cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vihnelusteet
Vihnelusteet eli lehtolusteet tai lusteet (Brachypodium) on kasvisuku heinäkasvien heimossa. Siihen kuuluu 16 lajia risteymälajeja huomioimatta.
Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa tavataan kaksi vihnelustelajia luonnonvaraisena, mäkiluste ja varjoluste. Ne ovat monivuotisia, leveälehtisiä, korkeahkoja heiniä, jotka kasvavat erityisesti lehtometsissä ja ovat kalkinsuosijoita. Vihnelusteiden kukintona on kapea kerrannaistähkä, joissa tähkylät sijaitsevat kahdessa rivissä. Suomessa vihnelusteita kasvaa melko yleisenä etelässä, varjolustetta vain Ahvenanmaalla.
Mimas (mytologia)
Mimas oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi giganteista, hän syntyi Uranoksen verestä kun hänet kastroitiin. Pseudo-Apollodoroksen mukaan hän kuoli gigantomakhiassa eli giganttien taistelussa jumalia vastaan. Yksi Saturnuksen kuista on nimetty hänen mukaansa.
Katja Lindroos
Katja Lindroos (s. 1969) on suomalainen toimittaja, tutkija ja yrittäjä. Lindroos on työskennellyt muun muassa Imagen toimituspäällikkönä ja Muoto-lehden päätoimittajana. Koulutukseltaan Lindroos on taiteen maisteri ja on kuratoinut ja opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa sekä vetänyt ideointityöpajoja.
Lindroos on toimittanut ja kirjoittanut teokset 50-, 60- ja 70-luvun kerros- ja rivitaloista, elämänhallinnasta, brändeistä, designista ja flamencosta, sekä tehnyt Amsterdamin matkaoppaan.
Royal Oak -luokka
Royal Oak -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kuuden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka, jonka alukset suunnitteli Sir John Williams.
Suunnittelu
Amiraliteetti hyväksyi 18. joulukuuta 1765 Sir John Williamsin suunnitelman aluksista. Niissä oli vähemmän terävä keula kuin Sladen suunnittelemissa aluksissa, mutta niiden perä oli vedenpinnan yläpuolella terävämpi. Muotoilu teki niistä epävakaita, mutta hyvällä säällä ne olivat nopeita ja niiden purjehdusominaisuudet olivat hyvät lukuun ottamatta myrskyä. Alusten aseistuksena oli kummallakin tykkikannella 28 tykkiä, joista alemmalla oli 32 naulan ja ylemmällä 18 naulan tykit. Lisäksi puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä.
Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I
thumb|250px|Malli karbamoyylifosfaattisyntetaasi I:n rakenteesta Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I on entsyymi, joka osallistuu eliöissä ureakiertoon. Tämä ligaaseihin kuuluva entsyymi syntetisoi karbamoyylifosfaattia ammoniakista, hiilidioksidista ja kahdesta ATP-molekyylistä. Karbamoyylifosfaattisyntetaasi on eliöillä mitokondriaalinen entsyymi eli esiintyy solujen mitokondrioissa. Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I:n EC-numero on EC 6.3.4.16. Sytosolissa esiintyy toinen karbamoyylifosfaattia syntetisoiva entsyymi karbamoyylifosfaattisyntetaasi II.
Ominaisuudet
Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I on ihmisellä rakenteeltaan monomeeri, jonka molekyylimassa on noin 160–165 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen koentsyymikseen N-asetyyliglutamiinihapon, joka aktivoi entsyymiä allosteerisesti. Lisäksi karbamoyylifosfaattisyntetaasi vaatii joko magnesium- tai mangaani-ioneja koordinoitumaan ATP-molekyyleihin.
Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I katalysoi karbamoyylifosfaatin syntetisoimista seuraavasti. Hiilidioksidi esiintyy soluissa tyypillisesti vetykarbonaatti-ionina, ja ensimmäisessä vaiheessa karbamoyylifosfaattisyntetaasi muodostaa siitä reaktiivisen karboksifosfaatin siirtämällä sille fosfaattiryhmän ATP-molekyyliltä, josta muodostuu ADP-molekyyli. Seuraavassa vaiheessa nukleofiilinen ammoniakki hyökkää tähän välituotteeseen ja korvaa fosfaattiryhmän muodostaen karbamiinihapon. Viimeisessä vaiheessa karbamoyylifosfaattisyntetaasi I siirtää karbamiinihapolle fosfaattiryhmän toisesta ATP-molekyyliltä, jolloin tuotteeksi syntyy karbamoyylifosfaattia.
Päivi Kapiainen-Heiskanen
Päivi Kapiainen-Heiskanen (s. 1961) on suomalainen tiedetoimittaja ja dokumentaristi. Kapiainen-Heiskanen on käsikirjoittanut, tuottanut ja ohjannut viisi dokumenttielokuvaa, Porot kuuluvat tuulelle (40 min, 2016 ), Kun koulu vapautui vankilasta (2017, 60 min)    , Toyota ja toppatakki (64 min, 2019) , Uusille Poluille (52 min, 2020) ja Mies ja koski (19 min, 2022).
Kapiainen-Heiskanen suoritti diplomikielenkääntäjän tutkinnon Helsingin yliopiston Kouvolan kääntäjänkoulutuslaitoksessa 1983 ja toimittajatutkinnon (sosionomi) Tampereen yliopistossa 1988. Vuonna 2004 hän valmistui Tampereelta yhteiskuntatieteiden maisteriksi pääaineinaan tiedotusoppi ja kansainvälinen politiikka.
Sen jälkeen hän toimi Mikkelin ammattikorkeakoulussa kansainvälisten asioiden koordinaattorina vuosina 1992-96, kun maailmanlaajuista kansainvälistä yhteistyöverkostoa luotiin ja käynnistettiin englanninkielinen kesälukukausi sekä useita jatkotutkintoja englantilaisten yliopistojen kanssa.
Hän toimi kaksi vuotta tuottajana Internetix-verkko-oppimateriaalihankkeessa. Hän toimi vuosina 1998-2005 Nettiradio Mikaelin / Yle Mikaelin projektipäällikkö-toimituspäällikkönä. Nettiradio Mikaelilla oli laajat yhteystyöverkostot Itä- ja Pohjois-Suomessa sekä kv. hankekumppanuuksia.
Kapiainen-Heiskanen oli vuonna 1998 perustamassa myös Osuuskunta Mikkelin Mediaalia, jonka hallituksen varapuheenjohtajana hän toimi. Vuoden 2019 alusta osuuskunnan yhtiömuoto vaihdettiin osakeyhtiöksi, ja nykyään yritys on perheomisteinen sisällöntuotantoyritys.
Vuonna 2015 hän toimi mediatiimin vetäjänä Koneen säätiön rahoittamassa ja Lapin yliopiston Arktisen keskuksen koordinoimassa Saisiko olla ympäristökonfliktisoppaa? -hankkeessa.
Maarianheinät
Maarianheinät (Hierochloë) on kasvisuku heinäkasvien heimossa. Se yhdistetään mahdollisesti simakkeisiin (Anthoxanthum).
Päivi Kapiainen-Heiskanen
Kapiainen-Heiskanen on opettanut journalismia Mikkelissä, Afganistanissa ja Pietarissa sekä suomea maahanmuuttajille ja vaihto-oppilaille. Hän toimii useissa järjestöissä ja on ollut muun muassa Suomen tiedetoimittajat ry:n hallituksen jäsen.
Maarianheinät
Lajeja ja alalajeja
Suomessa kasvaa neljä maarianheinälajia, jotka ovat yleisiä tai melko yleisiä. Niittymaarianheinä on yleinen koko Suomessa paitsi läntisimmässä osassa maata, harvinaisin on Pohjois-Lapissa tunturien lailla kasvava tunturimaarianheinä.
Pinetop Perkins
thumb|Pinetop Perkins Joe Willie ”Pinetop” Perkins (13. heinäkuuta 1913 Belzoni, Mississippi – 21. maaliskuuta 2011 Austin, Texas ) oli yhdysvaltalainen blues-muusikko. Hänet valittiin Blues Hall of Fameen vuonna 2003.
Perkins oli kotoisin vaatimattomista oloista ja työskenteli puuvillapelloilla jo seitsemänvuotiaana. Koulunkäynti jäi kolmeen luokkaan. Hän aloitti uransa kitaristina, mutta hänen vasen kätensä vammautui tappelussa Arkansas'ssa. Hän siirtyi pianoon ja teki 1950-luvulla yhteistyötä Earl Hookerin kanssa. Hookerin yhtyeen ohjelmistoon kuului ”Pinetop's Boogie Woogie”, josta hän sai lempinimensä.
Hän siirtyi Illinois'hin ja aloitti levytysuran uudelleen 1968.
Kun Otis Spann lähti Muddy Watersin yhtyeestä, Perkins tuli 1969 pianistiksi hänen tilalleen ja oli mukana 12 vuotta ja soitti kaikilla Watersin viimeisillä studiolevyillä. . Perkins levytti myös Legendary Blues Bandin kanssa. Oman ensilevyn hän teki vasta 1988 ja julkaisi yhteensä viitisentoista palkittua levyä. Hän esiintyi julkisesti vielä yli 90-vuotiaana. Hän loukkaantui liikenneonnettomuudessa vuonna 2004 mutta selvisi lievin vammoin.
Perkins asui Austinissa, Texasissa. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 Grammy elinikäisistä saavutuksista musiikin alalla. Vuonna 2007 hän voitti Grammyn kaikkien aikojen vanhimpana esiintyvänä taiteilijana yhtenä Last of the Great Mississippi Delta Bluesmen: Live in Dallas -levyn esiintyjistä.
Perkinsille oli sovittu esiintyminen Rauma Bluesissa heinäkuussa 2011.
Neilikkaöljy
Neilikkaöljy (Caryophylli) on eteeristä öljyä, jota saadaan tisleenä mausteneilikan (Eugenia caryophyllata ja E. aromatica) rungosta, lehdistä ja nupuista. Neilikkaöljyn vaikuttava ainesosa on eugenoli, jota se sisältää 90–95 %. Neilikkaöljyä käytetään mausteena, rohtona, hammaslääketieteessä, maalausnesteenä ja kalojen nukutusaineena.
Neilikkaöljyn CAS-numero on 8000-34-8.
Rohtona
Sitä käytetään myös aknen hoitoon, haavojen puhdistukseen, ruoansulatusvaivoihin ja loisten häätämiseen.
Muut käyttöalueet
Neilikkaöljyä käytetään myös öljymaalauksessa, siivouksessa sekä miekkojen puhdistukseen ja kiillotukseen Japanissa. Sen on väitetty olevan tehokas myrkky hometta vastaan.
Myrkyllisyys
Neilikkaöljyä pidetään turvallisena vain pienissä määrissä käytettynä. Se on soluja tappava myrkky, jonka yliannostus saattaa aiheuttaa hengenvaarallisia komplikaatioita, kuten maksavaurion. Neilikkaöljyn tappava yliannostus on 3,752 grammaa per ihmisen painokilo.
Persialaissodat
Persialaissodat olivat sotia, jotka käytiin Kreikan kaupunkivaltioiden ja Persian valtakunnan välillä vuosina 499 eaa. – 448 eaa.
Tausta
Sodat saivat alkunsa Joonian kapinasta vuonna 499 eaa. Ensin Miletoksen ja sitten muutkin Joonian kreikkalaiset, jotka tuolloin kuuluivat Persian alaisuuteen, nousivat kapinaan Persiaa vastaan. Ateena ja Eretria lähettivät apua kapinoitsijoille ja vuonna 498 eaa. kreikkalaiset tuhosivat Lyydian maakunnan pääkaupungin Sardiksen. Vuonna 494 eaa. persialaiset kuitenkin kukistivat kreikkalaiset laivastot ja valtasivat Joonian takaisin.
pienoiskuva|vasen|240px|Persian valtakunta noin vuonna 490 eaa. pienoiskuva|vasen|240px|Kserkseen hyökkäys 480–479 eaa.
Ensimmäinen hyökkäys
Vuonna 492 eaa. persialainen kenraali Mardonios teki kostoretken Kreikkaan ja valtasi Makedonian ja Traakian. Vuonna 490 eaa. Dareios I hyökkäsi meritse Attikaan, mutta Miltiadeen johtamat ateenalaiset onnistuivat lyömään persialaiset Marathonin taistelussa. Ateena oli pyytänyt apua sotureistaan kuuluisalta Spartalta, mutta uskonnollisista syistä johtuen spartalaiset eivät olleet päässeet lähtemään liikkeelle ajoissa ja myöhästyivät taistelusta.
Toinen hyökkäys
Takaiskusta suivaantunut ja kostonhimoinen Kserkses I, Dareios I:n poika, lähti vuonna 480 eaa. valtaisan sotajoukon kanssa tosissaan kukistamaan kreikkalaisia. Herodotoksen mukaan persialaisten vahvuus oli 1,7 miljoonaa miestä, mutta tätä lukua on epäilty. Vaikka se pitäisikin paikkansa, todellinen taisteluvahvuus lienee ollut huomattavasti pienempi, koska luku sisältää suuren määrän huolto- ja muita tukijoukkoja. Persialaisia vastaan muodostettiin niin kutsuttu helleeninen liitto, jota johtivat Sparta ja Ateena. Kuitenkin monet kreikkalaiskaupungit, mm. Theba, asettuivat persialaisten puolelle, joita pitivät sodan varmoina voittajina.
Kreikkalaisliittouma yritti pysäyttää persialaisten etenemisen Thermopylain solassa, joka muodosti ainoan helppokulkuisen reitin Pohjois-Kreikasta Keski-Kreikkaan. Thermopylain taistelua johti Spartan kuningas Leonidas I, jolla oli alaisuudessaan kolmesataa spartalaista soturia sekä muutamia tuhansia liittolaisia. Taistelu sujui hyvin, kunnes eräs persialaisosasto pääsi kiertoteitse kreikkalaisten selustaan, minkä jälkeen kreikkalaisten vastarinta murtui.
Tämän jälkeen Ateena evakuoitiin ja kreikkalaisten laivasto perääntyi Salamiksen saarelle samalla kun armeijat perääntyivät Korintin kannakselle. Vastoin odotuksia kreikkalaiset onnistuivat lyömään ylivoimaisen persialaisen laivaston Salamiin meritaistelussa. Menetettyään laivastonsa Kserkses palasi Persiaan, mutta jätti maasotajoukkonsa Mardonioksen johdolla Kreikkaan talvehtimaan. Seuraavana vuonna Spartan ja Ateenan johtama liittouma löi nämä joukot Plataiain taistelussa. Tätä taistelua pidetään persialaissotien ratkaisevana ja viimeisenä suurena taisteluna. Tradition mukaan kreikkalaisten laivasto tuhosi persialaisten laivaston rippeet täsmälleen samana päivänä Mykalen taistelussa.
Myöhemmin
Eräänlaisena jatkona persialaissodille voidaan nähdä Aleksanteri Suuren noin 150 vuotta myöhemmin aloittama sotaretki, jossa persialaiset kukistettiin täydellisesti.
Marxismi-leninismi
pienoiskuva|Lenin ja Stalin vuonna 1922. ”Marxilaisuuden” täydentäminen ”leninismillä” oli Stalinin keino korostaa bolševikkien eroa eurooppalaiseen [[sosiaalidemokratiaan ja korostaa häntä itseään Leninin perillisenä.]]
Savupiippu
thumb|[[Jerseyläinen savupiippu noidankivineen, joilla noidat kansantarinoiden mukaan lepäsivät.]] thumb|Laivan savupiippu [[majakkalaiva Relandersgrundissa.]] Savupiippu on tulisijoihin ja höyrykattiloihin liittyvä hormirakennelma, jonka kautta tulisijassa syntyvät palokaasut ja savu poistuvat.
Marxismi-leninismi
Käsite marxismi-leninismi (myös marksismi-leninismi;, ’leniniläinen marxismi’) oli NKP:n pääsihteeri J. V. Stalinin (1878–1953) käyttöön ottama nimitys Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ideologialle. Sen tunnuslauseeksi NKP:n oppikirja antoi vuonna 1960 V. I. Leninin lauseen:"Marxin oppi on kaikkivoipa, koska se on oikea."NKP:n johtaman Kommunistisen internationaalin (Komintern 1919–1943) kautta käsite levisi muiden kommunististen puolueiden käyttöön, ja siitä tuli koko kansainvälisen kommunistisen liikkeen aate ja teoria.
Savupiippu
Omakotitaloissa voidaan käyttää perinteisen tiilestä muuratun savupiipun lisäksi myös metallista valmistettua teollista kevytpiippua tai kevytsoraharkoista koottavaa elementtipiippua, jonka sisällä on tyypillisesti eristekerroksen ympäröimä keraaminen sisäputki.
Marxismi-leninismi
Ideologian uusi nimi johtui siitä, että ”marxilaisuus” ei lokakuun vallankumouksen jälkeen enää kelvannut Venäjän bolševikeille, koska Euroopan sosiaalidemokraattiset puolueet, jotka myös pitivät itseään marxilaisina eli Karl Marxin perillisinä, olivat tuominneet sen vallankaappauksena. Uusi, ”leninismiä” edustava asia marxismi-leninismissä olikin ajatus siitä, että proletariaatin vallankumous tapahtuu pienen tiedostavan etujoukon (kaaderi) johdolla, minkä jälkeen etujoukko keskittää vallan diktatorisesti itselleen, kunnes porvaristo on lopullisesti lyöty. Aluksi Neuvostoliitossa puhuttiin ”leninismistä”, mutta 1930-luvulta lähtien yleistyi pidempi ilmaus ”leniniläinen marxismi”. Sana vakiintui eri kielissä muotoon ”marxismi-leninismi”, joka todellisuudessa on russismi. Englanninkielisessä maailmassa käsite "marxismi-leninismi" saavutti suosion huipun 1960- ja 1970-luvuilla, mutta vuoden 1974 jälkeen sen käyttö romahti.
Savupiippu
Piipun ja hormien vaadittava koko riippuu syntyvien savukaasujen määrästä ja rakennuksen korkeudesta. Tulisijojen savupiipuissa on usein piipunhattu, joka suojaa piippua sateelta ja parantaa vetoa.
Marxismi-leninismi
Stalinin nousu NKP:n tärkeimmäksi johtajaksi ja myöhemmin yksinvaltiaaksi merkitsi sitä, että viime kädessä hän päätti siitä, mitä marxismi-leninismi kulloinkin tarkoitti. Stalinin kuoltua NKP:n keskuskomitea julkaisi vuonna 1959 Otto Wille Kuusisen johdolla oppikirjan, jossa marxismi-leninismin sisältö valettiin Stalinin jälkeiseen muottiin samalla varovaisia uudistuksia tehden. Nopeasti myös suomeksi julkaistu paksu kirja jäi marxismi-leninismin viralliseksi ja lopulliseksi monumentiksi.
Savupiippu
Höyrykattiloiden savupiipuissa on yleensä kattilan tuottamalla höyryllä toimiva, ejektoriperiaatteeseen perustuva apulietsoin, jonka tehtävä on lisätä vetoa tarpeen vaatiessa; sitä käytetään, kun halutaan poistaa kattilan tulipesässä polttoaineesta kehittyvät palokaasut, jotka saattavat aiheuttaa leiskahduksen eli eräänlaisen kaasuräjähdyksen, kun tulipesän luukku avataan polttoaineen lisäämistä varten.
Marxismi-leninismi
”Leninismi”
Kun V.I. Lenin oli tammikuussa 1924 kuollut, Stalin julkaisi puoluelehti Pravdassa huhti-toukokuussa artikkelisarjan, joka julkaistiin kirjana Leninismin perusteista. Koska myös Euroopan sosiaalidemokraattiset puolueet ja ”toisen internationaalin opportunistit” olivat omineet käsitteen ”marxilaisuus”, Stalin otti kirjassa käyttöön termin ”leninismi”. Stalin kirjoitti, että leninismi on marxilaisuuden edelleen kehittämistä, "imperialismin ja proletaarisen vallankumouksen aikakauden marxilaisuutta. Täsmällisemmin sanoen: leninismi on yleensä proletaarisen vallankumouksen teoriaa ja taktiikkaa, erikoisesti proletariaatin diktatuurin teoriaa ja taktiikkaa."Stalin toisti tämän määritelmänsä kaksi vuotta myöhemmin kirjasessaan Leninismin kysymyksiä. Käsitteellinen ero oli tarpeellinen, sillä Toiseen internationaaliin liittyneet Euroopan marxilaiset sosiaalidemokraattiset puolueet olivat tuominneet bolševikkien vallankaappauksen Venäjällä vuonna 1917 ja sitä seuranneen puoluediktatuurin. Stalinin täsmennys osoitti, että hänen mielestään Leninin panos marxilaisuuden kehittämisessä koski erityisesti vallankumouksen tekemistä ja sitä, miten vallan haltuunotto varmistetaan diktatuurin avulla. Karl Marx oli kirjoittanut vain hyvin yleisesti vallankumouksen tekemisestä ja sen jälkeisistä tapahtumista.
Savupiippu
Vastaava koneisto on myös höyrylaivoissa, tosin mitoitus on huomattavasti suurempi. Höyrylaivojen savupiippujen vieressä on yleensä myös eteenpäin suunnatut ilmastointitorvet eli raakkitorvet. Ne hoitavat kahdenlaista tehtävää: paitsi kattilahuoneen ilmastointia, niiden kautta nostetaan erillisellä vinssillä kannelle myös kuonanpoistossa irrotettu tuhka ja kuona, joka sitten kaadetaan mereen partaalle asennetun tuhkakourun kautta.
Söpöläiset
Söpöläiset on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut ranskalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Maïmouna Doucouré. Elokuva on kasvukertomus 11-vuotiaasta Amystä, joka alkaa kapinoida islaminuskoisen perheensä perinteitä vastaan liittymällä twerk-tanssirymään. Elokuvan aiheena on kamppailu vanhoillisten perhearvojen ja internet-kulttuurin välillä. Sen on myös tarkoitus käsitellä alaikäisten tyttöjen ylierotisointia.
Söpöläiset sai ensi-iltansa 23. tammikuuta 2020 Sundancen elokuvajuhlilla, missä se voitti parhaan kansainvälisen ohjauksen palkinnon. Berliinin elokuvajuhlilla elokuva sai kunniamaininnan. Ennen Sundancen ensi-iltaa Netflix osti elokuvan maailmanlaajuiset levitysoikeudet Ranskaa lukuun ottamatta. Elokuva tuli teattereihin Ranskassa BAC Filmsin levittämänä 19. elokuuta ja se tuli katsottavaksi Netflix-suoratoistopalvelussa 9. syyskuuta.
Vaikka elokuva sai enimmäkseen hyviä arvosteluja kriitikoilta, se sai huomattavaa arvostelua katsojilta ja suurelta yleisöltä. Elokuvan kohtaukset joissa esitellään esimurrosikäisiä tyttöjä käyttäytymässä seksuaalissävytteisesti saivat osakseen syytöksiä alaikäisten näyttelijöiden erotisoinnista.
Vastaanotto
Söpöläiset sai enimmäkseen hyviä arvosteluja kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivustolla sen saamista arvosteluista 88 prosenttia olivat myönteisiä, perustuen 34 arvosteluun. Metacritic-sivustolla se sai 69/100 pistettä perustuen 12 arvosteluun. Molemmilla sivustoilla käyttäjien tekemät arvostelut viittaavat huomattavaan inhoon elokuvaa kohtaan.
Ennen elokuvan maailmanjulkaisua Netflixissä, elokuvan traileri ja juliste saivat voimakasta arvostelua sosiaalisessa mediassa, jossa elokuvan väitettiin erotisoivan 11-vuotiaita tyttöjä. Yhdysvaltalainen Parents Television Council sekä useat adressit, joista eräs keräsi yli 600 000 allekirjoitusta, vaativat elokuvan poistoa suoratoistopalvelusta. Myöhemmin Netflix vaihtoi elokuvajulisteen vastauksena saamaansa arvosteluun.
Elokuvaa ei nähty kyseenalaisena Sundancen elokuvajuhlilla, jossa se sai ensi-iltansa. Esimerkiksi elokuvan Sundancessa nähneen näyttelijä Tessa Thompsonin mukaan kyseessä on ”kaunis elokuva” ja hän ”on pettynyt nykyiseen diskurssiin elokuvasta”. Monien elokuvaa näkemättä arvostelleista onkin väitetty olevan QAnon-salaliittoteoreetikkoja.
Savupiippu
Höyryvetureiden koneistoon kuuluu erillinen, savupiipun kanssa yhteiseksi kokonaisuudeksi rakennettu poistohöyryllä toimiva vetopuhallin, joka säätelee tulipesän vetoa suurin piirtein automaattisesti höyrynkulutuksen mukaan.
Laivoissa savupiipun yhteyteen sijoitetaan usein myös höyryvihellin ja varoventtiili.
Höyryveturien savupiiput ovat joko puulämmitteisiin tarkoitettuja, kipinät sammuttavalla piippuosalla varustettuja halkopiippuja tai hiilipoltolle tarkoitettuja suoria hiilipiippuja, ”saappaanvarsia”.
Savupiippua käytetään myös lämmityskattiloissa.
Tehtaissa ja höyryvoimaloissa käytetään jopa eräänlaiseksi tunnusmerkiksi muodostunutta korkeata savupiippua, joka antaa parhaan vedon ilman erityislaitteita.
Ydinvoimaloiden korkeat yksittäiset savupiipun kaltaiset piippurakenteet ovat jäähdytystorneja.
Marxismi-leninismi
”Marxismi-leninismi”
NKP:n bolševikkijohtajilla oli kullakin omat käsityksensä siitä, mitä ”leniniläinen marxismi” tarkoittaisi, mutta puolueen valtataistelun voittajana J. V. Stalin pääsi sanelemaan opin sisällön. Vaikka Stalin oli pääsihteerinä NKP:n vaikutusvaltaisin johtaja Leninin kuoltua, hänen ehdoton valtansa varmistui silti vasta vuonna 1934 pidetyn seitsemännentoista puoluekokouksen jälkeen, minkä yhteydessä hänen erottamistaan oli vielä yritetty. Vuosien 1936-1938 terrori ulottui myös puoluekoneistoon ja sementoi pääsihteerin aseman. Stalinin aikana marxismi-leninismi -käsitteen käyttö laajeni pikkuhiljaa kuvaamaan lähes kaikkea toimintaa, johon kommunistisen puolueen nähtiin vaikuttavan ja sama kehitys jatkui Neuvostoliitossa myöhemminkin. Pyrkiessään välttämään assosiaatioita stalinismiksi kutsumaansa marxismi-leninismiin trotskilaiset kutsuivat itseään bolševikki-leninisteiksi. 1938 Trotski perusti kannattajineen 4. internationaalin, joka myöhemmin jakautui lukuisiin suuntauksiin. Vain harva trotskilainen on koskaan kutsunut itseään marxilais-leniniläiseksi.
Stalinin jälkeen
Stalinin kuoltua 1953 Neuvostoliitto joutui mullistusten kouriin ja parin vuoden valtataistelun jälkeen Hruštšov ”julkisti” Stalinin aikana tehtyjä lukuisia vääryyksiä. NKP:n linjaa alettiin muuttaa, mutta käsitteestä marxismi-leninismi ei luovuttu. 1950-luvun lopussa Neuvostoliiton suuntaa nousivat vastustamaan muun muassa Kiinan (KKP) ja Albanian (ATP) hallitsevat marxilais-leniniläisiksi itseään kutsuneet puolueet, joiden mielestä vallan NKP:ssa olivat saaneet revisionistit. Kiinan johtaja Mao Zedong nousi 1960-luvulla kansainvälisen anti-revisionistisen marxilais-leniniläisen liikkeen keulakuvaksi. Lukuisiin maihin perustettiin kilpailevia maolaisia kommunistipuolueita, jotka usein ilmoittivat sitoutumisensa marxismi-leninismiin jo nimissään. Maolaiset ylistivät Stalinia, vaikka eivät aivan kaikessa samaa mieltä olleetkaan.
Maon alettiin nähdä teoreettisilla aikaansaannoksillaan korottaneen marxismin jälleen uuteen vaiheeseen, marxismi-leninismi-Mao Zedongin ajatteluun. 1980-luvulla osa maolaisista alkoi itsekin kutsua itseään maolaisiksi, ja alettiin puhua marxismi-leninismi-maoismista. Esimerkiksi tämän hetken ehkä vaikutusvaltaisimman maolaispuolueen nimi on Nepalin kommunistinen puolue (maolainen).
Maon kuoltua (1976) Enver Hoxhan johtama Albania joutui törmäyskurssille lähimmän liittolaisensa Kiinan uuden johdon kanssa ja koki olevansa nyt ainut todellisen marxismi-leninismin edustaja. Anti-revisionistiset puolueet jakautuivat maolaisiin ja hoxhalaisiin.
Halonen (kauppaketju)
thumb|Halosen logo. Halonen (Veljekset Halonen Oy) on suomalainen muotitavarataloketju, jolla on parikymmentä toimipistettä Suomessa, suurimpien kaupunkien keskustoissa sekä kauppakeskuksissa. Halonen pyrkii myymään kohtuuhintaisia hyvälaatuisia vaatteita kaikenkokoisille ja -ikäisille.
Marxismi-leninismi
Liikkeitä Neuvostoliiton ulkopuolella
Leonid Brežnevin Neuvostoliitossa (pääsihteerinä 1964–1982) maolaisuutta pidettiin vasemmistopoikkeamana. Huolta aiheuttivat myös Länsi-Euroopan oikeistorevisionistit eli eurokommunistit. Länsieurooppalaisista kommunistipuolueista oli alkanut kuulua vaatimuksia itsenäisemmästä asemasta suhteessa NKP:hen. 1970-luvulla tätä muun muassa Italian (IKP), Ranskan (RKP), Espanjan (EKP) ja Suomen (SKP) puolueissa vaikuttanutta kriittistä suuntausta alettiin kutsua eurokommunismiksi. Näin Neuvostoliiton kommunistisen johdon automaattisena pidetty ylivertaisuus sai vakavan haasteen. Muutaman vuoden välein kutsuttiin koolle kansainvälisiä kommunististen ja työväenpuolueiden neuvottelukokouksia, joissa Neuvostoliitolle uskollisen kansainvälisen kommunistisen liikkeen edustajat saivat evästystä toimintaansa.
1960- ja 1970-luvuilla marxismi-leninismiä kokivat edustavansa lukuisat ns. kolmannen maailman, mutta myös lännen, vapautus- ja sissiliikkeet. Jotkut näistä pääsivät myös toteuttamaan visioitaan, jolloin marxismi-leninismi saattoi tarkoittaa hyvin erilaisia käytäntöjä. 1960-lukulaisen uusvasemmiston piiristä nousi monissa maissa vuosikymmenen lopulla marxilais-leniniläisen ideologian omaksuneita nuorisoliikkeitä. Maolaisuus oli suosittua, mutta länsimaissa syntyi myös aseellisia marxilais-leniniläisiä ryhmittymiä, tunnetuimpina Punaiset prikaatit Italiassa ja Punainen armeijakunta Saksassa.
Halonen (kauppaketju)
Veljekset Halonen Oy on perustettu vuonna 1932. Sen sisaryhtiö on Kuopioon sijoittunut ja Itä-Suomessa toimiva Oy Carlson. Halosen pääkonttori sijaitsee Helsingissä, ja se työllistää noin 400 henkilöä. Liikevaihtoa lokakuussa 2013 päättyneellä tilikaudella kertyi 53 miljoonaa euroa, ja se on ollut samalla tasolla koko 2000-luvun. Toimitusjohtajana toimii Pekka Halonen.
Muotitavaratalot
thumb|Halosen liike Oulun Kirkkokadulla.
Marxismi-leninismi
Brežnevin aika
Leonid Brežnevin aikana viittauksista kommunismin saavuttamiseen lähitulevaisuudessa luovuttiin. 1970-luvun alusta alkaen alettiin puhua silloisesta vaiheesta kehittyneenä sosialismina, jonka perusta oli luotu 1930-luvulla ja varmistettu 1950-luvun loppuun mennessä. Kehittynyt sosialismi oli erillinen välivaihe, jolla oli omat lakinsa ja piirteensä.
Gorbatšovin aika ja Neuvostoliiton loppu
Mihail Gorbatšov (pääsihteerinä 1985–1991) kritisoi edeltäjiensä otteita ja puhui stagnaatiosta, pysähtyneisyydestä, joka oli ohitettava. Tätä varten tarvittiin uudistuksia ja uudistuspolitiikkaa (perestroika) sekä avoimuutta (glasnost). Gorbatšovin yritys uudistaa marxismi-leninismiä johti Neuvostoliiton lakkauttamiseen. Marxismi-leninismi säilyi NKP:n virallisena ideologiana aina Neuvostoliiton lakkauttamiseen asti vuonna 1991. Puolueen teot oikeutettiin vetoamalla Karl Marxin, Friedrich Engelsin ja Vladimir Iljitš Leninin teksteihin. Lukijan vakuuttaminen tekstin marxilais-leniniläisyydestä muodosti keskeisen osan kommunistien teksteissä ja tämä tapahtui muun muassa siteeraamalla niitä, jotka varmasti tunnettiin marxilais-leniniläisiksi. Marxismi-leninismi oli retoriikassa mahdollistanut saavutetut voitot ja sille oli pysyttävä ehdottoman uskollisena. NKP:n päätösten nähtiin olevan osoitus tämän tieteen matemaattisen tarkasta soveltamisesta. Oikean lopputuloksen ei nähty olevan tulkitsijasta riippuvainen vaan ”objektiivisesti tosi”. Tässä mielessä tulkittuna marxismi-leninismin historia seurasi Neuvostoliiton valtiollista historiaa.
Halonen (kauppaketju)
Eläinaktivistien kampanja
Oikeutta eläimille -yhdistys aloitti kampanjan yhtiön turkissomistemyyntiä vastaan vuonna 2004. Turkismyyntiä vastustavat aktivistit ovat osoittaneet mieltä useissa kaupungeissa Halosen liikkeiden edessä.
Marxismi-leninismi
Marxismi-leninismin perusosat
pienoiskuva|Lenin: Imperialismi kapitalismin uusimpana kehitysvaiheena (1917) Marxismi-leninismin perusosien varhaisin kirjaus esiintyy V.I. Leninin artikkelissa Marxilaisuuden kolme lähdettä ja perusosaa (1913), missä Lenin jakaa marxilaisuuden kolmeen osaan, filosofiaan, talouteen ja politiikkaan. Lenin kirjoitti: ”Se [marxilaisuus] on kaiken sen parhaan laillinen perijä, minkä ihmiskunta loi 19. vuosisadalla saksalaisen filosofian, englantilaisen kansantaloustieteen ja ranskalaisen sosialismin muodossa.”
Halonen (kauppaketju)
Eläinaktivistien kampanja
Helmikuussa 2007 Oikeutta eläimille -yhdistyksen aktivistit ja kampanjavastaavat tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 60–65 päiväsakkoon per henkilö sekä lähes 16 000 euron korvauksiin toimitusjohtaja Pekka Halosen kotirauhan vuosia jatkuneesta häirinnästä ja kunnian loukkauksesta. Useat aktivistit ovat kampanjan aikana saaneet lähestymiskiellon Halosen kodille.
Marxismi-leninismi
Marxismi-leninismin perusosat
Lenin kuvasi marxilaisuuden filosofiaa käsitteillä ”materialismi” sekä ”dialektiikka”, joka oli oppia kehityksestä sen syvällisimmissä muodossa. Kun Marx ulotti materialismin myös yhteiskuntien tarkasteluun, hän yhdessä Engelsin kanssa loi tieteenalan nimeltä historiallinen materialismi. Marxin talousteoriassa Lenin korosi työnarvoteoriaa ja oppia lisäarvosta, joka oli ”Marxin taloudellisen teorian kulmakivi”. Sosialismin osalta Lenin korosti Marxin löytäneen luokkataistelusta keinon, jolla kapitalismi voidaan kumota. Tämä merkitsi edistysaskelta suhteessa utooppiseen sosialismiin.
Josef Stalin kirjoitti vuonna 1938 NKP:n historiikin nimellä ''Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (bolševikkien) historia. Lyhyt oppikurssi'', jossa myös käsitteen ”marxismi-leninismi” sisältöä valaistiin. Kirja toteaa, että ”marxilais-leniniläinen teoria on tiede yhteiskunnan kehityksestä, tiede työväenliikkeestä, tiede proletaarisesta vallankumouksesta, tiede kommunistisen yhteiskunnan rakentamisesta”.
Parikymmentä vuotta myöhemmin eli Stalinin valtakauden jälkeen Otto Wille Kuusisen johdolla kirjoitetussa oppikirjassa Marxismi-leninismin perusteet (1959) teoria jaettiin neljään osaan: Vuonna 1963 Neuvostoliiton tiedeakatemian julkaisema Marxilaisen filosofian perusteet palasi kolmen perusosan rakenteeseen ja aloitti tekstinsä seuraavasti:
Dialektinen materialismi
Teoksen Marxismi-leninismin perusteet mukaan ”marxismi-leninismin kokko rakennuksen järkkymättömänä perustana on sen filosofinen oppi, dialektinen ja historiallinen materialismi”.
Historiallinen materialismi
Teoksen Marxismi-leninismin perusteet mukaan historiallinen materialismi on dialektisen materialismin ulottamista yhteiskunnan ja sen historian tutkimiseen ja on tieteellinen teoria yhteiskunnallisen kehityksen yleisistä laeista.
Kapitalismin kansantaloustiede
Teoksen Marxismi-leninismin perusteet mukaan Marx selvitti kapitalistisen tuotannon synnyn ja kehityksen taloudelliset lait ja määritteli ”hämmästyttävällä tieteellisellä tarkkuudella” ehdot kapitalismin välttämättömälle korvaamiselle korkeammalla tuotantotavalla – sosialismilla ja kommunismilla. Marxin Pääoman ohella tärkeä teos marxilais-leniniläisessä talousteoriassa oli Leninin Imperialismi kapitalismin korkeimpana vaiheena.
Kommunistisen liikkeen teoria ja taktiikka
Marxismi-leninismin perusteet -oppikirja antaa kaksi kertaa muita perusosia enemmän tilaa kommunistisen liikkeen politiikan tarkasteluun. Teos toteaa Marxin ja Engelsin Kommunistisen manifestin sanoin, että porvaristo on tuottanut omat haudankaivajansa luomalla riistettyjen proletaarien luokan, joka tulee kumoamaan porvariston vallan. Oppikirja uudisti vallankumousteoriaa toteamalla: ”Erikoisen suotuisissa olosuhteissa on mahdollista myös rauhanomainen vallan siirtyminen kansalle, ilman aseellista kapinaa ja kansalaissotaa.” Siitä huolimatta lopputuloksena oli aina proletariaatin diktatuuri.
Keskeisellä sijalla marxismi-leninismissä on leniniläinen puolueteoria, jossa kommunistinen puolue ymmärretään työväenluokkaa kohti sen historiallista päämäärää johtavaksi etujoukoksi. Marxilais-leniniläinen puolue on vallankumouksen välttämätön edellytys. Kominternin mallin mukaisia kommunistipuolueita perustettiin ympäri maailmaa. NKP:n muille puolueille esittämä puolueen malli oli tiukasti keskitetty ja kurinalainen kaaderiorganisaatio.
Oppi sosialismista ja kommunismista
Marxismi-leninismin perusteet -oppikirja toteaa, että vallankumouksesta alkaa kapitalismista sosialismiin johtava siirtymäkausi. Voima, joka toteuttaa tämän muutoksen, on proletariaatin diktatuuri. Se on työtätekevien valtaa, jota työväenluokka johtaa ja jonka tarkoituksena on sosialismin rakentaminen.
Kommunismi eli luokaton yhteiskunta on marxilais-leniniläisten tavoite ja marxilaisen historiakäsityksen mukaisesti koko yhteiskunnallisen kehityksen suunta. Viime kädessä kaikki marxilais-leniniläinen politiikka on oikeutettava kommunismin päämäärällä. Kommunistinen yhteiskunta on marxilais-leniniläisille tulevaisuuden järjestys, jota yhdessäkään marxilais-leniniläisten hallitsemassa valtiossa ei ole katsottu saavutetun. Neuvostoliitto sen sijaan tulkitsi jo 1930-luvulla saavuttaneensa sosialismin. Kommunismiin siirryttäessä tarvitaan proletariaatin diktatuuria ja ohjausta oikeaoppiselta marxilais-leniniläiseltä puolueelta. Käsitykset vaihtelevat siitä, millä tavoin siirtymisen kommunismiin ja sosialismiin tulisi tapahtua. Osa on painottanut aseellisen vallankumouksen merkitystä toisten tyytyessä rauhanomaisempiin keinoihin. Leninin mukaan kommunismi ei kuitenkaan koskaan tule voittamaan ennen kuin myytti jumalasta on pyyhitty ihmisten ajatuksista.
Kun kävi ilmeiseksi, ettei sosialistinen vallankumous ollut voittamassa muualla kuin Venäjällä, alkoi Neuvostoliitto rakentaa sosialismia yhdessä maassa, mitä trotskilaiset voimakkaasti kritisoivat. Toisen maailmansodan aikana neuvostopatriotismiksi kutsuttu venäläinen nationalismi yhdistyi Stalinin politiikkaan ja kylmän sodan aikaista marxismi-leninismiä leimasi sitoutuminen Neuvostoliiton ja muiden sosialististen maiden valtiollisiin etuihin. Trotskilaiset leimasivat Neuvostoliiton valtiokapitalistiseksi tai rappeutuneeksi työväenvaltioksi. Kiinan ja Albanian kritisoidessa Neuvostoliittoa ne esittivät itsensä alkuperäisen Neuvostoliiton perillisiksi. Myös leniniläinen anti-imperialismi on usein pelkistynyt valtiollisten etujen ajamiseksi. Valtion hävittäminen on yksi marxilais-leniniläisen opin keskeisiä tavoitteita, sillä valtio on marxilaisen teorian mukaan erityinen eriarvoisuudesta syntynyt luokkaherruuden väline. Valtio tosin kuoleutuu vasta sen jälkeen, kun on hävitetty yhteiskuntaluokat muuttamalla valtion perusrakennetta niin, ettei luokkien syntyminen ole enää mahdollista.
Marxismi-leninismi Suomessa
pienoiskuva|Suomen kommunistisen puolueen (SKP) keskuskomitea maanpaossa [[Moskovassa vuonna 1920. Vasemmalta oikealle: K. M. Evä, Jukka Rahja, Jalo Kohonen, Kullervo Manner, Eino Rahja, Mandi Sirola ja Yrjö Sirola.]] Vuonna 1918 Moskovassa perustettu Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) oli yksi Kommunistisen (3.) internationaalin (Komintern) perustajapuolueista ja marxismi-leninismin tärkein lipunkantaja Suomessa 1920-luvulta 1990-luvulle. Puolueen ohjelma vuodelta 1957 toteaa: ”Puolue pitää periaatteellisena toimintaohjeenaan marxilais-leniniläistä tieteellistä sosialismia, jota se soveltaa ja kehittää Suomen oloja vastaavalla tavalla.”
Kansainvälisissä asioissa SKP seurasi 1960-luvulle asti NKP:n linjaa, mutta puoluejohdon uudistuessa vuosikymmenen puolivälissä otettiin hieman itsenäisempi asenne. Uudistuksia nousi kritisoimaan Moskovalle uskollinen puolueoppositio, joka sai polttoainetta etenkin Varsovan liiton 1968 suorittamasta Tšekkoslovakian miehityksestä, minkä SKP tuomitsi. Oppositio puolusti Neuvostoliiton johdolla tehtyjä toimenpiteitä.
SKP:n puolueriita jatkui 1980-luvulle. 1970-luvulla oikeaoppista marxismi-leninismiä kokivat Suomessa edustavansa SKP:n Aarne Saarisen johtaman enemmistön lisäksi edellä mainittu oppositio, niin sanotut taistolaiset, sekä maolaiset, joiden järjestön nimi oli Marxilais-leniniläiset ryhmät (MLR). Lisäksi ryhmien sisällä oli erilaisia näkemyksiä. Marxismi sai jalansijaa myös SDP:ssä 1970-luvulla. SKP:n apulaiseksi ja reserviksi itsensä asemoinut ja SKP:n vähemmistöosapuolta tukenut Sosialistinen Opiskelijaliitto julkaisi vuonna 1973 Taisteluohjelman, jossa ”marxismi-leninismi” mainittiin peräti 50 kertaa.
Vanha SKP jätti maininnat marxismi-leninismistä pois 21. edustajakokouksessaan 1987, eikä sen ja SKDL:n tilalle vuonna 1990 perustettu Vasemmistoliitto puhunut edes sosialismista. Nykyään enää osa suomalaisista kommunisteista kutsuu itseään marxilais-leniniläiseksi. Nykyisen SKP:n edeltäjä SKPy luopui käsitteen käytöstä Neuvostoliiton kaatuessa ja tukeutuu ainoastaan Marxismin ja Leninismin kehittämiseen. Vuonna 1988 perustettu Kommunistinen Työväenpuolue – Rauhan ja Sosialismin puolesta (KTP) oli ainoa rekisteröity marxilais-leniniläinen puolue, kunnes se poistettiin puoluerekisteristä vuonna 2019. KTP:sta 2002 erotettujen perustama Kommunistien liitto tosin toimii puolueen tavoin ja kokee olevansa vielä marxilais-leniniläisempi.
Suomalaisia marxilais-leniniläisiä järjestöjä:
Kritiikkiä
thumb|250px|Marx, Engels ja Lenin kuvattuna lippuun.
Henkilökultti
Marxismi-leninismi on maailmankatsomuksena nimestään lähtien henkilöitynyt voimakkaasti. Henkilöitymistä ovat edistäneet sekä kannattajat että vastustajat, vaikka marxilais-leniniläisen historiakäsityksen mukaan yksilöillä on vain pieni merkitys historiassa ja johtajat nousevat asemaansa vallankumouksellisen tilanteen ansiosta. NKP(b) esiintyi itseoikeutettuna Leninin työn jatkajana ja ainoana oikeana Marxin tulkitsijana. Lenin-kulttia korostettiin balsamoimalla kuollut johtaja. Stalin alkoi esiintyä Leninin perillisenä, ja hänen palvontansa sai uskontoa muistuttavia piirteitä. Melkein kaikkiin kommunistisiin maihin ilmestyi vastaavia marxilais-leniniläisen ”jumaloinnin” kohteeksi nostettuja johtajia, kuten Mao Zedong Kiinassa, Fidel Castro Kuubassa, Kim Il-Sung Pohjois-Koreassa, Ho Tši Minh Pohjois-Vietnamissa ja Enver Hoxha Albaniassa.
Salibandyseura Vantage
Salibandyseura Vantage (lyh. SBSV) on vantaalainen keväällä 2017 perustettu salibandyn erikoisseura, johon kuuluu tällä hetkellä naisten edustusjoukkue.
Elina Otsala
Elina Otsala (nyk. Pauloff) on suomalainen juontaja, joka tunnetaan parhaiten Radio NRJ:ltä, jossa hän toimi juontajana ja toimittajana vuosina 2007–2016. Otsala juonsi myös parin kuukauden mittaiseksi jäänen ajan Bassoradion keskipäiväohjelmaa keväällä 2018. Hän oli ehdolla RadioMedian RadioGaalassa Vuoden Uutistoimittajaksi 2012.
M11 (Valko-Venäjä)
Valtatie M11 on noin 190 kilometriä pitkä pohjois-eteläsuuntainen valtatie Valko-Venäjän Hrodnan ja Brestin alueilla. Valtatie alkaa Liettuan vastaisella rajalla olevalta Benjakonin raja-asemalta, kiertää Voranavan sen itäpuolelta, jatkaa Lidan, Dzjatlavan ja Slonimin kautta näiden eteläpuolella sijaitsevaan Ivatsevitšyn piirin Byteniin , jonka jälkeen tietä on vielä 8 kilometriä ennen kuin tie saapuu lopulta kansalliselle tielle R2. Valtatie M11 muodostaa osan eurooppatietä E85, eli osuuden Liettuan rajalta R2-kantatielle, jonka jälkeen E85 jatkaa lounaaseen R2-kantatietä seuraten. Kansallisen tien R2 risteyksestä on kolmen kilometrin matka seuraavalle valtatielle eli Brestistä Minskin kautta Moskovaan johtavalle valtatielle M1 (joka on tietullitietä).
Kansallinen valtatie M11 oli vielä 2014 alussa BelToll-järjestelmän kuulumaton, tietulleista vapaa valtatie.
Max Schirschin
Max Schirschin (29. tammikuuta 1921 Kranowitz – 16. toukokuuta 2013) oli saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän pelasi pisimpään Rouenissa (1950–1961). Sitä ennen hänen seuroinaan olivat olleet Angers (1947–1948) ja Le Havre (1948–1950). Valmennusurallaan Schirschin työskenteli kotimaassaan Rouenissa (1958–1964, 1971–1972), Metzissä (1966–1968) ja Le Havressa (1968–1971). Lisäksi hän valmensi Belgian La Gantoisea vuosina 1964–1965 ja Alankomaiden Fortuna '54:aa 1965–1966.
Gabriella Cilmi
Gabriella Lucia Cilmi (s. 10. lokakuuta 1991 Melbourne, Australia) on australialainen pop-laulaja. Hän on parhaiten tunnettu singlestään Sweet About Me, joka julkaistiin Australiassa huhtikuussa 2008. Sama kappale on tullut tutuksi myös Rexonan TV-mainoksessa. Samana vuonna Cilmi voitti kuusi ARIA-palkintoa, muun muassa "Vuoden single"- ja "Paras naisartisti" -palkinnot.
Max Schirschin
Schirschin pelasi keskuspuolustajana.
Katalonian ympäriajo 2018
Katalonian ympäriajo 2018 oli järjestyksessään 98. maantiepyöräilyn Katalonian ympäriajo. Kilpailu alkoi Calellassa 19. maaliskuuta ja päättyi Barcelonassa 25. maaliskuuta 2018. Kokonaiskilpailun voitti Movistar-tallin Alejandro Valverde.
Camillo Ranzani
Camillo Ranzani (22. kesäkuuta 1775 Bologna – 23. huhtikuuta 1841 Bologna) oli italialainen luonnontieteilijä ja apotti.
Ranzani toimi Bolognan yliopiston luonnontieteiden professorina. Georges Cuvier tapasi hänet Bolognassa vuonna 1810 ja ihastui yliopiston selkärankaiskokoelmiin niin, että kutsui Ranzanin Pariisiin, missä tämä asui kaksi vuotta. Hän nimesi useita uusia kalalajeja ja linnuista kirjomaatimalin (Orthonyx temminckii) ja kirjosepän (Trachyphonus vaillantii) vuonna 1821.
Ranzanin kunniaksi on nimetty katu Bolognassa ja Roomassa.
Nikolai Kondratjev
Nikolai Dmitrijevitš Kondratjev (4. maaliskuuta 1892 – 17. syyskuuta 1938) oli neuvostovenäläinen taloustieteilijä, joka kannatti Leninin vuonna 1921 aloittamaa uutta talouspolitiikkaa (NEP), jolla edistettiin pienten yksityisten yritysten toimintaa Neuvostoliitossa. Kondratjev tunnetaan parhaiten hänen esittämästään teoriasta, jonka mukaan länsimaiset kapitalistiset taloudet noudattavat sykliä jossa tietyin pitkin aikavälein (50–60 vuotta) lama- ja nousukaudet vuorottelevat. Näitä pitkäaikaisia suhdannevaihteluita kutsutaan Kondratjevin aalloiksi eli sykleiksi.
Kondratjev oli perustamassa Moskovaan suhdannetalouden tutkimuskeskusta, Konjunktuuri-instituuttia vuonna 1920, ja hänestä tuli sen johtaja. Vuonna 1922 hän julkaisi teoksen Maailmantalous ja suhdanteet sodan aikana ja jälkeen. Hän oli mukana suunnittelemassa Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelmaa maatalouden osalta vuosina 1923–1925. Julkaistuaan ensimmäisen ​​version pitkän-ajan talousaaltoteoriastaan Kondratjev matkusti vuonna 1924 Isoon-Britanniaan, Saksaan, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin, missä hän vieraili useissa yliopistoissa ennen paluutaan Venäjälle. Vuonna 1928 hän julkaisi teoksen Bolšije tsikly konjunktury ("Suuret suhdannesyklit"), joka käännettiin pian myös saksaksi. Teoksen lyhyempi versio julkaistiin vuonna 1935 englanniksi Review of Economic Statistics -julkaisusarjassa, ja hänen ajatuksensa saivat suosiota lännessä, kunnes jäivät John Maynard Keynesin taloustieteellisen ajattelun varjoon.
Leninin kuoltua 1924 ja Stalinin tultua valtaan Kondratjevin ajatukset joutuivat epäsuosioon Neuvostoliitossa. Kondratjev erotettiin Konjunktuuri-instituutin johtajan virasta vuonna 1928 ja pidätettiin heinäkuussa 1930 syytettynä "Talonpoikaisen työväenpuolueen" jäsenyydestä (tämän ilmeisesti olemattoman puolueen keksi NKVD). Hänet tuomittiin "kulakki-professorina" kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen, ja hän suoritti tuomiotaan helmikuusta 1932 lähtien Suzdalissa Moskovan lähistöllä. Heikkenevästä terveydestään huolimatta Kondratjev jatkoi tutkimuksiaan ja suunnitteli useita uusia kirjoja niiden pohjalta. Jotkut näistä teksteistä myös valmistuivat ja julkaistiin myöhemmin. Kondratjev teloitettiin työleirillä Moskovan lähellä 17. syyskuuta 1938. Hänet rehabilitoitiin Neuvostoliitossa vuonna 1987.
Armands Bērziņš
Armands Bērziņš (s. 27. joulukuuta 1983 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Isokokoinen Bērziņš ampuu vasemmalta.
Ura
Bērziņš aloitti uransa latvialaisessa Prizma Riiassa. Hän pelasi seurassa myös seuraavalla kaudella, mutta siirtyi kesken kauden Riika 2000 -joukkueeseen. Tämän jälkeen hän siirtyi rapakon taakse QMJHL-junioriliigaan Shawinigan Cataractesiin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Minnesota Wild varasi Bērziņšin 155. pelaajana vuoden 2002 NHL:n varaustilaisuudessa. Kaudeksi 2003–2004 Bērziņš siirtyi ECHL-liigan Louisiana IceGatorsiin, josta hän siirtyi tämän jälkeen Wheeling Nailersiin. Kaudeksi 2005–2006 hän siirtyi Valko-Venäjän liigassa pelaavaan Riika 2000 -joukkueeseen.
Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Tšekin Extraligassa pelaavaan Vsetínská Hokejováan. Hän siirtyi kuitenkin kesken kauden kotimaahansa Riika 2000:n joukkueeseen. Seuraavan kauden hän aloitti samassa seurassa, mutta siirtyi Tšekin kakkosliigassa pelaavaan Jestřábi Prostějoviin, josta hän jatkoi slovakialaiseen HK Nitraan. Kaudeksi 2008–2009 Bērziņš siirtyi vastavihittyyn KHL-liigaan Dinamo Riikaan. Hän pelasi runkosarjassa 44 ottelua tehopistein 5+8=13. Seuraavalla kaudella hänen peliaikansa KHL:ssä laski 22 otteluun. Hän vietti suurimman osan kaudesta farmijoukkueessa Dinamo-Juniors Riika, joka pelasi Valko-Venäjän liigassa.
Elokuun 2010 Bērziņš siirtyi try-out-sopimuksella SM-liigassa pelaavaan HPK:hon. Hän vakuutti HPK:n johdon monipuolisuudellaan ja sai seuran kanssa yhden vuoden sopimuksen. Ensimmäisessä liigaottelussaan syyskuussa TPS:a vastaan Bērziņš kirjautti itselleen syöttöpisteen Jukka Laamasen tekemään maaliin. Bērziņš pelasi kaudella myös laitahyökkääjän paikalla ja teki 55 runkosarjaottelussa tehot 11+7=18 noin 13 ja puolen minuutin peliajalla ottelua kohden. Pudotuspelien kahdessa ottelussa hän saalisti yhden syöttöpisteen. Kesällä 2011 Bērziņš teki koesopimuksen Dinamo Riian kanssa, mutta joukkue ei jatkanut enää hänen sopimustaan koeajan jälkeen.
Bērziņš pelasi kauden 2011–2012 Valko-Venäjän pääsarjan Junost Minskissa ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Ukrainan pääsarjan Kompanion-Naftohaziin.
Maajoukkueura
Bērziņš kuuluu Latvian jääkiekkomaajoukkueen vakiokasvoihin. Hän pelasi maajoukkueessa useissa nuorten ikäluokkien arvokisoissa. Hän pelasi maan joukkueessa vuoden 2006 Torinon talviolympialaisissa, jossa hän keräsi viidessä ottelussa yhden tehopisteen. Hän edusti maata myös seuraavan vuoden Moskovan MM-kilpailuissa, joissa hän teki oivat 1+2=3-tehot. Bērziņš edusti Latviaa myös vuosien 2008 ja 2009 MM-kilpailuissa, joissa hän teki yhteensä yhden tehopisteen. Hän oli mukana maan joukkueessa vuoden 2010 Vancouverin talviolympialaisissa, jotka olivat hänelle toiset olympialaiset. Bērziņšin ainoa mitali arvokisatasolla on 2. divisioonan nuorten MM-kilpailujen pronssi vuodelta 2002.
Pelityyli
Bērziņš on monipuolinen ja ulottuva isokokoinen keskushyökkääjä, jota voi käyttää sekä yli- että alivoimalla. Hänen muut vahvuudet ovat liikkumisessa. Hän ampuu vasemmalta.
Pierre Gailhard
pienoiskuva|Pierre Gailhard Pierre Gailhard (1848–1918) oli ranskalainen oopperalaulaja (basso). Hän oli Pariisin suuren oopperan johtaja vuosina 1884–1891 ja uudestaan vuosina 1893–1908. Hän tuki Aino Acktéta, jonka kiinnitti oopperaan primadonnaksi. Gailhard opetti myös Jenny Spennertiä.
Herschel (kraatteri)
pienoiskuva|Herschel Herschel on iso kraatteri Mimaksessa. Se on nimetty 1700-luvun tähtitieteilijä William Herschelin mukaan, joka löysi Mimaksen vuonna 1789. Se on 139 km leveä ja sen seinät ovat 5 km pitkät.
Tosinuija ja vielä nuijempi – kun Harry tapasi Lloydin
Tosinuija ja vielä nuijempi – kun Harry tapasi Lloydin on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan ohjasi Troy Miller ja pääosissa ovat Derek Richardson ja Eric Christian Olsen. Elokuva on esiosa vuoden 1994 elokuvalle Nuija ja tosinuija.
Elokuva kertoo, kuinka Harry ja Lloyd ystävystyvät ja saavat pian huomata, että koulun rehtorilla on meneillään pimeitä toimia koulun keittäjän kanssa. Rehtorin toimien pysäyttämiseen he saavat avukseen kauniin Jessican.
Elle Fanning
Mary Elle Fanning (s. 9. huhtikuuta 1998 Conyers, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Somewhere (2010), Super 8 (2011), Maleficent – Pahatar (2014), Trumbo (2015) ja The Neon Demon (2016). thumb|Elle Fanning [[iHeartRadio Music Awards-gaalassa 2019.]]