cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Difluorikloorimetaani
Ominaisuudet ja valmistus
Difluorikloorimetaani on väritöntä kaasua. Se on ilmaa raskaampaa ja inerttiä ainetta, joka liukenee vähäisissä määrin veteen.
Tavallisisn tapa valmistaa difluorikloorimetaania ja muita fluoria ja klooria sisältäviä hiilivetyjä on klooratun hiilivedyn fluoraus vetyfluoridilla. Yhdistettä valmistetaan yhdessä muiden fluorikloorimetaanien kanssa trikloorimetaanista. Katalyyttinä käytetään useimmiten antimonipentafluoridia tai antimonitrikloridia. On kehitetty myös jatkuvatoimisia kaasufaasiprosesseja, joissa katalyyttinä toimivat kromi- tai rautayhdisteet.
Käyttö
Difluorikloorimetaanista voidaan valmistaa pyrolyysillä platinaputkissa noin 700 °C:n lämpötilassa polymeerien raaka-aineita, kuten tetrafluorieteeniä ja heksafluoripropeenia. Yhdisteen reaktio alkoksidien tai alkyylilitiumyhdisteiden kanssa on paljon käytetty tapa muodostaa difluorikarbeenia. Yksi tärkeimmistä difluorikloorimetaanin käyttökohteista on käyttö viilennysaineena ilmastointi- ja kylmälaitteissa. Erityisesti, jos jäähdytyskapasiteetin tarve on suuri.
Laserbeak
Laserbeak on kuvitteellinen robotti Transformers-universumissa. Hän esiintyy jokaisessa jatkumossa mekaanisena lintuna. Hän toimi lähes kaikissa jatkumoissa Soundwaven apurina.
The Transformers
Laserbeak on Soundwaven parhaimpia vakoojia. Yksikään Autobotti ei ole koskaan huomannut häntä. Hän muuntautuu Soundwaven rintakoteloon mahtuvaksi c-kasetiksi.
Transformers: Cybertron
Transformers: Cybertronissa Laserbeak on Planeetta X:ltä kotoisin oleva robotti, joka työskentelee Soundwavelle. Jaksossa "Guardian" esiinty useita Laserbeakin näköisiä robotteja, jotka ilmestyivät portaalista, joka oli avattu Atlantiksen, Ogygian ja Lemurian moottoreiden tehostamalla generaattorilla.
Transformers: Animated
Transformers: Animatedissa Laserbeak muuntautuu Gibson Flying V-sähkökitaraksi.
War for Cybertron
Videopelissä Transformers: War for Cybertron Laserbeakia vastaan voi taistella Autobottikamppanjan toisessa tasossa, jossa yritetään pelastaa Zeta Prime Decepticoneilta.
Transformers: Prime
Animaatiosarjassa Transformers: Prime Laserbeak esiintyy muutamassa jaksossa Soundwaven työläisenä. Hänet nähtiin ensi kertaa jaksossa "Pimeys nousee, osa 3", kun hänet lähetettiin sieppaamaan agentti Fowler. Myöhemmissä jaksoissa Laserbeak tarkkaili Starscreamia, jotta Soundwave voisi paljastaa tämän petturuuden Megatronille.
Lasserbeak on muutamaan otteseen myös joutunut tappiolle. Jaksossa "Prioriteetit" Ratchet onnistui lataamaan Laserbeakiin viruksen, jotta Iaconin tietokannan data päätyisi Autobottien haltuun. Jaksossa "Darkmount, Nevada" hän melkein kuoli Arcee aiheuttamassa räjähdyksessä. Ja jaksossa "Miinus yksi" Smokescreen onnistui ampumaan irti Laserbeakin transponderin antaen Autoboteille mahdollisuuden jäljittää sen avulla Decepticonien aluksen sijainnin.
Transformers: Kuun pimeä puoli
Elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli Laserbeak on mekaaninen korppikotka, joka toimii Soundwaven apurina. Hän ja Soundwave olivat olleet Maassa jo 70-luvulta asti ja saaneet liittolaisikseen Gould-nimisen miehen ja muutaman muun NASAn työntekijän. Kun Autobotit löysivät Arkin hylyn, Laserbeak lähetettiin salamurhaamaan heidät kaikki. Ainoastaan Gouldin poika, Dylan, jätettiin henkiin. Sam Witwickyn yrittäessä pelastaa tyttöystävänsä, Carly Spencerin, Dylanin kynsistä, Laserbeak yritti tappaa Samin. Mutta Sam putosikin Bumblebeen ohjamaan Decepticoneilta varastetun hävittäjän päälle. Kun Carly hyppäsi kyytiin, Laserbeak seurasi heitä ja yritti jälleen tappaa Samin. Mutta Bumblebee tappoi Laserbeakin ampumalla hänen päänsä irti.
Laserbeak on useita erilaisia muuntautumismuotoja. Hän naamioituu elokuvassa ainakin LCD -televisioksi, Canan Color ImageClass MF8350Cdn -kopiokoneeksi, seinään asetettavaksi Bang & Olufsen BeoSound 9000 -CD-soittimeksi sekä pieneksi pinkiksi Bumblebeeta muistuttavaksi Autobotiksi. Laserbeakin äänenä elokuvassa on Keith Szarabajka.
Malachai
Malachai on kahden hengen yhtye Bristolista Englannista. Heidän singlensä Snowflake oli mukana FIFA 11 -pelissä.
Michel Corboz
thumb|Michel Corboz Michel Corboz (14. helmikuuta 1934 – 2. syyskuuta 2021) oli sveitsiläinen kapellimestari.
Michel Corboz syntyi Marsensissa. Hän opiskeli École Normalessa Fribourgissa ja perusti vuonna 1961 vanhan musiikin yhtye Ensemble Vocal de Lausannen. Yhtye alkooi 1960-luvulla saada kansainvälistä mainetta ja levytti muun muassa kaksi Claudio Monteverdin keskeistä teosta.
Corbozista tuli vuonna 1969 Lissabonin Gulbenkian-orkesterin kuoron kapellimestari. Gulbenkian-orkesterin kanssa hän työskenteli aina vuoteen 2019 asti. Corboz alkoi vuonna 1976 opettaa kuoronjohtoa Geneven Conservatoire Supérior de Musiquessa, missä hän opetti vuoteen 2004 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Corboz sai uransa aikana muun muassa Ordre des Arts et des Lettresin komentajan arvon Ranskassa sekä vuonna 1999 Henrik Purjehtijan ritarikunnan jäsenyyden Portugalissa.
Cordoz levytti yli sata albumia, ja hänen tuotantonsa on todella monipuolinen. Hänen tunnetuimpiin levytyksiinsä kuuluvat Johann Sebastian Bachin ja Wolfgang Amadeus Mozart kirkkomusiikkisävellykset, Monteverdin La Selva Morale, Felix Mendelssohnin oratoriot sekä Johannes Brahmsin, Gabriel Fauré, Maurice Duruflén ja Giuseppe Verdin sielunmessut. Oopperassa Cordoz johti muun muassa Monteverdin teoksia L’incoronazione di Poppea, Il ritorno d’Ulisse in patria ja Orfeo.
Cordoz kuoli syyskuussa 2021 sydämen vajaatoimintaan oltuaan sitä ennen leikkauksessa.
Bernd Jakubowski
Bernd Jakubowski (10. joulukuuta 1952 Rostock – 25. heinäkuuta 2007) oli itäsaksalainen jalkapallomaalivahti.
Jakubowskin ura alkoi Hansa Rostockissa. Hän siirtyi Dynamo Dresdeniin 1977 ja pelasi seurassa uransa loppuun asti voittaen liigamestaruuden kahdesti ja cupin kolmesti. Jakubowski edusti seuraa 183 liiga- ja 31 eurocupottelussa. Jakubowski voitti DDR:n maajoukkueessa hopeaa Moskovan olympialaisissa 1980.
Pelaajauran päättymisen jälkeen Jakubowski työskenteli Dynamo Dresdenissä muun muassa urheilutoimenjohtajana ja apulaisvalmentajana.
Mike Post
Mike Post (s. 1945 San Fernando, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Erityisesti hänet tunnetaan televisiomusiikistaan, jota hän on säveltänyt muun muassa poliisisarjoihin Hill Street Blues, Kova laki, L.A. Law ja NYPD Blue.
Post toimi jo 24-vuotiaana orkesterinjohtajana Andy Williams Show’ssa. Jo aiemmin hän oli toiminut sessiomuusikkona esimerkiksi Sammy Davis juniorin, Dean Martinin sekä Sonnyn ja Cherin levyillä. Post soitti kitaraa Sonnyn ja Cherin tunnetulla kappaleella ”I Got You Babe” vuonna 1965. Post voitti Grammy-palkinnon vasta 22-vuotiaana Mason Williamsin kappaleen ”Classical Gas” sovituksesta. Kaikkiaan hän on urallaan saanut viisi Grammy-palkintoa.
Pula-aika
Pula-ajaksi kutsutaan Suomessa aikaa, joka seurasi maailmalla 1930-luvun lamana tunnetusta ilmiöstä. Suomessa lama oli melko lyhyt.
Historia
Suomalaisen talonpojan näkökulmasta katsottuna aika erosi edeltäneistä vaikeista ajoista. Kun hallayö aiheutti konkreettisen kadon, siitä tiedettiin selviydyttävän lähitulevaisuudessa: maa ja sen tuotto toivat toimeentulon. Pula-aikana pulaa oli kuitenkin maidon ja leivän ostajista, kun raha lakkasi liikkumasta. Esimerkiksi Kalajokilaaksossa todettiin, että "yksi kymppi kiertää kylää". Tuottajahinnat ja kantohinnat putosivat ja väärään aikaan tehdyt investoinnit johtivat ulosmittauksiin, konkursseihin ja maatilojen pakkohuutokauppoihin. Vuonna 1929 konkurssien aalto pyyhkäisi Suomen yli, ja 1401 vararikkoa pantiin vireille.
Elpymistä edisti keynesiläisyyden mukaan markan irrottaminen kultakannasta vuonna 1931. Pahimmillaan pulakausi oli helmikuussa 1932, jolloin työttömiä oli yli 90 000. Työttöminä oli noin 5,4 prosenttia työikäisestä väestöstä. Työttömille tarjottiin töitä maanteiden rakennuksessa ja jokien perkauksessa. Hätäaputöitä pyrkivät järjestämään julkisin varoin ensin kunnat, sitten myös valtio. Suomalainen yhteiskunta oli yleisesti valmistautumaton torjumaan suurtyöttömyyttä, mitä osoittaa, että työttömyyden huippuaikana helmikuussa 1932 töihin sijoitettuja oli noin 41 000 eli vain puolet työttömyyskortistoihin merkityistä.
Kunnallisissa hätäaputöissä palkat olivat aluksi hyvin pienet. Käytännössä hätäaputöiden tarkoitus oli sama kuin köyhäinhoidon, elämisen vähittäistarpeiden turvaaminen. Esimerkiksi poikamiehet saivat eräin paikoin olla töissä vain joka toinen viikko. Valtion tultua varatyömaineen mukaan työttömyyden torjuntaan niillä alettiin maksaa vähitellen käyvän tason mukaisia palkkoja. Ajattelutavan muutosta pula-ajan kuluessa osoitti, että pula-ajan lopulla pyrittiin kaikille halukkaille järjestämään työtä eikä vain osoittamaan jonopaikkaa ilmaisissa ruoanjakelupisteissä.
Luottomarkkinoilla ongelmana olivat lyhytaikaiset lainat (niin kutsutut frangilainat), joita maanviljelijät olivat 1920-luvun hyvinä vuosina ottaneet tilojensa parannus- ja laajennustöitä varten. Monet maatalousasiantuntijat olivat kannustaneetkin niiden ottoon. Kun luottojen erääntyminen sattui pula-aikaan, moni maanviljelijä kuten myös moni yrittäjäkin oli konkurssin edessä. Vuonna 1931 ”vasaran alle” joutui yli 1 600 maatilaa.
Metsäteollisuuden viennin supistuminen johti paitsi maanviljelijöiden metsätulojen supistumiseen, myös metsätöiden vähentymiseen. Kaupungeissa rakennustoiminta miltei pysähtyi; vuonna 1932 uusia asuntoja valmistui tuskin kymmenesosaa huippuvuoden 1928 määrästä.
Maaseudun taloudellinen hätä purkautui niin kutsuttuina pulaliikkeinä, joita ei pidä sekoittaa pääasiassa poliittisen kuohunnan seurauksena syntyneeseen Lapuanliikkeeseen. Muun muassa Mäntsälän kapinan aikana pulatoimikuntien edustajia kulki Helsingissä vakuuttamassa, että pulamiehet pysyvät erillään vallankaappaushankkeesta. Toisaalta Lapuanliike pyrki käyttämään pulaliikkeitä hyväkseen, ja toisinaan pulamiesten ja viranomaisten kanssakäyminen sai ”lapualaisia” muotoja. Esimerkiksi Piikkiössä monisatapäinen maanviljelijöiden joukko esti kesäkuussa 1931 pakkohuutokaupan pitämisen laulamalla Maamme-laulua.
Pulaliikkeet hyökkäsivät ennen kaikkea Suomen Pankin tiukkaa rahapolitiikkaa vastaan, katsoivat Maalaisliiton joutuneen hallituksessa pankkiherrojen panttivangiksi ja vaativat valtiovallalta toimia maanviljelijöiden ahdingon lievittämiseksi. Pankkien kovaotteisen luottopolitiikan ja pakkohuutokauppojen kanssa kamppailleet pulamiehet eivät olleet tyytyväisiä Sunilan hallituksen liberaaliin talouspolitiikkaan. Hallitus kaatui joulukuussa 1932 kysymykseen maanviljelijöitä painaneen lainakoron säännöstelystä. Pääministeri J. E. Sunila jätti asiasta eduskunnalle hallituksen enemmistön tukeman esityksen, mutta kun presidentti P. E. Svinhufvud asettui hallituksen vähemmistön mukana vastustamaan esitystä, Sunila jätti hallituksensa eronpyynnön. Vuoden 1933 eduskuntavaaleissa Maalaisliiton kannatusta hajottivat Pienviljelijäin puolue ja Kansanpuolueen nimeä käyttänyt pulamiesten ryhmittymä, jolla oli kannatusta etenkin Kalajokilaaksossa Keski-Pohjanmaalla. Vaaleissa Maalaisliitto menetti kuusi eduskuntapaikkaa samalla kun Pienviljelijäin puolue lisäsi paikkalukuaan yhdestä kolmeen ja Kansanpuolue sai kaksi paikkaa.
Toukokuussa 1932 annetussa laissa asutushallitus sai oikeuden käyttää etuosto-oikeutta pakkomyynneissä eli oikeuden huutaa tiloja valtiolle. Lunastetut tilat oli tarkoitettu tilattomien asutuskäyttöön, mutta maatalousministeriön harkinnan mukaan tila tai osa siitä voitiin luovuttaa myös sen entiselle omistajalle tai hänen omaisilleen. Alkuvuonna 1933 myös Maakiinteistöpankki sai vastaavan lunastusoikeuden. Etuosto-oikeus jatkui vuoteen 1936 saakka. Pakkohuutokaupalla myytävien maatilojen lunastusmahdollisuutta valtiolle pidettiin erittäin tärkeänä, sillä varmistettiin, ettei tiloja voitu myydä alihintaan.
Vuonna 1933 markka liitettiin ”puntaklubiin”, mikä lisäsi vakautta ja ennustettavuutta.
Merkitys
Aiheesta väitelleen Jarmo Peltolan mukaan 1930-luvun lama merkitsi ennen kaikkea työttömyyttä, työajan lyhennyksiä ja palkanalennuksia. Lama oli Peltolasta vaikutuksiltaan ja seurauksiltaan merkittävämpi ja pitkäaikaisempi kuin aikaisemmin on ymmärretty. 1920-luvun lopulla alkanut lama kesti monessa perheessä pitkälle 1930-luvun jälkimmäiselle puoliskolle. Kokemuksena se asettuu työläissuvuissa jopa Suomen sisällissodan ja toisen maailmansodan rinnalle.
Pula-aikaa ja 1930-luvun alkuvuosien yhteiskunnallista ilmapiiriä erityisesti maaseudun asukkaiden näkökulmasta ovat teoksissaan kuvanneet esimerkiksi Pentti Haanpää (Isännät ja isäntien varjot, 1935), Kalle Päätalo (Iijoki-sarjan romaanit) ja Väinö Linna (Täällä Pohjantähden alla 3, 1962).
Pula-aika muussa merkityksessä
Pula-ajasta saatetaan joskus puhua myös kun tarkoitetaan toisen maailmansodan aikaista ja sodan jälkeistä elintarvike- ja muuta pulaa Suomessa.
Oran
Oran on samannimisen maakunnan pääkaupunki Välimeren rannikolla Luoteis-Algeriassa. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2009 noin 600 000. Koko asutuskeskuksen väkiluku on noin 1 320 000.
”Oran” tarkoittaa berberin kielellä ”kahta leijonaa”.
Maantiede
Oran sijaitsee Välimeren rannikolla 415 kilometrin päässä maan pääkaupungista Algerista. Oranin pinta-ala on 65 km².
Historia
Oran perustettiin 900-luvun alussa. Espanjalaiset valloittivat sen vuonna 1509 Pedro Navarron johdolla. Vuosina 1708–1732 ja 1791–1831 Oran oli osa ottomaanien valtakuntaa. Vuonna 1831 Oran kuitenkin siirtyi Ranskan haltuun. Santa Cruzin linnake sijaitsee Murdjadjo-vuoren rinteellä. Linnake rakennettiin 1500-luvulla.
pienoiskuva|vasen|Leijona Oranin kaupungintalon edessä. Kaupungille antoi nimen Sidi Maakoud Al Mahaji, joka oli leijonanmetsästäjä. Kaupungintalon symbolina on kaksi isoa leijonaa, jotka voi nähdä pääoven edessä.
Vanhasta Sidi El-Houarin kaupunginosasta on jäljellä enää kortteli. Se oli ennen Oranin keskusta. Alueella on vanha lyseo Saint Louis, vanha Pasha-moskeija 1600-luvulta ja Sidi El-Houarin mausoleumi, joka on pystytetty 1793. Sidi El Houarissa on vaikuttanut eri aikoina arabialainen, turkkilainen, espanjalainen ja ranskalaisen sivilisaatio. Sidi el Houari sijaitsee Murdjadjon itärinteen ja Vanhan sataman välissä. Beyn palatsi ja Oranin vanha kaupungintalo sijaitsevat myös Sidi El Houarissa. Alueella on myös merkkejä 1500-luvun espanjalaisvallan ajasta.
Kaupunkikuva
Nykyään Oran on merkittävä satamakaupunki ja kaupan keskus. Kaupungissa on 1965 perustettu Oranin yliopisto ja 1975 perustettu Oranin tieteiden ja teknologian yliopisto.
Oranin keskustassa on kaksi pitkää bulevardia: La Rue Mohamed Khemisti ja La Rue d’Arzew tai La Rue Larbi ben Mhidi.
Oranin kaupunginosat:
Metropolialue
Oranin metropolialueeseen kuuluvat kunnat Es Senia, Mers-El-Kebir, Bir-El-Djir ja Aïn-El-Turk ja Misserghin. Es Seniassa sijaitsee lentoasema ja yliopisto.
Urheilu
Merkittäviä jalkapalloklubeja ovat:
Kulttuuri
pienoiskuva|”Ahmed Zabana” -museo Oranissa. Kaupungin nähtävyyksiä ovat Oranin teatteri (Abdelkader Alloula) ja kaupungintalo, jotka sijaitsevat molemmat Place d’Armesissa, Oranin keskustassa. Muita merkittäviä rakennuksia ovat kirjastorakennus, joka on aiemmin ollut katedraali, ja moskeija, joka toimii entisessä synagogassa, Oranin rautatieasema, La Grande Poste (Iso Posti), ”Front de Mer” -bulevardi ja ”Ahmed Zabana” -museo.
Oranissa on myös ”Medina Jedida”, joka tarkoittaa uutta kaupunkia. Siellä on iso Souk (kauppatori) ja ”Sidi Blel Mosole”. Sidi el Houari on kaunis ja vanha alue Oranissa, ja se on kaupungin vanha keskusta. Kaupungintalo oli siellä ennen kuin se muutti Place d’Armesiin. Rai-musiikki on saanut alkunsa Oranista. Se on hyvin suosittua ja tunnetuin tähti on Khaled. Yksi hänen tunnetuimmista kappaleistaan on Aïcha, josta monet eri artistit ovat tehneet eri versioita. Cheb Hasni oli algerialainen rai-musiikin esittäjä, jota on nimitetty rai-musiikin prinssiksi. Hasni äänitti kesällä 1987 Chaba Zahouanian kanssa laulun ”Beraka”, joka toi heille heti menestystä. Hasni eli yhä pääasiassa Oranissa, vaikka muu perh asui Ranskassa. Rai-festivaali on iso, vuosittainen tapahtuma, joka järjestetään Oranissa elokuun alussa.
Oran muussa kulttuurissa
Miguel de Cervantes’n komedia El Gallardo Español (1615) kertoo dramaattisen historian espanjalaisen Oranista vasta turkkilaisia ja berberiläisiä.
William McGonagall
thumb|William McGonagall 1900-luvun alulla. William Topaz McGonagall (1825 tai 1830 – 29. syyskuuta 1902) oli Dundeessa asunut skotlantilainen kutoja, runoilija ja näyttelijä. Häntä pidetään usein yhtenä huonoimmista englanninkielisistä runoilijoista kautta aikojen.
McGonagall työskenteli kutojana, kunnes hän ”huomasi olevansa runoilija” vuonna 1877. Hänen ensimmäinen runonsa oli ”An Address to the Rev. George Gilfillan”, joka oli osoitettu toiselle samaan aikaan vaikuttaneelle kirjailijalle ja runoilijalle. Gilfillan totesi runosta, että ”Shakespeare ei ikinä kirjoittanut mitään tällaista”. Yksi McGonagallin kuuluisimpia runoja on ”The Tay Bridge Disaster”, joka kertoo 75 uhria vaatineesta Tayn rautatiesillan romahtamisesta 28. joulukuuta 1879.
McGonagallin runoja arvosteltiin siitä, että hän ei ymmärtänyt runollisia metaforia eikä runomitan ja rytmin merkitystä. Huono rytmitys ja heikot ja harhaanjohtavat kielikuvat osoittautuivat usein pikemminkin koomisiksi. McGonagall lausui runojaan julkisesti, ja luennoi dundeelaisissa pubeissa alkoholin käyttöä vastaan, yleisön heittäessä häntä mädillä kananmunilla ja vihanneksilla. Joidenkin myöhempien arvioiden mukaan McGonagall ymmärsi runojensa huonouden, ja nämä esitykset olivatkin varhaista performanssitaidetta. McGonagall pyrki myös näyttelemään, mutta joutui maksamaan siitä, että saisi esittää nimiosaa Macbethissä. Esityksessä hän ei suostunut kuolemaan, koska kuvitteli Macduffin näyttelijän ottavan itselleen kaiken kunnian.
HMS Thyme (K210)
HMS Thyme (viirinumero K210) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 3. elokuuta 1940 South Bank-on-Teesistä Smiths Dock Companyltä,, missä köli laskettiin 30. huhtikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 25. heinäkuuta ja valmistui 23. lokakuuta.
Palvelus
Alus muutettiin vuonna 1946 sääaluksesi, jolloin se nimettiin Weather Reporteriksi.
Ayesha Dharker
Ayesha Dharker (s. 16. maaliskuuta 1978) on intialais-brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan intialaisessa elokuvassa The Terrorist (1999). Hän on esiintynyt myös Hollywood-elokuvissa, kuten Tähtien sota: Episodi II – Kloonien hyökkäys ja Rakkauden kaikki mausteet, sekä televisiosarjoissa ja Broadway-musikaalissa.
Nore
thumb|260px|Viimeinen Noren matalikolla ollut majakkalaiva Nore museoituna. Saint Katharine Docks, Lontoo.
Nore on vaarallinen matalikko Thamesin suistossa. Ennen nykyaikaista kartoitusta ja elektronisia paikanmääritysvälineitä matalikko muodosti pahan vaaratekijän merenkululle, ja siksi maailman ensimmäinen majakkalaiva, sluuppi Nore, sijoitettiin juuri tämän matalikon luo osoittamaan sijainnillaan turvallisen väylän alkua.
Paikalla ollut viimeisin majakkalaiva on museoitu.
Arlit
Arlit on kaupunki Arlitin departementissa, Agadezin alueella, Nigerissä. Kaupungin asukasluku on 69 435 (2001).
Kaupungista on matkaa Agadeziin 240 kilometriä ja pääkaupunkiin Niameyhin puolestaan noin 1 200 kilometriä.
Historia
left|250px|thumb|[[Aïrvuoriston eteläisen puoliskon kartta.]]
SOMAIR perusti alueelle kokonaan uuden kaupungin vuonna 1969 ja nimesi kaupungin Arlitiksi. Kaupunkiin saapui Nigerin eteläosista tuhansittain työvoimaa, samoin kuin Ranskasta saapui sadoittain ekspatriaatteja. Arlitia alettiin kutsua nimellä petit Paris eli ”Pikku-Pariisi”, sillä kaupunkiin perustettiin lentokenttä, supermarketteja, pankkeja, uudenaikainen sairaala ja uima-altaita. Niameysta Agadeziin johtava tie jatkettiin kulkemaan Arlitiin saakka, että louhittu uraani saataisiin kuljetettua rannikolle ja sieltä edelleen eteenpäin. Arlitin ja Agadezin välistä tietä kutsutaan leikillisesti nimellä la route de l'uranium. COMINAK eli Compagnie des Mines d'Akouta alkoi vuonna 1975 louhia uraania jo suljetusta louhoksesta, joka sijaitsi kuuden kilometrin päässä Arlitista. Kumpikin yhtiö tuotti vuodessa noin 2 000 tonnia uraania. Kaupungin väkiluku oli vuonna 1977 10 386.
Uraanin kysyntä romahti 1980-luvulla, mikä haittasi Arlitin uraaniteollisuutta. Samalla vuosikymmenellä aluetta vaivannut kuivuus johti siihen, että karjansa menettäneitä tuaregeja alkoi muuttaa Arlitin hökkelikyliin. Kaupungin väkiluku oli vuonna 1988 32 272. Arlitin elinolosuhteet ja turvallisuus heikkenivät 1990-luvun alussa, kun tuaregit aloittivat Nigerin hallituksen vastaiset kapinointinsa ja Algerian vastainen raja suljettiin. Suurin joukoin ekspatriaatteja ja muutakin väestöä muutti pois Arlitista ja kaupungin työttömyysprosentti nousi. Nykyisin turvallisuustilanne alueella on parempi.
Sveitsin kansanpuolue
Sveitsin kansanpuolue, joka tunnetaan myös nimellä Keskustan demokraattinen unioni , on sveitsiläinen kansalliskonservatiivinen oikeistopuolue. Puolue perustettiin vuonna 1971 yhdistämällä Viljelijöiden, kauppiaiden ja sitoutumattomien puolue (BGB) ja Demokraattinen puolue.
Arlit
Historia
Arlitin ympäristöstä on hakattu suuria alueita puustoa polttopuuntarpeen tyydyttämiseksi. Hakkuut ovat hävittäneet Arlitin eläimistöä. Arlitin asukkaiden on kerrottu kärsivän maksa- ja keuhkosyövästä sekä astmasta, jotka ovat seurausta radioaktiivisesta säteilystä.
Sveitsin kansanpuolue
SVP:n kannatus oli 1970- ja 1980-luvuilla 11 prosentin tuntumassa. Tilanne muuttui 1990-luvulla, kun puolue koki syvän rakenteellisen ja ideologisen muutoksen Christoph Blocherin johdolla. SVP:stä on tullut 2000-luvulla Sveitsin merkittävin puolue.
Vuoden 2011 vaaleissa SVP:n kannatus laski 26,6 prosenttiin. Kannatuksen lasku selittyi osin BDP:n menestyksellä.
Vuoden 2019 vaaleissa SVP sai 53 paikkaa, missä oli 12 paikan menetys vuoden 2015 hyvästä vaalituloksesta. SVP säilyi kuitenkin myös vuoden 2019 vaaleissa Sveitsin suurimpana puolueena vihreiden vaalivoitosta huolimatta.
Keijo Elio
Keijo Elio (8. tammikuuta 1934 Viipuri – 7. joulukuuta 2010 Tampere) oli suomalainen upseeri, lentäjä, kasvatustieteilijä ja professori. Hän palveli upseeriksi valmistuttuaan ilmavoimien eri osastoissa, viimeiseksi Satakunnan lennostossa, josta hän jäi eläkkeelle 1975 esikuntapäällikön tehtävistä everstiluutnanttina. Hän oli ilmavoimien kunniatuomioistuimen vakinainen jäsen ja Upseeriliiton Pirkka-Hämeen osaston puheenjohtaja.
Elio teki kasvatustieteilijäuransa enimmäkseen Tampereen yliopiston kasvatustieteen laitoksella mutta toimi paitsi Tampereen yliopiston, myös Jyväskylän yliopiston dosenttina.
Kōki Anzai
Kōki Anzai (s. 31. toukokuuta 1995 Hyōgo) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Anzai debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 2019. Hän on pelannut neljä maaottelua.
T-55
T-54- ja T-55-panssarivaunut suunniteltiin Neuvostoliitossa korvaamaan toisen maailmansodan aikainen T-34-panssarivaunu. T-54 ja T-55 -mallit ovat lähes samanlaiset, T-54:stä puuttuu T-55:ssä oleva infrapuna-pimeä-tähtäys/näköjärjestelmä sekä ajajan käyttämä 7,62 mm:n konekivääri ja pääaseen savunpoistin.
Ensimmäiset T-54-mallit korvasivat harvinaisemman T-44:n tuotannossa jo vuonna 1947. Alkuaikoina T-54 oli paremmin panssaroitu ja aseistettu kuin läntiset sodanjälkeiset vastineensa Centurion ja M46 Patton. T-55 suunniteltiin 1958 ja siinä oli uusi, vahvempi tornin panssarointi ja infrapunatähtäysjärjestelmä, joka mahdollisti pimeätoiminnan. T-55 -mallien valmistus jatkui Neuvostoliitossa vuoteen 1981. Mallia valmistettiin myös Tšekkoslovakiassa, Puolassa ja Kiinassa nimellä tyyppi 1959, josta kehitettiin edelleen tyyppi 1969, jota valmistetaan edelleen. Kiinalaisvalmisteisia panssareita myytiin tuhansittain Iraniin ja Irakiin 1980-luvulla. T-55:stä kehitettiin edelleen T-62. T-55AGM on modernisoitu versio vanhoista T-54, T-55, T-59 ja T-62 tankeista. AGM on paranneltu monilta osin: siinä on tehokkaampi moottori, suurempi huippunopeus ja se on varustettu reaktiivipanssarilla. T-55AGM voidaan varustaa 120 mm tai 125 panssarivaunukanuunalla.
Suomen puolustusvoimat
pienoiskuva|vasen|[[Rovajärven ampuma-alue|Rovajärvelle maalivaunuksi päätynyt puolustusvoimien T-54 kesällä 1997.]]
Puolustusvoimat hankki T-54- ja T-55-vaunuja vuosina 1959–1961 useassa erässä ja vielä 1972. Neuvostohankintojen ansiosta voitiin 1960-luvulta alkaen poistaa käytöstä sodan aikainen kalusto, kuten T-34, PzKpfw IV. T-55:t olivat sodanajan panssariprikaatien pääkalustona, kunnes ne 1990-luvulla lopulta korvattiin T-72-vaunuilla. 1970-luvun puolivälissä sodanajan panssariprikaatin määrävahvuudessa oli 74 T-55-vaunua (niistä 10 komentovaunua) ja 42 T-54:ää. T-55-kaluston elinikää jatkettiin modernisoimalla ne 1989–1993 (uusi tyyppimerkintä T-55M). Modernisoinnissa vaunuihin asennettiin ajanmukainen ammunnanhallintajärjestelmä FCS-FV/K, jossa oli valonvahvistimeen perustuva yötoimintajärjestelmä (joka korvasi infrapunajärjestelmän), laseretäisyysmittaus sekä ajanmukainen ballistiikkalaskin. Muita näkyviä muutoksia olivat paremmin kulutusta kestävät kuminiveltelat, kylkisuojalevyt, pääaseen putken lämpösuojus, Bofors-valaisukranaatinheitin, savunheittimet sekä tornin takaosaan kiinnitetyt varustelaatikot.
1990-luvun alun suurhankinnat Saksasta mahdollistivat sen, että kumpikin sodanajan panssariprikaati varustettiin T-72-vaunuilla. T-55M:istä muodostettiin kaksi erillistä panssarivaunupataljoonaa, ja lisäksi niistä tehtiin panssariprikaatien miinanraivausvaunuja. Vanhemmista, modernisoimattomista T-54:istä muodostettiin vielä kolme erillistä panssarivaunukomppaniaa, joita oli tarkoitus käyttää Pohjois-Suomen puolustuksessa. 1990-luvun panssariprikaatin määrävahvuuteen kuului 5 kpl T-55m-raivauspanssarivaunua. Raivausvaunut on varustettu miinajyrällä, jonka tarkoitus on räjäyttää tiehen kaivetut miinat. T-54/T-55 -vaunut poistettiin koulutuskäytöstä 2000-luvun alussa. Viimeinen T-55M:lle koulutettu komppania kotiutui Panssarivaunupataljoonan 1. Panssarivaunukomppaniasta vuoden 2002 alussa. Viimeiset kaksi asentaja/miehistöryhmää kotiutuivat heinäkuussa 2003 Vekaranjärveltä. T-55M-raivausvaunuja on käytössä vielä mekanisoitujen joukkojen osana ainakin harjoituksissa vuonna 2016. T-55M-panssarivaunut jäävät tulevaisuudessa pois myös sodan ajan taistelukalustosta. T-54 ja T-55 –vaunujen purkaminen Suomessa olisi erittäin kallista, koska niissä on asbestia, mikä vaatii asbestityöluvan. Pioneerikoulutuskäytössä raivausvaunuina T-55M:t säilynevät vielä pitkään.
Puolustusvoimien käyttämä Ilmatorjuntapanssarivaunu 90 Marksman oli alun perin rakennettu tarkoitusta varten Puolasta hankituille T-55-alustoille. Marksman-järjestelmä on kuitenkin siirretty Leopard 2 -alustalle kokonaisuudessaan vuoden 2015 aikana.
Parolan Panssarimuseon kokoelmiin kuuluu muun muassa T-54, Suomessa modernisoitu T-55M-vaunu ja ajonäytöksissä käytettävä puolalaisvalmisteinen T-55A.
Adrarin maakunta
Adrarin maakunta eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Vuonna 1974 perustetun maakunnan pinta-ala on 427 968 neliökilometriä. Sen hallinnollinen keskus on Adrarin kaupunki. Asukkaita on 432 300 henkeä (vuonna 2011, arvio).
Maakunta rajoittuu lännessä Tindoufin, luoteessa Becharin, pohjoisessa El-Bayadhin, koillisessa Ghardaïan ja kaakossa Tamanrassetin maakuntiin, etelässä Maliin ja lounaassa Mauritaniaan. Se on etupäässä aavikkoa ja puoliaavikkoa. Alueella sijaitsevat Läntisen Ison Ergin hiekka-aavikko, Tanezrouftin tasangon aavikkoalue ja useita sebkhoiksi kutsuttuja suolatasankoja. Ilmasto on äärimmäisen kuiva ja kuuma. Kasvillisuus on keskittynyt keitaisiin. Elämän mahdollistaa pohjavesi, jota hyödynnetään perinteisen foggara-keinokastelujärjestelmän ja nykyaikaisten vesipumppujen avulla.
Maakunta käsittää 11 piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu yhteensä 28 kuntaa:
Asutus on keskittynyt Oued Messaoud -vadin varrella ja Timimounin sebkhan reunoilla sijaitseviin 294 kylään eli ksariin. Historiallisia alueita ovat Gouraran, Tidikeltin ja Touatin keitaat. Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous, liikenne, kaupankäynti ja matkailu sekä kehittyvä öljy- ja kaasuteollisuus.
Jääpallon Suomensarja 1950
Jääpallon Palloliiton Suomensarja pelattiin vuonna 1950 nelilohkoisena lohkovoittajien noustessa vuoden 1951 jääpallon mestaruussarjaan. Työväen Urheiluliiton seurat pelasivat omassa Suomensarjassaan.
Pohjoislohko
Karsintakierros:
Lohko 1 Lohko 2
TUL:n Suomensarja
TUL:n Suomensarjassa pelasi 20 joukkuetta neljässä lohkossa. Lohkovoittajiksi selvisivät Kokkolan Jymy, Porin Pallo-Pojat, Työväen Mailapojat ja Savonlinnan Työväen Palloseura.
Andrea Borella
Andrea Borella (s. 23. kesäkuuta 1961 Venetsia) on italialainen miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Borella kilpaili Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984 sekä floretissa että floretin joukkuekilpailussa. Floretissa Borella sijoittui viidenneksi ja floretin joukkuekilpailussa hän saavutti kultaa Italian joukkueessa. Borella osallistui florettiin ja floretin joukkuekilpailuun myös Soulin kesäolympialaisissa 1988 ja Barcelonan kesäolympialaisissa 1992.
Borella saavutti urallaan viisi maailmanmestaruutta, joista neljä tuli floretin joukkuekilpailuista. Hän voitti myös viisi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin. Näistä ainoastaan MM-kilpailujen 1990 hopea tuli floretin henkilökohtaisesta kilpailusta. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Borella saavutti floretin henkilökohtaisessa kilpailussa kaksi EM-kultaa ja yhden pronssin.
Sekä Borellan vaimo Francesca Bortolozzi-Borella että serkku Fabio Dal Zotto ovat kumpikin florettimiekkailun olympiavoittajia.
HMS Godetia (K226)
HMS Godetia (viirinumero K226) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 24. elokuuta 1940 nimellä HMS Dart Sunderlandista John Crown and Sonsilta, missä köli laskettiin 15. tammikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta ja valmistui 26. joulukuuta.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 1947.
José Serra
José Serra (s. 19. maaliskuuta 1942, São Paulo) on brasilialainen sosialidemokraattien (PSDB) poliitikko. Hän oli ehdolla Brasilian presidentinvaalissa 2010 jotka hän hävisi. Hän oli puolueen ehdokkaana myös vuonna 2002, jolloin hän hävisi vaalit Luiz Inácio Lula da Silvalle. Hänen varteenotettavin vastustajansa vaaleissa oli työväenpuolueen Dilma Rousseff.
Serra vietti vuodet 1964–1978 maanpaossa Brasiliassa vallinneen sotilasdiktatuurin vuoksi. Tuon aikana hän asui Boliviassa, Ranskassa, Chilessä ja Yhdysvalloissa. Hänet valittiin kansanedustajaksi ensimmäistä kertaa vuonna 1986. Vuosina 2005–2006 Serra toimi São Paulon pormestarina ja vuosina 2007–2010 São Paulon osavaltion kuvernöörinä.
Jääpala
thumb|right|Jääpala. 200px|thumb|right|Jääpaloja jääpalamuotissa. Jääpala tai jääkuutio on pienehkö kuutio pakastettua vettä eli jäätä. Jääpaloja on monen kokoisia ja muotoisia. Jääpalat tehdään normaalisti jäädyttämällä vettä jääpalamuoteissa. Jääpaloja voi tehdä myös jääpalapusseissa tai jääpalakoneella, joita on sekä kotikäyttöön että yrityskäyttöön.
Käyttö
Jääpaloja käytetään pitämään juoma, esimerkiksi drinkki, kylmänä. Niitä voidaan käyttää myös koristeena, erityisesti värjäämällä ja maustamalla niitä. Jääpalat muovipussissa käyvät myös turvonneiden ruumiinosien ensiavuksi.
Jos jääpaloja käytetään juomissa tai muissa elintarvikkeissa, on tärkeää käyttää puhdasta, täysin juomakelpoista vettä. Myös jääpalakoneen asennus ja vesijohtoliitäntä ja viemäriliitäntä on tehtävä huolellisesti, jotta likavesi ei pääse sekoittumaan tuoreveteen.
Benguela
pienoiskuva|Benguelan kaupungintalo Benguela on satamakaupunki läntisessä Angolassa. Se sijaitsee valtion pääkaupungista Luandasta etelään. Benguela on Benguelan maakunnan pääkaupunki.
Portugalilaiset perustivat Benguelan vuonna 1617. Se oli kauan merkittävä kaupan keskus ja sieltä kuljetettiin orjia Brasiliaan ja Kuubaan.
Erkki ja Leena
Erkki ja Leena on suomalaisen Popeda-yhtyeen kappale ja järjestyksessään toinen single. Se julkaistiin vuoden 1978 loppupuolella. "Erkki ja Leena" on cover-versio Wayne Countyn kappaleesta "Eddie and Sheena". Kappale julkaistiin alun perin osoittamaan, ettei Popeda kuulunut "rasvapäihin" eikä "punkkeihin". Single äänitettiin MSL-studiossa.
Hilse-levymerkillä työskennelleet kritisoivat myöhemmin singlen "huolimattomasti piirrettyä kantta". Kimmo Miettisen mielestä "Erkin" eli kuvassa esiintyvän "diinarin" puvun olisi pitänyt olla enemmän diinarin näköinen. Erkki ja Leena oli MSL-studion ensimmäinen julkaisu.
Naapurit (vuoden 1920 elokuva)
Naapurit (myös Uskolliset naapurit, ) on vuonna 1920 ensi-iltansa saanut Buster Keatonin käsikirjoittama mykkäelokuva, jossa hän näyttelee itse pääosaa. Elokuvan ohjasivat Edward F. Cline ja Keaton yhdessä. Se kestää noin 17 minuuttia. Sen tuotantoyhtiö on Comique Film Corporation.
AIDES
pienoiskuva|AIDES:in jäseniä [[Pride-kulkueessa Pariisissa 2014.]]
AIDES on ranskalainen terveysjärjestö, joka pyrkii estämään HIV:n ja hepatiitin leviämistä. AIDES:in perusti vuonna 1984 sosiologi Daniel Defert, jonka kumppani, filosofi Michel Foucault oli kuollut AIDS:in mahdollistamaan sairauteen 25. kesäkuuta 1984. AIDES on uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton, Ranskan valtion tunnustama yleishyödyllinen järjestö. Vuonna 2017 AIDES:illa oli noin 2000 jäsentä, joista 480 oli palkattuja työntekijöitä, sekä 160 000 lahjoittajaa. AIDES on jäsenenä AIDS/HIV-järjestöjen Coalition PLUS -kattojärjestössä, jonka perustajajäseniä se on.
AIDES järjestää HIV-testejä, jakaa ehkäisyvälineitä ja puhtaita ruiskuja sekä järjestää mahdollisuuksia keskustella työntekijöidensä kanssa. Lisäksi se järjestää mielenilmaisuja. AIDES kohdistaa työtään erityisesti HIV:n ja hepatiitin kannalta keskeisiin väestöryhmiin, kuten maahanmuuttajiin, huumeiden käyttäjiin ja miesten välistä seksiä harrastaville. Sillä oli Ranskassa, mukaan lukien sen merentakaisilla alueilla 76 toimipistettä vuonna 2017. Lisäksi sillä on kansainvälistä toimintaa Euroopassa, Afrikassa ja Amerikassa yhteistyössä paikallisten järjestöjen kanssa. Se myös pyrkii valistamaan ihmisiä sukupuolitaudeista. Esimerkiksi vuonna 2018 se järjesti kampanjan Ranskassa huonosti tunnetusta PrEP-lääkityksestä, kun viranomaiset eivät olleet heidän mukaansa toimineet tarpeeksi.
Viisiottelu olympialaisissa
Viisiottelu on entinen yleisurheilun olympialaji, joka kuului olympialaisten ohjelmaan miehillä kolme kertaa vuosina 1912-1924 ja naisilla viisi kertaa vuosina 1964-1980.
Nike Cup
Nike Cup oli Anjalankoskella pelattava miesten jalkapalloturnaus. Ottelut pelattiin yleensä Sippolan kentällä. Se on järjestetty useita kertoja, edellisen kerran vuonna 2004. Vuonna 2003 turnauksen voitti HJK kaadettuaan finaalissa KooTeePeen. Myös kaudella 2004 KooTeePee pääsi finaaliin, mutta hävisi sen MyPa:lle rangaistuspotkukisan jälkeen 4–2. Varsinainen peliaika oli päättynyt 2–2.
Hugo (elokuva)
Hugo on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Martin Scorsese ohjaama seikkailu- ja draamaelokuva, joka perustuu Brian Selznickin romaaniin Hugo Cabret vuodelta 2007. Se kertoo pojasta, joka asuu pariisilaisella rautatieasemalla ja arvoituksellisesta lelukaupan omistajasta, entisestä elokuvaohjaajasta Georges Mélièsistä. Elokuva on Graham Kingin GK Filmsin ja Johnny Deppin Infinitum Nihilin yhteistuotanto. Pääosissa ovat Asa Butterfield, Chloë Grace Moretz, Ben Kingsley, Sacha Baron Cohen, Ray Winstone, Emily Mortimer, Jude Law ja Christopher Lee.
Hugo on Scorsesen ensimmäinen 3D:nä kuvattu elokuva. Paramount Pictures toimi elokuvan levittäjänä. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli 23. marraskuuta 2011, Suomen ensi-ilta oli 17. helmikuuta 2012. Scorsese sai parhaan ohjaajan Golden Globe -palkinnon työstään. Elokuva oli ehdolla 11 Oscar- palkintosarjassa, useammassa kuin mikään muu elokuva tuona vuonna. Elokuva voitti viisi Oscaria (äänitys, äänitehosteet, lavastus, erikoistehosteet ja kuvaus).
ORP Orzeł (1938)
ORP Orzeł oli Puolan laivaston Orzeł-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. Alus pakeni sodan alussa Virosta Britteinsaarille, kun se oli joutunut internoiduksi.
Valmistus
Alus tilattiin Alankomaista Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 14. elokuuta 1936 telakkanumerolla 205. Se laskettiin vesille 15. tammikuuta 1938 ja koeajot alkoivat 23. elokuuta. Alus luovutettiin tilaajalle 2. helmikuuta 1939. Puolan laivasto otti aluksen palvelukseen 10. helmikuuta.
Palvelus
Saksan hyökätessä Puolaan 1. syyskuuta kello 04.45 alus oli Oksywiessa, mistä se lähti merelle kaksi tuntia myöhemmin. Suunnitelman mukaan aluksen toiminta-alueena oli Gdanskinlahti ollen todellisuudessa reservinä. Saksalaisen lentokoneen miehistö havaitsi aluksen 4. syyskuuta, jolloin sukellusvene joutui syvyyspommihyökkäykseen. Alus kärsi vaurioita, joista pahin oli kompressorin rungon halkeaminen.
Aluksen päällikkö päätti siirtyä pois lahdelta ja alus saapui 5. toukokuuta Gotlannin eteläpuolelle etsien Saksan laivaston aluksia. Aluksen miehistö ilmoitti 10. syyskuuta päällikön sairastuneen vakavasti, mutta Saksan ilmaherruuden vuoksi sukellusveneellä ei ollut pääsyä Puolan satamiin. Miehistö päätti mennä Tallinnaan, jonne saapui 14. syyskuuta kello 21.30 Tallinnaan. Aluksen päällikkö siirrettiin seuraavana päivänä alukselta sairaalaan hoidettavaksi. Aluksen päällikkyys siirtyi Grudzinskille.
Saksan painostettua Viron hallitusta maan turvallisuuselimet internoivat miehistön, poistivat alukselta kaiken suunnistamisessa tarvittavan materiaalin sekä aloittivat aluksen aseistuksen purkamisen. Alukselta ehdittiin poistaa kuitenkin ainoastaan neljätoista torpedoa ennen miehistön aloittamaa pakoa 21. syyskuuta. Alus pääsi Skotlantiin ilman karttojaan, kun miehistö matkasi rannikkoja pitkin ja käytti apunaan listaa majakoista ja loistoista.
Joanna Kozłowska
Joanna Kozłowska (s. 1959) on puolalainen sopraano. Oopperaroolien lisäksi hän on tulkinnut myös runsaasti lauluja. Kozłowska syntyi ja opiskeli Poznańissa.
ORP Orzeł (1938)
Palvelus
Alus pääsi Skotlannin rannikolle, jossa se korjasi radionsa. Alukselta lähetettiin viesti, minkä jälkeen Kuninkaallisen laivaston hävittäjä HMS Valorous (L00)|HMS Valorous]] saapui vastaanottamaan alusta sekä saattamaan sen satamaan.
Joanna Kozłowska
Hänen levytystensä joukossa on Henryk Góreckin Surullisten laulujen sinfonia, jossa orkesterina oli Varsovan filharmoninen ja kapellimestarina Kazimierz Kord. Kozłowskalla on ollut rooleja muiden muassa Verdin ja Puccinin oopperoissa.
ORP Orzeł (1938)
Palvelus
Marraskuun alussa Orzeł huollettiin Caledon Yardilla Dundeessa, minkä jälkeen se liitettiin 1. joulukuuta Rosythiin sijoitettuun Britannian kuninkaallisen laivaston 2. sukellusvenelaivueeseen. Alus upotti 8. huhtikuuta 1940 Norjan rannikolla Lillesandin edustalla Saksan laivaston 5 261 tonnin joukkojenkuljetusaluksen Rio de Janeiron, joka oli matkalla Bergeniin mukanaan 400 sotilasta.
Percy Sledge
thumb|Percy Sledge Percy Tyrone Sledge (25. marraskuuta 1940 Leighton, Alabama – 14. huhtikuuta 2015 Baton Rouge, Louisiana) oli yhdysvaltalainen soullaulaja. Hänen tunnetuin kappaleensa on balladi ”When a Man Loves a Woman”.
Sledgen muusikonura alkoi 1960-luvun alussa. Vuonna 2005 hänet valittiin Rock and Roll Hall of Fameen. Sledge sairasti syöpää ja kuoli kotonaan Louisianassa huhtikuussa 2015.
Viro talviolympialaisissa 2010
thumb|250px|Viron joukkue Vancouverin talviolympialaisten avajaisissa. Viro osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 30 urheilijan vahvuisella joukkueella. Maa saavutti yhden mitalin, kun Kristina Šmigun-Vähi hiihti hopealle 10 kilometrin vapaalla hiihtotavalla. Olympialaisten mitalitilastossa Viro sijoittui 25. sijalle. Šmigun-Vähi kantoi Viron lippua kisojen päättäjäisissä, avajaisissa kunnian sai ampumahiihtäjä Roland Lessing.
Maastohiihtäjä Andrus Veerpalusta tuli näissä kisoissa ensimmäinen kuusiin talviolympialaisiin osallistunut virolainen urheilija.
30px|Ampumahiihto Ampumahiihto
Miehet
30px|Maastohiihto Maastohiihto
Miehet
Naiset
Benguelan maakunta
Benguelan naapurimaakuntia ovat Cuanza Sul pohjoisessa, Huambo idässä sekä Huíla ja Namibe etelässä. Lännessä maakuntaa rajaa Atlantin valtameri. Keskilämpötila vaihtelee elokuun 20 °C ja maaliskuun 27 °C välillä.
Maakuntaan kuuluu kymmenen kuntaa:
Fernão Mendes Pinto
thumb|Fernão Mendes Pinton muotokuva
Jean-Paul Marat
Jean-Paul Marat (24. toukokuuta 1743 Boudry, Neuchâtelin ruhtinaskunta – 13. heinäkuuta 1793 Pariisi, Ranskan ensimmäinen tasavalta) oli sveitsiläissyntyinen ranskalainen poliitikko, toimittaja ja lääkäri. Hän oli Ranskan vallankumouksen aikana radikaalien jakobiinien ja vuoripuolueen näkyvä vaikuttaja, joka kiivaissa lehtikirjoituksissaan vaati edistämään vallankumousta ja puolustamaan kansan vapautta poliittisella terrorilla ja teloituksilla. Äänitorvenaan hänellä oli julkaisemansa sanomalehti L’ami du peuple. Marat myötävaikutti girondistipuolueen tuhoon, joten girondisteja kannattanut Charlotte Corday murhasi hänet vuonna 1793. Marat’ta palvottiin tämän jälkeen jonkin aikaa vallankumouksen marttyyrina, mutta hänen henkilönpalvontansa lopetettiin jonkin aikaa terrorin ajan päättymisen jälkeen.
Fernão Mendes Pinto
Fernão Mendes Pinto (1509 – 8. heinäkuuta 1583) oli portugalilainen tutkimusmatkailija, jonka edesottamukset tunnetaan muistelmateoksesta Peregrinação. Pinton kuitenkin tiedetään harjoittaneen plagiointia eikä kaikista hänen kertomuksistaan ole todisteita. Matkojensa aikana Pinto vieraili muun muassa Etiopiassa, Kiinassa, Intiassa ja Japanissa.
Jean-Paul Marat
Ennen vallankumousta
Marat’n isä Jean Paul Marat oli Sardinian Cagliarista kotoisin ollut käsityöläinen, joka muutti Sveitsiin ja kääntyi katolilaisuudesta kalvinismiin. Hänen äitinsä Louise Cabrol oli sveitsiläinen protestantti, kotoisin Genevestä. Perheen sukunimi kirjoitettiin alun perin muodossa Mara. Marat syntyi nykyisen Neuchâtelin kantonin alueella Boudryssa, jossa hän aloitti koulunkäyntinsä. Äitinsä kuoltua vuonna 1759 hän matkusti Ranskaan, opiskeli kahden vuoden ajan Bordeaux’ssa yksityisopettajan johdolla ja asui vuodesta 1762 Pariisissa, jossa hän täydensi lääketieteen opintonsa. Vuodesta 1765 Marat asui Lontoossa Englannissa, jossa hän harjoitti lääkärin ammattia ja julkaisi englanninkielisiä filosofisia teoksia. Vuosina 1777–1783 hän oli Ranskassa kuningas Ludvig XVI:n nuoremman veljen Artois’n kreivin (tuleva kuningas Kaarle X) henkivartijoiden lääkärinä ja piti samalla varakkaille potilaille suunnattua yksityisvastaanottoa.
Vuonna 1773 Lontoossa ilmestyneessä esikoisteoksessaan Philosophical Essay on Man Marat puolusti näkemystä, jonka mukaan sielun ja ruumiin suhde voitiin selittää fysiologian keinoin, ”hermonesteen” avulla. Teos käännettiin myöhemmin myös ranskaksi. Voltaire pahastui siinä esitetystä kritiikistä Helvétiusta kohtaan. Vuonna 1780 Marat julkaisi Ranskassa rikoslainsäädäntöä käsitelleen teoksen Plan de législation criminelle, jossa näkyi valistusfilosofien kuten Montesquieun ja Jean-Jacques Rousseaun ajatusten vaikutus. Hän kävi kirjeenvaihtoa amerikkalaisen Benjamin Franklinin kanssa. Marat oli tunnettu harrastelijatiedemies, joka teki optiikkaan, lämpöoppiin ja sähköoppiin liittyneitä tieteellisiä kokeita ja julkaisi selostuksia niistä. Hän jätti lääkärin ammatin vuonna 1783 keskittyäkseen tieteilijän uraansa. Rouenin kuninkaallinen akatemia palkitsi samana vuonna hänen julkaisemansa sähköä käsitelleen artikkelin. Harmikseen häntä ei kuitenkaan valittu jäseneksi Ranskan tiedeakatemiaan, minkä on arveltu katkeroittaneen häntä. Torjunta johtui siitä, että hän esitti fysiikkaa koskevia erikoisia ja kritiikittömiä väitteitä uskoen kumonneensa Isaac Newtonin teorioita.
Marat’n ensimmäinen poliittinen pamfletti oli vuonna 1774 julkaistu, brittiläiselle äänestäjäkunnalle suunnattu The Chains of Slavery (”Orjuuden kahleet”), jossa hän puolusti kansansuvereniteettia ja tuomitsi kansan etuja vastaan juonittelevan Englannin monarkian ja hovin. Ranskan säätyjen yleiskokouksen alla vuoden 1789 alussa hän julkaisi poliittisen pamfletin Offrande à la patrie (”Uhri isänmaalle”), jossa hän vaikutti vielä uskovan, että Ranskan ongelmat voitaisiin ratkaista monarkian puitteissa. Jo muutamaa kuukautta myöhemmin hän muutti mielensä ja totesi, ettei hovi ollut kiinnostunut tavallisen kansan kärsimästä puutteesta. Hän julkaisi kesä- ja syyskuussa 1789 pamfletit La constitution ja Tableau des vices de la constitution d'Angleterre, joista jälkimmäisessä hän tuomitsi ajatuksen brittiläistyylisen valtiosäännön säätämisestä Ranskaan, koska hänen mukaansa se jättäisi liikaa valtaa hallitsijalle.
Vallankumouksellinen lehtimies ja poliitikko
thumb|upright|left|L’ami du peuple -lehden numero 8. lokakuuta 1789. Vallankumouksen tuotua Ranskaan lehdistönvapauden Marat alkoi syyskuussa 1789 julkaista Pariisissa omaa sanomalehteään L’ami du peuple (”Kansan ystävä”), jonka painosmäärä oli noin 2 000 kappaletta. ”Yhdeksi pitkäksi pääkirjoitukseksi” luonnehditussa sensaationhakuisessa lehdessään hän kiihotti kansaa hovia, aatelisia ja rikkaita vastaan. Marat’n mukaan itsevaltiuden päättymisestä huolimatta valta Ranskassa oli edelleen aristokratialla, joten köyhälistö saisi oikeutta vain uuden kansannousun avulla. Hänet itse tunnettiin kansanomaisesta esiintymisestään ja vaatimattomasta pukeutumisestaan. Marat’n kirjoitukset hovista vaikuttivat lokakuussa 1789 tapahtuneeseen spontaaniin kansanjoukkojen marssiin Versailles’n palatsiin, minkä seurauksena kuningasperhe pakotettiin muuttamaan Pariisiin. Vastavallankumouksen uhkaa pelännyt Marat kannatti jo varhain ajatusta vallankumouksellisesta terrorista, ja hän vaati kuolemanrangaistuksia johtaville vallankumouksen vihollisille. Heinäkuussa 1790 hän kirjoitti lehdessään:
Marat alkoi vaikuttaa Pariisin jakobiiniklubin ja kordelieeriklubin piireissä, mutta pysytteli itsenäisenä ja erillään puolueista. Hän kääntyi vallankumouksen alkuvaiheen maltillisia johtajia kuten markiisi La Fayettea, Honoré Mirabeauta ja Jean-Sylvain Baillya vastaan. Marat sai paljon kannatusta alempien kansankerrosten parissa, mutta vallanpitäjät pitivät häntä vaarallisena ja yrittivät useasti vaientaa hänet. Hän oli ensin kuukauden ajan vangittuna loka–marraskuussa 1789, ja joutui asumaan tammikuusta toukokuuhun 1790 maanpaossa Lontoossa arvosteltuaan ankarasti La Fayettea ja valtiovarainministeri Jacques Neckeriä. Vangitsemismääräysten yhteydessä Marat meni useasti maan alle ja jatkoi lehtensä julkaisua palattuaan. L’ami du peuple lakkautettiin lyhyesti myös Marskentän verilöylyä heinäkuussa 1791 seuranneen tukahduttamisreaktion yhteydessä. Vuoteen 1791 mennessä Marat kääntyi kiihkeäksi tasavaltalaiseksi ja hän tuomitsi kansalliskokouksen pyrkimykset säilyttää kuningas Ludvig XVI valtaistuimella. Marat oleskeli uudelleen Lontoossa joulukuusta 1791 huhtikuuhun 1792. Palattuaan hän tuomitsi julkisesti Ranskan sodanjulistuksen Itävallalle ja joutui jälleen piileskelemään elokuuhun saakka.