cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Simon
Tunnustukset
Albumit Paul Simon (1972), Hearts and Bones (1985) ja Graceland (1988) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Vuonna 2006 Graceland valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Yksityiselämä
Simon on ollut naimisissa kolmesti. Hän meni vuonna 1969 naimisiin Peggy Harperin kanssa. He saivat pojan vuonna 1972 ja erosivat 1975. Simon oli vuodesta 1983 alkaen lyhyen aikaa naimisissa näyttelijä Carrie Fisherin kanssa. Vuonna 1992 hän meni naimisiin muusikko Edie Brickellin kanssa. Parilla on kolme yhteistä lasta.
David Popper
right|thumb|David Popper David Popper (9. joulukuuta 1843 Praha, Böömi, Itävallan keisarikunta – 7. elokuuta 1913 Baden, Itävalta-Unkari) oli itävaltalainen (böömiläinen) sellisti ja säveltäjä. Hän syntyi ja opiskeli Prahassa. Popper esiintyi sellistinä ensimmäistä kertaa vuonna 1863. Vuodesta 1896 lähtien hän opetti musiikkia Budapestin konservatoriossa. Popper kuoli Badenissa.
Terttu Talonen
Kansainvälinen toiminta
Talonen oli koko ikänsä ollut kiinnostunut naisten ja lasten elämän parantamiseksi tehtävästä työstä. Vuonna 1994 televisioon perustettiin uusi ajankohtainen naisyleisölle tarkoitettu Aikanainen ohjelmasarja, jonka kärkeen asettui Terttu Talonen vetäen 28 esityksen tuotannon. Naisten maailmankongressia esittelevä jakso toteutettiin Kiinan muurilla, joka huipentui Pekingissä 1995 pidettyyn Naisten maailmankongressin 20-vuotisjuhlaan. Täällä Talonen tutustui ystävänsä Islannin kansallisteatterin johtajan ja presidentin Vigdis Finnbogadottirin välityksellä Yhdysvaltain presidentin vaimoon Hillary Clintoniin. Talonen vieraili myös myöhemmin Yhdysvalloissa, jossa hän muun muassa opasti Sammy Davis Jr.:n perustamassa kehitysvammaisten hoitokodissa potilaita japanilaisen Nō-teatterin saloihin.
Opetustyö
Talonen toimi Suomalaisen yhteiskoulun teatteritaiteen opettajana, dramaturgian opettajana Suomen Teatterikorkeakoulussa (1968–69) yhdessä Eeva-Kaarina Volasen kanssa ja Yleisradion Ammattiopistossa. Hän oli Suomen Teatteriopettajien liiton perustajajäsen ja sihteeri 1968-70 sekä hallituksen jäsen 1968-72, Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton ja ITI:n (International Theatre Institute) hallituksen jäsen 1971-72. Talonen oli myös Näyttämöväen Vanhuudenturvasäätiön perustajajäsen.
Yksityiselämä
Terttu Vilholan vanhemmat maalari Pekka Vilhola ja Nadja Röppänen olivat kotoisin Aunuksen rajalta Salmista, Helsinkiin 1920-luvulla muuttaneita karjalaisia ortodokseja. Hän oli naimisissa dipl.ins. Jarmo Talosen kanssa vuodesta 1967. Heillä on kaksi lasta, Jere (s. 1969) ja Sirte (s. 1972). Talosen muista harrastuksista merkittävimmät olivat merenkulkuun liittyvät asiat, jotka kiinnostivat häntä niin paljon, että hän suoritti rannikkolaivurin tutkinnon. Olivathan hänen esivanhempansa Laatokan kippareita. Ortodoksinen ja karjalainen kulttuuri olivat Tertulle sydämen asia. Hän harrasti ikonimaalausta. Hän oli selvittänyt Ateneumin pääsykokeet, mutta professori Kaj Franckin suostutteluista huolimatta valinnut opinahjokseen Teatterikorkeakoulun. Kun Terttu sairastui leukemiaan useat entiset työtoverit ohjaajat ja näyttelijät kävivät Meilahdessa tervehdyskäynnillä. Matti Oravisto oli antanut hänelle lempinimen La petit Caporal.
Palkinnot
Terttu Talonen sai Suomen arvostelijain liiton vuosittain jakaman Kritiikin Kannukset palkinnon dramaturgina ja tuottajana työryhmässä kuunnelmasarjasta ”Eurooppalainen Odysseia” 1979.
David Popper
Suurin osa Popperin sävellyksistä on sellolle. Hän sävelsi muun muassa neljä sellokonserttoa, requiem kolmelle sellolle ja orkesterille sekä pienimuotoisempia sellokappaleita.
Elämä
David Popper, prahalaisen kanttorin, Anselmus Popperin poika, opiskeli Prahan konservatoriossa sellonsoittoa Julius Goltermannin johdolla. Nuorena taiteilijana hän konsertoi Hans von Bülowin säestämänä. Vuonna 1863 hän lähti konserttikiertueelle Euroopan suurimpiin kaupunkeihin ja saavutti suuren suosion Saksassa, Sveitsissä, Unkarissa, Hollannissa ja Englannissa. Bülowin suosituksesta hänestä tuli herttua Friedrich Wilhelm Konstantin von Hohenzollernin löwenburgin kamariorkesterin jäsen.
Popper debytoi Wienissä vuonna 1867, minkä jälkeen hän toimi 1868–73 Wienin valtionoopperan orkesterin soolosellistinä ja oli Hellmesberger -jousikvarteton jäsen. 1872 hän meni naimisiin Sophie Menterin kanssa, joka oli Franz Lisztin oppilas. Erottuaan Wienin valtionooperasta Popper meni vaimonsa kanssa konserttikiertueille, kunnes he erosivat vuonna 1886. 1880-luvun puoleenväliin asti Popper matkusti paljon Euroopan sisällä; hän asui Lontoossa, Pariisissa, Pietarissa, Wienissä ja Berliissä ja oli hyvin suosittu korkeatasoisen soittonsa ansiosta. Vuonna 1882 hän oli kiertueella Espanjassa ja Portugalissa ranskalaisen viulustin, Émile Sauret'n kanssa.
Vuonna 1886 hänet kutsuttiin Unkarin Kuninkaallisen Konservatorion sellonsoiton- ja jousikvarteton opettajaksi. Siellä Popper perusti Hubay Jenőn kanssa kuuluisan jousikvarteton, joka vaikutti Unkarin musiikkielämään vuosikymmeniä. Vuosikausia säveltäjä itse myötävaikutti heidän Brahms-konsertteihinsa. Vuonna 1896 he esittivät Brahmsin c-molli -trion yhdessä. Brahms omisti Popperille sonaattinsa, jonka he esittivät yhdessä Budapestissä. Lisäksi Popper esiintyi useiden kamariyhtyeiden solistina ja myöhemmin myös Konservatorion orkesterin kapellimestarina.
Kadensseja sellokonserttoihin
Haydn, Saint-Saëns, Volkmann, Schumann, Molique
Sovituksia sellolle ja pianolle
Chopinin, Tšaikovskin, Pergolesin, Schubertin ja Schumannin teoksista
Eurovision laulukilpailu 1999
Eurovision laulukilpailu 1999 oli järjestyksessään 44. Eurovision laulukilpailu ja se järjestettiin 29. toukokuuta 1999 Usshishkin Hallissa International Convention Centressa Jerusalemissa, Israelissa. Juontajina toimivat Yigal Ravid, Dafna Dekel ja Sigal Shahamon. Tämä oli toinen kerta, kun kilpailu järjestettiin Euroopan ulkopuolella. Kilpailun voitti Ruotsin Charlotte Nilsson kappaleella "Take Me To Your Heaven" (alkuperäinen nimi: Tusen och en natt) ja toi Ruotsille neljännen voiton. Kyseessä oli myös maan viimeisin voitto 13 vuoden ajan aina vuoteen 2012 asti.
Voittajasuosikki oli Islanti, jonka ainoana suurena vastustajana pidettiin Kyprosta, joka kuitenkin sai lopulta vain kaksi pistettä Isolta-Britannialta. Lopussa kilpailivat keskenään Islanti, Kroatia, Saksa ja Ruotsi, joista Islanti johti äänestystä suurimman osan ajasta. Bosnia ja Hertsegovinan äänet lopulta ratkaisivat, kun he antoivat Ruotsille 12 pistettä eikä yhtään Islannille.
Suomi jätti tämän kisan väliin huonon pistekeskiarvon takia, saman teki Kreikka, Slovakia, Makedonia, Romania ja Sveitsi, lisäksi vapaaehtoisesti pois jäänyt Unkari päästi Portugalin mukaan kisaan.
Bosnia ja Hertsegovina joutui vaihtamaan kilpailukappaleensa, koska Hari Mata Harin kappaleen ”Starac i more” todettiin Janne Hurmeen vuonna 1997 levyttämäksi kappaleeksi. Myöskin Saksan Corinna Mayn kappale ”Kindern einfach zu” oli aiemmin julkaistu.
Pistetaulukko
Puhelinäänestys oli käytössä suurimmassa osassa osallistujamaista. Raateja käyttivät Liettua, Turkki, Irlanti ja Bosnia-Hertsegovina.
Karsintamenetelmä viiden aikaisemman vuoden pistekeskiarvon mukaan
Mukaan vuoden 1999 Euroviisuihin pääsi tämän listan 17 parasta maata. Keltaisella taustavärillä on merkitty kilpailusta jäähylle joutuneet maat. Lisäksi Unkari jäi vapaaehtoisesti pois, ja jos maa ei olisi tehnyt niin, Portugali olisi joutunut jäämään pois. Vuoden 1998 voittaja Israel oli automaattisesti mukana vuoden 1999 kisassa, se on merkitty hopeisella taustavärillä. Taulukossa eivät ole vuoden 1998 kisasta jäähyllä eikä vapaaehtoisesti poissa olleet maat. Kaikki vuoden 1998 kisasta pois joutuneet maat palasivat tänä vuonna Venäjää lukuun ottamatta. Sen sijaan Liettua teki paluun kilpailuun. Pistekeskiarvot on laskettu laskemalla kunkin maan pistemäärät vuosilta 1994–1998 yhteen ja jakamalla summa maan osallistumiskertojen määrällä niinä viitenä vuotena. Latvian oli tarkoitus debytoida vuoden 1999 kilpailussa, mutta ei lopulta tehnyt niin, niinpä Portugali pääsi sen ansiosta mukaan.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1924
Suomen vuoden 1924 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Helsingissä 9.-10. helmikuuta. Kilpailupaikka oli Kaisaniemen edustalla olevalla lahdella. Ohjelmassa oli vain miesten kilpailu. Mestaruus ratkesi sijalukupistein.
Miesten yleismestaruus
<br style="clear:both;"/>
Ngunit
Ngunit asuivat bantujen kansainvaelluksen jälkeen nykyisen KwaZulu-Natalin alueella, mutta hajaantuivat Shaka Zulun valloitussotien seurauksena mfecaneliikkeeksi kutsutussa kansanvaelluksessa. Eräät nguniryhmät vaelsivat nykyisen Malawin ja Tansanian alueelle ja jotkut perustivat omia kuningaskuntiaan, kuten edelleen olemassa olevat Besotho (nykyinen Lesotho) ja Swazi (nykyinen Swazimaa).
Kasvilava
Kasvilava on läpinäkyvästä materiaalista, kuten muovista tai lasista, puisen tai metallisen rungon päälle rakennettu pieni rakennus tai teltta, jossa kasvatetaan erilaisia vihanneksia ja hyöty- tai koristekasveja.
Kasvilavan tehtävä on sitoa lämpöä ja kosteutta sisälleen, kuitenkin niin, että läpinäkyvä rakenne päästää auringonvalon lävitseen. Suomen oloissa tyypillisiä kasvilavassa kasvatettavia vihanneksia ovat tomaatti, kurkku ja kurpitsa. Myös erilaiset koristekukat, mausteet sekä yrtit ovat suosittuja.
Lava eroaa kasvihuoneesta matalamman korkeutensa osalta: kasvihuoneeseen kävellään sisään, kun taas lava avataan ylhäältä, kun siinä kasvavia kasveja hoidetaan.
Luís de Freitas Branco
Luís de Freitas Branco (12. lokakuuta 1890 Lissabon – 27. marraskuuta 1955 Lissabon) oli portugalilainen säveltäjä ja musiikintutkija. Hän opiskeli lapsena pianon- ja viulunsoittoa. Vuonna 1910 hän siirtyi Berliiniin opiskelemaan sävellystä. Vuodesta 1916 lähtien hän toimi sävellyksen professorina Lissabonin konservatoriossa. Hän opetti muun muassa Joly Braga Santosia.
Liiketoimintajärjestelmä
Mikäli yrityksellä on käytössä useita liiketoimintajärjestelmiä, on otettava huomioon mahdolliset järjestelmien väliset päällekkäisyydet tai epäjatkuvuuskohdat. Päällekkäisyyksillä tarkoitetaan tilanteita, joissa sama tieto on perustettava useaan järjestelmään, esim. uuden asiakkaan tiedot on perustettava moneen järjestelmään. Epäjatkuvuuskohdilla tarkoitetaan tilanteita, joissa mikään järjestelmä ei tue liiketoimintaprosessin tiettyä kohtaa, vaan prosessien jatkuminen on puhtaasti ihmisen huolellisuuden ja tarkkaavaisuuden varassa.
Miki Núñez
Miguel Núñez Pozo (s. 6. tammikuuta 1996 Terrassa, Espanja), tunnettu myös taiteilijanimellään Miki Núñez tai Miki, on espanjalainen laulaja. Hän edusti Espanjaa kappaleella "La venda" vuoden 2019 Euroviisuissa Tel Avivissa.
Vuonna 2018 Miki osallistui Operación Triunfo -laulukilpailun kymmenennelle tuotantokaudelle ja sijoittui kilpailussa kuudenneksi.
2018–
Ennen Operación Triunfoa Miki soitti kitaraa ja pianoa sekä suoritti hallinnon ja johtamisen tutkinnon. Hän toimi myös laulajana cover-bändissä nimeltä Dalton Bang, jonka kanssa hän kävi kiertueella ympäri Kataloniaa. Vuonna 2018 hän koe-esiintyi Operación Triunfo -laulukilpailun kymmenennellä tuotantokaudella ja oli yksi kahdeksastatoista kilpailijasta, jotka valittiin kilpailun avajaisgaalaan. Kilpailussa hän selviytyi semifinaaleihin asti ja sijoittui kuudenneksi.
Miki oli myös yksi kolmestatoista Operación Triunfo -kilpailijasta, joille annettiin kappale formaatin sivukilpailuun, jossa valitaan Espanjan edustaja Eurovision laulukilpailuun. Mikille annettiin yhteensä kolme kappaletta: "Nadie se salva" (duetto Natalia Lacunzan kanssa), "El equilibrio" sekä "La venda". Mikin kappaleista kaksi valittiin kilpailuun: "La venda" sekä "Nadie se salva". Tämä teki Mikistä ja Nataliasta ainoat kilpailijat jotka kilpailivat kilpailussa kahdella kappaleella. "La venda" valittiin yleisöäänestyksellä edustamaan Espanjaa 20. tammikuuta 2019. Eurovision laulukilpailun finaalissa Miki esiintyi viimeisenä 26:sta kilpailijasta. Hän sijoittui lopputuloksissa 22:seksi saaden 54 pistettä.
Eurovision laulukilpailun jälkeen Miki julkaisi Celébrate-singlen 28. kesäkuuta 2019. Hän julkaisee esikoisalbuminsa syksyllä 2019.
Amurinpioni
Amurinpioni (Paeonia obovata) on pionikasvien (Paeoniaceae) heimoon, pionien (Paeonia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa paljolti Paeonia japonica -lajia, joka kasvaa luonnossa osittain samoilla alueilla kuin amurinpioni.
Amurinpioni kasvaa luonnossa metsäisillä alueilla Siperiassa, Mantšuriassa, Kiinassa ja Japanissa. Puutarhassa amurinpioni kasvaa runsasravinteisessa ja keskikosteassa maaperässä puolivarjoisella kasvupaikalla. Kasvit ovat pitkäikäisiä, eikä niitä tarvitse jakaa tai niiden kasvupaikkaa käsitellä moniin vuosiin. Kasvit voi kuitenkin leikata mataliksi syksyllä ensimmäisten pakkasten jälkeen.
Kuopion Sankaripuisto
Kuopion Sankaripuisto (entinen Hatsalan hautausmaa) on Kuopio keskustaan kuuluvassa Multimäen kaupunginosassa sijaitseva entinen hautausmaa. Vain korttelin päässä Kuopion kaupungintalosta sijaitseva Sankaripuisto on Kuopion tuomiokirkkoseurakunnan alueella. Hatsalan hautausmaa perustettiin vuonna 1811 ja oli alkujaan käytössä 1860-luvulle saakka. Sittemmin hautausmaalle haudattiin vuosien 1939-45 sodissa kaatuneita sankarivainajia, mistä johtuu hautausmaan nykyinen nimi.
Museoviraston mukaan Sankaripuisto ja Puijon kaupunginosassa sijaitseva Iso hautausmaa edustavat kansallisesti merkittävällä tavalla Suomen hautausmaakulttuuria.
Jean Jaurès
thumb|180px|Jean Jaurès on kaikkien aikojen tunnetuimpia ranskalaisia sosialistipoliitikkoja. Jean Jaurès [žã žores] (3. syyskuuta 1859 Castres – 31. heinäkuuta 1914 Pariisi) oli ranskalainen vasemmistopoliitikko. Jaurès syntyi keskiluokkaiseen perheeseen pienessä Castresin maaseutukaupungissa, josta hänet valittiin myös ensimmäistä kertaa parlamenttiin vuonna 1885. Hänellä oli hyvät mahdollisuudet menestyä politiikassa värikkäiden ja taitavien puheidensa ansiosta.
Jaurès oli alun perin vasemmistolais-tasavaltalainen, mutta 1890-luvulle tultaessa hän siirtyi lähemmäs sosialisteja ja hänestä tuli liikkeen maltillisen suunnan vaikutusvaltaisimpia johtajia ensimmäistä maailmansotaa edeltäneenä aikana. Hän oli myös historioitsija, toimi filosofian professorina Toulousessa ja kirjoitti laajan teoksen Ranskan vallankumouksesta sosialistisesta näkökulmasta. Hänet valittiin ensimmäisen kerran parlamentin jäseneksi 1885 ja hän liittyi sosialistipuolueeseen 1893. Jaurès perusti L’Humanité-lehden ja toimi sen päätoimittajana kuolemaansa saakka.
Jaurésin ruumis haudattiin 23. marraskuuta 1924 Ranskan suurmiesten joukkoon Panthéoniin. thumb|200px|Jaurésin muistolaatta Café du Croissantin seinällä
Jamie Drysdale
Jamie Drysdale (s. 8. huhtikuuta 2002 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura Anaheim Ducksissa. Ducks varasi Drysdalen ensimmäisellä kierroksella koko NHL:n varaustilaisuuden 2020 kuudentena pelaajana. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Drysdale on Toronto Marlborosin kasvatti. Hän voitti kauden 2015–2016 päätteeksi GTHL U14:n mestaruuden. Kaudella 2016–2017 Drysdale voitti GTHL U15:n mestaruuden ja OHF Bantam AAA:n mestaruuden. Kaudella 2017–2018 hän toimi Marlborosin kapteenina. Drysdale voitti tehoilla 8+42=50 koko GTHL U16:n puolustajien syöttöpörssin ja hän jakoi puolustajien pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Lleyton Mooren kanssa. Drysdale voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden ja hänet palkittiin GTHL:n vuoden pelaajana. Hänet valittiin kauden aikana myös OHL Cupin tähdistökentälliseen. Drysdale pelasi kauden aikana myös yhden ottelun OJHL-junioriliigan St. Michael's Buzzersissa.
Erie Otters varasi Drysdalen koko OHL:n varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana kesällä 2018. Samana kesänä hänet varasi myös Waterloo Black Hawks 160. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa. Drysdale siirtyi kaudeksi 2018–2019 Ottersiin. Hän oli tehoilla 7+33=40 joukkueen neljänneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja. Drysdale valittiin kauden päätteeksi OHL:n ensimmäiseen tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 2019–2020 hän nousi Ottersin varakapteeniksi. Drysdale oli tehoilla 9+38=47 joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Drysdale pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Anaheim Ducks varasi Drysdalen ensimmäisellä kierroksella koko NHL:n varaustilaisuuden 2020 kuudentena pelaajana. Saman vuoden marraskuussa hän teki seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella on 925 000 dollaria. Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi Ducks lähetti hänet AHL-joukkue San Diego Gullsin vahvuuteen.
Drysdale pelasi uransa ensimmäisen NHL-ottelun 18. maaliskuuta 2021 Arizona Coyotesia vastaan. Hän teki ottelussa NHL-uransa ensimmäisen maalin ja sai myös syöttöpisteen.
Maajoukkueura
Drysdale pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2021, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja jälkimmäinen hopeaan. Ensimmäisessä turnauksessa hänet valittiin Slovakiaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Kanadan ottelun parhaaksi pelaajaksi. Drysdale pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019.
Pelityyli
Jatkoaika.com -verkkolehden toimittaja Markus Suhosen mukaan Drysdale erottuu erityisesti luistelullaan ja kiekollisella osaamisellaan. Suhosen mukaan hän on lyhyehkö, mutta sopii nykypäivän NHL-puolustajan muottiin erinomaisesti. Suhosen mukaan Drysdale on loistava lisäys minkä tahansa joukkueen ylivoimalle ja kiekolliseksi johtohahmoksi. Suhosen mukaan hänellä on potentiaalia erityisesti hyökkäyssuuntaan, vaikkakin puutteita puolustuspään jämäkkyydessä. Toisen Jatkoaika.com -sivuston toimittaja Lassi Alasen mukaan Drysdale on erittäin sulava luistelija, joka pystyy pyörittämään ylivoimaa taitavasti. Alasen mukaan hänen tulisi kuitenkin paikoitellen olla aggressiivisempi kiekollisena ja kiekottomana.
The Sports Network -kanavan asiantuntija Craig Button on verrannut Drysdalea pelityyliltään Sergei Zuboviin. Häntä on verrattu myös Miro Heiskaseen hänen luistelunsa ja päätöksentekokykynsä myötä, kuten myös Drew Doughtyyn.
Kudos
thumb|Ihonalaista rasvakudosta (keltaisella). Rasvakudos lukeutuu tukikudoksiin. Kudos muodostuu vierekkäisistä, samalla tavoin toimivista soluista ja soluväliaineesta. Näiden perusteella kudokset luokitellaan usein neljään päätyyppiin: epiteelikudos, tukikudos, hermokudos ja lihaskudos. Monesti veri ja imuneste katsotaan omiksi ryhmikseen, joiden erikoispiirre on että soluväliaine on nestemäistä. Yhteen liittyneet kudokset muodostavat elimiä. Kudoksia tutkii kudosoppi eli histologia.
Kudosten päätyypit
thumb|Erilaisia epiteelikudoksia. Epiteelikudosta esiintyy elimistön vapailla pinnoilla, ihossa ja limakalvoissa sekä rauhasina syvällä elimistön sisällä. Epiteelikudoksessa on runsaasti soluja mutta vain vähän soluväliainetta eikä lainkaan verisuonia.
Tukikudosta ovat sidekudos, rasvakudos, luukudos ja rustokudos. Tukikudokset muodostavat tukirakenteita eri elimille. Tukikudoksessa on runsaasti soluväliainetta kuten säikeitä.
thumb|Hermokudosta. Hermokudoksessa on varsinaisia hermosoluja ja niiden tukisoluja eli gliasoluja. Hermokudos välittää viestejä hermoimpulsseina hermosolusta toiseen.
Sound Theories
Sound Theories on Steve Vain sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007.
Kudos
Kudosten päätyypit
thumb|Poikkijuovaista, sileää ja sydänlihaskudosta. Lihaskudos muodostaa lihakset. Sille on ominaista supistumiskyky, ja soluväliainetta siinä on vain vähän. Poikkijuovainen lihaskudos muodostaa luissa kiinni olevia ja tahdonalaisesti säädeltäviä lihaksia. Sileää lihaskudosta esiintyy muun muassa sisäelinten seinämissä, ja sydänlihasta esiintyy sydämessä.
Muodostuminen
Eri kudosten solut erilaistuvat sikiön kehityksessä alkiorakkulan sisäsolumassan erilaistumattomista soluista. Hermokudos ja epiteelikudos ovat pääasiassa peräisin ektodermistä, tukikudos ja lihaskudos mesodermistä. Osa epiteelikudoksesta, kuten suolen ja hengitysteiden pintakerros, on peräisin endodermistä.
Paraneminen
Vaurioitunut kudos kykenee parantumaan uudistumalla eli regeneroitumalla. Vauriokohtaan voi myös kasvaa sidekudoksinen arpi. Kudosta kohdanneen vaurion jälkeen kudoksissa olevat kantasolut voivat aktivoitua tuottamaan uutta kudosta vaurioituneen tilalle. Nopeimmin uusiutuu sidekudos, sillä se on kudoksista vähiten erikoistunut. Myös epiteelikudos ja luukudos paranevat melko nopeasti. Huonoimmin paranevat poikkijuovainen lihaskudos, hermokudos ja rustokudos.
Hermorata
Hermorata on toisiinsa yhteydessä olevien hermosolujen ketju, joka on hermoimpulssien säännöllisesti käyttämä reitti. Hermorata yhdistää hermoston kaksi osaa toisiinsa yleensä myelinisoituneista hermosyistä, jotka tunnetaan valkeana aineena. Hermoradat yhdistävät melko kaukaisia alueita aivoissa tai muualla hermostossa verrattuna paikalliseen kommunikaatioon käytettyyn harmaaseen aineeseen.
Neuvostoliiton ensimmäinen pommituslento Berliiniin
Neuvostoliiton ensimmäinen pommituslento Berliiniin oli osa itärintamaa toisessa maailmansodassa. Pommituslento aloitettiin 8. elokuuta 1941 Kuressaaren lentokentältä Saarenmaalta. Neuvostoliiton ilmavoimien lentorykmentin koneet oli siirretty Saarenmaalle Leningradista. Kesäöiden lyhyyden vuoksi päätettiin lentää Itämeren etelärantaa matalalla pimeässä, suorittaa pommitus nopeasti ja palata yöaikaan, koska saksalaisilla oli jo lentokenttiä Baltiassa. Lennon pituudeksi suunniteltiin seitsemää tuntia, minkä vuoksi lentokoneiksi oli valittu Iljušin Il-4. Neuvostoliiton kaukopommitusilmavoimien tehtävään kykeneviä lentokonetyyppejä olivat Iljušin Il-4, Jermolajev Jer-2 ja Petljakov Pe-8.
Berliinin pommittaminen oli poliittisesti tärkeää, koska saksalaiset olivat Moskovan valtaamiseen valmistautuessaan aloittaneet Moskovan pommitukset osana laajempaa sotatointa, mikä perustui 19. heinäkuuta julkaistuun Johtajan yleisohjeeseen numero 33. Moskovan pommitukset saattoivat kestää tunteja.
Ensimmäinen hyökkäys
Lentoreitti kulki Itämerta pitkin Stettiniin, mistä käännyttiin kohti Berliiniä. Yöllä näkyi kuutamo ja pilvisyys oli noin 6/8–7/8. Stettinissä lentokentällä saksalaiset nousivat ja laskeutuivat yöllä odottamatta neuvostoliittolaisia. Berliinissä ei ollut pimennystä, vaan katuvalot paloivat.
Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels ilmoitti, että Berliiniä olivat pommittaneet britit, mutta lentokoneet oli saatu hajautumaan ja että viisi lentokonetta oli pudotettu. Britit ilmoittivat, etteivät Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat olleet lentäneet 8. elokuuta 1941 Berliinissä.
Jatkohyökkäykset
Neuvostoliittolaiset ilmahyökkäsivät Berliiniin myös seuraavana yönä sekä tekivät joitain lentoja 5. syyskuuta 1941 saakka. Saksalaiset tekivät lentohyökkäyksiä neuvostoliittolaiskoneiden kentälle kahdesta kolmeen kertaan vuorokaudessa.
11. elokuuta 1941
Iltayöllä 10. elokuuta 1941 neljätoista Petljakov Pe-8:aa nousi ilmaan Puškinin lentokentältä. Alun perin hyökkäykseen oli varattu 18 lentokonetta, mutta neljässä oli moottorivikoja, minkä vuoksi ne jouduttiin palauttamaan tehdashuoltoon. Yksi lentoon lähteneistä Petljakoveista sai ilmatorjunnasta osuman ja melkein putosi vaurioiden vuoksi lähestyessään kohdettaan. Samaan aikaan Saarenmaan lentokentältä nousi kaksi laivuetta Iljušin Il-4:iä.
Majuri Konstantin P. Jegorovin lentämän nelimoottorisen Petljakov Pe-8:n kaksi samanpuoleista moottoria lakkasi käymästä, ja kone syöksyi Itämereen vieden mukanaan 11 hengen miehistön kenenkään pelastumatta. Kapteeni Aleksandr N. Tjaginin ohjaaman lentokoneen sanotaan joutuneen suomalaishävittäjän hyökkäyksen kohteeksi, joka konekivääriampujien osumilla pudotettiin mereen. Suomen ilmavoimat ei tunnista tapausta. Luutnantti Vasili D. Bidnyn ohjaaman koneen oikea sisempi moottori syttyi tuleen 40 minuutin kuluttua lentoon lähdöstä, mutta sammutettuaan moottorin hän lensi Danzigiin asti. Siellä 19 685 jalan korkeudessa myös vasen ulompi moottori vikaantui. Kahdella jäljellä olevalla moottorilla ja täydellä pommilastilla koneen lentokorkeus laski 6 560 jalkaan, jolloin Bidny suuntasi Berliinin sijasta toissijaiseen kohteeseen Lauenburgin asemalle Stettinissä. Bidny onnistui tuomaan lentokoneen takaisin Leningradiin polttoaineen ollessa loppumaisillaan laskeuduttaessa.
Luutnantti Aleksandr Panfilovin ohjaama Peltjakov Pe-8 sai osumia omasta ilmatorjunnasta Saarenmaalla Virossa ja joutui kääntymään takaisin. Kone yritti palata Suomen rannikon kautta, mutta kaksi oikeanpuoleista moottoria pysähtyi öljyvuodon takia, ja kone putosi Lapinjärvelle. Miehistöstä 6 kuoli ja 5 joutui vangiksi, ja kone tuhoutui. Majuri Mihail M. Urgjamovin lentämästä koneesta loppui polttoaine, ja se joutui laskeutumaan Kalininiin traktoritehtaan lähelle, missä se tankattiin kanistereista uudelleen ja pystyi palaamaan myöhemmin lentokentälleen. Majuri Aleksander A. Kurbanin lentämä Petljakov-koneen moottorit sammuivat, jolloin hän joutui käynnistelemään niitä pienin syöksyin, jotka kuluttivat ylimääräistä polttoainetta. Krasnoje seloon pakkolaskeutuneena kone tankattiin Puskinoon paluuta varten, mikä onnistui.
Yksitoista Petljakov Pe-8:aa pääsi Berliinin ilmatilaan pommittamaan eri kohteita. Noin 12 minuutin lentomatkan päässä Berliinistä lentueenjohtaja Vodopjanovin koneen dieselmoottori sai käyntihäiriön 22 965 jalan korkeudessa. Hän yritti jatkaa kurssilla kohti kohdetta, mutta saksalainen ilmatorjunta avasi tulen. Kone ehti pudottamaan 8 188 naulan pommilastinsa, mutta sai ilmatorjuntakranaatista osuman, joka repi runkoa ja vaurioitti oikean siiven polttoainetankkeja. Vahinkojen tuloksena oli viiden tunnin paluulentoa varten jäljellä enää vain neljän tunnin lentoon riittävä polttoaine. Kiertävän paluureitin sijasta päätettiin palata suoraa reittiä matkan lyhentämiseksi. Lento jatkui matalapaineen alueella, jolloin kone alkoi jäätyä. Kone lensi 6 560 jalan korkeudessa neuvostoliittolais-saksalaisen rintamalinjan yläpuolella noin puolen tunnin lentomatkan päässä lentokentästä, kun kaikki moottorit sammuivat. Kone putosi metsikköön, mutta miehistö selvisi takaisin neuvostoliittolaisten linjoille vahingoittumattomana.
Operaation johtaja Vodopjanov käskettiin Josif Stalinin ja sodanjohdon luokse raportoimaan yhdestätoista kohteeseen päässeestä koneesta, joista kuusi oli päässyt palaamaan asianmukaisesti. Vodopjanov lupasi kiskoa koneista irti (Stalinin käskystä asennetut) dieselmoottorit vaatien lentokonemoottoreilta luotettavuutta. Vodopjanov vaati myös radiomajakoita suunnistamisen helpottamiseksi. Vodopjanovin komentajan tehtävän sai eversti Aleksandr E. Golovanov ja Vodopjanovista tuli Shvetsov M-82 -tähtimoottoreiden testausavustaja, joilla korvattiin Sharomskyn dieselit. Lentokentille asetettiin radiomajakat paluun varmistamiseksi.
Peltjakov Pe-8:ien lisäksi Puskinin lentokentältä hyökkäykseen lähetettiin Jermolajev Je-2 -pommikoneita. 420. lentorykmentin ensimmäisen laivueen luutnantti Alesandr I. Molotshyn ohjaama Je-2 ei ylilastissa noussut kentältä kunnolla. Kummankin moottorin menettäessä tehoaan hän yritti ilmaan. Jarrut vioittuivat. Kone nousi ilmaan ja tuli takaisin kentälle suistuen kiitotieltä. Miehistö selvisi onnettomuudesta. Myös muissa koneissa oli samanlaisia ongelmia. Luutnantti Vladimir M. Malininin ohjaama kone pääsi Berliiniin saakka pudottaen pomminsa matalasta pilvestä 2 700 jalan korkeudesta. Paluumatkalla oma ilmatorjunta ampui koneen alas ja koko miehistö kuoli. Komentaja V. A. Kubyshko onnistui pommittamaan Berliiniä, mutta paluumatkalla Neuvostoliiton omat hävittäjät ampuivat koneen alas palavana, mutta miehistö onnistui pelastautumaan. Kolmas, kapteeni A. G. Stepanovin ohjaama kone pääsi Berliiniin muttei koskaan palannut.
Myöhemmät hyökkäykset
Hyökkäyksiä jatkettiin. 1. syyskuuta 1941 tehtiin Peljakoveilla täysin onnistunut hyökkäys Königsbergiin. Myös hyökkäykset Berliiniin jatkuivat. Iljušin Il-4:t tekivät kymmenen hyökkäystä Berliiniin Saarenmaan lentokentältä, kunnes saksalaisten joukkojen lähestymisen vuoksi kenttä jouduttiin evakuoimaan. Viimeinen hyökkäys suoritettiin 4.–5. syyskuuta 1941. jolloin 86 lähteneestä koneesta 33 tavoitti Berliinin muiden pommittaessa varakohteita: Stettiniä, Königsbergiä, Memeliä, Danzigia, Swimemundeä ja Liepājaa. Myös päivähyökkäyksiä kokeiltiin, mutta niistä luovuttiin epäonnistumisen vuoksi.
Berliinin pommittaminen jäi pääasiassa Ison-Britannian ilmavoimien vastuulle, koska Neuvostoliitto ei kehittänyt varsinaisia strategisen pommituksen ilmavoimia Yhdysvaltain ja Ison-Britannian tapaan.
Poliittinen merkitys
Pommituksella oli suuri vertauskuvallinen merkitys niin kuin 1942 suoritetulla Yhdysvaltain ensimmäisellä pommituslennolla Tokioon, jonka tarkoituksena oli samaan tapaan osoittaa japanilaisille liittoutuneiden iskukykyä Japanin pääkaupunkiin Pearl Harborin ilmaiskun jälkeen. Kummallakaan hyökkäyksellä ei ollut merkittävää sotilaallista merkitystä, mutta niiden poliittinen merkitys Neuvostoliitolle ja Yhdysvalloille oli huomattava. Iskuun osallistuneesta Pjotr Hohlovista tehtiin Neuvostoliiton sankari.
La venda
La venda on Mikin esittämä kappale, jolla hän edusti Espanjaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 54 pistettä ja saavutti sijan 22.
Luettelo Tarn-et-Garonnen kunnista
border|right|200px|Tarn-et-Garonnen sijainti Tämä on luettelo Tarn-et-Garonnen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 195 kuntaa.
Agis
Agis voi tarkoittaa
Boom (albumi)
Boom on garage rock -yhtye The Sonicsin toinen levy vuodelta 1966.
GCM
GCM voi tarkoittaa seuraavia:
Hotel Gothia Towers
thumb|Hotel Gothia Towers Hotel Gothia Towers on hotelli Göteborgin kaupungissa Länsi-Götanmaalla Ruotsissa. Ruotsalaisessa tähtiluokituksessa hotelli on neljän tähden arvoinen.
Hotelli koostuu kolmesta tornitalosta. Itäinen torni, Gothia East Tower, valmistui vuonna 1984, ja se uudistettiin täydellisesti vuonna 1997. Se on 63-metrinen ja siinä on 18 kerrosta. Läntinen torni, Gothia West Tower, otettiin käyttöön maaliskuussa 2001. Se on 75 metriä korkea ja siinä on 23 kerrosta. Satametrinen kolmas torni valmistui vuonna 2014.
Hotel Gothia Towers on Svenska Mässan -säätiön omistuksessa. Hotelli on myös WorldHotels-ryhmän jäsen.
Aarno Raveala
Aarno Brynolf Raveala, sukunimi aik. Reimann (16. elokuuta 1911 Helsinki – 15. heinäkuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Raveala pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1943. Hän toimi opiskeluaikanaan SOK:n rakennusosaston piirtäjänä ja valmistuttuaan arkkitehdiksi hän oli siellä toimistoarkkitehtina 1944–1950. Hän perusti sitten oman arkkitehtuuri- ja insinööritoimiston vaimonsa Terttu Ravealan kanssa. Raveala oli Uudenmaan läänin lääninrakennustoimiston lääninarkkitehdin viransijaisena vuodesta 1954 ja hän toimi Uudenmaan läänin kaavoitus- ja rakennustoimen tarkastajana 1968–1974, kunnes jäi eläkkeelle. Hän sai yliarkkitehdin arvonimen 1974.
Raveala osallistui 1950-luvulla Tammen Joka Kodin tietokirjan ja Kirjamiehen Talonrakennustekniikan käsikirjan toimitustyöhön. Hän laati myös rakennusopin alalta kirjekursseja.
Lorraine Fenton
Lorraine Fenton (o.s. Graham, s. 8. syyskuuta 1973 Manchester, Jamaika) on jamaikalainen entinen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.
Fentonin ensimmäiset arvokisat olivat Ateenan MM-kisat 1997, joissa hän karsiutui 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailuissa välierissä ajalla 50,90 ja oli Jamaikan 4 x 400 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti kisoissa pronssia. Seuraavana vuonna hän oli GP-finaalissa seitsemäs. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän juoksi ennätysajallaan 49,92 pronssille. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän teki jälleen uuden ennätyksensä, 49,58, joka riitti olympiahopeaan. Hän voitti olympialaisissa hopeaa myös viestissä. Hän oli saman vuoden GP-finaalissa ensimmäinen.
Fenton voitti MM-hopeaa Edmontonin MM-kisoissa 2001 henkilökohtaisessa kilpailussa sekä kultaa viestissä. 2002 hän voitti maansa mestaruuden 400 metrillä ja sijoittui GP-finaalissa toiseksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän voitti henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ajalla 49,43 ja viestissä MM-pronssia. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän juoksi toiseksi. Fenton oli takareisivamman vuoksi sivussa koko vuoden 2004, mutta palasi kilparadalle 2005, jolloin hän karsiutui henkilökohtaisella matkalla välierissä, mutta juoksi ankkuriosuuden Jamaikan MM-hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa. Fenton pitää hallussaan Jamaikan ennätystä ajallaan 49,30, jonka hän juoksi vuonna 2002.
Aileen Riggin
Alleen Riggin, 1920|thumb Alleen Riggin, 1920|thumb Aileen Riggin Soule (2. toukokuuta 1906 Newport, Rhode Island – 17. lokakuuta 2002 Honolulu, Havaiji) oli yhdysvaltalainen uimari, uimahyppääjä ja olympiavoittaja.
Kuollessaan 96-vuotiaana Riggin oli pisimpään elänyt yhdysvaltalainen olympiavoittaja.
Mfecane
Mfecaneliike (zulua,, tunnetaan myös sesothonkielisellä nimellä Difaqane ja Lifaqane) oli joukko suuria kansainvaelluksia, jotka aiheutuivat Shaka Zulun valloituksia pakoon lähteneestä väestöstä. Mfecaneliikkeen vaikutukset tuntuivat Keski- ja Itä-Afrikassa saakka. Mfecaneliikkeen väestöhistorialliset vaikutukset ovat epäselviä. Aikaisemman tutkimuksen perusteella luultiin, että sen seurauksena suuret alueet Afrikassa autioituivat, mutta uudemman tutkimuksen mukaan tämä näkemys on ollut liioiteltu. Mfecanen aikainen sekasorto mahdollisti myös buurien levittäytymisen pohjoisemmaksi 1830-luvulta alkaen ja loi pohjan apartheidin aikana esitetylle myytille buurien muuttamisesta "tyhjään maahan".
Muut liikkeen vaikutukset ovat kuitenkin merkittäviä. Eri banturyhmien valtiollinen kehitys nopeutui ja Afrikkaan syntyi useita uusia kuningaskuntia kuten Ndebele ja Gaza sekä edelleen olemassa olevat Besotho (nykyinen Lesotho) ja Swazi (nykyinen Swazimaa). Mfecane aiheutti alueella myös laaja kärsimystä. Tuhansia ihmisiä kuoli sodissa ja nälänhädissä, ja tuhannet ihmiset joutuivat pakenemaan kodistaan. Monet pakolaiset ajautuivat Kapmaahan siirtotyöläisiksi huonoihin olosuhteisiin.
Mfecanen syyt
Mfecanen syntyyn vaikutti useat paikalliset syyt, muun muassa liiallinen väestönkasvu, alueen luonnonvarojen loppuminen ja pitkään jatkunut kuivuus. Syyt myöhempään liikkeeseen alkoivat ilmetä 1700-luvun lopulla kun alueen väestö kasvoi nopeasti. Aikaisemmin harvasti maaseuduilla asuneet yhteisöt alkoivat muuttua tiiviimmiksi asutuskeskuksiksi. Tähän kehitykseen vaikutti merkittävästi portugalilaisten Mosambikiin tuoma maissi, joka tuotti alkuperäisiä viljelykasveja suuremman sadon ja mahdollisti siten suuremman väestön ruokkimisen. Bantumaanviljelijöillä ei ollut enää mahdollisuutta siirtyä väestönkasvun tieltä uusille viljelymaille, koska luoteessa vastaan tuli Kalaharin autiomaa ja etelässä Highveldin vuoristo. Alueen käytettävissä olevat vesivarat alkoivat myös huveta.
Vuodesta 1800 alkanut, kymmenen vuotta jatkunut kuivakausi aiheutti alueella laajoja ongelmia, joita lisäsi maissin perinteisiä viljelykasveja suurempi vedentarve. Nälänhätä aiheutti ryhmien välisiä yhteenottoja rajallisista resursseista ja sotien seurauksena alueen heimot alkoivat muodostaa sotilaallisesti vahvoja valtioita.
Ngunieheimot muodostivat aluksi kolme pääryhmää: Dingiswaoyn johtama Mtethwan, Sobhuzan johtama Ngwanen sekä Zwiden johtama Ndwandwen kuningaskunta. Vuoteen 1817 mennessä Zulumaan hallinnasta sotivat pääasiassa Zwide ja Dingiswaoy. Tämän sodan aikana Dingiswaoyn joukkojen tärkeimmäksi johtajaksi nousi Shaka. Shaka löi pian Zwiden joukot. 1820-luvun aikana Shaka laajensi valtakuntaansa nykyisen Mosambikin rajalle asti pohjoisessa, lännessä Lohikäärmevuorten taakse ja etelässä myöhemmän Transkein bantustanin rajoille asti. Zulukuningaskunnan väkiluku nousi yli 100 000:n ja hänen armeijassaan oli 40 000 miestä.
Lesotho ja Swazimaa
thumb|Kuningas Moshoeshoe
Zulumaasta pohjoiseen asuneen Ngwane-kansan johtaja Sobhuza loi sotilaallisen valtion, joka myöhemmin nimettiin hänen poikansa Mswatin mukaan ja muodosti nykyisen Swazimaan edeltäjän. Sobhuzan onnistui puolustaa alueitaan voimankäytön ja diplomatian yhdistelmällä. Hän loi avioliittojen kautta liittoja Ndwandwen ja myöhempien zulujohtajien kanssa ja maksoi näille myös veroja kun katsoi sen tarpeelliseksi. Sobhuzan luoma voimakkaan armeijan onnistui kuitenkin myös estää sotilaallisesti Dinganen valloituspyrkimykset 1830-luvulla.
My Iron Lung
My Iron Lung on Radioheadin EP, joka julkaistiin vuonna 1994 ja sisältää samannimisen kappaleen (kappale on myös yhtyeen albumilla The Bends).
"My Iron Lung" single sijoittui sijalle #24 Britanniassa. Se sai myös hieman radiohuomiota Yhdysvalloissa. "My Iron Lung" on yhä tunnetuin viidestä The Bendsin singlestä (ja ensimmäinen, julkaistiin lähes puoli vuotta ennen albumia).
Nuccia Focile
Nuccia Focile (s. 25. marraskuuta 1961) on italialainen sopraano. Hän syntyi Sisiliassa, opiskeli Torinossa Elio Battaglian johdolla ja teki oopperadebyyttinsä Oscarina Verdin Naamiohuveissa La Scalassa vuonna 1986. Samana vuonna hän voitti Kansainvälisen Pavarotti-kilpailun Philadelphiassa. Tämän jälkeen hän teki useita konserttiesiintymisiä Luciano Pavarottin kanssa.
Vuonna 1995 Focile teki Metropolitan-debyyttinsä Mimìn roolissa Puccinin La bohèmessa. Mimì on hänen tunnetuin roolinsa; hän on samassa oopperassa esiintynyt myös Musettan roolissa. Muita oopperoita, joissa hän on esiintynyt, ovat olleet Don Carlos, Così fan tutte, Lemmenjuoma, Don Giovanni, Iphigenia in Tauris, Pajatso, Falstaff, Figaron häät, Maria Golovin, Otello, La traviata ja Jevgeni Onegin.
Focile on tehnyt useita levytyksiä Philipsille, Opera Raralle ja Telarcille. Hän asuu Walesissa miehensä, tenori Paul Charles Clarken ja yhteisen Antonia-tyttären kanssa.
Viipuri–Joensuu-rata
Viipuri–Joensuu-rata oli Viipurista Antrean ja Sortavalan kautta Joensuuhun kulkenut rautatieyhteys. Se muodosti entisen Karjalan radan, joka otettiin käyttöön osittain valmistumisten mukaan. Viipurin ja Antrean välinen osuus avattiin liikenteelle vuonna 1892, ja samaan aikaan valmistui haararata edelleen Antreasta Imatralle. Antrean ja Sortavalan välinen osuus avattiin liikenteelle marraskuussa 1893 ja viimeinen osuus Sortavalasta Joensuuhun marraskuussa 1894. Aluksi rata kuului kokonaan Suomen rataverkkoon, mutta 1940 solmitun Moskovan rauhan jälkeen Suomen alueelle jäi vain Niiralasta Joensuuhun kulkenut osa.
Säkäniemen ja Joensuun välinen rataosuus tuli 1960-luvulla muodostamaan pohjoisimman osan Kouvolasta alkavasta, Lappeenrannan ja Parikkalan kautta kulkevasta nykyisestä Karjalan radasta, jolla on sekä henkilö- että tavaraliikennettä. Sen sijaan Niiralan ja Säkäniemen välisellä Niiralan radalla kulkee pelkästään Suomen ja Venäjän välistä tavaraliikennettä.
Nykyisin Venäjällä rataosuudet ovat Viipuri–Hiitola-rata, Hiitola–Sortavala-rata ja Sortavala–Suojärvi-rata Matkaselkään saakka, johon johtaa Suomen rajalta Värtsilä–Matkaselkä-rata.
Syrian Arab Airlines
thumb|300px|Syrian Arab Airlinesin Boeing 747SP-tyyppinen kone Syrian Arab Airlines on syyrialainen kansainvälinen lentoyhtiö joka perustettiin vuonna 1961 seuraajana Syrian Airways -nimiselle yhtiölle. Se tunnetaan myös nimellä Syrianair ja käyttää solmukohtanaan Damaskoksen kansainvälistä lentoasemaa.
Lentoyhtiö liikennöi useaan kohteeseen sekä Syyriassa että myös muualla Lähi-idässä. Lisäksi Syrian Arab Airlinesilla on kohteita Euroopassa (esimerkiksi Lontoo ja Wien). Yhtiö on Arab Air Carriers Organizationin jäsen.
Yhtiö on uusimmassa ikääntynyttä kalustoaan ja tilannut 10 kpl Antonov-148 konetta, 4 kpl Tupolevin 204SM ja 3 kpl Iliyushin Il96-400-laajarunkokonetta.
Luettelo banjisteista
Tämä on luettelo banjon soittajista.
Tuuli Reijonen
Tuuli Reijonen, oikea nimi Tuuli Reijonen-Uibopuu, nimimerkki Meri Horsma, (19. lokakuuta 1904 Tampere – 17. lokakuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, kriitikko ja toimittaja.
Henkilöhistoria
Reijosen isä oli toimittaja ja lähettiläs Erkki Reijonen ja äiti Lyyli Westerlund.
Kirjallinen tuotanto
Reijonen sai novellillaan "Makuusäkki" yhden neljästä ensimmäisestä 1 050 dollarin palkinnosta New York Herald Tribune -lehden vuonna 1952 järjestämässä kansainvälisessä novellikilpailussa. Hänen romaaninsa Kenen on syy (1961) oli pohjana Veikko Itkosen elokuvalle Vaarallista vapautta (1962). Pro Finlandia -mitalin hän sai vuonna 1971.
Barry Sharpless
Karl Barry Sharpless (s. 28. huhtikuuta 1941) on yhdysvaltalainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2001 yhdessä William S. Knowlesin ja Ryōji Noyorin kanssa stereoselektiivistä hapetus-pelkistysreaktiota koskevista tutkimuksistaan osana kiraalisesti katalysoitujen reaktioiden tutkimustyötä. Toisen kerran Sharpless jakoi Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2022 Carolyn Bertozzin ja Morten Meldalin kanssa klik-kemian kehittämisestä.
Sharpless väitteli Stanfordin yliopistossa vuonna 1968. Hän toimi professorina MIT:ssä vuodesta 1970 kahdenkymmenen vuoden ajan ja sen jälkeen kalifornialaisessa Scripps Research Institutessa.
No Surprises/Running from Demons
No Surprises/Running From Demons on Radioheadin EP, joka julkaistiin 10. joulukuuta 1997 Japanin markkinoille. EP:n tarkoitus oli promotoida yhtyettä tulevalle tammikuun 1998 Japanin kiertueelle.
Mustaselja
Mustaselja (Sambucus nigra) on tesmayrttikasvien heimoon ja seljojen sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Luoteis-Afrikassa, Lounais-Aasiassa ja suurimmassa osassa Eurooppaa. Suomessa sitä voi tavata maahantuotuna koristepensaana tai puutarhakarkulaisena.
Mustaselja on perinteinen eurooppalainen rohdoskasvi, jonka uutetta on käytetty muun muassa vatsavaivoihin ja flunssan hoitoon. Raaka seljanmarja on lievästi myrkyllinen, mutta kypsänä tai kuivattuna se on syömäkelpoinen.
Ulkonäkö ja koko
Mustaselja on 4–6, joskus harvoin jopa 10 metrin korkuiseksi kasvava kausivihanta pensas. Sen oksat ovat ruskeanharmaat ja pystyt; kasvin tyveltä lähtee useita suoria pystyhaaroja. Latvus on leveä ja pyöreähkö. Parilehdykkäiset, vastakkaiset lehdet ovat suuria, noin 20 senttimetriä pitkiä, tummanvihreitä ja 5–7-lehdykkäisiä. Lehdykät ovat sahalaitaisia, soikeita ja puikeita. Lehdissä on hieman epämiellyttävä tunnusomainen haju, joka helpottaa kasvin tunnistamista.
Mustaselja kukkii kesä-heinäkuussa pienin, kermanvalkoisin, tuoksuvin kukin; kukinto on suuri ja laakea, noin 10–25 senttimetriä leveä huiskilo. Yksittäiset kukat ovat noin 5–8 millimetriä leveitä. Sinimustat marjatertut kypsyvät myöhään syys-lokakuussa. Noin 5–7 millimetriä leveät marjat ovat raakoina punaisia, kypsinä kiiltävän mustia tai tummanvioletteja, syömäkelpoisia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Luonnossa mustaselja kasvaa tavallisimmin kosteilla paikoilla, kuten avoimilla rinteillä ja puronvarsilla 100–3000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kasvatus
Mustaseljaa voi lisätä siemenistä tai pistokkaista. Se viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla, viljavassa ja kosteassa maaperässä. Kasvualusta saa olla runsasravinteinen, savi- tai hiekkamaa ja kalkkiperäinen; aivan kuivassa mustaselja ei viihdy. Suomessa laji tulee toimeen vain vyöhykkeillä I-II. Leikkaaminen ei ole välttämätöntä, mutta kasvi kestää voimakkaankin leikkauksen.
Käyttö
Rehevää ja nopeakasvuista mustaseljaa käytetään koristepensaana. Siitä on olemassa useita lajikkeita, kuten keltamustaselja Sambucus nigra 'Aurea' ja sulkamustaselja Sambucus nigra 'Laciniata'. Kukista ja hedelmistä voi tehdä seljanmarjamehua, ja kuivattuja kukkia voi käyttää keitteisiin tai yrttiteehen. Mustaseljan kukkien keräysaika on loppukeväällä niiden täyden kukinnan aikaan. Marjat poimitaan niiden kypsyessä alkusyksystä, ja niistä valmistetaan siirappia, hilloa, tummanviolettia mehua tai viiniä. Marjat sopivat myös värjäykseen.
Rohdoskäyttö
Mustaseljan kukkia ja luumarjoja voidaan käyttää alentamaan kuumetta ja hengityselinvaivojen hoitoon, esimerkiksi heinänuhaan, poskiontelotulehdukseen, nuhakuumeeseen ja flunssaan: marjoissa ja kukissa on limaa irrottavia aineita ja ne lisäävät hikoilua. Mustaseljaa voi kokeilla myös reumaattisten kolotusten hoitoon, ja se edistää myös virtsaneritystä. Rohdoksina mustaseljan käyttötavat ovat nesteuute, tabletit, kapselit, yrttitee ja mehu. Mustaseljaa ei tule käyttää raskauden ja imetyksen aikana. Elimistö menettää virtsan mukana runsaasti kaliumia, jos mustaseljavalmisteita käyttää liiallisesti tai pitkään.
Kemiallinen koostumus
Mustaseljan marjoissa on flavonoideja, antosyaaneja ja foolihappoa. Marjat sisältävät A- ja C-vitamiineja. Marjoissa on myös syanidiiniglykosideja; suurina annoksina ne ovat myrkyllisiä. Kasvin kukissa taas on tanniineja, kaliumia, lima-aineita, fenoleja ja flavonoideja. Mustaseljan juurissa on hyönteisiä tappavia yhdisteitä.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 1999
Vuonna 1999 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut käytiin 5.–7. maaliskuuta Maebashissa, Japanissa.
Mustaselja
Myrkyllisyys
Raaka seljanmarja on lievästi myrkyllinen, mutta kypsä tai kuivattu mustaseljanmarja on syömäkelpoinen. Raakojen marjojen syöminen voi aiheuttaa pahoinvointia ja oksentelua. Kasvin kukat ja kypsät marjat ovat turvallisia nisäkkäille. Kaikki muut kasvinosat – mukaan lukien kypsien marjojen siemenet – ovat nisäkkäille myrkyllisiä. Kasvi sisältää myrkyllistä glykosidia eli syanidiglykosideihin kuuluvaa sambunigriniiniä (C14H17NO6, CAS numero 99-19-4). Syanidiglykosideihin kuuluu myös amygdaliini, jota on muun muassa aprikoosien, persikoiden ja luumujen siemenkivissä, omenoiden siemenissä ja karvasmanteleissa. Sambunigriini on syanogeeninen eli syaanivetyä vapauttava yhdiste. Sekä terttuseljan että mustaseljan raa'at marjat ovat myrkyllisiä, mutta mustaseljasta poiketen terttuseljan kypsienkin marjojen yletön syöminen voi aiheuttaa ripulia ja oksentelua. Mustaseljan kaarnassa on kalsiumoksalaattikiteitä.
Plectroglyphidodon johnstonianus
Plectroglyphidodon johnstonianus on koralliahventen heimoon kuuluva kalalaji. Se kasvaa enimmillään noin 14 senttimetriä pitkäksi, ja sitä tavataan Intian valtameressä ja Tyynessämeressä Afrikan itärannikolta Havaijille, Madquesassaarille ja Pitcairnille.
Aseteollisuus
thumb|[[Ilmatorjuntatykkien valmistusta Yhdysvalloissa vuonna 1942.]] Aseteollisuus on maailmanlaajuinen teollisuuden ala, joka valmistaa, suunnittelee, kehittää ja huoltaa aseita ja muuta sotakalustoa. Aseteollisuuden tuotteisiin kuuluvat aseiden lisäksi muun muassa ammukset, ohjukset, sotilaslentokoneet ja -laivat, tykit, panssarivaunut, käsikranaatit, maamiinat, pimeänäkölaitteet, sekä näihin liittyvät tarvikkeet ja järjestelmät. Asekauppa on aseteollisuuden tuotteiden vaihtoa kahden tai useamman osapuolen välillä, useimmiten, mutta ei ainoastaan, valtioiden kesken.