cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jazmín Stuart
thumb|right|250px|Stuart vuonna 2017 Jazmín Stuart (s. 14. helmikuuta 1976) on argentiinalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa televisiosarjoissa Verano del '98 ja Historias de sexo de gente común. Elokuvien joukossa on Gustavo Postiglionen La peli (2007).
Júlia Liptáková
thumb|230px|Júlia Liptáková (2008) Júlia Liptáková (s. 8. huhtikuuta 1984) on slovakialainen malli.
Liptáková syntyi ja kasvoi Nová Dubnicassa. Hän voitti jo vuonna 2000 Miss dievča -kilpailun kotikaupungissaan; vuonna 2004 hänet nimettiin Miss Body Beautiful of the Worldiksi Malesiassa. Hän sijoittui toiseksi Model of the Year -kilpailussa Koreassa syyskuussa 2005.
Liptáková on 174 cm pitkä. Hänellä on vaalea tukka ja sinivihreät silmät.
Avaarit (muinainen kansa)
pienoiskuva|Avaarit punaisella vasemmassa laidassa.
Avaarit olivat aasialaista alkuperää oleva paimentolaiskansa, joka tunkeutui länteen ja asui noin vuosina 550–800 Keski-Euroopassa osapuilleen nykyisen Unkarin alueella.
Avaarien alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Heidät luetaan kielellisesti joko turkkilaisiin tai mongoleihin, ja heidän alkukodikseen on esitetty eri alueita Keski-Aasiassa. Joka tapauksessa 500-luvun alussa avaarit olivat paimentolaiskansa Euraasian aroilla, mutta joutuivat siirtymään Eurooppaa kohti muiden turkkilaisten ja mongolilaisten kansojen kasvattaessa vaikutusvaltaansa idässä ja etelässä. pienoiskuva|Avaarien kultainen kulho, joka on löytynyt [[Albaniasta, Metropolitan Museum of Art, New York.]]
Paljolti samaan tapaan kuin hunnit runsas vuosisata aiemmin avaarit saapuivat vuoden 555 jälkeen Eurooppaan, Mustanmeren pohjoispuolelle. Bysantin Justinianus I neuvotteli heidät puolelleen ja avaarit kääntyivätkin pohjoiseen sekoittamaan germaanikansojen elämää. Tämän johdosta langobardit muuttivat vuonna 568 Alppien yli Italiaan, mitä pidetään viimeisenä germaanien kansainvaelluksista. Avaarit asettuivat Pannonian tasangolle Tonavan ympäristöön.
Pannoniassa asui slaavilaisia kansoja, joita vastatulleet avaarit ryhtyivät hallitsemaan. He tekivät maastaan käsin ajoittain hävitysretkiä nykyisen Saksan alueelle ja Italiaankin, mikä herätti lännessä kostonhalua heitä kohtaan. Muutamien vuosikymmenten ajan alueella oli suhteellisen rauhallista, mutta 600-luvun alkupuolella aroilta alkoi taas säännöllisemmin tulla eri paimentolaisheimojen hyökkäyksiä, ja Bysantinkin asennoituminen muuttui vihamieliseksi. Avaarit yrittivät parikin kertaa suurta ryöstöretkeä Konstantinopoliin, mutta epäonnistuivat. Vuoden 626 suuressa hyökkäyksessä Bysanttia vastaan persialaiset piirittivät Konstantinopolia itäpuolelta vallattuaan kaikki Bysantin Aasian puoleiset alueet, avaarien kaani piiritti kaupunkia lännessä ja avaarien laivasto osallistui piiritykseen. Bysantti kykeni silti torjumaan tämänkin hyökkäyksen, vaikka keisari Herakleios oli sen aikaan muualla. Vähän myöhemmin avaarien valtakuntaa alkoivat uhata bulgaarit, mutta se selvisi silti vielä toistasataa vuotta.
Avaarit alkoivat vähitellen heiketä sisäisiin kiistoihinsa, kun samaan aikaan muut kansat vahvistuivat. Vuosien 791 ja 803 välillä käydyissä sodissa Kaarle Suuren johtama Frankkien valtakunta murskasi avaarit, ja bulgaarit täydensivät tämän jälkeen tuhoa. Kaarle Suuri ja Bulgaria jakoivat suurimman osan Tonavan maista. Avaarit menettivät sekä valtakuntansa että yhteyden muihin arojen kansoihin, ja he katoavat nopeasti tämän jälkeen historiasta. Kansakunta sulautui 800-luvun kuluessa täysin alueen slaaveihin, ja kun madjaarit eli unkarilaiset saapuivat Pannoniaan vuonna 896, ei avaareita enää ollut.
Avaarien tuona aikana puhumaa kieltä kutsutaan myös avaarin kieleksi, vaikkei sillä varmastikaan ole yhteyttä nykyavaariin. Kieltä, kuten puhujiaankin, on arveltu niin turkkilaiseksi kuin mongolilaiseksi, eikä sitä ole pystytty luokittelemaan tarkemmin.
Onat
thumb| thumb| Onat eli selknamit olivat Etelä-Amerikan eteläisimmässä kärjessä Tulimaan vuorilla ja tasangoilla asuneita intiaaneja. Vuonna 2001 Argentiinassa asui 696 onien jälkeläistä, joista 391 asui Tulimaassa. Onan kieltä puhui vuonna 1991 enää kaksi henkilöä ja nykyisin se saattaa olla jo hävinnyt.
Historia
thumb|vasen|[[Julius Popperin johtamia joukkoja ja kuollut ona 1800-luvun lopulla.]] Onista tiedetään vain vähän. Onien esi-isät tulivat Tulimaahan jäätä pitkin Patagoniasta noin 10 000 vuotta sitten. Mitään varmaa heidän tilanteestaan ajalta ennen eurooppalaisten tuloa 1800-luvun puolivälissä ei tiedetä. Onien määrä laski nopeasti eurooppalaisten tulon jälkeen. Kun heitä 1850-luvulla oli vielä 3 600, vuonna 1925 heitä oli enää 279 ja vuonna 1930 100. Onat menettivät maansa argentiinalaisille karjankasvattajille, joiden karja vei elintilan onien metsästämiltä eläimiltä. Tämä johti siihen, että onat alkoivat tappaa karjankasvattajien karjaa ja nämä puolestaan palkkasivat asejoukkoja tappamaan onia. 1800-luvun loppupuolella onien alueelle tuli myös kullankaivajia. Kullankaivajat kuten esimerkiksi Julius Popper tappoivat monia intiaaneja. Vaikka oniksi itsensä luokittelevia henkilöitä asuu edelleen Argentiinassa, voidaan heidän katsoa jo kulttuurillisesti hävinneen.
Elinkeinot
thumb|oikea|Onien jousi ja nuolia. Onat olivat metsästäjä-keräilijöitä, joiden tärkein riistaeläin oli guanaco. Guanacojen lisäksi he metsästivät muun muassa kettuja, kanalintuja ja kampamyyriä. Metsästys tapahtui jousella, jonka käyttöön onat olivat erikoistuneet. Jouset ja nuolenkärjet valmistettiin taidokkaasti. Metsästyksen lisäksi onat keräilivät marjoja, kasveja ja sieniä. Heidän tiedetään myös harjoittaneen jossakin määrin kalastusta.
Uskonto
Onien uskonto ei ollut kovin pitkälle kehittynyt. Ylintä henkistä olentoa ei ollut eikä henkiä juuri esiintynyt muualla kuin onien maailmansyntytarinassa. Onat uskoivat kuitenkin esimerkiksi metsänhenkiin ja myyttisiin esi-isiin. He tunsivat myös Termaukel-nimisen hengen, joka aiheutti sairauksia. Onien šamaaneja kutsuttiin nimellä xon tai yohon. Šamaanit toimivat toisistaan riippumattomasti ja näiden välillä saattoi olla verisiäkin yhteenottoja keskinäisen kilpailun takia. Lähetyssaarnaajat käännyttivät onat kristinuskoon 1900-luvun alkupuolella.
Snow (albumi)
Snow on Spock’s Beardin kuudes albumi, joka julkaistiin 27. elokuuta 2002. Albumilla on mukana viimeistä kertaa bändin perustajajäsen Neal Morse, joka lähti yhtyeestä levyn julkaisun jälkeen soolouralle.
Dmitri Petrov
Dmitri Petrov (, s. 4. tammikuuta 1982) on venäläinen 400 metrin juoksija.
Petrov karsiutui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 47,66. Vuonna 2006 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Samana vuonna Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän sijoittui matkan kuudenneksi ajalla 47,33. Hän oli samoissa kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2004
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2004 kahdeksannen kerran. Kilpailut pidettiin Itävallan Wienissä 9.–12. joulukuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Lahden Golf
Lahden Golf (LG) on Lahden Takkulassa toimiva golfseura, joka perustettiin vuonna 1959. Seura on jäsenenä Suomen Golfliitossa.
Historia
Seura aloitti toimintansa Hollolan vanhalla lentokentällä, jossa "greenit" olivat hiekasta. Olipa siellä paikallissäännöissäkin maininta, että puttilinjan sai tasata jalalla ennen lyöntiä. Mukkulan 9-reikäiselle kentälle seura siirtyi vuonna 1966. Kun vieressä toimiva Isku Oy tarvitsi maa-alueen omaan käyttöönsä, Lahden kaupunki osoitti seuralle uuden maa-alueen Takkulasta, johon valmistui 9-reikäinen kenttä vuonna 1986.
Takkulan kenttä laajeni 18-reikäiseksi kahdessa vaiheessa: ensin 14-reikäiseksi vuonna 1991 ja täysimittaiseksi vuonna 1992.
Urheilumenestys
Lahden Golf on urheilullisia arvoja korostava golfyhteisö, joka on tuottanut maamme golfkartalle lukuisia huippupelaajia, joista tunnetuimpana Mikko Ilonen. Muita menestyneitä Lahden Golfin kasvatteja ovat: Anssi Kankkonen, Kalle Väinölä, Erkki Välimaa, Timo Rauhala, Mikael Mustonen ja Janne Martikainen.
Lahden Golf voitti 1993 seurajoukkueiden Euroopan mestaruuden. Joukkueessa pelasivat Kalle Väinölä, Mikael Mustonen ja Jari Koljonen.
LG tekee edelleen koko ajan mittavaa juniorityötä tulevien huippujen kasvattamiseksi.
Kenttä
Takkulan kenttä on metsämaastoon sijoitettu ja se on omiaan harjaannuttamaan järkevään sijoituspeliin ja tuloksen kannalta tärkeisiin n. 100 metrin lähestymislyönteihin. Kentältä löytyy par 5 -väyliä: reiät 7, 15 ja 18.
Lahden Golf Oy ja Lahden Golf ry.
Lahden Golf yhtiöitti osan toiminnastaan 1997 siten, että kentän omistaa ja sen hoidosta vastaa Lahden Golf Oy ja jäsen-, kilpailu- sekä nuorisotoiminta kuuluvat Lahden Golf ry:lle.
Opetus ja Pro Shop-toiminta
Opetuksesta ja golfvälineiden myynnistä vastaa ABC Golf Oy. Opettavina ammattilaisina toimivat Riku Aarnio ja Seppo Pekkarinen.
Buran
Buran (, "lumimyrsky") oli Neuvostoliiton avaruussukkula, jolla tehtiin vain yksi miehittämätön koelento 15. marraskuuta 1988. Buranin kehitysprojekti alkoi vuonna 1976 TsAGI-aerodynamiikan tutkimusinstituutissa, Moskovassa.
Historia
pienoiskuva|Buran [[Antonov An-225-kuljetuskoneen selässä Pariisin ilmailunäyttelyssä 1989]] Buran ja sen Energija-kantoraketti olivat Neuvostoliiton yritys toteuttaa Yhdysvaltojen sukkulan kaltainen miehitetty avaruusalus. Neuvostoliitto aloitti oman avaruussukkulansa kehittelyn vuonna 1976. Buran-ohjelma aloitettiin TsAGI-instituutissa Moskovassa. Neuvostopoliitikot uskoivat, että sukkulaa voitaisiin käyttää sotilaallisesti ja siten ehkä muuttaa kylmän sodan voimatasapainoa. Vuonna 1981 käyttöön otetuilla NASAn sukkuloilla laukaistiinkin useita Yhdysvaltain ilmavoimien laitteita, lähinnä tiedustelusatelliitteja.
Kun Buran tuli julkisuuteen NASAn Columbia-sukkulan lennon jälkeen ja oli ulkoisesti samannäköinen, arveltiin julkisuudessa vakoilun olleen syynä tähän. Todellisuudessa aerodynamiikka ja lämmönsiirto paluulennolla määrittävät pitkälle kaikki avaruussukkulat toistensa kaltaisiksi.
Buran tuli muun maailman tietoisuuteen 1980-luvulla, kun neuvostoliittolainen pieni sukkulaprototyyppi kuvattiin Intian valtamerellä Neuvostoliiton laivaston nostaessa sen merestä koelennon jälkeen.
Varsinaisten täysikokoisten Buranien rakentaminen aloitettiin vuonna 1980, ja neljä vuotta myöhemmin ensimmäinen täysikokoinen prototyyppi näki päivänvalon. Prototyypillä tehtiin 24 koelentoa, joista 15:ssä käytettiin automaattilaskeutumista. Vuonna 1988 laukaistiin miehittämätön Buran kiertoradalle. Lento sujui suunnitelmien mukaan, mutta jäi Buranin ainoaksi.
Buran oli esillä Pariisin ilmailunäyttelyssä vuonna 1989 Antonov An-225 -kuljetuskoneen selässä. Varastohalli, jossa avaruudessa käynyttä Burania säilytettiin Kazakstanin Baikonurin kosmodromissa, romahti vuonna 2002 korjauksen puutteessa. Hallissa ollut sukkula hajosi korjauskelvottomaksi.
Teknisiä tietoja
pienoiskuva|[[Sojuz (raketti)|Sojuz-kantoraketti (vasemmalla), NASAn avaruussukkula (keskellä) ja Energija-Buran (oikealla) kokovertailussa.]] Buran suunniteltiin tekemään sekä miehitettyjä että miehittämättömiä lentoja. Elossapitojärjestelmää ei kuitenkaan ehditty rakentaa valmiiksi asti ennen ohjelman lakkautusta.
Buran laukaistiin kiertoradalle tehtävää varten suunnitellun Energija-kantoraketin hyötykuormana. Tämä poikkeaa yhdysvaltalaissukkulasta, joka käyttää kolmea omaa moottoria, joihin johdetaan ajoaineet ulkoisesta tankista. Jos laukaisun aikana jotain olisi mennyt vikaan, Buran olisi pystynyt lentämään turvaan omien rakettimoottoriensa avulla.
Buranilla oli kaksi moottorijärjestelmää, jotka saivat ajoaineensa erillisistä happi- ja kerosiinitankeista (iso kerosiinipäätankki, josta voitiin täydentää kahta aputankkia). Kaksi radansäätömoottoria toimi nestemäisillä ja 46 asennonsäätömoottoria kaasumaisilla ajoaineilla. Joitakin asennonsäätömoottoreita voitiin käyttää hätätapauksessa myös radansäätöön, jotta sukkula saataisiin päämoottorien vikaantuessa palautettua kiertoradalta maahan. Hydrauliikkapumput toimivat hydratsiinilla, ja sähköä tuottivat polttokennot, joilla ladattiin akustoa.
Energija-raketti, 4 nesteajoainetta käyttävää apurakettia ja Buran-sukkula :
Polttokennosto
Päämoottorit tyyppiä 17Д12
Asennonsäätömoottorit 17Д15 (295 s moottoreille joita voitiin käyttää maahan paluuseen)
Tarkkuusasennonsäätömoottorit 17Д16/RDMT-200K
Kehitys
Buranin kehitys alkoi 1970-luvun alussa vastineena Yhdysvaltojen sukkulaohjelmalle ensin Vasili Mišinin ja sitten Valentin Gluškon johtamana. Neuvostoliiton sukkulasta piti tulla sen suunnitteluinsinöörien mukaan pienempi ja keveämpi kuin Yhdysvaltain vastaavasta. Neuvostoliiton asevoimat olisivat halunneet mahdollisimman paljon NASAn sukkulan kaltaisen avaruuslentokoneen.
1980-luvulla neuvostoliittolainen pieni sukkulaprototyyppi kuvattiin Intian valtamerellä, kun Neuvostoliiton laivasto nosti sen merestä koelennon jälkeen.
Prototyyppien rakentaminen alkoi vuonna 1980. Vuonna 1984 päivänvalon näki ensimmäinen täysikokoinen Buran. Heinäkuussa 1983 tehtiin ensimmäinen koelento ilmakehässä. Ohjelman aikana tehtiin kuusi tällaista koelentoa. Buranin täyskokoisella prototyypillä tehtiin 24 koelentoa, joista 15 lennolla tehtiin automaattilaskeutuminen. Koelentäjinä toimivat muun muassa Igor Volk ja Aleksei Leonov. Vuonna 1988 miehittämätön Buran laukaistiin yhden kerran Energija-kantoraketilla Maan kiertoradalle miltä se laskeutui kierrettyään Maan kaksi kertaa.
Buran oli esillä Pariisin ilmailunäyttelyssä vuonna 1989 Antonov An-225-rahtikoneen selässä. Buran-ohjelma peruutettiin vuonna 1993 rahoituksen loppumisen vuoksi. Vuonna 2002 avaruudessa käyneen Buranin varastohallin katto romahti korjauksen puutteessa ja hallissa ollut sukkula hajosi korjauskelvottomaksi.
Ensilento
Ensimmäinen ja ainut lento kiertoradalle tapahtui miehittämättömällä Buran 1.01-aluksella kello 3.00 UTC 15. marraskuuta 1988. Sukkula kiersi maan kaksi kertaa ja laskeutui Baikonurin kosmodromille. Osa laukaisusta näytettiin Neuvostoliiton televisiossa, mutta ei alusta alkaen.
Huolimatta siitä, että Buranin ensilehto tehtiin miehittämättömänä, alusta testattiin Maan ilmakehässä pilottien kanssa.
Jälkikäteen
Buranilla piti muun muassa tehdä lentoja Mir-avaruusasemalle. Buran SO-telakointimoduuli, jolla Buranin piti liittyä Mir-avaruusasemaan, korjattiin sellaiseksi, että NASA:n sukkula pystyi telakoitumaan Mir-avaruusaseman kanssa. Projektin rahoitus lopetettiin ensilennon jälkeen, jolloin kaksi sukkulaa oli rakenteilla. Vuonna 1990 valmistui 1.02 eli Ptitška (pieni lintu). Buran-sukkulat 1.01 ja 1.02 ovat nykyisin Kazakstanin omaisuutta.
Vuonna 2002 niiden Baikonurissa sijaitsevan varastorakennuksen katto romahti korjauksen puutteen takia. Alus 1.01, eli avaruudessa lentänyt Buran, tuhoutui täysin ja kahdeksan hallissa ollutta ihmistä kuoli.
1.02 -yksilö on varastoituna turvallisesti. Buran-sukkulat 2.01 ja 2.02 eivät koskaan valmistuneet Tushinon tehtaalta. Osin rakennettu Buran 2.03 purettiin ohjelman päätyttyä. Osia niistä on myyty muun muassa internetin välityksellä. Projekti lopetettiin virallisesti 1993. Viiden tuotantosukkulan lisäksi ohjelmassa oli kahdeksan koealusta, joita käytettiin lujuus-, aerodynaamisiin jne. testeihin.
Museossa
Saksalainen tekniikan museo Technik Museum Speyer halusi ostaa vuonna 2008 toisen hylätyistä Buran-sukkuloista ja neuvotteli kaupoista kahdellatoista miljoonalla dollarilla. Hanke kaatui kuljetuskustannusten suuruuteen. Lopulta museo osti Australiaan myydyn Buran-sukkulan joka oli päätynyt Bahrainiin. Buran-sukkula pystyttiin kuljettamaan meritse Saksaan. Nykyisin tämä Buran-sukkula on osa Euroopan suurinta avaruuslento-näyttelyä.
Naantalin seurakunta
pienoiskuva|Naantalin kirkko Naantalin seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Naantalissa. Seurakunta on kuulunut Naantalin seurakuntayhtymään vuodesta 2009 ja sen pääkirkko on Naantalin keskiaikainen luostarikirkko.
Naantalin seurakunnan kirkkoherrana toimii Jani Kairavuo. Seurakunnalla on yhteensä noin 20 työntekijää ja noin 11 400 jäsentä (5/2021). Naantalin seurakunta kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.
Jisreelin tasanko
32.59639°N, 35.24194°W
Fenyylihydratsiini
Fenyylihydratsiini on väritön tai vaaleankeltainen aromaattinen yhdiste, joka liukenee veteen. Fenyylihydratsiinin moolimassa on 108,14 g/mol, sulamispiste 19,5 °C, kiehumispiste (hajoaa) 243,5 °C, tiheys 1,1 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 88 °C, itsesyttymislämpötila 174 °C ja CAS-numero 100-63-0. Se on syövyttävä, karsinogeeninen ja myrkyllinen aine. Fenyylihydratsiinista käytetään myös nimiä hydratsiinobentseeni ja monofenyylihydratsiini.
Valmistus ja käyttö
Hermann Emil Fischer käytti fenyylihydratsiinia sokerien tutkimuksessa, josta hän sai Nobelin kemianpalkinnon.
Ruth Beitia
Ruth Beitia Vila (s. 1. huhtikuuta 1979 Santander) on espanjalainen korkeushyppääjä. Hän on olympiavoittaja, MM-mitalisti ja Euroopan-mestari.
Nettillingjärvi
Nettillingjärvi on Kanadan Nunavutissa  arktisella Baffininsaarella sijaitseva suuri järvi. Järven pinta-ala on noin 5 542 neliökilometriä, ja se on Nunavutin suurin järvi ja noin 30. suurin järvi maailmassa. Järvi on 123 kilometriä pitkä. Sen nimi on peräisin inuittikieli inuktitutista.
Ruth Beitia
Beitia sijoittui yhdeksänneksi Ljubljanan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1997 ja kahdeksanneksi saman ikäluokan MM-kilpailuissa Annecyssa 1998 tuloksella 180. Hän oli neljäs Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2000. Seuraavana vuonna hän hyppäsi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa seitsemänneksi tuloksella 193, Euroopan cupin ykkösliigassa toiseksi, Välimeren kisoissa neljänneksi ja voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa tuloksella 187. Vuonna 2002 hän karsiutui Wienin sisäratojen EM-kisoissa, sijoittui Euroopan cupin ykkösliigassa toiseksi, Münchenin EM-kisoissa 11:nneksi ja Yleisurheilun maailmancupissa kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän hyppäsi viidenneksi Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa tuloksella 196. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Euroopan cupin superliigassa ja yhdestoista Pariisin MM-kisoissa. Vuonna 2004 Beitia sijoittui kolmanneksi sisäratojen Euroopan cupissa ja karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa sekä Ateenan olympialaisissa. Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa hän oli neljäs.
Nettillingjärvi
Järvi sijaitsee saaren eteläosassa, noin 280 kilometriä luoteeseen Iqaluitista. Pohjoinen napapiiri kulkee järven halki. Järvi on 30 m meren pinnan tasoa korkeammalla ja laskee Koukdjuakjokea länteen Foxen altaaseen. Nettillingjärveen laskee etelästä toinen lähes yhtä suuri, 113 m:n korkeudessa oleva Amandjuakjärvi.
Suurimman osan vuotta Nettillingjärvi on jäässä. Järvessä esiintyy kolme kalalajia, nieriä, kolmipiikki ja kymmenpiikki. Kalojen pääravintoa ovat surviassääsken toukat. Järvessä tavataan myös satunnaisesti norppia. Järven ympäristö on Kanadan saarten vilkkainta karibujen vasoma-aluetta.
Ruth Beitia
Beitia saavutti vuonna 2005 hopeaa Madridin sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 199. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui toiseksi Euroopan cupin ykkösliigassa, voitti kultaa Välimeren kisoissa, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemäs. Seuraavana vuonna hän saavutti MM-pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa. Samana vuonna hän oli ulkoradoilla toinen Euroopan cupin superliigassa, yhdeksäs Göteborgin EM-kisoissa, kuudes IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2007 Beitia sijoittui kolmanneksi Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa, kun alun perin kolmanneksi sijoittunut ja dopingista kiinni jäänyt Venelina Veneva hylättiin. Samana vuonna hän sijoittui toiseksi Euroopan cupin superliigassa, kuudenneksi Osakan MM-kisoissa ja seitsemänneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa.
Beitia oli vuonna 2008 toinen sisäratojen Euroopan cupissa ja neljäs Valencian MM-hallikilpailuissa. Ulkoradoilla hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan, oli seitsemäs Pekingin olympialaisissa ja kahdeksas IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 hän saavutti hopeaa tuloksella 199. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa, viides Berliinin MM-kisoissa ja seitsemäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa tuloksella 198. Saman vuoden Barcelonan EM-kisoissa hän oli kuudes. Lisäksi hän voitti Ibero-Amerikan mestaruuden tuloksella 189. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa tuloksella 196. Hän oli samana vuonna kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa, mutta karsiutui Daegun MM-kilpailuissa. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli kuudes tuloksella 195 cm. Kesäkuussa hän voitti Euroopan-mestaruuden Helsingissä tuloksella 197. Lontoon olympialaisissa hän ylitti loppukilpailussa tasan kaksi metriä ja sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin Svetlana Školinan dopinghylkäyksen jälkeen pronssimitalistiksi.
Beitia voitti Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 kultaa tuloksella 199 cm. Moskovan MM-kilpailuissa hän sijoittui alun perin kolmanneksi tuloksella 197, mutta nousi myöhemmin Školinan hylkäyksen jälkeen hopeasijalle. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Beitia sai pronssia tuloksella 200. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän oli kolmas. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Zürichissä 2014 tuloksella 201. Hän oli 2015 viides Prahan EM-hallikilpailuissa, toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja viides Pekingin MM-kilpailuissa. Hän sai hopeaa Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 tuloksella 196. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 tuloksella 198. Hän voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa tuloksella 197. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän sai hopeaa tuloksella 194. Lontoon MM-kisoissa 2017 hän sijoittui 12:nneksi.
Beitia on voittanut korkeushypyn Espanjan-mestaruuden ulkoradoilla kolmetoista kertaa (vuosina 2003 ja 2006–2017) ja sisäradoilla 16 kertaa (2002–2017). Espanjan ennätystä hän on parantanut tai sivunnut ulkoradoilla yhdeksän kertaa ja sisäradoilla kahdeksan kertaa.
Kulonyhäkäs
Kulonyhäkäs (Corticaria cucujiformis) on pieni, tummanruskea ja litteä kovakuoriaislaji, ja sen tunnistaminen muista aitonyhäkkäiden (Corticaria) suvun lajeista on vaikeaa. Laji kuvattiin tieteelle Pohjois-Amerikasta, mutta sitä tavataan myös Aasiasta ja Euroopasta, josta sitä on havaittu vain Suomesta ja Ruotsista. Suomessa se on luokiteltu vaarantuneeksi. Kulonyhäkään elintavoista ei tiedetä juuri mitään, mutta todennäköisesti ne syövät homesieniä.
Koko ja ulkonäkö
Kulonyhäkäs on varsin pieni, vain noin kahden millimetrin pituinen kovakuoriaislaji. Se on kauttaaltaan tummanruskea ja hyvin litteä. Laji muistuttaa hyvin paljon muita samanlaisessa ympäristössä eläviä Corticaria-suvun lajeja, ja yksilöitä on hieman niitä litteämmästä muodostaan ja tummemmasta väristään huolimatta yleensä mahdotonta tunnistaa maastossa.
Selkein lajinmäärityskeino perustuu koirasyksilön genitaalien tarkasteluun.
Levinneisyys
Laji kuvattiin tieteelle ensimmäisen kerran Pohjois-Amerikasta, mistä sen levinneisyys ulottuu Aasian puolelle vanhalle mantereelle. Euroopassa kulonyhäkästä on tavattu vain Suomessa ja Ruotsissa, joskin jälkimmäisten esiintyminen arvellaan hävinneen. Ruotsin havainnot olivat maan pohjoisosista, eikä niitä ole tehty vuoden 1966 jälkeen.
Suomessa se on tavattu varmuudella ainoastaan Ilomantsin Pönttövaarasta vuonna 1975. Paikalta on tavattu vain yksi yksilö, eikä lajin todellisesta esiintymisestä ole minkäänlaista tietoa. Ruotsalaisista havainnoista päätellen, sitä saattaisi esiintyä Lapissa. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin ja on Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 arvioitu vaarantuneeksi (VU). Kuoriainen on Suomessa rauhoitettu ja yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.
Elinympäristö ja elintavat
Kulonyhäkkään elintavoista ei tiedetä juuri mitään. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan metsäpalojen runtelemissa metsissä. Ruotsalaisten havaintojen mukaan se elää palon vahingoittamissa koivuissa ja raidoissa. Todennäköisesti kuoriaiset elävät hieman irronnen kuoren alla ja syövät homesieniä. Sitä on tavattu joidenkin vihreiden ja violettien homekasvustojen yhteydestä, joten kyseeseen tulevat ilmeisesti ainakin suvun Trichoderma homelajit. Kuoriaiset viihtyvät palonjälkeisellä paikalla vain lyhyen aikaa palon jälkeen, ja sopivan sienilajin esiintyminen saattaa olla keskeinen esiintymistä rajoittava tekijä.
Suomesta tunnettu löytöpaikka on muidenkin lahopuussa elävien kovakuoriaisten kannalta arvokkaalla suojelualueella, mutta mahdolliset uudet löytöpaikat tulisi suojella.
Luettelo Fennoskandian mannerjäätikön jääjärvistä
Luettelo Fennoskandian mannerjäätikön jääjärvistä sisältää viime Veiksel-jääkauden (130 000–10 000 vuotta sitten) ja mahdollisesti aikaisempien jääkausien tunnetut jääjärvet. Laajimmillaan on Fennoskandian mannerjäätikkö sijainnut Norjan, Ruotsin, Suomen, Venäjän, Viron, Latvian, Liettuan, Valko-Venäjän, Puolan, Saksan ja Tanskan alueilla. Mannerjäätikköä on esiintynyt samalla alueella usealla eri jääkaudella viimeisen 1,8 miljoonan vuoden aikana.
Gustavo Postiglione
Gustavo Postiglione (s. 1963 Rosario) on argentiinalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat täyspitkät El asadito (2000), El cumple (2002) ja La peli (2007).
Hans-Joachim Stuck
Hans-Joachim Stuck (s. 1. tammikuuta 1951 Saksa ) on saksalainen kilpa-ajaja. Hän on maineikkaan Hans Stuckin poika. Jo nuorena hänen isänsä opetti häntä ajamaan Nürburgringillä, jonka ansiosta hän voitti Nürburgringin 24 tunnin ajon jo 19-vuotiaana 1970. Stuck oli kahdesti kolmas.
Stuck menestyi kestävyysajoissa hyvin. 1972 hän voitti Jochen Massin kanssa Span 24 tunnin ajon Belgiassa. Ajettuaan hetken Formula 2-luokkaa Marchilla, hän siirtyi Marchin F1-talliin. Kaiken kaikkiaan Stuck ajoi seitsemän kautta Formula 1:ssä, ja saavutti 81 Grand Prix'ssä 29 MM-pistettä. Hän ajoi hetken aikaa menestyksellisesti Brabhamilla, mutta talli hankki Emerson Fittipaldin kuljettajakseen, ja Stuck sai väistyä.
Stuck on 194 cm pitkä, joten hän ei mahtunut kunnolla F1-auton ohjaamoon. Hän luultavasti säästyi jalkavammoilta lopettaessaan F1-uransa, päinvastoin kuin muut pitkät kuljettajat, kuten Ronnie Peterson, Clay Regazzoni ja Marc Surer.
F1-uran jälkeen Stuck jatkoi kilpailemista eripuolilla maailmaa. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon kahdesti ja DTM:n mestaruuden 1990 ja 1991.
Vuonna 2006 hän osallistui Grand Prix Masters -sarjaan, joka on tarkoitettu entisille F1-kuljettajille.
pienoiskuva|left|Stuck Nürburgringillä 1976
Vainonen
Vainonen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Meinhardt Raabe
thumb|Meinhardt Raabe ”Little Oscarina” [[Oscar Mayerin mainoksessa. Kuva oletettavasti 1930- tai 1940-luvulta.]]
Meinhardt Raabe (2. syyskuuta 1915 – 9. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi vuoden 1939 elokuvassa Ihmemaa Oz yhtenä maiskisista.
Raabe syntyi Wisconsinissa ja valmistui Wisconsin-Madisonin yliopistosta vuonna 1937. Hänet tunnetaan lyhytkasvuisuudestaan: hän oli vain 140 senttimetrin pituinen. Hän oli naimisissa Marie Raaben kanssa vuodesta 1946 tämän kuolemaan liikenneonnettomuudessa 23. lokakuuta 1997.
Raabe vieraili huhtikuussa 2005 Jimmy Kimmel Live! -talk show’ssa ja saman vuoden lokakuussa Entertainment Tonightissa. Hän asui viimeisinä vuosinaan Penny Farms Retirement Community -vanhainkodissa Floridassa.
Feliks Kulov
Feliks Šaršenbajevitš Kulov (Феликс Шаршенбаевич Кулов, s. 29. lokakuuta 1948) oli Kirgisian pääministeri 1. syyskuuta 2005 – 19. joulukuuta 2006 ns. tulppaanivallankumouksen jälkeen, jossa maata sen itsenäistymisestä 15 vuoden ajan hallinnut presidentti Askar Akajev ajettiin maasta. Kulov johtaa Ar-Namys-puoluetta ja sen vaaliliittoumaa Kirgisian kansankongressia.
Aleksi Räsänen
Aleksi Juhani Räsänen (s. 13. lokakuuta 2005 Espoo) on suomalainen pöytätennispelaaja.
Feliks Kulov
Kulov syntyi Frunzessa (nyk. Biškek) ja opiskeli poliisiksi. Hän oli 1970-luvulta Kirgisian hallituksessa eri tehtävissä mm. sisäministerinä, kansallisen turvallisuuden ministerinä ja Tšyin kuvernöörinä. Vuosina 1992–1993 hän oli Akajevin varapresidentti ja oli mm. ottamassa käyttöön maan omaa valuuttaa, mutta joutui eroamaan korruptioskandaalin vuoksi. Hän oli 1998–1999 Biškekin pormestari ja oli perustamassa Ar-Namysia 1999. Hän ilmoitti helmikuussa 2000 aikeestaan pyrkiä parlamenttiin eli Žoghorku Keňgešiin, mutta hänet pidätettiin kuukautta myöhemmin korruptiosta epäiltynä ja tuomittiin kymmeniksi vuosiksi vankeuteen eri syytösten perusteella.
Aleksi Räsänen
Räsänen on voittanut 15 - ja 17 -vuotiaiden suomenmestaruuden kaksinpelissä vuonna 2021. Räsänen oli myös aikuisten SM-kilpailuissa pronssilla vuonna 2021. Hän on nuorin pöytätenniksen SM-mitalisti miesten sarjassa.
Jean Clottes
upright|pienoiskuva|Jean Clottes vuonna 2008.
Aleksi Räsänen
Räsänen pelaa Suomen mestaruussarjaa PT Espoossa.
Jean Clottes
Jean Clottes (s. 1933 Ranska ) on merkittävä ranskalainen esihistorioitsija. Hän keskittyi alkujaan kivikautisiin dolmeneihin, jotka olivat hänen väitöskirjansa aiheena, jonka hän teki vuonna 1975 Toulousen yliopistoon. Saatuaan nimityksen Midi-Pyrénées’n esihistorian tutkimuksen johtajaksi 1971 hän alkoi tutkia esihistoriallista luolataidetta täyttääkseen tehtävään liittyvät velvollisuudet. Seuraavina vuosina hän johti kaivauksia seudun esihistoriallisilla paikoilla. Hän sai vuonna 1992 nimityksen arkeologian ylitarkastajaksi Ranskan kulttuuriministeriöön; vuonna 1993 hänet nimitettiin Ranskan kulttuuriministeriön esihistoriallisen kalliotaiteen tieteelliseksi neuvonantajaksi. Hän jäi virallisesti eläkkeelle 1999 mutta toimii alalla aktiviisesti edelleen.
Hän on kirjoittanut yhteensä yli 300 tieteellistä tutkimusta ja on toimittanut sekä yksin että yhdessä ja kirjoittanut yksin ja yhdessä yli 20 kirjaa. Hän on myös kiertänyt luennoimasa ympäri maailmaa, opettenut Toulousen yliopistossa, Kalifornian yliopistossa Berkeleyssa ja ollut mukana monissa julkisissa neuvontatehtävissä ja ammatillisissa palvelutoiminnoissa. Ranskan valtio on myöntänyt hänelle useita kunnianosoituksia, ja Saharan tuaregit nimittivät hänet vuonna 2007 kunniatuaregiksi.
Feliks Kulov
Helmi–maaliskuun 2005 parlamenttivaalien ja tulppaanivallankumouksen jälkeen Kulov vapautettiin vankilasta ja presidentiksi noussut Kurmanbek Bakijev nimitti hänet turvallisuusvastaavaksi. Huhtikuussa kaikki syytteet Kulovia vastaan kumottiin. Kulov ilmoitti asettuvansa ehdolla presidentinvaaleissa, mutta vetäytyi ehdokkuudesta, mahdollisesti venäjänkielisyytensä vuoksi, ja tuki Bakijevia, joka voitti vaalin. Bakijev nimitti hänet pääministeriksi. Kulov ilmoitti hallituksensa erosta 19. joulukuuta 2006, ilmoituksen mukaan valmistellakseen perustuslain muutosta. Presidentti Bakijev nimitti hänet kahdesti uudelleen pääministeriksi, mutta parlamentti ei hyväksynyt enää hänen nimitystään. Tämän jälkeen pääministeriksi tuli entinen maatalousministeri Azim Isabekov.
X-Men (elokuva)
X-Men on vuoden 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka perustuu Marvel Comicsin luomaan suosittuun supersankariryhmään Ryhmä-X. Se on X-Men -elokuvasarjan ensimmäinen osa, ja sen jatko-osina ovat ilmestyneet X-Men 2 (2003) ja X-Men: Viimeinen kohtaaminen (2006). Elokuvan ohjasi Bryan Singer ja käsikirjoitti David Hayter. Pääosissa näyttelevät Patrick Stewart, Hugh Jackman, Ian McKellen, Halle Berry, Famke Janssen, James Marsden, Bruce Davison, Rebecca Romijn-Stamos, Ray Park, Tyler Mane ja Anna Paquin. Elokuva kertoo kuinka mutantit Wolverine ja Rogue joutuvat keskelle Professori Xavierin johtaman Ryhmä-X:n sekä Magneton johtaman Mutanttien Veljeskunnan välistä konfliktia.
Feliks Kulov
Helmikuussa 2007 Kulov liittyi oppositioryhmään, joka vaati presidentin eroa ja ennenaikaisia vaaleja. Hän on myös tukenut ideaa valtioliitosta Venäjän kanssa. Kulovia syytettiin myös huhtikuun 2007 presidentinvastaisten mellakoiden yhteydessä julkisen epäjärjestyksen tuottamisesta.
X-Men (elokuva)
Juoni
Teini-ikäinen Magneto on puolalaisessa keskitysleirissä vuonna 1944. Magneton vanhempia ollaan viemässä kohti kaasukammiota, ja epätoivoisesti huutaen Magneto kurkottaa kohti heidän välissään olevaa metallista porttia. Magneton mutanttikyvyt ilmaantuvat, ja tukeva portti taipuu häntä kohden vetäen häntä samalla puoleensa. Kaksi vartijaa yrittää turhaan kiskoa häntä toiseen suuntaan kunnes kolmas lyö häntä niin, että hän menettää tajuntansa.
Lähitulevaisuuden Maridian Mississippissä Rogue kertoo kehittelemästään Pohjois-Amerikan kiertomatkasta poikaystävälleen. Kun he suutelevat, Roguen mutanttikyvyt, joihin kuuluu elinvoiman imeminen pääsevät valloilleen ja saattavat pojan koomaan aiheuttaen Roguelle valtavat tunnontuskat.
Rogue on karannut kotoaan ja saapunut Kanadan Pohjois-Albertaan. Baarissa on käynnissä vapaapainiottelu, jossa Wolverine kukistaa kaikki vastustajansa. Kun kaksi miestä uhkaa Wolverinea veitsellä, tämän molempien käsien rystysten välistä syöksähtää esiin kolme kynttä, joiden avulla Wolverine puolustautuu miehiä vastaan. Baarin omistaja häätää Wolverinen ulos, jolloin tämä jatkaa matkaansa asuntoautollaan. Wolverine huomaa peräkärryyn piiloutuneen Roguen ja syyttää tätä salamatkustajaksi, mutta ei kuitenkaan henno jättää tyttöä tien päälle ja päättää ottaa tämän kyytiinsä. Magneton käskyläinen Sapelihammas kaataa puun auton eteen niin, että Wolverine lentää ulos ohjaamosta. Wolverine ja Sapelihammas taistelevat samalla kun Rogue yrittää päästä pois liekehtivästä autosta. Sapelihammas tyrmää Wolverinen ja lähestyy autoa, mutta Storm ja Kyklooppi saapuvat paikalle ja pelastavat Wolverinen ja Roguen.
August Lindfors
August Lindfors (10. lokakuuta 1810 Helsingin pitäjä – 14. marraskuuta 1882 Porvoo) oli suomalainen pappi, Porvoon lukion lehtori ja kirjailija.
X-Men (elokuva)
Juoni
Wolverine herää Xavierin koulussa siihen, että Jean Grey on pistämässä hänelle neulaa käsivarteen. Wolverine yrittää paeta, mutta Xavier johdattaa telepatiansa avulla Wolverinen luokseen. Xavier kertoo Wolverinelle perustamastaan mutanttikoulusta, Magnetosta ja Ryhmä-X:stä. Wolverine lupaa jäädä kouluun kahdeksi vuorokaudeksi, jotta Xavier voi selvittää miksi Magneto järjesti hyökkäyksen. Vastalahjaksi Xavier lupaa auttaa Wolverinea tämän menneisyyden selvittämisessä.
Senaattori Kelly on helikopterissa matkalla kokoukseen ja puhuu matkapuhelimeensa mutanttien vastaisten toimenpiteiden aloittamisesta. Kun hän huomaa, että he ovat matkalla väärään suuntaan, Magneton apuri Mystikko, joka on ottanut Kellyn avustajan ulkonäön, muuttuu omaksi itsekseen ja tyrmää Kellyn. He lentävät Magneton piilopaikkaan, ja palatessaan tajuihinsa Kelly saa kuulla Magneton suunnitelmista. Voimansa keräten Magneto käynnistää kehittelemänsä laitteen, joka aktivoi Kellyn mutanttigeenin muuttaen tämän yhdeksi heistä. Kelly onnistuu myöhemmin pakenemaan sellistään, kiitos uusien kykyjensä, joiden avulla hän voi venyttää itseään lähes rajattomasti.
August Lindfors
Lindfors oli Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina 1836 ja Helsingin triviaalikoulun vt. konrehtorina 1837. Hänestä tuli Porvoon lukion apulainen 1838, vt. lehtori 1839 ja vakinainen roomalaisen kirjallisuuden lehtori 1843. Vuodesta 1865 Lindfors toimi Porvoon yläalkeiskoulun tarkastajana. Hän sai rovastin arvon 1858.
X-Men (elokuva)
Juoni
Wolverine näkee painajaisia menneisyydestään, ja Rogue menee hänen luokseen aikomuksenaan herättää hänet. Wolverine herää, mutta luulee Rogueta yhdeksi painajaistensa kiduttajaksi ja iskee kyntensä tytön läpi. Hädissään Rogue tarttuu Wolverinen kasvoihin ja imee tältä elinvoimaa ja kykyä parantua. Wolverine menee šokkiin, ja Rogue kuvittelee muiden vihaavan häntä sen takia.
August Lindfors
Lindfors oli naimisissa vuodesta 1840 lähtien Fredrika Wilhelmina Standertskjöldin kanssa. Heillä oli yhdeksän lasta.
X-Men (elokuva)
Juoni
Mystikko on naamioitunut Roguen ystäväksi Bobbyksi, ja väittää Xavierin olevan raivoissaan siitä mitä hän on tehnyt saatuaan Roguen lähtemään koululta. Kun Ryhmä-X huomaa hänen kadonneen, Xavier etsii häntä Cerebron, telepaattisia kykyjä vahvistavan laitteen avulla, ja löytääkin hänet rautatieasemalta. Wolverine lähtee kielloista piittaamatta hakemaan Rogueta sekä Storm ja Kyklooppi hänen perässään. Asemalla heitä odottaa väijytys, sillä Sapelihammas ja Sammakko ovat siellä Magneton kanssa. Kun Storm ja Kyklooppi taistelevat Sapelihampaan ja Sammakon kanssa, Magneto kaappaa Roguen. Magneto käyttää kykyjään päästäkseen paikalle saapuneista poliiseista eroon. Paikalle saapuva Xavier käyttää voimiansa saadakseen Roguen turvaan, mutta kun Magneto uhkaa tappaa kaikki poliisit, Xavier päästää hänet menemään.
Senaattori Kelly on hakeutunut koululle, koska ei halua itseään kohdeltavan mutanttina sairaalassa. Hänen elimistönsä taistelee mutantoitumista vastaan, ja hän menehtyy kerrottuaan Ryhmä-X:lle Magneton suunnitelmista. Ryhmä-X tajuaa, että Magneto aikoo siirtää voimansa Roguelle ja käyttää tätä laittensa voimanlähteenä. Xavier käyttää Cerebroa löytääkseen Roguen ja Magneton olinpaikan. Mystikko on kuitenkin käpälöinyt Cerebroa, niin että Xavier vaipuu koomaan. Jean löytää vian ja käyttää itse Cerebroa, koska hän on halunnut kokeilla sitä, vaikka tietää sen olevan hänelle vaarallista. Hän saa tietää, että Magneto on matkalla Vapaudenpatsaalle.
Ryhmä-X menee heidän peräänsä, ja voitettuaan Sammakon, Mystikon ja Sapelihampaan he yrittävät pysäyttää Magneton. Stormin ja Jeanin voimien avulla Wolverine pääsee Magneton lähelle, mutta ei kykene vahingoittamaan tätä. Kyklooppi pysäyttää Magneton, ja Wolverine rikkoo laitteen kynsiensä avulla löytäen Roguen sen sisältä. Wolverine luulee tämän jo kuolleen, mutta sitten Roguen voimat alkavat toimia ja tämä imee melkein kaiken Wolverinen elinvoiman ja paranemiskyvyn.
Koululla Xavier palaa vihdoin tajuihinsa, ja pian Wolverine paranee. Xavier sanoo Wolverille, että tämä voi löytää joitain vastauksia menneisyytensä kysymyksiin Alkalijärveltä Kanadan Kalliovuorilla, jossa on vanha ja hylätty armeijan tukikohta. Ennen lähtöään Wolverine lupaa Roguelle palaavansa vielä takaisin.
Golanin prikaati
Golanin prikaati on perustettu 28. helmikuuta 1948 Libanonin prikaatin osasta, kun tämä jaettiin pienempiin prikaateihin. Se on yksi Israelin puolustusvoimien eniten kunnianosoituksia saaneista jalkaväkiyksiköistä. Itsenäisyyssodan lisäksi se osallistui Syyrian vastaisiin taisteluihin 1951 sekä lokakuussa 1955 yhdessä Israelin laskuvarjoprikaatin kanssa samassa operaatiossa Egyptiä vastaan. Se osallistui myös 1956 Suezin kriisiin, jossa sen tehtävänä oli vallata Rafah Siinailla.
Valodiodi
Valodiodi voi tarkoittaa
Valkokatka
Valkokatka (Monoporeia affinis) on pieni Itämeressä, Jäämeressä ja Pohjolan järvissä elävä äyriäinen. Aikuinen valkokatka on 7–11 millimetriä pitkä,  kellanvaalea ja litteän puolikaaren muotoinen. Valkokatka kaivautuu pehmeään meren- tai järvenpohjaan ja syö hajoavaa eloperäistä ainesta. Se on tärkeää ravintoa monille kaloille. Valkokatka on herkkä saasteille ja ilmaston muutoksille.
Jisreelin palatsi
Jisreelin palatsi oli kuningas Ahabin palatsi muinaisessa Jisreelin kaupungissa Israelissa. Kuninkaan puoliso Isebel heitettiin alas palatsin ikkunasta Jehun vallankaappauksen yhteydessä (2 Kun. 9:30–33).
Serkkupoika
Serkkupoika (engl. The Good Son) on Joseph Rubenin ohjaama psykologinen trilleri, joka sai ensi-iltansa 24. syyskuuta 1993. Elokuvassa pääosia näyttelevät Yksin kotona -elokuvista tunnettu Macaulay Culkin sekä Elijah Wood.
Juoni
Elokuva kertoo nuoresta Mark Evansista, joka äitinsä kuoleman jälkeen muuttaa serkkunsa Henryn luokse asumaan. Koko Henryn perhe pitää Henryä hyvin kilttinä poikana, mutta Mark alkaa epäillä tätä saadessaan tietää Henryn todellisen luonteen. Henryn aika kuluu vaarallisten kepposten tekemiseen ja tupakoimiseen. Henryn pikkuveli kuoli vuosia sitten kylpyammeeseen, mutta Mark alkaa epäillä, että Henry olisi hukuttanut veljensä. Mark saa tietää, että Henry yrittää tappaa pikkusiskonsa luisteluradalla tuuppaamalla hänet sulaan jäähän, mutta Henry epäonnistuu. Henry pudottaa äitinsä kalliolta, mutta hän jää roikkumaan oksan varaan. Mark tulee paikalle ja estää Henryä pudottamasta äitinsä perään suurta kiveä. Henryn äiti kiipeää ylös ja estää Henryä pudottamasta Markia kalliolta. Sen sijaan Henry ja Mark päätyvät roikkumaan kalliota Henryn äidin varassa. Henry hokee äidilleen rakastavansa tätä, mutta äiti päästää otteensa Henrystä kaikkien hänen tekojen jälkeen. Mark pelastuu ja näkee, kuinka alla oleva vesi muuttuu punaiseksi.
Osred II
Osred II (k. 14. syyskuuta 792) oli Northumbrian kuningas 789–790. Hän oli kuningas Alhredin poika.
Osred nousi valtaistuimelle Ælfwald I:n murhan jälkeen vuonna 789. Hän hallitsi vain vuoden verran, jonka jälkeen hänet ajettiin maanpakoon. Anglosaksien kronikan mukaan Osred pakeni Mansaarelle. Osred kuitenkin palasi sieltä ja nousi uudelleen valtaistuimelle, mutta kuningas	Æthelred I otti Osredin vangiksi ja surmasi hänet vuonna 792.
Pekka Pikanen
thumb|right|Bill Holmanin Pekka Pikanen -albumi julkaistiin suomeksi 1994 (WSOY). Pekka Pikanen (alk. Smokey Stover) oli William "Bill" Holmanin piirtämä sarjakuva. Se ilmestyi ensimmäisen kerran 10. maaliskuuta 1935 ja ilmestyi vuoteen 1973 saakka. Sarja perustui lähes surrealistisiin kuviin ja sanaleikkeihin.
Päähenkilö Pekka on palomies, jonka autossa on vain kaksi pyörää. Pekan hattu lentää hänen hämmästyessään ja hajoaa viideksi kappaleeksi. Pekan vaimolta lentävät vastaavassa tilanteessa tukka ja korvat.
Pekka Pikanen alkoi ilmestyä Suomessa 1949 Sarjakuvalehdessä, ja se kuului lehden vakiomateriaaliin kymmenen vuoden ajan. Sarjakuvassa esiintyivät usein lauseet "Notary Sojac" ja "1506 Nix Nix". Sarjakuvalehden päätoimittaja Veikko Karumo käänsi ensimmäisen lauseen suomeksi muotoon "Älkää surko". Notary Sojacin on väitetty tulevan gaelin kielen hyvän joulun toivotuksesta (gaeliksi Nollaig Shona). 1506 oli Holmanin työtoverin hotellihuoneen numero.
48-sivuinen Pekka Pikanen -albumi ilmestyi vuonna 1994 WSOY:n kustantamana.
Säteilyn kulku ilmakehässä
Säteilyn kulku ilmakehässä on ilmakehän prosessi, johon sisältyy säteilyn vaimenemista, heijastusta ja siroamista. Maan pinnalle saapuvasta infrapunasäteilystä noin puolet on suoraa auringon säteilyä ja puolet hajasäteilyä. Sironta on voimakkainta lähellä maanpintaa. Ilmakehän koostumus ja kasvihuoneilmiö vaikuttavat säteilyn kulkuun.
Säteilyn kulkun tutkimuksessa hyödynnetään satelliittimittauksia samoin kuin laskennallisia malleja. Ilmiö tunnetaan verraten hyvin.
Mirjam Pynnönen
Mirja Helena (Mirjam) Pynnönen (12. syyskuuta 1924 Kangasniemi – 23. marraskuuta 2017) oli suomalainen lähetyssaarnaaja ja kirjailija.
Resistiivisyys
Resistiivisyys eli ominaisvastus tai ominaisresistanssi (tunnus ρ) on aineen sähköinen ominaisuus, joka kuvaa, minkälainen sähköinen vastus eli resistanssi muodostuu minkäkin kokoisesta kappaleesta ainetta. Resistiivisyyden SI-järjestelmän mukainen yksikkö on ohmimetri (tunnus Ωm, Ω m tai Ω·m). Resistiivisyyden käänteissuure on konduktiivisuus.
Mirjam Pynnönen
Pynnönen toimi Suomen helluntaiseurakuntien lähetyssaarnaajana 1940-luvulla Kiinassa. Kommunistien noustua valtaan Kiinassa 1949 hän siirtyi lähetyssaarnaajaksi Taiwanille.
Resistiivisyys
missä E on sähkökenttä ja J virtatiheys. Resistiivisyyden esitystapa sähköjohdolle on yhtälömuoto
missä R on vastus, A poikkipinta-ala ja l johtimen pituus. Tällöin voidaan laskea vastus yhtälöllä.
Aineen sähkönjohtavuus riippuu sen lämpötilasta. Metalleilla resistiivisyyden lämpötilakerroin on positiivinen eli resistanssi kasvaa lämpötilan kasvaessa, puolijohteilla ja elektrolyyteillä resistanssi taas pienenee lämpötilan kasvaessa.
Aineiden resistiivisyyksiä
Yleisimpien metallien resistiivisyyksiä pienimmästä eli parhaasta sähkönjohteesta lähtien (lämpötilassa 20 °C, 10−6 Ωm vastaa arvoa 1 Ω·mm²/m):
Vastuslankoina käytettyjä materiaaleja (lämpötilassa 20 °C):
Vicente Trueba
thumb|250px|Vicente Trueban muistomerkki Kantabrian La Cavadassa.
Athabascajoki
Athabascajoki on joki kanadalaisessa Albertan provinssissa. Se saa alkunsa Columbia Icefieldistä, Kanadan laajimmasta ei-arktisesta jäätiköstä Jasperin kansallispuistossa ja laskee Athabascajärveen. Joki on pituudeltaan 1 532 kilometriä. Sen valuma-alue on 159 000 neliökilometrin suuruinen.
Eduskuntavaalit 1972
'''Suomen 26. eduskuntavaalit''' järjestettiin 2.–3. tammikuuta 1972. Presidentti Urho Kekkonen oli edellisen vuoden loka­kuussa antanut määräyksen eduskunnan hajottamisesta ja uusien vaalien järjestämisestä. Aiheena ennen­aikaisiin vaaleihin oli, että puolue­risti­riitojen rasittama Karjalaisen II hallitus ei kyennyt pääsemään ratkaisuun muun muassa maataloustulon jälkeen­jääneisyyden korvaamisessa.
Muutokset puolueiden voimasuhteissa jäivät näissä vaaleissa vähäisiksi. Vaalien jälkeen muodostettiin lempinimellä ”nappulaliiga” tunnettu Paasion II hallitus ja sen jälkeen miltei koko lopun vaalikauden istunut Sorsan I hallitus.
Muutoksia puoluekartalla
Suomen maaseudun puolue säilytti Suomen Kristillisen Liiton kanssa solmimiensa vaaliliittojen ansiosta paikkamääränsä entisenä (18 edustajaa), vaikka se kärsi varsin tuntuvan äänimäärän laskun vuoden 1970 vaaleihin verrattuna. SMP:ssa kyteneet sisäiset erimielisyydet kärjistyivät lokakuussa 1972, jolloin puolue repesi kahtia ja 12-henkinen oppositio muodosti uuden Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen.
Eduskuntaan syntyi alkaneen vaalikauden aikana toinenkin uusi puolue, Perustuslaillinen kansanpuolue. PKP:n ensimmäisiksi kansanedustajiksi tulivat RKP:sta eronnut Georg C. Ehrnrooth, joka oli vastustanut presidentti Urho Kekkosen uudelleenvalintaa poikkeuslailla, sekä kokoomuksesta linjariitojen vuoksi loikannut Salme Katajavuori. LKP:n kansanedustaja Pirkko Aro loikkasi SDP:hen kesäkuussa 1973.
Kansanedustajat
Näissä vaaleissa valittuja uusia kansanedustajia olivat mm. Mauno Koiviston puoliso Tellervo Koivisto (täyskaima, myös SDP:n kansanedustaja Tellervo Maria Koivisto säilytti paikkansa ), Lasse Lehtinen, Erkki Liikanen, Antti Pohjonen, Seppo Tikka ja Pirkko Työläjärvi (SDP), Ilkka-Christian Björklund ja Kalevi Kivistö (SKDL), Olavi Martikainen, Veikko Pihlajamäki ja Juhani Saukkonen (Kesk.), Eero Lattula, Mauri Miettinen ja Kullervo Rainio (Kok.), Aune Mänttäri ja Pekka Vennamo (SMP) sekä Olavi Borg ja Aili Laitinen (LKP). Vuoden 1970 vaalien tapaan joukossa oli nytkin useita nuoria poliitikkoja, mm. Lasse Lehtinen, Erkki Liikanen ja Ilkka-Christian Björklund.
Eduskuntapaikastaan luopui vapaaehtoisesti Keskustan Nestori Kaasalainen, Eemil Partanen, Mauno Pohjonen ja Yrjö Sinkkonen, SKDL:n Hertta Kuusinen (yksi Suomen politiikan värikkäimmistä hahmoista), sekä RKP:n Verner Korsbäck. Putoajia olivat mm. SDP:n Valto Käkelä, Keskustan Veikko Hanhirova ja Katri Kaarlonen, SKDL:n Matti Koivunen, Terho Pursiainen ja Rainer Virtanen, RKP:n Ingvar S. Melin, sekä SMP:n Eino Poutiainen. Eduskuntaan palasivat mm. Keskustan V. J. Sukselainen ja SKDL:n Aarne Saarinen. SDP:n kansanedustajana aiemmin toiminut L. A. Puntila yritti paluuta eduskuntaan, mutta epäonnistui.