cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kultainen kypärä
Veikkauksen Kultainen kypärä
Jääkiekon SM-liigan verkkosivustolla tiedotetaan, että "mikäli paras pistemies on loukkaantunut tai ei voi jostain muusta syystä pelata, kantaa Kultaista kypärää joukkueen paras ottelupöytäkirjaan merkitty pistemies." Kypärään liittyy myös Liigan järjestämä kilpailu, jossa seurataan, kuka pelaajista on eniten pitänyt tätä tunnusta. "Pelaaja, joka runkosarjassa pelaa eniten otteluita Kultainen kypärä päässään ja sijoittuu Liigan pistepörssissä 20 parhaan joukkoon, voittaa Veikkauksen asettaman 10 000 euron palkinnon." Kultaisen kypärän konsepti sai alkunsa kaudella 1994–1995. Idean panivat alulle silloinen Veikkauksen Vedonlyönnin tiedotusjohtaja Risto Nieminen ja Hjallis Harkimo.
Gustave Whitehead
thumb|220px|Gustave Whitehead Gustave Whitehead (synt. Gustav A. Weißkopf, 1. tammikuuta 1874 Leutershausen, Saksa – 10. lokakuuta 1927 Bridgeport, Connecticut) oli saksalaissyntyinen ilmailupioneeri, joka mahdollisesti suoritti ensimmäisen motorisoidun, miehitetyn lennon.
Vuonna 1887 Gustave ja hänen kaksi veljeään – Nicholas and John – jäivät orvoiksi ja siirtyivät asumaan isovanhempiensa luokse Ansbachiin. Vuotta myöhemmin hän jätti Euroopan ja matkasi laivalla Brasiliaan, jossa hän vietti seuraavat vuodet töitä tehden. Vuonna 1893 Whitehead saapui Yhdysvaltoihin. Vuonna 1897 Whitehead avioitui Louisa Tuban kanssa New Yorkin Buffalossa. Seuraavana vuonna heille syntyi ensimmäinen lapsi.
Historiallinen lento
Väitetty ensilento tapahtui Fairfieldissä Connecticutissa lähellä Bridgeportia 14. elokuuta 1901 yksitasoisella No. 21 -nimisellä ilma-aluksella, jonka lempinimi oli Condor. Tapahtumasta ei ole tiedossa olevia valokuvia. Tapauksella oli tiettävästi kuitenkin muutamia silminnäkijöitä ja siitä raportoitiin useissa lehdissä.
8. maaliskuuta 2013 arvostettu ilmailualan julkaisu Jane's All the World's Aircraft tunnusti Whiteheadin tehneen "historian ensimmäisen ohjatun, miehitetyn, yhtäjaksoisen lennon moottoroidulla, ilmaa raskaammalla ilma-aluksella." Ainakin ilmailuhistorioitsijat John Brown ja professori A. Zahm, professori J. Crane sekä fysiikan professori John J. Dvorak jakavat julkaisun käsityksen.
26. kesäkuuta 2013 astui Connecticutissa voimaan laki, jonka mukaan Whiteheadin saavutusta juhlitaan virallisena ensilentona.
Stora Mickelskären
Stora Mickelskären on Porkkalan edustalla, Kirkkonummen kunnan alueella sijaitseva usean saaren muodostama saariryhmä. Nimen katsotaan olevan perua siitä, että viikinkien reitti oli kulkenut saariston ohi. Lähtökohtana on ollut tuon ajan ruotsin "mikla" eli suurta (nykyruotsin mycket) tarkoittava sana.
Saariston pääsaari Bylandet on Espoon kaupungin virkistysalue. Saari on ollut aiemmin myös osa toisen maailmansodan jälkeistä Porkkalan vuokra-aluetta vuoteen 1956 asti. Tänä aikana siellä sijaitsi Neuvostoliiton vuokra-alueen merivalvonnan hallinnollinen keskus, minkä vuoksi saarella on yhä runsaasti ajan neuvostoliittolaista rakennuskantaa. Tunnetuimmat ovat Komendantin talo ja leipomo. Saarella on myös suomalaisten toisen maailmansodan aikana rakentama tulenjohtotorni, “Valven saapas“, joka on puolustusvoimien hallinnassa. Bylandetissa on yksi poiju pohjoiskärjessä ja useampia poijuja länsipuolella. Poijut on porattu kallioon länsipuolella ja kaikkia länsipuolen poijuja yhdistää ketju pohjassa, joten ankkuriin ei kannata mennä. Pohjoiskärjessä olevalla poijulla on paino. Poijut on laitettu 2003, mutta ne on tarkastettu 3. elokuuta 2011.
Muita Stora Mickelskärenin saaria ovat mm. Norrlandet, Lövlandet, Norra Linlandet, Södra Linlandet sekä Skrobban.
Skrobban on Merikarhujen saari ja sinne on ulkopuolisilla pääsy vain kutsusta. Saaren merkittävin nähtävyys on vuoden 1850 piirustusten mukaisesti uudelleenrakennettu punainen luotsitupa. Luotsitupien tapaan sieltä piti näkyä kaikille ilmansuunnille, joten se onkin sijoitettu saaren korkeimmalle kohdalle avokalliolle, josta avautuu näkymät kaikille alueen veneilyreiteille.
Katleri
Katleri on asuinalue Lasnamäen kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 38 hehtaaria ja väkiluku 5 084 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 35 prosenttia oli virolaisia.
FUN Tampere
FUN Tampere oli tamperelainen kaupallinen radioasema, jonka tominta päättyi syyskuussa 2021.
FUN Tampere voitti 22. maaliskuuta 2019 RadioMedian Radio Gaalassa kategorian Vuoden paikallinen radio-ohjelma 2018.
1. syyskuuta 2021 alkaen kanavan korvasi Tampereen Kiakkoradio.
Bernhoff Hansen
Bernhoff Otelius Hansen (17. elokuuta 1877 Rognan, Norja – 22. joulukuuta 1950 New York) oli amerikannorjalainen vapaapainija ja olympiavoittaja.
1904 St. Louisin olympialaisissa Hansen voitti olympiakultaa vapaapainin raskaassa sarjassa (yli 71,7 kg). Brooklyn Norwegier Turnverein' -seuraa edustanut Hansen voitti kaikki ottelunsa selätyksellä. Seuraavana vuonna hän voitti Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruuden, joka oli hänen uransa toinen, sillä myös olympiapaineilla oli AAU:n mestaruusturnauksen arvo.
Cibo Matto
Cibo Matto oli yhdysvaltalainen yhtye. Sen perustivat kaksi japanilaista ekspatriaattia Yuka Honda ja Miho Hatori New Yorkissa vuonna 1994. Honda sävelsi yhtyeen kappaleet käyttäen syntetisaattoreita, kitaraa ja sampleria, Hatori kirjoitti sanoitukset ja lauloi tai räppäsi. Myöhemmin yhtyeessä soittivat myös Sean Lennon, Timo Ellis ja Duma Love. Cibo Matto hajosi kaksi albumia julkaistuaan vuonna 2001.
Cibo Matto yhdisteli musiikissaan muun muassa hip-hopia, rockia, jazzia ja bossa novaa. Nimi Cibo Matto on italiaa ja tarkoittaa "hullua ruokaa". Yhtye tulikin tunnetuksi ruoka-aiheisilla sanoituksillaan.
Cibo Matto on esiintynyt myös Buffy vampyyrintappaja -televisiosarjassa.
Kaupunkipientalo
thumb|Townhouse-taloja Pittsburghin Lawrencevillessä. Kaupunkipientalo eli kaupunkirivitalo (engl. townhouse, rowhouse, terraced house) on viereiseen asuntoon kytketty, kaksi- tai kolmikerroksinen kaupunkimainen omakotitalo, joka sijaitsee omalla tontillaan. Kaupunkipientaloissa ei ole rivitaloille usein tyypillisiä yhteispihoja, ainoastaan pieni yksityispiha, joka sijaitsee yleensä rakennuksen takana. Kuhunkin kaupunkipientaloon on sisäänkäynti suoraan kadulta. Kaupunkipientalot eroavat rivitaloista siinä, että asukkailla on suurempi mahdollisuus vaikuttaa oman kotinsa ratkaisuihin kuin rivitaloasujilla. Toisiinsa kytketyille kaupunkipientaloille luodaan usein kaupunkikuvallista yhtenäisyyttä saman kattomateriaalin ja räystäskorkeuden avulla.
Aldon Smith
Aldon Smith (s. 25. syyskuuta 1989, Greenwood, Mississippi) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan ulompi tukimies. Hän pelasi NFL-liigassa seitsemän kauden ajan vuosina 2011–2017 edustaen San Francisco 49ersia ja Oakland Raidersia.
NFL-ura
Vaikka yleisesti oletettiin San Francisco 49ersin varaavan kulmapuolustajan vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä vuorollaan, he valitsivat tilaisuuden seitsemäntenä pelaajana Missourin yliopistossa yliopistojalkapalloa pelanneen Smithin. Vakuuttavan tulokaskauden pelannut Smith oli vahva ehdokas NFL:n vuoden puolustavan tulokkaan palkinnon voittajaksi, jääden kuitenkin äänestyksessä Von Millerin taakse.
Toisella kaudellaan Smith jatkoi vahvoja otteitaan. 19. marraskuuta 2012 pelatussa ottelussa Chicago Bearsia vastaan Aldon Smith säkitti vastustajan pelinrakentaja Jason Campbellin 5.5 kertaa, joka oli uusi ennätys Monday Night Footballin historiassa. Smith joutui pidätetyksi Miamissa 28. tammikuuta 2012 rattijuopumuksesta epäiltynä. Pidätys ei vaikuttanut Smithin pelaamiseen ja hänet valittiin kauden jälkeen NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Kaudella 2013 Smith pidetettiin toistamiseen rattijuopomuksesta. Hän oli kauden aikana viisi ottelua sivussa, sillä hän oli katkaisuhoidossa. Smith jäi kauden jälkeen kiinni luvattomien aineiden käytöstä ja NFL langetti hänelle yhdeksän ottelun pelikiellon. Elokuussa 2015 Smith jäi taas kiinni rattijuopumuksesta ja 49ers päätti irtisanoa hänen sopimuksensa ennen kauden alkua.
Smith siirtyi yksivuotisella sopimuksella Oakland Raidersiin. Hän ehti pelata yhdeksän ottelua, kunnes NFL langetti hänelle yhden vuoden mittaisen pelikiellon aiemmasta rattijuopumuksesta seuranneen tuomion vuoksi. Smith teki Raidersin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, muttei pelannut enää otteluakaan seurassa.
1998
1998 (MCMXCVIII) oli normaalivuosi, joka alkoi torstaista.
Maaliskuu
thumb|right|Jyväskylän junaturma
Toukokuu
thumb|right|200px|[[Kiasma]]
Elokuu
thumb|Suonenjoen junaturma, jossa kukaan ei kuitenkaan kuollut.
M422 Mighty Mite
M422 'Mighty Mite' on 1/4-tonninen, nelivetoinen kevyt taktinen ajoneuvo, joka oli suunniteltu erityisesti ilmateitse kohteeseen tapahtuviin kuljetuksiin. American Motors Corporation valmisti M422:ta Yhdysvaltain merijalkaväen käyttöön vuosina 1959–1962.
Historia
Mallin protyyppi valmistui vuonna 1946, ja se oli siten ensimmäinen uusi jeep-tyyppinen ajoneuvo, joka oli kehitetty Yhdysvaltain armeijan käyttöön II maailmansodan jälkeen. Mallin kehitystyö jatkui läpi 1950-luvun ja sen suunnittelutiimissä oli mukana mm. neljä alkuperäisen jeepin kehitykseen osallistunutta American Bantam -yhtiön insinööriä. Ensimmäinen suunnitelma, työnimeltään MARCO MM-100 (MARCO tuli sanoista Mid-American Research Corporation) oli erillisjousitettu prototyyppi, joka käytti Porschen ilmajäähdytteistä moottoria. Sen erikoinen ominaisuus oli perinteisen pakoputken korvaaminen auton korirakenteiden läpi kanavoidulla pakokaasujärjestelmällä. Pian huomattiin suunnitelman toimimattomuus, sillä kondenssivesi, yhdessä pakokaasujen happamien ainesten kanssa, syövytti auton korirakenteet todella nopeasti. Samaan aikaan Willys kehitteli kilpailevaa malliaan, ja vuonna 1953 se esitteli "Bobcat"- tai "Aero Jeep" -nimellä kulkeneen prototyypin. Siinä oli käytetty, suunnittelu- ja valmistuskustannusten kurissapitämiseksi, mahdollisimman paljon M38- ja M38A1-mallien komponentteja Tämä projekti kuitenkin jäi kakkoseksi, paljon kehittyneemmän M422:n voittaessa suunnittelukilpailun.
Koska malli tulisi vain Yhdysvaltain merijalkaväen käyttöön, oli projektin alusta asti selvää, että sen valmistusmäärä tulisi olemaan rajoitettu. Tästä huolimatta malli suunniteltiin huolella ja se sisälsi monia aikansa uusia innovaatioita.
Yleistä
thumb|right|M422 Mighty Mite, 65 tuuman akselivälillä, alkusarjan versio kapealla tuulilasin kehyksellä thumb|right|M422A1 Mighty Mite, 71 tuuman akselivälillä
Auton omamassan pitämiseksi mahdollisimman pienenä, sen kori valmistettiin alumiinista. Näin M422 on ensimmäinen amerikkalaisvalmisteinen maastoajoneuvo, joka on varustettu alumiinikorilla. Sen omamassa on 1700 paunaa (771 kg), joten se on kevyin koskaan valmistettu pohjoisamerikkalainen, truck-luokan sotilaskäyttöön tarkoitettu maakulkuneuvo. Se on silti 100 paunaa (45 kg) raskaampi, kuin toisen maailmansodan aikainen saksalainen miehistönkuljetusauto Kübelwagen. M422 oli myös ensimmäinen amerikkalainen sotilasajoneuvo erillisellä pyöränripustuksella. Edessä on poikittaiset ja takana pitkittäiset tukivarret, jotka on tuettu ¼-elliptisillä lehtijousilla. Muita M422:n teknisiä oivalluksia olivat mm. etu- ja takatasauspyörästöjen Posi-Traction-kitkalukot, tasauspyörästön sivuille asennetut jarrurummut, nollapisteohjaus sekä alumiininen V4-moottori, joka oli AMC:n itsensä suunnittelema ja valmistama. Ilmajäähdytetty 108-kuutiotuumainen (1,8 l) moottori kehitti tehoa 52 hevosvoimaa (SAE brutto), vääntömomentti oli 90 lb·ft (122 Nm). Näillä arvoilla M422 saavutti maantiellä huippunopeuden 65 mailia tunnissa (108 km/h). Aivan kuten M151 MUTT -maastoajoneuvossa, neliveto kytketään voimansiirron jakolaatikolta, kytkemällä etupyörien veto päälle tai pois. Täysin synkronoitu jakolaatikko mahdollistaa nelivedon kytkennän päälle ja pois lennosta.
Vaikka M422 olikin kaksipaikkainen, se pystyi teoriassa kuljettamaan kuusi henkilöä. Auton takaosassa oli kaksi takaluukkuun kiinnitettyä taittuvaa istuinta sekä kaksi taittuvaa selkäpehmustetta takalokasuojien päällä, jolloin takalokasuojan rakenne toimi istuimena. M422:n kantavuus maastossa oli 850 paunaa (390 kg), joka oli enemmän kuin muilla Yhdysvaltain armeijan 1/4-tonnin ajoneuvoilla. Jopa M151:n kantavuus jäi 800 paunaan (363 kg), vaikka sen rakenne oli huomattavasti jämerämpi. Tarpeen niin vaatiessa voitiin M422:n perään kytkeä armeijan käytössä olleesta perävaunu M416:sta sitä varten kehitetty versio M416B1.
Koska M422 oli tarkoitettu Yhdysvaltain merijalkaväen käyttöön, se oli pakoputkea ja moottorin imuilman putkea lukuun ottamatta valmistettu kahluuominaisuuksin. Auton kahlaussyvyys oli 21 tuumaa (533 mm). Lisäksi se voitiin varustaa mukana kulkevalla ilmatyynysarjalla, joka mahdollisti syvien vesien ylittämisen uittamalla. Joustavat tyynyt täytettiin pakokaasulla ja kiinnitettiin auton keulaan, perään ja kylkiin. Vedessä tarvittu liikevoima ja ohjaus hoituivat auton omien pyörien avulla.
Vuonna 1958 protyyppi läpäisi vaativat testit ja AMC aloitti niiden sarjavalmistuksen vuonna 1960, sitä ennen oli jo valmistettu 250 kappaleen alkuerä. Eri lähteet mainitsevat, että AMC valmisti vuosien 1960–1963 välisenä aikana 3922 kappaletta M422 Mighty Mitea, joten oletettavasti tämä luku on lähellä totuutta. Ajoneuvosta on kaksi eri malliversiota: M422 ja suurempi M422A1. Alkuperäisen M422:n akseliväli oli 65 tuumaa (1651 mm), mutta noin tuhannen valmistuneen yksilön jälkeen akseliväliä kasvatettiin kuudella tuumalla. Uusi versio M422A1 oli akseliväliltään 71 tuumaa (1803 mm), mutta sen paino nousi vain 80 paunaa (36 kg). Ensimmäiset 71 tuuman akselivälillä olevat Mighty Mitet oli koemielessä muokattu alkuperäisestä ja näiden koekappaleiden mallinimenä oli M422E2, kunnes sarjatuotantoon päästyään mallin viralliseksi nimeksi tuli M422A1. Molemmat versiot oli varustettavissa takaluukun ulkopuolelle kiinnitettävällä vararenkaalla. Lisäksi vaihtoehtoiseen varustukseen kuului tukevampi tuulilasinkehys, joka oli sama kuin Willys M38A1-mallissa, sekä pressukaaret, jolloin auto voitiin varustaa kanvaasikankaisella katolla.
Pian M422:n tuotannon aloittamisen jälkeen Yhdysvaltain merijalkaväki alkoi siirtyä miesten ja materiaalin kuljetuksissa tehokkaampien helikoptereiden käyttöön. Mighty Mite oli suunniteltu silloin käytössä olleen Sikorsky H-19:n 2650 paunan (1202 kg) kantavuuden mukaan. Uusi Bell UH-1 “Huey" pystyi kantamaan 1½ kertaa enemmän kuormaa. Tämä on ehkä yksi tekijä, jonka takia M422:n valmistusaika jäi lyhyeksi ja määrät pieniksi. Pienestä valmistusmäärästä huolimatta näitä autoja on säilynyt keräilijöille ympäri maailman.
Industry Foundation Classes
IFC (Industry Foundation Classes) on kansainvälinen ja jatkuvasti kehitettävä rakennusalan ISO/PAS 16739 standardi oliopohjaisen tiedon siirtoon tietokonejärjestelmästä toiseen. IFC-standardia kehittää IAI-järjestö (International Alliance for Interoperability). IAI tunnetaan nykyisin markkinointinimellä buildingSMART.
IFC-tiedonsiirtoa käytetään erityisesti tuotemalliperusteisessa rakennussuunnittelussa. Standardin perusajatus on se, että sen välityksellä on mahdollista siirtää tuotemallitietoa ohjelmistoista riippumattomasti sekä CAD-järjestelmien välillä, että myös esimerkiksi suunnitteluohjelmistosta erilaisiin analyysi-, tuotanto- ja tuotetieto-ohjelmistoihin. IFC:llä siirretään ainoastaan oliotietoa eli 3D-geometria ja parametreja, sillä ei voida siirtää piirustusmuotoista tietoa.
Uusin IFC-standardi versio 4 Add1 julkaistiin 2015.
IFC-standardi versio 4 (aikaisemmin nimeltään 2x4) julkaistiin 2013.
Seuraavat ohjelmistot ovat yhteensopivia IFC 2x3:n ensimmäisen vaiheen määrittelyjen kanssa:
Keihäshaarapalmu
Keihäshaarapalmu (Hyphaene petersiana) on haarapalmujen (Hyphaene) sukuun kuuluva eteläisen Afrikan alavilla savanneilla kasvava palmulaji. Se voi kasvaa 25 metriä korkeaksi, ja runko on usein turpeampi keskikohdalta. Lehdet ovat suuret, harmaanvihreät, viuhkamaiset ja kasvavat yhtenä töyhtönä puun latvassa. Paikalliset asukkaat käyttävät monipuolisesti kaikkia puun osia hyödyksi. Myös norsut pitävät tämän puun hedelmistä.
Palmua kutsutaan myös nimellä makalani.
Vermikuliitti
Vermikuliitti ((Mg,Fe,Al)3(Al,Si)4O10(OH)2 · 4H2O) on biotiitin tai flogopiitin rapautumistuloksena tai hydrotermisen muuttumisen tuloksena syntynyt vaalea paisuvahilainen savimineraali, monokliininen verkkosilikaatti. Vermikuliitin väri vaihtelee värittömästä kellertävään, vihreään tai ruskeaan, pinta on helmiäiskiiltävä. Ominaisuuksiltaan vermikuliitti muistuttaa montmorilloniittia. Vermikuliitin kovuus on 1,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,3 g/cm³. Kuumennettaessa nopeasti yli 300 asteeseen vermikuliitti paisuu tilavuudeltaan noin 10–20-kertaiseksi, ja muodonmuutos jää pysyväksi.
Vermikuliittia louhitaan eri puolilla maapalloa, suurimmat kaivokset sijaitsevat Etelä-Afrikassa, Yhdysvalloissa Etelä-Carolinassa ja Virginiassa, Kiinassa ja Brasiliassa. Suurin vermikuliitin tuottajamaa on Etelä-Afrikka.
Vermikuliitin käyttö
Paisutettua vermikuliittia käytetään yleisesti pakkausmateriaalina sekä täyteaineena maaleissa, tasoitteissa ja muoveissa. Lisäksi vermikuliittia voidaan käyttää imeytysaineena ja kasvualustojen maanparannusaineena. Vermikuliitti parantaa maaperän vedensitomisominaisuuksia ja rakennetta, sillä aine on erittäin imukykyistä ja voi sisältää 3-4 kertaa oman painonsa verran vettä ja ravinteita. Lisäksi vermikuliittia on kertakäyttöisissä kemiallisissa kädenlämmittimissä.
Vermikuliittia käytetään myös eristemateriaalina, esimerkiksi valimoteollisuudessa muottien hitaan jäähtymisen turvaamiseen. Lisäksi paisutettua vermikuliittia on käytetty äänen- ja lämmöneristeenä sekä valettuihin paloeristeisiin. Paisuttamatonta vermikuliittia käytetään teräsrakentamisessa ruiskutettuna tai levymäisenä paloeristeenä suojaamaan kantavia rakenteita. Palotilanteen kuumuudessa vermikuliitti paisuu ja eristää rakenteen palosta.
Vermikuliitin terveysvaikutukset
Puhdas vermikuliitti on myrkytöntä. Joidenkin vermikuliittikaivosten mineraali on kuitenkin aikojen kuluessa kemiallisesti muuttunut, ja sisältää terveydelle vaarallista asbestia. Eräs näistä kaivoksista, 1920-luvulta 1990-luvulle toiminut Libbyn kaivos Yhdysvaltain Montanassa toimitti yli 70 prosenttia maailmalla käytetystä vermikuliitista, ja kaivoksesta saatava mineraali sisälsi huomattavasti asbestia. Myös joidenkin ennen 1990-lukua valmistettujen tuotteiden on todettu sisältävän asbestia. Vanhoihin vermikuliittituotteisiin ja erityisesti vermikuliittieristyksiin tulisi varautua kuten asbestituotteisiin. Erityisesti pöly hengitettynä on vaarallista, ja purettaessa vermikuliittieristeitä tulisi noudattaa asbestityömääräyksiä.
Punikki (pilalehti)
thumb|225px|Punikin kansikuva vuodelta 1934. Punikki oli Yhdysvalloissa vuosina 1911–1938 ilmestynyt suomenkielinen vasemmistolainen pilalehti. Vuoteen 1921 saakka sen nimenä oli Lapatossu ja vuodesta 1936 lähtien Kansan Huumori.
Sosialistisen Työmies-lehden yhteyteen perustetun Lapatossun ensimmäinen toimittaja ja pitkäaikainen taiteilija oli muun muassa Kurikassa toiminut Kaarlo Aleksanteri Suvanto. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden tehtävänä oli ”pilan ja ivan muodossa repiä lukijoistaan irti vanhoillisia katsomuksia ja agiteerata niille siinä muodossa sosialismia”. Sen tarkoituksena oli vedota myös poliittisesti välinpitämättömämpään lukijakuntaan ja tuoda Työmiehelle lisätuloja. Lehden tunnushahmona toimi Suvannon piirtämä Lapatossu, joka kävelee knallihattu päässä pitkin rautatietä vasen silmä ikuisessa iskussa.
Kesällä 1912 Suvanto siirtyi Kanadan Port Arthuriin, jossa hänestä tuli Työkansan yhteydessä ilmestyneen vanhemman pilalehden Väkäleuan toimittaja. Lapatossun toimittajaksi palkattiin John Salminen ja ”piirustajaksi” taiteilija Tyko Sallinen Suomesta. Hyvin menestynyttä lehteä vastaan nostettiin erään pilakuvan johdosta oikeusjuttu, jonka takia Salminen ja Työmiehen liikkeenhoitaja Johan Nummivuori tuomittiin vuonna 1914 kahdeksi kuukaudeksi vankilaan. Samana vuonna Suvanto palasi Lapatossuun, josta Väkäleuan lakattua vuoden 1915 lopussa tuli Pohjois-Amerikan ainoa suomenkielinen sosialistinen pilalehti.
1920-luvun alussa Lapatossu siirtyi Työmiehen mukana kommunistien leiriin ja sai uuden nimen Punikki. Vuodesta 1931 lähtien sitä julkaistiin Eteenpäin-lehden yhteydessä New Yorkin Brooklynissa. Punikin levikki oli enimmillään yli 15 000 kappaletta, kun Lapatossulla oli ollut parhaimmillaan yli 12 000 tilaajaa. Kuvan ja sanan voimalla se herjasi amerikkalaisen kapitalismin lisäksi maltillisempaa Raivaaja-lehteä ja porvarillisia amerikansuomalaisia. Punikki suhtautui hyvin myönteisesti Neuvostoliittoon, mutta arvosteli ankarasti valkoista Suomea.
Levikkiään menettänyt ja tappiota tuottanut lehti sai vuonna 1936 neutraalimmalta kuulostaneen nimen Kansan Huumori, joskaan sen linjassa ei tapahtunut suurta muutosta. Kommunistiseen ideologiaan pettynyt ja poikansa Stalinin vainoissa menettänyt Suvanto vetäytyi lehdestä vuoden 1937 lopussa. Lyhytikäiseksi jääneen Kansan Huumorin toimittajaksi tuli Toivo Korpela ja piirtäjäksi suomalaissyntyinen Charlie Carlson.
Valkopisaraorneero
Valkopisaraorneero (Premnoplex tatei) eli aiemmalta nimeltään valkokurkkuorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Valkopisaraorneeroa tavataan hyvin pienellä alueella Koillis-Venezuelassa. Lajin populaatio on pieni ja vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi melko nopeasti. Siksi se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Hispaniolantangara
Hispaniolantangara (Phaenicophilus palmarum) eli aiemmalta nimeltään haitintangara on Hispaniolan saarella Haitissa ja Dominikaanisessa tasavallassa tavattava hispaniolantangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Hispaniolantangara on kooltaan noin 18 cm. Hispaniolantangaran päälaki ja naama ovat väriltään mustat. Otsassa sekä silmien ylä- ja alapuolella on valkoiset laikut. Niska on linnulla harmaa. Selkä, siivet ja pyrstö ovat oliivinvihreät. Lajin vatsa on vaaleanharmaa. Nuoret hispaniolantangarat ovat väriltään aikuisia yksilöitä vaaleampia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Hispaniolantangaraa tavataan Hispaniolan ja läheisen Isla Saonan saarelta. Linnun elinympäristöä ovat puolikuivat ja kosteat metsät sekä tiheiköt. Laji on yleisimmillään alankomailla.
Hispaniolantangaran kuppimainen pesä sijaitsee puussa. Naaras munii kahdesta kolmeen valkoista tai vihertävää pilkullista munaa.
Antonio Smareglia
thumb|Antonio Smareglia Antonio Smareglia (5. toukokuuta 1854 – 15. huhtikuuta 1929) oli italialainen oopperasäveltäjä.
Smareglia syntyi Pulassa, nykyisen Kroatian alueella. Hänen isänsä oli etnisesti italialainen ja äiti kroaatti. Smareglia avioitui Maria Jetti Pollan kanssa, ja pariskunta sai viisi lasta.
Smareglia sokeutui 46-vuotiaana. Vammastaan huolimatta hän jatkoi säveltämistä ja kuoli Italiassa 74-vuotiaana. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. Nozze Istriane (1895).
Martin Irungu Mathathi
Martin Irungu Mathathi (s. 25. joulukuuta 1985 Nyahururu, Kenia on kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Mathathi sijoittui Helsingin MM-kisoissa 2005 viidenneksi 10 000 metrin juoksussa ajalla 27.12,51. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla. Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti MM-pronssia 10 000 metrillä ajalla 27.12,17. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 10 000 metrillä seitsemänneksi ajalla 27.08,25 ja Daegun MM-kisoissa 2011 viidenneksi ajalla 27.23,87.
Boris Godunov (ooppera)
Boris Godunov on Modest Musorgskin säveltämä ja librettoima ooppera, johon kuuluu prologi ja neljä näytöstä. Teos pohjautuu Aleksandr Puškinin kirjoittamaan murhenäytelmään. Teoksen kantaesitys oli Pietarin Mariinski-teatterissa 8. helmikuuta 1874.
Teoksen sovittivat myöhemmin uudelleen Nikolai Rimski-Korsakov ja Dmitri Šostakovitš. Suomen ensi-esitys oli 1. helmikuuta 1925 Suomalaisessa oopperassa.
Tapahtumapaikka ja -aika
Venäjä ja Puola-Liettua noin vuosina 1598–1605 Venäjän sekasorron aikana.
Henkilöiden esikuvat ovat tsaarit Boris Godunov, Dmitri II ja Vasili Šuiski sekä puolalainen aatelisnainen Marina Mnišek eli Maria Jurjevna (1588-1614).
Green River -kerrostuma
Green River -kerrostuma eoseenikautinen geologinen kerrostuma Utahissa Yhdysvalloissa.
Fossiilit
Alueen kalkkikivi on niin hienoa, että se on säilyttänyt myös hyönteisten sekä kasvien fossiileita.
Fossiilit on ajoitettu noin 48 miljoonan vuoden ikäisiksi, mutta alueen fossiilit kattavat usean miljoonan vuoden jakson.
Fossiilien löytäminen
Miljoonia kalojen fossiileja on kerätty alueelta ja ne ovat yleisiä museoissa ja fossiileita myyvissä liikkeissä.
Keravan kaupunginkirjasto
thumb|Keravan kirjastotalo ja edustalla oleva [[Veikko Leppänen|Veikko Leppäsen suunnittelema J. K. Paasikiven muistomerkki (1974).]] Keravan kaupunginkirjasto on Keravalla toimiva yleinen kirjasto. Keravalle perustettiin kirjasto vuonna 1925. Nykyään kirjasto toimii Keravan kirjastotalossa, joka avattiin vuonna 2003. Kirjasto toimii kolmessa eri kerroksessa. Kaupunginkirjaston lisäksi rakennuksessa sijaitsevat Keravan kulttuuripalvelut, Me-säätiön Me-talo, Keravan tanssiopiston Joraamo-sali sekä Keravan kuvataidekoulun luokkatila. Keravan kaupunginkirjasto kuuluu Kirkes-kirjastot-kirjastokimppaan.
Vuonna 2018 Keravan kaupunginkirjaston kokoelmiin kuului noin 184 200 nidettä, joista noin 151 400 oli kirjoja. Lainauksia tehtiin noin 681 500 ja fyysisiä käyntejä noin 424 500. Kirjastosta voi lainata myös liikuntavälineitä.
Herkku Hernesniemi
Herkku Mauri Tapio Hernesniemi (14. syyskuuta 1955 Oulu – 10. lokakuuta 2015 Nokia ) oli suomalainen kommunistipoliitikko.
Hernesniemi oli Asukasliiton puheenjohtaja sekä Nokian kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1984. Hernesniemi valittiin valtuustoon Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (1984), Demokraattisen Vaihtoehdon (1988), Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistisen Työväenpuolueen (1996) ja Suomen Kommunistisen Puolueen (2000, 2004, 2008 ja 2012) listoilta. Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Hernesniemi keräsi kuntansa suurimman äänimäärän. Hän oli läsnä jokaisessa valtuuston kokouksessa 31 vuoden ajan. Hänet muistetaan muun muassa Kennonnokan uimarannan uudesta hyppytornista tekemästään hypystään.
Hernesniemi toimi aktiivisesti myös ammattiyhdistysliikkeessä ja sai Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön kultaisen ansiomerkin. Tasavallan presidentti myönsi hänelle Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan mitalin kultaristein vuonna 2005.
Hernesniemi aloitti poliittisen toimintansa Suomen Demokratian Pioneerien Liitossa 1960-luvulla. 15-vuotiaana Hernesniemi liittyi Nokian demokraattisiin nuoriin, joka oli Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton suurin jäsenjärjestö. Hernesniemi toimi myöhemmin pitkään paikallisjärjestönsä puheenjohtajana.
Pljussa
thumb|Narvan vesistö. Pljussa (Plyussa) virtaa Narvanjoen ja Peipsijärven itäpuolella. Pljussa tai Pljusa on Luoteis-Venäjälla Leningradin- ja  Pihkovan alueella virtaava Narvanjoen sivujoki, joka yhtyy Narvan tekojärveen.
Herkku Hernesniemi
Hernesniemi liittyi vanhaan Suomen Kommunistiseen Puolueeseen vuonna 1973. Hän kuului alusta asti puolueen taistolaiseen oppositioon. SKP:n hajottua 1980-luvun puolivälissä Hernesniemi siirtyi Suomen kommunistisen puolueen (yhtenäisyys) ja sen vaalijärjestökseen perustaman Demokraattisen Vaihtoehdon riveihin. Devan ja SKDL:n valtuustoryhmät yhdistyivät 1990-luvun alussa Vasemmistoliiton ryhmäksi, mutta Hernesniemi perusti jo 1991 oman Kommunistisen valtuustoryhmänsä, joka vaaleissa 1996 laajeni kaksijäseniseksi. Uuden SKP:n ehdokkaana vuoden 1999 eduskuntavaaleissa Hernesniemi sai enemmän ääniä kuin kukaan muu puolueen ehdokkaista koko maassa. Hän oli myös Pirkanmaan maakuntavaltuuston jäsen.
Pljussa
Joen kulku
Joen lähdejärvi on Zapljusskojen järvestä, joka sijaitsee Zapljusjessa Pihkovan alueella Pljussan piirissä. Järven pinta-ala on 255 hehtaaria, mutta matalanveden aikana se jakautuu moneksi järvialtaaksi. Joen luusuassa on pato, jolla järven vedenpintaa säädellään.
Herkku Hernesniemi
Nokian Uutisten järjestämässä Vuoden Nokinäätä -lukijaäänestyksessä vuonna 2012 Hernesniemi keräsi kaikista muista erottuvan äänisaaliin niin, että tulos oli yksiselitteisen selvä.
Hernesniemi kuoli kotonaan sairauskohtaukseen todennäköisesti lauantaina 10. lokakuuta 2015.
Pljussa
Joen kulku
Aluksi joki virtaa etelään ja sitten länteen pitkin kaivettua johto-ojaa ja kääntyy Dobrutšin kylästä kohti pohjoista. Joki kiertää Lugan ylänköä sen pohjoispuolelta. Yläjuoksulla joki on uurtanut hiekkamaastoon paikoin syvän uoman. Joen äyräät ovat ylä- ja keskijuoksulla, joka sivuaa vielä Lugan ylänköä, kuivaa metsämaata, mutta alajuoksulla se saapuu alangolle, missä maasto muuttuu kosteaksi ja soistuneeksi. Slantsyn kaupungin kohdalla joessa on koskipaikkoja. Joki on aiemmin ollut Narvanjoen oikeanpuoleinen sivujoki ja se on silloin yhtynyt suoraan jokeen, mutta vuonna 1956 täytetty Narvan tekojärvi peitti yhtymäkohdan allasvedellä. Tekojärvessä on joen entisen uoman paikalla yli 10 kilometriä pitkä lahtimainen osuus, jonka leveys on 200–900 metriä. Joki on purjehduskelpoinen vain Slantsyyn asti eli joensuusta 83 kilometriä ylävirtaan päin.
Valuma-alue ja vuodenajat
Joen valuma-alueen pinta-ala on 6 550 neliökilometriä ja sen keskivirtaama on 50 kuutiometriä sekunnissa. Sen vuodessa purkaama vesimäärä on 1,66 kuutiokilometriä. Joki jäätyy marras-joulukuussa ja vapautuu jäästä maalis-huhtikuun vaihteessa. Pljussalla on yli 30 sivujokea, joista merkittävimpiä ovat esimerkiksi Janja (virtaama noin 6 m³/s), Ljuta (6 m³/s) Vjorduga ja Kureja.
Turun keskuspaloasema
Turun keskuspaloasema on Turun VII kaupunginosassa, Eerikinkatu 35:ssä sijaitseva J. Eskil Hinderssonin suunnittelema varhaista klassismia ja jugendia yhdistelevä punatiilinen rakennus. Rakennus on valmistunut 1. syyskuuta 1916. Rakennuksen esikuva on Hampurin paloasema.
Asemalla on Varsinais-Suomessa eniten palo- ja ensihoitotehtäviä. Asemalla päivystää virka-aikana kaksi palomestaria, RVS31 päivystää virka-ajan ulkopuolella Naantalin Luolalan paloasemalla ja RVS32 Liedon paloasemalla. Päällystöpäivystäjät RVS34 ja RVS35 sekä palopäällikkö RVS20 ovat virka-ajan ulkopuolella kotona varallaolossa.
Aseman yksiköt
Ajoneuvot
Veneet
Lähteet
60.44694°N, 22.25444°W
Shivta
thumb|225px|Shivtan raunioita. Shivta tai Sobota on arkeologinen kohde Israelissa, Negevin aavikolla.
Shivta perustettiin roomalaisajalla ensimmäisellä vuosisadalla eaa., ja alueen vanhimmat rauniot ovat juuri tuolta ajalta. Suurin osa raunioista on kuitenkin bysanttilaiselta ajalta 300–600-luvuilta. Kaupunki kukoisti erityisesti 200–300-luvuilla, kun siellä alettiin käydä kauppaa ja se hyötyi nabatealaisten laajasta kauppaverkostosta.
Kaupungin asukkaat kääntyivät kristinuskoon 300-luvun puolivälissä, ja pian tämän jälkeen kaupunkiin rakennettiin kaksi kirkkoa. Shivta laajeni seuraavien vuosisatojen aikana ja pohjois- ja eteläkirkon rinnalle kaupunkiin rakennettiin kolmas kirkko 400- ja 500-lukujen vaihteessa. Islamin vaikutus näkyy kaupungin myöhemmissä rakennuksissa, sillä 700–800-luvuilla sinne rakennettiin moskeija. Shivta hylättiin 900-luvulla, ja sen rauniot löydettiin vuonna 1870.
Neljä Negevin aavikon kaupunkia, Haluza, Mamshit, Avdat ja Shivta, lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2005.
Kuinka Aku Ankkaa luetaan
Kuinka Aku Ankkaa luetaan on vuonna 1972 ilmestynyt chileläisen kirjailijan Ariel Dorfmanin ja belgialaisen sosiologin Armand Mattelartin teos. Se julkaistiin suomennettuna vuonna 1980 ja on lisäksi käännetty ainakin 13 muulle kielelle.
Kirjassa analysoidaan Yhdysvalloissa 1940–1960-luvuilla piirrettyjen Aku Ankka -sarjakuvien edustamaa maailmankuvaa marxilaisesta ja latinalaisamerikkalaisesta näkökulmasta. Tekijöiden mukaan Kuinka Aku Ankkaa luetaan on vastaisku kapitalistiselle kulttuuri-imperialismille ja sen tarkoituksena on kuvata, kuinka amerikkalainen populaarikulttuuri tukee imperialismin ja kapitalismin arvoja.
Dorfman ja Mattelart eivät erottele eri käsikirjoittajien ja piirtäjien tarinoita toisistaan, vaan Kuinka Aku Ankkaa luetaan keskittyy lähinnä Walt Disneyn persoonaan. Suurin osa teoksen aineistosta lienee kuitenkin koostunut Carl Barksin sarjakuvista.
Tausta
Kuinka Aku Ankkaa luetaan kirjoitettiin vuonna 1970 Chilessä tapahtuneen sosialistisen presidentin Salvador Allenden valtaannousun jälkeen. Sen kirjoittajista Ariel Dorfman toimi vuosina 1970–1973 Allenden neuvonantajana kulttuuriasioissa. Armand Mattelart puolestaan oli muuttanut maahan vuonna 1962 ja työskenteli tutkijana Chilen katolisessa yliopistossa.
Teoksen syntyyn vaikutti yhdysvaltalaisen viihdeteollisuuden hallitseva asema Chilen markkinoilla. Yli 80 prosenttia kaikista maassa esitetyistä elokuvista oli amerikkalaisia ja The Walt Disney Company vastasi suurimmasta osasta maassa julkaistuista lapsille suunnatuista sarjakuvista. Myös Chilen merkittävimmät sanomalehdet olivat yhdysvaltalaisomistuksessa.
Kirjasta tuli nopeasti erittäin suosittu Etelä-Amerikassa. Vuonna 1973 tapahtuneen sotilasvallankaappauksen jälkeen se kuitenkin kiellettiin Chilessä ja suurin osa myynnissä olleista kirjoista tuhottiin. Dorfman ja Mattelart puolestaan joutuivat pakenemaan maasta. Dorfmanin mukaan hän ja Mattelart saivat kirjan vuoksi tappouhkauksia ja heidän kimppuunsa hyökkäiltiin, sotilaat polttivat teoksen kappaleita televisioidussa kirjaroviossa ja Chilen laivasto takavarikoi kolmannen painoksen 5 000 myymätöntä kappaletta ja upotti ne mereen Valparaíson edustalle. Teos julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 1975, mutta vedettiin pian pois myynnistä Disney-yhtiöiden uhattua oikeudenkäynnillä.
Dorfmanin ja Mattelartin analyysi
Teoksessa pohditaan muun muassa hahmojen outoja perhesuhteita sekä perinteisen työväenluokan asemaa. Isät ja äidit sekä tavalliset perusperheet puuttuvat lähes kokonaan ja heidän tilallaan on setiä ja tätejä sekä veljenpoikia ja serkkuja. Tämän taustalla Dorfman ja Mattelart katsovat olevan lapsilukijoilta peitetyn seksuaalisuuden. Myös naisen asema on alistettu ja kaikki perinteisestä naisen roolista poikkeava on kiellettyä. Kirjan tekijöiden mukaan lähes kaikki Ankkalinnan asukkaat toimivat palveluammateissa teollisen tuotannon sijaan ja varsinaisen työn on niissä korvannut seikkailu. Yksi Dorfmanin ja Mattelarin kritiikin kohteista onkin juuri se, ettei Ankkalinnassa milloinkaan tuoteta mitään, vaan pelkästään kulutetaan.
Dorfmanin ja Mattelartin analyysin mukaan tyypillinen vanhoissa amerikkalaisissa Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä tarina sijoittuu kehitysmaihin, joista Roope-setä etsii muinaista aarretta. Sen omistusoikeus ei kuitenkaan ole paikallisilla alkuasukkailla vaan Roopella, ja näin kehitysmaiden riisto esitetään ”laillisena ja hyväksyttävänä toimintana”. Dorfmanin ja Mattelartin mukaan tarinat opettivat kolmannen maailman lapsille, kuinka heidän kotimaissaan vallitseva asiaintila oli oikea. Kirjan mukaan Disneyn tuotannon tarkoituksena oli toimia amerikkalaisen imperialismin levittäjänä.
Teoksen kritiikki
Barksin sarjakuvia tutkinut Thomas Andrae pitää Dorfmanin ja Mattelartin lähestymistapaa vääränä. Andraen mukaan heidän oletuksensa, että Disney-yhtiöt olisi tarkkaan kontrolloinut kaikkien piirtäjiensä tuotantoa, ei pidä paikkaansa, vaan sarjakuvien tekijöillä oli todellisuudessa hyvinkin vapaat kädet, toisin kuin Disneyn animaatioiden piirtäjillä. Andraen mukaan Barks ei myöskään edes tiennyt vielä 1950-luvulla, että hänen sarjakuviaan luetaan Yhdysvaltojen ulkopuolella. Perinteisten työläisammattien puuttumisen Andrae selittää johtuneen siitä, että sodanjälkeisessä Yhdysvalloissa valtaosa työväestöstä oli palvelualoilla, toisin kuin alikehittyneessä Chilessä, jonka näkökulmasta Dorfman ja Mattelart tekivät analyysinsä. Andrae sanoo myös, että Barksin sarjakuvista löytyy yhteiskuntakritiikkiä ja jopa antikapitalistisia ja anti-imperialistisia viittauksia.
Myös suomalaisen tutkijan Katja Kontturin mukaan Disneyn sarjakuvia julkaissut Western Company sai toimia melko vapaasti, koska sarjakuvia yhtiönsä sivutuotteena pitänyt Walt Disney ei ollut suuremmin kiinnostunut niistä. Kontturi pitää todennäköisenä, etteivät Dorfman ja Mattelart edes tienneet Barksin olemassaolosta vaan olettivat Walt Disneyn olevan henkilökohtaisesti vastuussa sarjakuvien sisällöstä. Dorfman ja Mattelart eivät käytä lähdeviitteitä eivätkä yleensä mainitse nimeltä tutkimiaan tarinoita tai analysoi niiden sisältöä, vaan esittävät pelkästään oman tulkintansa. Alkutekstien sijaan he käyttävät Chilessä julkaistuja käännöksiä. Kontturin mukaan Kuinka Aku Ankkaa luetaan sisältää mielenkiintoisia tulkintoja, mutta puutteellisen metodologian ja lähdekäytännön vuoksi sitä ei voi pitää vakavasti otettavana tieteellisenä tutkimuksena. Lisäksi monet argumentit ovat henkilökohtaisia hyökkäyksiä Walt Disneyä kohtaan.
Suomennos
Kuinka Aku Ankkaa luetaan ilmestyi suomeksi vuonna 1980 Love Kirjojen kustantamana. Sen oli suomentanut teoksen englanninkielisestä käännöksestä kirjailija Markku Koski. Suomenkielisessä laitoksessa on myös professori Tapio Variksen esipuhe sekä Eija Pokkisen käännös ranskankielisen laitoksen alkusanoista, jotka on kirjoittanut Armand Mattelartin puoliso Michèle Mattelart.
Orneerot (suku)
Orneerot (Furnarius) on orneerojen heimoon kuuluva lintusuku.
Kolumbuksen ritarit
thumb|250px|Kolumbuksen ritareita [[Pyhän Patrickin päivän paraatissa Fort Collinsissa, Coloradossa.]] Kolumbuksen ritarit on katolinen veljestö, jonka Michael J. McGivney perusti Yhdysvaltain Connecticutissa virallisesti 29. maaliskuuta 1882.
Kolumbuksen ritareilla on tätä nykyä yli 1,7 miljoonaa jäsentä eri valtioissa. Veljestö on tehnyt huomattavaa hyväntekeväisyystyötä.
Warren G
Warren G (oikealta nimeltään Warren Griffin III, s. 10. marraskuuta 1970 Long Beach, Kalifornia), on yhdysvaltalainen rap-muusikko, -tuottaja ja DJ. Hänen suurin hittinsä oli Nate Doggin kanssa esitetty kappale "Regulate" vuonna 1994.
Warren G on tunnetun musiikkituottajan Dr. Dren velipuoli. Hän kuului Snoop Doggin ja Nate Doggin kanssa 213 -nimiseen hip hop -yhtyeeseen. Warren G:n ensimmäinen albumi, Regulate...G Funk Era vuodelta 1994, myi yli neljä miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa ja yli kuusi miljoonaa maailmanlaajuisesti. Warren G sai myös Grammy-ehdokkuuden vuonna 1995 ensialbuminsa kappaleesta "Regulate". Artistin toinen levy, vuonna 1997 julkaistu Take a Look Over Your Shoulder, myi sekin yli miljoona kappaletta. Lisäksi hän on julkaissut neljä muuta studioalbumia ja näytellyt myös muutamissa elokuvissa.
Varhaisvaiheet
Warren Griffin syntyi vuonna 1970 Kalifornian Long Beachissä. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan neljävuotias, ja hän vietti suurimman osan lapsuudestaan äitinsä ja kolmen siskonsa kanssa. 12-vuotiaana hän muutti asumaan isänsä ja tämän toisen vaimon, Andre "Dr. Dre" Youngin äidin luokse; isänsä uuden avioliiton kautta hänestä tuli Dr. Dren velipuoli.
Griffin opetteli musiikin tuottamista Dr. Dren opastuksella. Hän oli läheinen ystävä Snoop Doggin ja Nate Doggin kanssa, jotka asuivat samalla alueella. Teini-ikäisinä kolmikko perusti hip hop -yhtyeen 213, joka nimettiin Long Beachin suuntanumeron mukaan.
Musiikkiuran alku
Vuonna 1993 Griffin tapasi velipuolensa kautta elokuvaohjaaja John Singletonin ja pääsi tuottamaan kappaleen ”Indo Smoke” tämän Murhan jälkeen -elokuvan sountrack-albumille. Kappaleesta tuli menestys ja Griffin solmi pian levytyssopimuksen Def Jamin kanssa. Hän teki Above the Rim -elokuvan soundtrackille kappaleen "Regulate" Nate Doggin kanssa vuonna 1994, josta tuli hänen suurin hittinsä. Samana vuonna hän julkaisi myös debyyttialbuminsa Regulate...G Funk Era, joka myi multiplatinaa.
Debyyttialbumin jälkeen
Griffinin toinen albumi Take a Look Over Your Shoulder ilmestyi vuonna 1997. Vielä kaksi muuta sooloalbumia tehtyään hän julkaisi 213-yhtyeensä kanssa albumin The Hard Way 2004. 2000-luvun ensikymmennellä hän julkaisi vielä sooloalbumit In the Mid-Nite Hour ja The G Files.
Vuonna 2015 Griffin julkaisi ensimmäisen EP-levynsä, Regulate... G Funk Era, Pt. II. Se on jatko-osa hänen debyyttialbumilleen ja sisältää vuonna 2011 edesmenneen Nate Doggin aiemmin julkaisemattomia äänitteitä.
Lyyli Hamara
Lydia Pauliina Hamara (sukunimi myöh. Nyman ja Nuormaa; 24. joulukuuta 1882 Kuopio – 21. lokakuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli oikolukija.
Hamaran vanhemmat olivat vahtimestari Markus Hamara ja Aleksandra Wahlberg.
Garcinia livingstonei
Garcinia livingstonei on trooppisessa Afrikassa kasvava hedelmäpuu. Se kasvaa noin 18 metriä korkeaksi. Lehdet ovat sinivihreät, pyöreähköt, noin kuusisenttiset, ja niiden suonet erottuvat vaaleampina. Puun hedelmiä kutsutaan imbeiksi tai afrikkalaisiksi mangoiksi, vaikka puu ei ole mangon sukulainen. Hedelmät ovat oransseja ja halkaisijaltaan 1–4 senttimetrin kokoisia. Hedelmän kuori on ohut, joten se ei kestä kuljetusta.
Frithiof Mårtensson
thumb|Frithiof Mårtensson Frithiof Mårtensson (19. toukokuuta 1884 – 20. kesäkuuta 1956) oli ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Mårtensson voitti olympiakultaa 73 kilogramman painoluokassa 1908 Lontoon olympialaisissa. Saman vuoden joulukuussa Wienin MM-kisoissa hän sijoittui viidenneksi. Vielä seuraavana vuonna Mårtensson voitti kultamitalin Malmössä käydyissä epävirallisissa EM-kisoissa.
Seuratasolla Mårtensson edusti IK Spartaa.
Melvillensaari
Melvillensaari voi tarkoittaa:
Iso-orneero
Iso-orneero (Furnarius figulus) on Brasilian kotoperäinen varpuslintu.
Iso-orneerot elävät kahtena erillisenä populaationa Brasilian itä- ja koillisosassa (nimialalaji figulus) sekä Amazonin itäosissa (alalaji pileatus). Martin Lichtenstein kuvaili lajin holotyypin Bahiasta. Lajin elinympäristön ala on 1,93 miljoonaa neliökilometriä.
Lisääntyminen
Pesä voi olla joko suojaisessa paikassa puussa, rakennuksen katon alla tai mahdollisesti puunkolossa. Se on muodoltaan laakeahko ovaalinmuotoinen kuppi ja rakennettu heinänkorsista, puuvillasta ja muista kasvinosista. Pesän vuorauksena voi olla höyheniä, karvoja tai muovinpalasia. Naaras munii tavallisesti kaksi valkoista, ovaalinmuotoista munaa, joita haudotaan noin 20 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän noin kolmen viikon ikäisinä.
No Stranger to Love
No Stranger to Love on Black Sabbathin kappale ja single-julkaisu vuodelta 1986. Yhtye tosin toimi tuohon aikaan nimikkeellä "Black Sabbath featuring Tony Iommi", sillä saman vuoden Seventh Star-albumin piti olla kitaristi Tony Iommin sooloalbumi, mutta levy-yhtiö ja manageri halusivat julkaista albumin Black Sabbath-nimen alla ja näin päädyttiin kyseiseen kompromissiin.
Kappale edustaa musiikillisesti tyypillistä 1980-luvun puolivälin AOR-tyylistä, kosketinsoitin-voittoista voimaballadia. Kosketinsoittaja Geoff Nichollsin, joka oli näkyvästi mukana albumin sävellystyössä, mukaan kappaleeseen haettiin Foreigner-yhtyeen "I Want to Know What Love Is"-kappaleen henkeä. Kappaleesta tehtiin myös promo-video. Single ei menestynyt kaupallisesti kovinkaan hyvin ja siihen vaikutti myös laulaja Glenn Hughesin nopea erottaminen yhtyeestä pian levyn julkaisun jälkeen alkaneen kiertueen alussa.
Single-versio on hieman albumiversiota erilaisempi, sisältäen enemmän kosketinsoittimia ja taustalaulua. Kappaleessa bassoa soittaa albumin sessioiden alkuvaiheessa mukana ollut Gordon Copley. Singlen b-puolella julkaistiin myöskin Seventh Star-albumilta otettu, tuon aikakauden valtavirran hard rockia oleva "Angry Heart". Siinä basson soiton hoitaa laulaja Hughes, joten näin ollen yhtyeen tuolloinen vakituinen basisti Dave Spitz ei soita singlellä ollenkaan.
B-puoli
<OL START=2> <LI>Angry Heart - 3:06 </OL>
William Friedkin
thumb|William Friedkin. William Friedkin (29. elokuuta 1935 Chicago – 7. elokuuta 2023 Los Angeles ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän aloitti uransa 1960-luvun lopulla. Läpimurto tapahtui elokuvalla Kovaotteiset miehet (1971), jota pidetään poliisielokuvien klassikkona. Friedkin sai siitä parhaan ohjauksen Oscarin, kuten myös Gene Hackman pääosasuorituksestaan.
Friedkin syntyi Chicagossa 29. elokuuta 1935 ukrainanajuutalaisille maahanmuuttajille. Hänen vaatekauppiaana työskentelevä isänsä kamppaili toimeentulosta. Hänen leikkaussalisairaanhoitajana työskentelevä äitinsä menetti silmänsä onnettomuudessa, jossa oli mukana tarjotin kirurgisia instrumentteja.
Vuonohevonen
Vuonohevonen (myös norjanvuonohevonen) on pienikokoinen ja voimakas norjalainen hevosrotu. Vuonohevonen on vaaleankellertävän ja mustavalkojouhisen hallakkovärinsä vuoksi melko helposti tunnistettava rotu. Lisäksi vuonohevosten harja on viikinkiajoista lähtien ollut tapana leikata tunnusomaisesti pystyksi siten, että keskellä olevat tummat jouhet tulevat näkyviin. Rodun rotumääritelmä jopa edellyttää, että vuonohevosen harja on leikattu.
No Limit Top Dogg
No Limit Top Dogg on Snoop Doggin neljäs studioalbumi, jolla vierailee muun muassa Dr. Dre ja Xzibit.
William Friedkin
50 vuotta kestäneen, ristiriitaisen elokuvauransa aikana Friedkiniä pidettiin sekä elokuvataiteen suunnannäyttäjänä, joka oli vastuussa kahdesta lipputulotuloja keränneestä elokuvasta, että ohjaajana, joka kamppaili 1970-luvun alun kukoistuskautensa kaupallisten ja kriittisten kohokohtien toistamisesta.
Vuonohevonen
Ominaisuudet
thumb|Punahallakko: ruskea siima erottuu juuri ja juuri. Vuonohevoset olivat alkujaan viikinkien ratsuja. Tiivisrunkoisina ja vahvoina ne ovat monikäyttöisiä: ne sopivat työhevosiksi vuoristotiloille traktorien asemesta, kuormajuhdiksi vaikeisiin maastoihin ja yhtä hyvin ratsuiksi kuin ajohevosiksikin. Vuonohevoset ovat rohkeita ja lujatahtoisia sekä hyviä rehunkäyttäjiä. Vuonohevosella on lisäksi rauhallinen temperamentti.
No Limit Top Dogg
Myytyään 187 400 kappaletta avausviikollaan, albumi kipusi Billboardin albumilistan toiseksi. No Limit Top Dogg onkin Snoop Doggin ainoa albumi, joka ei myynyt kultaa julkaisuviikollaan. Albumi ylitti platinarajan ja vuoden 1999 loppuun mennessä se oli myynyt 1 503 865 kappaletta.
Vuonohevonen
Ominaisuudet
Vuonohevosten säkäkorkeus on lähteestä riippuen noin 130–150 cm. Rotu luokitellaan kokonsa vuoksi toisinaan poniksi, mutta se on mittasuhteiltaan hevosmainen. Suomenhevosen tavoin vuonohevonen luetaan yleisroduksi. Väriltään vuonohevoset ovat aina hallakoita, yleensä tunnusomaisia ruunihallakoita, joiden karva on vaaleankellertävä ja jouhet mustavalkoiset. Vuonohevosen rotumääritelmässä hyväksytään viisi eri hallakon sävyä: ylivoimaisesti yleisin ”pelkkä” hallakko eli ruunihallakko, harmaahallakko eli hiirakko, punahallakko eli rautiaanhallakko, keltahallakko eli voikonhallakko sekä valkohallakko eli ruunivoikonhallakko. Voikonhiirakoilla vuonohevosilla ei ole omaa värinimeä, mutta ne hyväksyttäneen yleensä hiirakoina.