cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roxy Music
Historia
Niin Bryan Ferry kuin moni muukin yhteen jäsen julkaisi myös sooloalbumeja 1970-luvulla, ja yhtye piti taukoa vuosien 1976–1978 aikana. Mukaan tulivat kosketinsoittaja Paul Carrack sekä studiobasistit Gary Tibbs ja Alan Spenner. Uudella albumillaan Manifesto (1979) yhtye siirtyi siloiseen diskovaikutteiseen soul-popiin, mutta heidän suosionsa säilyi korkeana niin Britanniassa kuin Amerikassakin. Flesh + Blood (1980) oli yhtyeen toinen Britannian-albumilistan ykkönen. Yhtyeen menestynein albumi on Avalon (1982), joka oli kolmen viikon ajan Britannian albumilistan kärjessä ja nousi yhtyeen ainoaksi kultalevyksi Yhdysvalloissa.
Roxy Music hajosi vuonna 1983, kun Bryan Ferry lähti soolouralle. Yhtye palasi yhteen vuonna 2001 ja teki teki keikkoja vuoteen 2011 asti. Roxy Music esiintyi muun muassa Live 8 -konsertissa Berliinissä 2005. Suomessa yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Helsingin Kaisaniemessä kesällä 2010.
Roxy Music nimettiin vuonna 2019 Rock and Roll Hall of Fameen, ja Ferry, Manzanera ja Mackay esittivät seremoniassa kuusi kappaletta.
Jussi-palkinnot 2006
Jussi-palkinnot 2006 jaettiin 5. helmikuuta 2006 entisessä Studio 51 -yökerhossa järjestetyssä jakotilaisuudessa vuoden 2005 elokuville. Gaalan juonsivat Baba Lybeck ja Mikko Silvennoinen.
August Strindberg
Johan August Strindberg (22. tammikuuta 1849 – 14. toukokuuta 1912) oli ruotsalainen romaani- ja näytelmäkirjailija sekä taidemaalari. Hän on yksi Ruotsin tunnetuimmista kirjailijoista ja yksi modernin teatterin suurista vaikuttajista. Strindbergin tuotanto on lähinnä naturalistista ja ekspressionistista.
Jussi-palkinnot 2006
Yleisö-Jussi
Yleisö-Jussin voitti Tyttö sinä olet tähti.
August Strindberg
Elämä
thumb|Strindberg 50-vuotissyntymäpäiviensä jälkeen. Strindberg oli kolme kertaa myrskyisessä avioliitossa, ja hänen suhteensa naisiin oli ongelmallinen. Häntä on toisinaan pidetty misogyyninä. Strindberg oli vuosina 1877–1891 naimisissa suomalaissyntyisen Siri von Essenin kanssa. Toisen avioliiton hän solmi Frida Uhlin kanssa, kolmannen Harriet Bossen kanssa, ja tämä suhde jatkui vielä avioeron jälkeen siihen asti kunnes Bosse kihlautui 1908. Neljäs suuri rakkaus oli Fanny Falkner.
Strindbergin henkinen tasapaino heitteli, ja hän käytti hypomaanisen tilansa tasoittamiseen tuolloin suosittua kaliumbromidia.
Ura
Strindberg oli kirjeenvaihdossa Friedrich Nietzschen kanssa, jonka ajatukset tekivät häneen suuren vaikutuksen. Vuonna 1888 Strindberg kirjoitti Nietzschelle: ”Kunnioitettava herra, epäilemättä olette Te antanut ihmiskunnalle syvällisimmän kirjan, mikä sillä on.” Kyseessä oli Nietzschen Näin puhui Zarathustra. Poliittisesti Strindberg oli sosialisti tai anarkisti.
Strindbergin läpimurtoteos, romaani Röda rummet (suom. Punainen huone) ilmestyi 1879. Se kuvaa aikansa tukholmalaista yhteiskuntaa, politiikkaa, liike-elämää ja teatteria. Hänen varhaiset näytelmänsä, joista tunnetuin on Fröken Julie (suom. Neiti Julie), edustivat naturalismia, ja niitä on usein verrattu norjalaisen Henrik Ibsenin töihin. Tämän jälkeen seurasi Strindbergin ”infernaalinen” kausi, jolloin hän painiskeli sisäisissä tuskatiloissaan. Kauden pääteos on ranskaksi kirjoitettu Inferno. Myöhemmin hän hylkäsi naturalismin ja alkoi kirjoittaa symbolistisia teoksia. Tämän kauden tunnetuimpia näytelmiä ovat Dödsdansen (suom. Kuolemantanssi) ja Spöksonaten (suom. Aavesonaatti).
Kaunokirjallisten töiden lisäksi Strindberg teki muun muassa poliittisia pamfletteja kuten Pieni Katekismus ja satiirisia oppaita kuten Tunnissa taiteentuntijaksi.
Ajatusmaailma
Erkki Kivalo referoi Strindberg-kirjassaan Emil Hedéniä (1926) ja toteaa, että Strindbergin naisia koskevat näkemykset olivat oraalla jo 1870-luvulla ja kypsyivät 1880-luvulla. Hän kääntyi naisemansipaatiota ja Kivalon sanoin "naispalvontaa" vastaan. Äänioikeus naisen pitäisi saada vasta, "kun naisesta on tullut järkevä". Negatiivinen asenne kuvastuu muun muassa Kammarspel-näytelmissä, jotka Strindberg kirjoitti perustamalleen Intima teaternille. Näytelmissä on Strindbergin ajatusmaailman "käsittämätöntä naisvihaa ja ihmisen halveksuntaa", ja yleisö koki ne negatiivisina ja itseensä kohdistuvina.
Strindberg kävi kielitieteellistä kirjeenvaihtoa taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspan, Kuurilan rautatieaseman asemapäällikön Elias Lönnqvistin ja luutnantti Theodor Finnilän kanssa vuosina 1911–1912. Wettenhovi-Aspa, Lönnqvist ja Finnilä saivat kimmokkeen omiin kielitieteellisiin tutkimuksiinsa Strindbergin vuonna 1908 julkaisemasta kirjasta En ny blå bok, jossa hän väitti suomen kielen saaneen kaikki sanansa lainoina muilta kieliltä. Strindberg väitti myös heprean kielen olevan kaikkien maailman kulttuurikielten kantakieli, kun taas suomalaisten mielestä suomi oli tällainen kantakieli. Kirjeenvaihdon aikana Strindberg lähetti muun muassa Finnilälle 16 sivua omia etymologisia muistiinpanojaan, joissa hän pyrki johtamaan suomalaisia paikannimiä ja Kalevalan henkilöitä antiikin Kreikan mytologiasta ja kreikan kielestä. Joulukuussa 1911 alkanut kirjeenvaihto päättyi kuitenkin Strindbergin kuolemaan toukokuussa 1912.
Suomennetut teokset
ISBN 951-9351-99-X, Ntamo 2012 ISBN 978-952-215-294-7,
Koronapurkaus
Koronapurkaus, lyhyemmin joskus korona, tapahtuu, kun sähkönjohtimen jännite tuottaa niin voimakkaan sähkökentän, että se ylittää ympäröivän kaasun läpilyöntilujuuden. Tällöin kaasu ei enää kykene toimimaan eristimenä, vaan se ionisoituu ja alkaa johtaa sähköä. Sähkövirta sitten tekee kaasussa työtä, joka näkyy, kuuluu ja tuoksuu koronapurkaukselle ominaisella tavalla.
Mekanismi
Koronapurkauksessa sähkönjohtimesta lähtevät elektronit kiihtyvät johdinta ympäröivässä sähkökentässä, iskeytyen lopulta ympäröivän eristävän kaasun molekyyleihin, jotka virittyvät. Relaksoituessaan ne sitten säteilevät nopean elektronin tuoman ylimääräisen energian valona. Valon väri riippuu kaasun koostumuksesta; ilmassa se on yleensä sininen, koska tässä pääasiallinen säteilijä on ilman typpi, joskin myös hapella on osansa.
Ilmiö on sama johon neonvalojen (vastaavasti punaisia) toiminta perustuu. Niin myös revontulet, joilla tosin on monia värejä, riippuen aurinkotuulen energiajakaumasta ja typen sekä hapen pitoisuuksista eri ilmakehän kerroksissa. Ilmiön syntymiseen ilmakehän standardipaineessa tarvitaan kuitenkin tuntuvasti korkeampi sähkökenttä kuin alipaineistetuissa purkauslampuissa tai yläilmakehässä. Siksi koronapurkaukseen useimmin käytännössä törmätään korkeajännitelinjojen ja niiden muuntajakoneiston ympärillä. Vaadittavista kentänvoimakkuuksista kertoo, että koronapurkausta esiintyy lähinnä 400 kV:in runkolinjoissa.
Koska purkaus vaatii nimenomaan voimakkaan paikallisen sähkökentän eikä vain korkeaa jännitettä, sitä tavataan johtimien pinnan niistä osista joihin elektronit erityisesti pakkautuvat, eli kulmista ja rosoista. Korkeajännitelinjoissa tällaisia kohtia löytyy erityisesti eristeiden lähistöstä. Talvella ja kostealla säällä myös johtimiin kertynyt huurre toimii koronan lähteenä, voimistaen merkittävästi ilmiötä.
Koronapurkauksen muut vaikutukset
Koska sähkön runkoverkossa pääasiallisesti käytetään vaihtovirtaa, koronapurkaus tapahtuu silloin syklisesti verkkotaajuudella. Sen lämmittämänä ilma jatkuvasti laajenee ja viilentyessään supistuu, jolloin purkaus säteilee valon lisäksi myös ääntä. Kun läpilyöntimekanismi on epälineaarinen ja siihen vaikuttaa monia tekijöitä, kuten tuuli, sattuma ja ilmankosteus, syntyvä ääni on yhdistelmä verkkotaajuutta ja arvaamattomia määriä sen ylä-ääneksiä. Se kuulostaa aivan tietynlaiselta ritisevältä huminalta, jota sitten usein käytetäänkin ääni- ja elokuvataiteessa symboloimaan sähköä sekä sen aiheuttamaa vaaraa.
Virittäessään ympäröivän kaasun molekyylejä korkeampaan energiatilaan, koronapurkaus mahdollistaa myös kemiallisia reaktioita jotka eivät muuten helposti tapahtuisi. Yksi tärkeimmistä sellaisista on otsonin muodostuminen ilman hapesta, toinen mahdollinen typen oksidien tuotanto. Tästä syystä lähietäisyydeltä koronapurkaus myös tuoksuu ikävän sähköiseltä. Kaasuja syntyy koronapurkauksessa kuitenkin niin paljon rajatummin kuin valokaaressa, että ne harvoin edes suljetuissa tiloissa ovat terveysriski. Silti kyseiset hapetustuotteet edelleen kasautuessaan ovat jossain määrin myrkyllisiä, sekä taatusti epämiellyttäviä.
Ero muihin sähköpurkauksen lajeihin
Koronapurkaus tulee erottaa valokaaresta ja sen nopeasti sammuvasta pikkuveljestä, kipinästä. Koronapurkauksessa ionisoitunut ja siis johtava osa kaasusta ei ulotu sähkökentän aiheuttavan jännitelähteen toiseen napaan. Tällöin, vaikka kaasu paikallisesti lyökin läpi ja johtaa, kokonaisvastus piirissä pysyy edelleen korkeana, ja hitaamman ionien ajautumisen välittämä vuotovirta alhaisena. Vaihtojännitelähteiden koronapurkaukset myös yleensä johtavat syntyvien varautuneiden ionien paikalliseen rekombinaatioon ajautumisen sijasta, jolloin virittyneen plasman ja ulompana olevan normaalitilaisen kaasun välinen tasapaino rajoittaa voimakkaasti ilmiötä.
Valokaaressa eristeenä toimiva kaasu taas lyö läpi koko matkaltaan ja muuttuu helposti sähköä johtavaksi, jolloin korkea jännite voi aiheuttaa erittäin suuren virran, ja siis yhteisesti tehon. Kerran läpilyötyään valokaaren purkauskanava tuottaa vain alhaisen vastuksen virtapiiriin, jolloin sähkövirta keskittyy yhteen kirkkaaseen purkauskanavaan. Sen lämpötila voi kohota kymmeniintuhansiin asteisiin. Koronapurkaus on hajautuneempi, ja näyttää säteilevän vain lyhyen matkan niistä kohdista johteen pintaa joissa ympäröivä kaasu on paikallisesti lyönyt läpi. Se on niin himmeä, ettei sitä yleensä havaitse päivänvalossa, vaan vain yöllä.
Kipinä taas on pieni valokaari, joka sammuu itsekseen kun purkauskanavan alhainen vastus nopeasti purkaa jännite- ja varauslähteen.
Sähköturvallisuus
Koronapurkaus on siis ihmiselle etäisyyden päästä vaaraton, koska se säteilee varsin vähän tehoa niin valona kuin äänenäkin, eikä riitä tuottamaan nopeasti merkittäviä määriä myrkyllisiä kaasuja.
Toisin on jos koronapurkaukseen koskee, koska silloin valokaari voi syttyä ja ihminen voi joutua sähköpiirin osaksi. Varsinkin koronapurkaukseen johtavilla jännitteillä suurvoimatekniikassa tuloksena on erinomaisen vaarallinen sähköisku, joka saattaa salaman tapaan jopa repiä elimistön kappaleiksi. Erityisen vaarallisia ovat korkeajännitetasavirtalinjojen tuottamat koronapurkaukset, koska niiden lähimaastossa esiintyy jatkuvaa ionivirtaa, paikallisen rekombinaation asemesta. Tuollainen virta mahdollistaa sen, että lähelle tuotu vastakkaisessa potentiaalissa oleva johdin, kuten ihmisen sormi, nopeuttaa ionivirtaa ja mahdollistaa valokaaren läpilyönnin yllättävänkin pitkän matkan päässä näkyvästä purkauksesta; purkaus ns. "hyppää".
Koronapurkaukseen ei myöskään tule tuijottaa pitkiä aikoja läheltä, koska se vapauttaa jonkin verran myös silmille haitallista ultraviolettisäteilyä.
Valokaari taas on etäisyydenkin päästä vaarallinen ilmiö, koska se säteilee sähkömagneettisesti kertaluokkia enemmän tehoa, sytyttää tulipaloja, tuottaa palamistuotteita ja lämpövaikutuksillaan saattaa tuottaa jopa räjähdyksiä. Kipinä ei rajatussa energiassaan riitä moiseen, mutta koska sekin johtaa paikallisesti korkeisiin lämpötiloihin, se voi edelleen sytyttää, vaikkapa metsäpalon tai pölyräjähdyksen.
Katso myös
放電
Synnöve von Hausen-Saubert
Von Hausenin isä oli taiteilija Paul Bernhard Werner von Hausen Mukkulan kartanon omistajasuvusta, äiti Eugenie Bretteville Magelsen ja puoliso vuodesta 1937 maataloustieteiden tohtori Gaston Paul Saubert (s. 1908, k. ennen 1946). Hän vietti varhaislapsuutensa Italiassa ja Ranskassa, mutta perhe muutti Kauniaisiin tyttären tultua kouluikään. Jo ennen ylioppilastutkinnon suorittamista von Hausen opiskeli maatalousalaa Norjassa ja kirjoittautui myöhemmin Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteelliseen tiedekuntaan. Valmistuttuaan hän olisi halunnut tilanhoitajaksi, mutta kun sellaista paikkaa ei naispuoliselle agronomille löytynyt, hänestä tuli A. I. Virtasen assistentti Valion laboratorioon. Hän paneutui siellä hernekasvien typensidonnan ja bakteeriflooran kysymyksiin ja väitteli 1936 ensimmäisenä naisena Suomessa maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi C-vitamiinin vaikutuksesta kasvien korkeuskasvuun. Seuraavana vuonna hän muutti aviomiehensä luokse Pohjois-Sumatralle Medanin tutkimusasemalle. Japanilaisten vallattua Alankomaiden Itä-Intian 1942 von Hausen-Saubert internoitiin muiden eurooppalaisten kanssa keskitysleirille. Sodan aikana hänen miehensä menehtyi vankialuksella. Yli kolmen vuoden vankeudesta vapauduttuaan von Hausen-Saubert palasi Suomeen ja entiseen työpaikkaansa. Saatuaan 1953 apurahan Pretorian yliopistoon hän siirtyi Etelä-Afrikkaan, jossa hän toimi maatalousministeriön tutkijana aina eläköitymiseensä saakka. Suomeen von Hausen-Saubert palasi 1967, mutta asui viimeiset vuotensa Kööpenhaminassa.
Keskitysleirikokemuksistaan von Hausen-Saubert julkaisi teoksen Fånge i paradiset (Schildt, Helsinki, 1971).
Hr. Ms. Zuiderkruis (A832)
Hr. Ms. Zuiderkruis (runkonumero A832) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston tukilaiva. Alus otettiin palvelukseen 1975 ja se on poistettu palveluksesta 15. joulukuuta 2011.
Human’s Pain
Human’s Pain on puolalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Yatteringin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1998.
Hr. Ms. Zuiderkruis (A832)
Palvelus
Alus lähti 8. helmikuuta 1982 Den Helderistä Hr. Ms. Trompin, Hr. Ms. Callenburghin, Hr. Ms. Van Speijkin, Hr. Ms. Piet Heinin ja Hr. Ms. Overijsselin kanssa Yhdysvaltoihin osallistuakseen maiden välisen 200-vuotisen historian juhlistamiseen. Alus palasi osaston mukana Den Helderiin 19. toukokuuta 1982.
Vuonna 1988 alus teki Hr. Ms. Jan van Brakelin, 'Hr. Ms. Kortenaerin ja Hr. Ms. Witte de Within'' kanssa koulutuspurjehduksen Kaukoitään ja Australiaan.
Alus lähti 19. marraskuuta 1991 Hr. Ms. Jacob Van Heemskerckin ja Hr. Ms. Philips Van Almonden kanssa Persianlahdelle vapauttamaan alueella partioivat Alankomaiden laivaston alukset; jotka oli lähetetty alueelle Irakin hyökättyä Kuwaitiin. Alukselle asennettiin HVO telakalla Vlaardingenissa Goalkeeper CIWS.
Alus lähti Itämerelle koulutuspurjehdukselle aikana alus Hr. Ms. Kortenaerin ja Hr. Ms. Abraham Crijnssenin kanssa. Osasto vieraili Karlskronassa, josta ne jatkoivat Helsinkiin. Helsingissä osasto oli 19.-20. kesäkuuta 1994 avoinna yleisölle ennen matkan jatkamista Riikaan 21. kesäkuuta.
Alus pelasti 25. huhtikuuta 1996 neljätoista srilankalaista pakolaista Adrianmerellä. Pelastetut laskettiin maihin Barissa Italiassa.
Itämerellä tehdyn koulutuspurjehduksen aikana alus kiinnittyi 26. kesäkuuta 1998 Hr. Ms. Trompin kanssa Helsingin Munkkisaaren laituriin. Alukset olivat viikonlopun avoinna yleisölle ja ne lähtivät paluumatkalle 29. kesäkuuta.
Belgialais-Alankomaalainen laivue lähti 17. helmikuuta 2003 koulutuspurjehdukselle Atlantille. Laivueeseen kuuluivat Zuiderkruisin lisäksi fregatit Hr. Ms. Jacob van Heemskerck, Hr. Ms. Van Speijk, Hr. Ms. Van Galen ja Belgian laivaston Wandelaar. Osasto vieraili satamissa Britteinsaarilla, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Se palasi kotisatamiinsa huhtikuussa.
Alus osallistui 28. kesäkuuta 2005 Trafalgarin taistelun 200-vuotisjuhlallisuuksiissa järjestettyun laivastokatselmukseen Spitheadissä yhdessä Hr. Ms. Rotterdamin ja Hr. Ms. Uranian kanssa.
Huhtikuussa 2011 ilmoitti laivasto leikkauksista, minkä seurauksena alus poistettiin palveluksesta 10. helmikuuta 2012. Sen varastot tyhjennettiin ja käyttökelpoiset järjestelmät poistettiin, minkä jälkeen se lähti 21. helmikuuta 2014 Den Helderistä romutettavaksi Turkkiin.
Perfect Day
"Perfect Day" on Lou Reedin kirjoittama laulu vuodelta 1972. Sen sanoituksia on usein pidetty onnellisen parisuhteen kulkua kuvaavina, mitä on pidetty mahdollisena viittauksena Reedin suhteeseen Bettye Kronstadtin, hänen ensimmäinen vaimonsa, kanssa tai viittauksena Reedin omiin ongelmiin hänen seksuaalisuutensa, huumeiden käyttönsä ja egonsa kanssa.
Cover-versiot
Useat tunnetut yhtyeet ovat tehneet kappaleesta oman versionsa.
Kingdom of Madness
Kingdom of Madness voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Af Björksten
af Björksten on suomalainen aatelissuku. Se on läheistä sukua af Björkesten -aatelissuvulle. Suku on osa laajempaa Björksténin sivistyssukua, jonka kantaisä Erik Björkstén (Birckenstein) tuli Suomeen 1700-luvun alussa ratsuväkirykmentin upseeriksi, todistamattomien väitteiden mukaan Liivinmaalta. Hänen pojanpojan poikansa, talousosaston senaattori Bror Ulrik Björkstén (1795–1856) aateloitiin vuonna 1853 nimellä af Björksten. Suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle kaksi vuotta myöhemmin aatelisena sukuna numero 216. Bror Ulrik af Björkstenin veljenpoika, oikeusosaston senaattori Birger Johan Björkstén puolestaan aateloitiin vuonna 1896 nimellä af Björkesten.
Paahde (elokuva)
Paahde on Andrew Davisin ohjaama perhe-elokuva vuodelta 2003. Se perustuu kirjailija Louis Sacharin vuonna 1998 kirjoittamaan nuortenromaaniin. Elokuvan levittäjänä toimii Walt Disney Pictures. Elokuva on julkaistu Suomessa sekä dvd:llä että videolla.
Juoni
Stanley Yelnats on ollut koko ikänsä "väärässä paikassa väärään aikaan". Koko suku syyttää siitä Stanleyn isoisän isoisää. Tapahtumat alkavat, kun Stanley kävelee kadulla ja ylhäältä sillalta hänen päähänsä putoavat lenkkarit. Stanley poimii ne, mutta pian tämän jälkeen poliisit pidättävät hänet. Oikeudessa Stanleylle valkenee, että lenkkarit kuuluivat baseball-pelaaja Clyde Livingstonille. Lenkkarit oli aiottu myydä ja lahjoittaa rahat orvoille lapsille. Siksi Stanleyn teko tuomitaan jyrkästi ja hän saa valita, meneekö vankilaan vai puoleksitoista vuodeksi Greenjärven leirille.
Elokuvassa kerrotaan myös Stanleyn suvun varhaisempien jäsenten elämästä. Stanleyn iso-iso-iso-iso-isä Elya Yelnats syntyi Latviassa. Hän rakastui latvialaiseen tyttöön. Tytön isä kuitenkin halusi vastalahjan tytön naittamisesta, ja toinen kosija, vanha mies, tarjosi suurta sikaa. Elya kysyi Madame Zeronilta apua. Hän neuvoi viemään pientä sikaa joka päivä vuorelle juomaan purosta, jotta se kasvaisi. Kun sika olisi riittävän painava, Elyan pitäisi kantaa Madame Zeroni vuorelle tai muuten hänen sukunsa kirottaisiin. Kun kosijaehdokkaiden siat punnittiin, ne olivat yhtä painavia. Näin ollen tyttö sai itse valita miehensä. Tyttö ei tiennyt kenet valitsisi, jolloin Elya suuttui ja lähti Amerikkaan. Koska hän unohti kantaa Madame Zeronin mäelle, hänen sukunsa päälle langetettiin ikuinen kirous. Kirouksen ilmentymänä kerrotaan Stanleyn iso-iso-iso-isästä Stanley I:sta, joka tienasi Amerikassa omaisuuden, mutta rikollinen Kate Barlow ryösti hänet ja hautasi aarteen Greenjärven pohjaan. Stanley I:n uskotaan tarinan mukaan löytäneen turvan "jumalan peukalon alta".
Stanley matkaa bussilla Greenjärvelle, joka on pelkkää autiomaata. Leiriläisten täytyy joka päivä kaivaa kuivuneeseen Greenjärven pohjaan kuoppa "luonnetta kasvattavana" tehtävänä. Leirillä Stanley tapaa joukon poikia, jotka aluksi kohtelevat häntä huonosti. Ainut poikkeus on hiljainen ja alistuva, Zero-niminen poika, joka muiden poikien mukaan puhuu vain Stanleylle. Stanley saa tietää, ettei Zero osaa lukea ja että hänestä ei tiedetä yhtään mitään. Zeron kysyttyä lenkkareista Stanley alkaa uskoa, että Zero tietää asiasta jotain. Zero pyytää Stanleya opettamaan häntä lukemaan. Stanley tekee Zeron kanssa sopimuksen, että Zero kaivaa puolet Stanleyn kuopasta ja näin Stanley jaksaa opettaa häntä.
Elokuvassa kerrotaan Stanleylle tapahtuvien asioiden lomassa myös Greenjärvellä 100 vuotta sitten tapahtuneista asioista. Tummaihoinen sipulinviljelijä Sam rakastuu paikallisen koulun opettajaan Katherineen korjatessaan koulua. Kun herra Walker näkee heidän suutelevan, Sam tapetaan ja Greenjärven koulu poltetaan, koska tummaihoinen mies ei lain mukaan saa suudella vaaleaihoista. Tuskissaan opettaja tappaa seriffin joka ei auttanut häntä ja ryhtyy rikolliseksi. Hänen nimensä rikollisena on Kate Barlow.
Zero karkaa myöhemmin leiriltä ja Stanley lähtee etsimään häntä. Autiomaan ylitettyään pojat kiipeävät vuorelle ja löytävät sieltä puron. Kun Stanley kantaa pahasti uupuneen Zeron vuorelle, hän murtaa sukunsa kirouksen, joka oli alkanut siitä, että Stanleyn isoisän isoisä oli unohtanut kantaa Zeron isoisän isoäidin vuorelle. Zero kertoo Stanleylle varastaneensa kengät joista Stanley tuomittiin. Stanley ja Zero päättävät palata leirille ja kaivaa ylös esineen jonka Stanley aiemmin löysi muttei voinut kaivaa sillä hetkellä ylös.
Kirouksen loppumisen takia Greenjärvellä alkaa sataa. Aamulla viranomainen hakee Stanleyn pois ja saa järjestettyä Zeronkin mukaansa. Kotona Stanleyn perhe ja Zero avaavat arkun. Sen sisällä on jalokiviä, jotka eivät kuitenkaan ole kauhean arvokkaita (noin 20 000 dollaria). Siellä on myös arvokkaita papereita, joista Zero ja Stanley saavat molemmat vähän alle miljoonan.
Seymour Cray
Tunnetuimpia Seymour Crayn suunnittelemia koneita:
Control Data Corporationissa toimiessaan Cray ja William Norris pyysivät General Transistor -yhtiötä kehittämään germaniumiin perustuvan transistorin, joka tuli käyttöön CDC 1604 -tietokoneeseen. Myöhemmin Cray myönsi Fairchild Semiconductorille rahoituksen transistoreille CDC 6600 -tietokonetta varten.
Anton Koberger
thumb|225px|Vuoden 1493 laitos Liber Chronicarumista (Smithsonian Instituutti) Anton Koberger (n. 1440/1445 – 3. lokakuuta 1513 ) oli saksalainen kirjanpainaja ja kultaseppä. Hän julkaisi Nürnbergissä vuosina 1470–1500 noin 250 teosta, muun muassa puupiirroksin kuvitetun saksankielisen Raamatun vuonna 1483 ja merkittävän inkunaabelin Liber Chronicarumin (saksaksi Die Schedelsche Weltchronik) vuonna 1493.
Koberger oli Albrecht Dürerin kummisetä. Dürerin perhe asui samalla kadulla kuin Koberger.
Karisaari
thumb|Vuonteensalmen silta yhdistää kuvassa taustalla näkyvää Karisaarta mantereeseen etelässä. Karisaari on Leppäveden pohjoisosan saari Laukaassa. Se on yhteydessä sillalla mantereeseen sekä pohjoisessa että etelässä. Siltojen kautta menevä tie on yhdystie 640 eli Saviontie. Leveämpi Vuonteensalmi erottaa Karisaaren mantereesta etelässä Vuonteen suunnalla ja kapeampi Eeronsalmi pohjoisessa.
Maku Brewing
Maku Brewing on vuonna 2014 perustettu pienpanimo. Yhtiön kotipaikka on Tuusula ssa, Ristikiven teollisuusalueella. Yrityksen toimitusjohtaja on Ville Makkonen. Panimolla on käytössään 3000 litran keittolaitteisto sekä kaksi kuuden- ja neljä kahdentuhannen litran kypsytystankkia.
Historia
Makun tarina alkoi, kun yrityksen perustajajäsenistä Jussi Tamminen ja Juhani Repo tapasivat IT-alan työkomennuksella Irlannissa. He joivat paikallista olutta ja pohtivat elämää. Puolivitsillä syntynyt ajatus omasta panimosta jäi kytemään molempien päähän.
Irlannin komennuksen jälkeen Jussi Tamminen otti taukoa IT-alan töistä matkustaen vuoden ympäri maailmaa tutustuen pienpanimoihin. Jussi Tamminen huomasi, että ympäri maailmaa on ihmisiä, jotka ovat yhtä intohimoisia oluesta kuin hän. Hän huomasi myös, että intohimo on suurin yhdistävä tekijä menestyneissä pienpanimoissa. Suomeen palattuaan Jussi Tamminen ja Juhani Repo päättivät, että IT-työt saavat jäädä ja he alkoivat kasaamaan tiimiä panimon perustamista varten.
Lokakuussa 2019 panimon toimitusjohtajana aloitti elintarviketalouden ekonomi Ville Makkonen, joka toimi aiemmin yrityksen myyntijohtajana.
Tuotteet
Panimolla on tuotevalikoimassaan sekä kauppavahvuisia, että vahvempia oluita. Maku Brewing on tehnyt yhteistyöoluita muun muassa Finnairin (Blueberry Saison 5,8%), suomalaisen metalliyhtyeen Amorphis- bändin (Amorphis - Legacy of the 1000 Lakes 5,0%), Tuusula n kunnan (Tuusula-olut ) sekä virolaisen Kolk-panimon kanssa.
Myynti
Panimon yhteydessä Tuusulassa toimii myymälä "Maku-kioski", jossa myydään oluiden lisäksi muun muassa panimon oheistuotteita. Alkossa panimon yksittäisiä tuotteita on vakiovalikoimassa. Maku Brewingin tuotteita saa myös ostettua päivittäistavarakaupoista ympäri Suomen.
Suomen Paras Olut -kilpailu
Maku Brewingin Amber Ale 4,5% voitti Suomen paras olut -kilpailussa Ale enintään 4,7 % -sarjan vuonna 2015. Maku Brewingin IPA 7,3% sai kilpailussa toisen sijan vuosina 2014 ja 2015. Maku Brewingin Imperial Stout 10,0% sai kolmannen sijan vuonna 2019 sarjassa "Stout ja portteri". Maku Brewingin Mosaic APA 4,5% sai 2019 toisen sijan sarjassa ”Amerikkalaistyylinen vaalea ja keskitumma ale”.
Parnassós
Parnassós on vuori Píndos-vuoriston kaakkoisosassa Keski-Kreikassa. Sen korkeimman huipun Liákouran korkeus on 2 457 metriä ja prominenssi 1 590 metriä. Parnassós on Kreikan kaikista vuorista kahdeksanneksi korkein. Parnassós ja sen ympäristö muodostavat kansallispuiston nimellä Parnassóksen kansallismetsä (Εθνικός Δρυμός Παρνασσού, Ethnikós Drymós Parnassoú).
Maantiede
thumb|left|230px|Parnassósvuorta. thumb|left|230px|Parnassóksen rinteitä talvella.
Parnassós on yksi Manner-Kreikan suurimmista vuorialueista. Se sijaitsee Boiotian, Fokiin ja Fthiotiin maakuntien (nykyisten alueyksiköiden) alueella Korintinlahden pohjoispuolella ja Delfoin koillispuolella. Parnassóksen korkein huippu on nimeltään Liákoura (Λιάκουρα). Vuori kuuluu Manner-Kreikan pohjois-eteläsuunnassa halkaisevaan laajaan Píndos-vuoristoon. Vuori on pääosin kalkkikiveä.
Parnassóksen kansallispuiston pääalueen pinta-ala on hehtaaria. Tämän lisäksi varsinaiseen kansallispuistoon kuuluvat myös Parnassósvuoren korkeimmat huiput sekä muita alueita. Parnassós tunnetaan myös talviurheilukeskuksena. Siellä sijaitsevat Kreikan suurimmat hiihtokeskukset Kelária (Kellária) ja Fterólaka (Fterólakka). Lisäksi vuorella on myös pienempi Gerontóvrachoksen hiihtokeskus. Laskettelurinteitä on yhteensä 23 kappaletta ja 27 kilometriä. Alueella on myös paljon suosittuja vaellusreittejä.
Historia ja mytologia
thumb|right|240px|[[Rafaelin fresko Parnassos, 1509–1510.]]
Kreikkalaisessa mytologiassa vuori sai nimensä heeros Parnassoksesta, joka oli joko Poseidonin tai Kleopompoksen sekä nymfi Kleodoran poika. Parnassos perusti vuoren juurella Delfoissa toimineen Python oraakkelin, josta tuli myöhemmin Apollonille omistettu Delfoin oraakkeli. Myöhemmin koko vuori oli pyhitetty Apollonille ja sitä pidettiin muusien kotipaikkana. Parnassósvuori oli myös se paikka, johon Deukalionin ja Pyrrhan arkki päätyi suuren vedenpaisumuksen lopuksi.
Koska Parnassósvuori kytkeytyy mytologiassa muusiin, siihen voidaan viitata ikään kuin taiteiden ja kirjallisuuden alkukotina. Tätä kautta myös suomalainen kulttuurilehti Parnasso on saanut nimensä vuoresta.
Parnassóksen kansallispuisto perustettiin vuonna 1939.
Sisäsuodatin
Sisäsuodatin on akvaarioissa käytetty suodatintyyppi. Laite sijoitetaan nimensä mukaisesti akvaarion sisäpuolelle, jossa se laitteen sisällä olevan sähköpumpun avulla kierrättää vettä altaassa. Vesi imetään suodattimen yleensä alaosassa olevaan suodatinosioon, johon on sijoitettu varsinainen suodatinaines. Vedessä olevat likahiukkaset tarttuvat tähän suodatinainekseen, jonka jälkeen suodatettu vesi kulkeutuu pumppuun ja jälleen akvaarioon. Yleensä sisäsuodatin toimii lähinnä mekaanisena suodattimena eli sihtinä ja varsinaisena tärkeämpänä eli biologisena suodattimena toimii joko akvaarion pohja-aines tai lisäsuodattimena oleva ulkosuodatin tai muu suodatin. Sisäsuodattimen suodatusmateriaalina käytetään yleisemmin vaahtomuovia, mutta joissakin malleissa voidaan käyttää myös ulkosuodattimissa käytettävää sintrattua lasia.
Sisäsuodatinta käytetään pienissä altaissa ainoana suodattimena, mutta yleensä noin 200 litran altaista alkaen ulko-suodattimen mekaanisena suodatusteholisänä. Tosin sisäsuodatinta voidaan käyttää myös huomattavasti suuremmissakin altaissa yksinomaisena suodattimena, jos altaan ravinnekuormitus ja kalasto eivät aseta ylimääräisiä vaatimuksia. Syy sisäsuodattimen yleisyyteen lienee sen halpa hinta, helppo puhdistaminen ja mutkaton soveltuvuus pieniin altaisiin, jotka harrastuksessa lienevät lukumäärältään kaikkein suurimpia. Myös mattosuodatin lasketaan sisäsuodattimiin, vaikka se poikkeaakin toiminnaltaan hivenen varsinaisesta sisäsuodattimesta.
Tunnetuimpia tuotemerkkejä ovat Eheim, Fluval, Tetratec, Aqua-el, Resun, Regent ja Hydor.
Park Ji-hyo
Park Ji-hyo (, s. 1. helmikuuta 1997 Gyeonggi, Korean tasavalta), yleensä nimellä Jihyo on eteläkorealainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on tyttöbändi Twicen johtaja ja päävokalisti.
Hänen syntymänimensä on Park Ji-soo, mutta muutti sen laillisesti Park Ji-hyoksi ennen Sixteen-ohjelmaa. Muut yhtyeen jäsenet valitsivat hänet ryhmän johtajaksi nimettömällä äänestyksellä.
Elämä
Jihyo liittyi JYP Entertainmentille harjoittelijaksi peruskoulussa ja harjoitteli kymmenen vuotta ennen debyyttiään Twice-yhtyeessä. Jihyon piti ensin debytoida tyttöyhtyeessä Nayeonin, Jeongyeonin ja Sanan kanssa, mutta niin ei tapahtunutkaan. Sen sijaan he kaikki liittyivät tosi-tv-sarjaan Sixteen, jossa valittiin yhdeksän tyttöä Twice-yhtyeeseen. Heidät kaikki valittiin ja he debytoivat vuonna 2015 julkaisemalla minialbumin The Story Begins ja musiikkivideon Like Ooh-Ahh.
Kesäkuussa ilmoitettiin, että Jihyolta tulee ensimmäinen sooloalbumi Zone elokuussa 2023. Samalla kerrottiin ensimmäisestä singlestä "Killin’ Me Good".
Diskografia
Jihyo on lauluntekijänä useissa kappaleissa.
Alppihiihto talviolympialaisissa 2014 – miesten pujottelu
Miesten pujottelu talviolympialaisissa 2014 käytiin 22. helmikuuta Roza Hutorin laskettelukeskuksessa. Itävalta otti kaksoisvoiton: Mario Matt voitti ja Marcel Hirscher tuli toiseksi. Kolmanneksi tuli Norjan Henrik Kristoffersen.
Sääolosuhteet
Kilpailun ensimmäinen kierros alkoi kello 16:45 paikallista aikaa. Lähtöpaikalla lämpötila oli 7,2°C ja tuuli oli 1 m/s lounaaseen. Maalialueella lämpötila oli 10,4°C. Tuulen voimakkuus ja suunta olivat samat. Sekä lähdössä että maalissa oli pilvistä.
Toinen kierros alkoi kello 20:15 paikallista aikaa. Lähtöpaikalla lämpötila oli 5,6°C ja tuuli oli tyyntynyt kokonaan. Maalissa lämpötila oli 6,1°C ja tuuli 1 m/s lounaaseen. Sekä lähdössä että maalissa taivas oli pilvetön.
Johannes Gabriel Palm
Johannes Gabriel Palm (1726 Björnekulla, Ruotsi – 15. maaliskuuta 1799 Jomala) oli ruotsalainen juristi, joka työskenteli osan urastaan Suomessa. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra ja rovasti Andreas Palm ja Elisabet Sofia Munthe. Johannes Gabriel Palm valmistui ylioppilaaksi Lundissa 1746 ja pääsi 1748 kruununprinssin husaarirykmentin varasotatuomariksi ja sotatuomariksi 1753. Komennettiin 1757 Pommerin sotaan sotatuomariksi ja vuodesta 1762 alkaen Stralsundiin pääsotatuomariksi sekä laivaston ylioikeuden justitiariukseksi. Palm toimi 1766–1786 Ahvenanmaan tuomiokunnan kihlakunnantuomarina ja työskenteli myös 1771 lähtien Turun hovioikeuden hovioikeudenasessorina reparatiovaltakirjalla. Vuonna 1786 hän siirtyi viranvaihdon kautta Vaasan hovioikeuden notaariksi, mutta sai omasta pyynnöstään eron virastaan samana vuonna. Vuonna 1791 Palm aloitti talonpoikien pyynnöstä Ahvenanmaan maanjako-oikeuden puheenjohtajana. Hän toimi myös 1786 lähtien Turun hovioikeuden apujäsenenä.
Johannes Gabriel Palmin puoliso oli Landskronassa 1730 syntynyt Anna Rander, joka kuoli Jomalassa 1798. Puolison vanhemmat olivat kauppias Anders Rander ja Katarina Elisabet Gran.
Länsi-Papuan maanjäristys
Länsi-Papuan maanjäristys oli Papuassa Indonesiassa tapahtunut maanjäristys, jonka aiheuttamat maanvyörymät hautasivat alleen kaksi kylää ja patosivat Baliem-joen. Joen yläjuoksulla kolme kylää jäivät veden alle.
Gabriel Matzneff
Gabriel Matzneff (12. elokuuta 1936, Neuilly-sur-Seine, Ranska ) on ranskalainen kirjailija. Hän on saanut useita palkintoja.
Matzneff on Venäjältä vallankumouksen aikoihin 1917 lähteneestä perheestä.
Kustantaja, kirjailija Vanessa Springora kertoo kirjassaan Suostumus (Le Consentement, 2020) Matzneffin häneen kohdistamasta seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Springora oli 1980-luvulla 14-vuotias ja vaikeassa elämäntilanteessa, kun Matzneff vietteli hänet ja käytti hyväkseen.
Jeesus Nasaretilainen (televisiosarja)
Jeesus Nasaretilainen on italialaisen Franco Zeffirellin vuonna 1977 ohjaama television minisarja, joka valmistui brittiläis-italialaisena yhteistuotantona.
Mark Kemp
Mark Kemp (s. 10. huhtikuuta 1960 Asheboro, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen musiikkitoimittaja. Hän on työskennellyt muun muassa Rolling Stonessa ja MTV:llä ja sittemmin kotikaupungissaan Charlottessa ilmestyvässä The Charlotte Observer -sanomalehdessä.
Aino Lohikoski
Aino Lohikoski (4. maaliskuuta 1898 Helsinki, Suomi – 12. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Teatterissa hän tulkitsi muun muassa Minna Canthin näytelmien hahmoja. Lisäksi hän näytteli sivuosia useissa elokuvissa, kuten Niskavuoren naiset ja Valkoiset ruusut.
Elämä ja ura
Ennen näyttelijän uraansa Lohikoski toimi konttorialalla. Hän opiskeli laulua Annikki Uimosen ja Greta Aaltonen-Saarisen johdolla. Lohikoski aloitti ammattilaisuransa Kuopion Työväen Teatterissa vuonna 1920. Hän työskenteli myös Viipurin Työväen Teatterissa, Koiton Näyttämöllä ja Kansan näyttämöllä.
Aino Lohikoski näytteli sivuosia kymmenissä suomalaisissa pitkissä näytelmäelokuvissa. Usein hänen valkokangasosansa olivat päähenkilön äiti tai täti, myös lukuisat maalaistalojen emännät ja piiat saivat Lohikoskesta tulkitsijansa. Hänen elokuvauransa alkoi vuonna 1925 Liisan roolilla Jalmari Lahdensuon mykkäfilmissä Pohjalaisia. Lohikoski teki säännöllisesti elokuvatöitä vuodesta 1934 aina vuoteen 1959. Valentin Vaalan Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa Juurakon Hulda (1937) hänellä oli Miinan osa. Niin ikään Vaalan elokuvassa Niskavuoren naiset (1938) hän oli Sentraali-Sandra. Toisen maailmansodan aikana Lohikoski näytteli eri rooleja muun muassa Suomisen perheestä kertovissa elokuvissa. Vuonna 1949 hän tulkitsi Anna-tädin osan elokuvassa Jossain on railo. Hänen viimeinen elokuvaosansa oli torpparin vaimo Väinö Linnan kirjaan perustuvassa Edvin Laineen ohjaamassa Akseli ja Elina (1970). Lisäksi Lohikoski teki rooleja lyhyissä fiktioissa ja toimi selostajana useissa dokumenteissa.
Rotanmyrkky
thumb|[[Rotta]] thumb|Ammattikäyttöön tarkoitettu useita tehoaineita sisältävä rotanmyrkkysyöttirasia Suomesta. thumb|Varoituskyltti Saksassa pienoiskuva|Natriumfluoriasetaatti-myrkkyvaroitus Uudesta-Seelannista.
Rotanmyrkky on erityisesti jyrsijöiden, kuten rottien ja hiirien hävittämiseen ihmisasumuksista ja niiden läheisyydestä tarkoitettu myrkky. Jyrsijät arastelevat uusia ruokia ja siksi ne syövät aluksi vain vähän niitä. Syömistä jatketaan, jos ruoasta ei sairastuta. Tehokkaat rotanmyrkyt ovatkin tappavinakin määrinä mauttomia ja hajuttomia ja useimmiten hitaasti vaikuttavia. Myrkkyinä käytetään tavallisimmin veren hyytymiseen vaikuttavia aineita, jotka surmaavat tuhoeläimen sisäiseen verenvuotoon ajan kuluessa. Myös erilaisia myrkyllisiä alkuaineyhdisteitä käytetään.
Vastalääke
Veren hyytymistä estävien aineiden vastalääkkeenä annetaan K1-vitamiinia.
Kuukulkija
thumb|Apollo 15:n Lunar Rover Kuukulkija on Kuun pinnalla kulkemaan tehty laite. Se voi olla ajoneuvo, jolla kuualuksen miehistö liikkuu Kuussa, tai robotti, joka tutkii Kuuta itsekseen. Kuukulkijoita on ollut Neuvostoliitolla, Yhdysvalloilla ja Kiinalla:
Pohjoinen (Tuulos)
Pohjoisten kylä sijaitsee Tuuloksessa valtateiden 10 ja 12 risteyksessä. 2000-luvun alussa Pohjoisten kylään rakennettiin Kauppakeskus Tuulonen. Pohjoisissa sijaitsee myös Pohjoisten kartano sekä Tuuloksen Kapakanmäki.
Kyberfyysinen järjestelmä
Kyberfyysinen järjestelmä (, CPS) tarkoittaa fyysisen ja virtuaalisen toimintaympäristön yhdistämistä, jossa laitteiden keräämää ja laskemaa informaatiota käytetään yhteistyössä muiden järjestelmien kanssa. Kyberfyysisessä järjestelmässä sulautetut järjestelmät ja tietoliikenneverkot seuraavat ja ohjaavat fyysisiä toimintoja, usein palautesilmukassa jossa fyysiset prosessit ohjaavat laskennallisia ja päinvastoin. Kyberfyysisten järjestelmien käyttö on voimakkaassa kasvussa teollisuudessa.
Abdiweli Mohamed Ali
Abdiweli Mohamed Ali (s. 1965) on somalialainen poliitikko, joka toimi Somalian pääministerinä 2011–2012. Hän on opiskellut Harvardin ja Vanderbiltin yliopistoissa Yhdysvalloissa. Pääministerikaudellaan Ali valvoi prosessia, jolla islamilaisen Al-Shabaabin valtaa pienennettiin.
Jyväkärsäkäs
Jyväkärsäkäs (Sitophilus granarius) on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva viljakärsäkäslaji. Aikuisen jyväkärsäkkään koko voi vaihdella huomattavasti 2-5 mm välillä ollen tavallisesti 3–4 mm. Jyväkärsäkkäällä on pitkä kärsä, jonka päässä on pureva suuosa. Aikuisella jyväkärsäkkäällä on tasaisen kiiltävät, tummanruskeat, yhteenkasvaneet peitinsiivet, mikä tekee niistä lentokyvyttömiä. Laji on maailmanlaajuisesti laajalle levinnyt esiintyen myös Suomessa, lähinnä etelärannikolla. Laji on varastoidun viljan pahimpia tuholaisia. Jyväkärsäkäs voi aiheuttaa viljavarastoissa pahimmillaan täydellistä tuhoa.
Jyväkärsäkäsnaaras poraa viljan jyvään reiän ja asettaa kärsällään munan jyvän sisään. Kuoriuduttuaan toukka syö jyvän ontoksi. Jyväkärsäkkään toukat ovat vaaleita, tummapäisiä sekä jalattomia ja niillä on käyrä kyttyräselkä. Jyväkärsäkkään toukat elävät ja piileskelevät viljan jyvissä, jonka vuoksi niitä voi olla vaikea havaita. Naaras voi munia suotuisissa olosuhteissa yli 200 munaa. Jyväkärsäkkäät suosivat vehnää ja ruista, mutta saastuttavat myös kauraa, tattaria, riisiä, ohraa ja maissia. Aikuiset jyväkärsäkkäät voivat syödä joskus myös jauhoja ja makaroneja.
Mutakivi
thumb|Mutakivimuodostelma [[Dorsetissa Englannissa.]]
Mutakivi on hienorakeista sedimenttikiveä, joka on alun perin ollut mutaa, silttiä tai lietettä. Raekoko on alle 0,06 mm; yksittäisiä rakeita ei voi havaita ilman mikroskooppia. Toisin kuin liuskeet, mutakivet eivät lohkea levymäisesti.
Walter Ivan de Azevedo
De Azevedosta tuli São Gabriel da Cachoeiran piispa 27. helmikuuta 1988, ja hän toimi tässä virassa, kunnes jäi eläkkeelle 23. tammikuuta 2002.
Wiel Arets
pienoiskuva|Maastricht Academy of Art and Architecture, [[Maastricht, vuonna 2014.]] upright|pienoiskuva|Yliopiston kirjasto, [[Utrecht, vuonna 2009.]]
Wiel Arets (s. 1955 Herleen, Alankomaat) on hollantilainen arkkitehti, teollinen muotoilija ja professori Berliinin taideyliopistossa (Universität der Künste Berlin). Hän on valmistunut Eindhovenin teknisestä yliopistosta vuonna 1983. Seuraavana vuonna hän avasi Wiel Arets Architect & Associates studion. Wiel Arets on yksi Hollannin merkittävimmistä arkkitehdeista, jonka töitä löytyy ympäri maailmaa, esim.
Arets on suunnitellut tuotteita Orakselle.
Palkinnot
Wiel Arets on saanut useita kansainvälisiä huomionosoituksia, esim.:
Constantin Guys
thumb|370px|Moderni, se on ohimenevä, katoava, satunnainen; se on se taiteen puolisko, jonka toinen puoli on ikuinen ja muuttumaton... Constantin Guys, Aitio. thumb|200px|[[Félix Nadar: Constantin Guys.]]
Purserin lause
Purserin lause on geometriassa Ptolemaioksen lausetta yleistävä tulos ja Caseyn lauseen erikoistapaus, joka kuuluu seuraavasti:
Constantin Guys
Constantin Guys (3. joulukuuta 1802 Vlissingen, Hollanti – 13. joulukuuta 1892 Pariisi, Ranska) oli sotakirjeenvaihtaja ja kuvittaja englantilaisille ja ranskalaisille sanomalehdille. Hän oli myös akvarellisti, jota Charles Baudelaire kutsui ”modernin elämän maalariksi”.
Purserin lause
Olkoon O kolmion ABC ympäri piirretty ympyrä, ja a = BC, b = CA, c = AB. Olkoot t = AT, u = BU, v = CV tangenttien pituudet kärjistä A, B, C toiselle ympyrälle K. Tällöin at = bu + cv.
Constantin Guys
Elämä
Constantin Guys syntyi Vlissingenissä, Hollannissa 1802 Pohjois-Hollannin kauppalaivaston pääjohtajan poikana. Hän eli pitkän kulkijanelämän ja kuoli yhdeksänkymmenvuotiaana vuonna 1892 valtion hoitolaitoksessa Pariisissa lähes pennittömänä. Guysista on saatavana vain vähän varmaa tietoa. Joissakin kirjoituksissa hänet kuitataan toisarvoisena taiteilijana.
Purserin lause
Lauseen todistus on analoginen Ptolemaioksen lauseen kanssa. Välttämättömän osan todistus on annettu Art of Problem Solving -foorumilla.
Constantin Guys
Elämä
Guys työskenteli sanomalehdelle Illustrated London News 1839–1860, lähettäen tarinoita ja piirustuksia Englantiin Espanjasta, Italiasta, Saksasta, Turkista, Egyptistä ja Krimiltä. Guys kuvitti myös Punch-lehteä. Hän tallensi muun muassa Kreikan itsenäisyyden muistojuhlallisuudet Ateenassa ja sulttaanin Bairam juhlan Konstantinopolissa. Vuonna 1855 hänet lähetettiin kuvittamaan Krimin sotaa ja hän todisti Inkermanin ja Balaklavan taistelut.
Modernisti ennen modernisteja
Jälkimaailma tuntee Guys´n enemmänkin hänen maineensa kuin teostensa ansiosta. Guys oli modernisti ennen varsinaista modernismia, koska hänen teoksensa kuvittavat runoilija Charles Baudelairen kaavailemaa moderniteettia. Baudelaire kirjoitti esseensä Modernin elämän maalari vuosina 1859–1860, jonka kohdehenkilö ’M.G.” on juuri Constantin Guys.
Venäjän keisarillinen kaarti
Venäjän keisarillinen kaarti (, myös "henkikaarti") oli Venäjän keisarikunnan (1721–1917) aikainen hallitsijan oma sotaväki, jonka joukko-osastot perustettiin alkujaan tsaarin henkivartiojoukoiksi, mutta joita alettiin sittemmin hyödyntämään myös varsinaisilla sotakentillä armeijan eliittijoukkoina. Kaartiin lukeutuvien joukko-osastojen määrä lisääntyi ajan mittaan niin, että se oli 1900-luvulle tultaessa kasvanut jo valtaisaksi 140 000 sotilaan omaksi armeijakunnaksi eli Kaartin armeijakunnaksi, joka sisälsi erityyppisiä jalka- ja ratsuväen joukko-osastoja sekä tykistöä.
Constantin Guys
Modernisti ennen modernisteja
Baudelaire kirjoitti Guys’ta:
Venäjän keisarillinen kaarti
Pääosa kaartista oli sijoitettuna keisarikunnan pääkaupunkiin Pietariin, jossa sen joukko-osastot suorittivat kunnia-, edustus- ja vartiotehtäviä hallitsijaperheelle sekä huolehtivat samalla kaupungin puolustamisesta. thumb|Keisarillisen kaartin vastaanotto [[Konstantinin palatsissa Strelnassa. Maalaus 1800-luvulta.]]
Constantin Guys
Schjerfbeckin ihailema
Paitsi Baudelairen modernin elämän kuvittaja, Guys oli useiden modernistien ihailema taiteilija 1900-luvun alkupuolella. H. Ahtela/Einar Reuter kertoo kirjassaan Kauneutta tavoittamassa nähneensä Guys’n teoksia ensimmäisen kerran 1907 Meyer-Graffen Impressionisteja -taidekirjassa. Hän tutustui alkuperäisiin teoksiin myöhemmin Pariisin Carnavalet –museossa. Schjerbeck innostui Guysin maalauksista ja teki mukaelmia niistä ja joskus laveerauksia ”á la Guys”.
Alain Billiet
thumb|Alain Billiet Alain Billiet (s. 5. kesäkuuta 1951 Brugge) on belgialainen graafinen suunnittelija, joka tunnetaan euro-valuutan symbolin (€) suunnittelijana.
Constantin Guys
Schjerfbeckin ihailema
Helene Schjerfbeck kiinnostui Guys’ta, kun hänen ystävänsä Einar Reuter suositteli hänelle innokkaasti tutustumista Guys’n tuotantoon Ivar Aroseniuksen ohella heti heidän ensimmäisestä tapaamisestaan vuonna 1915 alkaen.
Venäjän keisarillinen kaarti
Alkuperä
Venäjän ensimmäiset länsimaisittain organisoidut hallitsijan henkivartiojoukot syntyivät Pietari I:n aloitteesta 1600-luvun lopulla korvaamaan Venäjän aiempi, poliittisesti vaaralliseksi muodostunut ja epäluotettava maan vanhempi sotaväki, streltsit. Vuonna 1682 Pietari majoittui äitinsä kanssa Moskovan ulkopuolella sijainneeseen Izmailovon kylään, jossa sijaitsi Romanov-suvun omistamat tilat. Pietari kävi sieltä käsin Preobraženskojen kylässä, jossa hän muodosti harjoittelumielessä oman leikkiarmeijansa oppiakseen modernia eurooppalaista sodankäyntiä. Leikkiarmeija koostui Pietarin nuoruuden ystävistä, nuorista aatelispojista ja hänen isänsä hovin palvelijoista. Aikaa myöten Pietari ja hänen kumppaninsa kasvoivat ja sotaleikeistä tuli monimutkaisempia ja realistisempia, ja niihin haettiin sotilasneuvonantajiksi ja komentajiksi ulkomaisia upseereita, joista tuli joukkojen vakinaista upseerikuntaa.
Alain Billiet
Alain Billiet
Constantin Guys
Schjerfbeckin ihailema
Schjerfbeckin elämäkerran kirjoittaja Riitta Konttinen toteaa hänen kiinnostuneen Guys’stä niin paljon, että maalasi joitakin toisintoja tämän teoksista. Konttisen mukaan Schjerfbeck kiintyi taiteilijaan yhä enemmän, koska tämä oli niin inhimillinen, mutta häntä kiehtoi myös Guys’n kyky muutamalla kynänvedolla loihtia eloon esimerkiksi henkilöidensä ihon pehmeys ja kalpeus.
Venäjän keisarillinen kaarti
Alkuperä
Vapaaehtoisten kasvattaessa leikkiarmeijan vahvuutta, Pietari I:n päätti perustaa toisen vastaavanlaisen sotilasyksikön läheiseen Semjonovskojen kylään. Miesmäärän jatkaessa kasvuaan, alkujaan vaatimattomana leikkiarmeijana syntyneestä sotajoukosta voitiin lopulta vuonna 1687 organisoida kokonaiset omat rykmenttinsä eli Preobraženskin ja Semjonovin jalkaväkirykmentit, jotka saivat nimensä perustamiskyliensä mukaan. Pietarin luoma leikkiarmeija turvasi hänen asemansa tulevana hallitsijana maan 1600-luvun lopun epävarmoissa poliittisissa olosuhteissa ja tukivat häntä kapinoivaa, vallankaappausta yrittävää streltsiä vastaan. Preobraženskin ja Semjonovin rykmenteistä tuli Venäjän keisarillisen armeijan ensimmäiset länsimaalaisittain organisoidut, varustetut ja puetut sotilasyksiköt, jotka toimivat malleina myöhemmin luoduille joukko-osastoille.
Constantin Guys
Schjerfbeckin ihailema
Guys täytti kaikki modernin elämäntavan tunnukset, joihin kuuluivat flaneeraus, dandyismi, ehostus, hetkellisyys, journalismi ja karakterimaisuus.
Venäjän keisarillinen kaarti
1700-luku
Vuonna 1700 Preobraženskin ja Semjonovin rykmentit saivat kumpikin arvonimen "Henkikaarti" ilmentämään niiden statusta ja erityisroolia hallitsijan lähimpinä ja luotettavimpina henkilökohtaisina sotajoukkoina vallitsevan eurooppalaisen tavan mukaisesti. Nämä kaksi maan vanhinta kaartinrykmenttiä olivat pohjana Venäjän myöhemmälle keisarilliselle kaartille, joka syntyi Pietari I:n ottaessa käyttöön länsimaisen hallitsijatittelin "keisari", jolloin tsaarin kaartinosastoista tuli nyt keisarin kaartia.
Constantin Guys
Schjerfbeckin ihailema
Konttisen mukaan Guys alkoi kiinnostaa Schjerfbeckiä varsinkin talvella 1918–1919 yhä enemmän:
Venäjän keisarillinen kaarti
1800-luku
1800-luvun alussa kaartista alkoi muodostua Venäjän armeijan taistelumoraalia sotakentillä tukeva selkäranka Napoleonia vastaan käydyissä sodissa. Kaartin koko oli kasvanut nyt jo niin suureksi, että siitä voitiin vuonna 1812 muodostaa oma armeijakuntansa eli Kaartin armeijakunta. Lisäksi kaarti päätettiin vuonna 1813 jakaa kahteen arvoluokkaan: ne joukko-osastot jotka olivat saaneet kaartin statuksen ennen vuotta 1813 luettiin nyt osaksi Vanhaa kaartia, kun taas vuonna 1813 kaartin statuksen saaneet joukko-osastot saivat Nuoren kaartin arvon. Mallia tämänkaltaiseen kaartin sisäiseen jaotteluun Aleksanteri I oli ottanut Napoleon I:n muodostamasta Ranskan keisarillisesta kaartista. Tästä lähin Venäjän armeijan joukko-osasto, joka saisi keisarilta kaartin statuksen, tulisi aina ensin osaksi Nuorta kaartia ja vasta ajan myötä, taisteluansioidensa kautta mahdollisesti osaksi kaikkein halutuinta Vanhaa kaartia.