cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukkosmaine
Historia ja tuotanto
Vuoden 2009 elokuussa yhtye alkoi jälleen työstää uutta materiaalia. Kaksikko teki kappaleita rauhalliseen tahtiin koko loppuvuoden ajan, ja varsinaiset äänitykset alkoivat vuoden 2010 alussa. Levyn ensimmäinen single Play julkaistiin helmikuussa. Singlen julkaisun yhteydessä yhtye tiedotti nimensä lyhentyvän pelkäksi Ukkosmaineeksi. Oletteko te tosissanne? -levy ilmestyi huhtikuussa 2010. Levy oli ensimmäinen Ukkosmaineen julkaisu, joka nousi ilmestyessään Suomen viralliselle myyntilistalle (sija 48). Lisäksi levy nousi Rumban albumilistan sijalle 9.
Alkuvuodesta 2011 Ukkosmaine aloitti jälleen äänitysten tekemisen. Tällä kertaa työn alla olivat kappaleet, jotka ovat jääneet yli yhtyeen aiemmilta studioalbumeilta. Levylle valikoitui 14 ennen julkaisematonta kappaletta. JNS Beat – Levyttämättömiä lauluja 2004–2010 -niminen levy ilmestyi huhtikuussa 2011, ja yhtye teki sen myötä lyhyen levynjulkistamiskiertueen.
Yhtyeen viides studioalbumi, Pallosalama, julkaistiin 15. maaliskuuta 2013. Albumikokonaisuuden kantava teema on muutos. Pallosalaman oli tarkoitus ilmestyä jo syksyllä 2012, mutta yhtyeen jäsenten muiden kiireiden vuoksi julkaisu viivästyi. Levyllä kuullaan aiemmista albumeista poiketen myös muita soittimia kuten kitaraa ja mandoliinia koskettimien lisäksi ja kappaleissa on oikeat rummut konerumpusoundin asemesta. Keikoilla kappaleista esitetään kuitenkin pelkästään kosketinsoittimille sovitettuja versioita. Albumilta oli aiemmin julkaistu kaksi singleä: Askel huhtikuussa 2012 sekä Niin sen pitikin mennä joulukuussa 2012.
Jäsenet
Klaus Thunder: laulu
Syntymävuosi: 1981
Bändihistoria: Tide (1998) Bass Trap (esiintynyt myös nimellä Rosa Munda) (1999) Stu (1999–) Lakatut varpaankynnet (2000–2001) Hedwig (2000–2001) Pentilän saha (2003–) Rakkauden Cowboyt (2003) Klaus Thunder & Ukkosmaine (2004-) Duo Volga (2006–) Ooppera (2007) La Say (2008–) Pihka ja Myrsky (2013-)
Syntymävuosi: 1982
Bändihistoria: Epitaph (1996–1997) Sairaat lapset (1997) Caamos (1997–2001) Ville Karttunen & Iltatuuli (2000) Hedwig (2000–2001) Saatanan radio (2002–2003) Hullut Hattuset (2002–) Pentilän saha (2003–2004, 2009-) Duo Pielismiehet (2003–) Rakkauden Cowboyt (2003) Klaus Thunder & Ukkosmaine (2004–) Miihkali Jaatisen yhtye (2004) Aurinkolippaset (2005–) Erno Kettunen & Pajatso (2006) The Höm Höms (2007–) Elina Karttunen & Yösydämet (2007) Voimakaksikko (2008)
Alexander Geschwendt
thumb|upright|Alexander Geschwendt. thumb|upright|Maratin- ja Stremjannajakatujen kulmatalo (1881–1882) on yksi Geschwendtin töistä Pietarissa. Alexander Daniel Geschwendt (, 2. marraskuuta 1833 Helsinki – 5. marraskuuta 1905 Pietari ) oli suomalaissyntyinen Venäjällä työskennellyt arkkitehti.
Alexander Geschwendtin vanhemmat olivat Wesenbergissä syntynyt sotilasapteekkari Samuel Reinhold Geschwendt ja Lokalahdessa syntynyt Renata Lovisa Ehrenmalm. Hänen veljensä Johan Reinhold palveli Venäjän armeijassa ja toinen veli Mauritz Fredrik työskenteli rakennusinsinöörinä Kiovassa. Perhe muutti Pietariin vuonna 1846.
Geschwendt oli Pietarin ruotsalaisen seurakunnan kirkkovaltuuston jäsen. Hänet on haudattu Smolenskin luterilaiselle hautausmaalle.
Harri Kivistö
thumb|Harri Kivistö Harri Kivistö (s. 14. tammikuuta 1981 Tampere) on tamperelainen opiskelija ja poliitikko. Hän on yksi Piraattipuolueen perustajajäsenistä ja toimi puolueen puheenjohtajana vuosina 2012–2014.
Puoluetoiminnan ohella Kivistö opiskelee yliopistossa englantilaista filologiaa sekä harrastaa bänditoimintaa. Kivistö oli ehdolla europarlamenttivaaleissa keväällä 2014 sekä eduskuntavaaleissa keväällä 2015.
Aps
Aps tai APS voi tarkoittaa seuraavia:
Stu Grimson
Stu Grimson (s. 20. toukokuuta 1965 Vancouver) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Taustaltaan hän kuuluu Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin. Pelaajana Grimson oli sangen kovaotteinen, ja hänen roolinsa oli useimmiten olla joukkueensa pääasiallinen tappelija.
Varaus
Detroit Red Wings varasi Grimsonin alkujaan 10. kierroksella numerolla 186, mutta varaus ei johtanut sopimukseen, ja Grimson palautui uudelleen varattavaksi vuoden 1987 varaustilaisuuteen. Calgary Flames varasi hänet tuolloin numerolla 143.
WHL ja IHL
Grimson pelasi juniorikiekkoa WHL:n Regina Patsissa vuosina 1982–1985 ja siirtyi sen jälkeen Kanadan yliopistoliigaan University of Manitoban joukkueeseen kahdeksi kaudeksi. Kaudelle 1987–1988 Grimson siirtyi pelaamaan IHL-liigan Salt Lake Cityyn, joka oli Calgary Flamesin farmijoukkue.
NHL
Kaudella 1988–1989 Grimson pääsi yhdessä ottelussa Flamesin kokoonpanoon. Flamesin organisaatiossa Grimson pelasi kevääseen 1990 asti, mutta NHL-pelejä kertyi vain neljä kappaletta ja niissä 22 jäähyminuuttia ilman tehopisteitä. Ennen kauden 1990–1991 alkua Grimson siirtyi waiver-listan kautta Chicago Blackhawksin organisaatioon ja pelasi kauden aikana 35 NHL-ottelua. Näissä otteluissa Grimsoille tuomittiin 183 jäähyminuuttia, ja hän sai yhden syöttöpisteen. Seuraavalla kaudella Grimson pelasi viisi ottelua IHL:n Indianapolisissa ja 54 ottelua Chicagossa. Kauden aikana Grimson teki kaksi maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä, ja hänelle tuomittiin 234 jäähyminuuttia.
Chicago menetti Grimsonin NHL:n laajennuksen varaustilaisuudessa kesällä 1993 tulokasjoukkue Mighty Ducks of Anaheimille. Anaheimissa Grimson pelasi vajaan kahden kauden ajan, kunnes Anaheim solmi huhtikuussa 1995 pelaajakaupan Detroit Red Wingsin kanssa. Detroit sai kaupassa Grimsonin lisäksi Mark Fernerin sekä 6. kierroksen varausvuoron vuoden 1996 varaustilaisuuteen. Anaheim sai vastineeksi Jason Yorkin ja Mike Sillingerin.
Anaheimista Grimson siirtyi vapaana pelaajana Los Angeles Kingsiin kaudelle 2000–2001. Kingsissä Grimson pelasi täyden kauden ja teki tehot 3+2, ja hänelle tuomittiin 235 jäähyminuuttia. Tämä oli kolmas ja viimeinen kausi, kun Grimson teki kolme maalia. Seuraavalle kaudelle Grimson siirtyi vielä vapaana pelaajana Nashville Predatorsiin, jossa pelasi 30 ottelua ja päätti sen jälkeen uransa.
Claudia Pasini
Claudia Marcella Maria Rita Pasini Marchi (2. maaliskuuta 1939 Trieste – 23. syyskuuta 2015 Trieste) oli italialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän kuului Italian pronssia voittaneeseen joukkueeseen Rooman kesäolympialaisten 1960 floretin joukkuekilpailussa.
Urban Legend – kauhutarinoita
Urban Legend – kauhutarinoita on vuonna 1998 julkaistu kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Jamie Blanks. Elokuva sisältää paljon lainauksia muista kauhuelokuvista, kuten muun muassa Screamista.
Neptune Towers
Neptune Towers on norjalaismuusikko Fenrizin ambient-sivuprojekti. Neptune Towers sai alkunsa vuonna 1993 ja ehti tehdä kolme albumia, joista kaksi julkaistiin. Fenriz ei ollut tyytyväinen Space Labs -albumin laatuun, joten hän päätti olla julkaisematta sitä.
Hamsterit
Hamsterit (Cricetinae) ovat pienikokoisia ja lyhythäntäisiä jyrsijöitä. Alaheimoon kuuluu noin 18 lajia, jotka jaetaan kuuteen tai seitsemään sukuun. Koska ne lisääntyvät helposti vankeudessa, niitä käytetään usein koe-eläiminä ja pidetään lemmikkeinä.
Nimitys
Sana hamsteri tulee Saksan sanasta hamstern, joka tarkoittaa rohmuamista. Nimi johtaa hamsterin tavasta kantaa suuria määriä ruokaa poskipusseissaan ja varastoida se kauemmas varastoonsa.
Levinneisyys
Hamstereita esiintyy esimerkiksi Lähi-idässä ja Kaakkois-Euroopassa. Kääpiöhamstereita on Venäjällä, Mongoliassa ja Kiinassa. Syyrianhamsteri esiintyy villeinä suurimmaksi osaksi Aleppon seudulla Luoteis-Syyriassa.
Elintavat
Hamstereiden elinpaikkoja ovat yleensä arot, hiekkadyynit ja aavikoiden reunat. Ne rakentavat pesänsä ja ruokavarastonsa käytäviensä sisään. Käytävät koostuvat useammasta kulkukäytävästä sekä pesää, ravintoa ja ulostetta varten olevista koloista.
Hamsterit ovat yleensä yöeläimiä, mutta jotkin yksilöt heräävät päivän aikanakin lyhyiksi ajoiksi.
Hamsterit tulevat sukukypsiksi lajista riippuen noin 1–3 kuukauden ikäisinä. Uroshamsterit pysyvät lisääntymiskykyisinä koko ikänsä, toisin kuin naaraat. Naarailla on kiima noin kolmen päivän välein. Tiineys kestää lajista riippuen 16–30 päivää. Hamsterit saavat keskimäärin 4–8 poikasta, mutta syyrianhamsterilla niitä voi olla jopa 24. Tämä on suurin poikasten määrä, mikä voi mahtua emon kohtuun.
Hamsterit lemmikkieläiminä
pienoiskuva|left|Syyrianhamsteriksikin kutsuttu [[kultahamsteri (Mesocricetus auratus).]] Parhaiten tunnettu hamsterilaji on syyrianhamsteriksikin kutsuttu kultahamsteri (Mesocricetus auratus). Latinankielinen nimi tarkoittaa keskikokoista (meso) kultaista (auratus) hamsteria (cricetus). Hamstereista kultahamsteria pidetään eniten lemmikkeinä ja siitä on jalostettu monenvärisiä ja -näköisiä muunnoksia. Alkuperäinen väri on kuitenkin ollut normaali, muut värit ovat kehittyneet geenimutaatioiden tuotoksena. Lajia kutsutaan joskus myös hunajahamsteriksi tai pandahamsteriksi turkin väriin viitaten. Kultahamsterista on kehitetty myös muutamia variaatioita, kuten pitkäkarvainen hamsteri, jonka karva kasvaa muutaman senttimetrin pituiseksi ja edellyttää usein erityistä huolenpitoa. Muita turkkimuunnoksia ovat mm.satiini ja rex. Kultahamsterit ovat erakkoja.
Muut lemmikkinä pidettävät hamsterit ovat kolme pikkuhamsterilajia (Phodopus) ja eri sukuun kuuluva kiinankääpiöhamsteri. Suomessa yleisin on venäjänkääpiöhamsteriksi tai talvikoksi kutsuttava pikkuhamsteri (Phodopus sungorus), jonka turkki voi muuttua valkoiseksi talvella päivänvalon ja lämmön vähetessä. Talvikon läheinen sukulainen campbellinkääpiöhamsteri muistuttaa talvikkoa varsin paljon ulkonäöltään, mutta se on hieman suurempi. Sillä on myös useita erilaisia turkin värejä. Roborovskinkääpiöhamsteri (Phodopus roborovskii) on hyvin pieni ja nopea, ja muita kääpiölajeja vaalempiturkkisempi. Kiinankääpiöhamsterilla (Cricetulus griseus) on hamstereista ainoana osittain tarttumiseen kykenevä neljä senttiä pitkä häntä, joka pidempi kuin muilla lajeilla. Roborovskit ja campbellit ovat laumaeläimiä, sen sijaan kiinankääpiöhamsterit ja talvikot viihtyvät mieluiten yksinään.
Monet kasvattajat vievät hamstereitaan näyttelyyn. Laatu ja luonne ovat olennainen osa kasvatusta suunniteltaessa. Vaikka näyttelyhamstereiden kasvattajat keskittyvät näyttelyihin sopivien yksilöiden kasvattamiseen, myös monet lemmikkihamsterinomistajat ovat teettäneet poikasia hamstereillaan.
Kulta- ja kiinankääpiöhamsterit ovat erakoita, jotka eivät hyväksy lajitovereita reviirilleen, vaan tappelevat kunnes toinen kuolee. Näin ollen niitä ei voi pitää samassa häkissä. Talvikot saattavat tulla toimeen sisarustensa kanssa vanhempinakin, mutta omistajan täytyy olla varautunut erottamaan ne toisistaan, jos tappeluita ilmenee. Useimmiten talvikot ovat kuitenkin erakoita. Campbellit ja roborovskit sen sijaan saattavat viihtyä jopa pienissä laumoissa, jos ne saavat olla nuorista asti yhdessä. Kasvattajat eivät yleensä edes myy näitä kahta lajia yksineläjiksi.
Lemmikkihamsterien ravinto
Useimmilla hamstereilla on tapana kantaa ruoka saantipaikasta pesään poskipusseissaan ja piilottaa se pesäänsä tai muuhun varastoonsa, joita voi olla useita. Tuoreet vihannekset ja hedelmät, siemenet ja hyönteiset kuten heinäsirkat muodostavat tärkeän osan hamsterin luontaisesta ruokavaliosta. Kaikki ruoat eivät kuitenkaan sovi hamsterille, kuten makeiset, maitotuotteet ja tietyt kasvit.
Sitrushedelmiä hamstereille ei voi antaa, sillä se on hamsterille epäsopivaa sen happamuuden takia. Campbellinkääpiöhamsterit ovat alttiita saamaan diabeteksen, ja siitä kärsivälle hamsterille ei tulisi syöttää mitään kovinkaan sokeripitoista.
Hamsterin ruokavalio voidaan jakaa kolmeen osaa: kuivaan, tuoreeseen ja eläinkunnan tuotteisiin. Kuivaruoka on hamsterin ruokinnan perusta. Eläinkaupasta saatavien erilaisten siemensekoitusten lisäksi voi antaa useimpia muita siemeniä, eritoten auringonkukansiemeniä, ytimiä ja pähkinöitä. Myös linnunruokaa kuten hirssiä voi harkita.
Lisääntyminen ja elinikä
pienoiskuva|right|[[Roborovskinkääpiöhamsteri (Phodopus roborovskii).]]
Syyrialaiset hamsterit elävät yleensä kahdesta kolmeen vuotta, mikä on vähemmän kuin niiden elinikä luonnossa. Talvikot ja campbellit elävät yleensä 1,5–3 vuotta ja kiinankääpiöt 2,5–4 vuotta. Pienimmät, roborovskit elävät usein 2-3 vuotta.
pienoiskuva|Eurooppalainen [[hamsteri (Cricetus cricetus).]]
Hamsterien luokittelu
Hamsteriden alaheimoon kuuluu 18 lajia. Aiemmin myös hiirihamsterit (Calomyscus) luettiin hamsterien alaheimoon, mutta nykyisin niiden katsotaan kuuluvan omaan Calomyscidae-heimoonsa.
Hamsterit luokitellaan nykyisin seuraavasti:
Alfatar
Alfatar on kaupunki Silistran alueella Bulgarian koillisosassa. Asukkaita kaupungissa on 1 668, joista naisia on 832 ja miehiä 836 (31.12.2010).
Captain America: The Return of the First Avenger
Captain America: The Return of the First Avenger on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen poliittinen toimintatrilleri ja supersankarielokuva, joka perustuu Marvel Comicsin sarjakuvahahmoon Kapteeni Amerikka. Se on jatko-osa vuoden 2011 elokuvalle Captain America: The First Avenger ja Marvel Cinematic Universen yhdeksäs elokuva ja toisen vaiheen kolmas elokuva. Elokuvan ovat ohjanneet Anthony ja Joe Russo ja käsikirjoittaneet myös The First Avengerin kirjoittaneet Christopher Markus ja Stephen McFeely. Elokuvan pääosissa ovat Chris Evans, Scarlett Johansson, Sebastian Stan, Anthony Mackie, Cobie Smulders, Frank Grillo, Emily VanCamp, Hayley Atwell, Robert Redford ja Samuel L. Jackson. The Return of the First Avengersissa Kapteeni Amerikka, Musta Leski ja Haukka yhdistävät voimansa selvittääkseen S.H.I.E.L.D.:n sisäisen salaliiton. Samalla he kohtaavat Talvisotilaana tunnetun mystisen salamurhaajan.
The Return of the First Avengerin suurimpina vaikuttajina olivat 1970-luvun salaliittoelokuvat, kuten Korppikotkan kolme päivää (1975), minkä lisäksi sen käsikirjoitus perustui Ed Brubakerin kirjoittamaan Talvisotilas-tarinaan. Käsikirjoitus saatiin valmiiksi vuonna 2011, ja Russon veljekset valittiin ohjaajiksi kesällä 2012, jonka jälkeen roolitus alkoi heinäkuussa 2012. Kuvaukset alkoivat huhtikuussa 2013 Los Angelesissa, Kaliforniassa, josta ne siirtyivät Washingtoniin ja sieltä Clevelandiin, Ohioon. Ohjaajat pyrkivät realismiin ja keskittyivät käytännönläheisten tehosteiden käyttöön sekä rankkaan stunttityöskentelyyn.
Captain America: The Return of the First Avenger sai ensi-iltansa Los Angelesissa 13. maaliskuuta 2014. Se ilmestyi kansainvälisesti 26. maaliskuuta 2014 ja Pohjois-Amerikassa 4. huhtikuuta 2014. Elokuvasta tuli kaupallinen ja arvostelumenestys, tuottaen yli 714 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Se sai Oscar-ehdokkuuden parhaista erikoistehosteista vuonna 2015. Elokuvan jatko-osa, Captain America: Civil War, sai ensi-iltansa 6. toukokuuta 2016.
Juoni
Kaksi vuotta New Yorkin taistelun jälkeen, Steve Rogers työskentelee Washingtonissa S.H.I.E.L.D.:n jäsenenä Nick Furyn alaisuudessa, yrittäen samalla totuttautua nykymaailmaan. Rogers ja Natasha Romanoff lähetetään Brock Rumlow’n ja tämän johtaman S.T.R.I.K.E.-iskuryhmän kanssa vapauttamaan Georges Batrocin vankina olevia panttivankeja. Kesken tehtävän, Rogers huomaa Romanoffilla olleen toinenkin tehtävä: kerätä Furylle dataa aluksen tietokoneista. Rogers palaa S.H.I.E.L.D.:n päämajaan, Triskelioniin, ja Fury kertoo hänelle Näkemys-projektista, jossa kolme helialusta oli yhteydessä vakoilusatelliitteihin mahdollistaakseen uhkien ennalta ehkäisevän torjumisen. Fury ei pysty kuitenkaan purkamaan Romanoffin keräämiä tietoja ja alkaa siksi suhtautua projektiin epäilyttävästi vaatien esimiestään Alexander Piercea viivyttämään sitä.
Rogers ja Romanoff värväävät avukseen Rogersin kanssa aiemmin ystävystyneen entisen United States Air Force Pararescuen sotilaan Sam Wilsonin, joka käyttää ”Haukka”-lentopukua. Päätellen S.H.I.E.L.D.:n agentti Jasper Sitwellin olevan Hydran vakooja, he pakottavat hänet paljastamaan Zolan kehittäneen tietoa louhivan algoritmin, joka tunnistaisi Hydran suunnitelmia uhkaavat henkilöt. Näkemys-projektin helialukset käyttäisivät satelliittiohjattuja aseita henkilöiden tappamiseksi. Rogers, Romanoff ja Wilson joutuvat Talvisotilaan väijytyksen kohteeksi. Talvisotilas tappaa Sitwellin ja taistelun aikana Rogers huomaa tämän olevan hänen ystävänsä Bucky Barnes, joka oli ollut toisesta maailmansodasta asti Hydran vankina ja koehenkilönä. Hill onnistuu pelastamaan kolmikon turvataloon, jossa kuolemansa lavastanut Fury on oleskellut ja kehitellyt suunnitelmaa helialusten sabotoimiseksi korvaamalla niiden ohjainsirut.
Kun Maailman turvallisuusneuvoston jäsenet saapuvat katsomaan helialusten käynnistymistä, Rogers lähettää Triskelioniin viestin paljastaakseen Hydran suunnitelman. Yhdeksi neuvoston jäseneksi naamioitunut Romanoff sieppaa aseen Piercelta, jonka Fury pakottaa avaamaan S.H.I.E.L.D.:n tietokannan ja siten paljastamaan Hydran suunnitelman koko maailmalle. Kamppailun jälkeen Fury ampuu Piercen. Rogers ja Wilson puolestaan taas vaihtavat kahden helialuksen ohjainsirut, mutta Talvisotilas tuhoaa Wilsonin puvun ja taistelee Rogersia vastaan kolmannen aluksen luona. Rogers heittää hänet syrjään ja vaihtaa kolmannen sirun, minkä jälkeen Hill ohjaa alukset tuhoamaan toisensa. Rogers yrittää saada Talvisotilaan muistamaan menneisyytensä, mutta putoaa Potomacjokeen. Talvisotilas pelastaa tajuttoman Rogersin ennen kuin pakenee metsään. S.H.I.E.L.D.:n ollessa sekasorrossa monet sen uskolliset jäsenet eroavat ja siirtyvät muualle töihin. Romanoff on senaatin alakomitean kuultavana ja Fury matkaa Itä-Eurooppaan metsästääkseen lisää Hydran vakoojia. Rogers ja Wilson alkavat etsiä Talvisotilasta, kun taas Hydran kaksoisagenttina toiminut Rumlow on sairaalassa Triskelionin tuhon jäljiltä.
Bradley Monton
Bradley Monton (s. 1972) on yhdysvaltalainen filosofian tutkija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Princetonin yliopistosta vuonna 1999. Hän toimii filosofian professorina Coloradon yliopistossa Boulderissa. Montonin erityisaloina ovat tieteenfilosofia, fysiikan filosofia, probabilistinen/formaali tietoteoria, uskonnonfilosofia ja ajan filosofia. Yksi hänen päätutkimusalueistaan nykyään koskee tieteeseen perustuvia argumentteja Jumalan olemassaolon puolesta. Hän tutkii myös kysymyksiä, jotka liittyvät todennäköisyyspäättelyyn.
Captain America: The Return of the First Avenger
Juoni
Lopputekstien välissä näytetyssä kohtauksessa paroni Wolfgang von Strucker julistaa Hydran laboratioriossa ”ihmeiden ajan” alkaneen, kun hänen tiedemiehensä tutkivat energiatäytteistä valtikkaa ja kahta vankia: toinen heistä on yliluonnollisen nopea ja toinen osaa telekinesiaa. Lopputekstien jälkeen näytetyssä kohtauksessa Talvisotilas vierailee Barnesin muistonäyttelyssä Smithsonian-instituutissa.
Tuotanto
Ennen Captain America: The First Avengerin ensi-iltaa huhtikuussa 2014, käsikirjoittajat Christopher Markus ja Stephen McFeely ilmoittivat Marvelin palkanneen heidät jo käsikirjoittamaan elokuvan jatko-osaa. Chris Evans totesi syyskuussa 2011, että jatko-osa saattaa ilmestyä vasta vuonna 2014. Neal McDonough, joka näytteli Dum Dum Dugania First Avengerissa, mainitsi tammikuussa 2012, että jatko-osa kuvattaisiin todennäköisesti Thor: The Dark Worldin valmistumisen jälkeen. Maaliskuussa 2012, Marvelin listalla oli kolme mahdollista ohjaajaa: George Nolfi, F. Gary Gray ja veljekset Anthony ja Joe Russo. Walt Disney Studios Motion Pictures ilmoitti elokuvan ensi-illaksi 4. huhtikuuta 2014. Disneyn tiedotteessa kerrottiin: ”Toinen osa jatkaa siitä mihin The Avengers jäi. Steve Rogers jatkaa kytköksiään Nick Furyyn ja S.H.I.E.L.D.:iin, ja kamppailee omaksuakseen roolinsa nykymaailmassa.” Markus täsmensi myöhemmin: ”Luulen, että S.H.I.E.L.D. on vesi, jossa [Rogers] ui. Se on ehdottomasti Captain America -elokuva. Jos ensimmäinen elokuva kertoi Yhdysvaltain armeijasta, tämä kertoo S.H.I.E.L.D.:istä... Tulet oppimaan lisää S.H.I.E.L.D.:istä. Tulet oppimaan siitä, miten se sai alkunsa ja minne se on menossa, sekä sen omistamista siisteistä jutuista.”
Kaupallinen menestys
Captain America: The Return of the First Avenger tuotti 259,8 miljoonaa dollaria lipputuloja pelkästään Pohjois-Amerikassa, ja 714,8 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Siitä tuli vuoden 2014 seitsemänneksi tuottoisin elokuva maailmanlaajuisesti. Deadline.com -sivuston tekemän tutkimuksen mukaan elokuva tuotti voittoa 166,2 miljoonaa dollaria, kun otetaan huomioon tuotantobudjetti sekä mainostus- ja muut kulut, ja rinnastetaan se lipputuloihin ja DVD-myynnistä saatuihin tuloihin.
Elokuva tuotti 10,2 miljoonaa dollaria torstai-iltana, yli kaksi kertaa enemmän kuin edeltäjänsä. Se teki huhtikuun yhden päivän (36,9 miljoonaa), ja huhtikuun avausviikonlopun (95 miljoonaa) tuottoennätykset. Elokuva oli tuottoisin kolme viikkoa peräkkäin, kunnes neljännellä viikollaan Se toinen nainen syrjäytti sen. The Return of the First Avenger oli lopulta vuoden 2014 neljänneksi tuottoisin elokuva kotimaassaan American Sniperin, Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 1:n ja Guardians of the Galaxyn jälkeen.
Arvostelut
Arvosteluja keräävä sivusto Rotten Tomatoes laski sille 222 arvostelun pohjalta arvosanaksi 7,5/10, joista 89% oli myönteisiä. Sivustolla lukee: ”Jännittävä ja poliittisesti terävä Captain America: The Return of the First Avenger on ensiluokkainen mukaantulo Avengers-sarjaan, joka tulee varmasti sykähdyttämään Marvelin tosifaneja.” Metacritic keräsi sille 44 arvostelun pohjalta painotetun keskiarvon 70/100. CinemaScoren käyttäjät antoivat elokuvalle arvosanaksi A, asteikolla A-F+.
Palkinnot
Captain America: The Return of the First Avenger sai Oscar-ehdokkuuden parhaista erikoistehosteista vuonna 2015.
Jatko-osa
Captain America: Civil War sai ensi-iltansa Suomessa 27. huhtikuuta 2016 ja Yhdysvalloissa 6. toukokuuta 2016, ja sen ohjaajina ovat myös Russon veljekset. Evans, Johansson, Stan ja Mackie uusivat roolinsa The Return of the First Avengeristä, ja hahmokaartiin kuuluvat myös aiemmista MCU-elokuvista tutut Tony Stark / Rautamies (Robert Downey Jr.), Vision (Paul Bettany), Clint Barton / Haukansilmä (Jeremy Renner), James ”Rhodey” Rhodes / Sotakone (Don Cheadle), Wanda Maximoff / Purppuranoita (Elizabeth Olsen), Scott Lang / Muurahaismies (Paul Rudd), sekä Thaddeus ”Thunderbolt” Ross (William Hurt).
Judon maailmanmestaruuskilpailut 2013
Judon maailmanmestaruuskilpailut 2013 olivat järjestyksessään 29. judon maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Rio de Janeirossa, Brasiliassa 26. elokuuta–1. syyskuuta 2013.
Anton Seidl
thumb|right|Anton Seidl, 1895
Anton Seidl (7. toukokuuta 1850 Pest – 28. maaliskuuta 1898 New York) oli unkarilaissyntyinen kapellimestari.
Seidl opiskeli Leipzigin konservatoriossa vuosina 1870–1872. Vuonna 1872 hän lähti Bayreuthiin, jossa teki ensimmäisen edition Richard Wagnerin Nibelungin sormuksen nuoteista ja avusti ensimmäisen Bayreuthin festivaalin (1876) järjestämisessä. Vuosina 1879–1882 Seidl työskenteli kapellimestarina Leipzigin oopperassa ja vuosina 1883–1885 Bremenin teatterissa. Vuonna 1882 hän johti Angelo Neumannin seurueen vierailijana Nibelungin sormuksen ensimmäisen esityksen Lontoossa. Esitys järjestettiin Her Majesty's Theatressa.
Vuonna 1885 Seidl aloitti saksalaisen oopperan johtamisen New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Hän johti Yhdysvaltain-ensiesitykset Nürnbergin mestarilaulajista (1886), Tristanista ja Isoldesta (1886) ja Nibelungin sormuksesta (Valkyyriaa lukuun ottamatta, 1889). Seidl oli Metropolitan-oopperan tehtävissä Leopold Damroschin seuraaja. Vuonna 1891 hän seurasi Theodore Thomasta New Yorkin filharmonikkojen johdossa. Vuonna 1893 Seidl johti Carnegie Hallissa Antonín Dvořákin yhdeksännen sinfonian kantaesityksen. Vuonna 1894 hän johti Victor Herbertin toisen sellokonserton kantaesityksen säveltäjän itsensä soittaessa solistina. Seidlin johdolla New Yorkin filharmonikot aloittivat säännöllisten ohjelmavihkosten tilaamisen enimmäkseen musiikkikriitikko Henry Edward Krehbieliltä.
Seidl teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1897. Vaikka hän saavutti maineen yhtenä aikansa suurista Wagner-kapellimestareista, hän sai osakseen ihailua myös Ludwig van Beethovenin, Franz Lisztin ja Hector Berlioz'n teosten tulkitsijana. Seidl kuoli 47-vuotiaana ruokamyrkytykseen.
Aseistakieltäytyjä
pienoiskuva|150px|[[Muhammad Ali kieltäytyi Vietnamin sodasta.]] Aseistakieltäytyjä on henkilö, joka kieltäytyy taisteluvälineiden käsittelystä tai yleisestä asevelvollisuudesta. Yleensä henkilö kieltäytyy osallistumasta sotilaana sotaan tai joissakin tapauksissa kieltäytyy ottamasta mitään roolia, joka tukisi sotivia asevoimia. Ensimmäisessä tapauksessa aseistakieltäytyjä saattaa suostua esimerkiksi aseettomaan palvelukseen varusmiespalvelussa. Jälkimmäisessä tapauksessa aseistakieltäytyjä kieltäytyy kaikista tehtävistä asevoimissa, ja saattaa kieltäytyä jopa siviilipalveluksesta, jos sellainen on tarjolla. Kaikesta palveluksesta kieltäytyvää kutsutaan muun muassa Suomessa ja Ruotsissa totaalikieltäytyjäksi.
Aseistakieltäytymisen taustalla voi olla niin eettisiä, uskonnollisia kuin poliittisiakin syitä. Monet kieltäytyvät asevelvollisuudesta vedoten pasifistiseen tai antimilitaristiseen aatemaailmaansa. Jehovan todistajat kieltäytyvät asevelvollisuudesta uskonnollisista syistä. Eräs tunnetuimmista poliittisista aseistakieltäytyjistä on raskaansarjan nyrkkeilijä Muhammad Ali, joka kieltäytyi vuonna 1967 osallistumasta Vietnamin sotaan vastalauseena Yhdysvaltojen ihmisoikeuspolitiikalle. Hän totesi asiasta: ”Minulla ei ole mitään Vietkongia vastaan. He eivät ole koskaan kutsuneet minua nekruksi”. Suomessa tunnetuimpia aseistakieltäytyjiä ovat olleet muun muassa Arndt Pekurinen, jonka aseistakieltäytymisen saama julkisuus johti siviilipalveluslain syntyyn vuonna 1931, sekä rap-muusikot Iso H ja Solonen.
Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko
Tšekin ja Slovakian ortodoksinen kirkko sai Konstantinopolin ekumeeniselta patriarkaatilta autokefalian vuonna 1998. Kirkkoa johtaa Prahan arkkipiispa ja koko Tšekin ja Slovakian maan metropoliitta Kryštof yhdessä kolmen hiippakuntapiispan kanssa. Kirkon alaisuudessa toimii yksi munkkiluostari ja yksi nunnaluostari ja kirkolla on jäseniä noin 150 000.
Tito Schipa
Tito Schipa (27. joulukuuta 1888 – 16. joulukuuta 1965) oli italialainen oopperalaulaja. Häntä pidetään yhtenä oopperan historian parhaista lyyrisistä tenoreista. Hänen äänensä oli sekä tunteikas että luonnollinen ja hän osasi käyttää sitä älykkäästi ja hyvällä maulla.
William Anderson (kriketinpelaaja)
William Wallace Anderson (27. kesäkuuta 1859 Edinburgh, Skotlanti – 26. huhtikuuta 1923 Le Houlme, Seine-Maritime, Ranska) oli ranskalainen kriketinpelaaja. Hän oli Ranskan krikettijoukkueen jäsen, kun he voittivat hopeaa vuoden 1900 kesäolympialaisissa.
Howard Lederer
Vuonna 1994 Lederer muutti Las Vegasiin Nevadaan pelatakseen korkeiden panosten käteispelejä.
Lederer tunnetaan lempinimellä "The Professor" (professori), johtuen hänen analyyttisestä ja teoreettisesta lähestymistavastaan pokeriin sekä pitkästä voitokkaasta peliurastaan. Hän on julkaissut opetusvideon Secrets of No Limit Hold'em. Ledererin ja Annie Duken sisko, kirjailija Katy Lederer on kirjoittanut perheestä kirjan Poker Face: A Girlhood Among Gamblers. Lederer näyttelee itseään Las Vegasin kolmannen kauden yhdennessätoista jaksossa.
Lederer edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta ja on ollut mukana pokeriohjelmassa Poker After Dark. Syksyllä 2011 Lederer liitettiin osaksi Full Tilt Poker- nettipokerihuoneen pyramidihuijaus-skandaalia. Hän asuu Las Vegasissa yhdessä vaimonsa Suzien ja poikansa Mattiaksen kanssa. Tammikuussa 2010 Ledererin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,5 miljoonaa dollaria.
World Series of Poker
Lederer on voittanut kaksi World Series of Poker -ranneketta. WSOP:n pääturnauksessa hän on ollut finaalipöydässä kerran (viides vuonna 1987). Lederer oli toinen Lontoossa pelatussa WSOPE:n 5000 punnan pot limit omaha -turnauksessa, jonka voitti suomalainen Jani Vilmunen.
World Poker Tour
World Poker Tourilta Ledererillä on kaksi turnausvoittoa. Ensimmäinen tuli marraskuussa 2002 World Poker Finalsissa (ykköspalkinto 320 400 dollaria) ja toinen Party Poker Million II -risteilyllä maaliskuussa 2003 (ykköspalkinto 289150 dollaria). Hänet valittiin WPT:n ensimmäisen tuotantokauden parhaaksi pelaajaksi.
Ledererillä on myös kolme Bellagio Five-Star World Poker Classic WPT Championships -tapahtuman voittoa. Hän voitti $2,500 No Limit Hold'em -turnauksen vuosina 2003 ja 2004 sekä $5,000 Pot Limit Omaha -turnauksen 2004.
Muut turnaukset
Tammikuussa 2008 Lederer voitti Aussie Millions -tapahtumassa pelatun no limit hold'em -turnauksen, jossa oli peräti 100 000 Australian dollarin sisäänosto. Ykköspalkinto oli 1,25 miljoonaa Australian dollaria. Lokakuussa 2009 Lederer oli ykkönen Festa al Lagon 10 000 dollarin H.O.R.S.E.-turnauksessa.
Tarmo (nimi)
Tarmo on suomalainen ja virolainen miehen etunimi. Suomessa nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 8 181 miehelle ja muutamalle naiselle. Virossa Tarmo oli vuoden 2021 alussa nimenä 3665 miehellä, ja se on 27:nneksi suosituin miehen nimi.
Tukuittain Tarmoja
Katso Tarmo-nimen moninaisesta käytöstä täsmennyssivulta Tarmo.
Rautakallio
Rautakallio voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Zbyněk Pospěch
pienoiskuva|Zbyněk Pospěch Zbyněk Pospěch (s. 24. lokakuuta 1982) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Pospěch on edustanut urallaan seuratasolla SFC Opavaa (1999–2004), 1. FC Slováckoa (2004–2005), FC Slovan Libereciä (2005–2007), Odd Grenlandia vuonna 2007 ja Artmedia Bratislavaa vuodesta 2008. Maajoukkueessa hän ei ole pelannut.
2,5-tolueenidiamiini
2,5-Tolueenidiamiini eli 2,5-diaminotolueeni (C7H10N2) on aromaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineiden ja hiusvärien valmistukseen. 2,5-Tolueenidiamiinin kanssa isomeerisia yhdisteitä ovat 2,3-, 2,4-, 2,6-, 3,4- ja 3,5-tolueenidiamiinit.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa 2,5-tolueenidiamiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen, etanoliin ja dietyylieetteriin sekä hieman kylmään ja paremmin kuumaan bentseeniin. Aine voi aiheuttaa allergisia oireita. Yhdiste on mutageeninen.
Valmistus ja käyttö
2,5-tolueenidiamiinia voidaan valmistaa pelkistämällä 2,5-dinitrotolueenia tai 4-amino-2,3'-dimetyyliatsoobentseeniä tai pelkistämällä 4-tolueenisulfono-2-toluididin ja aminobentseenisulfonihapon diatsoniumsuolan välistä reaktiotuotetta.
Johann Michael Vogl
Johann Michael Vogl (10. elokuuta 1768 – 19. marraskuuta 1840) oli itävaltalainen baritoni. Vogl ansioitui elinaikanaan erityisesti oopperalaulajana. Sen lisäksi hän esitti paljon ystävänsä Franz Schubertin säveltämiä liedejä. Voglin ensimmäinen julkinen esiintyminen tapahtui vuonna 1795 Wienissä.
Mikko Repo
Mikko Repo (s. 15. tammikuuta 1991) on suomalainen ampumahiihtäjä.
Hänen suurimmat saavutuksensa ovat kaksi kultaa EYOF:ssa. Hän on myös osallistunut kaksi kertaa ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin.
Alice Sabatini
Alice Sabatini (s. 12. lokakuuta 1996 Montalto di Castro) on italialainen malli ja koripalloilija, jonka nykyinen seura on Santa Marinella Basket.
Hän voitti Miss Italia -kilpailun vuonna 2015.
Ulosottomies
Ulosottomies on virkamies, jonka tehtävänä on panna täytäntöön tuomioistuinten ratkaisut ja periä julkiset saatavat, joiden suoritus on laiminlyöty.
Suomessa ulosottomiehenä toimivat kihlakunnanvouti ja kihlakunnanulosottomies. Kihlakunnanvouti on kihlakunnanulosottomiesten esimies ja hoitaa juridisesti vaativammat asiat. Avustavista ulosottomiehistä tuli vuoden 2008 alusta virkanimikkeeltään kihlakunnanulosottomiehiä.
Ulosottomiehen tulee suorittaa tehtävänsä puolueettomasti ja asianmukaisesti. Hän ei ole velkojan asiamies. Velkoja ei ohjaa ulosottomiehen työtä.
Overland Park
Overland Park on kaupunki Johnsonin piirikunnassa, Kansasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 173 329. Kaupunki kuuluu Kansas Cityn metropolialueeseen.
Overland Parkin pormestarina toimii Carl R. Gerlach, joka voitti ensimmäiset pormestarivaalit vuonna 2005. Hänet on uudelleenvalittu 2009, 2013 ja 2017.
Väestö
Overland Parkin asukkaista 79 prosenttia on valkoisia, 7,41 prosenttia aasialaisia ja 6,08 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 94 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 37,9 vuotta.
Isoviha (elokuva)
Isoviha on Kalle Kaarnan ohjaama suomalainen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1939. Se perustuu Jyrki Mikkosen isonvihan (1700–1721) aikaan sijoittuvaan nuortenromaaniin Vaeltavan sinitakin tarina. Isoviha on avoimen isänmaallinen ja venäläisvastainen, minkä takia se kiellettiin Suomessa ennen talvisotaa ja toistamiseen välirauhan aikana. Isoviha oli Kalle Kaarnan viimeinen ohjaustyö.
Juoni
Kurmitsan savolaiskylässä eletään vuotta 1700. Kirkkoherra Petrelius ilmoittaa kuningas Kaarle XII:n tarvitsevan sotaväkeä Vironmaalle ”moskoviitteja” vastaan. Kirkkoherran tytär Karoliina ja Paavo Paavalinpoika ovat rakastuneita, mutta kirkkoherra torjuu Paavon kosinnan vedoten siihen, että tämä on kotitalonsa nuorempi poika eikä voi tarjota tyydyttävää elämää Karoliinalle. Kirkkoherra aikoo lähettää tyttärensä sukulaisten luo Turkuun. Näyttääkseen pystyvänsä johonkin Paavo pestautuu kuninkaan joukkoihin, ja nuoret jättävät hellät hyvästit.
Syksyllä 1700 käydään voittoisa Narvan taistelu, sen sijaan Paavo haavoittuu Pultavan taistelussa 1709 kuninkaan armeijan kärsiessä tappion. Hajotettujen joukkojen rippeet palaavat Suomeen, mutta Paavo ei ole heidän mukanaan. Kalmukki-Kalle kuitenkin tuo terveiset Paavolta Karoliinalle. Kirkkoherra julistaa saarnastuolistaan Paavon kuolleeksi, mutta Karoliina uskoo tämän olevan yhä elossa.
Talvella pidetään kinkerit, joissa Karoliina opettaa lapsia lukemaan. Kalmukki-Kalle vakuuttaa yhä Paavon elävän. Kesken tilaisuuden saapuu viesti, että kasakat ovat vyöryneet rajan yli tappaen ja hävittäen. Armeija perääntyy ylivoiman edessä ja kuningas näyttää hylänneen maansa. Kurmitsan kylä alkaa varautua pahimpaan.
Paavo on toipunut vammoistaan ja on paluumatkalla Kurmitsaan. Hän törmää kuitenkin kasakoihin ja hänet tuodaan kylään vangittuna. Voronoffin kuulustelussa Paavo uskottelee suomalaisen joukko-osaston etenevän kohti kylää päivämatkan päässä. Voronoffin ja epätoivoisen Karoliinan ollessa illallisella Paavo onnistuu kiemurtelemaan irti köysistä ja tainnuttamaan vartijansa. Paavo yllättää Voronoffin, mutta empiessään menettää tilaisuuden ampua hänet. Voronoff välttää laukauksen heittämällä pöydän kohti ikkunaa.
Kirkonkellot soivat ja kyläläiset palaavat koteihinsa. Paavo ja Karoliina iloitsevat toipuvan kirkkoherran vuoteen äärellä. Kasakoiden uhka näyttää toistaiseksi väistyneen, mutta Paavo kehottaa kyläläisiä olemaan valmiina tarttumaan aseisiin milloin tahansa.
Tuotanto
Isoviha perustuu Jyrki Mikkosen nuortenromaaniin Vaeltavan sinitakin tarina (1933). Elokuvasovitusta varten alkua ja loppua sekä useiden kohtausten järjestystä muutettiin.
Isonvihan kuvaukset kestivät kaikkinensa noin vuoden, kesästä 1938 seuraavaan kesään. Sen ulkokuvaukset tehtiin Hattulan vanhan kirkon ympäristössä ja Hämeenlinnan lähistöllä ja sisäkuvaukset Jäger-Filmin studiossa. Ratsastavia kasakkoja esittivät Parolannummella olleet kadetit ja joukkokohtauksissa käytettiin myös Kenttätykistörykmenttiä 1. Tekijät eivät kuitenkaan kuvanneet kaikkea itse, sillä Narvan (1700) ja Pultavan taistelua (1709) käsittelevät joukkokohtaukset leikattiin John W. Bruniuksen elokuvasta Kaarle XII.
Esityslupa ja -kielto
Isoviha valmistui syyskuussa 1939, ja elokuvatarkastamo antoi sille esitysluvan 29. syyskuuta 1939. Elokuvatarkastamo leikkasi elokuvasta noin neljä minuuttia. Isoviha tarkastettiin kuitenkin vain kolme päivää myöhemmin uudelleen, ja tarkastustilaisuudessa oli mukana puolustusministeriön edustajana eversti Honko ja ulkoasiainministeriön edustajana Heikki Brotherus. Vaikka elokuva saikin nyt esitysluvan lapsille sallittuna elokuvana, opetusministeriö peruutti esitysluvan vain paria päivää ennen sen suunniteltua ensi-iltaa 8. lokakuuta 1939. Peruutuspäätös johtui Neuvostoliiton 5. lokakuuta 1939 esittämästä kehotuksesta lähettää Suomen edustajat Moskovaan neuvottelemaan ”konkreettisista poliittisista kysymyksistä”.
Ensi-ilta
Talvisodan sytyttyä erillinen sensuurivirasto kumosi Isonvihan esityskiellon 14. joulukuuta 1939, ja ensi-iltakierros pääsi alkamaan. Esityskiellon kumoamista käytettiin hyväksi myös mainonnassa, sillä esimerkiksi Turun Sanomien ilmoituksessa luki: ”[- -] jonka kauan odotettu esityskielto nyt on peruutettu”. Talvisodan olosuhteista johtuen elokuvan yleisönsuosio jäi huomattavasti alle vuoden keskitason.
Isoviha sai positiivisen vastaanoton ennen muuta maakuntalehdissä. Vaasa-lehden kriitikko piti sitä erittäin onnistuneena kuvauksena ”suomalaisten rohkeudesta, uljuudesta ja tinkimättömästä isänmaanrakkaudesta”, ja se oli hänen mukaansa ”mitä suurimmassa määrin innoittava ja isänmaallisen hengen täyttämä”. Samoilla linjoilla oli Lahti-lehden kriitikko, jonka mielestä aihe oli ”erikoisen sopiva nykyajalle”. Aamulehden kriitikko Erve puolestaan kiitteli historiallista todenmukaisuutta ja elokuvan vaikuttavia tuotannollisia arvoja. Lisäksi Erve oli ilahtunut siitä, että Kaarna oli päässyt eroon teatterimaisesta ohjaustavastaan. Kansan Lehden kriitikko oli varautuneempi ja piti varsinkin elokuvan alkua pitkäveteisenä ja rakkaustarinaa naiivina. Hän totesi myös, että ”Jäger-Filmillä ei näytä olleen myöskään riittävästi kykeneviä näyttelijöitä”. Arvostelija kehui lähinnä Helinän ja Karilon roolisuorituksia.
Uusi esityskielto, katoaminen ja löytyminen
Isovihan esitykset jatkuivat välirauhan aikana aina syyskuuhun 1940 asti, jolloin sisäasiainministeriö antoi poliisille määräyksen estää elokuvan esitykset, kommunistien esitettyä paheksuntansa. Jatkosodan jälkeen elokuvaa ei enää esitetty lainkaan. Elokuvan viimeiset silloin tunnetut kopiot tuhoutuivat Adams Filmin tulipalossa keväällä 1959. Elokuvasta oli kuitenkin myyty leikkaamaton kopio Ruotsiin 1940, ja siellä kopio oli myös säilynyt. Kun Suomen elokuva-arkisto käynnisti 1972 vanhojen suomalaisten nitraattielokuvien pelastamisprojektin, elokuva-arkiston erikoistutkija oli etsimässä Nyrki Tapiovaaran kadonnutta Herra Lahtinen lähtee lipettiin -elokuvaa. Hattulassa sijaitsevasta kellarista ei kuitenkaan löytynyt Tapiovaaran elokuvaa mutta sen sijaan ruotsalaisen Ragnar Friskin Huomispäivän sävel (1942). Kun elokuva-arkisto lähetti tämän ja vastikään Suomesta löytyneen Pauline Bruniuksen Elä elämäsi hymyillen (1921) Tukholmaan, Suomen elokuva-arkisto sai 1978 vastineeksi säilyneen kopion Isostavihasta.
Vapautuspäätös ja uusintaesitys
Jäger-Filmin tekijänoikeuksien omistaja Matti Helkapalo jätti Valtion elokuvatarkastamolle Isonvihan uudelleenhyväksymishakemuksen 5. toukokuuta 1982. Elokuvatarkastamolta kesti lähes kaksi vuotta ennen kuin se antoi esitysluvan 26. huhtikuuta 1984. Elokuvan uusintaesitys televisiossa tammikuussa 1985 oli kuitenkin vielä sensuroitu: elokuvatarkastamon johtajan suosituksesta siitä poistettiin kuusi repliikkiä.
Isonvihan vastaanotto 1985 oli ristiriitaista. Turun Sanomien Tapani Maskula piti elokuvaa ”menneisyyden kuriositeettina” ja Helsingin Sanomien Mikael Fränti puolestaan aikakautensa propagandatuotteena, joka suurimmalta osaltaan oli heikohko ja taiteellisesti ala-arvoinen. Aamulehden Michel Grünstein puolestaan piti elokuvaa osittain tahallisen koomillisena, mutta toisaalta sen ilmaisua modernina ja myös kriittisen nykykatseen kestävänä. Suomen Sosialidemokraatin Jyrki Palo piti sitä yllättävän sujuvana ohjauksena ja moitti vain kopion heikkoa teknistä laatua ja teennäisenmakuista ”entisaikaista näyttelemistä”.
HMS Afridi (F07)
HMS Afridi (viirinumerot L07 ja tammikuusta 1939 alkaen F07) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 10. maaliskuuta 1936 vuoden 1935 laivasto-ohjelmassa Newcastle-upon-Tynestä Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 9. kesäkuuta 1936. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1937 kumminaan Lady Foster ja otettiin palvelukseen 3. toukokuuta 1938. Valmistuskustannukset olivat 341 462 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus
Alus määrättiin 29. huhtikuuta 1938 liitettäväksi Välimeren laivaston 1. Tribal-hävittäjälaivueeseen. Aluksen valmistuttua ja koeajojen päätyttyä se siirrettiin Portlandiin täydennettäväksi ja aloittamaan laivueupseerin johdolla koulutuksen. Alus lähti koulutuksen päätyttyä Maltalle, jonne se saapui 3. kesäkuuta liittyen laivueeseensa. Heinäkuussa se määrättiin Espanjan rannikonvalvontaan, jonka aikana se vieraili Barcelonassa ja Marseillessa ennen paluutaan Maltalle.
Elokuussa alus osallistui Välimeren laivaston mukana harjoitukseen ja vieraili Kreikan satamissa. Alus lähti syyskuussa risteilijä HMS Devonshiren ja hävittäjä HMS Cossackin kanssa Istanbuliin, josta alukset jatkoivat matkaansa Aleksandriaan. Alus vieraili 24. lokakuuta Kyproksella, mistä se palasi Maltalle. Alus saapui 9. marraskuuta Maltalle, jossa se siirrettiin telakalle huollettavaksi palaten 17. joulukuuta palvelukseen.
Vuoden 1939 alussa alus oli edelleen Välimeren laivastossa osallistuen muun muassa sotaharjoituksiin sekä laivastovierailuihin alueen satamiin. Alus kolaroi risteilijä HMS Penelopen kanssa ja siirrettiin Maltalle korjattavaksi. Huhtikuussa palvelukseen palatessaan alus siirrettiin laivuetovereineen 4. hävittäjälaivueeseen, jolloin se samalla sai uuden viirinumeron. Alus vieraili 26. toukokuuta Mersa Matruhissa HMS Gurkhan kanssa. Kesä-heinäkuussa se vieraili muun muassa Kreikan satamissa.
Elokuussa alus osallistui laivaston mukana Egeanmerellä pidettyihin sotaharjoituksiin, mistä se palasi 18. elokuuta Aleksandriaan. Harjoituksen aikana oli hävittäjäviirikön sodanajan sijoituspaikaksi määrätty Punainen meri.
Toinen maailmansota
Afridi lähti 2. syyskuuta sisaralustensa HMS Sikhin, Gurkhan ja HMS Mohawkin Suezin kanavan kautta Punaiselle merelle valvontatehtäviin. Osaston tehtävänä oli valvoa Punaisen meren satamiin sijoitettuja Italian laivaston aluksia. Alus vapautettiin 10. syyskuuta tehtävästä, jolloin se palasi Aleksandriaan.
Alus lähti Maltan ja Gibraltarin kautta Britteinsaarille Humberin osastoon Imminghamiin valvomaan Pohjanmerta. Marraskuussa alus liittyi osastoon, joka oli muodostettu 2. risteilijäviiriköstä sekä 7. hävittäjälaivueesta estämään Saksan laivaston pääsy Atlantille. Alus siirrettiin ennen kuun loppua edelleen Rosythiin, jolloin sen tehtäviin lisättiin Norjaan matkaavien saattueiden suojaaminen.
Aluksen propulsiojärjestelmässä todettiin ongelma, minkä seurauksena se määrättiin telakalle. Alus siirtyi 16. tammikuuta West Hartlepooliin, jossa se otettiin seuraavana päivänä telakalle. Alus aloitti 19. maaliskuuta koeajot, joiden päätyttyä se palasi laivueeseensa. Alus suojasi 7. huhtikuuta laivueen mukana HMS Galateaa etsittäessä Pohjanmereltä Saksan laivastoa. Laivue suojasi pari päivää myöhemmin Bergeniin matkannutta maihinnousuosastoa. Operaatio kuitenkin peruutettiin ennen sen toteuttamista.
Alus oli 10. huhtikuuta täydennettävänä Scapa Flowssa ja seuraavana päivänä se suojasi laivueen mukana risteilijäosaston Norjan rannikolle. Alus määrättiin 13. huhtikuuta tukemaan Namsoksen maihinnousua (operaatio Henry). Alus liittyi 14. huhtikuuta risteilijöihin, jotka tankkasivat aluksen. Seuraavana päivänä alus odotti Kyan majakalla joukkojenkuljetussaattuetta, jonka mukana saapui Namsokseen siirrettäviä joukkoja (operaatio Maurice). Se saapui 16. huhtikuuta Lillesjonaan joukkojenkuljetusalusten mukana, missä se avusti joukkojen siirtoa maihin. Alus suojasi 17. huhtikuuta laivueensa kanssa risteilijä HMS Curlewin ja kuljetusalus Chobryn Namsokseen. Osasto joutui ilmahyökkäyksiin. Seuraavana päivänä alus siirtyi HMS Nubianin kanssa kotimaahan.
Alus suojasi 26. huhtikuuta HMS Witheringtonin ja HMS Amazonin kanssa huoltosaattuetta Andalsnesiin. Seuraavana päivänä saattue joutui useaan kertaan ilmahyökkäykseen. Alus määrättiin 28. huhtikuuta liittymään Namsoksen edustalla olevaan laivasto-osastoon tukemaan maajoukkoja. Alus määrättiin tukemaan 1. toukokuuta joukkojen evakuointia Namsoksesta. Alukselle nousi seuraavana päivänä Royal Lincolnshire rykmentti, joka kuljetettiin Ranskan laivaston tukilaivalle Kantaralle pois kuljetettavaksi. Sille nousi 3. toukokuuta Hallamshiren (Sheffield) pataljoona York and Lancaster rykmentistä. Alus tuhosi maihin hylätyt ajoneuvot ja varastot tykkitulella ennen poistumistaan satamasta.
Alus poistui alueelta tehtävänään suojata poistuvia joukkojenkuljetusaluksia. Osasto joutui aamulla kello 8 Saksan ilmavoimien Junkers Ju 87 ja Ju 88 -koneiden hyökkäykseen, jolloin Ranskan laivaston hävittäjä Bisoniin osui aiheuttaen etummaisen ammusvaraston räjähtämisen. Aluksen miehistö pelasti HMS Grenaden miehistön kanssa vaurioituneen ranskalaisaluksen eloonjääneet, minkä jälkeen tuhoontuomittu alus upotettiin tykkitulella. Hyökkäystä seurasi vielä kaksi, mutta ne eivät aiheuttaneet merkittäviä vaurioita.
Iltapäivällä Ju 87 koneet hyökkäsivät uudelleen, jolloin Afridi joutui samanaikaisesti kahden koneen maaliksi. Alukselle ei jäänyt mahdollisuutta väistää, jolloin yksi pommi osui kattilahuone No 1:een sytyttäen raivoisan tulipalon ja toinen pommi osui oikeaan kylkeen juuri sillan eteen. HMS Imperial ja HMS Griffin siirtyivät aluksen viereen avustamaan pelastustyössä. Vaurioitunut alus upposi nopeasti keulaedellä vieden mukanaan 49 miehistönjäsentä, 30 ranskalaisaluksesta pelastettua ja 13 maavoimien miestä.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Iharinkoski
Iharinkoski sijaitsi Pirkanmaalla Kangasalan kunnan Iharin kylässä vuosina 1604–1830. Koski syntyi luonnonmullistuksessa paikalle, jossa siihen saakka oli ollut Längelmäveden ja Pälkäneveden yhdistänyt salmi. Kosken kuivuttua paikalla oli järvet toisistaan erottanut kannas, jonka poikki paljon myöhemmin on kaivettu järvet yhdistävä kanava.
Kosken synty
Vuonna 1604 Pälkänevedelle syntyi uusi lasku-uoma, Kostianvirta, ja järven vedet alkoivat virrata sitä pitkin Mallasveteen. Pälkäneveden pinta aleni tällöin nopeasti noin 3,5 metriä, Mallasveden tasolle. Myös Längelmäveden pinta laski, mutta vähemmän kuin Pälkäneveden, ja näitä järviä yhdistäneen salmen paikalle syntyi koski, jonka kautta Längelmävesi laski Pälkäneveteen. Samalla Sarsanvirta, jota pitkin Längelmävesi ja Pälkänevesi olivat laskeneet Roineeseen, kuivui 10. kesäkuuta 1604 yhdessä yössä. Siihen aikaan ajateltiin Iharinkosken olevan syyllinen Sarsan kuivumiseen ja syntyi sanonta "Ilkeä Iharin koski saatti Sarsan vaivaiseksi". Todellinen syyllinen Sarsan kuivumiseen oli siis Kostianvirta.