cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan Turgenev
Suku ja koulutus, virka-ura
Avioliitto solmittiin tammikuussa 1816 rahan vuoksi eikä se ollut onnellinen. Sulhanen oli erittäin komea, vaikka naisellisuuteen taipuvainen ja morsian oli erittäin rikas, kuusi vuotta vanhempi eikä mikään naisellinen kaunotar. Ivanin ja hänen veljensä Nikolain (marraskuu 1816-1879) ja Sergein (1819?-1834) kasvatti heidän äitinsä, koulutettu sekä autoritaarinen nainen. Heidän asuinpaikkansa oli äidinpuoleisen suvun Spasskoje-Lutovinovon sukutila lähellä Mtsenskiä, jonka Iivana Julma oli lahjoittanut aikoinaan Lutovinov-suvulle. Varvara Turgeneva toimi myöhemmin innoituksena Turgenevin novellin Mumu (ven. Муму, 1852) vuokraemännälle. Veljeksillä oli ulkomaisia ​​kotiopettajia; Ivan puhui sujuvasti ranskaa, saksaa ja englantia. Perheenjäsenet käyttivät ranskaa jokapäiväisessä elämässä, mukaan lukien rukouksissa. Poissaoleva isä kuitenkin vaati, että pojat kirjoittivat kirjeet hänelle venäjäksi. Kirjailijan äiti seurasi tiiviisti kirjallisuutta ja tunsi Nikolai Karamzinin, Vasili Žukovskin, Aleksandr Puškinin, Mihail Lermontovin ja Nikolai Gogolin tuotantoa.
Kun Ivan oli neljävuotias, perhe matkusti vuonna 1822 Saksan, Sveitsin ja Ranskan halki. Bernin eläintarhassa poika lähes putosi karhujen aitaukseen ennen kuin isä onki hänet jaloista pitäen ylös. Vuonna 1827 Turgenevit muuttivat Moskovaan mahdollistaakseen lapsille kunnollisen koulutuksen. Aatelisperheen pojan kotikoulutuksen jälkeen poika laitettiin ensin Weidenhammerin sisäoppilaitoksessa ja sitten Lazarev-instituuttiin, jota käydessään hän asui johtaja I. F. Krausen pensionaatissa.
Isä vietti vähän aikaa perheen kanssa, hänellä oli muita naissuhteita ja hän jätti perheensä vuonna 1830. Vaikka hän ei ollut vihamielinen heitä kohtaan, hänen välinpitämätön suhtautumisensa ja henkinen sekä fyysinen poissaolonsa loukkasi Ivanin tunteita. Isän ja pojan välistä vaikeaa suhdetta sekä isän suhdetta 18-vuotiaaseen ruhtinatar Jekaterina Lvovna Šahovskajaan (1815–1836), [johon 15-vuotias Ivan oli itsekin rakastunut vuonna 1833] kuvataan omaelämäkerrallisessa kertomuksessa Ensi lempi (ven. Первая любовь, Pervaja ljubov, 1860).
Ivanilla oli myös sisarpuoli Varvara Bogdanovitš-Lutovinova, naim. Žitova (1833-1900), joka asui hänen äitinsä talossa 'oppilaana' ja kirjoitti muistelmat, jotka ovat arvokas tietolähde kirjailijasta. Varvara Petrovna Turgeneva sai 45-vuotiaana lapsen suhteesta 20 vuotta nuoremman perhelääkäri Andrei Bersin (1808-1868) kanssa, jonka myöhemmin avioliitosta syntynyt tytär Sofija Andrejevna Tolstaja oli Leo Tolstoin vaimo. "Oppilas" Varvara oli hemmoteltu ja puettu paljon paremmin kuin velipuolensa.
Turgenev opiskeli vuoden Moskovan yliopistossa sanataiteen osastolla ja perheen muutettua vanhemman veljen sotilasuran myötä Pietariin, hän siirtyi Pietarin yliopistoon filosofiseen tiedekuntaan vuosiksi 1834–1837 keskittyen klassikoihin, venäläiseen kirjallisuuteen ja filologiaan. Opiskeluvuosinaan hän tutustui muun muassa johtaviin länsimielisiin zapadnikkeihin. Tuona aikana hänen isänsä kuoli munuaiskivitautiin, jota seurasi hänen nuorempi veljensä Sergei, joka kuoli epilepsiaan. Vuosina 1838–1841 hän opiskeli filosofiaa, erityisesti Hegeliä, ja historiaa Berliinin yliopistossa. Hän palasi Pietariin suorittamaan latinan ja kreikan kielen maisterintutkintonsa tyydyttävästi vuonna 1842 ja suunnitteli väitöskirjaa, mutta kieltäytyi puolustamasta sitä julkisesti väitöstilaisuudessa.
pienoiskuva|250x250px|Spasskoje-Lutovninovon maatila. pienoiskuva|173x173px|Varvara Petrovna Turgeneva, 1810-luku, kirjailijan äiti. Turgenev aloitti virkauransa Venäjän julkishallinnossa ja työskenteli kollegisihteerinä sisäministeriössä vuosina 1843–1845. Hän oli Keisarillisen tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen venäjän kielen ja kirjallisuuden kategoriassa vuonna 1860, Oxfordin yliopiston kunniatohtori vuonna 1879 ja Moskovan yliopiston kunniajäsen vuonna 1880. pienoiskuva|207x207px|Sergei Nikolajevitš Turgenev, kirjailijan isä.
Yksityiselämä
Turgenev ei koskaan mennyt naimisiin, mutta hänellä oli suhteita perheensä maaorjien kanssa, joista yksi johti hänen aviottoman tyttärensä Pelageja (Polina) Turgenevan (myöh. avioliitossa Brewer, 1842–1919) syntymään. Tytär oli kirjailijan vuonna 1841 alkaneesta suhteesta sukutilan ompelijattaren Avdotja Jermolajevna Ivanovan kanssa. 23-vuotias Turgenev olisi halunnut mennä 'Dunjashan' kanssa naimisiin, mutta äiti Varvara Petrovna kielsi sen ehdottomasti ja lähetti raskaana olevan tytön vanhempiensa luo Moskovaan, jossa hänet naitettiin lapsen synnyttyä. Turgenev tunnusti lapsen vasta vuonna 1857 ja tyttö kasvatettiin kahdeksanvuotiaasta lähtien Turgenevin pitkäaikaisen naisystävän Pauline Viardot'n perheessä Ranskassa, jossa Turgenev muutti hänen etunimensä Pelageyasta Paulinetteksi.
Syksyllä 1843 Turgenev näki Pauline Viardot'n ensimmäisen kerran oopperan lavalla, kun suuri laulajatar tuli kiertueelle Pietariin. Hänet esiteltiin laulajattarelle, joka oli naimisissa teatterinjohtaja ja taidekriitikko Paul Viardot'n kanssa. Kun Pauline Viardot´n esiintymiskiertue Venäjällä päättyi, Turgenev lähti yhdessä Viardot-perheen kanssa Pariisiin vastoin äitinsä tahtoa ja lähes rahattomana, vaikka kaikki pitivät häntä rikkaana miehenä. Hän oli näet edelleen erimielisyyksissä äitinsä kanssa, joka oli yksi Venäjän rikkaimmista naisista ja valtavan maatalous- ja teollisuusimperiumin omistaja.
Kirjallinen ura
Turgenev aloitti uransa runoilijana ja palasi runouden pariin 1870-luvun lopulla. Hän oli 1840- ja 1850-lukujen vaihteessa tuottelias näytelmäkirjailija. Hänen komediaansa Kuukausi maalla (Mesjats v dererne, 1850), Nahlebnik (Leipävieras, 1848) ja Holostjak (Vanhapoika, 1849) esitetään venäläisissä teattereissa edelleen. pienoiskuva|Ivan Turgenev, K. A. Gorbunov 1838 Turgenevin tunnetuimpia kertomuksia ovat Tarpeettoman ihmisen päiväkirja (ven. Дневник лишнего человека, Dnevnik lišnego tšeloveka, 1850, suom. 1915 Tarpeeton ihminen), Asja (1858, suom 1882) sekä Ensi lempi (ven. Первая любовь, Pervaja ljubov, 1860, suom. 1883 Ensirakkaus).
Maaorjuus ja talonpoikaiskysymys olivat tärkeitä aiheita 1850-luvun kirjallisuudessa, kuten esimerkiksi Konstantin ja Ivan Aksakovin isän Sergei Aksakovin romaanissa Perhekronikka (Semeinaja hrokika, 1856, suom. 1952). Turgenev tunsi talonpoikien kurjat olot lapsuudestaan, hänen äitinsä omaisuuteen kuului muun muassa 5 000 'sielua' eli miespuolista maaorjaa. Vuonna 1852 ilmestyneen pienoisromaani Metsämiehen muistelmat (ven. Записки охотника, Zapiski ohotnika, suom. 1881) pääaiheena ei ollut metsästys, vaan talonpojat. Teos oli uraauurtava ja sillä oli suuri vaikutus venäläisen kirjallisuuden myöhempiin talonpoikaiskuvauksiin. Teoksen ilmestyttyä Turgenev pidätettiin ja karkotettiin maatilalleen Spasskoje-Lutovinovoon. Pidätyksen virallinen syy oli muistokirjoitus, jonka hän julkaisi Nikolai Gogolin kuoleman jälkeen vuonna 1852, koska Gogolin nimeä ei tuolloin saanut enää mainita painetussa sanassa.
alt=|pienoiskuva|Ivan Turgenev, Eugène Lami 1844 1850-luvun kuluessa Turgenev julkaisi sarjan romaaneja, jotka vakiinnuttivat hänen kirjailjanmaineensa. Metsämiehen muistelmia seurasivat Rudin (ven. Рудин, 1856, suom. 1896), Aateliskoti (ven. Дворянское гнездо, Dvorjanskoje gnezdo, 1859, suom. 1888) ja Aattona (ven. Накануне, Nakanune, 1860, suom. 1883). Vuonna 1862 Turgenev julkaisi tunnetuimman romaaninsa Isät ja lapset (ven. Отцы и дети, Otsy i deti, suom. 1892, vuoden 1973 suomennos Isät ja pojat). Romaani vakiinnutti käsitteen "nihilisti" merkitsemään 1860-luvun radikaalinuorisoa ja sen elämänkatsomusta ja kuvasi sukupolvien välistä kuilua. Romaani nostatti ilmestyessään myrskyn kirjallisessa eliitissä sekä liberaali- ja radikaaliälymystössä. Turgenev siirtyi kirjansa herättämän kuohunnan myötä ensin Saksaan ja sitten Ranskaan. alt=|pienoiskuva|234x234px|Pauline Viardot (1821–1910), Timoleon von Neff 1842.
Turjegenev oli 1860-luvun johtava liberaalikirjailija. Hän yhdisti tuotannossaan edistykselliset yhteiskunta-arvot sekä kokemuksensa aatelisesta elämänpiiristä. Romaaneissaan Turgenev pyrki tietoiesti tuomaan esille venäläisen yhteiskunnan ajankohtaisia kysymyksiä, erityisesti intelligentsijaa puhuttavia aatevirtauksia. Hän piti kiinni zapadnikki-ajattelusta elämänsä loppuun asti: hänen mukaansa Venäjän tuli yhteiskuntakehityksessään ottaa oppia lännestä. Turgenev kiisteli tämän vuoksi muun muassa Aleksandr Herzenin kanssa, sillä Herzenille Eurooppa edusti porvarillisen elämäntavan rappiota. Turgenev uskoi Venäjän hyötyvän koulutetusta eliitistä, Herzen taas pani toivonsa Venäjän talonpoikiin.
Toisin kuin suuret aikalaisensa Leo Tolstoi ja Fjodor Dostojevski, Turgenev ei käsitellyt töissään uskonnollisia aiheita. Tämä johti kohtalaisen viileisiin suhteisiin näitä kirjailijakollegoita kohtaan. Turgenevilla oli läheisin suhde ranskalaiseen kirjailijaan Gustave Flaubertiin. pienoiskuva|259x259px|Kirjailijan tytär Pelageja (Paulette) Ivanovna Turgeneva (1842–1918) noin vuonna 1865. Turgenev asui 1850-luvulta lähtien enimmäkseen Saksassa ja Ranskassa, jonne hän muutti rakastamansa naimissa olevan naisen, säveltäjä ja laulajatar Pauline Viardot'n perässä, mutta vietti aikaansa myös maatilallaan Spasskoje-Lutovinovossa. Ulkomailla hän levitti venäläisen realismin vaikutteita Länsi-Euroopassa, mikä käy ilmi hänen kirjeenvaihdossaan Gustave Flaubertin ja Guy de Maupassantin kanssa. Tuona aikana hän myös tutustui yhdysvaltalaiseen Henry Jamesiin, joka käänsi hänen teoksensa Nov (ven. Новь, Neisytmantu 1877) englanniksi nimellä Virgin Soil. Se teki Turgenevia tunnetuksi englanninkielisessä maailmassa.
Turgenevin tuotanto kuvaa kiinteästi venäläisten elämää, vaikka hän itse asui suuren osan elämästään muualla. Hän kykeni tarkasti kuvaamaan kotimaansa erilaisia henkisiä virtauksia. Hänen teoksissaan kuvastuvat venäläisen sivistyneistön ja puolisivistyneistön ihanteet ja arkitodellisuus.
Perintö
Turgenev oli ensimmäinen venäläinen kirjailija, jonka teoksia myös ranskalainen, englantilainen ja saksalainen aikalaisyleisö tunsi. Suomeksi hänen kertomuksiaan ja romaanejaan on ilmestynyt useina eri käännöksinä ja uusintapainoksina 1880-luvulta lähtien. Kertomus Tarpeettoman ihmisen päiväkirja 1850 antoi nimen (lišni tšelovek) "tarpeeton ihminen" venäläisen kirjallisuuden tyyppihahmolle. Käsitteen luojana pidetään kuitenkin Aleksandr Puškinia.
Talvivaaran rata
thumb|295px|Rataa Haukisuon kohdalla lähellä kaivosaluetta
Talvivaaran rata on rautatieyhteys Iisalmen ja Kontiomäen väliseltä radalta Sotkamon kunnan alueelle avatulle Talvivaaran nikkelikaivokselle.
Rakentaminen
Rata rakennettiin samaan maastokäytävään kuin vuonna 2007 valmistunut voimalinja, mutta uutta maa-aluetta radalle tarvittiin yli 100 hehtaaria. Kalliota ratalinjalla louhittiin noin 600 000 kuutiota, mihin tarvittiin 440 tonnia räjähdysainetta. Maamassan vaihtojen kokonaismäärä oli noin 2,2 miljoonaa kuutiota. Muualta ratatyömaalle tuotiin noin 300 000 kuutiota kiviaineksia, raidesepeliä rataan käytettiin noin 120 000 tonnia. Radan rakentaminen vaati kaiken kaikkiaan noin 150 henkilötyövuotta. Urakkaosuudet työllistivät enimmillään noin 200 henkilöä, 200 maanrakennuskoneyksikköä ja viisi murskeasemaa.
Helmikuussa 2008 aloitettujen rakennustöiden päätyttyä rata avattiin liikenteelle syyskuussa 2009. Vaihteet oli asennettu päärataan 3. elokuuta (pohjoinen) ja 10. elokuuta (eteläinen) 2008.
Tietoja radasta
Talvivaaran kaivosrata erkanee Iisalmen ja Kontiomäen väliseltä rataosuudelta Murtomäen rautatieasemalla, jossa on kolmioraide. Kaivoksen kuljetustarpeita palvelevan rataosuuden runkoraiteen pituus on 24 kilometriä. Rata on yksiraiteinen, sähköistetty, kauko-ohjattu ja varustettu kulunvalvonnalla. Radalla on kolme siltaa, Talvivaaran lähellä Viitapuron, radan keskivaiheilla Kettupuron ja Murtomäen lähellä Katajapuron ratasilta. Tasoristeykset ovat Talvivaarasta päin Haukimäki, Luotomäki, Karsikkosuo, Juutislampi, Sänkiaho, Haukijoki, Lintusuo, Hirsikynnös ja Murtomäki. Viimeksi mainitussa on paripuomi- ja kolmessa muussa puolipuomilaitos. Radan korkeusero on 80 metriä 16 kilometrin matkalla. Suurin sallittu akselipaino radalla on 25 tonnia, junan nopeus 80 km/h ja junapituus 725 metriä. Betonisia pölkkyjä radalla on 1 640 kappaletta kilometrillä, pölkkyväli on 61 senttiä. 50-metriset kiskot on hitsattu ns. leimuhitsausmenetelmällä jatkuviksi ratatyömaalla. Radalla on yhteensä 400 teräsristikkorakenteista 8,7 metriä korkeaa sähköratapylvästä, ajojohdin on noin 6,15 metrin korkeudella kiskon selästä. Radalle on rakennettu vaunuvaaka 1,5 kilometrin päähän Talvivaarasta Murtomäen suuntaan.
Oscar Alexander von Nandelstadh
Oscar Alexander von Nandelstadh (19. maaliskuuta 1874 Kivennapa – 31. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen hammaslääkäri ja valtiopäivämies.
Von Nandelstadhin vanhemmat olivat kruununvouti Sigismund von Nandelstadh ja Hilda Sofia Sahlstein ja puolisot vuodesta 1902 Hedvig Berta Aline Collin (k. 1909) ja vuodesta 1915 hammaslääkäri Agda Olivia Bäcklund. Von Nandelstadh tuli ylioppilaaksi Viipurin lyseosta ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1902 ja hammaslääketieteen lisensiaatiksi 1903. Hän toimi Helsingin yliopiston odontologian laitoksen assistenttina ja opettajana sekä hammaslääkärinä Sortavalassa, Kotkassa ja Helsingissä. Von Nandelstadh oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Pankkivirkailija Johannes Wilhelm von Nandelstadh ja arkkitehti Sigismund von Nandelstadh olivat Oscar Alexander von Nandelstadhin veljiä.
Péter Csaba
Péter Csaba (s. 1952 Cluj, Transilvania, Romania) on romanianunkarilaista syntyperää oleva viulusti ja kapellimestari. Hän asuu Ranskassa Lyonissa.
Csaba aloitti musiikkiopinnot kotikaupungissaan ja jatkoi niitä Bukarestissa. Hän on voittanut Italiassa pidetyn Paganini-kilpailun ja monia muita musiikkikilpailuja. Sen jälkeen hän on luonut kansainvälisen musiikkiuran ja toiminut muun muassa ruotsalaisen Musica Vitae -kamariorkesterin taiteellisena johtajana ja ylikapellimestarina. Hän on perustanut Virtuosi di Kuhmo -kamariorkesterin 1992. Hän on johtanut Lapplands Festspel -musiikkijuhlia Ruotsin Arjeplogissa vuodesta 1992. Hän on pitänyt mestarikursseja eri maissa, muun muassa Suomessa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa. Hänelle on myönnetty ruotsalaisen Expressen-lehden Spelmannen-palkinto.
Kesäolympialaiset 1944
XIII olympiadin kisat myönnettiin pidettäviksi Lontoossa, Britanniassa 1944, mutta olympiakisoja ei voitu järjestää toisen maailmansodan takia.
OFC:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2014
Vuoden 2014 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Oseanian maanosaliitosta (OFC) 11 joukkuetta, jotka kilpailivat 0,5 paikasta Brasiliassa pelattavaan lopputurnaukseen. Karsinnat alkoivat 22. marraskuuta 2011 ja päättyivät Oseanian osalta 20. marraskuuta 2013. Karsintojen voittaja pelasi jatkokarsinnan CONCACAF:n karsintojen neljännen kanssa, minkä voittaja eteni Brasiliassa pelattavaan lopputurnaukseen.
Pentaphylacaceae
Pentaphylacaceae on runsaat 300 lajia käsittävä kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Ericales-lahkoon. Lahkon tunnetuin heimo on kanervakasvit (Ericaceae).
OFC:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2014
Karsintajärjestelmä
OFC:n karsinnat jaettiin kolmeen osaan. Ensimmäiseen osaan osallistuivat Oseanian alueen neljä huonoiten FIFA-rankingissa sijoitettua joukkuetta. Joukkueet pelasivat lohkomuotoisen turnauksen Apiassa, Samoalla. Lohkon voittaja pääsi toiselle kierrokselle, johon seitsemän parhaiten rankattua joukkuetta pääsivät suoraan. Toinen kierros oli myös samalla Oseanian mestaruusturnaus. Toisen kierroksen joukkueet jaettiin kahteen arvontalohkoon FIFA-rankingin perusteella, ja jokaisesta lohkosta arvottiin kaksi joukkuetta kahteen lohkoon. Näiden lohkojen voittajat etenivät kolmannelle kierrokselle. Kolmannella kierroksella pelattiin jälleen yksi lohkomuotoinen sarja, jonka voittaja eteni neljännelle kierrokselle. Neljännellä kierroksella Osenian karsintojen voittaja pelasi CONCACAF:n karsintojen neljännen kanssa kaksiosaisen otteluparin, jonka voittaja eteni MM-lopputurnaukseen.
Pentaphylacaceae
Tuntomerkit
Heimon kasvit ovat pensaita tai puita, joihin kerääntyy alumiinia. Lehtiasento on usein kaksirivinen, ja lehdet ovat tavallisesti sahalaitaisia. Kukat sijaitsevat yksittäin surkastuneitten lehtien hangoissa ja ovat keskikokoisia tai pienehköjä. Heteitä on paljon, palhot ovat lyhyitä ja ponnet pitkiä. Verhiön suojaama hedelmä on usein marja. Siemenessä on käyrä alkio.
OFC:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2014
Ensimmäinen kierros
Ensimmäiselle kierrokselle osallistuivat neljä huonoiten FIFA-rankattua maata. Joukkueet pelasivat viisipäiväisen turnauksen, jonka voittaja pääsi toiselle kierrokselle. Kaikki ottelut pelattiin Samoan pääkaupungissa Apiassa.
Toinen kierros
Toiselle kierrokselle osallistuivat loput seitsemän maata ja ensimmäisen kierroksen voittaja. Toinen kierros toimi samalla Oseanian mestaruuskilpailuina eli OFC Nations Cupin lopputurnauksena. Lohkon kaksi parasta joukkuetta etenivät kolmannelle kierrokselle.
Pentaphylacaceae
1. Pentaphylaceae P.F.Stevens & A.L.Weitzman
Tribuksessa on vain yksi laji (Pentaphylax euryoides), joka kasvaa siellä täällä Etelä-Kiinasta Sumatraan ulottuvalla alueella. Sen silmut ovat suomuisia ja lehdet ehytlaitaisia. Kukassa on viisi leveäpalhoista hedettä. Yhdislehtinen sikiäin muodostuu viidestä emilehdestä, joissa kussakin on kaksi siemenaihetta kärki-istukassa. Hedelmä on avautuva ja sisältää litteitä siemeniä.
2. Ternstroemieae de Candolle
Sukuja on kaksi ja niissä yhteensä 103 lajia, joista 100 kuuluu sukuun Ternstroemia. Tribuksen lajit kasvavat tropiikissa, erityisesti Kaakkois-Aasiassa saaristoineen ja trooppisessa Amerikassa. Lehdet ovat valekiehkuroissa, ja lavassa on usein mustia pilkkuja; laidat ovat ehyet tai nyhäiset. Sekä verho-, terä- että hedekimput sijaitsevat kohdakkain, ja palhot ovat ponsia lyhyemmät. Kahdesta tai kolmesta emilehdestä muodostunut sikiäin on tavallisesti kehänpäällinen ja kärki-istukallisia siemenaiheita siinä on paljon. Hedelmä avautuu epäsäännöllisesti ja on muutamasiemeninen.
OFC:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2014
Kolmas kierros
Uusi-Seelanti selviytyi OFC:n ja CONCACAF:n jatkokarsintaan.
Pentaphylacaceae
3. Freziereae de Candolle
Tribus käsittää yhdeksän sukua ja 233 lajia Kaakkois-Aasiassa saaristoineen, Havaijilla, Keski- ja Etelä-Amerikassa, Länsi- ja Itä-Afrikassa sekä Kanariansaarilla. Kasvien lehdet ovat hajallaan versossa tavallisesti kahdessa rivissä, joskus kierteisesti. Lapa on ehyt- tai sahalaitainen. Kukat ovat kaksi- tai yksineuvoisia, jolloin kasvit ovat kaksikotisia. Kukat voivat sijaita ryhmissä. Heteitä on jopa 60 yhtenä kiehkurana. Sikiäin, joka koostuu tavallisesti kolmesta yhteen kasvaneesta emilehdestä, on tavallisesti kehänpäällinen ja sisältää usein runsaasti siemenaiheita. Hedelmä on tavallisesti marja, harvoin luumarja, ja ruskeita tai mustia siemeniä on tavallisesti paljon. Runsaiten on lajeja suvuissa Adinandra (80 lajia), Eurya (75 lajia) ja Freziera (57 lajia).
Suvut
Pentaphylacaceae-heimoon kuuluvia sukuja ovat:
OFC:n karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2014
Jatkokarsintaottelut
Jatkokarsinnassa Oseanian karsintojen voittaja kohtasi Pohjois- ja Keski-Amerikan karsintojen neljänneksi sijoittuneen Meksikon.
Meksiko selviytyi MM-lopputurnaukseen.
Salibandyn SM-sarja 1987–1988
Salibandyn SM-sarjakausi 1987–1988 oli salibandyliigan historian toinen kausi, jolloin miehet pelasivat Suomen-mestaruudesta. Sarjasta käytettiin tuolloin nimitystä miesten mestaruussarja. Naiset pelasivat ensimmäisen kerran mestaruudesta vasta kaudella 1988–1989. Mestaruuden voitti Manse United (ManU) ennen Ruunien Ruunia (RuRu). Kolmanneksi sijoittui Synkkä Uhma.
Sarja pelattiin kolmessa turnauksessa kahdeksan joukkueen kesken. Turnaukset pelattiin Maarianhaminassa, Helsingin Viikissä ja Tampereen Atalpassa. Edellisvuodelta mukana olivat ManU, RuRu, Synkkä Uhma, SC Dalmac, Turbon Pallo, ja Ylhäs. Sarjaan olivat nousseet I divisioonan nousukarsinnoista vuosaarelainen SSV ja VÅSC. Muut karsintoihin osallistuneet joukkueet olivat tamperelainen Manse Unitedin "sisarseura" Manse City ja vuosaarelainen Viikingit. Edellisen kauden (1986–1987) joukkueista sarjasta olivat pudonneet Bolla Bolla, Helsingin Yliopiston uimaseura (HyUS) ja SaPa. Kaudella 1986–1987 sarjapaikkansa säilyttänyt TDK-Team luopui sarjasta.
Horatio Alger
thumb|right|Horatio Alger Horatio Alger, Jr. (13. tammikuuta 1832 – 18. heinäkuuta 1899) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän nousi lukuisilla romaaneillaan laajaan maineeseen jo elinaikanaan.
Alger syntyi ja kuoli Massachusettsissa. Hänen teoksensa kuvaavat menestyksen saavuttamista kovan työn tuloksena. Näin hän vahvisti amerikkalaisten käsitystä, että jokainen on oman onnensa seppä.
Alger opiskeli Harvardin yliopistossa. Työskennellessään 1860-luvulla pappina hän jäi kiinni poikien seksuaalisista hyväksikäytöistä. Asiaa ei viety eteenpäin; Alger kuitenkin erosi virastaan ja muutti New Yorkiin.
Pasi Kivisaari
Pasi Petri Kivisaari (s. 23. lokakuuta 1971 Lapua) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko, joka valittiin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa kansanedustajaksi Vaasan vaalipiiristä. Kivisaari on lisäksi vuodesta 2012 lähtien kuulunut Seinäjoen kaupunginvaltuustoon, ja 2017–2019 hän on toiminut kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hänestä tuli keskustan ensimmäinen varakansanedustaja Vaasan vaalipiiristä.
Pasi Kivisaari toimii eduskunnan sivistysvaliokunnan ja tulevaisuusvaliokunnan jäsenenä.
Kivisaari on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri ja työskennellyt rehtorina Kärjen koulussa Seinäjoella. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa.
Frank Nuovo
Frank Nuovo (s. 1961) on yhdysvaltalainen muotoilija, joka toimi Nokian matkapuhelinten muotoilujohtajana 1995–2006 ja on siitä lähtien toiminut Nokian Nuovon aloitteesta perustaman luksuspuhelinmerkin Vertun taiteellisena johtajana oman Design Studio Nuovo -yrityksensä kautta.
Elämä ja ura
Nuorena Frank Nuovo harrasti rumpujen soittoja ja keikkaili jazz- ja fuusioyhtyeissä Kalifornian Montereyn alueella 11-vuotiaasta lähtien. Vuonna 1983 Nuovo pääsi opiskelemaan muotoilua Pasadenan College of Designiin ja pääsi jo opiskeluaikana työhön Charles W. Pellyn perustamaan Designworks/USA-muotoilutoimistoon. Nykyisin BMW:n omistukseen kuuluvassa toimistossa Nuovo suunnitteli muun muassa terassikalusteita, ompelukoneita, lennonjohtajien työpisteitä ja autojen sisustuksia.
Luettelo maailmanperintöluettelon kohteista Aasiassa ja Oseaniassa
Iran
Iranissa on 22 kulttuuriin liittyvää kohdetta ja kaksi luontokohdetta:
Frank Nuovo
Elämä ja ura
Nuovo kertoo ajautuneensa matkapuhelimien pariin puolittain sattumalta, koska sattui joulun tienoilla 1989 olemaan yksin toimistossa, kun Nokiasta soitettiin ja pyydettiin Designworksiltä muotoiluapua. Nuovon ensimmäisiä töitä Nokialle oli analoginen NMT-puhelinsarja Nokia 100, joka syntyi yhteistyössä Andy Wongin kanssa. Yksi alkuaikojen merkittävimmistä tuotteista muotoilullisesti oli analoginen Nokia 232, jonka virtaviivainen muotoilu ja useat värivaihtoehdot loivat suuntaa yrityksen tuotteiden tyylille seuraavaksi pariksikymmeneksi vuodeksi. Nuovo vastasi myös Nokian ensimmäisen kaupallisesti menestyneen GSM-puhelimen Nokia 2110:n muotoilusta vuonna 1992. Hän oli merkittävässä asemassa sen ajatuksen syntymisessä, että matkapuhelimista oli nopeasti tulossa samanlainen henkilökohtainen ”asuste” kuin esimerkiksi rannekello tai silmälasit.
Luettelo maailmanperintöluettelon kohteista Aasiassa ja Oseaniassa
Venäjä (Aasian puoli)
Katso myös: Luettelo Venäjän Euroopan puoleisista kohteista
Frank Nuovo
Elämä ja ura
1990-luvun loppuvuosina Nuovo kehitti Nokialle hinnaston yläpäähän sijoittuvan 8800-mallisarjan, jonka tunnusmerkkinä oli teräksestä tai kromatusta metallista tehty liukukansi näppäimistön päällä. Yhdysvalloissa malli 8860 esiteltiin Emmy Awards 1998 -gaalan yhteydessä, jossa puhelimia jaettiin valikoiduille julkisuuden henkilöille. Nokia 8200 esiteltiin elektroniikkamessujen sijasta japanilaisen Kenzon muotinäytöksessä Pariisissa 1999. ”Zippo-puhelimeksi” kutsuttu 8800-sarja sai useita muotoilupalkintoja ja palstatilaa muoti- ja lifestyle-alan lehdissä.
Nuovon esimies Nokiassa, teknologiajohtaja Yrjö Neuvo, sanoi New York Timesissa 1999 arvostavansa Nuovon kykyä johtaa muotoilijaryhmiä. Nokian tärkein muotoiluosasto sijoitettiin Nuovon kotiseuduille Calabasasiin, Los Angelesin koillispuolelle, mutta muotoiluryhmiä toimi myös Suomessa, Tanskassa, Englannissa, Japanissa ja Kiinassa.
2000-luvulla Nokian innovaatiojohtajana toiminut Juhani Risku sanoo, että Nuovolla oli tuoteryhmän nuoruuden takia suuri vapaus kokeilla hyvin erilaisia muotoja, kuten ”banaania”, ”uimapatjaa” ja ”huuliharppua”, tarvitsematta muodostaa laitteista mitään järjestelmällistä kokonaisuutta.
2000-luvun puolivälissä Nuovo siirtyi Nokiasta Vertu-luksuspuhelinmerkin pariin, omien sanojensa mukaan muun muassa siksi ettei halunnut muuttaa Kaliforniasta Suomeen, jossa muotoilujohtajan olisi pitänyt muiden Nokian huippujohtajien kanssa olla päivittäin läsnä. Hän kaipasi myös takaisin konkreettisen muotoilun pariin pelkistä johtajantehtävistä. Vuonna 2012 Nuovo sanoi Wall Street Journalille olevansa surullinen, ettei hänen muotoilutiiminsä vuosia ennen Applen iPhonea esittelemä kosketusnäyttöinen älypuhelinkonsepti päässyt etenemään Nokian varovaisessa yrityskulttuurissa.
Frank Nuovo on luennoinut muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa ja Milanon Domus-akatemiassa.
Guglielmo Marconi
Markiisi Guglielmo Marconi [] (25. huhtikuuta 1874 – 20. heinäkuuta 1937) oli italialainen fyysikko, keksijä ja liikemies, joka keksi langattoman lennättimen eli radion. Radion kehittämisessä oli mukana useita keksijöitä ympäri maailmaa, mutta Marconin 2. heinäkuuta 1897 hyväksyttyä brittipatenttia ”Improvements in transmitting electrical impulses and signals and in apparatus there-for” pidetään ensimmäisenä radiopatenttina, minkä takia Marconia pidetään radion keksijänä. Radiolähetyksiä oli kuitenkin kaikki radion ominaisuudet täyttävillä laitteilla lähetetty ennen Marconin patenttia. Tästä syystä radion keksijän titteli on kiistanalainen (katso lisää: Radion historia). Marconi sai yhdessä Karl Ferdinand Braunin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1909 ”ansioista langattoman lennättimen kehittämisessä.”
Myöhemmässä elämässään Marconi puolusti aktiivisesti Italian fasisteja, kuuluen myös itse Italian fasistipuolueeseen.
Nuoruus
Marconi syntyi hänen isänsä omistamassa palazzo Marescalchissa (nyk. Palazzo Orlandini), Bolognassa, Italian kuningaskunnassa vuonna 1874. Hänen isänsä oli italialainen maanomistaja Giuseppe Marconi ja hänen äitinsä oli irlantilainen Annie Jameson, irlantilaisen viskimerkin Jamesonin perustajan tytär. Giuseppe oli aiemmin vuonna 1855 solminut avioliiton bolognalaisen naisen kanssa. Suhde päättyi kuitenkin vuotta myöhemmin, kun Giuseppen aviopuoliso kuoli synnytettyään Luigi-nimisen pojan. Leskeksi jäänyt Giuseppe muutti poikansa kanssa hänen isänsä luokse tämän ostamalle tilalle Villa Griffonelle, joka sijaitsi 11 kilometriä Bolognasta Pontecchiossa. Giuseppen isä huolehti silkkiperhosten toukkien kasvattamisesta, kun Giuseppe sai tehtäväkseen huolehtia tilan maista. Eräänä päivänä Giuseppe tapasi Bolognassa tulevan vaimonsa, joka oli tullut Italiaan opiskelemaan laulamista kun häntä oli kielletty laulamasta lontoolaisessa oopperatalossa. Ongelmana oli kuitenkin se, että 17 vuotta Annieta vanhempi Giuseppe oli italialainen ja jäänyt leskeksi, joten Jamesonin vanhemmat eivät hyväksyneet suhdetta. He onnistuivat kuitenkin pitämään toisiinsa yhteyden salaisen kirjeenvaihdon kautta ja he avioituivat Ranskassa toukokuussa vuonna 1864, jolloin Annie tuli täysi-ikäiseksi. Vuosi suhteen solmimisen jälkeen syntyi Alfonso Villa Griffonessa ja yhdeksän vuotta myöhemmin Guglielmo Bolognassa.
Erään tarinan mukaan Marconin synnyttyä kaikki palatsin tarjoilijat kokoontuivat tuoreen äidin sängyn viereen katsomaan vastasyntynyttä poikaa. Tarinan mukaan eräs tarjoilija ihmetteli kuinka suuret korvat pojalla oli. Annien kerrotaan vastanneen tähän, että poika tulisi pystymään korviensa avulla kuulemaan pienimmänkin äänen ilmassa. Mikäli tarina pitää paikkansa, äiti sattui puhumaan osittain myös totta, vaikkei hän tiennytkään mitä hänen poikansa tulisi myöhemmin keksimään. thumb|220px|"Marconi-tyyppinen" langaton lennätin Marconi aloitti opiskelun julkisessa koulussa Firenzessä vasta alle 12-vuotiaana. Hänen opiskelunsa ei sujunut kovinkaan hyvin, sillä häntä kiusattiin koulussa hänen puhumansa bolognalais-irlantilaisen aksentin vuoksi. Seuraavana vuonna perhe muutti Välimeren rannalla sijaitsevaan Livornoon, jossa Marconi pääsi opiskelemaan teknilliseen kouluun, joka oli enemmän hänen mieleen. Tätä aiemmin hän suunnitteli uraa merivoimissa, mutta epäonnistui Livornon merisotakoulun pääsykokeissa. Livornon teknillisessä instituutissa opiskelu meni Marconilta alle odotusten, eikä Marconi koskaan suorittanut korkeamman asteen koulutusta vaikka hän sai yksityisopetusta fysiikan osalta professori Vincenzo Rosalta. Kiinnostus fysiikkaan ja sähkötekniikkaan oli kuitenkin syttynyt. Nuoruudessaan hän myös oli kiinnostunut tieteellisten välineiden suunnittelemisesta sekä mekaanisten kojeiden purkamisesta ja uudelleen kokoamisesta. Hänen isänsä ei pitänyt poikansa harrastuksista ja halusi poikansa viettävän enemmän aikaa muun kuin "tieteellisen roskan" parissa. Pitääkseen suhteet isäänsä hyvinä Marconi harrasti elektroniikkaa salaisessa paikassa tilan puutarhassa. Marconin ja hänen äitinsä välinen suhde oli läheisempi ja äiti halusi tukea poikaansa harrastuksissansa Vapaa-aikanaan hän harrasti tieteiden ohella myös pianon soittamista ja taimenten kalastamista.
Huonosti menneen kouluopiskelun takia Marconin tulevaisuus fyysikkona tai insinöörinä ei vaikuttanut kovin hyvältä. Tämän vuoksi hänen äitinsä haki apua Bolognan yliopiston fysiikan professori Augusto Righiltä, joka oli erikoistunut sähkömagneettisten aaltojen tutkimiseen. Marconin äiti sai Righin loppujen lopuksi taivuteltua auttamaan Marconia. Yliopistoon opiskelemaan Righi ei Marconia saanut, mutta hän sai pääsyn yliopiston kirjastoon ja sai opetusta Righin laboratoriossa.
Radion kehittäminen alkaa
Ollessaan velipuolensa Luigin kanssa lomamatkalla Alpeilla Marconi luki Heinrich Hertzin artikkelin, jossa tämä todistaa sähkömagneettisen säteilyn olemassaolon. Marconi ymmärsi, että säteilyn avulla voitaisiin lähettää ja vastaanottaa viestejä langattomasti. Tämä innosti Marconia niin paljon, että hän aloitti isänsä tilalla Villa Griffonessa Bolognassa vuonna 1894 kokeet tekemällään parannetulla versiolla Hertzin rakentamasta koneesta. Ensimmäiset signaalit siirtyivät muutamia metrejä, mutta pian hän pidensi matkan pariin kilometriin. Marconi tarjosi keksintöä Italian hallitukselle, joka ei kiinnostunut. Tämän jälkeen hän demonstroi laitetta Britannian postilaitokselle. 1896 hän oli saanut signaalin havaittua 13 kilometrin päässä.
Oma yritys
Heinäkuussa 1897 Marconi perusti Lontoota kotipaikkanaan pitäneen yrityksen The Wireless Telegraph & Signal Company (josta myöhemmin tuli Marconi Wireless Telegraph Company). Yritys avasi radiotehtaan Chelmsfordiin Englantiin seuraavana vuonna, työllistäen 50 ihmistä.
Yhteyskokeilut
thumb|250px|Englannissa valmistettu Marconin yrityksen Marconiphone v. 2 radiovastaanotin vuodelta 1922 Marconi tuli tunnetuksi erityisesti radion kaupallistamisesta. Tähän liittyen hän teki lukuisia lähetyskokeita, joiden tarkoituksena oli osoittaa "langattoman lennättimen" mahdollisuudet kaupallisessa käytössä.
Perhe ja kuolema
Marconi oli naimisissa kaksi kertaa, ja hänellä oli poika ja kolme tytärtä. Hän kuoli Roomassa 20. heinäkuuta 1937. Marconi on haudattu Firenzeen Santa Croce -kirkkoon samaan riviin kuin Galileo Galilei ja Enrico Fermi.
Macbeth (albumi)
Macbeth on Laibach-yhtyeen albumi. Siinä on Laibachin tekemää musiikkia Wilfried Minksin ohjaukseen William Shakespearen Macbeth-näytelmästä. Näytelmää esitettiin Deutsches Schauspielhausissa Hampurissa vuosina 1987-1988.
Kappaleet
[NJC 11]
[NJ-Oö]
Kappaleet ovat Laibachin tekemiä. Kappaleet on nauhoitettu studio Tivolissa Ljubljanassa. Miksannut ja tuottanut Janez Krizaj, Iztok Turk ja Laibach.
TDK Cross Central
TDK Cross Central oli brittiläinen musiikkifestivaali. Se järjestettiin Kings Crossissa, Lontoossa. Festivaalilla ovat esiintyneet esimerkiksi Goldfrapp ja Grace Jones.
Torsten Fredrik Zacharias Nordenswan
Torsten Fredrik Zacharias Nordenswan (15. lokakuuta 1863 Hattula – 18. marraskuuta 1914 Hattula) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja valtiopäivämies.
Nordenswanin vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Torsten William Knut Nordenswan ja Sofia Lovisa Helsingius ja puoliso vuodesta 1895 Olga Elin Enckell. Nordenswan tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja valmistui filosofian maisteriksi 1886, mutta toimi sitten maanviljelijänä Hattulassa. Hän oli myös karjanhoitokoulun johtaja. Nordenswan oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897 ja 1904–1905.
Värälän rauha
thumb|300px|Värälän rauhassa [[Turun rauhassa muodostuneet Vanhan Suomen rajat jäivät ennalleen Haminan rauhaan asti.]] Värälän rauha päätti Ruotsin ja Venäjän välisen niin sanotun Kustaa III:n sodan 14. elokuuta 1790. Sodan aloitti Ruotsi vuonna 1788. Rauhansopimus ei sisältänyt alueluovutuksia kummaltakaan osapuolelta. Rauha solmittiin Värälän kylässä silloisessa Elimäen pitäjässä nykyisen Kouvolan alueella.
Rauhan solmimisen teki mahdolliseksi Ruotsin laivaston saama murskaava voitto Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa heinäkuussa 1790. Venäjän keisarinna Katariina II suostui serkkunsa Kustaa III:n rauhantarjoukseen, koska myös suurvaltapoliittinen tilanne oli kääntynyt Venäjälle epäsuotuisaksi, kun Itävalta ja Turkki tekivät keskenään rauhansopimuksen. Ruotsin ehdotukseen saatiin Venäjän keisarinnalta vastaus, jonka mukaan rauhasta voitaisiin sopia sotaan edeltäneeseen tilanteeseen palaamisen pohjalta. Neuvottelut alkoivat 14. elokuuta, ja venäläisten pettymykseksi Ruotsia edusti niissä vain kenraali Gustav Mauritz Armfelt. Lopputulos saavutettiin samana päivänä.
Ruotsi julisti Armfeltin suulla, että sillä oli oikeus erillisrauhaan Venäjän kanssa huolimatta omasta liittosopimuksestaan Turkin kanssa. Rauhansopimus, joka ei muuttanut rajoja, ei ollut kummallekaan osapuolelle varsinainen voitto. Neuvotteluissa oli esillä joitakin aluevaihtoja, mutta ne jätettiin selvitettäviksi tulevissa keskusteluissa, samalla kun sotavankien vaihdosta sovittaisiin.
Joidenkin lähteiden mukaan rauhan sopimusasiakirjat vaihdettiin juhlallisesti 20. elokuuta 1790 Värälässä, Rauhan temppeliksi kutsutussa väliaikaisessa 8-pylväisessä paviljongissa.
Ruotsille sopimus oli siinä mielessä voitto, että siinä kiellettiin Venäjältä puuttuminen Ruotsin sisäisiin asioihin. Tämä suuren Pohjan sodan jälkeen Uudenkaupungin rauhansopimuksessa sovittu oikeus oli tosin jo muuttunut lähes kuolleeksi kirjaimeksi Kustaa III:n vallankaappauksen jälkeen vuonna 1772. thumb|left|Rauha on julistettu
Suurlähettiläs Heikki Talvitien mukaan Tukholman Skeppsholmenilla Modernin taiteen museon takana on ollut pienimuotoinen Värälän rauhan muistomerkki, jonka tilalle on 2000-luvulla vaihdettu Ruotsinsalmen voiton muistomerkki. Talvitie arvioi tämän kuvastavan Ruotsin rauhanperinteiden hiipumista. Värälässä on Anjalantien varrella harmaakivipaasi, Värälän rauhan muistokivi, johon on hakattu teksti "Här afslutade Gustaf III Freden Catharina den 19 augusti 1790." Muistokiven lähistöllä on tykkipatterin jäännökset 1780-luvulta. Värälän kenttälinnoitus oli ruotsalaisten vuonna 1789 rakentama ns. suuri patteri, jonka tykeillä voitiin ampua Kymijoen vastarannalla sijainneisiin venäläisiin asemiin.
John Reed
Paluumatkalla suomalainen poliisi pidätti hänet 13.3.1920 Tukholman vuorolaivan Oihonnan hiilikomerosta Turussa. Muun muassa Helsingissä asunut Hella Wuolijoki majoitti ja auttoi häntä Suomen oleskelun aikana. Reed joutui raastuvanoikeuteen 22.3. ja kuukauden kuluttua hänet tuomittiin sakkoihin salakuljetuksesta ja määrättiin maksamaan oikeudenkäyntikulut. Hovioikeus piti tuomion voimassa. Etsivän Keskuspoliisin pyynnöstä Reed pidettiin tuomion jälkeenkin vangittuna kuulusteluja varten. Istuttuaan kolme kuukautta huonokuntoinen Reed uhkasi aloittaa nälkälakon, minkä seurauksena hänet päätettiin karkottaa Suomesta. Kesäkuussa Reed pääsi matkustamaan Viroon. Takavarikoimansa timantit Suomen valtio myi huutokaupalla.
John Reedin viimeinen työkomennus oli osallistua itäisten kansojen kokoukseen Bakussa, josta palatessaan hän oli jo kuolemansairas. Työkomennus oli Bakuun väistämätön, Grigori Zinovievin sanoin: ”Komintern on päättänyt niin. Tottele.” Emma Goldmanin mukaan hän olisi voinut vielä parantua, jos häntä olisi hoidettu asianmukaisesti. Reed on haudattu Kremlin muuriin ja on Bill Haywoodin ohella ainoa sinne haudattu amerikkalainen.
Yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja Warren Beatty teki John Reedistä ja vallankumousajan olosuhteista elokuvan Punaiset (1981), jota kuvattiin uusklassisten rakennusten vuoksi tapahtumapaikkansa Pietarin asemesta Helsingissä.
Craigieburnin kirjasto
Vuonna 2012 valmistuneen, 4 640 neliömetrin suuruisen kirjastorakennuksen on suunnitellut tunnettu autralialainen arkkitehti Francis-Jones Morehen Thorp.
Tunnustuksena ajanmukaisesta, hyvin suunnitellusta kirjastosta Craigieburnin kirjastolle myönnettiin järjestyksessään ensimmäinen, uudelle yleiselle kirjastolle annettava Vuoden yleinen kirjasto -tunnustus vuonna 2014.
Sointu Borg
Sointu Borg (s. 30. kesäkuuta 1992 Tampere ) on suomalainen yrittäjä, puhuja ja mediapersoona. Koulutukseltaan Borg on kauppatieteiden maisteri. Borgin pro gradu -tutkielma käsitteli ohjelmistorobotiikan hyödynnettävyyttä hankinnan prosessien automatisoinnissa.
Sointu Borgin isä on vaalitutkija Sami Borg ja isoisä valtio-opin professori Olavi Borg. Borg asuu Helsingissä avoliitossa räp-muusikko Tomi Solosen kanssa.
Sointu Borg palkittiin vuonna 2022 vuoden tulokkaana Speakersforumin Vuoden Puhuja -äänestyksessä. Borg julkaisi esikoiskirjansa Röyhkeästi rohkea – Kuinka haistattaa asialliset vitut syksyllä 2022. Turun kauppakorkeakoulusta valmistuneella Borgilla on yritys Viphost Finland Oy, joka välittää VIP-emäntiä erilaisiin tapahtumiin ja yritystilaisuuksiin.
Mari Nurmilo
Mari Nurmilo (o.s. Santonen, s. 22. joulukuuta 1975 Järvenpää) on suomalainen keilaaja, joka edustaa Porin Giantsia. Hän on keilannut vuodesta 1992 lähtien ja kilpaillut naisten maajoukkueessa vuodesta 2004. Hän on kaksinkertainen joukkuekilpailun Euroopan-mestaruushopeamitalisti.
Nurmilo saavutti vuonna 2004 joukkuekilpailun Euroopan cupissa hopeaa. Hän kuului samana vuonna myös maailmancupin joukkueeseen, joka sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 2005 Nurmilo oli mukana maailmanmestaruuskilpailuissa mutta ei menestynyt, kun Suomi jäi joukkuekilpailussakin 20:nneksi. Vuoden 2006 EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui all events -tuloksissa 45:nneksi. Vuoden 2007 MM-kilpailujen joukkuekilpailussa hän kuului kahdeksanneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen. EM-kilpailuissa 2008 hän saavutti toistamiseen joukkuekilpailun hopeaa ja sijoittui all eventsissä 39:nneksi. MM-kilpailuissa 2009 Nurmilon, joka tuolloin esiintyi viimeisen kerran arvokilpailuissa sukunimellä Santonen, parhaat sijoitukset olivat triokilpailun kahdeksas ja joukkuekilpailun 11:s sija. EM-kilpailuissa 2010 parhaana tuloksena oli joukkuekilpailun kuudes sija. All eventsissä hän sijoittui suomalaisista kolmanneksi parhaana 21:nneksi. MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 20:nneksi niin trio- kuin joukkuekilpailussakin. EM-kilpailuissa 2012 hän ylsi triokilpailussa viidenneksi ja joukkuekilpailussa seitsemänneksi. Parikilpailussa hän oli 23:s ja all eventsissä 65:s.
Nurmilo on voittanut Suomen-mestaruuden parikilpailussa vuosina 2006 ja 2010 sekä joukkuekilpailussa vuosina 2010, 2014, 2016 ja 2018. Henkilökohtaisessa SM-kilpailussa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2009 ja pronssia vuonna 2011. SM-liigan mestaruus hänellä on vuosilta 2007, 2009, 2010, 2012, 2013, 2015 ja 2017.
Simon King
Simon King (s. Oxford, Iso-Britannia 1950 (tai 1952 )) on englantilainen rumpali. Parhaiten hänet muistetaan Hawkwindin rumpalina.
Hänen esikuvinaan nuoruudessa toimivat monet jazz-rumpalit ja yhtyeistä ja artisteista Elvis Presley, Chuck Berry sekä The Beatles. King aloitti varsinaisen uransa 1960-luvun lopulla Opal Butterfly-nimisessä psykedeelisessä yhtyeessä. Yhtye teki pari singleä ja soundtrackin elokuvaan Groupie Girl, jossa yhtyeen jäsenillä oli myös pienehköt roolit. Loppuaikoina yhtyeessä soitti kitaraa Lemmy Kilmister.
Vuonna 1972 space rock-yhtye Hawkwindin rumpalin Terry Ollisin huumeidenkäyttö oli kasvanut bändin toimintaa haittaavaksi ja uutta rumpalia tarvittiin. Hawkwindin basisti Lemmy Kilmister näki vanhan bändikaverinsa Kingin Lontoossa ja pyysi tätä liittymään yhtyeeseen. Simon Kingistä tuli tärkeä osa yhtyeen rytmiryhmää, ja hänen tavaramerkkinsä olikin tasainen, suoraviivainen ja tarkka rytmi. Yhtye teki menestyneimmät albuminsa 1970-luvun alkupuoliskolla Kingin ollessa mukana kokoonpanossa.
King pysyi yhtyeessä aina vuoteen 1978, jolloin erosi henkilökohtaisista syistä. Vuonna 1979 hän perusti Jawa-yhtyeen yhdessä Nic Potterin ja Huw Lloyd Langtonin kanssa. Tämä kokoonpano soitti myös Hawkwind-mies Steve Swindellsin sooloalbumilla Fresh Blood, joka julkaistiin vuonna 1980.
Vuonna 1979 King ja Langton liittyivät uudelleenkasattuun Hawkwindiin ja King oli mukana hyvin menestyneellä Live Seventy-Nine-albumilla. Vuonna 1980, Levitation-albumin levytysten aikana, King erosi toistamiseen yhtyeestä. Syynä olivat jälleen henkilökohtaiset ongelmat, tällä kertaa lähinnä päihteiden vuoksi. Tämän jälkeen King oli mukana lyhytaikaisessa Turbo-yhtyeessä (mukana myös Hawkwind-mies Simon House), ja vuonna 1982 hän harjoitteli vielä Hawkwindin kanssa, mutta päätti kuitenkin lopettaa musiikkiuransa samana vuonna.
Viime vuosina Simon King on toiminut tiettävästi antiikki- ja kierrätysalalla.
An Elixir for Existence
An Elixir for Existence on Sirenian toinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. elokuuta 2004.
Osmo Polvinen
thumb|Osmo Polvinen puhuu Sotkamon työväentalolla 19.11.2015 Osmo Antero Juhani Polvinen (s. 15. toukokuuta 1946 Sotkamo) on suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko ja kansanedustaja 1991–1995. Sotkamon kunnanvaltuutettuna vuodesta 1972 toiminut Polvinen oli aiemmin näkyvä paikallinen vaikuttaja SKDL:ssä, jossa hän kuului puolueen pienviljelijäsiipeen. Sittemmin Polvinen vaikutti Kainuun maakuntavaltuuston varapuheenjohtajana. Hän toimii Kainuun sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymän yhtymävaltuuston puheenjohtajana.
Kansanedustajaksi Polvinen nousi vuoden 1991 vaaleissa puolueen pitkäaikaisen Kainuun ääniharava Arvo Kemppaisen kuoltua yllättäen hieman ennen vaaleja. Eduskuntavaaleissa 1995 Polvinen jäi niukasti puolueensa ensimmäiseksi varaedustajaksi Oulun vaalipiirissä.
Elektroniikan suodattimet
Suodatin eli suodin on elektroninen piiri, jonka avulla voidaan muokata tulevaa signaalia halutulla tavalla. Suodatuksella voidaan poistaa häiriöitä signaalista, vähentää kohinan vaikutusta, muokata taajuuskäyttäytymistä ja rajoittaa signaalin kaistanleveyttä. Esimerkiksi kaiuttimissa korkeat taajuudet ohjataan diskanttielementille ylipäästösuotimella ja matalat taajuudet alipäästösuotimella bassoelementille. Tällaiset suodattimet päästävät lävitseen signaalit, joiden taajuus on halutun rajan sisällä ja estävät signaalit, joiden taajuus ei ole tämän rajan sisällä. Suodattimessa on siis tietyn taajuuden päästökaista, josta signaali kulkee läpi muuttumattomana ja estokaista, josta signaali ei pääse läpi.
Suodatintyypit ja kertaluku
Suodattimet voidaan karkeasti jakaa:
Suodattimen käyttäytymisen määrää suodattimen siirtofunktion tyyppi. Suodattimet voidaan jaotella siirtofunktion perusteella alipäästö-, ylipäästö-, kaistanpäästö-, kaistanesto- ja kokopäästösuodattimiin. Siirtofunktion tyypin lisäksi sen kertaluku vaikuttaa suodattimen toimintaan ja erityisesti sen jyrkkyyteen. Mitä suurempi kertaluku, sitä jyrkempiä siirtofunktioita on mahdollista toteuttaa. Jyrkkyydellä tarkoitetaan sitä, kuinka nopeasti suodattimen vaste vaimenee siirryttäessä päästökaistalta estokaistalle.
Alipäästösuodatin
thumb|Yksinapainen RC-alipäästösuodatin Alipäästösuodatin (eng. low-pass filter) on suodatinrakenne, joka päästää läpi matalataajuiset ja vaimentaa eli suodattaa korkeataajuiset signaalit.
Yksinkertainen RC-alipäästösuodatin voidaan toteuttaa vastuksen ja kondensaattorin jännitteenjakokytkennän avulla (kuvassa). Matalilla taajuuksilla kondensaattorin läpi kulkee vähän virtaa, jolloin vastuksen yli muodostuu vain pieni jännitehäviö ja signaali ei juurikaan vaimene. Korkeilla taajuuksilla kondensaattori näyttää lähes oikosululta, jolloin ulostulojännite on lähellä nollaa. Kuvan RC-piirin lähtö- ja tulojännitteen välillä vallitsee riippuvuus"."Jos merkitään saadaan                                    "."Ensimmäisen kertaluvun alipäästösuodattimen yleinen siirtofunktio on muotoa""ja toisen kertaluvun siirtofunktio on muotoa","missä s on Laplace-muuttuja ja D suodattimen vaimennusvakio. Siirtofunktio voidaan myös kertoa vakiotermillä, mikäli suodatin sisältää vahvistusta tai vaimennusta. Tekemällä sijoitus s=j\omega saadaan lauseke, joka kertoo suodattimen siirtofunktion sinimuotoisille jännitteille kompleksilukuna. Kompleksiluvun itseisarvo kertoo lähtö- ja tulojännitteen amplitudien suhteen ja kompleksiluvun kulma kertoo signaalien välisen vaihesiirron. Sijoittamalla \omega=0 nähdään, että molempien siirtofunktioiden arvo on tasajännitteellä 1, toisin sanoen signaali pääsee vaimentumatta suodattimen läpi. Koska muuttuja s on nimittäjässä, taajuuden kasvaessa lähtöjännite pienenee.
Useampiasteinen alipäästösuodatin saadaan rakennettua ensimmäisen ja toisen asteen siirtofunktioiden tulona. Käytännön kytkennöissä tämä voidaan toteuttaa kytkemällä peräkkäin erilaisia suodatinlohkoja.
Vaimennusvakion D sijasta alan kirjallisuudessa käytetään myös hyvyyslukua Q ja vaimennuskerrointa d. Näiden välillä vallitsee yhteys""
Ylipäästösuodatin
Ylipäästösuodatin (eng. high-pass filter) päästää läpi korkeataajuiset ja vaimentaa matalataajuiset signaalit. Vaihtamalla edellisen otsikon alipäästösuodattimessa vastuksen ja kondensaattorin paikkaa keskenään, saadaan ensimmäisen asteen ylipäästösuodatin. Ylipäästösuodattimen ensimmäisen ja toisen asteen siirtofunktiot ovat muotoa""ja "."Erona alipäästösuodattimen siirtofunktioon muuttuja s sijaitsee myös osoittajassa. Tällöin tasajännite (\omega=0) ei pääse suodattimen läpi.