cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ylikiimingin kirkko
Ylikiimingin kirkko on puinen erivartinen ristikirkko, joka valmistui todennäköisesti vuonna 1786. Sen on suunnitellut pietarsaarelainen rakennusmestari Jacob Rijf. Kirkossa on 550 istumapaikkaa. Kirkko kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Historia
Kirkon varsinaisista rakentamisvaiheista on erittäin niukkoja ja vaillinaisia tietoja. Työ toteutettiin nähtävästi kappeliseurakuntalaisten omin voimin, ja valtaosa kustannuksista maksettiin paikkakunnalta kerätyistä varoista. Tukholman yli-intendentinviraston laatima ja kuninkaan vahvistama sekä sen jälkeen maaherran välityksellä keväällä 1785 noudatettavaksi lähetetty piirustus tai sen konsepti ei ole säilynyt. Lääninrovasti C. H. Ståhle tarkasti kirkon vuonna 1788, ja tarkastuksessa todettiin että kirkko voitaisiin vihkiä käyttöön seuraavana kesänä. Vasta vuonna 1800 päivätyistä asiakirjoista on löydettävissä rakennusmestarina toimineen Jacob Rijfin nimi. Kirkon vieressä on hautausmaa ja sen laidalla ilmeisesti 1700-luvun puolivälissä rakennetun kellotapulin pohjakerros, jota on käytetty ruumishuoneena. Sankarihautausmaan muistomerkin, joka paljastettiin vuonna 1967, suunnitteli Oskari Jauhiainen. Kirkon lähettyvillä on myös kahden Suomen sisällissodassa huhtikuussa 1918 kaatuneen ja yhden kadonneen henkilön muistokivi.
Esineistö
thumb|left|250px|Kirkon alttari ja alttaritaulut.
Alttaritaulut
Kirkon ristiinnaulittua Kristusta kuvaavan alttaritaulun on maalannut Gustav Holmqvist vuonna 1839. Sen oikealla puolella on Jeesus-lasta pitelevää Neitsyt Mariaa esittävä kuva, ja vasemmalla puolella Kristuksen taivaaseenastumista esittävä kuva. Kaksi viimeksi mainittua peitettiin kirkon korjaustöiden yhteydessä vuonna 1897. Vuonna 1986 kirkon 200-vuotisjuhlissa paljastettiin samanaiheiset, opettaja Reijo Nissilän maalaamat alttaritaulut.
Urut
Kirkon ensimmäiset urut olivat kaksiääniset urut, jotka hankittiin Oulun lukkarinkoulusta vuonna 1890. Vuonna 1944 kirkkoon hankittiin 21-äänikertaiset urut jotka rakensi Kangasalan Urkutehdas. Urut uusittiin seuraavan kerran vuonna 1986, ja myös 21-äänikertaiset urut ovat Urkurakentamo Tuomen valmistamat.
HMAS AE1
HMAS AE1 oli Australian kuninkaallisen laivaston E-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Limitediltä, missä köli laskettiin 14. marraskuuta 1911. Alus laskettiin vesille 22. toukokuuta 1913 ja valmistui 22. helmikuuta 1914. Australian laivasto otti 28. helmikuuta aluksen palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään T. F. Besant.
Palvelus
Alus saapui 24. toukokuuta Sydneyyn matkattuaan Britteinsaarilta sisaraluksensa HMAS AE2 kanssa. Aluksen miehistö koostui Britannian kuninkaallisen laivaston upseereista, ja miehistönä oli sekä australialaisia että brittejä.
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin laivasto-osastoon, jonka tehtävänä oli vallata Saksan keisarikunnan Tyynenmeren siirtomaat. Se osallistui Saksan Uuden-Guinean miehittämiseen, jolloin Rabaul pakotettiin antautumaan 13. syyskuuta. Seuraavana päivänä aluksesta tehtiin viimeinen havainto sen ollessa partiomatkalla HMAS Parramattan kanssa.
Aluksen mukana katosi kolme upseeria ja 32 miehistönjäsentä. Se oli Australian laivaston ensimmäinen merellä tuhoutunut sotalaiva. Alus löytyi joulukuussa 2017 Papua-Uuden-Guinean rannikolta Duke of York Islands -saariryhmän läheltä.
Palmyrapalmu
Palmyrapalmu (Borassus flabellifer) on suurikokoinen palmulaji. Se voi kasvaa 30 metriä korkeaksi ja rungon halkaisija voi olla yli puolitoista metriä. Latvuksessa on 25–40 liuskaista lehteä, jotka muodostavat halkaisijaltaan kolmemetrisen pallon. Kookospähkinää muistuttavien hedelmien halkaisija on 12–15 cm.
Palmyrapalmu on kotoisin trooppisesta Aasiasta. Sitä kasvaa luontaisesti Intiasta Indokiinaan, mm. Vietnamiin ja Indonesiassa Jaavalta Pienille Sundasaarille.
Palmyrapalmu on Kambodžan kansallispuu.
Palmyrapuun lehtikuitua bassinaa (myös bassine) käytetään materiaalina esimerkiksi katuharjoissa ja nuohoojien käsiharjoissa. Se on erittäin kestävää ja sitkeää. Väriltään se on alun perin tummanruskeaa.
Maud von Rosen
Maud Florence Ella von Rosen (s. 24. joulukuuta 1925 Tukholma) on ruotsalainen entinen kouluratsastaja ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Malmö Civila RF. Von Rosen osallistui Münchenin olympialaisiin 1972, joissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi ja oli voittamassa pronssia joukkuekilpailusta.
Maudin äiti Maud von Rosen-Engberg oli kuvanveistäjä ja tämän veli Clarence ratsastaja. Maudin isoisä Clarence von Rosen oli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen ja oli kehittämässä olympialaisten ratsastuskilpailuja.
Christian August Crusius
Crusius kritisoi Gottfried Leibnizin ja Christian Wolffin filosofioita uskonnollisen puhdasoppisuuden näkökulmasta. Hänen mukaansa mikä tahansa deterministinen järjestelmä johtaa moraalin rappeutumiseen. Crusius itse korosti tahdon vapautta. Wolffia vastaan suunnattu kritiikki vaikutti Immanuel Kantiin tämän järjestelmän ollessa muotoutumassa, ja Kant mainitsee hänen eettiset oppinsa Käytännöllisen järjen kritiikissään.
Myöhemmän elämänsä Crusius omisti teologialle. Hän johti yliopistossa ”crusiaaneiksi” kutsuttua puoluetta ”ernestiaaneja” eli Johann August Ernestin kannattajia vastaan. Nämä kaksi professoria olivat omaksuneet vastakkaiset eksegeettiset menetelmät. Ernesti halusi tutkia Raamattua samalla tavalla kuin muitakin antiikin aikaisia tekstejä, kun taas Crusius halusi pitäytyä tulkinnassa kirkollisessa perinteessä. Crusiuksen näkemykset ovat vaikuttaneet muun muassa E. W. Hengstenbergiin ja Franz Delitzschiin.
Ethel Lina White
Ethel Lina White (1876 Abergavenny, Monmouthshire, Britannia – 1944 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen rikoskirjailija, jonka tunnetuin teos on The Wheel Spins (1936). Alfred Hitchcock ohjasi kirjan pohjalta elokuvan Nainen katoaa (1938).
White aloitti kirjoittamisen jo lapsena ja lähetti kirjoitelmia ja runoja lastenlehtiin. Myöhemmin hän kirjoitti novelleja ja muutaman vuoden kuluttua kirjoja.
White luopui työstään valtion palveluksessa voidakseen keskittyä kirjoittamiseen. Hänestä tuli sittemmin 1930- ja 1940-luvuilla Britannian ja Yhdysvaltojen tunnetuimpia rikoskirjailijoita. Hänen ensimmäiset kolme kirjaansa ilmestyivät 1927–1930, ja ne olivat tavanomaisia romaaneja. Ensimmäinen rikosromaani Put Out the Light ilmestyi 1931.
Whiten teokset ovat saaneet uutta huomiota 2000-luvulla sen jälkeen kun teoksen The Lady Vanishes näyttämöversio kiersi Britanniaa vuonna 2001 ja BBC esitti teoksesta lyhennetyn luetun version.
Grimmin sadut
Sadut eivät ole veljesten kirjoittamia, vaan he ovat muokanneet niitä kansantarinoiden pohjalta. Alkuperäiset tarinat oli tarkoitettu aikuisille, ja ne olivat sisällöltään karkeita ja raakoja. Grimmin sadut ovat kuitenkin nykyään hyväksyttyä lasten kirjallisuutta laajasti eri kulttuureissa.
Grimmin satuja on tulkittu niin psykoanalyyttisesta, psykologisesta kuin yhteiskunnallisestakin näkökulmasta.
Satujen kerääminen
Veljekset Jacob (1785–1863) ja Wilhelm (1786–1859) Grimm kokosivat useita satukokoelmia aikansa kansansaduista. Grimmit keräsivät satuja pääosin sivistyneistön keskuudesta, jolloin niistä olivat jo hieman karsiutuneet karkeimmat kansansatujen piirteet. Alkuperäiset sadut käsittelivät muun muassa insestiä, seksiä ja väkivaltaa, ja ne oli suunnattu aikuisille lasten sijaan. Oletetaan, että Grimmin veljekset eivät muokanneet satuja moralismin tai säädyllisyyden vuoksi vaan saadakseen saduille laajemman yleisön. Ensimmäisen painoksen jälkeen satuja muutettiinkin palautteen perusteella. Lopullinen seitsemäs painos ilmestyi 1857.
Satujen muokkaus
Seksuaalisuus on esillä myös Tähkäpäässä, jossa noita vangitsee tytön ovettomaan torniin ja kiipeää tämän luo tytön hiuksia pitkin samoin kuin paikalle sattunut prinssikin. Sadun lopussa prinssi saa lopulta tytön vaimokseen, mutta tälle on jostain ilmaantunut kaksoslapset. Grimmin viimeisessä versiossa lapsia ei aluksi ole eikä heidän ilmaantumista selvitetä. Ensimmäisessä painoksessa kuitenkin Tähkäpää tiedustelee viattomasti noidalta, miksi hänen vaatteensa ovat yhtäkkiä käyneet niin tiukoiksi, ja noita karkottaa tästä syystä paheellisen tytön tornista kauas metsään. Lapsien isä on siis ilmeisesti kuitenkin prinssi.
Grimmin veljekset huomasivat myös, että lasten oli helpompi hyväksyä ajatus pahasta äitipuolesta kuin julmasta äidistä, ja siksi satujen alkuperäiset äitihahmot onkin muutettu äitipuoliksi. Aikuiset saattoivat vielä hyväksyä sen, että Lumikilla oli karmea äiti tai että Hannun ja Kertun äiti tietoisesti vei heidät noidan uhreiksi. Vielä ensimmäisessä painoksessa nämä hahmot olivat äitejä, mutta uudempien painosten myötä heistä tuli äitipuolia.
Tulkinta
Suomalaisen satujen tutkijan Hilkka Ylösen mukaan satujen ensisijainen tehtävä on ilahduttaa lukijaa. Ne voivat olla keino kohdata ahdistavia asioita, mutta ennen kaikkea ne rohkaisevat, lohduttavat ja antavat aihetta iloon. Hänen mukaansa satujen vertauskuvallisuus tekee niiden sanomasta erilaista lukijansa mukaan.Yksinäiselle lapselle Tuhkimo voi tuoda toivoa ystävistä, kun taas toiselle lapselle se puhuu erilaisesta kauneuskäsitteestä. Satu on loputtoman monitahoinen kuvitteellinen maailma hyvin eri-ikäisille ja -oloisille lukijoille lapsista aikuisiin.
Psykoanalyyttisia tulkintoja
Sigmund Freudin kehittämän psykoanalyysin vaikutuksesta myös satuja alettiin tulkita syvyyspsykologisesti. Freud itse tarkasteli Tittelintuure-aiheen esiintymistä erään potilaansa unessa. Satuja tutkinut Bruno Bettelheim (kirjassaan Satujen lumous, merkitys ja arvo) kuuluu Freudin seuraajiin. Hänen mukaansa satujen merkitys on juuri niiden seksuaalisissa vivahteissa, ja niiden avulla lapsi voi käsitellä peniskateutta, oidipaalisuutta tai tiedostumattomia sukurutsausyllykkeitä. Siinä missä Grimmin veljekset pyrkivät karsimaan saduista seksuaalisuutta, on Bettelheim koettanut paljastaa symbolisia seksuaalisia merkityksiä esiin pienistäkin yksityiskohdista. Esimerkiksi kun Prinsessa Ruususen sormesta valuu värttinän piston vuoksi verta, sillä on yhteys menstruaatioon. Punahilkka taas kertoo Bettelheimin mukaan symbolisesti siitä, kuinka murrosikä saattaa tytöt oidipaalisten ristiriitojen vaaraan. Satu toimisi siis seksuaalisen kehityksen ja sen ongelmien ratkaisuavaimena. Bettelheimia on kritisoitu näistä tulkinnoista ja on todettu, että pienet lapset tuskin ymmärtävät kertomusten seksuaalista pohjavirettä, vaikka aikuiset sen tunnistaisivat.
Psykologinen näkökulma
Psykologista näkökulmaa edustavat tulkinnat (mm. Sheldon Cashdan) korostavat satujen merkitystä lapsen itsetunnon kehittymiselle. Saduissa käydään läpi erilaisia heikkouksia ja sitä, kuinka näiden heikkouksien valtaan joutuneiden käy. Esimerkiksi Lumikissa sekä Lumikin että pahan äitipuolen heikkoutena on turhamaisuus, ja Tuhkimon sisarpuolten heikkous taas on pahansuopuus ja kateus. Sadut ovat varoittavia tarinoita, mutta ne auttavat myös käymään läpi pelkoja, kuten hylkäämisen pelkoa. Lasten hylkääminen esiintyy eri muodoissa useissa Grimmin saduissa, kuten Hannussa ja Kertussa ja Lumikissa.
Yhteiskunnallinen merkitys
Grimmin veljesten keräämät sadut kertovat myös aikansa yhteiskunnasta, vaikka jälkikäteen ne ovatkin saaneet huonon maineen väkivaltansa ja pornografian johdosta. Veljesten muokkaukset tukivat kuitenkin myös yhteiskunnallisia tavoitteita. Punahilkan aiemmissa muodoissa tyttö syö isoäitinsä lihaa vahingossa, riisuutuu sitten houkuttelevasti suden edessä ja pakenee lopulta paikalta nokkeluutensa ansiosta. Grimmit muokkasivat sadusta kuitenkin opettavaisen version, jossa Punahilkka ei kuuntele vanhempiensa hyviä neuvoja vaan puhuu vieraalle sudelle ja asettaa siten itsensä vaaraan, josta lopulta selviää puunhakkaajan avulla. 1800-luvun yhteiskunnassa nuoret naiset pyrittiin kasvattamaan alistuviksi eikä omapäisiksi tai nokkeliksi. Aikansa kriitikoita sadut eivät silti aina miellyttäneet. Luokkayhteiskuntaa vastaan soti muun muassa se, että Grimmin saduissa alemman luokan edustaja, kuten talonpoika tai piikatyttö, saattoi saada puolisokseen prinssin tai prinsessan.
Nykyäänkin useiden lastenkirjojen ja satujen taustalla on ajatus poliittisesta korrektiudesta. Uutta kirjallisuutta tuotetaan ja vanhoja tarinoita muokataan, jotta ne vastaisivat aikamme yhteiskunnallisia tarpeita. Nyt kirjat ja sadut ajavat esimerkiksi naisten ja miesten välistä tasa-arvoa.
Perkjärvi
Kyläkuva
Kylä oli käynyt läpi monenlaisia vaiheita. Ennen rautatien rakentamista se oli pieni syrjäkylä. Sittemmin Venäjältä suuntautunut huvila-asutus ja ruhtinas Soltikoffin Savikkoon perustama tehdas nostivat kylän kukoistukseen. Suomen itsenäistyminen lopetti huvila-asutuksen ja johti kylän taloudelliseen ahdinkoon, josta selvittiin kehittämällä kylän maataloutta. Vuonna 1936 Perkjärven kylän pinta-ala oli 51,44 neliökilometriä, josta oli peltoa 446 hehtaaria, niittyä 12 hehtaaria ja metsää 4 371 hehtaaria. Kylän peltopinta-ala lisääntyi vuonna 1929 suoritetun Perkjärven laskun myötä. Maatalouden ohella kylässä oli useita suuria kanaloita, joista Averin kanala oli Pohjoismaiden suurimpia. Savikon kulmakunnalla toimi Savikon saha ja tiilitehdas.
Koulut
Perkjärven koulupiiri perustettiin vuonna 1889 ja koulu aloitti toimintansa syksyllä 1890 omassa koulurakennuksessa kylän keskustassa. Perkjärven koulupiiriin kuului Perkjärven kylä Maisniemen kulmakuntaa lukuun ottamatta, joka kuului Ilolan koulupiiriin. Koulupiirin kuuluivat aluksi myös myöhemmin perustetut Perkjärven asemakylän, Ilolan, Taaperniemen ja Muolajärven koulupiirit. Karjalan lastenkylässä toimi oma yksityinen kansakoulu, jonka omisti Koteja Kodittomille Lapsille ry.
Sota-aika
Perkjärven asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Perkjärven asukkaat asutettiin pääasiassa Akaaseen ja jonkin verran myös Valkeakoskelle.
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut ovat LEN:in järjestämät uimahyppykilpailut. Parittomina vuosina mestaruuskilpailut pidetään erillisenä kilpailuna ja parillisina vuosina ne ovat osa uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuja. Ensimmäiset erilliset kilpailut pidettiin Torinossa vuonna 2009.
Pel Maoudé
Pel Maoudé on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Koron piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Sénon tasangolla 25 kilometriä Korosta länteen. Kunnassa on 13 700 asukasta (vuonna 2009).
Pel Maoudén kunnan pinta-ala on 283,85 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Koron piirin Koporokendié Nân, idässä Koron, etelässä Dougouténé I:n ja Dougouténé II:n sekä lännessä Bankassin piirin Bankassin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä tai metsiä ei ole.
Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää ja 20 pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Vähemmistönä on fulbeja ja moseja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maapähkinä, lehmänpapu, fonio, teehibiskus ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, siat, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Pel Maoudéssa ja Baragongoléssa pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnan läpi kulkee Moptin, Bandiagaran, Bankassin, Koron ja Burkina Fason rajan välinen maantie. Palveluihin kuuluvat kolme alakoulua, yläkoulu ja yksityinen klinikka.
Viitalampi (Jyväskylä, Pappilanvuori)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 90 000 kuutiometriä. Lammen keskisyvyys on 2,1 metriä ja suurin syvyys on 5,6 metriä, joka löytyy keskellä järveä. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat metsämaata, jonka ympäristö on rakennettu asuinalueeksi. Sinne tulee tiet Heinämäen suunnalta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Karjujoen valuma-alueeseen (14.298) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106 metriä mpy. Siihen ei ole johdettu metsäojia. Sen laskuoja lähtee lammen koillisrannasta ja se laskee Tyyppälänjärveen.
Yōkō Gushiken
Yōkō Gushiken (, s. 26. kesäkuuta 1955 Ishigaki) on japanilainen nyrkkeilijä, joka piti vuosina 1976–1981 hallussaan WBA-ammattilaisliiton alemman kärpässarjan maailmanmestaruutta. Nyrkkeilyuran jälkeen Gushiken on tullut tunnetuksi TV persoonana.
Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (vuoden 1931 elokuva)
Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin on Jaakko Korhosen ohjaama suomalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1931. Se pohjautuu Agapetuksen romaaniin Aatamin puvussa ja vähän Eevankin vuodelta 1928. Romaanista on tehty neljä elokuvaa, yksi Saksassa, ja tämä on niistä ensimmäinen. Elokuva on Suomen ensimmäinen äänielokuva, jossa on kuitenkin vain muutama repliikki ja laulu. Siinä kohtaavat lomailevat virkamiehet ja omalla lomalla olevat vankikarkurit.
Tuotanto
Pääosaa esittänyt Elsa Segerberg kuoli 1934 tuberkuloosiin ja ehti tehdä vain kaksi elokuvaa, joista ensimmäinen oli hänen miehensä Carl von Haartmanin ohjaama mykkäelokuva Kajastus (1930).
Vastaanotto
Kriitikko Jussi Karjalainen luonnehtii elokuvaa ”absurdiksi pönttöilyksi” ja arvelee sen suosion syyksi nakuilua. Iltalehden Jyrki Laelma arvioi sen olevan nykyisin elokuvallisesti lähinnä historiallinen kuriositeetti.
Wallander: Haamu
Haamu on Wallander-elokuvasarjan toisen tuotantokauden kymmenes elokuva. Rannalla sijaitsevassa lomamökissä tapahtuu tuhopoltto, jossa kuolee kaksi ihmistä, mies ja nainen. Jäljet johtavat kolmiodraamaan ja hämäriin liiketoimiin.
Erään arvostelijan mukaan Haamu on tunnelmaltaan kansainvälinen ja Wallanderista on tehty lähes ruotsalainen James Bond. Erään toisen mukaan se on ehkä ”ainoa Wallander-sarjan elokuva, jossa tunnelma ja visuaalinen anti nousevat itse juonikuviota tärkeämmäksi”.
Hieron (Bosporos)
Hieron (, ”Pyhäkkö”) oli antiikin aikainen ja bysanttilaisaikainen linnoituspaikka, joka sijaitsi Bosporinsalmen itärannalla nykyisessä Turkissa. Se sai nimensä paikalla antiikin aikana olleesta Zeus Urioksen pyhäköstä. Ajan kuluessa paikka linnoitettiin ja siihen kehittyi myös kylä, mutta ei suurempaa kaupunkia.
pienoiskuva|vasen|pysty=1.05|Hieronin paikalla nykyisin olevan [[Yoroksen linnan rauniot.]] Hieron sijaitsi Bosporinsalmen itärannalla olleella niemellä linnuntietä noin 20 kilometriä pohjoiseen salmen länsirannalla sijainneesta Byzantionista/Konstantinopolista ja Hieronin puolella sijainneesta Khalkedonista, lähellä Bosporinsalmen Mustanmeren puoleista päätä.
Bysanttilaisella keskiajalla 400–500-luvulta lähtien Hieronissa perittiin tullimaksut Bosporinsalmen läpikulusta sekä seurattiin laivaliikennettä, niin ettei barbaareille viety mitään kiellettyä tavaraa. Hieron esiintyy myös tukikohtana sotaretkien aikaan, ja kehittyi ajan kuluessa merkittäväksi linnoitukseksi Bysantille. Toinen linnoitus oli salmen vastakkaisella puolella. Vuonna 941 Bysantin laivasto tuhosi Kiovan suuriruhtinas Igorin suuren laivaston Hieronin kohdalla Rusien-Bysantin sodassa.
1100-luvulla paikalle rakennettiin linna, joka nykyisin tunnetaan nimellä Yoroksen linna. Bysantti menetti sen neljännen ristiretken myötä vuonna 1204. Linna luovutettiin virallisesti Genovalle vuonna 1352. Osmanit saivat sen haltuunsa vuonna 1452. Nykyisin Hieronin paikalla sijaitsee linnanraunioiden lisäksi myös Anadolukavağın kylä.
Abstrakti ekspressionismi
Abstrakti ekspressionismi on taiteen suuntaus, joka syntyi toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvalloissa. Sitä on vaikea tunnistaa yhtenäisenä tyylinä, vaikka pyrkimys abstraktiin ilmaisuun, kuvapinnan litteyteen ja suurikokoiseen all-over-tyyliin ovat sille tyypillistä. Kypsimmässä vaiheessa 1950-luvun lopulla abstrakti ekspressionismi oli tavallisesti herooinen (sankarillinen) ja mahtipontinen maalaustyyli. Sen valta-aika päättyi 1960-luvulle tultaessa.
Abstrakti ekspressionismi vaikutti myös kuvanveistossa, jossa toisen maailmansodan jälkeisenä peruspyrkimyksenä oli reduktio. Suuntauksen keskeisiksi veistäjiksi tulivat Yhdysvalloissa David Smith ja Euroopassa Alberto Giacometti. Suuntauksen aikalainen Euroopassa ja Kanadassa oli informalismi, joka muistutti abstraktia ekspressionismia.
Tyyli
Surrealismi vaikutti Yhdysvaltain taiteeseen voimakkaasti varsinkin toisen maailmansodan aikana, koska useat suuntauksen taiteilijat olivat paenneet Natsi-Saksasta ”rappiotaiteilijoina” varsinkin New Yorkiin. Monet amerikkalaisetkin taiteilijat alkoivat kokeilla surrealismin omaksumaa automaattisen maalauksen tai spontaanin, tiedostamattoman toiminnan ohjaamaa maalaustapaa. Myös vahva symbolien käyttö oli ominaista abstraktin ekspressionismin syntyvaiheelle.
Abstraktia ekspressionismia on vaikea määritellä yhtenäisenä tyylinä, joten sitä voi pitää myös epookkityylinä eli 1940- ja 1950-lukujen New Yorkiin sijoittuvana taidekautena. Suuntausta kutsutaan joskus myös New Yorkin koulukunnaksi.
Suuntaus vaihtelee Jackson Pollockin abstrakteista action painting -maalauksista Willem de Kooningin väkivaltaisen groteskeihin naishahmoihin tai Mark Rothkon hillittyihin värikenttämaalauksiin (jotka taas eivät ole ekspressionistisia).
thumb|250px|[[Willem de Kooning, Seated Woman, 1969.]]
Abstrakti ekspressionismi toi mukanaan suuret maalauskankaat ja se korosti maalauksen kaksiulotteisuutta. Varsinkin Clement Greenberg rohkaisi taiteilijoita kaksiulotteisuuden tavoitteluun. Tyylisuunta korosti all-over-ominaisuutta, jossa maalaus tuntuu jatkuvan reunojensa yli sen sijaan, että sen sommittelu keskittyisi keskiosiin.
Useat suunnan taiteilijat eivät halunneet nimetä teoksiaan, koska he arvelivat, että se saattaisi suunnata katsojan ajatuksen muualle kuin maalaukseen. Esimerkiksi Jackson Pollock numeroi teostensa nimet tavallisesti seuraavaan tapaan: ”Kompositio No. 16, 1948”. Teosten omistajat tai muut henkilöt saattoivat antaa maalauksille nimiä jälkeenpäin.
Tausta
Eräänä suuntauksen edelläkävijänä voi pitää Wassily Kandinskya, joka kehitteli henkisyyden ideoita maalaustaiteessa 1900-luvun alussa. Nimitystä "abstrakti ekspressionismi" käytti ensimmäisen kerran amerikkalaisen taiteen yhteydessä taidekriitikko Robert Coates vuonna 1946. Taidesuuntauksen voimakkain kehitysvaihe sijoittuu toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan ja New Yorkiin, josta tuli 1950-luvulla maailman taiteen keskus Pariisin jälkeen. Taidekriitikko Clement Greenberg ajoi voimakkaasti abstraktin ekspressionismin eräitä edustajia ja väheksyi vanhempaa, sitä edeltänyttä amerikkalaista taidetta, kuten realistista American Scene -suuntaa ja sitä seuranneita 1960-luvun taidesuuntauksia, kuten pop-taidetta.
Abstrakti ekspressionismi syntyi usein vasemmistotaustaisten amerikkalaisten avantgardetaiteilijoiden pienessä joukossa ja älyllisen kapinoinnin ilmapiirissä. Uudella suuntauksella oli aluksi vain vähän kannattajia ja muutamia puolestapuhujia. Kylmän sodan ilmapiirin tiivistyessä 1950-luvulla Yhdysvaltain ulkoministeriö alkoi esitellä aktiivisesti amerikkalaista kulttuuria eri puolilla maailmaa muun muassa New Yorkin Modernin taiteen museon MoMA:n järjestämissä amerikkalaisen taiteen näyttelyissä. Näin haluttiin osoittaa amerikkalaisen elämäntavan ja kulttuurin ylivoimaisuutta.
Näissä 1950-luvulla järjestetyissä taidenäyttelyissä abstrakti ekspressionismi esiintyi usein pääosissa. Nelson A. Rockefeller, joka toimi MoMA:n johtokunnan puheenjohtajana, kutsui abstraktia ekspressionismia ”Vapaan yritteliäisyyden maalaustaiteeksi”. Vaikka monet amerikkalaiset eivät silloin ymmärtäneet taidesuuntauksen merkitystä, valtion kulttuuriviennin strategiana oli haastaa konservatiivinen sosialistinen realismi, joka oli ainoa virallisesti hyväksytty taiteen suuntaus sosialistisissa maissa. Abstraktin ekspressionismin puolestapuhujat, muun muassa vasemmistotaustainen, (trotskilainen) Clement Greenberg ja Harold Rosenberg korostivat taiteen vapautta politiikasta ja sitoutumisesta yhteiskuntaan. Suuntausta alettiin käyttämään vastaiskuna puoluekantaiselle ja stalinistiselle sosialististen maiden kulttuurielämälle. Kylmän sodan viralliset amerikkalaiset ideologit halusivat, että abstrakti ekspressionismi edustaisi vapaata ajattelua, vapaita talousmarkkinoita, vapaata maailmaa. Amerikkalaiset halusivat myös saavuttaa vahvan aseman Euroopan taidemarkkinoilla.
Perintö
Abstraktin ekspressionismin ideat levisivät eri puolille maailmaa. Ajallisesti rinnakkaisena ja paljolti samanlaisena ilmiönä voi pitää informalismia Euroopassa ja Kanadassa. Yhdysvalloissa abstraktin ekspressionismin arvostukseen liittyy isänmaallisia arvoja, koska se oli ensimmäinen amerikkalainen, Yhdysvalloissa syntynyt huomattava taidesuuntaus, jonka myötä Yhdysvaltain taide irtautui Euroopan kulttuurin pitkään jatkuneesta hegemonia-asemasta.
Toisen maailmansodan jälkeisenä aikana taiteiden väliset rajat olivat korkeita. Aikakaudesta puhutaan niin sanottuna korkean modernismin (high-modern) aikana. Taiteiden rajat alkoivat vähitellen madaltua 1960-luvulla, kun pop-taiteen eri suuntaukset, sekä käsitetaide, minimalismi ja ympäristötaide alkoivat saada sijaa.
Pop-taiteen synty 1950-luvun lopulla, sekä 1960-luvulla Yhdysvalloissa ja Euroopassa yleistynyt hyperrealismi olivat vastasuuntauksia, jotka halusivat esittää kouriintuntuvampaa ja havainnollisempaa ilmaisua kuin abstrakti ekspressionismi. Suuntaus on kuitenkin vaikuttanut aina 2000-luvun alkuun asti joko erilaisina ekspressionistisina, abstrakteina tai subjektiivisina maalaustaiteen muunnelmina.
Syyrian sisällissota ja ulkomaat
Syyrian sisällissota ja ulkomaat tarkoittaa ulkomaiden vaikutuksia Syyrian sisällissotaan ja Syyrian sisällissodan vaikutuksia ulkomaihin. Näitä ovat muun muassa ulkomaiden antama tuki sodan osapuolille, sodan tuoman epävakauden leviäminen muualle ja maasta tulevat pakolaiset.
Syyrian kansannousu alkoi Tunisian ja Egyptin innoittamana. Länsimaat tuomitsivat kapinan alussa Syyrian hallituksen käyttämät voimatoimet. Kansainväliset ihmisoikeusjärjestöt syyttivät molempia sodan osapuolia erilaisista ihmisoikeusrikoksista. Arabiliitto yritti 2011 tuloksetta sovitella sotaa, samoin kuin myöhemmin YK. Eri kapinallistahoja ovat tukeneet lähinnä sunnilaiset arabimaat, Turkki ja länsimaat. Bašar al-Assadin johtamaa hallitusta ovat tukeneet näkyvimmin Iran, Venäjä, Hizbollah ja Kiina. Jihadistista Isis-järjestöä ei ole tukenut yksikään maa.
Syyrian sisällissota on aiheuttanut levottomuuksia myös Libanonissa ja osittain edistänyt niitä Irakissa. Pakolaisongelma on näkynyt eniten arabimaissa, mutta myös Euroopassa. Syyriaan on lähtenyt länsimaistakin taistelemaan lähinnä islaminuskoisia kapinallisten riveihin. Osa länsimaista aloittivat vuonna 2014 Isisin vastaiset ilmaiskut, Venäjä ilmaiskuja kaikkia kapinallisia vastaan vuonna 2015.
Ulkovaltojen väliset kiistat
Islamia jakava sunnien ja šiiojen riita, ja maailmanpolitiikassa näkyvä tuttu idän ja lännen välinen jännite näkyvät myös Syyriassa.
Länsimaat vastustivat Assadia
Yhdysvallat ja Euroopan länsimaat vastustivat avoimesti al-Assadin hallitusta sen ihmisoikeusrikkomussyytteiden takia. Yhdysvallat myös pyrki oppositiota tukemalla heikentämään Venäjän ja Iranin vaikutusta Lähi-idässä. al-Assadia vastaan olivat Yhdysvaltain lisäksi Iso-Britannia, Ranska, Saksa, Australia ja Japani. Ranska antoi sodan alussa kapinallisia tukevia lausuntoja. Britannian tiedustelupalvelu antoi Syyrian kapinallisille tietoja
Arabimaat tukivat kapinallisia
thumb|350px|Vihreällä merkitty Syyrian opposition tunnustaneet valtiot. thumb|350px|Vihreällä merkityt Turkki ylhäällä ja Saudi-Arabia alhaalla tukevat punaisella merkityn Syyrian kapinallisia. Sininen Iran tukee Syyrian hallitusta. Keltaisella merkitystä Irakista tulee taistelijoita auttamaan kapinallisia, ja vaaleansinisellä merkitystä Libanonista tulee taistelijoita taholtaan auttamaan kapinallisia tai hallitusta. thumb|350px|Punaisella merkityt maat vastustivat hyökkäystä Syyriaan, vihreällä merkityt kannattivat.
Monet sunnalaiset arabivaltiot, muun muassa Saudi-Arabia, Qatar ja Yhdistyneet Arabiemiraatit tukivat julkisesti ja suoraan aseistamalla ja rahoittamalla kapinallisia keväästä 2012 lähtien. Qatar vastusti Syyrian hallitusta, koska tämä esti maasta Turkkiin Syyrian kautta vievän kaasuputken rakentamisen. Arabiliitto salli aseiden viennin Syyrian kapinallisille vuonna 2013. Syyrian väkivaltaisuuksien pelättiin leviävän muualle Lähi-itään, ja huhtikuussa 2012 väkivaltaisuudet levisivät Turkin puolelle, kun Syyrian hallitus ja kapinalliset ottivat yhteen Turkin rajalla. Libanonissakin käytiin paikallisia taisteluja elokuussa vuonna 2012.
Turkki tuki sunnikapinallisia
Kesäkuussa Syyrian ja Turkin välit kiristyivät entisestään, kun Syyria ampui alas turkkilaisen hävittäjän. . Turkki tuki Syyrian turkmeenikapinallisia. Mutta se vastusti Syyrian kurdeja. Turkki ampui hallitusta tukeneella taistelulennolla olleen venäläisen hävittäjän alas vuonna 2015, koska väitti tämän tunkeutuneen ilmatilaansa. Tämä tulehdutti Venäjän ja Turkin välit.
Venäjä ja Kiina tukivat hallitusta
Suurvalloista Assadia ovat tukeneet Venäjä ja Kiina. Molemmat vastustavat mahdollista Yhdysvaltojen kasvavaa vaikutusvaltaa alueella. Koska Venäjällä oli Syyriassa laivastotukikohta, se vastusti epävakautta maassa, Venäjä aloitti syksyllä ilmaiskut kaikkia kapinallisia vastaan. Maa syytti Turkkia Isisin auttamisesta. Venäjä halusi Isisin ja muun terrorismin vastaista rintamaa.
Iran ja Hizbollah tukivat hallitusta
Shiialainen Iran on tukenut Syyrian hallitusta aseistamalla ja lähettämällä vapaaehtoisia taistelijoita.
Kaikki vastustivat Isis:iä ja Isis vastusti kaikkia
Isis hyökkäsi Irakissa kesällä vallaten siellä laajoja alueita, ja uhaten pirstoa koko maan. Osin Isisin menestys Irakissa perustui Syyriasta tulleisiin taistelijoihin. Vaikka suurvallat ja Lähi-idän valtiot kiistelivätkin Syyrian kohtalosta, ne kaikki vastustivat Isisiä. . Länsimaat alkoivat 2014-2015 hyökätä Isisiä vastaan ilmasta ja erikoisjoukkojen operaatioin. Venäjä aloitti oman hallitusta tukevan ilmaoperaation, joka kohdistui myös Isisiin.
Ulkovaltojen yritykset luoda rauha
Ulkovaltojen yritykset luoda rauha ovat epäonnistuneet toistaiseksi.
Virtavesien kunnostus
thumb|Kunnostettu [[Longinoja]]
Virtavesillä tarkoitetaan laajasti ottaen virtaavan veden (vesistö)kokonaisuuksia, joilla on omaleimainen eliöstönsä. Erityspiirteinä ovat kosket ym. muut virtapaikat. Lisäksi virtavesissä voi olla myös järvimäisiä piirteitä, kuten myös järvissä voi olla jokimaisia osia (esim. salmet). Vesilaki määrittelee joeksi virtaavan veden vesistön joka on soutukelpoinen tai jonka keskivirtaama on vähintään 2 m3 / s. Virtavesityyppeihin kuuluvat myös niin sanotut pienvedet eli purot ja norot. Virtavedet ovat usein Suomessa uhanalaisia.
Yleistä
Virtavesien kunnostustarvetta aiheuttavat muun muassa voimatalouskäyttö, jonka seurauksena vesistöt saattavat kärsiä vedenlaadun heikkenemisestä ja rantojen eroosiosta, purojen ja jokien perkaukset tulvasuojelun ja maankuivatuksen tarpeisiin sekä vesistöjen perkaukset uiton tarpeisiin. Voimatalousrakentamisella on ollut merkittäviä kielteisiä vaikutuksia myös koski- ja virtaelinympäristöihin sekä vaelluskalojen luontaiseen lisääntymiskiertoon. Virtavesien kunnostuksilla pyritään saavuttamaan useita ekologisia, taloudellisia, maisemallisia ja vedenlaadullisia hyötyjä. Virtavesien kunnostuksesta aiheutuvia hyötyjä ovat muun muassa eliöstön, uoman rakenteen ja virtausolojen monipuolistuminen ja vesistöjen veden laadun paraneminen. Virtavesien kunnostuksia on tehty enimmäkseen kalataloudellisista syistä, mutta nykyisin kunnostukset toteutetaan kokonaisvaltaisemmin, koko vesiekosysteemi huomioon ottaen. Virtavesien kunnostuksilla vesistö pyritään palauttamaan lähemmäksi luonnontilaa suoraan vesistöön kohdistuvilla toimenpiteillä. Virtavesien kunnostusta tukee EY:n vesipolitiikan puitedirektiivi.
Esimerkiksi puun uittoa varten perattuja jokia ja koskia on kunnostettu vesittämällä kuivia uomanosia, lisäämällä syvyysvaihteluita ja kutusoraikkojen määrää.
Kunnostusmenetelmiä
thumb|Sarsalanoja
Veikko Tiitto
Veikko Tapani Tiitto (s. 7. heinäkuuta 1955 Oulu) on suomalainen kevyen musiikin tuntija ja kirjailija.
Oululaissyntyisen, nykyisin Oulunsalossa asuvan Veikko Tiiton musiikkiin liittyvä harrastus alkoi vuonna 1973. Veikko Tiiton musiikin tutkimuksen pääasiallisena aiheena on kotimainen kevyt musiikki ja aika ennen 1980-lukua. Hän on muun muassa kirjoittanut Populaarimusiikin Museon sivulle (www.pomus.net) henkilögalleriaan useiden musiikin vaikuttajien esittelyn (mm. Irwin Goodman, Martti Innanen, Seppo Rannikko, Jarno Sarjanen, Arvi Hänninen, Paavo Raivonen, Tapio Heinonen, Aapo Similä, Seppo Hanski, Viktor Klimenko, Vexi Salmi ja Oskari Nyström).
Vuonna 2003 Tiitto siirsi harrastuksensa omille kotisivuilleen internetissä. Sieltä löytyy hänen kokoamansa yli kahdeksankymmenen kotimaisen artistin diskografiat sekä lukuisia musiikkiaiheisia linkkejä. Varsinainen ura musiikin dokumentoijana ja kirjailijana aukeni Irwin Goodman Klubi Irwin Goodman ry:n myötä. Klubin julkaisemassa Ari Lahden toimittamassa kirjassa Vuosikertakirja 1 – Irwin (toinen, laajennettu painos 2006) on mukana Veikko Tiiton musiikkiaiheisia kirjoituksia sekä hänen laatimansa Irwin Goodmanin täydellinen diskografia. Vuonna 2007 ilmestyi Pop-lehden julkaisemana hänen ensimmäinen oma julkaisunsa, Veikko Lavin koko tuotannon käsittävä kirjallinen dokumentti Veikko Lavi diskografia 1951–2006. Muita Tiitolle läheisiä artisteja tutkimuskohteina jo mainittujen Irwin Goodmanin ja Veikko Lavin ohella ovat muun muassa Tapio Rautavaara ja Jamppa Tuominen.
Koulutukseltaan Tiitto on sähköteknikko (1993). Sitä ennen hän on suorittanut ammattikoulussa autonasentajalinjan v. 1974 ja radio- ja TV-asentajalinjan v. 1979. Hänen viimeiset opintonsa ovat Oulun Seudun Ammattikorkeakoulussa vuoden kestävät kirjasto- ja informaatioalan ammatilliset erikoistumisopinnot (2003).
Daryl Sabara
thumb|Daryl Sabara Daryl Christopher Sabara (s. 14. kesäkuuta 1992) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Juni Cortezin roolista Spy Kids -elokuvasarjassa ja Hunter-ääniroolista animaatiosarjassa Leijonan elämää (Father of the Pride).
Sabara kihlautui näyttelijä laulaja Meghan Trainorin kanssa joulukuussa 2017. He avioituivat tasan vuosi myöhemmin.
Pisan torni
Pisan torni tai Pisan kalteva torni  on italialaisen Pisan kaupungin tuomiokirkon kellotorni Piazza dei Miracolin alueella. Torni on tullut kuuluisaksi siitä, että se on kallellaan.
Mitat ja rakenne
vasen|pienoiskuva|200x200px|Tornin leikkauspiirros Pisan torni painaa noin 14 500 tonnia. Torni on matalammalta puoleltaan 55,86 metriä ja korkeammalta puoleltaan 56,67 metriä korkea. Tornin juuressa sen läpimitta on 15,48 metriä, ja sen seinät ovat 2,44 metriä paksut. Torni edustaa keskiaikaista romaanista tyyliä. Tornin kaltevuudeksi mitattiin vuonna 2007 3,97 astetta.
Kahdeksankerroksisen tornin huipulle johtaa kahdet kierreportaat, joista toisessa on 294 askelmaa ja toisessa 296. Torni on tehty marmorista.
Historia
Pisan tornia alettiin rakentaa vuonna 1173 Pisan katedraalikompleksin viimeisenä osana. Tornin ensimmäisen rakennusvaiheen insinööri oli Bonanno Pisano tai Gherardo di Gherardo. Torni oli kuitenkin perustettu epävakaalle pohjalle, minkä vaikutus havaittiin, kun tornia oli rakennettu kolme kerrosta. Rakennustyöt keskeytettiin lähes vuosisadan ajaksi. Tauon aikana tornin perustukset asettuivat, mikä ehkä esti sen romahduksen jo varhaisessa vaiheessa.
Tunnetun tarinan mukaan tiedemies Galileo Galilei pudotti tornin huipulta kaksi erikokoista kuulaa osoittaakseen, että esineiden putoamisnopeus ei riipu niiden massasta kuten Aristoteles oli väittänyt. Tarinan todenperäisyyttä on epäilty, sillä Galilei ei itse koskaan maininnut koetta.
Valmistumisen jälkeisten neljän vuosisadan aikana torniin sijoitettiin seitsemän kirkonkelloa, joista suurin painaa yli 3 600 kilogrammaa. Raskaimmat kellot hiljennettiin 1900-luvun alussa, jotta niiden liike ei pahentaisi tornin kallistumista.
Tornin ympäri kaivettiin kävelytie vuonna 1838, ja torni alkoi kallistua entisestään. Tornin perustuksia vahvistettiin 1900-luvulla sementillä ja muunlaisilla vahvistuksilla. 1900-luvun lopussa rakennus vajosi 1,2 millimetriä vuodessa ja oli vaarassa kaatua. Torni suljettiin vuonna 1990 ja sen kellot hiljennettiin. Tornia alettiin suoristaa: maata siirrettiin pois sen alta, minkä ansiosta tornin kallistusta saatiin vähennettyä 44 senttimetriä 4,1 metriin. Suoristushanke päättyi toukokuussa 2001, ja torni avattiin sen jälkeen taas vierailijoille. Tornin suoristuminen jatkui itsestään, ja vuonna 2008 havaittiin tornin suoristuneen yhteensä 48 senttimetriä. Insinöörien mukaan torni pysyy vakaana vähintään 200 vuoden ajan.
Umi no Misaki
Umi no Misaki on Kou Fumizukin luoma mangasarja, jota julkaistaan parhaillaan Hakusenshan joka toinen viikko ilmestyvässä Young Animal lehdessä.
Juoni
Nagi Goto muuttaa pienelle japanilaiselle saarelle ja alkaa opiskella siellä. Hän tutustuu pian useisiin tyttöihin ja saaren ainutlaatuiseen uskomukseen lohikäärmejumalasta, jonka papittarina toimivat kolme hänen luokallaan olevaa tyttöä. Lopulta selviää, että Nagi onkin lohikäärmejumalan reinkarnaatio ja kolme papitarta alkavat palvella häntä vuorotellen.
Umi no Misaki
KamAZ Oka
thumb|Lada Oka thumb|SeAZ-11116-0000011-50
KamAZ Oka on pieni venäläinen erittäin edullinen henkilöauto, joka on KamAZin ja SeAZin valmistama. KamAZ valmisti Okaa vuoteen 1997 asti. SeAZ on valmistanut Okaa vuodesta 1996 lähtien. SeAZ on alun perin invalidiautojen valmistaja, joten Okasta on olemassa myös invalidimalleja. Okaa valmistetaan myös Azerbaidžanissa Gyandzhan tehtaalla.
Oka (VAZ 1111)
Ensimmäisen sukupolven Oka on Neuvostoliitossa 1980-luvulla suunniteltu pieni henkilöauto, jossa on tilaa neljälle. Autoa liikuttaa kaksisylinterinen moottori, joka on puolikas Lada Samaran moottorista. Ensimmäisen sukupolven Oka menetti halvasta hinnastaan huolimatta suosionsa elinkaarensa loppuvaiheilla vanhanaikaisesta suunnittelusta johtuen. Autosta on olemassa myös Toima-niminen pakettiautoversio.
Oka kuluttaa polttoainetta vain 3,2 litraa sadalla kilometrillä, sen huippunopeus on 125 km/h ja sen 749 cc kaasutinmoottorissa on tehoa 33 hp.
Mallinumeroiden selitteet:
Oka (VAZ 1121)
Toisen sukupolven Oka on huomattavasti edeltäjäänsä modernimmin muotoiltu. Perusmoottori on edelleen sama Samaran moottorin puolikas, mutta lisäksi vaihtoehtona on myös Daewoon valmistama 0,8 litran ruiskukone.
Moottorivaihtoehdot:
Brit Awards 2014
Vuoden 2014 Brit Awards -gaala pidettiin 19. helmikuuta 2014 järjestyksessään 34. kertaa. Gaala järjestettiin Lontoon The O2 Arenalla.
Juontajana oli James Corden.
Otto Kanerva
Näyttelijänkoulutuksen Kanerva on hankkinut Tampereen yliopiston Näyttelijäntyön laitoksella, josta hän valmistui vuonna 1995. Kanerva on esiintynyt usein teoksissa, jotka käsittelevät jotakin sota-aikojen tapahtumaa. Teatterissa hän on ollut mukana muun muassa Täällä Pohjantähden alla, Tie Tampereelle ja Mannerheim-näytelmissä. Hänellä on sivurooleja useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Pitkät tv-roolit hänellä on ollut sarjoissa Kovaa maata, Hovimäki ja Kotikatu. Taiteellisen näyttelijäntyön ohella hän on osallistunut pitkään myös mm. lääkäreiden vuorovaikutuskoulutukseen harjoituspotilaana.
Vesistöjen kunnostus
Kunnostustarpeen syitä ovat esimerkiksi vesistöjen perkaukset maankuivatuksen takia, valuma-alueelta tuleva kuormitus ja voimatalouskäyttö. Näistä toimenpiteistä aiheutuu muun muassa vesistön mataluutta, heikkoa vedenlaatua, rantojen eroosiota, liiallista kasvillisuutta, rehevöitymistä, happamoitumista ja arvokalojen puutetta.
Vesistöjen tilan koheneminen parantaa vesieliöstön elinolosuhteita, vedenlaatua ja vesistöjen virkistyskäyttömahdollisuuksia. Suoraan vesistöön kohdistuvien toimenpiteiden lisäksi, on tärkeää huolehtia vesistön valuma-alueen tilasta, erityisesti hajakuormituksen vähentämisestä. Taajama-alueilla vesistöjen kunnostaminen on tärkeää paitsi luonnonarvojen, myös vesistöjen virkistyskäytön mahdollisuuksien turvaamiseksi.
Katso myös
thumb|Ritobäckenin kunnostaminen
Yhteisellä matkalla
'''Yhteisellä matkalla. VR 150 vuotta''' on historioitsija Seppo Zetterbergin kirjoittama Valtionrautateiden eli VR-yhtymän juhlahistoriikki, jonka WSOY on julkaissut vuonna 2012.
Rautateiden rakentamisen alkuvaiheet osuivat Suomessa yllättävän varhaiseen aikaan, sillä Ruotsissakin oli siirrytty rautatiekauteen vasta muutama vuosi aiemmin. Syynä oli se että Venäjällä oli rautatieaate omaksuttu varhain, ja rata Pietarin ja Moskovan välille oli avattu 1851. Rautateillä oli teoksen mukaan ratkaiseva merkitys yhteiskunnan kehitykselle.
Teos kuvaa muun muassa rautatienrakentamisen dramaattisia alkuvaiheita, joita ei Helsingin–Hämeenlinnan radan avaamisen 1862 jälkeen juhlittu, sillä rata Suomesta Pietariin vei tuhansien nälkävuosien heikentämien ihmisten hengen.
Kriitikko toteaa että Zetterbergin historiikki on yrityshistoriikkien parhaasta päästä kertoessaan sujuvasti pakollisten hallintouudistusten ja muiden lisäksi myös tarinoita. Kuvituksen todetaan kruunaavan teoksen.
Lluís Corominas
pienoiskuva|Lluís Corominas Lluís Maria Corominas i Díaz (s. 1963 Castellar del Vallès) on katalonialainen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana Katalonian alueparlamentissa vuosina 2003–2017 ja oli parlamentin ensimmäinen varapuhemies vuosina 2015–2017, jolloin Carles Puigdemontin johtama hallitus valmisteli kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Heinäkuussa 2017 hän jäi pois puhemiehistöstä siirtyessään Junts pel Sín parlamenttiryhmän ryhmänjohtajaksi. Marraskuussa 2017 Corominas ilmoitti vetäytyvänsä politiikasta.
Kansanäänestyksen ja sitä seuranneen itsenäisyysjulistuksen jälkeen Espanja nosti Katalonian hallituksen ministereitä, parlamentin puhemiehistöä ja eräitä muita avainpoliitikoita vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Espanjan korkein oikeus käsitteli parlamentin puhemiehistön syytteitä 9. marraskuuta 2017 ja määräsi puhemies Carme Forcadellin maksamaan jopa 150 000 euron takuut vastineeksi siitä, ettei tämä joutuisi tutkintavankeuteen. Forcadell vietti yhden yön vankilassa, mutta vapautui seuraavana päivänä maksettuaan takuut. Oikeus ei hyväksynyt, että Forcadell olisi maksanut takuut jo samana päivänä, jona ne määrättiin ja parlamentin puhemiehistön kolmas sihteeri Joan Josep Nuet arveli, että Forcadell pyrittiin näin saamaan tarkoituksella edes hetkeksi vankilaan. Corominasille ja kolmelle muulle puhemiehistön jäsenelle (Anna Simó, Lluís Guinó ja Ramona Barrufet) määrättiin 25 000 euron takuut, ja syytetyistä vain Nuet päästettiin tutkinnan ajaksi vapaaksi ilman rajoituksia.
Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä kutakin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä kapinasyyte ( lievennettiin Corominasin osalta syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta", mutta Forcadell ja useita yhä "kapinasta" syytettyjä ministereitä (Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Dolors Bassa) vangittiin uudelleen heidän tehdessä näin vankilassa seuraa Oriol Junquerasille, Joaquim Fornille, Jordi Sànchezille ja Jordi Cuixartille, jotka olivat olleet yhtäjaksoisesti vangittuina jo loppuvuodesta 2017 alkaen.
Corominas ei ollut Katalonian hallituksen ministerinä, joten hän ei ollut suoraan toimeenpanemassa kansanäänestystä. Häntä vastaan nostettu syyte perustuukin siihen, että Espanjan mielestä Katalonian parlamentin puhemiehistö rikkoi Espanjan lakia salliessaan parlamentissa edes keskustelun mahdollisesta itsenäistymisestä.
Upi Heikkinen
Urpo Tapani "Upi" Heikkinen (s. 5. huhtikuuta 1971) on suomalainen musiikintekijä, säveltäjä, sanoittaja ja tuottaja. Heikkinen on keikkaillut Sakari Kuosmasen kanssa. Pietarinkadun Oilers -yhtyeessä hän soitti kitaraa 2001–2019. Heikkinen työskenteli myös Pirjo Bergströmin kanssa 2001–2007.
Jarkko Martikaisen 2006 ilmestyneellä sooloalbumilla Rakkaus Heikkinen soittaa kielisoittimia, huuliharppua ja laulaa taustoja.
Heikkinen vaikutti myös Mulkvist-yhtyeessä vuonna 2011.
Ravut
thumb|250px|[[Jokirapu, koiras (Astacus astacus)]] Ravut (Astacoidea) on kymmenjalkaisten lahkoon (Decapoda) kuuluva äyriäisyläheimo. Kaikki lajit elävät sisävesissä. Laajassa merkityksessä ravuilla voidaan tarkoittaa myös koko kymmenjalkaisten lahkoa. Ravut luetaan pitkäpyrstöisten rapujen (Astacidea) osalahkoon, joka sisältää myös hummerit ja etelänravut.
Levinneisyys ja taksonomia
Nykyään eläviä rapuja tunnetaan lähes 400 lajia. Ne jaetaan kolmeen heimoon:
Rapujen rakenne
Ravun ruumis koostuu päästä ja keskiruumiista, jotka ovat käytännössä yhteensulautuneet, sekä takaruumiista eli pyrstöstä. Kymmenjalkaisille tyypillisistä viidestä jalkaparista neljä takimmaista ovat kävelyraajoja ja etummaisesta on muodostunut monikäyttöiset sakset. Laajemmassa mielessä ravuilla on 19 raajaparia. Kävelyraajojen ja saksien lisäksi näihin kuuluu mm. kaksi paria tuntosarvia sekä ruokailukaluston muodostavat kuusi paria leukaraajoja. Kuusijaokkeinen takaruumis on taipuisa, sen alla on neljä paria lyhyitä uimaraajoja ja perässä on pyrstöviuhka. Hengitykseen käytettävät kiduslehdykät ja koiraan paritteluraajat ovat erikoistuneita raajoja tai niiden osia. Rapua peittää kitiinikuori, joka toimii sen ulkoisena tukirankana ja suojaa sisäelimiä. Kuori paksunee ravun ikääntyessä. Kasvaessaan rapu luo kuorensa: se ryömii ulos vanhasta kuorestaan ja syö sen, ja saa siitä rakennusaineita vanhan kuoren alle kehittyneen uuden kuoren kovettamiseen. Jos ravulta on katkennut raaja, kuorenvaihdon yhteydessä tilalle kasvaa vähitellen uusi raaja. Uusi kuori on aluksi pehmeä, ja rapu on silloin altis pedoille. Siksi rapu piiloutuu koloonsa pariksi viikoksi, kunnes kuori on kovettunut. Ravun verkkosilmät ovat tappimaisten ulokkeiden päässä. Sydän on selkäpuolella ja hermorunko vatsan puolella. Virtsarakko ja maha ovat lähellä silmiä.