cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kea
Pesintä ja lisääntyminen
Pesintä tapahtuu yleensä heinä–tammikuussa, mutta myös ympärivuotisesti. Pesä on kallioluolassa, kivien alla, juurakon pimennossa tai ontossa puussa. Koiraat ovat moniavioisia. Naaras munii 2–4 munaa ja hautoo niitä 22–24 päivää, jonka ajan koiras tuo ruokaa naaraalle. Poikaset pysyvät pesässä kolmen kuukauden ajan.
Levinneisyys ja uhat
Keat ovat uhanalaisia metsästyksen ja vieraiden petojen, kuten kissojen, kärppien ja hillerien saalistuksen tähden. Lajia metsästettiin ankarasti aina vuoteen 1971 saakka, jolloin sen osittainen suojelu alkoi. Täyden suojelustatuksen lintu sai 1986. Populaation koon on arvioitu olevan noin 1 000–5 000 yksilöä.
The RMS
The RMS on oululainen vuonna 1996 perustettu rock/metal-yhtye. Se on julkaissut kaksi EP:tä, kolme singleä ja kaksi täyspitkää albumia From Below (2003) ja Fates and Fairytales from the Mushroom Land (2008). Yhtye on lopettanut toimintansa.
The RMS on ainoa raskaamman musiikin yhtye, joka on solminut levytyssopimuksen Edel Recordsin kanssa.
Kumikana
thumb|right|200px|Kumikanoja
Kumikana on erilaisissa humoristisissa yhteyksissä käytetty esine, joita myydään myös koiran leluiksi. Se liitetään usein slapstick-huumoriin.
Kumikanan alkuperä on epäselvä, mutta sen on väitetty olleen 1800-luvulla eläneen Joseph Grimaldi -nimisen pellen keksintö. Kumikana oli osa Grimaldin tekoruokaa, jota hän kantoi vaurauden osoituksena tehdäkseen pilaa yläluokasta (tuolloin ruoka ilmaisi sosiaalista statusta).
Toisen tarinan mukaan kumikana sai alkunsa Ranskan vallankumouksesta, kun sotilaat ripustivat kumikanan musketteihinsa jonkinlaisena onnenkaluna.
Jean Béraud
right|thumb|Jean Béraud
Jean Béraud (12. tammikuuta 1849 Pietari – 4. lokakuuta 1935 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.
Gordon Audley
Gordon Vernon Audley (20. huhtikuuta 1928 Winnipeg, Kanadan dominio, Brittiläinen imperiumi – 1. lokakuuta 2012 Orangen piirikunta, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Audley voitti 500 metrillä olympiapronssia Oslossa 1952. Hän jakoi pronssin Norjan Arne Johansenin kanssa. Audley kilpaili talviolympialaisissa myös Sankt Moritzissa 1948 ja Cortina d’Ampezzossa 1956.
Mario Kart Tour
Mario Kart Tour on Nintendon kehittämä ja julkaisema ajopeli. Se on Mario Kart -pelisarjan neljästoista osa ja se julkaistiin Android sekä iOS-laitteille 25. syyskuuta 2019. Peli sisältää joka toinen viikko ladattavia teemaratoja erilaisilla cupeilla, jotka sisältävät kolme rataa sekä bonushaasteen. Mario Kart -pelisarjassa entuudestaan nähtyjen ratojen lisäksi Mario Kart Tour sisältää myös todellisuudessa sijaitseviin kaupunkeihin sijoittuvia ratoja.
Mario Kart Tour sai pääosin ristiriitaisen vastaanoton pelikriitikoilta, Metacriticin kokoamien 24 arvostelun keskiarvon ollessa 59/100. Peli oli kaupallinen menestys, sillä sitä ladattiin julkaisuviikon aikana yhteensä 90.1 miljoonaa kertaa. Huhtikuussa 2021 peliä oli ladattu yli 200 miljoonaa kertaa ja oli tuottanut 200 miljoonaa dollaria liikevaihtoa, joka teki siitä kaupallisesti Nintendon toiseksi myydyimmän mobiilipelin Fire Emblem Heroesin jälkeen.
Heikki Suolahti
Heikki Theodor Suolahti (2. helmikuuta 1920 Helsinki – 27. joulukuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen varhaiskypsä säveltäjä, jota pidetään yhtenä Suomen musiikinhistorian suurista lahjakkuuksista.
Henkilöhistoria
Suolahden vanhemmat olivat lääkintäkenraalimajuri ja poliitikko Eino Suolahti ja Anna Forssell. Hänen vanhempi veljensä oli historiantutkija ja kulttuurivaikuttaja Eino E. Suolahti. Suolahti kuoli vain 16-vuotiaana, ennen kuin yhtäkään hänen teoksistaan oli esitetty julkisesti. Hän kävi Helsingin suomalaista yhteiskoulua vuoteen 1936 saakka, ylioppilaskokelaaksi, ja opiskeli pianon- ja urkujensoittoa ja musiikin teoriaa Arvo Laitisen johdolla Helsingin konservatoriossa 1929–1936.
Tuotanto
Suolahdelta jäi kuollessaan kesken ooppera Pärttylin yö sekä muutamia muita teoksia, kuten toinen sinfonia. Säveltäjän tiedetään ihannoineen Richard Wagneria, ja hänen tarkoituksenaan olikin kesän 1937 aikana päästä Bayreuthin oopperajuhlille. Tavoitteen esti hänen ennenaikainen kuolemansa joulukuussa 1936. Parhaiten Suolahden musiikista muistetaan vuonna 1935 sävelletty Sinfonia piccola h-molli, joka on sävelletty raikkaaseen täysromanttiseen tyyliin. Se esitettiin ensi kerran helmikuussa 1938 Tauno Hannikaisen johtamassa muistomatineassa. Teos painettiin 1959 Yhdysvalloissa, jossa se tunnetaan hyvin eri nuoriso-orkestereiden repertuaarissa. Suolahden sinfonian kuultuaan Jean Sibelius kirjoitti nuorena kuolleen säveltäjän äidille 12.3.1938 kirjeen, jossa hän kiitti teosta:"'Poikanne sinfonia ei mene minun mielestäni. Teos teki minuun syvän vaikutuksen, siinä kun on sekä luontoa että sydäntä. Varmaa on, että Suomi Heikki Suolahdessa menetti suurimpia musikaalisia kykyjään.'"
Multia
pienoiskuva|270px|Multian kirkko. Multia (epävir. ) on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa. Kunnassa asuu noin 0 ihmistä, ja sen asukastiheys on pienimpiä Kokkola-Nurmes linjan eteläpuolisista kunnista.
Maantiede
Multia sijaitsee Pohjanmaan ja Keski-Suomen välisellä metsäisellä vedenjakajalla, ja kunnan alueella on keskisen Suomen korkein kohta Kiiskilänmäki. Multian järviä ovat muiden muassa Sinervä, Uuranjärvi, Tarhapäänjärvi, Termitty, Iso Liesijärvi, Sahrajärvi, Uitamonjärvi ja Iso Palojärvi.
Multian naapurikunnat ovat Keuruu, Petäjävesi, Saarijärvi, Uurainen ja Ähtäri. Vuoteen 2009 saakka naapurikuntiin kuului Saarijärveen liitetty Pylkönmäki.
Multian Natura-alueita ovat Maaherransuo, Housukosken alue, Joensuonkangas, Karjovuori, Koivulahti, Lampuodinsuo, Valkeisenjärvi–Särkilampi–Utusuo, Vesilahdensuo–Kurkisuo, vanhaa metsää kasvava Myllyvuori–Vilhusenmäki sekä Kulhanvuoren alue, joka on Keski-Suomen korkeimpia alueita. Itse Kulhanvuori on Saarijärven puolella.
Multia jakaantuu maisemallisesti kahteen eri osaan: kunnan pohjoispuoli kuuluu Suomenselän metsäylänköön, jossa vesistöjä on hyvin vähän. Niinpä maasto on lähes kokonaan karua metsäseutua. Alueella ei ole myöskään yhdistäviä vesireittejä, jonka takia alue on jäänyt esihistoriallisista ajoista lähtien välivyöhykkeeksi, jossa ihmisen toimintaa näkyy vähän. Asutus on aina ollut harvaa ja sijoittunut moreenista muodostuneille mäille. Karu ja soinen maasto on rajoittanut maankäyttöä ja asutuksen leviämistä. Kunnan eteläinen osa kuuluu maisemallisesti Keurusseudun mäkiseen viljely- ja järvimaahan. Alue on vaihtelevaa mäkimaata, jossa vuorottelevat kalliot, moreenikasaumat, harjujaksot, järvet, joet sekä lammet, metsät ja suot. Vesistöjen väliin jää kumpuilevaa metsämaata, jossa enimmäkseen on metsiä ja soita. Paikoin alueella on tyypillistä mäkiasutusta.
Kylät
Haarajärvi, Isojärvi, Karhila, Kirkonkylä, Kopola, Linna-Peurala, Nikaranperä, Pirttiperä, Sahrajärvi, Sinervämäki, Tarhapää, Vehkoo, Väätäiskylä. Kuntakeskus sijaitsee Sinerväjärven rannalla.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Multialla oli 1 636 asukasta, joista 743 asui taajamassa, 875 haja-asutusalueilla ja 18:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Multian taajama-aste on 45,9 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Multian kirkonkylä.
Historiaa
Multian Lovisa Charlottan kirkko valmistui 1796. Kirkko on saanut nimensä samana vuonna valtaistuimelle nousseen Ruotsin kuninkaan Kustaa IV Aadolfin lyhytaikaisen kihlatun mukaan. Lovisa Charlotta oli Mecklenburg-Schwerinin prinsessa. Multia kuului tuolloin Keuruun kirkkoherrankuntaan. Kirkko uusittiin perusteellisesti vuonna 1900. Vuonna 1831 Multia sai kappeliseurakunnan oikeudet. Itsenäistymisajatus pantiin alulle 10.10.1858 pidetyssä kappelikokouksessa. Pitkä itsenäistymisprosessi Keuruun kunnasta saatiin päätökseen 1898, jolloin Multia sai oman kunnallishallintonsa. Kansakoulu aloitti toimintansa Multialla 1880, ja ensimmäinen kyläkoulu perustettiin Sahrajärven kylälle 1897.
Multian väkiluku kasvoi voimakkaasti 1700- ja 1800-luvuilla. Vuonna 1860 väkiluku oli 2 226, vuoden 1917 lopulla 4 125. 1900-luvun puolivälissä asukkaita oli noin 4 400. Syrjäkylien autioituminen alkoi 1960-luvulla.
Hallinto
Multian kunnanjohtajana on toiminut Arto Kummala vuodesta 2021. Syyskuusta 2018 heinäkuuhun 2021 kunnanjohtajana toimi Noora Pajari. Vuosina 2013–2018 kunnanjohtaja oli Erkki Pyökkimies.
Kunnanvaltuustossa on 17 paikkaa, joista kahdeksan on keskustan hallussa kaudella 2021–2025. Valtuuston puheenjohtajana toimii Seppo Lampinen.
Talous
Vuonna 2015 kunnassa oli 597 työpaikkaa. Niistä 25 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 47 % palveluissa ja 25 % jalostuksessa. Alkutuotannon osuus oli paljon suurempi kuin koko maassa keskimäärin (3 %), ja palvelun osuus oli vastaavasti pienempi kuin koko maassa (75 %). Kunnan tuloveroprosentti vuonna 2022 oli 22,00%, ev. lut. seurakunnan veroprosentti 1,80% ja ordodoksisen seurakunnan veroprosentti 1,95%.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Multian Osuuspankki ja kaksi koneellista puunkorjuuta tekevää yritystä, Metsä-Multia ja Veljekset Lehtomäki.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Multialla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Vuoden 2022 alusta Multian seurakunta yhdistyi Keuruun seurakuntaan siten, että uusi Keuruun seurakunta käsittää Multian kunnan ja Keuruun kaupungin.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Multian alueella toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta.
Palvelut
Multian keskustassa sijaitsee Sinervän koulukeskus, joka sisältää ala- ja yläasteen.
Multian terveyspalveluita hoitaa Keski-Suomen seututerveyskeskus. Sen Multian terveysasemalla toimii lääkärin ja hoitajan vastaanotto, äitiys-, perhesuunnittelu- ja lastenneuvola, aikuis- ja diabetesneuvola, psykologin vastaanotto sekä hammashoitola.
Ruokakulttuuri
Multian pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hilipulouta eli silakkalaatikko ja lakkasoppa.
Max Cleland
thumb|Max Cleland. Joseph Maxwell ”Max“ Cleland (24. elokuuta 1942 – 9. marraskuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain senaatissa Georgiasta vuosina 1997–2003.
Cleland palveli Vietnamin sodassa. Hän vammautti molemmat jalkansa sekä oikean kätensä ja joutui vammojen vakavuuden johdosta amputaatioon. Hänelle myönnettiin Yhdysvaltain armeijan hopea- ja pronssitähdet.
Cleland tunnettiin kritiikistään George W. Bushin hallitusta kohtaan.
Slack Bird
Slack Bird on suomalainen punkfolk-yhtye sekä laulaja-lauluntekijä Dave Klasin sooloprojekti. Slack Bird on keikkaillut Suomen lisäksi paljon myös ulkomailla eri kokoonpanoilla, joista aktiivisin on ollut Slack Birdin duo-versio haitaristi Susanna Leppäsen kanssa. Vuodesta 2021 Slack Birdin ydinkokoonpanossa live-keikoilla on soittanut Dave Klasin lisäksi haitaristi Tiia Karttunen ja muusikko-kuvataiteilija Mirja Hanikka.
National Australia Bank
thumb|270px| National Australia Bankin pääkonttori [[Melbournen Docklandsin alueella.]] National Australia Bank (lyh. nab) on Australian suurimpia pankkikonserneja. Yhtiön kotipaikka on Melbourne. Yhtiön osake noteerataan Australian pörssissä. Konsernilla on kolme liiketoimintasektoria: Australian Banking (pankki- ja rahoituspalvelut pääosin Australiassa), NZ Banking (pankki- ja rahoituspalvelut pääosin Uudessa-Seelannissa), ja NAB Wealth (omaisuudenhallinta). Maantieteellisesti yhtiön toiminta on keskittynyt Australiaan, Eurooppaan, Uuteen-Seelantiin, Yhdysvaltoihin ja Aasiaan.
Taseensa perusteella (670,68 mrd. USD) National Australia Bank luokiteltiin vuonna 2016 maailman 44. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi, joka merkitsi sijaluvun pudotusta (aiempi sijoitus 39). Pankin tase laski myös vuonna 2016 (595,33 mrd USD).
Yhdysvaltalainen Global Finance Magazine luokitteli pankin Australian toiseksi ja maailman 10. turvallisimmaksi liikepankiksi vuonna 2016.
Venäjän lentopallon superliiga
Sarjajärjestelmä
Liigassa on 12 joukkuetta, jotka pelaavat kaksinkertaisen runkosarjan. Runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta jatkaa pudotuspeleihin, joissa lopulta ratkaistaan mestari paras viidestä -järjestelmällä. Pudotuspeleissä runkosarjan voittaja kohtaa kahdeksanneksi sijoittuneen, toinen seitsemänneksi sijoittuneen ja niin edelleen. Sijoille 9–12 jääneet pelaavat niin sanotut play out -ottelut eli pudotuspelimenetelmällä pelattavan putoamissarjan. Sarjan ratkaisuottelut pelataan toukokuun alussa.
Muuta
Venäjän superliiga voittanut mestarien liigan kolmesti. Vuoden 2009 EM-kisoissa koko Venäjän maajoukkue koostui kotimaan liigan pelaajista. Vuoteen 2008 liigassa pelasi mm. maailman parhaimmaksi lentopalloilijaksi kutsuttu brasilialainen Giba. Ulkomaalaispelaajien määrä on rajoitettu kahteen joukkuetta kohti.
Teonfilosofia
Teonfilosofia tai toimintateoria on filosofian osa-alue, joka tutkii prosesseja, jotka saavat ihmisissä aikaan intentionaalista (tahdonvaraista) toimintaa. Teonfilosofia on ollut filosofien tutkimuskohteena aina Aristoteleen Nikomakhoksen etiikan kolmannesta kirjasta lähtien. Nykyään teonfilosofia on kiinnostanut kasvavassa määrin yhteiskuntatieteilijöitä. Psykologian ja neurotieteiden kehityksen myötä monista teonfilosofisista teorioista on tullut empiirisesti testattavia.
Gildeskål
Historiaa
Gildeskål on vanha tilan nimi. Nimen alkuperä juontaa muinaisnorjan sanaan gildiskál, joka merkitsee tulkinnasta riippuen muun muassa maljan sijaintipaikkaa tai juhlapitotaloa.
Kunnan hengellinen keskus sijaitsee 3 km Inndyristä pohjoiseen. Vanha kirkko on joko noin vuodelta 1130 tai 1170, ollen siten vanhimpia ja keskiajan tärkeimpiä kivikirkkoja Pohjois-Norjassa. Kirkko vaurioitui palossa vuonna 1710. Seuraavana vuonna kirkko korjattiin nykyasuunsa. Uusi puinen goottilaistyylinen Gildeskålin pääkirkko valmistui vuonna 1881. Kirkkoalueella sijaitsee myös 1600-luvulla rakennettu pappila. Vanha kirkko ja pappila ovat nykyään Saltenin museon hallinnoimia rakennuksia.
Teonfilosofia
Teonfilosofisia teorioita
Vaikka teonfilosofit käyttävät usein kausaalisuuden termistöä teorioissaan, kausaalisen determinismin suhde vapaaseen tahtoon on ollut kiistanalainen kysymys teonfilosofiassa. Sen lisäksi teonfilosofiassa on keskusteltu paljon toiminnan täsmällisestä määritelmästä filosofisessa käytössä. Tutkijat saattavat olla erimielisiä esimerkiksi siitä, mitkä ruumiin liikkeet kuuluvat toiminnan kategoriaan – esimerkiksi onko ajattelu tällaista toimintaa – ja kuinka monimutkainen useita vaiheita sisältävä toiminta tai monimutkaiset päämäärät tulisi nähdä.
Gildeskål
Maantiede
Gildeskålin kunta on rannikkokunta koostuen sekä manneralueesta että saaristosta. Suurimmat saaret ovat Sandhornøya, Sør-Arnøy, Nord-Arnøy, Fugløya, Fleina ja Femris sekä Fleinværin saariryhmä. Manneralue koostuu rannikkotasangosta, joka idässä rajautuu vuoristoalueisiin. Gildeskålin kirkkoalueen lähistöltä löytyy luonnonsatama.
Kunnan väkiluku kasvoi kasvamistaan vuoden 1801 tilanteesta (n. 1700 asukasta) 1950-luvun alkuun saakka (n. 4700 asukasta). Tämän jälkeen asukasluku on pienentynyt tasaisesti. Nykyisin kunnassa asuu 2107 asukasta. Vuonna 2020 väkiluvun ennustetaan olevan 2040.
Liikenne
thumb|Kjellingstraumen silta 1950-luvulle saakka meri toimi pääasiallisena kulkuväylänä kunnes valtatien "Kystriksveien" (tienumero 17) ensimmäinen osuus kunnan alueella avattiin. Inndyristä tietä pitkin pääsi etelän suunnassa naapurikunta Meløynn keskustaajamaan Ørnesiin ja pohjoisen suunnassa lauttalaiturille Sundiin. Sundista oli kahden tunnin lauttamatka läänin pääkaupunkiin Bodøhön. Vuonna 1981 lauttamatkan korvasi uusi tieyhteys Bodøhön. Tämä uusi tieosuus erkanee Skauvollissa (viitisen kilometriä Inndyrin taajamasta etelään) ja sillä on kunnan alueella neljä 247–988 metrin pituista tunnelia. Tie jatkuu maailman voimakkaimman vuorovesivirran Saltstraumenin ylittävän sillan kautta kohti Bodøtä. Entinen Skaugvollin ja Sundin välinen valtatie Inndyrin taajaman kautta numeroitiin vuonna 1981 maantieksi 838. Valtatie 17:n vanhin osuus Storvikasta (kunnan länsiosassa) itään on korvattu vuonna 1995 avatulla Storvikskaretin tunnelilla. Tunneli on 3118 m pitkä ja alittaa Storvikvatnet-nimisen järven. Paikallistieksi jääneellä entisellä valtatien osuudella on sortumisherkkä osuus sekä serpentiinitie, jonka korkeusero on lähes 200 metriä.
Sundin lauttalaiturilta on lauttayhteyksiä Gildeskålin saaristoon. Valtatie 17:n kautta kulkee useita päivittäisiä linja-autovuoroja Ørnesiin ja Bodøhön.
Koulutus
Peruskoulujen lisäksi kunnassa on Meløy videregående skole -lukio/ammattikoulun Inndyrin sivuosasto. Osastossa on muun muassa maatalouteen ja kalastukseen erikoistunut opetuslinja. Kulturskolen tarjoaa (suomalaisen työväenopiston tai kansalaisopiston kaltaisia) kursseja tanssin ja musiikin saralla.
Elinkeinot
Gildeskål on perinteikäs maatalous- ja kalastuskunta. Nykyään turismi ja palveluala on yhä tärkeämpi työllistäjä. Norjan puolustusvoimilla on Novikissa VLF-antennitukikohta, jonka kautta välitetään viestejä sukelluksissa oleville sukellusveneille. Kunnan alueella toimii myös Mårnesin kivilouhimo. Työttömyysprosentti on 2,8 % (v. 2005).
Kulttuuri, vapaa-aika ja nähtävyyksiä
Saltenin museon Gildeskålin osasto on erikoistunut muun muassa rannikkokulttuuriin ja kalastukseen. Museon näyttelytilat sijaitsevat vanhan pappilan navettarakennuksessa. Tiloissa on myös esillä mekaanisen pienteollisuuden näyttely – erikoisuutena Inndyr-merkkinen venemoottori, jota valmistettiin vuosina 1918–1950.
Batin, Al-Khutmin ja Al-Aynin arkeologiset alueet
Batin, Al-Khutmin ja Al-Aynin arkeologiset alueet on joukko alueita, joilta löytyy useita nekropoleja. Hautapaikat ovat 3000–luvulta eaa. Arkeologiset alueet sijaitsevat Al-Zahiran kuvernoraatissa, Omanin luoteisosassa. Merkittävin alue on Bat, joka sijaitsee 24 kilometriä Ibrin kaupungista itään. Al-Khutm sijaitsee kaksi kilometriä Batista länteen ja Al-Ayn 22 kilometriä Batista lounaaseen. Batissa on seitsemän hautapaikkaa. Al-Khutmissa sijaitsee torni ja Al-Aynissa nekropoli. Alueet valittiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1988.
Gildeskål
Kulttuuri, vapaa-aika ja nähtävyyksiä
Teologi, runoilija ja poliitikko Erik Blix oli kotoisin Vågista (Sandhornøyan saarella). Häntä muistellaan vuosittain järjestettävillä Gildeskålin Olsok-festivaaleilla. Olsok on vanha uskonnollinen juhla, jota on vietetty Pyhän Olavin (Olavi Haraldinpojan, k. 1030) kuolinpäivää (29. heinäkuuta) muistaen. Heinäkuussa vietettävän festivaalin nimi Olsok tulee muinaisnorjan sanasta "Olavsvaka" ("Olavin ruumiinvalvojaiset").
Kunnan alueella on lukuisia kalliopiirroksia. Niiden lisäksi Gildeskålista löytyy hyvin säilyneitä rautakauden hautapaikkoja.
Kunta osallistui vuosina 1992–98 järjestettyyn projektiin Skulpturlandskap Nordland. Projektiin osallistui 32 Nordlandin läänin kuntaa sekä yksi kunta Tromssan läänistä. Kussakin kunnassa valittiin yksi kuvanveistäjä toteuttamaan veistos, joka pystytettiin kyseisen kunnan alueelle. Gildeskåliin pystytettiin Jan Håfströmin teos "Den bortglömda staden".
Kotivara (yritys)
Yritys perustettiin Oulussa huhtikuussa 1943. Alkuvuosina yritys valmisti elintarvikkeita hyvin laajasti toimien muun muassa leipomona. Myöhemmin yritys alkoi keskittyä makkaroiden valmistukseen. Yrityksen tehdas sijaitsee Limingantullin kaupunginosassa, jonne se siirtyi Raksilasta keväällä 1972. Aiemmin Raksilassa sijainnut tehdas sijaitsi Ratakadun ja Topinkadun kulmassa. Kotivaran liikevaihto vuonna 2022 oli noin 18,4 miljoonaa euroa.
Mankalan koulu
thumb|220px|Mankalan koulu. Mankalan koulu on Järvenpään Isokydön kaupunginosassa toimiva alakoulu, jossa opiskelee noin 400 oppilasta. Mankalan koulussa on luokka-asteet 1–6. Koulun rehtorina on toimii Sari Juuti.
Ha’ilin kalliotaide
Ha’ilin kalliotaide on Ha’ilin provinssissa, Saudi-Arabian pohjoisosassa sijaitseva alue, jolta löytyy paljon kalliotaidetta. Taidetta on kahdessa paikassa: toinen on Jubbahin kaupungissa Jabel Umm Sinman vuoressa ja toinen Al-Shuwaymisin kaupungissa Al-Manjor and Raatissa. Ensimmäinen alue sijaitsee noin 90 kilometriä Ha’ilin kaupungista luoteeseen ja jälkimmäinen 250 kilometriä etelään Ha’ilista. Umm Sinmanissa oli aikoinaan järvi, joka oli tärkeä alueen asukkaille ja eläimille. Petroglyfit kuvaavat erityisesti elämää veden äärellä. Alueet valittiin maailmanperintöluetteloon vuonna 2015.
Wilfa
Wilfa on norjalaisomisteinen pienkodinkoneyritys. Yritys perustettiin vuonna 1948. Wilfalla on tytäryhtiöt Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa. Wilfa on kehittänyt yhteistyössä Jordanin kanssa sähköhammasharjoja. Wilfa vastaa myös Nestlén Nescafe Dolce Gusto-kapselikahvinkeittimien myynnistä.
Helbreath
Helbreath on MMORPG-peli, jonka on tehnyt korealainen Siementech yhtiö. Helbreathista tuli alun perin vain korealainen versio, mutta pian siitä ilmestyi myös kansainvälinen versio. Pelillä on virallisia palvelimia, joilla pelaaminen on nykyisin ilmaista. Pelaajat ovat perustaneet useita epävirallisia palvelimia, joista mm. SuomiHB oli aikoinaan suosittu epävirallinen palvelin pohjoismaalaisten keskuudessa.
Pelaaminen
Uudet pelaajat ovat aluksi puolueettomia siviileitä, joita suurempitasoiset pelaajat eivät voi tappaa. Tasolla 19 pelaaja voi valita liittyykö hän Aresden- tai Elvine-liittoumaan. Aresdenin ja Elvinen pelaajat voivat hyökätä toistensa kaupunkeihin ja täten "raidata" toisiaan. Vihollisten tappamisesta saa Enemy Killejä (EK), joilla voi lunastaa City Hallista kirjavia, kunnioitettuja Hero-esineitä. Toisinaan pelissä järjestetään otteluita, joissa pelaajat ottavat mittaa toisistaan.
Joka kerta kun pelaaja saavuttaa uuden tason, hän saa 3 taitopistettä, joilla hän voi korottaa taitojaan, joita ovat strength, vitality, intelligence, charisma, dexterity ja magic.
Pilajuttuja ja piirroksia
thumb|right|[[Pauli Soisalo (kuvittaja)|Pauli Soisalon piirtämissä kansissa aiheena oli lähes aina sievä tyttö. "Keinu heilani korkealle..."]] Pilajuttuja ja piirroksia oli suosittu suomalainen nimensä mukaista aineistoa sisältävä julkaisu, joka alkoi ilmestyi kesällä 1919. Lehteä julkaisi kustannusosakeyhtiö Tikka. Lehteä toimitti H. R. Viherjuuri, joka samoihin aikoihin ryhtyi toimittamaan myös Suomen Kuvalehden ajanvietesivua. Viherjuuri alkoi käyttää toimitustyössään nimimerkkiä Veli Giovanni. Tämä nimimerkki oli hyvin näkyvästi esillä Pilajuttuja ja piirroksia -julkaisun kannessa ja sitä voidaankin pitää osana lehden nimeä.
Ensimmäisiä kuvittajia olivat Rafael Rindell (tunnettu Kiljusen herrasväki kuvituksestaan), Arvo Kotilainen, Sven Nyström, Toivo Vikstedt, Hjalmar Löfving ja Alexander Tawitz. Myöhempiä piirtäjiä olivat muun muassa Asmo Alho ja Poika Vesanto. Lehden kannet olivat hyvin usein Pauli Soisalon siveltimestä.
Pilakuvien lisäksi lehdessä oli humoreskeja (esimerkiksi Tiitus) ja satunnaisesti myös suomalaisia sarjakuvia (Aatami ja Herra Kerhonen). Veli Giovanni toimitti lisäksi vuosina 1924–1949 kerran vuodessa ilmestynyttä Kalle Viksari -albumia, ensimmäistä säännöllisesti ilmestynyttä suomalaista sarjakuvajulkaisua.
Vuonna 1945 lehden paperilaatu heikkeni ja sivumäärä väheni. Lehdessä asiaa kommentoitiin näin: "Pilajuttujen toimittaja on myös nostanut kaksi sormea otsalle (voi p...), kun Kansanhuolto on antanut paperin hävitä 'Pilajuttujen' kohdalta. Ja koko huumoria rakastava kansa tekee varmaan samoin, kun ei saa omaa äänenkannattajaansa. Mutta toivottavasti KH osaa taas pian loihtia paperia 'Pilajutuillekin'." Sama kohtalo oli sotien jälkeen edessä monilla muillakin viihdelehdillä, kun paperia säännösteltiin.
Lehdessä julkaistiin pilapiirroksia myös ulkomaisista lehdistä, jolloin lähde oli merkitty sulkuihin kuvan alle (esimerkiksi Die Woche).
Numeroimattomia kokoelmia lehden sisällöstä julkaistiin nimikkeellä Pilajuttuja.
Muuta
Amerikkalaisen Robert Crumbin vuonna 1980 suomeksi ilmestynyt kokoelma-albumi (Fanzine Oy) oli nimeltään myös Pilajuttuja ja piirroksia. Jopa logo oli kopioitu tältä pilalehdeltä.
Vanhan merimiehen tarina
thumb|right|Laivan miehet albatrossin seurassa. [[Gustave Dorén kaiverros.]] Vanhan merimiehen tarina on pisin ja ehkä myös kuuluisin Samuel Taylor Coleridgen kirjoittamista runoista. Hän kirjoitti sen vuosina 1797–1798. Ensimmäisen kerran se ilmestyi kirjassa Lyrical Ballads (1798). Runon on suomentanut Yrjö Jylhä, ja se on ilmestynyt kokoelmissa Runon pursi ja Maailmankirjallisuuden kultainen kirja: Englanti.
Englanninkielisen runon kieli jäljittelee englantilais-skottilaisia raja-balladeja, jotka olivat vasta tulleet englantilaisen yleisön tietoon. Runo kertoo vanhan merimiehen yliluonnollisista kokemuksista pitkällä merimatkalla. Rajumyrsky painaa laivan eteläiselle napa-alueelle, mutta onnea tuottava albatrossi ilmestyy alukselle ja johtaa sen pois uhkaavien jäälauttojen seasta. Myöhemmin merimies kuitenkin ampuu albatrossin jousellaan. Tämä rikos suututtaa henget, jotka ajavat laivaa takaa. Alun suotuisat etelätuulet vievät aluksen tyynille vesille. Alus jää tyvenen vangiksi, ja juomavesi loppuu:
Janon vaivaama miehistö ripustaa kuolleen albatrossin merimiehen kaulaan merkiksi tämän syyllisyydestä. Lopulta alus kohtaa aavelaivan, jonka kyydissä ovat Kuolema (luuranko) ja Kuolleena-elävä (kuolemankalpea vaalea nainen), jotka heittävät noppaa miehistön sieluista. Kuolema voittaa ne kaikki, paitsi merimiehen. Miehistö kuolee yksitellen, mutta merimies pysyy hengissä ja joutuu seitsemän vuorokautta näkemään kirouksen kuolleiden miesten silmissä. Lopulta merimies vapautuu kirouksesta, kun hän nähdessään merieläimiä uimassa mielessään siunaa niitä. Albatrossi putoaa hänen kaulastaan, ja osa hänen syyllisyydestään pyyhkiytyy pois. Hyvät henget valtaavat kuolleen miehistön, he nousevat ylös ja ohjaavat aluksen takaisin kotiin, missä se uppoaa pyörteeseen jättäen vain merimiehen jäljelle. Tekonsa hyvittääkseen mies joutuu vaeltamaan ja kertomaan tarinaansa ja opettamaan toisillekin, että Jumalan luomaa elämää tulee kunnioittaa.
Runon innoittajana on saattanut toimia James Cookin toinen tutkimusmatka eteläiselle Tyynellemerelle. Coleridgen opettaja William Wales oli myös Cookin lippulaivalla HMS Resolutionilla tähtitieteilijänä. Toisella matkallaan Cook purjehti usein eteläisen napapiirin eteläpuolelle selvittääkseen, oliko tuo tarumainen manner edes olemassa.
Kun William Wordsworth ja Coleridge suunnittelivat yhteistä runokokoelmaansa Lyrical Ballads, he päättivät, että Wordsworthin runot käsittelisivät tavallista elämää ja Coleridgen yliluonnollisia teemoja. Tämä on hyvä ottaa huomioon runoa tutkiessa.
Arvostelijat suhtautuivat runoon ristiriitaisesti, ja kustantaja kertoi Coleridgelle, että suurin osa kirjasta myytiin merimiehille, jotka kuvittelivat sitä meriaiheiseksi laulukirjaksi. Coleridge teki runoon vuosien mittaan muutoksia. Toiseen painokseen hän vaihtoi vanhahtavien sanojen tilalle uudempia. Vuoden 1817 versioon hän lisäsi tiivistelmät sivun reunaan.
Runo populaarikulttuurissa
Runolla on merkittävä osa Douglas Adamsin kirjassa Dirk Gentlyn holistinen etsivätoimisto. Sillä oli myös suuri vaikutus Mary Shelleyn Frankensteiniin.
Runo toimi myös innoittajana Bill Everettin luomalle Marvel-kustantamon supersankarille Namorille.
Runo tunnetaan myös Carl Barksin Aku Ankka -tarinasta Kaikkien aikojen merimatka (The Not-So-Ancient Mariner) vuodelta 1966 (The Not-So-Ancient Mariner. Donald and Daisy. Coa Inducks. Web Archive 2007). Tarinan suomennoksessa runositaatti on käännetty muotoon "Kohtalo uhkaa hirmuisin, sillä ammuin nuolen ilmoihin ja albatrossia haavoitin!"
”Rime of the Ancient Mariner” on myös Steve Harrisin Iron Maidenille vuonna 1984 säveltämä 13 minuuttia ja 39 sekuntia pitkä kappale, jonka sanoitus perustuu Coleridgen runoon. Kappaleessa tarinan merimies kertoo häissä tarinansa yhdelle häävieraista. Kappale on sävelletty Iron Maidenin Powerslave-albumille. Powerslaven lisäksi ”Rime of the Ancient Mariner” on konserttitaltiointina Live After Death -albumissa ja Best of the Beast -kokoelmassa. Kappale on myös ollut mukana Iron Maidenin vuoden 1986 maailmankiertueella Somewhere on Tour ja vuoden 2008 kiertueella Somewhere Back in Time World Tour.
Laura Bell Bundy
Laura Bell Bundy (s. 10. huhtikuuta 1981) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka on esiintynyt useissa Broadway-rooleissa, televisiossa ja elokuvissa.
Vanhan merimiehen tarina
Runo populaarikulttuurissa
Hunt Emerson teki runon pohjalta sarjakuvan vuonna 1990. Runon tekstiä on käytetty siinä lähes sellaisenaan, mutta kuvitus pohjaa usein runosta väännettyihin sanaleikkeihin.
Laura Bell Bundy
Ura
Bundy teki teatteridebyyttinsä yhdeksänvuotiaana off-Broadway-näytelmässä ''Ruthless! The Musical'', jossa hän esitti Tina Denmarkia. Hän sai roolistaan Drama Desk -ehdokkuuden. Bundy teki Broadway-debyyttinsä vuonna 2002 Tony-palkitussa musikaalissa Hairspray, jossa hän esitti Amber Von Tusslea. Hairsprayn jälkeen hän toimi Kristin Chenowethin sijaisnäyttelijänä musikaalissa Wicked. Hän on esittänyt myös Elle Woodsia Blondin kosto musikaalissa.
Bundy on myös esiintynyt Sound of Musicin Yhdysvaltain-kiertueella ja Los Angelesin tuotannossa musikaalista Rock of Ages.
Bundy on esiintynyt elokuvissa Huckleberry Finnin seikkailut (1993), Tenavatähdet (1993), Jumanji (1995) ja Dreamgirls (2005).
Televisiossa Bundy on esiintynyt saippuaoopperassa Guiding Light, jossa hän esitti Marah Lewisiä kaksi vuotta (14. lokakuuta 1999 – 29. lokakuuta 2001). Hän on myös esiintynyt muissa sarjoissa kuten Veronica Mars, Happy Hour, Modern Men, Todistettavasti syyllinen, Strangers with Candy ja Ensisilmäyksellä.
Bundy on julkaissut country-levyn Longing For a Place Already Gone ja joululevyn I’ll Be Home For Christmas.
Länsi-Saksa
Länsi-Saksa on epävirallinen termi, jolla Saksan liittotasavaltaa  kutsuttiin vuosina 1949–1990. Tällöin valtioon ei kuulunut Saksan demokraattisen tasavallan aluetta. Saksojen yhdistyessä vuonna 1990 Saksan demokraattisen tasavallan alueet liittyivät Saksan liittotasavaltaan, minkä seurauksena liittotasavaltaa on siitä lähtien kutsuttu lyhyesti Saksaksi.
Toisen maailmansodan jälkeen
Toisen maailmansodan jälkeen natsi-Saksa jaettiin liittoutuneiden kesken neljään miehitysvyöhykkeeseen Yhdysvaltain, Ison-Britannian, Ranskan ja Neuvostoliiton kesken. Sodan jälkeen maa oli raunioina, miljoonat olivat menettäneet henkensä ja maassa oli miljoonia kodittomia pakolaisia. Saksassa tuota sodan jälkihetkeä nimitetään nollahetkeksi (Stunde Null).
Liittoutuneiden välien kiristyminen johti kuitenkin kylmään sotaan ja rautaesirippu jakoi Saksan alueen kahtia. Alkuperäisenä suunnitelmana oli Saksan pitäminen yhtenä valtiona, mutta vastakkainasettelun vuoksi kolmesta länsiliittoutuneiden vyöhykkeestä tuli Saksan liittotasavalta (Bundesrepublik Deutschland, BRD tai ISO-standardin mukaisesti DEU) eli ”Länsi-Saksa” ja Neuvostoliiton vyöhykkeestä Saksan demokraattinen tasavalta (Deutsche Demokratische Republik, DDR) eli ”Itä-Saksa”. Saksojen vastakkainasettelu ja jako oli kylmän sodan merkittävin ilmenemismuoto. Entinen Saksan pääkaupunki, Berliini, jäi kokonaan Itä-Saksan ympäröimäksi ja se jaettiin kaupungin miehitysvyöhykkeiden perusteella Länsi- ja Itä-Berliiniin.
Saksan liittotasavalta julistettiin perustetuksi 23. toukokuuta 1949 uuden perustuslain (Grundgesetz) myötä, pääkaupunkinaan Bonn. Valtiosta tuli parlamentaarinen demokratia. Siihen kuuluivat sodan jälkeiset Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Ranskan miehitysalueet, ja de jure myös muut Weimarin tasavallan osat. Elokuun vaalien jälkeen muodostettiin 20. syyskuuta 1949 ensimmäinen hallitus, jota johti liittokansleri Konrad Adenauer. Seuraavana päivänä valtio sai itsehallinnon tietyissä kysymyksissä. Huhtikuussa 1951 Saksa liittyi Ranskan, Italian ja Benelux-maiden kanssa Euroopan hiili- ja teräsyhteisöön.
Talous
Kun Saksalle annettiin toisen maailmansodan jälkeiset sotakorvaukset anteeksi, sen talous nousi jyrkkään nousuun. Tätä kutsutaan Länsi-Saksan talousihmeeksi (Wirtschaftswunder).
Korean sodan myötä Saksan tuotteiden kysyntä kasvoi. 1950-luvun lopulta lähtien se oli jälleen yksi maailman vahvimmista teollisuusmaista. 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla Saksan oma työvoima kävi niukaksi ja maahan tuli niin sanottuja vierastyöläisiä (Gastarbeiter) lähinnä Turkista ja Kreikasta.
Nato-jäsenyys
Korean sodan vuoksi Yhdysvallat vaati Saksaa rakentamaan puolustuksen puolustautuakseen Neuvostoliiton uhalta. Lähinaapurit olivat epäluuloisia Saksan historiallisen aggressiivisuuden vuoksi ja hiili- ja teräsyhteisön maat suunnittelivat muodostavansa Euroopan puolustusyhteisön (EDC) Ranskan pääministerin René Plevenin ehdotuksesta. Saksan asevoimat olisivat olleet EDC:n alaisuudessa, mutta muut maat olisivat hallinneet omaa armeijaansa. EDC:stä solmittiin sopimus toukokuussa 1952, mutta se kaatui Ranskan gaullistien vastustukseen. Tällöin Brysselin sopimuksen (1948) pohjalta muodostettiin Länsi-Euroopan unioni (WEU) ja Saksa sekä Italia saivat liittyä siihen. WEU:lla olisi oikeus rajoittaa jäsenmaidensa asevoimien kokoa, mutta näillä sopimuksen kohdilla ei kuitenkaan ole ollut käyttöä.
Liittotasavalta liittyi Natoon 9. toukokuuta 1955. Länsiliittoutuneiden joukot asetettiin Naton alaisuuteen, lukuun ottamatta Ranskan joukkoja, ja maa vetäytyi Naton komentorakenteesta vuonna 1966. Saksan uudelleenaseistautumisen vuoksi itäblokissa solmittiin Varsovan liitto.
Lontoon ja Pariisin sopimusten myötä liittotasavallasta tuli ”täysin suvereeni” 5. toukokuuta 1955, vaikka entiset miehitysjoukot jäivät maahan, kuten myös Neuvostoliiton armeija Saksan demokraattisen tasavallan alueelle. Saarin protektoraatti liittyi liittotasavaltaan vuoden 1957 alusta sen kymmenentenä osavaltiona, oltuaan sitä ennen Ranskan valvonnassa.
Saksan kristillisdemokraattinen unioni ja sen baijerilainen sisarpuolue Baijerin kristillissosiaalinen unioni hallitsivat maata lähes kaksi vuosikymmentä. Vuonna 1966 muodostettiin suuri koalitiohallitus. Ensimmäistä kertaa vuoden 1930 jälkeen Saksan sosiaalidemokraattinen puolue osallistui hallitukseen. Vuonna 1969 sosiaalidemokraatit muodostivat ensi kerran koalitiohallituksen Vapaan demokraattisen puolueen (FDP) kanssa.
Suuren koalition tarjoaman 2/3 parlamenttienemmistön myötä hyväksyttiin kiistellyt hätätilalait (Notstandsgesetze) 30. toukokuuta 1968. Lait sallivat hätätilanteessa rajoittaa liikkumisvapautta. Lain säätämistä vastustivat ankarasti opiskelijat, ammattiliitot, vapaat demokraatit ja ryhmä nimeltä Notstand der Demokratie (”Demokratia vaarassa”). Opiskelija Benno Ohnesorg ammuttiin Iranin šaahin vastaisessa mielenosoituksessa ja sosialistisen opiskelijaliiton Rudi Dutschkea ammuttiin vuonna 1968 Vietnamin sodan vastaisessa mielenosoituksessa. Radikaalit syyttivät kovista otteista Springerin konservatiivista lehdistöimperiumia. Vuodesta 1968 lähtien Saksassa toimi myös äärivasemmistolainen terroristijärjestö Punainen armeijakunta (Rote Armee Fraktion, RAF), joka sai julkisuudessa nimen Baader–Meinhof-ryhmä. Suuri osa alkuperäisen RAF:n johtajista pidätettiin 1972, jonka jälkeen RAF:n ”toinen sukupolvi” jatkoi kovemmilla otteilla saadakseen valtion vapauttamaan vangitut jäsenensä. Tämä kulminoitui vuonna 1977 niin sanottuna Saksan syksynä (Deutscher Herbst) teollisuusmies Hanns Martin Schleyerin ja Lufthansan lentokoneen kaappaukseen.
Liennytys
Ennen 1970-lukua Saksan liittotasavallan niin sanotun Hallsteinin opin mukaan DDR:n tunnustamisesta seurasi automaattisesti välien katkaisu. Bonnin hallituksen näkemyksen mukaan se yksin edusti saksalaista kansakuntaa. Tämä oli ongelmallista muun muassa Suomelle, jolle liittotasavalta oli tärkeä kauppakumppani.
Kahden Saksan suhteet pysyivät jäätävinä, kunnes sosiaalidemokraattinen liittokansleri Willy Brandt aloitti 1970-luvulla idänpolitiikkansa (Ostpolitik), joka tähtäsi suhteiden luomiseen Itä-Euroopan kommunistimaihin. Brandtin politiikka pyrki lähentämään Saksoja ja mahdollistamaan yhteydenpidon esimerkiksi eri maihin jääneiden perheenjäsenten kesken, muttei kuitenkaan Saksojen yhdistämiseen.
Neuvostoliiton ja Saksan välillä solmittiin Moskovan sopimus 12. elokuuta 1970 sekä Puolan ja Saksan välillä Varsovan sopimus 17. toukokuuta 1970, joissa osapuolet pidättäytyivät voimankäytöstä ja tunnustivat sodanjälkeiset rajat, erityisesti Oder–Neisse-linjan, joka määritteli rajan DDR:n ja Puolan välillä. Liittoutuneiden välillä solmittiin neljän vallan sopimus Berliinistä 3. syyskuuta 1971 ja kauttakulkusopimus (Transitabkommen) toukokuussa 1972, joka määritteli Berliinin aseman.
Suhteet paranivat, ja Saksat tunnustivat toistensa olemassaolon perussopimuksella (Grundlagenvertrag) vuonna 1972. Valtioiden tunnustettua toisensa ja liittotasavallan luovuttua aluevaateistaan Puolan ja Neuvostoliiton eduksi sekä Saksan liittotasavalta että DDR otettiin Yhdistyneiden kansakuntien (YK) jäseniksi syyskuussa 1973.
Brandt joutui eroamaan vuonna 1974, kun eräs hänen henkilökunnastaan paljastui Stasin vakoojaksi. Valtiovarainministeri Helmut Schmidt muodosti hallituksen. Hän oli liittokanslerina vuosina 1974–1982 FDP:n tuella. Schmidt tuki vahvasti Euroopan yhteisöä ja Atlanttista yhteistyötä ja omaistautui Euroopan poliittiselle yhdentymiselle Yhdysvaltain partnerina.
Lokakuussa 1982 SPD–FDP-koalitio hajosi ja FDP liittoutui CDU/CSU:n kanssa valitsemaan CDU:n Helmut Kohlin liittokansleriksi. Maaliskuun 1983 vaaleissa CDU/CSU jäi kuitenkin ehdottomasta enemmistöstä ja vihreät pääsivät ensi kertaa parlamenttiin.
Saksojen yhdistyminen
Kesällä 1989 DDR:ssä tapahtui nopeita yhteiskunnallisia mullistuksia. Kasvava joukko itäsaksalaisia muutti Saksan liittotasavaltaan Unkarin kautta sen uudistusmielisen hallituksen avattua rajansa. Maastamuutto ja kiihtyvät suurmielenosoitukset tuottivat DDR:lle paineita politiikan muutokseen. DDR:n johtaja Erich Honecker oli pakotettu eroamaan lokakuussa, ja 9. marraskuuta DDR:n viranomaiset odottamatta sallivat itäsaksalaisten siirtymisen Länsi-Berliiniin ja Saksan liittotasavaltaan. Tätä hetkeä kutsutaan Berliinin muurin kaatumiseksi.
Muurin kaatumisen jälkeen Saksojen yhdistyminen järjestettiin nopeasti. Uusia rajanylityspaikkoja avattiin Berliinin muuriin ja pitkin Saksojen välistä rajaa, ja sadattuhannet ihmiset käyttivät tilaisuutta hyväkseen. Se johti kiihtyvään uudistusprosessiin DDR:ssä ja lopulta DDR:n liittämiseen Saksan liittotasavaltaan 3. lokakuuta 1990.
Miehitysvallat vetäytyivät Saksasta virallisesti 15. maaliskuuta 1991. Yhdysvalloilla ja Isolla-Britannialla on kuitenkin edelleen tukikohtia Saksan alueella Nato-yhteistyön nimissä.
Sakkos
thumb|200px|Sakkos Sakkos on ortodoksisen kirkon piispan lyhythelmainen jumalanpalveluspuku. Se muistuttaa stikaria. Se on nöyrtymisen ja katumuksen vaate, joka symboloi Kristuksen kärsimyksiä ja Jumalan armoa. Sakkos on koristeltu kulkusilla. Ne symboloivat piispan puhumaa Jumalan sanaa. Alkuaan sakkos on ollut Bysantin keisarin hoviin kuuluvien virkamiesten juhla-asu.
Sakkos muistuttaa katolista dalmatikaa.
Muhos
Muhoksen läpi virtaa Oulujoki, johon Muhoksen kohdalla laskee Muhosjoki. Muhoksen naapurikunnat ovat Liminka, Oulu, Siikalatva, Tyrnävä, Utajärvi ja Vaala.
Historia
pienoiskuva|vasen|Muhoksen kunnan rajat vuoden 1960 tilastokartassa. pienoiskuva|Muhoksen vuonna 1956 rakennettu [[tsasouna, joka on purettu vuonna 2017. ]]
Ensimmäiset ihmiset saapuivat Muhoksen seudulle jo kivikaudella. Yksi Pohjois-Pohjanmaan huomattavimmista kivikautisista asuinpaikoista on tavattu Pyhänsivun kylästä Pyhäkosken pohjoisrannalta. Sieltä on löydetty n. 60 esinettä, kuten kirveitä, talttoja, nuolenkärkiä ja saviastioiden palasia. Esineet on ajoitettu tyypillisen kampakeramiikan aikaan. Lisäksi on Pyhänsivulta löydetty muutama pronssikautinen esine, kuten kirveen valumuotti ja pronssikautinen suksi.
Keskiajalla seudulle alkoi saapua erämiehiä Oulujokea pitkin. Varsinaisesti alue asutettiin 1400-luvulla. Asukkaita tuli sekä Pohjanlahden rannikolta, että sisämaasta Savosta. Muhos kuului vielä 1500-luvulla Ruotsin ja Venäjän väliseen rajaseutuun, jonka hallinnasta taisteltiin.
pienoiskuva|pysty|[[Muhoksen kirkko|Muhoksen puukirkko v. 2006.]]Muhos kuului aluksi seurakunnallisesti Saloisten kirkkopitäjään. Limingan seurakunnan itsenäistyessä 1477 tuli Muhoksesta sen kappeli. Muhoksen ensimmäinen kirkko nousi Kirkkosaarelle todennäköisesti jo 1500-luvulla. Kirkon tuhouduttua uusi kirkko rakennettiin Kirkkoniemeen. Muhoksen kolmas kirkko rakennettiin vuonna 1634. Se on yksi Suomen vanhimmista puukirkoista. Oulun seurakuntaan Muhos liitettiin 1610. Muhoslaiset eivät kuitenkaan olleet tyytyväisiä asemaansa Oulun yhteydessä ja ryhtyivät 1700-luvulla ajamaan seurakuntansa itsenäistymistä. Vuonna 1766 Muhos erotettiinkin itsenäiseksi seurakunnaksi. Muhoksen yhteyteen siirretty Utajärven kappeli itsenäistyi vasta vuonna 1900.
Muhoksen halki virtaavalla Oulujoella on ollut aina merkittävä asema kunnan kehityksessä ja talouselämässä. Oulujoki oli aikoinaan tunnettu kalaisuudesta ja lohenpyynti olikin maatalouden ohella merkittävä ansionlähde talonpojille. Lohenpyynti tapahtui yhteispadoilla. Viimeinen käytössä ollut lohipato Muhoksen kunnan alueella oli Muhospato. Myös Pyhäkoski oli tärkeä lohikoski. Oulujoen lasku Pyhäkoskea myöten kuului osana Suomen vanhimpaan, vuonna 1887 aloitettuun matkailureittiin, joka alkoi Viipurista ja kulki Itä-Suomen kautta Ouluun. Pyhäkosken laskusta tervaveneillä muodostui suosittu matkailuelämys. Esimerkiksi vuonna 1937 koskiveneissä kulki yli 4 500 matkailijaa. Suurten voimalaitosten rakentaminen viime sotien jälkeen vaikutti suuresti kunnan kehitykseen. Voimalaitosten rakentaminen vaati runsaasti työvoimaa ja valmistuttuaankin ne tarjosivat n. 300 työpaikkaa. Toisaalta voimalaitosten rakentaminen lopetti kalastuksen ja merkittävän matkailuelinkeinon.
Oulujokea pitkin kuljettiin myös Kainuun tervaa ja uitettiin tukkeja. Muhoksen ja Oulun välillä oli höyrylaivayhteys Oulujoen rauhallisesti virtaavalla osuudella 1870-luvulta lähtien, mutta laivaliikenne loppui Oulu-Kontiomäen rautatien valmistuttua 1928. Nykyään Muhoksen asemalla pysähtyvät kaikki rataosan henkilöjunat. Muhoksen asukasluku kasvoi 1900-luvun alusta 1950-luvun puoliväliin, jolloin asukkaita oli yli 9 300. Sen jälkeen alkoi pari vuosikymmentä kestänyt väestökadon aika, jonka kuluessa kunnan väkiluku laski runsaaseen 6 600:aan. 1970-luvun jälkipuoliskolla asukasluku alkoi jälleen kasvaa ja kasvua on jatkunut näihin päiviin saakka.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Muhoksella oli 9 019 asukasta, joista 6 954 asui taajamassa, 2 025 haja-asutusalueilla ja 40:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Muhoksen taajama-aste on 77,4 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Muhoksen kirkonkylä. Laukka ja Päivärinne ovat kasvanut yhteen Muhoksen kirkonkylän kanssa.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Muhoksella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Muhoksella toimii Muhoksen helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Muhoksen alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Luonto
pienoiskuva|vasen|Näkymää Isterin koskesta Muhosjoella. Muhos käsittää osan Oulujoen laaksoa ja ulottuu täältä kahtena kaistaleena kaakkoon ja itään.
Kallioperä on kunnan itäosassa graniittia ja kiteistä liusketta. Oulujoen eteläpuolella on sedimenttikivialue, joka on säilynyt kulutukselta suojassa graniittisen peruskallion vajoamassa. Tämän pääasiassa punaisista ja ruskeista savikivistä koostuvan niin sanotun Muhoksen muodostuman paksuus on Muhoksella noin 500 metriä. Muhoksen muodostuma ulottuu maanpinnalle Oulujoen partaalla Koskivaltimossa, lähellä Montan voimalaitosta. Muodostumassa on maakaasua, jota muutama alueen talous on käyttänyt hyödykseen.
Kallioperä on yleensä irtainten maalajien peitossa. Kunnan eteläosassa vallitseva maalaji on hiekka, joka muodostaa loivasti kumpuilevia kankaita. Kaakossa kunnan alueelle ulottuu osa Rokuanvaaran harju- ja dyynimuodostumista sekä Rokuan kansallispuistosta. Pohjoisosaa hallitsee moreeni, joka on kasautunut loiviksi kumpareiksi tai melko tasaiseksi kentäksi. Savea on pääasiassa vain Oulujoen laaksossa. Kivennäismaalajit ovat kuitenkin laajoilla alueilla turpeen peitossa. Maaston korkeussuhteet vaihtelevat alueella jonkin verran. Muhoksen muodostuman alueella maankamara on hyvin tasainen, eikä se juuri ylitä 50 metrin tasoa. Täältä maanpinta kohoaa verkalleen kohti itää, jossa muutamat kohoumat nousevat yli 100 metriin. Ylävintä on kunnan kaakkoisosassa, jossa korkeimmat kohoumat saavuttavat 150 metrin tason.
Muhoksen maisemallinen selkäranka on Oulujoki. Jokilaakson maisemaa luonnehtivat pellot ja paikoin korkeat ja jyrkät hiekkaiset rantatörmät. Ennen voimalaitosten rakentamista Oulujoessa oli useita mahtavia koskia, jotka olivat tärkeitä lohen lisääntymisalueita. Oulujoki koskineen tunnettiin hyvin myös kansainvälisissä matkailijapiireissä. Joen huomattavin koskijakso oli Pyhäkoski, joka laski noin 56 metriä 17 kilometrin matkalla. Kosket valjastettiin vuosina 1941–1957, jolloin rakennettiin Pyhäkosken (putouskorkeus 32,3 m), Pällin (13,9 m) ja Montan (12,2 m) vesivoimalaitokset. Voimalaitosten estettyä lohen nousun Oulujokeen Montan voimalaitosten yhteyteen perustettiin 1954 Montan kalanviljelylaitos. Oulujoen lisäksi muita huomattavia vesistöjä ovat sen sivujoet Sanginjoki pohjoisessa ja Muhosjoki kunnan eteläosassa. Muhosjoen kosket Liimanni ja Isteri kuohuvat yhä vapaina.
Noin 60 prosenttia Muhoksen pinta-alasta on suota. Suot ovat pääosin aapasoita. Suurimpia soita ovat muun muassa Ruostesuo, Susisuo, Kivisuo ja Karpasuo. Kunnan eteläisimpään kolkkaan ulottuu myös Pelsonsuo.
Kylät ja kulmakunnat
pienoiskuva|Muhoksen keskustaa pääaukiolta katsottuna. Muhoksella on 6 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1973):
Kulmakuntia Muhoksella ovat Hyrkäs, Korivaara, Kurkiperä, Laaji, Laukka, Leppiniemi, Montta, Muhosperä, Mökkikylä, Petäikkö, Perukka, Ponkila, Päivärinne, Pälli, Rautionkylä, Rova, Sanginjoki, Soso, Suokylä, Tuppu, Tuuru ja Lehtoselkä.
Liikenne
Valtatie 22 (nykyinen Tervan tie) tulee Oulusta Muhokselle ja johtaa aina Kajaaniin saakka. Seututie 834 alkaa Muhoksen kunnan Laukan kylästä, jossa se haarautuu valtatiestä 22. Tie ylittää Oulujoen ja kulkee Sanginjoen kylän kautta päättyen Ylikiimingin kirkonkylälle. Yhdystie 8331 eli Sanginjoentie alkaa Oulusta Oulujoen pohjoisrannalta Sanginsuun kaupunginosasta, seurailee Sanginjoen pohjoisrantaa ja päättyy Muhoksen kunnassa sijaitsevaan Sanginjoen kylään. Yhdystie 8300 alkaa Oulusta, seurailee Oulujoen pohjoisrantaa ja menee Muhoksen Montan kautta Vaalaan, jossa se yhtyy valtatiehen 22. Seututie 827 kulkee Tyrnävän kirkonkylän ja Ängeslevän kylän halki Muhoksen kunnan Sosoon, jossa se päättyy valtatielle 22. Muhoksen rautatieasema (lyh. Mh) sijaitsee Muhoksen kunnan keskuksessa. Asemalla pysähtyvät kaikki reitillä Oulu–Iisalmi liikennöivät VR:n henkilöjunat. Muhosta palvelevat Oulun joukkoliikenteen linjat 40, 41 ja 49.