cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Walter Crane
Crane opiskeli nuorena William James Lintonin kirjapainossa Lontoossa, jossa hän oppi puupiirrosten tekniikan. Linton esitteli hänet kuuluisalle taidekriitikko John Ruskinille, josta tuli Cranen esikuva. Lontoossa Crane tutustui myös prerafaeliitteihin. Hän alkoi saada kuvitustilauksia ja kuvitti muun muassa Toy Booksin, suositun lastenkirjasarjan.
Crane alkoi jo varhain osallistua poliittisen toimintaan. Vuonna 1884 hänestä tuli Britannian ensimmäisen sosialistipuolueen jäsen. Cranen mielestä taide oli ennen kaikkea työkalu, jolla voidaan vaikuttaa yhteiskuntaan. Hän suunnitteli poliittisia julisteita ja kuvitti sosialistisia julkaisuja. Lisäksi hän ystävystyi William Morrisin kanssa, joka oli Ruskinin ohella arts and crafts -liikkeen johtohahmoja. Crane innostui liikkeen antikapitalistisista ajatuksista, joiden tavoitteena oli nostaa käsityön arvostusta ja saada se tasavertaisesti kaikkien kansankerrosten saataville. Vuonna 1884 hän perusti Art Workers' Guild -yhdistyksen, joka työskenteli käsityön edistämiseksi. Art Workers' Guildin lisäksi Crane  perusti Arts and Crafts Exhibition Societyn. Hän julkaisi lisäksi useita koristetaiteita käsitteleviä kirjoja, muun muassa teoksen The Claims of Decorative Arts (1892). Kirjassaan Crane esitti, että käsityö on taiteellisesti rinnastettavissa perinteiseen kuvataiteeseen, kuten kuvanveistoon ja maalaustaiteeseen.
Walter Cranesta tuli yksi vaikutusvaltaisimmista lastenkirjojen kuvittajista 1800-luvun lopun Englannissa. Hänen piirustustyylinsä on tyyliteltyä, romanttista ja koristeellista, ja kuvitukset ovat täynnä runsaita yksityiskohtia. Hän kuvasi usein ihmisiä, eläimiä tai myyttisiä hahmoja. Hänen kuvituksensa ovat täynnä liikettä, ja ne ovat hyvin mielikuvituksellisia, lähes surrealistisia. Ystävänsä Morrisin tavoin Crane oli kiinnostunut keskiajasta ja sai innoitusta keskiaikaisista puupiirroksista ja kirjataiteesta.
Monissa Cranen töissä on vahva opettavainen ja moraalinen elementti, ja useiden vuosien ajan hän teki viikoittain pilapiirroksia sosialistisiin aikakauslehtiin Justice ja The Commonweal. Suurin osa Cranen poliiittisista pilapiirroksista on koottu teokseen Cartoons for the Cause (1896). Crane suunnitteli lisäksi jugendtyylisiä tekstiilejä ja tapetteja, joista tuli kansainvälisesti suosittuja. Crane toimi Manchesterin taidekoulun rehtorina vuosina 1893-1896, sitten Reading Collegen rehtorina 1896-1898 ja lopulta Lontoon Royal College of Artin rehtorina 1898-1899. Crane vastasi yhdessä William Morrisin kanssa Kelmscott Pressin vuonna 1894 julkaiseman The Story of the Glittering Plain -teoksen graafisesta suunnittelusta. Cranen parhaita kirjankuvituksia ovat Edmund Spenserin Faerie Queene ja The Shepheardes Calendar. Crane oli erittäin tuottelias ja monipuolinen. Hän teki öljymaalauksia, akvarelleja, lasimaalauksia, tapetteja, sitoi kirjoja, kuvitti lastenkirjoja sekä omia ja muiden runoja. Vuonna 1907 hän julkaisi omaelämäkerran Artist's Reminiscences.
Kelvin Lindemann
Kelvin Lindemann (1911 Kainsk, Siperia, Venäjä – 2004 ) oli tanskalainen kirjailija.
Lindemannin isä oli kauppias. Lindemann syntyi Siperiassa ja tuli Tanskaan 1916. Hän oli toisen maailmansodan aikana Saksan miehittäessä Tanskaa pakolaisena Ruotsissa ja Suomessa 1944–1945. Romaaneissaan 1930-luvulla hän käsittelee juuretonta nuoruutta, mutta sodan aikana hän kirjoitti historiallisia romaaneja, joissa on viittauksia miehitystapahtumiin. Hän on kirjoittanut myös fantasianovelleja.
Olli Aulio
Olli Aulio (s. 27. lokakuuta 1941 ) on suomalainen tietokirjailija, joka on tunnettu luontoon ja retkeilyyn liittyvistä teoksistaan. Hänen kirjojaan on myyty yli 350 000 kappaletta pääasiassa Gummeruksen kustantamina.
Aulio kuuluu myös suomalaisen ja pääkaupunkiseutulaisen partiotoiminnan merkittäviin vaikuttajiin. Hän on ollut perustamassa muun muassa Pääkaupunkiseudun Partiolaisia pääkaupunkiseutulaisten partiopiirien yhdistyessä vuonna 1975. Auliolla oli myös merkittävä rooli Suomen suurimman vuosittaisen partiokilpailun Hiipivän Haamun vakiinnuttamisessa 1970-luvulla. Aulion partiolippukunta on Ilvesveikot Helsingin Töölössä.
Aulio on opiskellut kauppatieteitä ja kemiaa sekä työskennellyt kauppa- ja teollisuusministeriössä ylitarkastajana. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
August Wilhelm Anton von Gneisenau
thumb|August Wilhelm Anton von Gneisenau Kreivi August Wilhelm Anton von Gneisenau (27. lokakuuta 1760, Schildau, Saksi – 23. elokuuta 1831, Posen, nykyinen Poznań Puolassa) toimi preussilaisena sotamarsalkkana (1825). Hän osallistui Pohjois-Amerikan vapaussotaan Englannin puolella ja siirtyi 1786 Preussin armeijaan.
Von Gneisenau saavutti kuuluisuutta Kolbergin linnoituksen puolustajana 1807. Rauhanteon jälkeen hän työskenteli uudistaakseen preussilaista armeijaa. Sodan puhjettua Ranskan kanssa von Gneisenau toimi 1813-1815 Blücherin esikuntapäällikkönä ja vaikutti ratkaisevasti tämän tekemiin päätöksiin. thumb|250px|left|Von Gneisenau [[Saksan demokraattinen tasavalta|itäsaksalaisessa postimerkissä]]
Uudet piikit
Uudet piikit on Rattuksen studioalbumi, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2007.
Vastaanotto
Levyn vastaanotto on ollut ristiriitaista. Helsingin Sanomien kriitikko Tero Salonen piti levyä "suomalaisen hc-punkin parhaana perinteenä", kun taas musiikkilehti Soundin Antti Luukasen mielestä "lopputulos kuulostaa vain siltä, että kolmikko olisi yrittänyt rusikoida samaan pakettiin Kotiteollisuuden ja Dingon."
Wadidié Founè Coulibaly
Wadidié Founè Coulibaly (s. 27. helmikuuta 1983 Dougabougou ) on malilainen hallintovirkailija, joka toimii maan nais-, lapsi- ja perheministerinä.
Coulibaly on naimisissa ja kolmen lapsen äiti. Hän puhuu ranskaa, englantia ja venäjää.
Vaihtoehtohistoria
Vaihtoehtohistoria on fiktiota, jossa historian kulku kuvitellaan todellisuudesta poikkeavaksi. Vaihtoehtoisessa historiassa pyritään luomaan kuva siitä, millainen maailma olisi, jos tapahtumat olisivat menneet toisin. Yksi vaihtoehtohistorian teemoista on esimerkiksi natsi-Saksan voitto toisessa maailmansodassa. Suomessa vaihtoehtoisen historian keskeisin aihe on ollut Suomen miehittäminen ja liittäminen Neuvostoliittoon.
Mustat númenorilaiset
Mustat númenorilaiset olivat J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmassa númenorilaisia, jotka lankesivat mustaan magiaan ja ikuisen elämän tavoitteluun. Yksi heistä oli Sauronin oppiin päässyt Sauronin suu, josta tuli mahtava noita ja joka pystyi taikakeinoilla pidentämään elämäänsä.
Chagny (Ardennes)
Chagny on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista etelään.
pienoiskuva|vasen|Saint-Pierren kirkko Vuonna 1768 Chagnyn asukkaat kirjoittivat Reimsin arkkipiispalle pyytäen suurempaa kirkkoa vanhan huonokuntoisen tilalle. Kuntalaiset sitoutuvat samalla osallistumaan taloudellisesti sen rakentamiseen. Saint-Pierren kirkon rakennustyöt tehtiin vuosina 1770-1780. Kunnassa on yksityinen maailmansotien museo Le Musée des deux Guerres Mondiales. Museossa on yli 50 000 esineen kokoelma sotilasajoneuvoista univormuihin.
George Seifert
Seifert työskenteli San Francisco 49ersin päävalmentajana vuosina 1989–1996. Tuona aikana seura voitti Super Bowlin kahdesti (1990 & 1995).
Seifert oli päävalmentajana myös Carolina Panthersissa vuosina 1999–2001.
Soita mulle (Reginan albumi)
Soita mulle on 7. syyskuuta 2011 julkaistu suomalaisen elektronista popmusiikkia soittavan Reginan neljäs albumi. Levy nousi julkaisunsa jälkeen Suomen virallisen listan sijalle 5. Kappaleesta "Haluan sinut" julkaistiin single kesäkuussa 2011.
888casino
888casino, aiemmin Casino-on-Net, on vuonna 1997 perustettu, Gibraltarille rekisteröity nettikasino. Se on eräs Internetin vanhimmista kasinoista, ja vuonna 2013 siitä tuli ensimmäinen vain Internetissä toimiva kasino, jolla on lisenssi toimia Yhdysvalloissa.
Historia
888casino oli Snookerin vuoden 2013 Senioreiden Maailmanmestaruuskisojen pääsponsori.
888casinolle on myönnetty eCOGRAn Turvallinen ja Reilu (Safe and Fair) -takuumerkki.
Yhdysvallat
Lokakuussa 2006 Yhdysvaltain kongressin hyväksymän lain seurauksena, verkkopeliyhtiöt pakotettiin olemaan läsnä USAn markkinoilla, mikä johti näiden sivustojen laajaan poistumiseen Yhdysvaltojen markkinoilta.
Maaliskuussa 2013 Nevada Gaming Commission myönsi 888casinolle Interaktiivisen pelipalveluiden tuottajan lisenssin, jolloin yrityksestä tuli ensimmäinen USAn toimivallan alueella toimiva yritys, joka tarjoaa pelipalveluita vain verkossa.
Tammikuussa 2011 New Jerseyn lainsäätäjä sääti Raymond Lesniakin ajaman asetuksen, joka salli onlinepelaamisen yli 21-vuotiaille New Jerseyn asukkaille. Elokuussa 2013 888casino allekirjoitti sopimuksen Caesars Entertainment Corporationin kanssa ryhmän ja All American Poker Networking (AAPN) yhteisen Avenue Capital-hankkeen välityksellä. Sopimuksen ansiosta 888casino voi tarjota oman brändinsä mukaisia tuotteita New Jerseyssä. 888casino julkistaa kuukausittain riippumattoman auditoijan tarkastaman kasinon voittojen palautusprosentin (Casino Payout Percentage), jonka se sisällyttää jokaiseen peliinsä, sekä 888casinon keskimääräisen voittojen kokonaismaksuprosentin. 888casinon palautusprosentti on 95.1%.
Ylläs-Levi Hiihto
Ylläs-Levi hiihto on vuosittain kevättalvella Tunturi-Lapissa järjestettävä pitkän matkan maastohiihtokilpailu. Kilpailun ajankohdaksi on vakiintunut huhtikuun alkupuolisko. Ylläs-Levi-hiihdossa hiihdettävä matka Ylläsjärveltä Leville on pituudeltaan 70 kilometriä, minkä lisäksi tarjolla on myös lyhyempi 55 kilometrin mittainen kilpailu. Kilpailut hiihdetään yhteislähtöinä.
Historia
Ylläs-Levi hiihto sai alkunsa, kun joukko innokkaita hiihdonharrastajia sai idean luoda Tunturi-Lappiin oman massahiihtokilpailun. Ensimmäisen kerran Ylläs-Levi hiihto järjestettiin vuonna 2016, jolloin kilpailureitti kulki 60 kilometrin matkan Äkäslompolosta Leville. Vuodesta 2017 alkaen kilpailu on hiihdetty 70 ja 55 kilometrin pituisilla reiteillä. Ylläs-Levi hiihdon järjestämisestä vastaavat Visit Ylläs ja Visit Levi yhdessä lajiasiantuntijoiden kanssa.
Tavallisesti Ylläs-Levi hiihto on hiihdetty perinteisellä hiihtotavalla. Vuoden 2023 kilpailussa käytettiin ensimmäistä kertaa vapaata hiihtotapaa, ja vuoden 2024 kisaa suunnitellaan toteutettavaksi jälleen perinteisellä hiihtotavalla. Tulevaisuudessa Ylläs-Levi hiihto on tarkoitus järjestää molemmilla hiihtotavoilla.
Vuosina 2017–2022 Ylläs-Levi hiihto toimi Ski Classics-maratonhiihtosarjan päätöskilpailuna. Näinä vuosina kilpailu televisioitiin kansainvälisesti, mikä lisäsi Ylläs-Levi hiihdon näkyvyyttä ja nosti sen kilpailullista arvoa. Koronapandemian takia kilpailu jouduttiin perumaan kaksi kertaa peräkkäin vuosina 2020 ja 2021.
Ylläs-Levi hiihto on kerännyt vuosittain 700–1000 osallistujaa. Kilpailussa on nähty kotimaisten hiihtäjien lisäksi myös useita ulkomaisia kilpailijoita muun muassa Norjasta, Ruotsista ja Keski-Euroopan maista. Vuoden 2023 Ylläs-Levi hiihtoon osallistui kilpailijoita 19 eri maasta. Suurin osa Ylläs-Levi hiihdon kilpailijoista on kuntohiihtäjiä, joille tapahtuma on erityisesti suunnattu.
Ylläs-Levi hiihdon lähettiläinä ovat toimineet muun muassa maastohiihtäjä Iivo Niskanen, entinen maastohiihtäjä Riitta-Liisa Roponen, hiihtäjälegenda Juha Mieto, maratonhiihtäjä Heli Heiskanen ja sprinttihiihtäjä Leena Nurmi.
Reitti
Ylläs-Levi hiihdon reitti kulkee tunturimaisemissa Pallas-Yllästunturin kansallispuiston läpi Ylläkseltä Leville. Päämatkana toimivan 70 kilometrin kilpailun reitti on profiililtaan vaativa sisältäen 850 nousumetriä. Lyhyempi 55 kilometrin reitti ohittaa suurimmat nousut ja on näin ollen vaikeusasteeltaan jonkin verran helpompi. Reittien varrella on useita huoltopisteitä, joissa tarjotaan kilpailijoille syötävää ja juotavaa. Aikaraja kilpailureittien hiihtämisen on 70 kilometrin kilpailussa 9 tuntia ja 55 kilometrin kilpailussa 7.5 tuntia. Kesäisin järjestettävä Ylläs-Levi MTB-maastopyöräkilpailu ajetaan lähes kokonaan samoilla reiteillä Ylläs-Levi hiihdon kanssa.
Lasse Niinimäki
Lasse Veikko Niinimäki (28. kesäkuuta 1934 – 16. joulukuuta 2002) oli suomalainen Loimaalla asunut agrologi ja järjestö- ja paikallishistoriasta kirjoittanut kirjailija. Hän toimi myös Loimaan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Ylläs-Levi Hiihto
Reitti
70 kilometrin kilpailun lähtö tapahtuu Ylläsjärven puoleisesta hiihtokeskuksesta. Kilpailun reitti kulkee Äkäslompolon, Kukastunturin ja Pyhäjärven kautta Leville. 55 kilometrin kilpailun lähtöpaikka sijaitsee Äkäslompolojärven jäällä, josta matka jatkuu suurimmaksi osaksi 70 kilometrin reittiä seuraten Leville asti. Molempien matkojen maali sijaitsee Levin keskustassa. Liikkuminen maali- ja lähtöpaikan välillä tapahtuu järjestäjien bussikuljetuksilla tai omalla autolla.
Lasse Niinimäki
Niinimäki sai Lauri Jäntin säätiön kunniamaininnan vuonna 1986 kirjastaan Varsinais-Suomen maatalousperinnettä.
Einari Ketola
thumb|Einari Ketola viihdytystilaisuudessa sota-aikana.
Otto Einari Ketola (oik. Frestadius, 23. huhtikuuta 1904 Impilahti – 11. heinäkuuta 1980 ) oli suomalainen näyttelijä. Ketola esitti usein hyvin puheliasta suomalaismiestä.
Ketola esiintyi muun muassa Pekka Puupää -elokuvissa. Hän esiintyi 37 elokuvassa. Hänen suosituin hahmonsa oli korpraali Möttönen, joka esiintyi elokuvassa Niin se on, poijaat! (1942). Möttösen nimen keksi Reino Palmroth eli Reino Hirviseppä, mutta hahmon kehitti Ketola itse. Ketola esiintyi puujalkavitsejä kertovana kansanomaisena korpraali Möttösenä sotasairaaloissa ja rintamalla pidetyissä viihdytystilaisuuksissa ja asemiesilloissa.
Möttösen hahmo leimasi kuitenkin Ketolan niin, että hän ei sodan jälkeen enää saanut rooleja laatuteattereista. Tämän takana oli useitakin suomalaisia kommunisteja. He onnistuivat pelottelemaan muun muassa Kansallisteatterin johdon eli Arvi Kivimaan ja Arvi Tuomen niin pahoin, ettei kumpikaan uskaltanut antaa Ketolalle töitä (”Sinä olet kuulemma Neuvostoliiton mielestä fasisti ja jos sinut otetaan tänne töihin, niin puna-armeija tulee ja miehittää Suomen!” ). Iloisen teatterin johtaja Hirviseppä ei välittänyt uhkailuista vaan antoi vanhalle ystävälleen ja yhteistyökumppanilleen töitä Iloisessa Teatterissa sekä sen lopettamisen jälkeen seuraajaksi Ossi Elstelän perustamassa revyyteatteri Punaisessa Myllyssä, joka myöhemmin toimi Alppilan kesäteatterissa. Ketola palvelikin Elstelää tämän uran loppuun asti eli vuoteen 1969. Silloin hän itsekin täytti 65 vuotta eli saavutti kansaneläkeiän.
Airlines PNG:n lento 4684
Airlines PNG:n lento 4684 oli Airlines PNG:n reittilento Papua-Uuden-Guinean Port Moresbystä Kokodaan. Lennolla 11. elokuuta 2009 käytetty de Havilland Canada DHC-6-300 Twin Otter törmäsi vuoreen 11 kilometriä Kokodasta eteläkaakkoon. Lennolla oli 11 matkustajaa ja kaksi miehistön jäsentä, ja kaikki kuolivat onnettomuudessa.
Leo Lähteenmäki
thumb|220px|Leo Lähteenmäki 1930-luvun alussa. Leo Ludvig Lähteenmäki (8. kesäkuuta 1907 Tampere – 16. lokakuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Tampereen ja Helsingin näyttämöillä vaikuttanut taiteilija oli mukana myös yli neljässäkymmenessä elokuvassa vuosina 1928–1965. Lähteenmäki sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1958.
Einari Ketola
Lopulta Ketolan vanha ystävä toimituspäällikkö Risto Karlsson kirjoitti vuonna 1976 Ketolan kohtaloista artikkelin Seura-lehteen. Lehti kulkeutui myös presidentti Urho Kekkosen käsiin (tarkkaan ottaen Karlsson oli tehnyt ja postittanut eripainoksen artikkelista presidenttiä varten) ja hän julmistui lukiessaan näyttelijää kohdanneista vääryyksistä; presidentti otti asioista selvää ja muutama byrokraatti saikin saman tien potkut – jouduttuaan ensin vahvistamaan paperit, joilla Ketolalle vahvistettiin taannehtivasti vuodesta 1969 valtion erityistaiteilijaeläke. Koko vainon takana ollut Aimo Aaltonen ei uskaltanut hiiskahtaakaan julkisesti – päiväkirjalleen kyllä raivosi senkin edestä.
Leo Lähteenmäki
Perhetausta
Leo Lähteenmäen vanhemmat olivat kupariseppä Vilhelm Lähteenmäki ja Vilhelmiina Lähteenmäki.
Einari Ketola
Presidentin otettua kaltoin kohdellun näyttelijän tällä tavoin suojelukseensa Ketolan viimeiset elinvuodet olivat ansaitun huolettomia. Esimerkiksi Haikon kartanoon kuntoutukseen päässeille sotaveteraaneille oli riemun paikka, kun saivat joukkoonsa muinaisen hauskuuttajansa – jonka taidot olivat jopa parantuneet vuosien varrella.
Leo Lähteenmäki
Tampereen Teatterin nouseva tähti
Lähteenmäen taiteellinen ura alkoi Tampereen Teatterissa, jossa hän työskenteli Eino Salmelaisen johtajakaudella 1925–1934. Hän oli yksi viidestä tulokkaasta, jotka Salmelainen otti TT:n palvelukseen kautensa alussa. Lähteenmäen varhaisia rooleja olivat muun muassa Hölmölän ruusun sulhanen Larin-Kyöstin komediassa Aarteenetsijät, jota TT esitti nimellä Viisauden kaivo (ensi-ilta 23. syyskuuta 1925), prinssin osa näytelmässä Tuhkimo (kevät 1926) sekä nuoren hurmaajan osa Georg Kaiserin jälkiekspressionistisessa näytelmässä Oopperapalo (syksy 1926). Emmerich Kálmánin operetissa Sirkusprinsessa hän muodosti yleisön rakastaman subrettiparin Sirpa Tolosen kanssa. Minna Canthin Anna Liisassa vuonna 1931 Lähteenmäellä oli Mikon rooli, nimiosa oli Anni Hämäläisellä, jonka kanssa Lähteenmäki niin ikään muodosti TT:ssa erään tähtiparin.
Einari Ketola
Ketola on haudattu Malmin hautausmaalle.
Leo Lähteenmäki
Tampereen Teatterin nouseva tähti
Lähteenmäki seurusteli ja kulki kaupungilla avoimesti Eino Salmelaisen kanssa, suhteen laatua arveltiin homoseksuaaliseksi. Asia oli arkaluontoinen, sillä homoseksuaalisuus oli tuohon aikaan laitonta Suomessa.
Helsingin Kansanteatterin vuodet
Vuonna 1934 Lähteenmäki siirtyi Helsingin Kansanteatteriin, joka oli aloittanut toimintansa edellisenä vuonna. Siellä hän muodosti suositun komediatrion aviopari Siiri ja Kaarlo Angerkosken kanssa. Kolmikon yhteistyö alkoi jo Tampereen Teatterissa. Lähteenmäki oli Angerkoskien tyttären kummi. Myöhempinä vuosina hän tulkitsi muun muassa komediassa Edvardin lapset yhtä näytelmän kolmesta isästä. Kuten monet muut aikansa näyttelijät, myös Lähteenmäki oli mukana suosituissa Niskavuori-näytelmissä. Niskavuoren Hetassa hän tulkitsi Lammentaustan Santeria.
Toukokuussa 1936 Lähteenmäki vieraili Tampereen Työväen Teatterissa Vappu Elon lahjanäytännössä Shirasin prinssi. Marraskuussa 1949 hän vieraili taasen saman teatterin komediassa Huhtikuu tulee toimittaja Huhtikuuna. Mika Waltari oli alkuaan kirjoittanut Huhtikuun roolin Lähteenmäkeä ajatellen. Toisen maailmansodan aikana hän näytteli muun muassa hupailussa Palvelukseen halutaan. Puolustusvoimien viihdytystoimiston tuotantoa ollut näytelmä kiersi kesällä 1944 Suomen varuskunnissa ja sairaalasaleissa.
Lähteenmäen näyttämötehtäviä olivat myös muun muassa Veli (kappaleessa Nero ja veli), Olavi (Laulu tulipunaisesta kukasta), Joe (Elämän leikki) ja Gabriel (Gabriel, tule takaisin).
Elokuvaura
Leo Lähteenmäki esiintyi 1930-luvun lopulla ja 1940-luvun alussa useissa päärooleissa, mutta 1940-luvun puolivälin jälkeen elokuvaura käsitti lähinnä sivurooleja. Hänen debyyttinsä valkokankailla oli vuonna 1928 valmistunut Uuno Eskolan hiihtourheiluaiheinen mykkäelokuva Lumisten metsien mies, josta on säilynyt vain pieni pätkä. Tampereen lähistössä kuvatussa elokuvassa oli mukana kuusi muuta Tampereen Teatterin näyttelijää, pääosa oli teatterin ulkopuolisella Viljo Hurmeella. Huonosti menestynyt elokuva vei Eskolan yhtiön, Aquilan konkurssiin. Elokuvassa Mies Marseillesta (1937) Lähteenmäellä on pääosa Petterinä, tekniikan ylioppilaana. Iskelmäelokuvassa SF-paraati (1940) hän näyttelee polyteekkari Leo Paalua ja elokuvassa Rykmentin murheenkryyni (1938) hän tulkitsee maisteri Lauri Auermaata.
Toisen maailmansodan aikana Lähteenmäellä oli kysyntää keskeisiin osiin muun muassa elokuvissa Ketunhäntä kainalossa, Totinen torvensoittaja, Poikamies-pappa ja  Maskotti. 1950-luvulla hän näytteli esimerkiksi Niskavuoren Heta -elokuvassa Lammentaustan Santeria, joka oli hänelle tuttu hahmo myös teatterin puolelta. 1950-luvulta alkaen sivuroolit olivat melko usein konnanrooleja. Hyviä esimerkkejä ovat muun muassa elokuvat Kipparikvartetti, Lentävä kalakukko, Kaksi vanhaa tukkijätkää ja Oksat pois. Lähteenmäen viimeinen elokuvaosa on työnjohtaja Järvelä Edvin Laineen Pinsiön paroonissa vuodelta 1962, ellei varsinaiseksi elokuvaosaksi katsota pienehköä avustajatehtävää osin Suomessa kuvatussa Tohtori Živagossa. Lähteenmäen näyttelemä henkilö estää kirveellä uhaten Omar Sharifin tulkitseman nimihenkilön pääsyn kellarin suojaan. Sen jälkeen Lähteenmäki oli mukana vielä useissa teatterikappaleissa.
Permin aluepiiri
Permin aluepiiri on hallintoalue Volgan federaatiopiirissä Venäjällä. Se on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Pohjoisessa se rajoittuu Komin tasavaltaan, idässä Sverdlovskin alueeseen, etelässä Baškortostaniin ja lännessä Udmurtiaan sekä Kirovin alueeseen. Aluepiirin pääkaupunki on Perm. Pinta-ala on 160 237 neliökilometriä ja asukasluku 2,7 miljoonaa (vuonna 2009).
Aluepiiri on muodostettu 1. joulukuuta 2005, jolloin Permin alue ja Permin Komin autonominen piirikunta yhdistettiin vuonna 2003 järjestetyn kansanäänestyksen perusteella.
Pinnanmuodostus
Suurin osa alueesta on pohjoisesta etelään levittäytyvää kumpuilevaa tasankoa. Idässä kohoavat Keski- ja Pohjois-Uralin reuna-alueet ja harjanteet. Korkein kohta on Uralin pohjoisosassa sijaitseva Tulymski Kamen (1496 metriä). Lännessä on 200–300 metriä korkea Ylä-Kaman ylänkö ja luoteessa Pohjois-Venäjän selänne (200–250 metriä). Kaakkoisosaan ulottuu Ufan laakio. Varsinkin kaakossa on paljon karstimuodostumia, joista kuuluisin on Kungurin jääluola.
Hyötykaivannaiset
Seudulla on runsaasti erilaisia hyötykaivannaisia: öljyä ja kaasua, mineraalisuoloja ja kivihiiltä, kultaa ja timantteja, kromiitti- ja rautamalmeja, turvetta, kalkkikiveä sekä erilaisia koru- ja päällystyskiviä ja muita rakennustarvikkeita.
Öljy- ja kaasuesiintymät sijaitsevat etupäässä aluepiirin keski- ja eteläosissa. Suurin osa niistä on melko pieniä. Kizelin kivihiilialueella oli aikaisemmin suuri taloudellinen merkitys. Hiilentuotannon huippu saavutettiin vuonna 1960, minkä jälkeen se on jatkuvasti vähentynyt. Solikamskin lähellä sijaitsee yksi maailman suurimmista kaliumsuolaesiintymistä, josta saadaan myös kivisuolaa. Saranyssa on Venäjän ainoa kromiittikaivos. Rauta- ja kuparimalmeja on louhittu 1700-luvun alusta lähtien. Pohjoisessa Krasnovišerskin piirissä tuotetaan korkeatasoisia timantteja. Aluepiiristä tunnetaan myös kvartsi-, sitriini-, seleniitti-, marmori- ja uvaroviittiesiintymiä. Teollisuudessa ja rakentamisessa käytetään seudulta saatavaa kalkkikiveä, dolomiittiä, kipsiä, savea, anhydriittiä, kvartsihiekkaa ja soraa.
Ilmasto
Ilmasto on lauhkean mannermainen. Talvi on luminen ja pitkä. Tammikuun keskilämpötila aluepiirin koillisosassa on –18,5° ja lounaassa –15°. Kesä on melko lämmin. Heinäkuun keskilämpötila on koillisessa +15° ja lounaassa +18,5°. Kasvukausi kestää 145–165 päivää.
Vuotuinen sademäärä vaihtelee lounaan 410–450 millimetrin ja koillisen vuoristoseudun 1000 millimetrin välillä. Suurin osa sateesta tulee touko-syyskuussa. Lumi peittää maan keskimäärin 170–190 päivää vuodessa. Maaliskuuhun mennessä lumipeitteen paksuus on pohjoisessa 80–90 ja etelässä 60–70 senttimetriä. Itäosan vuoristossa on paljon sumuisia päiviä. Kesällä on usein ukkosta, jota esiintyy toisinaan myös talvella. Kevään vaihtelevat lämpötilat, alkukesän yöpakkaset, kasvukauden alun vähäinen sademäärä sekä kesän kaato- ja raesateet vaikeuttavat maanviljelyä.
Vesistöt
thumb|250px|Kamajoen ylittävä rautatiesilta Permin kaupungin lähellä. [[Sergei Prokudin-Gorskin värivalokuva 1900-luvun alusta.]] Koko aluepiiri kuuluu Kaman valuma-alueeseen. Patoaltaiden säännöstelemä Kama virtaa seudun läpi pohjoisesta etelään. Sen suurimmat sivujoet ovat Tšusovaja, Sylva, Višera, Kolva, Jaiva, Kosva, Kosa, Vesljana, Inva ja Obva. Monet niistä ovat rauhallisia ja mutkittelevia tasankojokia. Uralilta alkunsa saavat Kaman itäiset sivujoet ovat yläjuoksullaan tyypillisiä nopeasti virtaavia ja koskisia vuoristojokia, jotka rauhoittuvat laskeutuessaan tasangolle.
Länsi-Uralin jokien virtauksesta yli 60 % koostuu sulamisvesistä. Niille on ominaista kauan säilyvä jääpeite, voimakkaat kevättulvat sekä kesän ja talven matalanveden kaudet. Etelän joet vapautuvat jääpeitteestä aikaisin keväällä, kuivuvat kesällä, mutta voivat tulvia rankkasateiden aikana. Koillisessa Višeran vesistössä virtauksen vaihtelut ovat vähäisempiä. Idän joilla on karsti-ilmiöiden takia maan alle katoavia uomia ja niiden vesi on toisinaan hyvin mineraalipitoinen.
Järviä on vain 0,1 % pinta-alasta. Lukuisista patoaltaista vanhimmat ovat syntyneet rautatehtaiden lähelle 150–200 vuotta sitten. Suurimmat vesialtaat ovat vesivoimalaitosten yhteyteen rakennetut Kaman ja Votkinskin tekojärvet Kaman varrella sekä Kosvan muodostama Širokovskin tekojärvi.
Kasvillisuus
Vallitsevia maannostyyppejä ovat niukkaravinteiset ja eroosiosta kärsivät podsoli- ja turvemaat. Pinta-alasta 71 % on metsää, noin 10 % niittyjä ja laidunmaata ja 5 % suota. Kaakkoisosassa sijaitsee Kungurin metsäaro.
Pohjoisosa on parmaksi kutsuttua taigan keskivyöhykettä. Yleisimmät puulajit ovat kuusi ja jalokuusi. Eteläosa kuuluu taigan lehtimetsävyöhykkeeseen, jossa kasvaa lehmusta, vaahteraa, jalavaa ja toisinaan myös tammea. Luoteessa on mäntymetsiä. Suuren osan metsäalasta muodostavat istutetut koivu- ja haapametsät. Koillisessa ja idässä tavataan sembramäntyä ja lehtikuusta. Yli 50 % metsästä on iältään vanhaa ja noin 20 % nuorta.
Eläimistö
Eläinkuntaan kuuluu noin 60 nisäkäs-, yli 200 lintu-, lähes 40 kala-, 9 sammakko- ja 6 matelijalajia. Petoeläimistä yleisimpiä ovat näätä, kärppä ja lumikko. Etelä- ja keskiosissa esiintyy mäyriä ja saukkoja, pohjoisessa ahmoja. Harvinaisempia petoja ovat karhu, ilves ja susi. Sorkkaeläimistä yleisin on hirvi. Metsäkauris ja peura ovat suojeltuja.
Lintulajeista yleisimpiä ovat metso, teeri, pyy, käpylinnut ja useat tiaislajit, muuttolinnuista kottarainen, rastaat, mustavaris ja pääskyt. Petolintuja ovat mm. kotkat ja pöllöt.
Luonnonsuojelualueet
Aluepiirissä on kaksi valtakunnallista ja 282 alueellista luonnonsuojelukohdetta. Valtakunnallinen status on Višeran ja Basegin luonnonpuistoilla. Alueellisiin kohteisiin kuuluu 20 rauhoitusaluetta, 114 luonnonmuistomerkkiä, 5 historiallis-luonnontieteellistä kokonaisuutta ja kohdetta, 46 reservaattia ja 97 suojeltua maisemaa. Näiden lisäksi on 51 paikallista suojelukohdetta.
Margaret Keane
Margaret D. H. Keane (6. syyskuuta 1927 – 26. kesäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan niin sanoituista ”Big Eye” -maalauksista, epätyypillisen suurisilmäisiä ihmis- ja eläinhahmoja kuvaavista tauluista.
Dalarön kirkko
Dalarön kirkko on kirkkorakennus Haningen kunnassa Ruotsissa. Kirkon rakentaminen on ajoitettu vuosien 1649 ja 1652 välille.
Permin aluepiiri
Asukasmäärä ja -tiheys
Asukastiheys on 16,9 henkeä neliökilometrillä (47. sija Venäjällä ja 13. Volgan federaatiopiirissä vuonna 2009).
Kaupunkiväestö
Yli 10 000 hengen asutuskeskuksia olivat vuoden 2009 alussa:
Etniset ryhmät
Aluepiirissä asuu yli 120 kansallisuuden edustajia. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan suurimpia etnisiä ryhmiä ovat:
Tataarit ja baškiirit asuvat aluepiirin etelä-, kaakkois- ja keskiosissa. Erityinen ryhmä ovat Bardan piirissä enemmistön muodostavat Tulvan tataarit ja baškiirit. Baškiirit pitävät äidinkielenään tataaria. Komipermjakkien perinteistä asuinaluetta ovat Permin Komin etelä- ja pohjoisosat. Huomattava osa heistä (22,4 %) on muuttanut muualle aluepiiriin. Pieni erillinen komiryhmä, Jazvan komit, asuu Jazvajoen yläjuoksulla Krasnovišerskin piirissä. Udmurttikyliä on aluepiirin eteläosassa Kujedan piirissä. Kaakkoisosassa asuu mareja. Aluepiirin koillisnurkka kuuluu mansien perinteiseen asuinalueeseen.
Perinteiset vähemmistökansallisuudet ovat tataareja ja baškiireja lukuun ottamatta nopeasti sulautumassa venäläisiin. Juutalaisten ja saksalaisten määrä on vähentynyt voimakkaasti maastamuuton takia. Samaan aikaan seudulle on muodostumassa uusia Keski-Aasian ja Taka-Kaukasian kansoista koostuvia vähemmistöryhmiä.
Uskonto
Perinteisiä uskontoja ovat ortodoksisuus ja islam. Vuonna 2007 alueella toimi 414 uskonnollista yhteisöä, jotka edustivat 22 eri suuntausta. Venäjän ortodoksisen kirkon Permin hiippakunnan seurakuntia oli 200, islamilaisia yhteisöjä 89 ja helluntaiseurakuntia 45.
Esihistoria
Seudun kantaväestöä ovat suomalais-ugrilaiset ja turkkilaiset kansat. Kaman yläjuoksulla kehittyi 1000-luvun vaihteessa komipermjakkien esi-isien luoma Rodanovon kulttuuri, jonka alue tunnetaan historiallisena Suur-Perminä. Sylva- ja Irenjokien välisellä alueella asui ugrien ja turkkilaisten sekakansaa, joka myöhemmin sulautui Permin tataareihin. Eteläosaan asettui baškiiriheimoja. Harvalukuinen väestö harjoitti karjanhoitoa, metsästystä, kalastusta, mehiläistenhoitoa ja keräilytaloutta, komipermjakit myös maanviljelyä.
Suur-Perm
Kazanin kaanikunnan kukistumisen jälkeen Kaman seudusta tuli Siperian valtauksen ja asuttamisen sillanpääasema, jonne alkoi muuttaa venäläisiä uudisasukkaita. Alueen keskukseksi muodostui Solikamsk, josta lähti Uralin taakse johtanut Babinovin tie. Kaakkoisosaan perustettiin Kungurin kaupunki. Vuosina 1558–1568 Iivana IV luovutti Kaman seudun Stroganovin kauppias- ja teollisuussuvulle. Alueelle kehittyi suola-, kaivos- ja metalliteollisuutta. Kungurin kihlakunnasta muodostui huomattava maatalousalue. 1700-luvun alkuun mennessä venäläiset muodostivat jo kaksi kolmasosaa ja komipermjakit vain kymmeneksen väestöstä.
Permin kuvernementti
Pietarin I:n hallintouudistuksen yhteydessä vuonna 1708 perustettiin Siperian kuvernementti, johon koko Keski-Ural kuului vuoteen 1727 saakka. Sen jälkeen alue kuului Kazanin kuvernementtiin, kunnes Katariina II perusti vuonna 1781 Permin käskynhaltijakunnan, josta vuonna 1796 tuli Permin kuvernementti.
Permin kuvernementti oli 1800-luvun loppuun saakka Venäjän tärkein vuoriteollisuusalue, jossa toimi yli 110 rauta-, teräs- ja kuparitehdasta. Suolateollisuus tuotti yli neljänneksen maan suolasta. Teollisuuden kehityksen ja rautateiden rakentamisen myötä ryhdyttiin hyödyntämään Kizelin kivihiilialuetta. 1800-luvun loppuun mennessä suurin osa metallitehtaista siirtyi koneiden tuotantoon. Huomattava merkitys oli myös käsityöteollisuudella.
Neuvostoaika
Permin kuvernementti liitettiin vuonna 1923 Uralin alueeseen. Vuodesta 1934 lähtien se kuului Sverdlovskin alueeseen. Nykyisen aluepiirin käsittävä Permin alue muodostettiin lokakuussa 1938. Vuosina 1940–1957 sen nimenä oli Molotovin alue Permin kaupungin silloisen nimen mukaan. Alueeseen kuului myös vuonna 1925 perustettu Permin Komin kansallinen (vuodesta 1977 lähtien autonominen) piirikunta.
Neuvostoaikana alueen teollisuus kehittyi voimakkaasti. Koneenrakennus laajeni erityisesti toisen maailmansodan aikana, jolloin Länsi-Uralille evakuoitiin yli 120 tehdasta. Kaman seudulle rakennettiin joukko Venäjän suurimpia sellu- ja paperitehtaita. Kokonaan uusia aloja olivat kemian teollisuus, titaanin tuotanto, öljyn poraus ja jalostus.
Aluehallinto
Tärkein aluehallintoa säätelevä asiakirja on lainsäädäntökokouksen huhtikuussa 2007 hyväksymä Permin aluepiirin peruskirja.
Aluepiiriin kuuluu erityisaseman omaava Permin Komin piirikunta.
Lainsäädäntövalta
Lainsäädäntövalta kuuluu Permin aluepiirin lainsäädäntökokoukselle, joka koostuu 60:stä viideksi vuodeksi valittavasta kansanedustajasta. Ensimmäiset lainsäädäntökokouksen vaalit järjestettiin joulukuussa 2006. Seitsemän prosentin äänikynnyksen ylittivät seuraavat puolueet:
Lainsäädäntökokouksen puheenjohtaja on Nikolai Devjatkin.
Toimeenpanovalta
Toimeenpanovaltaa johtaa Venäjän presidentin nimeämä kuvernööri, jonka nimityksen aluepiirin lainsäädäntökokous vahvistaa. Nykyinen kuvernööri on Oleg Tširkunov, jonka toimikausi alkoi joulukuussa 2005.
Korkein toimeenpaneva elin on Permin aluepiirin hallitus. Sen puheenjohtajana toimii maaliskuusta 2008 lähtien Valeri Suhih. Muita hallintoelimiä ovat ministeriöt, virastot, tarkastuslaitokset ja komiteat. Niiden lisäksi toimii Firdus Alijevin johtama Permin aluepiirin kuvernöörin hallinto.
Permin Komin piirikunnan asioita hoitaa Igor Bykarizin johtama ministeriö.
Kunnallinen itsehallinto
thumb|250px|Permin aluepiirin hallinnollinen jako. Kunnallista itsehallintoa varten aluepiiri on jaettu 6 kaupunkipiirikuntaan ja 42 kunnallispiiriin. Jälkimmäiset käsittävät 53 kaupunki- ja 261 maalaiskuntaa.
Piirit
Suluissa piirin hallinnollinen keskus. Numerot viittaavat oheiseen karttaan.
Liikenne
Aluepiirillä on kolme maantieyhteyttä Udmurtiaan, yksi Baškortostaniin ja yksi Sverdlovskin alueelle. Maanteistä tärkein on Kazanin, Permin ja Jekaterinburgin välinen valtatie. Vuonna 1996 otettiin käyttöön Tšusovajan ylittävä maantiesilta sekä Permistä Bereznikiin ja Tšaikovskiin johtavat maantiet. Vuonna 1998 avattu Višeran ylittävä silta yhdistää Tšerdynin piirin muuhun aluepiiriin. Rakenteilla ovat Pietarista Kirovin alueen ja Permin aluepiirin kautta Jekaterinburgiin johtava valtatie, Polaznan, Tšusovoin ja Katškanarin sekä pohjoisessa Solikamskin ja Kosan väliset maantiet. Yleisten maanteiden yhteispituus on 10 540 kilometriä, josta 96,2 % on kestopäällystetty.
Kamajoki yhdistää aluepiirin Euroopan-puoleisen Venäjän vesiliikennejärjestelmään. Tärkeimmät jokisatamat ovat Permissä, Levšinossa, Tšaikovskissa ja Bereznikissä. Permin ja Tšaikovskin välillä on kesäaikaan säännöllistä matkustajaliikennettä. Jokireittien pituus aluepiirissä on 1519 kilometriä.
Permistä on suorat lentoyhteydet Moskovaan, Anapaan, Astrahaniin, Krasnodariin, Mineralnyje Vodyyn, Nižnevartovskiin, Norilskiin, Pietariin, Samaraan, Sotšiin, Surgutiin sekä ulkomaille Bakuun, Frankfurt am Mainiin ja Taškentiin. Permin lähellä sijaitsevan Bolšoje Savinon lentokentän uudistaminen on suunnitteilla.
Margaret Keane
Keane syntyi Tennesseessä. 1960-luvulla hänen pelkkänä ”Keanena” signeraamistaan töistä otti kunnian hänen miehensä Walter; asian tiimoilta käydyn oikeusjutun päätteeksi hän erosi ja muutti pitkäksi aikaa Havaijille. Kauan ominta uskontokuntaansa etsittyään hän sai 5. elokuuta 1972 kasteen Jehovan todistajaksi.
Dalarön kirkko
1780-luvulle asti rakennus oli suorakulmainen harjakattoinen hirsirakennus, jossa oli sakaristo pohjoisosassa. Kirkkoa korjattiin vuosina 1786-1787, jolloin seiniä korotettiin ja ne päällystettiin laudalla, katon muoto uusittiin sekä tehtiin muutoksia sisätiloissa. Seurakunta sai lahjoituksen 1780-luvulla uutta kirkkoa varten. Lahjoittaja Carl Christian Gyldenerin kuoleman jälkeen tehtiin päätös, että uuden kirkon sijasta tehdään perusteellinen remontti, joka sitten antoi rakennukselle sen muodon ja ulkonäön, joka sillä nykyisinkin on.
Viimeisimmässä, vuonna 1936 tehdyssä restauroinnissa arkkitehti Einar Lundbergin ajatuksena oli vahvistaa 1780-luvun luonnetta rakennuksessa.
Permin aluepiiri
Talous
thumb|250px|Kaman vesivoimala Permin lähellä. Vuonna 2010 Permin aluepiirin bruttokansantuote oli tilastokeskus Rosstatin mukaan 630 755,5 miljoonaa ruplaa (1,69 % Venäjän kokonaistuotteesta). Asukasta kohti laskettuna bruttokansantuote oli 239,4 tuhatta ruplaa vuodessa (vuoden 2010 lopun vaihtokurssein 5 864 EUR). Tämä vastasi 91 prosenttia Venäjän keskiarvosta henkeä kohden.
Tuotannon arvo jakautui vuonna 2007 seuraavasti: jalostus 30,3 %, hyötykaivannaisten tuotanto 13,9 %, kauppa 12,3 %, liikenne ja tietoliikenne 9,3 % sekä kiinteistövälitys, vuokraustoiminta ja palvelut 9,3 %. Maa- ja metsätalouden osuus kokonaistuotannon arvosta oli vain 2,9 %.
Tärkeimpiä tuotannon aloja ovat koneenrakennus, kemian teollisuus ja öljynjalostus sekä metalli-, polttoaine- ja metsäteollisuus. Aluepiiri on huomattava öljyn ja maakaasun tuottaja. Kemian teollisuus valmistaa 97 % Venäjän kalilannoitteista, metanolia ja sen jalostustuotteita, ammoniakkia, typpilannoitteita ym. Koneenrakennusteollisuus on erikoistunut lentokone- ja rakettimoottoreihin, polttoainelaitteisiin, kaasun-, sähkön- ja öljyntuotantolaitteistoihin, digitaali- ja valokuitujärjestelmiin sekä navigaatiolaitteisiin. Metalliteollisuus tuottaa ja jalostaa rauta-, väri- ja harvinaisia maametalleja sekä harjoittaa jauhemetallurgiaa. Aluepiiri tuottaa valtaosan Venäjän magnesiumista. Huomattava merkitys on myös metsäteollisuudella, joka valmistaa noin 20 % Venäjän paperista.
Tiedotusvälineet
Permissä toimii Venäjän valtiollisen radio- ja TV-konsernin alueellinen yhtiö GTRK Perm, jolla on paikallisosasto Kudymkarissa. Lisäksi on useita kaupallisia alueellisia ja paikallisia radio- ja TV-asemia.
Koulutus ja tiede
Perusasteen ammattioppilaitoksia (ammattikouluja) oli 69 ja niissä 32 600 oppilasta. Ammattikouluista valmistui 19 500 oppilasta. Keskiasteen ammattioppilaitoksia (ammattikorkeakouluja) oli 72, joista kahdeksan yksityisiä. Ammattikorkeakouluissa oli 53 700 opiskelijaa ja niistä valmistui 15 800 ammattilaista.
Korkea-asteen ammattioppilaitoksia (korkeakouluja) oli 15, joista viisi yksityisiä. Lisäksi aluepiirissä toimi 16 korkeakoulujen filiaalia. Opiskelijoita korkeakouluissa oli 105 400, joista 16 400 yksityisissä oppilaitoksissa. Korkeakouluista valmistui 16 800 asiantuntijaa (55. sija Venäjällä).
Aluepiirin pääkaupungin korkeakouluja ovat Permin valtionyliopisto, teknillinen yliopisto, pedagoginen yliopisto, lääketieteellinen akatemia, farmasia-akatemia ja maatalousakatemia, Venäjän maalaustaiteen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin akatemian Uralin filiaali sekä Permin koreografinen opisto. Tšaikovskissa toimii teknologinen instituutti ja liikuntainstituutti ja Solikamskissa pedagoginen instituutti
Tieteellisistä tutkimuslaitoksista merkittävin on vuonna 1988 perustettu Venäjän tiedeakatemian Uralin osaston Permin tiedekeskus. Se käsittää neljä luonnontieteellistä instituuttia sekä kolmen yhteiskuntatieteellisen instituutin filiaalit (taloustiede, filosofia ja oikeustiede sekä historia ja arkeologia). Kudymkarissa toimii Komin tiedekeskuksen kielen, kirjallisuuden ja historian instituutin osasto.
Kulttuuri
thumb|250px|Vuonna 1707 rakennettu Kristuksen kirkastumisen kirkko ja 1600-luvun vartiotorni Hohlovkan ulkomuseossa. Aluepiirissä toimii 10 ammattiteatteria ja 18 museota. Permissä on sirkus, filharmonia ja Uralin ainoa planetaario.
Permin akateeminen ooppera- ja balettiteatteri on yksi Venäjän vanhimmista ja merkittävimmistä musiikkiteattereista. Museoista kuuluisin on Permin taidegalleria, jossa on näytteillä maailmankuulu permiläisten puuveistosten kokoelma, Stroganovin koulukunnan ikoneita ja venäläisen maalaustaiteen klassikoita. Permin lähistöllä sijaitsee Hohlovkan kansatieteellinen ulkomuseo, jonne on siirretty 1600–1800-lukujen puurakennuksia. Solikamskissa toimii suolamuseo ja Tšusovoin lähistöllä muun muassa kasakkapäällikkö Jermak Timofejevitšin Siperian-valloituksesta kertova museoalue. Tšusovajajoen rannalla Kutšinon kylän lähellä on vuonna 1996 avattu Stalinin vainojen museo.
Kuuluisia henkilöitä
Seudulla syntyneitä ja asuneita kuuluisia henkilöitä ovat:
Troff
Troff on tekstinmuotoiluohjelmisto, joka on alun perin kehitetty AT&T:llä Unix-käyttöjärjestelmälle.
troff- ja nroff-ohjelmat kehitti Joe Ossanna, jonka jälkeen Brian Kernighan jatkoi. Ossanna kirjoitti alkuperäisen toteutuksen assemblyllä noin vuonna 1973 ja se kirjoitettiin uusiksi C-kielellä noin vuonna 1975.
troff on suunniteltu tekstille ja sisältää myös ominaisuudet, joita tarvitaan matematiikalle.
Ominaisuuksia
Troffin syöttökieli on täysin ohjelmoitavissa. Taulukoiden, kaavioiden ja matemaattisten kaavojen tuottamisen helpottamista varten on erillisiä esikääntäjiä. Troffin ohjaukseen käytetään tekstitiedostoa, jota voi muokata, käsitellä ja säilyttää käyttäjän valitsemilla työkaluilla.
Eri käyttötarkoituksia varten on kehitetty erilaisia laajoja makropaketteja. Tyypillinen troff-toteutus sisältää me-makrot tieteellisten tutkimusjulkaisujen tuottamista varten, man-makrot Unixin manuaalisivujen tuottamiseen sekä ms- ja mm-makrot kirjeitä, kirjoja, muistioita ja raportteja varten.
Esikääntäjät
Troffin kehittyessä todettiin, ettei kaikkea voida tehdä helposti pelkällä troff-kielellä. Tämän takia alettiin kehittää esikääntäjiä. Ne muuttavat tietyntyyppisiä osia dokumentista troff-syötteeksi kelpaavaan muotoon. Esikääntäjät toimivat Unix-maailman filosofian mukaisesti, eli yksittäisen tehtävän hyvin suorittavan ohjelman tuloste sopii toisen ohjelman syötteeksi. Esikääntäjiä ovat mm.
Puikkolaskenta
Puikkolaskenta on kiinalainen menetelmä, jossa tehtiin laskutoimituksia puikkojen avulla Kiinassa ja sen lähialueilla. Sitä käytettiin taistelevien läänitysvaltioiden aikakaudelta (476–221 eaa.) Ming-dynastiaan (1368–1644 jaa.) asti, jolloin puikkolaskenta korvattiin nopeammalla helmitaululla. Helmitaulu on nopeampi peruslaskutoimitusten suorittamiseen, mutta se on rajoitetumpi: sillä ei voi hyvin hahmottaa yhtälöitä eikä varsinkaan yhtälöryhmiä. Tämä varmasti osaltaan vaikutti siihen, että matriisilaskennan kehitys taantui useiksi vuosisadoiksi. thumb|right|400px|Japanilainen puikkolaskupöytä. thumb|right|200px| puikkolaskentakuva [[Yonglen tietosanakirjasta.]]
Välineet
Puikkolaskentaan tarvittavat välineet ovat kimppu laskentapuikkoja ja laskentapöytä. Laskentapuikot olivat yleensä bambusta tehtyjä, noin 12–15 cm pitkiä ja 2–4 mm paksuja, joskus eläintenluista tai norsunluusta ja jadesta (hyvin varakkailla kauppiailla). Laskentapöytä voi olla pöytälevy, puinen levy, jossa voi olla ristikko ja jota pidettiin pöydällä tai hiekalla. Vuonna 1971 kiinalaiset arkeologit saivat kaivettua esiin Xinjiangin maakunnasta löydetystä haudasta kimpun hyvin säilyneitä eläintenluista valmistettuja laskentapuikkoja, jotka olivat säilytettynä silkkipussissa. Näiden arvioidaan olevan peräisin Han-dynastian ajalta (206 eaa. — 8 jaa). Vuonna 1975 löydettiin kimppu bambuisia laskentapuikkoja.
Numeroiden esittäminen
right|thumb|200px thumb|right|200px| 231 ja sekaantumisvaihtoehdot Puikkonumerot ovat ainoa järjestelmä, joka käyttää yhtä ainoaa merkkiä eri paikoissa osoittamaan mitä tahansa numeroa tai desimaalilukua. Ykkösten kohdalla ollessaan jokainen pystysuora puikko vastaa aina yhtä lisäkappaletta. Kaksi pystysuoraa tarkoittaa 2 näin aina lukuun 5 asti. Numerot 6-9 ilmoitetaan numeroa 5 edustavan vaakasuoran puikon ja pystysuorien puikkojen summana. Luvut, jotka ovat suurempia kuin 9 ilmoitetaan käyttäen kymmenjärjestelmään pohjautuvaa positiojärjestelmää. Luvut, jotka ovat itseisarvoltaan ykköstä pienempiä, ilmoitetaan desimaalilukuina. Parittomia kymmenenpotensseja (kymmenet, tuhannet, ... kymmenesosat jne.) ilmaisevat luvut laitetaan vaakasuoraan sekaantumisen välttämiseksi. Laskutoimituksia suoritettaessa ei yleensä käytetty apuviivoja tai ruudukkoa. Kuvassa on havainnollistettu sekaantumisen mahdollisuuksia: lukua 231 voisi luulla luvuiksi 51 tai 24.
Nollien esittäminen
right|290px Puikkolaskennassa nollaa edusti aukko, joka toimi sekä numerona että paikan osoittajana. Kirjoitettaessa puikkonumeroita käytettiin samanlaista nollaa kuin arabialaisissa numeroissa. Oikealla olevassa kuvassa nollaa edustaa vain aukko.
Negatiiviset ja positiiviset numerot
Song matemaatikot käyttivät punaisia puikkoja positiivisille luvuille ja mustia negatiivisille luvuille. Toinen tapa on laittaa ykkösten päälle vinoon puikko kuvastamaan negatiivisuutta.
Desimaaliluvut
Desimaalilukuja käytettiin samalla tavalla kuin nykyisin. Esimerkkinä 1,1446154
Yhteenlasku
thumb|right|280px|Puikkonumeroilla laskettu 3748+289=4037 Arabialaisista numeroista poiketen puikkolaskenta itsessään perustuu yhteenlaskuun. Arabialaisista numeroista 1 ja 2 ei voi mekaanisesti yhdistämällä saada numeroa 3 kuten puikkoluvuilla. Oheinen animaatio esittää lukujen 3748 ja 289 summaa.
Ylemmän luvun puikkojen määrä muuttuu laskutoimituksen aikana kun taas alemman luvun puikot häviävät.
Ilman lainausta
right|300px Esimerkkinä ohessa esitetty 54-23 = 31
Lainausvähennyslasku
left|300px
Alla selitetty lainausvähennyslaskun vaiheet. Esimerkkinä 4231-789.
Kertolasku
thumb|left|150px|38x76=2888 thumb|right|150px|al Uqlidis'n (v.952) kertolasku, joka on Sun zi menetelmän muunnelma
Sun Zi (ei Sun Tzu, joka kirjoitti Sodankäynnin taidon) kuvasi kertolaskutoimituksen yksityiskohtaisesti kirjassa "Sun Zin matemaattinen klassikkoteos". Oikealla esitettynä askeleet tulon 38 x 76 laskemiseksi.
Jakolasku
thumb|right|120px|10.vuosisadan al-Uqlidis jakotapa thumb|left|120px|Sunzi jakotapa thumb|left|120px|Sunzi jakotavan kaltainen al Khwarizmin jakotapa vuodelta 825 jaa. thumb|120px|11. vuosisadan Kushyar ibn Labban jakotapa, joka on kopio Sunzi-jakotavasta.
Vieressä olevassa animaatiossa on kuvattuna askeleet
Al-Khwarizm vei vuonna 825 Sunzin jakolaskualgoritmin muuttumattomana intialaisista lähteistä islamilaisiin maihin. Al-Khwarizmin kirja käännettiin latinaksi 1200-luvulla, ja Sunzin algoritmista kehittyi myöhemmin Euroopassa Galleyn jakolaskualgoritmi. Abu'l-Hasan al-Uqlidin vuonna 925 julkaistussa kirjassa Kitab al-Fusul fi al-Hisab al-Hindi ja Ḱushyar ibn Labbanin kirjassa Hindulaiset laskuperiaatteet olevat jakoalgoritmit ovat samat kuin Sunzun jakoalgoritmi.
right|250px
Murtoluvut
Mikäli jakolaskusta jää jäännös, sekä jakaja että jakojäännös on jätettävä paikoilleen toistensa päälle. Liu Huin kommenteissa kirjaan Jiǔzhāng Suànshù (100-luku eaa.) eli Matemaattisen taiteen 9 kappaletta ylälukua kutsuttiin sanalla shi ja alalukua sanalla fa. Sun Zin laskemisklassikossa ylhäällä olevaa lukua kutsuttiin nimellä zi tai fenzi (kirjaimellisesti jakolaskun poika), ja alla olevaa kutsuttiin nimellä mu tai fenmu (kirjaimellisesti jakolaskun äiti). Fenzi ja Fenmu ovat osoittajan ja nimittäjän nykytermit. Kuvassa osoittaja 1 on edellisen tehtävän jakojäännös; 7 on jakaja, nimittäjä. Yhdessä ne muodostavat murtoluvun.
Dyyni
thumb|330px|Valkoisesta hiekasta muodostunut dyyni, joka pinnassa näkyy pienempää hiekan väreilyä
Puikkolaskenta
Murtolukujen yhteenlasku
thumb|left|150px|rod calculus fraction addition
Dyyni
Dyyni on tuulen hiekasta kasaama hiekkakumpu, jollaisia tavataan aavikoilla ja hiekkarannoilla. Dyynin korkeus voi olla jopa 500 metriä ja pituus poikittain yli 150 kilometriä ja se on usein muodoltaan aaltomainen. Dyynityyppejä on useita erilaisia ja yksi tunnetuimmista tyypeistä on ylhäältä katsoen puolikuun muotoinen barkaani.
Puikkolaskenta
Murtolukujen yhteenlasku
Tämä on kirjasta Jiǔzhāng Suànshù tehtävä I-7.
Dyyni
Tuulen kasaava vaikutus liikuttaa hiekkadyynejä joskus hyvinkin pitkiä matkoja. Tästä seuraa ongelmia aavikoiden läheisyydessä, jossa aavikoituminen on kiivasta, sillä hiekka hautaa alleen vähäistä kasvillisuutta. Joidenkin hiekassa kasvavien kasvien avulla dyynejä pystytään sitomaan paikoilleen.
Puikkolaskenta
Murtolukujen vähennyslasku
thumb|left|150px|subtraction of two rod numeral fracttions
Dyyni
Suomessa on dyynejä mm. Yyterissä ja Kalajoella sekä muinoin syntyneitä dyynejä joillain paikoilla sisämaassa, mutta ne ovat kasvillisuuden peitossa.