cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Togo
Politiikka
Togon siirtyminen demokratiaa kohti pysähtyi entisen presidentin Gnassingbe Eyadéman kuoltua vuonna 2005. Perustuslain mukaan parlamentin puhemiehestä (Fambaré Ouattara Natchaba) olisi pitänyt tulla presidentti hetkeksi ennen kuin uudet vaalit ehdittäisiin järjestää. Armeija nosti kuitenkin Eyadéman pojan Faure Gnassingbén valtaan. Huhtikuun 2005 vaaleissa Gnassingbé valittiin virkaan selvällä enemmistöllä. Vuoden 2010 vaaleissa hänet valittiin toiselle kaudelle yli 60 prosentilla äänistä.
Hallitusta johtaa pääministeri, joka yhdessä presidentin kanssa nimittää hallituksen. Parlamentin 81 jäsentä valitaan vaaleilla viiden vuoden välein. Vuonna 2007 valitussa parlamentissa Rassemblement du Peuple Togolais -puolueella on ehdoton 50 paikan enemmistö, Union of Forces for Change (UFC) nosti paikkamääränsä 27:ään, Action Committee for Renewal CAR sai loput neljä paikkaa.
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Togossa on vuodesta 1992 lähtien on pidetty säännöllisiä monipuoluevaaleja, mutta edesmennyt Gnassingbé Eyadéma ja hänen poikansa, nykyinen presidentti Faure Gnassingbé, ovat kontrolloineet Togon politiikkaa vuodesta 1963 lähtien. Edut, kuten presidentin etnisen ryhmän hallitsemat turvallisuuspalvelut ja huonosti hallitut vaalipiirit ovat auttaneet Gnassingbéä ja hänen puoluettaan säilyttämään vallan. Opposition vaatimuksia perustuslaki- ja vaaliuudistuksista on tukahdutettu ankarasti vuosien ajan.
Turvallisuus
Pohjois-Togon Kpendjalin prefektuurissa kohdistettiin hyökkäys heinäkuussa 2022, jossa tapettiin kymmenkunta siviiliä. Tämä oli neljäs hyökkäys marraskuun 2021 jälkeen Togoon, jota vaivaavat sen rajan toisella puolella Burkina Fasossa olevien jihadistiryhmien hyökkäykset.
Alkuvuodesta 2023 noin 40 sotilasta ja 100 siviiliä tapettiin jihadistien sodassa Pohjois-Togossa. Togon presidentti Faure Gnassingbe sanoi tämän televisiohaastattelussa, joka oli hänen ensimmäisensä sen jälkeen, kun hän siirtyi valtaan isänsä jälkeen vuonna 2005. Presidentti määräsi kesäkuussa 2022 Savanesin alueen turvallisuushätätilaan, jonka Togon parlamentti äänesti maaliskuussa 2023 jatkettavaksi 12 kuukaudella.
Maantiede
thumb|left|220px|Togon kartta. thumb|left|Togo satelliittikuvassa marraskuussa 2002.
Togo on pieni rannikkovaltio, jolla on rantaviivaa 56 kilometriä. Maa koostuu pääasiassa kahdesta savannivyöhykkeestä, jotka erottaa toisistaan mäkinen seutu. Etelässä savanni muuttuu rannikkovyöhykkeeksi, jossa on laguuneja, soita ja järviä. Maan korkein kohta on Mont Agou 986 metrissä.
Metsien tuhoutuminen kaskiviljelyn ja polttopuiden keräämisen takia on merkittävä ympäristöongelma, samoin etenkin kalastusta haittaava vesien saastuminen ja kaupunkialueiden ilmansaasteet.
Ilmastoltaan Togo on trooppinen. Pääkaupunki Loméssa on kaikkien kuukausien keskimääräinen ylin lämpötila 28–33 astetta ja keskimääräinen alin 22–25 astetta. Rannikko on kuivinta aluetta, vaikka eteläosa saakin kaksi sadekautta. Pohjoisella puoliskolla ainoa sadejakso on kesäkuulta syyskuulle. Kuivana kautena harmattan-tuuli on yleinen.
Vuoden 2010 arvioiden mukaan maassa oli seitsemän yli 50 tuhannen asukkaan kaupunkia. Väestönlaskentatiedot ovat vuodelta 1981, ja 30 vuodessa kaupungistuminen on ollut huomattavaa.
Luonto ja luonnonsuojelu
Kéranin kansallispuisto on Togon suosituin luontonähtävyys. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja siihen kuuluu Koumongou-joen tulvatasanko. Togon suurin koskematon metsäalue on Fazao-Malfakassan kansallispuisto maan keskiosassa Ghanan rajalla. Se kattaa savannia, tiheää metsää ja ruohikkoisia kukkuloita. Fosse aux Lionsin kansallispuisto on perustettu 1954 suojelemaan elefantteja. Siellä on myös monia apinoita. Togodon suojelualue maan kaakkoisosassa keskittyy puhvelien ja antilooppien suojeluun.
Hallinnollinen jako
Togo on jaettu viiteen alueeseen (région), jotka ovat pohjoisesta etelään lueteltuina Savanes, Kara, Centrale, Plateaux ja Maritime. Alueet on vuorostaan jaettu 35 prefektuuriin, joista viisi muodostettiin vuonna 2009.
Talous
Merkittävimmät luonnonvarat ovat fosfaatti, kalkkikivi ja marmori. Merkittävimmät vientituotteet ovat fosfaatti, puuvilla, kahvi ja kaakao.
Liikenne
Togossa on kahdeksan lentokenttää, joista kahdessa on päällystetty kiitotie. Rautateitä on 532 kilometriä ja päällystettyä maantietä 2 376 kilometriä. Satamakaupungit ovat Kpeme ja Lomé.
Maan sisäistä liikennettä hoitavat kuusi-, yhdeksän- tai 16-paikkaiset tilataksit. Kaupunkien välillä kulkee pikavuoroja. Myös moottoripyöriä toimii takseina, niitä kutsutaan nimillä taxi-moto eli zemi-john.
Väestöjakauma
YK:n mukaan Togon väkiluku oli 7,8 miljoonaa vuonna 2017. Asukkaista 42 prosenttia oli 0–14-vuotiaita, 19 % 15–24-vuotiaita, 35 % 25–59-vuotiaita ja 5 % 60 vuotta täyttäneitä. Vuonna 2022 CIA arvioi väkiluvuksi 8,5 miljoonaa ja väestönkasvuksi 2,48 prosenttia vuodessa. YK:n vuoden 2017 ennusteen mukaan Togon väkiluku kasvaa noin 15 miljoonaan vuoteen 2050 mennessä.
Vuonna 2022 elinajanodote miehille oli 68,8 vuotta ja naisille 74,0 vuotta. Vuonna 2019 yli 15-vuotiaista 66,5 prosenttia oli lukutaitoisia. Miehistä lukutaitoisia oli 80 % ja naisista 55 %.
Väestö muodustuu 37 etnisestä ryhmästä. Etelän ewet, minat ja pohjoisen kabyet ovat tärkeimmät ryhmät. Togon väestöstä peräti 99 prosenttia koostuu afrikkalaisista kansoista. Maan virallinen kieli on ranska. Eteläosan puhutuimmat kielet ovat ewe ja gen ja pohjoisen kabye sekä dagomba.
Vuoden 2020 arvion mukaan togolaisista 42,3 prosenttia oli kristittyjä, 36,9 prosenttia kuului kansansukontoihin ja 14 prosenttia oli muslimeja. Loput kuuluivat muihin uskontoihin tai olivat uskonnottomia.
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIV:n kantajia oli noin 3,3 prosenttia aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 130 000 henkeä. ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 41 000 henkeä, mutta sitä sai vain viidennes heistä, noin 8 000 henkeä. Lääkitystilanne oli parantunut, vuonna 2004 lääkettä sai kuusi prosenttia tarvitsijoista.
Kulttuuri ja media
Gnassingbé Eyadéman diktatuurin alkuun asti Togossa eteläisten ewejen kulttuuri oli hallitsevassa asemassa, ja vain ranskalaiset vaikutteet olivat tärkeämpiä kuin se. Vuodesta 1967 alkaen presidentti pyrki tasoittamaan etelän etumatkaa kulttuurissa, politiikassa ja yhteiskunnallisissa asioissa. Hän otti mallia Zairen diktaattori Mobutun authenticité-politiikasta. Alun perin tavoitteena oli edistää Togon kulttuureiden moninaisuutta, mutta lopputuloksena oli kaksinapaisuus etelän ja pohjoisen välillä. Myöhemmin käsitys togolaisuudesta on haudannut alleen kabaye-heimoidentiteetin.
Radio on tärkein joukkotiedotusväline; maassa toimii noin 80 radioasemaa. Maassa toimii myös kaksi valtiollista, kaksi yksityistä, yksi kaupallinen, yksi kristillinen ja yksi islamilainen televisiokanava. Ainoa päivittäin ilmestyvä sanomalehti on valtion omistama Togo-Presse.
Urheilu
Togo on osallistunut olympialaisiin vuonna 1972 ja vuodesta 1984 alkaen. Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan mitalin sai Benjamin Boukpeti vuonna 2008 melonnasta.
Togon jalkapallomaajoukkue on Afrikan keskikastia. Se selvisi jalkapallon MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran vuoden 2006 kisoissa. Fifan rankingissa heinäkuussa 2018 se oli sijalla 125. Maassa on sata seuraa, joissa pelaa 3 300 rekisteröityä pelaajaa.
Jääkiekkoilussa kenties menestynein togolaissyntyinen on nykyisin Suomessa asuva Ekue Tomety, joka pelasi kausilla 2009–2012 Oulun Kärppien A-juniorien SM-liigajoukkueessa.
Pentheus
Pentheus oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuningas. Hänen isänsä oli Ekhion, sparteista väkevin, ja äitinsä Agaue, Kadmoksen ja Harmonian tytär. Kadmos luopui vanhuuttaan kruunusta Pentheuksen hyväksi.
Pentheus kielsi tätinsä Semelen pojan eli serkkunsa Dionysoksen palvonnan. Dionysos sai Pentheuksen äidin Agauen ja tädin Inon rientämään bakkanaalikiihkossa Kithaironin vuorelle. Tästä teosta Pentheus vangitutti molemmat, mutta kahleet putosivat heidän yltään ja vankilan ovet avautuivat heille.
Dionysos houkutteli tämän jälkeen Pentheuksen vakoilemaan bakkanaaliriittejä. Kadmoksen tyttäret huomasivat Pentheuksen puussa ja luullen häntä villieläimeksi he kiskoivat hänet alas ja repivät hänen raajansa irti yksi kerrallaan. Tämän johdosta heidät ajettiin maanpakoon Thebasta. Pentheusta seurasi hallitsijana hänen setänsä Polydoros.
Kuten Dionysos huomauttaa, nimi Pentheus tarkoittaa 'surujen miestä', ja niinpä jo hänen nimensä ennakoi tragediaa.
Saku Sipola
Saku Petri Tapio Sipola (s. 1968) on SRV:n toimitusjohtaja. Sipola toimi Saton toimitusjohtajana vuosina 2015–2019. Sipola aloitti SRV:n toimitusjohtajana syyskuussa 2019.
Brasilian ilmavoimat
pienoiskuva|Brasilian ilmavoimien tunnus
Brasilian ilmavoimat on Brasilian asevoimien puolustushaara, joka vastaa maan ilmapuolustuksesta.
Meri- ja maavoimien ilma-aseen yhdistäminen
Presidentti Getúlio Vargas allekirjoitti 20. tammikuuta 1941 lain numero 2961, jolla perustettiin ilmailuministeriö. Lain viidennen momentin mukaisesti sotaministeriön, maavoimien ja merivoimien ilmailuun liittyvät toiminnot siirrettiin uuden ministeriön alaisuuteen. Kahdeksas artikla määräsi sotilaallisista osista muodostettavaksi ministeriön alaisuuteen oman yksikön Forças Aéreas Nacionais. Nimi vaihdettiin 22. toukokuuta lailla numero 3302 ilmavoimiksi. Ensimmäiseksi ilmailuministeriksi määrättiin Joaquim Pedro Salgado Filho.
Ilmavoimien kokoonpanoksi muotoutui :
Brasiliaan muodostettiin aluksi kolme ilmapuolustusaluetta, joista ensimmäinen kattoi pohjoisosan ja rannikon aina Rio de Janeiroon. Toinen ilmapuolustusalue kattoi maan keskiosan São Pauloon ja kolmas koko eteläosan. Maa jaettiin jo 25. lokakuuta viiteen osaan.
Sima (arkkitehtuuri)
pienoiskuva|Vino ja vaakasuora sima merkittynä [[doorilainen pylväsjärjestelmä|doorilaiseen entablementtiin.]] Sima (, mon. ) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa korniisiin ylälaidassa geisonin yläpuolella oleva kattolista ja räystäskouru, jonka tehtävänä oli sadeveden johtaminen pois katolta. Simat luetaan joskus mutta ei aina osaksi korniisia.
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|[[Paestum|Poseidonian eli Paestumin Athenen temppelin siman leijonanpäällä koristeltu veden ulostuloaukko.]] Erityisesti simalla viitataan rakennuksen lyhyiden sivujen vinoihin kattolistoihin ja kouruihin päätykolmion ylälaidassa, jossa oli lähes aina simat. Usein myös rakennuksen pitkien sivujen ylälaidassa oli vaakasuorat simat. Tällöin niissä oli yleensä määrävälein veden ulostuloaukot, jotka oli usein tehty leijonanpään muotoisiksi. Simat oli valmistettu yleensä terrakotasta tai marmorista.
Kevin Moore
Kevin Moore (s. 26. toukokuuta 1967) on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten Dream Theaterin perustajajäsenenä. Hän aloitti muusikon uransa John Petruccin, Mike Portnoyn, John Myungin ja Chris Collinsin kanssa yhtyeessä Majesty, joka myöhemmin vaihtoi nimeään Dream Theateriksi.
Vuonna 1994, kahdeksan vuoden ja kolmen studioalbumin jälkeen, Moore päätti erota Dream Theaterista. Hän oli kyllästynyt progressiiviseen musiikkiin ja päätti, että paras ratkaisu olisi ryhtyä soolouralle. Myöhemmin hän julkaisi albumin Dead Air For Radios nimellä Chroma Key. Albumi oli lähes vastakohta Dream Theaterin musiikille: se oli tummaa, ambienttia konemusiikkia, joka muistutti lähinnä Depeche Modea.
Moore muutti Los Angelesiin vuonna 2000. Siellä hän äänitti seuraavan albuminsa You Go Now:n. Albumin julkaisun jälkeen hän muutti Costa Ricaan, jossa hän työskenteli Radio For Peace Internationalille. Vuonna 2003 Fates Warningin kitaristi Jim Mattheos pyysi Moorea mukaan uuteen projektiinsa, OSI:in. Projektissa oli mukana myös Dream Theaterin rumpali Mike Portnoy. Tästä tulikin ensimmäinen kerta lähes kymmeneen vuoteen, kun Kevin työskenteli Portnoyn kanssa. OSI julkaisi albumin Office of Strategic Influence.
Vuonna 2004 Kevin muutti Istanbuliin säveltämään musiikin kauhuelokuvaan Okul. Musiikki julkaistiin myös Chroma Keyn albumina Ghost Book. Hänen seuraava projektinsa oli säveltää musiikki 1950-luvulla julkaistuun opetuselokuvaan Age 13. Tämä albumi sai nimen Graveyard Mountain Home.
Bringing It All Back Home
Bringing It All Back Home on maaliskuussa 1965 julkaistu Bob Dylanin viides studioalbumi. Albumi on jaettu akustiseen ja elektroniseen puoleen. Alkuperäisen LP-levyn A-puolella soitetaan rock and rollia sähkökitaroilla, kun taas B-puolella on rauhallisia, akustisia kappaleita.
Albumin on sanottu synnyttäneen folkrockin. Sitä on myös luonnehdittu yhdeksi Dylanin uran parhaista albumeista.
Vanamo-kirjastot
Vanamo-kirjastot on kolmen Kanta-Hämeen maakuntaan kuuluvan kunnan yhteinen kirjastokimppa. Mukana ovat Hämeenlinnan kaupunginkirjasto, Janakkalan kunnankirjasto ja Hattulan kunnankirjasto.
Bringing It All Back Home
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Bob Dylan.
A-puoli B-puoli
Torus (täsmennyssivu)
Torus voi viitata seuraaviin:
Hjalmar Backman
Bruno Hjalmar Backman (29. syyskuuta 1882 Tampere – 13. kesäkuuta 1935) oli suomalainen urkuri ja säveltäjä (director musices), jonka kuuluisin sävellys on Sunnuntaiaamuna (”On kesän kirkas huomen”).
Hjalmar Backman toimi Tampereella Aleksanterin kirkon kanttorina ja kirkkokuoron johtajana, ja hänet tunnettiin urkuimprovisaatioistaan. Hänen säveltämiään lauluja eri runoilijoiden teksteihin:
Sarvikyy
Sarvikyy voi tarkoittaa ainakin seuraavia käärmelajeja:
NBA:n donkkikilpailu
NBA:n donkkikilpailu on vuosittain järjestettävä kilpailu, joka pidetään NBA:n tähdistöviikonlopun yhteydessä. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1984 lähtien, mutta vuosina 1998 ja 1999 kilpailua ei järjestetty.
Osallistujat
Voittovuodet on lihavoitu.
Shebele
Joki on antanut nimensä kahdelle alueelle eli gobolille: Shabeellaha Hoose ja Shabeellaha Dhexe.
Valokaariuuni
Valokaariuunien koko vaihtelee kapasiteetiltaan noin tuhatkiloisista (käytetään valurautavalimoissa) 400-tonnisiin (käytetään sekundäärisen teräksen valmistamiseen). Tutkimuslaboratorioissa ja hammashoitoloissa ne ovat kapasiteetiltaan vain muutamia kymmeniä grammoja.
Valokaariuunilla päästään noin 1800 celsiusasteen lämpötilaan. Toisin kuin induktiouunissa, varautunut materiaali altistetaan suoraan valokaarelle ja virtaus uunien navoissa läpäisee varautuneen materiaalin.
Valokaariuuni on tehokas tapa esimerkiksi romu- ja harkkometallin sulatuksessa metalliteollisuudessa.
Historia
1800-luvulla valokaariuunia käytettiin jo raudan sulattamiseen. Sir Humphry Davy suoritti ensimmäisen valokaariuunikokeen vuonna 1810; Pepys tutki valokaarihitsausta vuonna 1815; Pinchon yritti valmistaa lämpösähköuunin vuonna 1853; ja vuosina 1878–1879 Sir William Siemens hankki patentin valokaareen perustuvaan sähköuuniin.
Ranskalainen Paul Héroul kehitti ensimmäiset varsinaiset kaupalliset valokaariuunit vuonna 1907 Yhdysvalloissa. Alun perin siitä saatu ”sähköteräs” oli erikoistuote esimerkiksi työstökoneisiin ja jousiteräkseen. Valokaariuunia käytettiin myös kalsiumkarbidin valmistamiseen karbidilamppuihin.
Vaikka valokaariuunia käytettiin laajalti toisessa maailmansodassa seostettujen terästen valmistukseen, niiden laajamittainen käyttö yleistyi vasta myöhemmin.
Rakenne
Teräksentuotantoon käytetty valokaariuuni rakentuu tulenkestävästä vesijäähdytteisestä astiasta. Tämä on peitetty kokoonvedettävällä katolla, jonka läpi työntyy yksi tai useampi grafiittielektrodi uuniin. Uuni jakaantuu pääasiassa kolmeen osaan:
Tyypillisessä vaihtovirtauunissa on kolme elektrodia. Ne ovat kierreliitännällä kiinnitettyinä segmentteinä ympyrämuodostelmassa, joten kun elektrodit kuluvat, uusia segmenttejä voidaan lisätä. Valokaari muodostuu varautuneen materiaalin ja elektrodin välille. Sekä sähkövirta että valokaaressa syntyvä säteilyenergia kuumentaa materiaalia. Automaattinen paikannusjärjestelmä tarvittaessa nostaa tai laskee elektrodeja sähköisillä nostovinsseillä tai hydraulisilla teloilla. Säätöjärjestelmä pitää kutakuinkin virran ja sisään tulevan tehon vakiona varattua materiaalia kuumennettaessa, vaikkakin metalliromua saattaa joutua elektrodien alle sulattamisprosessissa. Elektrodeja kiinnipitävät varret kannattelevat virtakiskoja. Ne voivat olla onttoja vesijäähdytteisiä kupariputkia, jotka toimivat virrankuljettimina elektrodinpitimille. Modernit järjestelmät käyttävät kuumia kiinnitysvarsia. Tällöin koko varsi toimii virrankuljettimena, mikä parantaa hyötysuhdetta. Kuumat kiinnitysvarret voidaan tehdä kuparipäällysteisestä teräksestä tai alumiinista. Koska elektrodien korkeutta vaihdellaan automaattisesti valokaaren säätelemiseksi ja elektrodit nostetaan uunikaton poistamiseksi, raskaita vesijäähdytteisiä kaapeleita käytetään yhdistämään johtimet/varret uunin läheiseen muuntajaan. Muuntaja on sijoitettu kuumuudelta suojaavaan holviin.
Uuni on rakennettu kallistettavalle alustalle, jotta nestemäinen teräs voidaan kaataa toiseen astiaan kuljetusta varten. Nestemäisen teräksen valuttamista uunia kallistamalla kutsutaan kierteittämiseksi. Alun perin kaikissa teräksentekouuneissa oli valutusnokka. Se oli suljettu tulenkestävällä aineella, joka huuhtoutui, kun uunia kallistettiin. Nykyaikaisissa uuneissa on usein epäkeskinen metallisulan laskureikä, joka vähentää kuona- ja typpisulkeumien muodostumista nestemäiseen teräkseen. Näissä uuneissa on laskureikä, joka sivuaa kohtisuorasti sydäntä ja kuorta, ja joka on asennettu epäkeskeisesti munanmuotoisen sydämen ahtaaseen ”nenään”. Suljettaessa se täytetään tulenkestävällä hiekalla, kuten oliviinilla. Nykyaikaisissa tehtaissa kahdella kuorella on yhteinen elektrodisarja, joita voidaan siirtää näiden kahden välillä; toinen kuori esilämmittää metalliromun, kun taas toista käytetään varsinaiseen sulattamiseen. Jotkin tasavirtaan pohjautuvat uunit ovat rakenteeltaan samantapaisia, mutta niissä käytetään vain yhtä elektroniikkasysteemiä ja kullakin kuorella on omat elektrodinsa.
Vaihtovirtauuneja käytetään yleensä osoittamaan kylmien ja kuumien alueiden rakenteet sydämen ympärillä. Kylmät alueet sijaitsevat elektrodien välissä. Nykyaikaisissa uuneissa on happi-polttoainereaktioihin perustuvia polttimia sivuseinämissä, jotka tuottavat kemiallista energiaa kylmille alueille. Näin uuni lämpiää tasaisemmin. Kemiallista lisäenergiaa tuotetaan myös ruiskuttamalla hiiltä ja happea uuniin.
Keskikokoisten teräksentekouunien muuntajat tavataan mitoittaa noin 60 000 000 volttiampeeriin (60 MVA) toisiojännitteen ollessa 400V–900V ja toisiovirran yli 44 000 ampeeria. Nykysulattamoissa tällainen uuni tuottaa noin 80 tonnia sulaa terästä tunnissa. Tyypillisen happiuunin kapasiteetti on 150–300 tonnia per erä. Maailman suurin, kapasiteetiltaan 300-tonninen, metalliromun sulattamiseen tarkoitettu valokaariuuni sijaitsee Turkissa.
Teoriassa tonnin teräsromuerän sulattamiseen tarvitaan 300 kWh energiaa (sulamispiste 1 520 °C ). Valokaariuuni käyttää prosessiin noin 440 kWh, minkä vuoksi sen käyttö on taloudellisesti järkevää paikoissa, joissa sähköenergiaa on helposti ja halvasti saatavilla.
Kankainen
Kankainen voi tarkoittaa seuraavia:
Suomenkielinen sukunimi, joka on seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Paikannimi Suomessa:
GRECO
thumb|Group of States against Corruption thumb| Group of States against Corruption, GRECO on Euroopan neuvoston korruptionvastainen toimielin. Grecoon kuuluu 44 maata, muun muassa Yhdysvallat, Venäjä ja Suomi. Suomi on yksi vuonna 1999 perustetun järjestön 17 alkuperäisjäsenestä.
Ernest Walton
Ernest Thomas Sinton Walton (6. lokakuuta 1903, Dungarvan, Waterfordin kreivikunta, Irlanti – 25. kesäkuuta 1995) oli irlantilainen fyysikko. Vuonna 1951 Waltonille myönnettiin John Douglas Cockcroftin kanssa Nobelin fysiikan palkinto atomien ytimien keinotekoisen ydinreaktion tuottamisesta kiihdytettyjen hiukkasten avulla. Walton ja Cockcroft tekivät kokeensa Cavendish-laboratoriossa Cambridgen yliopistossa.
Ernest Walton oli metodistipapin poika ja joutui lapsena muuttamaan usein isänsä virkapaikkojen vaihtuessa. 12-vuotiaana hänet lähetettiin sisäoppilaitokseen, mistä hän jatkoi Dublinin Trinity Collegeen, missä hän suoritti maisterintutkinnon vuonna 1927. Hän sai stipendin Cambridgeen ja väitteli 1931. Kolme vuotta myöhemmin hän palasi Irlantiin Trinity Collegeen.
Cambridgessa Walton työskenteli Ernest Rutherfordin johtamassa Cavendish-laboratoriossa John Cockroftin kanssa. Vuonna 1928 hän kokeili kahta menetelmää suurienergiaisten hiukkasten kiihdyttämiseen. Molemmat yritykset epäonnistuivat silloin, mutta niiden pohjalta kehitettiin myöhemmin betatroni. Seuraavana vuonna Walton ja Cockroft onnistuivat valmistamaan lineaarikiihdyttimen ja sillä suuren joukon matalaenergiaisia hiukkasia. Vuonna 1932 he onnistuivat ensimmäisen kerran luomaan keinotekoisen ydinreatktion johon ei sisältynyt radioaktiivisia aineita.
Walton oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tyttöä.
Death Rituals
Death Rituals on Six Feet Underin kahdeksas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008.
Piatra Neamț
Piatra Neamț on kaupunki Itä-Karpaattien vuoriston keskellä Moldaviassa, Itä-Romaniassa. Neamțin piirikunnan pääkaupunki sijaitsee 350 km Bukarestista pohjoiseen. Vuonna 2011 siellä oli 77 400 asukasta. Alue on ollut asuttua kivikaudelta asti.
Piatra Neamțin teollisuus hyödyntää lähialueen luonnonvaroja. Siellä on lannoitetehdas, sellu- ja paperitehtaat sekä useita elintarvikealan tuotantolaitoksia. Kommunistiaikana kaupunki oli Romanian kemianteollisuuden tärkeimpiä keskuksia. Nykyisin vanha kemiantehdas on osa italialaista konsernia ja toimii vähäisellä kapasiteetilla.
The Concert
The Concert on yhdysvaltalaisen rockyhtye Creedence Clearwater Revivalin vuonna 1980 julkaistu livealbumi, joka äänitettiin tammikuussa 1970.
Alun perin albumin nimi oli The Royal Albert Hall Concert, mutta käytyään ilmi, että albumi olikin äänitetty Oakland Coliseumissa, Yhdysvalloissa, albumin nimi muutettiin.
Vadstenan raatihuone
pienoiskuva|Vadstenan raatihuone Vadstenan raatihuone on Ruotsin vanhin raatihuone. Se rakennettiin 1400-luvulla. Varhaisimmat maininnat siitä ovat vuodelta 1417. Raatihuoneeseen rakennettiin ensin kaksi salia ja ylempään kerrokseen raatihuoneensali. Alemmassa kerroksessa sijaitsee aitta ja yksi suuri huone. Raatihuoneeseen rakennettiin 1500-luvulla torni. Lyhtyosan torniin lahjoitti kuningatar Hedvig Eleonoora vuonna 1691.
Nykyisin raatihuone toimii kunnanvaltuuston kokoussalina ja tuomioistuimen neuvotteluhuoneena, alakerrassa toimii ravintola Rådhuskällaren.
Saint-Vulbas
Saint-Vulbas on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella, noin 40 kilometriä Lyonista itään.
Kunnan nähtävyyksiä on 1100-luvulta peräisin oleva Marcilleux'n kappeli. Saint-Vulbasin suurimpia työllistäjiä on Bugeyn ydinvoimalaitos.
Talvimerenkulku
Talvimerenkulku on pohjoisilla, jäätyvillä merialueilla harjoitettavaa merenkulkua.
Suomen talvimerenkulku
Suurin osa Suomen satamista jäätyy useimpina talvina. Vuodesta 1973 on ollut voimassa päätös, että 50 satamasta on pidetään talvisin auki 23. Pohjanlahdella reitti pidetään auki jäänmurtajilla yhteistyössä Ruotsin kanssa. Yhteistyötä harjoitetaan myös muilla merialueilla. Suomessa on yhdeksän jäänmurtajaa, joista uusimmat on monitoimimurtajia ja siten käytössä ympäri vuoden.
Aluksilla on oltava jääluokitus, jotta ne saavat purjehtia Suomeen. Parhaan jääluokituksen, 1A- tai 1A Super -luokkien, alukset eivät juuri tarvitse avustusta, heikompia avustetaan jäänmurtajilla tai hinaajilla. Suomen merialueilla talvimerenkulun avustamisesta vastaa Liikennevirasto.
Rosa (nimi)
Rosa on naisen etunimi. Suomessa nimestä esiintyy myös muunnelma Roosa. Nimi johtuu latinan sanasta rosa, joka tarkoittaa ruusua. Suomen kielessä roosa tarkoittaa vaalean ruusunpunaista väriä. Suomalaisessa nimipäiväkalenterissa Roosan ja vuodesta 2010 lähtien myös Rosan nimipäivä on 4. toukokuuta. Suomessa nimi Roosa on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 7 898 ja Rosa 3 999 naiselle, joista yli puolet on vuoden 1980 jälkeen syntyneitä.
Tunnettuja Roosa-nimisiä
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Berkeley
Berkeley voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöitä
Berkeley on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Ojakylä (Hailuoto)
thumb|250px|Vanha nuorisoseuran talo Ojakylässä. Ojakylä on kylä Hailuodon kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee Huikun sataman ja kirkonkylän välisen seututien 816 varrella Ojakylänlahdesta työntyvän Lahdenperän rannoilla. Kylä on levittäytynyt Lahdenperän pohjois- ja länsirannoille.
Ojakylä on Hailuodon laajimpia maatalous- ja viljelyaluekeskittymiä.
Kylässä on edelleen vanhoja maatilarakennuksia sekä tuulimyllyjä.
Kylän entisissä Hailuodon Osuuskaupan tiloissa, nykyisen SEO-huoltoaseman vieressä toimii Luovon puoji -käsityömyymälä, joka aloitti alkujaan toimintansa Hailuoto-seuran käsityötoimikuntana, entisen nuorisoseuran talossa.
Kaivoskannan kanava
thumb|Visuveden kanavan rakennus Kaivoskannan kanava eli Visuveden kanava yhdistää Ruoveden Visuvedellä Tarjanneveden ja Vaskiveden järvet. Tämä Tampere–Virrat-laivareitin varrella sijaitseva kanava rakennettiin 1863–1864 ohittamaan järvet yhdistävä Visuveden salmi. Kanava erotti mantereesta silloisen Leijunniemen, jota alettiin kutsua Visuveden saareksi.
Kanavaa laajennettiin 1892–1893, minkä jälkeen syvyys oli 1,8 metriä ja leveys 10 metriä.
Uoma levennettiin ja syvennettiin kantatie 66:n perusparannusten yhteydessä 1974–1976. Vuonna 1976 kanavan nimeksi muutettiin Visuveden kanava sen oltua Kaivoksen kanava.
Kanavassa ei ole sulkuja. Nykyisin kanavan pituus on 80 metriä ja syväys 2,4 metriä. Kanavan ylittää kantatie 66 kääntösiltaa pitkin. Alkuperäisen nostosillan tilalle valmistui 1878 kääntösilta. Tämä silta oli käytössä vuoteen 1980. Viimeisimmän kääntösillan mekanismi muutettiin kauko-ohjattavaksi vuonna 2009.
Wartholm
Wartholm eli Wartholman linna eli Wartholmin linna on Uudellamaalla sijaitseva keskiaikainen linna. Sen sijaintipaikkaa ei tiedetä varmasti, koska linna oli toiminnassa vain joitain vuosia, ja se mainitaan vain harvoissa alkuperäislähteissä. Se mainitaan vuonna 1395 "uutena" ja purettiin vuoden 1396 Nyköpingin resessin eli herrainpäiväin päätöksellä ilmeisesti muutaman vuoden kuluessa. Linnan nimen loppuosa tulee ruotsin kielen sanasta  "holm",  saari. Nimen alkuosa saattaa tulla saksankielisestä sanasta "Warte", vartiotorni (vrt. Wartburgin linna).
Linna esiintyy asiakirjoissa ensimmäisen kerran 15.8.1395, jolloin Turussa päivätyllä sopimuksella Suomen laamanni Jeppe Djäkn luovutti hallussaan olleet linnat ja voutikunnat Knut Bonpoika Gripille. Sopimus koski ”Turun linnaa ja sen voutikuntaa, Ahvenanmaan Kastelholman linnaa ja sen voutikuntaa, uutta Wartholman linnaa, joka sijaitsee voutikuntansa kanssa Uudellamaalla, Aborchin linnaa, joka sijaitsee voutikuntansa kanssa Satakunnassa ja Vreghdenborchin linnaa”.
Wartholm mainitaan myös linnan päällikkönä toimineen ritari Johan Dumen vuosien 1396 ja 1398 välisenä aikana Wartholmista Tallinnan raadille lähettämässä kirjeessä, jossa tämä valitti vitaliaanien kaapanneen linnan satamasta aluksia.
Vuonna 1396 Nyköpingin resessi eli herrainpäivät antoi kuningatar Margareetalle ja kuningas Eerik Pommerilaiselle luvan niin halutessaan purkaa ne linnat, jotka oli rakennettu Albrekt Mecklenburgilaisen valtaan tulon jälkeen. Wartholm mitä todennäköisimmin kuului purettuihin linnoihin.
Mahdolliset sijaintipaikat
Wartholmin sijaintipaikaksi on ehdotettu ainakin seuraavia linnoja:
Högholmenin linnasaari ei sijaitse Uudellamaalla, joten sitä ei pidetä todennäköisenä sijaintipaikkana Wartholmille.
Vartiokylän linnavuoren ajoitus sopii nykytutkimuksen mukaan Wartholmiin, mutta sen ehdokkuutta vähentävät linnan muinaislinnamaiset rakenteet, vaatimattomuus sekä sijainti aivan voutikunnan länsireunassa ja Sibbesborgin lähellä.
Porvoon linnamäkeä ei voi täysin sulkea pois Wartholmin sijaintipaikkaa etsittäessä, mutta se ei 1300-luvulla sijainnut saarella, kun taas Wartholmin nimi viittaisi sijaintiin saarella. Toisaalta  C. J. Gardberg on viitannut ruotsalaiseen nimitutkimukseen, jonka mukaan linnojen holm-nimet eivät enää myöhäiskeskiajalla olleet yhteydessä topografiaan.
Parhaat ehdokkaat Wartholmiksi ovat Porvoon Husholmen ja Sipoon Sibbesborg eli Sipoonlinna. Tällä hetkellä Husholmen on todennäköisempi vaihtoehto, sillä sen vedenalaisesta paaluvarustuksesta on saatu 1300-luvun jälkipuoliskolle sijoittuvia dendrokronologisia ajoituksia.
Esine
Esine on mikä tahansa ihmisen valmistama tavara, laite, kone tai muu väline. Esineet ovat elottomia. Ne ovat yleensä valmistettu jonkin työn tekemistä varten eli välineiksi mutta muun muassa koriste-esineillä ei tehdä työtä vaan esine itsessään täyttää jonkin tarpeen.
Sanansaattaja oraakkeli salamurha hyökkäysvaunu
Sanansaattaja oraakkeli salamurha hyökkäysvaunu on vuonna 2004 ilmestynyt Kuusumun Profeetan seitsemäs studioalbumi. Yhtyeen kahden edellisen suomenkielisen levyn psykedeelisen folkin lisäksi sillä on vaikutteita myös progressiivisesta rockista ja 1980-luvun heavy rockista. Albumi nousi Suomen viralliselle listalle kahden viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla 27. Sen kannen ovat suunnitelleet Mika Rättö ja Herra Ylppö.
Esine
Runsas esineiden käyttö on ominaista ihmisille ja ihmistä on kuvattukin esineitä valmistavaksi eläimeksi.
Nižni Novgorodin kuvernementti
Nižni Novgorodin kuvernementti oli Venäjän keisarikunnan kuvernementti vuosina 1714–1929. Tämän jälkeen siitä tuli osa Nižni Novogordin aluetta.
Kuvernementtia reunusti lännessä Vladimirin kuvernementti, pohjoisessa Kostroman ja Vjatkan kuvernementit, idässä Kazanin ja Simbirskin kuvernementit ja etelässä Penzan ja Tambovin kuvernementit.
Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan kuvernementin asukasluku oli 1 584 774. Kuvernementin pääkaupunki oli Nižni Novgorod (90 053 as. vuonna 1897). Aluehallintoa varten kuvernementti oli jaettu 11 kihlakuntaan.
Suurimpia kielellisiä väestöryhmiä olivat venäläiset (93,2 %), mordvalaiset (3,4 %) ja tataarit (2,6 %).
Suomen tataarien esivanhemmat olivat kotoisin Nižni Novgorodin kuvernementin Sergatšin kihlakunnan kylistä ja etenkin Aktukista.
G-vene
G-veneet ovat vuosina 2001–2006 valmistuneita Suomen merivoimien kevyitä miehistönkuljetusveneitä. Veneet on valmistanut Marine Alutech Oy Teijosta. Luokan veneiden kylkinumerot ovat 101-121.
HMS Anne
HMS Anne tai HMS Ann on ollut yhdentoista Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Superlisenssi
Superlisenssi on FIA:n myöntämä lupa, joka antaa kuljettajalle oikeuden osallistua Formula 1 -kilpailuun. Superlisenssi voidaan myöntää, jos kuljettaja on edellisenä vuonna osallistunut vähintään viiteen F1-kilpailuun tai menestynyt hyvin alemmassa autourheiluluokassa, esimerkiksi Formula 3:ssa. Superlisenssin myöntää Formula 1 -komissio. Kuljettajalla on lisäksi oltava Grade A -lisenssi ja ajosopimus F1-tallin kanssa. Yūji Ide on ainoa, joka on menettänyt superlisenssin kesken kauden.
Vaatimukset
Kuljettaja on oikeutettu saamaan FIAn superlisenssin täyttämällä seuraavat vaatimukset, jotka perustuvat FIAn Kansainväliseen urheilulajisääntöön (International Sporting Code, Appendix L) löytyviin määräyksiin:
Jos kuljettajalla on ollut superlisenssi millä tahansa edeltävällä kolmella kaudella hänen ei tarvitse täyttää edellä mainittuja vaatimuksia. Jos aikaa on kulunut enemmän kuin mainitut kolme kautta, kuljettaja saa superlisenssin suorittamalla 300 km/h kisavauhtista ajoa maksimissaan kahden päivän aikana tyypillisellä F1-autolla joko testissä, jota valvoo kansallinen autourheiluorganisaatio tai osana virallista F1 sessiota. Tämä saa olla suoritettu maksimissaan 180 päivää ennen hakemuksen jättämistä.
2019 alkaen annetaan sääntöjen lisäyksen 1 perusteella superlisenssipisteitä (jos ne täyttävät myös aiemmin mainitun 80 prosentin määritelmän) seuraavan taulukon mukaan:
Jotta sarjasta voidaan myöntää superlisenssipisteitä, sen kauden pitää sisältää vähintään viisi osakilpailua kolmella eri radalla niin, että joillakin radoilla mahdollinen vaihtoehtoinen ratakierros käsitetään erilliseksi radaksi. Lisäksi sarjassa pitää kilpailla vähintään 12 kuljettajaa jokaisessa osakilpailussa ja vähintään 16 kuljettajaa koko kauden aikana että kaudelta voidaan myöntää täydet pisteet – jos sarjassa 12 tai useampi kuljettajaa jokaisessa osakilpailussa ja 12–15 koko kauden aikana pisteitä annetaan 75 prosenttia ja jos sarjassa on kuljettajia 11 tai vähemmän niin pisteitä ei myönnetä. Kuljettaja voi saada pisteitä yhdestä tai kahdesta sarjasta kalenterivuoden aikana. Mestaruussarjoista kuten 2019 F3 Asian Winter Series ei voi saada pisteitä, jos ne eivät täytä tätä määritelmää.
Kamerun olympialaisissa
Kamerun osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Tokion 1964 kesäolympialaisissa ja on siitä lähtien osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin. Montréalin 1976 kisoja se tosin boikotoi, mutta muutama kamerunilaisurheilija ehti kilpailla kisojen alkupäivinä ennen maan vetäytymistä kisoista. Ensimmäisen olympiamitalinsa Kamerun sai Méxicon 1968 kesäolympialaisissa ja ensimmäisen olympiavoittonsa Sydneyn 2000 kesäolympialaisissa.Talviolympialaisiin Kamerun on osallistunut kerran, Salt Lake Cityssä 2002.
Kamerun on saavuttanut olympiamitaleja neljässä eri urheilumuodossa. Ainoat olympiavoittonsa se on saanut jalkapallossa ja yleisurheilussa. Maan ensimmäisen olympiavoiton toi miesten jalkapallojoukkue Sydneyn 2000 kisoissa. Kolmiloikkaaja Françoise Mbango Etone voitti kultaa sekä Ateenassa 2004 että Pekingissä 2008. Hopeaa on saavuttanut nyrkkeilijä Joseph Bessala Méxicossa 1968 ja pronssia nyrkkeilijä Martin Ndongo-Ebanga Los Angelesissa 1984 sekä painonnostaja Madias Nzesso Lontoossa 2012.
Ojakylä (Ii)
Ojakylä on kylä ja taajama Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylän alueesta käytetään joskus myös nimeä Etelä-Ii. Taajaman väkiluku vuonna 2005 oli 270 ja pinta-ala 2,5 km², josta vettä 0,1 km². Ojakylä sijaitsee valtatien 4 läheisyydessä kunnan keskustaajaman eteläpuolella. Kylällä toimii nykyisin vuonna 2001 uudistettu noin 100 oppilaan Ojakylän koulu. Ojakylä jakaantuu pohjoisempaan varsinaiseen Ojakylään sekä etelässä lähellä Haukiputaan kunnanrajaa sijaitsevaan Räinänperään, sekä valtatie 4:n Ojakylästä itäpuolella olevaan Sorosenperään, jossa sijaitsee mm. Kärkkäisen tavaratalo, liikenneasema Autokeidas, sekä Micropolis ja muita yrityksiä. Ojakylässä on aikaisemmin ollut enimmillään 3 kauppaa, josta viimeinen suljettiin 1980-luvulla. Nykyisin Kärkkäisen tavaratalon ja autokeitaan yhteydessä sijaitsee SHOP! (ennen K-Market ).
Manuel Blum
Henkilöhistoria
Blumin vanhemmat olivat juutalaisia romanialaisia (toisen maailmansodan aikaan, nykyään alue on osa Ukrainaa), jotka pakenivat holokaustia. Blumin äidinkieli on saksa. Hän kertoo kiinnostuksensa tietojenkäsittelytieteeseen heränneen jo lapsuudessa, kun hän ihmetteli espanjaa puhuvien paikallisten nopeaa puhetta. Hän ajatteli, että jos hän ymmärtäisi aivojen toimintaa, hän oppisi espanjaakin paremmin.
Blum opiskeli MIT:ssä sähkötekniikkaa ja keskittyi aivojen sähköisen toiminnan tutkimiseen. Hän valmistui sieltä vuonna 1959 kandidaatiksi ja vuonna 1961 maisteriksi. Tohtoriksi hän väitteli samasta korkeakoulusta vuonna 1964. Väitöskirja oli matematiikan alalta ja sitä ohjasi professori Marvin Minsky, hänkin Turing-palkittu.
Tietotekniikan pariin Blumia ohjasi tyttöystävänsä ja tuleva vaimonsa Leonore Blum, joka opiskeli Carnegien teknillisessä korkeakoulussa (Carnegie Mellon -yliopisto). Leonoren opettaja oli ensimmäinen Turing-palkinnon saaja Alan J. Perlis. Leonore näytti Blumille vasta perustetun tietotekniikan opintosuunnan kurssien kotitehtäviä ja Manuel innostui niistä.
Blum työskenteli vuoteen 1999 asti tietojenkäsittelytieteen professorina Kalifornian yliopistossa. Sieltä hän siirtyi professoriksi Carnegie Mellon -yliopistoon. Hänen poikansa Avrim Blum ja vaimonsa ovat hekin Carnegie Mellonin professoreita.
Työt
1960-luvulla Blum kehitti aksiomaattisen laskettavuusteorian, joka on riippumaton tietokoneen käytännön toteutuksesta. Teoria perustuu Gödel-numerointiin ja hänen itsensä kehittämiin Blum-aksioomiin. Abstraktiudestaan huolimatta Blumin teorialla on merkittäviä käytännön sovelluksia, kuten ohjelmien laskennan vaativuuden luokittelu ja arvioiminen tunnettuihin matemaattisiin funktioihin nähden.
Muutamia muita Blumin töitä ovat protokolla kolikon heittämiseksi puhelimessa, valinta-algoritmi, joka toimii lineaarisessa ajassa, Blum Blum Shub-satunnaislukugeneraattori sekä edellistä käyttävä Blum-Goldwasser-salausjärjestelmä. 2000-luvulla Blum on kehittänyt automatisoituja Turingin testejä.
Poikkeuksellisen monet hänen ohjaamistaan väitöskirjan tekijöistä ovat tehneet huomattavia tieteellisiä työuria. Leonard Adleman, Shafi Goldwasser, Russell Impagliazzo, Silvio Micali, Moni Naor, Steven Rudich, Michael Sipser, Umesh ja Vijay Vazirani sekä Luis von Ahn ovat eräitä Blumin menestyneimmistä oppilaista.
Agadem
Agadem koostuu suolajärvien ympäröimistä taateli- ja egyptinhaarapalmulehdoista. Sen asukkaat ovat paimentolaisuutta harjoittavia teda-heimoon kuuluvia tubuja. Keitaalla on raunioitunut linnoitus. Sen läpi kulkee kamelikaravaanien ja matkailijoiden käyttämä etelästä Dibellan ja Zoo Baban kautta Bilmaan johtava autiomaareitti. Lähistöllä sijaitsee vuonna 2009 avattu öljynporauslaitos.
Honkavaara (vaara)
pienoiskuva|Pieni Honkavaara ja Honkavaara kuvattuna Kolvanankalliolta Honkavaara ja Pieni Honkavaara ovat vierekkäiset vaarat, tai saman vaaran erilliset huiput Lieksassa, Pohjois-Karjalassa, Suomessa, Kolin vaarojen (ja Kolin kylän), ja Pielisjärven Hattuselän välissä. Ison Honkavaaran huipun korkeus on noin 270 metriä merenpinnasta, ja hieman yli 170 metriä läheisen Pielisjärven pinnasta.
Honkavaarat, Räsävaara, Keträvaara ja Suurivaara, useiden pienempien vaarojen ja nyppylöiden ohella, muodostavat vaarajonon, joka on geologisesti osa isompaa Kolin vaarajonoa, mutta koillis-lounas-suuntaisena varsinaiseen Kolin ja sen lähivaarojen vaarajonoon nähden poikittaissuuntainen. Nämä vaarat eivät kuulu Kolin kansallispuistoon, mutta pieni kaistale Honkavaaran huippua ja rinnettä suojeltu. Honkavaara ja Pieni honkavaara on määritelty valtakunnallisesti arvokkaiksi kallioalueiksi, luokituksen alimpaan luokkaan 4.
Joseph Keith Symons
Joseph Keith Symons (s. 14. lokakuuta 1932) on yhdysvaltalainen katolisen kirkon pappi. Hän toimi Pensacola-Tallahasseen hiippakunnan piispana vuosina 1983–1990 ja Palm Beachin piispana vuosina 1990–1998.
Symons syntyi Champion Townshipissa, Michiganissa. Hänet vihittiin papiksi 18. toukokuuta 1958. Vuonna 1981 hänet nimitettiin Sigusin titulaaripiispaksi ja St. Petersburgin vihkipiispaksi. Hän toimi viroissa, kunnes vuonna 1983 sai nimityksen Pensacola-Tallahasseen piispaksi. Vuonna 1990 hän siirtyi Palm Beachin piispaksi.
Vuonna 1998 Symons erosi Palm Beachin piispanvirasta, kun keski-ikäinen mies syytti tämän käyttäneen häntä seksuaalisesti hyväkseen papinuransa alussa. Symons myönsi hyväksikäytön ja tunnusti vielä neljä muuta tapausta.
Atolli
thumb|[[Fakaofon atolli]] thumb|Atollin syntyvaiheet kaavakuvana: 1 Vulkaaninen saari 2 Rantariutta 3 Valliriutta 4 Atolli
Atolli eli kehäriutta on trooppisten merialueiden matala korallisaari. Atolli muodostuu renkaanmuotoisesta koralliriutasta, joka ympäröi matalampaa keskiosaa. Jos keskiosa on merenpinnan alapuolella, siihen muodostuu laguuni tai harvemmin makea- tai suolavetinen järvi, mutta se voi olla myös kuivaa maata.
Atolli-sanan toi yleiseen tietoisuuteen Charles Darwin, joka määritteli atollin erityislaatuiseksi trooppiseksi saareksi, jonka ominaispiirre on elävä koralliriutta. Sana tulee Malediiveilla puhutusta divehin kielestä.
Suurimmat atollit sijaitsevat Malediiveilla. Useimmat maailman atollit ovat Tyynellä tai Intian valtamerellä, mutta Atlantillakin on muutamia Nicaraguassa ja Kolumbiassa.
Biodiversiteetti on atolleilla ja niihin liittyvillä merenalaisilla riutoilla suurta.
Atollin muodostuminen
Darwin julkaisi teorian eteläisen Tyynenmeren atollien kehittymisestä vuonna 1842. Teoria perustui Darwinin havaintoihin hänen ollessaan matkalla HMS Beaglen mukana vuosina 1831–1836. Hänen teoriansa, jota pidetään edelleen perusteiltaan oikeana, perustui ideaan, että erityyppiset trooppiset saaret – korkeat vulkaaniset saaret, valliriuttasaaret ja matalat atollit – edustavat sarjaa merellisen tulivuoren vajoamisen vaiheista.
Darwin järkeili, että trooppisella merellä vulkaanista saarta ympäröivä rantariutta (palleriutta) kasvaa ylöspäin saaren vajotessa (upotessa), saaren muuttuessa tyypiltään valliriuttasaareksi (esimerkiksi Bora Bora ja muut Seurasaaret). Rantariutasta tulee valliriutta sen ulomman osan pysyessä merenpinnan tason lähellä hyvien kasvuolosuhteiden ansiosta, kun taas riutan sisäosan kasvuvauhti jää jälkeen ja se muodostaa laguunin, koska olosuhteet ovat heikommat koralleille ja kalkkileville. Ajan myötä entinen tulivuori vajoaa merenpinnan alle koralliriutan jatkaessa kasvua lähellä merenpintaa. Tässä vaiheessa saaresta on tullut atolli.
Reginald Aldworth Daly esitti hieman erilaisen teorian atollien muodostumisesta: viime jääkaudella merenpinnan ollessa 100 metriä alempana nykyistä olisi eroosio rapauttanut saaret merenpinnan tasoon, ja jäätiköiden lopulta sulaessa ja merenpinnan noustessa koralliriutat olisivat kasvaneet nousevan merenpinnan mukana.
Atollien alta on löydetty vulkaanista ainesta hyvin syvältä (esimerkiksi Midwaysaarten atollilta yli 160 metrin syvyydestä), joka olisi todiste Darwinin teorian puolesta; toisaalta merenpinnan tason vaihtelulla on todennäköisesti ollut merkittävää vaikutusta atolleihin ja muihin riuttoihin.
Jos merenpinta nousee, atollien on havaittu kasvavan niin, että ne pysyvät veden pinnan yläpuolella. Esimerkiksi Funafutin atollin 29 saaresta 18 on laajentunut, ja koko atolli saanut 18 hehtaaria lisää pinta-alaa viimeisten runsaan sadan vuoden aikana, vaikka merenpinta on noussut paikallisesti kymmeniä senttimetrejä.
Ounasjoki
thumb|right|274px|Ounasjoki nähtynä [[Sikkolasta, Kongäksen kosken yläpuolelta]] thumb|274px|Ounasjoki Rovaniemellä Ylikylän kohdalla
Ounasjoki on Kemijoen suurin sivujoki ja samalla Suomen pisin yksittäinen sivujoki. Se on samalla myös suurin kokonaan Suomen rajojen sisäpuolella oleva rakentamaton joki. Sen pituus on noin 300 kilometriä ja valuma-alue 13 968 km² – 27 prosenttia Kemijoen valuma-alueesta. Ounasjoen pinta-ala on 4730 hehtaaria ja sen keskileveys on 150 metriä leveä. Ounasjoki saa alkunsa Enontekiöllä sijaitsevasta Ounasjärvestä ja se kohtaa Kemijoen Rovaniemen kohdalla. Joella itsellään on vielä yli 30 koskea ja noin 40 sivujokea, joista merkittävimpinä mainittakoon Loukinen ja Meltausjoki.
Historia
Ounasjoki on ollut tärkeä kulkuväylä ja siitä on saanut elantonsa hyvin monet joen varren asukkaat. Asutusta alueella on ollut jo 8000 vuotta, josta todisteena on Lehtojärveltä löytynyt puinen hirvenpääveistos. Ounasjoki oli ennen valjastamista Suomen parhaita lohijokia. Jokivarressa muinoin asuneet saamelaiset saivat runsaat kalansaaliit joesta. He harjoittivat myös poronhoitoa ja metsästystä. 1600-luvun alkuun asti Ruotsin kuningas oli kieltänyt suomalaisia muuttamasta Lappiin. Kiellon kumoamisen jälkeen alkoi suomalaisten muutto. Ounasjoen runsaat kalansaaliit houkuttivat ihmisiä muuttamaan myös muualta Suomesta Ounasjoen varteen. Tulokkaat kaskesivat jokivarren niittyjä pelloiksi ja he perustivat maatiloja. Tällä tavalla jokivarsi sai pysyvän asutuksen ja alkuperäisasukkaat pakotettiin yhä kauemmas pohjoiseen.
Metsäteollisuus aloitti hakkuut Lapissa 1800-luvun lopulla, jolloin alkoivat suurimittaiset uitot myös Ounasjoella. Koskia perattiin uiton helpottamiseksi. Erityisen voimakkaasti perkausta tehtiin koneellisesti 1950- ja 1960-luvuilla. Uiton loputtua aloitettiin 1990-luvun puolivälissä koskien ennallistaminen.
Kosket
Ounasjoen vesistön alueella on yhteensä noin 30 sellaista koskea, joiden putouskorkeus on vähintään 0,2 metriä tai joiden keskivirtaamaa vastaava teho on yli 1 kilowatti. Ounasjoen vesivoimavarat ovat noin 900 GWh. Sinne on ollut suunnitteilla yhteensä 10 vesivoimalaa, mutta joki päätettiin rauhoittaa voimalaitosrakentamiselta erityislailla vuonna 1983.
Merkittävimpiä koskia ovat Raattaman-, Kurkkio-, Puksu- ja Riikonkoski, joista viimeksi mainittu sijaitsee viisi kilometriä Kittilän kirkonkylästä yläjuoksuun. Yläjuoksu on lähestulkoon luonnontilainen ja sen vesi on niukasti humuspitoista ja vähäravinteista. Alue soveltuu erityisen hyvin virkistyskäyttöön.
Luonto
Ounasjoen yläjuoksulla maasto on keskimäärin 450 metrin korkeudella ja asutus harvaa. Ensimmäiset 100 kilometriä joki on vuolas ja koskinen, ja Enontekiön alueella siihen liittyvät muun muassa sivujoet Näkkäläjoki, Pöyrisjoki ja Käkkälöjoki.
Riikonkoskesta alajuoksuun mentäessä alkaa noin 25 kilometrin mittainen suvanto-osuus, jonka jälkeen seuraa jälleen useita koskia. Kittilän kohdalla jokeen liittyy Aakenusjoki ja Meltauksen kohdalla Meltausjoki. Veden laatu on alajuoksulla lievästi ravinteiden kuormittama mutta edelleen melko vähäravinteinen.
Kalastus Ounasjoella
Ounasjoen alueella esiintyy lähes kaikkia Pohjois-Suomen makeanveden kalalajeja. Suurimpana uhkana jokiympäristölle ovat olleet uiton aikaiset perkaukset, joiden aiheuttamia haittoja on 1990-luvun puolivälistä alkaen pyritty korjaamaan. Ounasjoki on usein mainittu Suomen parhaaksi kalajoeksi. Vuonna 2003 Ounasjoki valittiin Suomen parhaaksi kalastusalueeksi. Parhaita saaliskaloja ovat taimen ja harjus.
Lohi ja meritaimen takaisin Ounasjoelle
Ounasjoki oli ennen Kemijoen valjastamista Suomen parhaita lohijokia. Koko Kemijoen-Ounasjoen verottajan virallinen saalismäärä oli 1600-luvulla 360 000 kg vuodessa. Riista- ja kalatalouden tutkimuksen (2014) mukaan Ounasjoen koko vesistön virta-alueen lohen ja meritaimenen vaelluspoikastuotanto on ollut aikoinaan 790 000 vaelluspoikasta. Lohen nousu loppui vuonna 1948 Isohaaran voimalaitoksen valmistuttua. Vuosina 1949–1955 siirrettiin mereltä Isohaaran padon yläpuolelle yhteensä 6 446 vaelluskalaa. Osa oli huonokuntoisia ja osa laskeutui takaisin merelle. Vuonna 1951 Isohaaraan rakennettiin kalahissi, mutta kalat eivät oppineet käyttämään hissiä, joten Kemijoen-Ounasjoen lohikannat menetettiin.