cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Råckstaån
Järviä
Valuma-alueella sijaitsee 36 järveä ja monia pieniä lampia. Järvistä kaksi, Ältaren ja Holmsjön, kuuluvat läänin kalkitsemisprojektiin, jossa veden happamuutta alennetaan takaisin normaaliksi. Muita järvi esiintyy seuraavasti. Råckstaånin uomassa sijaitsee kaksi pientä suvantolampea Bondkroken. Laketorpsån eli Marsjönån tuo etelässä sijaitsevien Marsjönin ja Trehörningenin vesiä. Suuri Visnaren voidaan tulkita olevan valuma-alueensa pääuoman läpivirtausjärvi samalla kun se on Råckstaån lähdejärvi. Visnarenin eteläpäähän laskee padottu Nedre Marviken, jonka yläpuolisia järviä ovat Mellan Marviken ja Övre Marviken. Viimeksi mainittuun laskee lännestä Millsjön ja edelliseen pieni Mörtsjön. Suurempi Mörtsjön laskee aivan Åkerin kohdalle Bergaåniin. Tämän ojan valuma-alueella sijaitsee useita järviä. Mörtsjönin kaakkoiskärkeen laskee Göksjön, johon vuorostaan laskevat Malsjön ja Holmsjön yhteistä ojaa pitkin, ja Mossjön ja Älgsjön omaa ojaa myöten. Samalla valuma-alueella on vielä Långsjön, johon laskee lounaasta Idlången, ja siihen vuorostaan esimerkiksi Salvaren. Långsjönin alapuolella yhtyy lisäksi Myssjarenin laskuoja. Eklången on vesireitin pääuomassa järviketjun ylin suurjärvi. Järven etelärantaan laskee etelästä päin tuleva puro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Kvarndammen, Vårsjön, Ältaren ja monia pieniä lampia. Eklångenin pohjoisrantaan laskee Flättsjönbäcken, joka virtaa peltoalueelta lasketun järven kosteikon läpi. Kosteikossa lymyää pieni Flättsjön.
Yleistä
Suurimmat järvet ja virtaamaltaan suuret joet ovat kemialliselta tilaltaan tyydyttävässä kunnissa. Kun muissa aiheryhmissä ne ovat hyvässä kunnossa, laskevat elohopean ja polybromatun difenyylieetterin (PBDE) korkeat pitoisuudet luokitusta.
Virtavesissä on 21 kalojen liikkumista haittaavaa etenemisestettä, jotka ovat pääasiassa patoja. Padot ovat sekä säännöstelypatoja ja vesivoimapatoja, joista suuri osa on huonossa kunnossa. Padoista 17 on rekisteröity Ruotsin patorekisteriin. Niistä seitsemän sijaitsevat valuma-alueen pääuomassa ja loput sivu-uomissa. Pääuoman alin pato ja vaelluseste on Åkers Krutbruk, joka sijaitsee Råckstånissa seitsemän kilometriä joensuusta. Heti sen yläpuolella sijaitsee Forsan pato.
Åkersin puistoalueella (Åkers kronopark) sijaitsee 11 järveä, johon myydään vapaa-ajan kalastajille kalastuslupia. Joessa on merkittynä suosittu melontareitti. Marielundin taajama ei ylety valuma-alueelle, mutta Åkers styckebruk ja Merlänna sijaitsevat valuma-alueella.
Marvikenin suojelualueet
Marvikenin kolme peräkkäistä ja pitkittäistä järveä Nedre-, Mellan- ja Övre Marviken ovat muodostuneet jyrkkärinteiseen laaksoon. Sen ympäristöön on perustettu suojelualue, joka perustuu useisiin eri suojelupäätöksiin. Pohjoisimpana on Långaedetin suojelualue (Långaedets naturreservat, 171 hehtaaria (ha)) ja etelämpänä on Marvikarnan suojelualue (Marvikarnas naturreservat ja Krampan, 155 ha ja lisäalueet 58 ha ja 58 ha). Pohjoisosassa kallioseinämät putoavat järveen jyrkkinä ja tämä on viehättänyt retkeilijöitä, jotka seuraavat Marviksledeniä tai melovat järvillä. Järvissä voi hyvin uida. Kallioalueella elää Ruotsissa harvinaistuva kalliosinisiipi, järvissä viihtyy esimerkiksi kuikka, järvestä nauttii kalasääksi, ja kalliolla pesii huuhkaja. Erityyppisten metsien kirjo on suuri ja siksi aluskasvillisuudesta voi tavata erikoistuneita kasvilajeja. Sellaisia ovat ainakin kevätesikko, kartioakankaali, kultapäivännouto, käärmeenpistonyrtti, kalliokielo, verikurjenpolvi, karhunvatukka ja ruohosipuli.
Ungavanlahti
Ungavanlahti (,, inuktitutiksi ᐅᖓᕙ ᑲᖏᖅᓗᒃ/ungava kangiqluk) on noin 320 kilometriä pitkä ja suuaukoltaan 260 (tai 265 ) kilometriä leveä merenlahti Hudsoninsalmen eteläosassa Kanadassa. Lahden enimmäissyvyys on 298 metriä. Suurimpia lahteen laskevia jokia ovat Feuilles, Arnaud, Baleine ja George. Ungavanlahti on kansainvälisessä IHO:n merialuejaottelussa osa Hudsoninsalmea. thumb|180px|left|Akpatok Island satelliittikuvassa Ungvanlahden länsiosassa. thumb|250px|Ungavanlahden sijainti Hudsoninsalmen eteläosassa. thumb|250px| Auringonlasku George Riverillä Ungavanlahden rannikolla. Lahti kuuluu hallinnollisesti pääosin Quebecin provinssiin, mutta lahdella oleva 1 427 neliökilometrin laajuinen saari, Akpatok Island on osa Nunavutin territoriota. Saari kohoaa enimmillään 283 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Ungavanlahden lounaisosan Leaf Basin tunnetaan poikkeuksellisen suuresta vuorovesivaihtelustaan sekä nopeista, vaarallisista vuorovesivirroistaan. Lahti on yksi maailman kuudesta suurimpien vuorovesivaihteluiden alueista, joilla havaitaan säännöllisesti yli 10 metrin vuorovesivaihtelu. Erään lähteen mukaan juuri Ungavanlahden lounaisosan Leaf Basin ja Fundynlahden koillisosan Minas Basin ovat maailman suurimman vuorovesivaihtelun alueet. NOAA:n mukaan keskimääräisen vuorovesivaihtelun (springtide) arvoissa Ungvanlahden Leaf Laken mittauspiste sijoittuu toiseksi useiden (tiheämmin asutun) Fundynlahden Minas Basinin seudun mittauspisteiden jälkeen.
Lahden rannikkoalueilta on löydetty runsaasti mineraalivaroja, esimerkiksi rautamalmiesiintymiä lahden länsiosasta. Koska Ungvanlahti on vapaa jäästä vain neljä kuukautta vuodessa, suuri osa malmista välivarastoidaan Grönlannissa tai Newfoundlandissa myöhempää laivausta varten.
Pinball (videopeli)
Pinball on Nintendon julkaisema flipperipeli, joka julkaistiin alun perin vuonna kolikkopelinä. Peli on sittemmin julkaistu myös Nintendo Entertainment Systemille ja Virtual Consolelle.
Ikarios
Ikarios viittaa kreikkalaisessa mytologiassa kahteen eri hahmoon:
AIP
AIP voi tarkoittaa useita asioita:
Antonio Racelis Rañola
Antonio Racelis Rañola (s. 16. toukokuuta 1932) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lucenan hiippakuntaan 26. maaliskuuta 1956 ja nimitettiin Cebun arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Claternaen titulaaripiispaksi 24. helmikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Ruben T. Profugo ja Angel N. Lagdameo.
Rañola erosi tehtävistään vihkipiispana 2. lokakuuta 2003.
Flukonatsoli
Flukonatsoli on triatsoleihin kuuluva sienilääke. Sen vaikutusmekanismi on sienten soluseinämän ergosterolisynteesin esto. Flukonatsoli tehoaa hyvin pinnallisiin ja syviin Candida albicans -infektioihin ja ihon dermatofyytteihin.
Lääkeyhtiö Pfizer suunnittelee jakavansa flukonatsolia (kauppanimellä Diflucan) ilmaiseksi köyhille AIDS-potilaille Etelä-Afrikassa. Kansalaisjärjestöt ovat painostaneet lääketeollisuutta jo pitkään, jotta AIDS-hoitoon tarkoitettujen lääkkeiden hintaa eteläisessä Afrikassa saataisiin laskettua. Flukonatsoli on ainoa lääke AIDS:in liittyvän kryptokokkimeningiitin hoitoon. Diflucan-hoito maksaa Etelä-Afrikassa noin 15 $ per päivä. Tämä on kuitenkin huomattavasti enemmän, mitä Etelä-Afrikan 27 miljoonaa lääkettä tarvitsevaa potilasta pystyvät maksamaan. Thaimaassa, jossa geneeristä tuotetta valmistetaan ilman Pfizer:in lupaa, Diflucan maksaa vain puolitoista dollaria päivässä.
Zêzere
200px|thumb|right|Zêzere Zêzere on Mondegon jälkeen toiseksi suurin kokonaan Portugalin alueella sijaitseva joki.
Zêzere saa alkunsa Serra da Estrelan vuoristossa, 1900 metrin korkeudessa. Joki on 242 kilometriä pitkä ja sen valuma-alue on 5 043 km². Se laskee Constâncian kunnan kohdalla Tejoon.
Kirjallisuusvuosi 2019
Kirjallisuusvuosi 2019 käsittelee vuoden 2019 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
BAC 1-11
BAC 1-11 (tunnetaan myös nimellä One-Eleven) on brittiläinen vuosina 1963–1982 valmistettu lyhyen matkan suihkumatkustajalentokone. Koneen suunnitteli Hunting Aircraft. Sitä valmisti ja kehitti British Aircraft Corporation, kunnes Hunting ja BAC yhdistyivät muiden lentokonevalmistajien kanssa vuonna 1960.
Zêzere
Zêzeren sivujokia ovat muiden muassa Cabril, Nabão ja Sertã.
BAC 1-11
Onnettomuudet
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki BAC 1-11:lle sattuneet onnettomuudet, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen.
Museum of London
Museum of London on Lontoon kaupunginmuseo, joka esittelee Lontoon historiaa kivikaudelta nykypäivään. Sen ulkopuolella on pala roomalaisten rakentamaa kaupunginmuuria. Museo sijaitsee 1970-luvulla rakennetuissa tiloissa, ja se on ensimmäisiä museoita, joka pyrki luomaan kokonaisvaltaisen elämyksen pitkien lasivitriinien sijaan. Museon tiloissa on huoneita eri aikakausilta, esimerkiksi kokonainen kadunpätkä Viktorian ajalta. Sisäänpääsy on ilmainen. Lähin metroasema on St. Paul's.
Khares Ateenalainen
Khares Ateenalainen (n. 394–324 eaa.) oli antiikin kreikkalainen sotapäällikkö, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän osallistui Ateenan vuosina 357–355 eaa. liittolaisiaan vastaan käymän sodan johtoon ja taisteli sitten Filippos II:ta ja Aleksanteri Suurta vastaan. Lopulta Khares antautui Aleksanterille Lesboksen saarella vuonna 332 eaa.
Upstream-liiketoiminta
Upstream-liiketoiminta on öljy- ja kaasuteollisuuden osa-alue, johon kuuluu tuotantoketjun alkupään toiminta, kuten maan- ja vedenalaisten öljy- ja kaasuesiintymien etsiminen sekä koeporaukset ja niitä seuraava poraus- ja ylläpitotoiminta, jonka tarkoitus on kerätä löydetty raakaöljy tai maakaasu maan pinnalle. Öljy- ja kaasuteollisuudessa käytetyn jaon mukaisesti upstreamin lisäksi muita osa-alueita ovat midstream- ja downstream-liiketoiminta.
Upstream-toimintaan erikoistuneet tai sitä harjoittavat monimuotoiset yhtiöt etsivät mahdollisilta alueilta öljy- ja kaasuesiintymiä ja niitä löytäessään suorittavat seismisiä kokeita, joiden tarkoitus on määrittää esiintymän koko ja koostumus. Ne suorittavat myös ensimmäiset koeluontoiset poraukset tutkiakseen esiintymää edelleen. Mikäli yhtiö on tyytyväinen tulokseen, se siirtyy tuotantovaiheeseen, jossa raakaöljyä tai luonnonkaasua aletaan pumppaamaan esiin. Upstream-toimintaan kuuluvat myös liittyvät toiminnot, kuten toteutettavuustutkimusten tekeminen, poraustornien pystyttäminen ja laitteiden vuokraaminen.
Usptream, midstream ja downstream ovat liiketaloudessa käytettyjä termejä, joilla kuvataan tuottajayritysten osallistumista tuotantoketjun vaiheisiin. Raaka-aineita käsittelevä tuottaja harjoittaa upstream-liiketoimintaa ja esimerkiksi kuluttajalle päätyvän tuotteen valmistaja harjoittaa downstream-liiketoimintaa. Yritystä, joka toimii jokaisessa vaiheessa tuottaen itse tarvitsemansa raaka-aineet ja panostuotteet kuluttajalle päätyvää tuotetta valmistaessaan, kutsutaan integroituneeksi yritykseksi.
Vesa Tauriainen
Vesa Tauriainen (s. 16. joulukuuta 1967 Rovaniemi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hänet nimettiin 18. lokakuuta 2019 Rovaniemen Palloseuran päävalmentajaksi. RoPS erotti Tauriaisen päävalmentajan paikalta 15. syyskuuta 2020.
Tauriainen edusti urallaan Rovaniemen Palloseuraa, FC Oulua, Helsingin Jalkapalloklubia ja FF Jaroa. Hän pelasi 240 ottelua pääsarjatasolla vuosina 1985–1999, joissa hän teki 60 maalia.
Kausina 2004–2005 hän toimi Myllykosken Pallon apuvalmentajana ja junioripäällikkönä. Tauriainen oli vuonna 2007 Veikkausliigassa pelanneen FC KooTeePeen päävalmentaja. Kaudella 2009 hän toimi rovaniemeläisen FC Lynxin B-poikien apuvalmentajana.
Käkikosken saha
200px|right Käkikosken saha oli keskisuuri saha Lapinjärven Porlammilla Käkikosken kylässä. Saha toimi vuosina 1957–2007. Sahalinjalla oli pelkkahakkuri- pyörösahalinja yhdellä automaattisärmällä. Työntekijöitä viimeisenä toimintavuonna sahalla oli 19, joista 5 konttorissa. Parhaimmillaan sahalla työskenteli yli 50 henkilöä. Saha tuotti vuosittain 30 000 kuutiometriä sahatavaraa.
Konkurssi
Viimeisen viidentoista vuoden aikana saha oli sijoittanut 10 miljoonaa euroa tukinlajitteluun, sahalaitokseen, kuivaamoon, kuivan sahatavaran lajittelulaitokseen ja Bio-lämpökeskukseen - ne eivät maksaneet itseään takaisin. Toimintaa vaikeuttivat myös puun hinta ja saatavuus. Saha asetettiin konkurssiin 21.09.2007, jonka jälkeen pesänhoitaja päätti tuotantokoneiden myynnistä Venäjälle.
18 Scorpii
18 Scorpii (18 Sco, HR 6060) on Maata lähinnä oleva ns. Auringon kaksonen. Monet tähden ominaisuudet ovat hyvin lähellä Auringon vastaavia, ja sen takia tähti on vieraan elämän etsijöiden mielenkiinnon kohde. 18 Scorpiita pidettiin kymmenisen vuotta aurinkomaisimpana tunnettuna tähtenä. Kesäkuussa 2010 ilmoitettiin, että HIP 56948 on aurinkomaisin tunnettu tähti.
18 Scorpiin ja Auringon ominaisuuksien vertailu
Tähdeltä ei ole löydetty eksoplaneettoja, mikä saattaa viitata siihen, ettei sillä ole "kuumia jupitereita" niin kuin Auringollakaan eikä myöskään valokuvatun tyyppisiä, kaukana keskustähdestä sijaitsevia massiivisia kaasuplaneettoja, joita ei ole Auringollakaan. Nykytekniikalla Aurinkokunnan tyyppisen järjestelmän havaitseminen 18 Scorpiin ympäriltä on mahdotonta, ellei kooltaan suunnilleen Jupiteria vastaava planeetta pimennä 18 Scorpiita säännöllisin väliajoin. Tähdellä on sama pintalämpötila, väri, painovoima pinnalla, raudan osuus, mikroturbulenssi, pyörimisnopeus, kromosfäärin aktiivisuus sekä litiumin ja berylliumin osuus kuin Auringolla. Tähti kiertää Linnunrataa samalla tavoin kuin Aurinko. Tähden kirkkaus ja ikä on hieman suurempi kuin Auringolla. Alkuaineiden runsauskuvio on toisenlainen. Aikaisemmin väitettiin eniten Aurinkoa muistuttavaksi tähdeksi 16 Cygni A:ta, joka on Aurinkoa vanhempi ja kirkkaampi.
Frank Hawks
Frank Monroe Hawks (28. maaliskuuta 1897 – 23. elokuuta 1938) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimissa (United States Army Air Service, USAAS) lentäjänä ja lennonopettaja Love Fieldin lentokentällä Texasissa. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Sodan jälkeen hän tuli tunnetuksi 1920- ja 1930-luvulla lentäjänä tekemistään ennätyksistä. Hän käytti Texas Oil Companyn, Texacon ilmailuosaston johtajana yrityksen sponsoroimia lentokoneita, joilla teki 214 kpl eri etappien välisiä nopeuslentoennätyksiä Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hawks oli seurattu julkisuuden henkilö, vuonna 1937 'Mysterious Pilot' (Salaperäinen lentäjä) - Columbian 15 jakson -elokuvasarjassa Hawks nimettiin ”maailman nopeimmaksi lentäjäksi”.
Suosittu sanonta tuohon aikaan oli: ”Älä lähetä sitä postitse ... lähetä se Hawksin kautta”.
Hawks vieraili Tukholman lentonäyttelyssä 1931 Texaco nro 13 -koneella. Hawks lensi Tukholmaan Oslosta 1 tunnissa 25 minuutissa, joka oli tuolloin uusi ennätys.
Päätettyään nopeuslentäjän uransa Hawks kuoli 41-vuotiaana vuonna 1938 koelentokonetta lentäessään.
Ruokolahden ilmataistelu
Ruokolahden ilmataistelu käytiin talvisodassa Suomen ja Neuvostoliiton joukkojen välillä talvella 1940. Taistelu käytiin 29. helmikuuta, Rasilan ja Kaukopään välillä ja siihen osallistui yli 50 lentokonetta. Niistä oli 15 suomalaisia Rasilan tukikohdan 20 koneesta. Kyseessä oli suurin talvisodassa käyty ilmataistelu.
Suomalaisten tukikohta sijaitsi Saimaan jäällä Ukonsalmessa. Tukikohtaan sijoitettujen hävittäjien tehtävänä oli suojata Vuoksenlaakson siltoja, sekä Enson- ja Kaukopään tehtaita. Suomalaisilla oli käytössään yksitasoisia Fokkereita ja kaksitasoisia Gladiatoreita. Puna-armeijalla oli vastassa Polikarpov I-15 ja I-16 mallisia hävittäjiä.
Taistelu
Karkauspäivä valkeni Ruokolahdella selkeänä ja poutaisena. Pitkin päivää seudulla oli annettu ilmahälytyksiä, mutta hieman ennen kello 13 annettu hälytys poikkesi edellisistä. Hälytyksen tullessa taistelu Ruokolahden yllä oli jo käynnissä. Samaan aikaan muun muassa Ruokolahden kirkko sai konekiväärisuihkussa osumia. Tapahtumat saivat alkunsa, kun lentolaivue 24:n ja lentolaivue 26:n hävittäjät olivat palaamassa tukikohtaansa torjuntalennolta, jolloin laskeutuvia koneita seuraava vihollinen sai tukikohdan sijainnin selville. Saman päivän aikana viholliset palasivat reilun 20 hävittäjäkoneen voimalla ja yllättivät suomalaiset.
Koneitten noustessa ilmaan oli taistelu jo täydessä käynnissä Rasilan ja Kaukopään välillä. Yli 50 hävittäjää kohtasivat toisensa ja suomalaiset menettivät viisi lentokonetta, joista myös kolmen koneen lentäjät kuolivat tehtävää suorittaessaan. Vihollinen menetti kahdeksan konetta, mutta paljastunut tukikohta oli pakko purkaa vielä samana päivänä ja loput koneet lennätettiin Lemin tukikohtaan talvisodan loppuajaksi. Koko taistelu kesti vain noin 15 minuuttia.
Suomalaisten puolelta taistelussa kaatui kolme lentäjäluutnanttia, Tatu Huhanantti, Erkki Halme ja tanskalainen Kristensen. Toinen tanskalainen luutnantti, edellä mainitun Kristensenin veli ja Olavi Lilja pelastuivat laskuvarjoilla. Vääpeli Toikka syöksyi koneineen aivan tukikohdan viereen, mutta pelastui pehmeään lumeen, vaikka kone pirstoutui pieniin osiin.
Samana aamuna kello 10 aikaan Pentti Kosola oli saanut surmansa. Kosola oli palaamassa partiolennolta, jolloin hän joutui Tsaikan yllättämäksi. Alikersantti Kosolan ohjaama Gladiator sai osumia, jolloin se syöksyi palavana Saimaan jäälle, Kaukopään lahdelle. Hän onnistui hyppäämään koneesta, mutta laskuvarjo ei avautunut ja hän murskautui osuessaan jäähän. Edellisenä iltana Moskovan Tiltu oli radiolähetyksessään ennustanut Kosolalle kuolemaa.
Puolan historia
Puolan historia tarkoittaa nykyiseen Puolan valtioon tai sen edeltäjävaltioihin kuuluneiden alueiden historiaa. Ensimmäisen Puolan valtion katsotaan saaneen alkunsa 900- ja 1000-luvuilla, mutta Puolan alueella on asunut ihmisiä jo kivikaudella.
Esihistoria
Puolan alueella on asunut ihmisiä jo kivikaudella. Maanviljelystä on jäänteitä kuusituhatta vuotta eaa. Pronssikaudella Tonavan laaksossa ja koko Keski-Euroopassa harjoitettiin samanlaisia kulttuuripiirteitä, kuten polttohautauksia. Puolan alueella niitä tehtiin vuodesta 1400 eaa. alkaen. Uusi metalli, rauta, tuli käyttöön noin 700-luvun puolivälissä eaa. Tunnettu arkeologinen löytö on Biskupinin varhaisrautakautinen linnoitus.
Keltit ja myöhemmin roomalaiset toivat kulttuurivaikutteita 200-luvulta eaa. aina 500-luvulle jaa. Puolan eri osissa asui germaani-, baltti- ja kelttiläisheimoja 400-luvulla eaa. Rooman valtakunnan romahtaessa moni germaaniheimo lähti kuitenkin kohti länttä ja etelää. Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen alueella liikkui slaavilaisia heimoja. Heistä voimakkaimmiksi nousivat polaanit jotka antoivat nimen myöhemmin Puolan valtiolle.
Piastin dynastia
Puolan valtion katsotaan saaneen alkunsa 900- ja 1000-luvuilla. Puolan perustajana pidetään myyttistä Piastia, joka perusti pääkaupunkinsa Gnieznoon‎. Hänen seuraajistaan ensimmäinen historiallinen hallitsija oli Mieszko I, joka kääntyi kristinuskoon vuonna 966. Puola muodostui yhtenäiseksi valtioksi 1000-luvulla. 1100-luvulla valtakunta hajosi pikkuvaltioiksi, joita mongolien armeijat ryöstelivät vuosina 1241, 1259 ja 1287. Vuonna 1320 Władysław I yhdisti maan ja otti nimen Puolan kuningas. Valtakunta nousi loistoonsa Jagiellonien suvun aikana Liettuan kanssa vuonna 1386 tehdyn liiton jälkeen ja Saksalaisen ritarikunnan lyömisen Grunwaldissa vuonna 1410 jälkeen. Ensimmäiset valtiopäivät eli sejm pidettiin vuonna 1493.
Puolan kuningaskunta ja Liettuan suuriruhtinaskunta
pienoiskuva|vasen|Puola-Liettua laajimmillaan Lublinin sopimuksella 1. heinäkuuta 1569 perustettiin Puolan kuningaskunta ja Liettuan suuriruhtinaskunta valtiona, jossa Puolan kuningaskunta ja Liettuan suuriruhtinaskunta muodostivat reaaliunionin, valtioliiton. Sille oli ominaista aateliston voimakas asema, uskonnonvapaus ja vähemmistöjen oikeus omaan kieleen ja oikeudenkäyttöön. Hajanaisuus huipentui siihen, että perustuslaissa säädettiin (lähinnä Venäjän painostuksen vuoksi) jokaiselle valtiopäivien jäsenelle veto-oikeus kaikkiin päätöksiin ja jokaiselle aatelismiehelle oikeuden muodostaa konfederaatio muista vapaista miehistä ja nousta kapinaan keskusvaltaa vastaan.
Aatelisvalta, maanviljelijäväestön hyvin heikko asema, väestön heterogeenisuus – puolalaiset, liettualaiset, latvialaiset, juutalaiset, saksalaiset, tataarit, ukrainalaiset, valkovenäläiset ja virolaiset olivat merkittävimmät kansanryhmät – ja joidenkin vähemmistöjen vahva autonomia teki Puolasta hyvin hajanaisen valtion. Puolan heikkous oli eduksi sen naapurimaille Itävallalle, Preussille ja Moskovan Venäjälle.
Euroopan uskonnolliset olot olivat käymistilassa 1500-luvulla uskonpuhdistuksen ja vastauskonpuhdistuksen kilpaillessa kannatuksesta. Puolalainen kirkonmies Stanislaus Hosius (1504–1579) toimi tehokkaasti uskonpuhdistuksen pysäyttämiseksi. Hän kutsui jesuiittajärjestön Puolaan ja pyrki tukemaan Pohjoismaiden vastauskonpuhdistusta esimerkiksi Ruotsin kuningas Juhana III:n kautta. Hosiuksen toiminta merkitsi katolisuuden lopullista lujittumista Puolassa.
Puolan suurvalta-asema mureni 1600-luvun puolivälissä kasakkahetmanni Bohdan H’melnytskyin kapinasta seuranneen Ukrainan irtautumisen ja Pohjan sotaan liittyneen ruotsalaismiehityksen takia, ja maa jäi naapuriensa armoille. Puolan valtaistuimelle asettivat kuninkaan milloin Saksi, milloin Ruotsi ja milloin Moskovan Venäjä.
1800-luku
Ranskan keisari Napoleon sai puolalaisilta apua Preussin vastaisissa taisteluissaan. Hän palkitsi avun muodostamalla vuonna 1807 Puolaan Saksin kuninkaan Fredrik August I:n johtaman Varsovan herttuakunnan ja Danzigin vapaakaupungin. Napoleonin kaaduttua vuonna 1815 Puola jaettiin jälleen Wienin kongressissa.
Venäjälle kuuluva Puolan itäosa, niin sanottu Kongressi-Puola, oli autonominen kuningaskunta, jolla oli kansalaisvapaudet takaava perustuslaki, ja Venäjän keisari oli sen perustuslaillinen hallitsija. Puolalaiset kapinoivat usein hallitsijoitaan vastaan, ja Kongressi-Puola menetti vuoden 1830 kapinan jälkeen parlamenttinsa, ja vuonna 1864 puhjenneen toisen kapinan jälkeen se liitettiin suoraan Venäjän alaisuuteen Veikselin aluepiirinä. Puolalaisen kulttuurin keskukseksi muodostui 1800-luvun lopulla Itävallan Galitsia, erityisesti Krakovan vapaakaupunki.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäisessä maailmansodassa keskusvallat, Saksa ja Itävalta-Unkari, miehittivät koko Venäjän keisarikunnan alaisen Puolan. Vuonna 1916 ne julistivat Puolan kuningaskunnaksi, joka kuitenkin oli vain nimellisesti itsenäinen, todellisuudessa Saksan hallitsema nukkevaltio. Brest-Litovskin rauhassa vuonna 1918 Neuvosto-Venäjä luovutti Saksalle koko Puolan alueen. Kun Saksa ei lupauksistaan huolimatta myöntänyt Puolalle täyttä itsenäisyyttä, maassa levisi laaja saksalaisvastainen mieliala. Saman vuoden marraskuussa Saksa kuitenkin antautui ympärysvalloille. Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson asettui 14 kohdan ohjelmassaan tukemaan Puolan itsenäisyyspyrkimyksiä, ja pian Saksan antautumisen jälkeen julistettiinkin perustetuksi itsenäinen Puolan tasavalta.
Puolan tasavalta
pienoiskuva|vasen|Puola, 1939 Kysymys uudelleen itsenäistyneen Puolan rajoista herätti paljon kansainvälisiä kiistoja vielä maan itsenäistyttyäkin. Versailles’n rauhansopimuksella Puola sai Saksalta suunnilleen ne alueet, jotka sille lännessä olivat kuuluneet ennen vuoden 1772 ensimmäistä jakoa: Posenin alueen sekä osan Länsi-Preussia, josta muodostui Itämereen saakka ulottunut Puolan käytävä. Vuosina 1919–1921 Ylä-Sleesian paikalliset puolalaiset järjestivät kolme Sleesian kansannousua. Niiden tarkoituksena oli irrottaa alue Saksasta ja liittää se Puolaan. Vuonna 1921 asiasta järjestettiin alueellinen kansanäänestys, jonka tuloksena neljäsosa Ylä-Sleesiasta liitettiin Puolaan, mukaan lukien Katowice.
Britannian ulkoministeri Lordi Curzon ehdotti jo vuonna 1919 Puolan itärajan vetämistä suunnilleen nykyiselle kohdalleen. Ehdotettu rajalinja tuli tunnetuksi Curzonin linjana. Se ei kuitenkaan tuolloin toteutunut, sillä Puola kävi 1919–1921 sodan Venäjän bolševikkeja vastaan ja Puolan armeija valloitti Kiovan toukokuussa 1920. Sitä seuranneen puna-armeijan vastahyökkäyksen ja puolalaisten vetäytymisen jälkeen Puola löi puna-armeijan Varsovan taistelussa elokuussa 1920 marsalkka Józef Piłsudskin johdolla. Puolan–Neuvosto-Venäjän sota päättyi 18. maaliskuuta 1921 solmittuun Riian rauhaan. Ukraina ja Valko-Venäjä jaettiin Neuvostoliiton ja Puolan kesken, ja muun muassa Lwów jäi Puolalle. Tämän sodan aikana Puola valloitti myös Vilnan, jota Liettua oli vaatinut pääkaupungikseen. Se jäi Puolalle sodan jälkeenkin, mutta kysymys Vilnan hallinnasta muodostui pitkäaikaiseksi kiistakysymykseksi Puolan ja Liettuan välille. Puolassa eläteltiin onnistuneiden sotien jälkeen aatetta ”Suur-Puolasta”, johon olisi kuulunut Puolan lisäksi koko Ukraina, Valko-Venäjä, Baltian maat sekä Saksan Itä-Preussi, Sleesia ja Pommeri.
Toukokuun 1926 sotasankari marsalkka Piłsudskin vallankaappaus nosti valtaan Sanacja-liikkeen. Piłsudski hallitsi aina kuolemaansa 1935 asti. Hänen kuolemansakin jälkeen vastakkain olivat maltillisemman presidentti Ignacy Mościckin ”presidentin miehet” ja Piłsudskin asevoimien tarkastajaksi nimittämän Edward Rydz-Śmigłyn "marsalkan miehet." Puola oli solminut 21.1.1934 hyökkäämättömyyssopimuksen Saksan kanssa kymmeneksi vuodeksi. Puolan ja Neuvostoliiton välisen hyökkäämättömyyssopimuksen voimassaoloaikaa oli pidennetty 5.4.1934 kymmenellä vuodella.
Vuonna 1938 Saksan ja länsivaltojen välisen Münchenin sopimuksen mukaisesti Tšekkoslovakian oli luovutettava Puolalle omistamansa palanen Ylä-Sleesiasta.
Saksa ja Neuvostoliitto jakavat Puolan
Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska julistivat kaksi päivää myöhemmin Saksalle sodan, mutta kumpikaan ei sopimuksista huolimatta ryhtynyt konkreettisiin sotatoimiin Saksaa vastaan, vaikka Saksa oli keskittänyt 80 % joukoistaan ja lähes kaiken parhaan kalustonsa Puolan vastaiselle rintamalle.
Saksan hyökkäys
Puolan armeija oli sekä lukumääräisesti että materiaalisesti alivoimainen, mutta siitä huolimatta se kykeni aiheuttamaan merkittäviä tappioita vastapuolelle ja tuhoamaan muun muassa 25 % hyökkäykseen osallistuneista Luftwaffen lentokoneista sekä kokonaisen panssaridivisioonan verran kalustoa. Vastoin yleistä myyttiä Puolan armeija ei vuonna 1939 ollut vanhanaikainen ratsuväkiarmeija (kaikilla Euroopan valtioilla oli käytössään ratsuilla liikkuvia eliittiyksiköitä, jotka kuitenkin jalkautuivat taisteluun), vaan sillä oli käytössään joitakin moderneja panssarivaunuja (7-TP) sekä panssarintorjuntakiväärejä ja -tykkejä. Joukot oli kuitenkin levitetty liian ohuelti huonosti linnoitettuihin asemiin rajan tuntumaan, minkä takia suuri osa niistä joutui saarretuksi aikaisessa vaiheessa. Lisäksi saksalaisten hävittäjälentokoneet olivat teknisesti ylivoimaisia, ja huolimatta ankarasta vastarinnasta saksalaisilla oli pian ilmaherruus.
Rintaman pettäessä Puolan sodanjohdon suunnitelmana oli vetäytyä puolustamaan ns. Romanian käytävää eteläisessä Puolassa ja odottaa länsiliittoutuneiden liittymistä sotaan, mutta 17. syyskuuta alkanut Neuvostoliiton hyökkäys Puolaan teki myös tämän suunnitelman tyhjäksi. Jäljelle jääneistä joukoista osa siirtyi Romanian satamien kautta Lähi-itään ja sieltä edelleen Englantiin, mistä käsin ne osallistuivat Britannian ilmapuolustukseen ja myöhemmin Normandian maihinnousuun.
Miehitysaika
Saksa ja Neuvostoliitto jakoivat koko maan keskenään. Maan länsiosasta osa liitettiin suoraan Saksaan, ja osasta tehtiin Saksan alainen Puolan kenraalikuvernementti. Neuvostoliitto miehitti maan itäosat suunnilleen Curzonin vuonna 1919 esittämään rajalinjaan saakka, ja ne liitettiin Valko-Venäjään ja Ukrainaan. Tämän jälkeen rajaa korjailtiin vielä kertaalleen, Saksa luopui vaatimuksistaan Liettuassa ja Neuvostoliitto luovutti 250 neliökilometrin kokoisen alueen valtaamastaan Itä-Puolasta. . Vilnan Neuvostoliitto kuitenkin luovutti tuolloin vielä itsenäiselle Liettualle, mutta liitti itseensä seuraavan vuonna koko Liettuan. Kun Saksa vuonna 1941 aloitti sodan Neuvostoliittoa vastaan, se miehitti lyhyen ajan kuluessa myös Neuvostoliitolle joutuneen osan Puolaa.
Miehitetyssä Puolassa toimi vastarintaliike ja pakolaishallitus (ensin Pariisissa ja myöhemmin Lontoossa). Sodan aikana noin 400 000 puolalaista taisteli itärintamalla neuvostojoukkojen mukana ja 200 000 länsirintamalla pakolaishallituksen alaisuudessa. Huhtikuussa 1943 Neuvostoliitto katkaisi yhteydet pakolaishallitukseen sen vaadittua Katynin tapahtumien tutkimista. Heinäkuussa 1944 puna-armeija eteni Puolaan asti ja Chełmissä perustettiin ”kansallisen vapautuksen puolalainen komitea” (Polski Komitet Wyzwolenia Narodowego, PKWN). Se siirtyi pian Lubliniin, ja sitä alettiin kutsua ”Lublinin komiteaksi”.
Sodan tuhot
pienoiskuva|Toisen maailmansodan jälkeen harmaat alueet liitettiin Puolasta Neuvostoliittoon ja punaiset alueet Saksasta Puolaan. Toiseen maailmansotaan osallistuneista valtioista Puola kärsi prosentuaalisesti pahiten: surmansa saaneita puolalaisia oli 12,4 % väkiluvusta. . Heistä noin kolme miljoonaa oli Puolan juutalaisia, joista useimmat surmattiin tuhoamisleireillä. Lisäksi sota jätti suuren osan maasta raunioiksi, ja aineelliset ja henkiset arvet säilyivät pitkään. Puolassa hyväksyttiin vuonna 2018 laki, joka tekee laittomaksi syytökset Puolan osallisuudesta natsi-Saksan rikoksiin, mukaan lukien Puolan maaperällä sijainneiden natsi-Saksan tuhoamisleirien kutsuminen "puolalaisiksi".
Uudet rajat
Sodan jälkeen Puolan sekä itä- että länsirajat siirrettiin lännemmäksi kuin ne olivat olleet ennen sotaa. Neuvostoliitolle jäivät edelleen sen vuonna 1939 alueeseensa liittämät Puolan entiset itäosat. Vastineeksi näistä Puola sai Saksalta Taka-Pommerin, Sleesian ja puolet Itä-Preussista. Länsirajaksi tuli Oder–Neisse-linja. Tämän alueliitoksen laillisuuden länsivallat tosin kyseenalaistivat vielä vuosikymmenien ajan, eikä sitä vahvistettu rauhansopimuksella. Puolaan liitettyjen alueiden koko saksalaisväestö karkotettiin maasta. Uusine rajoineen Puola oli pinta-alaltaan viidenneksen pienempi kuin ennen toista maailmansotaa.
Puola vuosina 1945–1989
Vuonna 1945 Puola joutui kommunismin alaisuuteen. Josif Stalin valitsi Puolan ensimmäiseksi pääministeriksi Bolesław Bierutin.
PKWN julistautui jo sodan aikana Puolan ainoaksi lailliseksi hallitukseksi. Siihen kuului aluksi kommunistien ja eri vasemmistopuolueiden edustajia, mutta vuoden 1944 lopussa siihen liittyi myös useita pakolaishallituksen jäseniä. Tammikuussa 1945 PKWN siirtyi Varsovaan ja siitä tuli Puolan tasavallan väliaikainen hallitus.
Vuoden 1947 vaalien jälkeen johtoon nousi Puolan yhdistynyt työväenpuolue (Polska Zjednoczona Partia Robotnicza, PZPR) stalinisti Bolesław Bierutin johdolla. Vuonna 1952 Puola julistettiin virallisesti kansantasavallaksi (Polska Rzeczpospolita Ludowa). Stalinin kuoleman jälkeen Puolan johtoon nousi Władysław Gomułka. Kesäkuussa 1956 työläiset kapinoivat Poznańissa kulutustavaroiden puutteen ja ruuan hinnan vuoksi. 1960-luvulla Puolan talousongelmat olivat jatkuvia. Vuoden 1970 levottomuuksien jälkeen Gomułkan korvasi Edward Gierek. Länsilainojen turvin Puolan talouskasvu oli 1970-luvun alussa maailman nopeimpien joukossa. Yhdysvaltain presidentit Nixon, Ford ja Carter vierailivat kukin vuorollaan maassa. Vuoden 1973 öljykriisi johti uuteen talouskriisiin ja hinnankorotukset levottomuuksiin, erityisesti 1976 Radomissa. Puolalainen Krakovan piispa Karol Wojtyła valittiin lokakuussa 1978 paaviksi nimellä Johannes Paavali II. Hän vieraili kotimaassaan kesäkuussa 1979.
Solidaarisuuden aikaa kuvattiin myös useissa elokuvissa. Niistä ehkä tunnetuimpia ovat Jerzy Skolimowskin Kuutamokeikka (1982) Krzysztof Kieślowskin ohjaama Ilman loppua (1984).
Vapaat vaalit
pienoiskuva|upright|[[Lech Wałęsa]] Hallituksen kyvyttömyys parantaa talouskehitystä johti uusiin lakkoihin 1988. Tuolloin hallitus tunnusti Solidaarisuuden ja aloitti neuvottelut Wałęsan kanssa. Uusi kierros aloitettiin helmikuussa 1989, ja neuvottelujen tuloksena järjestettiin avoimet kansankokouksen vaalit. Kesäkuun 1989 vaaleissa kolmanneksen paikoista saivat kommunistit, kolmanneksen muut puolueet ja kolmanneksen Solidaarisuuden tukemat ehdokkaat. Kansalliskokous nimitti Jaruzelskin presidentiksi, ja hän antoi hallituksen muodostajan tehtävän toimittaja Tadeusz Mazowieckille. Ensimmäistä kertaa neljäänkymmeneen vuoteen Puolassa oli ei-kommunisti pääministerinä. Joulukuussa 1989 sejm hyväksyi ehdotuksen muuttaa maan talous suunnitelmataloudesta vapaisiin markkinoihin perustuvaksi. Perustuslaista poistettiin maininta kommunistisen puolueen johtavasta asemasta ja maa nimettiin ”Puolan tasavallaksi”.
Kommunistinen puolue hajosi tammikuussa 1990 ja suurin osa sen omaisuudesta siirrettiin valtiolle. Puolueen tilalle perustettiin Puolan sosiaalidemokraattinen puolue. Toukokuun 1990 vaalit olivat ensimmäiset täysin vapaat ja niihin osallistui yli sata puoluetta. Solidaarisuuden kansalaiskomiteoiden tukemat ehdokkaat saivat suurimman osan paikoista. Lokakuussa 1990 perustuslakia muutettiin ja presidentti Jaruzelskin kausi päätettiin kesken. Joulukuussa 1990 Lech Wałęsa valittiin presidentiksi. Hän nimitti Jan Krzysztof Bieleckin pääministeriksi.
Siirtyminen markkinatalouteen
Puolassa pyrittiin šokkiterapiaan, mahdollisimman nopeaan siirtymiseen markkinatalouteen vuodesta 1990 alkaen professori Jeffrey Sachsin ja professori, valtiovarainministeri Leszek Balcerowiczin johdolla. Puolan elintaso kohosi ”20 vuodessa enemmän kuin missään muualla” ja vuonna 2008 Puolan bruttokansantuote oli 77 % korkeampi kuin 1989.
Entiset Neuvostoliiton joukot alkoivat vetäytyä maasta vuonna 1992, ja 1994 Puola liittyi Naton rauhankumppanuusohjelmaan. Naton jäsen siitä tuli 1999.
Euroopan unioni alkoi neuvotella Puolan kanssa jäsenyydestä 1998 ja joulukuun 2002 EU:n huippukokous kutsui Puolan jäseneksi. Maassa järjestettiin kansanäänestys jäsenyydestä kesäkuussa 2003 ja Puola liittyi Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004. EU-jäsenyyden myötä suuri määrä puolalaisia lähti siirtotyöläisiksi Länsi-Eurooppaan. Useat vanhat EU-maat rajoittivat uusien jäsenmaiden kansalaisten pääsyä maahan, joten puolalaisten maahanmuuton kohdemaaksi muodostui Yhdistynyt kuningaskunta, jonne saapui vuoden 2004 jälkeen arviolta puoli miljoonaa puolalaista maahanmuuttajaa. Yksin Yhdistyneessä kuningaskunnassa puolalaisia on töissä miljoona ja ennen talouskriisiä neljän miljoonan asukkaan Irlannissakin ainakin 200 000.
Sisäpolitiikka
Entinen kommunisti Aleksander Kwaśniewski voitti Wałęsan presidentinvaalissa 1995 ja hänet valittiin uudelleen 2000. Demokraattinen vasemmistoliitto (SLD), vasemmistopuolueiden muodostama koalitio, johon kuuluivat myös entiset kommunistit, otettiin hallitukseen 1993. Vuoden 1997 vaalit voitti Solidaarisuuden tukema ryhmittymä AWS. Lokakuussa 2001 muodostettiin hallitus Demokraattisen vasemmistoliiton (SLD) ja Talonpoikien puolueen kesken. Talonpoikien puolue erotettiin hallituksesta maaliskuussa 2003, kun se kieltäytyi tukemasta hallituksen budjettiesitystä. SLD:n Leszek Miller jatkoi pääministerinä vähemmistöhallituksessa. Vuonna 2005 konservatiivinen Laki ja oikeus -puolue voitti parlamenttivaalit ja sen edustaja Lech Kaczyński valittiin presidentiksi. Kaczyński ja 89 muuta puolalaista merkkihenkilöä kuoli kuitenkin 10. huhtikuuta 2010 lento-onnettomuudessa Smolenskissa Venäjällä. Presidentin seurue oli ollut matkalla muistamaan Katynin joukkomurhan uhreja paikan päälle. Presidentinvaaleissa 2010 valituksi tuli Bronisław Komorowski.
2010-luku
Puolan talous on suhteellisen tasapainoinen ja menestyy siksi paremmin kuin useimmat alueen maat. Maailmanlaajuisen finanssikriisin vaikutukset Puolassa ovat jääneet suhteellisen lieviksi. Muutaman vuoden jo kurissa ollut budjettivaje on taloustilanteen takia noussut jo lähelle kahdeksaa prosenttia ja ylittää siis selvästi eurokriteerit. Hallituksella on tavoitteena saada se alle 3 prosentin. Myös inflaatio on ollut eurokriteerien yläpuolella, mutta sen odotetaan laantuvan.
Kansallis-konservatiivinen Laki ja oikeus -puolue sai äänivyöryn vuoden 2015 vaaleissa. Silti äänestysprosentti oli alhainen. Kun 51 % äänesti, 30 % heistä äänesti PiS:ää. Silloin kansalliskonservatiivista PiS-puoluetta kannatti vain noin viidennes kansasta. Puolue vastusti politiikassaan pakolaisia. Se oli myös Venäjän vastainen. Se myös ajoi oikeuslaitoksen ja tiedotusvälineet valvontaansa. Tämä nosti maassa suuret mielenosoitukset heinäkuussa 2017 ja presidentti perui lakimuutokset. EU uhkasi Puolaa sanktioilla sen sääntöjen vastaisten lakiesitysten takia. Parlamentti hyväksyi joulukuussa kesällä hylätyn lain, jonka perusteella puolue alkaisi tiukemmin valvoa perustuslakituomioistuinta.
Toukokuussa 2015 konservatiivisen Laki ja oikeus -puolueen Andrzej Duda valittiin Puolan uudeksi presidentiksi. Duda voitti istuvan presidentin Bronisław Komorowskin presidentinvaalien toisella kierroksella.
Joulukuussa 2017 Puolan pääministeriksi tuli valtiovarainministerinä sekä varapääministerinä toiminut Mateusz Morawiecki, joka seurasi virassa marraskuusta 2015 lähtien toiminutta Beata Szydłoa Molemmat edustivat Laki ja oikeus -puoluetta.
Parlamenttivaaleissa lokakuussa 2019 maata vuodesta 2015 hallinnut konservatiivinen Laki ja oikeus -puolue voitti taas enemmistön Puolan parlamentin alahuoneeseen. Laki ja oikeus -puolue sai 235 paikkaa 460-paikkaiseen parlamentin alahuoneeseen sejmiin. Laki ja oikeus menetti kuitenkin enemmistön ylähuoneessa eli senaatissa. Alahuoneeseen se ei myöskään saanut tavoittelemaansa kahden kolmasosan enemmistöä, jonka turvin se olisi voinut muuttaa perustuslakia. Jarosław Kaczyński johtaa Puolan Laki ja oikeus -valtapuoluetta. Hän on periaatteessa vain rivikansanedustaja, mutta todellisuudessa hän on Puolan johtaja ja vetää naruja sekä pääministerin että presidentin taustalla. Jaroslaw Kaczynski on entisen presidentin Lech Kaczynskin kaksoisveli.
Puolan presidentinvaaleissa heinäkuussa 2020 valittiin hallitsevaa Laki ja oikeus -puoluetta edustava presidentti Andrzej Duda uudelleen virkaansa varsin niukalla marginaalilla.
Nokian Paperi
thumb|Paperitehdas lokakuussa 2021. Nokian Paperi on ruotsalaiseen Essityyn kuuluva pehmopaperitehdas. Tehdas sijaitsee Nokian kaupungissa Tampereen naapurissa. Nokian paperitehtaalla valmistetaan kotitalouksille ja suurtalousasiakkaille pehmopaperiin perustuvia kertakäyttöisiä hygienia- ja kattamisalan kulutustuotteita. Essityn entisiä ja nykyisiä tuotemerkkejä ovat Tena, Lotus Soft Embo, Emilia, Luonnonystävän, Royal, Nessu ja Lotus Professional. Lisäksi tehdas valmistaa tuotteita kaupan keskusliikkeille niiden omilla tuotemerkeillä.
Tehtaan tuotantokapasiteetti on noin 75 000 tonnia vuodessa (kolmella koneella 134 700). Tehtaalla on henkilöstöä noin 330, ja liikevaihto on noin 133 miljoonaa euroa. Tehtaan työntekijöitä edustaa Paperiliiton Nokian osasto n:o 2 r.y. (aiemmin lisäksi Paperiliiton Nokian osasto n:o 64 r.y.).
Nokian paperitehdas oli aikaisemmin SCA:n omistuksessa.
Historia
Fredrik Idestam rakensi puuhiomon vuonna 1865. Ennen hiokkeen valmistamista Suomessa tehtiin paperia vain lumpuista. Ensimmäinen paperitehdas valmistui Nokialle vuonna 1880. 1910-luvulla käytössä oli puuhiomo, selluloosatehdas, paperitehdas ja voimalaitos. Paperin vuosituotanto oli 6000 t. Vuonna 1938 paperia tuotettiin 12 000 tonnia. 1950-luvulla paperia valmistettiin jo 27 000 tonnia.
1960-luvulla tehdas keskittyi pehmopaperintuotantoon. Nokian Paperitehtaalla tuotettiin myös hedelmien suojapapereita, jotka käsiteltiin bifenyylillä. Altistuminen aineelle aiheutti tehtaalla kuolemantapauksia 1970-luvulla ja kiinnitti valtiovallan huomion työsuojelun kehittämiseen. Aihetta nosti esille vuonna 1970 esitetty televisioteatterin poliittinen kabaree 1000 ja yhden työn tarinat ja siinä Nokian paperitehdasta käsitellyt laulu Esko Kulonen.
Nokia BT oli 1980-luvulla Euroopan toiseksi suurin pehmopaperiyhtiö (tuotanto 165 000 t vuodessa). Nokian keskittyessä matkaviestintään Nokian Paperi myytiin amerikkalaiselle James River -yhtiölle 1989, josta muodostui yritysjärjestelyjen seurauksen Fort James Suomi Oy vuonna 1997 ja edelleen Georgia Pacific Finland Oy vuoden 2001 sekä Georgia-Pacific Nordic Oy vuoteen 2012 saakka.
Georgia-Pacificin Euroopan-pehmopaperitoiminnot siirtyivät vuonna 2012 ruotsalaisen SCA:n omistukseen. Nokian paperitehdas siirtyi Essity-yhtiön haltuun, kun SCA jakautui vuonna 2017.
Tehtaan paperikoneet
Paperikoneiden tarvitsema massana käytetään osittain uusiomassaa, jota tuotetaan siistauslaitoksessa keräyspaperista. Laitos toimii entisen sellutehtaan valkaisimo-, kuivaamo- ja varastotiloissa. Muu massa ostetaan sellun toimittajilta. Nokian paperitehtaalla toimi hiomo 113 vuotta. Hiomo pysäytettiin 31.3.1981 ja selluloosatehdas 30.8.1985. Sellutehdas oli käynnistynyt vuonna 1957. Valkaisulaitos on käynnistynyt vuonna 1976 valkaisulaitos ja spriitehdas vuonna 1977 (suljettu myöhemmin).
Sellutehtaalla oli lisäksi kuivauskoneita (kuva)
Museopaperikone
Kone sijaitsi ennen entisessä lumpputehtaassa tehdasalueen toisessa päässä. Tehtaan silloinen T&K johtaja Kari Ebeling kunnosti koneesta museopaperikoneen ja sopi Teknillisen korkeakoulun  Puunjalostajakillan kanssa koneen ylläpidosta teekkaritoimintaan soveltuvaa palkkiota vastaan. Tätä varten Puunjalostajakillalla on nimetyt toimihenkilöt (Konemestari ja Nuorempi konemestari) koneen ylläpitoa varten. Koneella on myös ajettu huviajoa tuotannollisen toiminnan päättymisen jälkeen.
Missä se Väinö on?
Missä se Väinö on? on J. Karjalaisen säveltämä kappale. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1996 levyllä J. Karjalainen Electric Sauna.
Nokian Paperi
Höyryvoimalaitoksen kattilat
Höyryvoimalaitos on Nokianvirran Energia Oy:n omistuksessa. Laitos tuottaa prosessihöyryä paperitehtaan lisäksi myös Nokian Renkaiden tehtaalle sekä kaukolämpöä Nokian kaupungille.
Aiheesta muualla
61.47306°N, 23.49333°W
Missä se Väinö on?
Väinö on Jukka Karjalaisen pojan nimi. Kappaleen sanoituksen ovat tehneet Karjalainen ja Malang Cissokho. Senegalilaissyntyinen Cissokho soitti Electric Sauna -yhtyeessä lyömäsoittimia ja kora-harppuluuttua. Karjalainen pyysi häntä kirjoittamaan kappaleeseen jotakin mandingon kielellä. Säkeistössään Cissokho toivottaa Väinölle pitkää elämää.
Kappaleesta tuli kaikkien aikojen ensimmäinen mandingonkielinen laulu, joka nousi Suomen listaykköseksi. Kappale valittiin Emma-gaalassa Vuoden biisiksi 1996. Albumi myi platinaa ja siitä tuli J. Karjalaisen siihen astisen uran myydyin levy.
Iavnana
thumb|280px|Georgialainen nainen laulaa iavnanaa. [[Henryk Hryniewskin piirros.]] Iavnana on georgialaisen kansanmusiikin laulutyyppi, joka on perinteisesti tarkoitettu tuutulauluksi mutta jota on käytetty myös parantavana lauluna sairaille lapsille. Jotkut iavnana-sanoitukset ovat kuitenkin opetuksellisia tai niissä on sankaritarina.
Genren nimi tulee lauluissa käytetystä kertosäkeestä iavnana (tai iavnaninao, nana naninao jne.), johon sisältyy sana nana (ნანა). Sen on sanottu olevan peräisin esikristillisen äitijumalan nimestä. Jotkut säkeen muunnelmat, kuten iavnana vardo nana, yhdistävät kahden eri kukan, orvokin (ia) ja ruusun (vardi), nimet. Ne ovat yleinen aihe georgialaisessa kansanperinteessä sekä klassisessa kirjallisuudessa ja yhdistetään yleisesti feminiinin ja maskuliinin symboleihin.
Iavnana-lauluista on tallennettu yli 60 eri versiota. Suurin osa näistä tuutulauluista lauletaan suoraan lapselle, ja ne ovat säilyneet käytössä myös nyky-Georgiassa. Monet iavnana-variantit olivat kuitenkin sairaalle lapselle laulettuja tervehdyttämislauluja, jotka osoitettiin lapsen sijaan "herroille" (batonebi) tai "enkeleille" (angelozebi). Näiden henkien uskottiin ottaneen isorokosta, tuhkarokosta, tulirokosta tai muusta tarttuvasta taudista kärsivän potilaan haltuunsa.
Useat georgialaiset runoilijat, kuten Ilia Tšavtšavadze, Akaki Tsereteli ja Galaktion Tabidze, ovat käyttäneet teoksissaan iavnana-motiiveja.
37 Geminorum
37 Geminorum on tähti, joka sijaitsee Kaksosten tähtikuviossa.
Tietoja 37 Geminorumista
37 Geminorum muistuttaa huomattavasti Aurinkoa spektriltään, lämpötilaltaan, pyörimisnopeudeltaan, massaltaan, kirkkaudenmuutoksiltaan ja metallipitoisuudeltaan. Tämä G0V-spektriluokan tähti on noin 56,34 valovuoden eli 17,283 parsekin etäisyydellä. Tähti loistaa meille visuaalisella alueella magnitudilla +5,73. Tähden väri-indeksi B-V on +0,57 Aurinkoa, absoluuttinen kirkkaus +4,54 Aurinkoa ja luminositeetti 1,33 Aurinkoa, eli se on kolmanneksen Aurinkoa kirkkaampi. Tähden massa on 1,1 ja säde 1,03 Aurinkoa. Pintalämpötila on 5500 K. Ikää 37 Geminorumilla on 5,5 miljardia vuotta eli hiukan enemmän kuin Auringolla.
Unnukka
Unnukka (joskus myös Unnukanjärvi) on Vuoksen vesistön Leppävirran reittiin kuuluva järvi Leppävirran ja Varkauden alueilla Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 80 km², ja pinnankorkeus 81,3 m merenpinnan yläpuolella. Järvi saa vetensä pohjoisessa Kallavedestä, joka laskee järveen Konnuksenkanavan sekä Emä-, Pirtti- ja Koivukoskien kautta. Kallaveden reitin vesistä 70 % virtaa Unnukkaan. Unnukasta vedet laskevat Varkaudessa Ämmäkosken, Kämärinkosken, Taipaleen kanavan ja Huruskosken voimakanavan kautta Saimaaseen, Haukiveden Siitinselkään. Järven pituus luode–kaakkosuunnassa Leppävirralta Varkauteen on lähes 30 km.
Unnukan vedenlaatu on yleiseltä käyttökelpoisuusluokitukseltaan hyvä. Vain pohjoisessa Saviveteen luettava Konnuslahti on vedenlaadultaan tyydyttävä tai osin jopa välttävä. Unnukka on lievästi rehevöitynyt, mutta sen vesi on varsin kirkasta.
Daisy ja Violet Hilton
right|thumb|200px|Hiltonin kaksoset lapsina. thumb|200px|Hiltonin kaksoset vauvaiässä. Daisy ja Violet Hilton (5. helmikuuta 1908 – 6. tammikuuta 1969) olivat englantilaiset siamilaiset kaksoset, jotka kiertelivät yhdysvaltalaisissa sirkus- ja vaudeville-esityksissä 1920- ja 1930-luvulla.
Varhaiset vaiheet
Tytöt olivat syntyneet Brightonissa, Englannissa (East Sussexissa) 5. helmikuuta 1908. Heidän äitinsä oli Kate Skinner, naimaton tarjoilija. Sisarukset olivat syntyessään lantiosta yhteenkasvaneita; heillä oli yhteinen verenkierto mutta heidän tärkeimmät sisäelimensä eivät olleet yhteisiä. Skinnerin esimies Mary Hilton, joka auttoi häntä synnytyksessä ilmeisesti näki heissä kaupallisia mahdollisuuksia ja siten käytännöllisesti katsoen osti heidät heidän äidiltään huolehtiakseen heistä. Tytöt jäivät ensin Queens Headin kylään Brightonissa mutta muuttivat myöhemmin Evening Star-nimiseen pubiin.
Sisarusten omaelämäkerran mukaan Mary Hilton, hänen aviomiehensä ja heidän tyttärensä pitivät tyttöjä tiukassa kontrollissa fyysisen kurinpidon avulla. He kutsuivat Marya "Lou-tädiksi" ja hänen aviomiestään nimellä "Sir". He opettivat tytöt tanssimaan ja laulamaan.
Julkisuuskuva
Hiltonin sisarukset kiertelivät englantilaisissa viihdenäytöksissä ensimmäisen kerran kolmen vuoden iässä, ja heidät tunnettiin tuolloin nimellä "Yhteenkasvaneet kaksoset". Mary Hilton kierrätytti heitä Saksan ja Australian halki sekä Yhdysvaltoihin. Varsinaisessa sirkusnäytöksessä heidän esiintymistään täydennettiin kuvitteellisella "elämäntarinalla". Heidän ohjaajansa pitivät kaikki sisarusten ansaitsemat rahat itsellään. Vuonna 1926 Bob Hope järjesti näytelmän nimeltä Dancemedians Hiltonin sisarusten kanssa, joilla oli oma steppaustyylinsä.
Maryn kuoltua Birminghanissa, Alabamassa hänen tyttärensä ja aviomiehensä ottivat komennon. He pitivät kaksosia julkisesti esillä jonkin aikaa ja harjoituttivat heitä jazzmusiikissa. He asuivat kartanossa San Antoniossa, Teksasissa 1930-luvun alkuun saakka.