen ja veronmaksukykyyn perustuvan tuloverotuksen käyttöönotto. Toisin sanoen, mitä suuremmat tulot, sitä suuremmat verot. Tämä toteutui 1860-luvulla säädetyssä suostuntaverossa ja 1880-luvulla säädetyssä kunnallisverossa.
1917–1960
Suomi itsenäistyi vuonna 1917. Eduskunta hyväksyi heinäkuussa 1917 valtalain, jonka mukaan eduskunta on sisäpoliittisissa kysymyksissä korkein vallankäyttäjä Suomessa. Yhdessä valtalaki ja joulukuussa 1917 annettu Suomen itsenäisyysjulistus tarkoittivat korkeimman valtiovallan siirtämistä Suomen suuriruhtinaan vallan perineeltä Venäjän väliaikaiselta hallitukselta eduskunnalle.
Autonomian ajalla toteutettu kunnallisveron muuttaminen tuloihin perustuvaksi lisäsi osaltaan halua uudistaa myös valtion verotusjärjestelmää. Vuonna 1920 säädettiin ensimmäinen tulo- ja omaisuusverolaki (TOL), joka koski valtionverotusta. Valtionverotuksen toimitti verolautakunta ja kunnallisverotuksen taksoituslautakunta. Aina 1600-luvulta peräisin ollut leimaverotus jakautui vastikkeettomaan saantoon kohdistuvaan perintö- ja lahjaveroon sekä vastikkeelliseen luovutukseen kohdistuvaan leimaveroon. Vanhat maaverot samoin kuin henkiraha lakkautettiin vuoden 1925 alusta.
Verohintataksat lakkautettiin vuoden 1931 alusta, minkä jälkeen veroja ei voinut enää maksaa muutoin kuin rahana. Toisen maailmansodan vauhdittamana helmikuussa 1941 tuli voimaan liikevaihtovero. Valtiovarainministeriön liikevaihtoverokonttorin alaisuuteen perustettiin liikevaihtoverotoimistoja. Vuonna 1943 säädettiin uusi tulo- ja omaisuusverolaki (TOL). Suomen ensimmäinen ennakkoperintälaki säädettiin myös vuonna 1943, ja sitä perusteltiin muun muassa sodasta johtuvalla verojen perinnän kehittämistarpeella. Suomi jaettiin vuonna 1943 valtionverotusta varten veropiireihin, ja lääninhallitukset alkoivat huolehtia veronkannosta. Tätä ennen veronkanto oli ollut kruununvoudin ja maistraattien vastuulla. Uudistuksen yhteydessä syntyi uusi ammattiryhmä: lääninverotarkastajat.
Vuonna 1960 toteutui aina vuodesta 1926 alkaen vireillä ollut suuri välittömän verotuksen hallinnon uudistus, jonka seurauksena luovuttiin valtion ja kunnan verotuksen erillisyydestä. Verotuslain tullessa voimaan vuonna 1960 Suomeen perustettiin 215 veropiiriä ja niihin verotoimistot. Valtion verolautakunnan ja kunnallisen taksoituslautakunnan sijaan tuli verolautakunta. Veromuistutukset käsitteli tutkijalautakunta. Jokaisessa kunnassa oli oma verolautakunta ja tutkijalautakunta. Verolautakunta teki muodollisesti kaikki verotuspäätökset. Samassa yhteydessä perustettiin myös lääninverotoimistot, joiden tehtävänä oli virka-alueellaan johtaa ja valvoa verotuslaissa mainittujen verojen ja maksujen määräämistä ja maksuunpanoa.
Verotuksen osittaisuudistuskomitea jätti 17. kesäkuuta 1966 valtiovarainministeri Mauno Koivistolle neljännen osamietintönsä. Siinä ehdotettiin veroilmoituksesta ja verolipuilla perittävistä lisäveroista sekä veronpalautuksista luopumista, minkä jälkeen vero pidätettäisiin suoraan palkasta.
1970–2000
Valtiovarainministeriön alainen verohallitus perustettiin vuonna 1970. Useita laajoja, verotusjärjestelmää koskeneita uudistuksia valmisteltiin 1970-luvun kuluessa. Uusi tulo- ja varallisuusverolaki (TVL) tuli voimaan 1975. Asuntotulon verottamista koskenut laki annettiin vuonna 1973. Verovähennysjärjestelmää purettiin 1970- ja 1980-luvuilla. Puolisoiden ansiotulojen erillisverotukseen siirryttiin vuonna 1976. Verotuksen atk-sovellusten suunnittelu- ja ohjelmointitehtävät siirrettiin valtion tietokonekeskuksesta 1. huhtikuuta 1974 perustettuun verohallinnon tietojenkäsittelykeskukseen (VHT). Lääninverotoimistot muuttuivat lääninverovirastoiksi vuonna 1976. Yksi suurimmista 1970-luvuilla valmistelluista ja toteutetuista uudistuksista koski veronkantoa. Verojen kanto oli hajallaan kolmen ministeriön alaisuudessa. Uusi veronkantolaki tuli voimaan vuoden 1979 alusta. Veronkanto siirtyi verohallinnon tehtäväksi ja toimintaa johti Verohallitus.
Kun 1970-luvun verouudistuksissa painopiste oli ollut henkilöverotuksessa, voidaan 1980-lukua pitää yritysverotuksen vuosikymmenenä, koska silloin toteutettiin useita yritysverotusta koskeneita uudistuksia. Veropohjan laajetessa yhteisöjen tuloverokanta aleni vuonna 1986 aiemmasta 43 prosentista 33 prosenttiin. Myyntivoittojen laaja veronalaisuus toteutettiin sekä henkilö- että yritysverotuksessa vaiheittain.
Vuoden 1989 alussa toteutettiin ns. kokonaisverouudistus. Keskeistä uudistuksessa oli, että veropohjaa laajennettiin verovähennysjärjestelmää karsimalla. Kaikkiaan 16 eri vähennystä poistettiin. Lisäksi progressiivista tuloveroasteikkoa alennettiin. Uutta laissa olivat myös yritysjärjestelyjä ja tulon ja menon jaksottamista koskeneet säännökset. Ennakonpidätysuudistuksen viimeisenä vaiheena verovelvollisille lähetettiin vuonna 1989 verokortit, joihin oli laskettu kullekin henkilökohtaiset pidätysprosentit edellisen verotuksen tietojen perusteella. Veronmaksajat näkivät nyt ensimmäistä kertaa, kuinka suuren osuuden verotus tuloista vie. Vuonna 1989 liikevaihtoverotoimistot lakkautettiin ja niiden tehtävät siirtyivät lääninverovirastoille.
Vuoden 1990 marraskuussa annettiin ”laki vuodelta 1989 toimitettavan verotuksen viivästymisestä johtuvista poikkeusjärjestelyistä”, jotta atk-vaikeuksista aiheutuneet aikataulumuutokset verotuksen valmistumiseen voitiin tehdä lainmukaisesti. Verohallinto pani toimeen 1990-luvun alussa ne veropoliittiset ratkaisut, jotka lama aiheutti. Veroja kiristettiin, tuloveroasteikkoihin ei tehty inflaatiotarkistuksia ja liikevaihtoveroa sekä lähdeveroa nostettiin. Vuodesta 1992 lähtien palkansaajien veroja korotettiin myös ns. työllisyysverolla, joka seuraavina vuosina korvattiin työttömyysvakuutusmaksulla. Vuodesta 1993 alkaen palkansaajat maksoivat myös kolmen prosentin suuruista työeläkemaksua. Samaan aikaan yrityksiä pyrittiin tukemaan työllisyyden turvaamiseksi myös verotuksen keinoin. Esimerkiksi yksityisten työnantajien sosiaaliturvamaksua alennettiin. Korkotulojen lähdeverojärjestelmä otettiin käyttöön vuoden 1991 alusta.
Katumaksu, kiinteistön harkintaverotus ja asuntotulon verotus poistuivat käytöstä, kun kiinteistöverolaki tuli voimaan vuonna 1993. Kiinteistöverosta tuli kokonaan kunnallinen vero. Myös metsäverotuksessa tapahtui muutos vuonna 1993. Silloin luovuttiin pinta-alaan perustuvasta verotuksesta ja siirryttiin todellisten metsätulojen verotukseen. Uudistukseen liittyi pitkä siirtymäaika. Joulukuun alussa 1993 tuli voimaan verohallintolain muutos, joka vahvisti yksitasoisen alueverohallinnon. Lääninveroviraston toimialueeksi määriteltiin yksi tai useampi lääni. Verolautakunnat ja tutkijalautakunnat lakkautettiin. Verotuksen toimittaminen siirrettiin kaikilta osin verotoimistolle ja oikaisuvaatimusten käsittelyä varten perustettiin oikaisulautakunnat.
Vuodesta 1994 alkaen verohallinto saattoi maksuperustelain mukaan alkaa periä asiakkailtaan maksuja joistakin tarjoamistaan palveluista. 1. kesäkuuta 1994 siirryttiin arvonlisäverotukseen, jolla korvattiin entinen liikevaihtoverotus. Muutoksella ennakoitiin seuraavan vuoden alussa tapahtunutta EU-jäsenyyttä. Keskeistä uudistuksessa oli, että palvelut tulivat verotuksen piiriin. EU-sisämarkkinatehtävien ja jäsenvaltioiden välisen yhteydenpidon hoitamista varten Verohallitukseen perustettiin marraskuussa 1994 yhteys- ja valvontayksikkö CLO (Central Liaison Office). Vuoden 1996 alussa voimaan tullut uusi verotusmenettelylaki mahdollisti veroehdotuksen käyttöönoton. Uusi menettely alkoi aluksi kokeiluna 12 verotoimistossa eri puolilla Suomea ja laajeni myöhemmin pysyväksi menettelyksi koko maahan.
Ensimmäiset Tyvi-tiedonsiirrot toteutettiin alkuvuonna 1997 verohallinnon vastaanottamilla alv- ja työnantajailmoituksilla. Vuonna 1997 otettiin käyttöön varainsiirtovero, joka korvasi vanhan leimaveron. Lääninverovirastot muuttuivat 1. syyskuuta 1997 verovirastoiksi lääniuudistuksen vuoksi. Vuoden 1998 alussa perustettiin suuryritysten verotuksesta vastaava Konserniverokeskus. Verohallinnon internet-palvelu avattiin kesäkuun alussa 1998.
2000-luvulta eteenpäin
Harmaan talouden torjuntaan ryhdyttiin panostamaan valtionhallinnossa perustamalla eri hallinnonalojen yhteistyöprojekti Virke vuonna 2000. Suomi siirtyi euron käyttöön vuonna 2002, mikä vaati verohallinnossa arviolta 300 henkilötyövuoden edestä muutostöitä tietojärjestelmiin. Markat esiintyivät aiempien vuosien muutosverotuksessa vielä vuoteen 2007 asti.
Vuosikymmentä voi pitää verotukseen liittyvän asiakaspalvelun kehittymisen aikakautena. Verohallinnon ja Patentti- ja rekisterihallituksen yhteinen YTJ-yritystietojärjestelmä otettiin käyttöön 1. huhtikuuta 2001. Puhelinpalvelu valtakunnallisissa palvelunumeroissa käynnistettiin 5. huhtikuuta 2004. Palkka.fi -palvelu otettiin pilottikäyttöön syksyllä 2005. Kaikille asiakkaille se aukeni seuraavan vuoden helmikuussa. Vuonna 2006 veroilmoitusta ei enää täytetty tammikuussa. Veroilmoituksen ja veroehdotuksen korvannut esitäytetty veroilmoitus tuli tarkistettavaksi kaikille luonnollisille henkilöille ensimmäisen kerran keväällä 2006. Verokortti verkossa -palvelu oli rajoitetussa käytössä vuonna 2006. Varsinaisesti palvelu otettiin käyttöön seuraavana vuonna.
Pääoma- ja yritysverotusuudistus astui voimaan vuonna 2005. Keskeistä uudistuksessa oli se, että osinkotuloihin liittyvästä yhtiöveron hyvitysjärjestelmästä luovuttiin. Myös myyntivoittojen verotusta uudistettiin. Varallisuusvero poistui käytöstä vuoden 2006 alusta.
Vuoden 2007 alussa voimaan tullut lakimuutos antoi Verohallitukselle mahdollisuuden siirtää töiden tasaamiseksi henkilöverotuksen verovelvollisryhmän verotuksen toisen viraston alueelle. Niinpä noin 150 000 vantaalaisen palkan- ja eläkkeensaajan verotus siirrettiin Lappiin, Savoon ja Kainuuseen. Vuoteen 2008 mennessä toiminnot järjestettiin kaikissa verovirastoissa asiakasryhmittäin. Jokaisessa virastoissa oli yksi yhteisöasiakkaita palveleva yritysverotoimisto ja henkilö- ja yrittäjäasiakkaita palvelevia verotoimistoja.
Veroilmoitus verkossa -palvelu avattiin keväällä 2008, jolloin esitäytetyn veroilmoituksen tietoja saattoi ensimmäistä kertaa korjata verkkopalvelun kautta. Ensimmäisenä sähköisesti ilmoitettavana tietona olivat matkakulut. Veronsaajille (valtio, kunnat, seurakunnat, Kela, metsänhoitoyhdistykset) suunnattu Veronsaajien verkkopalvelu avattiin keväällä 2009.
Dismaland
Dismaland oli poliittinen aktivisti ja graffititaiteilija Banksyn järjestämä väliaikainen taideprojekti Weston-super-Maressa Englannissa. Yhteiskuntakriittinen Dismaland-antihuvipuisto rakennettiin salassa Tropicanaan, käyttämättömään maauimalaan, ja se avautui viikonloppuna 21. elokuuta 2015 ja sulkeutui lopullisesti 27 syyskuuta 2015. Banksy loi pop-up taideprojektiaan varten 10 uutta teosta ja rahoitti itse sen rakentamisen. Tempaukseen osallistui 58 taiteilijaa Banksyn alun perin osallistumaan kutsumista 60 taiteilijasta. Suomesta osallistui taiteilija Jani Leinonen.
Päivän aikana 4000 lippua oli myytävänä, ja yksi lippu maksoi 3 puntaa. Jokainen antihuvipuiston arviolta noin 150 000 kävijästä saapui pahvista tehdyn valetarkastuspisteen läpi, jonka oli suunnitellut taiteilija Bill Barminski. Lippujen kova kysyntä sai Dismalandin sivuston kaatumaan toistuvasti. Jotkut miettivät, oliko tämä Banksyn tarkoituksella suunnittelemaa ja osa Dismaland-kokemuksen ironiaa.
Rakentaminen
Weston-super-Maren paikallisille asukkaille kerrottiin, että Atlas Entertainment -niminen Hollywoodyritys käyttää kohdetta kuvatakseen rikostrilleriä nimeltään Grey Fox. Kohteen sisäänpääsyjen yhteyteen oli pystytetty Grey Foxin tuotannosta huomauttavia kylttejä. Elokuun 2015 alussa Internetiin alkoi ilmestyä kuvia paikan rakentamisesta, ja nähtävissä oli mm. ”satulinna ja massiivisia veistoksia”. Holly Cushing, jonka nimi esiintyi Banksysta kertovan dokumentin lopputeksteissä ja jonka usein raportoidaan olevan hänen managerinsa, havaittiin kohteen rakennustyömaalla ennen avaamista, mikä edisti osaltaan suunnitelman paljastumista.
Osallistujat
Dismaland pop-up -taideprojektiin osallistuivat seuraavat henkilöt ja tahot:
Nothing Is Over
Nothing Is Over on suomalaisen Sunrise Avenue -yhtyeen single, joka julkaistiin 21. marraskuuta 2014. Kappale on mukana myös vuoden 2014 kokoelma-albumilla Fairytales – Best of 2006–2014.
Celebrity Big Brother 10
Celebrity Big Brother 10 oli toinen Celebrity Big Brother kausi vuonna 2012. 27. maaliskuuta 2012 Channel 5 ilmoitti, että kymmenes Celebrity Big Brother kausi alkaa syksyllä 2012 normaalin tuotantokauden jälkeen. Kauden logo on samanlainen kuin normaalituotantokaudella.
Bogoljubovo
thumb|175px|Pokrovan kirkko Nerli-joen rannalla. Bogoljubovo on kylä ja maalaiskunta Vladimirin alueen Suzdalin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmaan laskevan Nerli-joen suulla 10 kilometriä Vladimirista koilliseen. Asukkaita on 4 200 henkeä (vuonna 2002). thumb|left|250px|Neitsyt Marian syntymän kirkko ja ruhtinas Andrein linnan torni Bogoljubovossa. Juri Dolgorukin poika, Vladimir-Suzdalin ruhtinas Andrei Bogoljubski rakennutti vuosina 1158–1165 Nerli-joen suulle Bogoljubovon linnan, jota hän käytti asuinpaikkanaan. Andrein kuoltua sen ryösti Rjazanin ruhtinas Gleb vuonna 1177, ja 1230-luvulla mongolivalloittajat hävittivät linnoituksen. 1600-luvulla paikalle rakennettiin luostari.
Bogoljubovon linnoituksesta on säilynyt maavallien ja muurien jäänteitä, kivinen torni sekä Jumalansynnyttäjän kirkon perustukset, joille vuonna 1751 pystytettiin uusi barokkityylinen kirkko. Konstantin Tonin suunnittelema luostarin venäläistyylinen pääkirkko ja asuinrakennukset on rakennettu 1800-luvulla.
Puolentoista kilometrin päässä Bogoljubovosta sijaitsee yksi Venäjän keskiaikaisen arkkitehtuurin helmistä, Pokrovan kirkko Nerli-joen rannalla.
Bogoljubovon rakennusmonumentit sisältyvät UNESCOn maailmanperintöluetteloon osana laajempaa Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit -kohdetta.
Reto Berra
Reto Berra (s. 3. tammikuuta 1987 Bülach, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa NLA-joukkue Fribourg-Gottéronia. Hän pelasi NHL:ssä ja AHL:ssä vuosina 2013–2018.
Berra pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 3. marraskuuta 2013 Chicago Blackhawksia vastaan. Calgary voitti jatkoajalle menneen ottelun 3–2 Berran torjuntaprosentin ollessa 95,5. Kaudella 2014–2015 Berra onnistui farmijoukkue Lake Erie Monstersissa pelatessaan tekemään maalin.
Maajoukkuetasolla Berra on edustanut Sveitsiä kerran olympialaissa ja kuudesti MM-kilpailuissa. Hän on ollut voittamassa maalleen MM-hopeaa vuosien 2013 ja 2018 MM-turnauksissa.
Peter Sjögren
Peter Sjögren (s. 9. maaliskuuta 1983 Vrigstad) on ruotsalainen salibandymaalivahti, joka pelaa kaudella 2010–2011 Warbergsissa. Hän on voittanut yhteensä kolme Ruotsin mestaruutta Warbergsin joukkueessa ja yhden maailmanmestaruuden Ruotsin maajoukkueessa.
Pappilanjoki (Jyväskylä)
Pappilanjoki on joki Jyväskylän Palokassa. Se laskee Alvajärvestä Palokkajärveen. Sekä Alvajärven että Palokkajärven pinnankorkeus on noin 94,4 metriä, joten Pappilanjoen virtaus on hyvin heikko. Pappilanjoen yli menee Palokanorsi-niminen katu. Pappilanjoen nimi on syntynyt vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla Jokelan pappilan mukaan.
Landry Chauvin
Landry Chauvin (s. 7. joulukuuta 1968) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen amatöörijalkapalloilija. Helmikuusta 2015 lähtien hän on työskennellyt Stade Rennes'n valmennuskeskuksen johtajana.
Ura
Chauvin ei onnistunut luomaan merkittävää pelaajauraa, vaan pelasi amatööritasolla muun muassa Stade Lavallois'ssa. Ura jalkapallon parissa aukeni kuitenkin valmennustehtävien kautta, kun hän vuonna 1992 liittyi Stade Rennes'n organisaatioon. Hän työskenteli pitkään Rennes'n centre de formation'ssa kehittäen seuran nuorisovalmennusta ja valmentaen eri ikäluokkien juniorijoukkueita.
Vuonna 2003 hän nousi Rennes'n U18-joukkueen päävalmentajaksi ja luotasi joukkueensa nuorten Coupe Gambardellan mestariksi. Chauvin'n ryhmässä pelasivat muun muassa Jacques Faty, Yoann Gourcuff ja Jimmy Briand. Seuraavana vuonna hän johdatti junioreista koostuneen Rennes'n reservijoukkueen Ranskan reservimestariksi. Pelaajat vaihtuivat, mutta Chauvin jatkoi hyvää työtä voittaen toistamiseen reservimestaruuden 2007.
Sedanissa alku oli vaikea, kun seura sijoittui kahdella ensimmäisellä kaudella Ligue 2:n keskikastiin. Seurajohto oli kuitenkin tyytyväinen Chauvin'n työhön ja hän sai jatkaa. Kaudella 2010/11 menestystä tulikin jo paremmin ja marraskuussa 2010 hän allekirjoitti kesään 2011 ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa. Sedan taisteli pitkään noususta pääsarjaan, mutta jäi lopulta viidenneksi.
Kauden 2010/11 jälkeen Chauvin jätti Sedanin ja siirtyi FC Nantes Atlantiquen päävalmentajaksi. Chauvinin johdolla Nantes sijoittui kaudella 2011/12 yhdeksänneksi. Yhteistyö puheenjohtaja Waldemar Kitan kanssa ei sujunut kitkatta ja kauden jälkeen Chauvin jätti seuran siirtyen liigassa niukasti säilyneen Stade Brestois'n päävalmentajaksi. Kausi 2012/13 ei sujunut Brestois'lta menestyksekkäästi. Kohtuullisen syksyn jälkeen vielä keskikastissa keikkunut seura vajosi kevään aikana putoamistaisteluun. Chauvin sai potkut tehtävstään huhtikuun alussa.