cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Regia Marina
Perustaminen
Uuden laivaston tulikoe oli Lissan taistelu 20. heinäkuuta 1866 Italian kolmannessa itsenäisyyssodassa (samanaikainen kuin Seitsemän viikon sota). Taistelu käytiin Itävallan keisarikunnan laivaston ja Regia Marinan välillä lähellä Visin saarta Adrianmerellä. Taistelu on yksi harvoista 1800-luvulla käydyistä laivastotaisteluista. Regia Marinaa komensi amiraali Persano komennossaan 12 rautakylkistä taistelulaivaa ja 17 puurunkoista alusta. Aluksista ainoastaan yksi (Affondatore) oli uusinta teknologiaa edustava ympäriampuvalla tykkitornilla varustettu alus. Vaikka amiraali Wilhelm von Tegetthoffin johtamilla itävaltalaisilla oli selkeä alivoima, he voittivat paremman taktisen osaamisen ansiosta. Regia Marina menetti taistelussa kaksi panssaroitua alusta (Palestro ja Re d'Italia) sekä 640 miestä.
Seuraavina vuosina Regia Marinaa kehitettiin voimakkaasti ottamalla oppia Lissan taistelusta:
Italian ja Turkin sota 1911–1912
Italian julistettua 29. syyskuuta 1911 Turkille sodan sai Regia Marina tehtäväkseen kuljettaa Libyaan 30 000 sotilasta 55 kuljetusaluksella. Laivaston alukset osallistuivat Syyrian rannikolla Prevesan ja Santa Mauran taisteluihin sekä taisteluihin Dodekaneeseilla, Punaisellamerellä, ja ne tulittivat Tripolia, jonka maihinnousseet joukot valtasivat 5. lokakuuta. Maavoimien joukot laskettiin maihin Tripoliin 11. lokakuuta ja lisäksi Homsiin, Dernaan ja Benghaziin. Laivaston operaatiot päätti Rhodoksen ja Dodekanesien saarten valtaus toukokuussa 1912.
Ensimmäinen maailmansota
Sodan aikana Regia Marina soti Itävalta-Unkarin keisarillista laivastoa vastaan lähinnä Adrianmerellä. Adrianmeren sota käsitti etupäässä Itävalta-Unkarin laivaston Italian rannikkokohteiden tulitusta sekä sukellusvenesotaa Välimeren alueella. Ympärysvallat pyrkivät pääasiassa rajoittamaan sodankäyntiä alueelle, mikä onnistuikin pinta-alusten osalta, mutta epäonnistui sukellusveneiden osalta.
Sodan lopulla Regia Marina kehitti kaksi alustyyppiä. Toinen oli MAS-vene, jollaiset upottivat Itävalta-Unkarin laivaston taistelulaivan SMS Szent Istvánin Adrianmerellä 10. kesäkuuta 1918. Toinen oli Mignatta (ihmistorpedo), joka upotti Itävalta-Unkarin laivaston lippulaivan SMS Viribus Unitisin Pulan satamassa 1. marraskuuta 1918.
Rauhan teossa Regia Marina sai 1919 SMS Tegetthoffin (romutettu 1924) ja yhden Radetsky-luokan taistelulaivan, joiden oli tarkoitus korvata uponneet taistelulaivat. Lisäksi Saksa luovutti kolme kevyttä risteilijää, kolme hävittäjää sekä 17 apualusta ja pienempää alusta. Itävalta luovutti yhdeksän hävittäjää, kaksi torpedovenettä sekä 62 apualusta ja pienempää alusta. Kaikki Regia Marinalle määrätyt sukellusveneet kuitenkin romutettiin. Todellisuudessa kuitenkin laivastoa supistettiin johtuen maan talousvaikeuksista.
Sotien välinen aika
Regia Marina lähetti aluksiaan Espanjan sisällissotaan tukemaan Italiasta lähetettyjä maavoimien yksiköitä. Sinne lähetettiin muun muassa 58 sukellusvenettä, jotka osallistuivat operaatio Ursulaan.
Sotien välisenä aikana Regia Marinaa kehitettiin ottamalla Lontoon toisen laivastokokouksen jälkeen lähtökohdaksi Britannian kuninkaallisen laivaston Välimeren laivasto, joka nähtiin laivaston todennäköisimpänä vastustajana. Brittien kokemuksen suoman edun vähentämiseksi otettiin perustaksi pitkän kantaman tykein varustettujen nopeiden ja tulivoimaisten alusten rakentaminen. Nopeuden nostamiseksi jouduttiin kuitenkin keventämään panssarointia ja tykkien kantaman kasvattamiseksi pienentämään kaliiperia.
Toinen maailmansota
thumb|Regia Marinan vaakuna 24. huhtikuuta 1941. Italian diktaattori Benito Mussolini koki Välimeren hallinnan Uuden Rooman valtakunnan luomisen perustana ja Nizzan, Korsikan, Tunisian ja Balkanin liittämisen mahdollistavana tekijänä. Mussolini julisti Välimeren "meidän mereksemme" (Mare Nostrum). Tämän saavuttamiseksi Regia Marinaa vahvistettiin niin, että Italian liittyessä toiseen maailmansotaan 10. kesäkuuta 1940 laivasto oli maailman neljänneksi suurin.
Regia Marinalla oli neljä ensimmäisen maailmansodan aikana rakennettua taistelulaivaa, joista kaksi oli modernisoitu (Cavour ja Cesare), ja lisäksi laivasto sai elokuussa 1940 käyttöönsä kaksi uutta 35 000 tonnin taistelulaivaa (Littorio ja Vittorio Veneto).
Regia Marinalla ei ollut käytössään lentotukialusta, mikä oli toisen maailmansodan aikana sen suurin puute. Se joutui tukeutumaan maakentiltä toimivien ilmavoimien suojaan sekä muutamien aluksille sijoitettujen vesikoneiden luomaan ilmakuvaan. Laivoille sijoitetut Meridionali Ro 43 ja Ro 44 koneet soveltuivat ainoastaan tiedusteluun.
Laivastoon kuului taistelulaivojen lisäksi yhdeksäntoista pääosin sotien välillä valmistunutta risteilijää, joista seitsemän oli raskaita (8 tuuman pääaseet) ja loput keveitä (6 tuuman pääaseet). Lisäksi oli noin viisikymmentä hävittäjää, 115 sukellusvenettä sekä lukuisa määrä saattajia, moottoritorpedoveneitä ja muita pienempiä aluksia.
Laivaston päätukikohdat olivat Taranto (3 taistelulaivaa, 3 raskasta risteilijää, 5 kevyttä risteilijää, 28 hävittäjää ja 22 sukellusvenettä) ja Napoli (taistelulaiva, 4 kevyttä risteilijää, 18 hävittäjää ja 11 sukellusvenettä), ja loput alukset oli hajautettu Messinaan ja Augustaan Sisiliassa, Syrakusaan, Palermoon, Trapaniin ja Cagliariin Sardiniassa, Brindisiin, Bariin, La Speziaan sekä Tobrukiin ja Tripoliin Libyassa, Lerokselle Dodekanesiassa ja Massawaan Punaisenmeren rannikolle.
Suvisoudut
Suvisoudut on vuosittain, vuodesta 1981 lähtien järjestetty yksipäiväinen soutu- ja markkinatapahtuma Merimaskussa, Naantalissa. Tapahtuma järjestetään Kirkonsalmen rannalla Merimaskun kirkonkylässä kesäkuussa, yleensä juhannuksen jälkeen. 1990-luvulla tapahtuma keräsi vuosittain 3 000–4 000 kävijää. Soutusarjoja on sekä kilpa- että harrastetasoisia, soutu- ja kirkkoveneille. Ohjelmassa on myös musiikkiesityksiä. Alun perin tapahtuma oli Merimaskun kunnan järjestämä, mutta myöhemmin sen järjestivät urheiluseurat ja kunta tuki tapahtumaa rahallisesti. Suvisoudut on osa Länsirannikon Cup -soutukilpailuja. Vuonna 2010 tapahtuma jäi järjestämättä, koska nykyisen Naantalin kaupungin kanssa ei päästy sopimukseen tapahtumasta. Suvisoutujen jatkosta ei ole varmuutta.
Regia Marina
Välimeri
Sotilaallisen voiman tilanne oli Välimerellä toisen maailmansodan puhjetessa määrällisesti tasapainossa. Italian liityttyä sotaan eräät seikat kuitenkin heikensivät sen asemaa, sillä Italialta puuttui muun muassa tutkia ja polttoainetta ja toisaalta Britannialla oli vahvuuksia, joilla se saattoi korvata menetyksiään. Merkittäviä taisteluja Välimerellä olivat Taranton taistelu, Spartiventon taistelu ja Matapanin taistelu. Tarantossa Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimat hyökkäsi 11. marraskuuta 1940 kahdessa aallossa ja onnistui tekemään toimintakelvottomaksi puolet Italian taistelulaivoista. Saman kuun lopulla käytiin Italian eteläkärjessä Spartiventon taistelu, jossa osapuolina olivat Britannian ja Italian laivastot. 54 minuuttia kestänyt taistelu päättyi ratkaisemattomana. Matapanin taistelu käytiin maaliskuun lopulla 1941 Kreikan vesillä osapuolina Britannian ja Italian laivastot. Italian laivasto kärsi suuria tappioita, ja siltä kiellettiin operaatiot merellä kauempana kuin maakentiltä operoivat koneet voivat toimia, jolloin Kreeta voitiin häiriöttä evakuoida.
Atlantti
Ensimmäisenä Bordeaux'hon saapui 4. syyskuuta 1940 Mario Leonin päällikkyydessä sukellusvene Alessandro Malaspina, ja muutamaa päivää myöhemmin saapuivat Barbarigo ja Dandolo. Syyskuusta joulukuuhun 1940 siirrettiin Italiasta Bordeaux'hon kaikkiaan 27 sukellusvenettä. Punaiseltamereltä saapui neljä venettä toukokuussa 1941 ja helmikuussa 1943 saapui viimeinen Cagni, jolloin kaikkiaan 32 venettä oli palvellut Atlantilla. Suurimmillaan alusmäärä oli kesäkuussa 1941, jolloin niitä oli 27, mutta määrä supistui yhteentoista joulukuusta 1941 joulukuuhun 1943. Tukikohdan antautuessa siellä oli edelleen kuusi Regia Marinan sukellusvenettä.
Tukikohdassa palvelleista 32 veneestä tuhoutui kuusitoista. Alukset tekivät kaikkiaan 189 partiomatkaa upottaen kaikkiaan 101 kauppa-alusta ja joitakin sotalaivoja yhteensä 568 573 rek. tn. Lisäksi vaurioitettiin 200 000 rekisteritonnia kauppa-aluksia. Ensimmäinen italialaisen sukellusveneen (Alessandro Malaspina, komentaja Mario Leoni) upottama englantilainen rahtilaiva Atlantilla oli British Tanker Companyn 8 406 tonnin tankkeri British Fame saattueesta OB193 12. elokuuta.
Punainenmeri
Regia Marinan Massawaan Eritreaan sijoitettu Punaisenmeren osasto, johon kuului yhdeksän hävittäjää, kaksi sluuppia, kaksi tykkivenettä, viisi moottoritorpedovenettä ja kahdeksan sukellusvenettä, aiheutti Italian sotaan liittymisen jälkeen merkittävän uhan liittoutuneiden kuljetuksille Intian valtamereltä Välimerelle Itä-Afrikan operaatioiden aikana. Uhka lisääntyi Italian vallattua elokuussa 1940 Brittiläisen Somalimaan, mikä mahdollisti sille Berberan sataman käytön.
thumb|Ramb I uppoaa. Juuri ennen Massawan antautumista siirtomaa-alus sluuppi Eritrea sekä apuristeilijät RAMB I ja RAMB II murtautuivat 20. helmikuuta 1941 ulos ja purjehtivat kohti Kobea Japania. Matkalla Uuden Seelannin laivaston kevyt risteilijä HMNZS Leander upotti viikkoa myöhemmin RAMB I:n Malediivien edustalla, mutta muut pääsivät tavoitteeseen.
Pääosa Punaisenmeren laivueesta tuhoutui sodan ensimmäisten kuukausien aikana tai Massawan sataman antauduttua huhtikuussa 1941. Muutamia aluksia kuitenkin selviytyi, esimerkiksi sukellusveneet Guglielmo, Gauleo Ferraras, Perla ja Archimede lähtivät kohti etelää, kiersivät Hyväntoivonniemen ja liittyivät Bordeaux'ssa oleviin sukellusveneisiin. Muutama kauppa-alus purjehti Vichyn Ranskan hallussa olleelle Madagaskarille. Punaisenmeren osaston aiheuttama uhka poistui lopullisesti Italian Itä-Afrikan antauduttua 16. toukokuuta 1941.
Mustameri
Saksalaiset vaativat tammikuussa 1942 Italiaa lähettämään keveitä aluksia Mustallemerelle, mikä nähtiin mahdollisena vastalahjana Saksan toimittamista viidestätoista S30-luokan moottoritorpedoveneestä ja viidestätoista R1-luokan miinanraivaajasta Välimerellä. Regia Marina lähetti huhtikuussa viisi 24 tonnin sukellusveneentorjunta-alusta, kuusi sukellusvenettä CB1-6, viisi IV Flottiglian moottoritorpedovenettä (MAS 566-575) ja viisi räjähteillä lastattua venettä Mustallemerelle. Alukset siirrettiin ensin maitse kuorma-autoilla Alppien yli Tonavalle Wieniin ja sitten Tonavaa pitkin Constanțaan Romaniaan, jonne saattue saapui toukokuussa. Laivaston tukikohtana oli Jalta, ja se toimi aktiivisesti ja menestyksellisesti. Lopulta alukset siirrettiin osaksi Saksan laivastoa, ja Neuvostoliitto valtasi Constanțassa jäljellä olevat alukset elokuussa 1944.
Laatokka
Regia Marina operoi jatkosodassa Laatokalla neljällä MAS-veneellä. Alukset olivat osa niin kutsuttua Laivasto-osasto K:ta, joka oli muodostettu suomalaisista, saksalaisista ja italialaisista aluksista toimimaan Laatokalla toimivia Neuvostoliiton tykkiveneitä, saattueita ja kuljetusaluksia vastaan Leningradin piirityksen aikana 21. kesäkuuta – 21. lokakuuta 1941. Italialaisten lähtiessä Suomesta Italian MAS-veneet siirrettiin Suomen laivastolle.
Kaukoitä
Italialla oli ennen toista maailmansotaa Kiinassa Tientsinissä miinalaiva Lepanto ja tykkivene Sebastiano Caboto sekä hieman muita joukkoja puolustamassa alueella Italian vähäisiä kaupallisia etuja. Italian antauduttua miehistöt upottivat aluksensa Shanghaissa, mutta Japani nosti ja liitti ne omaan laivastoonsa nimettyinä Okitsuksi ja Narumiksi.
Sodan puhjettua sinne siirrettiin Eritreasta joitakin yksiköitä, koska pelättiin Itä-Afrikassa olevien Italian alueiden menetystä ja siten alusten joutumista Britannialle. Vähän ennen Massawan luhistumista sieltä lähtivät Eritrea sekä RAMB I ja RAMB II, joista RAMB I tuhoutui Malediivien lähellä Intian valtameressä muiden päästessä määränpäähänsä. Eritrean oli tarkoitus toimia Intian valtamerellä saattajana, mutta saatuaan tiedon Italian antautumisesta se siirtyi Ceylonille (Sri Lanka).
Vuoden 1943 alussa Italian laivaston sukellusveneet Comandante Cappellini, Enrico Tazzoli (S-511), Giuseppe Finzi, Reginaldo Giuliani ja Alpino Bagnolini, Barbarigo ja Luigi Torelli muutettiin Bordeaux'ssa tärkeitä Kaukoidän materiaalikuljetuksia varten. Barbarigo upposi Biskajanlahdella ensimmäisen Kaukoidän matkansa alussa. Cappellini saapui 10. syyskuuta 1943 Bordeaux'sta Sabangiin matkatessaan kohti Japania, mutta Italian antauduttua Japani miehitti aluksen ja luovutti sen edelleen Saksan laivastolle.
Korvauksena Kriegsmarinen piti luovuttaa yhdeksän tyypin VII sukellusvenettä italialaisille, mutta ne olivat edelleen koulutuksessa Saksassa Italian antautuessa, jolloin saksalaiset valtasivat aluksensa takaisin.
Aselepo 1943
Italian ja liittoutuneiden solmiman aselevon tultua julkiseksi 8. syyskuuta 1943 Hitler määräsi joukkonsa ottamaan haltuun Pohjois-Italian. Saksalaisten kiristäessä saartorengasta Rooman ympärillä pakenivat kuningas sekä hallitus armeijan johdon kanssa Brindisiin, jossa perustettiin 10. syyskuuta uusi fasisimin vastainen hallitus. Saksalaiset laskuvarjosotilaat pelastivat 12. syyskuuta vangitun Mussolinin, joka perusti Saksan valvonnassa olevan ja Italian pohjoisosaa hallitsevan Pohjois-Italiaan tasavallan.
Aseleposopimuksen ehtojen mukaisesti laivasto oli siirrettävä liittoutuneiden määräämään paikkaan. 9. syyskuuta lähti La Speziasta pääosa laivastosta, johon liittyi kolme Genovasta saapunutta risteilijää. Osasto joutui Saksan ilmavoimien yllättämäksi, jolloin taistelulaiva Roma upposi Sardinian lähellä Fritz-X-liitopommin osuttua. Alus vei mukanaan 1 253 miehistön jäsentä sekä amiraali Carlo Bergaminin esikuntineen.
Sopimusehtoihin kuului myös liittoutuneiden vapaa pääsy Italian sotasatamiin, mutta se ei ollut mahdollista ennen miinoitusten purkua. Sopimusta täydennettiin 23. syyskuuta, jolloin päätettiin Italian laivaston käytöstä. Taistelulaivat ja muutama risteilijä asetettiin reserviin, ja loput risteilijät sekä keveät alukset aloittivat saattajina sekä kuljetusaluksina toimimisen liittoutuneiden laivastoesikunnan ohjeiden mukaan.
Lárnakanlahti
Lárnakanlahti on lahti Välimeressä Kyproksen saaren kaakkoisrannikolla. Se on saanut nimensä sen länsirannalla sijaitsevasta Lárnakan kaupungista.
Regia Marina
Sodan jälkeen
Vihollisuuksien päätyttyä Regia Marina, joka sodan alkaessa oli ollut maailman neljänneksi suurin, aloitti laajan jälleenvarusteluohjelman toipuakseen sodan tuhoista. Liittoutuneiden kanssa 8. syyskuuta 1943 tehty aselepo ja 23. syyskuuta allekirjoitettu yhteistyösopimus jättivät Regia Marinan onnettomaan tilaan. Pääosa sen tukikohdista oli käyttökelvottomia, satamat miinoitettuja tai uponneiden alusten sulkemia. Kuitenkin sen aluksia oli selvinnyt sodasta runsaasti :
Lárnakanlahti
Lahti ulottuu sen länsipään Kitín niemeltä itäpään Pýlan niemelle ja sen rannikon pituus on noin 39 kilometriä. Lahden pohjoisrannikko on suureksi osaksi Ison-Britannian Dekéleian tukikohta-aluetta. Lahdessa ei ole saaria.
Regia Marina
Sodan jälkeen
Italian muuttuessa kuningaskunnasta tasavallaksi 2. kesäkuuta 1946 Regia Marina otti käyttöön nykyisen nimensä Marina Militare Italiana.
Rauhansopimus
thumb|Christoforo Colombo Rauhansopimus, joka allekirjoitettiin 10. helmikuuta 1947 Pariisissa, oli Italian laivastolle tuhoisa. Alue- ja kalustomenetysten lisäksi sille asetettiin seuraavat rajoitukset :
Lisäksi rauhansopimuksessa Italia velvoitettiin siirtämään voittajavaltioille (Neuvostoliitto, Britannia, Ranska, Kreikka, Jugoslavia ja Albania) sotakorvauksina runsaasti aluksia. Näitä olivat muun muassa seuraavat alukset:
Musiikkisensuuri
Musiikkisensuuri tarkoittaa julkisten musiikkiesitysten rajoittamista ja kieltämistä. Äänitteiden tai musiikkivideoiden soiton rajoituksille on historiassa ollut monenlaisia syitä, kuten niiden turmeleva vaikutus, poliittisuus tai viittaukset uskontoon, huumeisiin tai seksiin. Sotien tai muiden kriisien aikana väkivaltaan tai kuolemaan viittaavia lauluja on usein vältetty soittamasta radiossa.
Jazz
New Orleansissa 1910-luvulla syntynyt jazz, nimeltäänkin seksiin viittaava musiikkityyli, sai heti osakseen vastustusta ja rajoituksia. Vaikka jazzista tulikin 1920-luvulla myös valkoisten suosikkimusiikkia, monet pitivät jazzia moraalittomana, syntisenä ja vaarallisena. Sanoituksiltaan suorasukaisimmin seksuaalisia jazz- ja blueslauluja ei soitettu Yhdysvaltain valkoisilla radioasemilla tai BBC:llä. Billie Holidayn hitti ”Strange Fruit” (1939) joutui soittokieltoon, sillä se kertoi Etelävaltioissa tapahtuneista mustien lynkkauksista ja oli lisäksi kommunistin kirjoittama.
Saksassa 1930-luvulla valtaan nousseet kansallissosialistit pitivät jazzia amerikkalaisena rappiotaiteena ja ”neekerimusiikkina”. Jazz häädettiin radiosta, jazzlevyt kiellettiin, ja jazzmuusikkoja ja kuuntelijoita alettiin vainota. Koska jazzin kuuntelua ei kuitenkaan saatu kokonaan kitkettyä, propagandaministeri Goebbels perusti vuonna 1939 amerikkalaista swing jazzia soittavan orkesterin, jonka soittamien jazzhittien sanoitukset uusittiin natsien ideologian mukaisiksi.
BBC
Britannian kansallinen radioyhtiö BBC on historiansa aikana sensuroinut musiikkia monesta syystä. Vuosina 1927–1938 BBC:n pääjohtajana toimineen John Reithin kaudella sensuurin kynsiin joutuivat kaikki äänilevyt, joilla viitattiin edes etäisesti tai verhotusti seksiin, uskontoon, politiikkaan, alkoholiin tai huumeisiin. Ennen toista maailmansotaa BBC ei juurikaan soittanut radiossa Adolf Hitleriä pilkanneita levyjä, sillä Saksaa ei haluttu ärsyttää. Sodan puhjettua BBC jätti soittamatta levyjä, joilla saattoi olla negatiivinen vaikutus sotilaiden mielialaan, kuten Bing Crosbyn ”I’ll Be Home for Christmas”. BBC sensuroi myös pitkään sellaiset populaarimusiikkikappaleet, joissa käytettiin tuttuja klassisen musiikin melodioita. Tästä syystä BBC:llä sensuroiduksi joutui usein Frank Sinatra.
1960-luvulla BBC:n nuorisokanava Radio One sensuroi esimerkiksi Beatlesin huumeaiheisiksi katsotut ”Lucy in the Sky with Diamonds” ja ”A Day in the Life” (1967) sekä ranskalaisten Jane Birkinin ja Serge Gainsbourgin rakastelua kuvaavan ”Je t’aime... moi non plus” (1969). Sen sijaan huumeista tai seksistä amerikanenglantilaisella slangilla kertovia kappaleita kuten Lou Reedin ”Walk on the Wild Side” (1973) ja Cyndi Lauperin ”She Bop” (1984) ei sensuroitu.
BBC:n kokonaan tai osittain soittamatta jättämiä listahittejä ovat esimerkiksi Sex Pistolsin kuningatarta ja monarkiaa herjaava single ”God Save the Queen” (1977), Prodigyn ”Smack My Bitch Up” (1997) sekä pääministeri Margaret Thatcherin kuolemasta iloinnut ”Ding Dong! The Witch Is Dead” (2013).
Persianlahden sodan aikana 1990-luvun alussa BBC julkaisi pitkän luettelon levyistä, joita ei suositeltu kotirintaman tai taistelualueen radiolähetyksissä. Luettelo herätti paljon huomiota ja arvostelua, sillä monessa sen kappaleessa ei nähty olevan mitään yhtymäkohtia Persianlahden sotaan.
Yhdysvallat
Rock and rollin nousu nuorison suosikkimusiikiksi 1950-luvulla aiheutti keskiluokkaisissa yhdysvaltalaisvanhemmissa huolta. Etelävaltioissa uuden mustan musiikin vastustus oli kaikkein kiihkeintä. Vaikka vastustusta oli paljon, se harvoin johti levyjen poistamiseen jukebokseista. Television The Steve Allen Show’ssa Elvis Presleyä estettiin esittämästä luonteenomaista villiä lavaliikehdintäänsä. Elviksen soittaminen myös toi potkuja muutamalle radion tiskijukalle. Myös Little Richardin ja muiden mustien artistien levyt olivat useimpien valkoisten radioasemien soittokiellossa.
Rock-musiikin ”saatanallisuus” on herättänyt kirkonmiehissä ja lahkolaisissa huolta. Beatlesin ja Led Zeppelinin lauluja soitettiin takaperin ja etsittiin ”salaisia sanomia”, ja monet saarnaajat väittivätkin sellaisia löytäneensä. Jim ja Steve Peters järjestivät 1980-luvulla rock-levyjen tuhoamiskampanjoita ja rockinvastaisia seminaareja. Rockmusiikin osittaista sensuuria ajava yhdistys PMRC sai Yhdysvaltain äänilevyteollisuuden keskusjärjestön laittamaan ”seksuaalisia viittauksia” tai ”arveluttavia sanoituksia” sisältävien levyjen kansiin varoitustarran.
Islaminuskoon kääntyneen Cat Stevensin levyjä lakattiin soittamasta monella yhdysvaltalaisella radioasemalla, kun Stevens ilmoitti kannattavansa kirjailija Salman Rushdielle uskonnollisista syistä langetettua kuolemantuomiota.
Joitain rapkappaleita on asetettu paikallisiin soittokieltoihin niiden poliisintappoihin yllyttävien sanoitusten vuoksi. Marilyn Mansonin esiintymisiä on usein yritetty kieltää.
Itäblokki
Neuvostoliitossa jazzia kuunneltiin vielä toisen maailmansodan aikana, sillä maa oli Yhdysvaltain liittolainen. Sodan jälkeen jazz ja monet siihen olennaisesti kuuluvat musiikilliset tyylikeinot kiellettiin. Myös 1950-luvun rock and roll tuomittiin kumouksellisena ja kiellettiin. Miliisi kävi toisinaan rocklevyjen mustan pörssin kimppuun, vaikka rangaistukset hallussapidosta eivät olleetkaan ankaria. Myös muissa Neuvostoliiton satelliittivaltioissa rockia rajoitettiin, ja eurooppalaisten radioasemien lähetyksiä häirittiin mahdollisuuksien mukaan. Rautaesiripun lähellä kuten DDR:ssä valtio joutui kuitenkin sietämään länsimaisen musiikin kuuntelua. Vuonna 1965 rockin maahantuonti kiellettiin, mutta sen jälkeen suhtautuminen jälleen lieveni, ja 1980-luvulla DDR:ssä vieraili jo useita rockin huippunimiä. Suhtautuminen rockiin lieveni myös Neuvostoliitossa 1970-luvulla, ja maassa alkoi vierailla länsimaisia rockartisteja. Lopullisesti rock vapautui maassa Gorbatšovin kaudella vuodesta 1985 alkaen.
2010-luvulla esimerkiksi Valko-Venäjällä ja Venäjällä on esiintynyt julkisen vallan puolelta tapahtunutta konserttijärjestäjien ja esiintyjien häiritsemistä sekä suosittujenkin yhtyeiden radiosoiton ja julkisen esiintymisen kieltämistä. Valko-Venäjällä on sensuroitu ulkomaisia artisteja poliittisista syistä, kuten Pet Shop Boysia maan ihmisoikeusloukkausten arvostelemisesta. Myös Ljapis Trubetskoi on valtionjohdon epävirallisella mustalla listalla. Venäjällä punkrockyhtye Pussy Riotin jäseniä on pidätetty presidentti Vladimir Putinin vastaisista mielenilmaisuistaan. Pohjois-Koreassa kaikki länsimainen musiikki on aina ollut pannassa.
Suomi
Suomessa ei ole koskaan kielletty yhtään äänilevyä tuomioistuimen päätöksellä. Levyjä on vedetty pois myynnistä yleensä tekijänoikeudellisten kiistojen johdosta. Yleisradion esitysrajoitusten kohteeksi ovat joutuneet esimerkiksi jotkin M. A. Nummisen ja Irwin Goodmanin levyt. Vuonna 1939 Olavi Virran levyttämä kappale ”Teetä kahdelle” asetettiin Yleisradiossa soittokieltoon liian uskallettuina pidetyn sanoituksensa vuoksi. 1950-luvulla levy joutui Yleisradiossa soittokieltoon lähinnä teknisistä syistä kuten epäpuhtaan äänen vuoksi. 1960-luvulla levyjä alkoi joutua soittokieltoon myös moraalisista ja poliittisista syistä. Syitä saattoivat olla esimerkiksi kaksimielisyydet, uskonnollisten tunteiden loukkaaminen, päihteiden ihannointi, vammaisten pilkkaaminen ja kansallislaulujen väärinkäyttö. Vuosikymmenen puolivälissä joutuivat soittokieltoon muun muassa useat Irwin Goodmanin ja Juha ”Watt” Vainion levyt. Speden ja Simon "Keltainen jäänsärkijä" oli soittokiellossa jäänmurtajalakkojen aikana kohdan ”Värssy Wällärille, pojat!” ansiosta. Varsinaisista soittokielloista luovuttiin vuonna 1972; tiettävästi viimeinen varsinaisella kieltolistalla ollut levy oli Serge Gainsbourgin ja Jane Birkinin duetto "Je t’aime – moi non plus". Eräitä levyjä saatettiin silti edelleen ”jäädyttää”, mikä merkitsi että niiden käyttö oli sallittu ainoastaan erityisestä syystä ja vakavassa asiayhteydessä: esimerkiksi Tuomari Nurmion kappale "Kurja matkamies maan" oli vuonna 1979 tällä tavoin jäädytetty, ja sen soittaminen kevyessä äänilevykonsertissa aiheutti julkista närkästystä. Nykyisin vastuu levyjen soittamisesta on päälliköillä ja toimittajilla.
Etelä-Afrikka
Yhdistyneet kansakunnat julkaisi vuonna 1980 luettelon apartheidpolitiikkaa harjoittaneen Etelä-Afrikan Sun Cityssä käyneistä artisteista ja suositteli jäsenmaidensa kansallisia radioyhtiöitä boikotoimaan niitä. Suomessa jotkut toimittajat noudattivat suositusta, toiset eivät. Sitä ennen Etelä-Afrikan hallitus oli vuosikymmenien ajan sensuroinut lauluja, joissa esiintyi sellaisia sanoja kuten ”rauha” tai joissa laulettiin rotujenvälisistä suhteista.
Afganistan
Afganistanin talibanhallinto kielsi uskonnollisista syistä vuosina 1996–2001 kaiken musiikin, tamburiinia lukuun ottamatta. Talibanien kaatumisen jälkeen musiikki on palannut maahan, vaikka uskonnolliset iäkkäät ihmiset vieroksuvat sitä edelleen.
MTV
Music Televisionin ensimmäinen yksittäinen sensuroinnin kohteeksi joutunut musiikkivideo oli Queenin ”Body Language” (1982), jossa laulettiin seksistä ja näytettiin paljasta pintaa. MTV ei aluksi esittänyt Neil Youngin ”This Note’s for You” -kappaletta (1988), joka vinoili äänilevyteollisuudelle sekä rock- ja poptähdille, mutta ryhtyi lopulta soittamaan sitä hyvin ahkerasti ja palkitsi sen vuoden parhaana videona.
Editointi
Kappaletta ei aina jätetä kokonaan esittämättä radiossa, vaikka siinä olisikin kiellettyjä sanoja. Kappaleesta voidaan esittää siistitty versio, josta kielletyt sanat on hiljennetty, korvattu toisilla tai muokattu epäselviksi. Tällaista editointia harjoittaa paljon esimerkiksi Radio Disney, joka on suunnattu lapsille ja nuorille.
Suomuhauki
thumb|[[Akseli Gallen-Kallela: Iso hauki (1909). Väinämöinen valmistautuu perkaamaan ison hauen.]] Suomuhauki on suuri Kalevalan sankarien esteeksi asettuva jättiläismäinen kala.
Tarinan mukaan Väinölän sankarien pursi pysähtyy pinnan lähellä kellottelevan suomuhauen selkään. Väinämöinen tappaa miekallaan kalan, ja tekee sen leukaluusta ensimmäisen kanteleen. Toinen suomuhauki asuu Tuonen joessa. Ilmarinen saa Pohjolan emännältä tehtäväksi tämän suomuhauen pyytämisen, palkaksi Pohjolan neidosta. Ilmarinen takoo rautaisen kokon, joka iskee kyntensä haukeen ja nostaa sen vedestä. Kokko on kuitenkin tuhma, ja se syö luvatta kalaa, ja turmellun kalan saanut Pohjolan emäntä epäröi luovuttaa neitoa.
Thommy Fagerlund
"Thommy" Henrik Gustav Fagerlund (s. 28. syyskuuta 1974 Helsinki) on suomenruotsalainen artisti ja musiikkituottaja.
Nuoruudessaan Fagerlund oli jäsenenä mm. Daizy & Gänget -nimisessä yhtyeessä, joka esiintyi showkiertueillaan klubeilla sekä julkaisi yhden albumin vuonna 1995, Vi brinner. "Se på mig" -niminen kappale levyltä oli monta kuukautta radiosoittolistan ykkösenä Suomessa.
Hugo Varjola
Hugo Varjola (20. toukokuuta 1892 Jyväskylä – 21. maaliskuuta 1946 Jyväskylä ) oli suomalainen toimittaja.
Thommy Fagerlund
Fagerlund työskenteli Ruotsinlaivoilla vuosina 1996-2003. Tuolloin hän kirjoitti aktiivisesti omia lauluja ja teki joitakin äänityksiä Lisen Julin Qvarnströmin kanssa. Hän osallistui musiikkikilpailuihin "Suomen Tähti" ja "Guld Micken".
Hugo Varjola
Varjola muutti vuonna 1913 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli muun muassa Minnesotan sahatyömailla ja opiskeli iltakouluissa. Vuosina 1919–1921 hän työskenteli Raivaajan konttorissa Fitchburgissa. Palattuaan Suomeen Varjola oli Kansan Voiman toimitussihteerinä Sortavalassa vuodesta 1923 ja siirtyi Uuden Ajan päätoimittajaksi Poriin vuonna 1929. Vuodesta 1938 aina kuolemaansa saakka hän työskenteli jyväskyläläisen Työn Voiman päätoimittajana.
Piisami
Piisami (Ondatra zibethicus) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva suurikokoinen ja pitkähäntäinen, pääosin vedessä elävä myyrälaji, jota on istutettu turkiseläimeksi myös Suomeen. Piisami on Ondatra-suvun ainoa laji.
Thommy Fagerlund
Vuodesta 2003 vuoteen 2006 Fagerlund työskenteli ulkomailla showartistina, muun muassa Mallorcalla ja Rodoksella Sunwing-yrityksessä.
Toukokuussa 2007 Fagerlund aloitti Åsa Anderssonin ja Sara Skogin kanssa euroviisushown "Good Evening Europe!", jolla oli kiertue Helsingissä ja myös Ruotsissa kesällä 2007.
Fagerlund on työskennellyt vuodesta 2008 lähtien risteilyisäntänä Viking Linellä, jossa hän myös esiintyy. Hän tuottaa show-esityksiä Viking Linelle ja M/S Viking XPRS:lle (Good Evening Europe, Eurovision hits, Eurovision Do-Re-Mi) mm. Katja Jakun ja Jaana Hiltusen kanssa.
Vuonna 2011 Fagerlund alkoi työskennellä 80-luvun pop-prinsessa Anja Niskasen kanssa. Fagerlund on säveltänyt ja tuottanut monia Anja Niskasen lauluista, mm. tämän Personligt-albumille vuonna 2012.
Piisami
Ulkonäkö ja koko
250px|pienoiskuva|vasen|Piisamin turkkeja Piisami on yleisväriltään ruskea, ja sen vatsapuoli on muuta ruumista vaaleampi. Osa piisameista on väriltään tummempia, niin kutsuttuja mustapiisameita, joiden turkki on erityisen arvokas. Niitä pidettiin aiemmin omana alalajinaan O. z. macrodon, mutta nykyisin kaikkien piisamien katsotaan kuuluvan samaan alalajiin. Piisami on Suomen suurin myyrä: aikuisella yksilöllä on pituutta 40–68 cm, josta hännän osuus on 19–28 cm, ja eläin painaa 0,7–1,7 kg. Häntä on suomupeitteinen ja sivuilta litteä. Takajalkojen varpaiden välillä on räpylämäistä ihoa.
Siirtoistutusalueet
Euroopan ensimmäiset viisi piisamia, kaksi urosta ja kolme naarasta, tuotiin Prahan lähelle Tšekkiin vuonna 1905. Laji alkoi levitä istutuspaikalta kaikkiin ilmansuuntiin 9–70 kilometrin vuosivauhdilla. Nykyään sitä tavataan laajalla alueella Keski- ja Pohjois-Euroopassa, Ukrainassa ja Venäjällä. Kaikkiin maihin sitä ei ole tuotu tarkoituksellisesti, vaan kanta on syntynyt tarhoista karanneista yksilöistä. Näin kävi esimerkiksi Ranskassa, jossa piisameita karkasi vuonna 1930 muutamasta eri tarhasta; näiden karkulaisten jälkeläiset etenivät myöhemmin Belgiaan, Alankomaihin ja Sveitsiin. Britanniasta tämä vieraslaji saatiin hävitettyä vuonna 1937, kun piisamien maahantuonti ja tarhaus oli kielletty ja karkulaisista syntyneet pienet kannat poistettu nopeasti. Myös tanskalaiset ovat pystyneet estämään lajin leviämisen maahansa. Muihin Fennoskandiaan maihin kuin Suomeen piisamien tuonti oli alun perin kielletty, mutta laji kuitenkin levisi Suomen kautta itsenäisesti Ruotsin Länsipohjaan vuoden 1945 tienoilla ja Norjaan vuonna 1970. Piisami on levinnyt nopeasti laajoille alueille, sillä Euroopan ilmasto ja elinympäristöt ovat samankaltaiset kuin sen alkuperäisellä elinalueella, se ei kilpaile muiden lajien kanssa, se sopeutuu monenlaisiin ympäristöihin ja ravintoon, lisääntyy tehokkaasti ja pystyy liikkumaan maallakin pitkiä matkoja. Useimmissa Euroopan maissa piisamia pidetään vahinkoeläimenä ja niiden kantaa pyritään vähentämään, sillä ne esimerkiksi repivät kalaverkkoja ja kaivavat koloja patoihin, ratavalleihin, tienpenkkoihin ja tekolampien penkereisiin.
Aasiassa laji esiintyy Siperiassa, Mongoliassa, Kiinassa, Koillis-Koreassa ja Japanin Honshussa. Aasian kanta on saanut alkunsa Neuvostoliitossa vuoden 1928 jälkeisinä parina vuosikymmenenä tehdyistä laajamittaisista, kymmenientuhansien yksilöiden istutuksista.
Etelä-Amerikassa, Argentiinan eteläosissa on myös istutuksista syntynyt piisamipopulaatio.
Suomeen piisameita istutettiin vuodesta 1919 lähtien 1930-luvulle asti noin 300 eri paikkakunnalle turkismetsästystä varten. Ensimmäiset, vuonna 1919 Saksasta Kajaanin lähelle tuodut yksilöt eivät menestyneet. Suomalainen piisamikanta saikin varsinaisesti alkunsa vasta vuonna 1922, jolloin Tšekkoslovakiasta tuotuja yksilöitä vapautettiin Kruunupyyhyn. Myöhemmistä istutuspaikoista merkittävimpiä olivat Kirkkonummi, jonne eläimiä tuotiin vuonna 1924, Hämeenlinna, Suomussalmi ja Sulkava. Ahvenanmaalle piisami vietiin vuonna 1926. Istutuksissa käytettyjä yksilöitä, joita oli kaikkiaan noin 1 100, tuotiin Tšekkoslovakian ja Saksan lisäksi myös Pohjois-Amerikasta. 1950-luvulle mennessä laji oli saavuttanut Suomessa nykyisen levinneisyytensä, joka kattaa koko maan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Piisamia pyydetään yhä Suomessa, suurimmaksi osaksi turkin vuoksi, sillä täällä laji ei aiheuta niin paljon haittoja kuin Keski-Euroopassa. Eläimen liha käy myös ihmisravinnoksi. Parhaimpina vuosina saalis on ollut yli 300 000 yksilöä. Piisamin metsästysaika on 1.10.–19.5. Vahingollisen tai haittaa aiheuttavan yksilön poistamiseen voi saada riistanhoitopiiriltä pyyntiluvan myös rauhoitusaikana. Asuttua piisaminpesää ei tavallisesti saa rikkoa, mutta riistanhoitopiiri voi myöntää siihen erikoisluvan 1.8.–31.8. välisenä aikana.
1990-luvulla piisamin kanta romahti ja laji katosi lähes kokonaan Etelä- ja Lounais-Suomesta. Tarkkaa syytä tähän ei tiedetä. Yhdeksi tekijäksi on arveltu runsastunutta saukkokantaa. Amerikassa piisameilla on luonnostaankin samanlaisia kannanvaihteluita kuin pienemmillä myyrälajeilla.
Elinympäristö
Piisami ei ole erityisen vaativa elinympäristönsä suhteen. Parhaiten se viihtyy matalissa ja reheväkasvisissa järvissä, hitaasti virtaavissa pienvesistöissä ja rämeillä. Vesistö ei saa kuitenkaan jäätyä pohjaan asti. Vaeltavia piisameita voidaan tavata hyvinkin pienistä lammista ja ojista, ja toisaalta myös ulkosaariston luodoilla. Pohjois-Amerikassa laji elää myös tundralla ja suistoalueilla. Piisamin menestys Euroopassa selittyy osittain sillä, että alueella on ollut tyhjä ekolokero kahden sitä elintavoiltaan muistuttavan lajin, suurikokoisen majavan ja pienikokoisen vesimyyrän, välissä.
Elintavat
250px|pienoiskuva|Uivalla piisamilla koko selkä on vedenpinnan yläpuolella, kun taas majavilla yleensä vain pää on näkyvissä.
Käyttäytyminen
Piisami muistuttaa elintavoiltaan varsin paljon majavia. Piisamit liikkuvat vilkkaimmin hämärällä ja yöllä. Piisami rakentaa yleensä suuren, kekomaisen pesänsä kasveista järven tai jonkun muun vesistön rannalle. Se voi myös kaivaa rantatörmään kolon, joka menee veteen sekä maalle. Kolossa ja sen lähellä piisami elää pariskunnittain ja ne puolustavat reviiriään aggressiivisesti. Kammio on vuorattu heinillä ja saroilla. Talvella piisamit pysyttelevät paljon pesässään, vaikka eivät nukukaan talviunta. Pakkanen kovettaa pesän, joka on erinomainen suoja koiria ja kettuja vastaan, sillä sinne pääsee vain veden alta. Jos pesä hävitetään, piisami on talvella turvaton ja voi kuolla helposti. Piisamilla on vain vähän luontaisia vihollisia Suomessa, ehkä merkittävimpinä kettu, supikoira ja minkki. Myös huuhkaja ja kanahaukka ovat oppineet metsästämään piisamia. Piisami ei ole petoeläimille helppo saalis, sillä se puolustautuu aggressiivisesti.
Lisääntyminen ja elinikä
250px|pienoiskuva|Piisamin pesä. Tiineys kestää 25–30 vrk ja poikueessa on 5–9 poikasta. Poikueita on 1–3 vuodessa. Piisami on kausilisääntyjä, joten poikueiden määrä riippuu ravintotilanteesta ja maantieteellisestä sijainnista. Poikaset syntyvät yleensä maapesässä, pitkän käytävän päässä, jonka piisami kaivaa rantatörmään.
Piisami voi elää luonnossa ainakin kolmevuotiaaksi. Joidenkin lähteiden mukaan ne voisivat vankeudessa saavuttaa jopa 10 vuoden iän. Varmojen tietojen mukaan ikäennätys vankeudessa on lähes kuusi vuotta.
Piisami kulttuurissa
Yrjö Kokon vuonna 1944 julkaistussa kirjassa Pessi ja Illusia on yhtenä hahmona ”Biisami”, joka kaivaa Pessille ja Illusialle talvipesän. Tove Janssonin Muumi-teoksissa esiintyy hahmo nimeltään ”Piisamirotta”. Myös Kaislikossa suhisee- ja Franklin-animaatiosarjoissa on henkilöinä piisameja.
Piisamin tuloa Suomeen on käsitelty vuonna 1960 julkaistussa Atso Artimon väitöskirjassa.
Canna
Canna on Small Isles -ryhmän saari Skotlannin Sisä-Hebrideillä. Sieltä on silta naapurisaari Sandaylle, ja myös saarten välinen kävely maata pitkin mahdollistuu laskuvesien aikana. Saari on ollut asuttuna 9000 vuoden ajan. National Trust for Scotlandin omistamaa saarta asuttaa edelleen pieni yhteisö.
Hengen pitimet
Hengen pitimet on Mokoman kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 25. toukokuuta 2018. Se äänitettiin Hämeenlinnassa Sound Supreme -studiolla Janne Saksan johdolla, ja sen miksauksesta vastaa edeltävän varsinaisen studioalbumin tapaan Jens Bogren.
Albumi julkaistiin myös Japanissa levymerkillä Marquee Avalon. Yhtye juhlisti albumin julkaisua Tokion Space ODD-klubilla.
Vastaanotto
Soundin ennakkokuuntelussa Hengen pitimet sai suitsutusta, ja se nostettiin yhtyeen parhaimmaksi albumikokonaisuudeksi sitten viimeisimmän studioalbumin.
Emätintulehdus
Emätintulehdus eli vaginiitti on emättimessä esiintyvä tulehdus. Siihen voi liittyä lisääntynyttä valkovuotoa, kutinaa ja kirvelyä. Emätintulehduksen aiheuttajana voi olla esimerkiksi hiivasieni, etenkin Candida albicans. Yhtä yleinen sairauden muoto on bakteerivaginoosi. Muita emätintulehduksia ovat trikomoniaasi, deskvamoiva inflammatorinen vaginiitti, atrofinen vaginiitti ja Actinomyces-bakteerin aiheuttama tulehdus. Sairauden hoito määräytyy taustalla olevan syyn mukaan.
Hävyn ja emättimen tulehdus on vulvovaginiitti.
Tridacna crocea
Tridacna crocea on pienikokoisin jättiläissimpukkalaji. Se elää luonnossa trooppisella Indopasifisella merialueella, ja sitä pidetään myös riutta-akvaarioissa.
Ulkonäkö ja koko
Tridacna crocea kasvaa halkaisijaltaan korkeintaan 15–23 cm pitkäksi. Se on sukunsa värikkäin laji, ja siinä voi olla erilaisina kuvioina sinistä, oranssia, ruskeaa, vihreää, harmaata, violettia ja keltaista. Sen vaipassa on yleensä hohtavia pilkkuja tai juovia, jotka ovat sävyltään sinisiä, keltaisia tai vihreitä. Laji muistuttaa väriltään Tridacna maximaa, mutta lajit voi erottaa toisistaan kuoren muodon perusteella: T. maxima on pitkulaisempi, T. crocea pyöreämpi.
Muiden jättiläissimpukoiden tavoin sillä on voimakkaasti poimullinen kaksiosainen kuori. Kuoren välistä työntyy esille hyllyvä lihasmassa eli vaippa, jonka keskellä törröttää putkimainen suuosa. Kun simpukka haluaa sulkea kuorensa, se ruiskuttaa vettä ulos tämän suuaukon kautta. Tridacna crocean suuaukon ympärillä on pieniä lonkeroita, joiden avulla se tehostaa planktonin siivilöitymistä suuhunsa.
Kuoren saranapuolella on aukko, josta työntyy ulos lihaksikas jalka. Jalalla simpukka tarrautuu alla olevaan merenpohjaan. Tämä aukko on crocea-lajilla suurempi kuin muilla saman suvun lajeilla, mikä toimii yhtenä lajituntomerkkinä. Jalkansa avulla se porautuu syvälle koralliriuttaan tai meren kivipohjaan. Siitä on yleensä näkyvissä vain vaippa ja kuoren yläosa.
Jättiläissimpukoiden elimistössä elää symbioottisia zooksantellileviä. Simpukan vaipan pinnassa näkyvät tummemmat läikät ovat läpinäkyviä kohtia, jotka toimivat linsseinä ja ohjaavat valoa syvemmälle vaippaan levien käyttöön.
Levinneisyys
Tridacna croceaa tavataan Thaimaasta Uuteen Kaledoniaan. Se elää matalassa vedessä, missä se saa runsaasti valoa. Se saattaa olla kadonnut Tuvalulta, eikä sen esiintyminen Guamissa ole varmaa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Tridacna crocea -simpukat elävät luonnossa useiden yksilöiden yhdyskuntina. Ne asettuvat riutalla usein ylemmäksi kuin sukulaislaji Tridacna maxima, näin Tridacna crocea saa mahdollisimman paljon valoa. Se porautuu jalkansa avulla tiiviisti kiinni kiveen tai koralliin, etteivät aallot ja vuorovesi heittelisi sitä.
Bette Davisin filmografia ja esiintymiset
pienois|pysty|Davis elo­kuvan [[Uusien tähtien alla trailerissa vuonna 1942]] Bette Davis (1908–1989) näytteli yhteensä 60 vuotta kestäneen näyttelijän­uransa aikana yli 120 elo­kuva-, televisio- ja teatteri­tuotannossa. Davis aloitti elo­kuva­uransa 23-vuotiaana vuonna 1931, joka kesti aina hänen kuolemaansa 1989 asti. Davisista tuli Universal Studiosin sopimus­näyttelijä ja teki elo­kuva­debyyttinsä draama­elo­kuvassa The Bad Sister (1931). Vuonna 1932 Davis alle­kirjoitti sopimuksen Warner Brothersin kanssa, jonka kanssa hän teki yhteis­työtä aina vuoteen 1949 asti, jolloin Davis jatkoi freelancer-näyttelijänä. Davisin viimeinen elo­kuva­rooli oli elo­kuvassa Noita muuttaa taloon (1989), joka valmistui muutama kuukausi ennen Davisin kuolemaa. 1950-luvulta alkaen Davis alkoi näytellä televisiossa. Hän on myös esiintynyt radiossa.
Tridacna crocea
Vesiolot ja ravinto
Suuren osan simpukan tarvitsemasta ravinnosta tuottavat symbioottiset levät. Se hankkii ravintoa myös suodattamalla vedestä planktonia suuaukkonsa avulla. Jos tätä simpukkalajia pidetään akvaariossa, jossa ei ole muita ruokittavia eläimiä (esimerkiksi kaloja tai koralleja), sille olisi tarjottava päivittäin hienojakoista ruokaa. Riittävän pölymäisen ruoan hankkiminen voi olla vaikeaa, sillä luonnossa Tridacna crocea syö nanoplanktonia eli planktoneliöistä pienimpiä.
Bette Davisin filmografia ja esiintymiset
58 vuotta kestäneen elo­kuva­uransa aikana Davisia ylistettiin monista hänen rooli­suorituksistaan. Hän sai ensimmäisen yhdestä­toista Oscar-ehdokkuutensa parhaasta nais­pää­osasta draama­elo­kuvasta Naisen orja (1934). Davis voitti kaksi Oscar-palkintoaan parhaasta nais­pää­osasta vuosina 1936 ja 1939 draama­elo­kuvista Erotetut sydämet (1935) ja Jezebel (1938). Näiden Oscareiden jälkeen hän oli ehdokkaana vielä kahdeksan kertaa, joista viimeinen tuli vuonna 1963 elo­kuvasta Mitä tapahtuikaan Baby Janelle? (1962).
Tridacna crocea
Vesiolot ja ravinto
Tridacna crocea on herkkä vedenlaadulle. Lämpötilan tulisi olla 22–25 °C, suolapitoisuudesta kertovan ominaispainon 1,023–1,025 ja pH 8,1–8,4. Sopiva kalsiumin määrä on 400–480 mg/l ja karbonaattikovuus 7–12 dH. Myös strontiumin ja jodin saannista on huolehdittava.
Bette Davisin filmografia ja esiintymiset
Seuraavissa taulukoissa ovat kaikki Davisin elo­kuva-, televisio-, radio- ja teatteri­esiintymiset.
Elokuvat
pienois|pysty|Davis elo­kuvassa [[Naisen orja (1934)]] pienois|pysty|Davis elo­kuvan [[Jezebel (elokuva)|Jezebel trailerissa vuonna 1938]] pienois|pysty|Davis elo­kuvassa [[Kaikki Eevasta (1950)]] pienois|pysty|Bette Davis elo­kuvassa [[Nainen ei armoa antanut (1941)]] pienois|pysty|Bette Davis elo­kuvassa [[Hän, joka tuli päivälliselle (1942)]] pienois|pysty|Davis elo­kuvan [[Synkkä voitto trailerissa vuonna 1939]] pienois|pysty|Bette Davis [[Synnin pauloissa (vuoden 1949 elokuva)|Synnin pauloissa trailerissa vuonna 1949]] pienois|pysty|Bette Davis ja [[Joan Crawford elo­kuvan Mitä tapahtuikaan Baby Janelle? trailerissa vuonna 1962]] pienois|pysty|79-vuotias Davis vuonna 1987
Law of the Land
Law of the Land on yhdysvaltalaisen yhtyeen The Undisputed Truthin kolmas albumi, joka julkaistiin Motown-levy-yhtiöllä vuonna 1973. Albumin tuotti Norman Whitfield. Se sijoittui muun muassa Billboard 200 -albumilistan 191. sijalle. sekä Billboardin Top Soul Albums -albumilistan 52. sijalle.
Mórfounlahti
Mórfounlahti on lahti Välimeressä Kyproksen saaren luoteisrannikolla. Se on saanut nimensä Mórfoun kaupungista.
Mórfounlahden rannikko kuuluu suurimmaksi osaksi Nikosian alueeseen ja pohjoisosaltaan Kyrenian alueeseen. Rannikko on de facto pääosin Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa. Pohjois-Kyproksen hallinnon puitteissa lahti kuuluu osittain Lefken alueeseen, pohjoisempana Güzelyurtin alueeseen ja vielä pohjoisempana Girnen alueeseen. Lahteen laskee useita pieniä jokia, jotka saavat alkunsa Tróodos-vuoristosta.
pienoiskuva|none|600px|Mórfounlahti panoraamakuvassa.
Huumorifantasia
Terry Pratchettin Kiekkomaailma-kirjoja pidetään hyvänä esimerkkinä huumorifantasiasta.
Cherry Juice
Cherry Juice (チェリージュース) on Haruka Fukushiman tekemä neliosainen mangasarja. Alun perin se ilmestyi tytöille suunnatussa Nakayosi-lehdessä vuosina 2004 - 2006. Se on Fukushiman pääteos. Suomeksi sen on julkaissut Egmont Kustannus vuonna 2008.
Päähenkilöt Minami ja Otome ovat olleet sisarpuolia viisi vuotta. Heidän isoäitinsä on toipumassa leikkauksesta ja täten asuu heidän luonaan Otomen huoneessa. Tämän vuoksi on Otomen jaettava huone veljensä kanssa. He ovat jakaneet huoneen puoliksi ja erottaneet osat toisistaan katossa riippuvalla lakanalla. Otomelle on varattu Minamin sänky ja Minami itse nukkuu toisella puolella huonetta futonilla. Tämä johtaa usein siihen, että Otome tippuu sängystään puolialastomana ja yksinollessaan he tutkivat toistensa tavaroita.Pian myöhemmin poika nimeltään Amane suutelee Otomea ja he alkavat seurustella. Tämä saa Minamin ajattelemaan omia tunteitaan ja pakottaa hänet tiedostamaan, että hän saattaakin tuntea Otomea kohtaan enemmänkin, kuin vain veljellisiä tunteita. Minamin käydessä kamppailua tunteistaan, alkaa myös Otome tuntea samoin.
Cornerstones 1967–1970 (albumi)
Cornerstones 1967-1970 on yhdysvaltalaisen kitaristin Jimi Hendrixin kokoelma-albumi vuodelta 1990. Albumi sisältää kappaleita levyiltä Are You Experienced, Electric Ladyland ja First Rays of the New Rising Sun.
Alagillen oireyhtymä
Alagillen oireyhtymä on sairaus, johon liittyy muun muassa maksan ja sydämen häiriöitä sekä oireistolle tyypilliset kasvonpiirteet. Sapen kertyminen maksaan voi aiheuttaa potilaalla muun muassa keltaisuutta, kutinaa ja ksantoomia. Potilaalla saattaa olla Fallot'n tetralogia. Häiriöiden vakavuus on yksilöllistä; aina oireyhtymää ei edes havaita, mutta joskus vauriot ovat niin vakavia, että elinsiirto on tarpeen. On myös mahdollista, että potilaalla on vain yksittäinen oire, kuten sydänvika, mutta ei maksasairautta.
Alagillen oireyhtymän vallitsevuudeksi on arvioitu vastasyntyneillä 1/70 000. Luku kuitenkin perustuu vain lasten maksasairaustapauksiin. Oireyhtymä periytyy autosomissa vallitsevasti ; kuitenkin enemmistö (60–70 %) tapauksista on sporadisia eli satunnaisia. Sen aiheuttavat yli 90 %:ssa tapauksista JAG1-geenin mutaatiot, mutta osalla potilaista mutatoitunut geeni on NOTCH2. Näissä harvemmissa tapauksissa sydämen ja munuaisten häiriöitä esiintyy vähemmän.
Alagillen oireyhtymän yhteydessä on kaikkiaan noin 40–50 %:lta lapsista todettu munuaissairauksia. Perhosnikamat ovat yksi tavallisimmista oireista. Silmien poikkeavuudet ovat tavallisia, samoin kasvuviive; myös älyllistä kehitysvammaisuutta on raportoitu oireyhtymän yhteydessä. Oireisto voi altistaa maksasolukarsinoomalle. Daniel Alagille kuvasi oireyhtymän vuonna 1969.
Gioachino Cantagalli
Gioachino Cantagalli (18. elokuuta 1825 Faenza – 13. elokuuta 1912) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. syyskuuta 1848 ja nimitettiin Cagli e Pergolan hiippakunnan johtoon 29. syyskuuta 1876. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Vincenzo Moretti.
Cantagalli sai 10. marraskuuta 1884 nimityksen Faenzan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 27. maaliskuuta 1885. Hän kuoli virassa.
Laihdutusvalmiste
Laihdutusvalmiste on laihdutukseen tarkoitettu erityisruokavaliovalmiste, joka on kehitetty vähäenergiaista ruokavaliota varten ja jolla voidaan korvata päivittäinen ruokavalio kokonaan tai osittain. Laihdutusvalmisteita voi myydä painonsäätelyyn tarkoitetun ruokavalionkorvikkeen tai ateriankorvikkeen nimellä. Ruokavaliokorvike korvaa koko päivän ruokavalion ja ateriankorvike yhden tai useamman aterian. Muita kuin ruokavalion- tai ateriankorvikkeita ei saa markkinoida laihdutusvalmisteena. Valmisteissa vitamiinien, kivennäisaineiden, aminohappojen ja muiden ravintoaineiden lähteinä saa käyttää vain niitä kemiallisia yhdisteitä, jotka on mainittu EU-komission asetuksessa (EY) N:o 953/2009.
Lisäksi laihdutuksessa käytetään niin sanottuja VLCD-valmisteita (Very Low Calorie Diet). Ne ovat hyvin vähäenergiaiseen ruokavalioon tarkoitettuja erityisruokavaliovalmisteita, jotka Suomessa luokitellaan elintarvikkeiksi. VLCD-valmisteiden energiapitoisuus on hyvin alhainen, vain 450–800 kcal vuorokaudessa käytettäväksi tarkoitettua annosta kohti.
Kalevan kisat 2019
Kalevan kisat 2019 eli yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 1. elokuuta – 4. elokuuta 2019 Lappeenrannassa. Kisat käytiin Kimpisen urheilukeskuksessa lukuun ottamatta kävelyä, jonka reitti kulki Lappeenrannan satamassa.