cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itsesyttymislämpötila
Esimerkkejä itsesyttymislämpötiloista
Självantändning
Ktooninen planeetta
thumb|250px|Taiteilijan näkemys [[CoRoT-7b-planeetasta, jonka arvellaan voivan olla ktooninen planeetta.]] Ktooninen planeetta on yleisnimitys hypoteettiselle planeettatyypille, joka muodostuu erittäin lähellä keskustähteä kiertävän kuuman jupiterin kaasukehän hävittyä kokonaan avaruuteen. Kyseessä olisi siis jättiläisplaneetan paljas ydin. Tällainen prosessi selittäisi sen, miksi tunnetaan vain hyvin vähän eksoplaneettoja, joiden kiertoaika on pienempi kuin kolme vuorokautta. Ne ovat menettäneet kaasukehänsä ja surkastuneet kuumiksi kiviplaneetoiksi, joiden koko on alle havaintorajan.
Vuonna 2009 löydetyn CoRoT-7b:n arvellaan olleen alun perin Saturnuksen kokoinen jättiläisplaneetta, mutta menettäneen sittemmin kaasukehänsä niin että jäljellä on enää kivinen ydin. Myös kuuma jupiter HD 209458 b saattaa aikanaan muuttua ktooniseksi planeetaksi, koska sen kaasukehästä on havaittu karkaavan merkittäviä määriä vetyä.
Planeettojen nimitys tulee muinaisen kreikan ktoonisista jumalista, joiden alkuperä on maan sisuksissa.
Svetogorskin vesivoimalaitos
pienoiskuva|Näkymä yläjuoksulta päin kalankasvatusaltaiden takaa pienoiskuva|Pienimuotoinen juoksutus käynnissä pienoiskuva|Juoksutus nähtynä sillalta pienoiskuva|Enson voimalaitoksen sähkögeneraattorin asentaminen ennen suurhyökkäystä (?) Svetogorskin vesivoimalaitos ( eli ГЭС-11, alkuperäinen nimi: Enson vesivoimalaitos ) on Vuoksessa, Leningradin alueen Svetogorskissa Venäjällä, sijaitseva vesivoimalaitos. Voimalaitos on tyypillinen jokivoimalaitos, jossa sen läpivirtaavaa vesimäärää ei voi itsenäisesti säännöstellä sähköenergian kysynnän mukaan. Saimaalta tulevia vesimääriä säädellään Tainionkosken vesivoimalaitoksella, joka on Vuoksessa ylimmäinen siinä toimivasta neljästä voimalaitoksesta. Svetogorskin voimala on joen kolmas voimala.
Pato
Joen vapaa virtaama on katkaistu joen poikki rakennetulla betonisella gravitaatiopadolla, johon voimalarakennus on integroitu. Patoa pitkin kulkee joen ylittävä tie. Joen vasemmalle rannalle on kaivettu juoksutuskanava, joka muodostaa joen vasemmalle puolelle pitkän saaren. Sen maksimivirtaama on 985 m³/s. Voimalaitosrakennus sijaitsee padon päällä sen alajuoksun puolella lähellä joen keskivirtaamaa. Padon pituus on 131 metriä, tai 150 metriä, jos juoksutuskanava lasketaan mukaan patorakennelmaan, ja sen korkeus on 23 metriä. Voimalarakennuksen vasemmalla puolella on oma patoluukku, joita käytetään tavallisesti ohijuoksutuksessa. Sen maksimivirtaama on 450 m³/s. Pienen jääluukun suurin virtaama on 95 m³/s. Patorakenteissa on uittokourun rakenteita, jotka on poistettu käytöstä. Ilmakuvien perusteella ei joen penkereitä ole vahvistettu maapadoilla, vaan patoaltaana käytetään joen luontaista uomaa.
Padolla saadaan aikaan 15,9 metrinen pudotus. Vuonna 1989 solmitun juoksutussäännön juoksutussopimuksen liitteessä padon pudotukseksi ilmoitettiin 15,15 metriä.
Voimala
Voimalarakennus sijaitsee joenuoman keskivaiheella. Rakennuksen alla kulkee neljä juoksutunnelia, jonne on asennettu neljä samanlaista Kaplan-turbiinia. Ne pyörittävät pystyakselin avulla yläpuolellaan olevia sähkögeneraattoreita, joiden kapasiteetti on 30,5 megawattia (MW). Voimalaitoksen rakennevirtaama oli juoksutussopimuksen liitteessä ilmoitettu 752 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Voimalaitoksen kapasiteetti on nykyään 122 MW ja sen keskimääräinen vuotuinen sähköenergiantuotanto on 661,7 gigawattituntia (GWh), vuonna 2020 tuotettiin kuitenkin 703,8 GWh. Sähkö johdetaan oikealla rannalla sijaitsevalle muuntoasemalle, josta se on liitetty 110 kilovolttisena valtakunnanverkkoon.
Vuoksen rakentamisen taustaa
Vuoksi on virrannut vapaana syntymästään saakka, vaikka sen virtaamasta onkin otettu vesivoimaa mekaanisiin töihin esimerkiksi vesimyllyihin, vesisahoihin tai puuhiomoihin. Vanhimmat tiedot vesimyllyjen käytöstä Vuoksessa on 1700-luvun lopulta. Bernardin de Saint-Pierre kävi Suomessa ja julkaisi matkastaan ja siinä tehdyistä havainnoistaan kirjan Observations sur la Finlande vuonna 1763. Hän esittää siinä ideoitaan järjestää teollisuudelle vesivoimaa Vuoksen koskista. Erityisesti Pietarin suurkaupungin akuutti pula sähköenergiasta kohdisti Vuokseen suuria odotuksia. Samaan aikaan Suomen senaatti vastusti koskien rakentamista ulkomaisin voimin ja sen käynnistämät viivytystoimet onnistuivatkin estämään ne. Tämä koski myös venäläisiä rakentajia, mikä pantiin Pietarissa pettyneinä merkille. Vielä 1900-luvun alussa oli Vuoksessa 18 vapaata koskea, joista suurin oli Imatrankoski. Vuoksi putosi ensimmäisen 30 kilometrin matkalla 64 metriä. Koskista voidaan mainita esimerkiksi Imatrankoski (pudotusta oli 18,4 metriä), Tainionkoski (pudotusta 6,5 m), Linnankoski (5,5 m), Vallinkoski (5,5 m) ja Rouhiankoski (7,8 m). Vuoksen valjastamisesta sähköntuotantoon esitellään Vuoksen artikkelissa. Enson voimalaitos oli viimeinen suomalaisten voimin rakennettava voimalaitos, joka korvasi samalla paikalla sijainneen aikaisemman Enso Gutzeit Tornatorin omistaman voimalaitoksen. Vanhassa laitoksessa oli yhdeksän vesiturbiinia, jolla tuotettiin sähköä sekä teollisuuden että taajama-alueen asukkaille. Koska Enson kaupunki kasvoi nopeasti, ei voimalaitoksen energia olisi tulevaisuudessa riittänyt kaikille. Enso Gutzeit ottikin päävastuun uuden voimalaitoksen rakentamisessa.
Voimalaitoksen rakentamisen vaiheita
Kun kolmas voimalaitos eli Lesogorskin vesivoimalaitos (entinen Rouhialan voimalaitos) oli saatu vuonna 1937 valmiiksi, alettiin toteuttamaan neljättä voimalaa Enson Vallinkoskeen. Suunnitelmat olivat valmiina ja rakentaminen aloitettiin vuonna 1938. Työt oli kuitenkin keskeytettävä seuraavana vuonna, kun Neuvostoliitto aloitti syyskuussa sodan Suomea vastaan. Talvisodan tuloksena Karjalankannasta ja sen mukana Vuoksen kaksi alinta voimalaa jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle Moskovan rauhansopimuksen mukaisesti. Neuvostoliitto jatkoi vuorostaan keskeneräisen voimalaitoksen rakentamista. Kesäkuussa 1941 Suomi hyökkäsi Neuvostoliittoon yhdessä Natsi-Saksan kanssa ja muun muassa valtasi takaisin Talvisodassa menetetyt Karjalankannaksen alueet. Neuvostoliittolaiset räjäyttivät Enson voimalaitoksen perääntyessään ja sen rakennustyöt jouduttiin aloittamaan alusta. Lopulta voimala saatiin niin pitkälle valmiiksi, että se vihittiin käyttöön 30.4.1944 ensimmäisen koneiston asentamisen aikana. Sen vesiturbiini oli Tampellassa valmistettu Kaplan-turbiini ja sähkögeneraattorin toimitti saksalainen AEG. Voimalaitoksen padot suljettiin toukokuussa ja veden annettiin nousta 11 metriä. Voimalaitoksen ainoa koneisto ehti olla käytössä vain kuukauden, kun se jo pysäytettiin. Voimalassa pelättiin Neuvostoliiton suurhyökkäystä Suomeen, joten koneisto irroitettiin ja kuljetettiin turvaan.
Voimala valmistui
Voimalaitos päätyi Neuvostoliiton suurhyökkäyksen jälkeen taas Neuvostoliiton haltuun ja sitä alettiin korjaamaan omaan käyttöön sopivaksi. Samalla voimalan patokorkeutta nostettiin ja 19. kesäkuuta 1945 otettiin käyttöön ensimmäinen 24 megawatin tehoinen koneisto. Voimalaan asennettiin tuotantokoneistoja yksi kerrallaan niin, että neljäs koneisto käynnistyi marraskuussa 1947. Voimalan kokonaiskapasiteetti oli silloin 92 megawattia (toisen lähteen mukaan 100,5 megawattia ). Voimalaitoksen viimeistely jatkui vuoteen 1949 saakka, jolloin voimalaitoksen uudeksi nimeksi tuli Svetogorskin voimalaitos. Samalla Svetogorskin ja Lesogorskin voimaloiden toiminta keskitettiin yhden yrityksen Lenenergon (Каскад № 1 Ленэнерго) alaisuuteen.
Voimalan myöhempiä vaiheita
Voimalan patokorkeuden nostaminen kasvatti yläjuoksulla yläaltaan pinta-alaa niin paljon, että yläallas ulottui Imatran vesivoimalaitokselle asti. Tämä aiheutti Imatran voimalalle haittaa ja sen tuotantomäärät pienenivät putouskorkeuden pienentyessä. Asia jäi hiertämään maiden välisiä suhteita ja vuonna 1972 päästiin asiasta sopimukseen. Suomelle maksettiin korvauksena 19,9 gigawattitunnin energiaa vastaava hinta.
Voimalalle suoritettiin 2000-luvulla peruskorjauksia. Voimalan konesalissa vaihdettiin vuosina 2009–2012 vanhoja koneistoja uusiin. Koneistojen kapasiteetti nousi silloin 23,25 megawatista 30,5 megawattiin. Koneisto numero 3 käynnistyi toukokuussa 2009, koneisto 1 heinäkuussa 2010, koneisto 4 marraskuussa 2011 ja koneisto 2 joulukuussa 2012. Toisessa lähteessä kerrotaan, että vuonna 2015 valmistui voimayksikkö nro 3 vesivoimayksikön kunnostus ja vuonna 2017 ja 2018 vesivoimayksikkö nro 1 kunnostus.
Voimalan sähköenergiaa tuotetaan teollisuuden, asutuskeskusten ja Suomeen kohdistuvan energiaviennin tarpeisiin.
Uuden ajan kynnyksellä
Uuden ajan kynnyksellä on Kerkko Koskisen säveltämä ja sovittama ja Terhi Kokkosen sanoittama muistokappale toimittaja Anna Politkovskajalle. Se julkaistiin 20. lokakuuta 2006 vapaasti ladattavana tiedostona Voima-lehden internetsivuilla, samana päivänä kun Venäjän presidentti Vladimir Putin saapui Suomeen vierailulle. Suurin osa kappaleen tekijöistä ovat hajonneen Ultra Bran jäseniä.
Kappaletta varten koottiin työryhmä. Kappaleen tuotto, joka koostuu radio- ja televisiosoiton korvauksista sekä vapaaehtoisista maksuista, ohjataan ihmisoikeustyöhön Tšetšeniaan. Kappale julkaistiin singlenä ja siitä tehty musiikkivideo YouTube-sivustolla.
Yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailut 2004
Vuoden 2004 yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailut käytiin 14. heinäkuuta – 18. heinäkuuta Brazzavillessä, Kongossa.
Kaarinan kihlakunta
Kaarinan kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Kaarina, Lieto, Paimio, Piikkiö ja Sauvo. Kihlakunta sijaitsi aluksi Turun ja Porin läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Verner Thomé
Verner Thomé (4. heinäkuuta 1878 Alajärvi – 1. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Thomé opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1898–1899 sekä Baijerin kuninkaallisessa taideakatemiassa Münchenissä 1901–1902. Hän debytoi Helsingissä vuonna 1903.
Elämä ja ura
Verner Thomé kuului Septem-ryhmään. Hän oli impressionistinen valomaalari, jonka maalausten aiheena olivat muun muassa rantanäkymät ja lapset. Hän kokeili myös pointillismia.
Thomé toimi aktiivisesti myös yhteiskunnallisissa luottamustehtävissä. Thomén isä oli metsänhoitaja Johan Henrik Thomé. Hänen veljistään Valter ja Ivar ryhtyivät arkkitehdeiksi, William Thomé puolestaan jatkoi isänsä jalanjälkiä metsänhoitajana. Punakaartilaiset surmasivat kaikki kolme veljeä sisällissodan aikana Vihdissä 1. helmikuuta 1918.
Heraldikko Olof Eriksson oli Verner Thomén poika.
Valtuutettujen kokous
Valtuutettujen kokous on Suomen yhdistyslain tarkoittama kokous, jossa päätösvaltaa käyttävät valtuutetut. Valtuutettujen muodostamaa kollektiivia voidaan kutsua yhdistyksen valtuustoksi tai edustajistoksi.
Yhdistyslain 18 §:n mukaan säännöissä on mainittava valtuutettujen lukumäärä tai sen määräytymistapa sekä toimikausi, valitsemistapa ja tehtävät, jos päätösvaltaa on delegoitu valtuutetuille. Yhdistyksen kokousta koskevat säännökset koskevat soveltuvin osin myös valtuutettujen kokousta.
Biopolttoaine
Biopolttoaine on biomassasta eli eloperäisestä aineesta valmistettu polttoaine; Biopolttoaineesta saatavaa energiaa kutsutaan bioenergiaksi. Biomassaa voidaan kuivata ja polttaa sellaisenaan tai siitä voidaan jalostaa polttoainetta kuten sokeri- ja tärkkelyspitoisista lähteistä bioetanolia tai öljypitoisista kasveista ja bioraaka-aineista biodieseliä. Liikenteen biopolttoaineiden valmistukseen kasvatetaan erityisesti maissia, sokeriruokoa ja öljypalmua.
Biopolttoaineita luokitellaan yleensä sukupolvittain: ensimmäisen sukupolven biopolttoaineissa käytetään tavallisesti elintarviketuotantoon soveltuvia raaka-aineita, kuten maissia tai sokeriruokoa. Toisen sukupolven polttoaineiden raaka-aineena käytetään pääasiassa jätettä, jossa on korkea lignoselluloosapitoisuus. Tällaisia ovat muun muassa hakkuujätteet ja puupurkutavara. Myös elintarviketeollisuuden jätteitä voidaan hyödyntää toisen sukupolven biopolttoaineeksi. Kolmannen sukupolven biopolttoaineita on kehitteillä uusista raaka-aineista, kuten levistä.
Euroopan unioni sopi vuonna 2007 niin sanotut 20–20–20-tavoitteet, joiden yhtenä osana pyritään lisäämään biopolttoaineiden osuus 10 prosenttiin liikenteen polttoaineista vuoteen 2020 mennessä. EU-parlamentti käsitteli tammikuussa 2018 useita energia-alan lakipaketteja, joilla linjattiin EU:n toimet energia- ja ilmastopolitiikassa vuoteen 2030 saakka. Liikenteen biopolttoaineista parlamentti linjasi äänestyksessään sen puolesta, että vuonna 2030 vähintään 12 prosenttia liikenteen energiankulutuksesta kussakin jäsenmaassa täytyy kattaa uusiutuvilla energialähteillä kuten biopolttoaineilla. Palmuöljypohjaiset biopolttoaineet parlamentti näkee kuitenkin haitallisina ympäristölle.
Biopolttoaineiden jalostus
thumb|350px|Metsästä ja maataloudesta saatavan raaka-aineen jalostus.
Biopolttoaineiden raaka-aineet voivat olla peräisin muun muassa metsästä, maataloudesta tai lannasta, tai ne voivat olla jätettä kuten yhdyskunta-, maatalous- tai prosessiteollisuuden jätettä. Suomessa merkittävin bioenergian muoto on sellun valmistuksen sivutuotteena syntyvä jäteliemi, mustalipeä, joka koostuu puusta sellunvalmistuksen yhteydessä irronneista aineista sekä keittokemikaaleista.
Raaka-ainetta voidaan polttaa suoraan tai sitä voidaan käsitellä termisesti tai biokemiallisesti bakteerien avulla. Biomassan suora poltto on tavallista voimalaitoksissa ja polttopuuna.
Kaasuttamalla biomassaa saadaan synteesikaasua, jota voidaan puhdistamisen ja mukauttamisen jälkeen polttaa sinällään sähkön-/lämmöntuotantoa varten. Puukaasua voidaan myös jalostaa liikennepolttoaineeksi ja kemiallisiksi raaka-aineiksi. Terva on yksi suurimmista puukaasun ongelmista, sillä sen puhdistaminen puukaasusta on vaikeaa. Monet yritykset pyrkivätkin kehittämään prosesseja, joilla terva saataisiin pois kaasusta.
Biokemiallinen käsittely on tyypillinen bioetanolin ja biokaasun valmistuksessa: bioetanolin valmistuksessa hyödynnetään alkoholikäymistä, kun taas biokaasua tuotetaan anaerobisella hajoamisella.
Ensimmäisen ja toisen sukupolven biopolttoaineille ei sinällään ole tarkkaa vakiintunutta määrittelyä, mutta ne luokitellaan tavallisesti niin, että ensimmäisen sukupolven biopolttoaineet tehdään elintarviketuotantoon kelpaavasta raaka-aineesta, kun taas toisen sukupolven biopolttoaineet tehdään tavallisesti lignoselluloosapitoisesta jätteestä. Tällöin polttoaineentuotanto ei kilpaile suoraan ruoantuotannon kanssa samasta raaka-aineesta.
Kuntalaisten Talo
Kuntalaisten Talo on vuonna 2019 lakkautetun Valtimon kunnan kunnantalo kirkonkylällä, Pohjois-Karjalassa. Rakennus on valmistunut 1988, ja sen on suunnitellut arkkitehti Olavi Noronen. Se on arkkitehtuuriltaan nykyaikainen, erikoinen ja se on valtimolaisittain ollut aikoinaan merkittävä rakennushanke. Rakennuksessa on muun muassa noin 50 nurkkaa. Sen pinta-ala on 3 242 m² ja tilavuus 11 190 m³.
Biopolttoaine
Biopolttoaineiden jalostus
Toisen sukupolven biopolttoaineiden valmistus perustuu lähes kokonaan biomassan kaasutukseen. Raaka-aine on tavallisesti lignoselluloosaa.
Kuntalaisten Talo
Vuonna 2019 päätettiin, että Valtimon kirjasto on muuttaa rakennukseen.
Biopolttoaine
Tuotanto maailmassa
Renewables Global Raport 2010 -raportin mukaan vuonna 2009 bioetanolia tuotettiin maailmassa 76 mrd. litraa. Tästä lähes 90 prosenttia tuotettiin Yhdysvalloissa ja Brasiliassa. Biodieseliä tuotettiin vastaavasti 16,6 mrd. litraa, josta EU:ssa tuotettiin puolet.
Biodieselin suurimmissa tuottajamaissa Saksassa ja Ranskassa tuotettiin vuonna 2009 30 prosenttia maailman biodieselistä. Maissista tuotettiin yli puolet maailman bioetanolista ja sokerijuurikkaasta yli kolmannes.
Peltobiomassat
Peltobiomassat koostuvat pelloilla tai soilla kasvatetuista energiakasveista tai niiden osista. Peltobiomassaksi soveltuvat muun muassa ruokohelpi, öljykasvit ja viljakasvien osat kuten olki. Näitä voidaan käyttää polttoaineena sinällään tai niistä voidaan jalostaa kiinteitä tai nestemäisiä polttoaineita.
Puuperäiset polttoaineet
Puuperäisiä polttoaineita ovat muun muassa halot, hakkuujäte ja puupelletit sekä erilaiset purut ja lastut. Myös kemiallisessa metsäteollisuudessa sivutuotteena syntyvä mustalipeä luetaan puuperäiseksi polttoaineeksi.
Etenkin paperiyhtiöt ovat kiinnostuneita tekemään biopolttoainetta metsien hakkuujätteistä. Hakkuujätteen ongelma on kuitenkin heterogeenisuus: siinä on paljon ravinteita kuten typpeä ja fosforia, jotka aiheuttavat ongelmia jalostuksessa myöhemmin. Etenkin puun lehdet, neulaset ja kuori ovat ongelmallisia. Hakkuujätteestä voidaankin arvioiden mukaan tehdä biopolttoaineita laajassa mittakaavassa vasta 2010-luvun loppupuolella.
Turve
Turvetta käytetään polttoaineena voimalaitoksissa. Kasvihuonekaasulaskelmissa turve luetaan fossiiliseksi polttoaineeksi.
Kierrätyspolttoaineet
Kierrätyspolttoaineet ovat jätettä, joka soveltuu energiantuotantoon. Kierrätyspolttoaineita poltetaan usein voimalaitoksissa yhdessä turpeen tai hiilen kanssa.
Biopolttoaineet liikenteessä
thumb|Biopolttoaineiden osuus EU-maiden liikennepolttoaineista vuonna 2007 verrattuna vuosien 2010 ja 2020 tavoitteisiin. Lähde: EEA
Bioetanoli
Bioetanolia voidaan käyttää bensiinin tavoin, ja sitä voidaan valmistaa esimerkiksi sokerijuurikkaasta, viljasta, selluloosasta tai jätteiden biologisesti hajoavista osista. Bioetanolin käyttö sellaisenaan moottoripolttoaineena on vähäistä teknisten ongelmien, kuten polttomoottorien kylmäkäynnistysongelmien vuoksi, mutta sitä käytetään paljon seosaineena esimerkiksi E85:ssä.
Biodiesel
Biodieselin vaihtoesteröintiin tarvitaan metanolia tai etanolia, sekä hiukan lipeää. Tuotteeksi tulee biodieseliä ja glyserolia. Biodieseliä voidaan tuottaa hyvin yksinkertaisilla laitteilla suoraan maatiloilla tai kotitalouksissa. Suurempia, muun muassa FT-prosessiin perustuvia jalostusmenetelmiä on kehitteillä.
Aivan uusi aluevaltaus biodieselin valmistuksessa ovat suunnitelmat tehdä biodieseliä metsäteollisuuden puuperäisestä biomassasta. Eräs jo kaupallisen starttinsa nähnyt puubiomassan käyttötapa on hyödyntää sellunkeiton ohessa syntyvä mäntyöljy biodieselinä. Ruotsin Piitimessä käynnistyi vuonna 2010 maailman ensimmäinen mäntyöljyä biodieseliksi jalostava tuotantolaitos Sunpine Ab toimesta. Biodieselin kuluttajajakelijana toimii huoltoasemaketju Preem.
thumb|left|250px|Biokaasulaitos Isosuon jäteasemalla [[Raisiossa. Biokaasua kerätään putkistojen avulla nykyään täytetyn ja käytöstä poistuneen kaatopaikan penkkojen sisältä.]]
Puhdas kasviöljy
Kasviöljy on öljykasveista puristamalla, uuttamalla tai vastaavalla tavalla tuotettu öljy, joka voi olla jalostamatonta tai jalostettua. Se ei kuitenkaan ole kemiallisesti muunneltua, sillä edellytyksellä, että se soveltuu moottorin tyyppiin ja täyttää päästöjä koskevat vaatimukset. Tätä polttoainetta voidaan käyttää pienellä osuudella dieselmoottoreissa, suurempi osuus vaatii polttoainejärjestelmään muunnossarjan asennuksen.
Muita liikenteen biopolttoaineita
Puuta kaasuttamalla voidaan tuottaa puukaasua. Puukaasuttimissa pystytään hyödyntämään jätepuuta, joka ei kelpaa teollisuudelle, sekä muun muassa sahausjätteitä. On mahdollista käyttää myös palaturvetta polttoaineena. Puukaasua käyttävillä häkäpöntöillä on korkea energiahyötysuhde (65–80 prosenttia) verrattuna muihin biopolttoaineisiin.
Biomassasta tai jätteiden biologisesti hajoavista osista voidaan myös valmistaa:
Biometanolin pohjalta voidaan edelleen valmistaa ETBE:tä ja MTBE:tä, joita käytetään parantamaan polttoaineiden eri ominaisuuksia.
Ympäristövaikutukset
Biopolttoaineille on asetettu yhä kovempia paineita ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi. Arvioitaessa biopolttoaineiden ympäristövaikutuksia tulee kuitenkin arvioida niiden koko elinkaarta; esimerkiksi VTT:n mukaan monien ensimmäisen sukupolven biopolttoaineiden raaka-ainetuotanto viljelemällä kuluttaa enemmän energiaa kuin mitä polttoaineista saadaan.
Jotta biopolttoaineiden tuotanto olisi kestävän kehityksen mukaista, niille ollaan kehittämässä EU:ssa ns. kestävyyskriteereitä, joissa tuotantoa arvioidaan ympäristöllisistä, taloudellisisista ja sosiaalisista näkökulmista. Nämä jakautuvat edelleen eri näkökulmiin. Kestävyyttä on kuitenkin vaikeaa mitata yksiselitteisesti ja sen arviointikin on vaikeaa, sillä tuotannon kestävyys riippuu voimakkaasti valitusta näkökannasta ja tehdyistä oletuksista. VTT:n mukaan onkin mahdollista, että biopolttoaineille ei voida luoda yksinkertaistettuja kriteerejä, joita seuraamalla niiden tuotanto olisi kestävää.
Mitattaessa biopolttoaineiden ilmastovaikutusta keskeinen tekijä on biomassan uusiutumisnopeuden ja ilmastonmuutoksen hillinnän tavoitteiden välinen suhde. Ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi ilmakehän kasvihuonekaasujen pitoisuus pitäisi vakauttaa alhaiselle tasolle mahdollisimman pian. Kuitenkin mitä hitaampaa biomassa on uusiutumaan, sitä tehottomampaa on sen käyttö ilmastonmuutoksen hillinnässä.
Epäsuorat vaikutukset
Polttoaineiden ilmastovaikutukset riippuvat merkittävästi myös ns. epäsuorista vaikutuksista, joita aiheuttavat kilpailu muun muassa raaka-aineista ja tuotantoalasta. Pahimmillaan ne voivat johtaa trooppisten sademetsien tuhoutumiseen tai runsaspäästöisten raaka-aineiden käyttöönottoon käyttökohteissa, jotka kilpailevat biopolttoaineiden kanssa. Esimerkiksi jos aiemmin ruuantuotantoon käytetty pelto valjastetaan biodieselin raaka-ainetuotantoon, saatetaan ruuantuotantoon valjastaa sademetsäalueita.
Poliittisten ja ympäristötavoitteiden asettamista vaikeuttaa muun muassa se, että kehitteillä olevista teknologioista on saatavilla huonosti tietoa. Myös monet biopolttoainetuotannon konkreettiset ympäristövaikutukset, kuten biomassan tuotannon ja korjuun vaikutukset maaperään, tunnetaan huonosti.
Ekoenergia-merkintä
thumb|220 px|Ympäristöjärjestöjen tukema [[Ekoenergia on voittoa tavoittelematon ympäristömerkki, josta tunnistaa sähkötuotteen, joka todennetusti edistää kestävävyyskriteerit täyttävän bioenergian ja muun uusiutuvan energian tuotantoa.]] Suomen ainoa energian ympäristömerkki, Ekoenergia, rajaa kestävän bioenergian piiristä pois mm. kannot ja juurakot.
”Juurakot sitovat maaperää ja estävät humuksen ja ravinteiden kulkeutumista vesistöihin. Kannot toimivat metsässä pitkään hiilivarastona niiden hitaan lahoamisen vuoksi ja turvaavat metsäluonnon monimuotoisuutta tuomalla lahopuuta monien eliöiden tarpeisiin. Näiden syiden vuoksi kantoja ja juurakoita ei lasketa mukaan Ekoenergia-merkityn sähkön polttoaineeksi”, perustelee Suomen luonnonsuojeluliitto kriteerien tiukentumista.
Ekoenergia-merkintä on julkaisemassa osana eurooppalaisen RES-E-standardin kriteerejä kattavammat bioenergian kestävyyskriteerit vuonna 2012.
Elintarvikehuolto
Helsingin yliopiston Ympäristömuutoksen professori Atte Korholan mukaan ruuan käyttäminen biopolttoaineena aiheuttaa pulaa sekä ruuasta että puhtaasta juomavedestä, koska viljelyksiä pitää kastella. Hänen mukaansa olisi kokonaisuuden kannalta järkevämpää muuttaa viljelykset metsiksi, koska puut sitovat itseensä huomattavia määriä hiilidioksidia, joka aiheuttaa kasvihuoneilmiötä. Bioetanolihuuma ja Euroopan poikkeuksellinen sää ovat nostaneet viljan hintaa rajusti.
Maailmanpankin mukaan biopolttoaineet ovat aiheuttaneet jopa 75 prosenttia ruuan hinnannoususta vuosina 2002–2008. Polttoaineprosessien kilpailun lisäksi keinottelu on lisännyt viljan hintaa. Peltopinta-alaa on jätetty kesannolle ja spekulaatio kallistuvilla hinnoilla on johtanut hintakierteeseen. Viljan kallistuminen on vienyt maailmanlaajuisesti noin 100 miljoonaa ihmistä lisää köyhyysrajan alapuolelle
Vastine kritiikkiin
Biopolttoaineet ovat pääasiassa uusiutuvia energianlähteitä, ja ne vapauttavat poltettaessa sen hiilidioksidimäärän joka raaka-aineeseen sitoutui sen syntyessä. Biopolttoaineita voi tuottaa myös muista kuin elintarvikkeiksi kelpaavista raaka-aineista. Esimerkiksi metanolia voi tuottaa puusta.
YK:n ympäristöohjelma UNEP kehottaa varovaisuuteen ekologisissa kysymyksissä, mutta kannattaa uusiutuvien polttoaineiden kehitystä rauhallisesti edeten. Yhdysvaltain hallituksen laskelmien mukaan kasveista valmistetut biopolttonesteet olisivat lisänneet ruuan hintaa vain marginaalisesti: osuus noususta olisi kolme prosenttia.
Ruuan hinnan nousun tärkeänä osasyynä on lannoitteiden hinnan nouseminen. Lannoitteiden hinnat ovat kolminkertaistuneet välillä 2004–2008. Tärkeimmän lannoitteiden komponentin ammoniumnitraatin energiasisältö on merkittävä; kilo nitraattia vastaa noin 1,4 kg öljyä. Valmistusprosessissa käytetään valtaosin maakaasua, jonka hinta on huimassa nousussa.
USS Macabi
USS Macabi (runkonumero SS-375) oli Yhdysvaltain laivaston Balao-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Monitowoc Shipbuilding Companyltä Monitowocista Wisconsinista ja sen köli laskettiin 1. toukokuuta 1944. Alus laskettiin vesille puoli vuotta myöhemmin 19. syyskuuta kumminaan kotra-amiraali Arthur S. Carpenderin puoliso ja se otettiin palvelukseen 29. maaliskuuta 1945 ensimmäisenä päällikkönään Anthony H. Dropp.
Palvelus
Michigan järvellä suoritettujen koeajojen jälkeen alus saapui 19. huhtikuuta Lockportiin Illinoisiin kelluvalle kuivatelakalle, jolla se kuljetettiin Chicagon kanavan kautta Mississippille ja edelleen New Orleansiin, jonne saavuttiin 26. huhtikuuta. Kolme päivää myöhemmin alus lähti koeajoihin Panaman edustalle.
Alus lähti 3. kesäkuuta Balboasta koulutukseen Pearl Harboriin, josta se lähti 9. heinäkuuta Guamin kautta Karoliineille. Alus määrättiin pelastusasemalle Trukin edustalle, jonne se saapui 21. heinäkuuta. Kymmenisen päivää myöhemmin alus joutui tekemään hätäsukelluksen jouduttuaan ilmapommitukseen Moenin edustalla.
Alus palasi 4. elokuuta Guamille Apra Harboriin korjattavaksi, mitkä valmistuivat 13. elokuuta. Alus oli matkalla takaisin Trukille sotatoimien Japania vastaan päättyessä. Se saapui San Franciscoon 5. syyskuuta ja se otettiin 12. joulukuuta Mare Islandin laivastontelakalle aluksen käyöstä poistamiseksi. Alus poistettiin käytöstä 16. kesäkuuta 1946.
Yhdysvaltain ja Argentiinan laivastot allekirjoittivat 1. huhtikuuta 1960 sopimuksen kahden sukellusveneen, USS Macabin ja USS Lampreyn luovuttamisesta Argentiinalle. Macabi lainattiin 11. elokuuta osana sotilasapuohjelmaa ja alus nimettiin ARA Santa Feksi runkonumerolla S-11.
ARA Santa Fe
Alus lähti Julio A. Aureggin alaisuudessa San Franciscosta 23. syyskuuta ja se saapui Mar del Platan laivastotukikohtaan 30. marraskuuta. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston alusrekisteristä ja se myytiin Argentiinalle 1. syyskuuta 1971. Argentiina poisti aluksen käytöstä ja jätti sen satamaan varaosiksi seuraavana vuonna.
Spear Air
{| style="float:right"
Spearair Oy oli Kalevi Keihäsen Keihäsmatkojen omistama yksityinen suomalainen lentoyhtiö, joka lennätti vuosina 1972–1974 suomalaisia turisteja etelän lomakohteisiin, lähinnä Kanariansaarille.
Yhtiön englanninkielinen nimi spear tarkoittaa suomeksi keihästä ja viittaa omistaja Keihäseen.
Toimitusjohtajana ja teknisenä johtajana toimi aluksi diplomi-insinööri Tuomo Tervo, myöhemmin ainakin kansanedustaja Veikko Pajunen.
Konkurssi
Spearair kaatui vuoden 1973 öljykriisiin ja yleensäkin emoyhtiön Keihäsmatkojen taloudellisiin vaikeuksiin. Myös toiminnan johtaminen oli ilmeisen leväperäistä, eikä kirjanpidosta tai kustannuksista juurikaan välitetty.
Esimerkkinä mainittakoon yhtiön viimeiset menolennot etelään 3. toukokuuta 1974: Nikosiaan ja Istanbuliin lennetyllä lennolla oli yhteensä noin 145 matkustajaa ja Beirutin lennolla 52 matkustajaa. Kummassakin koneessa oli 189 paikkaa, joten koneet lensivät vajaina ja tominta oli ilmeisen kannattamatonta. Kun "Härmän Jätkä" saapui 3. toukokuuta 1974 Istanbuliin, se kaarteli pitkään kentän yläpuolella ja pääsi laskeutumaan vasta polttoaineen käytyä vähiin. Portaat tuotiin koneelle vasta kun ovesta heitettiin laskeutumismaksut sisältänyt rahasalkku.
Matkakohteisiin jääneet suomalaisturistit kävi 9. toukokuuta noutamassa Finnairin DC-8-62, joka kiersi Beirutin ja Nikosian kautta Istanbuliin, jossa paikalliset viranomaiset saarsivat asevoimin koneen ja ottivat sen Spearairin velkojen pantiksi useiksi tunneiksi. Vasta Finnairin pääjohtaja Gunnar Korhosen henkilökohtainen puuttuminen asiaan ja selostus siitä, että Finnair ei vastaa Spearairin veloista, sai tilanteen laukeamaan, ja Finnairin koneen sallittiin lähteä matkustajineen kohti Suomea.
Lentäjät
Kapteeneina toimivat ainakin Olavi Kepsu, Lauri Hirvonen, Kyösti Karhila, Heikki Keso, Mauri Maunula ja Nils Sippola.
Koneet
thumb|right|Spear Airin DC-8 [[Helsinki-Vantaan lentoasema|Helsingin lentoasemalla vuonna 1973]] Yhtiö hankki National Airlinesilta kaksi suoravirtausmoottoreilla varustettua Douglas DC-8-32 -konetta, tunnuksiltaan OH-SOA ja OH-SOB, lempinimeltään Härmän Jätkä ja Härmän Mimmi. Ne jäivät lopultakin maksamatta. Lisäksi yhtiöllä oli myös Cessna 185E tunnukseltaan OH-CFH ja vuokralla yhtiön väreihin maalattuna helikopteri Agusta Bell 206B JetRanger II, tunnukseltaan OH-HIF. Yhtiölle oli tulossa myös kolmas DC-8-kone, jonka nimeksi piti tulla Härmän Häjy. Lisäksi yhtiölle suunniteltiin hankittavaksi pienempi kone, jonka nimeksi olisi tullut mahdollisesti Reissumies.
Spear Air populaarikulttuurissa
Kalevi Keihäsen lentoyhtiö Spear Air on olennaisessa osassa Nelosen TV-sarjassa "Keihäsmatkat".
Kangasalan kihlakunta
Kangasalan kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Juupajoki, Kangasala, Kuhmalahti, Orivesi ja Pälkäne, ennen vuoden 2007 kuntaliitoksia myös Luopioinen ja Längelmäki sekä ennen vuoden 2005 kuntaliitosta Sahalahti. Kihlakunta sijaitsi aluksi Hämeen läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Jean Paul
thumb|Jean Paul Johann Paul Friedrich Richter, kirjailijanimi: Jean Paul (21. maaliskuuta 1763 Wunsiedel − 14. marraskuuta 1825 Bayreuth) oli saksalainen kirjailija.
Heinälammi (Ähtäri, läntinen)
Heinälammi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi. Samalla paikalla sijaitsee toinenkin saman niminen lampi, joista tämä on niistä läntisempi ja selvästi suurempi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 7,3 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 187,3 metriä mpy.
Jean Paul
Elämä
Elämä perheen luona tarjosi ehkä pakopaikan velkojain kynsistä, mutta köyhyyden aiheuttama kurjuus oli vastassa sielläkin. Kukaan Richterin veljistä ei osoittanut taipumusta tasapainoiseen uraan, ja yksi heistä teki itsemurhan 1789 perheen viheliäisen rahatilanteen vuoksi. Richter toimi kirjoitustyön ohella vuosina 1790–1794 kotiopettajana Schwarzenbachissa.
Ensimmäinen todella merkittävä kirja on Die unsichtbare Loge ('Näkymätön loosi') ilmestyi 1793. Persoonallisen romaanin kertojana oli ensimmäistä kertaa henkilö nimeltä Jean Paul. Tätä nimeä ei voi suorastaan pitää pseudonyyminä, sillä Richter ei kirjoja julkaistessaan koskaan halunnut suorastaan salata henkilöllisyyttään. Richter julkaisi kirjansa nimellä Jean Paul, mutta tämä oli puhtaan kirjailijanimen sijasta osittain fiktiivinen hahmo hänen romaaneissaan. Monet lukijat, etenkin Richterin naispuoliset ihailijat, uskoivat vilpittömästi, että Richter ja fiktiivinen Jean Paul olivat todella sama henkilö.
Richterin maine kasvoi ja hän sai valtavasti ihailijoita. Matkallaan Weimariin 1796 hän tapasi Johann Wolfgang von Goethen, Friedrich Schillerin, Johann Gottfried Herderin ja monia muita tärkeitä kulttuurivaikuttajia ja muutti kaupunkiin itsekin vuonna 1798. Richteristä tuli hyvin kuuluisa, ja legendoja hänen epätoivoisten naisihailijoidensa tempauksista löytyy edelleen elämäkertakirjallisuudesta. Totta lienee ainakin se, että Richterillä oli useita kosijoita ja hän oli kihloissa useita kertoja ennen avioliittoaan Karoline Meyerin kanssa 1801. Vuodesta 1804 Richter ja hänen kolmilapsinen perheensä asuivat Bayreuthissa.
Tuotanto
Richterin tuotanto on laaja ja osin melko vaikeaselkoinen. Tyylillisesti häntä on vaikea laskea juuri mihinkään koulukuntaan tai ryhmään, vaikka hän eli saksalaisen klassismin ja romantiikan aikana. Hänen saksankielensä on monivivahteista ja sen tähden hänen kirjojaan on vaikea kääntää muille kielille. Hänen teoksiaan ei ole käännetty suomeksi.
Teokset
Näytteitä Jean Paulin tuotannosta suomeksi on antologioissa:
3808 Tempel
3808 Tempel on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi F. Borngen vuonna 1982. Pikkuplaneetta sai nimensä tähtitieteilijä Wilhelm Ernst Tempelin mukaan, joka oli esim. löytänyt viisi pikkuplaneettaa (mm. 74 Galatea ja 81 Terpsichore) sekä useita komeettoja (mm. 9P/Tempel ja 10P/Tempel). Ennen kuin tämä asteroidi sai nimensä se tunnettiin tunnuksella 1982 FQ2. Koska Tempelin absoluuttinen magnitudi (H) on 14,4, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 3–7 kilometriä.
Eetterit
thumb|250px|Eetterin yleinen rakenne. Eetterit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on happisilta eli -O- kahden tyydyttyneen hiilen välissä.
Eetterit ovat narkoottisia aineita, joten niitä käytettiin aiemmin laajasti nukutusaineina. Nykyisin tästä käytöstä on Suomessa luovuttu mahdollisten haittavaikutusten ja epämiellyttävän narkoosin takia. Eetterillä on tosin suuri terapeuttinen leveys, joten yliannostelun vaara on pieni. Hiilivetyeetterit ovat haihtuvia ja herkästi syttyviä aineita, joten niitä on korvattu fluorokloroeettereillä.
Monilla eettereillä on taipumus reagoida ilman hapen kanssa, jolloin muodostuu helposti räjähtäviä peroksideja, joissa eetterihapen kanssa geminaalisesti on kahden happiatomin silta. Eetteripulloon ilmestyneet kiteet ovat siis vaarallisia eetteriperoksideja. Poikkeuksena on metyyli- ja tert-butyylieetterit, kuten MTBE tai dimetyylieetteri.
Tioeetterit ovat yhdisteitä, jossa eetterihapen tilalla on rikki. Ne ovat usein haitallisia tai myrkyllisiä ja erittäin pahanhajuisia yhdisteitä.
Etyyliasetaattia on hieman harhaanjohtavasti kutsuttu nimellä "etikkaeetteri". Se ei kuulu lainkaan tämän ryhmän yhdisteisiin, vaan se on etanolin ja etikkahapon muodostama esteri.
Kankaanpään kihlakunta
Kankaanpään kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Honkajoki, Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia, Merikarvia ja Siikainen. Kihlakunta sijaitsi aluksi Turun ja Porin läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Joel Lehto
Joel Lehto (s. 21. elokuuta 1993) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti kaudella 2014 Kakkosen Åbo IFK:ta.
Lehto kuului Veikkausliiga-joukkue FC Inter Turun rinkiin vuosina 2010–2013. Ensiesiintymisensä Veikkausliigassa hän teki 13. toukokuuta 2013 Interin hävitessä vierasottelun Turun Palloseuralle 1–2. Lehto oli ottelussa avauskokoonpanossa, mutta hänen tilalleen vaihdettiin 79. minuutilla Touko Tumanto. Yhteensä Lehto pelasi kaudella 2013 kaksi liigaottelua. Inter-kausiensa aikana hän pelasi Kakkosta reservijoukkue FC Sinimustissa kaudella 2010 sekä lainasopimuksilla Turun Tovereissa kaudella 2011, Ekenäs IF:ssä kaudella 2012 ja Salon Palloilijoissa kaudella 2013 yhteensä 35 ottelun verran. Kaudeksi 2014 hän siirtyi Åbo IFK:hon.
Iris Kähäri
Sirkka Iris Kähäri, entinen Ijäs (19. maaliskuuta 1914 Viipuri – 20. helmikuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Henkilöhistoria
Iris Kähärin vanhemmat olivat sotilasvirkailija Otto Ijäs ja Anna Berger ja puoliso vuodesta 1939 kouluneuvos Matti Kähäri. Viipurissa syntynyt Iris Kähäri joutui lähtemään evakkoon kahdesti. Tämä leimasi koko hänen kirjailijanuraansa, jonka keskeisenä teemana oli kadotettu kotiseutu. Koulutukseltaan Kähäri oli kansakoulunopettaja. Kähärin kieli on karjalaismurteen tapaan eloisaa ja temperamentikasta. Siitä on löydetty myös impressionismin vaikutteita.
Björn Springfeldt
Björn Eric Springfeldt (s. 30. huhtikuuta 1941 ) on ruotsalainen museonjohtaja. Hän työskenteli Tukholman Nykytaiteen museon johtajana vuosina 1989–1996.
Springfeldt astui 1989 Olle Granathin seuraajaksi Nykytaiteen museon johtajana. Hänen aikanaan suunniteltiin uusi museorakennus Skeppsholmenille, ja vuodesta 1994 hänen eroonsa saakka oli toiminta sijoitettuna tilapäisiin tiloihin Vasastanin raitiovaunuhalleihin. Hänen kaudellaan järjesti museo muun muassa Per Kirkebyn, Lee Jaffen, Kiki Smithin, Robert Mapplethorpen ja Bill Violan näyttelyt. Museon vanhojen tilojen viimeinen näyttely oli hyvin laaja saksalaisen taidemaalarin Gerhard Richterin tuotannon näyttely. Hänen viimeisiä työtehtäviään oli neuvottelu Irving Pennin kanssa sadan valokuvan lahjoituksesta. Lahjoituksen tuloksen syntyi myös Raitiovaunuhallien viimeisiin kuulunut näyttely, ennen kuin museo 1996 virkaan astuneen uuden johtajan David Elliott aikana siirtyi uusiin tiloihin.
Keuruun kihlakunta
Keuruun kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Keuruu, Multia ja Petäjävesi. Kihlakunta sijaitsi aluksi Keski-Suomen läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Representationalismi
Representationalismi (<, edustaa, esittää) eli epäsuora realismi, edustuksellinen realismi, representatiivinen realismi tai representationalistinen havaintoteoria on realistinen tietoteoreettinen kanta, jonka mukaan ihminen havaitsee ensisijaisesti mielessään olevia asioita (representaatioita), ei suoraan ulkomaailman olioita. Ajattelun välittömät kohteet ovat siis mielen "sisällä". Kun ajattelen esimerkiksi pöytää, ajattelen mielessäni olevaa pöydän ajatuksellista edustajaa, en varsinaisesti itse pöytää. Ajatus voi kohdistua itse pöytään vain representaation välityksellä.
Representationalismi tässä muodossa tavataan liittää varhaismoderneihin ajattelijoihin, esimerkiksi John Locken kaltaisiin empiristeihin. Myös René Descartes omaksui representationalismin Mietiskelyissään ensimmäisestä filosofiasta.
Katso myös
Direct and indirect realism Realismo directo Realismo direto e indireto
Kaustisten kihlakunta
Kaustisten kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Halsua, Himanka, Kannus, Kaustinen, Lestijärvi, Perho, Toholampi, Ullava ja Veteli. Kihlakunta sijaitsi aluksi Vaasan läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Lakitekstissä ja valtioneuvoston asetuksessa kihlakunnan nimi on Kaustisten kihlakunta, vaikka Kaustisen kunnan nimi taivutetaan Kielitoimiston ohjeistuksen mukaan yksiköllisesti (=Kaustisen, Kaustisella).
Sierra Leone
Sierra Leonen tasavalta eli Sierra Leone on valtio Länsi-Afrikassa Atlantin valtameren rannikolla. Sen rajanaapurit ovat Guinea pohjoisessa ja Liberia kaakossa. Sierra Leonessa on trooppinen ilmasto ja monipuolinen luonto, joka vaihtelee savanneista sademetsiin. Maan pinta-ala on 71 740 neliökilometriä ja väkiluku vuonna 2021 noin 7,5 miljoonaa. Sierra Leone on presidenttijohtoinen tasavalta, ja valtion johdossa on viisivuotiskausittain valittava presidentti. Hallituksen päämiehenä on pääministeriä vastaava Chief Minister.
Sierra Leonesta vietiin Atlantin orjakaupan aikana tuhansia orjia Atlantin taakse. Sen pääkaupunki Freetown perustettiin Amerikasta vapautetuille orjille vuonna 1787. Sierra Leone oli Britannian siirtomaana vuodesta 1808 ja protektoraattina vuodesta 1896 aina itsenäistymiseensä vuonna 1961. Maa on toipumassa vuosina 1991–2002 kestäneestä sisällissodasta, joka vaati ainakin 50 000 ihmisen hengen. Sierra Leonen talous on kasvanut nopeasti sodan päättymisen jälkeen, mutta kasvua ovat hidastaneet vuoden 2014 ebolaepidemia ja seuraavana vuonna tapahtunut rautamalmin maailmanhinnan romahtaminen.
Sierra Leonen väestö jakautuu 15–20 etniseen ryhmään, joista suurimmat ovat temnet ja mendet. Englanti on maan ainoa virallinen kieli, ja sitä puhutaan virallisena kielenä kouluissa, valtionhallinnossa ja mediassa. Sierra Leone on kuitenkin monikielinen maa, jossa puhutaan miltei 25 kieltä.
Maantiede
thumb|left|Sierra Leonen kartta
Pinnanmuodot ja vesistöt
Sierra Leone voidaan jakaa maantieteellisesti neljään alueeseen: rannikkotasankoon, sisämaan tasankoon, sisämaan ylätasankoon ja Sierra Leonen niemimaahan. Rannikolla on sekä 8–40 kilometriä leveä rannikkotasanko että Sierra Leonen niemimaa, jossa nousee kolme rinnakkaista vuorijonoa rannikosta 200–1 000 metrin korkeuteen. Rannikkotasangolla on useita pieniä jokia ja estuaareja, joihin on muodostunut mangrovesoita. Se on Länsi-Afrikan ainoa osaksi vuoristoinen rannikkoalue.
Rannikkotasangon jälkeen maa kohoaa sisämaan tasankoon, joka on pinta-alaltaan noin puolet koko maan pinta-alasta. Tasangon eteläosissa on mäkistä metsämaata, jossa yksittäiset kukkulat kohoavat yli 300 metriin. Sierra Leonen koillisosa on osa Guinean ylätasankoa, joka on pääosin 300–600 metrin korkeudessa merenpinnasta. Siitä nousee kuitenkin joitakin vuoristoja, kuten Loma- ja Tingivuoret. Maan korkein kohta Loma Mansa (Bintumani) sijaitsee Lomavuorilla ja kohoaa 1 948 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Sierra Leonea halkovat useat joet, joista monet saavat alkunsa Guineasta Fouta Djallonin alueelta. Sieltä ne virtaavat lounaaseen Sierra Leonen halki kohti Atlanttia. Jokien keskijuoksulla on useita koskia. Sierra Leonen suurimmat joet pohjoisesta etelään ovat Kolenté, Kaba, Rokel, Gbangbaia, Jong, Sewa, Waanje, Moa ja Mano. Suurin valuma-alue on Sewajoella, 14 140 neliökilometriä.
Ilmasto
Sierra Leonen ilmasto on trooppinen, jossa sadekausi on huhti–marraskuussa. Rannikon sademäärä on hyvin suuri, ja maaperää on huuhtoutunut vähitellen vuosien saatossa mereen. Sateisimmat kuukaudet ovat kesäkuusta elokuuhun, vähiten sataa joulukuusta helmikuuhun. Atlantin rannikon Sherbron saaren Bonthessa sataa heinäkuussa keskimäärin 824 mm, sisämaan Kabalassa vain 386 mm. Lämpötilojen alueelliset erot eivät ole kovin suuria. Lämpimin kuukausi on maaliskuu, keskimääräinen ylin lämpötila on Bonthessa 33 °C ja Kabalassa 35 °C, ja viileimmän kuukauden eli elokuun keskimääräinen alin lämpötila Bonthessa 23 °C ja Kabalassa 21 °C.
Luonto
Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelman biodiversiteettitutkimus tunnisti Sierra Leonesta kuusi pääasiallista ekosysteemiluokkaa: metsät, vuoristot, savannit, viljelysmaat, makeanveden kosteikot ja merialueet rannikoineen. Luonnontilainen metsä peitti vuonna 1970 enää viisi prosenttia maa-alasta, kun sen osuus 1900-luvun alussa oli noin 60 prosenttia. Metsäkadon suuruutta ei vuonna 2014 julkaistussa monimuotoisuusraportissa osattu arvioida, mutta se arvioitiin silti merkittäväksi ympäristöuhaksi.
Savannia on pääasiassa Sierra Leonen pohjois- ja koillisosissa, ja se peittää noin kolmanneksen maan pinta-alasta. Kosteikkoja on puolestaan noin 4 840 neliökilometriä. Suometsiä on kaikkialla maassa, ja mangroveita rannikkoalueella.
Erilaiset luonnonsuojelualueet kattavat 2 941 neliökilometriä eli 4,1 prosenttia Sierra Leonen maapinta-alasta. Vuoden 2016 alussa maassa oli neljä kansallispuistoa. Sierra Leonen vanhin kansallispuisto on maan pohjoisosassa 1 109,0 neliökilometrin laajuinen Outamba-Kilimin kansallispuisto. Se on perustettu suojelemaan savannin eläimistöä, etenkin apinoita. Vuonna 2007 perustettiin lähelle Liberian rajaa Golan sademetsäkansallispuisto (pinta-ala 750,0 km²). Puisto jatkuu Liberian puolella Golan laajempana sademetsäalueena, ja yhdessä niiden on suunniteltu muodostavat yli 2 000 neliökilometriä kattavan, rajan ylittävän rauhanpuiston. Vuonna 2013 perustettiin Lomavuorten kansallispuisto (332,01 km²) maan koillisosaan ja Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto aivan pääkaupungin Freetownin eteläpuolelle (176,88 km²).
Historia
thumb|Esihistoriallisia ruukunpalasia Sierra Leonesta.
Varhaishistoria
Arkeologisista löydöistä on pääteltävissä Sierra Leonen alueen olleen asuttu tuhansia vuosia. Alueen asuttamisen on perinteisesti ajateltu tapahtuneen toisiaan seuraavina maahanmuuttoaaltoina, mutta kielten tutkimus osoittaa rannikon bulomien ja temnejen asuneen paikoillaan jo pitkään, kun taas sisämaan mendeä puhuvia kansoja on muuttanut alueelle satunnaisesti. Asujaimisto oli järjestäytynyt pieniksi itsenäisiksi kuningaskunniksi ja päällikkökunniksi. Salaseurat, kuten poro, toimivat alueella jo varhain.
Islam tuli alueelle muslimikauppiaiden mukana. Eurooppalaisia löytöretkeilijöitä pysähtyi rannikolla jo 1400-luvulla. Laivat pysähtyivät nykyisen Freetownin lähelle Rokeljoen suuhun hakemaan juomavettä.
Orjakauppa, vapautetut orjat ja siirtomaa-aika
Sierra Leonelle antoi sen nykyisen nimen portugalilainen tutkimusmatkailija Pedro de Sintra, joka kävi alueella noin vuonna 1462. Ei tiedetä, onko nimen antamisen syynä ollut maan muoto vai ilmasto-olosuhteet. Joidenkin mukaan rannikkoalueet muistuttivat leijonan hampaita, kun taas toiset ovat esittäneet, että de Sintran mielestä vuoristoisen niemimaan yläpuolella olevat ukkoset kuulostivat aivan leijonan karjahdukselta. Professori C. Magbaily Fylen mukaan kyseessä on saattanut olla väärinkäsitys, sillä Serra Lyoasta on hänen mukaansa puhuttu jo ennen kuin de Sintran retkikunta oli käynyt Sierra Leonen rannikolla. Maan nimeäjän henkilöllisyys olisi siis vieläkin pimennossa.
Eurooppalaisia kauppiaita alkoi 1400-luvun loppupuolella tulla lähelle Freetownia. Alkuun kauppaa tehtiin erityisesti kullalla ja norsunluulla, mutta 1550-luvulla tärkeimmäksi kaupan kohteeksi muodostuivat orjat. Vuosina 1668–1807 Buncensaarelta vietiin yli 50 000 orjaa.
Sierra Leoneen perustettiin vuonna 1787 asutusalue 400:lle Englannista tulleelle vapaalle mustaihoiselle ihmiselle. Samana vuonna maan viralliseksi nimeksi hyväksyttiin Sierra Leone. Englantilaiset merimiehet olivat 1500-luvulla kutsuneet maata Sierra Leoaksi, josta kehittyi 1600-luvulla Sierra Leone. Englannista tuodut mustaihoiset asuttivat nykyisen Freetownin niemimaan, ja heihin liittyi 1790-luvulla kotimantereelle palanneita vapautettuja orjia Kanadan Nova Scotiasta. Krioiksi tai kreoleiksi kutsutut paluumuuttajat kärsivät pahasti paikallisista olosuhteista ja sairauksista, ja paikallisen temneväestön vastarinta oli väkivaltaista.