cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Volter Asplund
Salamurha
Surmaa avusti Asplundin nuori taloudenhoitaja Jenny Anttila, joka tapasi neuvostoliittolaisen asiamiehen kylällä tansseissa rakastuen tähän. Mies esiintyi herra Steninä. Sten antoi Jenny Anttilalle pulveria, jota sanoi unilääkkeeksi ja käski laittaa sitä Asplundin iltaolueen. Asplund sairastui ja lopulta kuoli. Näin Jenny Anttila pääsi kassakaapille ja antoi kirjat vakoojalle. Jenny siirtyi taloudenhoitajaksi Vaasaan ja oli edelleen yhteydessä Herra Steniin. Tästä parin vuoden päästä jäi kiinni ja joutui vankilaan. Sten ei jäänyt kiinni.
Markku Mannerkoski
Markku Bernd Veikko Mannerkoski (s. 18. lokakuuta 1936 Hämeenlinna) toimi Oulun yliopiston metalliopin professorina, rehtorina ja VTT:n pääjohtajana.
Henkilöhistoria
Mannerkosken vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Veikko Mannerkoski ja Vieno Anttila. Hän valmistui diplomi-insinööriksi teknillisen korkeakoulun vuoritekniikan osaston metallurgian opintosuunnalta vuonna 1959 ja väitteli Teknillisestä korkeakoulusta tohtoriksi vuonna 1964.
Ura
Mannerkoski oli ensin tutkijana teollisuudessa, mistä siirtyi vuonna 1963 Oulun yliopistoon metalliopin professorin virkaan, johon hänet valittiin vakinaisesti 1965. Mannerkoskesta tuli seuraavana vuonna perustetun korkeakouluneuvoston jäsen ja neuvoston teknillisten tieteiden jaoston puheenjohtaja vuonna 1967. Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan varadekaaniksi hänet valittiin 1966. Vuonna 1968 hänet valittiin 31-vuotiaana Oulun yliopiston neljänneksi rehtoriksi. Mannerkoskea nuorempi yliopiston rehtori Suomessa oli aiemmin ollut 1700-luvun alkupuolella. Hänet valittiin vielä kuusi eri kertaa rehtoriksi, ennen siirtymistään VTT:lle vuonna 1987.
VTT:n pääjohtajaksi vuonna 1987 tultuaan hän osallistui monin eri tavoin tutkimuslaitoksen ja elinkeinoelämän yhteistyöhön, samoin kuin eurooppalaisten tilaustutkimuslaitosten yhteiseen toimintaan. VTT uudisti Mannerkosken johdolla konsernirakenteensa edellisen pääjohtajan Pekka Jauhon ajalta. Usean kymmenen eri tutkimuslaboratorion muodostama osastorakenne muutettiin alle kymmenen suuren tutkimusyksikön organisaatioksi vuoden 1994 alusta. Tällä organisaatiorakenteella VTT toimi aina vuoteen 2006.
Mannerkoski jäi eläkkeelle vuonna 1999 ja hänen seuraajakseen valittiin Erkki K.M. Leppävuori.
Kalajaisjärvi
Kalajaisjärvi tai Kalajainen on keskikokoinen järvi Etelä-Pohjanmaalla Ilmajoen Nopankylässä. Se on Ilmajoen suurin järvi ja kuuluu Kyrönjoen vesistöalueen Nenättömänluoman valuma-alueeseen. Luoma laskee Kyrönjokeen Kurikan Panttilassa.
Sukellustietokone
thumb|Sukellustietokone [[Suunto Vyper Air.]] Sukellustietokone on pienoistietokoneen sisältävä mittauslaite. Se on sukellustaulukon, kellon, syvyysmittarin, hengityskaasun pullopainemittarin ja lämpömittarin yhdistelmä. Ulkonäöltään sukellustietokone voi muistuttaa sukeltajankelloa tai muovikuorista mittaria ja se kiinnitetään ranteeseen tai on letkulla kiinni sukelluspullossa.
Kalajaisjärvi
Kalajaisjärven rannalla sijaitsee kymmenien vapaa-ajanasuntojen lisäksi Ilmajoen kunnan ja seurakunnan leirikeskukset. Kalajaisjärven pohjoispuolen maastossa on Pässilän luontopolku ja 3,2 km pituinen valaistu kuntorata. Kalajaisjärveen laskevista ojista merkittävin on lounaspään Kairoonoja, joka saa alkunsa läheisestä 4,5 hehtaarin Vitiäisjärvestä.
Sukellustietokone
Mittarin tärkein tehtävä on kertoa laitteen sisäisen sukellustaulukon mukainen jäljellä oleva sukellusaika. Kone varoittaa myös liiasta nousunopeudesta. Lisäksi tietokone näyttää tarvittavan dekompressioajan dekompressiosukelluksissa ja turvapysähdykset pintaannousun yhteydessä sukeltajantaudin riskin minimoimiseksi.
Tietokoneessa sukellustaulukot on muutettu kaavoiksi ja muuttujien määrä voi olla suuri (syvyys, lämpötila, aika, typpikertymä, happimyrkytys, typpikuplien muodostuminen, sukellusten välinen pinta-aika). Laskenta on reaaliaikaista ja siten varmempaa kuin etukäteen taulukolla suunnitellen. Seoskaasusukeltamisen yleistyttyä joihinkin tietokoneisiin on voinut syöttää sukelluskaasun happipitoisuuden nitroksisukeltamista varten. Tällöin kone varoittaa myös maksimisukellussyvyyden ylittämisestä happimyrkytysvaaran vuoksi. Jotkut sukellustietokoneet mittaavat lisäksi sukelluskaasun painetta eli jäljellä olevaa ilman tai kaasun määrää, jolloin se voi arvioida sukelluskaasun loppumiseen kuluvaa aikaa kyseisessä syvyydessä.
Kalajaisjärvi
Kalajaisjärven ympäristö on rehevää ja mäkistä. Lähellä on pirunpeltoja sekä Ilmajoen ja sen lähialueen korkeimmat kohdat, kuten Sikavuori (140 mpy), Vitiäisvuori (155 mpy), Kalajaisvuori (163,7 mpy) ja Pässilänvuori (160,6 mpy). Järven itäranta on kallioista ja jyrkkää kuusimetsää, länsiranta alavampaa peltoa ja lehtimetsää.
Sukellustietokone
Erikoisominaisuuksina sukellustietokoneissa voidaan mainita langaton pullopaineanturi ja suomalaisen Benemecin tekemä Mares Divemate Audio/visual puhuva sukellustietokone 1990-luvun alusta (kiinnitetään sukelluslasien hihnaan korvan päälle). Myös uudet suljetun kierron tekniikkasukelluslaitteet sisältävät elektroniikkaa, jossa eräänlainen sukellustietokone säätää muun muassa sukelluskaasun happipitoisuutta.
Suomalainen Suunto on markkinajohtaja ja kuuluisa sukellustietokoneistaan.
Kalajaisjärvi
Sameavetiseen järveen on istutettu kuhaa, harjusta, siikaa sekä järvisiikaa.
Vancouverin satama
Vancouverin satama (UN/LOCODE: CA VAN ) on Kanadan Vancouverin metropolialueen suursatama. Satama on rahtimäärältään Kanadan suurin satama ja myös yksi Pohjois-Amerikan vilkkaimmista. Rahdin kokonaismäärällä mitattuna se oli Amerikan satamaviranomaisten yhdistyksen (AAPA) tilaston mukaan vuonna 2016 Pohjois-Amerikan kolmanneksi suurin satama (2016: 135,5 milj. t; 2017 yht. 142,1 milj. t). Samalla mantereella sitä suurempia olivat AAPA:n tilaston mukaan Etelä-Louisianan ja Houstonin satamat.
Myös konttimäärällä mitattuna (2016) se oli Pohjois-Amerikan vilkkaimpia satamia. Sitä suurempia konttisatamia olivat tuolloin Tyynenmeren puolella Los Angelesin, Long Beachin sekä Seattlen ja Tacoman (Northwest Seaport Alliance) satamat. Vuonna 2017 Vancouverin kautta kulki 3 252 miljoonaa (TEU) konttia.
Vancouverin satamaan kuuluu yhteensä 27 suurta meriterminaalia, jotka toimivat viidellä eri liiketoiminta-alueella: ajoneuvokuljetukset (noin 400 000 ajoneuvoa vuodessa), irtobulkki (metsäteollisuuden tuotteet, teräs, koneet), kuiva- ja nestebulkki, konttiliikenne ja risteilyalukset.
Matkustajaliikenteessä Vancouverin metropolialueen satama oli Kanadan suurin risteilysatama (2017 noin 823 000 matkustajaa). Pohjois-Amerikassa sitä vilkkaampia risteilyliikenteen satamia oli Yhdysvalloissa useita (vilkkaimpina Miami, Port Canaveral, Port Everglades, Galveston, New York/New Jersey, St. Thomas/St. John, New Orleans, jne) ja Meksikossakin kaksi (Cozumel ja Majahual).
Satamaa ylläpitää vuonna 2007 perustettu Kanadan valtion omistama ja maan liikenneministeriön alainen Vancouver Fraser Port Authority.
H.E.R.
H.E.R., oikealta nimeltään Gabriella Sarmiento Wilson (s. 27. kesäkuuta 1997 Vallejo, Kalifornia, Yhdysvallat), on yhdysvaltalainen R&B-laulaja, lauluntekijä, kitaristi ja tuottaja. Hän on julkaissut kolme albumia. Niistä ensimmäinen, H.E.R., julkaistiin vuonna 2017, I Used to Know Her vuonna 2019 ja Back of My Mind vuonna 2021. Wilson on voittanut neljä Grammy-palkintoa, muun muassa vuoden laulun palkinnon vuonna 2020 julkaistulla kappaleellaan ”I Can’t Breathe”, sekä parhaan laulun Oscar-palkinnon kappaleellaan ”Fight for You”, joka esiintyy elokuvassa Judas and the Black Messiah.
Katariina Salmela-Aro
Katariina Salmela-Aro (s. 26. joulukuuta 1961 Helsinki ) on Helsingin yliopiston professori kasvatustieteen alalla. Hänen painotuksensa kasvatustieteessä on psykologia.
Salmela-Aro on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1989 ja filosofian tohtoriksi 1997. Hän on sekä Helsingin että Jyväskylän yliopiston dosentti. Hän on työskennellyt professorina Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2004 ja työskentelee vuodesta 2018 Helsingin yliopiston kasvatustieteen professorina. Lisäksi hänellä on vierailuprofessuureja.
Salmela-Aron tutkimustyötä pidetään korkeatasoisena, ja lisäksi hän esiintyy ahkerasti julkisuudessa esittelemässä tutkimustyötään ja sijoittui näin oman alansa toiseksi Helsingin Sanomien selvityksessä, jossa professoreita arvioidaan arvostetuissa kansainvälisissä tiedelehdissä julkaistujen artikkeleiden perusteella.
Prodrive F1
Toukokuussa 2009 uutisoitiin, että Prodrive oli jättänyt hakemuksen F1-sarjaan kaudelle 2010. Richardsin suunnitelmissa oli käyttää Prodrive-nimeä kahden ensimmäisen kautensa ajan, jonka jälkeen se olisi siirtynyt käyttämään moottorivalmistajansa Aston Martinin nimeä. Talli ei tullut hyväksytyksi.
Prodrive-yrityksen johtaja on David Richards, joka on aiemmin toiminut muun muassa F1-talli BARin ja Benettonin tallipäällikkönä.
Henry Boardman Conover
Henry Boardman Conover (18. tammikuuta 1892 Chicago – 5. toukokuuta 1950 Chicago) oli yhdysvaltalainen sotilas ja amatöörilintutieteilijä.
Hänen vanhempansa olivat pääjohtaja Charles Hopkins Conover (s. 12. heinäkuuta 1847) ja Della Louise Boardman Conover (s. 31. lokakuuta 1859). Hänellä oli kolme vanhempaa siskoa, Elinor Conover Owen, Della Boardman Talbot ja Margaret Boardman Conover.
Conover opiskeli Sheffield Scientific Schoolissa Yalessa. Hän oli kiinnostunut luonnosta pienestä pitäen ja keräsi lintuja. Hän oli innokas urheilumies koko ikänsä. 1920 hän matkusti Venezuelaan Wilfred Hudson Osgoodin kanssa. He keräsivät näytteitä Chicagon kenttämuseolle (Field Museum of Natural History in Chicago). He palasivat Etelä-Amerikkaan 1922 ja vierailivat Chilessä ja Argentiinassa. 1926 Conover matkusti Itä-Afrikkaan.
Helena (nimi)
Helena on naisen etunimi. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 172 390 Helena-nimistä naista ja kymmenkunta miestä. Nimi on peräisin kreikan kielen aurinkoa merkitsevästä sanasta helios.
Helenan nimipäivä sekä suomalaisessa että suomenruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa 31. heinäkuuta.
Suomessa nimen suosio yli kaksinkertaistui muutamassa vuodessa Aino Räsäsen Helena-kirjasarjan avausosan Soita minulle, Helena! ilmestyttyä vuonna 1945. Kirjoilla oli huomattava vaikutus myös nimien Jari ja Päivi yleisyyteen.
Thalassa (kuu)
Thalassa on Neptunuksen kuu. Se löydettiin syyskuussa 1989 Voyager 2 -luotaimen ottamista kuvista. Kuu on epäsäännöllisen muotoinen ja siellä ei ole havaittu geologista aktiivisuutta. Koska Thalassa kiertää Neptunuksen synkronisen kiertoradan alapuolella, vuorovesivoimat aiheuttavat hiljalleen kuun lähestymisen kohti Neptunusta. Kuu tuleekin lopulta törmäämään Neptunukseen tai hajoamaan sitä ennen renkaaksi Neptunuksen ympärille (saavuttaessaan Rochen rajan).
Veženin lento-onnettomuus 1952
Veženin lento-onnettomuus 1952 tapahtui 22. marraskuuta 1952, kun TABSOn Bulgarian Sofiasta Gorna Orjahovitsan kautta Varnaan matkalla ollut Lisunov Li-2P törmäsi Vežen-vuoreen. Onnettomuuslennolla oli mukana 26 matkustajaa ja neljä miehistön jäsentä, jotka kaikki saivat surmansa törmäyksessä.
Sofiasta lähtemisen jälkeen koneen oli tarkoitus tehdä 15 kilometrin lenkki kaupungin ympäri ja nousta samalla 1 500 metrin korkeudelle, jotta Balkanvuorten ylittäminen onnistuisi. Säästääkseen aikaa ja polttoainetta miehistö päätti jättää lenkin tekemättä ja suunnata suoraan kohti vuoria. Tämän seurauksena korkeutta ei ollut riittävästi koneen saapuessa vuorille. Sää onnettomuuspäivänä oli huono, eikä miehistö nähnyt sankan lumisateen vuoksi vuoria. Kone törmäsi Vežen-vuoreen noin 20 metriä huipun alapuolella. Pelastajat saapuivat onnettomuuspaikalle muutaman tunnin kuluttua törmäyksestä, mutta kaikki koneessa olleet olivat menehtyneet.
Monica Lewinsky
Monica Samille Lewinsky (s. 23. heinäkuuta 1973 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen nainen, joka nousi julkisuuteen, kun tieto hänen seksuaalisesta suhteestaan Yhdysvaltain presidenttiin Bill Clintoniin paljastui vuonna 1998.
Ennen julkisuutta
Monica Lewinsky syntyi San Franciscossa, mutta vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Beverly Hillsissä ja Bel-Airissa Los Angelesissa. Lewinskyn isän perhe tulee El Salvadorista, mutta on taustaltaan saksanjuutalainen, hänen äitinsä suku on puolestaan venäjänjuutalaisia. Lewinsky opiskeli Beverly Hills High Schoolissa ja Bel Air Prep Schoolissa, minkä jälkeen hän jatkoi opiskelujaan ensin Santa Monica Collegessa Los Angelesissa ja sitten Lewis & Clark Collegessa Portlandissa. Lewinsky valmistui psykologian kandidaatiksi vuoden 1995 keväällä, minkä jälkeen hän pääsi harjoittelijaksi Valkoiseen taloon Washingtoniin.
Skandaali
pienoiskuva|Monica Lewinsky yhdessä Bill Clintonin kanssa helmikuussa 1997. Lewinskyllä oli seksuaalinen suhde presidentti Clintonin kanssa työskenneltyään harjoittelijana Valkoisessa talossa vuonna 1995. Suhteeseen sisältyi oraaliseksiä ja yhdessä tapauksessa myös sikariputkilon käyttöä seksivälineenä. Clinton kielsi sekä suhteen että antaneensa siitä väärää valaa, koska pelkkä oraaliseksi ei Clintonin mukaan Yhdysvaltain lain nojalla muodosta seksisuhdetta. Suhde jatkui Lewinskyn aloitettua työt Pentagonissa, ja viimeinen tapaaminen presidentin kanssa oli vuoden 1997 loppupuolella.
Lewinsky oli uskoutunut läheisimmille ystävilleen, terapeutilleen ja työtoverilleen Linda Trippille suhteestaan presidenttiin. Tripp nauhoitti useita puhelinkeskustelujaan Lewinskyn kanssa, ja luovutti ne muun muassa erikoissyyttäjä Kenneth Starrille, joka käytti niitä hyväkseen saatuaan presidentin antamaan valheellisen valaehtoisen todistuksen suhteestaan Lewinskyyn jutussa, jonka lähtökohdat olivat alun perin liittyneet Clintoneiden epäonnistuneisiin maakauppoihin (Clintoneiden mahdollinen syyllistyminen petokseen yms.) vuosia aiemmin. Oikeudenkäyntiä varten Lewinsky luovutti todistusaineistoksi myös leningin, jonka rintapieleen oli suhteen aikana ilmestynyt spermatahra. Tahran avulla oli tarkoitus osoittaa seksisuhteen Clintoniin olleen todella olemassa.
Koko Starrin johtama tutkimus Clintoneita vastaan oli monimutkainen, ja sen lopullinen keskittymä olikin Clintonin salasuhde Lewinskyyn – millä ei ollut mitään tekemistä tutkimusten alkuperäisten syiden kanssa.
Salasuhteen tultua julki Lewinskyn, hänen ystäviensä ja perheensä yksityisasiat kaivettiin juurta jaksaen esiin ja riepoteltiin medioissa kerta toisensa jälkeen.
Skandaalin jälkeen
Vuonna 1999 julkaistiin Lewinskyn omaelämäkerta Monican tarina, jolla vastattiin valtaisaan kysyntään, ja jolla Lewinsky halusi kertoa itse tapahtumista ja elämästään – vastalauseena median juoruihin perustuviin ja skandaalihakuisiin juttuihin hänestä.
Lewinsky juonsi vuonna 2000 Monica's Postcards -ohjelmaa, jossa hän matkusti ympäri Yhdysvaltoja esittelemässä kiinnostavia paikkoja, ja vuonna 2001 Lewinsky jatkoi psykologian opintojaan New Yorkin Columbian yliopistossa.
Vuonna 2002 ilmestyi Monica in Black and White -dokumentti, jossa Lewinsky vastasi newyorkilaisen yliopiston opiskelijoiden kysymyksiin elämästään, suhteestaan Clintoniin ja tapahtumista liittyen skandaaliin. Dokumentti tehtiin sen jälkeen, kun Lewinskyn vaitiolovelvollisuus skandaaliin liittyen loppui.
Vuonna 2003 Lewinsky nähtiin Mr. Personality -deittiohjelman vetäjänä, ja hän perusti myös oman yrityksensä, The Real Monica Inc., jonka kautta hän myy edelleen suunnittelemiaan käsilaukkuja.
Lewinsky aloitti vuoden 2005 syksyllä erikoistumisopiskelunsa sosiaalipsykologiassa yhdessä maailman arvostetuimmassa opinahjossa, London School of Economicsissa, josta hän valmistui joulukuussa 2006.
Nykyään Lewinsky puolustaa nettikiusaamisen uhreja. Hän on esiintynyt useissa eri tilaisuuksissa puhumalla aiheesta ja tuomalla asian esille.
Lewinsky ei ole naimisissa eikä hänellä ole lapsia.
Dan Burn
pienoiskuva|Dan Burn vuonna 2013. Daniel Johnson "Dan" Burn (s. 9. toukokuuta 1992 Blyth) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia. Hän on pituudeltaan 201 senttimetriä.
Burn on pelannut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla mestaruussarjassa 132 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
1001 Rikua
1001 Rikua on MTV3-kanavalla vuonna 2015 esitetty piilokamera- ja sketsiviihdeohjelma. Ohjelmassa näyttelijä Riku Nieminen esiintyy erilaisissa rooleissa muun muassa pilaillessaan julkisuudesta tuttujen henkilöiden kustannuksella. Seitsemänosainen ensimmäinen tuotantokausi esitettiin tammi–helmikuussa 2015 ja toinen heinä–elokuussa 2015.
Nieminen esiintyi ohjelmassa myös entisinä Putous-hahmoinaan Heikkis-Jamona, Kete Rahkosena, Hieno Åhlgreenina, Veli Sikiönä sekä Munamiehenä. Sarjan toisen kauden mainos, jossa Nieminen esiintyi blackfaceen meikattuna, herätti keskustelua Twitterissä. Nieminen suuttui saamastaan kritiikistä ja piti blackface-termin käyttöä rasistisena. Vuonna 2021 Nieminen kertoi Apu-lehdelle katuvansa blackfacea, ja pyysi anteeksi niiltä, jotka kokevat, että kyseinen tempaus normalisoi rasismia.
Ataraksia
Ataraksia oli antiikin kreikkalaisen filosofian ja erityisesti hellenistisen filosofian termi, joka tarkoitti mielenrauhaa. Stoalaisille ataraksia oli synonyymi ainoalle todelliselle onnellisuudelle, jonka ihminen saattoi saavuttaa. Se kuvasi tasapainoista, muusta maailmasta erillistä mielentilaa, joka osoitti etääntymistä materiaalisesta maailmasta ja nautti kaikista filosofian hedelmistä. Pyrrhon ja Epikuros käyttivät termiä ataraksia kuvaaman vapautta huolista tai liiallisista haluista. Epikurokselle se oli keskeinen osa hēdonēa eli nautintoa.
Al-Ma’un
pienoiskuva|Kamelin teurastusta Mauritaniassa 2007 Al-Ma'un on Koraanin 107. suura. Se luokitellaan mekkalaiseksi tai medinalaiseksi, ja siinä on seitsemän jaetta.
Teksti
Teksti käsittelee tekopyhää rukoilijaa, ja viitataan sellaisen miehen kohtaloon viimeisellä tuomiolla. Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksessa seuraavasti:
Islamilainen selitys
'Alī ibn Ahmad al-Wāhidīn (k.1075) mukaan Muqatil ja al-Kalbi ilmoittivat, että suuran tarkoittama mies oli Al-'As ibn Wa'il al-Sahmi. Ibn Jurayj kuitenkin katsoo, että kyseessä oli Abu Sufyan ibn Harb, jolla oli tapana teurastaa kaksi kamelia joka viikko. Kun orpo tuli pyytämään häneltä jotain, Abu Sufyan ajoi tämän pois kepillä lyöden. Tämän jälkeen Jumala antoi ilmoituksena suuran 107.
Chathaminmerimetso
Chathaminmerimetso (Phalacrocorax onslowi) on merimetsoihin kuuluva lintu. Chathaminmerimetso on äärimmäisen uhanalainen lintu, sitä on jäljellä vain 270 paria, ja nekin elävät pienellä alueella Populaatio on pienentynyt pääosin maanviljelyn ja villien eläinten takia.
Levinneisyys
Lajia tavataan ainoastaan Chathamsaarilla, Uudessa-Seelannissa. Ja sieltäkin se on häviämässä, sillä vuonna 1997 löydettiin 842 paria, 16 vuotta myöhemmin 2003–2004 chathaminmerimetsoja oli jäljellä vain 271 paria. Chathaminmerimetsot viihtyvät usein avoimilla merialueilla ja kivikkoisilla rannoilla.
Paavo Nurmi Marathon
Paavo Nurmi Marathon on kesäisin Turussa järjestettävä maratonjuoksutapahtuma. Se kerää vuosittain yli 3 000 osallistujaa. Ensimmäinen Paavo Nurmi Marathon järjestettiin kesällä 1992. Lupa Maratonin nimen käyttöön pyydettiin Paavo Nurmen pojalta, Matti Nurmelta. Kun lupa saatiin, oli se viimeinen silaus sille, että Turun Urheiluliitto alkoi järjestää Paavo Nurmi Marathonia.
Marathonilla voi osallistua 10 kilometrille, puolimaratonille tai täysmaratonille. Eniten osallistujia on vuosittain puolimaratonilla. Juoksun reitti kulkee Turun keskustassa ja Ruissalon saaressa ohittaen muun muassa Aurajokirannan, Wäinö Aaltosen suunnitteleman Paavo Nurmen patsaan ja kaupungin keskustan. 31. Paavo Nurmi Marathon järjestetään 20. elokuuta 2022. Vuoteen 2017 asti maraton järjestettiin kesä–heinäkuun vaihteessa ja vuodesta 2018 lähtien se on järjestetty elokuussa.
Liikennepuisto
thumb|Hollihaan liikennepuisto Oulussa Liikennepuisto on lähinnä lapsille ja lapsiperheille suunniteltu puisto, jossa lapsia voidaan tutustuttaa liikenteeseen ja sen toimintaan. Lähes kaikissa Suomen liikennepuistoissa on asfalttipäällysteiset 1/2 kertaa normaalia kapeammat tiet ja pienemmät liikennemerkit. Tieasetelmat vaihtelevat yksinkertaisista radoista realistisen näköisiin korttelijärjestelmiin, joissa usein on liikenneympyröitä, liikennevaloja ja risteyksiä. Ajaminen tapahtuu useimmiten yksinkertaisilla polkuautoilla ja alhaisilla nopeuksilla (n. 5 km/h). Joissakin puistoissa on myös poliisiauto opastusta ja neuvontaa varten.
Liikennepuistojen rakentamista on perusteltu sillä, että oikeita liikenneväyliä jäljittelevällä alueella voidaan opettaa liikennekäyttäytymistä tehokkaasti, turvallisesti ja lapsia kiinnostavalla tavalla. Monet kasvatusopin ja liikennepsykologian asiantuntijat ovat kuitenkin epäilleet liikennepuistojen merkitystä, koska niiden suurin vahvuus – turvallisuus – on samalla niiden suurin heikkous. Liikennepuistossa ei ole todellisen liikenteen vaaratilanteita, joita lasten pitäisi oppia tunnistamaan ja välttämään. Sen sijaan leikkipaikkoina liikennepuistot ovat suositeltavia.
Brittiläinen Intia
Brittiläisellä Intialla ( tai British Raj) tarkoitetaan brittien hallintoa vuosien 1858 ja 1947 välillä Intian niemimaalla tai nykyisten Intian, Bangladeshin, Pakistanin ja Myanmarin alueella, jolloin nämä valtiot olivat brittiläisen imperiumin hallinnassa.
Keskushallinto
Brittiläisen Intian korkein hallitus­viran­omainen oli Britannian hallitukseen kuulunut Intian valtiosihteeri, jolla oli apunaan Intian oloihin perehtyneistä henkilöistä nimitetty neuvosto. Hänen alaisuudessaan Delhissä toimi Intian keskushallitus, jonka johdossa oli englantilainen kenraalikuvernööri eli varakuningas. Vuonna 1919 Intiaan perustettiin myös kaksi­kamarinen parlamentti, jossa oli 60-jäseninen valtioneuvosto ja 144-jäseninen lainlaatija­kunta.
Hallinnollinen jako
Intian eri alueet olivat hallinnollisesti erilaisessa asemassa. Maassa oli 15 maakuntaa eli provinssia, jotka alkujaan olivat välittömästi Britannian hallituksen alaisuudessa, mutta joille vuonna 1919 myönnettiin melko laaja itsehallinto-oikeus. Näiden lisäksi oli noin 700 intialaisten ruhtinaiden hallitsemaa ruhtinaskuntaa, jotka olivat Intian brittiläisen keskus­hallinnon ylivalvonnan alaisia vasallivaltioita. Provinssit käsittivät yhteensä 2 834 000 km²:n ja vasalli­valtiot 1 842 000 km²:n laajuisen alueen.
Intian provinsseja olivat Assam, Bengali, Bihar ja Orissa, Birma, Bombay, Madras, Punjab, Agran ja Odhin yhdistynyt provinssi, Keskiprovinssit ja Berar, joiden ylin hallinto­virka­mies oli kuvernööri, sekä Andamaanien ja Nikobaarien provinssi, Ajmer-Merwera, Belutšistan, Delhi ja Luoteisrajaprovinssit, joiden ylin hallinto­virka­mies oli pääkomissaari.
Autonomisista intialaisista valtioista välittömästi kenraali­kuvernöörin alaisuudessa olivat Hyderabad, Mysore, Baroda, Jammu ja Kashmir, Gwalior ja Sikkim sekä 406 pientä suojelumaata. Paikallisten viran­omaisten alaisuudessa oli 265 pientä ruhtinas­kuntaa.
Historia
Vuonna 1600 perustettiin Englannin ja Intian välistä kauppaa varten Englannin Itä-Intian kauppakomppania, joka vähitellen sai Intiassa suuren valtiollisenkin vaikutus­vallan, varsinkin sen jälkeen, kun suurmogulien valtakunta 1700-luvun alussa hajosi. Jo vuonna 1613 se sai sulttaani Džahangirilta oikeuden perustaa tuki­kohta rannikolle. Kauppa­komppania perusti Bombayn vuonna 1668 ja Kalkutan 1686.
Intian rannikolla oli pienehköjä alueita myös Ranskalla ja Portugalilla, muun muassa Mahé ja Goa. Ranska yritti suuressa siirto­maa­sodassa 1756–1763 karkottaa britit Intiasta, mutta ei onnistunut. Sen sijaan Britannia sai vähitellen laajennetuksikin valtaansa maassa sekä sodilla että intialaisten ruhtinaiden kanssa tekemillään sopimuksilla, ja 1800-luvun puoli­välissä se hallitsi jo koko Intiaa, vähäisiä edelleen Ranskalle ja Portugalille kuuluneita rannikko­alueita lukuun ottamatta, joko suoraan tai sopimus­teitse vasalleiksi tulleiden ruhtinaiden välityksellä.
Intiassa käynnistyi vuonna 1857 siirtomaavaltaa vastaan suunnattu sepoykapina. Se kukistettiin, ja kapinan jälkeen Intian hallinto siirrettiin lopullisesti kauppa­komppanialta Britannian kruunulle. Vaikka Intia ei ollut itsenäinen valtio, se julistettiin vuonna 1877 keisari­kunnaksi, ja Britannian kuningatar Viktoriasta tuli Intian keisarinna. Myös häntä seuranneet Britannian kuninkaat olivat samalla Intian keisareita vuoteen 1947 saakka.
Intian sivistyneistö alkoi pian vaatia itse­hallintoa. Intialaisten taistelu brittien valtaa vastaan alkoi 1880-luvulla ja sen organisoi Intian kongressipuolue. Kongressipuolue oli kokoomuspuolue ja muistutti länsimaista vaaliliittoa, koska siihen kuului useita brittihallintoa vastustaneita poliittisia ryhmiä. Monet vapausliikkeen johtajat olivat saaneet länsimaista poliittisia vaikutteita ja kannattivat demokratiaa ja tasa-arvoa. He olivat kastilaitoksen vastustajia.
Bombayssa perustettu kansallis­kongressi asetti itsehallinnon virallisesti tavoitteekseen vuonna 1906. Vuonna 1909 Intialle vahvistettiinkin uusi perustuslaki, jolla Intia sai oman parlamentin, jonka jäsenistä kuitenkin vain osa oli intialaisia. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Intian ja sen maakuntien itsehallintoa vähitellen laajennettiin, mutta intialaisten mielestä liian hitaasti. Monet intialaiset ryhtyivätkin Mahatma Gandhin johdolla väkivallattomaan vastarintaan.
Vuonna 1936 Britannian parlamentti hyväksyi Intialle uuden valtiosäännön. Intiasta tuli liittovaltio, jolla oli kaksi­kamarinen parlamentti. Vastuu ulko­politiikasta ja maan­puolustuksesta jäi kuitenkin yhä brittiläiselle kenraalikuvernöörille, jolla oli myös parlamentin säätämiin lakeihin nähden veto-oikeus.
Toisen maailmansodan jälkeen intialaisten vaatimukset itsenäisyydestä voimistuivat edelleen. Vaikka maa ei ollut itsenäinen, se oli YK:n jäsen järjestön perustamisesta lähtien. Maan muslimiväestö vaati kuitenkin oman valtion, Pakistanin perustamista. Varakuninkaan, lordi Mountbattenin johdolla saatiinkin vuonna 1946 aikaan sopimus, jonka mukaan brittiläinen hallinto ja samalla Intian keisari­kunta lakkautettiin elokuun 15. päivästä 1947 lähtien, ja pääosa siihen­astisen Intian alueista jaettiin kahdeksi valtioksi, nykyiseksi Intiaksi ja Pakistaniksi, joka aluksi käsitti myös nykyisen Bangladeshin. Lisäksi erillisiksi valtioiksi muodostettiin aiemmin Intian keisari­kuntaan kuuluneet Ceylon (nyk. Sri Lanka) ja Burma (nyk. Myanmar).
Brittien perintö
Briteiltä periytynyt koululaitos keskittyi humanistisiin aineisiin käytännön asioiden kustannuksella, mikä todettiin parlamentin vuonna 1964 teettämässä tutkimuksessa. Teknisiä aineita opetettiin lähes pelkästään teollisuuslaitosten omissa ammattikouluissa, mikä johti insinööripulaan.
Brittivallan aikana riisi oli saatu Britannian siirtomaasta Burmasta. Vehnää oli ostettu Kanadasta ja Australiasta. Huonojen satovuosien varalta oli 1900-luvun alussa laadittu säännöstelyjärjestelmä. Sillä oli pyritty siihen, että tuotettu vilja oli jaettu alijäämäalueille samaan aikaan, kun hintasululla ja maan sisäisillä tulleilla oli estetty kiskurihinnat. Säännöstelyjärjestelmän heikkoutena oli ollut se, että viljakuljetukset osavaltiosta toiseen eivät olleet ehtineet ajoissa perille. Siitä oli seurannut, että suurta nälänhätää Bengalissa vuonna 1943 ei ollut pystytty estämään. Säännöstelyjärjestelmä säilyi kuitenkin lähes sellaisenaan 1960-luvun puoliväliin saakka.
Britit olivat rakentaneet Intiaan laajan rautatieverkoston.
Despina
Despina on Neptunuksen kuu. Se löydettiin heinäkuussa 1989 Voyager 2 -luotaimen ottamista kuvista. Kuu on epäsäännöllisen muotoinen ja siellä ei ole havaittu geologista aktiivisuutta. Koska Despina kiertää Neptunuksen synkronisen kiertoradan alapuolella, vuorovesivoimat aiheuttavat hiljalleen kuun lähestymisen kohti Neptunusta. Kuu tuleekin lopulta törmäämään Neptunukseen tai hajoamaan sitä ennen renkaaksi Neptunuksen ympärille (saavuttaessaan Rochen rajan). Akselin kaltevuus: 0,080° (suhteessa Neptunuksen päiväntasaajaan).
Iiris (albumi)
Iiris on suomalaisen Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeen yhdeksäs studioalbumi. Levyn kappaleet ovat laulaja Tommi Liimatan, kitaristi Aki Lääkkölän, kosketinsoittaja Janne Hastin ja basisti Aake Otsalan säveltämiä sekä Liimatan yksin tai yhdessä muiden kanssa sanoittamia. Lääkkölä ja Otsala ovat ennenkin osallistuneet sävellystyöhön, mutta albumi on yhtyeen ensimmäinen, jolla on yhtyeeseen vuonna 2003 liittyneen Janne Hastin kappaleita.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 23.
Kappaleet
Sävellykset Otsala (1), Hast (1, 2, 3, 8), Liimatta (4, 5, 7, 10) ja Lääkkölä (4, 6, 7, 9, 11). Sanoitukset Liimatta (1-11), Ylianttila (1, 2, 8, 11), Krutsin (3, 4) ja Lääkkölä (11). Sovitukset Lääkkölä, Otsala, Hast, Krutsin ja Ylianttila.
Unohtumattomat 2
Unohtumattomat 2 – 40 ikivihreää suosikkia on suomalaisen laulajan Reijo Taipaleen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 2004.
Sisältö
CD1: CD2:
Kaarlo Samuli Kaikkonen
Kaarlo Samuli Kaikkonen (9. helmikuuta 1864 Nurmes – 30. elokuuta 1929 Sortavala) oli suomalainen Sortavalan lyseon rehtori ja päätoimittaja.
Kaikkosen vanhemmat olivat värjäri Heikki Kaikkonen ja Fredrika Nykänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 Kuopion lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1893.
Kaikkonen toimi v. a. lehtorina Savonlinnan lyseossa 1896–1897 ja sen jälkeen matematiikan lehtorina Sortavalan lyseossa vuodesta 1897 alkaen. Hän oli vuodesta 1920 alkaen matematiikan, fysiikan ja kemian vanhempana lehtorina ja toimi myös lyseon v. a. rehtorina 1898–1901 ja vakinaisena rehtorina vuodesta 1908. Hän oli Sortavalassa ilmestyneen Laatokka-lehden päätoimittajana 1901–1907 ja oli Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Kaikkonen oli naimisissa vuodesta 1910 voimistelunopettaja Helmi Jemina Salman (entinen Grönlund) kanssa.
Rikosposti
Rikosposti oli suomalainen rikoslehti, joka käsitteli pääasiassa Suomessa tapahtuneita rikoksia aina henkirikoksista varkauksiin. Samaa lajityyppiä edustaa mm. Alibi.
Unkarin lippu
thumb|300px|Unkarin kansallis- ja kauppalippu.
Unkarin lippu on yksi Unkarin tasavallassa käytettävistä kansallistunnuksista. Lippu koostuu kolmesta vaakasuorasta palkista, joiden värit ovat punainen, valkoinen ja vihreä. Väreistä punainen kuvaa voimaa, valkoinen uskollisuutta ja vihreä toivoa. Kansallis- ja kauppalipun mittasuhteet ovat 2:3. Valtiolippu, josta on kaksi virallista versiota: vaakunallinen ja vaakunaton, on mittasuhteiltaan puolestaan 1:2. Valtiolipun vaakunatonta versiota voidaan käyttää myös kansallislippuna. Käytössä ovat myös erilliset sotalippu ja laivaston lippu, joiden esikuvina ovat olleet Unkarin vapaussodassa vuosina 1848–1849 käytetyt sotaliput. Sotalipun ja laivaston lipun mittasuhteet ovat 3:4. Uusin valtiollisista lipuista on vuonna 2012 käyttöön otettu puolustusvoimien ylipäällikön lippu, joka on käytännössä identtinen valtionhoitaja Miklós Horthyn toisen maailmansodan aikana käyttämän kanssa. Unkarissa puolustusvoimien ylipäällikkönä toimii tasavallan presidentti. Unkarin kansallislipun kaltainen kolmen vaakapalkin muodostama trikolori on käytössä useassa muussakin Euroopan maassa.
Historia
pienoiskuva|200px|Budapestin Corvinin kaupunginosa marraskuun alussa 1956.
Unkarin valtion yli tuhatvuotiseen historiaan verrattuna nyky-Unkarin kansallisväriyhdistelmän historia on suhteellisen lyhyt. Tosin punaista ja valkoista väriä käyttivät vaakunoissaan ja viireissään jo Árpád-suvun (845–1301) ja Anjou-suvun (1301–1399) hallitsijat. Ensimmäisen kerran puna-valko-vihreää väriyhdistelmää käytettiin virallisessa yhteydessä Unkarin kansallisväreinä kuitenkin vasta vuonna 1608 kuningas Matias II:n kruunajaisissa Pozsonyssa (nykyisessä Bratislavassa). Nykyaikaisena kansallislippuna Unkarin puna-valko-vihreät värit otettiin käyttöön vuosien 1848–1849 vapaussodan aikana. Trikolorilipun esikuvana oli Ranskan kansallislippu. Viralliseksi valtiolipuksi lippu vahvistettiin Unkarin viimeisten säätyvaltiopäivien 11. huhtikuuta 1848 hyväksymällä lailla. Lippu oli kuitenkin jo tuolloin yleisesti käytössä epävirallisena kansallislippuna. Honvéd ei käyttänyt trikolorilippua, vaan Unkarin nykyistä sotalippua muistuttavaa vaakunalippua.
Vapaussodan päätyttyä tappioon Itävallan keisarikunnan hallinto kielsi Unkarin lipun käytön. Vuoden 1867 sovinnon ja Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian perustamisen myötä lipun käyttöä ei ainoastaan jälleen sallittu, vaan se vahvistettiin myös Unkarin kuningaskunnan valtiolipuksi. Käyttöön otetussa valtiolipussa oli keskellä Unkarin vaakuna ja sen molemmin puolin valkoinen enkeli. Tuolloin vahvistettu valtiolippu oli käytössä periaatteessa valtiolippuna vuoden 1956 kansannousuun saakka. Ainoastaan lipun mittasuhteet ja siinä esiintynyt vaakuna vaihtuivat kulloisenkin hallinnon mieltymysten mukaan. Vuonna 1919 enkelit poistettiin lipusta ja mittasuhteita muutettiin. Unkarin muututtua kuningaskunnasta tasavallaksi vuonna 1946 kuningaskunnan vaakuna korvattiin niin kutsutulla Kossuthin vaakunalla ja kolme vuotta myöhemmin kommunistien kaapattua vallan Rákosin vaakunalla. Imre Nagyn hallitus korvasi vuonna 1956 Rákosin vaakunan jälleen Kossuthin vaakunalla. Kansannousun aikana tunnetummaksi tuli kuitenkin reikälippu, josta oli yksinkertaisesti vain leikattua kommunistista hallintoa symboloinut Rákosin vaakuna pois. Kansannousun kukistamisen jälkeen kommunistisia tunnuksia ei enää palautettu lippuun, vaan János Kádárin hallinto vahvisti vuonna 1957 vaakunattoman trikolorilipun Unkarin valtiolipuksi. Vuonna 1990 kommunistisen vallan murruttua vaakunaton trikolorilippu vahvistettiin jälleen myös viralliseksi kansallislipuksi, jollainen se oli ollut myös vuosina 1867–1949. Unkarin kansantasavallan vuosina Unkarilla ei virallisesti ollut kansallislippua.
Liputuspäivät
Vuoden 2011 laki Unkarin kansallisista tunnuksista ei sisällä erillistä listaa valtiollisista liputuspäivistä, vaan ainoastaan yleisluontoiset säädökset julkisesta liputuksesta kansallisina juhlapäivinä. Virallisesti vahvistettuja kansallisia juhlapäiviä on Unkarissa kolme:
Gustaf Wilhelm Finnberg
Gustaf Wilhelm Finnberg (21. marraskuuta 1784 Parainen – 28. kesäkuuta 1833 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari.
Elämäkerta
Finnbergin vanhemmat olivat merimies Johan Finnberg ja Sofia Henrikintytär o.s. Stenroos. Hän oli lähtöisin köyhistä oloista. 17-vuotiaana hän meni maalarioppilaaksi Turkuun, jossa hänet on merkitty 1801 maalarinammattikoulun kirjoihin. Hän opiskeli myös Kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa.
Finnberg asui vuodesta 1806 pääasiassa Ruotsissa, mutta työskenteli Suomessa noin 1820–1827 muotokuvamaalarina, eli Turun paloon asti. Hän ei kuitenkaan valmistunut Tukholman taideakatemiasta, eikä hänellä siksi ollut mahdollisuutta päästä ulkomaille. Turun palo vaikeutti Finnbergin elämää ja hän palasikin Tukholmaan vuonna 1827. Siellä hän ei kauan pystynyt elättämään itseään taiteilijana hitaan työskentelytapansa ja sulkeutuneen luonteensa takia.
pienoiskuva|100px|[[Robert Wilhelm Ekmanin muotokuva Finnbergistä, 1820–1833]]
Finnberg oli edustettuna näyttelyissä Italiassa Milanossa ja Roomassa 1937. Hänen teoksiaan on julkisissa kokoelmissa Ateneumissa, Turun taidemuseossa ja Cygnaeuksen galleriassa sekä Ruotsissa Göteborgin taidemuseossa ja Nationalmuseumissa Tukholmassa. Omakuva on Turun taidemuseossa.
Hän on maalannut Kemiön kirkon Kristuksen ja apostolien kuvat 1820-luvun alussa, Föglön kirkon alttaritaulun, joka kuitenkin tuhoutui Turun palossa, kuten suuri osa hänen teoksistaan, mikä oli hänelle syvä järkytys. Hän ikuisti Turun palon kuvaan Turun jäännöksiä, joka jälkikäteen sai myös värit. Piirros kuuluu Sammon taidekokoelmiin. Myös Kakskerran ja Paraisten kirkoissa on hänen teoksiaan.
Hänet palkittiin kuninkaan mitalilla Daidalos ja Ikaros -sommitelmasta 1811 ja muista töistä Tessinin mitalilla 1812.
Lentua
Lentua on kylä Kuhmossa. Se sijaitsee seututien 912 varrella 15 kilometriä Kuhmon keskustasta koilliseen. Nimensä kylä on saanut Lentua-järvestä, joka rajaa kylää yhdessä Suomussalmelle johtavan seututien 912 kanssa. Kylällä toimii koulu, jossa on luokat 0–6.
Galatea (kuu)
Galatea on Neptunuksen kuu. Se löydettiin heinäkuussa 1989 Voyager 2-luotaimen ottamista kuvista. Kuu on epäsäännöllisen muotoinen ja siellä ei ole havaittu geologista aktiivisuutta. Koska Galatea kiertää Neptunuksen synkronisen kiertoradan alapuolella, vuorovesivoimat aiheuttavat hiljalleen kuun lähestymisen kohti Neptunusta. Kuu tuleekin lopulta törmäämään Neptunukseen tai hajoamaan sitä ennen renkaaksi Neptunuksen ympärille (saavuttaessaan Rochen rajan).
Lentua
Tarinan mukaan kylä on saanut nimensä karjalaisukon "olipa se lentua" -tokaisusta koskenlaskun jälkeen.
Lars Nieberg
Lars Nieberg (s. 24. heinäkuuta 1963 Wittingen) on saksalainen esteratsastaja. Hän voitti olympiakultaa joukkuekilpailussa Atlantassa 1996 ratsunaan For Pleasure ja Sydneyssä 2000 ratsunaan Esprit FRH. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui Atlantassa 20:nneksi ja Sydneyssä neljänneksi.
Kontti
Kontti on tavarankuljetussäiliö, jota voidaan siirtää kuljetusvälineestä toiseen ilman sisällön uudelleenlastausta. Se on myös rahtitavaraliikenteen mittayksikkö, joka vastaa kahdenkymmenen jalan pituista konttia. Kontteja voidaan käyttää kuljetuskontin lisäksi myös sisältä varusteltuina parakkeina toimisto- ja muina työtiloina.
Kontti on yksi tärkeimmistä logistisista innovaatioista ja sitä voidaan pitää yhtenä tärkeimmistä 1900-luvun keksinnöistä. Kontti otettiin käyttöön vuonna 1956. Vuonna 2015 merikuljetuksissa noin 90 prosenttia irtotavaralastista kuljetetaan konteissa ja koko meriliikenteestä yli 60 prosenttia on konttiliikennettä. Konttialuksia on yli 6 000. Vuosittain kontit tekevät noin 200 miljoonaa matkaa ja kontteja on liikenteessä merellä 20 miljoonaa. Yhteensä kontteja on noin 530 miljoonaa. Konttiliikenteestä noin 25 prosenttia tapahtuu Kiinassa, jossa sijaitsee myös maailman suurin konttisatama, Shanghain satama. Kiinassa myös valmistetaan 95 prosenttia konteista. Suurin konttivarustamo on Maersk Line.
Kontit valmistetaan useimmiten teräksestä tai alumiinista. Kontteja käytetään maantie-, rautatie-, lento- ja merikuljetuksissa. Ne on suunniteltu pinottaviksi, helposti siirreltäviksi ja helposti kuljetusvälineeseen kiinnitettäviksi. Yleisin konttityyppi on kansainvälisen standardisoimisjärjestön (ISO) määrittelemä ja luokittelema ISO-kontti. Se on maailmanlaajuisesti käytetyin ja joukkotuotannosta johtuen halpa kuljetusyksikkö. Lentorahdin kuljettamiseen on omat konttityyppinsä.
Historia
Maailman ensimmäisenä konttikuljetuksena pidetään SS Ideal-X-tankkerin merikuljetusta, joka lähti 26. huhtikuuta 1956 Yhdysvaltain New Jerseystä Newarkin satamasta kohti Teksasin Houstonin satamaa. Aluksen lastina oli 58 rekan perävaunua. Matkaa vastustettiin ja pilkattiinkin, mutta onnistuneen matkan jälkeen se aloitti rahtiliikenteen mullistaneen konttiliikenteen aikakauden. Idean isä oli yhdysvaltalainen Malcom McLean, joka oli siirtynyt rekkaliikennöitsijästä laivanvarustajaksi. McLean halusi logistiikkaketjusta sujuvamman, kun aikaisemmin laivat ja rekat olivat joutuneet odottamaan ja jonottamaan pitkiä aikoja satamissa lastauksen aikana.
Konttiliikenne yleistyi 1960-luvulla, kun konttikoot saivat ISO-standardit. Euroopan ja Yhdysvaltain välinen konttialusten linjaliikenne alkoi vuonna 1966. Varsinainen globalisaation mahdollistaja kontista tuli vasta 1980- ja 1990-luvuilla.
Kansainvälinen standardisoimisjärjestö ISO laati 1960-luvulla kansainvälisen rahtikonttistandardin (ISO 668). Koska konttien mitoista ei päästy yksimielisyyteen, otettiin standardiin kolmet eri mitat:
Sarja 1 pohjautuu amerikkalaiseen konttistandardiin. Tämän sarjan konttikokoja niin sanottuja ISO-kontteja käytetään maailmanlaajuisesti ja niillä on hallitseva asema markkinoilla.
Sarja 2 sisälsi kansainvälisen rautatiejärjestön (UIC) käyttämät mitat. Nämä konttikoot oli tarkoitettu mannerten sisäiseen liikenteeseen. Tämä sarja on poistettu standardeista vähäisen käytön vuoksi.
Sarja 3 sisältää Venäjän käyttämät mitat ja on tarkoitettu mannerten sisäiseen liikenteeseen. Sarja on poistettu ISO-standardista, mutta tämän kokoiset kontit määritellään ISO:n teknisissä tiedotuksissa.
Mitat
thumb|[[Konttilaivan lastausta Kööpenhaminassa.]] thumb|Jokaisessa kansainvälisessä liikenteessä olevassa kontissa on CSC-laatta, josta selviää kontin tietoja. ISO-kontti: Koska ISO:n standardi pohjautuu amerikkalaiseen konttistandardiin, nimellismittoina käytetään anglosaksisia mittayksiköitä (jalkoja ja tuumia). ISO-kontteja on neljää nimellispituutta 40, 30, 20 ja 10 jalkaa (12, 9, 6 ja 3 metriä). Konttien leveys on useimmiten 8 jalkaa (2,4 metriä) ja yleisin korkeus 8,5 jalkaa (2,6 metriä). Raskaita lasteja varten valmistetaan 4,25 jalkaa (1,3 metriä) korkeita kontteja (half-height container). On myös olemassa erikoiskontteja, jotka noudattavat standardia vain osittain. Tällainen (ei ISO-kontti) on esimerkiksi normaalia korkeampi kontti (high cube tai hicube), joka on muuten samanlainen kuin 40 jalkaa pitkä kontti, mutta sen korkeus on 9,5 jalkaa (2,9 metriä). Rahtikontteja valmistetaan myös 45 jalkaa (13,7 metriä) pitkinä.
Virallisesti konttityyppiä kutsutaan suomeksi EILY:ksi (eurooppalainen intermodaalinen lastausyksikkö) ja englanniksi EILU:ksi (European intermodal loading unit). Tarkoituksena on luoda kontti, joka sopisi Euroopan sisäisiin intermodaalikuljetuksiin eli liikenteeseen, johon sisältyy maantie-, rautatie- ja sisävesikuljetuksia sekä lyhyitä merikuljetuksia. Eurokontti olisi suurempi kuin ISO-kontti, jotta se soveltuisi mahdollisimman hyvin kuormalavojen lastaukseen ja maantiekuljetusten suurimmat sallitut mitat voitaisiin hyödyntää kuljetuksissa.
Eurokontin ulkomitat ovat: pituus 13,6 metriä tai 7,45 metriä, korkeus 2,67 metriä ja leveys 2,5 metriä. Eurokonttiin mahtuu 33 eurolavaa (1 200 × 800 mm kokoista kuormalavaa), kun 40 jalan ISO-konttiin mahtuu vain 25 eurolavaa.
Konttityyppejä
thumb|Säiliökontti.
Kontteja voidaan tehdä myös lasikuidusta, jonka etuna on puolet vähäisempi paino ja täten polttoainekustannuksissa säästö. Perinteiseen teräskonttiin verrattuna ne ovat kuitenkin 2–3 kertaa kalliimpia. Teräskontin elinkaari on yli 10 vuotta. thumb|Konttikylä [[Cholulassa Meksikossa. Konttikylä koostuu 50 kontista ja on pinta-alaltaan 4 500 neliömetriä, sisältäen työtiloja, ravintoloita ja koteja.]]
TEU ja FEU
Konttiliikenteen perusmittayksikkö on TEU (twenty foot equivalent unit eli tavallinen kontti). Yksi TEU tarkoittaa yhtä 20 jalkaa pitkää, 8 jalkaa leveää ja 8,5 jalkaa korkeata konttia. Sen sisätilavuus on 32 kuutiometriä ja kokonaistilavuus 38 kuutiometriä. Yksi 40 tai 45 jalkaa pitkä kontti on siten 2 TEU. Koska nämä pitkät kontit ovat hyvin yleisiä, käytetään myös mittayksikköä FEU (forty foot equivalent unit eli suurkontti); 1 FEU = 2 TEU. Käytännössä konttilaivaan ei kuitenkaan voi lastata yhtä FEU:ta kahden TEU:n sijasta, koska laivojen rakenteet asettavat konttien asettelulle omat esteensä. Konttialusten vetoisuudet ilmoitetaan TEU:na. Kontteja voidaan pinota yhdeksän päällekkäin.
Euroopan unionin tilastotoimiston, Eurostatin, tehtävänä on huolehtia EU-maiden tilastojen vertailukelpoisuudesta. EU-maiden tilastoinnissa käytetään sellaista Eurostatin määrittelemää TEU-yksikköä 8, 8,5 ja 9,5 jalkaa korkeille konteille, että
Konttien käsittely
thumb|Konttien siirtelyä.
Konttialukset liikennöivät vain konttisatamien välillä joissa on konttien käsittelyyn erikoistunut kalusto. Konttialuksissa ei ole omaa kontinkäsittelykalustoa, joten ne eivät pysty itsenäisesti purkamaan tai lastaamaan kontteja. Maailmalla on konttisatamia, jotka ovat erikoistuneet pelkästään konttiliikenteeseen. Suomessa ei ole pelkästään konttiliikenteeseen erikoistunutta satamaa. Suuret konttialukset liikennöivät suurimpien konttisatamien välillä. Pienempiin satamiin konttiliikenne hoituu nk. feeder-liikenteellä. Feeder-aluksiin mahtuu 200–1 000 TEU:ta, kun maailman suurimpiin konttialuksiin jopa 18 000 TEU:ta.
Satamassa kontit purkaa konttinosturi, joka liikkuu kiskoilla. Nosturi nostaa kontit alas, josta ne kuljetetaan suoraan toiseen kulkuneuvoon tai säilytettäväksi konttikentälle. Satamissa toimii lukkeja ja kurottajia. Ne ovat erikoistuneet konttien kuljettamiseen ja pinoamiseen. Nykyisin konttien sijainti tiedetään konttikentällä tarkasti satelliittiteknologian avulla. Kunkin kontin sijaintia voi seurata tietokoneella.
Noin 300–2 000 konttia menetetään vuosittain onnettomuuksissa ja luonnonmullistuksissa.
thumb|Konttien kuljetusta junalla Yhdysvalloissa.
Omistus
Konteissa on oma kirjaimista ja numeroista muodostuva kansainvälinen rekisterinumerojärjestelmä, jonka kolme ensimmäistä numeroa ilmaisevat omistajan. Suurin osa omistajista on varustamoja ja kontinvuokrausyrityksiä. Satamaan tuleva kontti säilytetään tyhjennyksen jälkeen depot-yksikössä, jossa se myös tarkastetaan. Konttien liikkeet pysyvät omistajien tiedossa rahtikirjojen avulla. Peruskokoinen yhden TEU:n kontti maksaa noin 2 000 euroa.
Haitat
Konteissa salakuljetetaan vuosittain noin 200 miljardin euron arvosta väärennettyä tavaraa. Lisäksi konteissa salakuljetaan huumeita, aseita ja ihmisiä. Pohjois-Amerikassa konteista pystytään läpivalaisemaan vain noin viisi prosenttia ja Euroopassa 1–3 prosenttia.
Karl Sjöblom
Karl Gustav Sjöblom (26. kesäkuuta 1861 Fiskari – 15. tammikuuta 1939 Helsinki ) oli kanttoriurkuri, kapellimestari, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi.
Karl Sjöblomin vanhemmat olivat konemestari Gustav Adolf Sjöblom ja Amanda Matilda Tegelsten ja puoliso vuodesta 1901 Sofia Wilhelmina Winblad. Sjöblom kävi reaalikoulun ja opiskeli Polyteknillisessä opistossa, mutta vaihtoi sitten musiikkiuralle. Musiikkia hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1882–1886 ja 1893–1894 sekä Leipzigin konservatoriossa 1906–1907. Hän oli Helsingin Vanhan kirkon urkuri vuodesta 1891 aina kuolemaansa saakka eli lähes 50 vuotta ja väliaikaisesti myös Helsingin tuomiokirkon urkuri. Director cantus -arvonimen vuonna 1920 saanut Sjöblom toimi myös useiden kirkkokuorojen johtajana, laulun, musiikin ja urkujen soiton opettajana sekä Suomalaisen teatterin, Suomalaisen oopperan ja Uudenmaan tarkka-ampujapataljoonan kapellimestarina. Hän sävelsi Johann Matthäus Meyfartin sanoittaman ja Toivo Muroman ja Joel Rundtin kääntämän neliäänisen, seitsenosaisen motetin Jerusalem, sä uus ja ylhäinen (ruots. Jerusalem, du Herrens nya stad) sekakuorolle.
Reinventing the Steel
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 3. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle 4, ylittäen myynnissä kultalevyyn oikeuttavan rajan toukokuussa 2000.
Juha Jatkola
Juha Antero Jatkola (s. 12. syyskuuta 2002 Leppävirta ) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa SM-liigajoukkue Kalevan Pallossa.