cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Digitaalikamera
Digitaalinen valokuvaus
Digitaalikameroiden hinta on laskenut jatkuvasti. Kun vuonna 2000 paperikuviin riittävä kahden megapikselin kamera maksoi Suomessa 5 000–8 000 markkaa, vuonna 2012 huomattavasti paremman kameran sai jopa alle sadalla eurolla ja digitaalisen järjestelmäkameran halvimmillaan alle 400 eurolla.
Digitaalinen valokuva
Digitaalisia valokuvia otetaan digitaalikameralla, digitaalisella järjestelmäkameralla tai digitaaliperällä. Digitaalisella tallentamisella tarkoitetaan valokuvan, dian, värinegatiivin, mustavalkofilmin ja painetun kuvan tallentamista taso-, dia- tai rumpuskannerilla kuvatiedostoksi. Siten digitaalisen kuvan voi tehdä myös filmikameran kuvasta. Tallennetun kuvatiedoston pienintä osaa – kuvaelementtiä – kutsutaan pikseliksi. Kuvatiedoston pikselien määrä lasketaan kertomalla leveyspikselien määrä korkeuspikselien määrällä. Muita kuvatiedoston – digitaalisen valokuvan – osatekijöitä ovat muun muassa väritila, tasot, kanavat, värisyvyys, sävyjakauma, valkotasapaino, kirkkaus, kontrasti, värikylläisyys, kuvasuhde, tarkkuus, tiedosto- ja tulostuskoko.
Digitaalikamera kuvatuotannossa
Digitaalikamera on tietokoneella toteutettavassa kuvatuotannossa syöttölaite. Kameraa säädetään sen mukaan, mitä kohteesta halutaan tallentaa. Tallennettua kuvatiedostoa muokataan, säädetään ja käsitellään kuvankäsittelyohjelmalla. Kuvankäsittelytapa määräytyy aineisto- ja laatuvaatimusten pohjalta. Ne vaihtelevat kuvan arkistointi-, esittämis- ja jakelutavan mukaan.
Digitaalikameran toimintaperiaate
Digitaalikamerat mittaavat ja tallentavat kuvattavasta kohteesta heijastuvien valonsäteiden kirkkaus- ja värieroja. Digitaalikamerassa on valoherkkä kenno, johon objektiivi kokoaa valonsäteet. Kenno koostuu pienistä piidiodisoluista eli pikseleistä. Digitaalikamera mittaa pikseliin osuvan valonsäteen kirkkauden synnyttämän sähköisen varauksen ja tallentaa varauksen binäärisinä arvoina muistikortille. Kamera laskee kullekin pikselille väriarvot pikselin päälle ryhmitellyistä RGB-värisuotimista. Kuvatiedosto tallentuu muistikortille pikselimatriisina, kuvaushetkellä valitun kuvasuhteen ja pikselimäärän mukaisesti.
On huomattava, että digitaalikameran pikselimääräksi ilmoitetaan kennon kaikkien kuvapisteiden lukumäärä, vaikka jokainen niistä rekisteröi vain yhden värin. Siten 4 miljoonan pikselin kamerassa on 2 milj. vihreää pikseliä ja 1 milj. punaista ja 1 milj. sinistä pikseliä. Lopullisessa kuvassa näiden neljän miljoonan pikselin värit lasketaan (interpoloidaan) naapuripisteistä mitatuista arvoista. On myös kuvakennoja, jotka havaitsevat jokaisen kuvapikselin kaikki kolme värikomponenttia.
Digitaalinen järjestelmäkamera ja kompaktikamera
thumb|Nikon D3, [[Nikonin ammattilaisjärjestelmäkamera.]]
Digitaalikamerat voidaan filmikameroiden tavoin jakaa karkeasti kahteen luokkaan: järjestelmäkameroihin ja kompaktikameroihin. Järjestelmäkameroissa on vaihdettava objektiivi, objektiivin kautta tapahtuva tähystys sekä tyypillisesti suuri kuvakenno. Kompaktikameroissa on sen sijaan yleensä kiinteä zoom-objektiivi, erillinen optinen tai sähköinen etsin ja pieni kenno.
Kompaktikamerat ovat pienikokoisempia ja kevyempiä kuin järjestelmäkamerat. Järjestelmäkameroissa on puolestaan kompaktikameroita parempi kuvanlaatu, toimintojen nopeus ja monipuolisuus.
Koska järjestelmäkamera on pikemminkin järjestelmä kuin runko, johon ostetaan lisälaitteita, sitoutuu järjestelmäkameran ostaja objektiivien kiinnityksen kautta käytännössä yhteen rungon edellyttämään valikoimaan objektiiveja.
Tunnettuja digitaalisten järjestelmäkameroiden valmistajia ovat Canon, Nikon, Olympus, Sony, Fujifilm ja Panasonic.
Valoherkkä kenno
Digitaalikamerassa on valoherkkä CMOS- tai CCD-kenno. Valoherkät kennot ovat suorituskyvyltään ja toimintatavaltaan erilaisia. Kenno koostuu pienistä valoherkistä kuvapisteistä, joita nimitetään pikseleiksi. Kuvapisteiden määrä ilmaistaan miljoonina pikseleinä eli megapikseleinä.
Kennojen koot vaihtelevat muutaman neliömillimetrin kennoista (käsipuhelinten kamerat) kinofilmikokoisiin kennoihin (ammattikäyttöön tarkoitetut järjestelmäkamerat) ja vielä suurempiinkin. Kinofilmikokoista 36 × 24 mm kennoa käyttävät mm. Canon 1Ds MkII, Canon EOS 5D, Nikon D4, Nikon D800 ja Sony α 900. Useimmissa edullisissa järjestelmäkameroissa on tätä noin 40 prosenttia pienempi APS-C-kokoinen kenno (esim. Canonin, Nikonin ja Sonyn harrastelijakamerat) tai 75 prosenttia pienempi 4/3 kenno (esim. Micro Four Thirds kamerat.)
Suuren kennon etuja ovat suurempi pikselimäärä ja kyky kerätä enemmän valoa, mikä vähentää kohinan osuutta signaalissa ja parantaa valokuvien laatua. Se kuitenkin edellyttää kookkaampien ja kalliimpien objektiivien käyttöä. Pienemmät kennot tarvitsevat myös pienemmät objektiivit.
Objektiivit
Hyvälaatuinen objektiivi on välttämätön edellytys hyvälaatuisille valokuville. Järjestelmäkameroissa objektiivi on vaihdettavissa, ja eri tarkoituksiin on saatavissa hinnaltaan ja laadultaan erilaisia objektiiveja.
Objektiivin ominaisuuksia
Objektiivin polttoväli kertoo sen, kuinka paljon kameran edessä olevasta näkymästä piirtyy kennolle. Koska kameroissa on eri kokoisia kennoja, on vakiintuneeksi tavaksi tullut usein laskea polttovälin vaikutusta kuvakulmaan suhteutettuna 35 mm:n filmiä vastaavaksi, jolloin voidaan tehdä vertailuja erikokoisten kennon sisältävien kameroiden kuvakulmien välillä. Digitaalisen kameran kennon halkaisijan suhdetta 35 mm filmin halkaisijaan (43,27 mm) kutsutaan polttovälikertoimeksi.
Mitä suurempi polttoväli objektiivilla on, sitä pienempi on sen kuva-ala, eli tällöin objektiivi saa kaukaiset kohteet näyttämään suuremmilta. Vastaavasti pienellä polttovälillä kuva-ala on suuri, jolloin kuvaan mahtuu paljon kohteita myös läheltä, mutta kaikki näyttää pienemmältä.
Muotokuvissa on tyypillisesti käytetty noin 85 mm polttoväliä. Maisemakuvissa halutaan kuvaan mahtuvan paljon jolloin pyritän käyttämään alle 30 mm vastaavaa polttoväliä. Lintuja kuvatessa taas halutaan käyttää mahdollisimman suuripolttovälistä objektiivia, koska linnut ovat verrattain pieniä kohteita, joita on usein vaikea kuvata läheltä.
Zoom-objektiivi
Zoom-objektiivi on objektiivi, jonka polttoväliä voidaan muuttaa kuvan rajaamiseksi halutulla tavalla.
Digitaalisen ja mekaanisen zoomin ero on siinä, että digitaalinen zoomi valitsee kuvasta pienemmän alueen ja suurentaa sitä ohjelmallisesti, kun mekaaninen zoomi käyttää kuvan suurentamiseen optiikkaa kuvan laadun pysyessä samana.
Tyypillisessä pienessä taskukamerassa on noin 5–20 mm polttovälin objektiivi, joka kuvakulmaltaan vastaa noin 28–112 mm polttoväliä kinofilmikamerassa (kennon halkaisija on noin 5,6 kertaa filmin halkaisijaa pienempi, eli kamerassa on tällöin nelinkertainen zoom ja sen rajauskerroin on 5,6)
Niin sanotuissa superzoom-kameroissa zoom voi olla jopa 40 kertainen, jolloin pisin polttoväli vastaa 1 000 mm polttoväliä kinofilmikameralla. Kooltaan nämä kamerat vastaavat järjestelmäkameraa, mutta kuvanlaatu on heikompi. Taskukameroiden ja varsinaisten supersoom-kameroiden väliin on viime vuosina tulleet taskukokoiset superkamerat, joissa zoomkerroin on luokkaa 12–20 ja pisin polttoväli vastaa kuvakulmaltaan 300–500 mm polttoväliä kinofilmikameralla. Kooltaan nämä eivät välttämättä ole ollenkaan taskukameroita suurempia.
Valotusaukko polttovälin osamääränä
Aukon koko ilmaistaan aukon halkaisijan ja objektiivin polttovälin suhdelukuna, eli esimerkiksi 2,8 tarkoittaa että kameran objektiivissa olevan aukon halkaisija on objektiivin polttoväli / 2,8. Mitä isompi aukko kamerassa on, sitä enemmän valoa pääsee kennolle, ja sitä hämärämmässä kameralla vielä saa kuvan tai sitä lyhyemmällä valotusajalla selvitään. Koska aukon pinta-ala on neliöllisesti verrannollinen aukon halkaisijaan, kennolle tulevan valon määrän kaksinkertaistamiseen riittää aukon halkaisija 1,4-kertainen suurentaminen. Tästä seuraa objektiiveissa usein esiintyvä sarja: 1, 1,4; 2; 2,8; 4; 5,6; 8; 11; 16; 22; 32.
Termillä valovoima tarkoitetaan suurinta mahdollista aukkoa, johon objektiivi kykenee.
Kameran valo taittuu tarkasti kennolle vain etäisyydeltä, johon kamera on tarkennettu. Mitä suurempi aukko kamerassa on, sitä enemmän erilaisissa kulmissa valo voi tulla kameraan, ja sitä enemmän eri etäisyyksiltä mutta samasta suunnasta tuleva valo osuu kennolla eri paikkaan, aiheuttaen kuvaan syvyysepäterävyyttä. Mikäli halutaan kuvan olevan mahdollisimman tarkka eri etäisyyksille, joudutaan tästä syystä aukkoa pienentämään. Toisaalta suuren valovoiman omaavia objektiiveja käytetään tarkoituksella myös taustan pehmentämiseen: kohde saadaan erottumaan taustasta koska tausta sumenee, ja vain itse kohde, johon objektiivi on tarkennettu, on tarkka.
Tyypillinen taskukamera pystyy 2,8 aukkosuhteeseen zoomin ollessa lyhyimmän polttovälin asennossa ja noin valovoimaan 5,0 zoomin ollessa suurimman polttovälin asennossaan.
Järjestelmäkameroiden mukana tulevat halvat objektiivit ovat valovoimaltaan tyypillisesti luokkaa 3,5 – f/5,6. Tyypillisesti zoom-objektiiveilla on huonompi valovoima kuin kiinteän polttovälin objektiiveilla.
Erityisestä hämäräkuvausominaisuuksien kannalta oleellinen seikka on kameran kennon koko. Kamerassa, jossa on suurempi kenno on myös vastaavalla kuvakulmalla pidempi polttoväli kuin pienikennoisessa kamerassa. Polttovälin ollessa suurempi myös aukon halkaisija on suurempi samalla valovoimalla ja siten kennolle pääsee enemmän valoa. Tämä vähentää kuvan kohinaa ja sallii kameran herkkyysasetuksen kasvattamisen selvästi suuremmaksi kuin pienikennoisella kameralla. Tyypillisesti järjestelmäkameroissa on selkeästi isommat kennot kuin kiinteäobjektiivisissa eli kompaktikameroissa.
Taskukamerassa voi valovoima olla polttovälillä 12 mm esimerkiksi 4,0, jolloin aukon halkaisija on 3 mm (12 mm / 4,0). Vastaavalla kuvan rajauksella edullisessa järjestelmäkamerassa saattaa olla mukana tulevan zoom-objektiivin polttoväli 40 mm ja valovoima 4, jolloin aukon halkaisija on 10 mm.
Edeltävän esimerkin tilanteessa valovoima on nimellisesti sama kummallakin kameralla. Järjestelmäkameran objektiivi kuitenkin kerää noin kymmenkertaisen määrän valoa, koska sen aukon pinta-ala on kymmenkertainen. Tämä valo jakautuu kymmenkertaiselle pinta-alalle kuvakennolla, joten valotiheys kennolla (ja valoherkkyys) on sama kummassakin kamerassa. Jos kameroiden kennoissa on sama pikselimäärä, tulee järjestelmäkameran kullekin pikselille kymmenkertaisesti valoa ja siten kuvanlaatu on parempi.
Käytännössä erityisesti kompaktikameroiden aukkojen vertailu on vaikeaa. Valmistajien materiaalissa usein mainitaan objektiivin polttoväliksi "38–114 mm vastaava". Tämä tarkoittaa sitä, että kuvan rajaus saadaan kyseisellä zoomilla samaksi kuin kinofilmikameroissa 38–114 mm zoomilla. Objektiivin polttovälialue voi kuitenkin todellisuudessa olla esimerkiksi 6,2–18,6 mm, ja näitä lukemia tulee käyttää aukkoja laskettaessa. Todelliset polttovälit on usein merkitty kameran objektiiviin.
Polttovälikertoimesta ja järjestelmäkameroiden objektiiveista
Digitaalisissa järjestelmäkameroissa voidaan usein käyttää saman valmistajan filmikameroille tarkoitettuja objektiiveja. Tällöin on otettava huomioon digitaalikameran kennon fyysisen koon vaikutus kuvan rajaukseen, sillä se voi erota 35 mm filmiruudun koosta.
Huolimatta siitä, että objektiivi olisi tarkoitettu käytettäväksi vain digitaalijärjestelmän kanssa, objektiivien polttoväli ilmoitetaan objektiivin todellisen polttovälin mukaan. Esimerkiksi Canon EF -objektiivit käyvät digitaalikameroihin, joihin myydään Canon EF-S -objektiiveja, mutta pienikennoisille digitaalijärjestelmälle tarkoitetut EF-S -objektiivit eivät käy tavallisiin 35 mm:n järjestelmäperiin. EF-S-linssien kiinnittäminen filmiperällisiin kameranrunkoihin on estetty lisäämällä objektiiviin muovinen renkaanmuotoinen kohouma, mikä ottaisi kameran peiliin kiinni. Joissain valmistajan hyväksymättömissä objektiivien muunnelmissa Canon EOS 350D:n mukana tulevaa 17–35 mm 3,5 -ohjektiivista on sahattu kohouma irti objektiivin sovittamiseksi filmiperäisiin EOS-kameraan. Menetelmä ei ole valmistajan hyväksymä eikä suosittelema ja sisältää riskejä.
Utahin osavaltionyliopisto
Utahin osavaltionyliopisto on yhdysvaltalainen yliopisto, jonka pääkampus sijaitsee Loganissa, Utahin osavaltiossa. Yliopisto on perustettu vuonna 1888. Se oli aiemmin Utahin maatalouskorkeakoulu, mutta muuttui 1957 yliopistoksi. Syksyllä 2006 yliopistossa oli 23 000 opiskelijaa.
Digitaalikamera
Polttovälikertoimesta ja järjestelmäkameroiden objektiiveista
Käytettäessa kennoa, jonka koko vastaa 40 % 35 mm filmiruudun koosta polttovälikerroin on 1,6 Tällöin objektiivi tuottaa samanlaisen kuvan kuin filmikamera, jonka objektiivin polttoväli on 1,6-kertainen; esimerkiksi 50 mm objektiivi tuottaa digikuvan, joka on samanlainen kuin on 80 mm:n objektiivin kuva kinofilmillä. Jotta saataisiin käyttöön sama kuvakulma kuin 50 mm polttovälillä, tulee käyttää objektiivia jonka polttoväli on noin 31 mm (= 50 mm / 1,6).
Kooltaan 70 % 35 mm filmiruudusta olevalle kennolle polttovälikerroin on 1,2. Tällöin 50 mm objektiivi toimii kuten 60 mm objektiivi kinokamerassa.
Utahin osavaltionyliopisto
Katso myös
Utahin yliopisto
Digitaalikamera
Kuvatiedostot
Useat harrastajaluokan ja lähes kaikki ammattilaiskäyttöön tarkoitetut kamerat mahdollistavat kuvan tallentamisen pakkaamattomana. Pakkaamaton kuvatiedosto on yleensä RAW- tai TIFF-tiedostomuodossa.
Digitaalinen raakadata ja Adobe DNG -muoto
Kameran tuottama raakadata (valmistajakohtainen raw-tiedostomuoto) sisältää kaiken digitaalikameran kennon tuottaman informaation. Kamera joko muuntaa raakadatan kuvanottohetkellä johonkin yleisesti käytettyyn tiiviiseen tiedostomuotoon kuten JPEG, tai tallettaa sen (yleensä) sellaisenaan valmistajakohtaiseen tiivistämättömään raakatiedostomuotoon (nk. RAW-tiedosto). Raakatiedostomuoto on kuvan muunneltavuuden kannalta parempi, sillä se usein sisältää paljon kuvainformaatiota joka JPEG-tiedostossa ei ole käytettävissä. JPEG-tiedosto mm. rajoittuu vain 256:een värivoimakkuuteen, kun taas kennon alun perin tuottamassa datassa on jokaiselle kuvapisteelle kutakin pääväriä varten 12 tai 14 bittiä, eli jokainen kuvapiste voi olla mikä hyvänsä 12^3 tai 14^3 värisävystä. JPEG-tiedostossa mustana esiintyvät alivalottuneet kohdat saattavat raakadatasta vielä olla tehtävissä näkyviksi, ja vastaavasti JPEG-tiedostossa valkoisena esiintyvät kohdat voivat vastaavassa raakadatassa sisältää muitakin sävyjä kuin puhdasta valkoista. Siksi RAW-tiedostot ovat välttämättömiä, jos kuvaa halutaan parannella kuvan ottamisen jälkeen mm. säätämällä ovat kuvan valkotasapainoa eli värilämpötilaa, värisyvyyttä tai korjata väärin tehty valotus.
Valmistajakohtaisia RAW-tiedostoja eivät useimmat ohjelmat esim. verkkoselaimet osaa näyttää, vaan ne on valmistajakohtaisilla tai yleiskäyttöisillä kuvankäsittelyohjelmilla muutettava esim. JPEG-, PNG-, tai TIFF-tiedostoiksi. Internetistä on ilmaiseksi ladattavissa eräänlainen RAW formaattien ”yleisohjelma” Dave Coffinin dcraw, jolla hyvin monien kameratyyppien (266 eri tyyppiä, heinäkuu 2007) RAW-tiedostot voidaan avata ja muuntaa yleiskäyttöisempiin kuvaformaatteihin.
Digitaalijärjestelmäkameroiden mukana voi tulla RAW-tiedostomuodon muokkausohjelma, mutta myös yleisiä RAW-muunnosohjelmia on saatavilla, kuten Pixmantecin RawShooter, josta on olemassa myös maksuton versio.
RAW-muunnosohjelmissa RAW-tiedoston muuntamisessa voidaan käyttää kameratyypille erikseen sovitettuja asetuksia tai automaattista asetusta.
RAW-tiedostomuotojen kameramerkkikohtaisesta runsaudesta johtuen kuvankäsittelyohjelmistoja valmistava Adobe on esitellyt oman RAW-formaattinsa Digital Negative (DNG) toivoen digitaalikameravalmistajien ryhtyvän tukemaan sitä. Ainakin Pentax on ottanut käyttöön DNG-formaatin.
Valmistajat kuitenkin pysyvät omissa standardeissaan kyetäkseen kilpailutilanteessa kehittämään niitä toisistaan riippumatta. Kuvakennolle tulevan valon määrittämisessä bittimuotoon tiedostoksi on eroja.
Tallennusmediat
Kuvat tallentuvat yleensä erilliselle muistikortille, joskin on olemassa myös kameroita, joissa on pienehkö sisäinen muisti. On olemassa myös kuvat DVD-levylle tallentavia kameramalleja.
Muistikorttityypit
thumb|275px|Eri muistikorttityyppejä: SD, CF, MMC, ja xD. Muistikortteja on käytössä monia eri tyyppejä, muun muassa CompactFlash (CF), MicroDrive (MD), Secure Digital (SD), Secure Digitalin kanssa yhteensopiva MultiMediaCard (MMC), Sonyn oma Memory Stick ja siitä paranneltu Memory Stick Pro sekä Olympuksen ja Fujin vuonna 2002 lanseeraama xD-Picture Card.
Useimmat muistikortit perustuvat flash-muistiin. Poikkeuksena on IBM:n kehittämä MicroDrive, joka on CompactFlash-korttia ulkoisesti muistuttava erittäin pienikokoinen kiintolevy, jota aiemmin käytettiin. MicroDriven haittapuolia flash-muistiin perustuviin kortteihin verrattuna olivat tallennuksen suhteellinen hitaus, suurempi virrankulutus sekä mekaanisista osista johtuva huono iskunkestävyys.
Kortteja on muistikapasiteetiltaan eri kokoisia, tyypillisesti koot vaihtelevat välillä 8–256 GB.
Video ja ääni
Useimmat digitaalikameramallit mahdollistavat videokuvan tallentamisen. Vielä 2000-luvun alkupuolella videotoiminto oli yleensä rajoitettu ajan tai kuvataajuuden perusteella. Nykyään on tyypillistä, että kamerat voivat tallentaa HD-tasoista videota. Järjestelmäkameroissa videokuvaus tuli mukaan vasta vuonna 2008 Nikon D90 -kameran myötä. Tämän lisäksi joillain malleilla pystytään tallentamaan ääntä esimerkiksi kommenteiksi kuville.
Muistikortinlukija
Kuvat voidaan siirtää muistikortilta tietokoneelle käyttämällä kameran USB- tai FireWire-liitäntää. Vanhemmissa kameroissa on suhteellisen hidas USB 1.1 -liitäntä, jolloin suuren kuvamäärän siirtäminen kestää varsin kauan. Tällöin voidaan muistikortti irrottaa kamerasta ja käyttää erillistä muistikortinlukijaa, joka on varustettu nopeammalla USB 2.0 tai FireWire-liitännällä.
Bluetooth
WLANia hitaampi tapa siirtää tietoa on Bluetooth. Bluetooth määrittelee btOBEX-tiedostonsiirtoprotokollan sekä sisältää laitteiden välisen tietoturvamekanismin, joten sillä voidaan siirtää kuvia laitteiden välillä melko kätevästi ja tietoturvallisesti ilman ylimääräisiä ohjelmia.
Virtalähde
Nykyään digitaalikameroissa käytetään yleisesti Li-ion-akkuja. Aikaisemmin oli myös tavallisia paristoja tai NiMH-akkuja. Joihinkin kameroihin voi liittää myös verkkovirta-adapterin.
Liitännät
Digitaalikamerassa on yleensä USB-liitäntä, jonka kautta kuvat voi siirtää tietokoneelle ja kameran toimintoja mahdollisesti voidaan ohjata tietokoneelta. Kamerassa on lisäksi usein liitännät ulkoiselle virtalähteelle, jolloin kameraa voidaan käyttää ilman akkua sekä komposiittivideo ja HDMI-kaapeleille, joiden avulla kameran näytön esittämä kuva saadaan siirrettyä esimerkiksi televisioon. Toisissa kameroissa on myös liitäntä ulkoiselle mikrofonille ja etenkin järjestelmäkameroissa
Marjajärvi (Sastamala)
Marjajärvi on kuivatettu järvi Sastamalassa Pirkanmaalla. Se kuului entiseen Kiikoisten kuntaan kuivattamisen aikana. Se oli matala ja rehevä, umpeen ruohottunut järvi, joka tunnettiin yleisesti hyvänä lintujärvenä. Marjajärven kuivatus aloitettiin vuonna 1964 ja se valmistui 1968. Peltomaa, jota syntyi ranta-alueista ja järvenpohjasta yhteensä noin 350 hehtaaria, jaettiin ranta-asukkaiden kesken. Järven läpi virranneet vedet kulkevat järveä kiertävissä uomissa ja aluetta kuivattaa edelleen pumppuasema, joka laskee vetensä Kiikoisjokeen.
Maantietoa
Järven rantoja käyttivät Myönteen kylä, jonka Myönteen koulu sijaitsi Marjajärven pohjoisrannan lähellä, ja Kolusjoen varrella ollut Koluskosken kylä. Vanhoissa kartoissa mainitaan Hongiston kylä.
Joet
Ennen kuivattamistaan Marjajärveen laski Mouhijärvestä Mouhijoki ja järvestä laski Kiikoisjärveen Kolusjoki. Kuivattamisen jälkeen nämä joet yhdistettiin järven pohjoisosat kiertävällä kaivannolla. Uutta jokea nimitetään nykyäänkin eri nimillä sen alku- ja loppupäissään. Mouhijärven päätä kutsutaan Mouhijoeksi ja Kiikoisjärven päätä Kiikoisjoeksi. Mouhijoen pituus oli noin 7,5 km ja Kolusjoen 1,9 km.
Marjajärveen laski myös muutama oja, jotka on nykyään käännetty muualle. Pohjoisesta laskee Kuorsumaanoja, joka tuo vettä Kuorsumaanjärvestä. Sen vedet laskevat Kiikoisjokeen. Idästä laski Kekonevanoja, jonka vedet on nykyään käännetty Kätyrinojan kautta Marjamäensuolle ja edelleen Mouhijokeen. Samaan ojaan laskee nykyään myös Kuivankoskenoja. Etelästä Hongistonmaan läpi virtaavat vedet koottiin kaivettuun valtaojaan, jonka vedet johdettiin pumppaamon ohi Koluskosken alapuolelle.
Aiemmin, kun vedet virtasivat Marjajärven läpi, jäi suurin osa kiintoainekuormasta sinne. Kun järveä kiertävä kaivanto valmistui, siirtyi kiintoaineen kuorma Kiikoisjärveen. Marjajärven ruohokasvillisuus imi itseensä osan ravinteista, jotka nykyään päätyvät myös Kiikoisjärveen.
Rhodri Mawr ap Merfyn
Rhodri Mawr ap Merfyn tai Rhodri Suuri oli walesilaisen Gwyneddin kuningaskunnan hallitsija. Valtakautensa aikana hän levitti valtaansa käsittämään suuria osia nykyisestä Walesista ja häneen viitataankin myöhemmissä lähteissä joskus Walesin kuninkaana.
Marjajärvi (Sastamala)
Marjajärvi
Marjajärvi oli lähes tasapohjainen ja hyvin matala järvi. Rannat kasvoivat viiltosaraa, luhtasaraa ja jokapaikansaraa sekä rantakukkaa ja ranta-alpia. Syvemmällä vedessä kasvoi tiheä järvikortevyökyke, jota reunusti järvikaisla ja järviruokoalueet. Mikäli järveen jäi elokuussa avovettä, oli sitä hyvin vähän.
Rhodri Mawr ap Merfyn
Elämäkerta
thumb|vasen|Walesin kartta Rhodriin valtakaudella. Rhodrin hallitsemat alueet suurimmillaan vihreällä. Rhodrin isä Merfyn Frych oli Gwyneddin kuningaskunnan toisen dynastian perustaja. Annales Cambriaen mukaan Merfyn kuoli vuonna 844 ja Rhodri nousi hänen seuraajakseen.
Marjajärvi (Sastamala)
Marjajärvi
Järven kalakantaa verotettiin pienkalastuksella, mutta paikallisten käsitys oli, että kalaa oli vain vähän. Kun järvi sitten tyhjennettiin, kerääntyi viimeisiin ojiin runsaasti kalaa, jota yritettiin siirtää alajuoksulle siinä onnistumatta.
Rhodri Mawr ap Merfyn
Elämäkerta
Irlantilaisten annaalien mukaan Rhodri voitti viikingit taistelussa vuonna 856, mikä ilmeisesti toi hänelle kansainvälistäkin huomiota ja voitolla uskottiin omana aikanaan olleen suurempikin merkitys jopa Britannian ulkopuolella viikinkien muodostaman uhan kannalta. Kuuluisuudesta kertoo esimerkiksi irlantilaisen munkin Sedulius Scottuksen Rhodrille (Roricus) omistama latinankielinen runo.
Marjajärvi (Sastamala)
Marjajärvi
Marjajärvi oli kuuluisa linnuistaan. Syksyisin järvelle kerääntyi metsästäjiä sorsajahtiin, sillä siellä eli heinäsorsa, tavi, haapana, lapasorsa, punasotka ja tukkasotka yleisenä. Myös heinätavi kuului lajistoon. Järvellä eli suuri naurulokkiyhdyskunta.
Rhodri Mawr ap Merfyn
Elämäkerta
Valtakautensa aikana Rhodri ulotti ilmeisesti valtansa Powysiin, jonka kuningas Cyngenille hän oli sukua. Hän meni myös naimisiin Ceredigionin kuningas Gwgon ap Meurigin tytär Angharadin kanssa. Näin joko jo Rhodrin valtakaudella tai hänen poikiensa valtakaudella gwyneddiläiset ulottivat valtansa myös Ceredigioniin. Rhodri hallitsi näin suuria osia Walesista ja häntä kutsutaankin joissakin yhteyksissä Walesin kuninkaaksi. Ainoat muut samalla tittelillä tunnetut walesilaiset historialliset hahmot ovat Gruffudd ap Llywelyn ja Hywel Dda, joskin arvonimeä alettiin käyttää vasta Englannin normannivalloituksen jälkeen. Vuonna 877 Rhodri pakeni viikinkien hyökkäystä Irlantiin ja Annales Cambriaen mukaan hän sai surmansa vuonna 878 taistelussa sakseja vastaan. Surmansa sai myös Rhodrin poika Gwriad. Sakseilla viitattiin todennäköisesti Mercian kuningas Ceolwulf II:n johtamiin joukkoihin.
Marjajärvi (Sastamala)
Marjajärvi
Kalastuksen ohella järven ruohikkoa hyödynnettiin halukkaasti. Vielä 1967 vesiheiniä kerättiin rantojen haasioihin karjan rehuksi. Järveä kiersi lehtometsäinen alue, jossa esiintyi metsälehmus, lehtokuusama, paatsama, orjanruusu, punaherukka ja mustaherukka. Ruohonjuuritasolla esiintyi muun muassa lillukka, mesimarja, sudenmarja ja oravanmarja. Rannoilla kukki yleisenä kurjenmiekka.
Kuivattaminen
Jo 1800-luvulla oli ollut halua kuivattaa Marjajärvi ja ensimmäinen tieto järvenlaskusta on vuosilta 1822−1828. Sen tuloksista ei ole tietoa. Uutta lupaa järvenlaskuun haettiin taas vuonna 1843 ja kolmannen kerran vuonna 1853, kun Kuorsumaanjärveä haluttiin laskea. Järvestä tuli varmaan hyvin matala, koska Kauvatsanjoen väliaikainen uittoyhdistys oli saanut luvan järjestellä vedenvirtausta. Järven pohjoisrantoja kiertämään oli kaivettu noin 3 km pitkä kaivanto, jota pitkin tukit kuljetettiin Kiikoisjärveen. Kaivanto auttoi myös veden pinnan säännöstelyssä, jolla vähennettiin tulvahaittoja.
Maataloushallitus ja asuntohallitus tekivät lopullisen päätöksen Marjajärven kuivattamiseksi peltomaaksi 19.8.1964. Kun tämän jälkeen valtioneuvosto myönsi työn suorittamiseksi tarvittavat määrärahat, alkoivat valmistelutyöt. Maanpinnan korkeussuhteet punnittiin ja kaivaustyöt aloitettiin samana syksynä. Paikkakuntalaisia ja Kiikois-, Mouhikoura-, Kirkko- ja Koivuniemen järvien järjestely- ja Marjajärven pengerrystyön kuivatuskuntien edustajia informoitiin tulevista toimenpiteistä syyskuun alkuviikkoina 1964. Valmistelutöiden päätyttyä kesällä 1967, laskettiin Marjajärvestä vedet ja maan kuivattaminen aloitettiin pumppaamalla järvenpohjan ojia tyhjiksi. Kesän viimeisenä kuukautena tuli järven pohja näkyviin ja se houkutteli paikalle runsaasti kahlaajia.
Järven laskussa tulvien haitta-alueet jäivät pysyvästi kuiviksi ja uutta peltoalaa saatiin 314 hehtaaria lisää. Nämä maat annettiin järveä reunustaneiden maatilojen käyttöön. Marjajärven pumppaamo sijaitsee entisen Kolusjoen suulla.
Nykytila
Vanhasta joenuoman suusta on kaivettu järven syviä kohtia viivasuoraan seuraava johto-oja, joka kerää ja johtaa peltoalueen sadevedet etelään ja lopulta vanhaan Kolusjoen luusuaan sijoitetulle pumppaamolle. Entisen järven rantoja kiertävän kaivannon sisävallia seuraa tie, mutta myös peltoalueen sisäosissa on tie. Sisäosan tien mutkassa on lähde ja pieni lammikko, jonne lähteen vesi kertyy. Koko järvialue jää 62,5 metrin korkeuskäyrän sisälle, joten peltoalue on sitä alempana.
Suuria lintuja ruokailee alueella muutamia kymmeniä, mutta muuttoaikana peltoalue toimii lintujen levähdys- ja ruokailualueena. Parhaimmillaan havaitaan 100−200 joutsenta ja paljon hanhia.
Silvio Confortola
Silvio Confortola (20. tammikuuta 1910 Valfurva – 29. tammikuuta 2003 Valfurva) oli italialainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1930-luvulla. Hän saavutti pronssimitalin 4 × 10 kilometrin viestissä vuoden 1937 MM-kisoissa.
Tuberoosiskleroosi
Tuberoosiskleroosi on taudinkuvaltaan vaihteleva oireyhtymä, jonka piirteisiin saattaa kuulua esimerkiksi hyvänlaatuisia hamartoomia, kehitysvammaisuutta ja epilepsiaa. Kyseessä on vallitsevasti periytyvä sairaus, jonka aiheuttaa geenivirhe kromosomissa 9, 11, 12 tai 16.
Tuberoosiskleroosin kuvasi ensimmäisenä ranskalainen neurologi Désiré-Magloire Bourneville vuonna 1880. Sairaudesta kärsivillä esiintyy myös autismia tavallista useammin.
Vuonna 2004 esitetyn arvion mukaan sairauden esiintymistiheys sijoittuisi suunnilleen väliin 1/5 800 ja 1/30 000. Esiintyvyydessä eri sukupuolten välillä ei ole merkittävää eroa. Suomessa on arvioitu olevan noin 300–500 tuberoosisklerootikkoa. Yksilön selviytymisennuste riippuu suuresti oireiden vaikeusasteesta.
De-Loused in the Comatorium
De-Loused in the Comatorium on The Mars Voltan vuonna 2003 julkaistu debyyttialbumi.
Kappaleet
Australian painoksen bonuskappaleet:
Santeri Heiskanen
Santeri Heiskanen (s. 13. huhtikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi omalla pelaajaurallaan SM-liigassa yhteensä 505 runkosarjaottelua tehopistein 22+65=87 ja keräten 590 jäähyminuuttia sekä 87 playoff-ottelua tehopistein 5+11=16 ja keräten 71 jäähyminuuttia. Heiskanen oli voittamassa Suomenmestaruutta Helsingin IFK:ssa vuonna 1998. Hän pelasi urallaan myös kaksi kautta Ruotsissa. Heiskanen tunnettiin pääasiassa puolustavana puolustajana, joka osasi pelata myös kohtuullisen hyvää kiekollista peliä. Hänet tunnettiin myös ärsyttävänä vastustajana. Heiskasen tavaramerkkeihin kuuluivat mm. luistinten läpät säärisuojien päällä sekä pelipaidan hihojen kääriminen ylös. Hän pelasi urallaan ajoittain myös hyökkääjänä.
Seuraura
Heiskanen on Espoon Jääklubin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Kiekko-Espooseen, jossa Heiskanen voitti A-nuorten SM-pronssia vuosina 1995 ja 1996. Hän debytoi seuran SM-liigajoukkueessa kaudella 1995–1996, jolloin Heiskanen pelasi siellä kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla II-divisioonajoukkue Espoon Palloseurassa.
Elokuussa 2003 Heiskanen siirtyi kahden viikon try-outille Pelicansiin. Hän sai syyskuussa 1+1-vuotisen sopimuksen. Heiskanen nimettiin kaudeksi 2003–2004 joukkueen varakapteeniksi ja kauden hän nousi edetessä aina Pelicansin ykköspuolustajaksi. Heiskanen oli lopulta runkosarjassa viimeiseksi sijoittuneen joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+7=14. Kaudella 2004–2005 hän ehti pelata vain 17 ottelua, kunnes marraskuussa Heiskasen kausi päättyi 2004 polvivammaan. Loppukaudella 2005–2006 Heiskasta peluutettiin Pelicansin alempien ketjujen laitahyökkääjänä.
Kesällä 2006 Heiskasen polvi leikattiin, joten hän teki vasta elokuussa 1+1-vuotisen sopimuksen Espoo Bluesin kanssa. Kuntouduttuaan Heiskanen pelasi kaudella 2006–2007 41 runkosarjaottelua tehoilla 2+15=17, jotka jäivät hänen yhden kauden piste-ennätyksekseen SM-liigassa. Huhtikuussa 2007 Blues käytti Heiskasen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Heiskanen pelasi kauden 2007–2008 kaikki ottelut ja teki 56 runkosarjaottelussa tehot 2+10=12. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Huhtikuussa 2008 Heiskanen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa, mutta sopimusta jatkettiin kevääseen 2011 ulottuvaksi jo saman vuoden elokuussa ennen kauden 2008–2009 alkua. Hän nousi Bluesin varakapteeniksi. Heiskasen kausi jäi kuitenkin vain 18 runkosarjan ottelun mittaiseksi, kun hänen pohjeluunsa murtui marraskuussa 2008. Heiskasen kausi ehdittiin todeta päättyneeksi, mutta hän ehti kuntoutua ja palasi Bluesin kokoonpanoon pudotuspeleissä. Heiskanen edusti joukkuetta kauden aikana myös Mestarien liigassa.
Kauden 2010–2011 päätteeksi Heiskanen voitti Bluesissa SM-hopeaa. Hän oli viimeinen joukkueessa pelannut Kiekko-Espoo -taustainen pelaaja. Syyskuussa 2011 Heiskanen ilmoitti lopettavansa pelaajauransa ja siirtyvänsä Jokereiden B-nuorten SM-sarjajoukkueen valmennusryhmään.
Maajoukkueura
Heiskanen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1997.
Valmentajaura
Heiskanen aloitti valmentajauransa Jokereiden B-nuorten SM-sarjajoukkueen apuvalmentajana Janne Pelkosen johtamassa valmennustiimissä. Joukkueen kausi päättyi B-nuorten Suomenmestaruuteen. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi KHL-joukkue Avangard Omskin fysiikkavalmentajaksi. Valmennustiimiä johti Heiskasta Pelicansissa valmentanut Petri Matikainen. Lisäksi siellä kolmantena suomalaisvalmentajana toimi Heiskasen kanssa Jokereissa ja Pelicansissa maalivahtina pelannut maalivahtivalmentaja Pasi Nurminen. Omskin kausi päättyi puolivälieriin. Kauden jälkeen Heiskanen erotettiin joukkueen valmennustiimistä toisen apuvalmentajan, Eduard Zankovetsin ohella.
Kaudella 2014–2015 Heiskanen valmensi Helsingin Jääkiekkoklubin B2-junioreita. Kaudeksi 2016–2017 hänet nimettiin Mestis-joukkue Heinolan Peliittojen apuvalmentajaksi Marko Tuomaisen johtamaan valmennustiimiin. Heiskasen tehtäväänkuvaan kuuluivat pääasiassa fysiikkavalmennus ja puolustajien peluuttaminen. Kaudeksi 2017–2018 hänet nimettiin joukkueen päävalmentajaksi. Peliitat oli sarjataulukossa viimeisenä, kunnes aivan runkosarjan lopulla, maaliskuussa 2018 seura erotti Heiskasen. Peliitat nosti uudeksi päävalmentajakseen apuvalmentaja Jani Keinäsen.
Leo I
Leo kruunattiin keisariksi 7. helmikuuta 457. Se oli ensimmäinen kerta, jolloin Konstantinopolin patriarkka oli mukana kruunajaisissa. Leon valitsi keisariksi armeijan komentaja Aspar, joka aluksi piti Leoa nukkehallitsijanaan. Leo onnistui kuitenkin päästä eroon Asparista, kun hän liittoutui isaurialaisten kanssa. Aspar syrjäytettiin ja murhattiin vuonna 471.
Leon tytär meni naimisiin isaurialaisten johtajan Tarasicodissan kanssa, josta myöhemmin tuli keisari Zenon vuonna 474.
Leon aikana hunnit ja gootit hyökkäsivät useita kertoja Balkanille, mutteivät pystyneet valtaamaan Konstantinopolia Theodosius II:n rakennuttamien muurien takia. Vuonna 467 Leo nimitti Anthemiuksen Länsi-Rooman keisariksi.
Vuonna 468 hän lähetti retkikunnan vandaaleja vastaan, mutta se kukistui Leon langon Basiliscuksen takia. thumb|300px|left|Leo I:n kuva [[solidus|soliduksessa]]
Rajatieto
Rajatieto tarkoittaa mm. seuraavia:
Miika Huczkowski
Miika Huczkowski (s. 26. elokuuta 1982 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi JYPissä vuodesta 1997 vuoteen 2007, josta siirtyi kaudeksi 2007–2008 Espoo Bluesin miehistöön. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi TPS:aan, jossa pelasi kaksi kautta. Hän lopetti uransa keväällä 2012. Huczkowskin sukujuuret ovat Puolassa.
Raid over Moscow
Suomessa Raid over Moscow aiheutti kohua kansanedustaja Ensio Laineen (skdl) tehtyä kirjallisen kysymyksen pelin soveliaisuudesta julkiseen levitykseen. Laineen ja muiden kyselyn allekirjoittaneiden mielestä peli vahingoitti ”naapuriystävyyttä ja lasten rauhankasvatustavoitteita”. Käyty keskustelu oli ensimmäinen tietokonepelistä noussut poliittinen kohu Suomessa. Saamansa julkisuuden ansiosta peli nousi myyntitilastojen kärkeen ja pysyi siellä syksyyn 1985 saakka.
Jasmine (laulaja)
Jasmine Tatjana Anette Valentin (taiteilijanimeltään Jasmine) (s. 1976) on suomalainen romanimuusikko.
Hän edusti Suomea vuonna 1996 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Niin kaunis on taivas”. Suomen karsinnassa hänen mikrofoninsa ei toiminut, ja hänen esityksensä jouduttiin aloittamaan alusta. Puhelinäänestykseen tuli niin paljon soittoja, että linjat menivät tukkoon. Tulos julkistettiin vasta parin päivän kuluttua. Jasmine sai lähes 68 000 ääntä.
Jasmine selviytyi alkukarsinnasta viimeisenä finaaliin sijoituksen ollessa 22. yhteensä 29. karsijamaan joukossa. Vain järjestäjämaa ja edellisen vuoden voittaja Norja selviytyivät suoraan finaaliin.
Eurovision laulukilpailun jälkeen median kiinnostus uutta artistia kohtaan laski ja Jasmine on keskittynyt kiertämään ulkomailla. Hän on esiintynyt muun muassa Turkissa, Espanjassa ja Kreikassa.
Vuonna 2007 Jasmine esiintyi Yleisradion TV 1:n sarjassa Romano-tv yhtenä Manne Menuetti -orkesterin jäsenenistä. Vuonna 2009 hän on esiintynyt Yleisradion TV1:n sarjassa Manne maailmalla.
Cidesco
CIDESCO on kansainvälinen kauneudenhoidon ammattijärjestö, joka on perustettu 27. joulukuuta 1946 Brysselissä. Sen perustivat belgialainen Georges Dumont ja ranskalainen Jacques Poirsons. Järjestön tavoitteena oli koota yhteen kauneudenhoidon ammattilaisia ideointia ja tiedon kokoamista varten. Pidettiin myös tärkeänä alan maineen ja merkityksen vuoksi luoda yhteyksiä muiden muassa lääkäreihin, kirurgeihin, ihotautilääkäreihin ja kosmetiikan valmistajiin. Kolmas tärkeä tavoite oli luoda kestävät puitteet kauneudenhoitoalan koulutukselle, kehittää tutkintojärjestelmää ja koettaa perustaa alalle erikoistuneita kouluja.
Cidescon päätoimisto sijaitsee Zürichissä, Sveitsissä, ja sillä on jäsenyhdistyksiä 30 maassa. Järjestön alkuperäisen ranskankielisen nimen alkukirjaimista muodostuva akronyymi Cidesco hyväksyttiin järjestön nimeksi 9. tammikuuta 1956. Suomen Cidesco on toiminut vuodesta 1971 alkaen.
Cidescon toimiala on kasvojen ja vartalon hoitaminen, ja tähän se on kouluttanut jäseniään vuodesta 1959 alkaen. Nykyisin 40 maassa toimii yhteensä 230 koulua, joissa annettava opetus noudattaa järjestön koulutusohjelmaa ja joilla on oikeus antaa koulutuksen suorittaneille kosmetologeille Cidescon diplomi. Vuodesta 1960 järjestö on palkinnut ansioituneita jäseniään ansiomitaleilla. Vuonna 1977 suomalaiselle Margit Grönroosille myönnettiin järjestön kunniadiplomi Diplome d’Honneur du CIDESCO. Eila Hellgren sai Cidescon perustajan mukaan nimetyn Diplome de Georges Dumont -diplomin vuonna 1989.
Kuvankäsittely
pienois|[[GIMP 2.2 -kuvankäsittelyohjelma.]] pienois|Esimerkki kuvan värien muokkaamisesta. Kuvista vasemmanpuoleinen on alkuperäinen. pienois|Esimerkki kuvan asennon muokkaamisesta. Kuvista vasemmanpuoleinen on alkuperäinen. pienois|Esimerkki kuvan perspektiivin muokkaamisesta. Kuvista vasemmanpuoleinen on alkuperäinen. Kuvankäsittely on kuvatiedostojen muokkaamista tai säätämistä kuvankäsittelyohjelmalla. Kuvankäsittely tarkoittaa yksinkertaisimmillaan kuvatiedostossa olevien pikselien muokkaamista. Pikselien määrää, väriä, kirkkautta ja sijaintia voidaan muuttaa. Kuvankäsittely voi vaihdella yksinkertaisesta kuvan valoisuuden parantamisesta kuvamanipulaatioihin. Nykyisin kuvankäsittelyä tehdään lähes pelkästään tietokoneilla. Kuvankäsittelyn jälkeen kuva tallennetaan sopivaan kuvatiedostomuotoon.
Digitaalinen kuvankäsittely
Kuvankäsittelyohjelma on digitaalisen kuvankäsittelyn perusohjelma. Sillä voidaan käsitellä yleensä mitä tahansa digitaalisessa muodossa tallennettuja kuvia. Ohjelmat soveltuvat erityisesti skannattujen ja digitaalikameralla otettujen valokuvien käsittelyyn. Kuvankäsittelyohjelmien käyttö on nykyisin arkea kaikessa julkaisutoiminnassa kuten sanoma- ja aikakauslehdissä sekä mainosalalla.
Cidesco
Suomen CIDESCO ry:n toiminta jouduttiin päättämään 30.3.2017 pidetyssä vuosikokouksessa, koska uutta hallitusta ei saatu kokoon. Hallituksen tulee koostua seitsemästä jäsenestä puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja mukaan lukien.
Kuvankäsittely
Digitaalinen kuvankäsittely
Yleisimmät kuvankäsittelyohjelmilla tehtävät manipulaatiot ovat kuvan kontrastin optimointi, värikylläisyyden säätö sekä väritasapainon säätö. Muita yleisiä ja melko helppoja toimenpiteitä ovat kuvan koon muuttaminen, rajaaminen, kallistaminen ja taivuttaminen, sekä kuvan terävöittäminen tai sumentaminen.
Cidesco
Lähteet
Suomen CIDESCO ry
Kuvankäsittely
Digitaalinen kuvankäsittely
Lisäksi kuviin voidaan lisätä erilaisia efektejä kuten 3D-, valaistus- tai kameralinssiefektejä. Samoja ominaisuuksia voidaan ohjelmissa soveltaa myös tekstin tuottamiseen.
Kuvamanipulaatiota voidaan nykyään käyttää lähes kaikessa kuvatuotannossa, ja sen käyttämisen etiikasta muun muassa mallikuvissa ja luontokuvauksessa on syntynyt keskustelua. Nykyisillä kuvankäsittelyohjelmilla on mahdollista saada aikaan hyvin taitavia kuvaväärennöksiä.
Reunantunnistus on kuvankäsittelymenetelmä, jossa kuvasta etsitään “reunoja” eli kontrastirajoja tai värinvaihtumakohtia. Näin voidaan piirtää kohteista esimerkiksi siluetteja.
Posterisointi on kuvankäsittelymenetelmä, jossa kuvan värimäärää vähennetään värejä pelkistämällä.
Väriavaintaminen (chroma key) on tekniikka, jossa yhdestä kuvasta toiseen kopioidaan kaikki paitsi tietynväriset, tai tarpeeksi lähellä jotain tiettyä väriä olevat, kuvapisteet.
Kuvankäsittely kirjapainoissa
Rgb–cmyk-kääntö tehdään tavallisimmin ICC-profiililla.
Muut kirjapainoissa tehtävät digitaaliset kuvankäsittelyt ovat niin sanotut painotekniset säädöt, eli kuvan vaalea ja tumma pää säädetään sopiviksi painettavalle paperille. Samassa yhteydessä tarkistetaan yleensä myös kuvan harmaatasapaino ja resoluution riittävyys. Lisäksi kuvalle tehdään terävöitys, jonka voimakkuus riippuu painettavan paperin ominaisuuksista.
Kirjapainon kuvankäsittelijän ammattinimike on painopinnanvalmistaja.
Kuvien arkistointi
Suurten kuvamäärien hallinta ja arkistointi edellyttää siihen tarkoitetun erikoisohjelman käyttöä. Kuva-arkisto-ohjelmat laativat kiintolevyille, CD-R-, Photo CD- ja muille siirrettäville levykkeille tallennetuista kuvatiedostoista pienoiskuvat ja tietokannan, joiden avulla kuvien selailu ja järjestely on helppoa. Kuviin liitettyjen tietojen ja avainsanojen perusteella voidaan suorittaa hakuja. Kuva-arkisto-ohjelmat sisältävät usein myös toiminnon, jonka avulla valokuvista voidaan tehdä kuvagalleria internetiin. Lisäksi on erillisiä ohjelmia, jotka ovat erikoistuneet internetsivuilla näkyvien kuvagallerioiden tekoon.
Akne
thumb|Havaintokuvia aknesta: A: kystaista aknea kasvoilla, B: väistyvää trooppista aknea rintakehällä ja vatsalla, C: voimakasta aknea rinnalla ja harteilla. Akne on yleinen ihotauti, joka aiheutuu talirauhasten liiallisesta talin erityksestä tai esimerkiksi ihon päällimmäisen kerroksen sarveiskerroksen paksuuntumisesta. Yhteistä kuitenkin on, että tali ei pääse erittymään vapaasti pois talirauhasesta, jolloin talirauhanen tulehtuu. Akne ilmenee ihossa komedoina (mustapäinä tai valkopäinä), punaisina näppylöinä tai märkänäppylöinä eli finneinä ja vaikeimmissa tapauksissa tulehtuneina onteloina ja arpimuodostumina. Joka kymmenellä on vaikea akne. Kohdealueina ovat yleensä kasvot, hartiat, rinta ja selkä. Aknesta kärsivien ihon on todettu vanhenevan muita hitaammin.
Puberteetin alkaessa useimpien rauhasten toiminta lisääntyy, jolloin myös talirauhaset erittävät iholle tavallista enemmän talia. Tämä erite on nyt myös jähmeämpää. Tali tukkii ihohuokoset aiheuttaen niiden laajenemisen ja lisäten samalla infektion mahdollisuutta. Vaikeissa tapauksissa yläruumiin ja kasvojen iho saattaa vaurioitua pahasti ja muodostuu pysyviä arpia. Tämän vuoksi on tärkeää, että hoito aloitetaan jo ensioireiden ilmaantuessa.
Syyt ja riskitekijät
Syyt akneen voivat olla perinnöllisiä tai hormonaalisia. Syvä akne johtuu aina hormoneista, jotka voivat aktiviotua esimerkiksi nopean lihomisen tai laihtumisen yhteydessä. Aknen perimmäisenä syynä pidetään bakteeria nimeltä propionibacterium acnes.
Sokerin ja rasvan yhdistelmää sisältävien ruokien nauttiminen lisää akneoireita keskimäärin 50 prosentilla. Aknea voivat aiheuttaa myös jotkin lääkkeet, kloori ja öljy ja tupakointi.
Aknen hoito
Lievän aknen hoitoon voidaan käyttää myös sisäisesti A-vitamiinin johdosta, tretioniinia, antibioottia ja atselaiinihappoa, joiden vaikutus perustuu talirauhastiehyeissä olevien tukkeutumien eli komedojen ("mustapäät") sulattamiseen. Ulkoisesti otettavien aknelääkkeiden teho vaikuttaa hitaasti ja vaikutus saattaa näkyä vasta kuukausien päästä.
Vaikeimmat aknetapaukset kuuluvat lääkärin hoitoon. Vaikeamman aknen hoidossa käytetään sisäisesti otettavia lääkkeitä, esimerkiksi tetrasykliini-, lymesykliini- ja erytromysiini-antibiootteja. Lääkkeitä otetaan 3–6 kuukautta. Naisille on mahdollista antaa akneen myös hormonaalista hoitoa. Miehille ei ole löydetty sopivia hormonihoitokeinoja.
Vaikean aknen hoidossa voidaan käyttää suun kautta otettavaa isotretinoiinia, jonka avulla akne on mahdollista parantaa. Lääkettä käytetään silloin kun muut hoitokeinot eivät ole tehonneet. Itsemurhariskin on todettu lisääntyvän isotretinoiinihoidon aikana. Täysin varmaa ei kuitenkaan ole, onko syynä isotretinoiini vai itse akne. Potilaita on kuitenkin seurattava vielä hoidon päättymisen jälkeenkin. Isotretinoiinin sivuvaikutuksista vaarallisin on sikiövaurio, jos potilas tulee raskaaksi hoidon aikana. Maksavauriotkin ovat mahdollisia.
Aknen hoitoon on olemassa monenlaisia tuotteita lähinnä ihon puhdistukseen ja näppyjen peittämiseen. Lääkärin lääkemääräyksellä saa tehokkaampia reseptilääkkeitä, tablettimuotoisia antibiootteja ja paikallishoitoja, kuten paikallisretinoideja eli A-vitamiinijohdoksia ja klindamysiinivalmisteita.
Jos akne on arpeuttanut ihoa, vahinkoja voi yrittää korjata lääketieteellisin ja kirurgisin keinoin.
Fila Helsinki
Fila Church Helsinki, koko nimeltään Helsingin Filadelfia-seurakunta on Helsingin Kampissa toimiva suomen- ja englanninkielinen helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin kaksikielisenä seurakuntana vuonna 1920. Helsingin Filadelfia on Suomen toiseksi vanhin helluntaiseurakunta.
Fila Church on 2010-luvulla uudistettu nuoria ja nuoria aikuisia houkuttelevaksi kaupunkiseurakunnaksi. Pastori Johan Forsbäckin mukaan seurakunnan sunnuntaitilaisuuksien kävijöistä on joka sunnuntai 5–10 prosenttia uusia.
Historia
Helsingin Filadelfia-seurakunta perustettiin toukokuussa 1920 nimellä Helsingin helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin sisällissodan jakamaan kaupunkiin ja seurakunta oli ensimmäinen suomenruotsalainen seurakunta. Kaksikielinen seurakunta koostui kymmenestä henkilöstä ja johtajana toimi norjalainen Gerhard Smidt. Vuonna 1924 seurakunnan nimi muutettiin Filadelfia-seurakunnaksi ja vuonna 1925 seurakunnan johtajaksi nousi Eino I. Manninen. Itsenäistymisen myötä ihmisiä tuli uskoon kaikissa yhteiskuntakerroksissa, myös ruotsinkielisten parissa.
Seurakunnan ensimmäinen kokoushuone sijaitsi Kruununhaassa osoitteessa Elisabetinkatu 17. Vuonna 1928 osa seurakunnan suomenkielisistä perusti Saalem-seurakunnan, jonka johtajaksi Manninen siirtyi. Mannisen jälkeen seurakunnan johtajana toimi Lauri Mömmö. Suomenruotsalaisesta vapaaseurakunnasta, Andreaskyrkanista, liittyi Filadelfia-seurakuntaan 1930-luvulla lähes 150 uutta jäsentä. Uusien jäsenten joukossa olivat mm. Filadelfian uusi johtaja A. W. Rosenberg sekä pastorina toiminut Alfons Andström.
Vuonna 1930 Helsinkiin perustettiin toinen ruotsinkielinen helluntaiseurakunta Tabor-seurakunta, joka kuitenkin yhdistyi Filadelfiaan vuonna 1934. Filadelfia oli tähän asti julkaissut lehteä nimeltä Korsets Seger ja Tabor-seurakunta lehteä nimeltä Herren Kommer. Seurakuntien yhdistyessä myös lehdet lakkasivat ilmestymästä. Suomenruotsalaisen helluntailiikkeen yhdistäväksi lehdeksi tuli Korsets Budskap vuodesta 1933 alkaen.