cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ECUXIT
Suomessa
Suomessa ECUXIT:iä kannattavat ainakin Paavo Väyrynen kansalaisaloitteessaan sekä EuroThinkTank-ryhmä Ajatuspaja Liberan raportissaan "Euron tulevaisuus - Suomen vaihtoehdot" (2014). Vasemmistoliiton Li Andersson on myös esittänyt kansanäänestystä Suomen eurojäsenyydestä, mutta hän ei ole ottanut kantaa euron tulevaisuuden suhteen.
Dan Koivulaakso
Dan Koivulaakso (s. 1980 Helsinki ) on helsinkiläinen kansalaisaktivisti, tietokirjailija, kunnallispoliitikko ja opetusministeri Li Anderssonin valtiosihteeri. Hän toimi Vasemmistonuorten puheenjohtajana vuosina 2009–2011.
Koulutus
Koivulaakso valmistui 2008 yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta pääaineenaan sosiaaliantropologia. Sittemmin hän on valmistunut kauppatieteiden kandidaatiksi Hankenista.
Työ ja politiikka
Koivulaakso on työskennellyt useita vuosia eri kansalaisjärjestöissä, muun muassa Amnestyssa kampanjakoordinaattorina, Kansainvälinen vapaaehtoistyö ry:ssä pääsihteerinä sekä Vasemmistonuorten Palestiinaan suuntautuvan kehitysyhteistyöhankkeen koordinaattorina. Vuosina 2009-2011 Koivulaakso toimi myös puolueensa vasemmistoliiton äänenkannattajan Kansan Uutisten kolumnistina. . Vuosina 2011–2019 hän työskenteli ammattiliitto JHL:ssä.
Ennen työtään ammattiliitossa Koivulaakso oli aktiivinen mielenosoitusten järjestäjä. Koivulaakso on osallistunut muun muassa Vapaa liikkuvuus -verkoston toimintaan, asumisen kalleuteen ja asunnottomuuteen liittyviin hankkeisiin sekä talonvaltauksiin. Koivulaakso on ollut järjestämässä Euromayday-, Vapaa Helsinki- ja Murrostorstai 2009 -mielenosoituksia vuodesta 2007. Keväällä 2010 Koivulaakso osallistui Vastavoima-ryhmän tempaukseen, jonka tarkoitus oli tukea Suomen Elintarviketyöläisten Liiton lakkoa: ryhmä teki helsinkiläiseen S-marketiin iskun, jossa leipiin liimattiin ”rikkurileipä"-tarroja. Kauppa hävitti leivät. Hän pyöritti vuosien 2009 ja 2010 vasemmistonuorten puheenjohtajana ”Ilmianna pomosi” kampanjaa.
Koivulaakso sai vuoden 2011 eduskuntavaaleissa 1 667 ääntä eikä tullut valituksi. Kuntavaaleissa 2012 Koivulaakso sai 1 211 ääntä ja pääsi Helsingin valtuustoon.
Koivulaakson kasvoille sumutettiin Oulussa heinäkuussa 2012 kaasua, kun hän osallistui puhetapahtumaan äärioikeistosta. Poliisi tutki tapausta pahoinpitelynä, poliittisten toimintavapauksien loukkaamisena ja kokouksen estämisenä. Epäilty oli vuonna 1990 syntynyt mies, jolla oli yhteyksiä äärioikeistolaiseen Suomen vastarintaliikkeeseen. Koivulaakson mukaan sekä pippurisumutuksessa että myöhemmässä Jyväskylän kirjastopuukotuksessa poliisin epäiltynä on sama henkilö. Henkilö on myöhemmin tuomittu teoista.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Koivulaakso ei tullut valituksi 2 610 äänellä. . Vuonna 2017 hänet valittiin uudestaan Helsingin kaupunginvaltuustoon ja tarkastuslautakunnan puheenjohtajaksi.
Timantti (albumi)
Timantti on Paula Koivuniemen albumi, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2007 levymerkillä Edel Records. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 11. Levy myi kultaa ja palkittiin Emma-gaalassa vuoden iskelmäalbumina. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Dan Koivulaakso
Työ ja politiikka
Dan Koivulaakso johti eduskuntavaalien 2019 jälkeisissä hallitusneuvotteluissa Oikeusvaltion kehittäminen -alatyöryhmää. Tämän jälkeen julkisuuteen nousi vanhoja Vasemmistonuorten foorumeilta otettuja kuvakaappauksia kirjoituksista, joissa Koivulaakso puolusti poliittista väkivaltaa. Koivulaakso pahoitteli kirjoituksia ja sanoi, etteivät ne enää kuvaa hänen ajatteluansa.
Timantti (albumi)
Musiikkitoimittajat valitsivat Timantin vuoden 2007 levyksi.
Dan Koivulaakso
Työ ja politiikka
Elokuussa 2019 Koivulaakso valittiin yhdeksi opetusministeri Li Anderssonin viidestä erityisavustajasta ja Vasemmistoliiton ministeriryhmän sihteeriksi. Kesäkuussa 2021 hänet nimitettiin valtiosihteeriksi.
Naji Hakim
Naji Subhy Paul Irénée Hakim (s. 31. lokakuuta 1955, Beirut) on libanonilainen säveltäjä ja urkuri. Hän opiskeli urkujensoittoa yksityisesti Jean Langlais'n johdolla sekä Pariisin konservatoriossa opettajinaan Roger Boutry, Jean-Claude Henry, Marcel Bitsch, Rolande Falcinelli, Jacques Castérède ja Serge Nigg. Isänsä toivomuksesta hän suoritti musiikkiopintojen ohella myös insinöörin tutkinnon. Tekniikan alalla Hakim ei ole kuitenkaan työskennellyt päivääkään.
Hakim on voittanut urallaan kansainvälisiä urkukilpailuja Haarlemissa, Beauvais'ssa, Lyonissa, Nürnbergissä, St Albansissa, Strasbourgissa ja Rennesissä. Hän on toiminut urkurina muun muassa Pariisin Sacré-Cœurissä 1985–1993. Vuonna 1993 Hakim valittiin Olivier Messiaenin toivomuksesta tämän seuraajaksi Pariisin Pyhän Kolminaisuuden (La Trinité) kirkon urkuriksi.
Hakim on ollut 1980-luvulta alkaen yksi merkittävimmistä ranskalaisen urkuri-säveltäjä-improvisoija-perinteen edustajista. Hänen sävellyksistään Symphonie en Trois Mouvements  sai Amis l’Orgue -palkinnon 1994 ja Embrace of Fire menestyi Anton Heillerin muistokilpailussa Yhdysvaltain Tennesseessä 1986. Vuonna 1991 Académie des Beaux-Arts myönsi hänelle André Caplet -sävellyspalkinnon.
Naji Hakim konsertoi maailmanlaajuisesti urkurina ja improvisoijana. Hän pitää mestarikursseja ja toimii analyysin professorina Boulogne-Billancourtin konservatoriossa sekä vierailevana professorina Royal Academy of Musicissa Lontoossa. Hakim on kirjoittanut myös oppikirjoja musiikkianalyysistä ja urkuimprovisaatiosta.
Vuonna 2000 Hakim kutsuttiin jäseneksi Rooman Consociatio Internationalis Musicae Sacrae -järjestöön. Vuonna 2002 Hakim sai Kaslikin yliopiston kunniatohtorin arvon. Paavi Benedictus XVI antoi Hakimille 2007 tunnustuksen tämän ansioista katolisen kirkon hyväksi.
Sävellystuotanto
Hakimin tuotantoon kuuluu sinfonia orkesterille Les Noces de l’agneau, kuusi konserttoa, yli 40 urkuteosta, kamarimusiikkia uruille ja muille soittimille, teoksia pianolle, cembalolle, harpulle, kaksi viulusonaattia, oratorion, messuja ja muuta vokaalimusiikkia.
Utopia
pienoiskuva|pysty=0.8|Utopian saari [[Thomas Moren Utopiasta.]] Utopia tarkoittaa jonkin aatteen mukaista, toistaiseksi toteutumatonta ihanneyhteiskuntaa. Utopian vastakohta on dystopia eli antiutopia.
Etymologia
Sana utopia tulee kahdesta kreikankielisestä ilmauksesta: eu topos, ’hyvä paikka’ ja ū topos , ’ei paikkaa’. Termin otti käyttöön englantilainen renessanssihumanisti Thomas More teoksessaan Utopia (1516), joka kertoo kuvitteellisesta onnellisesta ja ihanteellisesta paikasta.
Idea
Utopiat perustuvat käsitykseen, jonka mukaan ihmiskunnan tavoite on toteuttaa potentiaalinsa, ja että parhaiten tämä tapahtuu yhteisesti omistetun ja omavaraisen yhteisön, kommuunin, kautta. Kun yksilöitä ei enää erota raha, valta ja perhetausta, utopistien mukaan päästään eroon myös tuhoisista tunteista, kuten kateudesta, mustasukkaisuudesta, ahneudesta ja ylpeydestä. Arvot, joilla yhteisön sisäiset ristiriidat ratkaistaan, voidaan ottaa uskonnosta, tieteestä, koulutuksesta, taiteesta tai lainsäädännöstä. Joskus konfliktit ratkaistaan laajentamalla yhteisöä tai ottamalla kontaktia ulkopuoliseen maailmaan.
Varhaisimpien utopiateosten utopiat ovat rauhallisia ja onnellisia. 1800-luvulla julkaistiin paljon utopiakuvauksia, jotka perustuivat kristinuskolle omistautumiseen, utopistiseen sosialismiin tai sosialidemokratiaan. 1900-luvun utopioissa on tavoiteltu tasa-arvoa, ihmisoikeuksia, psykologista hyvinvointia ja sodan loppumista.
Merkkiteoksia
Antiikin kreikkalaisen filosofi Platonin teosta Valtio pidetään historian ensimmäisenä merkittävänä utopiana. Teoksessa Platon kuvaa valtiota, jota johtavat ’Hyvän’ ideaa pohtivat ja sen saavuttavat filosofikuninkaat. Platonin ihanneyhteiskunnassa on yhteiskuntaluokkia, joista ylempiä ovat esimerkiksi soturit ja vartijat.
Kirkkoisä Augustinuksen teoksessa Jumalan valtio tehdään jako erillisiin mutta rinnakkaisiin maallisen vallan valtioon ja sitä parempaan Jumalan valtioon.
Thomas More kuvasi vuonna 1516 ilmestyneessä Utopiassaan saarta, jolla elävä yhteisö elää harmoniassa ja täydellisessä vapaudessa sekä jakaa kaiken ja toimii yhteiseksi parhaaksi, saaden nautintoa pelkästä hyveen harjoittamisesta. Utopiassa esitetään ensimmäistä kertaa tuotantovälineiden yhteisomistuksen ja taloudellisten hyödykkeiden yhteisen tuottamisen ajatus. Siksi jotkut ovat nähneet siinä modernin sosialismin lähtökohdan.
Italialaisen Tommaso Campanellan utopiassa Aurinkokaupunki oli oleellista viisaan hallitsijan ajatus, ja valtaa piti ylipappi, jonka valta nojasi tieteelliseen tietoon ja tieteiden hierarkiaan.
Francis Baconin Uusi Atlantis (1627) kuvaa Etelämeren Bensalemin saarta, jonka onnelliset kristityt asukkaat ovat omistautuneet tieteellisen tiedon hankkimiseen luonnontieteellisillä kokeilla.
1800-luvulla utopioita ei enää sijoitettu kaukaisille saarille kuten ennen, vaan utopiat saivat olennaisemmin ajallisen luonteen. Ajan merkittävimpiä utopiasosialisteja olivat esimerkiksi Charles Fourier, Henri de Saint-Simon, Étienne Cabet ja Robert Owen.
Uudempia utopiakuvauksia ovat esimerkiksi Edward Bellamyn Vuonna 2000 (1888), William Morrisin: Huomispäivän uutisia (1890), H. G. Wellsin Nykyaikainen utopia (1905), Charlotte Perkins Gilmanin Herland (1915) sekä Aldous Huxleyn Saari (1962).
Utopiakokeiluja
Kokeellisia ihanneyhteisöjä perustettiin Yhdysvalloissa 1800-luvulla yli sata, ja niistä myös kirjoitettiin ja keskusteltiin paljon. Osa näistä yhteisöistä oli kristillisiä. Maatalous oli näiden yhteisöjen perinteinen pääelinkeino, ja usein ne vastustivat teollistumista. Moni yhteisö ansaitsi rahaa myymällä tuotteitaan ulkopuolisille. Moni niistä ei kuitenkaan onnistunut elättämään jäseniään, ja vuosisadan loppuun mennessä suurin osa oli hajonnut. 1800-luvun jälkeen utopiakokeilujen suosio on laskenut. Suomalaiset ovat perustaneet toistakymmentä ihanneyhteiskuntaa. Tunnetuimmat niistä olivat Sointula Kanadassa, Colonia Finlandesa Argentiinassa ja Penedo Brasiliassa.
Myös natsi-Saksassa ja Neuvostoliitossa tavoiteltiin utopiaa, mutta nämä yritykset eivät johtaneet onnellisiin yhteiskuntiin.
Psykologi Abraham Maslowin mukaan monet nykyajan vaihtoehtoiset utopiayhteisöt, kuten hippiyhteisöt, epäonnistuvat siitä syystä, että niihin liittyy lähinnä ihmisiä, jotka haluavat vain loisia ja antaa muiden tehdä kaiken työn. Lopulta ahkerat yhteisön jäsenet kyllästyvät hyväksikäyttöön ja lähtevät.
Magomedali Magomedov
thumb|Magomedali Magomedov Magomedali Magomedovitš Magomedov (, 15. kesäkuuta 1930 Levaši, Levašin piiri Dagestanin ASNT – 2022 ) oli dagestanilainen poliitikko ja maan pitkäaikainen johtaja. Hän oli Dagestanin valtioneuvoston puheenjohtaja vuosina 1994–2006. Kansallisuudeltaan hän on dargini.
Hänestä toimi vuodet 1983–1987 Dagestanin ASNT:n ministerineuvoston puheenjohtajana. Hän oli yksi harvoista johtajista, jotka säilyttivät asemansa Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Magomedov valittiin Dagestanin valtioneuvoston puheenjohtajaksi 26. heinäkuuta 1994. Toiselle kaudelle hänet valittiin 26. kesäkuuta 1998 ja kolmannelle kaudelle 25. kesäkuuta 2002.
Magomedov erosi tehtävästään kesken virkakauden 19. helmikuuta 2006 ilman selvää syytä. Hänen seuraajakseen valittiin seuraavana päivänä Muhu Alijev.
Twista
Carl Terrell Mitchell (artistinimeltään Twista, aikaisemmin Tung Twista ; s. 27. marraskuuta 1973 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rap-artisti. Guinness World Recordsin (1992) mukaan hän pystyy lausumaan 11,2 tavua sekunnissa. Hänen vuonna 2004 julkaistu albumi "Kamikaze" nousi Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla listaykköseksi. Twista on laulanut muun muassa peliin "L.A Rush" ja sitä myöten tullut entistäkin kuuluisammaksi. Hän on myös laulanut hitin "Kill Us All", joka on yksi hänen kuuluisimpia kappaleitaan.
Twistan uusimman Category F5 -albumin "On Top" -kappaleen ovat säveltäneet GoodWill ja suomalainen MGI. MGI on kirjoittanut kappaleen kertosäkeen. Kappaleen myötä MGI:stä tuli korkeimman Yhdysvaltain albumilistasijoituksen koskaan saavuttanut suomalainen tuottaja/lauluntekijä Twistan levyn Category F5:n debytoitua kahdeksantenta Billboard Album Chart -listalla.
Erkki Koponen
Erkki Adolf Koponen (27. joulukuuta 1899 Helsinki – 25. kesäkuuta 1996) oli suomalainen taidemaalari ja pikajuoksija. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1964.
Taiteilija ja taidevaikuttaja
Koponen opiskeli Taideteollisessa Keskuskoulussa 1915–1916, Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1916–1919 ja 1920–1921 sekä myöhemmin André Lhoten akatemiassa Pariisissa. Koposen teoksia oli ensimmäisen kerran näyttelyssä vuonna 1917 ja Suomen Taiteilijaseuran yhteisnäyttelyihin hän osallistui vuodesta 1920 lähtien. Koponen osallistui kansainvälisiin näyttelyihin sekä Suomen taiteen näyttelyihin Oslossa 1946 ja 1950, Tukholmassa 1933 ja 1947 sekä Brysselissä, Haagissa, Prahassa, Varsovassa, Zürichissä, Firenzessä ja Pariisissa vuosina 1949–1950 sekä Lyypekissä 1952. Hän kuului Pro Natura -ryhmään. Koponen maalasi paljon muotokuvia ja teki useita monumentaalimaalauksia.
Erkki Koponen toimi taideopettajana STA:n koulussa vuosina 1947-65, rehtorina 1956-65 ja opettajana Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1947-50.
Taide-lehden päätoimittajana Erkki Koponen toimi vuosina 1959-1964. Hän totesi vuonna 1959 ilmestynessä Taide-lehden ensinumerossa, että maamme taide on ollut eristetyssä asemassa ja meidän on keskitettävä kaikki käytettävissä olevat keinot ja mahdollisuudet entistä kiinteämmän ja hedelmällisemmän kansainvälisen yhteyden aikaansaamiseen. Nykytaiteen museo oli esillä Taiteen pääkirjoituksessa vuonna 1961.
Kuvittaja
Erkki Koponen toimi jatkosodassa TK-piirtäjänä. Hänen piirroksiaan näkyi Aseveli-lehdessä. Hänen piirustuksiaan julkaistiin Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan kuviteussa painoksessa (1995).
Erkki Koponen tunnettiin Ollin pakinoiden (Väinö Nuorteva) kuvituksistaan Uudessa Suomessa ja pakinakokoelmissa. Koponen on tehnyt muun muassa Kemin kirkon alttaritaulun, Hämeenlinnan suomalaisen säästöpankin seinämaalauksen, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjaston seinämaalauksen, Valkeakosken tehtaan seinämaalauksen ja Joensuun kaupunginkirjaston seinämaalauksen.
Urheilu-ura
Pikajuoksijana Koponen edusti Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän saavutti Suomen mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1929–1930 ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuosina 1925–1932. Hän edusti myös Suomea maaotteluissa.
Lähteet
Kuvataiteilijat 2004 / Suomen Taiteilijaseura r.y. ISBN 978-951-608-063-8
Suomen urheilu 1994
Suomen urheilu 1994 käsittelee vuoden 1994 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Vuoden valmentajaksi valittiin uintivalmentaja Esa Sievinen.
Jukka Poika ja Kompostikopla
Jukka Poika ja Kompostikopla (tai pelkkä Kompostikopla) on suomalainen reggae-suuntainen yhtye. Kompostikopla on julkaissut yhden albumin (Jukka Poika ja Kompostikopla) Jukka Pojan kanssa.
Albertus Pictor
thumb|250px|Albertus Pictorin Kuolema pelaa shakkia Täbyn kirkossa. thumb|250px|Albertus Pictorin maalaus Tanssivia maalaisia Härkebergan kirkossa Upplandissa, noin 1480. Albertus Pictor (n. 1440 Immenhausen – 1509) oli ruotsalainen myöhäisgotiikan ajan kirkkomaalari. Hänet tunnetaan monista säilyneistä seinämaalauksista eri kirkoissa Etelä- ja Keski-Ruotsissa.
Albertuksen alkuperäinen nimi Albertus Immenhusen tuli hänen Saksan Hessenissä sijaitsevan kotikaupunkinsa Immenhausenin mukaan. Albertuksen nimi on mainittu ruotsalaisissa asiakirjoissa vuonna 1465, jolloin hänet oli hyväksytty Arbogan porvaristoon. Kahdeksan vuotta myöhemmin hän muutti Tukholmaan, missä hän ajan tavan mukaan otti hoitaakseen aiemmin kuolleen taiteilijan Johan Målaren työpajan sekä meni myös tämän lesken kanssa naimisiin.
Albertus Pictorin tuotantoa, muun muassa teksti­nauhoja, on tutkittu hankkeessa, joka julkaistiin hänen juhlavuotensa kunniaksi.
Tuotanto kirkkomaalarina
Albertus Pictor oli monipuolinen ja tuottelias taiteilija. Aikalaiset tunsivat hänet kirkkojen seinämaalausten ohella urkurina ja kirjailujen tekijänä. Häneltä on säilynyt yli kolmekymmentä kirkkomaalausta, joista useimmat ovat Mälarenin alueella. Noin kolmanneksessa niistä on Albertus Pictorin signeeraus. Tunnettuja maalauksia on Bromman kirkossa Tukholman lähellä, Lidin kirkossa Södermanlandissa ja Täbyn kirkonkylän kirkossa Täbyssä.
Albertus nykykulttuurissa
Albertuksen maalaus Kuolema pelaa shakkia Täbyn kirkossa inspiroi Ingmar Bergmania luomaan elokuvaansa Seitsemäs sinetti vuodelta 1957 kohtauksen, jossa ritari pelaa shakkia kuoleman personifikaation kanssa. Myös itse Albertus Pictor esiintyy kirkossa maalaavana, häntä näyttelee Gunnar Olsson.
Vesiperhoset
pienoiskuva|240px|2 cm pituinen loimuhiidekkään (Agrypnia varia) toukka puutarhalammessa. Vesiperhoset eli sirvikkäät (Trichoptera) on hyönteisten lahko. Vesiperhoset ovat läheistä sukua perhosille, mutta lenninsiivet (ptera) eivät ole suomupeitteiset vaan karvaiset (trichos). Maailmanlaajuisesti lajeja tunnetaan toistaiseksi yli 12 600 ja uusia lajeja löytynee vuosittain. Suomessa tavattavaan lajistoon on toistaiseksi kirjattu 218 lajia 18 heimosta. Geneettisten erojen perusteella lajisto voidaan jakaa kolmeen alalahkoon: Annulipalpia, Integripalpia ja Spicipalpia, viimeisen jakautuessa ilmeisesti useampaan osaan. Suomessa tavataan niin päivä- kuin yöaktiivisiakin lajeja.
Vesiperhosten ja oikeiden perhosten viimeisen yhteisen esi-isän (lahko Amphiesmenoptera) esiintymisajankohtaa ei tunneta kovinkaan tarkoin, mutta varhaisimmat fossiilijäänteet vesiperhosista tunnetaan triaskaudelta. Eriytyminen lienee tapahtunut vesiperhosten esi-isien erikoistuttua viettämään toukkavaiheensa vedessä, kun nykyisten perhosten esivanhemmat elivät toukkina kostean karikkeen ja sammalikon joukossa.
Koko ja ulkonäkö
Täysikasvuiset vesiperhoset muistuttavat pieniä tai keskikokoisia, ruskeansävyisiä perhosia. Vesiperhosten väritys vaihtelee, mutta on muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta melko vaatimaton. Lenninsiipiä on useimpien hyönteisten tapaan kaksi paria ja hyönteisen levätessä ne laskostuvat jyrkän harjakatteisesti takaruumiin peitoksi. Siivet ovat kalvomaisen läpikuultavat ja niistä kasvaa harvakseltaan karvoja. Etu- ja takasiivet ovat erikokoiset takasiipien pinta-alan ollessa suurempi. Elävältä yksilöltä takasiipiä on kuitenkin vaikeaa nähdä muuten kuin lennossa. Etusiipien perusväri on lajista riippuen kellertävä, okranruskea, punaruskea, tummanruskea, harmaa, harmaanmusta tai musta. Monilla lajeilla on etusiiven pohjaväristä erottuvaa, vaaleaa tai tummaa kirjailua, tummia täpliä (stigma) tai vaaleita lautumia. Takasiivet ovat tavallisimmin kirkkaat.
Aikuisten vesiperhosten kokomääreenä käytetään yleisesti etusiiven pituutta. Kaikkein pienimmillä pikkusirvikkäillä etusiipi on vaivoin 2,5 mm:n pituinen kun kookkaimmilla jalosirvikkäillä se on jopa 35 mm pitkä.
Verkkosilmät ovat suuret ja päälaella ovat usein karvapeitteen peittämät kolme pistesilmää. Tuntosarvet ovat rihmamaiset ja niiden pituus vaihtelee heimoittain laajassa skaalassa; pikkusirvikkäillä ne ovat enintään puolet etusiiven pituudesta kun taas eräillä sarvisirvikkäiden lajeilla jopa 5 kertaa etusiiven pituiset. Jalat ovat pitkät ja soveltuvat hyvin kävelemiseen. Vesiperhosten säärissä on selvästi erottuvat kannukset (tibial spur), jotka ovat usein tärkeitä lajinmäärityksen kannalta.
Elinkierto
Vesiperhosen toukat eli sirvit kehittyvät muutamaa trooppista ryhmää lukuun ottamatta makeassa vedessä. Niillä ei ole verkkosilmiä vaan pelkät pistesilmät ja hengittäminen tapahtuu joko ihon läpi tai kiduksilla. Lajista riippuen toukka vaatii seisovaa tai virtaavaa vettä. Myös vesistön luonteella (lampi, järvi, puro, joki jne.) on suuri merkitys eivätkä eri biotooppien lajit useinkaan tule toimeen vääräntyyppisessä vesistössä.
Vesiperhosten pariutumiskäyttäytyminen on hyvin moni-ilmeinen. Monilla lajeilla pariutumista edeltää koiraiden sakea kosiolento joko rantapuiden kupeella ja latvuksilla (muun muassa siiviläsirvikkäät), tai vedenpinnan tuntumassa (sarvisirvikkäät). Kosiolennon koreografia on monesti lajityypillinen, mikä edesauttaa oikean lajikumppanin tunnistamista. Rantakasvuston suojissa pariutuvat lajit löytävät toisensa joko feromonien avulla tai viestimällä lajinomaisella väristelyllä oman laatunsa kumppanille. Eräillä väristelijöillä on takaruumiin alapinnalla pitkähköt teräväkärkiset rummutuspiikit. Kumppanin löydyttyä pari viettää lajinomaisen ajan kopulana takaruumiin kärjet vastakkain. Eräillä sarvisirvikkäillä pariutuminen on ohi parissa minuutissa. Kahden suomalaisen syyssirvikäslajin parittelu voi kestää jopa vuorokausia.
Vesiperhosnaaras laskee yleensä munansa joko lennosta vapaaseen veteen takaruumiinsa kastamalla (dippaaminen) tai kiinteältä alustalta ryömien sukeltamalla, jolloin ne asettelevat munat tai munaryhmät koskikivien ja liekopuiden rakoihin tai vesikasvien varsille. Muutamat lajit (suvuissa Nemotaulius ja Glyphotaelius) munivat munarykelmänsä veden päälle ulottuvan kasvin lehdelle, mistä kehittyvät pikkutoukat joko pudottautuvat tai huuhtoutuvat sadeveden mukana veteen. Eräät lampareissa ja puroissa viihtyvät lajit (muun muassa suvut Hydatophylax, Anabolia, Asynarchus) laskevat munansa vesirajan kosteaan sammaleeseen, törmäliejuun tai kuivahtavan lammikon paljastuneelle pohjalle, jossa munat joko talvehtivat tai kehittyvät toukiksi syyssateiden myötä.
Aikuisia vesiperhosia on lennossa erityisesti loppukesällä. Monet lajit ovat aktiivisia öisin ja lentävät helposti kirkkaiden valojen luokse.
Ravinto
Vesiperhostoukkien suuosat ovat purevat. Ravinnonkäyttötavan mukaan vesiperhoset voidaan jakaa laiduntajiin, siivilöijiin, pilkkojiin ja petoihin.
Aikuiset vesiperhoset eivät nauti kiinteää ravintoa. Vaikka suuosat ovat periaatteessa purevat, aikuisen hyönteisen suun rakenne on voimakkaasti surkastunut, eikä esimerkiksi leukoja ole lainkaan. Suu kuitenkin mahdollistaa veden, meden ja kasveista pintaan tihkuvien nesteiden nauttimisen nestehukan ehkäisemiseksi.
Hurraa valloittajasankarille
Hurraa valloittajasankarille (Hail the Conquering Hero) on Preston Sturgesin tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama satiirinen komediaelokuva vuodelta 1944.
Juoni
Toisen maailmansodan aikana kalifornialaisen Oakridgen kaupungin sotaintoiset asukkaat lähettävät merijalkaväkeen sankarivainajan innokkaan pojan Woodrow Lafayette Pershing Truesmithin, mutta tämä hylätään kutsunnoissa kroonisen heinänuhansa takia. Säästyäkseen häpeältä nuorukainen ei kerro totuutta edes äidilleen, vaan uskottelee olevansa kaukomailla sotimassa. Lomailevat sotilaat tulevat mukaan juoneen, koristelevat Truesmithin kunniamerkein ja palauttavat hänet kotikyläänsä, jossa mies asetetaan pormestariehdokkaaksi. Hän tunnustaa valheensa ja tulee valituksi.
Vastaanotto ja jälkimaine
Elokuva valittiin vuonna 2015 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kuušilaiset kielet
thumb|Afroaasialaisten kielten puhuma-alueet. Kuušilaiset kielet merkitty sinisellä.Kuušilaiset kielet ovat afroaasialaisten kielten alaryhmä, joita puhutaan Afrikan sarven alueella. Huomattavimpia kuušilaisia kieliä ovat oromo (30–35 miljoonaa puhujaa Etiopiassa ja Keniassa), somali (20 miljoonaa puhujaa Somaliassa, Djiboutissa ja Keniassa), sidamo (2 miljoonaa puhujaa Etiopiassa) ja afar (1,5 miljoonaa puhujaa Eritreassa, Etiopiassa ja Djiboutissa).
Kuušilaiset kielet jakautuvat neljään alaryhmään joissa on kussakin on useita kieliä: itä-, keski- ja eteläkuušilaiset kielet sekä bedžan kieli, jota joskus pidetään pohjoiskuušilaisen ryhmän ainoana kielenä, mutta jotkut tutkijat katsovat sen kuuluvan omana kokonaan erillisenä ryhmänään afroaasialaisiin kieliin.
Kalifornian maastopalot 2018
Maastopalot Kaliforniassa alkoivat kesällä 2018 poikkeuksellisen aikaisin, koska kuivuuden vuoksi alueella oli paljon palamista kiihdyttävää kuollutta ja kuivaa kasvillisuutta.
Osavaltion alueella oli havaittu elokuun 26. päivään mennessä 5 319 erillistä maastopaloa. Carrin palossa kuoli kuusi henkeä ja 800 asuinrakennusta on menetetty. Fergusonin palossa kuoli kaksi ja palo uhkasi levitä läheiseen Yosemiten kansallispuistoon.
Presidentti Donald Trump väitti Kalifornian ympäristölainsäädännön pahentaneen ongelmaa. Paikallisen palopäällikön mukaan sammutusvettä on riittävästi.
Balkašjärvi
thumb|Balkašjärvi Kazakstanin kartalla thumb|Balkašjärven valuma-alue Balkašjärvi on laaja, mutta matala, laskujoeton järvi Kazakstanin kaakkoisosassa. Balkaš on Keski-Aasian toiseksi suurin järvi Kaspianmeren jälkeen. Järven pinta-ala on nykyään noin 17 000 km², mutta Araljärven lailla se kutistuu, koska useat järveen aikaisemmin laskeneet joet on ohjattu maatalouden ja teollisuuden käyttöön. Suurin järveen laskevista joista on Ili. Järven keskisyvyys on 5,8 m ja syvin kohta 25,6 m. Järven länsiosa on makeaa vettä ja itäosa suolavettä.
Sijainti ja koko
Balkašjärvi sijaitsee Kazakstanissa laajan Balkašin–Alakolin painanteen syvimmässä kohdassa. Sen pinta on noin 342 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen pinta-ala vaihtelee veden pinnan mukaan. Kuivuuden takia 1800-luvun lopulla sekä 1930- ja 1940-luvuilla järvi oli 15 500–16 300 neliökilometriä, mutta esimerkiksi 1900-luvun alussa ja 1950-luvun lopussa järvi laajeni 18 000–19 000 neliökilometrin laajuiseksi.
Järven jakaa kahteen osaan Sarymsekin niemimaa. Läntinen osa on leveä ja matala, itäinen osa kapea ja syvä. Läntisen osan leveys on 27–74 kilometriä, kun itäisen osan leveys on 10–19 kilometriä. Syvyys on läntisessä osassa maksimissaan 11 metriä ja itäisessä osassa 26 metriä. Osat yhdistää toisiinsa kapea, noin 6 metriä syvä Uzynaralinsalmi.
Geologia ja hydrologia
Balkašjärvi on noin 17 000–18 000 vuotta vanha järvi. Sen järviallas muodostui maankuoren liikkeiden seurauksena, ja allas täyttyi pinta- ja pohjavesivalunnan seurauksena.
Balkašjärvi on laskujoeton järvi, ja siihen laskevat joet saavat virtaavat pääosin ympäröivistä vuoristoista. Järven pohjoispuolelta virtaavat joet ovat niukkavetisiä ja matalia. Suurin Balkašjärveen laskevista joista on Ili, jonka osuus tulovirtaamasta on 73–80 prosenttia. Se laskee järven länsiosaan. Itäosan suurimmat joet ovat Qaratal, Aqsu ja Lepsi.
Ikuisuus (sarjakuvahahmo)
Ikuisuus on Marvel-kustantamon luoma sarjakuvahahmo. Ikuisuus mainittiin ensimmäisen kerran Strange Tales-lehden numerossa #134 ja esiintyi ensimmäisen kerran saman lehden numerossa #138 (1965), jossa Tohtori Outo tapasi olennon ensimmäisen kerran. Ikuisuuden loivat Stan Lee ja Steve Ditko.
Balkašjärvi
Ilmasto
Balkašjärven ilmasto on tyypillistä mannerilmastoa: kesät ovat kuumat ja talvet kylmät. Vuoden keskilämpötila järven läntisessä osassa on 10 astetta ja itäisessä osassa 9 astetta. Vuotuinen sadanta on 430 millimetriä. Järvi on jäässä marraskuun lopulta huhtikuun alkuun.
Ikuisuus (sarjakuvahahmo)
Suomessa Ikuisuus esiintyi ensimmäisen kerran MARVEL-lehden numerossa 1 (1988).
Historia
Ikuisuus syntyi samanaikaisesti universumin muodostuessa. Olento kuvataan kaiken elämänenergian ja ajan ruumiillistumaksi universumissa. Ikuisuuden sisar, Äärettömyys taas edustaa kaikkea tilaa. Ikuisuuden ja Äärettömyyden lisäksi muita universumin perusvoimia ovat sisarparven muut jäsenet, valtiatar Kuolema, Unohdus ja Galactus. On spekuloitu, että Celestiaalien rotu olisi Ikuisuuden jälkeläisiä, kuten myös olento nimeltään Eon. Eonin kautta Ikuisuudella on yksi lapsenlapsi, Epoch.
Koska Ikuisuus on yksi todellisuutta ylläpitävistä voimista, hän on yksi kaikkein voimakkaimmista hahmoista Marvel-universumissa. Yhdessä Galactuksen ja valtiatar Kuoleman kanssa Ikuisuus muodostaa Marvel-universumin ylläpitävän kolminaisuuden (Oikeus on kuitenkin vielä heidän yläpuolellaan - hänen tehtävänään on ylläpitää tasapainoa näiden kolmen välillä).
Tämän kolminaisuuden tasapaino on tärkeä ja esimerkiksi Galactuksen puuttuminen aiheuttaisi Abraxas-nimisen hävityksen ruumiillistuman saapumisen todellisuuteemme ja Kuoleman sekä Ikuisuuden välisen epätasapainon josta seuraisi universumin tuhoutuminen. Ikuisuus itse on myös luonnollisesti riippuvainen elävistä olennoista ja elämänmuodoista.
Taikurit tai muut olennot, joille on suotu riittävä kosmisen havainnoin taso (kuten Adam Warlock) tai Tohtori Outo, voivat nähdä Ikuisuuden humanoidimuodossaan. Ikuisuus esiintyy usein tässä muodossaan, mutta koska olento on käsinkoskettelematon olento, sen energia sijaitsee kaikkialla universumissa, galakseissa, aurinkokunnissa ja niiden välissä. Ikuisuus ei kuitenkaan ole uskonnollinen olento.
Ikuisuuden toiminnan tarkka kuva ei kuitenkaan ole täysin tiedossa. Mikäli todellisuutta kuitenkin uhataan, asettuu Ikuisuus vastustamaan uhkaa. Näin teki esimerkiksi Thanos muodostaessaan Ikuisuuden Rautahanskan ja ilkeän velho Dormammun yrittäessä valloittaa koko maailmankaikkeutta. Molemmat tapahtumat uhkasivat Ikuisuuden omaa olemassaoloa. Kaikkitietävyytensä vuoksi Ikuisuus ei kuitenkaan usein puutu tapahtumiin suoraan, koska tietää taistelun lopputuloksen jo etukäteen.
Ikuisuutta ja kaikkia myriadien todellisuuksien versioita hänestä vartioi Kapteeni Universumi.
Voimat & varusteet
Ikuisuus on yksi kaikkein voimakkaimmista olennoista Marvel-universumissa. Kaiken universumin elämänvoiman abstraktina ruumiillistumana Ikuisuuden voima ylittää kaikkien muiden fyysisten olentojen voimat. Ikuisuus on voimakkaampi kuin Universumin vanhimmat, erilaiset mystiset voimat tai jumalat (kuten Agamotto, Mefisto, Dormammu, Odin tai Zeus) ja kaikkein voimakkaimmat Celestiaalit.
Ikuisuuden voima on myös kosmisten olentojen yläpuolella (Herra Järjestys, Lordi Kaaos, Viha, Rakkaus tai Galactus). Ainoat olennot, jotka omaavat samanlaisen voimatason mitä Ikuisuus ovat Kuolema, Kadotus ja Äärettömyys. Ainoastaan Ikuisuuskivet ovat koskaan haastaneet Ikuisuuden voiman. Myös Oikeus on Ikuisuutta voimakkaampi, samaten hänen tuntematon herransa, joka oletettavasti on kaiken olevaisen luoja, eli Jumala.
Ikuisuus omaa kyvyn kontrolloida materiaa ja energiaa mihin tahansa tarkoitukseen. Hän tietää myös kaiken mitä on tapahtunut, mitä tapahtuu, mitä tulee tapahtumaan ja mitä voisi tapahtua. Hän on läsnä kaikkialla missä on aikaa ja elämää. Ikuisuus kuitenkin toimii usein epäsuorilla tavoilla vaikuttaakseen asioihin. Ikuisuus toimii suorasti vain mikäli hänen olemassaoloaan uhataan.
Ikuisuudella ei ole lainkaan aineellista kehoa. Toimiakseen fyysisellä tasolla Ikuisuus voi muodostaa kehoja vääristämällä aikaa ja avaruutta ympärillään. Ikuisuus voi myös ottaa eläviä fraktaaleja eräänlaisesta tarveaineulottuvuudesta ja luoda näillä itselleen kehon.
Daniel Wallén
Daniel Wallen (s. 1975 ) on ruotsalainen vuosina 1988–2007 aktiivisesti pelannut pöytäjääkiekkoilija. Hän on voittanut lajin maailmanmestaruuden vuonna 2003. Wallen pelasi pöytäjääkiekkoa viimeksi vuonna 2009.
Ura
Wallen on pelannut urallaan 159 lajin turnausta. Hän on myös voittanut 4 maailmanmestaruutta Ruotsin maajoukkueessa. Vuonna 2004 Wallen nousi ITHF:n maailmanrankingin kärkeen.
Deng Yaping
Deng Yaping (s. 5. helmikuuta 1973 Zhengzhou) on kiinalainen pöytätennispelaaja, moninkertainen maailmanmestari ja olympiavoittaja. Dengia pidetään yleisesti maailman kaikkien aikojen parhaana naispelaajana. Lopettaessaan 24-vuotiaana pienikokoinen Deng (149 cm) oli voittanut neljä olympiakultaa ja yhdeksän maailmanmestaruutta. Hänet on äänestetty Kiinan vuosisadan naisurheilijaksi.
Deng voitti olympiakultaa Barcelonassa 1992 ja Atlantassa 1996 sekä kaksin- että nelinpelissä.
Tyhjiöfluoresenssinäyttö
Tyhjiöfluoresenssinäyttö muistuttaa toiminnaltaan ja rakenteeltaan triodia. Siinä on katodi, anodi ja hila, jotka on pakattu tyhjiöön lasin sisään. Metallikatodista höyrystyneiden elektronien virtaa ohjataan hilalla. Jos elektronit osuvat loisteaineella päällystettyyn levyyn, tapahtuu fluoresenssi, joka näkyy valona. Tämä tapahtuu vain jos sekä hila että anodi ovat positiivisessa jännitteessä katodiin nähden.
Ecuadorin kansainvälinen yliopisto
Ecuadorin kansainvälinen yliopisto (Universidad Internacional del Ecuador, UIDE) on yksityinen Ecuadorissa toimiva korkeakoulu. Sillä on pääkampus Quiton Pichinchassa, sekä sivutoimipisteet Lojassa, Guayaquilissa ja Galápagossaarilla. Yliopisto perustettiin vuonna 1996.
Liisa Suihkonen
Liisa Helena Suihkonen (s. 27. syyskuuta 1943 Suonenjoki) on suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Suihkonen on myös liikuntaneuvos. Hän saavutti olympiahopeaa viestissä Innsbruckissa 1976.
Suihkonen työskenteli Suonenjoen kaupungin raittiussihteerinä ja on ollut Suonenjoen Vasaman puheenjohtaja vuodesta 1997. Koulutukseltaan hän on nuoriso-ohjaaja. Aikaisemmin vuosina 1968–1986 hän työskenteli Mikkelin Koivikon koulukodissa ja on lisäksi toiminut mansikanviljelijänä. Nykyisin hän työskentelee Mannerheimin Lastensuojeluliiton yksikössä Vanhamäellä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johannes (Jussi) Suihkonen (1895–1961) ja kotitalousneuvoja Anna Amanda Suihkonen (o.s. Wallenius) (1906–1999). Hänellä on yksi sisko ja kaksi veljeä. Liisa Suihkonen on saanut kuvansa paraguaylaiseen postimerkkiin, minkä havaitsi Lahden hiihtomuseon väki valmistellessaan Terveiset talvikisoista -näyttelyä.
Suihkonen voitti hiihdon Suomen-mestaruuden 10 kilometrillä vuonna 1966. Hän nousi samana vuonna kansainväliselle huipulle kilpailtuaan Oslon maailmanmestaruuskilpailuissa. Siellä tuloksena oli 10 kilometrin 18. sija. Hän kilpaili aktiivisesti 1960- ja 1970-luvuilla. Liisa Suihkonen kuului Suomen olympiajoukkueeseen kolmissa talviolympiakisoissa: 1968 Grenoblessa, 1972 Sapporossa (oli mukana varalla) ja 1976 Innsbruckissa, jossa hän saavutti hopeaa. Hänen uransa alkoi hiipua pian Innsbruckin olympialaisten jälkeen, hän lopetti hiihto-uransa vuonna 1980. Hän on voittanut myös kaksi Suomen mestaruutta erävaelluksessa. Suihkonen hiihti Oslon, Tatran ja Falunin MM-kilpailuissa vuosina 1966–1974. Tatran MM-kisoissa 1970 hän sijoittui 5 kilometrillä 12:nneksi. Falunin MM-kisoissa 1974 hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa ja sijoittui 10 kilometrillä 14. sijalle. Suihkonen voitti urallaan yhdeksän SM-mitalia yleisessä sarjassa. Seuratasolla Liisa Suihkonen edusti koko uransa ajan Suonenjoen Vasamaa. Hän piti avauspuheenvuoron Suonenjoen Vasaman satavuotisjuhlassa 26. huhtikuuta 2008. Liisa Suihkoselle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi toukokuussa 2012.
Kuntien takauskeskus
Kuntien takauskeskus on julkisoikeudellinen laitos, jonka tarkoituksena on kuntien yhteisen varainhankinnan turvaaminen ja kehittäminen. Se myöntää takauksia Kuntarahoitus Oyj:n varainhankinnalle, jota käytetään antolainaukseen kunnille ja kuntayhtymille sekä kuntien kokonaan omistamille tai niiden määräämisvallassa oleville yhteisöille.
Vuoden 2015 lopussa takausvastuiden kokonaismäärä oli noin 26 miljardia euroa. Niistä 36 % oli USA:n dollarimääräisiä, 34 % jenimääräisiä, 20 % euromääräisiä ja 10 % muissa valuutoissa. Kansainvälinen luottoluokituslaitos Moody’s on antanut takauskeskukselle korkeimman mahdollisen AAA-luottoluokituksen (negatiivinen) ja Standard & Poor's AA+-luokituksen (negatiivinen).
2060-luku
2060-luku on tuleva vuosikymmen, joka alkaa 1. tammikuuta 2060 ja päättyy 31. joulukuuta 2069. Vuosikymmen on 2000-luvun seitsemäs vuosikymmen.
Musta (hevosväri)
Musta on hevosväri, jossa on sävyjä:
Oikeiksi mustiksi hevosiksi kelpuutetaan joskus ainoastaan melko harvinaiset aitomustat eli aina kiiltävän tai himmeän pikimustina pysyvät yksilöt. Sekä kulomustat että lievemminkin haalistuvat hevoset, jotka ovat talvisaikaan mustia, ovat kuitenkin geneettisesti aivan yhtä mustia. On myös syytä huomata, että voimakas auringonpaahde varsinkin yhdessä hikisyyden kanssa kykenee haalistamaan lähes minkä tahansa hevosen mustaa tai tummaa karvaa jossakin määrin varsinkin esimerkiksi satulansijan kohdalta. Näyttelyeläinten mustaa väriä saatetaankin suojella esimerkiksi rajoittamalla ulkoilua aurinkoisina päivinä tai käyttämällä loimia.
Musta on ainoa hyväksytty väri esimerkiksi friisiläishevosella.
Genetiikka ja periytyminen
Musta väri on yksi hevosten kolmesta perusväristä, joista kaksi muuta ovat rautias ja ruunikko. Jokainen hevonen on pohjaväriltään eli geneettisesti jonkin näistä kolmesta väristä edustaja ja periyttää pohjaväriä sen mukaisesti, vaikka eläin saattaakin muiden väriin vaikuttavien tekijöiden vuoksi ulkonäöltään olla esimerkiksi täysin valkoinen. Perusvärien periytyminen perustuu kahteen eri lokukseen (A ja E). Mustan hevosen E-lokuksessa ainakin yksi dominoiva alleeli E, joka mahdollistaa mustan pigmentin syntymisen, ja A-lokuksessa homotsygootti resessiivinen alleeli a, joka laajentaa mustan pigmentin esiintymään kaikkialla karvoituksessa. Mustan hevosen genotyyppi on siis A-lokuksen suhteen aa ja E-lokuksen suhteen EE tai Ee. E-lokuksen erilaiset genotyypit eivät nykykäsityksen mukaan erotu hevosen ulkonäössä mitenkään.
Käytännön seurauksena perusvärien genetiikasta on se, että kahden mustan hevosen jälkeläinen on yleensä musta tai joskus rautias, mutta ei koskaan ruunikko. Käytännössä hyvin tumma ruunikko (joko vanhempi tai jälkeläinen) saatetaan kuitenkin tunnistaa väärin mustaksi, ja hyvin kuloutunut musta taas tummanruunikoksi. Musta hevonen itse ei voi syntyä kahden rautiaan jälkeläisenä, vaan jommankumman vanhemman on kannettava E-geenin dominoivaa, mustan värin mahdollistavaa E-alleelia, eli oltava väriltään ruunikko tai musta. Jotkin musta- tai ruunikkopohjaiset väritykset kuten esimerkiksi hopeanruunikko on saatettu tunnistaa väärin rautiaaksi. Musta väri on resessiivisenä suhteellisen helppo vakiinnuttaa hevoskannan ainoaksi väriksi. Useankin mustan sukupolven jälkeen tosin saattaa syntyä rautiaita yksilöitä. Näin on käynyt esimerkiksi friisiläishevosten suhteen sekä joissakin mustissa shetlanninponisuvuissa.
Nova (yhtye)
Nova oli suomalainen progressiivista rockia soittava yhtye 1970-luvulta. Yhtyeeltä on julkaistu kaksi levytystä; single "Käytävä"/"Kaupungin naiset" (1975) ja albumi Atlantis (1976). Albumin heikko myynti sekä konserttiesiintymisten vähäisyys aiheuttivat lopulta yhtyeen hajoamisen.
Albumilla soittaneet muusikot
Julkaistu LP:nä (vinyyli) Love Recordsilla, uusi painos Si-Wan Recordsilla CD:nä.
Dawn of the Dead
Dawn of the Dead (tunnetaan myös suomennoksella Kuolleiden aamunkoitto) on George A. Romeron ohjaama, vuonna 1978 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuva on jatkoa vuonna 1968 ilmestyneelle Elävien kuolleiden yölle. Vuonna 2004 elokuvasta tehtiin Zack Snyderin ohjaama uusintaversio. Vaikka Snyderin versio eroaakin alkuperäisestä elokuvasta melkoisesti, elokuvia yhdistävät jotkut teemat, kuten tapahtumien sijoittuminen hylätyn kauppakeskuksen ympärille.
Edeltäjänsä tavoin Dawn of the Dead on erittäin yhteiskuntakriittinen elokuva. Länsimaisen kuluttajayhteiskunnan materialistinen maailmankuva, tieteen ja uskonnon väliset ristiriidat sekä ihmisten kyvyttömyys selviytyä kriisitilanteista yhteistyön avulla ovat elokuvan keskeisiä teemoja. Elokuvaa on myös maustettu hieman huumorilla, joskin se on huomattavasti väkivaltaisempi kuin edeltäjänsä.
Monet kriitikot ja ihailijat pitävät elokuvaa Romeron parhaana saavutuksena, joskin hänen henkilökohtainen suosikkinsa on vuonna 1985 ilmestynyt jatko-osa Elävien kuolleiden päivä.
Alkuasetelma
Elokuva alkaa siitä, mihin Elävien kuolleiden yö jäi: Yhdysvallat, ja mahdollisesti koko maailma, on ankaran epidemian kourissa, jossa kuolleet ihmiset heräävät henkiin ainoana tarkoituksenaan syödä elävien toveriensa lihaa. Lupaavasti alkaneet toimet zombie-epidemian kuriin saamiseksi kuitenkin epäonnistuivat, sillä ihmiset eivät kyenneet tappamaan tartunnan saaneita läheisiään, ja sivilisaatio on tuhoutumisen partaalla.
Elokuvan ensimmäisessä kohtauksessa nähdään, miten philadelphialaisella TV-asemalla työskentelevät Stephen (David Emge) ja Francine (Gaylen Ross) yrittävät muiden työntekijöiden kanssa epätoivoisesti pitää viimeisiä TV-lähetyksiä yllä. Stephen ehdottaa Francinelle pakenemista helikopterilla. Samaan aikaan Stephenin ystävä Roger (Scott Reiniger) osallistuu poliisin iskujoukkojen mukana rikollisten majapaikan ratsiaan, joka päätyy verilöylyksi. Sekasorron keskellä moni poliisi ja rikollinen menettää henkensä, niin toistensa aseisiin kuin zombien hyökkäysten takia. Roger juoksee talon kellariin, jossa yrittää saada ajatuksiaan kasaan. Hänen rauhansa järkkyy, kun yhtäkkiä suuri, naamioitu hahmo ilmaantuu varjoista. Tulija on nimeltään Peter (Ken Foree), joka toimii niin ikään poliisin iskujoukkojen mukana. Nuoret poliisit tulevat keskustellessaan siihen lopputulokseen, ettei kaupungissa ole juurikaan enää mitään pelastettavaa, ja Roger kertookin Peterille ystävänsä Stephenin kanssa laaditusta suunnitelmasta. Peter päättää lähteä Rogerin, Stephenin ja Francinen mukaan.
Pakoretki
thumb|300px|left|Elokuvan päähenkilöt, joille aiemmin tuttu ja turvallinen maailma on muuttunut elävien ja kuolleiden väliseksi taistelutantereeksi. Stephen ja Francine pysähtyvät tankkaamaan helikopterinsa joen varrella sijaitsevalla poliisin vartioasemalla. Vartioasemalla päivystämässä olleet miehet ovat kuolleita, mutta paikalle saapuu kuitenkin aseistautuneita poliiseja. Nämä ovat myös aikeissa paeta moottoriveneellä jokea pitkin, eivätkä he pidä poliisilaitoksen polttoaineen varastamisesta. Yhteiskuntajärjestelmän spontaani romahtaminen on kuitenkin johtanut pisteeseen, jossa kaikkien selviytyjien on ajateltava oman etunsa mukaisesti, ja poliisit päättävät lopulta jättää polttoainevarkaat sikseen. Myös Roger ja Peter saapuvat sovitulle kohtauspaikalle partioautolla, ja uhkaava tilanne päättyy rauhanomaisesti. Ryhmät toivottavat toisillensa onnea matkaan ja jatkavat seikkailuaan kohti tuntematonta. Stephen lennättää joukkiota kopterilla läpi yön Pennsylvanian maaseudun yllä. Aamun valjettua henkilöt näkevät ikkunoista, miten laajalle kuoleman epidemia on levinnyt. Vaikka armeija ja siviilit onnistuvatkin maaseudulla taistelemaan yhteistyössä hirviöitä vastaan varsin menestyksekkäästi, ovat tiheämmin asutut kaupunkialueet surmanloukkuja.
Pelastuspaikka
Ennen pitkää he saapuvat suuren kauppakeskuksen katolle Pittsburghin lähellä, ja päättävät pysähtyä lepäämään. Ostoskeskuksen pysäköintialue ja käytävät suorastaan vilisevät epäkuolleita, mutta ne eivät pääse katolle, jossa ryhmä on turvassa. Ryhmä löytää katon kautta kulkureitin ostoskeskuksen sisälle, ja löytävät sitä kautta jonkinlaisen varastoalueen, joka on suojassa zombieiden täyttämistä käytävistä. Roger ja Peter tekevät iskuhyökkäyksen ostoskeskuksen myymälöihin ja hakevat ruokaa sekä muita tarpeellisia välineitä, kuten television ja radion. Hetken levättyään he saavat huomata, että TV-lähetykset ovat loppuneet kokonaan, ja hallituksen järjestämät hätälähetykset ovat aloittaneet toimintansa. Radiolähetyksistä ilmenee että tietoliikenneyhteydet ovat poikki eri puolilla Yhdysvaltoja, ja tilanne alkaa näyttää kaikin puolin varsin huonolta. Sankarit päättävät jäädä joksikin aikaa ostoskeskuksen suojiin, jossa heillä on ruokaa ja muita tarvikkeita yllin kyllin. Asekaupasta he löytävät aseita ja ammuksia. Raskaana oleva Francine on lähellä joutua zombien uhriksi, ja kokemuksesta karaistuen päättää opetella käyttämään aseita Stephenin vastalauseista huolimatta.
Loppukäänne
Eräänä yönä heidän radiovastaanottimestaan alkaa kuulua ihmisten ääniä. Kolmikko ei kuitenkaan vastaa kadulla kuukausia selvinneiden maantierosvojen kysymyksiin, jonka seurauksena ryöstelevä moottoripyöräjengi murtautuu sisään ostoskeskukseen päästäen samalla lukemattomia zombieita sisään. Peter ja Stephen tuntevat alueen jo hyvin, ja onnistuvat pysyttelemään piilossa. Stephen alkaa kuitenkin ajattelemattomasti ammuskella jengiläisiä, koska hänen mielestä ostoskeskus sisältöineen kuuluu vain ja ainoastaan kolmikolle, ja tulitaistelussa hän saa itsekin osuman käteensä. Myös Peter avaa tulen ryöstelijöitä kohti. Eloonjääneet jengiläiset pakenevat, ja moni heistä joutuu hirviöiden uhreiksi. Myös Stephen saa puremia yrittäessään paeta hissin kautta ilmastointikanaviin. Viimeinen ääni, jonka Peter kuulee Stephenin radiopuhelimesta, on revolverin laukaus, ja Peter päättää mennä Francinen luo suojapaikkaan odottamaan Stephenin paluuta. Stephen kuitenkin kuolee hississä lukuisten haavojensa aiheuttamaan verenhukkaan ja muuttuu itsekin zombieksi. Puhtaan mekaanisen vaiston varassa Stephen johdattaa suuren joukon epäkuolleita Peterin ja Franin piilopaikkaan. Peter ampuu Stephenin ja kehottaa Frania lentämään helikopterilla pois. Peter asettaa pistoolin ohimolleen, valmiina ampumaan itsensä. Viime hetkellä hän kuitenkin muuttaa mielensä, raivaa tiensä zombijoukon läpi ja Franin luo helikopterille, jolla he lentävät pois.
Elävien kuolleiden yön jälkeen
Elävien kuolleiden yö, jota monet kutsuivat jopa kauhuelokuvagenren mullistajaksi, oli Romeron ensimmäinen elokuva ja teki hänestä välittömästi kuuluisan. Vaikka hän olikin tämän jälkeen ohjannut useita elokuvia, ei yksikään niistä ollut päässyt suosioltaan Elävien kuolleiden yön tasolle. Tämä sai hänet virittelemään ajatusta jatko-osasta. Edellisessä elokuvassa miljöönä olleen pienen maalaistalon sijaan Romero halusi kokeilla urbaanimpaa tapahtumaympäristöä. thumb|350px|left|George Romero tarkistamassa kameroita kohtausta varten.
Käsikirjoitus ja näyttelijöiden valinta
Romero sai yhteistyökumppanikseen tuottaja Richard P. Rubinsteinin, mutta he eivät onnistuneet löytämään ideasta kiinnostunutta rahoittajaa Yhdysvalloista. Yllättävä käänne tapahtui, kun italialainen ohjaaja Dario Argento tarjoutui auttamaan projektissa. Itsekin kauhuelokuvia ohjannut Argento oli Romeron suuri ihailija ja kutsui Romeron kotiinsa Roomaan työstääkseen tämän kanssa elokuvan juonta ja käsikirjoitusta. Kuten useimpiin elokuviinsa, Romero valitsi myös Dawn of the Deadiin vielä suhteellisen tuntemattomia näyttelijöitä. Tätä hän on perustellut sillä, että yleisön olisi hankalaa samaistua elokuvan tunnelmaan täydellisesti, mikäli pääosiin olisi valittu liian tunnettuja henkilöitä. Tämän lisäksi valtavia zombijoukkoja esittämään koottiin suuri ryhmä statisteja, jotka olivat lähinnä tuotantotiimin ystäviä ja sukulaisia. He saivat kukin työstään palkkioksi 20 dollaria, ruokaa sekä elokuvan teemalla varustetun T-paidan.