cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dick Moores
Dick Mooresin piirrostyyli muistuttaa tuotteliaan Mikki-piirtäjän Paul Murryn tyyliä.
Al-Aqsa
Al-Aqsa on moskeija Jerusalemin Temppelivuorella. Se on Jerusalemin suurin moskeija, ja sinne mahtuu noin viisituhatta rukoilijaa. Al-Aqsa on islamin kolmanneksi pyhin paikka Mekan ja Medinan jälkeen.
Muhammed perimätiedon mukaan
Legendan mukaan Muhammed jätti kallioon jalanjälkensä pysähtyessään moskeijassa siivekkäällä hevosellaan tekemänsä öisellä matkalla. Ibn Hishamin 800-luvulla kertoman legendan mukaan Muhammedin vierailu sijoitetaan vain Jerusalemiin, sillä al-Aqsan moskeija rakennettiin vasta myöhemmin 600-luvun alun jälkeisenä ajanjaksona.
Varhaisin moskeija
Arkeologiset tutkimukset ovat löytäneet useita ajallisia kerrostumia al-Aqsa -moskeijasta. Varhaisin temppeli, Aqsa I, on joko kalifi Abd al-Malikin (685–705) tai hänen poikansa al-Walidin (705–714) hallitsijakaudelta. Siitä ei ole jäljellä juuri mitään, sillä temppeli sortui vuoden 747 maanjäristyksessä. Uusi vuonna 780 rakennettu rakennus tuhoutui jälleen maanjäristyksessä vuonna 1033, minkä jälkeen fatimidikalifi Ali az-Zahir rakennutti nykyisen muotoisen moskeijan. pienoiskuva|Ilmakuva Al-Aqsan moskeijasta vuodelta 2013.
Ristiretkien aika
Kun ristiretkeläiset valloittivat Jerusalemin vuonna 1099 Al-Aqsaa käytettiin ristirekeläisten palatsina. Vuodesta 1118 lähtien se oli temppeliherrain ritarikunnan päämajana ja heidän aikanaan Al-Aqsaan tehtiin muutoksia. Kun Saladin valloitti Jerusalemin takaisin vuonna 1187 hän puratutti temppelinherrain tekemät muutokset, mutta eteläsivulle jätettiin heidän julkisivuun tekemänsä kaaret. Mamelukit tekivät muutoksia Al-Aqsan rakenteisiin 1300-luvun puolivälissä.
Vuosina 1927 ja 1936 maanjäristykset vaurioittivat moskeijaa niin paljon, että se jouduttiin rakentamaan käytännöllisesti katsoen kokonaan uudestaan.
Al-Aqsan kupoli oli alun perin katettu lyijyllä mutta se katettiin uudestaan vuonna 1964 jolloin kattamiseen käytettiin alumiinia. Se kuitenkin palautettiin alkuperäiseen asuunsa vuonna 1985 jolloin se katettiin uudestaan lyijyllä.
Emiiri Abdullah I:n murha
Vuonna 1951 21-vuotias räätäli Mustafa Shukri Ashshu ampui Transjordanian emiiriä Abdullah I:tä joka kuoli välittömästi. Ashshu oli piiloutunut Al-Aqsa pääsisäänkäynnille ja ampui emiiriä lähietäisyydeltä jonka jälkeen emiirin henkivartija ampui hänet.
Luettelo pikkuplaneetoista: 91001–92000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 91001:stä ja päättyen 92000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Eläinlääkäri
thumb|250px|Brittiläinen eläinlääkäri poistaa tikkejä kissalta. Eläinlääkäri on ammatti, jonka harjoittamiseen tarvitaan Suomessa eläinlääketieteen lisensiaatin (ELL ) tutkinto. Se on ylempi korkeakoulututkinto, jonka voi suorittaa Helsingin yliopiston eläinlääketieteellisessä tiedekunnassa. Tutkinnon nimi on poikkeuksellisesti lisensiaatti eikä maisteri siksi, koska se on muita ylempiä korkeakoulututkintoja laajempi. Opiskelu eläinlääkäriksi kestää noin 6 vuotta. Laajuudeltaan eläinlääkärin tutkinto on 360 opintopistettä.
Opiskelijat saavuttavat välissä eläinlääketieteen kandidaatin (ELK ) tutkinnon. Eläinlääketieteen kandidaatti saa väliaikaiset eläinlääkärinoikeudet yleensä viidennellä vuosikurssilla. Eläinlääketieteen lisensiaatti voi ammatillisena jatkotutkintona suorittaa suomalaisen erikoiseläinlääkärin tutkinnon tai kansainvälisen diplomaatin tutkinnon tai akateemisena jatkotutkintona väitellä eläinlääketieteen tohtoriksi (ELT ).
Suomessa valmistuu noin 70 eläinlääkäriä vuodessa. Vuoden 2018 alussa Suomessa oli vajaat 3 000 laillistettua eläinlääkäriä, mukaan lukien eläkeläiset ja ulkomailta tulleet. Osa eläinlääkäreistä työskentelee monissa elintarvike- ja lääketeollisuuden tehtävissä.
Ruokavirasto (ent. Evira) laillistaa eläinlääkärinammattia Suomessa harjoittavat. Ruokavirasto tekee päätöksiä ja vastaanottaa ilmoituksia koskien väliaikaista ammatinharjoittamisoikeutta. Ruokavirasto myös valvoo eläinlääkäreitä. Eläinlääkäreistä suurin osa työskentelee kunnaneläinlääkäreinä ja yksityiseläinlääkäreinä.
Eläinlääkärin alat
Eläinlääkäri voi työskennellä monissa tehtävissä.
Erikoistuminen
Eläinlääkäri, joka on erikoistunut johonkin alaan, kutsutaan erikoiseläinlääkäriksi. Tieteellisen ja ammatillisen jatkotutkinnon suorittaminen kestää noin 4 vuotta. Eläinlääkäri voi erikoistua kuuteen eri alaan, joita ovat:
Eläinlääkäriksi ulkomailla opiskelemalla
Eläinlääkäriksi voi opiskella myös muualla kuin Suomessa. Viron Tartossa sijaitsevassa Viron maatalousyliopistossa (Eesti Maaülikool, EMÜ) opiskelee merkittävä määrä suomalaisia eläinlääkärin ammattiin. Paikallinen suomalaisten opiskelijoiden opiskelijajärjestö on Suolet Ry. Myös Latvian yliopistossa Jelgavassa Latvia University of Life Sciences and Technologiesissa opiskelee noin 40 suomalaista eläinlääketieteen opiskelijaa. Heidän paikallinen suomalaisten eläinlääkäriksi opiskelevien ylioppilaiden oma ainejärjestö on nimeltään Fistula ry ja siinä on jäseniä noin 30.
Suomalaisia eläinlääketieteen opiskelijoita on ja on ollut monissa eurooppalaisissa yliopistoissa. Ennen kuin koulutus alkoi Suomessa, tavallisin opiskelupaikka oli Tukholma. Myös Oslossa on ollut paljon opiskelijoita. Saksan yliopistoissa Hannoverissa, Berliinissä (BRD, DDR), Münchenissä, Giessenissä sekä Leipzigissa on ollut jatkuvasti opiskelijoita. Itävallan Wienissä on myös opiskeltu. Yksittäisiä opiskelijoita on ollut Italiassa, Englannissa ja jopa Australiassa. Ennen EU-aikaa laillistuminen oli työlästä, mutta nykyisin varsinkin EU-maista valmistuneille tutkinnot voi hyväksytyttää melko helposti. Samoin säännöin voi Suomessa valmistunut eläinlääkäri siirtyä muihin EU-maihin.
Sisäkorvaistute
thumb|Sisäkorvaistutteen ulkoiset osat. Sisäkorvaistute (muita nimityksiä ovat sisäkorvaimplantti, sisäkorvaproteesi ja kokleaimplantti) on sähköinen kuulokoje, joka on tarkoitettu kuuroutuneille tai henkilöille, joilla on erittäin vaikea kuulovamma.
Eläinlääkäri
Eläinlääkintäauto
Eläinlääkärintyötä harjoittava eläinlääkäri on oikeutettu hankkimaan autoverosta vapautetun eläinlääkintäauton.
Sisäkorvaistute
Historia
Ensimmäiset korvaimplanttikokeilut tehtiin jo 1950-luvulla Ranskassa. Suomessa ensimmäiset sisäkorvaproteesit asennettiin 1980-luvulla, vuosina 1984–1985.
Eläinlääkäri
Eläinlääkintäauto
Eläinlääkintäauton tulee olla henkilöautosta (M1-luokka) tai pakettiautosta (N1-luokka) rakennettu ja varustettu, ainoastaan eläinlääkintätyössä käytettäväksi tarkoitettu auto, jossa on tilaa matkustajille vain kuljettajan vieressä olevilla istuimilla. Lisäksi eläinlääkintäauton ohjaamo-osan takana olevan tilan sisäkorkeuden tulee olla 0,8 x 1,4 metrin pituisella alueella vähintään 0,5 metriä. Tässä tilassa tulee olla eläinlääkintätyötä varten kiinteästi asennettu koneellisella jäähdytyslaitteella varustettu säilytystila sekä kiinteät kaapit, laatikostot ja muut tarpeelliset rakenteet.
Sisäkorvaistute
Asentaminen
Sisäkorvaistute koostuu leikkauksella ihon alle kalloluuhun ja sisäkorvaan asennettavasta sisäisistä osista eli implantista ja ulkoisesta osasta eli puheprosessorista ja magneettikelasta. Sisäkorvaistutteen avulla ohitetaan sisäkorvan vaurioituneet kuulosolut ja stimuloidaan kokleahermoja ja suoraan elektronisilla impulsseilla, mikä mahdollistaa äänien aistimisen. Puheprosessin mikrofonit keräävät äänet, laite muuntaa sille tehtyjen ohjelmointien mukaisesti äänet sähkösignaaleiksi ja välittää sen magneettikelan ja sen johdon avulla sisäisen osan vastaanottimeen, joka puolestaan välittää signaalit kuulohermoon. Kun kokleaimplantti on paikallaan, ääni ei enää kulje korvakäytävää pitkin, vaan kuuleminen tapahtuu kokonaan kalloon kiinnitetyn mikrofonin kautta. Audiologi ohjelmoi implantin erikseen jokaiselle käyttäjälle.
Eläinlääkäri
Eläinlääkintäauto
Mitään erityisiä merkki-, malli- tai hintarajoituksia eläinlääkintäautolla ei ole, kunhan auto on alun perin ollut joko henkilöauto tai pakettiauto. Koska eläinlääkintäautosta tulee N1-luokan erikoisajoneuvo, sillä saa ajaa enintään 100 km/h, jos sen omamassa on enintään 3 500 kg (asetus ajoneuvojen käytöstä tiellä 1257/1992 3. §:n 1. mom.). Eläinlääkintäautoa saa käyttää ainoastaan eläinlääkintätyöhön, ei yksityisajoon. Koska eläinlääkintäauton tulee olla eläinlääkärintointa harjoittavan eläinlääkärin omistama, leasing-auto ei voi olla eläinlääkintäauto, sillä leasing-sopimus katsotaan vuokrasopimukseksi.
Sisäkorvaistute
Asentaminen
Perinteisesti sisäkorvaistutetta ei ole voinut käyttää uidessa. Nykyään on kuitenkin saatavissa erillisiä suojapusseja sekä itsessään vesitiiviitä laitteistoja.
Eläinlääkäri
Eläinlääkintäauto
Eläinlääkintäauton verovapaus kuoleutuu neljässä vuodessa, minkä jälkeen ajoneuvoluokan saa muuttaa ilman veroseuraamuksia. Kuoleutumisaika lasketaan rekisteröintipäivästä tai siitä päivästä, jolloin ajoneuvo on muutoskatsastettu eläinlääkintäautoksi. . Eläinlääkintäauton ajoneuvoluokan voi muuttaa ennen verovapauden kuoleutumista, jolloin ajoneuvoverosta vähennetään 1/48 rekisterissäoloajan kutakin täyttä kuukautta kohti. Ajoneuvoluokan muuttaminen voi tarkoittaa esimerkiksi sitä, että eläinlääkintäauto rekisteröidään verolliseksi henkilöautoksi, jolloin sitä saa käyttää yksityisajoon tai sen voi myydä yksityishenkilölle. Ilman ajoneuvoluokan muuttamista eläinlääkintäauton voi myydä vain toiselle eläinlääkärintyötä harjoittavalle eläinlääkärille tai muuttaa muun verovapaan ajoneuvoluokan autoksi, kuten pelastusautoksi tai invataksiksi, ilman veroseuraamuksia.
Sisäkorvaistute
Hyödyt
Sisäkorvaistutteella ei saavuteta normaalia kuuloa, mutta laite mahdollistaa ääniaistimukset ja kommunikoinnin puhekielellä kuulonvaraisesti. Monet sisäkorvaistutteen saaneet nauttivat myös musiikista.
Moni kuuro on ollut tyytyväinen sisäkorvaistutteeseensa. Osa tulee leikkauksen jälkeen toimeen kuulon avulla lähes kaikissa tilanteissa. Myös monet kuurojen lasten kuulevat vanhemmat ja sukulaiset ovat olleet tyytyväisiä, kun pystyvät kommunikoimaan kuuron lapsen kanssa omalla äidinkielellään. Sisäkorvaistutteen käyttäjistä ei siis vielä nykytekniikalla tule täysin kuulevia. Leikkausten tulokset ovat vaihtelevia, ja leikkauksen jälkeen tarvitaan kuntoutumistukimuotoja, kuten puheterapiaa. Mitä vähemmän aikaa potilas on ollut kuuro ennen leikkausta, sitä todennäköisempää on, että hän oppii sujuvan puhekielen. Syntymäkuuro ei hyödy aikuisena asennetusta implantista, sillä he eivät yleensä juuri opi ymmärtämään puhetta.
Kritiikkiä
Suomessa kuuroina syntyvistä lapsista 90 prosenttia saa istutteen. Istutteet ovat vähentäneet kuurojen määrää merkittävästi niin, että esimerkiksi kuurojen erityiskoulut kärsivät oppilaspulasta.
Sisäkorvaistutteet ovat aiheuttaneet runsaasti keskustelua kuurojen yhteisössä. Laite ei tee käyttäjästä normaalikuuloista. Kaikki eivät pidä kuuroutta sairautena, joka pitäisi parantaa. Jotta istute toimisi kunnolla, se täytyy asentaa mahdollisimman nuorena, jolloin lapsi ei vielä kykene tekemään itsenäistä päätöstä asiasta. Tätä on pidetty jopa kulttuurikansanmurhana, sillä kuurouden poistaminen johtaa kuurojen kulttuurin ja viittomakielen katoamiseen.
Viittomakielen käyttö on vähentynyt, ja implantin saaneita on jopa kielletty käyttämästä viittomakieltä. Leikkauksen tulokset eivät ole täysin ennustettavissa, sillä odotuksista huolimatta kolmasosalla kuulon ja puheen kehitys on vajavaista. Implantin saaneista lapsista arvioiden mukaan 14 prosenttia käyttää lähinnä viittomakieltä.
Geisha (suklaa)
pienoiskuva|upright|Geisha-suklaata. Geisha on Fazerin valmistama suklaa, jota myydään suklaalevynä, suklaapatukkana ja konvehteina. Geisha-suklaassa on japonais-hasselpähkinätäytettä maitosuklaasta tehdyn kuoren sisällä.
Geisha-suklaan valmistaminen aloitettiin vuonna 1962. Peter Fazer oli ihastunut Karl Fazer Caféssa Kluuvikadulla valmistettuun Japonica-nimiseen leivokseen. Hän pyysi tuotekehitystä kokeilemaan tätä täytettä yhdessä maitosuklaan kanssa.
Geisha-nimi ja vaaleanpunainen väri lainattiin tuotteelle Fazerin Parhain -pussin makeiselta, joka sai uuden nimen Tokyo. Japani toimi uutuustuotteen inspiraationa tuolloin ajankohtaisten Tokion olympialaisten kautta, joihin Peter Fazer osallistui itsekin lajinaan purjehdus.
Vuonna 2006 Geishan pakkausta uudistettiin niin, että tunnusomainen geisha-kuva-aihe (tarkemmin maiko, harjoittelijageisha) jätettiin pois ja kirjasinta vaihdettiin. Vuonna 2020 Fazer on ilmoittanut harkitsevansa tuotteen nimen vaihtamista.
Peter Kihara Kariuki
Peter Kihara Kariuki (s. 6. helmikuuta 1954) on kenialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Consolata-lähetyssaarnaajien papiksi 16. joulukuuta 1983 ja nimitettiin Murangan hiippakunnan piispaksi 3. kesäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni Tonucci, jota avustivat Nicodemus Kirima ja John Njue.
Kihara Kariuki sai 25. marraskuuta 2006 nimityksen Marsabitin hiippakunnan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 25. tammikuuta 2007.
Vaippapaviaani
Vaippapaviaani eli hamadryas eli pyhäpaviaani (Papio hamadryas) on kaikkein pohjoisimpana elävä paviaanilaji.
Levinneisyys
Sen levinneisyysalue ulottuu Sudanin Port Sudanista noin 8. leveyspiiriltä Somaliaan, lisäksi sitä tavataan Arabian niemimaan etelärannikolla.
Tuntomerkit
Vaippapaviaanin kasvot eroavat muista paviaaneista niiden punaisuudella. Pitkänomainen kuono on profiililtaan ylöspäin työntyvä. Turkki on paksu ja väriltään se on naarailla ruskea ja uroksilla vaaleanharmaa. Täysikasvuisella uroksella on huomiota kiinnittävä helmenharmaa harja.
Kooltaan vaippapaviaani on keskikokoinen ja täysikasvuisena uroksen massa voi olla 25 kg. Lajin yksilöt ovat pituudeltaan ilman häntää noin 60–72 cm ja hännän pituus on 32–60 cm.
Elintavat
Vaippapaviaanilauma on suuri ja se käsittää tavallisesti johtajauroksen, joka johtaa naaraita, nuoria uroksia ja poikasia. Nuoret urokset pysyvät laumassaan yleensä vain sukukypsyyteensä asti.
Lajille on tyypillistä elää maassa eikä kiipeillä puissa ja yöpyminen tapahtuu yleensä kallionkielekkeillä tai rantatörmillä. Vaippapaviaanin ruokavalioon kuuluvat kasvit, hyönteiset ja pikkueläimet.
Vaippapaviaaninaaras tulee sukukypsäksi ikävuosien 3,5–4 välillä ja urokset vasta 4–6-vuotiaina. Laji voi lisääntyä vuodenajasta riippumatta. Raskaus kestää 160-183 vuorokautta ja poikasia syntyy tavanomaisesti vain yksi kerrallaan.
Muuta
Vaippapaviaani oli joidenkin väitteiden mukaan muinaisessa Egyptissä pyhä eläin, sen kuvia on löydetty faaraoiden hautakammioista ja temppeleistä. Se kuvastaa Toth-jumalan henkilöitymää.
Korkeasaaren vaippapaviaanit saivat paljon huomiota syksyllä 2004, kun ne päätettiin lopettaa. Kansanliikkeen vastustuksen takia laumaa päätettiin pitää hengissä toistaiseksi. Niille löytyi kodit toisista eläintarhoista.
Om-tavu
thumb|200px|Om-tavu kirjoitettuna [[devanagarilla. Symbolia käytetään myös hindulaisuuden tunnuksena.]]
Om (myös Aum tai Ohm, kirj. ॐ) on pyhin tavu hindulaisuudessa, symboloiden Brahmania ja koko kaikkeutta.
Tätä tavua kutsutaan joskus myös nimellä ”Udgitha” tai ”Pranava Mantra”, koska se on hindujen ensisijainen tavu, jolla useimmat mantrat alkavat.
Alkutavuna (Bijana) symboli on pyhä myös vajrayānabuddhalaisuudessa.
Om-tavun merkitys
Om-symboli (käytetään myös nimeä Pranava) on hindulaisuuden pyhin symboli. Merkki on sanskritin kieltä ja lausutaan. Vaikka symboli on mainittu kaikissa hindujen kirjoituksissa, sen merkitys selitettiin tarkasti upanishadeissa.
''”Päämäärä, johon kaikki Vedat tähtäävät ja joita ihmiset himoitsevat eläessään pidättyväistä elämää, kerron teille lyhyesti mikä on Aum. Tavu Aum on todellakin Brahman. Tämä tavu Aum on kaikkein korkein. Kuka vain tietää että tämä symboli sisältää kaikki heidän toivomuksensa. Tämä on paras tuki; tämä on korkein tuki. Kuka vain tietää tämän tuen on ihannoitu Brahmanin maailmassa.” - Katha Upanishad (- I, ii, 15-17)''
Symboli sisältää kolme kaarta, yhden puoliympyrän ja pisteen: alempi kaari tarkoittaa hereillä olevaa olotilaa, ylempi kaari tarkoittaa syvää unta, oikeanpuoleinen kaari (joka sijaitsee ylemmän ja alemman kaaren välissä) tarkoittaa unenomaista olotilaa. Nämä kolme olotilaa edustavat yksilön tajuntaa tai tietoisuutta, näin ollen edustaen kokonaisuudessa kaikki yksilön kehon olotilat. Piste edustaa kokonaisuutta, valaisten kaikki kolme olotilaa. Puoliympyrä symboloi Mayaa, joka erottaa pisteen kolmesta kaaresta. Puoliympyrä on avoin yläpuolelta, joka tarkoittaa että täydellisyys on ääretöntä eikä Mayalla (harhakuvana) ole siihen vaikutusta. Maya vaikuttaa ainoastaan näkyviin ilmiöihin.
Tällä tavoin Omin muoto symboloi ääretöntä Brahmania ja koko kaikkeutta. Om muodostuu kolmesta jumalasta: Shiva, Ganesh ja Gayatri
Om, jossain osissa Intiaa, tarkoittaa myös elämän kiertokulkua. A tarkoittaa 'Akaraa' (mies), U 'Ukaraa' (nainen) ja M puolestaan 'Makaraa' (kahden edellisen liitossa luotua uutta elämää kohdussa).
''”Yksitavuisen Aumin lausuminen, Brahmam iankaikkinen maailma, joka poistuu kehostaan (kuoleman yhteydessä), hän saavuttaa ylemmän päämäärän.” - Bhagavad Gita, 8.13''
Kun tavu Om on osana maantieteellistä paikan nimeä (esimerkiksi Omkareshwar) tai käytetään nimessä, se lausutaan foneettisesti käyttäen tavallisia kirjaimia Intian aakkosista, jotka ko. alueella ovat käytössä.
Alkuperä
Om-tavun löydyttyä hindulaisten pyhistä kirjoituksista sitä on pidetty Brahman ilmentymänä joka sai aikaan universumin. Hindulaisuuden mukaan Om-tavun värähtely onkin koko kosmoksen runko. Symboli on niin pyhä, että sillä aloitetaan ja päätetään kaikki hindulaiset mantrat. Tämä tavu on kaikista eniten hindulaisuutta edustava symboli.
Omin filosofia
Hindulaisen ajattelun mukaan tämä tavu koostuu kolmesta osasta: kirjain A, joka edustaa luomista, kun kaikki elämä virtasi ulos Brahman kultaisestä ytimestä; kirjain U, joka viittaa Vishnuun, jumalaan keskellä, joka suojelee maailmaa tasapainoillen lootusta itsensä päällä. Kirjaimet U ja A muodostavat yhdessä pitkän äänteen Ō. M muodostaa pitkän kaiun nenän onteloon, jonka suu sulkee: tämä on lopullinen osa olemassaolon kehää, jonka jälkeen Vishnu vaipuu uneen ja Brahmanin on hengitettävä sisään jotta kaikki elolliset olennot alkavat murentua ja luovuttaa elinvoimaansa hänelle. Tämä on M niin kuin Manesha, tunnetaan myös Shivana, jonka pitkä joogan aikakausi alkaa jotta aistitodellisuus lakkaa olemasta.
Jumalia ja jumalattaria viitataan joskus myös Aumkariin, joka tarkoittaa Omin (Aumin) toisenlaista olomuotoa, näin ollen viitaten niihin jotka ovat rajattomia, värähdellen täydelliseksi koko universumin. Ek Onkar, tarkoittaen 'yksi jumala', on keskeinen oppi sikhien uskonnollisessa ajattelussa.
Hindulaisuudessa kuvataan usein kolmen sisällyttämistä yhteen, tämä on hindulaisuudessa yleinen teema.
Läskikapina
Läskikapina oli helmikuussa 1922 Kuolajärven ja Savukosken välisellä seudulla tapahtunut tukkityöläisten pienimuotoinen aseellinen kapina, jota johti Neuvosto-Venäjältä tullut suomalaissyntyinen punaupseeri Jahvetti Moilanen. Vallankumousta julistanut Moilanen sai koottua pataljoonan suuruisen joukon, jonka kanssa hän kuitenkin jo muutaman päivän kuluttua vetäytyi, takavarikoituaan sitä ennen muutaman metsätyömaan elintarvikevarastot ja kassat.
Kapina alkoi 2. helmikuuta Savukoskella Kemi Oy:n Värriön tukkityömaalla Itä-Karjalasta tulleen punaupseerin Jahvetti Moilasen värväyspuheesta ja päättyi 7. helmikuuta, kun joukot ylittivät rajan ja palasivat Neuvosto-Venäjälle. Kapina oli Moskovassa 1918 perustetun Suomen kommunistisen puolueen vastaveto itäkarjalaisten kansannousulle. Jossakin vaiheessa oli tarkoitus perustaa Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan avulla erityinen Pohjolan kommunistinen neuvostotasavalta, johon olisi kuuluneet Pohjois-Suomi, -Ruotsi ja -Norja sekä Neuvosto-Karjala, mutta jostakin syystä suunnitelmista luovuttiin. Nimityksen läskikapina arvellaan saaneen alkunsa joukkion elintarvikkeiden ryöstön jäljiltä löytyneestä suuresta määrästä siankylkisilavaa eli läskiä. Toinen mahdollinen selitys nimelle on se, että Moilanen luki kapinan manifestin läskilaatikon päällä seisten.
Taustaa
thumb|199x199px|Kapinan johtaja Janne Myyryläinen eli [[Frans Myyryläinen|Jahvetti Moilanen.|alt=|vasen]] Eino Rahja oli Pietarin sotilasneuvoston jäsen. Hän esitteli 18. tammikuuta ajatuksen, että Itä-Karjalan kansannousuun osallistuneiden suomalaisten vapaaehtoisten joukon vastavoimaksi Neuvosto-Venäjän piti lähettää rajan yli Pohjois-Suomeen vapaaehtoisjoukko. Neuvostojohto ilmoitti heti sähkeitse tukevansa ajatusta. Idea toteutui jo samana päivänä, ja pohjoiseen lähetettiin suuri joukko puna-armeijan upseereita ja sotakoulukurssilaisia. Rahja seurasi adjutanttinsa kanssa perässä 20. tammikuuta.
Toisen version mukaan tapahtumat olisivat alkaneet jo syksyllä 1919 kun Jahvetti Moilanen eli Myyryläinen ilmestyi Sallaan erääseen taloon pitämään palopuhetta pian alkavasta kapinasta. Kapinaa valmisteltiin tiiviisti järjestämällä erilaisia aseharjoituksia ja hankkimalla aseita punaupseeri Vilho Honkasen johdolla aina vuoteen 1920 saakka pääasiassa Kuhmoniemen alueella. Vuoden 1921 kesäkuussa ”Moilanen” saapui uudestaan Sallaan ja matkusteli Lapin alueella, mutta hänen tiedetään käyneen myös Helsingissä.
Retkikunnan johtajaksi nimitettiin Frans ”Janne” Myyryläinen, joka käytti salanimeä Jahvetti Moilanen. Myyryläinen oli valmistunut syksyllä 1921 Pietarin punaupseerikoulusta, ja hänet tiedettiin erinomaiseksi organisaattoriksi. Hän oli toiminut Suomen sisällissodan aikana punakaartissa Kajaanissa ja hänet oli vangittu, mutta hän oli päässyt pakenemaan Hennalan vankileiriltä Lahdesta lokakuussa vuonna 1918. Retkikuntaan kuului 67 poliittisesti valikoitua punaupseeria ja Pietarin kansainvälisen punaupseerikoulun kurssilaista, jotka olivat aikaisemmin osallistuneet taisteluihin niin sanotun Muurmannin legioonan joukoissa. Retkelle valittiin myös jääkärit Petter Järventaus ja Emil Kvick. Retkikunnan jäsenet järjestettiin pataljoonaksi, joka koostui useista noin kymmenen miehen vahvuisista joukkueista. Retkikunta vaihtoi univormunsa siviilivaatteisiin.
Retkikunta ylitti Suomen rajan Ala-Kurtissa 29. tammikuuta. He liikkuivat suksilla, ja hevoset vetivät aserekiä. Aseistukseen kuului kivääreitä ja neljä Lewis-pikakivääriä. Retkikunta saapui 30. tammikuuta Sallaan, josta jatkettiin eteenpäin 31. tammikuuta kohti Kemi Oy:n suurta Värriön metsätyömaata. Retkikunta saapui tavoitteeseensa 1. helmikuuta. Retkikunnan saapumiseen ei kiinnitetty metsätyömaalla juurikaan huomiota.
Kapinan kulku
220px|thumb|Alkuperäinen julistus
Retkikunta aloitti toimintansa Värriön metsätyömaalla varhain aamulla 2. helmikuuta. ”Moilaseksi” ja ”Kalle Karhuksi” esittäytyneet miehet tunkeutuivat konttorihenkilökunnan ja työnjohtajien pirttiin. Moilanen ilmoitti vallankumouksen puhkeamisesta koko Suomessa ja vaati johtajien antautumista. Nämä antautuivatkin, kun havaitsivat aseistautuneiden miesten piirittävän pirttiä. Myyryläinen ryösti työmaan tavaravarastot ja käteiskassan.
Jérôme Nday Kanyangu Lukundwe
Jérôme Nday Kanyangu Lukundwe (1929 – 13. kesäkuuta 2011) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kongolon hiippakuntaan 27. elokuuta 1962 ja nimitettiin sen piispaksi 16. tammikuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Eugène Kabanga Songasonga ja Gustave Joseph Bouve.
Läskikapina
Kapinan kulku
Pataljoona vangitsi paluumatkan aikana neljä yllätettyä rajavartijaa. Pataljoona saapui 5. helmikuuta Sallaan, jossa ammuttiin koko kapinan ainoa laukaus paikalliseen rajavartiohenkilökuntaan kuuluneen kanssa. Yksi pataljoonan miehistä haavoittui kaulaan, ja hänet jätettiin Sallan sairaalaan. Rajavartioesikunta vangittiin. Sallaan tultaessa moni Moilasen värväämistä miehistä oli karannut joukosta. Sallassa pataljoonan vahvuudeksi saatiin 340 miestä ja 70 hevosta. Pataljoona ylitti rajan 7. helmikuuta. Rajan takana oli vastassa parinsadan miehen vahvuinen puna-armeijan vakinainen osasto. Rajan ylityksen jälkeen Moilasen joukon vahvuudeksi laskettiin 234 miestä, 15 naista ja yhdeksän lasta. Miehistä oli aseistettuja 180. Yksi ”kapinan” omituisimmista piirteistä oli se, että Moilanen palautti yksikön pakko-ottamat hevoset takaisin ja lähetti henkilökohtaiset kiitokset ”lainasta”.
Jérôme Nday Kanyangu Lukundwe
Nday Kanyangu Lukundwe jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 2007.
Läskikapina
Kapinan kulku
Kuolajärvelle sijoitetun Sallan rajakomppanian päällikkönä toiminut jääkäriluutnantti Jalmari Id (sukunimi myöhemmin Pajakka) miehineen antautui taisteluitta sen jälkeen, kun läskikapinalliset olivat katkaisseet komppanian viestiyhteydet ja väittäneet koko Lapin olevan kapinallisten hallussa. Id sai tämän vuoksi myöhemmin 42 päivän arestirangaistuksen. Hän saattoi kuitenkin jatkaa uraansa rajavartiolaitoksessa ja toimi viimeksi 1935–1939 Petsamon rajakomppanian päällikkönä. Jalmari Pajakka pidätettiin syksyllä 1939 Petsamon suuren vakoilujutun yhteydessä.
Vaikutukset
Läskikapina häiritsi Itä-Karjalan kansannousua tukeneiden suomalaisten vapaaehtoisten yhteyksiä selustaan ja tuki siten epäsuorasti puna-armeijan toimintaa kansannousun kukistamisessa. SKP toivoi, että Moilasen retki olisi muodostunut laajemmaksikin vallankumoukseksi, mutta tämä ei toteutunut. Retkikunnan toiminta sai kuitenkin Suomessa paljon huomiota ja herätti rajaseutujen väestössä pelkoa.
Matti Lackman on kritisoinut Arvo Tuomista siitä, että tämän mukaan kapina oli Rahjan järjestämä ryöstöretki ja taustalla olisi ollut puolueessa käyty valtataistelu. Lackmanin mukaan siitä kuitenkin sovittiin keskuskomiteassa ja lupa tuli NKP:lta.
Operaatiossa yhdistyivät käytännössä SKP:n poliittiset tavoitteet Suomessa ja suomalaisten punaupseerien sotilaallinen toiminta. Eino Rahjalle Läskikapina oli onnistuminen, joka osaltaan vaikutti siihen, että hänelle myönnettiin syyskuussa vuonna 1922 Punaisen Lipun kunniamerkki.
Anouk Aimée
Anouk Aimée (oik. Françoise Sorya Dreyfus s. 27. huhtikuuta 1932 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen 14-vuotiaana vuonna 1947. Vuonna 1958 hän näytteli traagisen taiteilijan Jeanne Hébuternen roolin elokuvassa Veronan rakastavaiset. Hänen muita tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa Ihana elämä, Fellinin 8½ ja Jacques Demyn ohjaama Lola. Vuonna 1967 hän voitti Golden Globe -palkinnon naispääosasta draamaelokuvassa ja oli ehdolla parhaan naispääosan Oscarin saajaksi elokuvasta Mies ja nainen. Vuonna 1994 hän esiintyi elokuvassa Prêt-à-Porter.
Aimée oli naimisissa kreikkalaisen elokuvaohjaajan Nikos Papatakisin (k. 2010) kanssa. Heillä on yhteinen tytär.
Advanced Composition Explorer
ACE (Advanced Composition Explorer) on Aurinkoa tutkiva NASA n avaruusluotain, joka laukaistiin 25. elokuuta 1997 Delta II -kantoraketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17A:sta, Floridasta.
Luotaimen toteutti Johns Hopkinsin yliopiston Applied Phyciscs Laboratory NASAn Goddard Space Flight Centerin alaisuudessa. Se on Explorer-luokan avaruuslento, joten sen kustannuskatto on 150 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sen satelliittirunko perustuu useisiin Johns Hopkinsin yliopiston toteuttamiin avaruusaluksiin, ja sen tieteelliset instrumentit ovat vanhempien avaruuslentojen varalaitteita.
ACE lentää Lagrangen L1-pisteessä 1,5 miljoonaa kilometriä Maasta Aurinkoon päin.
Instrumentit
thumb|ACE NASAn puhdastilassa
Ydinreaktio
Ydinreaktio on prosessi, jossa atomiydin muuntuu toiseksi törmätessään yhteen toisen ytimen tai alkeishiukkasen kanssa (vrt. kemiallinen reaktio). Mikäli törmäyksessä ei tapahdu muutoksia ytimessä, ei kyseessä ole ydinreaktio vaan elastinen sironta. Jos taas ydin hajoaa spontaanisti ilman törmäystä, on kyseessä radioaktiivinen hajoaminen. Tunnetuimpia esimerkkejä ydinreaktioista ovat fissio ja fuusio. Muunlaisia ydinreaktioita hyödynnetään ydinfysiikan tutkimuksessa, ja niitä tapahtuu myös luonnossa, esimerkiksi kosmisten säteiden osuessa ilmakehään.
Erilaisia ydinreaktioita
Fissiossa ydin hajoaa kahdeksi tai useammaksi kevyemmäksi ytimeksi joko spontaanisti tai absorboituaan törmäävän hiukkasen, esimerkiksi neutronin. Käytössä olevien ydinvoimaloiden energiantuotanto perustuu hallittuna ketjureaktiona etenevään fissioon. Hallitsematonta fissioketjureaktiota käytetään ydinaseissa.
Spallaatio on ydinreaktio, jossa ytimeen osuva suurienergiainen hiukkanen pirstoo ytimestä ulos useita pienempiä palasia tai hajottaa koko ytimen pienemmiksi palasiksi.
Siirtoreaktioissa kahden törmäävän ytimen välillä tapahtuu nukleonien vaihtoa. Ensimmäinen tarkoituksellisesti aikaansaatu ydinten transmutaatio vuonna 1919 on esimerkki tällaisesta reaktiosta.
Epäelastisessa sironnassa ytimeen törmäävä hiukkanen luovuttaa ytimelle energiaa ja virittää sen siten jollekin viritystilalleen. Tarkastelemalla esimerkiksi protonien, elektronien tai alfahiukkasten siroamista ytimistä saadaan tietoa esimerkiksi ytimen muodosta, koosta ja viritystiloista.
Mokerang
Mokerang on Papua-Uudessa-Guineassa puhuttava austronesialainen kieli. Sillä oli vuonna 1981 noin 200 äidinkielistä puhujaa. Kielen sanajärjestys on subjekti-verbi-objekti.
Luettelo Papua-Uuden-Guinean kielistä
Tämä on osittainen luettelo Papua-Uudessa-Guineassa puhuttavista kielistä. Tarkkaa lukumäärää ei osata sanoa, mutta Papua-Uudessa-Guineassa puhutaan yli 800 eri kieltä. Ethnologuen mukaan maassa puhutaan 839 kieltä. Papua-Uudessa-Guineassa tavataan reilu 10 % kaikista maailman kielistä.
Papua-Uusi-Guinea on kielten lukumäärässä mitattuna maailman monikielisen maa.
Viralliset kielet ja lukutaitoisuus
Papua-Uuden-Guinean perustuslain mukaan maan kolme virallista kieltä ovat englanti, tok-pisin ja hiri-motu.
Muut kielet
Maan kotoperäiset kielet jaetaan karkeasti kahteen ryhmään: austronesialaisiin kieliin ja papuakieliin. Papuakielten puhujat asuvat pääsääntöisesti sisämaassa ja edustavat enemmistöä väestöstä. Austronesialaisia kieliä puhuvat asuvat pääsääntöisesti rannikolla ja pienemmillä saarilla. Monikielisen maan lingua franca on tok-pisin.
Unleashed (täsmennyssivu)
Unleashed voi tarkoittaa:
Wokou
pienoiskuva|Ryösteleviä wokou-merirosvoja, maalaus 14. vuosisadalta Wokou eli ’japanilaiset merirosvot’ olivat Japanista lähtöisin olleita merirosvoja, jotka ryöväsivät 1200-luvulta 1550-luvun lopulle Kiinan ja Korean rannikoita. Huippukaudellaan ”japanilaiset” merirosvot koostuivat muun muassa kiinalaisesta nostoväestä, kauppiaista ja salakuljettajista, sekä japanilaisista sotilaista, rōnineista ja jopa portugalilaisista merimiehistä.
Norfolkinsaari
Norfolkinsaari on saari Tyynellämerellä Australian, Uuden-Seelannin ja Uuden-Kaledonian välisellä merialueella. Saarelta on lähtöisin viherkasvina suosittu norfolkinaraukaria eli huonekuusi, joka on kuvattu myös saaren lippuun. Norfolkinsaari on yksi Australian territorioista ja siellä oli 1 748 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa.
Historia
Ensimmäinen saaren nähnyt eurooppalainen oli kapteeni James Cook toisella eteläisen Tyynenmeren tutkimusmatkallaan vuonna 1774. James Cook kehui saarta siellä kasvavien korkeiden puiden (norfolkinaraukarioiden) vuoksi, sillä Cook luuli niiden sopivan täydellisesti laivojen mastoihin. Cookin arvio osoittautui myöhemmin vääräksi: puut eivät olleet laivojen mastoiksi sopivia.
Vuonna 1788, neljätoista vuotta saaren löytämisen jälkeen, britit perustivat saarelle rangaistussiirtokunnan. Rangaistussiirtokunnan oli tarkoitus suojella saarta ranskalaisilta. Rangaistussiirtokunta suljettiin kuitenkin kolmenkymmenenkuuden vuoden kuluttua vuonna 1814, koska se ei ollut tarvittavan omavarainen. Luultavasti syynä olivat myös harvat ruokakuljetukset ja huono lääkitys tauteja vastaan. Vuonna 1825 saarelle perustettiin uusi rangaistussiirtokunta yhdentoista vuoden tauon jälkeen. Tällä kertaa tarkoituksena oli paatuneiden rikollisten rankaisu ja pitäminen erossa yhteiskunnasta, jossa he olisivat mitä luultavimmin uusineet rikoksensa. Uusi rangaistussiirtokunta suljettiin 1855.
Norfolkinsaaren seuraava asutusvaihe alkoi 8. kesäkuuta 1856, jolloin sinne asutettiin Pitcairnin saarelta HMS Bountyn kapinallisten ja tahitilaisten jälkeläisiä Pitcairnin käytyä liian pieneksi kasvavalle väestölle. Norfolkinsaaresta tehtiin Uudesta Etelä-Walesista erillinen siirtokunta, jota kuitenkin hallinnoi Uuden Etelä-Walesin kuvernööri. Pitcairnilta saapui kaikkiaan 194 henkeä.
Pitcairnilaiset ottivat käyttöönsä monia rangaistussiirtokunnan jäljelle jääneitä rakennuksia ja muodostivat vähitellen saarelle maanviljelyksen ja valaanpyynnin varaan rakentuneen yhteisönsä. Vaikka jotkut perheet päätyivät alkuvaiheessa palaamaan Pitcairnille, Norfolkinsaaren väkiluku kasvoi hitaasti saaren ottaessa vastaan myös uusia asukkaita, joista monet tulivat valaanpyyntialusten mukana.
Vuoden 1856 joulukuussa Uusi Etelä-Wales myönsi saarelle huomattavan autonomian. Itsehallinto vahvistettiin 1. heinäkuuta 1897, kun saaresta tuli yksi Australian Tyynenmeren saariterritorioista. Saari sai uuden perustuslain elokuussa 1979.
Politiikka
Norfolkinsaari on Australian territorio, jonka nimellinen valtionpäämies on Yhdistyneen kuningaskunnan kuningas, jota edustaa Australian kenraalikuvernöörin nimittämä hallinnon johtaja, huhtikuusta 2017 alkaen Eric Hutchinson. Saarella on myös lakiasäätävä neuvosto (Legislative Assembly), jonka yhdeksän jäsentä valitaan kansanäänestyksellä korkeintaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Neljä neuvoston jäsenistä muodostaa päätäntäneuvoston (Executive Council), joka toimii hallinnon johtajan neuvonantajana. Saaren pääministerinä toimii David Buffett. Poliittisia puolueita Norfolkinsaarella ei ole.
Saarella on jonkin verran erimielisyyttä Australian kanssa siitä, annettiinko saarelle itsenäisyys sen uudelleenasutuksen aikaan. Joka tapauksessa saarelaiset on vapautettu Australian veroista, minkä ansiosta saari on veroparatiisi sekä paikallisille että turisteille.
Maantiede
thumb|250px|Norfolkinsaaren kartta.
Saaren korkein kohta on Mount Bates (noin 319 metriä merenpinnasta) saaren keskiosassa. Saari on tuliperäinen. Suurin osa saaren maastosta on viljelykelpoista. Rannikko on pääasiassa vaihtelevan jyrkkäreunaista, veden hiomaa ja kovertamaa kallionseinämää. Joissakin osissa saarta on myös hiekkarantoja. Varsinaista satamaa saarella ei ole, mutta Kingstonissa ja Cascade Bayssa on lastauslaitureita. Tavarat tuodaan laivoilla yleensä Cascade Bayhin. Saaren ainoa uimakelpoinen paikka on Emily Bay, jota pieni koralliriutta suojaa Tyyneltämereltä päin. Ball Bayssa tosin harrastetaan lainelautailua.
Talous
Norfolkinsaaren tärkein tulonlähde on matkailu, mitä edistää saaren veroparatiisiasema. Matkailijoita käy vuosittain jopa 30 000, erityisesti Australiasta ja Uudesta-Seelannista. Saarelta viedään norfolkinaraukarian siemeniä. Muita tulonlähteitä ovat postimerkit ja väkijuomat. Saari on omavarainen lihan ja kananmunien suhteen. Saarella ei makseta tuloveroja, mutta verotuloja saadaan tulleista, rahoituslaitosten veroista ja lentokenttäveroista.
Väestöjakauma
Saaren pienen väkiluvun vuoksi matkailijat aiheuttavat suuria muutoksia väestön määrään saarella. Koska saarella on läheiset yhteydet Uuteen-Seelantiin ja Australiaan, maastamuutto näihin maihin on hyvin yleistä. Saarella on yksi koulu, ja koulutus on ilmaista mutta pakollista 6–15-vuotiaille. Koulutus on mahdollista vain lukiotasolle, joten korkeampaa koulutusta kaipaavat joutuvat siirtymään muualle. Koulun opettajat tulevat saarelle Australiasta ja joskus myös Uudesta-Seelannista. Myös saaren työmarkkinat ovat pienet. Lukutaitoisuuden arvioidaan olevan 100 % (ei virallisia tilastoja). Suurin osa asukkaista on valkoihoisia, jotka ovat myöhempien Australiasta tai Uudesta-Seelannista muuttaneiden siirtolaisten jälkeläisiä; loput saaren asukkaista kuuluvat tahitilaisten ja polynesialaisten vähemmistöihin. Saaren terveyspalvelut hoitaa pieni sairaala.
Saaren valtauskonto on kristinusko, erityisesti protestanttisuus. Saaren nykyiset asukkaat puhuvat 1800-luvun englannin, gaelin ja vanhan tahitin sekoitusta, jota toisinaan kutsutaan nimellä "norfuk". Norfukin kielen merkitys saarella on kuitenkin vähenemään päin.
Urheilu
Norfolkinsaaren turismi- ja terveysministeri Geoffrey Gardner toimii Oseanian yleisurheiluliiton presidenttinä.
Pilkanlampi (Mänttä-Vilppula)
Pilkanlampi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Kolhon kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Power Macintosh 5260 LC
pienoiskuva|Power Macintosh 5260. Power Macintosh 5260 on Apple Computerin 3. elokuuta 1995 julkaisema tietokone. Laite perustuu Power Macintosh 6200/5200 -malleihin, mutta sisältää nopeamman suorittimen. 5260 jäi edustamaan edullisempaa LC-sarjaa samankaltaisen Power Macintosh 5400:n tullessa markkinoille puoli vuotta myöhemmin. 5260:n valmistaminen lakkautettiin 1. maaliskuuta 1997.
The Herald (Glasgow)
The Herald on Skotlannissa ilmestyvä sanomalehti, joka on perustettu vuonna 1783. Se on yksi maailman vanhimmista edelleen ilmestyvistä sanomalehdistä. The Herald on puolueisiin sitoutumaton, linjaltaan keskusta-vasemmistolainen julkaisu. Lehti kannatti vuoden 2014 kansanäänestyksessä Skotlannin pysymistä Yhdistyneen kuningaskunnan osana mutta vaati samalla, että devoluutiota eli vallan hajauttamista Britannian keskushallinnolta alueelliselle tasolle pitää jatkaa.
The Heraldin ensimmäisessä numerossa vuonna 1783 oli skuuppi: Yhdysvaltain vapaussodan päättäneissä rauhanneuvotteluissa oli allekirjoitettu ensimmäiset sopimukset. Lehden nimi oli silloin Glasgow Advertiser. Nimi muutettiin muotoon The Glasgow Herald vuonna 1805 ja The Herald vuonna 1992.
Lehden perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli John Mennons.
David Thompson (jalkapalloilija)
David Thompson (s. 12. syyskuuta 1977 Birkenhead, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Boltonia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Vuodesta 2007 Boltonia edustanut Thompson on urallaan edustanut myös Liverpoolia, Swindon Townia, Coventrya, Blackburnia, Wigania ja Portsmouthia.
Debyyttinsä Valioliigassa 170-senttinen Thompson teki Liverpoolin paidassa 19. elokuuta 1996 2-0 voitto-ottelussa Arsenalia vastaan.
28. heinäkuuta 2006 Thompson allekirjoitti Portsmouthin kanssa vuoden sopimuksen.
Bolton allekirjoitti Thompsonin kanssa kauden loppuun saakka kestävän sopimuksen siirtoikkunan sulkeutumisen kynnyksellä 31. tammikuuta 2007.
Sigtuna-säätiö
thumb|Hotelli- ja konferenssikeskus Sigtunastiftelsen. Sigtuna-säätiö on Ruotsin Sigtunassa toimiva, arvoperustaltaan kristillinen, kulttuurityötä tekevä yksityinen säätiö. Säätiö perustettiin 1910-luvulla. Yhdessä Knut ja Alisa Wallenbergin säätiön kanssa se tukee Sigtunassa toimivien humanistisen lukion ja Sigtunan kansanopiston toimintaa. Säätiön omistuksessa on Sigtunassa toimiva hotelli- ja kongressikeskus Sigtunastiftelsen, joka toimii kirjailijoiden residenssinä ja kohtauspaikkana. Holvikaarineen ja pylväsriveineen hotelli- ja kongressikeskus muistuttaa arkkitehtuuriltaan Välimeren maiden luostareita.
Prévezan taistelu
Prévezan taistelu käytiin Osmanien valtakunnan ja paavi Paavali III:n kokoaman kristityistä maista koostuneen Pyhän liigan liittouman välillä 28. syyskuuta 1538. Taistelupaikkana toimi Prévezan kaupungin edustalla sijaitseva Amvrakikos-lahden suun seutu.
Taistelun osapuolia johtivat aikansa kuuluisimmat amiraalit: osmanien Hayreddin Barbarossa ja Habsburgien monarkian palveluksessa ollut genovalaisamiraali Andrea Doria. Osmanit käyttivät taistelussa tuliaseita kekseliäästi; heillä oli tykkejä ja räjähtäviä terrakotasta valmistettuja kranaatteja. Taistelu päättyi selvästi alivoimaisen osmanilaivaston voittoon, mutta sen merkitys jäi suhteellisen pieneksi, sillä Doria vetäytyi pian huomattuaan laivastonsa kärsivän tappioita. Barbarossa puolestaan tyytyi suhteellisen lyhyeen takaa-ajoon. Paikalla ollut ranskalainen tarkkailija totesikin, että Barbarossa ja Doria olivat kuin "variksia, jotka eivät noki toistensa silmiä".
Dorian ponneton esiintyminen taistelussa on herättänyt spekulointia. Koska hän omisti osan aluksista, hänen epäillään olleen taipuvainen säästämään laivastoa, jonka tuho olisi merkinnyt hänelle henkilökohtaista taloudellista tappiota. Toisaalta taustalla on uskottu olleen salatun poliittisen agendan: Hapsburgit eivät olisi olleet pahoillaan nähdessään venetsialaisten menettävän alueita. Lisäksi Dorian on genovalaiseen tapaan epäilty tunteneen vihaa ja epäluuloa venetsialaisia kohtaan.
Barbarossan kaappaamistaan aluksista saatu hyöty jäi puolestaan lyhytaikaiseksi. Hieman taistelun jälkeen hän menetti myrskyssä enemmän aluksia kuin oli kaapannut Prévezassa.
Brain Hacker
Yossy nimettiin viralliseksi jäseneksi huhtikuussa 2003 ja NoBu toukokuussa. Yhtyeen ensimmäinen albumi ilmestyi 11. elokuuta 2003 ja sen nimi oli hΨ＝０. Yhtyeen lupaava alku tyssäsi kun Masashi päätti erota. Rumpalin paikalle hankittiin sessiojäseneksi KOHSKE. Ennen vuoden loppua Brain Hacker julkaisi maxi-singlen Coin/Charisma. Sitä jaettiin ilmaiseksi 30. joulukuuta soitetussa konsertissa.
Kuuden kuukauden hiljaisuuden jälkeen yhtye julkaisi minialbumin, Tsunagareta hitomi no nakano kiokun. Brain Hacker jatkoi levyttämistä ja keikkailua: 12 marraskuuta ilmestyi kaksi CD:tä joista toinen oli minialbumi Dokkiri Horror Show ja toinen uusintapainos albumista hΨ＝０. Uusintapainoksen mukana tuli 16-sivuinen vihkonen A4-koossa.
Vuodesta 2005 yhtye piti levytystaukoa mutta kuitenkin keikkaillut. Brain Hacker hajosi 19.1.2007
Norwich (1836)
Norwich oli jäänmurtajana käytetty siipiratashöyrylaiva. Se rakennettiin alkuaan matkustaja-alukseksi, joka höyrysi laidoillaan olleiden siipirattaiden avulla Long Islandin salmea pitkin New Yorkista Norwichiin Connecticutissa. Alus muutettiin vuonna 1842 hinaajaksi ja se palveli pitkään Cornell Towing Companyn hinaajalaivastossa. Norwich oli paikallinen kuuluisuus vahvan jäänmurtamiskykynsä vuoksi.
Kun liikenne Eriejärven ja New Yorkin välisellä rautatiellä (Erie Railroad) 1841 alkoi, rautatien pääteasema oli Piermontissa, josta oli New Yorkiin 36 kilometriä. Matkustajat ja rahtitavarat piti kuljettaa Hudsonjokea pitkin höyrylaivoilla ja proomuilla. Norwich vuokrattiin aina talven ajaksi rautatieyhtiön käyttöön kamppailemaan jäiden kanssa, jotta vesitieyhteys New Yorkiin pysyisi avoinna. Norwichin kapteeni Jacob DuBois on kertonut, että ankarana talvena matka Piermontista New Yorkiin saattoi kestää viikon.
Puurakenteisen Norwichin runko rakennettiin moneen kertaan uudelleen, mutta sen alkuperäistä muotoa ei muutettu. Alkuperäinen höyrykone sen sijaan palveli loppuun asti. Alusvanhuksen viimeisinä vuosina sen siipirattaaseen oli maalattu teksti "Maailman vanhin höyrylaiva, rakennettu 1836". Norwich romutettiin Port Ewenissä vuonna 1923.
Suomen kaarti
Suomen kaarti eli viralliselta nimeltään '''Henkikaartin 3. Suomen Tarkk’ampujapataljoona''' oli vuosina 1829–1905 Helsingissä toiminut pataljoonan vahvuinen suomalainen joukko-osasto, joka kuului Venäjän keisarikunnan armeijaan. Sen edeltäjänä oli vuonna 1817 perustettu Suomen opetuspataljoona. Suomen kaarti oli keisarillisen henkikaartin ainoa suomalainen osasto sekä ainoa suomalainen joukko-osasto, joka toimi yhtäjaksoisesti suurimman osan autonomian ajasta. Keisarilliseen kaartiin kuulumisen vuoksi se miellettiin eliittijoukoksi, jolla oli näkyvä asema Suomen suuriruhtinaskunnassa.
Suomen kaarti osallistui kahdesti sotatoimiin Suomen rajojen ulkopuolella: vuonna 1831 Puolan kapinan kukistamiseen sekä 1877–1878 Turkin sotaan Balkanilla. Kuuluisin sen taisteluista oli Turkin sotaan kuulunut Gornyi Dubnjakin taistelu lokakuussa 1877. Kaarti lähetettiin myös vuonna 1849 Unkarin kapinan kukistamiseen ja Krimin sodan aikana 1854–1856 turvaamaan valtakunnan länsirajaa, mutta näillä retkillä se ei joutunut taisteluihin. Rauhan aikana se pääasiassa vastasi vartiotehtävistä Helsingissä ja osallistui joka kesä Venäjän keisarin henkilökohtaisesti valvomiin kaartin harjoituksiin Krasnoje Selossa Pietarin lähellä.
Venäjän vallan aikana suomalaisten muodostamista joukko-osastoista käytettiin nimitystä finski (”suomalainen”) ja Suomeen sijoitetuista venäläisistä joukoista finljandski (”suomenmaalainen”), mikä aiheuttaa kirjallisuudessa usein sekaannuksia. Suomen kaarti sekoitetaan helposti Henkikaartin suomenmaalaiseen rykmenttiin, jolla ei itse asiassa ollut mitään tekemistä Suomen kanssa. Kyseinen rykmentti sai nimensä siitä, että se koottiin pääosin Inkerinmaalta ja se osallistui Suomen valloitukseen vuonna 1808.
Helsingin Kaartinkaupungin kaupunginosa on saanut nimensä Suomen kaartista, joka toimi koko olemassaolonsa ajan Kaartin kasarmissa Kasarmitorin vierellä.
Esivaiheet
Autonomisen Suomen oma sotaväki sai alkunsa Aleksanteri I:n 18. syyskuuta 1812 antamasta keisarillisesta määräyksestä, ja kaartin pataljoona viettikin myöhemmin syyskuun 18:tta vuosipäivänään. Keisarin käskykirjeen mukaan Suomeen tuli perustaa kolme jääkärirykmenttiä, joista jokaisessa oli kaksi 600-miehistä pataljoonaa, eli siis yhteensä 3 600 miestä. Gustaf Mauritz Armfelt ja useat muut Suomen hallitusmiehet olivat pitäneet tärkeänä, että maahan sijoitettujen venäläisten joukkojen ohella Suomella olisi myös jonkinlainen oma armeija epävarman tulevaisuuden varalta. Joukot muodostettiin värvätyistä miehistä sekä pakko-otetuista irtolaisista ja niitä oli tarkoitus käyttää vain Suomen oman alueen sekä muiden Itämeren rannikoiden puolustamiseen, mutta ei viedä kaukaisempiin sotiin. Joukkojen perustaminen oli tarkoitus rahoittaa vapaaehtoisella keräyksellä, mutta siten saadut varat eivät riittäneet alkuunkaan. Lopulta päätettiin, että Venäjän valtio maksaisi aseet ja Suomen hallituskonselji muut ylläpitokustannukset. Miehet saivat palkkaa 60 ruplaa koko kuuden vuoden palvelusajasta sekä puolitoista tynnyriä ruista joka vuosi.
Käkijärvi (Mänttä-Vilppula)
Käkijärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Kolhon kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.