cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bretoni
Levinneisyys
Bretonia puhutaan pääasiassa Länsi-Bretagnessa, mutta myös muualla Bretagnessa ja bretagnelaisten siirtolaisten keskuudessa ympäri maailmaa. Bretonilla on neljä murretta: leoneg, tregerieg, kerneveg ja gwenedeg. Viides murre hävisi Pays de la Loiren alueelta 1900-luvulla. Murteiden maantieteellinen erottelu on vaikeaa, sillä ääntämisessä voi olla eroja jopa saman kylän sisällä. Nykyisin valtaosa bretonin puhujista asuu Bretagnen länsiosassa. Näin on ollut historiallisestikin, perinteisesti ranska on ollut alueen lounaisosien, ja gallo koillis- sekä kaakkoisosien kieli. Nykyisin ranska on vallannut aluetta sekä bretonin että gallon historiallisilla puhuma-alueilla.
Johnny Cronshey
Johnny Cronshey esiintyi ensimmäisen kerran toisen maailmansodan jälkeen brittiläisenä pikaluistelijana vuoden 1947 EM-kisoissa sijoittuen 16. ja sen jälkeen MM-kisoissa yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän osallistui vain St.Moritzin olympialaisiin sijoittuen ollessa 500 metrillä 25. ja 5 000 metrillä 11. Cronshey riitautui kauden 1948 aikana Britannian luisteluliiton kanssa, joka johti siihen, että hän edusti Kansainvälistä luisteluliiton luvalla "riippumattomana kilpailijana" vuosina 1949 ja 1950. Vastaavaan ratkaisuun eli Kansainvälisen Luisteluliiton luvalla "riippumattomaan edustukseen" päädyttiin Unkarista poliittisista syistä paenneen Kornél Pajorin kanssa. Seuraavan vuoden 1949 kansainvälinen menestys oli hyvä, kun hän sijoittui EM-kisoissa yhteispisteissä kuudenneksi ja MM-kisoissa seitsemänneksi. Hän saavutti ykistyisillä matkoilla jopa mitalisjoituksia, sillä hän oli EM-kisojen 500 metrillä kolmas ja MM-kisojen 10 000 metrillä kolmas. Edustusriidat johtivat siihen, että Cronsheyn kilpailukausi vuonna 1950 jäi väliin. Kaudella 1951 tuli sitten Cronsheylle paras menestys eli EM-kisoissa 12. sija yhteispisteissä, mutta MM-kisoissa Davosissa hän otti yhteispisteissä hopeaa Norjan Hjallis Andersenin voittaessa. Matkakohtaisesti hän otti hopeaa 5 000 metrillä ja pronssia 500 ja 10 000 metrillä. Tämä onkin jäänyt aina 2000-luvulle asti ainoaksi brittipikaluistelijan menestykseksi. Riita Britannian kansallisen liiton kanssa jatkui olympiavuoden 1952 tullessa. Tämä johti siihen, että Cronshey ei saanut Britannian edustusoikeutta Oslon talviolympialaisiin, ja näin olympiakisat jäivät hänellä väliin kuten myös muut kansainväliset kisat.
Riitautumisen jälkeen Johnny Cronshey esiintyi seuraavan kerran kansainvälisissä kisoissa Britanniaa edustaen kevään 1954 EM-kisoissa, joissa hän sijoittui 10:ksi. Vuoden 1955 aikana hän oli mukana niin EM- kuin MM-kisoissa, joista MM-kisoissa tuli 7. sija ja yksityisillä matkoilla 5 000 metrin pronssia. Olympiavuonna 1956 Cronshey oli mukana MM-kisoissa ja Cortina d'Ampezzon olympialaisissa. Niissä ei kuitenkaan tullut aiemman kaltaista menestystä parhaimman sijoituksen ollessa olympialaisten 10 000 metrin 11. sija Misurinajärvellä.
Olympiavuoden jälkeen Cronshey vaihtoi kansalaisuutta siirtyen Etelä-Afrikan edustajaksi. Hän kilpaili vielä vuosien 1958 ja 1960 MM-kisoissa ilman suurempaa menestystä.
Unleash the Beast
Unleash the Beast on Saxonin kolmastoista studioalbumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 1997. Se on ensimmäinen kitaristi Doug Scarratin kanssa. Albumilla vallitsee erittäin synkkä ja vakava tunnelma, ja albumi onkin yhtyeen raskaimpia. Nimikkokappale on aikojen kuluessa noussut yhtyeen suosituimpien kappaleiden joukkoon.
Typpitrijodidi
Typpitrijodidi eli jodityppi (NI3) on erittäin herkästi räjähtävä yhdiste. Yhdistettä käsitellään kosteana, koska kuivana se hajoaa erittäin herkästi. Typpitrijodidi valmistetaan sekoittamalla jodikiteitä (I2) laimeaan ammoniakkivesiliuokseen. Räjähtäessään yhdiste vapauttaa violetin pilven.
Bert-Jan Lindeman
Bert-Jan Lideman (s. 16. kesäkuuta 1989 Emmen) on alankomaalainen maantiepyöräilijä.
Lindeman aloitti ammattilaisuransa Vacansoleil-DCM-tallissa harjoittelijana syksyllä 2011, ja edusti tallia kauden 2013 loppuun. Seuraavana vuonna hän kilpaili Rabobankin kehitysryhmässä ja NMV Groningen -joukkueessa. UCI World Tour -tasolla hän on edustanut kausilla 2015–2020 Team LottoNL-Jumbo / Team Jumbo-Vismaa ja vuodesta 2021 Team Qhubeka Assosia. .
Lindeman voitti La Alpujarraan päättyneen seitsemännen etapin Espanjan ympäriajossa 2015 yhdeksän sekunnin erolla Ilja Koševoihin.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Jonatan Johansson
Jonatan Lillebror Johansson (s. 16. elokuuta 1975 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Johansson toimi viimeksi Turun Palloseuran päävalmentajana kunnes sai potkut syyskuussa 2022. Hän oli skotlantilaisen Greenock Mortonin päävalmentaja vuosina 2018–2019.
Seurajoukkueet
Johansson on paraislaisen PIF:n kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa Ykköstä ja Kakkosta kausina 1993–1995.
Ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa hän pelasi Turun Palloseuran riveissä elokuussa 1995. Hän nousi nopeasti joukkueen vakiokokoonpanoon.
Vuonna 1997 Johansson siirtyi TPS:sta Viron liigan Floraan, josta hän kuitenkin siirtyi samana vuonna skotlantilaiseen Rangersiin. Kaudella 1998–1999 hän teki Rangersille 17 maalia, mutta seuraavalla kaudella hän kärsi loukkaantumisista.
Kesällä 2000 Johansson siirtyi Skotlannista Englannin Valioliigan Charlton Athleticiin. Charlton maksoi Johanssonista 3,25 miljoonaa puntaa, jonka lisäksi he sitoutuivat maksamaan 250 000 puntaa lisää, mikäli Johansson pelaisi vähintään 25 peliä sekä joukkue välttäisi putoamisen. Ensimmäisellä kaudellaan 2000–2001 Charltonissa Johansson teki 14 maalia joukkueelleen, mutta loukkaantuminen katkaisi hänen hyvän peliputkensa. Seuraavalla kaudella Johanssonin pelivire oli kadoksissa, eikä maaleja syntynyt kuin viisi. Johansson ei myöhemminkään päässyt ensimmäisen Charlton-kautensa tasolle, maaleja tuli vain 4–5 kaudessa. Lopulta hän jäi yhä enemmän vaihtomiehen asemaan Charltonissa, joten hänet lainattiin tammikuussa 2006 Mestaruussarjan Norwich Cityyn.
Heinäkuussa 2006 Johanssonin teki vuoden 2008 loppuun asti kestäneen sopimuksen ruotsalaisen Malmön kanssa. Ensimmäisenä Allsvenskan-kautenaan Johansson teki 11 maalia 14 ottelussa.
Tammikuussa 2009 Johansson palasi Skotlantiin Mixu Paatelaisen valmentaman Hibernianin riveihin. Hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut paikkaansa joukkueessa ja Hibernian vapautti hänet sopimuksestaan syyskuussa 2009. Sittemmin Johansson harjoitteli Skotlannin valioliigan nousijajoukkue St. Johnstonen kanssa ennen kuin lokakuun loppupuolella solmi seuran kanssa tammikuuhun 2010 saakka kestävän sopimuksen.
Maajoukkue
Johansson ei pelannut poikamaaotteluita, mutta esiintyi nuorten maajoukkueessa seitsemästi. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli alle 21-vuotiaiden ottelu Saudi-Arabiaa vastaan 27. helmikuuta 1996.
Pohjois-Podolian kansallispuisto
Pohjois-Podolian kansallispuisto on kansallispuisto Ukrainan Lvivin alueella. Vuonna 2010 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 155,8792 neliökilometriä. Kansallispuiston suojelualue ei ole yhtenäinen, vaan koostuu lukuisista, toisistaan erillisiä sirpaleisista osista.
Jonatan Johansson
Valmennusura
Johansson toimi kesällä 2012 TPS:n B-junioreiden päävalmentajana. Keväällä 2017 Johansson palkattiin Skotlannin Valioliigassa pelaavan Rangers FC:n apuvalmentajaksi. Samalla hän erosi Suomen jalkapallomaajoukkueen valmennustiimistä.
Vuosina 2018–2019 Johansson oli skotlantilaisen Greenock Mortonin päävalmentaja. Heinäkuussa 2020 Veikkausliigassa pelaava Turun Palloseura (TPS) palkkasi Johanssonin joukkueensa päävalmentajaksi.
Yksityiselämä
Johansson avioitui 2008 skottilaisen televisiojuontajan Jean Johanssonin kanssa, ja heillä on 2010 syntynyt Jonatan Jr. -niminen poika. Johansson harrastaa kitaran soittoa.
Tommi Roininen
Tommi Roininen (s. 1. helmikuuta 1984) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut kaudesta 2009-2010 lähtien Tampereen Isku-Volleyn väreissä, Lentopallon Mestaruusliigassa. Roininen debytoi miesten A-maajoukkueessa Kiinaa vastaan toukokuussa 2011.
Ura
Roininen aloitti lentopallouransa Lempäälässä seitsemänvuotiaana. Nopeasti hän kehittyi ja nousi pelaamaan entistä vanhempien pelaajien kanssa. 16-vuotiaana hän muutti Kuortaneelle harjoittelemaan ja opiskelemaan maan parhaiden poikajuniorien kanssa. Kuortaneelta kotiseuduilleen palattuaan Roininen nousi huippujoukkue Isku-Volleyn liigarinkiin, ja sitä kautta SM-liigajoukkueen vakiopelaajaksi. Roininen sai mukavasti peliaikaa tähtijoukkueessa. Kolmas kausi Isku-Volleyn paidassa (2005-2006) päättyi Roinisen uran ensimmäiseen suomenmestaruuteen. Kauden jälkeen hän siirtyi Isku-Volleysta pelaamaan Raision Loimuun. Hänen tarkoituksena oli alkaa pelaamaan Loimun liberona, mutta hän pelasi kauden kuitenkin yleispelaajan roolissa.
Roininen on harrastanut myös beach volleyta, jossa hän on voittanut B-junioreissa SM-pronssia ja A-junioreissa suomenmestaruuden. Hän on myös suorittanut asepalveluksensa Hämeen rykmentissä, Lahden urheilukoulussa 2003-2004.
Kaudesta 2009-2010 lähtien hän on pelannut jälleen Tampereen Isku-Volleyn riveissä. Jälleen liberona aloittanut Roininen vaihdettiin kesken kauden loukkaantumisten siivittämänä yleispelaajan tontille, jolla loppukauden pelasi. Kaudella 2010-2011 lentopallon Mestaruusliigassa Roininen pelasi jokaisen pelin Isku-Volleyn liberona. Kauden päätteeksi hänet valittiin miesten maajoukkueryhmään. Hän devytoi maajoukkueessa 21. toukokuuta 2011 Kiinaa vastaan. Maailmanliigassa hän pelasi päätösottelun Portugalia vastaan, missä hän oli yksi Suomen parhaista.
Huippalampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Kaijanpuron valuma-alueeseen (35.489) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 186,8 metriä mpy.
One Piece
One Piece on japanilainen manga- ja animesarja, jonka on luonut Eiichirō Oda. Sarjan päähenkilöitä ovat Olkihattupiraatit, jotka seikkailevat maailman merillä merirosvoajan kukoistaessa. Heidän kapteeninsa Monkey D. Luffyn unelmana on löytää tarunomainen aarre One Piece sekä tulla merirosvokuninkaaksi.
Kasvu ja suosio
Sarja alkoi ilmestyä vuonna 1997 Shūeishan julkaisemassa Weekly Shōnen Jumpissa ja sen tuotanto jatkuu yhä. Mangana One Pieceä on ilmestynyt 1080 lukua ja animena 1058 jaksoa. Elokuvia sarjasta on ilmestynyt viisitoista.
Alun perin Oda suunnitteli One Piece -sarjan kestävän viisi vuotta ja suunnitteli sarjan lopun jo etukäteen. Hän kuitenkin huomasi pitävänsä sarjan tekemisestä niin paljon, ettei halunnut lopettaa sitä niin aikaisin. Hän ei vielä itsekään tiedä, milloin sarja päättyy. Oda on sanonut piirtävänsä sarjan loppuun, vaikka siihen menisi kymmeniä vuosia.
One Piece on myydyin manga Weekly Shōnen Jumpin historiassa. One piece-pokkareita on myyty yli 500 miljoonaa kappaletta ja se on nopeimmin saavuttanut sadan miljoonan myydyn kopion rajan.
Odalla on hallussaan Guinnessin maailmanennätys: 490 miljoonaa julkaistua kappaletta samaa sarjakuvaa.
Tuotesarja (manga, anime, pelit) on yksi eniten tuottavista tuotesarjoista yli 20 miljardin dollarin tuotolla ohittaen J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -sarjan.
Tarina
pienoiskuva|vasen|Ensimmäisen suomalaisen One Piece -taskukirjan kansikuva.
One Piece kertoo pojasta nimeltä Monkey D. Luffy, joka lähtee lukuisten muiden merirosvojen tapaan merille etsimään merirosvokuninkaaksi kutsutun kapteeni Gol D. Rogerin legendaarista One Piece -nimellä tunnettua aarretta, jonka löytäjä perii hänen tittelinsä. Tämän tehdäkseen hänen pitää matkata vaarallisen, piraattien hautana tunnetun Grand Line -merialueen ääriin asti.
Luffyn matka alkaa East Blue -nimiseltä mereltä, joka on yksi maailman viidestä merestä. Sieltä hän jatkaa matkaansa Grand Linelle. Saarelta saarelle jatkuvan matkan varrella hänen johtamiinsa Olkihattupiraatteihin liittyy uusia jäseniä. Luffyn tapaan jokaisella miehistön jäsenellä on oma unelmansa, jota kukin tavoittelee matkalla.
Päähenkilöt
One Piecen päähenkilö on merirosvokuninkuudesta haaveileva Monkey D. Luffy. Hänen esikuvansa on merirosvo Shanks Punatukka, joka piti tukikohtaa Luffyn kotikylässä, kun tämä oli lapsi. Tuolloin Luffy söi myös vahingossa Shanksin ja hänen miehistönsä saaliiksi saaman gumigumimarjan, joka on yksi pirunmarjoista. Tämän ansiosta Luffysta tuli kumimies, joka pystyy venyttämään omaa kehoaan kuin kumia. Luffyn tärkein aarre on hänen Shanksilta saamansa olkihattu. Olkihatun takia Luffya kutsutaan myös nimellä Olkihattu-Luffy (Mugiwara no Luffy eng. Straw Hat Luffy).
Ensimmäinen Luffyn Olkihattupiraatteihin liittynyt henkilö on merirosvonmetsästäjä Roronoa Zoro. Hänen unelmansa on tulla maailman parhaaksi miekkamieheksi. Ennen merirosvoksi ryhtymistä Zoro toimi palkkionmetsästäjänä, josta hänen tittelinsäkin juontuu. Zoro käyttää aseenaan kolmea katanaa, joista yhtä hän pitää taistellessaan suussaan hampaidensa välissä.
Zoron jälkeen seuraavana liittynyt jäsen on Nami (liittyi virallisesti olkihattuihin vasta viidentenä jäsenenä), joka oli erikoistunut merirosvoilta varastamiseen. Hän on myös erinomainen merenkävijä ja toimiikin miehistön navigaattorina. Namin omien sanojen mukaan parhaimmat asiat maailmassa ovat aarteet ja tangeriinit. Nami käyttää taistellessaan sauvamaista asetta, joka paranee ominaisuuksiltaan tarinan myötä. Namin unelmana on piirtää kartta koko maailmasta.
Miehistön neljäs jäsen (kolmas jäsen) on tarkka-ampuja Usopp, jonka tavoitteena on tulla urheaksi merten soturiksi. Luonteeltaan Usopp on kuitenkin hyvin arka ja hän valehtelee usein peittääkseen tämän heikkoutensa. Usopp käyttää aseenaan ritsaa ja hänellä on alter ego eli toinen persoonallisuus nimeltä Sogeking eli Ampunaamio, joka on ”sankari Tarkka-ampujain saarelta”.
Grand Lineltä ensimmäisenä miehistöön liittynyt jäsen on lääkäri Tony Tony Chopper, joka on ihmisihmismarjan syönyt poro. Niinpä hän pystyy puhumaan ja käyttäytymään kuin ihmiset, mutta myös ymmärtämään eläinten puhetta. Chopper on kehittänyt Rumbleball-nimisen pillerin, jonka avulla hän pystyy kolmen minuutin ajan käyttämään seitsemää erilaista eläinvaihdetta fauna-marjojen normaalin kolmen sijaan, mutta syödessään 3 Rumbleballia hän muuttuu jättiläiseksi. Aluksi Chopper ei kyennyt kontrolloimaan itseään ollessaan jättiläinen, mutta ajan kuluessa hän on oppinut hallitsemaan itsensä jättiläismuodossa. Chopperin unelmana on kyetä parantamaan mikä tahansa sairaus.
Myöhemmin matkaan lähti mukaan ensin Crocodilen vihollisleiriin kuulunut Nico Robin, joka on koulutukseltaan arkeologi. Hän toivoo löytävänsä Rio-poneglyfin, joka kertoo vaietusta aikakaudesta. Poneglyfin tutkiminen on ankarasti kiellettyä maailmanhallituksen toimesta. Robin on syönyt kukkakukkamarjan, jonka avulla hän pystyy kasvattamaan ruumiinosiaan minne haluaa. Näin hän pystyy taistellessaan esimerkiksi kuristamaan kaukana olevia vihollisia.
Kahdeksas miehistöön liittynyt henkilö on laivaseppä Franky, joka on muokannut itsensä kyborgiksi. Hänen aseensa toimivat kolalla ja Franky pitääkin aina kolmea kolapulloa vatsassaan olevassa jääkaapissa. Frankyn unelmana on kiertää maapallo rakentamallaan laivalla, johon on pystynyt aiemmin vain Gol. D. Rogerin laiva.
Yhdeksäs jäsen Olkihatuissa on muusikko Brook. Hän on kerran kuollut luuranko, joka heräsi uudelleen henkiin syömänsä tuonituonimarjan ansiosta. Hän ei kuitenkaan löytänyt ruumistaan vuoteen, ja tuossa ajassa siitä ehti tulla luuranko. Brook käyttää taistellessaan kävelykepissään olevaa miekkaa. Hänen unelmanaan on tavata jälleen Päinvastoinvuoren juurella asuva jättiläisvalas Laboon, jonka luokse hän lupasi Grand Lineltä palata.
Viimeisin jäsen Olkihatuissa on merenmies Jimbei joka on entinen kaapparilordi. Jimbei on merenmieskaraten taitaja jonka nykyinen palkkio on 1,100 miljardia berryä. Jimbein asema Olkihatuissa on ruorimies.
Maailma
One Piece sijoittuu fiktiiviseen maailmaan, joka koostuu pääasiassa merialueista. Maapallon ympäri kulkee yksi yhtenäinen manner nimeltä Red Line, joka jakaa maailman meret kahdeksi valtamereksi. Valtameret jaetaan kummallakin puolella kahdeksi mereksi, East ja South Blueksi sekä West ja North Blueksi. Näiden merien väliin jää maapallon kiertävä Grand Line -meri, joka kulkee kohtisuorassa Red Lineä kohden.
Grand Line on maailman vaarallisin meri, koska siellä toimivat kaikkein vaarallisimmat merirosvot. Siksi siellä sijaitsee myös Maailmanhallituksen tärkeimmät toimipisteet: merivoimien tukikohta, tuomiosaari Enies Lobby sekä merenalainen vankila Impel Down. Grand Lineä reunustavat kääntöpiirien tapaan Calm Belt -nimiset alueet, joilla ei koskaan tuule. Siellä myös asustavat lukuisat merihirviöt.
Merihirviöiden takia pääsääntöinen tie Grand Linelle kulkee Red Linellä sijaitsevan Päinvastoinvuoren kautta, jonka huipulle virtaa vettä jokaiselta mereltä. Vesi laskee huipulta alas Grand Linen aloituspaikkaan, johon saapuva joutuu valitsemaan saarten kautta kulkevan kulkureittinsä. Grand Linen saaret ovat magneettisia, joten normaali kompassi ei siellä toimi, vaan merenkävijät joutuvat käyttämään erityistä lokitikkua, jonka neula pystyy suuntautumaan kohti seuraavaa saarta asetuttuaan ensin edellisen saaren magneettikenttään. Merellä voi käyttää myös erityisiä ikitikkuja, jotka osoittavat jatkuvasti jonkin tietyn saaren suuntaan, koska niihin on pysyvästi tallentunut kyseisen saaren magneettikenttä.
Grand Linen toista puoliskoa kutsutaan Uudeksi maailmaksi. Sen lopussa on saari nimeltä Laugh Tale, jonka vain merirosvokuningas Gol. D. Roger on saavuttanut. Juuri tällä saarella One Piecen arvellaan sijaitsevan.
One Piecen maailmassa tieto välittyy sanomalehtien sekä etanafoonien kautta. Sanomalehtiä merellä kuljettavat postilokit, jotka ottavat maksuksi berryjä, jotka ovat sarjassa yleisesti käytettyä valuuttaa. Etanafoonit ovat pääasiassa vain etanoita, jotka pystyvät kommunikoimaan toistensa kanssa pitkien matkojen päästä. Kun etanoihin liittää luurin, pystyy sitä käyttämään puhelimena. Etanafooneja on myös kannettavia sekä vakoiluun tarkoitettuja versioina, mutta joitakin on mahdollista käyttää myös esimerkiksi faksikoneina tai valvontakameroina.
Tärkeänä osana tarinaa ovat pirunmarjat, jotka antavat syöjälleen erikoisvoimia, mutta tekevät syöjästä samalla uimakyvyttömiä. Jokaista pirunmarjaa on vain ainoastaan yksi samanlainen. Pirunmarjat luokitellaan kolmeen ryhmään: paramecia, fauna sekä logia. Paramecia-tyyppisten pirunmarjojen voimia on laidasta laitaan, ja niiden antamia kykyjä voidaankin kuvailla ”supersankarivoimiksi”. Fauna-marjat antavat syöjälleen mahdollisuuden muuttua tietyksi eläimeksi sekä eläimen ja ihmisen sekoituksiksi. Logia-marjat ovat kaikkein voimakkaimpia, ja ne muuttavat käyttäjänsä joksikin luonnon elementiksi. Logia-käyttäjille yhteistä on se, että heihin suunnatut tavanomaiset iskut menevät käyttäjien lävitse, tai eivät muulla tavalla tehoa.
Pirunmarjakäyttäjien yhteisenä heikkoutena uimataidottomuuden lisäksi on niin kutsuttu merikivi, jota löytyy esimerkiksi Wano-valtakunnasta. Merikivi säteilee samanlaista energiaa kuin meri, joten se tekee pirunmarjakäyttäjistä voimattomia. Merikivestä on mahdollista valmistaa esimerkiksi käsirautoja ja kaltereita, ja se on kovempaa kuin timantti. Myöhemmässä vaiheessa selviää myös että pirunmarjojen käyttäjiä joihin eivät normaalit iskut tehoa voidaan heitä vastaan käyttää Auraa, joka on "elämän energiaa" jota löytyy kaikesta elävästä mutta aseena sitä voi käyttää vain jos on harjoitellut sitä, yleensä vain voimakkaimmat käyttävät Auraa.
Sarjan maailmassa on kolme päävoimatekijää, joita Maailmanhallitus yrittää pitää tasapainossa niin pitkään, ennen kuin pystyy itse pääsemään johtoasemaan. Voimatekijät ovat merivoimien päämaja, kruunun seitsemän kaapparilordia sekä neljä keisaria. Kaapparilordit ovat Maailmanhallituksen valtuuttamia merirosvoja, jotka antavat osan vierailta alueilta saaduista saaliistaan hallitukselle. Neljän keisarin ryhmään kuuluvat maailman neljä vahvinta merirosvoa.
Manga
One Pieceä on julkaistu Japanissa viikoittain yksi luku Weekly Shonen Jump-lehdessä vuodesta 1997 alkaen. Suomessa One Pieceä alettiin julkaista vuodesta 2005, ja sitä on julkaistu yksi kirja joka toinen kuukausi. Numerosta 61 alkaen, sitä kuitenkin aletaan julkaisemaan joka kolmas kuukausi, koska suomeksi julkaistava One Piece on saavuttamassa Japanin julkaisutahdin. Uusien julkaisujen välillä kuitenkin asetetaan myyntiin uusintapainoksia aiemmista kirjoista.
Anime
Tullessaan julkaistuksi Weekly Shonen Jumpissa, One Piecestä tuli pian myös televisioanimaatio. Japanin televisio Fuji TV alkoi näyttää One Piece -animesarjaa vuonna 1999. Vuotta aikaisemmin One Piecestä oli julkaistu OVA.
Jaksot
Vuoden 2017 elokuussa ilmestyi 800. jakso. Jaksosta 207 eteenpäin niitä alettiin näyttää 720p-resoluutioisella HD-laadulla.
Toei Animation julkaisi syksyllä 2006 kesken sarjan viisi jaksoa (jaksot 279-284), joihin oli koottu jokaisen Olkihattupiraatin menneisyys poimimalla pätkiä vanhoista jaksoista. Tämä auttoi tekemään väliä mangaan ja saamaan uudet katsojat tutustumaan hahmoihin paremmin.
Marraskuussa 2021 julkaistaan sarjan tuhannes jakso.
Elokuvat
Animesarjan lisäksi Toei Animation on julkaissut myös One Piece -elokuvia, joita on tähän mennessä ilmestynyt kolmetoista. Elokuvia alettiin julkaista vuosittain vuodesta 2000. Neljän elokuvista mukana on tullut lyhytpiirretty (tanssi, jalkapallo, baseball ja ansa - spesiaalit).
TV-spesiaalit
Vuoden tai kahden välein ilmestyy tunnin pitkä erikoisjakso.
Musiikki
Animen musiikkia on julkaistu useilla albumeilla. Musiikkia sarjaan on tehnyt muun muassa Maki Otsuki.
Muuta
Japanissa on avattu myös One Piece teemaravintola ja teemapuisto.
Eysturoy
Eysturoy [] on Färsaarten toiseksi suurin saari. Se sijaitsee suurimmasta saaresta, Streymoysta, itään ja sen nimi tarkoittaakin itäistä saarta. Saaren pinta-ala on 286,3 neliökilometriä ja asukasluku noin 10 662 (2013).
Eysturoylla sijaitsee Färsaarten korkein kohta, Slættaratindur (882 m).
Sŏ Chŏng-ju
Sŏ Chŏng-ju, myös: Seo Jeong-ju, kirjailijanimi Midang (1915 Kuch'ang, Korea – 2000 ) oli korealainen kirjailija. Hän on Korean nykyrunouden merkittäviä edustajia. Hänen tuotantoaan sävyttää buddhalaisuus, aiheena on usein kotiseutu.
Sŏ Chŏng-jun museossa on hänen käytössään olleita esineitä sekä jälkikäteen löytyneitä runoja.
Suomennettuja runoja
Aale Tynnin suomentamia runoja on julkaisussa Runous 1984 ; nro 2
Muurahaiskarhut
Muurahaiskarhut ovat hampaattomia, pitkähäntäisiä ja pitkäkyntisiä nisäkkäitä, jotka tunnetaan muurahaisten ja termiittien syöjinä. Aiemmin kaikki muurahaiskarhut luokiteltiin Myrmecophagidae-heimoon, mutta nykyisin pikkumuurahaiskarhu on erotettu omaan Cyclopedidae-heimoonsa. Nämä kaksi muurahaiskarhujen heimoa muodostavat Pilosa-lahkoon kuuluvan Vermilingua-alalahkon.
Suurin muurahaiskarhuista on isomuurahaiskarhu, joka on 1,2 metriä pitkä ja säkäkorkeudeltaan 60 senttimetriä. Pienin laji puolestaan on pikkumuurahaiskarhu, joka on rotan kokoinen.
Muurahaiskarhut ovat levinneet Meksikosta aina Argentiinaan, Brasiliaan ja Uruguayhin saakka. Pohjoisimpana elää pohjantamandua. Suurimmalle alueelle levittäytynyt on isomuurahaiskarhu, mutta se on myös ainoana listattu uhanalaiseksi. Isomuurahaiskarhulla on hieman muista poikkeavat tavat, sillä se elää maassa, kun muut kolme lajia elävät puissa.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut muurahaiskarhuille uutta suomenkielistä nimeä jurumit.
SVD (tarkkuuskivääri)
SVD eli 7,62 mm Snaiperskaja vintovka Dragunova, (ven. 7,62-мм снайперская винтовка Драгунова, lyh. СВД) on alkujaan neuvostoliittolainen 7,62×54 mmR-kaliiperinen itselataava tarkkuuskivääri. Aseen GRAU-taisteluvälineindeksinumero on 6V1 (ven. 6В1).
Se voitti suunnittelukilpailun, johon oli osallistunut kolme eri suunnitelmaa Neuvostoliiton armeijan uudesta ryhmän tulitukikivääristä; Sergei Simonovin SSV-58, Aleksandr Konstantinovin prototyyppi 2B-10 ja Jevgeni Dragunovin SVD-137-prototyyppi. Monipuolisen testauksen selvitti parhaiten Dragunovin malli, ja ensimmäinen 200 kappaleen koesarja otettiin käyttöön vuonna 1963. Vuonna 1964 Ižmaš aloitti kiväärin sarjatuotannon ja kivääri otettiin käyttöön ryhmän tulitukiaseena Varsovan liiton maissa ja Puolassa vuodesta 1966 lähtien. SVD:n valmistuslisenssit myytiin myös Kiinaan (nimellä Type 79 ja Type 86) ja Irakiin (nimellä Al Kadesiah)
Tekniset tiedot
SVD on itselataava, kertatulta ampuva ruutikaasutoiminen kivääri, jossa on lyhytiskuinen kaasumäntäjärjestelmä. Aseen vasemmalle pyörähtävä lukko lukittuu piippuun kolmella lukitusolakkeella. Kiväärissä on manuaalinen kaksiasentoinen kaasuntasaaja. Patruunat syötetään käyrästä kaksirivisestä 10 patruunan lippaasta. Viimeisen patruunan käytön jälkeen luisti ja lukko lukittuvat auki, mistä ne voidaan palauttaa vetämällä viritinvipua taaksepäin. Kiväärissä on iskuvasara ja manuaalinen varmistuskytkin. Kiväärin runko on koneistettu jäykkyyden ja tarkkuuden lisäämiseksi.
Käyttötarkoitus
SVD-kivääri suunniteltiin alun perin rynnäkkökivääriä tehokkaammaksi ja tarkemmaksi jalkaväkiryhmän tulitukikivääriksi, pidentämään ja parantamaan ryhmän tulituksen ulottuvuutta ja tarkkuutta. SVD:tä kuitenkin käytetään myös pääasiallisena tarkkuuskiväärinä, etenkin Neuvostoliiton ulkopuolella. Sen parhaita puolia ovat helppo valmistettavuus ja luotettavuus.
Aseen tarkkuus on kahden kulmaminuutin luokkaa, eli aseen osumakuvio on 2" 100 jaardilta, kun tarkkuuskivääreissä yleinen minimivaatimus on yleensä 0,5-1 kulmaminuutin luokkaa. Aseen oman, alkuperäisen käyttöohjeen mukaan tarkkuus on riittävän hyvä, jos sadalta metriltä saadaan neljä laukausta kahdeksan sentin kasaan.
Todellista tarkkuusammuntaa varten V. M. Sabelnikov, P. P. Sazonov ja V. M. Dvorianinov suunnittelivat tarkka-ampujien käyttöön erikoispatruunan '7N1', siinä oli rautapäällysteinen luoti, jossa oli ilmareikä, rautasydän ja lyijyperä. 7N1 korvattiin vuonna 1999 uudella 7N14-patruunalla. Siinä oli uudentyyppinen lataus vain SVD:tä varten ja 151 grainin (9,78 g) lyijyluoti, jonka nopeus oli sama 830 m/s kuin aiemmin.
Dragunovin kiikaritähtäimenä käytetään yleensä neljä kertaa suurentavaa PSO-1 (POSP-1) -tähtäintä. Venäjän Federaation Asevoimien käytössä on myös huomattavasti tehokkaampia kiikaritähtäimiä, kuten 3-9 kertaa suurentava 1P21 (PO 3-9X42) tai kahdeksan kertaa suurentava POSP 8x42A. Vieläkin tehokkaampia jopa 12 kertaa suurentavia kiikaritähtäimiä on saatavilla Dragunoviin, mutta nämä ovat hyvin harvinaisia jo siksikin, että Dragunov ei ole kovinkaan tarkka. Lisäksi käytetään muun muassa 1PN51 (NSPU-3)-, 1PN58-, 1PN93-4- ja 1PN114-valonvahvistintähtäimiä.
Variaatiot
thumb|right|Kaksi Tigr -siviiliversiota. 1990-luvun alussa aseesta kehitettiin lyhyempi versio laskuvarjojoukkojen käyttöön, nimeltään SVDS (Snaiperskaja Vintovka Dragunova Skladnaja, "taittoperäinen Dragunov-tarkkuuskivääri" . Siinä on metallinen putkimallinen perä, joka taittui aseen oikealle puolelle, synteettinen pehmuste perässä, säädettävä poskipakka ja synteettinen pistoolikahva. Piipusta tehtiin painavampi, luistia vahvistettiin, kaasumäntää paranneltiin ja siihen asennettiin uudenlainen liekinsammuttaja.
SVDS-mallia tehtiin myös pimeänäkövarusteilla varustettuna versiona, nimeltään SVDSN. Siinä kiikaritähtäin oli vaihdettu joko NSP-3-, NSPU-, PGN-1-, NSPUM-tähtäimeen tai puolalaiseen passiivisen PCS-6-kiikaritähtäimeen.
Vuonna 1994 venäläinen TsKIB SOO -yritys (nykyään 'KBP Instrument Bureau':n osa) kehitti SVU-tarkkuuskiväärin (Snaiperskaja Vintovka Ukorotšennaja, "lyhennetty tarkkuuskivääri") Venäjän sisäministeriön erikoisjoukoille (MVD). SVU on esikuvaansa huomattavasti lyhyempi bullpup-tyylisen suunnittelun, lyhyemmän piipun ja suujarrun, joka vähensi rekyyliä n. 40 % ansiosta. Kivääri oli varustettu taittuvilla avotähtäimillä ja PSO-1-kiikaritähtäimellä.
SVU:n variaatio, jossa on tulimuodon valintamahdollisuus (kerta- ja täysautomaattinen) ja 20 patruunan lipas, on nimeltään SVU-A A – Avtomatitšeskaja, Automaattinen).
Vuonna 1998 Puola otti käyttöön SVD:stä modernisoidun SWD-M-mallin, jossa on raskas piippu, etujalat ja LD-6- kiikaritähtäin (suurennus 6x42).
SVD:n pohjalta on myös tehty muutamia metsästyskivääreitä. Vuonna 1962 Neuvostoliiton asevarasto Iževskissä kehitti Medved-kiväärin (suom. "karhu"), jonka kaliiperi oli ensin 9x53 mm ja myöhemmin 7,62×51 mm NATO ulkomaan vientiä varten. 1970-luvun alussa Iževsk julkaisi Tigr-metsästyskiväärin (suom. "tiikeri"), jossa oli säädettävä peukaloreiällinen tukki ilman poskipakkaa. Sitä valmistetaan 7,62×54 mmR-, 7,62×51 mm NATO- ja 9,3×64 mm Brenneke-kaliiperisena. Alun perin kivääriä tehtiin yksitellen pieniä sarjoja, mutta vuonna 1992 alkoi sarjatuotanto.
Ominaisuudet
Kertatulta ampuva kaasurekyyliperiaatteella toimiva, lyhytiskuisella kaasumännällä toimiva itselataava kivääri:
Balettia, Alina!
Balettia, Alina! on Teija Huuskon kirjoittama nuortenkirja, joka on suunnattu baletista kiinnostuneille varhaisnuorille. Kirjan päähenkilö on 12-vuotias ujo ja epävarma Alina, joka aloittaa uuden lukukauden balettikoulussa. Hänen harrastuksensa alkaa muuttua vakavampaan suuntaan ja hän alkaa haaveilla balettitanssijan urasta.
Alina käy balettikoulussa, jossa hän aloittaa uuden lukukauden. Kouluun tulee uusi baletinopettaja. Samaan aikaan hänen paras ystävänsä Venla lopettaa baletin ja siirtyy soittamaan pianoa. Uuden lukukauden myötä luokalle tulee uusia oppilaita, kaksi uutta tyttöä ja poika, Jasper, johon kaikki tytöt ihastuvat. Lukukausi tuo mukanaan myös epävarmuutta, kilpailua ja monimutkaisia ystävyyssuhteita. Alina on turhautunut, koska hänen opettajansa ei Alinan mielestä huomaa häntä eivätkä hänen vanhempansa ymmärrä hänen balettiharrastuksensa vakavuutta. Jännitystä aiheutaa myös jouluna esitettävä Lumikuningatar-baletti, jossa joku tytöistä pääsee tanssimaan pääroolin Jasperin kanssa.
Kirjan kirjoittanut Huusko on itse baletinopettaja ja kirja on saanut vaikutteita hänen omasta elämästään. Hän kertoo mieleensä tulevan usein omat lapsuuden ja nuoruuden muistot hänen opettaessaan balettia. Hän aloitti baletin harrastamisen nuorena ja on kertonut, että hänelle kirjat baletista olivat tuolloin tärkeitä innoituksen lähteitä.
Wasteland 2
Wasteland 2 on inXile Entertainmentin kehittämä tietokoneroolipeli, joka on julkaistu vuonna Linuxille, OS X:lle ja Windowsille. Peli on seuraaja vuoden Wasteland pelille, jonka oikeudet on ostettu Konamilta vuonna 2003 jatko-osan kehittämistä varten.
Pelin suunnittelijan Brian Fargon mukaan peli on huomattavasti suurempi kuin Fallout 1 tai 2.
Pelille on julkaistu kehitetty versio Wasteland 2: Director's Cut vuonna 2015.
Tremoliitti
Tremoliitti (Ca2(MgFe)5Si8O22(OH)2) on amfiboliryhmän mineraali. Tremoliittia esiintyy metamorfisissa kalkki- ja dolomiittikivissä.
Tremoliitti ja aktinoliitti ovat samanlaisia kemiallisen rakenteensa perusteella, ja muodostavat isomorfisen seossarjan.
Tremoliitti on kidejärjestelmältään monokliininen. Kiteet ovat harvinaisia; asultaan mineraali on sälöinen tai kuituinen, usein säteittäisinä ryhminä. Väriltään tremoliitti on valkoinen tai harmaa. Viirun väri on valkoinen ja kiilto on lasi- tai silkkikiilto. Kovuus on 5–6 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,9–3,5 g/cm³.
Soluneste
Soluneste on aine, jota kasvisolussa erittyy solulimasta ja jota kertyy solunesterakkuloihin eli vakuoleihin. Solunesteeseen kertyvät aineet ovat vesiliukoisia. Näiden aineiden koostumus vaihtelee usein kasviyksilöiden välillä, mutta myös saman kasviyksilön eri solukoiden välillä saattaa olla eroja aineiden koostumuksessa. Soluneste sisältää sekä ravintoaineita että muita aineita. Solunesteessä yleisiä ravintoaineita ovat sokerit ja valkuaisaineet. Sokereita on solunesteessä varastoituneina. Muita solunesteen usein sisältämiä aineita ovat orgaaniset hapot, lima-aineet, parkkiaineet, alkaloidit sekä väriaineet, kuten antosyaanit. Solunesteen orgaanisiin happoihin kuuluvat hedelmien omenahappo ja sitruunahappo. Parkkiaineet puolestaan ovat karvaita ja niitä on hedelmien raakileissa ja puiden kuorissa. Solunesteessä mahdollisesti olevia alkaloideja ovat nikotiini, kofeiini, morfiini ja kolkisiini.
Unicef
Yhdistyneiden kansakuntien lastenrahasto (UNICEF) on kansainvälinen järjestö, joka toimii lasten oikeuksien puolesta ja lasten perustarpeiden tyydyttämiseksi. Järjestön päämaja sijaitsee New Yorkissa ja Euroopan hallintokeskus Genevessä.
Unicef perustettiin 11. joulukuuta vuonna 1946. Perustamisen taustalla oli tarve tarjota hätäapua toisen maailmansodan runtelemalle Euroopalle. Vuonna 1954 Unicefista tuli kiinteä osa YK:ta, jolloin aiemmasta nimestä United Nations International Children's Emergency Fund siirryttiin nykyiseen muotoon United Nations Children's Fund.
Unicefin toiminnan perusta on YK:n lapsen oikeuksien sopimus. Sen tärkein tavoite on perusoikeuksien eli terveyden, koulutuksen, tasa-arvon ja turvan takaaminen kaikille maailman lapsille. Unicef suunnittelee ja toteuttaa kehitysohjelmia ja tukee eri maiden hallituksia lapsen oikeuksien sopimuksen toimeenpanossa. Oleellista järjestön työssä on yhteistyö paikallisten viranomaisten, päättäjien sekä kansalaisjärjestöjen kanssa.
Unicefille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1965.
Varainhankinta ja kampanjat
Teollisuusmaissa Unicefia edustavat 36 maassa toimivat kansalliset komiteat, joista jokainen muodostaa oman valtiontuesta riippumattoman siipensä. Kansalliset komiteat hankkivat yksityissektorin puolelta kolmasosan Unicefin varoista. Vuonna 1947 perustettu The US Fund on YK:n vanhin kansallinen järjestö. Vuonna 1967 perustettu Suomen UNICEF on yksi näistä komiteoista. Näiden organisaatioiden päävastuullisena tehtävänä on kerätä rahaa tuotemyynnin ja varainhankintakampanjoiden avulla. Komiteoiden tehtävänä on myös luoda yksityisiä ja julkisia yhteistyökumppanuuksia.
Vuonna 2002 Unicefilla oli ympäri maailmaa kuusi miljoonaa yksityistä lahjoittajaa.
Toiminta kriiseissä
Unicef toimii vuosittain noin 250 kriisissä ympäri maailmaa ja on YK:n Maailman ruokaohjelman jälkeen toiseksi suurin hätäaputarvikkeiden toimittaja.
Kriisitilanteissa Unicef tekee tiiviistä yhteistyötä maiden hallituksien ja muiden järjestöjen kanssa. Unicef vastaa katastrofialueiden vesihuollosta, terveydenhuollosta (esim. rokotteet, lääkkeet), lasten ravitsemuksen järjestämisestä sekä lasten suojelusta ja koulutuksesta.
Unicefilla on erityinen hätäapurahasto kriisien varalle. Unicef auttaa myös kriisialueiden jälleenrakennuksessa.
Yhteistyö
Syyskuussa 2006 Unicef solmi viiden vuoden yhteistyösopimuksen espanjalaisen jalkapallojoukkue FC Barcelonan kanssa. Sopimuksen myötä FC Barcelona maksoi Unicefille 1,5 miljoonaa euroa vuodessa. Unicefin logo on joukkueen pelipaitojen selässä. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun urheiluseura maksoi organisaatiolle nimen käyttämisessä pelipaidassa, eikä toisinpäin. Vuonna 2016 Barcelonan ja Unicefin sopimusta jatkettiin vuoteen 2020 saakka.
Unicefin hyvän tahdon lähettiläät
Unicefin hyvän tahdon lähettiläät ovat julkisuuden henkilöitä, jotka pyrkivät levittämään sanaa Unicefin tavoitteista. Hyvän tahdon lähettiläinä on toiminut lukuisia julkisuuden henkilöitä kuten Danny Kaye, Peter Ustinov, Audrey Hepburn ja Harry Belafonte. Suomessa Unicefin hyvän tahdon lähettiläinä ovat muun muassa Iina Kuustonen, Katri-Helena ja Jaakko Saariluoma.
Varastot
Unicefilla on jatkuvassa kriisivalmiudessa neljä strategisesti sijoitettua varastoa, jotka sijaitsevat Kööpenhaminassa, Dubaissa, Shanghaissa ja Colonissa. Rokotteet, hätäapuravinto, lääkkeet, huovat, teltat ja muut tarvikkeet toimitetaan avustuskohteisiin kulloinkin lähimpänä olevasta varastosta.
Tutkimuskeskus Innocenti
Innocenti on Italian Firenzessä sijaitseva vuonna 1988 perustettu Unicefin tutkimuskeskus. Sen perustamisen taustalla oli tarve lisätä Unicefin tutkimuskapasiteetin määrää. Tutkimuskeskuksen päätarkoituksena on nostattaa kansainvälistä ymmärrystä lasten oikeuksiin liittyvistä kysymyksistä. Tarkan datan ja tilastoinnin avulla maiden hallituksia on helpompi ohjeistaa lapsen oikeuksien sopimuksen noudattamisessa.
Suomen saama apu
Suomi oli Unicefin avunsaajien listalla 1950-luvun taitteeseen. Vielä 1940-luvun lopulla Suomessa oli noin 20 000 lasta, jotka eivät voineet käydä koulua, koska heillä ei ollut kenkiä. Unicef jakoi Suomeen lisäravintoa, kuten maitopulveria, rasvaa ja säilykkeitä, joita tarjottiin suomalaisissa sairaaloissa, lastenkodeissa, kesäleireillä ja kouluissa. Lukuvuonna 1948–1949 Unicefin ruoka-avustuksesta hyötyi jopa 100 000 lasta. Suomeen jaettiin myös kenkiä ja vaatteita sekä flanellikangasta 60 000 lapselle alusvaatteiden valmistamista varten.
Kritiikki
Katolisella kirkolla ja Unicefilla on ollut erimielisyyksiä ja Vatikaani on muutamaan otteeseen vetänyt lahjoituksiaan pois. Taustalla on ollut amerikkalaisen järjestön, American Life Leaguen, kritiikki siitä, että Unicef on käyttänyt Vatikaanin lahjoituksia sterilisaatioiden ja aborttien rahoittamiseen.
RN San Giorgio
RN San Giorgio oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1910 palvelukseen otettu San Giorgio -luokan panssariristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 4. heinäkuuta 1905. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1908 ja liitettiin laivastoon 1. heinäkuuta 1910.
Palvelus
Miehistö upotti aluksensa 22. tammikuuta 1941. Alus poistettiin alusluettelosta 18. lokakuuta 1946.
Mike Mangini
Mike Mangini (s. 18. huhtikuuta 1963 Newton, Massachusetts) on Dream Theaterin rumpali, jolla on ollut viisi maailman nopeimman rumpalin ennätystä. Hän on voittanut kolmesti WFD-kilpailun (World Fastest Drummer), vuosina 1996, 1998, 2003.
Surt
Surt voi tarkoittaa
Mike Mangini
Hänellä on hallussaan neljä eri ennätystä; eniten iskuja vuorokäsin minuutissa (1247), paljain käsin minuutissa (1138) sekä traditionaalisella otteella minuutissa (1126). Mikella oli myös 15 minuutin kestävyysennätys tuplapedaalilla (13222), mutta Mike ”The Machine” Mallais rikkoi sen muutamalla iskulla viime vuonna, tuplapedaalilla Mike on soittanut 5222 iskua viidessä minuutissa, mikä oikeuttaa hänelle ykkössijan viiden minuutin ennätyksessä.
Mike Mangini valittiin Dream Theaterin uudeksi rumpaliksi Mike Portnoyn lähdön jälkeen. Valinta paljastettiin 29. huhtikuuta 2011 julkaistussa Dream Theaterin ”The Spirit Carries On” -dokumentin kolmannessa osassa. Dokumentti kertoo uuden rumpalin valintaprosessista ja näyttää seitsemän yhtyeen kutsuman rumpalin koe-esiintymistilaisuudet New Yorkissa.
Absalon-luokka
Absalon-luokka on Tanskan kuninkaallisen laivaston kahden komento- ja tukilaivan (yleisfregatti) muodostama alusluokka, jonka alukset otettiin palvelukseen 2004-2005.
Suunnittelu
Alusten suunnittelu muistuttaa fregattia, mutta ne on varustettu maihinnousualuksen kaltaisella kuljetuskannella (flex deck) sekä perässä olevalla ajoneuvorampilla. Aluksissa on tilat 75 hengen taisteluosaston esikunnan sijoittamiseksi ja ne on varustettu johtokeskuksin, kuljetus- ja tukikohtapalveluin komppaninkokoisen 200-miehen yksikön maihinnousua varten ajoneuvoineen. Toisaalta kuljetuskantta voidaan käyttää miinoitustehtävässä varustamalla se 300 miinalla tai miinantorjuntaan varustamalla kansi paikannus-, merkintä- ja tuhoamiskalustolla.
Kansi soveltuu myös esimerkiksi sairaalaksi tai kyetään kuljettamaan 55 ajoneuvoa tai jopa seitsemän panssarivaunua. Alus kykenee kuljettamaan kaksi Storebro SB90E -maihinnousualusta, kaksi kumivenettä ja kaksi EH101-helikopteria.
Osasto Brandenstein
pienoiskuva|upright|[[Otto von Brandenstein ]] Osasto Brandenstein oli Suomen sisällissotaan osallistuneen vapaaherra ja eversti Otto von Brandensteinin komentama yhtymä. Se oli 3 000 sotilaan vahvuinen osasto, joka oli koottu Viroon sijoitetusta kenraaliluutnantti Adolf von Seckendorffin Tallinnassa komentamasta Saksan keisarikunnan LXVIII armeijakunnasta.
Osasto siirrettiin Tallinnasta neljänä kuljetuksena Suomeen, ja ensimmäinen erä nousi maihin Loviisan Valkossa 7. huhtikuuta 1918. Tavoitteena oli katkaista punaisten yhteydet itään valtaamalla Itä-Uuttamaata edeten Lahti-Kouvola junaradalle ja näin katkaista rautatieyhteys Helsingin ja Pietarin välillä. Loviisan suunnasta pohjoista lähestyneet saksalaiset jakautuivat kolmeksi joukoksi. Osasto Brandenstein oli koottu Reservijalkaväkirykmentti 225:stä ja Polkupyöräpataljoona 5:stä. Osaston vahvuudeksi muodostui näin neljä pataljoonaa.
Osaston perustaminen
pienoiskuva|upright|[[Erich Ludendorff]]
1. huhtikuuta 1918 lähti päämajoitusmestari Erich Ludendorffille esitys noin 3 000 sotilaan hyökkäyksestä Suomenlahden yli. Myös amiraaliesikunnan kanta oli myönteinen, koska aikaisemmin suomalaisten venäläisiltä kaappaama jäänmurtaja Volynetš ja sen kanssa maaliskuun lopulla Tallinnaan siirtämä jäänmurtaja Tarmo merkitsivät sitä, että Saksan laivastolla olisi riittävästi jäänmurtajia, vaikka osa niistä tarvittaisiin Suomen-operaatioon.
Jalkaväenkenraali Erich Ludendorff hyväksyi operaation 1. huhtikuuta ja 68. armeijakunnan esikunta alkoi suunnitella operaatioita jo seuraavana päivänä. Alkuperäisen suunnitelman mukaan Suomenlahti olisi ylitettävä 3 000 sotilaan voimin kolmen vuorokauden kuluessa kahtena eränä ja maihinnousu olisi suoritettava Kotkassa, minkä jälkeen sieltä tulisi pyrkiä Kouvolaan Riihimäen–Petrogradin rautatien katkaisemiseksi punaisilta. Näin Kouvolasta länteen taistelevat punaiset joukot eivät voisi saada tukea idästä, eivätkä ne voisi vetäytyä itään.
Rankki punakaartin hallussa
Saksalaisia saapui Suursaareen lisää pääsiäisenä jäänmurtaja Tarmolla. Tarkoitus oli turvata saksalaisten maihinnousu Kotkaan valtaamalla venäläisten Rankin saarella olevat rannikkopatterit. Toivo Johannes Ketonen valittiin tehtävän johtoon. Saarelaiset pitivät yritystä mahdottomana jäiden heikentymisen vuoksi, mutta heidän kokemuksestaan Suomenlahdesta ei piitattu. 20 kilometrin matka Suursaaresta Rankkiin kesti Ketosen ryhmältä pitkään toivottomien jääolojen ja sumun vuoksi. Yhdeksässä tunnissa ryhmä pääsi vasta Lupin kallioluodolle, jolla uupunut ryhmä yöpyi. Menetettyään yöllisen yllätyshyökkäysmahdollisuuden ja kuultuaan luodolle saapuneelta suursaarelaiselta hylkeenpyytäjältä Rankin olevan 200 punakaartilaisen miehittämä, ryhmä luopui hyökkäysaikeistaan. Punaiset olivat miehittäneet Rankin 22. maaliskuuta 1918 venäläisten tykkimiesten poistuttua saarelta. Koska Rankki uhkasi estää maihinnousun Kotkaan, piti operaatio siirtää Loviisaan.
Maihinnoususuunnitelmaa muutetaan
Saavuttuaan Suursaaren lähistölle Otto von Brandenstein kuuli, että suomalais-saksalaiselta osastolta oli jäänyt suorittamatta hyökkäys Rankin rannikkotykistölinnakkeeseen punaisten oletetun vahvuuden vuoksi, minkä takia Rankki olisi helposti voinut uhata ensimmäisen erän kuljetukseen kiinnitettyä neljää alusta.
Tämän vuoksi päätettiin nousta Kotkan sijasta maihin Loviisassa, mikä pidensi matkaa Pietarin radalle, koska Kotkasta on runsaat 40 kilometriä Pietarin radalle Kouvolaan, kun taas Loviisasta samalle radalle Lahden seudulle on pidempi. Toisaalta Loviisan valinta maihinnousupaikaksi lähensi etäisyyttä aikaisemmin Hangossa maihinnousseeseen Saksan Itämeren divisioonaan.
Toinen saksalaisosasto, Saksan Itämeren divisioona, eteni Hangosta Helsingin kautta Lammille ja lännestä Lahteen.
Loviisa ja Kotkan suunta
Osasto Brandensteinin ensimmäinen osa saapui nykyisen Loviisan Valkoon puolelta päivin 7. huhtikuuta 1918. Alkuperäiseen suunnitelmaan, Kotkan valtaamiseen liittyen ryhtyi osasto Brandenstein etenemään itään 8. huhtikuuta 1918. Ensimmäiseen kuljetuserään oli kuitenkin sisältynyt vain yksi pataljoona, minkä vuoksi Ahvenkosken ja Kotkan suuntaan oli irrotettavissa hyökkäykseen vain yksi komppania muiden jäädessä turvaamaan Loviisan sillanpääasemaa myöhempiä kuljetuseriä varten. Kapteeni Schraderin johtama komppania ennätti Kyminlinnan edustalle, mihin punaiset olivat koonneet jo pataljoonan vahvuisen osaston puolustukseksi. Lyhyen taistelun jälkeen Schrader totesi ylivoiman suureksi ja raportoi siitä Loviisaan saaden käskyn jäädä Sutelan tasalle.
Takaisin Loviisaan
Huhtikuun 9. päivän vastaisena yönä Schrader määrättiin komppaniansa kanssa palaamaan Loviisaan sen puolustuksen vahvistamiseksi. Punaisten tykki oli alkanut ampua Loviisaan 8. päivän aamuna kello 6 ja oli saanut kolme osumaan kaupungin kirkkoon. Saksalaisten saamien tietojen mukaan punaisilla oli vahvoja voimia Vanhassakylässä, Ilolassa ja Liljendalissa. Lisäksi saksalaiset saivat illalla 8. huhtikuuta tiedon siitä, että Lapinjärvelle vajaan 20 kilometrin päähän Loviisasta olisi saapunut 5 000 sotilaan vahvuinen osasto, jolla oli 14 tykkiä ja 27 konekivääriä. Lopulta vain Loviisan pohjoispuolella käytiin vähäisiä kahakoita.
Noin 450 sotilaan vahvistuksen saaneet punaiset etenivät perääntyvien saksalaisten jäljessä Ahvenkoskelle saakka.
Näkemiin – kuulemiin
Näkemiin – kuulemiin oli samannimisen kappaleen mukaan nimetty Hectorin vuonna 2007 suurilla areenoilla tekemä jäähyväiskonserttikiertue. Hector ilmoitti 60 vuotta täytettyään lopettavansa suurten areenoiden kiertämisen ja keskittyvänsä elämäkertansa kirjoittamiseen ja uuden musiikin tekemiseen. Pienimuotoista konsertointia hän ilmoitti kuitenkin jatkavansa.
Osasto Brandenstein
Takaisin Loviisaan
Saksalaiset olivat kytkeytyneet kuuntelulle puhelinverkkoon ja tulivat väärään käsitykseen siitä, että Kouvolan seudulla olisi reserveineen 10 000–30 000 punaista, mikä kannusti varovaisuuteen ja myöhempien kuljetuserien odottamiseen.
Näkemiin – kuulemiin
Kiertue alkoi 16. lokakuuta Lahden Lahti Hallista ja päättyi 29. marraskuuta Helsingin Hartwall Areenaan. Se keräsi Suomen suurimmille areenoille yli 40 000 kuulijaa ja veti kaikkialla salit täyteen niin että lippujen kysyntää pidettiin historiallisena. Kiertueen päätöskonsertti on ainoa kotimaisen artistin konsertti, jossa artisti on yksin myynyt koko Hartwall Areenan 12 000 paikkaa loppuun.
Osasto Brandenstein
Takaisin Loviisaan
Saksan 68. armeijakunnan johto Tallinnasta painotti Otto von Brandensteinille 10. huhtikuuta Pietarin radan nopean katkaisemisen tärkeyttä. Punaiset eivät hyökänneet pohjoisesta saksalaisten olettamin vahvoin voimin, ja von Brandenstein lähetti tiedustelupartioita ottamaan selvää tilanteesta. Vahvahkoja punaisia voimia tavattiin Porvoon itäpuolella Ilolassa, Myrskylän kirkonkylässä ja Lapinjärven Andersbyssä. Von Brandenstein ei katsonut voivansa hyökätä pohjoiseen ennen kuin vahvistukset käsittävä toinen kuljetuserä olisi tullut perille.