cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Platon
Todellisuuden kaksi tasoa
Platonin varhaisemmat dialogit käsittelivät lähinnä niitä menetelmiä, joilla voidaan saavuttaa tietoa, ja myöhäisemmät dialogit oikeudenmukaisuutta ja käytännöllistä etiikkaa. Perustavana ajatuksena Platonilla oli kaikessa filosofiassaan aina se, että aistien avulla saavutettu tieto on epävarmaa ja epäpuhdasta ja että ainoastaan mietiskelevä sielu voi saavuttaa todellista tietoa. Ainoastaan tällaisella tiedolla on tieteellistä ja eettistä merkitystä. Todellisuuden jakaminen tällä tavalla kahteen tasoon, ymmärrettävissä ja ajateltavissa olevaan korkeampaan todellisuuteen ja aistittavissa olevaan alempaan todellisuuteen eli maailmaan ympärillämme, oli Platonin filosofian keskeisin piirre, ja tästä mallista voidaan lähes jokaisen Platonin teoksen nähdä olevan riippuvainen. Dialogeissaan Platon esittää tähän jakoon perustuvia näkemyksiään niin metafysiikasta, järjestä, tiedosta ja tiedon hankkimisesta, sielusta, etiikasta, ihmiselämästä kuin ihanteellisen valtion toiminnastakin.
Platonin filosofian voidaan katsoa perustuvan paitsi Sokrateen, myös Herakleitoksen, Parmenideen ja Pythagoraan ajatuksiin. Erään näkemyksen mukaan hänen eettinen ja poliittinen oppinsa vastasi Sokrateen opetuksia, oppi aistittavista asioista Herakleitosta ja oppi ajateltavista asioista Parmenidesta ja Pythagorasta. Herakleitos oli nähnyt maailman jatkuvassa muutoksen tilassa, Parmenides taas tavoitteli maailmassa olevaa muuttumatonta tosiolevaista. Platonin voidaan katsoa yhdistäneen Herakleitoksen ja Parmenideen ajattelun jakamalla todellisuuden kahteen tasoon, joista toinen edusti muuttuvuutta ja toinen muuttumattomuutta. Hän nimittäin katsoi, että toiset asiat ovat aistittavissa ruumiin avulla ja toiset puolestaan ajateltavissa ruumista käyttämättä. Muuttuvan maailman asiat olivat niitä, jotka aistitaan ruumiilla, kun taas muuttumattomia asioita voidaan ajatella pelkällä järjellä. Pythagoralaisuus vaikutti Platonin ajatuksiin muuttumattomien asioiden taustalla olevasta matemaattisesta perustasta.
Metafysiikka
Platonin ajattelun tunnetuimpia osatekijöitä on ideaopiksi kutsuttu dualistinen metafysiikka. Siinä maailma jaetaan kahteen puoleen edellä kuvatun kahden todellisuuden tason periaatteen mukaisesti: järjen käsitettävissä olevaan "muotojen" maailmaan eli ideamaailmaan ja aistein havaittavissa olevaan maailmaan ympärillämme. Platon näki aistittavissa olevan maailman ja kaikki siinä olevat asiat epätäydellisinä kopioina ymmärrettävissä olevan maailman muodoista eli ideoista (kreik. idea tai eidos). Nämä ideat ovat muuttumattomia ja täydellisiä, ja ne ovat käsitettävissä ainoastaan älyllä ja ymmärryksellä eli sillä mielen kyvyllä, joka ei sisällä aistien käyttöä tai mielikuvitusta.
Platonille ideat olivat siis ikään kuin aistittavissa maailmassa olevien asioiden puhtaita ja muuttumattomia arkkityyppejä, ja tämä koski sekä aineellisia että aineettomia asioita: yhtä lailla kuin kaikkia yksittäisiä hevosia yhdisti Hevosen idea, josta ne olivat epätäydellisiä kopioita, samoin kaikkia yksittäisiä kauniita asioita yhdisti Kauneuden idea, josta ne olivat osallisia. Platonin myöhemmän ajattelun keskeinen piirre oli yleinen matematisointi, ja hän ajatteli luvuilla ja geometrisillä muodoilla (Platonin kappaleet) olevan vastineensa ideamaailmassa.
Platon esitti ideaoppinsa muun muassa dialogeissa Faidon ja Valtio. Viimeksi mainitussa Platon havainnollisti ajatuksiaan useilla tunnetuilla vertauksillaan, joihin kuuluvat luolavertaus, aurinkovertaus ja jaettu jana. Näiden lisäksi Parmenides sisältää ideaopin itsekriittisen käsittelyn, ja Sofistissa ja Valtiomiehessä Platon lähestyy ajatusta kokonaan uudelta kannalta. Sen vuoksi tutkijat ovat myös kysyneet, muuttiko Platon jossain vaiheessa mieltään ideoiden luonteen suhteen. Myöhemmässä filosofiassa Platonin näkemyksiin liittyy läheisesti niin kutsuttu platoninen realismi.
Tietoteoria
Platonin ideaopin päätavoitteena on ilmeisesti ollut tiedon takaaminen muuttuvassa maailmassa. Tämä oli antiikin aikana merkittävä filosofinen ongelma, koska tiedon katsottiin olevan jotakin pysyvää, kun taas maailmassa kaikki vaikuttaa olevan epävakaata ja muutoksen tilassa. Platonin ratkaisu oli siirtää tiedon perusta kokemuksen jokapäiväisestä maailmasta erilliseen ideoiden maailmaan; tietoa voitiin saada vain ideoista. Tieto tuli näin mahdolliseksi, mutta sillä hinnalla, että siitä tuli ylimaallista ja elitististä: vain pieni osa ihmisistä oli kykeneviä pääsemään siihen käsiksi.
Ideaoppiin kytkeytyvät tietoteoreettiset näkemyksensä Platon esitti ennen kaikkea dialogeissa Theaitetos ja Menon. Theaitetoksessa esitetään kysymys siitä, mitä tieto on. Vastauksena edetään kohti klassista tiedon määritelmää: tieto on hyvin perusteltu tosi uskomus. Menon puolestaan esittää Platonin näkemykset tiedon luonteesta ja oppimisesta. Se alkaa kysymyksellä siitä, voidaanko hyvettä opettaa, ja etenee ajatukseen asioiden palauttamisesta mieleen (anamnēsis), jonka mukaan oppimisessa on kyse ennalta olleen tiedon uudelleenlöytämisestä, sekä ajatukseen oikeasta mielipiteestä, käsityksestä joka on oikea mutta jolla ei kuitenkaan ole selkeitä perusteita.
Tiedon mieleen palauttaminen eli muistaminen oli Platonille ikuisen idean tavoittamista. Siinä missä aistit käsittelevät vaihtuvia, liikkuvia asioita, muisti tavoittaa levossa olevia ja pysyviä asioita, eikä Platonille mikään muu ollut pysyvää kuin ideat. Mieleen palauttamisen kautta tietoteoria kytkeytyi ajatukseen sielun kuolemattomuudesta ja ennaltaolosta.
Fysiikka
Vanhemmalla iällä Platon kuitenkin käänsi huomionsa ilmiömaailmaan dialogissaan Timaios, joka on hänen ainoa luonnontieteellinen teoksensa. Platon omaksui pythagoralaisilta ajatuksen matematiikan ja tähtitieteen käyttämisestä ikuisen ideamaailman ja muutoksessa olevan aineellisen maailman kytkemisessä toisiinsa. Matematiikka opettaa ikuisia asioita, jotka kuitenkin kytkeytyivät aineelliseen; tähtitiede puolestaan tutkii kaikkeutta ja taivaankappaleita, joita pidettiin ikuisina, itsessään liikkuvina ja jumalallisina, ja joiden liikkeet olivat matemaattisesti käsiteltävissä.
Platonin käsitystä luonnosta hallitsi teleologinen näkemys kaikkeuden tarkoituksesta, jota ohjasi jonkinlainen maailmansielu, joka teki kaiken parhaalla mahdollisella tavalla sekä moraalisessa, älyllisessä että esteettisessä mielessä. Kaikkeuden järjestäytymisen kaoottisesta aineesta järjestäytyneeksi kosmokseksi Platon esitti Timaioksessa myytin muodossa: hyväntahtoinen käsityöläinen, demiurgi, muovasi kaikkeuden olemassa olleesta aineesta käyttäen mallinaan ikuista ideamaailmaa. Ainetta Platon vertasi siis käsityöläisen käyttämään materiaaliin. Näin luominen ei tapahtunut ex nihilo eli tyhjästä, mikä ei olisi sopinut kreikkalaiseen ajatteluun.
Sielu ja ruumis
thumb|260px|Platon opettaa Akatemiassaan (Carl Johan Wahlbom).
Platon jakoi Valtiossa sielun kolmeen osaan, joiden hän katsoi kamppailevan keskenään:
Muut Platonin sielua koskevat ajatukset ovat enimmäkseen peräisin dialogeista Faidon, jonka pääasiallisena tarkoituksena oli sielun kuolemattomuuden todistaminen, sekä Timaios, joka käsitteli muun muassa sielun alkuperää. Platon katsoi, että sielu oli ollut olemassa jo ennen yhdistymistään aineelliseen ruumiiseen ja se oli nähnyt ideataivaassa ideat sellaisina kuin ne olivat, mikä oli myös esiehtona opille muistiin palauttamisesta. Tämä jako korkeampiarvoiseen sieluun ja alempiarvoiseen ruumiiseen ilmentää jälleen kerran Platonin kahden tason mallia. Platonin mukaan kuolemattomuus kuului ainoastaan järkisielulle.
Politiikka
Platon käsittelee poliittisia aiheita useissa dialogeissaan, ja hänet voidaan nähdä koko poliittisen filosofian perustajana. Platonin merkittävimmät ajatukset sisältyvät hänen kenties tunnetuimpaan teokseensa Valtio, joka luetaan hänen keskivaiheen tuotantoonsa. Valtion lisäksi Platonin dialogeista poliittisia ovat erityisesti Lait, Valtiomies, Minos, Epinomis ja Kritias. Eettisen ulottuvuuden kautta poliittisen ajattelun voidaan kuitenkin nähdä sisältyvän Platonin kaikkiin teoksiin.
Sultan (elokuva)
Sultan (suomeksi ”Kuningas”) on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen urheiludraamaelokuva, jonka ohjasi ja kirjoitti Ali Abbas Zafar. Salman Khan näyttelee nimiroolia vastanäyttelijänään Anushka Sharma. Elokuva keskittyy Sultan Ali Khaniin, kuvitteelliseen haryanalaiseen pehlwani-painijaan ja entiseen painin maailmanmestariin, jonka menestyksekäs ura on luonut kuilun hänen henkilökohtaisessa elämässään.
Platon
Politiikka
Valtiossa Platon oli sitä mieltä, että yhteiskunta koostuu kolmesta yhteiskuntaluokasta, jotka vastaavat yksittäisen ihmissielun jakoa kolmeen osaan:
Sultan (elokuva)
Sultan sai ensi-iltansa Id al-Fitrinä 6. heinäkuuta 2016. Elokuva oli suuri kaupallinen menestys ja se voitti muutamia palkintoja.
Vastaanotto
Box Office India julisti Sultanin ”jymymenestykseksi”.
Platon
Politiikka
Nämä Platonin näkemykset perustelevat sen, miksi demokratia ja erityisesti Ateenan demokratia sellaisena, kuin se oli Platonin aikana, tuli hylätä. Platonin esittämää hallintomuotoa voidaan kuvata eräänlaiseksi filosofiseksi aristokratiaksi tai monarkiaksi.
Platon ei itse toiminut politiikassa filosofiksi ryhdyttyään, eikä hän suunnitellut filosofien vallankaappausta. Platonin omana aikana hänen teoriansa ymmärrettiin utopiaksi, vaikka niitä sekä arvosteltiin että pilkattiin usein. Sekaantuminen Sisilian matkoilla Syrakusan hallitsijaperheen valtataisteluun sai Platonin kuitenkin leikittelemään ajatuksella filosofikuninkaista ja sellaisten kasvattamisesta, ja myöhemmin Akatemian yhtenä päämääränä olikin yhteiskunnallisen eliitin kasvattaminen.
Teokset
Platonin teokset ovat niitä harvoja antiikin kirjoittajien teoksia, jotka ovat säilyneet nykyaikaan kokonaisuudessaan. Teosten kaanon vakiinnutettiin todennäköisesti suunnilleen ajanlaskun alun aikoihin. Teokset yhdistävät kaksi kreikkalaiselle kulttuurille luonteenomaista piirrettä, runouden ja filosofian, ja niitä on kautta aikojen ihailtu sekä niiden taiteellisten että filosofisten ansioiden vuoksi. Sokrateen puolustuspuhetta lukuun ottamatta kaikki teokset ovat dialogimuodossa, josta Platon on erityisen kuuluisa. Platon ei kuitenkaan ollut ensimmäinen joka kirjoitti dialogimuodossa. Ennen häntä dialogeja olivat kirjoittaneet muiden muassa Zenon Elealainen ja Aleksamenos Teoslainen sekä lukuisat sokraatikot, kuten Ksenofon, Aiskhines, Antisthenes ja Eukleides.
Platonin teoksissa pohditaan muun muassa aristokraattista ja demokraattista hallitusmuotoa, perinnöllisyyden ja ympäristötekijöiden vaikutusta ihmisten älykkyyteen ja persoonallisuuteen (josta myöhemmin ovat puhuneet esimerkiksi Thomas Hobbes ja John Locke), sekä ihmismielessä olevan tiedon subjektiivisuutta ja objektiivisuutta (jota myöhemmin ovat käsitelleet esimerkiksi David Hume ja Immanuel Kant). Jopa myyttinen tarina kadonneesta Atlantiksesta on saanut alkunsa Platonin esimerkinomaisesta kertomuksesta teoksissa Timaios ja Kritias.
Suhde historialliseen Sokrateehen
Platonin varhaisimpia dialogeja kutsutaan sokraattisiksi dialogeiksi. Niissä Sokrates on merkittävässä roolissa, ja hänet esitetään käyttämässä omaa sokraattista menetelmäänsä, toisin sanoen esittämässä kysymyksiä oppilailleen ilman että hän itse ottaa mihinkään myönteistä kantaa. Sokrateen kiinnostus on ennen kaikkea käytännöllisessä etiikassa, eivätkä keskustelut noudata mitään valmista muotoa. Platonin dialogit kuitenkin muuttuivat suuresti Platonin elämän aikana. Tutkijat ovat yleisesti sitä mieltä, että Platonin varhaisemmat dialogit perustuvat läheisemmin Sokrateen ajatteluun, kun taas myöhemmissä dialogeissa hän erkaantuu mestarinsa näkemyksistä ja esittelee Sokrates-nimisen henkilöhahmon kautta oman filosofiansa. Niissä Sokrates käsittelee kaikkia filosofisia aiheita ja esittää niihin myönteisiä kannanottoja. Siinä missä varhaisemmat dialogit päättyvät usein ratkaisemattomaan tilanteeseen (aporia), myöhemmät dialogit ovat sävyltään dogmaattisempia. Samoin dialogimuoto, jota hän aiemmissa teoksissa käyttää draamallisen vaikutelman luomiseksi, on edelleen mukana myöhemmissä teoksissa mutta vailla erityistä käyttöä: muut henkilöhahmot eivät osallistu keskusteluun juuri muutoin kuin sanomalla Sokrateelle "kyllä", "varmasti" ja "olet aivan oikeassa". Myöhäisvaiheen dialogeissa Sokrates on joko poissa tai hiljaa.
Platon ei mainitse teoksissaan itseään, lukuun ottamatta Sokrateen puolustuspuhetta ja Faidonia. Koska Platon itse ei toiminut henkilöhahmona dialogeissaan, hän ei ollut muodollisesti sitoutunut mihinkään niissä sanottuun. Muiden muassa George Grote on katsonut, että Platon kehitteli dialogeissaan vapaasti niitä aiheita, jotka sattuivat häntä kullakin hetkellä kiinnostamaan, ilman että olisi sitoutunut mihinkään niissä sanottuun. Monet muut taas ovat katsoneet, että Platon pani Sokrateen suuhun omia mielipiteitään ja esitti näin muun muassa ideaopin Sokrateen suulla tämän kuoleman jälkeen, vaikka se oli todellisuudessa hänen omaa keksintöään. Diogenes Laertioksen mukaan Platon olisi käyttänyt Sokrateen lisäksi muun muassa Timaios Lokroilaista ja muutamia tuntemattomiksi jääviä hahmoja omien ajatustensa esittäjänä.
Dialogien muoto ja tyyli
thumb|right|180px|Platonin Timaioksen alku [[inkunaabelipainoksena vuodelta 1491.]]
Platon tuo Sokrateen suulla näkemyksensä esille kolmella tavalla: kyselemällä, argumentoimalla ja esittämällä myyttejä. Kaikki tulevat esille toisiinsa kietoutuneina filosofin, yleensä Sokrateen, johtamassa dialektisessa keskustelussa. Platon halusi korostaa dialektiikan eroa sofistien ja puhetaidon opettajien eli reetorien luennointiin. Kyselevässä esitysmuodossa Sokrates esittää yleensä tietämätöntä niistä asioista, joista hän esittää kysymyksiä, ja haluaa selvittää muiden käsityksiä muun muassa moraalin avainkäsitteistä. Keskustelut toimivat näin käsiteanalyysinä, jossa käsitteitä pilkotaan alkutekijöihinsä ja etsitään niiden varsinaista ydintä. Keskustelun edetessä päädytään paitsi määrittelemään käsitteitä uudestaan, usein myös umpikujaan eli aporiaan. Tällaisessa tilanteessa vapauduttiin ennakkoasenteista ja todellinen ratkaisun etsiminen saattoi vasta alkaa. Argumentoivassa esitysmuodossa keskustelun johtaja esittää ajatuksensa enemmän luennoivalla tyylillä, pyytäen kuitenkin kuulijalta myöntymystä uusille määritelmille ja logiikkansa etenemiselle. Myyttejä Platon käytti esittäessään sellaisia asioita, joita oli vaikea esittää rationaalisella argumentaatiolla, välittämättä historiallisesta totuudesta. Myöhempinä aikoina jotkut Platonin esittämistä myyteistä, kuten kertomus Atlantiksesta, on virheellisesti ymmärretty historiallisiksi.
Dialogien näennäisesti lavastettu asetelma antaa sekä Platonille että lukijalle mahdollisuuden etääntyä kulloinkin keskustelun kohteena olevista filosofisista kysymyksistä. Kukin voi valita kahdesta lähestymistavasta: on mahdollista joko osallistua dialogeihin ja niissä keskusteltuihin ideoihin tai vain ajatella dialogeja esityksenä niihin osallistuvien henkilöiden persoonallisuuksista. Dialogimuoto mahdollisti myös sen, että Platon saattoi panna epäsuosittuja tai kumottaviksi tarkoitettuja mielipiteitä vihamiestensä suuhun, esimerkkinä Thrasymakhos Valtiossa sekä Kallikles, Gorgias, Protagoras, Polos, Hippias ja Euthydemos.
Platonin dialogit ovat kirjalliselta tyyliltään antiikin parhaimmistoa, ja niissä näkyvät hyvin Platonin kirjailijanlahjat, joita hän oli tottunut käyttämään jo ennen filosofin uraansa. Dialogit on kirjoitettu runolliseen sävyyn, harmonisesti etenevällä rytmillä, ja ne ovat täynnä rikasta kuvastoa ja sanastoa. Tästä syystä sekä antiikin että nykyajan kriitikot ovat usein ylistäneet teosten tyyliä suuresti. Erityisesti Platonia ylisti Cicero, joka sanoi, että "Zeus puhuisi samalla tavalla, jos vain hän suvaitsisi alentua käyttämään inhimillistä kieltä". Aristoteles luonnehti Platonin tyyliä proosan ja runouden välimuodoksi. Jopa abstrakteja asioita käsitellessään Platonin kieli on usein selkeää, yksinkertaista ja harmonista.
Joskus Platon kirjoittaa kuitenkin monisanaisesti ja sortuu hämäryyksiin, jotka johtuvat joko ylpeydestä tai italialaisen koulukunnan vaikutuksesta. Varsinkaan Platonin filosofiassaan käyttämät käsitteet eivät ole aina täysin yksiselitteisiä. Hän käytti usein samasta asiasta eri nimityksiä, joskus jopa päinvastaisia sellaisia, ja joskus eri asioista samoja nimityksiä. Esimerkiksi ikuisista ja pysyvistä ideoista hän käytti myös nimityksiä muoto, malli, suku, perusta ja syy. Aistittavia asioita hän kutsui sekä olevaksi, koska ne syntyvät, ja ei-olevaksi, koska ne muuttuvat jatkuvasti. Platon on saattanut olla osittain tarkoituksella vaikeaselkoinen estääkseen oppimattomia saamasta selvää hänen filosofiastaan.
Dialogien jaottelu ja aitous
Platonin dialogit liittyvät läheisesti toisiinsa, ja ne on historian kuluessa järjestetty useilla eri tavoilla. Niiden alkuperäistä kirjoittamisjärjestystä ei kuitenkaan tiedetä, ei myöskään sitä, missä määrin niitä on muokattu myöhemmin. Dialogit voidaan nykyaikaisen kielitieteellisen analyysin avulla jakaa muun muassa aikakausittain varhaisiin, keskivaiheen ja myöhäisvaiheen dialogeihin, kuten on esitetty edellä Platonin elämäkerran yhteydessä. Perinteisesti ne on esitetään tetralogioittain, kuten seuraavassa luettelossa. Ne voidaan esittää myös erään toisen antiikin aikaisen jaottelun mukaan, jossa dialogit ryhmitellään teoreettisiin (luonnonopilliset ja loogiset), käytännöllisiin (eettiset ja poliittiset), harjoittaviin (kätilöivät ja koettelevat) sekä kilpailullisiin (todistavat ja kumoavat) dialogeihin.
Myöhemmin on kuitenkin katsottu, että Platonin ajattelu kehittyi ajan myötä, ja dialogien kirjoitusjärjestystä on tutkittu muun muassa kirjallisuuskriittisin menetelmin sekä käyttäen apuna kielellisen tyylin analyysiä ja filosofista tutkimusta. Lewis Campbell oli ensimmäinen, joka todisti tyylianalyysiä käyttäen, että Kritias, Timaios, Lait, Filebos, Sofisti ja Valtiomies muodostavat yhden dialogiryhmän, kun taas Parmenides, Faidros, Valtio ja Theaitetos muodostavat toisen ryhmän. Jälkimmäisen täytyy olla edellistä varhaisempi, jos Aristoteleen lausuma siitä, että Lait on kirjoitettu Valtion jälkeen, pitää paikkansa. Dialogien täsmällinen kirjoitusjärjestys on kuitenkin edelleen avoin.
Useiden dialogien aitous on kyseenalaistettu. Epinomis on laitettu jonkun tuntemattoman Platonin oppilaan nimiin, Minos ja Hipparkhos jonkun sokraatikon nimiin. Antiikin kriitikot laittoivat Alkibiades II:n Ksenofonin nimiin. Monet muut dialogit ovat selvästi paljon myöhäisempää alkuperää. Joidenkin dialogien aitoudesta on edelleen erilaisia mielipiteitä. Platonin kirjeet on kirjoitettu eri aikoina. Niistä todennäköisesti vain seitsemäs on aito ja muut Platonin oppilaiden kirjoittamia tai vielä paljon myöhempiä. Nämä kirjeet, joista jotkut ovat huomattavan pitkiä, viittaavat Platonin Sisiliaan tekemiin matkoihin ja saaren poliittisiin vehkeilyihin nuoremman Dionysioksen ja Dionin toimien seurauksena. Kirjeenvaihto antaa kuvan, että se on jonkun Platonin seuraajan julkaisema, ja sen tarkoituksena on vapauttaa Platon syytteistä, joiden mukaan hän olisi aiheuttanut Syrakusan poliittiset ongelmat.
Seuraavassa on luettelo Platonin teoksista. Luetteloon on merkitty tähdellä (*) ne teokset, joista jotkut oppineet epäilevät, ettei Platon ole teoksen oikea kirjoittaja, ja kahdella tähdellä (**) ne teokset, joista oppineet ovat yleisesti sitä mieltä, ettei Platon ole teoksen oikea kirjoittaja. Teoksiin viitattaessa käytetään niin kutsuttua Stephanuksen numerointia.
Tetralogiat
Teokset jaetaan yleisesti yhdeksään tetralogiaan eli neljän teoksen ryhmään Thrasylloksen jaottelun mukaan. Jaottelussa jokaiselle dialogille on annettu kaksi nimeä, joista ensimmäinen liittyy henkilöön ja toinen aiheeseen. Diogenes Laertios on esittänyt jaottelun seuraavasti:
Epäperäiset
Seuraavia teoksia on levitetty Platonin nimellä, mutta niiden aitoutta on epäilty jo antiikin aikana:
Vaikutus
Platonia on usein pidetty kaikkein merkittävimpänä filosofina. A. N. Whiteheadin kuuluisan huomautuksen mukaan koko länsimaisen filosofian historia on vain alaviitteitä Platonin tuotantoon. Whitehead halusi korostaa huomautuksellaan ennen kaikkea Platonin filosofista laaja-alaisuutta, jonka ansiosta tämä on ollut filosofisten ajatusten loputon lähde. Platon on teoksissaan esittänyt lukuisia sellaisia keskeisiä filosofisia kysymyksiä, joita myöhemmät filosofit ovat pohtineet, vaikka heidän vastauksensa ovatkin usein olleet Platonista poikkeavia. Platonin dialogit toimivat nykyäänkin filosofiassa haasteena ja ajatusten herättäjänä. Erityisesti Platonin ideaopilla on ollut valtava vaikutus länsimaiseen ajatteluun, ei ainoastaan ontologian vaan myös tieteenfilosofian ja käsiteanalyysin aloilla.
thumb|left|180px|Platon, [[Seneca nuorempi|Seneca ja Aristoteles keskiaikaisessa käsikirjoituksessa noin vuodelta 1330.]]
Platonin perustama Akatemia toimi hänen kuolemansa jälkeen jossain muodossa yli 900 vuotta. Sen toiminta päättyi lopullisesti vasta vuonna 529. Akatemiasta kehittyi monipuolinen tutkimuslaitos, jossa Platonin ajatuksia kehiteltiin edelleen, usein kuitenkin hyvin konservatiivisessa hengessä. Pian Platonin jälkeen Akatemia kallistuikin dogmaattisuuteen, jota seurasi skeptisistinen vastareaktio. Niin kutsutulla keskiplatonilaisella kaudella Akatemiassa palattiin dogmaattisempaan ajatteluun, joka jäi platonismiin vallitsevaksi piirteeksi.
Akatemian oppilaista Platonilla oli suuri vaikutus erityisesti Aristoteleehen. Vaikka tämä on ollut Platonin tunnetuin oppilas, Akatemian johdossa Platonia seurasi kuitenkin tämän kuoleman jälkeen Speusippos. Aristoteles puolestaan seurasi Platonin esimerkkiä perustamalla oman filosofikoulun, peripateettisen koulun. Hän muun muassa kehitti Platonin dialektiikkaa edelleen formaaliksi syllogistiikaksi. Filosofisesti heidän tiensä erkanivat ajan kuluessa, ja Aristoteles alkoi vastustaa Platonin ideaoppia voimakkaasti. Hän kritisoi myös monia muita puolia Platonin ajatuksista, kuten Valtiossa esitettyä naisten ja lasten yhteisomistusta. Suuri osa Aristoteleen filosofiasta voidaankin nähdä joko suorana tai epäsuorana vastauksena Platonin ajatuksille.
thumb|180px|Platon keskiaikaisessa kuvassa [[inkunaabelissa Liber Chronicarum (1493).]]
Myöhäisantiikki ja keskiaika
Platonin metafysiikka ja erityisesti dualismi ideamaailman ja aistimaailman välillä innoitti myöhemmin uusplatonilaisia, kuten Plotinosta, sekä gnostilaisia ja muita metafyysisen realismin kannattajia. Uusplatonilaiset filosofit kirjoittivat lukuisia kommentaareja Platonin teoksiin. Keski- ja uusplatonismi vaikuttivat edelleen varhaisten kirkkoisien, kuten Justinos Marttyyrin ja Augustinuksen, ajatteluun ja sitä kautta kristinuskon teologiaan ja skolastiseen filosofiaan koko varhaiskeskiajan. Erityisesti Augustinuksen kautta Platonin ajattelu vaikutti läntisen kirkon käsityksiin ajasta ja ikuisuudesta, ja hänet voidaan nähdä platonilaisen perinteen vakiinnuttajana lännen filosofiassa ja teologiassa. 500-luvulla eläneen Pseudo-Dionysios Areopagitan teoksia voidaan pitää ensimmäisenä varsinaisena yrityksenä muodostaa synteesi platonismista ja kristinuskosta.
Scuderia Toro Rosso STR13
Scuderia Toro Rosso STR13 on Formula 1 -talli Toro Rosson käyttämä auto kaudella 2018. Autolla kilpailevat Pierre Gasly ja Brendon Hartley.
Platon
Myöhäisantiikki ja keskiaika
Keskiajan skolastisessa filosofiassa ja teologiassa 1100-lukua on pidetty platonismin ja 1200-lukua aristotelismin valtakautena. Varhaisskolastisena aikana keskeiset filosofiset ongelmat liittyivät platonismin ja uusplatonismin tulkintoihin kristilliseen ajatteluun sopivasti, ja platonismi muuntui vähitellen kristilliseen muotoon. Korkeaskolastiikan aikana aristotelismi alkoi syrjäyttää platonismin skolastiikan taustateoriana, ja myös se kristillistettiin. Platonin ajattelua onkin usein verrattu hänen kuuluisimman oppilaansa Aristoteleen ajatteluun. Aristoteleen maine peitti lopulta Platonin ja kaikki muut filosofit alleen niin pitkälle, että skolastikot viittasivat Aristoteleehen termillä Filosofi, eli hän oli ikään kuin koko filosofian henkilöitymä. Bysantissa Platonin opiskelu kuitenkin jatkui.
Eräs keskiajalle tyypillinen piirre oli se, että filosofian opiskelijat olivat riippuvaisia erilaisista auktoriteeteista ja skolastikkojen kirjoittamista merkittävien filosofien teosten kommentaareista sen sijaan, että heillä olisi ollut käytettävissään näiden filosofien alkuperäisiä teoksia. Platoninkin teokset olivat joitakin poikkeuksia, kuten Timaioksen osia, lukuun ottamatta käytännössä katsoen ”kateissa” länsimaiselta kulttuuripiiriltä. Näiden osien lisäksi platonismi tunnettiin keskiajalla pääosin myöhäisantiikin aikaisten kirjoittajien, muun muassa Kalkidioksen ja Prokloksen, kommentaarien sekä Aristoteleen teosten kautta. Tämän vuoksi tietämys Platonin todellisesta ajattelusta oli keskiajalla hyvin rajoittunutta, ja se tunnettiin lähinnä joko keski- ja uusplatonilaisesti värittyneenä tai aristotelismin suodattamana.
Renessanssi ja uusi aika
thumb|180px|left|Aristoteles ja Platon marmorikuvassa. Museo dell'Opera del Duomo, [[Firenze, Italia. Luca della Robbia, noin 1437–1439.]]
Vasta renessanssiaikana, kun yleinen kiinnostus klassiseen sivistykseen ja alkuperäisteksteihin syttyi uudestaan, Platonin filosofia tuli länsimaissa jälleen tunnetummaksi alkuperäisemmässä muodossaan. Petrarca oli toivonut platonismin elpymistä jo 1300-luvulla. 1400-luvulla bysanttilainen Georgios Gemistos Plethon teki merkittävän työn Platonin ajatusten tunnetuksi tekemisessä välittämällä Bysantissa säilynyttä perintöä länteen ennen Konstantinopolin kukistumista. Platonin teosten kääntäminen latinaksi alkoi tämän jälkeen, ja huipentui Marsilio Ficinon kääntämään teosten täydelliseen laitokseen vuonna 1484. Uusplatonismi tuli uudelleen muotiin erityisesti tuon ajan Italiassa. Monet tutkijat ja taiteilijat, jotka halusivat jättää skolastiikan taakseen ja synnyttivät renessanssin, näkivät Platonin filosofian taiteiden ja tieteiden edistyksen perustana. Platonilainen ajattelu nähtiin ennen kaikkea aristotelismin vastapainona. Platon innoitti muiden muassa Lorenzo de Mediciä ja hänen hoviinsa kerääntyneitä vaikuttajia, ja myös sellaiset humanistit kuin Erasmus Rotterdamilainen löysivät platonismille käyttöä. 1600-luvulla platonismia hyödynsivät muun muassa niin kutsutut Cambridgen platonistit.
Merkittävät länsimaiset filosofit ovat siitä lähtien jatkaneet Platonin työn tutkimista. Vaikka kukaan uuden ajan suurista filosofeista ei ole ollut varsinaisesti platonisti, Platon voidaan nähdä yhtä lailla Gottfried Leibnizin, G. W. F. Hegelin ja muiden saksalaisten idealistien, Bertrand Russellin sekä A. N. Whiteheadin monien ajatusten taustalla. Platonin vaikutus on ollut erityisen suurta matematiikassa ja luonnontieteissä, platonismin vaikuttaessa erityisesti matematiikan filosofisiin perusteisiin. Platon innoitti myös logiikan suurimpia edistysaskeleita Aristoteleen jälkeen Gottlob Fregen ja hänen seuraajiensa Kurt Gödelin, Alonzo Churchin ja Alfred Tarskin ansiosta. Tarski tiivisti lähestymistapansa kääntämällä Aristoteleen tunnetun Akatemiaa vastaan suunnatun kapinajulistuksen toisin päin: Inimicus Plato, sed magis inimica falsitas; "Platon on vihollinen, mutta valhe on vielä suurempi vihollinen". Myös Albert Einstein on nähty matemaattisena platonistina.
Monet filosofit ovat myös vastustaneet Platonin ajatuksia, erityisesti hänen poliittisia käsityksiään, erilaisilla perusteilla. Esimerkiksi Karl Popper väitti teoksessaan Avoin yhteiskunta ja sen viholliset (1945), että Platonin Valtiossa esittämä hallintomalli on prototyyppisesti totalitaarinen, rinnastaen Platonin ja Karl Marxin.
Platon on vaikuttanut koko länsimaiseen ajatteluun. Vaikka hän jäi myöhemmin Aristoteleen varjoon ja Aristoteleesta puhuttiin usein häntä enemmän sekä hyvässä että pahassa, hänen vaikutuksensa ei ole yhtään sen vähäisempi. Samuel Taylor Coleridge sanoi 1800-luvulla, että kaikki syntyvät joko Platonin tai Aristoteleen oppilaiksi. Hänen aikalaisensa Charles Anthonin mukaan tämä tarkoittaa, että kaikki, joilla on samanlainen filosofinen mielenlaatu kuin Platonilla, omaksuvat innolla ne näkemykset, jotka hän esitti – tai sitten he osallistuvat Aristoteleen tavoin niiden muokkaamiseen tai kumoamiseen, tuntiessaan samaan tapaan vastenmielisyyttä platonismin henkeä kohtaan.
Aiheesta muualla
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit:
Teoksia:
Suomennoksia:
Ensyklopedia-artikkeleita:
Artikkeleita:
Lerna
Lerna tai Lerne  oli esihistoriallinen, helladisen kulttuurin aikainen asutus ja antiikin aikana koko sen lähialueen nimitys Argoliin niemimaalla Kreikassa. Lernan arkeologinen alue sijaitsee Árgos-Mykíneen kunnassa lähellä nykyistä Mýloin kylää, noin 18 kilometriä etelään Árgoksen kaupungista. Se on yksi Kreikan tärkempiä esihistoriallisen kauden löytöpaikkoja.
Maantiede
Lerna sijaitsi Argoliinlahden pohjukassa kapealla rannikkokaistaleella meren ja vuorten välissä paikassa, josta kulki tärkeä reitti Argoliin niemimaalta eteläiselle Peloponnesokselle. Seutu oli soista ja rämeistä aluetta. Siellä sijaitsi myös Lernan järvi, joka oli Argoliinlahdesta erottunut makeanveden laguuni. Sen halkaisijan arvioidaan olleen varhaisella helladisella kaudella noin 4,7 kilometriä. Antiikin aikana nimellä Lerna viitattiin koko rämeikköalueeseen lähteineen, virtoineen, soineen ja järvineen. Sekä läheinen vuori että sieltä virrannut joki tunnettiin tällöin nimellä Pontinos. Rämealue kärsi malariasta, ja sen viimeiset jäänteet kuivattiin 1800-luvulla.
Historia ja mytologia
Lernan paikka on ollut asuttuna viimeistään neoliittiselta kaudelta noin 5500 eaa. lähtien. Näistä asutuksen varhaisista vaiheista käytetään nimityksiä Lerna I ja II. Paikka vaikuttaa hylätyn myöhäisen neoliittisen kauden loppupuolella noin 3500 eaa.
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|[[Herakles ja Iolaos taistelevat Lernan Hydraa vastaan. Mustakuviotekniikalla tehtyä kuvitusta amforassa, n. 540–530 eaa.]] Varhaisella helladisella kaudella III (EH III) noin 2200–2100 eaa. paikan asuttivat mahdollisesti uudet tulokkaat, jotka saattoivat olla myös syynä edellisen asutuksen tuhoon. Nyt rakennetussa vaiheessa asutus (Lerna IV) oli avoin vailla muuria, ja sen rakennukset olivat pienempiä.
Lerna siirtyi keskihelladiselle kaudelle (MH, noin 2100–1700 eaa.) ilman erityistä katkoa asutuksessa. Tämän vaiheen asutus (Lerna V) säilyi aina kauden lopulle noin vuoteen 1700 eaa. saakka. Mykeneläisellä kaudella eli myöhäisellä helladisella kaudella (LH) noin ajalla 1600–1250 eaa. Lernan paikka toimi hautausmaana, ja alueella oli vain ajoittaista asutusta. Noin vuoden 1250 eaa. tienoilla Lerna hylättiin kokonaan.
Myöhemmin antiikin aikana klassisella kaudella Lernaa pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa nereidi-merenneitojen kotina ja paikkana, jossa Herakles surmasi Lernan Hydran. Tarustossa Hydra oli jättimäinen, yhdeksänpäinen vesikäärme, joka vainosi seudun soita, ja tämän surmaaminen oli toinen Herakleen urotöistä. Kertomus kuvaa mahdollisesti seudun asukkaiden taistelua alueen rämeiden kuivattamiseksi. Tällöin Hydran päät voivat viitata Lernan järveen laskeneisiin virtoihin, jotka piti padota ja katkaista.
Lernan järven katsottiin olleen paikka, johon danaidit heittivät puolisoidensa päät hääyönään. Antiikin aikana Lernassa oli pyhä lehto, jossa oli Demeterin, Afroditen, Athenen ja Dionysoksen pyhäköt ja patsaat. Paikalla vietettiin Lernan mysteereitä, sillä Lernan järven uskottiin olevan Haadeen sisäänkäynti. Sen kautta Dionysos oli noutanut Haadeesta äitinsä Semelen.
Lernan arkeologiset kaivaukset suoritti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu vuosina 1952–1958 J. L. Caskeyn johdolla. 1960-luvulla alueen löydösten suojaksi rakennettiin katos, ja paikalla suoritettiin kunnostustöitä.
Rakennukset ja löydökset
Lernan rauniokohteen koko on noin 180 × 160 metriä, mikä tekee siitä esihistorialliseksi kohteeksi suhteellisen suuren eteläisen Kreikan alueella. Kohde muodostaa matalan kummun, jonka korkeus on noin 5,5 metriä ympäröivästä tasangosta.
pienoiskuva|Lernan raunioita. Lerna III -vaiheessa asutuksen ympärillä oli kaksitasoinen linnoitusmuuri, jossa oli torneja ja portteja. Linnoitusmuurien sisäpuolella oli lukuisia huomattavia rakennuksia. Suurin niistä eli ”Tiilten talo” on saanut nimensä lukuisista paikalta löydetyistä terrakotasta tehdyistä kattotiilistä, joiden uskotaan kuuluneen rakennukseen. Talon arvellaan olleen palatsi tai muu hallinnollinen keskus. Talon seinät ovat noin yhden metrin paksuiset ja siinä on portaista päätellen ollut todennäköisesti kaksi kerrosta. Rakennuksessa oli lukuisia varastohuoneita, joista on löydetty savisia sinettejä.
Lerna V -vaiheessa Tiilten talon paikalla olleeseen tumulukseen tehtiin kaksi kuiluhautaa, mikä antaa ymmärtää, että kummun alkuperäinen merkitys oli unohdettu. Asutuksen varsinaista hautausmaata ei ole vielä löydetty.
Lernasta on löydetty kullekin aikakaudelle tyypillistä paikallista keramiikkaa sekä dreijalla tehtyä keskihelladiselle kaudelle laajemminkin ominaista minyalaista keramiikkaa. Esinelöydöt ovat Árgoksen arkeologisessa museossa ja Náfplion arkeologisessa museossa.
Theodoros II
pienoiskuva|180px|Theodoros II. Theodoros II, siviilinimeltään Nikólaos Choreftákis (, 25. lokakuuta 1954, Kreeta) on kreikkalainen patriarkka. Hän on johtanut Aleksandrian ja koko Afrikan kreikkalais-ortodoksista patriarkaattia vuodesta 2004 edeltäjänsä patriarkka Petros VII:n kuoltua helikopterionnettomuudessa Athoksen lähellä.
Patriarkan koko arvonimi kuuluu: Suuren Aleksandrian kaupungin, Libyan, Pentapoliksen, Etiopian, koko Egyptin ja koko Afrikan Paavi ja Patriarkka, Isien Isä, Pastorien Pastori, Prelaattien Prelaatti, Kolmastoista Apostoli ja Ekumenian Tuomari.
Assyrialaiset (kansa)
Assyrialaiset  (syyriaksi ja arameaksi: ܐܬܘܖ̈ܝܐ (Āṯūrāyē)) ovat aramean- ja syyriankielinen kristitty vähemmistökansa Kaksoisvirranmaan pohjoisosasta. Heidän alkuperäisseutunsa on Eufrat- ja Tigris-jokien välinen alangon pohjoisosa eli Assyria. Heidän naapureinaan asuvat muun muassa kurdit lähiseudun ylängöillä ja vuoristoissa. Assyrialaiskristittyjen asuinalue jakautuu neljän islamilaisen maan, Irakin, Syyrian, Turkin ja Iranin kesken. Assyrialaiset kuuluvat Idän assyrialaiseen kirkkoon tai Antiokian syyrialais-ortodoksiseen kirkkoon, Kaldean katolilaiseen kirkkoon, Kaldean syyrialaiseen kirkkoon. Maailmassa on nykyään yhteensä 3,3 miljoonaa assyrialaista.
Assyrialaisten alkuperä
Nimensä mukaisesti nykyisten assyrialaisten asuma-alue on suunnilleen sama kuin muinaisen Assyrian valtakunnan. Sen muinaisten asukkaiden kanssa heillä ei kuitenkaan ole suoranaisesti juuri muuta tekemistä kuin että he asuvat samalla alueella. Assyriassa aikoinaan puhutun akkadin kielen tavoin myös syyria ja aramea ovat seemiläisiä kieliä, mutta eivät ole suoranaisesti kehittyneet akkadista. Aramean kieli kuitenkin levisi alueelle Syyriasta jo vuosisatoja ennen ajanlaskumme alkua ja oli Lähi-idän laajimmalle levinnyt kieli, kunnes arabia 600-luvulta lähtien vähitellen syrjäytti sen. Assyrialaiskristittyjen keskuudessa aramean ja syyrian kielet ovat kuitenkin säilyneet nykyaikaan saakka.
Assyrialaiskristittyjen esivanhemmat kääntyivät kristinuskoon ensimmäisten joukossa. Myöhempinä aikoina he ovat vuosisatojen ajan kärsineet arabien, turkkilaisten, kurdien ja muiden kansojen heihin kohdistamasta sorrosta.
Assyrialaiskristityt 1900-luvulla
Ensimmäisen maailmansodan aikana assyrialaiskristittyjä vainosivat turkkilaiset, arabit, persialaiset ja kurdit. Suurin osa kansanmurhista tapahtui vuosina 1914-1925, kun Osmaanien valtakunta päätti puhdistaa nykyisen Turkin alueen kristityistä. Tiedetään useita massamurhia, jotka tapahtuivat vuosina 1914–1920 Osmanien valtakunnan alueella, joissa kokonaisia heimoja surmattiin vastasyntyneistä vanhuksiin. Tätä massamurhaa kutsutaan assyrialaisten kansanmurhaksi. Ranskalta, Britannialta ja Venäjältä ei tullut apua, ja sekä ortodoksit, katolilaiset että anglikaanit osallistuivat assyrialaiskristittyjen pakkokäännytykseen. Läntiset kirkot loivat arameankielistä kirjallisuutta käännytystyön tarpeisiin, ja lyhytikäisten turvatakuiden vakuudeksi erinäisiä assyrialaisseurakuntia painostettiin liittoutumaan joko ortodoksien, katolilaisten tai eri protestanttisten kirkkojen kanssa. Länsimaihin paenneisiin assyrialaispakolaisiin kohdistettiin painostusta, aramealaisen kotikielen käyttöä vastustettiin, ja pappeja ei päästetty pakolaisseurakuntiin, koska vaikutusvaltaisissa uskonnollisissa piireissä todettiin, että assyrialaiskristitty täytyi kastaa uudelleen, jos tämä ei käynyt puoleen vuoteen ehtoollisella. Heidän olemassaoloaan vähäteltiin, heitä väitettiin tarpeen vaatiessa sekä arabikristityiksi, kurdikristityiksi, armenialaisiksi, syyrialaisiksi, pakanakristityiksi, harhaoppisiksi, uskonpettureiksi että synkretisteiksi. Joissain maissa nämä pehmeät painostuskeinot ovat yhä käytössä.
Ensimmäinen maailmansota, kansanmurha ja diaspora
Monet assyrialaiset joutuivat sodan jälkeen Irakin hašemiittisen monarkian alaisuuteen. Assyrialaiset olivat tukeneet Britanniaa ensimmäisen maailmansodan aikana, ja kostoksi siitä hašemiittien valtaistuin karkotti miljoonia assyrialaisia. Noin 1 600 000 miljoonaa assyrialaista asuu diasporassa. Irakissa asuu vielä 800 000 assyrialaista.
Monet assyrialaiset asuvat diasporassa. Assyrialaisten kotimaa on nykyisen Irakin (800 000), Syyrian (500 000), Iranin (10 000) ja Turkin (5 000) alueella. Irakissa assyrialaiset asuvat maan pohjoisosassa, Iranissa maan luoteisosassa, Syyriassa maan koillisosassa, Turkissa maan itäosassa.
Idän assyrialaisen kirkon pääpatriarkka asuu maanpaossa. Assyrialaiset asuvat diasporassa Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Australiassa. Ulkomailla asuu noin 282 000 assyrialaista. Suurin assyrialaisten diaspora asuu Saksassa, jossa heitä on 90 000. Seuraavaksi suurimmat ryhmät asuvat Yhdysvalloissa ja Ruotsissa, joissa assyrialaisia asuu 83 000 ja 80 000. Suurin Lähi-idän maa, jossa asuu assyrialaisia, on Jordania, 77 000.
Assyrialaisten vainot 1914–1920 Osmanien valtakunnassa ja Libanonin sisällissota sekä Iranin vallankumous että Irakin baathistinen diktatuuri pakottivat assyrialaiset jättämään kotimaansa. Suurin osa heistä asuu pakolaisina.
Assyrialaiset ja Idän assyrialainen kirkko nykyään
Viime vuosina etenkin Irakissa vallitseva sekasorto on johtanut etniseen puhdistukseen, kun islamistiset ääriliikkeet ovat hyökänneet kristittyjä assyrialaisia kohtaan. Sen johdosta vaihtelevien arvioiden mukaan ehkä jopa puolet Irakin kristityistä on paennut maasta, suurin osa naapurimaihin Syyriaan ja Jordaniaan. Nykyään monet assyrialaiset asuvat länsimaissa, esimerkiksi Yhdysvalloissa, Saksassa ja Ruotsissa. Noin 120 000 assyrialaista asuu Ruotsissa. Heidän keskuspaikkansa on Södertälje. Suomessa assyrialaisia on runsaat 200, joista suurin osa asuu Oulussa.
Idän assyrialaisen kirkon hallinto ja suurin osa kirkon papeista, piispoista, arkkipiispoista ja metropoliittoista asuu maanpaossa.
Vuonna 1965 perinnöllinen kysymys patriarkan valitsemiseen aiheutti Idän assyrialaisessa kirkossa jälleen jakaantumisen. Bagdadin metropoliitta Mar Thoma Darmo julistautui Idän assyrialaisen kirkon patriarkaksi.
Idän assyrialaisen kirkon silloinen patriarkka Mar Eshai Shimun XXIII:n sanoi eroavansa vuonna 1973. Häntä kuitenkin pyydettiin jäämään virkaan. Bagdadin Mar Thoma Darmo kuoli vuonna 1968.
Mar Eshai Shimun XXIII:n meni naimisiin elokuussa 1973, mikä on Idän assyrialaisen kirkossa patriarkalta kielletty, jolloin kirkon synodi syrjäytti hänet. Hän palasi kuitenkin virkaan, mutta hänet murhattiin 6. marraskuuta 1975 kotonaan San Joséssa, Kaliforniassa. Idän assyrialaisen kirkon piispat kokoontuivat seuraavana vuonna Lontoossa konklaaviin valitsemaan uutta katolikos patriarkkaa. 41-vuotiaasta pappi Rev Khananyanista tuli Idän assyrialaisen kirkon patriarkka. Hän otti nimekseen Mar Dinkha IV ja on Assyrian ensimmäisen patriarkan 120. seuraaja. Kirkonperinteen mukaan Assyrian ensimmäinen patriarkka oli Tuomas. Mar Dinkha IV on Idän assyrialaisen kirkon virallinen patriarkka, mutta myös kilpaileva patriarkka on valittu. Mar Thoma Darmon seuraajaksi valittiin Mar Addai. Hänen pieni kannattajavähemmistönsä perusti toisen seurakunnan Bagdadiin. Sen nimi on Idän muinaiskirkko. Sen kannatus on vähäinen.
Vuonna 1994 Mar Dinkha IV tapasi historiallisessa kokouksessa paavi Johannes Paavali II:n Vatikaanissa. Paavi ja Mar Dinkha allekirjoittivat Assyrialaisen ja Roomalaiskatolilaisen kirkon välisen yhteistyösopimuksen.
Vuonna 1996 hän solmi Kaldean kirkon Bagdadin patriarkan Rafael I Bidawidin kanssa yhteistyösopimuksen. Vuonna 1997 hän aloitti neuvottelut Antiokian syyrialais-ortodoksisen kirkon kanssa molemminpuolisen anateeman lopettamisesta.
Mar Dinkha IV asuu maanpaossa Chicagossa. Idän assyrialaisen kirkon päämaja sekä neljä pääkirkkoseurakuntaa sijaitsevat Chicagossa Yhdysvalloissa.
Syyskuussa 2006 Mar Dinkha IV vieraili Pohjois-Irakissa, jossa hän tapasi Irakin Kurdistanin kuvernöörin. Hän esitti kuvernöörille, että sinne voitaisiin rakentaa kristillinen kirkko. 15. heinäkuuta 2007 Mar Dinkha oli ollut 50 vuotta pappina.
Assyrialaisten tavoitteena on perustaa assyrialaisille kotimaa. He tavoittelevat sitä nykyisen Iranin, Irakin,Syyrian ja Turkin osista. Heidän tavoitteenaan on samanlainen idealoginen ajatus assyrialaisten kotimaasta kuin juutalaisilla oli aikanaan Israelin valtiosta.
Suomen assyrialaiset
Suomeen nykyiset assyrialais- ja kaldealaiskristityt saapuivat 1990-luvun alussa pakolaisleireistä kiintiöpakolaisina. Huhtikuussa 1994 75 assyrialaista perusti Oulussa Suomen assyrialaisyhdistyksen, jonka jäsenistö kuuluu joko Idän assyrialaiseen tai kaldealais-katoliseen kirkkoon. Vuonna 1997 Euroopan assyrialaispiispa Mar Odisho Oraham Ruotsista vierali Suomen assyrialaisten luona. Suomen assyrialaiskristityt osallistuvat ekumeeniseen toimintaan sekä pakolaistukitoimintaan. Kirkollisesti Suomen assyrialaiskristityt kuuluvat Euroopan hiippakuntaan, jonka keskus on Ruotsissa. Assyrialaiset osallistuvat sekä evankelis-luterilaisen, ortodoksisen että katolilaisen kirkon jumalanpalveluksiin.
Kansainvälinen nykytilanne
pienoiskuva|200px|Assyrian lippu.
Assyrialaiskirkko on kirkkojen maailmanneuvoston jäsenkirkko. Idän pyhän apostolisen yleisen assyrialaisen varhaiskirkon katholikos-patriarkka Mar Dinkha IV asuu pakolaisena Yhdysvalloissa. Assyrialainen kirkko osallistuu ekumeeniseen liikkeeseen, ja sillä on hyvät suhteet miltei kaikkiin läntisiin kirkkokuntiin.
Yhdysvaltojen miehitettyä Irakin useita assyrialaisia kirkkoja ja kappeleita on räjäytetty. Pientä edistystä on tapahtunut, kun Irakin keskushallintoon nimitettiin muutamia assyrialaisministereitä. Myös Idän assyrialaiskirkon patriarkaatin hallinnon siirtämistä Yhdysvalloista takaisin Irakiin on pohdittu. Kurdistanissa sisäiset valtataistelut ovat jatkuneet Yhdysvaltojen puuttumatta asioihin, eli länsimaisten pakolaisten paluu ei ole turvallista, ei varsinkaan lapsiperheille. Yhdysvaltain armeijan tuella amerikkalaisilla lähetystyöntekijöillä on vapaat kädet, mikä on raivostuttanut sekä assyrialaiskristittyjä että muslimeja. Assyrialaisten identiteetin syrjiminen on jatkunut sekä Lähi-idässä että länsimaissa.
Syyriassa sotatilanne on vaikuttanut myös paikallisiin assyrialaisiin. Siellä he ovat pieni osa Syyrian 1,8 miljoonaisesta kristitystä vähemmistöstä. Heidän tarkan määränsä arviointi on vaikeaa, sillä paikallinen hallinto ei pidä heitä omana etnisenä ryhmänään vaan arabeina - toisin kuin assyrialaiset itse. Assyrialaiset elävät pääosin Al-Hasakan maakunnan alueella sen useissa pienissä kylissä. Monet ovat paenneet väkivaltaisuuksia, erityisesti Isisiä, joka valloittaessaan kristittyjen kyliä tuhosi kirkot ja antoi kristityille vaihtoehdoiksi kääntyä islamiin, häipyä tai kuolla. Osa assyrialaisista ryhtyi kuitenkin aseelliseen vastarintaan ja perusti MFS-lyhenteellä tunnetun sotilaallisen joukon puolustaakseen alueitaan.
Jocelyn Thibault
Joseph Regis Jocelyn Thibault (s. 12. tammikuuta 1975 Montréal, Québec, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura
Québec Nordiques varasi LHJMQ-liigan Sherbrooke Fauconsissa pelanneen Thibault’n NHL:ään vuoden 1993 varaustilaisuudessa ensimmäisen kierroksen kymmenennellä varausvuorolla. Heti seuraavalle kaudelle Thibault siirtyi Québeciin, jossa hän pelasi 29 ottelua. Lakon takia tyngäksi jääneellä kaudella 1994–1995 hän torjui 18 ottelussa. Kaudella 1995–1996 Thibault, Andrei Kovalenko ja Martin Rucinsky vaihdettiin Montreal Canadiensiin, Colorado Avalanchen (entinen Québec) hankkiessa vaihdossa riveihinsä Patrick Royn ja Mike Keanen.
Siirto oli Thibault’n kannalta kannattava, sillä hän pääsi heti Montrealin ykkösvahdiksi. Hän torjui kolme vuotta Montrealin maalilla, kunnes kaudella 1998–99 hänet, Dave Manson ja Brad Brown kaupattiin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Jeff Hackettiin, Eric Weinrichiin, Alain Nasreddineen ja varausoikeuteen.
Thibault toimi Chicagon ykkösvahtina viisi kautta, kunnes kaudella 2003–04 Chicagossa kävi yrittämässä kuusi eri vahtia, kun Thibault pelasi vain 15 peliä lonkkaleikkauksen takia. Thibault ehti pelata NHL:n tähdistöottelussakin edellisellä kaudella. NHL:n työsulun aikana hän ei pelannut missään, mutta kaudeksi 2005–06 hän siirtyi Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa varausoikeuteen.
Kesällä 2007 Thibault teki sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa, jossa hän toimi Ryan Millerin varavahtina, mutta jäi kauden päätteeksi ilman seuraa. Thibault lopetti myös uransa kyseisen kauden jälkeen.
Syyskuusta 2009 lähtien hän on toiminut entisen seuransa Colorado Avalanchen osa-aikaisena maalivahtineuvonantajana.
Kehä (albumi)
Kehä on Uniklubin toinen albumi, joka ilmestyi 2. marraskuuta 2005. Levy on myynyt edeltäjänsä tavoin platinaa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan kolmannella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 18 viikkoa.
Albumi on äänitetty Petrax ja Deerhouse-studioilla. Tuottaja Jari Latomaa soittaa albumilla koskettimia. Suurimman osan kappaleista ovat säveltäneet Jussi ja Janne Selo yhdessä ja sanoittanut Jussi itse.
Kappaleista Huomenna ja Kaikki mitä mä annoin on kuvattu musiikkivideot.
Kappaleet
Säv. Janne ja Jussi Selo ja san. Jussi Selo, ellei tosin mainittu.
Adam Cieślar
thumb|230px|Adam Cieślar Adam Cieślar (s. 18. joulukuuta 1992 Cieszyn) on puolalainen yhdistetyn hiihtäjä.