cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matti J. Kankaanpää
Hänen sukujuurensa olivat Virroilla; Ala-Härkösen, Virtain Sipilässä ja Kauppilassa. Matti pääsi ylioppilaaksi Virtain yhteiskoulusta, opiskeli yhteiskuntatieteitä Turun yliopistossa, ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1972. Sen jälkeen jatko-opintoja, ennen kuin hän siirtyi päätoimiseksi sukututkijaksi ja perusti T:mi Toiset Aijat.
Matti Kankaanpää aloitti jo 1960-luvulla tutkia virtolaisia sukuja. Hän keräsi myös tarinoita, juttuja ja muistitietoa. Hän haastatteli iäkkäämpiä henkilöitä ja aluksi kirjasi muistiin käsin tiedot. Hän aloitti työnsä ennen tietokoneiden aikaa. Sen vuoksi hän kirjoitti ensimmäiset kirjansa tavallisella kirjoituskoneella. Tietokoneen hän otti käyttöön 1980-luvun alkupuolella.
Matti Kankaanpäätä kiinnosti erityisesti Suomen vanhemmat ajat. Hän keräsi paljon historiallista aineistoa sukututkimuksen ohella. Näin syntyi hänen tärkeimpiä teoksia oli Suuri Pohjansota, iso viha ja suomalaiset (2001) ja Suomalainen Ratsuväki Ruotsin Ajalla (2016).
Ohta-keskus
Ohta-keskus oli Gazprom-suuryrityksen jättimäinen toteutumaton liiketilaprojekti Venäjän Pietarissa. Maaliskuuhun 2007 se tunnettiin nimellä Gazprom City. Keskukselle alun perin suunniteltu sijainti oli Smolnan katedraalia ja Pietarin kaupungintaloa vastapäätä Nevan ja Ohtajoen risteyksessä. Noin 4,5 hehtaarin alueelle suunniteltiin Gazprom-yhtiön pääkonttorin lisäksi suurita kauppa- ja viihdekeskusta sekä hotelli- ja toimistotiloja.
Suunnitelma joutui ankaran koti- ja ulkomaisen kritiikin kohteeksi. Sen näyttävin ja kiistellyin osa oli kaupungin ensimmäinen, lähes 400 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka suunnitellulla paikalla olisi arvostelijoiden mukaan hallinnut liikaa Pietarin vanhan keskustan kaupunkikuvaa.
Joulukuussa 2010 Pietarin kaupungin johto ilmoitti, että suunniteltu keskus sijoitetaan toiseen paikkaan. Keväällä 2011 Gazprom hankki keskusta varten uuden tontin Pietarin Lahden (Lahtan) kaupunginosasta Suomenlahden rannalta, Suomen suunnasta tulevan sisääntulotien varrelta.
Suunnittelun vaiheet
Marraskuussa 2005 Gazpromin toimitusjohtaja Aleksei Miller ja Pietarin kuvernööri Valentina Matvijenko ilmoittivat, että Sibneft-yhtiö aikoo rakentaa Gazprom Cityn liikekeskuksen, jossa on 396 metriä korkea pilvenpiirtäjä Nevan oikealle rannalle Smolnan katedraalin eteen huolimatta Pietarin rakennussäännöistä, joiden mukaan yli 42 (tai poikkeusluvalla 48) metriä korkeammat rakennukset ovat kiellettyjä. Maaliskuussa 2006 Gazprom ja kaupunki allekirjoittivat sopimuksen, jonka mukaan rakennusyhtiö lupasi maksaa veroja 20 miljoonaa ruplaa kaupungille vuosittain muutettuaan liikekeskukseen. Pietarin kaupunki lupasi myöntää 60 miljardia ruplaa kymmenen vuoden aikana projektin rakentamiseen. Toimitusjohtaja Aleksei Miller totesi, että hän on "varma siitä, että pietarilaiset tulevat olemaan ylpeitä näistä uusista arkkitehtonisista mestariteoksista."
Joulukuussa 2006 Gazprom ja Pietarin viranomaiset ilmoittivat, että englantilainen arkkitehtitoimisto RMJM London on valittu toteuttamaan suunnitelma. Valintakomiteassa oli neljä ulkomaista arkkitehtia (joista kolme, Norman Foster, Rafael Viñoly ja Kisho Kurokawa jäivät pois komiteasta ennen kuin se kokoontui, koska he vastustivat kaikkia valittuja suunnitelmia niiden korkeuden takia ), neljä Pietarin kaupungin hallinnon edustajaa, sekä Gazpromin edustajat. Rakennusprojektin pitäisi olla valmis vuonna 2016.
Ensiferum (albumi)
Ensiferum on samannimisen yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 2001.
Ohta-keskus
Suunnittelun vaiheet
Maaliskuussa 2007 projekti nimitettiin uudelleen Gazprom Citystä Ohta tsentriksi Nevan sivujoen Ohtan mukaan. Päätettiin myös, että Gazprom antaisi rakennusprojektin varoista 51 prosenttia ja kaupungin osuus olisi 49 prosenttia.
Vastustusta
Eremitaašin taidemuseon johtaja Mihail Pietrovski on eräs hankkeen vastustajia. Hän totesi englantilaisen The Guardian-lehden haastattelussa, että torni tuhoaisi kaupungin profiilin.
Joulukuussa 2006 UNESCOn Maailmanperinnön keskuksen johtaja Francesco Bandarin muistutti Venäjän velvollisuuksista suojella Pietaria se ja ilmaisi huolestuneisuutensa projektista. Pietari on eräs UNESCOn Maailman perintökohteista.
thumb|Ohta-keskuksen rakennuspaikka toukokuussa 2007.
Tammikuussa 2008 pietarilaiset vastustivat hanketta äänekkäästi kaupunkilaisille järjestetyssä kuulemistilaisuudessa. Kansalaisjärjestöt keräsivät tilaisuudessa nimiä avoimeen kirjeeseen, jossa Gazpromin hallituksen puheenjohtajaa Dmitri Medvedeviä pyydettiin ottamaan kantaa hankkeeseen. Kansalaisjärjestöjen lisäksi hanketta ovat arvostelleet myös kommunistit, Venäjän liittoneuvoston puheenjohtaja Sergei Mironov, Garri Kasparov, Venäjän ja Pietarin arkkitehtiliitot, sekä kulttuurihenkilöt, kuten elokuvaohjaaja Aleksandr Sokurov.
Pietarin historiallinen kaupunkisiluetti on Maailman monumenttien tukisäätiön (World Monuments Fund) julkaisemassa maailman sadan uhanalaisimman monumentin luettelossa.
UNESCO tekee päätöksen Maailmanperinnön suojelukohteen tukemisesta heinäkuussa 2008.
Myös Venäjän presidentti Dmitri Medvedev on viime aikoina antanut tukensa hankkeen kriitikoille.
Muinaisjäänteitä
Sanomalehti Viborgskije Vedomostin mukaan tontilta on löytynyt sekä kivikautinen asuinpaikka että 1600-luvulta peräisin olevia bastionien, muurien ja sotilaslaitteiden jäännöksiä. Ne kertovat muun muassa ajasta, jolloin alue oli koko Inkerinmaan keskus. Joidenkin teorioiden mukaan suomalais-ugrilaiset kielet tulivat juuri kampakeraamisen kulttuurin mukana Itämeren rannalle. Siten alue on keskeinen myös suomalaisen heimon muistomerkkinä.
Kivikautiset löydöt liittyvät kampakeraamiseen kulttuuriin noin 7 000 vuoden takaa. Venäjän lain mukaan arkeologisiin kohteisiin ei saa rakentaa.
Suomalaiset mukana
Kiinteistö- ja rakennusalalla toimiva suomalaisen SRV konsernin osa SRV Russia Oy on ollut mukana Ohta-keskuksen kehittelyssä yhdessä pietarilaisen rahoitus- ja kiinteistöyrityksen Okhta Group Ltd:n kanssa. Projekti on tunnettu nimellä District 700.
Suunnitellun keskuksen paikka siirretään
Joulukuussa 2010 Pietarin pormestari Valentina Matvijenko ilmoitti, että kaupunki ja yhtiö yhdessä päättivät sijoittaa uudelleen Gazpromin tornihankkeen, joka oli aiheuttanut paljon erimielisyyttä arkkitehtien ja asukkaiden keskuudessa. Hankkeen on määrä valmistua vuonna 2016. Keväällä 2011 tornin ja liikekeskuksen paikaksi ilmoitettiin keskustan luoteispuolella Suomesta johtavan sisääntulotien varrella Primorjen piirissä sijaitseva Lahtan alue Nevanlahden rannalla.
Kyynelkaasu
thumb|right|Kyynelkaasua thumb|right|Kyynelkaasukranaatti Kyynelkaasu on yleisnimitys joukolle kemikaaleja, joita käytetään ihmisten tilapäiseen tainnuttamiseen silmien ja hengityselimien ärsytyksen avulla. Kyynelkaasua voidaan käyttää joko suihkeena tai erityisellä kyynelkaasukranaatilla. Muun muassa poliisit käyttävät kyynelkaasua mellakoiden ja mielenosoitusten hajottamiseen.
Christian Holst
pienoiskuva|Christian Holst vuonna 2014 Christian Lamhauge Holst (s. 25. joulukuuta 1981 Svendborg, Tanska) on färsaarelainen jalkapalloilija, joka edustaa Tanskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Fremad Amageria. Färsaarten jalkapallomaajoukkueeseen kuuluvan vasenjalkaisen hyökkääjän isä on tanskalainen ja äiti färsaarelainen.
Ura
Holst aloitti uransa Tanskan alasarjoissa ja siirtyi vuonna 2003 kotikaupunkinsa Svendborgin joukkueesta kakkosdivisioonassa tuolloin pelanneeseen Lyngby BK:hon. Hän lähti seurasta vuonna 2008, kun se pelasi maan korkeimmalla sarjatasolla Tanskan Superliigassa. Seuraava seura oli sarjatasoa alempana pelannut Silkeborg IF. Silkeborg nousi Holstin ensimmäisen kauden jälkeen Superliigaan ja Holst oli Silkeborgin-vuosinaan yksi maan parhaista maalintekijöistä. Kauden 2012-13 jälkeen seura putosi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, mutta Holst jäi seuraan. Hän oli nostamassa seuraa pääsarjaan takaisin kaudeksi 2014-15, mutta siirtyi kauden jälkeen takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, nyt Fremad Amagerin riveihin.
Färsaarten jalkapallomaajoukkueessa 179 senttimetriä pitkä Holst debytoi jo vuonna 2003. Hän on ollut lähes vuosikymmenen yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista pelattuaan 49 maaottelua ja tehtyään kuusi maalia.
Orjuus islamilaisessa maailmassa
pienoiskuva|Mustia orjia myydään Jemenissä. Arabialainen käsikirjoitus (1236–1237). Orjuus islamilaisessa maailmassa tarkoittaa orjuuden esiintymistä historiallisena ilmiönä muslimimaissa. Orjuuden käsite ei ole yksiselitteinen. Laveasti määritellen se viittaa henkilöön kohdistuvaan riistoon, jota tämä ei pysty torjumaan pakottamisen ja väkivallan takia. Tällaisena ilmiönä orjuus ei vieläkään ole kadonnut. Muslimimaissa harjoitettu orjuus perustellaan islamilaisessa šaria-laissa. Henkilö voidaan orjuuttaa vain silloin, kun tietyt ehdot täyttyvät, ja hänet voidaan myös vapauttaa. Šaria sisältää määräyksiä myös orjien kohtelusta.
Orjuus oli yleinen ja tunnustettu osa yhteiskunnallista elämää 800-luvun abbasidivaltakunnassa Lähi-idässä, mistä ensimmäiset säilyneet islamista kertovat lähteet ovat peräisin. 1800-luvulla ensin Britannia ja myöhemmin muutkin länsimaat painostivat muslimimaita lopettamaan orjakaupan ja orjuuden. Myös turkkilaiset osmanihallitsijat pyrkivät tämän jälkeen lakkauttamaan orjuuden valtakunnassaan. Lakkauttamista vastustivat muun muassa uskonoppineet, mikä hidasti sen katoamista.
Arabian niemimaan maista orjuus kiellettiin Qatarissa 1952, Jemenin arabitasavallassa 1962, Saudi-Arabiassa 1962, Arabiemiirikunnissa 1963, Jemenin demokraattisessa kansantasavallassa 1967 ja Omanissa 1970. Viimeisenä sen kielsi Mauritania 1981.
Orjuuden kaltainen vierastyöläisten käyttö jatkuu monissa Lähi-idän maissa vielä nykyisinkin. Koska orjuutta koskevia kohtia šarialaissa ei voi kumota, ilmiö nousee sopivissa oloissa yhä uudelleen esiin. Lyhytaikainen ISIS-kalifaatti palautti alueilleen klassisen islamin mukaisen orjuuden vuosina 2014–2019. Kairolainen šeikki Muhammad Metwalli al-Sha'rawi julisti Bosnian sodan aikana, että muslimien on lupa orjuuttaa sotavankinsa ja raiskata vangitut naiset.
Orjuus islamilaisessa šaria -laissa
pienoiskuva|[[David Livingstone|David Livingstonen piirrokseen perustuva kuva arabialaisesta orjakauppiaasta ja orjakaravaanista Afrikassa (1875).]] Orjuudesta säädetään yksityiskohtaisesti šaria-lainsäädännössä, jonka katsotaan perustuvan profeetta Muhammedin saamiin jumalallisiin ilmoituksiin sekä Muhammedin omaan esimerkkiin eli sunnaan. Jumalan antamana lakina šaria on ikuinen ja muuttumaton; sen määräyksiä ei voi kumota eikä uusia voi lisätä. Periaatteessa islamilaisen yhteiskunnan tulisi toimia vain šarian varassa, mutta käytännössä islamilaisissa maissa on aina ollut myös maallista lainsäädäntöä. Koska orjuus on nykyisin myös islamilaisissa maissa kiellettyä, šarian orjuutta koskevia määräyksiä ei käytännössä noudateta.
Muhammed in elämäkerran mukaan islamin profeetta oli itsekin orjanomistaja. Hän hankki orjia sekä sotasaaliina että ostamalla. Al-Tabari kertoo, että Muhammed myös vapautti kaikkiaan 18 orjaa. Profeetan omistamien orjien yhteismäärää hän ei kerro. Arvostetut hadith-kokoelmat sisältävät runsaasti mainintoja orjista. Niiden pohjalta luotu islamin šaria-laki sisältää tarkkoja sääntöjä orjien hankkimisesta ja kohtelusta.
Umdat al-salik
Šariakäsikirja Umdat al-salik kertoo joistakin Muhammedin antamista ohjeista. Kirjan tekijä on 1300-luvulla elänyt oppinut Ahmad ibn an-Naqib al-Misri (1302–1367), ja teos on yhteenveto shafi’i -koulukunnan tärkeimmistä opeista. Se tiivistää eräänlaisena sisällysluettelona imaami Muhammad al-Shafi‘in (767–820) kirjoittaman teoksen Al-Majmu. Teos  on julkaistu englanniksi kokoelmassa Reliance of the Traveller, joka Al-Azharin yliopiston todistuksen mukaan vastaa oikeauskoisen sunniyhteisön uskoa ja käytänteitä. Orjuutta koskevia ohjeita ei ole käännetty, mutta käännökset löytyvät muualta internetistä.
Kirjan mukaan ”valloitetun maan naiset ja lapset ovat saalista ja orjia”. Kaikki saalis kuuluu ensin imaamille, mutta kun hän on ottanut oman viidenneksen osuutensa, loput annetaan niille sotilaille, jotka ovat osallistuneet sotaan. Islamiin kääntyminen ei vapauta henkilöä orjuudesta (k32.1). Jos isä ja äiti on otettu orjiksi, myös kaikki lapset ovat orjia, sillä orjuus periytyy. Orjat ja orjattaret ovat heidän isäntänsä omaisuutta ja hän voi kohdella heitä haluamallaan tavalla. Kirja toteaa erikseen, että "Orjan tyytyväisyydellä ei ole väliä". Sen sijaan orjan velvollisuus on pitää isäntänsä tyytyväisenä. Orja syö, juo ja pukeutuu kuten isäntä määrää, ja hänen on asuttava isäntänsä määräämässä paikassa. Hänen on pukeuduttava kuten isäntä määrää ja puhuttava ja käyttäydyttävä isännän määräysten mukaan (k32.2).
Al-Misri toteaa edelleen, että "joka omistaa orjattaren voi käyttää häntä mielensä mukaan seksuaaliseen nautintoon", mutta "orjattaren seksuaalinen tyydyttyminen ei ole tärkeää." Isäntä saa myös lainata orjatartaan toiselle miehelle seksuaalisiin tarkoituksiin ilman orjattaren suostumusta. Vaikka orjatar olisi pakana, on seksi halal eli luvallista. Musliminaisen ei kuitenkaan ole luvallista maata orjansa kanssa ilman avioliittoa. Isännällä on myös oikeus naittaa orjatar omalle miesorjalleen (k32.3).
Isännällä on oikeus mitätöidä orjansa ja orjattarensa avioliitto. Riittää, että isäntä käskee heidän erota. Orjattaren ei tarvitse peittää hiuksiaan, niskaansa ja päätään rukoillessaan muslimien namaz-rukousta, ja orjattaren hijabin tulee olla erilainen kuin isännän vaimoilla ja tyttärillä.(k32.4).
Muita sääntöjä
Orjilla on šarian mukaan omaisuuteen, perintöön ja ihmisarvoiseen kohteluun liittyviä rajoitettuja oikeuksia. Heille oli esimerkiksi tarjottava riittävä ylläpito, terveydenhoitoa ja tukea vanhuudessa. Islamilainen tuomari, qadi, saattoi velvoittaa omistajan vapauttamaan orjansa, mikäli näitä velvollisuuksia ei täytetty. Islamilaisten oikeusoppineiden mukaan ihmisen normaali tila on vapaus. Orjana sai pitää vain ihmistä, jonka molemmat vanhemmat olivat orjia tai joka oli otettu saaliiksi sodassa. Jälkimmäistä määräystä venytettiin niin, että orjia tuotiin myös rauhan aikana ei-islamilaisesta maailmasta (dār al-ḥarb, sodan talo) vedoten jatkuvaan jihadiin sitä vastaan.
Vapaiden muslimien orjuuttamista ensin rajoitettiin ja lopulta se kiellettiin, vaikka kieltoa ei aina noudatettu. Muslimeita ei saanut periaatteessa orjuuttaa, mutta sunnit ja šiiat tekivät toistensa kohdalla poikkeuksen. Rajoituksella oli vaikutusta orjakauppaan: orjien saatavuus muslimimaissa vaikeutui, jolloin orjien tuonti ulkopuolelta kasvoi. Laajamittainen kansainvälinen orjakauppa saikin alkunsa pääasiassa islamilaisista maista.
Koraani toteaa, että "Hurskautta on lunastaa orjia vapaaksi" (2:177). Ibn Hishamin elämäkerran mukaan Muhammedin varakas kumppani Abu Bakr lunasti tai vaihtoi orjia vapaaksi. He olivat aina muslimeita, joita orjanomistaja oli kohdellut kaltoin. Abu Bakria tosin moitittiin siitä, että omista orjistaan hän vapautti vain heikkoja.
Orjasotilaat
thumb|Orjapoika Sansibarin sulttaanikunnassa kärsii rangaistusta, missä hän kantaa 14,5 kg:n painoista lankkua. Lähetyssaarnaajan ottama valokuva noin vuonna 1890.
Suomalaisten sotahistorioitsijoiden mukaan kalifit käyttivät orjasotilaita, koska islam oli rauhan uskonto ja tavalliset muslimit sen takia haluttomia käyttämään väkivaltaa. Yleisemmin syyksi kerrotaan, että kalifit eivät luottaneet kapinaherkkiin heimosotureihin. Orjasotilaiden käytön aloittivat kalifi al-Mamun (813–833) ja hänen seuraajansa al-Mu'tasim (833–842). Orjasotilaita saatiin aluksi Transoxianasta, kun kalifit olivat valloittaneet tämän turkkilaisten paimentolaisten asuttaman alueen. Turkkilaisia paimentolaisia ei otettu apujoukoiksi heimoittain, vaan yksittäisinä henkilöinä ja mieluiten lapsina, jotka koulutettiin sotilaiksi. Kalifi al-Mamun käytti orjia ensin henkivartijakaartina, mutta muutamasta tuhannesta orjasotilaiden määrä kasvoi seitsemäänkymmeneen tuhanteen kalifi al-Mu'tasimin aikana. Heistä alettiin käyttää nimitystä مملوك (mamluk), joka tarkoittaa omistamista; mamelukit olivat kalifin omaisuutta. Al-Mutasim esti heidän avioitumisensa arabien kanssa, jotta he eivät ottaisi osaa heimoristiriitoihin, järjesti heille turkkilaisia puolisoita ja lopulta siirsi pääkaupunkinsa Bagdadista Samarraan eristääkseen nämä joukot siviiliväestöstä.
Abbasidikalifien aloittama orjasotilaiden käyttö levisi islamilaiseen maailmaan ja jatkui myös Osmanien valtakunnassa. Siellä poikalapsia pakko-otettiin valtakunnan kristillisistä osista ja kasvatettiin janitsaareiksi. Mamelukeista tuli islamilaisten valtioiden säilymisen elinehto, sillä orjasotilaiden avulla hallitsijat pystyivät pitämään kurissa eri heimoja. Ratkaisu ei silti ollut vaaraton, sillä abbasidivaltakunnassa mamelukkikenraalit saivat käsiinsä huomattavan vallan ja pystyivät jopa nimittämään kalifeita. Orjasotilaiden käyttö levisi Afganistaniin, missä ghasnavidien dynastia (977–1190) kävi laajenemissotaa myös Intian suuntaan. Mamelukkikenraalit hallitsivat Delhin sulttaanikuntaa 1200-luvulla. Mamelukkisotilaat myös kaappasivat ristiretkisotien auttamana vuonna 1250 vallan Egyptin aijubideilta ja perustivat 1500-luvun alkuun ja turkkilaisvalloitukseen saakka kestäneen sotilasvallan. Siinä Bagdadista paenneet abbasidikalifit saivat enää seremoniallisen roolin. Osmanivaltakunnassa janitsaarien uskollisuutta pyrittiin varmistamaan avioliittokiellon avulla, mutta hallitsijat käyttivät myös sotilaiden kastraatiota uskollisuuden takaamiseksi. Eunukkiarmeijoita oli myös esimerkiksi al-Andalusissa muiden orjasotilasjoukkojen eli saqalibojen lisäksi.
Orjien hankkiminen Afrikasta
pienoiskuva|Tärkeimmät orjakauppareitit keskiajan Afrikassa.
Arabit hankkivat orjia erityisesti Saharan eteläpuolisesta Afrikasta. On arvioitu, että islamilaisen maailman orjiksi kuljetettiin vuosina 650–1900 yhtä suuri määrä afrikkalaisia kuin länsimaiden siirtokuntiin Atlantin yli 1500-luvulta alkaen eli arviolta 14 – 18 miljoonaa. Miespuoliset orjat, erityisesti nuoret pojat usein kastroitiin, minkä takia arabimaihin ei syntynyt suurta mustaa väestöryhmää kuten Amerikkaan.
Kaupungeissa orjat olivat enimmäkseen kotitalous- tai sotilasorjia. Lainsäädännön ja moraalikäsitysten mukaan naisten orjuuttaminen seksiorjaksi oli sallittua. Parhaassa asemassa olivat sotilasorjat, jotka yleensä vapautettiin jossakin uran vaiheessa. Muita orjia paremmassa asemassa olivat myös esiintyjiksi kuten laulajiksi ja runoilijoiksi koulutetut orjat. Maaseudun maatalous-, kaivos- ja muuta ruumiillista työtä tekevät orjat olivat huonoimmassa asemassa. Saharan suolakaivoksiin joutuneet kuolivat yleensä viidessä vuodessa. Suurin osa keskiaikaisen islamilaisen maailman kirjallisuudesta kuvaa kaupunkielämää, mikä on saattanut vääristää käsitystä orjien asemasta.
Islamilainen orjakauppa oli erittäin kannattavaa. Orjia kuljetettiin satojen vuosien ajan Saharan halki, ja häikäilemättömät orjakauppiaat saattoivat ansaita omaisuuksia. Vähitellen orjakauppa keskittyi nykyisen Kenian ja Tansanian alueille. Virallisissa tilastoissa Itä-Afrikan orjakaupan arvoksi laskettiin yli tonni kultaa vuodessa. Orjat hankittiin ryöstämällä heitä kylä kylältä. Suuria alueita autioitui näiden takia. Varsinkin naisorjista oli kova kysyntä islamilaisessa maailmassa, kun taas eurooppalaiset suosivat isokokoisia miesorjia. Itä-Afrikassa Oman oli tärkeä orjakauppavaltio, ja siellä orjuus kiellettiinkin vasta vuonna 1970.
Eurooppalaiset orjat
thumb|Algerialaisten merirosvojen vangitsemia kristittyjä orjia. 1815 800- ja 900 luvulta alkaen viikingit myivät orjia islamilaiseen al-Andalusiin, jossa tarvittiin etenkin orjasotilaita. Islamilaisessa Espanjassa oli laaja kysyntä myös eunukeille. Tätä varten Ranskan Verdunissa oli kastraatiokeskus. Orjakauppa oli laaja ilmiö Euroopassa 1100-luvulle asti, mutta loppui lännessä 1200-luvulla. Idässä se kuitenkin jatkui. Orjakaupan päävirta kulki Krimiltä Anatoliaan, Persiaan ja Keski-Aasiaan. Suomalaisten kauppaaminen orjiksi suuntautui itäisiin islamilaisiin maihin Volgan ja Mustanmeren kautta. Venäjällä orjuus lakkautettiin vuonna 1725, mutta islamilaisessa idässä se jatkui.
Turkkilaistaustaiset afganistanilaiset muslimit valtasivat 1000-luvulta alkaen Intian hindukuningaskuntia ja ottivat runsaasti sotavankeja orjiksi, joista osa siirrettiin länteen. Suuria Intian alueita hallinneet muslimi-imperiumit Delhin sulttaanikunta (1200–1500-luvut) ja Suurmogulien valtakunta (1500–1700-luvut) pitivät orjia. Hienosta arkkitehtuurista tunnetussa suurmogulien valtakunnassa oli satoja tuhansia orjia.
John Calipari
thumb|225px|Calipari vuonna 2014
John Vincent Calipari (s. 10. helmikuuta 1959 Moon Township, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja. Hän on vuodesta 2009 lähtien toiminut Kentuckyn yliopiston koripallojoukkueen päävalmentajana. Calipari valittiin Basketball Hall of Fameen vuonna 2015.
Caliparin ensimmäinen päävalmentajan pesti oli Massachusettsin yliopistossa, jossa hän toimi vuosina 1988–1996. Viimeisenä vuotenaan hänet nimitettiin useilla tahoilla vuoden yliopistokoripallovalmentajaksi. Vuosina 1996–1999 Calipari toimi NBA-liigan New Jersey Netsin päävalmentajana.
Vuosina 2000–2009 Calipari oli menestyksekkäästi Memphisin yliopiston päävalmentaja. Hän siirtyi keväällä 2009 perinteikkään Kentuckyn yliopiston päävalmentajaksi, kahdeksanvuotisella ja lähes 35 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella.
Vuosina 2011–2012 Calipari valmensi Kentuckyn lisäksi myös Dominikaanisen tasavallan maajoukkuetta.
Diaspora (Pelle Miljoonan albumi)
Diaspora on Pelle Miljoonan United-yhtyeen kanssa 30. elokuuta 2013 julkaisema albumi. Levynjulkaisukeikka oli Tavastialla 25. syyskuuta 2013. == Kappaleet ==
Sebastian Larsson
Sebastian Bengt Ulf Larsson (s. 6. kesäkuuta 1985 Eskilstuna, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän pelaa AIK:ssa ja on aiemmin edustanut Englannissa Arsenalia, Birminghamia, Sunderlandia ja Hullia. Ruotsin maajoukkueessa hän on pelannut 132 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Larsson on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pystyy kuitenkin pelaamaan myös puolustajana.
Larsson on pelannut EM-kilpailuissa vuosina 2008, 2012, 2016 ja 2021 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2018. EM-kilpailuissa 2012 hän teki maalin Ranskaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän on joukkueen kapteeni.
Tensori
Tensori on matemaattinen objekti lineaarialgebrassa, joka yleistää skalaarin, vektorin, matriisin ja bilineaarisen muodon käsitteet. Skalaari on 0. kertaluvun tensori, vektori 1. kertaluvun tensori, matriisi on toisen kertaluvun tensori, ja korkeammat lineaarikuvauksia. Tensorit voidaan kirjoittaa koordinaatistojen avulla tai taulukkoesityksen muodossa, mutta ne on määritelty esitystavasta riippumatta. Ne ovat niin sanottuja multilineaarikuvauksia vektoriavaruudelta kerroinkunnalle. Tensorit on määritelty siten, että niiden ominaisuudet säilyvät koordinaatistojen tavallisissa muunnoksissa. Tästä seuraa, että tensorit ovat tärkeitä fysiikassa ja teknisillä aloilla. Erityisesti niihin törmää yleisessä suhteellisuusteoriassa, lujuusopissa ja virtausdynamiikassa. Tensorilaskennan tutkiminen muodostaa osan niin sanotusta multilineaarisesta algebrasta.
Monia fysikaalisia suureita on luonnollista tarkastella kahden vektorijoukon välisinä vastaavuuksina. Tensorin käsitteen ottivat käyttöön Bernhard Riemann ja Elwin Bruno Christoffel ja sitä kehittivät edelleen Tullio Levi-Civita ja Gregorio Ricci-Curbastro. Heidän tavoitteenaan oli muotoilla differentiaalimuuttujan differentiaaligeometriset ominaisuudet Riemannin kaarevuustensorin avulla
Tensorin klassinen määrittely
Yleinen tensori voidaan kirjoittaa muodossa
on toisen kertaluvun kontravariantti tensori. Yleisessä koordinaatistomuunnoksessa se muuntuu
Nopeuslisä
Nopeuslisä, eli delta-V on rakettimoottorin aikaansaama nopeuden lisäys. Nopeuslisä riippuu eniten raketin polttoaineen suihkunopeudesta ja käytetyn polttoainemäärän suhteesta raketin massaan.
Tensori
Tensorin klassinen määrittely
Vastaavasti esimerkiksi kolmannen kertaluvun kovariantti tensori muuntuu
Nopeuslisä
Esimerkiksi jos halutaan paeta pois Maan painovoimakentästä, tarvitaan nopeuslisä 11,2 km/s. Sama asia voidaan ilmaista myös sanomalla, että ajotarve on 11,2 km/s. Jos jokin raketti pystyy saavuttamaan nopeuden 11,2 km/s, niin sen ajokyky on 11,2 km/s. Kyseinen raketti pystyy irtautumaan Maan painovoimakentästä. Pienempi nopeuslisä, noin 8,2 km/s, tarvitaan satelliitin laukaisuun Maan pinnalta Maata kiertävälle radalle.
Nopeuslisä, delta-V eli raketin ajokyky lasketaan venäläisen Konstantin Tsiolkovskin 1800-luvun lopussa tai 1900-luvun alussa kehittämän rakettiyhtälön avulla.
Tensori
Tensorin klassinen määrittely
Tensori siis säilyttää aina muotonsa, mikä tekee niistä ilmaisuvoimaisen työkalun erilaisissa tilanteissa. Erityisesti kannattaa huomata, että tapauksessa, jossa indeksejä on vain yksi, tensorin määritelmät yhtyvät vastaavan vektorin muunnoskaavoihin. Vektorit ovat siis ensimmäisen kertaluvun tensoreita. Jos indeksejä ei ole yhtään, kaikki derivaatat häviävät eikä koordinaatistomuunnos muuta suuretta lainkaan. Tällöin kyseessä on skalaari.
Nopeuslisä
Budjetteja
Ohessa niin sanottuja nopeuslisä-budjetteja.
Tensori
Tensorisuureet
Tensorisuureella tarkoitetaan fysiikassa ja teknillisillä aloilla suuretta, jonka arvo riippuu mittaussuunnasta. Tensorisuureet laajentavat skalaarisuureita (jotka ovat "paljaita lukuja", esimerkiksi lämpötila) sekä vektori suureita (joissa suuruuteen liittyy myös suunta, esimerkiksi nopeus).
Tyypillisiä tensorisuureita ovat anisotropiaan liittyvät suureet kuten sähkönjohtavuus ja lämmönjohtavuus sekä jatkumomekaniikan suureet jännitys ja venymä. Kerrokselliselle materiaalille on tyypillistä esimerkiksi, että sähkönjohtavuus on korkeampi kerrosmyötäisessä suunnassa kuin sitä vastaan kohtisuorassa suunnassa. Toisaalta esimerkiksi yksiakselisessa puristuksessa jännitys on suurin puristusta vastaan kohtisuorassa tasossa ja pienenee, kun tason normaalin ja puristuksen välinen kulma kasvaa.
République
République on Camouflajn ja Logan Gamesin kehittämä hiiviskelypeli.
Peli julkaistiin iOS- ja Android-laitteille vuonna 2013, jonka jälkeen peli julkaistiin uudelleen Microsoft Windows ja OS X -alustoille. Vuonna 2016 pelistä ilmestyi sen lopullinen versio PlayStation 4:lle. PlayStation 4 -versio on pelin viimeistellyin versio, jossa on huomattavasti enemmän ominaisuuksia kuin pelin muissa versioissa. Peli on julkaistu jaksoittain. Jaksojen lopussa on aina lopputekstit, jonka jälkeen peli siirtyy seuraavalle jaksolle. Jaksoja on pelissä yhteensä viisi, joiden jälkeen pelin tarina päättyy.
Pelaaminen
Pelin keskeinen idea on auttaa Hopea pakenemaan laitokselta, ohjaamalla hänet esteiden, sekä vartijoiden ohitse. Samalla pelaajan täytyy tutkia tarkaavaisesti pelin ympäristöä, josta löytyy vihjeitä Metamorpsin salaisuuksien ratkomiseksi.
Pelissä pelaaja on itse yksi pelimaailman hahmoista. Pelaaja on satunnainen krakkeri, joka on murtautunut Metamorphosis-nimisen pienvaltion palvelimiin. Pelaaja pystyy näin ollen seuraamaan kaikkia paikallisia turvakameroita ja puhelimia. Kun pelaaja saa yhteyden paikalliseen puhelimeen, hän näkee suoraa videokuvaa teini-ikäisestä tytöstä, joka on tietoinen siitä, että pelaaja seuraa häntä. Tytön nimi on Hope, ja hän pyytää pelaajalta apua. Hän kertoo pelaajalle, että häntä vainotaan ja että hänen täytyy päästä pakoon. Pelaaja päättää auttaa tyttöä ja tästä alkaa matka, jonka päämääränä on pelastaa hänet.
Pelissä pelaaja seuraa Hopea puhelimen, sekä turvakameroiden välityksellä, jotka ovat lähellä Hopea. Tämän lisäksi pelaaja pystyy muun muassa avaamaan ja lukitsemaan ovia, sekä häiritsemään vartijoita jotka jahtaavat hopea. Samalla pelaaja kontrolloi Hopea puhelimen välityksellä. Hope voi muun muassa juosta, kävellä, hiipiä, ryömiä, kantaa esineitä, varastaa esineitä, sekä taltuttaa vartijoita. Myöhemmissä pelin jaksoissa peliin tulee myös uusia ominaisuuksia esim. jaksossa 4 on kohtia joissa pitää ottaa valokuvia ympäristöstä Hopen puhelimella. Juttelemalla Data Breakerin kanssa, pelaaja pystyy ostamaan uusia krakkerointiominaisuuksia.
Jakso 1
Hope saa ensimmäisen kerran otettua yhteyttä pelaajaan ja pyytää tältä apua. Samalla Komentaja Mirelle ryntää Hopen huoneeseen. Hope saa puhelimensa juuri ja juuri piilotettua tyynynsä alle, ennen kuin Mirelle ehtii nähdä sitä. Mirelle löytää Hopen huoneesta kuitenkin Zagerin kirjoittaman kirjan ja syyttää Hopea sen lukemisesta, kun sen lukeminen olisi ollut kiellettyä. Mirelle pitää Hopelle puhuttelun, samalla kun pelaaja katsoo tilannetta turvakamerasta. Huoneeseen on myös saapunut Cooperiksi kutsuttu vartija, joka todellisuudessa tietää puhelimen olevan Hopella, muttei kerro sitä Mirelle. Paikalle saapuu myös yksi pelin pääantagonisteista, komentaja Derringer, joka ehdottaa että rangaistukseksi kirjan lukemisesta, Hopen muisti formatoitaisiin, jottei hän enää muistaisi lukemaansa. Mirelle kuitenkin vastustaa ideaa ja sen sanoo sen sijaan että Hope pitäisi heittää tyrmään eristyksiin. Näin ollen Hope viedään pois alakerran tyrmään. Samalla Vartija Cooper joka on tietoinen puhelimesta, sekä pelaajasta ottaa puhelimen tyynynalta, piilottaa puhelimen ruokailuastiaan ja tuo sen Hopen tyrmään. Tämän aikana pelaaja kuulee paikallisista kaiuttimista tietoja Zagerista, joka kirjan oli kirjoittanut. Kuulutuksen mukaan Zager olisi ollut petollinen murhaaja, joka olisi vast ikään teloitettu ja Zagerin kuolema julkistettiin kaikkialla Metamorpsiksessa varoituksena muille mahdollisille valtion pettureille. Pelaaja avaa Hopen tyrmän oven, ja päästäen Hopen karkuun.
Samalla Cooper ja Data Breaker ottavat yhteyttä pelaajaan ja alkaa opastamaan tätä krakkeroimisessa, jotta tyttö saataisiin vapauteen. Hopen ja Cooperin mielestä aluksi olisi hyvä idea saattaa Hope kirjastonhoitajan luo, joka voisi auttaa häntä pakenemaan. Asioihin tulee kuitenkin mutka kun Hope joutuu Mirellen virittämään ansaan ja jää melkein kiinni kun Mirelle pääsee paikan päälle. Hope kuitenkin säästyy pelaajan nokkeluuden ansiosta ja jatkaa matkaansa. Hope ei kuitenkaan pääse kirjastoon, koska matkan aikana pitäisi ohittaa tiukka vartiointi ja kehoskannerit. Täten Cooper opastaa pelaajan ja Hopen katkaisemaan turvalaitteiden virrat. Tämä saa kuitenkin Derringerin raivoihinsa, jolloin Derringer lähettää ison kasan vartijoita juoksemaan Hopen olinpaikkaa kohti. Hope pääsee kuitenkin karkuun ja ohittaa kirjastolle johtavat turvalaitteet. Hope ei kuitenkaan pääse kirjastolle asti, koska Mirelle odottaa häntä matkan varrella. Mirelle saa Hopen kiinni ja raahaa hänet kuulusteluhuoneeseen. Mirelle on valmiina käyttämän kovia otteita Hopen kuulustelemiseksi, mutta sitten huoneen ovi aukeaa ja huoneeseen saapuu Cooper, joka on peittänyt henkilöllisyydensä maskilla. Cooper käyttää Mirelleen sähkölamautinta, jolloin Mirelle ei pysty enää liikkumaan. Peittääkseen henkilöllisyydensä Cooper kuitenkin näyttelee olevansa Mirellen puolella huutaen ja uhkaillen Hopea. Jakso 1 loppuu kun Cooper lähtee pois huoneesta ja laittaa oven takaisin lukkoon.
Jakso 2
Kun pelaaja aukaiseen kuulusteluhuoneen oven, Cooper pahoittelee chatin välityksellä tilannetta pelaajalle, mutta on kiitollinen siitä että Hope on turvassa. Täten pelaajan ja Hopen matka jatkuu kirjastolle.
Kirjastossa Hope löytää tiensä paikallisen diktatuurin, Headmaster Kenichiro Treglazovinin konttoriin, joka on pelin pääantagonisti. Hope piiloutuu pöydänalle kun Headmaster saapuu paikalle pitäen Mirelle puhuttelun. Samalla hän kertoo antavansa Derringerille ylennöksen, jolloin Derringer saisi Mirellen työoikeudet. Tämä on Mirellelle rangaistus huonosta työstä, sekä Hopen karkuunpääsemisestä. Headmaster kulkee ulos laitokselta Derringerin kanssa, samalla kun Mirelle jää kirjastolle. Hope kulkee ylimmälle kirjaston kerrokselle, josta hän löytää kirjastonhoitajan kuolleena. Pelaaja krakkeroi läheisen tietokoneen, josta hän löytää videon kirjastonhoitajan kuolemasta. Videosta käy ilmi että Derringer murhasi kirjastonhoitajan raa'asti petturuudesta Headmasteriä kohtaan.
Tässä kohtaa pelaaja saa päättää näyttääkö kyseisen videon Hopelle vai ei. Tällä päätöksellä on vaikutuksia pelin kulkuun tulevaisuudessa. Cooper varoittaa että video on liian raaka nuorelle tytölle, mutta samalla pitää sitä sensuurina, mikäli Hope ei saisi nähdä edesmenneen ystävänsä kuolemaan johtaneita syitä. Kun pelaaja tutkii kirjastoa tarkkaan, hän löytää sieltä kirjastonhoitajan salaisen huoneen, jossa on pohjapiirustus Headmasterin avaimesta. Cooper ohjaa pelaajan, sekä Hopen 3D tulostimelle, joka tulostaa avaimen heille. Tällä avaimella Hope pääsee Headmasterin konttorin kautta hissiin, jolla Hope pääsee lähemmäksi vapautta. Hissi kuitenkin pysähtyy yllättäen ja Derringer ottaa Hopen kiinni.
Jakso 3
Kun Derringer saa Hopen kiinni, yhteys pelaajaan sumenee väliaikaisesti. Jotain kuitenkin tapahtuu ja Hope pääsee karkuun, samalla kun Derringer on kadonnut jonnekin. Hope jatkaa matkaansa paikallisen lehden "Morning Bellin" konttoriin, josta hän löytää Headmasterin ex tyttöystävän toimittaja Mattien. Mattie saa Hopen kiinni, mutta Hopella on tuuria, koska Mattie on vaihtanut puoltaan. Mattie oli aikoinaan Kirjastonhoitajan hyvä ystävä, samoin kuin Hope. Kirjastonhoitajan kuolema sai Mattien viimein tajuamaan Headmasterin tyrannian. Mattie kertoo Hopelle ja pelaajalle pakoonpääsysuunnitelman: ulospääsyä vartioi kolme eliittisotilasta, joiden ohi olisi miltei mahdotonta päästä. Mattiella olisi kuitenkin tarpeeksi oikeuksia toimittajana panna liikkeelle väärennetty lehtiartikkeli, joka saisi Headmasterin rankaisemaan omia sotilaitaan. Mattie panee pelaajan krakkeroimaan webkameroita ympäri maailman, joista hän voisi kerätä väärennettyjä todisteita näitä sotilaita kohtaan. Tämän aikana Cooper ilmoittaa pelaajalle, että työt kutsuvat häntä. Cooperin täytyy lähteä jonnekin Derringerin ohjaamana, eikä voi tämän aikana ottaa yhteyttä pelaajaan, eikä Hopeen. Kun pelaaja on löytänyt viimein tarpeeksi, Mattie opastaa pelaajan tekemään oman lehtiartikkelin, jossa näitä sotilaita syytettäisiin väärin syyttein. Kun lehtiartikkeli on päässyt leviämään, Derringer pitää näille sotilaille ankaran kuulustelun ja vie heidät tyrmään. Yksi naamioitunut sotilas kuitenkin jää vielä vartioimaan ulospääsyä. Mattie sanoo, että voisi saada tämän viimeisenkin vartijan pois pelistä samalla tavalla. Jonkin aikaa sitten joku tuntematon, naamioitu henkilö käytti sähkölamautinta Mirelleen. Mattie sanoo, että voisi syyttää tätä sotilasta väärennetyin syin Mirellen lamauttamisesta sähkölamauttimella, joka kuulostaa hyvältä ajatukselta. Kun pelaaja alkaa etsimään väärennettyjä todisteita tätä sotilasta kohtaan, hänellä ei ole muuta paikkaa katsoa kuin sotilaan oma huone Metamorphosiksessa. Sieltä hän löytää puhelimen, jonka vanhat äänitykset pelaaja kuuntelee. Yhdessä äänityksistä sotilas kertoo, miten hänet pakotettiin työskentelemään Headmasterille ja miten häntä ei päästetä laitokselta ulos. Tässä äänityksessä hän myös kertoo, miten ikävä hänellä on ulkomaailmaa ja äitiään. Tämä sotilas on vain yksi paikallisista vangeista, jotka ovat pakkotyössä Headmasterin tyrannian alla, ilman vapauksia ja ilman ihmisoikeuksia. Laitokselta ei voi karata, eikä sieltä saa yhteyttä ulkomaailmaan ilman ylläpitäjän oikeuksia. Tämän sotilaan huoneesta löytyy myös sähkölamautin, jota Mattie aikoo käyttää väärentäessään syytteitä tätä sotilasta kohtaan. Mattie saa syytökset valmiiksi ja alkaa levitellä niitä pitkin Metamorphosista. Pelaaja ja Hope eivät tajua, että he ovat juuri tehneet pahan virheen.
Hope alkaa valmistautumaan pakoon ja kulkee ilmastointiputkea pitkin ulospääsyä kohti, jota tämä sotilas vartioi. Derringer saapuu tämän sotilaan luo, hakkaa sotilaan kumoon Mirellen lamauttamisesta. Sotilaan maski lentää pois hänen päältään, jolloin sotilaan todellinen henkilöllisyys paljastuu. Hope alkaa itkemään järkytyksestä, kun tajuaa että tämä sotilas oli Cooper. He olivat vahingossa nostaneet syytteet Cooperia kohtaan, joka oli auttanut Hopea pelin alusta alkaen. Derringer vie Cooperin tyrmään odottamaan teloitusta. Samalla Hope pakenee laitokselta itkien.
Jakso 4
Jakso 4 on hyvin mysteerinen, eikä ole täyttä varmuutta siitä, mitä siinä oikeasti tapahtuu. Dialogien perusteella on mahdollista, että Cooperin menettämisen jälkeen Hope luovutti ja jätti itsensä tahallaan kiinni, mutta tämä ei ole täysin varmaa. Pelaaja seuraa nyt jotakuta Hopen näköistä tyttöä laitoksen ulkopuolella, mutta dialogien perusteella olisi mahdollista, että tämä tyttö ei olisikaan Hope vaan jonkinlainen Hopen klooni, joka on myös karannut laitokselta. Pelaaja alkaa auttaa tätä Hopen näköistä tyttöä, kun hän saa viestin Data Breakerilta. Data Breaker on pahoillaan Cooperin menettämisestä, mutta suostuu auttamaan pelaajaa tämän puolesta. Data Breaker on hakkeri, jolle pelaaja on tehnyt kauppoja pelin alussa, mutta hän ei ole ollut vielä osana itse tarinaa ennen tätä hetkeä. Data Breaker antaa Hopen näköiselle tytölle ja pelaajalle tehtäviä, joita heidän tulee suorittaa, jotta tyttö pääsisi pakenemaan. Esteenä tälle on Mammoth-niminen mutanttivartija, joka vartioi laitoksen ulkopuolta. Kun pelaaja valmistelee tytön pakenemista, käy ilmi että Hopen laitoksella elänyt ystävä, nuori poika nimeltä Weep on kuollut yrittäessään paeta laitokselta tunnelia pitkin. Pojan tappoi Mammoth, joka täytti tunnelin vedellä. Samalla tapahtuu myös jotain outoa. Tyttö näkee kun Mirelle kulkee edesmenneen Zagerin haudalle, joka ammuttiin petturuudesta. Zagerin haudalta nousee esille mies, joka paljastuu Zageriksi. Zager onkin elossa. Mirelle auttoi Zageria teeskentelemään kuolemansa, eikä hän oikeasti koskaan kuollut. Samalla paljastuu että Mirelle on kaksoisagentti. Mirelle on oikeasti taistelemassa Headmasteria vastaan, mutta on vain näytellyt toimivansa Headmasterin puolella. Mirelle ja Zager katoavat, jolloin Hopen näköinen tyttö pääsee karkuun samaa tunnelia pitkin, minne Weep joskus aikoinaan kuoli. Mammoth jahtaa häntä perässä, mutta Mammoth jää tunneliin jumiin ja kuolee.
Hopen näköinen tyttö pääsee uloskäynnille, mutta siellä hän kohtaa yllättäen Headmasterin. Headmaster ottaa taskustaan pistoolin ja ampuu Hopen näköisen tytön.
Jakso 5
Jaksossa 5 esiintyvä tyttö on varmuudella Hope, muttei ole varmaa oliko jaksossa 4 esiintyvä tyttö Hope vai ei. Joka tapauksessa Headmaster on päässyt vihille pelaajan krakkeroinneista ja hän on saanut Hopen kiinni. Headmaster ottaa Hopen puhelimen ja laittaa sen kuvaamaan Hopealäheltä. Samalla Headmaster ottaa pistoolin ja uhkaa ampua Hopen samalla kun pelaaja näkisi Hopen kuoleman suorassa lähetyksessä. Juuri kun Headmaster on aikomassa ampua Hopea päähän, Zager ja Mirelle aloittavat operaationsa laitoksen tuhoamiseksi. He ovat käynnistäneet massiivisen kapinan ja ovat sijoittaneet laitokselle räjähteitä. Zager räyjäyttää pommeja läheltä Headmasterin konttoria, joka vie Headmasterin shokkiin. Derringer tekee kaikkensa viedäkseen Headmasterin turvaan, samalla kun Hope karkaa pelaajan avustamana. Hope löytää Mirellen ja Zagerin. Mirelle ei kuitenkaan enää jahtaa Hopea vaan paljastaa hänelle olevansa kaksoisagentti. Tässä kohtaa peliä Mirellellä ja Zagerillä on omat suunnitelmansa laitoksen tuhoamiseksi. Zager ehdottaa väkivaltaista lähestymistapaa, jossa vartijoita tapettaisiin, mutta Mirelle ehdottaa väkivallatonta suunnitelmaa, jossa pakkotyössä olevat vartijat, sekä sotilaat päästettäisiin vapauteen Headmasterin kynsistä. Pelaaja voi valita jommankumman suunnitelmista, joka vaikuttaa pelin lopputasoihin. Valitsi suunnitelmista kumman tahansa, Hope pääsee lopulta Metamorpsin jättisuuren datalaitoksen katolle. Siellä Headmasterin suunnitelma paljastuu. Headmaster on vakoillut koko maapalloa turvakameroiden välityksellä ja tallentaa kaiken mahdollisen datan itselleen. Koska koko maailman vakoilu kuitenkin veisi aivan liikaa tilaa, hän on keksinyt tallentaa tiedot ihmisten DNA'han. Sitä varten laitos on olemassa. Laitoksella vankeina olevien lasten DNA'han kirjoitetaan vakoiludata ympäri maailman.
Tämä data on varmuuskopiota siitä, mitä datalaitos on tallentanut. Pelaaja pääsee Mirellen avustuksella krakkeroimaan tämän datalaitoksen ja tuhoamaan sen lakkauttamalla laitteen jäähdytyksen, joka lopettaa vakoilun ympäri maan.
Samalla käy myös ilmi, että tämä laitos on sijainnut meren alapuolella. Sitten käy myös ilmi että Cooper on vielä elossa Mirellen ja Zagerin luona. Hope pääsee Mirellen, Zagerin ja Cooperin avustuksella ulos laitokselta, Headmasterin laivaan. Siellä laivalla ollaan julkistamassa The Arrival nimistä tapahtumaa, jonka tarkoituksena on saada Yhdysvaltain armeija Headmasterin puolelle. Räjähdyksistä huolimatta Headmaster on laivalla yrittämässä saada sopimusta tehtyä. Suunnitelman mukaan, Headmasterin pitäisi näyttää Yhdysvalloille datalaitoksensa voiman, jolloin hän saisi Yhdysvaltain tuen puolelleen. Tämä menee kuitenkin pahasti pieleen kun Headmasterille tulee viesti siitä että datalaitos on tuhottu ja ihmiset ovat karanneet sieltä. Headmaster saa Hopen, Cooperin, Mirellen ja Zagerin kiinni mutta kieltää omia miehiään, sekä yhdysvaltoja ampumasta heitä. Headmaster kertoo että nyt kun mitään ei ole laitokselta enää jäljellä Hope on ainut asia, jossa data vielä sijaitsee. Mikäli Hope kuolisi, Headmaster menettäisi kaiken.
Yhdysvaltalainen paikallinen komentaja kuitenkin yllättyy siitä mitä kauheuksia Headmaster on saanut aikaiseksi ja aikoo saada Hopen itselleen "turvaan". Cooper, Mirelle ja Zager kuitenkin vastustavat tätä ja yrittävät saada Hopen turvaan itselleen. Nyt pelaaja pystyy tekemään valinnan Cooperin, Headmasterin, ja Yhdysvaltain väliltä. Sillä ei kuitenkaan ole mitään merkitystä, koska peli päättyy yllättäen kun Hope tekee itsemurhan.
Elävänä vastavirrassa
Elävänä vastavirrassa on Pelle Miljoonan United-yhtyeen kanssa vuonna 2013 julkaisema albumi. Soundi antoi albumille arvostelussa neljä tähteä viidestä.
== Kappaleet ==
Idols
Idols on suomalaisversio brittiläisestä FremantleMedian tuottamasta Pop Idol -televisio-ohjelmaformaatista, jossa etsitään uusia laulajakykyjä.
Kilpailijaksi Idolsiin voivat hakea kaikki 16–30-vuotiaat. Ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella osallistujien yläikäraja oli 28 vuotta. Ohjelma koostuu useasta välivaiheesta, joissa jokaisessa osa kilpailijoista karsitaan pois. Välivaiheita ovat koelaulut, boot camp (tunnettu nimillä teatteriviikonloppu, kartanoviikko ja ruukkiviikko), top 10 round / semifinaalit ja finaalit. Aluksi valinnan jatkajista tekee tuomaristo, finaaleista (aiemmin semifinaaleista) alkaen katsojat. Kauden voittaja saa palkinnoksi levytyssopimuksen.
Voittajat
Suomen ensimmäiseksi Idols-voittajaksi valittiin Hanna Pakarinen 9. tammikuuta 2004. Toiseksi voittajaksi kruunattiin Ilkka Jääskeläinen 18. joulukuuta 2005, kolmanneksi Ari Koivunen 6. huhtikuuta 2007 ja neljänneksi Koop Arponen 14. joulukuuta 2008.
Muita tunnettuja esiintyjiä
Idolsin kautta tunnetuiksi ovat nousseet muun muassa Antti Tuisku, Anna Abreu, Anna Puu, Alma, Pete Parkkonen, Jannika B, Jani Wickholm, Katri Ylander, Kristiina Brask, Kristian Meurman, Ilpo Kaikkonen, Pete Seppälä, Christian Forss ja Mia Permanto.
Monien mielessä Idols-ohjelma henkilöityy kuudella kaudella juontajana toimineeseen Heikki Paasoseen sekä pitkäaikaiseen tuomariin Jone Nikulaan.
Tuomarit
* varatuomari
Juontajat
* Idols Extra
** Idols Studio
1. tuotantokausi (2003–2004)
Suomen ensimmäisen Idolsin tv-lähetykset alkoivat MTV3-kanavalla 26. syyskuuta 2003. Koelauluja järjestettiin Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Finaali järjestettiin 9. tammikuuta 2004 Helsingin messukeskuksessa, ja kilpailun voitti Hanna Pakarinen. Ensimmäisen Idols-kauden finalistien yhteisesti levyttämä kappale oli ”Tuulet puhaltaa”.
Kilpailijat
Ensimmäisessä finaalissa 12. joulukuuta 2003 putosivat Sonja Nurmela (nyk. Kangastalo) ja Anniina Karjalainen. Laulamista opiskellut Nurmela on Idolsin jälkeen laulanut Royal Max -yhtyeessä ja opiskellut restonomiksi ja musiikkipedagogiksi. Anniina Karjalainen levytti vuonna 2005 albumin Traces of Me. Myöhemmin hän on laulanut coveryhtye Anniina & Party Proofissa sekä funk-yhtye Tomi Salesvuo East Funk Attackissa. .
Victoria Shuudifonya tuli Suomen ensimmäisessä Idols-kilpailussa viidenneksi. Hänen veljensä Jackson Shuudifonya osallistui myös kilpailuun, muttei päässyt koelauluja pidemmälle. Jackson kuitenkin osallistui Suomen Popstars 2:een ja pääsi voittajayhtyeeseen INDX:iin ja sanoi ostavansa voittorahoilla kotistudion, jotta voisi tehdä lauluja siskolleen. Victoria Shuudifonya kilpaili vuonna 2017 The Voice of Finlandissa ja levytti seuraavana vuonna ensimmäisen singlensä "Tahdon olla vapaa". Neljänneksi sijoittunut Christian Forss levytti kaksi englanninkielistä albumia vuosina 2004–2005 ja osallistui vuoden 2005 Suomen euroviisukarsintoihin.
Ensimmäisen Suomen Idolsin kärkikolmikko on menestynyt Suomen musiikkimarkkinoilla varsin hyvin. Kolmanneksi sijoittunut Antti Tuisku on Idols-kilpailijoista menestynein. Tuisku on julkaissut 12 levyä ja tehnyt menestyneitä konserttikiertueita. Levyistä viisi on myynyt platinaa ja kuusi kultaa. Toiseksi sijoittuneelta Jani Wickholmilta on julkaistu seitsemän studioalbumia, joista ensimmäinen Kaikki muuttuu myi platinaa. Idols-voittaja Hanna Pakarinen nousi Suomen myydyimmäksi englannin kielellä laulavaksi naisartistiksi. Pakarinen on julkaissut neljä englanninkielistä ja kolme suomenkielistä albumia. Albumeista kolme ensimmäistä saavutti kultalevymyynnin.
Hanna Pakarisen ”Leave Me Alone” valittiin 17. helmikuuta 2007 Suomen edustuskappaleeksi vuoden 2007 Eurovision laulukilpailuihin. Pakarinen sijoittui kilpailussa 17. sijalle.
Koelauluja järjestettiin Helsingissä, Turussa, Oulussa ja Tampereella. Koelaulujen ja teatteriviikonlopun kautta pienryhmiin selvitti tiensä 30 laulajaa, joista viiden pienryhmän voittajiksi selviytyivät Ilkka Jääskeläinen, Katri Ylander, Pauliina Kumpulainen, Henna Heikkinen ja Agnes Pihlava. Tuomaristo valitsi vielä yhden pienryhmän, josta jatkoon pääsivät Pete Seppälä ja Roni Tran.
Toisen Idols-kauden finalistien yhteislevytys oli ”Haaveesta totta”.
Ensimmäisessä finaalikonsertissa putosi Pauliina Kumpulainen ja toisessa – ehkä hieman yllättäen – pieneen ennakkosuosikin asemaan kohonnut vietnamilaissyntyinen Roni Tran. Kolmannessa finaalissa lähtölipun sai nuori Henna Heikkinen ja neljännessä puolalaissyntyinen Agnes Pihlava. Kärkikolmikosta ensimmäisenä putosi Pete Seppälä. Finaalissa voittoon ylsi Ilkka Jääskeläinen, mutta toiseksi sijoittunut Katri Ylander on menestynyt levymyyntilistoilla paremmin.