cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen presidentinvaali 2000
Taustaa
Naisten nousu presidenttipörssin kärkeen alkoi 1990-luvun alkupuolella silloisen keskustalaisen ministerin Eeva Kuuskosken vahvana kannatuksena. Tämä oli seurausta naisten poliittisesta menestyksestä muualla Euroopassa ja koko maailmassa. Kuuskosken suosio osoittautui pian ohimeneväksi, mutta Elisabeth Rehnin nousu oli jo pitempiaikainen ilmiö. Varsinkin Rehnin menestys vuoden 1994 presidentinvaalissa avasi tietä muidenkin puolueiden näkyville naispoliitikoille. Jo vuosina 1996 ja 1997 tehtyjen mielipidemittausten perusteella ennakoitiin, että vuoden 2000 vaalista tulisi naisten välinen ottelu.
Ehdokasasetelma
Martti Ahtisaaren presidenttikauden puolivälistä saakka oli pohdittu, viitsisikö Ahtisaari asettua enää ehdolle presidentinvaaliin vuonna 2000, koska hän oli saanut osakseen kovaa, jopa ilkeää ja usein henkilökohtaisuuksiin menevää kritiikkiä. Ahtisaari viivytti omaa ilmoitustaan pitkään, mutta lopulta vapun alla 1999 hän ilmoitti, ettei hän aio olla mukana SDP:n esivaalissa. Toukokuussa 1999 järjestetyssä esivaalissa Lipposen hallituksen ulkoministeri Tarja Halonen voitti vastaehdokkaansa Pertti Paasion ja Jacob Södermanin 58 prosentin ääniosuudella.
Puolueista ensimmäisenä lähti liikkeelle Vihreä liitto, joka nimesi jo keväällä 1998 omaksi ehdokkaakseen EU-parlamentaarikko Heidi Hautalan. Keskustan esivaalissa syyskuussa 1999 puolueen puheenjohtaja Esko Aho voitti edeltäjänsä, EU-parlamentaarikko Paavo Väyrysen kahden kolmasosan ääniosuudella.
Vaikeinta oman presidenttiehdokkaan löytäminen oli Kokoomukselle. Kun eduskunnan puhemies Riitta Uosukainen oli elokuussa 1999 kieltäytynyt ehdokkuudesta, vahvimmaksi nimeksi nousi valtiovarainministeri Sauli Niinistö. Kuitenkin myös Niinistö ilmoitti syyskuussa, ettei hän lähde tavoittelemaan tasavallan presidentin paikkaa. Tämän jälkeen Kokoomuksen ehdokasta etsittiin myös puolueen ulkopuolelta, ja välillä näytti siltä, että Kokoomus jäisi kokonaan ilman omaa presidenttiehdokasta. Puolueen naiset, etunenässä kansanedustaja Pirjo-Riitta Antvuori, taivuttelivat Uosukaisen harkitsemaan ehdokkuuttaan uudelleen, ja lopulta lokakuussa 1999 Uosukainen suostui ehdolle.
Vuoden 1994 presidentinvaalin toisella kierroksella Martti Ahtisaaren vastaehdokkaana ollut RKP:n Elisabeth Rehn epäröi pitkään lähtöään uuteen yritykseen. Rehnin kausi YK:n erityistehtävissä päättyi kesällä 1999, ja asiaa loppukesän ajan mietittyään hän suostui RKP:n ehdokkaaksi syyskuun alussa. Eduskuntapuolueista Vasemmistoliitto asettui SDP:n Tarja Halosen taakse ja Kristillinen liitto antoi kannattajilleen vapaat kädet. Suurempien puolueiden varjossa Remonttiryhmä asetti ehdokkaakseen puheenjohtajansa, AKT:n entisen puheenjohtajan Risto Kuisman ja Perussuomalaiset Suomen EU-jäsenyyden vastustajana tunnetun valtiotieteen tohtori Ilkka Hakalehdon.
Verrattuna vuoden 1994 presidentinvaalin ehdokasasetelmaan kaikki ehdokkaat olivat nyt kokeneita poliitikkoja, ja lisäksi kaikki neljä naisehdokasta olivat olleet uranuurtajia eri aloilla. Elisabeth Rehn oli ollut Suomen ensimmäinen nainen puolustusministerinä (vuosina 1990–1995), Riitta Uosukainen ensimmäinen nainen eduskunnan puhemiehenä (vuodesta 1994), Tarja Halonen ensimmäinen nainen ulkoministerinä (vuodesta 1995) ja Heidi Hautala ensimmäinen nainen eduskuntapuolueen puheenjohtajana (vuosina 1987–1991).
Vaaliteemat
Presidentinvaalin kärkiehdokkaista Tarja Halonen korosti hyvinvointiyhteiskunnan säilyttämistä ja puolustamista, Esko Aho taas alueellisen eriarvoistumiskehityksen pysäyttämistä ja vastustamista. Myös perheasiat nousivat keskiöön: Ahon rinnalla esiintyi hänen puolisonsa Kirsti Aho, ja myös heidän neljä lastaan olivat esillä. Haloselta tivattiin vaalikamppailun aikana toistuvasti, aikooko hän avioitua elämänkumppaninsa Pentti Arajärven kanssa ja aikooko hän liittyä kirkkoon. Kumpaankaan kysymykseen Halonen ei antanut suoraa vastausta.
Presidentinvaalin aikaan myös Suomessa nousi kuumaksi puheenaiheeksi Itävallan eristäminen Euroopan unionin päätöksenteosta sen jälkeen, kun oikeistopopulistinen Itävallan vapauspuolue (FPÖ) oli päässyt Itävallan hallitukseen. Pääministeri Paavo Lipponen teki päätöksen Suomen liittymisestä Itävallan vastaiseen boikottirintamaan yksin, muita ministereitä, presidentti Martti Ahtisaarta ja eduskunnan ulkoasiainvaliokuntaa kuulematta; tosin Ahtisaari hyväksyi jälkikäteen Lipposen päätöksen. Johtavista presidenttiehdokkaista Esko Aho arvosteli Lipposta hätiköinnistä, Tarja Halonen puolestaan tuki Lipposta.
Tulokset
Suomen presidentinvaalin 16. tammikuuta ja 6. helmikuuta 2000 tulokset ! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;" | Ehdokas ! rowspan="2" colspan="2" style="text-align:left;" | Puolue ! colspan="2" | 1. kierros ! colspan="2" | 2. kierros ! width="75" | Ääniä ! width="30" | % ! width="75" | Ääniä ! width="30" | % Lähde: Tilastokeskus
Halosen kannatus oli suurinta Helsingin (66,3 %) ja Uudenmaan (59,3 %) vaalipiireissä. Kaikkein vahvinta hänen kannatuksensa oli etelän keskisuurissa vanhoissa teollisuuskaupungeissa. Naisten keskuudessa Halosen suosio ylitti kaikki perinteiset puoluerajat: vasemmiston ja vihreiden lisäksi hän sai tukea myös kokoomuksen ja RKP:n naisäänestäjiltä, joiden alkuperäiset ehdokkaat eivät olleet mukana vaalin toisella kierroksella. Halonen oli suosittu myös nuorison, etenkin kaupunkilaisnuorten, ja radikaalien taiteilijoiden joukossa. Näkyviä Halosen tukijoita toisella kierroksella olivat muiden muassa RKP:n peruspalveluministeri Eva Biaudet ja entiset kokoomuslaiset naisministerit Ulla Puolanne, Helena Pesola ja Sirpa Pietikäinen.
Ahon vahvimmat kannatusalueet olivat maaseudulla, erityisesti Pohjanmaan pienissä kunnissa. Suurimman ääniosuuden hän sai Vaasan (70,0 %), Ahvenanmaan (60,6 %), Oulun (58,9 %) ja Lapin vaalipiireissä (55,8 %). Aho oli myös eläkeläisäänestäjien suosikki. Toisen kierroksen vaalipäivän lähestyessä Ahon taakse ryhmittyivät kokoomuksen ja RKP:n miesäänestäjät, mikä näkyi myös politiikan johtopaikoilla. Kokoomus ja RKP olivat virallisesti ilmoittaneet pysyvänsä puolueettomina vaalin toisella kierroksella, mutta muiden muassa puolustusministeri Jan-Erik Enestam ja sisäministeri Kari Häkämies ilmoittautuivat Ahon tukijoukkoihin. Myös Kristillisen liiton johto tuki Ahoa. Julkisuuden henkilöistä Ahoa kannattivat varsinkin monet urheilijat, esimerkiksi jääkiekkoilija Teemu Selänne, hiihtäjä Mika Myllylä sekä ralliautoilijat Juha Kankkunen ja Tommi Mäkinen.
Sofia Bleckur
Sofia Bleckur (s. 3. heinäkuuta 1984 Rättvik) on ruotsalainen kilpauransa päättänyt maastohiihtäjä joka edusti IFK Mora SK:ta.
Bleckur sai alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2007. Hän sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 18:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti avausosuuden hopeaa saaneessa Ruotsin viestijoukkueessa ja oli viides sekä 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa että 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa.
Bleckurin paras saavutus maailmancupissa oli viides sija, jonka hän saavutti Davosissa 13. joulukuuta 2014 perinteisen hiihtotavan 10 kilometrin kilpailussa.
Bleckur ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa motivaatiopuutteen vuoksi elokuussa 2015 ja siirtyvänsä työskentelemään sairaanhoitajana.
Butades
Butades ( tai Boutadēs), usein virheellisesti Dibutades, oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja kuvanveistäjä, jota on pidetty ensimmäisenä reliefimuotokuvia keramiikkaan tehneenä. Hän oli kotoisin Sikyonista ja toimi Korintissa, ja hänet on sijoitettu arkaaiselle kaudelle noin vuoteen 650 eaa.
Ukrspetseksport
UKRSPECEXPORT on Ukrainan valtion aseiden vientiyritys, jolla on viisi samaa tarkoitusta täyttävää, mutta erikoistuneempaa tytäryhtiötä; Ukroboronservis, Ukrinmash, Progress, Spetstehnoeksport, Promoboroneksport.
Butades
”Kuvaamataiteen synty”
Butadeesta ja tämän tyttärestä Korasta (joissakin versioissa Kallirrhoe) kerrottiin myyttiä tai tarua, jolla antiikin aikana selitettiin piirustuksen, maalauksen tai kuvanveiston syntyä. Myytin nimeksi mainitaan usein myös muun muassa ”Piirustuksen alkuperä”. Myyttiä on kuvattu eri versioin ja tavoin eri aikoina. Antiikista se tunnetaan parhaiten Plinius vanhemman kertomana.
Ukrspetseksport
Ukrspetseksport on yksi Ukrainassa toimivista 1 500:sta erikois- ja asetekniikan parissa toimivasta yrityksestä.
Butades
”Kuvaamataiteen synty”
Myytin mukaan piirustus sai alkunsa Korintissa, jossa Butadeen tytär Kora piirsi pois matkustavan rakastettunsa kasvojen varjon ääriviivan seinälle. Valon lähteenä oli kynttilä, lamppu tai aurinko. Butades teki piirustuksesta reliefin ja poltti sen kovaksi keramiikkauunissa. Näin tytär saattoi säilyttää kuvan rakastetustaan. Reliefi oli tallessa nymfaionissa Korintissa aina siihen saakka, kunnes Mummius tuhosi kaupungin. Plinius lisää, että Butades keksi myös savitöiden värjäämisen lisäämällä punaista väriä, sekä oli ensimmäinen, joka teki temppeleihin terrakottaisia kattokoristeita.
Ukrspetseksport
Yhdysvallat epäili sen vieneen YK:n julistaman vientikiellon vastaisesti Koltshuga-tutkia Irakiin ennen Irakin sotaa.
Butades
”Kuvaamataiteen synty”
Tarinasta on useita versioita. Giorgio Vasarin mukaan piirtäjä ei ollut nainen, vaan oman siluettinsa piirtänyt mies. Vasari tulkitsi Pliniusta siten, että maalaustaiteen toi Kreikkaan Egyptistä Lyydian kuningas Gyges, joka nähtyään tulen valossa lankeavan varjonsa piirsi seinälle oman ääriviivansa hiilellä. Vasari kertoo Pliniuksen lisänneen, että hieman myöhemmin miesten tavaksi tuli sommitella teoksiaan käyttämällä pelkästään viivoja ilman värejä.
Ukrspetseksport
Joulukuussa 2009 yrityksen ilmoitettiin saaneen 2,4–2,8 miljardin US-dollarin sopimuksen aseiden toimituksista Irakin armeijalle. Venäjällä, joka myös kilpaili Irakin-kaupoista, epäiltiin Yhdysvaltain vaikuttaneen sopimuksen syntymiseen. Yhdysvallat oli varannut yli kolme miljardia Irakin poliisin ja armeijan kehittämiseen ennen joukkojensa vetämistä.
Butades
”Kuvaamataiteen synty”
Myytti tuli erityisen suosituksi 1700-luvulta alkaen Euroopassa. Useat taiteilijat ovat tehneet siitä piirustuksia ja maalauksia. Venäläinen taiteilijakaksikko Komar & Melamid maalasi 1980-luvun alussa kuvan, jossa nainen maalaa lampun valossa Josef Stalinin kasvosiluettia. Teoksen nimi on Sosialistisen realismin synty.
Ukrspetseksport
Vuoden 2010 lopusta lähtien yritys on ollut osa Ukrainan valtiollista aseteollisuuskonserni Ukroboronprommia.
Milla-Mari Pylkkänen
Milla-Mari Pylkkänen (s. 1993 Kotka ) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hänen ensimmäinen televisioroolityönsä oli vuodenvaihteessa 2013–2014 esitetyn Kansan mies -sarjan Essi Honkalan rooli. Syksyllä 2013 Pylkkänen aloitti näyttelijäntyön koulutusohjelman opinnot Teatterikorkeakoulussa, johon hän pääsi opiskelemaan neljännellä yrittämällään.
Pylkkäsellä on levytyssopimus Johanna Kustannus -levy-yhtiön kanssa. Muusikkona hän käyttää taiteilijanimeä Milla Rumi. Johanna Kustannuksen taiteellisen johtajan Riku Mattilan kuultua Pylkkäsen tekemiä kappaleita Lahden kansanopiston esityksessä pyysi hän Pylkkästä lähettämään hänelle demoja tekemistään kappaleista. Pian Mattila tarjosikin hänelle levytyssopimusta.
Milla Rumi
Pylkkänen julkaisi ensimmäisen singlenä ”Sitä mikä vaan” 23. elokuuta 2013 taiteilijanimellä Milla Rumi. Tammikuussa 2014 hän julkaisi singlen kappaleesta ”Luulaulu” sekä huhtikuussa 2014 kappaleesta ”Hei ihminen”.
Anssi Växbyn tuottaman esikoisalbumin artisti julkaisi syksyllä 2014.
Androidi
Androidi on ihmistä muistuttava robotti. Sanaa androidi käytti ensimmäisen kerran ranskalainen kirjailija Mathias Villiers de l’Isle-Adam (1838–1889) kirjassaan Huomisen Eeva. Termi on johdettu kreikan kielestä ja merkitsee suunnilleen ”miehen kaltainen”. Naispuolisesta androidista käytetään joskus termiä gynoidi, mutta yleensä androidilla tarkoitetaan molempia sukupuolia.
thumb|Ihmisen rakennetta jäljittelevä [[ASIMO|Honda ASIMO.]] Androidin tarkoituksena on matkia ihmisen ruumiinrakennetta, jotta se voi liikkua ja toimia ihmisten rakentamassa maailmassa. Japanissa on kehitetty androideja, jotka ovat tavallista ihmistä lyhyempiä, mutta pystyvät kävelemään ja joilla on kädet sekä näköaisti. Androiditekniikan kehittäminen saattaisi ratkaista työvoimapulan vaarallisissa ammateissa. Androidit saattaisivat myös pystyä työskentelemään tehokkaammin kuin ihminen.
Androidit populaarikulttuurissa
Useissa sci-fi-teoksissa on androideja. Tunnetuimpia ovat:
Managua
Managua on Nicaraguan pääkaupunki. Se sijaitsee maan länsiosassa Managuan departementissa. Vuoden 2005 väestönlaskennassa kaupungissa oli 908 892 asukasta. Vuonna 2019 siellä arvioitiin olevan noin 1 041 100 asukasta. Suurkaupunkialueineen Managua on yksi Keski-Amerikan suurimmista kaupungeista.
Maantiede ja ilmasto
Kaupunki sijaitsee laaksossa, joka ulottuu Managuajärven etelärannalta etelään Sierras de Managuan vuoristoon. Järvenranta on 50 metriä merenpinnan yläpuolella, ja kaupunki nousee siitä vuoren rinteelle yli 700 metrin korkeuteen.
Managuassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan troppinen ilmasto. Lämpötilat ovat ympäri vuoden 25 ja 30 asteen välillä. Vuoden keskimääräinen lämpötila on 27,4 astetta. Sadekausi jatkuu toukokuusta lokakuuhun. Sateisin kuukausi on lokakuu, jolloin sataa keskimäärin noin 280 millimetriä. Kuivimmat kuukaudet ovat joulu-, tammi-, helmi-, maalis- ja huhtikuu, joiden aikana sataa yhteensä keskimäärin vain noin 20 millimetriä. Vuosittainen sadanta on keskimäärin noin 1 140 millimetriä.
Managua on vehreä kaupunki: puita ja muita istutuksia on bulevardeilla, liikenneympyröissä ja puistoissa kaikkialla kaupungissa.
Historia
Managua-järven rannalta on löytynyt jälkiä esihistoriallisesta asutuksesta. Eurooppalaisten saapuessa paikalla oli kalastajakylä, johon perustettiin vuonna 1819 kaupunki nimeltä Leal Villa de Santiago de Managua.
Managuasta tehtiin valtion pääkaupunki vuonna 1855 kompromissiksi pääkaupunkiasemasta kilpailleiden Leónin ja Granadan välillä.
Vuoden 1972 maanjäristys
Managuan kaupunkia koetteli voimakas maanjäristys vuonna 1972|thumb|left|230px Managuan maanjäristys on esimerkki siitä, miten herkästi yhteiskunnan toimivuus kärsii maanjäristyksen osuessa kohdalle. Managuaa 24. joulukuuta 1972 ravistellut maanjäristys jätti yli 300 000 ihmistä kodittomaksi ja vammautti 20 000. Kaupat, teollisuusrakennukset, sairaalat, koulut ja vankila tuhoutuivat. Taloudelliset menetykset olivat miljardeja dollareita. Kauppojen ja irtaimiston ryöstely alkoi vain muutamia tunteja järistyksen jälkeen. Pahoja tappioita kärsinyt poliisi oli voimaton estämään ryöstöjä, ja 38 tuntia järistysten jälkeen alueelle jouduttiin julistamaan sotatilalaki. Palomiehet joutuivat sammuttamaan jälkilevottomuuksissa sytytettyjä tulipaloja, vaikka osa palomiehistä oli kuollut, paloasema palanut ja enin osa sammutuskalustosta ja radiopuhelimista oli tuhoutunut. Liikenne puuroutui täydelliseksi kaaokseksi, kun tuhannet kotinsa menettäneet ihmiset yrittivät paeta kaupungista.
Liikenne
Nicaraguassa ei ole toimivaa raideliikennettä. Managua sijaitsee valtateiden varrella, ja kaupungin sisäistä liikennettä palvelevat bussilinjat. Monorailia on suunniteltu.
Ilaria Debertolis
Ilaria Debertolis (s. 17. syyskuuta 1989 Feltre, Italia) on italialainen maastohiihtäjä. Hänen seuransa on GS Fiamme Oro.
Tero Karppanen
Karppanen on Salibandyliigan maalintekijätilastossa toisena Sami Nymanin jälkeen. Hän teki liigaurallaan 333 maalia. Karppanen pelasi salibandyliigassa ensimmäisen kerran kaudella 1997–1998. Hän on urallaan saavuttanut MM-hopeaa, Euroopan cupin hopeaa ja Oilersissa pelatessaan kaksi Suomen mestaruutta.
Ilaria Debertolis
Debertolis kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2011 sijoittuen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 56:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 19:nneksi Tour de Skin 2015 kokonaiskilpailussa. Tour de Skin 2013–2014 takaa-ajoetapilla Cortina d’Ampezzosta Toblachiin hän oli osuusajoissa kymmenenneksi nopein.
Debertolis sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 vapaan hiihtotavan sprintissä 32:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli vapaan hiihtotavan parisprintissä viides ja Falunissa 2015 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 21:s. Lahdessa 2017 hän oli 30 kilometrin vapaalla 16:s, vapaan sprintissä 19:s, yhdistelmäkisassa 31:s, viestissä yhdeksäs ja perinteisen parisprintissä 10:s
William Vainqueur
William-Jacques Vainqueur (s. 19. marraskuuta 1988 Neuilly-sur-Marne) on ranskalainen jalkapalloilija, joka on kotimaansa lisäksi pelannut Belgian, Venäjän, Italian ja Turkin sarjoissa. Oikeajalkainen Vainqueur on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Vainqueur on FC Nantesin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Ligue 1:ssä helmikuussa 2007 Olympique de Marseillea vastaan. Avausmaali syntyi Ligue 2:ssa lokakuussa 2009 Dijon Football Côte d’Oria vastaan. Yhteensä Vainqueur pelasi seuran paidassa 92 ottelua tehden yhden maalin. Elokuussa 2011 Vainqueur siirtyi Belgian Jupiler Pro Leaguen Standard Liègeen. Hän edusti seuraa kolmen kauden ajan pelaten 89 ottelua, joissa syntyi viisi maalia. Liègen paidassa Vainqueur debytoi myös Eurooppa-liigassa. Heinäkuussa 2014 Vainqueur siirtyi Venäjän valioliigan FK Dynamo Moskovaan. Moskovassa Vainqueur pelasi yhden kauden, jonka aikana hän teki 28 ottelussa kaksi maalia.
Elokuussa 2015 Vainqueur siirtyi Italian Serie A:han AS Roman riveihin. Hän debytoi Serie A:ssa syyskuussa 2015 Carpi FC:tä vastaan. Muutamaa päivää myöhemmin Vainqueur teki Mestarien liiga -debyyttinsä BATE Borisovia vastaan.
Maajoukkueura
Vainqueur on pelannut Ranskan alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kummassakin yhden ottelun. Hän voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla Ranskan sijaan myös Haitia, josta hänen vanhempansa ovat kotoisin.
Broilertalo
Broilertalon varsinainen toiminta alkoi vuonna 1983, jolloin sille valmistui Säkylään tuotantolaitos.
Siipikarjanlihan käyttö Suomessa kasvoi voimakkaasti, ja se rohkaisi yhtiön omistajia merkittävään yrityskauppaan maaliskuussa 1993. Broilertalo Oy osti Cultor-konserniin kuuluneen Kariniemi Oy:n siipikarjaliiketoiminnan. Yrityskaupan seurauksena Broilertalon tuotantovolyymi kaksinkertaistui, ja yhtiön markkinaosuus nousi noin 50 %:iin.
Broilerien teurastukset ja paloittelu keskitettiin Euraan, samoin yhtiön pääpaikka. Teurastamolta vapautuneisiin tiloihin Säkylässä asettui HK Ruokatalon (nyk. HKScan Finland) valmisruokatehdas. Vuodesta 2007 tilat ovat uudistettuna olleet Länsi-Kalkkuna Oy:n kalkkunateurastamona.
Pyhäjärvi-seudun kunnille Broilertalo oli merkittävä yhteistyökumppani ja työllistäjä. Sen palveluksessa oli 223 henkeä (v. 1992) ja 759 henkeä (v. 2003).
HK Ruokatalo Oy:n tytäryhtiönä Broilertalo vastasi konsernin kotimaan siipikarjaliiketoiminnasta. Maaliskuussa 2005 Broilertalo fuusioitiin HK Ruokataloon ja sen tuotantolaitoksista tuli HK Ruokatalon tuotantolaitoksia.
Brandy
thumb|250px|Brandyn tislauslaitteisto Brandy (hollannin kielen sanasta brandewijn, "poltettu viini") on yleisnimitys kypsytetystä viinitisleestä tehdyille väkeville alkoholijuomille (alkoholia tavallisesti 36–60 tilavuusprosenttia). Viinin lisäksi brandyä voidaan valmistaa pomacesta eli viinirypäleiden puristusjätteestä tai käyneestä hedelmämehusta.
Brandyn alalajeja
Brandy-tyyppejä ovat muun muassa:
Scott Soames
Scott Soames (s. 1946) on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii filosofian professorina Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän on erikoistunut kielifilosofiaan ja analyyttisen filosofian historiaan.
Soames opiskeli kielitiedettä ja filosofiaa Stanfordin yliopistossa ja Massachusetts Institute of Technologyssä (MIT). Hän väitteli tohtoriksi MIT:stä vuonna 1976. Soames on aiemmin opettanut Yalen (1976-1980) ja Princetonin yliopistossa (1980-2004). Hän siirtyi Etelä-Kalifornian yliopistoon vuonna 2004.
Nanako Matsushima
pienoiskuva|Nanako Matsushima [[Cannesin elokuvajuhlat|Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2013.]] Nanako Matsushima ( Matsushima Nanako, s. 13. lokakuuta 1973 Jokohama, Japani) on japanilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvasta Ringu sekä draamasarjoista Great Teacher Onizuka, Konna koi no hanashi ja Kaseifu no Mita. Helmikuussa 2001 hän meni naimisiin Great Teacher Onizukassa näytelleen Takashi Sorimachin kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.
Tomáš Kopecký
200px|thumb|Kopecký Red Wingsin paidassa. Tomáš Kopecký (s.	5. helmikuuta 1982 Ilava, Tšekkoslovakia) on uransa päättänyt slovakialainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä, mutta hän pystyy pelaamaan myös keskushyökkääjänä. Hän edusti viimeisenä NHL-seuranaan Florida Panthersia. Kopecký pelasi vuodesta 2006 lähtien NHL:ssä yhteensä yli 500 runkosarjaottelua. Hän on voittanut Stanley Cupin vuosina 2008 ja 2010.
Uran alku Slovakiassa
Kopecký on HK Dukla Trenčínin kasvatti. Hän pelasi seuran alle 18- ja 20-vuotiaissa junioreissa viidellä kaudella. Kaudella 1999–2000 hän pelasi Slovakian Extraliigassa 52 ottelua tehopistein 3+4=7. Kopecký herätti kiinnostusta rapakon takana ja Detroit Red Wings varasi hänet toisella kierroksella 38. pelaajana vuoden 2000 NHL:n varaustilaisuudessa. Kaudeksi 2000–2001 Kopecký siirtyi WHL-juniorisarjan Lethbridge Hurricanesiin. Hän pelasi Lethbridgessä myös seuraavan kauden ja pelasi kauden aikana myös AHL-otteluita Cincinnati Mighty Ducksissa.
Detroit Red Wings (2002–2009)
Kopecký siirtyi kaudeksi 2002–2003 Detroit Red Wingsin organisaatioon, mutta pelasi koko kauden AHL:ssä Grand Rapids Griffinsissä. Hän teki kaudella tehopisteet 17+21=38. Kahdella seuraavalla kaudella Kopecký kärsi loukkaantumisista ja pelasi kummallakin 48 ottelua. Kaudella 2005–2006 hän teki Grand Rapidsissä 77 ottelussa tehopisteet 32+40=72 ja pelasi NHL:ssä ensimmäisen ottelunsa 28. helmikuuta 2006 San Jose Sharksia vastaan.
Kauden 2006–2007 Kopecký aloitti NHL:ssä, mutta hän mursi solisluunsa joulukuussa 2006 pelatussa ottelussa Chicago Blackhawksia vastaan. Hän pelasi kaudella vain 26 runkosarjaottelua ja pudotuspeleissä neljä ottelua. Kopecký teki kaudella Detroitin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen. Loukkaantumiset jatkuivat myös kaudella 2007–2008, jolloin Kopecký loukkaantui huhtikuussa 2008 Columbus Blue Jacketsia vastaan runkosarjan lopulla. Hän pelasi runkosarjassa 77 ottelua lähinnä nelosketjussa tehopistein 5+7=12. Kopecký ei pelannut pudotuspeleissä, joiden päätteeksi Detroit voitti Stanley Cupin. Hänet luetaan Stanley Cup -voittajaksi, sillä hän pelasi riittävästi runkosarjassa (vähintään 41 ottelua).
Kopecký pelasi Detroitissa vielä kauden 2008–2009, jolloin hän teki 79 ottelussa tehopisteet 6+13=19 ja eteni jälleen Stanley Cup -finaaleihin, jotka Detroit kuitenkin hävisi Pittsburgh Penguinsille otteluvoitoin 3–4.
Chicago Blackhawks (2009–2011)
Heinäkuussa 2009 Kopecký siirtyi vapaana agenttina maanmiehensä Marián Hossan kanssa kaksivuotisella pelaajasopimuksella Chicago Blackhawksiin. Kopeckýn sopimuksen arvo oli 1,25 miljoonaa dollaria kaudessa. Hän teki kaudella 74 ottelussa tehopisteet 10+11=21. Kopecký ei ollut Blackhawksin kokoonpanossa pudotuspelien alussa, mutta pääsi mukaan kolmos- ja neloskenttään ottelusarjassa Vancouver Canucksia vastaan. Chicago eteni Stanley Cup -finaaleihin, joissa Kopeckýn edustama joukkue pelasi kolmatta kertaa peräkkäin. Kopecký teki voittomaalin ensimmäisessä loppuottelussa Philadelphia Flyersia vastaan korvatessaan loukkaantuneen Andrew Laddin. Vaikka Ladd palasi kokoonpanoon, joukkueen päävalmentaja Joel Quenneville piti Kopeckýn mukana kaikissa loppuottelusarjan otteluissa. Chicago voitti Stanley Cupin ja Kopecký teki pudotuspeleissä kuusi tehopistettä 17 ottelussa.
Kaudella 2010–2011 Kopeckýn vastuu hyökkäyspäässä kasvoi ja hän teki 81 runkosarjaottelussa uransa ennätyspisteet 15+27=42. Hän loukkaantui pudotuspelien ensimmäisen kierroksen avausottelussa Vancouver Canucksia vastaan, eikä enää pelannut loppukaudella.
Florida Panthers (2011–)
Kopeckýn sopimus Chicagon kanssa oli päättymässä heinäkuun 2011 alussa. Chicago myi Kopeckýn pelaajaoikeudet 27. kesäkuuta 2011 Florida Panthersiin, josta se sai vaihdossa seitsemännen kierroksen varausvuoron. Kaksi vuorokautta myöhemmin Kopecký teki Floridan kanssa nelivuotisen pelaajasopimuksen, joka oli arvoltaan noin 12 miljoonaa dollaria.
Maajoukkueura
Kopecký edusti Slovakiaa kerran alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja kolmesti peräkkäin nuorten MM-kisoissa vuosina 2000, 2001 ja 2002. Hän oli mukana Vancouverin talviolympialaisissa vuonna 2010, kun Slovakia sijoittui turnauksessa neljänneksi. Kopeckýn ensimmäiset aikuisten MM-kisat olivat vuonna 2012 ja Slovakia saavutti niistä kisoista hopeaa.
Yksityiselämä
Kopecký on naimisissa Marian kanssa ja parilla on kaksi lasta; Jakub (syntynyt helmikuussa 2004) ja Tobias (syntynyt helmikuussa 2009).
Dead Space: Extraction
Peli on julkaistu Wiille ja PlayStation 3:lle.
Pelin tapahtumat sijoittuvat samaan aikaan kuin Dead Space: Downfall ja ennen Dead Spacen alkua.
Vastaanotto
Peli on saanut arvosanan 8,5/10 IGN:n arvostelussa.
Shaqir Rexhepi
Rexhepi on FK Shkëndijan kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessan Pohjois-Makedonian pääsarjassa kaudella 2006–2007. Seuraavaksi kaudeksi Rexhepi siirtyi toiseen pääsarjaseuraan FK Renovaan, jota hän edusti puolitoista vuotta. Sen jälkeen hänen peliuransa vei seuraavina viitenä kautena Bosniaan, Kosovoon, Turkkiin, Saudi-Arabiaan, Slovakiaan ja Romaniaan.
Rexhepi siirtyi Veikkausliigan FC Honkaan keväällä 2014. Hongan valmentaja Shefki Kuqi ei pitänyt Rexhepiä kuitenkaan vakiokokoonpanossa, jonka vuoksi tilanteesta riitautuneena Rexhepin sopimus purettiin neljän pelatun ottelun jälkeen. Rexhepi sai kuitenkin keväällä 2015 sopimuksen Kuqin valmentaman, Ykkösessä pelanneen PK-35 Vantaan kanssa.
Rexhepi on edustanut Pohjois-Makedonian alle 19-vuotiaiden ja 21-vuotiaiden maajoukkueita yhteensä 27 ottelussa.
Andreas Johnson (jääkiekkoilija)
Carl Andreas Johnson (s. 21. marraskuuta 1994 Gävle, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Pittsburgh Penguinsin organisaatiossa. Johnson on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Johnsonin kasvattajaseura on HK Kings. Hän siirtyi juniorina sittemmin Frölunda HC:hen. Johnson oli kaudella 2009–2010 joukkueen U16-nuorten paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 11+6=17. Hän voitti kauden päätteeksi ikäluokkansa Ruotsin-mestaruuden. Kaudella 2010–2011 Johnson oli J18 Allsvenskanissa ja pudotuspeleissä Frölundan J18-nuorten paras pistemies ja maalintekijä. Hän voitti kauden päätteeksi sekä J20- että J18-nuorten mestaruuden. Johnson voitti J20-nuorissa myös Junior European Trophyn mestaruuden. Kausi 2011–2012 päättyi J18 Allsvenskanin pronssiin.
Kaudella 2012–2013 Johnson sijoittui tehoilla 23+31=54 koko J20 SuperElitin pistepörssissä toiseksi edellään vain Rögle BK:n Oskar Norlöv. Hän debytoi kauden aikana myös Frölundan miesten joukkueessa, jossa Johnson pelasi Elitserienissä seitsemän runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi Frölundassa myös yhden European Trophy -ottelun. Huhtikuussa 2013 Johnson teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Toronto Maple Leafs varasi Johnsonin seitsemännellä kierroksella 202. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kausi 2013–2014 oli hänen varsinainen tulokaskautensa SHL:ssä, jossa Johnson teki 44 runkosarjaottelussa tehot 15+9=24 sekä seitsemässä playoff-ottelussa yhden maalin. Hän oli runkosarjassa Frölundan kolmanneksi paras maalintekijä ja ET:ssä joukkueen paras maalintekijä viidellä osumallaan. Johnson valittiin kauden päätteeksi SHL:n vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2014–2015 hän oli tehoilla 22+13=25 Frölundan paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Johnson sijoittui SHL:n maalipörssissä viidenneksi. Mestarien liigassa hän oli tehoilla 11+14=25 koko sarjan paras maalintekijä ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Mathis Olimb. Johnson voitti myös turnauksen tehotilaston lukemalla +12. Hän voitti CHL-hopeaa.
Kesäkuussa 2015 Johnson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa, mutta hän pelasi kauden 2015–2016 kuitenkin vielä lainalla Frölundassa. Johnson oli tehoilla 19+25=44 joukkueen paras maalintekijä Joel Lundqvistin kanssa ja toiseksi paras pistemies Ryan Laschin jälkeen. Hän jakoi SHL:n pistepörssin viidennen sijan Växjö Lakersin Richard Gyngen ja Linköpings HC:n Andrew Gordonin kanssa. Johnson voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Hän voitti kauden aikana myös CHL:n mestaruuden. SHL-kauden jälkeen, huhtikuussa 2016 Johnson siirtyi loppukevääksi AHL-joukkue Toronto Marliesin vahvuuteen. Hän pelasi siellä kaksi playoff-ottelua.
Lokakuussa 2020 Maple Leafs kauppasi Johnssonin New Jersey Devilsiin vaihdossa Joey Andersoniin.
Heinäkuussa 2023 Johnson teki vapaana agenttina Pittsburgh Penguinsin kanssa yksivuotisen ja 800 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Johnson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa. Ruotsin A-maajoukkueessa Johnson on pelannut viisi ottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin 18. joulukuuta 2014 Prahassa pelatussa avausottelussa Tšekkiä vastaan, jolloin Johnson teki myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa.
Muuta
Johnsonin isoveli Jonathan pelaa HockeyAllsvenskan-joukkue Tingsryds AIF:ssä ja hän on aiemmin esiintynyt myös Frölundan Elitserien/SHL-joukkueessa. Veljesten isä on Frölundan entinen kapteeni Jonas Johnson.
Club Necaxa
Club Necaxa on meksikolainen jalkapalloseura Aguascalientesin kaupungista. Seura on perustettu 1923. Necaxa on voittanut Meksikon mestaruuden kolmesti (1998, 1996 ja 1995) sekä cupin kolmesti (1960, 1966 ja 1995).
Steve Smith (jääkiekkoilija, s. 30.4.1963)
James Stephen "Steve" Smith (s. 30. huhtikuuta 1963 Glasgow, Skotlanti) on kanadalais-skotlantilainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi NHL-liigassa 804 ottelua Chicago Blackhawksissa, Edmonton Oilersissa ja Calgary Flamesissa. Edmontonissa pelatessaan hän voitti kolmesti Stanley Cupin.
Ura
Smith aloitti jääkiekon kanadalaisessa nuorten OHL-liigassa London Knightsin joukkueessa vuonna 1980. Edmonton Oilers varasi hänet heti ensimmäisen kauden jälkeen vuoden 1981 NHL:n varaustilaisuudessa, mutta Smith jatkoi pelaamista OHL:ssä vielä kaksi seuraavaa kautta.
Smith kävi hakemassa vielä kahtena kautena kokemusta AHL-liigan Moncton Alpinesista ennen liittymistään Edmontonin kokoonpanoon kauden lopussa. Hänen varsinainen tulokaskautensa NHL:ssä oli kausi. Kausi päättyi katastrofiin pudotuspeleissä 30. huhtikuuta 1986, jolloin Edmonton hävisi seitsemännen ottelun ja samalla koko sarjan Calgary Flamesille Smithin tehdessä ratkaisevan oman maalin Grant Fuhrin taakse.
Seuraavana neljänä vuonna Smith voitti Edmontonin kanssa kolme Stanley Cupia ja kehittyi samalla vahvaksi hyökkääväksi puolustajaksi. Kausi jäi hänen viimeisekseen Edmontonissa, sillä hänet myytiin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Dave Mansoniin ja varausvuoroon.
Smith vahvisti Chicagoa selvästi, ja joukkue selvisi heti Smithin ensimmäisellä kaudella Stanley Cup -finaaleihin saakka. Tätä parempaan joukkue ei kuitenkaan pystynyt, vaikkakin pääsi pudotuspeleihin joka vuosi. Pisteiden puolesta Smithin uran paras kausi oli Chicagossa, jolloin hän teki kymmenen maalia ja 47 syöttöä. Seuraavilla kausilla häntä alkoivat vaivata useat loukkaantumiset, eikä hän pystynyt pelaamaan yhtään täyttä kautta. Loukkaantumisien takia Smith ilmoitti kauden jälkeen lopettavansa uransa.
Vuoden tauon jälkeen Smith teki paluun jääkiekon pariin. Hän solmi sopimuksen Calgary Flamesin kanssa ja kausi näytti lupaavalta, kunnes se päättyi jälleen loukkaantumiseen. Seuraavana kahtena kautena hän sai pelattua vain 33 ottelua muun muassa niskavamman takia ja joulukuussa 2000 Smith lopetti uransa lopullisesti.
Smithin poika Barron Smith varattiin NHL:ään vuonna 2009.
Heikki Lampi
Heikki Lampi (30. elokuuta 1957 Lahti – 29. elokuuta 2006 Lahti) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Lampi edusti urallaan Lahden Reipasta 1975–1980 ja 1982–1984 sekä Kotkan Työväen Palloilijoita 1981. Aktiiviuran jälkeen hän pelasi vielä III divisioonassa Lahden Palloseurassa ja FC Reippaassa. Lampi voitti Reippaassa Suomen Cupin kolmesti 1975, 1976 ja 1978. Kaikkiaan Lampi pelasi yhdeksän kauden aikana 151 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 45 maalia.
Lampi pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1979.
Guild Wars
Guild Wars (lyhyesti GW) ArenaNetin kehittämä ja NCsoftin julkaisema MMORPG. Peli on julkaistu Windowsille vuonna.
Peli on kertamaksullinen julkaisu jossa ei ole kuukausimaksuja. Peliin on tarkoitus julkaista kuuden/yhdeksän kuukauden välein uusia itsenäisiä "lisäosia", jotka maksavat noin tavallisen pelin hinnan ja toimivat ilman alkuperäistä peliä. Pelin kehittäjän ArenaNetin ilmoituksen mukaan peliä on myyty tähän mennessä (huhtikuu 2008) eri puolilla maailmaa yhteensä jo yli 5 miljoonaa kappaletta. Pelille ilmestyi 28. huhtikuuta 2006 Guild Wars: Factions -niminen kampanja ja sitä seurasi Guild Wars: Nightfall lokakuussa 2006. Lisäksi 31. elokuuta 2007 ilmestyi, Guild Wars: Eye of the North, joka jatkaa alkuperäisten kampanjoiden tarinaa. Kampanjat eivät vaadi alkuperäistä peliä toimiakseen, toisin kuin Eye of the North joka on varsinainen lisäosa ja vaatii pelaajalta vähintään yhden aiemman osan omistamista.
Pelaaminen
Guild Wars poikkeaa useista MMORPG-lajityypin peleistä muun muassa siinä, että pelissä ei ole kaikille pelaajille yhteistä ja pysyvää pelimaailmaa. Muita pelaajia voi kohdata ainoastaan kaupungeissa ja kylissä ns. Outposteissa sekä PvP-pelialueilla. Kaupungista lähtiessään jokainen pelaaja muodostaa oman kopionsa pelimaailmasta, eikä näe kaupungin ulkopuolella muita kuin itsensä sekä mahdolliset ryhmäkaverit. Samalla myös matkustamisen helpotukseksi on luotu ns. Maptravel- (Kartassamatkustus)järjestelmä, jolloin pelaaja voi lähteä mistä tahansa käymästään Outpost- tai Town paikasta toiseen, oli hän missä tahansa.
Pelaaja voi kuitenkin halutessaan keskittyä PvE-pelimuotoon, eikä osa pelaajista koskaan osallistu PvP-otteluihin.
Pelihahmojen maksimitaso on 20, mikä on mahdollista saavuttaa melko nopeasti. Maksimitaso on asetettu kohtalaisen alhaiseksi lähinnä siksi, että PvP-ottelut pysyisivät riittävän tasaisina. PvP-otteluissa vastakkain ovat käytännössä melko tasavahvat hahmot, jolloin voiton ratkaisevat kuhunkin tilanteeseen sopiva taktiikka, hyvä pelisilmä ja hyvin valitut taitoyhdistelmät.
Kuollessaan pelihahmo ei menetä tavaroitaan eikä kokemuspisteitään (kuten monissa muissa tämän tyylisissä peleissä), vaan saa Death Penaltya, joka heikentää hahmoa. Jos hahmo kuolee kerran, Death Penaltya tulee 15 %, seuraavan kerran 30 %, sitten 45 % ja maksimissaan 60 %. Death Penalty katoaa, kun hahmo menee kaupunkiin. On myös lukuisia muita tapoja poistaa sitä (esim. erilaisilla erityistavaroilla tai kokemuspisteitä hankkimalla). PvP:ssä 60 % DP tarkoittaa, että pelaaja on ulkona pelistä. Jos pelihahmo kuolee, voi jokin tiimin pelaaja herättää tämän henkiin tietyillä taidoilla (skilleillä), joista ehkä käytetyin on Resurrection Signet. Death Penaltyn vastakohta on Morale Boost (maksimissaan 10 %). Death penalty ja Morale Boost vähentävät (Death Penalty) tai lisäävät (Morale boost) pelaajan maksimi energiaa ja hitpointteja määränsä verran prosentteina.
Pelissä voi myös hankkia useita arvonimiä (Title), joiden avulla voi erottua muista pelaajista. Eri arvonimiä saa mm. arkkujen avaamisesta, harvinaisten tavaroiden tunnistamisesta, pelimaailman tutkimisesta, alkoholijuomia nauttimalla, PvP-otteluita voittamalla sekä monin muin tavoin. Titlet jaetaan tili- ja hahmokohtaisiin.
Pelissä voi myös käyttää erilaisia "emoteja" (eräänlaisia eleitä), joilla saa pelihahmon mm. tanssimaan (kirjoittamalla /dance), säikäyttämään (/boo) tai pelaamaan kivi-paperi-sakset peliä (/rock, /paper, /scissors). Ainoa PvP titlen kasvuun liitetty emote on /rank tai /fame, jonka pelaaja saa kun hän saavuttaa kolmannen tason Heroes' Ascent titlessä (Hero title). Pelaaja saa uuden emoten kolmen tason välein: ensin poro tasolla kolme, sitten susi tasolla kuusi, tiikerin saa tasolla yhdeksän, feeniksin tasolla 12 ja tasolla 15 lohikäärme.
Killat
Killat ovat useamman pelaajan muodostamia yhteenliittymiä. Kiltaan kuuluminen ei ole pakollista, ja pelissä voi edetä kuulumatta kiltaan. Kiltaan liittyminen voi kuitenkin helpottaa pelaamista ja vahvistaa pelikokemusta (pelaaja voi osallistua kiltataisteluihin, saada oman kiltakohtaisen viitan sekä kiltahallin).
Tapahtumat
Guild Warsin maailmassa järjestetään erilaisia tapahtumia (event) ympäri vuoden. Tapahtumissa pelaajat voivat saada erilaisia tavaroita, joita on tarjolla vain tapahtuman aikana. Suurimpien tapahtumien ajaksi pelin suurimmat kaupungit koristellaan tapahtuman teeman mukaisesti ja myös uusia tehtäviä on tarjolla. Yleensä jokaisen suurtapahtuman päättää loppuhuipennus, ja pelaajat saavat lahjaksi naamion tai hatun esim. tonttulakin tai lohikäärmenaamion. Pelaajat järjestävät myös omia tapahtumiaan, joista osa on saavuttanut suuren suosion.
Guild Wars:Prophecies - tarina
Tarina alkaa, kun puhutaan Ascalonin viimeisestä päivästä. Ihmiset ovat jo kauan taistelleet Charreja vastaan, joiden tarkoituksena on tuhota Ascalon lopullisesti. Maisemat ovat kuin suoraan satukirjasta, kaunista ja rauhallista. Aloitusmaailma (pre-Searing) on vain pieni osa koko pelimaailmaa, ja Pre-Searingia käytetään lähinnä pelaajan opetuskurssina. Pelaaja oppii perusasiat Guild Warsista. Pelaaja tutustuu Guild Warsin päähenkilöihin, soturi Devonaan, munkki Mhenloon, elementalisti Cynniin, metsästäjä (Ranger) Aidaniin, nekromantikko Eveen ja prinssi Rurikiin. Pre-Searingin viimeisessä vaiheessa Charrit viimein saavat taioillaan tuhottua Ascalonin Suuren Muurin, ja raunioittavat lähes koko Ascalonin (tätä kutsutaan ”the Searingiksi”). Tässä vaiheessa pelaaja siirtyy ”post-Searing” -maailmaan, joka on monta kertaa suurempi kuin ”pre-Searing”. Pre-Searingiin ei enää millään keinolla päästä, ellei aloita uutta hahmoa.
Ascalon on raunioina. Ihmisten taistelu Charreja vastaan on muuttunut epätoivoiseksi Suuren Muurin tuhouduttua. Pelaaja taistelee pääasiassa prinssi Rurikin kanssa Charreja vastaan. Kun tilanne näyttää täysin toivottomalta, Rurik yrittää puhua isälleen, kuningas Adelbernille järkeä. Adelbern haukkuu hänet, ja kieltäytyy jättämästä kotimaataan. Kuningas ei enää tahdo tuntea poikaansa, ja kaiken lisäksi karkottaa Rurikin Ascalonista. Rurik päättää lähteä Krytaan, toveriensa luo, paremman elämän toivossa. Hän saa suostuteltua pelaajan, edellä luetellut sankarit ja lisäksi osan Ascalonin asukkaita mukaansa. Matkalla Rurik kuolee Stone Summit (suom. Kivihuippu) nimisen kääpiöklaanin päällikön kirveestä. Stone Summit on kauan taistellut ihmisten ystäviä, Deldrimorin kääpiöitä, vastaan. Deldrimorin klaanin avustuksella pelaaja ja muut Ascalonin asukkaat pääsevätkin vuorien yli Krytaan.
Pelaaja saapuu viimein Krytaan, aikomuksena asuttautua aloilleen, mutta heidät otetaankin mukaan sotaan, jossa vastakkain ovat Krytan White Mantle (maan hallitsijakansa) ja epäkuolleet. Pelaaja auttaa White Mantlea, ja heistä tulee pidettyä väkeä. He pääsevät mukaan Valitsemisseremoniaan (Choosing ceremony), jossa valitaan vain tietyt Krytan asukkaat kunnialliseen tehtävään. Seremonian aikana pelaaja saa tietää, että White Mantle todellisuudessa tappaa Valitut, käyttäen Valittujen sieluja maagiseen laitteeseen, joka on kauan pidetty salassa. Kukaan muu, kuin White Mantlen soturit ja päämiehet, eivät tienneet mitä Valituille tehtiin. Kerrottiin vain että Valituksi pääseminen on kunnia, ja siksi ihmiset halusivatkin Valituiksi. Pelaaja tovereineen päättää lopettaa White Mantlen verityön. Tarinassa tulee myös esiin epäkuolleiden johtaja Lich Lord. Eläessään Lich Lord oli ollut taivaallisen kuningaskunnan Orrin visiiri Khilbron. Pelaajan tietämättä, Khilbron on uudelleen käynnistämässä muinaisen ennustuksen, Tulenetsijän ennustuksen (mistä kampanja saakin nimensä), jossa ennustuksen aloittanut saa valtaansa demonisen rodun, titaanit, joiden avulla aloittaja saisi koko maailman valtaansa. Lich Lordin ainoa este ovat Mursaatit, jotka ovat sulkeneet portit titaanien ja Tyrian välillä. Portti sijaitsee Tulikehän saarella olevassa tulivuoressa. Sekä pelaaja että Khilbron vastustavat White Mantlea ja sen johtajia, ja siksi Khilbron päättää näyttäytyä pelaajalle ja hänen tovereilleen ihmishahmona, ja saa heidät auttamaan häntä taistelussa White Mantlea ja Mursaateja vastaan.
Khilbron päättää viedä pelaajat Kristalliaavikolle (Crystal Desert), jossa pelaaja auttaisi häntä Nousemisessa (Ascension). Nousemisen jälkeen, pelaaja pääsee lohikäärme Glintin puheille. Glint auttaa pelaajaa sodassa Mantlea ja Mursaateja vastaan, viimein vieden heidät Tulikehän saareen (Ring of Fire Islands). Edelleen Khilbronin huijaamana, pelaaja auttaa häntä avaamaan titaanien portit Tyriaan. Lopulta Khilbron paljastuu Lich Lordiksi, ottaa titaanit hallintaansa ja usuttaa ne kohti Tyrian pääkaupunkeja. Lopussa pelaajan tehtävänä on tappaa Lich Lord, ennen kuin titaanit pääsevät pääkaupunkeihin.
Guild Wars:Factions - tarina
Factionsissa aloittavalla seikkailu alkaa Shing Jea saarella, joka Propheciesin ”pre-Searingin” tapaan on pelaajan opetuspaikka. Opetuksen aikana pelaaja tutustuu yhteen Factionsin päähenkilöön Mestari Togoon. Käy ilmi että Mestari Togo on Canthan keisarin velipuoli ja Shing Jea Monasteryn päällikkö, jossa Factions -pelissä aloittavat saavat alustavan opetuksen. Pian tiedetään se että Togo on ennen ollut pappi Mhenlon oppi-isä.
Pelaaja saa tietää että rutto leviää Canthan mailla. Kun pelaajat yrittävät löytää ruton syntyperän, he löytävät muinaisen pahuuden merkin, joka liittyy yhteen Canthan synkimpiin henkilöihin; Shiro Tagachiin.
200 vuotta ennen seikkailun alkua, keisarillinen henkivartija Shiro Tagachi tappoi keisarin, jota oli vannonut suojelevansa. Tämän verisen teon vuoksi hänet tapettiin. Shiron kuolema päästi valloilleen tuhoisan Jadetuulen, mikä muutti veden jadeksi ja Kaikuvan Metsän (Echovald Forest) kiveksi.
Mantereella pelaaja liittyy muiden pelaajien joukkoon, ja he liittoutuvat keskenään ajaakseen Shiron hirviöjoukon pois Vizunahin torilta. Taistelun lopussa he saavat lisätietoa Shiro Tagachista. Kun hänet tapettiin veritekonsa takia, hänestä tuli Grenthin, kuoleman jumalan, lähettiläs. Hänen työnään oli paimentaa uudet kuolleet manalaan. Hän ei ollut tyytyväinen kohtaloonsa, ja hän toivoi tulevansa uudelleen kuolevaiseksi, ja hän toivoikin että tappamalla keisarin hän suorittaisi rituaalin jolla hän pääsisi eloon. Lähettilään voimilla hän levitti ruttoa ja käytti ihmisten ruumiita armeijansa luomiseen. Muut lähettiläät eivät olleet tyytyväisiä Shiron toimintaan, vaan he liittoutuivat ihmisten kanssa Shiroa vastaan.
Ensimmäinen askel lähettiläiden suunnitelmassa oli, että pelaajasta tulee lähemmäs tähtiä (Weh no Su, closer to the stars), jolloin pelaajalla olisi mahdollisuus vahingoittaa Shiroa. Sitten pelaajat tapaavat salamurhaaja Vizun, joka oli ollut tärkeässä roolissa Shiron pysäyttämisessä 200 vuotta sitten. Vizulta he oppivat lisää kahdesta henkilöstä, jotka olivat Shiron pysäyttämisessä osallisina. Samalla he oppivat salamurhaajalta tietoa kahdesta esineestä; uurnasta, joka sisälsi Kurzickin pyhän suojelija Viktorin tomua, ja keihäästä, joka kuului Luxonien legendaariselle sankarille, Archemorukselle. Pelaaja saa nämä esineet, ja sitten hyökkää tovereineen Shiroa vastaan Sunjiangin alueella (Sunjiang District), paikassa, mikä on Shiron voimien keskipiste. Pelaaja taistelee tuhoten Shiron rakennukset ja sulkien henkien ulospääsytiet, jotka Shiro oli avannut. Shiro itse kuitenkin pakenee. Uskoen Grenthin lähettiläiden kehotusta, pelaaja joutuu valitsemaan puolen: Hän joko menee vakuuttamaan Kurzickit Mhenlon kanssa Shiron paluusta, joka on tärkeämpää kuin heidän loputon sota Luxoneita vastaan, tai sitten lähtee Mestari Togon kanssa Luxoneiden luokse ja saada heidät lopettamaan sota Kurzickeja vastaan, ja yhdessä pysäyttää Shiro Tagachi. Kun pelaaja viimein päättää puolen, viimein Luxonin ja Kurzickin joukot tapaavat, aluksi vihollisina, mutta tekevät sovinnon taistelun ajaksi, ja yhdessä lähtevät pyytämään neuvoa ikivanhalta lohikäärmeeltä, Kuunavangilta. Pelaaja tovereineen kuitenkin huomaa, että Shiro on turmellut Kuunavangin mielen. He tuhoavat Kuunavangin ylle langettaman Shiron turmeluksen, ja Kuunavang avustaa pelaajaa antamalla hänelle voimakkaita taitoja.
Samaan aikaan Shiro on valloittanut palatsin, ja on kidnapannut Canthan keisarin. Pelaajat ryntäävät pelastamaan keisaria taistellen Shiron pelottomia Shiro’keneja vastaan. Päästessään Shiron luokse, hän on juuri tappamaisillaan keisarin, mutta Mestari Togo heittäytyy väliin, pelastaen keisarin. Shiro päättää tehdä rituaalinsa kuolleen Togon sielulla, koska hän tarvitsee keisarillista verta, mutta ei välttämättä juuri keisarin (Togohan oli keisarin velipuoli). Togon kuolema on paha isku, mutta tekee Mhenlolle taistelusta erityisen henkilökohtaisen, sillä Shiro tappoi hänen rakkaan oppi-isänsä. Viimeinen taistelu jälleen kuolevaiseksi tullutta Shiroa vastaan. Shiro kuolee jo toisen kerran. Hänen ruumiinsa muutetaan jadeksi, ja Grenthin lähettiläät ottavat hänen sielunsa.
Guild Wars:Nightfall - tarina
Nightfall-kampanjassa aloittava pelaaja on Istanin saaressa oleva Aurinkokeihään ritarikunnan (Order of Sunspears) alokas. Pelaaja nousee nopeasti sotilasarvoissa, ja hänestä pian tulee pidetty Aurinkokeihään ritarikunnassa. Hän tutustuu pelin alussa keihäsmarsalkka Kormiriin ja nuoreen, uskolliseen soturi Kossiin.
Todellinen seikkailu alkaa, kun omituiset kaivajien kuolemat, tieto Iltahämärän (Nightfall) tulosta, ja unohdetun jumalan, Abaddonin paluu, aiheuttaa huolia Aurinkokeihään ritarikunnalle. Näyttää siltä, että jatkuvasti salaperäisillä asioilla vierailevat kournalaiset, ovat näiden tapahtumien takana. Kun Kournan, kenraali Kahyet aikoo liittoutua Istania ahdistelevien merirosvojen (corsairs) kanssa, Aurinkokeihäät puuttuvat peliin. Kahyet tapetaan, pilaten Kournan ja Istanin välisen suhteen ja ajaen nämä maat sodan partaalle.
Kormir lähti hakemaan apua Tyriasta ja Canthasta. Samalla kun vanhempaa neuvostoa kuunnellaan, Kormir palaa matkaltaan kertoen että samanlaisia tapauksia on tapahtunut muuallakin kuin Elonassa. Tyriassa ja Canthassa oltiin havaittu useita kaaoksen repeämiä (chaos rift).