cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afrikansivettikissa
Ominaisuudet
Afrikansivettikissalla on tassussaan viisi varvasta, joista yksi on kääntynyt hieman muista taaksepäin. Kynnet ovat pitkät ja kaarevat. Jalat eivät sovellu kaivamiseen tai kiipeämiseen. Jalkapohjat ovat karvattomat.
Kuten monilla nisäkkäillä, afrikansiveteillä on tiheä pohjakarva ja päällyskarva. Karva on useimmiten karkea, mutta vaihtelut ovat yksilöllisiä kuten ihmisen sormenjäljissä. Pohjaväri vaihtelee valkoisesta kermaan ja kermaisesta punertavaan. Raidat, täplät ja läiskät peittävät eläimen syvästä ruskeasta mustaan väritykseen. Vaakasuorat viivat näkyvät selvästi takajaloissa, täplät yleensä keskivartalossa ja pystyraidat näkyvät etujaloissa. Häntä on musta ja siinä on useita valkoisia viivoja, rinkuloita tai pantoja, ja tassut ovat täysin mustat. Päässä ja kaulassa on selkeä maski. Musta alue silmien ympäriltä ulottuu koko kaulan ympäri kaulukseksi samaan tapaan kuin pesukarhulla.
Käyttäytyminen
Afrikansivettikissa on pääasiassa yöeläin, joka viettää päivät tiheiköissä. Laji elää varsin erilaisissa ympäristöissä, joihin lukeutuvat esimerkiksi metsät, pensaikko- ja ruohostoalueet sekä vettä sisältävät alueet.
Nimi
Sivettikissat ovat saaneet nimensä niiden anaalirauhasista erittyvästä sivetistä. Sivettiä on käytetty jo vuosisatojen ajan esimerkiksi hajusteissa. Sivettikissa erittää kolmesta neljään grammaan sivettiä viikossa ja se maksaa noin neljäsataa dollaria kilolta. Nimi afrikansivettikissa on harhaanjohtava, sillä afrikkalaiset sivettikissat eivät kuulu kissojen sukuun.
Impetusteoria
Impetusteoria oli keskiaikainen fysikaalinen teoria liikkeestä. Sen mukaan kun kappale saatetaan liikkeeseen, se saa eräänlaista liikettä ylläpitävää voimaa, impetusta, joka liikkeen myötä kuluu pois.
Eero Johannes Korpela
Eero Johannes Korpela (6. huhtikuuta 1898 Kauvatsa – 14. kesäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen virkamies, MTK:n toiminnanjohtaja ja pitkäaikainen maatalouspolitiikan vaikuttaja Suomessa.
Korpelan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Wilhelm Korpela ja Amanda Huhti ja puoliso vuodesta 1936 Ruth Eva Ulrika Nordman (s. 1918). Hän suoritti sekä filosofian kandidaatin että agronomin tutkinnot Helsingin yliopistossa ja toimittuaan lyhyen aikaa opettajana tuli Maataloushallituksen aktuaariksi. Samaan aikaan hän työskenteli silti myös yliopiston maanviljelystalouden assistenttina. Vuonna 1930 Korpela siirtyi tutkijaksi MTK:hon, joskin hän toimi pari vuotta myös puolustusministeriössä. Sotavuosina hän työskenteli maatalousministeriössä. Korpela piti maatalouden uhkana ylituotantoa ja tuli tunnetuksi yleisemmän kasvuun tähtäävän pyrkimyksen kriitikkona. Hän suhtautui varauksellisesti myös sotien jälkeiseen maaseudun asutuspolitiikkaan, vaikka oli tuolloin jo MTK:n toiminnanjohtaja. Siinä tehtävässä hän muodosti läheisen työparin järjestön puheenjohtajien Juho Jänneksen ja vuodesta 1955 Veikko Ihamuotilan kanssa. Korpela jäi eläkkeelle 69-vuotiaana, jolloin häntä seurasi MTK:n toiminnanjohtajana Heikki Haavisto. Maaseudun Tulevaisuus -lehteen hän kirjoitti vielä eläkkeellä ollessaan pakinoita nimimerkillä Talon Jussi. Hänelle valmistellusta professorin arvonimestä Korpela kieltäytyi.
Impetusteoria
Impetusteoria oli korjaus Aristoteleen liikettä koskeviin teorioihin. Aristoteles oli määritellyt liikkeen paikan muutoksena. Hän katsoi, että kaikkien kappaleiden luonnollinen tila on lepotila ja jokaiseen liikkeeseen on olemassa syy. Syitä hän katsoi olevan kahdenlaisia: 1) jokaisen kappaleen luontainen voima tai pyrkimys etsiytyä luonnolliselle paikalleen (aristoteelinen painovoimateoria); 2) jonkin ulkoisen kappaleen tai väliaineen käyttämä kontaktivoima (esimerkiksi veto tai työntö).
Impetusteoriassa perusperiaate oli seuraava: Kun esimerkiksi joku henkilö heittää jonkin kappaleen, hän antaa sille heittäessään tietyn määrän impetusta. Tämä impetus on eräänlainen voima, joka saa kappaleen liikkumaan siihen suuntaan, jossa liike sai alkunsa. Kappaleen liike jatkuu impetuksen ansiosta samaan suuntaan, vaikka henkilö irrottaa otteensa kappaleesta, ja se lakkaa, kun impetus on kulunut loppuun.
Propaaniditioli
Propaaniditioli on tioleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa propaaniditioli on väritöntä nestettä. Yhdisteellä on voimakas paha haju. Se hapettuu tioeettereiksi ilman vaikutuksesta. Propaaniditioli liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin.
Daniel Diges
Daniel Diges (17. tammikuuta 1981 Alcalá de Henares, Madrid) on espanjalainen näyttelijä ja laulaja. Hän edusti Espanjaa Eurovision laulukilpailussa 2010.
Propaaniditioli
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Propaaniditiolia valmistetaan hydrolysoimalla 1,3-propyleenidi-isotiuroniumkloridia, jota saadaan 1,3-diklooripropaanin ja tiourean välisellä reaktiolla. Propaaniditiolia käytetään erityisesti karbonyyliyhdisteiden suojaukseen tioasetaalina. Tällöin muodostuu niin kutsuttu 1,3-ditiaaniryhmäå. Yhdistettä voidaan myös käyttää pelkistämään karbonyyliryhmiä alkeeneiksi ja atsideja amiineiksi.
Daniel Diges
Diges on esiintynyt monissa televisiosarjoissa, kuten sarjoissa "Megatrix Club", "Anna ja seitsemän", "Keskussairaala" ja "Ei kukaan voi elää täällä (Naapureina Madridissa)" sekä ohjelmassa "Max Clan"(2003–2004), jonka nimihenkilö Maxia hän näytteli. Digesin roolituksiin kuuluvat myös esimerkiksi musikaalit "High School Musical - Troyn peli" sekä " Mamma Mia! ".
Diges edusti Espanjaa Eurovision laulukilpailussa 2010 kappaleella ”Algo pequeñito”. Hän esiintyi finaalilähetyksen toisena. Digesin esitykseen hyppäsi lukuisista urheilukilpailutempauksista tunnettu häirikkö Jimmy Jump, joka ehti olla lavalla noin kaksikymmentä sekuntia ennen kuin turvamiehet ajoivat hänet ulos. Diges ja hänen taustatanssijansa kuitenkin jatkoivat esitystä ikään kuin mitään ei olisi tapahtunut. Euroopan yleisradioliitto antoi kuitenkin Espanjalle luvan esittää kappaleensa uudelleen viimeisenä esiintyneen Tanskan jälkeen. Espanja sijoittui lopulta viidenneksitoista 68 pisteellä.
Ethlinn
pienoiskuva|[[H. R. Millar: Cian löytää Balorin tyttären. Piirros vuodelta 1905.]] Ethlinn tai Ethniu on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa kuoleman jumala Balorin tytär ja Lughin äiti.
Oli ennustettu, että Balorin surmaisi hänen oma tyttärenpoikansa. Balor lukitsi Ethlinnin kristallitorniin estääkseen ennustusta käymästä toteen. Cian, jonka taikalehmän Balor oli varastanut, sai kuitenkin kostettua pujahtamalla torniin naiseksi pukeutuneena ja viettelemällä Ethlinnin. Ethlinn synnytti kolme poikaa, joista kaksi Balor hukutti, mutta kolmas eli Lugh pakeni ja surmasi Balorin myöhemmin Magh Tuireadhin toisessa taistelussa.
Kim Il-jin
Kim Il-jin (s. 1956) on pohjoiskorealainen kapellimestari. Hän on johtanut Mansudae Art Troupea, Korean demokraattisen kansantasavallan valtionsinfoniaorkesteria ja Isang Yun -orkesteria. Hänen pääaineenaan Pjongjangin musiikin ja tanssin yliopistossa oli sellonsoitto, ja lisäksi hän opiskeli Moskovan konservatoriossa. Hän saavutti huomiota Euroopassa voitettuaan Karajan-kilpailun vuonna 1985.
NHL-kausi 1938–1939
NHL-kausi 1938–1939 oli National Hockey Leaguen historian 22. kausi. Sen aikana seitsemän joukkuetta pelasi kukin 48 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Art Rossin valmentama Boston Bruins, joka kukisti finaalisarjassa Toronto Maple Leafsin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli seuran historian toinen Stanley Cup -mestaruus.
Runkosarjan pistepörssin sekä arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn voitti Montreal Canadiensin vasen laitahyökkääjä Toe Blake. Pelaamissaan 48 ottelussa Blake keräsi yhteensä 47 tehopistettä, joista 24 oli maaleja ja 23 syöttöpisteitä. Maalitilaston ykkönen oli puolestaan Boston Bruinsin Roy Conacher 26 osumallaan.
Pudotuspelien pistepörssin voitti Bill Cowley. Hän teki 12 pudotuspeliottelussa 14 tehopistettä, joista 3 oli maaleja ja 11 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder-palkinnon sekä tuolloin vähiten maaleja päästäneen joukkueen maalivahdille myönnetyn Vezina Trophyn sai Cowleyn tavoin Boston Bruinsia edustanut Frank Brimsek. Brimsek torjui runkosarjassa 33 voittoa ja kymmenen nollapeliä. Hänen päästettyjen maalien keskiarvonsa oli 1,56.
Runkosarja
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu.''
Runkosarjan pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Pudotuspelien pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Daniel G. Amen
Daniel G. Amen, M.D. on lasten ja aikuisten psykiatri, kirjailija ja Amen Clinicin johtava lääkäri.
Ura ja työ
Amen on virallistettu lääkäri neljässä osavaltiossa: Kaliforniassa, Washingtonissa, Virginiassa ja New Yorkissa. Hän on APA:n "Distinguished Fellow" ja hänet on palkittu vuonna 1987 Marie H. Eldredgen palkinnolla parhaasta tutkimustyöstä. Hän on The Amen Clinics, Inc. -yrityksen toimitusjohtaja ja johtava lääkäri Newport Beachillä Kaliforniassa, Fairfieldissa Kaliforniassa, Tacomassa Washingtonissa ja Restonissa Virginiassa.
Ketsuppisimppu
Ketsuppisimppu (Hexagrammos lagocephalus) on vihersimppujen (Hexagrammidae) heimoon kuuluva lauhkean vyöhykkeen merivesissä elävä kalalaji.
Ketsuppisimpun maksimipituus on 61 senttimetriä ja suurin tavattu paino 830 grammaa. Sen selkäevässä on piikkejä 20–21 kappaletta. Ketsuppisimppu on väriltään punaruskea ja siinä on tummempia täpliä. Kyljissä on usein kirkkaanpunaisia laikkuja. Ketsuppisimppu muistuttaa kelppisimppua (Hexagrammos decagrammus).
Daniel G. Amen
Ura ja työ
Amen on psykiatrian ja ihmisen toiminnan kliininen apulaisprofessori Kalifornian yliopistossa. Hän suoritti alemman korkeakoulututkintonsa Southern California Collegessa (nykyisin Vanguard University of Southern California) ja lääketieteen tutkintonsa Oral Roberts Universityn lääketieteellisessä.
Ketsuppisimppu
Ketsuppisimppua tavataan Tyynenmeren itäosissa Beringinmereltä ja Kuriileilta Point Conception-niemelle Kaliforniaan, Ohotanmereltä sekä Japaninmeren pohjoisosasta Hokkaidosta. Ketsuppisimppua esiintyy yleensä kivipohjaisissa matalissa vesistöissä erityisesti avoimilla rannikoilla. Se elää tyypillisesti 10–15 metrin syvyydessä vedenpinnasta, mutta kaikkiaan sitä on havaittu 0–596 metrin syvyysalueelta.
Zora Neale Hurston
Zora Neale Hurston (7. tammikuuta 1891 Notasulga, Alabama, Yhdysvallat – 28. tammikuuta 1960 Fort Pierce, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen folkloristi, antropologi ja kirjailija, joka kirjoitti sekä novelleja, romaaneja että tietokirjoja. Hän oli myös Harlemin renessanssin keskeisimpiä hahmoja. Vaikka Hurston jätti koulun nuorena ja suoritti high schoolin vasta 27-vuotiaana, hän opiskeli yliopistossa folkloristiikkaa ja antropologiaa. Hän teki kenttätutkimuksia muun muassa Yhdysvaltain eteläisten osavaltioiden afroamerikkalaisten parissa ja tutki voodookulttuuria Jamaikalla ja Haitissa. Hurstonin teokset olivat käytännössä unohdettuja, kun kirjailija Alice Walker löysi ne uudestaan 1970-luvulla.
Ketsuppisimppu
Ketsuppisimppu saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 35,5 senttimetrin mittaisena. Koiraiden on havaittu voivan elää 8-vuotiaaksi ja naaraiden 11-vuotiaaksi.
Daniel G. Amen
Ura ja työ
Amen on kirjoittanut 39 tieteellistä artikkelia, 27 kirjaa (The Amen Solution, Change Your Brain, Change Your Life, Magnificent Mind At Any Age). Yhdessä The United Paramount Networkin ja Leeza Gibbonsin kanssa hän tuotti ohjelman nimeltä The Truth About Drinking, jonka tarkoituksena oli opettaa teini-ikäisiä alkoholista. Ohjelma sai Emmyn parhaana opettavaisena ohjelmana. Vuonna 1999 Random House julkaisi Amenin kirjan Change Your Brain, Change Your Life, joka ylsi New York Timesin bestseller-listalle ja joka on käännetty 24 eri kielelle. Hän on kirjoittanut myös kirjat Healing ADD, Healing The Hardware of the Soul, Making A Good Brain Great ja oli yksi Healing Anxiety and Depression and Preventing Alzheimer's -teoksen kirjoittajista.
Kritiikki
Tiedemiehet ja lääketieteellistä koulutusta saaneet ovat kritisoineet hänen menetelmiensä kelpoisuutta.
Zora Neale Hurston
Nuoruus
Zora Neale Hurston syntyi vuonna 1891 Alabaman Notasulgassa. Hänen vanhempansa olivat puuseppä ja baptistisaarnaaja John Hurston ja entinen opettaja Lucy Potts Hurston. Zora oli viides perheen kahdeksasta lapsesta. Hurstonit muuttivat vuonna 1894 Floridan Eatonvilleen, joka oli Yhdysvaltain ensimmäinen afroamerikkalainen kunta. Zora kasvoi Eatonvillessä ja piti sitä kotipaikkanaan. Hän kertoi myöhemmin myös syntyneensä siellä.
Lucy Potts Hurston kuoli vuonna 1904, kun Zora oli 13-vuotias. John Hurston meni hyvin pian tämän jälkeen uudestaan naimisiin, mikä aiheutti Eatonvillessä pienoisen skandaalin, joka sai perheen muuttamaan pois kaupungista. Zora Neale Hurston putosi koulujärjestelmästä, ja hänen seuraavista vuosistaan tiedetään hyvin vähän.
Daniel G. Amen
Kritiikki
Stanfordin yliopiston muistiklinikkaa johtava neurologi Michael Greicius sanoi: "SPECT kuvat eivät ole kyllin sensitiivisiä tai spesifistisiä, jotta ne olisivat käyttökelpoisia Alzheimerin taudin diagnoosiin ... PBS:n lähettämä Amenin ohjelma antaa tieteellisen kelpoisuuden leiman työlle, jolla ei ole tieteellistä kelpoisuutta."
Zora Neale Hurston
Opiskelu
Zora Hurston päätyi vuonna 1917 Baltimoreen. Hän ei ollut suorittanut vielä high schoolia loppuun. Hän kertoi syntymävuodekseen 1901, jotta hänellä oli oikeus ilmaiseen julkiseen koulutukseen. Hurston esiintyi jatkossakin kymmenen vuotta nuorempana. Hän valmistui high schoolista vuonna 1918 ja pääsi vuonna 1919 opiskelemaan Howard Universityyn.
Daniel G. Amen
Amenin luokittelu
Amen jakaa ADHD:n seuraaviin kuuteen alatyyppiin:
Zora Neale Hurston
Opiskelu
Howardin yliopistossa Hurston opiskeli 1921–1924 ja sai sen jälkeen stipendin Barnard Collegeen, missä hän opiskeli antropologiaa Franz Boasin oppilaana. Barnard Collegestä hän valmistui vuonna 1927.
Kirjailija ja tutkija
Opiskeluaikanaan Hurston kirjoitti jo useita novelleja. Niitä julkaistiin muun muassa Howardin yliopiston Stylus-lehdessä ja Opportunity: A Journal of Negro Life -lehdessä. Hän teki myös kenttätutkimuksia eteläisten osavaltioiden afroamerikkalaisten parissa. Hänen tutkimuksensa rahoitti folkloristi Charlotte Osgood Mason.
Hurston oli New Yorkissa osa niin sanottua Harlemin renessanssia. Hän ystävystyi muun muassa näyttelijä Ethel Watersin sekä runoilijoiden Langston Hughesin ja Countee Cullenin kanssa. Harlemin renessanssi oli aikansa afroamerikkalaisia määrittävä liike, josta Hurston kirjoitti muun muassa esseessä ”How It Feels To Be Colored Me”. Hurston teki yhteistyötä Langston Hughesin kanssa. He kirjoittivat näytelmän The Mule Bone: A Comedy of Negro Life In Three Acts, joka kuitenkin kaatui kirjoittajien välisiin erimielisyyksiin. Hurstonin musikaali The Great Day puolestaan sai ensi-iltansa tammikuussa 1932.
Hurstonin ensimmäinen romaani oli vuonna 1934 ilmestynyt Jonah’s Gourd Vine, jota kehuttiin sen afroamerikkalaisen elämäntyylin esittämisestä. Floridan afroamerikkalaisten kansantapoja käsitellyt tutkimus Mules and Men puolestaan julkaistiin 1935.
thumb|Hurston soittamassa voodoorumpua. Hurstonin uran huippuhetket osuivat 1930-luvun loppuun ja 1940-luvun alkuun. Hän sai 1937 Guggenheim-stipendin, jonka turvin hän lähti tutkimaan Jamaikan ja Haitin voodookulttuuria. Matkan aikana syntyi feministinen romaani Their Eyes Were Watching God, jota pidetään hänen mestariteoksenaan, vaikkei se saanutkaan tunnustusta aikanaan.
Hurstonin voodootutkimuksista syntyi teos Tell My Horse, joka ilmestyi vuonna 1938. Hän julkaisi seuraavan romaaninsa Moses, Man of the Mountain vuonna 1939 ja omaelämäkertansa Dust Tracks on a Road vuonna 1942. Omaelämäkerta toi Hurstonille ensimmäisen kerran merkittävää huomiota. Hänet palkittiin siitä Anisfield-Wolf Book Awardilla.
Hurston jatkoi omaelämäkertansa kirjoittamista 1940- ja 1950-luvulla. Hänen viimeinen kirjansa oli vuonna 1948 ilmestynyt romaani Seraph on the Suwanee. Hurston kirjoitti myös useisiin lehtiin ja teki tutkimusretken Brittiläiseen Hondurasiin tutkimaan tummaihoisten yhteisöjä. Hän työskenteli myös Patrickin lentotukikohdan kirjastonhoitajana ja opettajana Fort Piercessä.
Kuolema köyhänä
Hurston sai vuoden 1959 alussa sydänkohtauksen ja joutui myöhemmin saman vuoden aikana vanhainkotiin, missä hän kuoli tammikuussa 1960. Hurstonin ura ei ollut taloudellisesti menestyksekäs, joten hänen naapurinsa joutuivat keräämään rahaa hänen hautajaisiaan varten. Rahaa ei saatu tarpeeksi hautakiveä varten, joten Hurston haudattiin nimeämättömään hautaan.
Löytäminen
Vaikka Hurston sai jonkin verran huomiota teoksistaan, hän oli kuollessaan käytännössä unohdettu. Hurstonin nosti uudelleen pintaan kirjailija Alice Walker, joka sai käsiinsä Hurstonin teoksen Their Eyes Were Watching God. Walker vaikuttui siitä ja päätti tehdä pyhiinvaelluksen Hurstonin haudalle. Löydettyään vuonna 1973 merkkaamattoman lepopaikan hän osti samantien hautakiven ja kaiverrutti siihen sanat ”Etelän nero”. Walker julkaisi vuonna 1975 Ms.-lehdessä kirjoituksen ”In Search of Zora Neale Hurston”, josta oikeastaan käynnistyi Hurstonin uusi tunnustus.
Monia Hurstonin teoksia on julkaistu 1970-luvun jälkeen uudestaan. Hänen kokoelmiaan ovat muun muassa Spunk: The Selected Stories (1985), The Complete Stories (1995) ja eteläosavaltioiden kansantarinoiden kokoelma Every Tongue Got to Confess (2001). Hurstonin jo vuonna 1931 kirjoittama Barracoon: The Story of the Last ”Black Cargo” ilmestyi vuonna 2018. Tietokirja kertoo Cudjoe Lewisista, jonka uskotaan olleen viimeisen Yhdysvaltoihin tulleen orjalaivan viimeinen selviytyjä.
Lakes
Lakes voi viitata seuraaviin:
HMS Oxford (1749)
HMS Oxford oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1749 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 31. elokuuta 1745 Woolwichin telakalta, missä köli laskettiin 24. helmikuuta 1746. Alus laskettiin vesille 15. marraskuuta 1749 ja valmistui 12. joulukuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 31 223 puntaa 11 shillinkiä ja 3 dimeä, mikä sisälsi varustamisen.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1775 päällikkönään George Carnegie (Northeskin jaarli) liitettynä Hawken laivasto-osastoon.
Alus tarkastettiin touko-heinäkuussa 1776 Chathamissa ja se siirrettiin reserviin. Alus muutettiin tammi-maaliskuussa 1777 Sheernessissä sairaalalaivaksi, missä tehtävässä se otettiin palvelukseen helmikuussa päällikkönään Richard Vavasor ja sijoitettiin Sheernessin satamaan. Alus upotettiin aallonmurtajaksi kesäkuussa 1783 Sheernessissä.
Strange Weather, Isn’t It?
Strange Weather, Isn’t It? on !!!-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 24. elokuuta 2010. Albumin ensimmäinen single, ”AM/FM” julkaistiin ilmaislatauksena yhtyeen nettisivulla sekä myöhemmin rajoitettuna vinyylipainoksena 13. heinäkuuta 2010.
Highway Star 2
Highway Star 2 – Kaikkien aikojen ajobiisit on EMIn tuottama kokoelma-albumi. Se julkaistiin 28. kesäkuuta 2013 ja siinä on Highway Star -albumin tavoin kolmekymmentä erilaista kappaletta kahdelle levylle jaettuna. Tämänkin albumin teossa olivat osallisina Radio City -radiokanavan kuuntelijat, jotka äänestivät mieluisia kappalevaihtoehtoja.
Erwin Planck
Elämä
Erwin Planck oli kuuluisan fyysikon Max Planckin poika. Vuonna 1932 hänestä tuli valtiosihteeri valtakunnankansliaan Franz von Papenin ja myöhemmin Kurt von Schleicherin alaisuuteen. Schleicher murhattiin vuonna 1934 pitkien puukkojen yönä. Planck yritti turhaan selvittää ystävänsä Schleicherin murhaa.
Nilüfer Göle
Nilüfer Göle (s. 1953) on turkkilainen sosiologi, jota pidetään yhtenä huomattavimmista Turkin nykyaikaistumisen ja naisen aseman muuttumisen (mm. huivin käytön) tutkijoista. Hän on tutkinut myös länsimaisten yhteiskuntien uskonnollisuutta.
Göle syntyi Ankarassa vuonna 1953 poliitikon tyttärenä. Lukion jälkeen hän opiskeli sosiologiaa ODTÜ-yliopistossa, jota pidetään yhtenä maan parhaista. Hän jatkoi opintoja Pariisissa Alain Tourainen johdolla. Palattuaan Turkkiin hän sai professorin viran Istanbulin Boğaziçi-yliopistossa. Nykyisin hän toimii professorina pariisilaisessa École des hautes études en sciences sociales -korkeakoulussa (EHESS). Hän on ollut vierailevana tutkijana muun muassa Berliinissä sekä Yhdysvalloissa Michiganin yliopistossa ja MIT:ssä.
Ivan Perišić
Ivan Perišić (s. 2. helmikuuta 1989 Split, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Perišić edustaa englantilaisseura Tottenham Hotspuria. Hän on Kroatian maajoukkueessa saavuttanut MM-hopeaa ja -pronssia.
Seurajoukkueura
Perišić siirtyi HNK Hajduk Splitin junioreista FC Sochaux'n organisaatioon kesällä 2006. Hän ei pelannut Sochaux'ssa yhtään ykkösjoukkueen ottelua. Kevätkauden 2009 hän oli lainalla Roeselaressa, jossa pelasi 17 Jupiler Pro Leaguen ottelua ja teki viisi maaiia.
Elokuussa 2009 Perišić siirtyi saman sarjan Club Bruggeen, jossa teki tulokaskaudellaan pudotuspelit mukaan lukien 33 ottelussa yhdeksän maalia ja antoi kymmenen maalisyöttöä. Hän debytoi myös Eurooppa-liigassa, jossa viimeisteli neljä maalia kahdeksassa ottelussa. Kaudella 2010–2011 hän voitti Belgian pääsarjan maalikuninkuuden tehtyään 37 ottelussa 22 maalia. Lisäksi hän alusti kymmenen maalia. Hänet valittiin seuransa kauden pelaajaksi.
Perišić siirtyi Bundesliigan Borussia Dortmundiin 5,5 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2011. Hän teki tulokaskaudellaan 28 liigaottelussa seitsemän maalia ja kuudessa Saksan Cupin ottelussa yhden maalin Dortmundin voittaessa kansallisen tuplamestaruuden. Hän voitti samana vuonna myös DFL-Supercupin. Seuraavalla kaudella hän teki 14 sarjaottelussa kaksi maalia. Mestarien liigassa hän viimeisteli Borussiassa kahden kauden aikana 11 ottelussa yhden maalin.
Perišić siirtyi saman sarjan VfL Wolfsburgiin kahdeksalla miljoonalla eurolla tammikuussa 2013. Hän voitti Saksan Cupin ja Supercupin 2015. Hän pelasi Wolfsburgissa kahden ja puolen vuoden aikana 70 bundesliigaottelua, joissa teki 18 ja syötti 12 maalia. Eurooppa-liigan yhdeksässä ottelussa hän teki yhden maalin.
Anthony Olubunmi Okogie
Anthony Olubunmi Okogie (s. 16. kesäkuuta 1936 Lagos) on nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkkonsa kardinaaleista. Hänet vihki papiksi Lagosin arkkihiippakuntaan John Kwao Amuzu Aggey 11. joulukuuta 1966, ja hänet nimitettiin Oyon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Masculan titulaaripiispaksi 5. kesäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Owen McCoy, jota avustivat Anthony Saliu Sanusi ja Alexius Obabu Makozi.
Ivan Perišić
Seurajoukkueura
Perišić siirtyi vuonna 2015 italialaiseen Interiin 19 miljoonalla eurolla ja kuului neljän kauden ajan joukkueen vakiokokoonpanoon. Hän pelasi kesään 2019 mennessä 141 Serie A -ottelua, joissa hän teki 37 maalia ja antoi 29 maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja Eurooppa-liigassa yhdeksän ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Anthony Olubunmi Okogie
Okogie nimitettiin 19. syyskuuta 1972 Lagosin vihkipiispaksi ja 13. huhtikuuta 1973 sen arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 25. toukokuuta 2012.
Okogie ylennettiin kardinaaliksi 21. lokakuuta 2003, jolloin hänet nimitettiin Beata Vergine Maria del Monte Carmelo a Mostaccianon kardinaalipapiksi. Hänet asetettiin kardinaalipapiksi 22. toukokuuta 2004. Hän osallistui vuoden 2005 konklaaviin.
Ivan Perišić
Seurajoukkueura
Perišić pelasi kauden 2019–2020 lainasopimuksella Bundesliigan Bayern Münchenissä. Hän teki kauden aikana 22 liigaottelussa neljä maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Mestarien liigan kymmenessä ottelussa hän sekä teki että syötti kolme maalia. Hän voitti Saksan-mestaruuden ja cupin sekä Mestarien liigan.
Kaudella 2020–2021 Perišić pelasi jälleen Interissä ja voitti Italian-mestaruuden. Hän teki 32 Serie A -ottelussaan neljä maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Serie A:ssa 35 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia ja syötti seitsemän. Italian cupin loppuottelussa Juventusta vastaan Perišić teki jatkoajalla kaksi maalia, mikä nosti Interin voittoon maalein 4–2. Mestarien liigassa hän pelasi Interin kaikki kahdeksan ottelua.
Perišić siirtyi Englannin Valioliigan Tottenhamiin ilmaissiirrolla kesällä 2022. Tulokaskaudellaan hän pelasi 34 valioliigaottelua, joissa teki yhden ja syötti kahdeksan maalia. Mestarien liigan seitsemässä ottelussa hän antoi kolma maalisyöttöä.
Maajoukkueura
Perišić on pelannut Kroatian maajoukkueessa 123 ottelua ja tehnyt niissä 33 maalia. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan maaliskuussa 2011. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän viimeisteli MM-karsintaottelussa Belgiaa vastaan syyskuussa 2012.
Perišić saavutti MM-kilpailuissa 2018 hopeaa ja teki turnauksessa kolme maalia, joista yhden välierässä Englantia ja yhden loppuottelussa Ranskaa vastaan. Hän oli avauskokoonpanossa Kroatian kaikissa seitsemässä ottelussa. MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti pronssia pelattuaan jälleen kaikki ottelut avauskokoonpanossa ja tehtyään 1–1-tasoitusmaalin neljäsnnesvälieräottelussa Japania vastaan. MM-kilpailuissa 2014 hän teki kaksi maalia, kuten myös EM-kilpailuissa 2016. Myös näissä kisoissa hän pelasi Kroatian kaikki ottelut, samoin kuin EM-kilpailuissa 2012. Hän oli saavuttamassa hopeaa Kansojen liigassa 2023.
Kesän 2021 EM-kilpailuissa Perišić pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme alkulohko-ottelua ja teki maalin Tšekkiä ja Skotlantia vastaan. Kroatia selviytyi alkulohkosta jatkoon mutta Perišić sai ennen neljännesvälieräottelua positiivisen tuloksen COVID-19-testissä ja joutui jättämään kisat kesken.
Saavutukset
Borussia Dortmund
VfL Wolfsburg
Bayern München
Inter Milano
Wolf-Heinrich von Helldorf
thumb|Wolf-Heinrich von Helldorf Wolf-Heinrich Graf von Helldorf (14. lokakuuta 1896 Merseburg – 15. elokuuta 1944 Berliini) oli Berliinin poliisiylipäällikkö. Hänet teloitettiin yhtenä osallisena heinäkuun 20. päivän salaliittoon liittyen.
Elämä
Vanhaan aatelissukuun kuulunut Wolf-Heinrich von Helldorf syntyi Merseburgissa vuonna 1896. Aatelisarvoltaan hän oli Helldorfin kreivi (Graf von Helldorf). Ensimmäisessä maailmansodassa von Helldorf palveli luutnanttina vuonna 1915.
Berliinin poliisipäällikkönä
Wolf-Heinrich von Helldorf liittyi Sturmabteilungiin vuonna 1931. Vuonna 1933 hän sai lisää vastuuta ja nimitettiin Brandenburgin SS:n päälliköksi. Samana vuonna hänet valittiin Saksan valtiopäivien jäseneksi. Helldorf oli myös hyvin läheinen Joseph Goebbelsin kanssa. Goebbels mainitsi päiväkirjassaan heinäkuussa 1938 Helldorfin haluavan luoda Berliiniin juutalaisgeton, johon erityisesti varakkaat juutalaiset sijoitettaisiin. Helldorff auttoi joitakin juutalaisia,mutta otti siitä maksun.
20. päivän salaliitto
Helldorfin tehtävä oli alun perin johtaa Berliinin poliisien toimintaa salaliiton aikana, eikä niinkään sekaantua vallankaappaukseen. Myöhemmin Helldorf kuitenkin totesi, että Hitler pitää syöstä vallasta ja kansallissosialistien toiminta saada loppumaan.
Kuolema
Helldorf katsottiin osasyylliseksi Hitlerin salamurhayritykseen ja hänet tuomittiin kuolemaan Roland Freislerin johtamassa kansantuomioistuimessa. Helldorf hirtettiin Plötzenseen vankilassa 15. elokuuta 1944.
Valenciennea persica
Valenciennea persica on Valenciennea-sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasivat ensimmäisinä Hoese ja Larson vuonna 1994.
Levinneisyysalue
Sitä tavataan Persianlahdelta Masiran saarelle yltävällä alueella.
Domagoj Vida
Domagoj Vida (s. 29. huhtikuuta 1989 Osijek, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa kreikkalaista AEK Ateenaa, johon hän siirtyi kesällä 2022 turkkilaisseura Beşiktaşista. Hänen aiempia seurojaan ovat muun muassa ukrainalainen Dynamo Kiova ja kroatialainen Dinamo Zagreb.
Vida pelasi NK Osijekissa kausilla 2006–2010 kaikkiaan 90 Kroatian pääsarjaottelua ja teki kuusi maalia. Hän siirtyi kesällä 2010 saksalaisseura Bayer 04 Leverkuseniin. Hän pelasi kauden 2010–2011 aikana kahdeksan Eurooppa-liigan ottelua, joista kuudessa täydet minuutit, mutta pääsi Bundesliigassa kentälle vain kerran maaliskuussa 2011 Manuel Friedrichin loukkaannuttua ottelun alkupuolella. Kaudet 2011–2013 Vida edusti kotimaassaan Dinamo Zagrebia ja voitti kummallakin kaudella Kroatian-mestaruuden sekä 2012 Kroatian cupin. Pelaamissaan 44 liigaottelussa hän viimeisteli kuusi maalia. Seuraavat 4,5 vuotta hän edusti Ukrainassa Kiovan Dynamoa, ja voitti Ukrainan-mestaruuden kausilla 2014–2015 ja 2015–2016, Ukrainan Cupin 2014 ja 2015 sekä Ukrainan supercupin 2016. Hän teki kymmenen maalia pelaamissaan 103 liigaottelussa. Beşiktaşissa hän pelasi 4,5 kauden aikana 137 Turkin superliigan ottelua ja viimeisteli 15 maalia. Hän voitti kaudella 2020–2021 sekä Turkin liigamestaruuden että Turkin Cupin.
Vida pelasi neljä ottelua Kroatian alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa sekä 19 ottelua, joissa teki kaksi maalia, Kroatian alle 21-vuotiaissa. Kroatian A-maajoukkueessa hän on pelannut sata ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Walesia vastaan toukokuussa 2010. Hän on kuulunut Kroatian joukkueeseen EM-kilpailuissa 2012, joissa hän pelasi Espanja-ottelun, MM-kilpailuissa 2014, joissa hän ei päässyt kentälle, ja EM-kilpailuissa 2016, joissa hän pelasi kolme ottelua. MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti hopeaa ja pelasi kuusi ottelua, myös loppuottelun Ranskaa vastaan. Hän teki maalin puolivälierässä Venäjää vastaan. . Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa. MM-kilpailuissa 2022 hän kuului Kroatian pronssia saavuttaneeseen joukkueeseen mutta ei päässyt kertaakaan kentälle.
HMS Grafton (1750)
HMS Grafton oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1750 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 28. elokuuta 1744 ja tilaus uudistettiin 6. elokuuta Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 11. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1750 ja valmistui 24. maaliskuuta 1755. Aluksen valmistuskustannukset olivat 28 065 puntaa 17 shillinkiä ja 10 dimeä, mihin tuli lisäksi varustamiskuluja 2 939 14 shillinkiä ja kuusi dimeä.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1755 päällikkönään Charles Holmes. Alus lähti 11. toukokuuta täydennyksenä Boscawenille. Alus lähti 15. huhtikuuta Pohjois-Amerikkaan.
Alus palasi Britteinsaarille, missä se poistettiin palveluksesta vuonna 1763. Alus tarkastettiin 23. lokakuuta 1764 ja uudelleen 7. heinäkuuta 1767, mutta korjattavaa ei löytynyt. Alus myytiin 25. elokuuta 1767 Chathamissa 625 punnalla.
Out Hud
Out Hud oli elektroninen yhtye joka muodostettiin vuonna 1996 San Franciscon lahden ympäristössä, Kaliforniassa. Yhtye koostui kitaristi Nic Offerista, basisti Tyler Popeista, sellisti Molly Schnickistä, laulaja/rumpali Phyllis Forbesistä ja miksaaja Justin Van Der Volgenista. Pope, Offer ja Van Der Volgen ovat myöskin jäsenia samanlaisessa yhtyeessä !!!. Heidän ensimmäinen albumi, S.T.R.E.E.T.D.A.D. oli instrumentaalinen. Toisessa albumissa, Let Us Never Speak Of It Again, ryhmä lisäsi laulua musiikkiin.
Turkoosikottarainen
Turkoosikottarainen (Lamprotornis nitens) on kottaraisten heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys
Turkoosikottaraista tavataan laajalla alueella Eteläisessä Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, joskaan ei kuivilla alueilla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jalkaväkirykmentti 40 (talvisota)
Jalkaväkirykmentti 40 (JR 40) perustettiin Oulussa joulukuun 1939 alussa.
Varustaminen
Joukko-osaston miehistö kotiutettiin marraskuun alussa, ja vajaalukuinen alipäällystö ja päällystö siirrettiin Rovaniemelle. Joulukuun alussa alipäällystö ja päällystö siirrettiin ensin Raaheen ja sitten Ouluun, missä joukko-osastosta muodostettiin Jalkaväkirykmentti 40.
Rykmentin miehistö koostui ympäri Suomea kotoisin olleista vanhempien ikäluokkien miehistä kaikkiaan viiden sotilaspiirin alueelta. Rykmentin ensimmäinen pataljoona koottiin pääasiassa Oulun seudun miehistä, mutta siihen kuului miehiä myös Ylivieskan sotilaspiirin alueelta sekä Keski-Suomesta. Rykmentissä päällystö ei tuntenut juurikaan alaisiaan eivätkä alaiset johtajiaan. Lisäksi varustus oli rykmentillä kehno.
Yksiköt
Jalkaväkirykmentti koostui seuraavista yksiköistä:
Keskittäminen
JR 40 oli perustettu 9. Divisioonan reserviksi, mutta kun pohjoisen sotatoimia varten erotettiin Pohjois-Suomen Ryhmästä 12. joulukuuta suoraan päämajan alainen Lapin Ryhmä, JR 40 ohjattiin sen käyttöön. 16. joulukuuta tehtiin päätös rykmentin käyttämisestä Pelkosenniemellä, jonne puna-armeija oli edennyt Sallasta. ,
Talvisodan taisteluista
Rykmentti saapui joulukuun 16. päivänä Kemijärvelle, jossa se purettiin junasta. Välittömästi purkamisen jälkeen rykmentti siirtyi Pelkosenniemelle. Taistelusta Pelkosenniemellä 18. 12. muodostui kohtaamishyökkäys, jossa kummallakin osapuolella oli aktiivinen tehtävä. Neuvostoliittolaisilla oli aluksi aloite. Suomalaisten kärkipataljoonan III/JR 40:n suunnistusvirhe koitui JR 40:n eduksi. Kylässä päivän aikana käydyissä taisteluissa kyettiin neuvostojoukkojen rynnistys torjumaan II/JR 40 ja III/JR 40:n voimin, kun käytettävissä oli yksi pataljoona suunniteltua enemmän. Siitä huolimatta tilanne illalla oli jo niin kriittinen, että kylästä valmistauduttiin luopumaan. Taistelun ratkaisi parempi taistelutahto ja sotaonni. Heikkojen yhteyksien takia ei saarrostavaa pataljoonaa I/JR 40 saatu käsketyksi takaisin. Pimeässä yössä taistelun melu neuvostoliittolaisten selustassa aiheutti pakokauhun heidän keskuudessaan. Myös suomalainen pataljoona hajosi taisteluun tottumattomana. Kuitenkin uhka Pelkosenniemen suunnalla oli saatu poistetuksi puutteellisen koulutuksen takia tosin kohtuuttoman suurin tappioin. ,
Suomalaisten vastahyökkäyksen ansiosta neuvostoliittolaiset perääntyivät useita kymmeniä kilometrejä aina Saijan kylään asti, lähellä Sallan kirkonkylää. Puna-armeijalaiset jättivät jälkeensä mm. 3 panssarivaunua, 1 tykin, 27 autoa, kone- ja pikakiväärejä sekä runsaasti ampumatarvikkeita.
Joulukuun 26. 1939 saapuivat JR 40:n pääosat eli II/JR 40 ja III/JR 40 Saijasta Joutsijärvelle tukemaan neuvostoliittolaisten Kemijärveen tapahtuneen hyökkäyksen torjuntaa. Tammikuun aikana osasto Suoranta, johon I/JR 40 kuului, torjui vihollisen hyökkäysyrityksiä. Helmikuussa tilanne Saijan alueella rauhoittui. Ruotsalaisista vapaaehtoisista koottu joukko Svenska Frivilligkåren otti rintamavastuun JR 40:ltä Märkäjärvellä 28. helmikuuta 1940 mennessä.
JR 40 siirtyi kahden vuorokauden junakuljetuksella Kemijärveltä Viipurinlahdelle, jossa se alistettiin JR 10:lle, ja se ehti osallistua sodan loppuvaiheessa maaliskuussa 1940 Säkkijärven Häränpäänniemen taisteluihin.
Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen
Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut neuvostoliittolainen draamaelokuva, jonka ohjasi Emil Lotjanu. Elokuvan tarina sijoittuu 1900-luvun alun Bessarabiaan ja kertoo mustalaistyttö Raddan ja hevosvaras Zobarin dramaattisen rakkaustarinan. Tarina perustuu Maksim Gorkin novelliin ”Makar Tšudra” vuodelta 1892.
Jalkaväkirykmentti 40 (talvisota)
Rauha 13. maaliskuuta 1940
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen
Elokuva oli vuonna 1976 Neuvostoliiton katsotuin elokuva (64,9 miljoonaa myytyä lippua). Suomessa siitä tuli kaikkien aikojen eniten teatterikatsojia saanut neuvostoelokuva 186 768 katsojallaan.
Elokuvan tarinaan ja musiikkiin perustuen on tehty Suomessa myös suosittuja musiikkiteatterinäytelmiä, muun muassa Jyväskylän kaupunginteatterissa (1988), Lappeenrannan kaupunginteatterissa (1997), Porvoon kesäteatterissa ja Lohjan Teatterissa (2013).
Jalkaväkirykmentti 40 (talvisota)
Muuta
Kirjailija Pentti Haanpää palveli 6./JR 40:ssä ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan "Korpisotaa".
Judge Death
Judge Death ("Tuomari Kuolema") on Judge Dredd -sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen superrikollinen.
Judge Death oli alun perin Mega-City 1:n tuomari Sidney De'ath, sadistisen hammaslääkärin poika. Jo alun perin tuomarina toimiessaan rikollisten pidättäminen ja tuomitseminen, useimmiten kuolemaan, tuotti hänelle sadistista mielihyvää. Hän tapasi myöhemmin "Kuoleman sisaret", Phobian ja Nausean, jotka ottivat hänet oppipojakseen ja veivät hänet omaan kotimaailmaansa. Täällä tuomari Sidney De'ath päätteli, että koska kaikki rikokset ovat elävien tekemiä, täytyy elämän itsessään olla rikos.
Phobian ja Nausean magian avulla tuomari Sidney De'ath muuttui yliluonnolliseksi hirviöksi Judge Deathiksi, joka on ikään kuin vääristymä Mega-City 1:n tuomareista. Hänen sadistisuutensa otti hänet täysin valtaansa ja hänestä tuli psykoottinen massamurhaaja, joka nauttii suunnattomasti tappamisesta. Yhdessä kolmen uuden apurinsa kanssa Judge Death tappoi uuden asuinmaailmansa kaikki 60 miljoonaa asukasta, minkä jälkeen he palasivat Mega-City 1:een jatkamaan tappamista.
Vaikka Judge Death on rikollinen massamurhaaja, hän itse kuvittelee toimivansa hyvyyden ja oikeuden puolella, puhdistaen maailman kaikkein suurimmasta rikoksesta - eli kaikesta elämästä. Judge Death ja hänen kolme apuriaan ovat epäkuolleita, eläen normaalisti pelkkinä henkiolentoina. Nämä henkiolennot voivat kuitenkin siirtyä kuolleiden ihmisten ruumiisiin ja muuttua täten fyysisiksi tappokoneiksi. Judge Death käyttää asunaan vääristymää Mega-City 1:n tuomarien univormuista. Hänen kypäränsä visiiri ei ole pleksilasilevy vaan rautainen ristikko. Hänen toisena olkapääkoristeenaan on kotkan sijaan lentolisko, ja toisessa olkapääkoristeessa on metallitankojen sijaan sääriluita.
Judge Death tappaa ihmisiä mieluiten teräväkyntisillä käsillään, iskien ne uhrin rintakehän läpi, pirstoen uhrin sydämen. Hänen kolme apuriaan ovat:
Liigacup (täsmennyssivu)
Liigacup tarkoittaa yleensä jalkapallon cup-kilpailua, johon voivat osallistua vain joukkueet tietystä liigasta. Liigacup voi viitata johonkin seuraavista:
Julius Brauns
Julius Brauns (8. tammikuuta 1857 Ludwigslust – 24. helmikuuta 1931 Bergedorf) oli saksalainen pikakirjoitusteoreetikko ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Brauns opiskeli Berliinissä Humboldt-yliopistossa ja Greifswaldin yliopistossa filologiaa ja kieliä, ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1884. Hän toimi opettajana eri kouluissa Schwerinissä, Hampurissa ja Bergedorfissa, ja vuodesta 1919 Hampurin yliopistossa romaanisten kielten lehtorina.
Brauns opiskeli 1870-luvun alussa Gabelsbergerin ja Stolzen pikakirjoitusjärjestelmät. Hän alkoi tehdä vuonna 1882 pikakirjoitustieteellisiä tutkimuksia ja julkaisi vuonna 1887 kirjoituksen, jossa esitteli kymmenen teesiä koulupikakirjoitukselle asetettavista vaatimuksista. Brauns kehitti myös oman pikakirjoitusjärjestelmän, josta hän julkaisi vuonna 1893 oppikirjan. Hänen veljensä Wilhelm Brauns, joka oli muuttanut Ruotsiin, sovitti järjestelmän ruotsin, norjan, englannin, ranskan ja espanjan kielille.
Flatruetin kalliomaalaukset
Flatruetin kalliomaalaukset on tunnettu kauan aikaa ennen vuonna 1896 tehtyä julkistamista tieteelle. Ne sijaitsevat Tännäsin pitäjässä nykyisessä Härjedalenin kunnassa Pohjois-Ruotsin tunturialueella lähellä Norjan rajaa. Kalliomaalaukset on maalattu pystysuoralle kallioseinämän pinnalle Flatruetin ylängön itäosaan aivan kylmä vuoriston metsärajalle. Maalina on käytetty punamultaa ja kuvien lukumäärän suhteen Ruotsin suurimpia maalauskenttiä.
Arkeologit arvelevat, että kuvat on maalattu kivikauden lopulla yli 4 000 vuotta sitten. Ajoituksessa on käytetty tyylivertailua jo ajoitettujen kalliomaalauksiin. eli ne olisivat myöhäiseltä neoliittiselta kivikaudelta. Arviot maalausten iästä ei perustu arkeologisiin kaivauksiin tai maalauskuvioiden ajoittamiseen, vaan asiantuntijoiden arvioihin. Esitetyt arviot ovat olleet 4 000−1 000 eaa. välillä.
Kuvakentässä, jonka mitat ovat 2,1 × 1,4 metriä, on noin 30 maalausta. Kuvista noin 20 esittää eläimiä, joista tunnistetaan ainakin hirveä, metsäpeuraa (yksi) tai karhua esittävät motiivit. Joukossa on myös viisi ihmishahmoa. Osa kuvista kuultaa uusien kuvien alta, joten niitä on maalattu useassa eri vaiheessa.
Monet tutkijat ovat nimittäneet eläimet hirviksi, vaikka joukosta on tunnistettu ainakin yksi peura. Myös karhu on helposti tunnistettavissa kentän vasemmasta laidasta. Karhu on maalattu umpeen, mutta hirvet vain ääriviivoin. Eräät ihmiset on piirretty ääriviivoilla yhdistämällä vinoneliön muotoiseen pään ja torson kokonaisuuteen lyhyet raajat. Ihmiset sijaitsevat kuvakentän oikealla laidalla ikään kuin erillään useamman hirven tiiviistä kohdasta. Joidenkin hirvien sisälle on paineltu sydänpiste ja joskus kaksi peräpistettä muiden viivojen ohessa. Sisäisten merkkien merkitystä ei osata tulkita.
Kuvakentän yllä on suuri vinoristi. Se on kuulemma kuninkaan Kustaa V vierailun yhteydessä lisätty merkki.
270px|Kohteen maisemallinen näkökulma
Valenciennea randalli
Valenciennea randalli on Valenciennea-sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasivat ensimmäisinä Hoese ja Larson vuonna 1994.
Levinneisyysalue
Sitä on tavattu Filippiineillä, Malesiassa, Palaulla, Salomoninsaarilla, Riukiusaarilla, Indonesiassa ja Isolla valliriutalla.
Ambrogio Spinola
Ambrogio di Filippo Spinola (1569–1630) oli italialainen palkkasoturi, joka palveli Espanjaa kahdeksankymmenvuotisessa sodassa.
Valenciennea randalli
Elinympäristö
Se elää 8-30 metrin syvyydessä lähinnä riutoilla tai niiden lähistöllä. Se viihtyy trooppisissa vesissä.
Ambrogio Spinola
Elämäkerta
Spinola kuului vanhaan genovalaiseen aatelissukuun. Spinola liittyi Espanjan palvelukseen yhdessä veljensä Federicon kanssa vuonna 1602. He käyttivät ison osan suvun varoista ja kokosivat 9000 miehen palkkasoturiarmeijan. Veljesten tavoitteena oli rikastua palkkasoturiarmeijan johtajina. Federico kuoli alkuvuodesta 1603 ja suunnitelmasta ei tahtonut tulla mitään. Samoihin aikoihin Spinola miehineen palveli kahdeksankymmenvuotisessa sodassa Espanjan Alankomaissa, koska sinne odotettiin Englannin hyökkäystä. Spinolan ensimmäinen menestys oli Ostendin valtaus vuonna 1604. Kaupunkia oli piiritetty lähes kolmen vuoden ajan. Piiritys päättyi koska Spinola piiritti kaupunkia agrressiivisesti. Menestyksen jälkeen Spinola vaati Espanjan kuningas Filipiltä Alankomaiden armeijoiden päällikkyyttä. Seuraavan kahden vuoden ajan Spinola valtasi yksi kerrallaan protestanttien tukikohtia, vaikka heidän johtajansa Morits Oranialainen yritti estää.
Vaikka Spinola taisteli menestyksekkäästi Espanjan puolesta hän ei saanut juurikaan muodollista tunnustusta ansioistaan. Vuonna 1606 hän joutui panttaamaan omaisuutensa maksaakseen armeijalleen kun Espanjan kruunun pankkiirit viivyttelivät palkkojen maksua. Tällaisten tapausten vuoksi Spinola ei rikastunut. Kaksitoistavuotisen aselevon aikana 1609-1621 hänen piti itse maksaa armeijansa palkat, mikä tarkoitti käytännössä sitä, että armeijaa ei voinut juuri varustaa tai vahvistaa aselevon aikana. Pitämällä armeijansa kuitenkin koossa Spinola saattoi harjoittaa armeijaansa hyvin ja teki siitä paremman. Tämän vuoksi Spinola pystyi kolmekymmenvuotisen sodan alussa miehittämään Pfalzin valtaamalla Mainzin, Kreuznachin ja Oppenheimin. Tällä toimella Spinola varmisti Itävallan ja Espanjan armeijan yhteyden toisiinsa ja hän sai kapteeni-kenraalin arvon. Vuonna 1621 kahdeksankymmenvuotinen sota jatkui Alankomaissa ja Spinola valtasi Bergenin. Vuonna 1625 hän valtasi Bredan, joka oli hänen sotilasuransa suurin saavutus. Piirityksessä Spinola esti omalla armeijallaan Fredrik Henrik Oranialaisen yritykset vapauttaa Breda piirityksestä. Piiritys kesti yli kymmenen kuukautta. Bredan valtaus oli paha menetys protestanteille. Spinolan oli vaikea hyötyä Bredan valtauksesta, sillä armeijan rahoitus oli heikkoa ja hänellä oli Espanjan hovissa vaikutusvaltaisia kateellisia vastustajia. Fredrik Henrik aloitti hyökkäyksen heikentyneitä espanjalaisia vastaan. Spinola matkusti Espanjaan anoakseen lisää varoja sodankäyntiin ja uusia joukkoja.
Espanjassa Spinolaa syytettiin perusteetta Groenlon kaupungin menetyksestä. Spinolan anomuksiin ei suostuttu ja hän kieltäytyi palaamasta Alankomaihin. Sen sijaan Spinola matkusti Italiaan, jossa hän kuoli Casalen piirityksessä.
Taktiikka
Spinola uskoi hyökkäykseen. Hänen piiritystapansa oli ajalle epätavallisen nopea ja se erosi ajalle tavanomaisesta hitaasta ja passiivisesta piirityksestä. Hän suojasi armeijallaan piirittäviä joukkoja, ja yritti haastaa vihollisen armeijan avoimeen taisteluun. Spinola havaitsi hyvin vihollisen puolustuksen heikot kohdat ja monet hänen piirityksistään päättyivät yllättävään rynnäkköön, jolla hän mursi puolustuksen odottamattomassa kohdassa. Spinola ei kärsinyt juurikaan takaiskuja sodankäynnissään, vaikka hänen päävastustajansa olikin yksi ajansa taitavimmista sotapäälliköistä Morits Oranialainen.
Seppälä (Kivennapa)
Seppälä oli kylä Karjalankannaksella Kivennavan pitäjässä Ronnunkylän ja Kekrolan välissä Siesjärven pohjoispuolella. Seppälän kylä jakautui kahdelle mäelle, Koukkulan mäelle ja Kaukosmäelle. Koukkulaksi kylää kutsuttiinkin, Seppälä se oli vain kartoissa ja virallisissa asiakirjoissa. Taloja Seppälässä eli Koukkulassa oli parikymmentä talvisodan syttyessä.
Ambrogio Spinola
Merkitys
Spinola oli erinomainen sotapäällikkö. Komentajana hän oli uskalias ja löi usein varovaisemmat vastustajansa. Spinola ei edistänyt sotatekniikkaa, mutta hän oli erittäin ammattitaitoinen sotilas. Hänen joukkonsa tottuivat nopeisiin liikkeisiin sekä yllättäviin ja sekaviin taisteluihin. Spinola saavutti monesti yllätysvoiton kohdistamalla voimansa vihollisen odottamattomaan kohtaan. Jos Spinolalle olisi annettu käyttöön enemmän resursseja hän olisi voinut saavuttaa Alessandro Farnesen menestyksen kahdeksankymmenvuotisessa sodassa.
Seppälä (Kivennapa)
Nykyisin Seppälän kylä kantaa nimeä Podgornoje. Suomalaistaloja siellä ei ole.
Ambrogio Spinola
Merkitys
Kuolemansa vuoksi Spinola ei ollut käytettävissä kun Ruotsi liittyi mukaan kolmekymmenvuotiseen sotaan.
HMS Northumberland (1750)
HMS Northumberland oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1750 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen tammikuussa 1753 päällikkönään lordi Alexander Colvill. Alus kuljetti vuoden aikana joukkoja Minorcalle ennen kuin se helmikuussa 1754 varustettiin vartiolaivaksi Plymouthiin.