cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liisankatu
thumb|250px|Liisankadun länsipäästä on raitioyhteydet muun muassa Helsingin ydinkeskustaan, [[Pasilaan ja Käpylään.]] Liisankatu (ruotsiksi Elisabetsgatan) on noin kuudensadan metrin mittainen itä–länsi-suuntainen katu Kruununhaan kaupunginosassa Helsingissä. Toiminnallisesti Liisankatu on Kruununhaan pääkatu. Sen varrella sijaitsee muun muassa Sibelius-lukio, Kellariteatteri, ortodoksinen Kotikirkko, R-kioski, Alepa, K-Market sekä useita yksityisiä kivijalkaliikkeitä ja ravintoloita. Valtaosa Liisankadun nykyisistä rakennuksista on 1880–1910-luvuilta. Katu sai nimensä vuonna 1819 keisari Aleksanteri I:n puolison Elisabetin mukaan.
Santa Maria (tulivuori)
Santa Marian purkaus 1902 oli yksi 1900-luvun kolmesta suurimmasta tulivuoren purkauksesta maailmassa. Noin 5,5 kuutiokilometriä laavaa purkautui 19 päivää kestäneessä purkauksessa. Tuhkapatsas nousi 28 kilometrin korkeuteen. Suuri osa ympäristöä tuhoutui.
Liisankatu
Profiili
thumb|Liisankadun itäpäästä avautuu merellinen näkymä. Vasemmalla [[Sotamuseo (vuoteen 2016 asti).]] thumb|Katutöitä Liisankadulla kesäkuussa 2008. thumb|Liisankatu 16 kullanhohtoisine [[Ornamentti|ornamentteineen.]] thumb|Karjalaisten talo keväisenä päivänä. thumb|1920-luvun arkkitehtuuria Liisankadun ja Snellmaninkadun risteyksessä. Liisankatu alkaa Pohjoisrannasta ja päättyy lännessä Unioninkatuun. Se on yksiajoratainen ja kaksisuuntainen. Kadun itäpäässä sijaitsee Liisanpuistikko, joka peruskorjattiin 2000-luvun lopulla. Liisankatua risteävät Maurinkatu, Meritullinkatu, Mariankatu ja Snellmaninkatu. Muut paitsi Mariankadun risteys ovat neliristeyksiä. Liisankatu on päällystetty nupukivillä, kadun itäpäässä Liisanpuistikon kohdalla on käytetty asfalttia. Jalkakäytävät ovat asfalttipäällysteisiä, paitsi Liisanpuistikon kohdalla, jossa on punaista katukiveä. Liisankadun itäpäästä on suora yhteys Tervasaareen. Lännessä katu päättyy Kaisaniemen liikenneympyrään. Sen toisella puolella on Kaisaniemen puisto, jonka leveä koivukuja on Liisankadun jatkeena samalla suoralla.
Rakennuksia idästä länteen
Liisankatu 1:een valmistuivat Evert Lagerspetzin suunnittelemat Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan punatiiliset kasarmit vuonna 1882. Niiden paikalla oli sijainnut paroni Otto Wilhelm Klinckowströmin palatsi, jonka hän oli rakennuttanut saman vuosisadan alussa. Kasarmin tiloissa toimi Sotamuseo sekä Maanpuolustuskorkeakoulun kirjasto ja strategian laitos. . Sotamuseon näyttely suljettiin keväällä 2016, ja Puolustusvoimat siirtyivät kiinteistöstä joulukuussa 2019, jolloin toimintoja siirrettiin Suomenlinnaan. Liisankatu 13:ssa entisessä Svenska Lyceumin kiinteistössä sijaitsee Sibelius-lukio. Kellariteatteri on toiminut Liisankatu 27:ssä vuodesta 1956. Liisankatu 29:ssä puolestaan sijaitsee ortodoksinen Kotikirkko. Suomen ensimmäinen keilahalli avattiin Liisankatu 14:ssä vuonna 1924, mutta toisen maailmansodan aikana se otettiin muihin tarkoituksiin. Halli oli alun perin kahdeksanratainen, myöhemmin siihen lisättiin neljä rataa.
Santa Maria (tulivuori)
Vuonna 1922 syntyi jättimäisessä kraatterissa uusi tulivuori, Santiaguito. Se on ollut aktiivinen koko olemassaolonsa ajan. Sen korkeus on nyt noin 2 500 metriä merenpinnasta. Santa Marian huipulta voi katsella matalammalla olevan Santiaguiton toistuvia purkauksia.
Liisankatu
Rakennuksia idästä länteen
Rakennuksista on lueteltu pariton ja parillinen puoli erikseen idästä lähtien, lihavoituna on mainittu poikkikadut ja kursiivilla Liisankatuun välittömästi liittyvät puistot.
Julkinen liikenne
Liisankadulla kulkee raitiolinja 7 Unioninkadun ja Snellmaninkadun risteysten välisellä osuudella. Liisankadulla sijaitsevan pysäkin nimi on Snellmaninkatu (Liisankatu 20/25). Lisäksi Liisankatua sivuavat linjat 3, 6 ja 9 Unioninkadulla. Liisankadun päästä päähän kulkee bussilinja 16 (Rautatientori–Kulosaari–Mustikkamaa).
Liisankatu populaarikulttuurissa
thumb|left|Liisankadun länsiosan jyrkänne. Liisankatu on inspiroinut sekä musiikin että elokuvan tekijöitä. Vuonna 1965 Ywe Jalander ohjasi seitsenminuuttisen fiktion Liisankatu. Vuonna 1991 valmistui Nina Stenrosin lyhyt fiktio Liisankadun Helmeri. Tapio Lipposen säveltämä ja Pentti Saarikosken sanoittama laulu Liisankadulla julkaistiin 1967. Laulu viittasi Liisankatu 25:n talon yksiöhuoneistoihin sekä alakerrassa vielä nykyisinkin sijaitsevaan Mikko Monosen hautaustoimistoon. Jorma Panula sävelsi laulun Liisankatu vuonna 1960. Sävelmän tulkitsivat Marjatta Kallio ja Lauri Frestadius. Pekka Ruuska sävelsi ja tulkitsi vuonna 1999 musiikkikappaleen, jonka nimi on niin ikään Liisankatu.
Liisankatu 14:n sisäpihalla sijaitsivat 1945–1965 Suomen Filmiteollisuuden Liisankadun elokuvastudiot. Studioilla kuvattiin yli sata näytelmäelokuvaa.
Santa Maria (tulivuori)
Santa Marian huipulle noustaan jalkaisin ja sinne järjestetään vaelluksia. Nousu jyrkähköjä polkuja pitkin kestää nelisen tuntia, alastulo sujuu parissa tunnissa.
Tetraedriluku
pienoiskuva|Luku 35 tetraedrilukuna. Tetraedriluku on positiivinen kokonaisluku, joka on muotoa, jossa n on positiivinen kokonaisluku. Esimerkiksi 10 on tetraedriluku, koska.
Tetraedriluvut kuuluvat kuviolukuihin ja saavat nimensä siitä, että niiden osoittamasta määrästä pisteitä voidaan muodostaa tetraedrin muotoinen kappale. Tetraedriluku on yhtä kuin kolmiopyramidiluku, eli n:s tetraedriluku on n:n ensimmäisen kolmioluvun summa: esim. .
Ensimmäiset kymmenen tetraedrilukua ovat 1, 4, 10, 20, 35, 56, 84, 120, 165 ja 220.
Tetraedriluvut löytyvät Pascalin kolmiosta; ne ovat binomikertoimet
Ainoat tetraedriluvut, jotka ovat myös neliölukuja, ovat 1, 4 ja 19 600.
On väitetty, että jokainen luonnollinen luku voitaisiin muodostaa enintään viiden tetraedriluvun summana.
Mäkihypyn maailmancup 2021–2022
Mäkihypyn maailmancup 2021–2022 alkoi 20. marraskuuta 2021 Venäjän Nižni Tagilissa ja päättyi Slovenian Planicassa 27. maaliskuuta 2022. Miesten kilpailukalenterissa oli 28 henkilökohtaista osakilpailua sekä viisi joukkuekilpailua, naisilla kilpailuja oli 26 ja yksi joukkuekilpailu. Lisäksi kauden aikana käytiin kaksi sekajoukkuekilpailua.
Rotuaari Piknik
pienoiskuva|[[Haloo Helsinki! esiintymässä Rotuaari Piknikissä vuonna 2014.]] Rotuaari Piknik on Oulussa vuosittain järjestetty musiikkitapahtuma. Festivaali järjestettiin kaupungin keskustassa kävelykatu Rotuaarilla. Tapahtuma on järjestetty vuodesta 1999, yleensä kolmi- tai nelipäiväisenä heinäkuun alussa. Festivaalin korvaa vuonna 2017 alkanut Suomipop Festivaali.
Rotuaari Piknikin järjestää Pro Piknik Festivals Oy ja promoottorina toimii Ilpo Sulkala.
Kesällä 2023 Piknik järjestettiin taas usean vuoden tauon jälkeen, uudessa paikassa Mannerheimin puistossa.
Saitaman prefektuuri
Saitaman prefektuuri on yksi Japanin 47 prefektuurista. Se sijaitsee Honshūn saaren itäosassa Kantōn alueella Tokion pohjoispuolella. Prefektuurin pääkaupunki on Saitama. Alue on osa Suur-Tokiota, ja valtaosaa prefektuurin kaupungeista voidaankin pitää Tokion lähiöinä. Prefektuurissa on 7 239 813 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 3 797,75 neliökilometriä.
Aluejako
Saitaman prefektuuri jakautuu 40 kaupunkiin ja 23 muuhun kuntaan, joista 22 on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat kahdeksaan piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. Saitaman kaupunki jakautuu suuralueisiin.
Thíra (kunta)
Thíra ( eli Δήμος Θήρας, Dímos Thíras) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Thíran alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 90,69 neliökilometriä ja väkiluku 15 550 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Firá eli Thíra.
Saitaman prefektuuri
Historia
Saitaman prefektuuri oli aiemmin osa Musashin provinssia, joka sisälsi myös Tokion alueen. Saitama tunnettiin viljavana maatalousalueena, joka tuotti suuren osan Kantōn alueen ruokatarpeesta. Toisen maailmansodan jälkeen, kun Tokio kasvoi vauhdikkaasti ja nopeutuvat liikenneyhteydet sallivat pidemmät matkustusajat, puute maasta Tokiossa johti Saitaman prefektuurin nopeaan kasvuun. Prefektuurin väkiluku on lähes kolminkertaistunut 1960-luvulta. Suurin osa Saitaman kaupungeista on liitetty rautatein Tokion keskustaan, ja ne toimivat Tokion nukkumalähiöinä.
Matkailu
Suurin osa Saitaman nähtävyyksistä sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa, joka tunnetaan Chichibun alueena. Chichibu on luonnoltaan monimuotoinen, lievästi vuoristoinen alue, joka on prefektuurin ja lähialueiden asukkaiden keskuudessa suosittu retkikohde helpon sijaintinsa ja hyvien yhteyksiensä vuoksi.
Muotokuva 1
Muotokuva 1 on Rauli Badding Somerjoen ensimmäinen kokoelma-albumi vuodelta 1973. Se sisältää Somerjoen vuonna 1970-1973 julkaisemia singlejen kappaleita. Levyn 1990-luvulla julkaistu CD-versio ei sisällä kaikkia LP-version kappaleita, pois on jätetty muun muassa ”Niemisen pojat ja naapurin äijä” sekä ”Laulu vankiloista”. Toisaalta CD-versio sisältää muutaman kappaleen, joita alkuperäisellä ei ole. Muotokuva 1 myi ilmestyessään kultaa.
Albi Lumiukko
Albi Lumiukko on suomalainen 3D-tekniikalla toteutettu animaatiosarja. Sen ovat luoneet Mikko Kunnas ja Markus Majaluoma omistamalleen tuotantoyhtiölle Hima Light Oy:lle. Animaatiota on tehty 78 viiden minuutin pituista jaksoa. Lisäksi syksyllä 2017 julkaistiin 15 minuutin pituinen erityisjoulujakso VLMedia Oy:n jakelemalla DVD:llä Albi – Lumisia seikkailuja. Albi Lumiukkoa esitetään noin 30 maassa, muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Kiinassa. Albi Lumiukko on kerännyt Yle Areenassa lähes 13 miljoonaa katsontakertaa ja on siten katsotuin kotimainen alle kouluikäisille katsojille suunnattu animaatiosarja.
Thíra (kunta)
Thíran kunta käsittää koko Santorínin saariryhmän, jonka pääsaaret ovat Thíra, Thirasía, Néa Kaméni, Palaiá Kaméni ja Aspronísi. Niiden lisäksi kuntaan kuuluvat pienemmät saaret Askaniá, Christianí ja Escháti. Saaret kuuluvat Kykladien saaristoon.
Albi Lumiukko
Juoni
Albi on leppoisa lumiukko, joka elelee ikilumen maassa seuranaan tomaattikeittotölkkihatussaan asustavat pikkulintu ja matonen sekä valas, rapu ja pingviini. Tutkimalla taikakirjaa Albi saa ideoita, joiden pohjalta hän piirtää ja rakentaa lumesta tarvitsemansa esineet. Lumessa on myös taikaa, joka saa esineet joskus käyttäytymään hassulla tavalla.
Thíra (kunta)
Nykyinen Thíran kunta muodostui, kun Firá (Thíra) ja Oía yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Albi Lumiukko
Jaksot
Jaksoja on tehty syksyyn 2021 mennessä yhteensä 78 viiden minuutin pituista jaksoa sekä yksi 15 minuutin pituinen erityisjoulujakso nimeltään Albi Lumiukko pelastaa joulun.
Thíra (kunta)
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Thíran kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Albi Lumiukko
Kirjat
Albi Lumiukosta on julkaistu 13-osainen tv-jaksoista tutulla musiikilla ja ääniefekteillä rikastettu Storytel Original -äänikirjasarja, jonka on lukenut näyttelijä Martti Suosalo.
Albi käy hammaslääkärissä ja Albi lähtee uimakouluun kirjojen maailmanlaajuiset englanninkieliset käännösoikeudet on myyty Iso-Britanniaan. Albi käy hammaslääkärissä ja Albi lähtee uimakouluun kirjojen tšekinkieliset käännösoikeudet on myyty Albatros Medialle.
American Israel Public Affairs Committee
pienoiskuva|Yhdysvaltain ulkoministeri [[Mike Pompeo puhumassa AIPAC:in tilaisuudessa maaliskuussa 2020.]] American Israel Public Affairs Committee (AIPAC) on yhdysvaltalainen lobbausjärjestö, jonka tarkoitus on pitää yllä hyviä suhteita Yhdysvaltain ja Israelin välillä. Sitä pidetään yhtenä vaikutusvaltaisimmista etujärjestöistä Washingtonissa. Järjestön puheenjohtaja on Betsy Berns Korn.
Historia ja tavoitteet
AIPAC:in edeltäjä American Zionist Committee for Public Affairs perustettiin vuonna 1953. AIPAC on ilmoittanut tavoitteekseen vaikuttaa Yhdysvaltain kongressin päätöksiin seuraavissa asioissa:
Muiden amerikkalaisten etujärjestöjen tavoin se julkaisee tietoja siitä, miten kongressin jäsenet ovat äänestäneet sille tärkeissä aiheissa.
Kritiikki
Chicagon yliopiston professori John Mearsheimer ja Harvardin yliopiston professori Stephen Walt julkaisivat vuonna 2007 kirjan The Israel Lobby and U.S. Foreign Policy, jossa väitetään, että AIPAC on "tosiasiassa vieraan vallan agentti, jolla on kuristusote kongressista". Entinen presidentti Jimmy Carter on todennut, että AIPAC painostaa poliitikkoja, jotka eivät kannata sen tavoitteita
Qi
Qi (氣 / 气 pinyin: qì; Wade-Giles: ch'i; jyutping: hei; japani: ki; vietnam: khí; korea: gi) on perinteisessä kiinalaisessa kulttuurissa käsite, jonka uskotaan olevan elävien olentojen elämän voima. Qi kääntyy tarkoittamaan ilmaa ja kuvainnollisesti "materiaalista energiaa", "elämän voimaa" tai "esoteerinen energia virtaa". Qin hallinta ja manipulaatio on perustava ajatus, jolle perinteinen kiinalainen lääkintä ja perinteiset kiinalaiset itsepuolustuslajit perustuvat. Qin harjoitusta, tasapainotusta ja kehitystä kutsutaan termillä Qigong. Henkilöt, jotka uskovat qihin kuvaavat sitä elämän voimaksi, jonka virtauksen estäminen on terveydelle vahingollista. Viisi oppia käsittelevät qin teoriaa ja käytännön sovellutuksia. Qi on näennäistieteellinen käsite, jota ei ole havaittu mittauksilla, eikä sillä ole näytetty olevan yhteyttä fysikaaliseen energiaan.
Qin määritelmä
Alkujaan qi tarkoitti höyryä, usvaa ja henkäystä, josta sen merkitys laajeni vähitellen tarkoittamaan energiaa yleensä. Qin määritelmä on vaihdellut ajan saatossa ja kulloisenkin sovellutuksen mukaan. Sanaa qi käytetään puhuttaessa energiasta eri tasoilla.
Käytännössä ihmiset ovat kiinnostuneet qin "elävästä" osasta, jota kutsutaan elämänenergiaksi ja joka erottaa elävän ja kuolleen toisistaan. Perinteisessä kiinalaisessa lääkinnässä qi kuvataan energiana, jota ihmisruumiin elimet varastoivat, tuottavat ja kuluttavat.
Qi voidaan määritellä myös sanalla toiminta.
Qi järjestäytyy lin (理 lǐ) mukaan. Li voidaan kääntää sanoilla laki, luonnonlaki, periaate, järjestys jne. Qi on energia, joka järjestäytyy lin mukaan kuten atomit järjestäytyvät tietyn kaavan mukaan. Qin eri käytösmalleja kuvataan kiinalaisen kosmologian käsitteillä yin-yang, viisi elementtiä, kahdeksan trigrammia, yhdeksän tähteä jne. Qi voidaan jakaa kiinalaisen sancain eli kolmen aarteen mukaan kolmeen pääryhmään: taivaan qi, maan qi ja ihmisen qi. Taivaan qi on yang ja maan qi yin. Ihminen käyttää hyväkseen molempia.
Taivaan qi
Taivaan qi on maapalloa ympäröivän avaruuden ja taivaankappaleiden qi. Sen tärkein tutkittava ilmenemismuoto on ajan qi. Ilmakehä lasketaan "taivaan" piiriin, mutta siinä tapahtuvat sääilmiöt luetaan tavallisesti "maan" qiksi.
Taivaan qi merkitsee myös näkymättömiä energioita, joita kutsutaan hengiksi (神 shén). Kansanomaisesti näitä kutsutaan jumaliksi tai jumaluuksiksi.
Taivaan qin tutkimiseen käytetään esimerkiksi astronomiaa sekä erilaisia astrologisia ja ennustusmenetelmiä. Aikatekijä on olennainen osa kaikkia kiinalaisia oppeja, joista esimerkkeinä fengshui, lääketiede ja sodankäynti.
Maan qi
Fengshui on ympäristö- ja arkkitehtuurioppi, jota käytetään ihmistä tukevan ja suojelevan ympäristön rakentamiseen. Fengshuin päämääränä on elinympäristön elävän qin (生氣 shēngqì) hyödyntäminen ja vahingollisen qin (煞氣 shāqì) välttäminen.
Maanmuodoista puhuttaessa maan qin katsotaan virtaavan vuoristoja pitkin. Tätä kutsutaan vuorilohikäärmeeksi. Vesistöjä pitkin kulkeva vesilohikäärme käyttää taivaan qitä. Ihanteellinen haudan tai talon sijainti on siellä, missä vuori- ja vesilohikäärmeet yhtyvät elämää tuottaen. Paikkaa kutsutaan kansanomaisesti lohikäärmeen pesäksi. Sen alkuperäinen kiinalainen nimi on xue (穴 xué), joka tarkoittaa painannetta tai luolaa ja jota käytetään lääketieteessä akupunktiopisteestä. Xuen ympärillä pitää olla neljän eläimen maastomuodot. Ihanteellinen kaupungin paikka on siellä, missä tarpeeksi voimakkaat vuori- ja vesilohikäärmeet kohtaavat ja ovat sopivassa tasapainossa keskenään.
Suomen euroviisukarsinta 1969
Suomen euroviisukarsinta 1969 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1969 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu televisioitiin TV-ohjelma 1:ssä 22. helmikuuta 1969 kello 20.30 alkaen. Karsinta käytiin melko samalla tavalla kuin edellisenäkin vuonna eli kilpailu järjestettiin avoimena sävellyskilpailuna ja voittajan valitsivat katsojat postikorttiäänestyksellä. Äänestyksen tulokset julkistettiin 4. maaliskuuta kello 21.05 ohjelmassa "Tämä lähtee Madridiin". Avoimeen kilpailuun saatiin 266 sävelmää, joista Yleisradion esiraati valitsi kuusi finaaliin. Kappaleiden esittäjät olivat kuitenkin huomattavasti edellisvuotta nimekkäämpiä.
Qi
Maan qi
Rakennusten qi syntyy hetkellä, jolloin taivaan ja maan qit eristetään toisistaan eli tavallisesti silloin, kun tila suljetaan seinillä ja katolla. Qin laatuun vaikuttavat rakennusajankohdan qi sekä rakennuksen suunta maapallon magneettikentässä (maapallon qi).
Ihmisen qi
Niin kauan kuin ihmisellä on qitä, hän elää. Niinpä qin kerääminen, varastoiminen ja ylläpito on tärkeää. Tätä edesauttavat eri harjoitukset:
Qi lääketieteessä
Kiinalaisessa lääketieteessä qi jaetaan eri tyyppeihin sen mukaan, mistä elimistön toiminnasta se vastaa.
Termiä qi käytetään myös puhuttaessa kehon eri energioiden yhteistyöstä ja toimintatavoista:
Qin tehtävä kehossa on suojella, lämmittää, muuntaa, kuljettaa, pitää oikealla paikalla ja pitää liikkeessä.
Qin liikesuuntia on neljä: nouseva, laskeva, ulosmenevä ja sisääntuleva.
Kiinalaisen lääketieteen patologia käsittelee qin ongelmia, jotka ovat vähyys, vajoaminen, stagnaatio ja kapinointi.
Sairauksien hoidossa ja terveyden ylläpidossa pyritään varmistamaan qin vahvistaminen ja tasapainottaminen sekä sen esteetön kulku eri menetelmin:
Japanissa
Ki on tärkeä käsite perinteisessä japanilaisessa lääketieteessä ja taistelulajeissa. Sana esiintyy muun muassa japaninkielisissä nimissä aikido, kiai, kigurai, kuki ja reiki.
Nykyisessä Japanin kielessä merkkiä ki käytetään paljon, eikä sitä voi kääntää yhdellä sanalla. Kirjoitusmerkki ki (気) voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäinen osa, radikaali kigamae (气), symboloi höyryä, uloshengitystä, puhtia, tarmoa ja toinen osa, kome (米), symboloi riisiä, ravintoa, uusiutuvaa luontoa. Yhdessä nuo kaksi voidaankin ilmaista luonnon energiaksi. Vuosisatojen kuluessa ki:n merkitys on kuitenkin muuttunut ja se on saanut monia merkityksiä mm. tunnelma, ilmapiiri, olemus, ydin ja sovellettuna ihmisluontoon se tarkoittaa mielialaa, luonnetta, aietta (aikomusta), mielenlaatua, elinvoimaa, rohkeutta, intoa (innokkuutta) ja temperamenttia, lisäksi myös sisintä olemusta, sielua, henkeä. Japanin ki ja kiinan chi eroavatkin nykyisin merkitykseltään.
Ki tarkoittaa siis jotain mikä on olemassa, mutta sitä ei ole tarkoin määritelty. Kuitenkin se on jotain minkä voi tuntea ja havainnoida.
WHA-kausi 1972–1973
WHA-kausi 1972–1973 oli jääkiekon ammattilaisliiga World Hockey Associationin (WHA) ensimmäinen kausi. Runkosarjassa 12 joukkuetta pelasivat 78 ottelua kukin.
André Lacroix voitti runkosarjan pistepörssin 50 maalilla ja 74 maaliin johtaneella syötöllä. New England Whalers voitti kaikkien aikojen ensimmäisen Avco Cup -mestaruuden, kun se voitti loppuotteluissa Winnipeg Jetsin otteluvoitoin 4–1.
Runkosarja
O = Ottelut V = Voitot H = Häviöt T = Tasapelit
P = Pisteet TM = Tehdyt maalit PM = Päästetyt maalit
Lihavoidut joukkueet etenivät pudotuspeleihin
ŠVAK
thumb|ŠVAK-konetykki ŠVAK on neuvostoliittolainen 20 mm konetykki lentokoneasennuksiin, jota valmistettiin 1936–1946. Ase oli käytössä lukuisissa sotilaslentokoneissa toisen maailmansodan aikana. Tykistä oli olemassa myös kevyissä panssarivaunuissa käytetty versio TNŠ (Tankovyi Nudelman-Špitalnyi). Tykkiä valmistettiin 100 920 kappaletta ennen valmistuksen päättymistä vuonna 1946.
Epäonnistunut edeltäjä
Aseen kehitys alkoi 12,7 mm kaliiperissa neuvostohallituksen määrättyä 9. helmikuuta 1931 kehittämään konekiväärin lentokoneisiin hyödyntäen muutamia vuosia aiemmin DK-konekiväärissä käyttöön otettua 12,7×108 mm patruunaa.
Tulan KBP:n suunnittelija Semjon V. Vladimirov toteutti tämän kehittämällä suurennetun version Boris Špitalnyin 7,62 mm ŠKAS-konekivääristä. Prototyyppi valmistui toukokuussa 1932, ja 12,7 mm ŠVAK hyväksyttiin testauksen jälkeen sotavarustukseen 1934.
Sarjatuotanto alkoi Kovrovin INZ-2-tehtaalla 1935 ja ajautui pian vaikeuksiin aseen koneiston monimutkaisuuden vuoksi. Tilatuista 410 aseesta vain 86 toimitettiin ja 40 tilatusta panssarivaunuversiosta vain kuusi. Toinen ongelma oli se, että ase ei pystynytkään käyttämään olemassaolevaa 12,7 mm patruunaa vaan vaati oman laippakantaisen 12,7×108 R hylsynsä ŠKASista lainatun koneiston vuoksi. Niinpä aseen valmistus peruutettiin 1936 ja laippakantaisen patruunan valmistus lopetettiin kokonaan 1939, kun päätettiin että Berezin UB oli parempi vaihtoehto, koska se pystyi ampumaan samaa patruunaa kuin DŠK.
12,7 mm ŠVAKia käytettiin vain Polikarpov I-16 tyyppi 16 -hävittäjässä, joita valmistettiin kolme prototyyppiä.
20 mm ŠVAK
20 mm ŠVAK suunniteltiin 1935–1936 ja sarjatuotanto alkoi samana vuonna. 12,7 mm ŠVAKin valmistus lopetettiin muutama kuukausi myöhemmin.
Edeltäjänsä tavoin ŠVAK on kaasutoiminen ja hajoavaa vyötä käyttävä. ŠVAKissa on myös samanlainen pyörivä rumpumainen syöttömekanismi kuin konekivääreissä. Rumpu irrottaa patruunat vyöstä ja kuljettaa sekä syöttää ne patruunapesään. Rummussa on 11 uraa patruunoille. Mekanismissa on nähty vaikutteita myös ranskalaisesta Berthierin mekanismista.
Aseen valmistus oli edelleen työlästä, koska se valmistettiin suhteellisen pehmeistä lämpökäsittelemättömistä metalliosista, jotka koneistettiin muotoonsa. Tämä mahdollisti osien muuttaa muotoaan ennen murtumista rasituksessa, mikä takasi turvallisen toiminnan suurella tulinopeudella, mutta lyhensi aseen käyttöikää. Tämä oli tietoinen valinta suunnittelussa, sillä oli havaittu että sodassa aseella ehdittiin harvoin ampua 1000 laukausta ennen tuhoutumista onnettomuudessa tai alasammuttuna, keskarvon ollessa sadoissa. Näin voitiin valita suuri tulinopeus ilman tarpeetonta haittaa aseen kestävyydelle. Tykkiä valmistettiin vuonna 1942 34 000 kappaletta ja 1943–1944 25 000 vuodessa.
ŠVAKia valmistettiin kolmena versiona: siipiasennuksiin (pituus 1679 mm, paino 40 kg), torniasennuksiin (1726 mm, 42 kg) sekä moottorikanuunana moottorin sylinterilohkojen väliin asennettavaksi ja potkurinnavan läpi ampuvaksi (2122 mm, 44,5 kg).
Pitkäputkista tykkiä käytettiin pienin muutoksin myös T-60, T-38 ja T-30 (T-40 muunnos) -vaunujen aseistuksena 1941–1942.
20×99 mm R -ammusta käytettiin vain ŠVAKissa ja Berezinin B-20 -tykissä. Ammuksina olivat aluksi sirpale-sytytysluoti (Осколочно-зажигательный, ОЗ, 96 g, 2,75 g räjähdysainetta) ja panssarisytytysluoti (Бронебойно-зажигательный, БЗ, 96,6 g). Ammuksilla on sama ruutimäärä, 19,2 grammaa ja sama ballistiikka, lähtönopeuden ollessa 815 m/s. Aseen tulinopeus oli 800 ls/min, joka oli selvästi parempi kuin natsi-Saksan MG FF tai Länsi-liittoutuneiden Hispano-Suiza HS 404 tykeillä.
Alussa käytetty MG-3-tyyppinen sytytin oli vaarallinen ja saattoi räjäyttää kranaatin tykin putkessa. Tämä korvattiin MG-201-tyyppisellä sytyttimellä vuonna 1936, joka ei myöskään ollut tyydyttävä. Vasta P. G. Štšegolevyin kehittämä K-6 vuodelta 1938 sisälsi mekanismin, joka viritti kranaatin vasta 0,3–0,5 metriä tykinputken ulkopuolella, ja oli tarpeeksi herkkä ja nopea räjähtämään osumasta kangaspäällysteiseen lentokoneen runkoon. Vuonna 1941 aloitettiin uuden ammuksen valmistus, jossa lähes kaksinkertaistettiin räjähdysaineen määrä. Alikaliiperisen panssarisytytysluodin valmistus lähinnä panssarivaunukäyttöön (läpäisy 35 mm) aloitettiin toukokuussa 1941 ja valojuovaluodin (ОЗТ) vuoden 1942 lopussa.
Kaiken kaikkiaan 20 mm ammus oli parannuksista huolimatta suhteellisen tehoton kaliiperiinsa nähden.
ŠVAKia käytettiin ainakin seuraavissa lentokoneissa: I-153P, I-16 tyyppi 12, 17, 27 ja 28, Jak-1, Jak-7, Jak-3, Jak-9, LaGG-3, La-5, La-7, Pe-3. 158 tykkiä asennettiin myös Hurricane-hävittäjiin korvaamaan 7,92 mm Browning-konekiväärejä. Tykkiä käytettiin myös Il-2:n ensimmäisissä malleissa.
Kiinteitä tykkejä asennettiin myös Tu-2 ja Pe-2 -pommittajiin ja tornimallisia Pe-8 ja Jer-2 -koneisiin.
Lähteet
Viitteet
Norderney
Norderney on yksi seitsemästä asutusta saaresta Itäfriisiensaarilla Saksan Pohjanmeren rannikolla. Alue kuuluu Ala-Saksin osavaltioon ja Aurichin piirikuntaan ja muodostaa oman kuntansa.
Saari on 14 kilometrin pituinen ja noin 2,5 kilometrin levyinen, ja sen kokonaispinta-ala on noin 26,3 neliökilometriä, joten se on Saksan kymmenenneksi suurin saari. Norderneyn väkiluku on 6 088 henkeä (2014). Saaren pohjoisrannalla sijaitsee 14 kilometrin pituinen hiekkaranta, joka tekee Norderneystä houkuttelevan turistikohteen.
Oulun kansainvälinen lasten- ja nuortenelokuvien festivaali
Oulun kansainvälinen lasten- ja nuortenelokuvien festivaali on Oulussa vuosittain pidettävä lasten- ja nuortenelokuvien katselmus- ja kilpailutapahtuma. Festivaalin järjestää Oulun Elokuvakeskus ry. Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1982 lähtien.
Festivaali jakaantuu viiteen sarjaan: kilpasarja, nuortensarja, maailmanpyörä, kotimainen katselmus ja erikoissarjat.
Vincent Trocheck
Vincent Trocheck (s. 11. heinäkuuta 1993) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New York Rangersissa. Hän on Florida Panthersin kolmannen kierroksen varaus vuodelta 2011.
Pelaajaura
Trocheck varattiin OHL:ään 24. pelaajana vuonna 2009 Saginaw Spiritiin. Toisella Spirit -kaudellaan 2010–2011 hänet valittiin pelaamaan lupaavien tulokkaiden otteluun.
23. huhtikuuta 2012 Trocheck siirtyi kolmen vuoden tulokassopimuksella Florida Panthersiin.
Trocheck pelasi kauden 2012–2013 aikana Saginaw Spiritissä ja Plymouth Whalersissa. Kauden päätteeksi hänet nimettiin OHL:n ensimmäiseen tähdistöotteluun.
Trocheck pelasi NHL:ssä ensimmäisen kerran kaudella 2013–2014 Florida Panthersin joukkueessa. Kahtena ensimmäisenä NHL-kautenaan hän pelasi vielä paljon farmijoukkue San Antonio Rampagessa mutta kuului kaudesta 2015–2016 Panthersin vakiokokoonpanoon. Hänet valittiin NHL:n tähdistöotteluun kaudella 2016–2017, Parhaat tehopisteensä hän keräsi kaudella 2017–2018, jolloin hän joukkueen varakapteenina teki 31 maalia ja sai 44 syöttöpistettä runkosarjassa. Kauden 2019–2020 loppupuolella Trocheck myytiin Carolina Hurricanesiin, jossa hän pelasi myös kaksi seuraavaa kautta. Heinäkuussa 2022 Trocheck solmi seitsenvuotisen sopimuksen New York Rangersin kanssa.
Oulun kansainvälinen lasten- ja nuortenelokuvien festivaali
Festivaali järjestetään vuosittain viikolla 47. Esityspaikkoja ovat Finnkino Plaza sekä Kulttuuritalo Valveella sijaitsevat Valvesali ja Studio. Alun perin päätapahtumapaikkana oli vuonna 1982 valmistuneen Oulun kaupunginkirjaston uudisrakennuksen 168-paikkainen elokuvasali, jossa toimi Oulun Kirjastokino.
Jouko Mäki-Lohiluoma
Jouko Eino Antero Mäki-Lohiluoma (s. 15. tammikuuta 1960 Seinäjoki) on suomalainen muusikko. Hän asuu perheineen Tampereen Pispalassa.
Monipuolinen muusikko
Jouko Mäki-Lohiluoma tunnetaan muusikkona, joka esiintyy useita soittimia samanaikaisesti soittavana yhdenmiehen yhtyeenä. Hänen kappalemateriaalinsa koostuu omista, usein hengellisistä, kappaleista, ja hän esittää myös omia versioitaan tunnetuista rock/pop-kappaleista.
Mäki-Lohiluoma soittaa jaloillaan rumpuja (bassorumpu, aksenttipelti ja virveli), hänellä on Esa Hokkasen varta vasten tilauksesta tekemä kitarabasso, jossa on yksi bassokieli (viritettynä G:hen, ja kitaran neljä kieltä ovat D, G, H ja E). Kitaraan on lisäksi kiinnitetty purkki, joka toimii rumpusetin hi-hatina (purkkia voi iskeä oikean käden nimettömään kiinnitetyllä tikulla). Tämän lisäksi Mäki-Lohiluoma soittaa huuliharppua ja laulaa. Tämän 1990-luvun alussa muodostetun "kokoonpanon" nimi on Yhden Joukon Yhtye.
Mäki-Lohiluoman tunnetuimmat kappaleet ovat lapsille suunnattua rockia, jossa on joskus hengelliset sanoitukset. Tarve tällaiselle materiaalille syntyi, kun Mäki-Lohiluoma oli tekemisissä varhaisnuorten kanssa, joille lastenlaulut eivät enää sopineet. Hänen tunnetuin kappaleensa on "Transitmies".
Lainakappaleina Mäki-Lohiluoma on esittänyt esimerkiksi Hurriganesin "Get Onia" ja J.Karjalaisen "Sankareita".
Seiväshyppääjä ja liikunnanopettaja
Mäki-Lohiluoma oli 1980-luvulle asti kansallisen tason seiväshyppääjä (ennätys 520 cm vuonna 1981 ). Hän on esiintynyt usein jokakesäisillä seiväskarnevaaleilla. Hän on tehnyt laulun vuoden 1978 Prahan EM-kisojen Rauli Pudaksen pronssihypystä, jossa Pudas putosi riman päälle, rima pomppasi reilusti ilmaan ja siitä takaisin kannattimilleen.
Koulutukseltaan Mäki-Lohiluoma on liikunnanopettaja. Opiskeluaika venyi keikkailun takia yhteentoista vuoteen.
Yhtyeitä
Yhtyeitä, joissa Jouko Mäki-Lohiluoma on soittanut
Luettelo unkarilaisista arkkitehdeista
Tämä on luettelo unkarilaisista arkkitehdeista.
Heikki Kinnusen filmografia
Tämä on Heikki Kinnusen filmografia.
Aapeli (täsmennyssivu)
Aapeli tarkoittaa seuraavia suomalaisia asioita ja henkilöitä:
Melle (Deux-Sèvres)
Melle on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Poitou-Charentesin hallintoalueella. Kymmenen neliökilometrin laajuisessa kunnassa oli vuoden 2012 väestönlaskennassa 3 673 asukasta. Suurimmillaan asukasluku oli 1970-luvun lopulla, noin 4 000.
Mellestä ovat kotoisin sosialistien vuoden 2007 presidenttiehdokas Ségolène Royal, matemaatikko ja fyysikko Marcel Brillouin sekä elokuvaohjaaja Laurent Cantet.
Sherman
Sherman voi tarkoittaa seuraavia:
Ailinginae
Ailinginae on 25 saaresta koostuva atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ralikin saariketjun pohjoispäässä, noin kaksikymmentä kilometriä Rongelapin atollista lounaaseen. Ailinginaen maapinta-ala on 2,8 neliökilometriä. Suurimmat sen 25 saaresta ovat Ribinouri ja Mogiri.
Pietari I (Portugali)
Pietari I oli Alfonso IV:n kolmas, mutta ainoa eloonjäänyt poika.
Pietari I oli nuorena naimisissa Kastilian Blancan kanssa, mutta avioliitto julistettiin mitättömäksi eikä siitä syntynyt yhtään lasta. Poliittisista syitä hän meni isänsä toivomuksesta naimisiin Kastilian kruununprinsessa Constanzen kanssa, mutta rakastuikin tämän hovinaiseen Inês de Castroon. Hän sai Constanzen kanssa tyttären ja kaksi poikaa, joista nuorempi jäi eloon, ja hänestä tuli Portugalin seuraava kuningas Ferdinand I. Inês de Castron kanssa hän sai tyttären ja kaksi poikaa. Teresa Lourençon kanssa hän sai myös João-nimisen pojan, joka hallitsi Portugalia Ferdinandin jälkeen nimellä Juhana I. Isä Alfonso murhautti Inêsin 1355. Pietari väitti menneensä Inêsin kanssa salaa naimisiin Constanzen kuoltua, jolloin Inêsin kanssa saadut lapset olisivat olleet aviolapsia ja virallisia kruununperijöitä. Tarinaa ei uskottu ja lapset kasvoivat Kastiliassa.
Pietarin merkittävimpiä teko ja hallitsijana olivat oikeuslaitoksen uudistaminen ja kirkon ottaminen tiukemmin valtion ohjaukseen: hän määräsi, ettei paavin bullia saanut julkaista Portugalissa ennen kuin hallitsija oli ne hyväksynyt.
Uuspythagoralaisuus
Uuspythagoralaisuus oli antiikin kreikkalaisen filosofian koulukunta, joka syntyi ensimmäisen vuosisadan puolessa välissä pythagoralaisuuden ja teosofisen ajattelun yhteensulautumana. Uuspythagoralaisuus sai ajan myötä yhä enemmän vaikutteita keskiplatonismista, ja sen voidaan katsoa monella tavalla edeltäneen uusplatonismia. Tunnetuin uuspythagoralainen oli Apollonios Tyanalainen.
Historia
thumb|[[Apollonios Tyanalainen (n. 40-120) oli uuspythagoralaisuuden merkittävimpiä edustajia.]]
Koulukunnan merkittävimmät edustajat vaikuttivat ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Koulukunnan edustajista on vain vähän tietoa, ja tutkijat ovat keskustelleet siitä, olivatko Aleksandriassa tuolloin laajalti levinneet pythagoralaiset teokset tuon ajan kirjoittajien kirjoittamia alkuperäisiä tuotoksia vai lähinnä vanhempien pythagoralaisten kirjoitusten toisintoja ja kommentaareja.
Koulukunnan merkittävimpiin edustajiin lukeutuvat Apollonios Tyanalainen ja Moderatos. Nikomakhos Gerasalainen kirjoitti lukujen mystisistä ominaisuuksista. 100-luvulla keskiplatonilainen Numenios pyrki yhdistämään yhä enemmän platonilaisia aineksia uuspythagoralaisuuteen, mikä ennusteli uusplatonismin syntyä.
Ciceron ystäviin kuulunut Nigidius Figulus teki jo ensimmäisellä vuosisadalla eaa. yrityksen herättää Pythagoraan opit uudelleen henkiin, mutta häntä ei voida vielä pitää koulukunnan edustajana. Samoin uuspythagoralaiset tulee erottaa monista tuon ajan eklektisistä platonilaisista, joiden ajattelussa oli samanlaisia painotuksia. Heihin kuuluvat muiden muassa Apuleius ja Plutarkhos.
Porta Maggioren läheltä Roomasta, Via Praenestinan varrelta, löydettiin 1915 rakennus, jossa uuspythagoralaiset pitivät kokouksiaan ensimmäisellä vuosisadalla. Rakennus oli muodoltaan basilika jossa oli kolme laivaa ja kuori, samalla tavalla kuin varhaiskristillisissä basilikoissa paljon myöhemmin 300-luvulla. Rakennuksen holvaukset oli koristeltu stukkokoristeilla, jotka symboloivat pythagoralaisia uskomuksia. Niiden tarkasta merkityksestä ei kuitenkaan ole tietoa.
Filosofia
Uuspythagoralaiset pyrkivät yhdistelemään uskonnollisia aineksia pakanalliseen filosofiaan kuivuneen formalismin tilalle. Uuspythagoralaiset palasivat Platonin ajattelun siihen vaiheeseen, jossa tämä pyrki yhdistämään ideaoppinsa pythagoralaiseen lukuteoriaan, ja yhdistivät Platonin Hyvän idean Yhteen, joka oli rajaamattoman ja rajallisen välisen dualismin lähde. Tuloksena oli sarja todellisuuden tasoja alkaen Yhdestä ja päättyen aineellisen maailman olioihin.
Uuspythagoralaiset painottivat perustavanlaatuista eroa sielun ja ruumiin välillä. He katsoivat, että Jumalaa tulee palvoa hengellisesti rukouksella ja tahdolla hyvään, ei ulkoisilla teoilla. Sielu on vapautettava sen aineellisista kahleista, sen ”likaisesta ja rappiolla olevasta vaatetuksesta” eli ruumiista, askeettisella elämäntavalla. Ruumiilliset nautinnot ja kaikki aistilliset virikkeet on hylättävä haitallisina sielun hengelliselle puhtaudelle. Jumala on hyvän ja aine pahan perusta.
Tässä järjestelmässä voidaan erottaa Pythagoraan asketismia, Platonin mystisismiä sekä orfilaisten mysteerien ja itämaisen teosofian vaikutusta. Platonin ideat eivät ole enää itsessään olemassa olevia entiteettejä, vaan elementtejä jotka muodostavat hengellisen toiminnan sisällön. Aineeton kaikkeus on mielen ja hengen sfääri.
Uuspythagoralaisuus on monella tavalla linkki vanhan ja uuden välillä pakanallisessa kreikkalaisessa filosofiassa. Se toimi siltana Platonin opetusten ja uusplatonismin välillä ja toi tämän ajattelun askeettisuudessa samalle viivalle stoalaisuuden kanssa. Uusplatonilaisista erityisesti Iamblikhos sai paljon vaikutteita uuspythagoralaisuudesta. Tämä näkyy muun muassa hänen kirjoittamassaan teoksessa Kokoelma pythagoralaisia oppeja. Myös uuspythagoralaisuuden ja essealaisuuden välillä on huomattavia yhtäläisyyksiä.
Filosofeja
Uuspythagoralaisia filosofeja olivat:
Musiikkituottajat Group
MTG Musiikkituottajat Group Oy eli MTG oli suomalainen levy-yhtiö, jonka toimitusjohtajana toimi Aku Toivonen, tuotantopäällikkönä Vekke Mäki ja julkaisupäällikkönä sekä AD:nä Jussi Eriksson. Yhtiö julkaisi musiikkia laidasta laitaan painotuksen ollessa kuitenkin iskelmämusiikissa.
RDS-4
RDS-4 (ven. РДС-4, Reaktivnyi Dvigatel Spetsialnyi, lempinimi Tatjana, ven. Татьяна; myös 8U69/SN69/244N) oli Neuvostoliiton kehittelemä taktinen ydinase. Sen toimintamekanismi pohjautui imploosioon, ja sen fissiomateriaali oli pääosin (eniten vaikuttavana) plutonium-239. Pommin koko fissiilinen ainesosa painoi omamassaltaan 11,0 kg (4,2 kg Pu-239 + 6,8 kg U-235; jonka rikastusaste 90%).
"Tatjana"-pommi taikka räjähde ydinkärkenä oli aktiivikäytössä vuosina 1954–1965. Sitä käytettiin R-5M -ohjusten taistelukärkenä. Pommityypin ensimmäinen koeräjäytys tehtiin Semipalatinskissa 23. elokuuta 1953. Räjäytys oli ilmapudotus Iljushin Il-28 -tyyppisestä kevyestä pommituskoneesta 11 km:n korkeudesta. Räjäytyskorkeus oli 600 m.
Atomipommin rakenne oli Fat Man -pommia keveämpi sekä aerodynaamisempi. Räjähdelinssien määrä oli vähäisempi kuin Fat Manissa, jossa niitä oli kaikkiaan 96 kappaletta. Tatjanan räjähdysvoima oli 28 kilotonnia.
Alun perin atomipommi suunniteltiin pudotettavaksi strategisista Tu-4- ja Tu-16-pommikoneista. Myöhemmin myös keskiraskas taktinen pommituskone Il-28 N (Nositel) soveltui tähän tehtävään. Taktista ydinase Tatjanaa suunniteltiin myös Lavotškin La 400 Dal -ohjuksen taistelukärjeksi. Projekti keskeytettiin myöhemmin. Niin kutsutussa, Snowball-ydinkokeessa (suom. Lumipallo) Totskissa - nk. "Totskojen koeräjäytys", syyskuun 14. 1954: marssitettiin venäläisiä joukkoja, arviolta 44 000 henkeä: tuoreen ydinsaasteen yli, melkoisen pian atomipommin ydinräjähdyksen jäljiltä.
Yhdysvaltojen sotadoktriinia myötäillen, myös nopeat hävittäjäkoneet varusteltiin ydinpommitusten suorittamista varten, alkaen tyypistä MiG-19. Muun muassa MiG-21:stä kehitettiin N-versio (Nositel) tähän tarkoitukseen. Kuitenkin hitaampi, mutta suuremman hyötykuorman omaava Suhoi Su-7 oli soveliaampi taktinen pommituskone. Yhdysvallat varusti muun muassa omat Century Series -tyyppiset koneensa vastaavin vaihtoehdoin.
Marttila (Seinäjoki)
Marttila on kaupunginosa Seinäjoella. Se sijaitsee keskustan länsipuolella. Alueen asukasluku oli 1 518 joulukuussa 2022. Marttilan erottaa keskustasta vilkas Vapaudentie. Marttilan eteläinen raja on Kirkkokatu, jonka toisella puolella on Upan kaupunginosa. Lännessä Marttila rajautuu jokeen ja pohjoisessa Suupohjantiehen.
Marttila on puistomainen asuinalue, jossa sijaitsee niin kerros- kuin omakotitalojakin. Suuri osa asukkaista on opiskelijoita, sillä kaupungin opiskelija-asuminen on keskittynyt lähinnä Marttilaan. Kaupunginosassa sijaitsee 1930-luvun alussa valmistunut historiallinen lääninsairaala (myöh. Seinäjoen keskussairaala), jonka tiloissa toimivat nykyisin Seinäjoen kansalaisopisto sekä Etelä-Pohjanmaan musiikkiopisto. 2010-luvun puoleenväliin asti rakennuksessa toimi musiikkiopiston rinnalla Seinäjoen ammattikorkeakoulun sosiaali- ja terveysalan yksikkö.
Marttilan alueella sijaitsevat myös ammattikorkeakoulun Kampustalo ja sen Seinäjoki-sali joen rannassa sekä etelässä Kirkkokadun varrella Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo.
Historiaa
Alue on saanut nimensä Marttilan tilasta, yhdestä Seinäjoen kantatilasta Joupin ja Upan ohella. Vanhaa peltomaisemaa alkoi nousta rakennuksia 1900-luvun alkupuolella samaan aikaan viereisen Seinäjoen keskustan kasvun kanssa. Alueen merkittäviä historiallisia rakennuksia on VR:n vesipumppaamon alue jokirannassa, josta vettä pumpattiin rautatieaseman vesitorniin Kauppakadun alla kulkeneita puurakenteisia vesijohtoja pitkin. Seuraava suuri rakennuskohde Marttilassa olivat lääninsairaalan rakennukset. Omakotitaloja alueelle rakennettiin erityisesti 1920- ja 1930-luvulla ja kerrostaloja 1950-luvulta alkaen.
Opolja
thumb|upright|Opoljan kunta Jaaman piirin kartalla. Opolja on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 12,5 kilometriä Jaamasta koilliseen. Kunnassa on 2 800 ja kylässä 1 000 asukasta.
Maantiede
Opoljan kunnan pinta-ala on 226,7 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Jaaman piirin Pustoperän, lounaassa Jaaman, luoteessa Suuren-Lutskan, pohjoisessa Kattilan ja koillisessa Ahokylän kuntiin sekä idässä Leningradin alueen Volossovan piiriin.
Kunta sijaitsee Inkerin ylängöllä. Se on pinnanmuodostukseltaan kumpuilevaa tasankoa. Seudulla esiintyy karsti-ilmiöitä. Vesistöistä huomattavin on Solkanjoki. Kunnassa sijaitseva kalkkikiviesiintymä on Leningradin alueen suurin. Muita hyötykaivannaisia ovat savi, öljyliuske ja turve.
Asutus
Opoljan kuntaan kuuluu 22 asutuskeskusta. Kyliä ovat Jamskovitsa, Kerstova, Kikkeritsa, Killi, Korkka (ven. Gorki), Kuurla (Gurlevo), Kuutta, Litesno (Litizno), Läylikkä, Mali tai Malli (Kommunar), Novasolkka, Novesi eli Uusikylä, Opolja, Prömpeli, Raakovitsa (Ragovitsy), Saappola, Sakkala (Sakkalo), Skulmanni, Tikanpesä ja Valja. Muita asutuksia ovat Hovinkylän taajama ja Tikanpesän rautatieasema.
Kunnassa sijaitsee yhdeksän puutarhapalsta-aluetta. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 1 000–1 200 henkeä.
Historia
Opolja mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se oli tuolloin samannimisen Jaaman läänissä sijainneen pogostan keskus. Alue on vanhaa inkerinsuomalaisten asuinseutua. Heidän lisäkseen siellä on asunut venäläisiä ja virolaisia sekä Kerstovan ja Kikkeritsan kylissä vatjalaisia. Luterilaiset kuuluivat Novasolkan seurakuntaan, jolla oli kirkko samannimisessä kylässä.
Liikenne, talous ja palvelut
Opoljan kautta kulkee Pietarista Viron rajalle johtava valtatie M-11 Narva, josta haarautuvat maantiet Hatsinaan ja Laukaansuun satamaan. Kylästä on linja-autoyhteydet Jaamaan ja Pietariin.
Kunnan läpi kulkee Veimarin, Kattilan ja Laukaansuun välinen rautatie, jolla on Kerstovan asema. Radalla ei ole henkilöliikennettä.
Paikallisia elinkeinoja ovat maatalous, palvelut ja teollisuus. Opoljan maatalousyritys tuottaa maitoa, lihaa ja perunaa. Hovinkylässä toimii Nordkalkin kalkkitehdas.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kerhotalo, kirjasto ja lääkintäasema. Eräitä julkisia palveluja on myös Hovinkylässä.
Nähtävyydet
Opoljan nähtävyyksiä ovat Luigi Ruscan piirustusten mukaan rakennettu postiasema (1806–1807) ja Ivan Bulanovin suunnittelema, tyyliltään ”venäläis-bysanttilainen” Ristin ylentämisen kirkko (1874–1883).
Suomi talviolympialaisissa 1968
Suomi saavutti Grenoblen talviolympialaisista 1968 viisi mitalia, joista yksi oli kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui kymmenenneksi.
Toteemipaalu
Merkitys ja ominaisuudet
Toteemipaalut edustavat ja kunnioittavat tekijöidensä esivanhempia tai historiaa, ihmisiä tai tapahtumia. Toteemipaalussa on tyypillisesti symbolinen ja tyylitelty ihmishahmo, eläin tai yliluonnollinen hahmo, joka toimii suvun tai klaanin vaakunana tai kertoo sen vauraudesta. Yleisimpiä vaakunaeläimiä ovat ukkoslintu, susi, kotka, harmaakarhu, miekkavalas, sammakko, korppi ja lohi. Rikkailla ja vaikutusvaltaisilla suvuilla voi olla useampiakin vaakunaeläimiä.
Useimmat toteemipaalut ovat 3–18 metriä korkeita, mutta jotkin voivat olla yli 20-metrisiä. Toteemipaaluja tehdään eri tarkoituksiin:
Tekotapa
thumb|Ihmishahmoinen toteemipaalu Alaskan Ketchicanissa Toteemipaalu tehdään yleensä jättituijasta, joka on helposti työstettävä ja Luoteis-Amerikassa yleinen puu. Ennen puun kaatoa monet yhteisöt pitävät puulle seremonian kiitokseksi ja kunnianosoitukseksi. Veistäminen on perinteisesti ollut miesten työ, mutta nykyisin on myös naispuolisia veistäjiä. Toteemipaalun veistäminen voi kestää kuukausia: kuusimetrinenkin paalu vie kuutisen viikkoa. Veistäminen suoritetaan usein perinteisillä työkaluilla ilman sähköä, mikä hidastaa työtä. Veistäjä on perinteisesti asunut toimeksiantajansa vieraana, ja hänellä on ollut pari apulaista. Veistämisen jälkeen paalu voidaan maalata tai jättää maalaamatta. Perinteisiä värejä ovat musta, valkoinen, punainen, keltainen ja turkoosi.
Aidon toteemipaalun pitää olla koulutetun paikallisen veistäjän tekemä, asiaankuuluvin seremonioin pystytetty ja paikallisten asukkaiden siunaama. Aito toteemipaalu maksaa nykyisin 25 000–100 000 dollaria.
Koska paalut on tehty puusta, ne kestävät vain noin sata vuotta, minkä jälkeen ne mätänevät. Intiaanit pitävät toteemipaalun tuhoutumista luonnollisena osana sen elämänkiertoa.
thumb|left|120px|Yksityiskohta toteemipaalusta
Tyyli
Eri intiaaniyhteisöillä on toisistaan poikkeavia tyylejä. Esimerkiksi rannikon tsimšien paaluissa on usein vaakalinjoja hahmojen välissä, mutta haidojen hahmot ovat limittäin. Haidojen hahmot ovat litteitä, mutta kwakiutlien paalut ovat syvään kaiverrettuja ja niiden linnuilla on siivet ja nokat. Jotkin heimot suosivat talopaaluja ja toiset erillään seisovia.
Historia
thumb|150px|Maailman korkein toteemipaalu Alert Bayssa Toteemipaalujen alkuperää ei tunneta. On arveltu, että ensimmäiset toteemipaalujen veistäjät olivat Lounais-Alaskan haidoja. Heiltä tapa levisi Kanadan ja Washingtonin osavaltion rannikkoseuduille. Nykyaikaisia toteemipaaluja alettiin tehdä 1700-luvun lopulla, mutta niissä käytettävät kuvastot ja tarinat olivat olleet olemassa intiaanikulttuureissa jo kauan. Varhaiset toteemipaalut olivat huomattavasti pienempiä kuin nykyajan paalut. Toteemipaalujen huippukausi alkoi 1800-luvulla. Silloin intiaanit saivat eurooppalaisilta metallisia työkaluja, joilla he pystyivät valmistamaan entistä suurempia paaluja.
Toteemipaaluja ei ole pidetty tai palvottu idoleina, talismaaneina tai pyhinä esineinä, eikä niiden ole uskottu sisältävän jumaluuksien sieluja. Varhaiset lähetyssaarnaajat luulivat paaluja kuitenkin käytettävän shamanistisissa rituaaleissa. Kun intiaaneja pyrittiin sulauttamaan valtaväestöön ja kääntämään kristinuskoon, pakanallisina pidettyjä toteemipaaluja vietiin heiltä pois ja niiden tekeminen taantui. Vuonna 1951 intiaaneja syrjivät lait kumottiin ja toteemipaalujen tuottaminen vilkastui jälleen. Intiaaneille on viime vuosikymmeninä alettu palauttaa joitain muualle päätyneitä vanhoja paaluja.
Alaskassa on nykyisin toteemipaalupuistoja, joissa paaluja on esillä. Tunnetuimpia tällaisia puistoja ovat Sitka National Historic Park (Sitka), Saxman Native Village (Ketchikan) ja Totem Bight State Historic Park (Ketchikan).
Ennätyspaaluja
Maailman korkeimpana pidetty toteemipaalu on 53-metrinen paalu Alert Bayssa Brittiläisessä Kolumbiassa, mutta se on tehty kolmesta osasta. Washingtonin Kalamassa on 43-metrinen toteemipaalu, mutta sen veistäjä ei ollut intiaani. Alaskan Kaken 40-metrinen paalu täyttää autenttisuuden kriteerit. Paksuin paalu on Duncanissa Brittiläisessä Kolumbiassa sijaitseva, läpimitaltaan parimetrinen paalu. Vanhimmat yhä säilyneet paalut sijaitsevat Kuningatar Charlotten saarilla, ja ne ovat peräisin ajalta ennen 1880-lukua.
Muun maailman toteemipaalut
Pohjois-Japanin ainut ja Uuden-Seelannin maorit ovat myös luoneet toteemipaalujen kaltaisia monumentteja jumalilleen tai esi-isilleen.
Resident Evil: The Final Chapter
Tuotanto
Kuudes Resident Evil -elokuva vahvistettiin syyskuussa 2012 sen jälkeen kun elokuvasarjan viides osa Resident Evil: Retribution oli menestynyt taloudellisesti. Kuvauksien oli tarkoitus alkaa Etelä-Afrikassa elokuussa 2014, mutta ne siirtyivät syyskuulle 2015 Milla Jovovichin raskauden vuoksi. Kuvaukset alkoivat 18. syyskuuta 2015 ja päättyivät 9. joulukuuta. Elokuva kuvattiin 3D:nä.
Helmi Vihne
Pienviljelijäperheeseen syntynyt Vihne kävi kansakoulun ja opiskeli sanomalehtialaa aluksi Työväen Akatemiassa 1924-1925 ja sitten Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hän työskenteli Työväen Arkiston virkailijana ja Suomen Sosialidemokraatin toimittajana.