cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tomi Karhunen
Nousu Kärppien vastuunkantajaksi
Kauteen 2013–2014 Karhunen lähti niin ikään kakkosmaalivahtina Jussi Rynnäkselle. Hänen vastuunsa jäi syyskaudella varsin vähäiseksi ja Karhunen sai 27 ensimmäisestä runkosarjaottelusta aloittaa vain neljä. Hän pelasi myös neljä ottelua ottelua European Trophyssa. Tammikuun 2014 lopulla Karhunen kävi kahden ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa hakemassa pelituntumaa. Runkosarjan lopulla Rynnäs jäi esikoislapsen syntymän ja loukkaantumisten vuoksi sivuun, joten Karhunen otti pelaavan maalivahdin paikan. Hän torjui runkosarjan seitsemällä viimeisellä kierroksella kolme nollapeliä ja jatkoi Kärppien pelaavana maalivahtina myös pudotuspeleissä Rynnäksen kuntouduttua. Rynnäs aloitti finaalisarjassa Tapparaa vastaan kaksi ottelua, mutta Karhunen palasi taas Kärppien vastuunkantajaksi viidenteen finaaliotteluun. Ratkaiseva 26. huhtikuuta 2014 pelattu seitsemäs finaaliottelu päättyi Kärppien 1–0-voittoon ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 67.24. Karhunen torjui nollapelissään 12 kertaa. Tammikuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Karhunen lähti kauteen 2014–2015 kilpailemaan Kärppien ykkösmaalivahdin paikasta Iiro Tarkin kanssa. He jakoivat varsin tasaisesti torjuntavastuun runkosarjassa, mutta Karhunen sai Tarkin loukkaantumistenkin vuoksi lopulta enemmän runkosarjaotteluita tililleen. Hänet palkittiin SM-liigan joulukuun kuukauden pelaajana. Pudotuspeleissä Karhusen ja Tarkin torjuntavastuun jakaminen oli hyvin tasaista. Karhunen lähti puolivälieriin Kärppien lähtökohtaisena pelaavana maalivahtina, mutta Tarkki otti aloittavan maalivahdin roolin häneltä kahteen otteeseen pudotuspelien aikana. Karhusen viimeisimmäksi playoff-otteluksi jäi 22. huhtikuuta 2015 pelattu viides finaaliottelu Tapparaa vastaan. Tarkki vaihdettiin kesken ottelun Kärppien maalinsuulle ja hän torjui Kärpät lopulta Suomenmestaruuteen seitsemännessä finaalissa.
Kausi Tapparassa
Kaudeksi 2015–2016 Karhunen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Tapparan maalinsuulle. Hänet valittiin SM-liigan helmikuun kuukauden pelaajaksi. Pudotuspeleissä Karhunen torjui 15 pelaamassaan ottelussa neljä nollapeliä, joilla hän sivusi SM-liigan pudotuspelien yhden kauden nollapeliäennätystä, johon ovat aiemmin pystyneet vain Teemu Lassila keväällä 2004 ja Antti Raanta keväällä 2013, mutta samana keväänä myös Ville Husso. Karhusella oli pudotuspelien paras torjuntaprosentti (93,6 %). Hän voitti kauden päätteeksi jo kolmannen peräkkäisen Suomenmestaruutensa. Karhunen oli myös kolmen kärkifinalistin joukossa ehdolla SM-liigan parhaalle maalivahdille myönnettävän Urpo Ylönen -palkinnon voittajaksi, mutta palkinnon vei lopulta kuitenkin HIFK:n Ville Husso.
Siirtyminen KHL:ään
Kesäkuussa 2016 Karhunen käytti mahdollisuutensa siirtyä Tapparasta ulkomaille ja hän purki sopimuksensa seuran kanssa. Karhunen siirtyi kaudeksi 2016–2017 KHL:n kiinalaiseen laajennusjoukkue Kunlun Red Stariin. Hän jakoi varsin tasaisesti joukkueen torjuntavastuun Andrei Makarovin kanssa ja hän pelasi 27 runkosarjaottelua torjuen neljä nollapeliä sekä neljä playoff-ottelua. Karhunen valittiin KHL:n viikon maalivahdiksi sekä 18. joulukuuta 2016 että 29. tammikuuta 2017.
Kaudella 2017–2018 Karhunen ehti pelata Kunlunissa kahdeksan ottelua. Hän esiintyi otteluissa kohtuullisen hyvin ja Karhusen torjuntaprosentti oli 93, mutta hän jäi kuitenkin selkeäksi kakkosmaalivahdiksi ruotsalaiselle Magnus Hellbergille. Lokakuussa 2017 Kunlun asetti Karhusen siirtolistalle, josta häntä ei napannut mikään toinen seura. Seuran tiedottaja Oleg Vinokurovin mukaan Kunlun halusi tehdä maalivahtiosastollaan tilaa venäläiselle maalivahdille, sillä KHL:n sääntöjen mukaan joukkueessa täytyy olla vähintään kymmenen venäläistä tai joukkueen kotimaan kansalaisuuden omaavaa pelaajaa. Vinokurovin mukaan toisen ulkomaalaisen maalivahdin paikka pelaajakiintiössä oli parempi säästää kenttäpelaajalle. Marraskuussa Karhunen siirtyi loppukauden sopimuksella Vitjaz Podolskiin. Hän pelasi siellä vain kolme ottelua, kunnes Karhunen loukkaantui ja hänen sopimuksensa purettiin joulukuussa. Kuntouduttuaan Karhunen siirtyi tammikuussa 2018 loppukauden sopimuksella Sveitsin National Leaguen HC Ambrì-Piottaan. Hän jäi kuitenkin selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Benjamin Conzille ja pelasi vain kolme ottelua.
Karhunen siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Brynäs IF:ään, kun joukkue tarvitsi maalivahtiosastolleen täydennystä Joacim Erikssonin pitkäaikaisen loukkaantumisen myötä. Ericssonin kuntouduttua marraskuussa hän jäi Brynäsissä kuitenkin pieneen rooliin. Joulukuussa Karhunen jätti joukkueen ja hän palasi loppukauden kattavalla sopimuksella Kunlun Red Starin KHL-joukkueeseen. Joukkuetta valmensi Karhuselle Tapparasta tuttu Jussi Tapola. Kunlunin maalivahtiosaston vahvuudesta olivat poistuneet sekä Barry Brust että Ivan Nalimov. Karhunen jatkoi loppukauden pääasiassa joukkueen kakkosmaalivahtina Aleksandr Lazušinille ja hän pelasi 12 ottelua.
Pelicansin kautta Keski-Eurooppaan
Kesällä 2019 Karhunen harjoitteli Tapparan SM-liigajoukkueen mukana. Elokuussa hän siirtyi kauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella Pelicansiin, joka tarvitsi korvaajan Pohjois-Amerikkaan siirtyneelle Jakub Škarekille. Karhusen sopimuksessa oli purkupykälä ulkomaille siirtymisestä. Hän pelasi alkukaudella 18 runkosarjaottelua torjuen kolme nollapeliä ja kolme Mestarien liigan ottelua torjuen yhden nollapelin, kunnes marraskuun lopulla Karhunen käytti mahdollisuutensa ulkomaille siirtymisestä, kun hän teki loppukauden kattavan sopimuksen Sveitsin National Leaguessa pelaavan SC Bernin kanssa. Neljän ottelun jälkeen Karhusen asema joukkueen maalivahtiosastolla vankistui, kun seura purki alkukauden ykkösmaalivahtinsa Niklas Schlegelin sopimuksen. Hän torjui 27 ottelussa kaksi nollapeliä ja Karhusen torjuntaprosentti (92,5%) oli yli puolet kaudesta pelanneista koko NL:n paras. Helmikuussa 2020 hän teki Bernin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Lainasopimus HIFK:hon sekä paluu Brynäsiin ja Berniin
Lokakuussa 2022 Karhusen siirtyi marraskuun maaottelutaukoon asti kestävällä sopimuksella Helsingin IFK:n SM-liigajoukkueeseen oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2022–2023. Hänet hankittiin ensisijaisesti paikkaamaan Roope Taposen poissaoloa. Hän pelasi siellä Niilo Halosen parina viidestä ottelusta yhden, kunnes lyhyen sopimuksensa päätyttyä Karhunen palasi marraskuussa loppukauden sopimuksella SHL-joukkue Brynäs IF:ään, jonne hänet hankittiin maanmiehensä Veini Vehviläisen tilalle. Karhunen toimi pääasiassa kakkosmaalivahtina Anders Lindbäckille ja pelasi vain kuusi ottelua, kunnes Brynäs vahvisti helmikuussa 2023 maalivahtiosastoaan Jussi Olkinuoralla. Karhunen jätti Brynäsin ja hän palasi loppukauden kattavalla sopimuksella National Leaguen SC Berniin. Seura hankki Karhusen ensisijaisesti kuitenkin kolmanneksi maalivahdiksi paikkaamaan Philip Wüthrichin ja Daniel Manzaton mahdollisia poissaoloja. Hän ei pelannut loppukaudella otteluakaan.
Sopimus HIFK:hon
Kaudeksi 2023–2024 Karhunen palasi vuoden mittaisella sopimuksella hänen aiempaan lainaseuraansa Helsingin IFK:hon.
Muuta
Karhusen isoveli Ossi on pelannut jääkiekkoa puolustajana. Myöhemmin hän on pelannut pesäpallon maakuntasarjaa Joensuun Mailan kolmosjoukkueessa, jossa myös Tomi Karhunen pelasi yhden ottelun jokerilyöjänä kesällä 2015. Tomi löi ottelussa yhden juoksun. Hän on harrastanut aiemmin pesäpalloa C-junioriksi asti ja pelannut myös A-nuorten Superpestistä.
Tomi Karhunen oli naimisissa vuoden 2020 Miss Helsinki-finalisti Marita Alatalon kanssa, joka jätti eroanomuksen avioliitosta toukokuussa 2020.
Huhtikuussa 2020 Karhunen liittyi osaksi kasvattajaseuransa Jokipoikien Mestis-joukkueen seitsemänhenkistä taustaryhmittymää, joka osti seuran taustayhtiö Mehtimäki Oy:n. Samalla seura yhdistyi II-divisioonassa pelanneen Karjalan Koplan kanssa sekä palasi alkuperäiseen Joensuun Kiekko-Pojat-nimeensä.
Gabriela Koukalová
Gabriela Soukalová (vuosina 2016–2020 Koukalová, s. 1. marraskuuta 1989 Jablonec nad Nisou) on tšekkiläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän on olympiamitalisti, maailmanmestari ja maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja.
Arvokisat
Vancouverin olympialaisissa 2010 Soukalová oli normaalimatkalla 60:s ja viestissä 16:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän saavutti hopeaa yhteislähdöstä sekä sekaviestistä ja oli neljäs normaalimatkalla sekä takaa-ajossa. Pikakilpailussa hän oli 29:s.
Hanty-Mansijskin MM-kisoissa 2011 Soukalován paras henkilökohtainen sijoitus oli 22:s takaa-ajossa. Viestissä hän oli 11:s. Nové Měston MM-kisoissa 2013 hän oli normaalimatkan 12:s ja pikakilpailun 14:s. Sekaviestistä Tšekki voitti MM-pronssia joukkueella Veronika Vítková, Soukalová, Jaroslav Soukup ja Ondřej Moravec. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Soukalová hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Tšekin sekaviestijoukkueessa. Normaalimatkalla hän saavutti hopeaa. Takaa-ajossa ja yhteislähtökilpailussa Soukalová oli viides.
Oslon MM-kilpailuissa 2016 Soukalová sijoittui pikakilpailussa ja yhteislähdössä neljänneksi, normaalimatkalla viidenneksi ja takaa-ajossa 11:nneksi. Hän voitti pikakilpailun maailmanmestaruuden Hochfilzenissä 2017. Lisäksi hän sai hopeaa normaalimatkalla ja pronssia takaa-ajossa sekä oli yhteislähtökilpailussa neljäs.
Maailmancup
Kaudella 2013–2014 Soukalová voitti Östersundin normaalimatkan kilpailun. Ruhpoldingissa hän voitti normaalimatkan ja takaa-ajon. Kontiolahden pikakilpailussa hän oli kolmas. Hän voitti normaalimatkan maailmancupin, sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi ja pikakilpailun cupissa viidenneksi.
Kaudella 2014–2015 Soukalová voitti Pokljukan pikakilpailun ja oli toinen Hanty-Mansijskin yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kuudenneksi ja yhteislähtöcupissa neljänneksi. Kaudella 2015–2016 Soukalová voitti Östersundin pikakilpailun, oli kolmas Hochfilzenin takaa-ajokilpailussa ja toinen Pokljukan yhteislähtökilpailussa. Ruhpoldingissa hän oli toinen pikakilpailussa ja takaa-ajossa, kolmas normaalimatkalla sekä voitti jälkimmäisen yhteislähtökilpailun. Canmoressa Soukalová oli kolmas yhteislähtökilpailussa. Presque Islessa hän voitti pikakilpailun ja takaa-ajon. Hanti-Mansijskissa hän oli pikakilpailussa toinen. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun sekä pikakilpailun, takaa-ajon ja yhteislähdön lajicupit. Normaalimatkan cupissa hän oli kolmas.
Kaudella 2016–2017 Koukalová sijoittui Östersundissa kolmanneksi pikakilpailussa ja voitti takaa-ajokilpailun. Nové Městossa hän voitti yhteislähtökilpailun. Oberhofissa hän voitti pikakilpailun, oli takaa-ajossa toinen ja voitti yhteislähtökilpailun. Ruhpoldingissa hän sijoittui toiseksi sekä pikakilpailussa että takaa-ajossa. Antholzissa hän oli yhteislähtökilpailussa kolmas, Oslossa takaa-ajossa ja yhteislähdössä toinen. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi, voitti pikakilpailun ja yhteislähdön maailmancupit sekä sijoittui toiseksi takaa-ajon ja neljänneksi normaalimatkan cupissa.
Kaudelle 2017–2018 Koukalová ei pystynyt loukkaantumisten vuoksi osallistumaan lainkaan, ja häneltä jäivät näin myös olympialaiset käymättä. Hän ei osallistunut kaudelle 2018-2019 loukkaantumisen takia.
Yksityiselämä
Soukalován äiti on maastohiihdon olympiamitalisti Gabriela Svobodová. Toukokuussa 2016 Soukalová avioitui sulkapalloilija Petr Koukalin kanssa ja vaihtoi nimekseen Koukalová. He erosivat vuonna 2020. Avioeroprosessiin on liittynyt taloudellisia epäselvyyksiä, kun Koukal oli käyttänyt vaimonsa rahoja mm. kiinteistöihin, joiden vuokratulot hän piti itsellään. Soukalován uutisoitiin maaliskuussa 2021 odottavansa lasta uuden rakkaansa kanssa ja vaihtavansa oman sukunimensä takaisin.
Rauman rautatieasema
Rauman rautatieasema on -rataosuudella oleva rautatieliikennepaikka.
Rauman keskustan tuntumassa Karjalankadun varrella sijaitseva rautatieasema toimii pelkkänä tavara-asemana, jolta VR Transpoint hoitaa Rauman sataman tavaraliikennettä. Asemarakennus on siirtynyt VR-Yhtymän haltuun vuonna 1995.
Aseman edustalta kulkee myös junabussien liikenne Rauman ja Kokemäen rautatieaseman välillä. VR:n lipunmyynti asemalla toimi vuoteen 2006 saakka.
Karjalankadulla noin 200 metrin päässä tavara-asemalta sijaitsee Rauman vanha rautatieasema, jonka matkustajaliikenne lakkautettiin vuonna 1988.
Kyyros Suomalainen
Isak Kyyros Suomalainen (12. syyskuuta 1884 Luvia – 10. toukokuuta 1961 ) oli suomalainen pankinjohtaja.
Suomalainen oli Oulun läänin varalääninsihteerinä 1905, asianajajana Helsingissä 1907–1909 ja Kansallis-Osake-Pankissa Mikkelin konttorin johtajana 1909–1922, Lahden konttorin johtajana 1922–1930 sekä pankkiylitarkastajana 1931–1933. Hän oli sitten Suomen Maatalous-Osakepankin pääjohtajana 1933–1945.
Liahona (lehti)
Liahona on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon virallinen lehti. Lehti on saanut nimensä Mormonin kirjassa mainitusta Liahonasta, joka oli eräänlainen kompassin tapainen suunnannäyttäjä. Koska Liahona osoitti uskollisille oikean suunnan, pidetään sitä Mormonin kirjassa myös Kristuksen vertauskuvana. Myös kirkon lehden tulisi sen oman ymmärryksen mukaan ohjata ihmisiä oikeaan.
Vuoteen 1998 Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon lehti tunnettiin Suomessa nimellä Valkeus. Valkeus alkoi ilmestyä vuonna 1948. Englanninkielinen Liahona tunnettiin vuoteen 1995 nimellä Tambuli, muun kielisillä lehdillä oli omat nimensä. Vuonna 1999 siirryttiin kaikkialla maailmassa yhtenäiseen nimikäytäntöön.
Suomenkielinen Liahona ilmestyy kuukausittain, samoin kuin sen englanninkielinen sisarjulkaisukin. Kaikkiaan lehti ilmestyy 51 eri kielellä, julkaisutiheys voi vaihdella yhdestä kahteentoista numeroon vuodessa. Touko- ja marraskuun numeroissa on selostus huhti- ja lokakuussa pidetyistä Kirkon puolivuotiskonferensseista Salt Lake Citystä sekä konferenseissa pidetyt puheet. Muiden kuukausien lehdet sisältävät artikkeleita ajankohtaisista asioista, hengellisiä kirjoituksia sekä Kirkon yleisauktoriteettien pitämiä saarnoja ja puheita. Liahonan artikkelit on tarkoitettu henkilökohtaiseen tutkimiseen, mutta niitä tutkitaan myös pappeuskokouksissa ja kotiopetus- sekä kotikäyntiopetuskäynneillä.
Riuttaskorven virkistysmetsä
Retkeilyalueen palvelut
Virkistysmetsän eteläosan läpi kulkee Pirkan Taival -retkeilyreitistö, joka yhdistää Seitsemisen kansallispuiston ja Helvetinjärven kansallispuiston toisiinsa. Alueella on luontopolkuja ja polkujen varsilla on useita nuotio- ja telttapaikkoja, opastuspisteitä, keittokatos ja näkötorni. Haukijärven rannalla on näkötorni, varaustupa, nuotiopaikka ja keittokatos. Torttilantien itäpuolella on virkistysmetsään kuuluva Suutarilankoski, jonka rannalla on nuotiopaikka. Koskessa on sijainnut vesivoimalla toimiva mylly, josta on enää pieniä vihjeitä jäljellä.
Alueen halki kulkee Keihäsjoen reitti, joka on aiemmin toiminut uittoväylänä ja joka soveltuu melontaan korkean veden aikaan.
Riuttaskorpi kirjallisuudessa
Alueesta liikkuu paljon tarinoita, mikä on innoittanut muun muassa J. L. Runebergia kirjoittamaan Vänrikki Stoolin tarinoihin kertomuksen matkamiehen näystä.
Mesikot (suku)
Mesikot (Meliphaga) on mesikkojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Mesikkojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 15 lajia.
Arttu (piirrossarja)
Arttu on amerikkalais-kanadalainen piirrossarja, joka kertoo 8-vuotiaasta Arttu-nimisestä maasiasta. Sarja esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 1999 Yle TV2 -kanavalla, viimeisin uusinta on vuosilta 2002-2003. C More Juniori esitti myös sarjaa uusintana vuonna 2011. Sarja perustuu Marc Brownin palkittuihin kirjoihin.
Arttua on tehty vuodesta 1996 lähtien, ja sitä tehdään yhä. Sarja kuvaa stereotyyppistä amerikkalaista perhettä ja sen arkea. Ohjelmassa pohditaan myös usein elämän syvempiä ja eettisiä arvoja, joka näkyy Artun monikulttuurisessa kaveripiirissä ja sen suhteissa.
Hahmot
Arttu Reini on tarinan päähahmo. Hän on silmälasipäinen maasika, joka käy paikallisen koulun kolmatta luokkaa. Artun parhaita ystäviä ovat Patte, Fransina ja Aivo. Arttu joutuu usein kiusallisiin tilanteisiin optimistisen äitinsä ja kahden pikkusiskonsa, esikouluikäisen D.W.n ja 1-vuotiaan Katin takia. Artun syntymäpäivä on 25. toukokuuta.
Patte Paasi on valkea jänis, joka on ollut Artun paras ystävä jo vaippaiästä asti. Patte asuu kaksin äitinsä kanssa. Hän on laiska koulussa ja ajattelee useimmiten vain ruokaa. Patella ei ole montaa kaveria hänen huumorintajuisuudestaan huolimatta.
Hexaplex trunculus
Hexaplex trunculus on Muricidae-heimoon kuuluva kotilolaji. Lajista saatavaa purppuraväriä on käytetty ylellisyysvaatteiden värjäyksessä. Nykyisin Hexaplex trunculus -lajia kerätään ravinnoksi.
Levinneisyys
Hexaplex trunculus -laji elää Välimeren alueella ainakin Espanjan, Ranskan, Italian, Maltan, Kroatian, Kreikan, Turkin, Kyproksen, Israelin ja Tunisian vesillä. Atlantin valtameren alueella lajia tavataan Biskajanlahdella Ranskan ja Espanjan rannikoilla sekä Portugalin etelärannikolla, Portugalille kuuluvilla Madeiran saarella ja Azorien saariryhmällä, Espanjalle kuuluvilla Kanariansaarilla ja Marokon länsirannikolla.
Arttu (piirrossarja)
Hahmot
Fransina Ronski (Francine Alice Frensky) on juutalainen poikatyttö. Hänen lähes kaikki ystävänsä ovat poikia. Fransina on useissa tilanteissa pikkutarkka ja sarkastinen ja hänestä on hauskaa kokeilla aina jotakin kiellettyä. Fransina on kiinnostunut historiasta ja tieteistä. Hänen isosisarensa nimi on Katriina.
Hexaplex trunculus
Käyttö
Historiallisissa lähteissä, kuten kreikkalaisen Aristoteleen ja roomalaisen Pliniuksen kirjoituksissa, kuvaillaan kuinka Hexaplex trunculus ja Bolinus brandaris -kotiloita on kerätty punottujen korien avulla. Keräämisen jälkeen kotiloista on uutettu ylellisyysvaatteiden värjäyksessä käytettyä purppuraväriä.
Arttu (piirrossarja)
Hahmot
Muhvi Virsta (Muffy Crosswire) on pilalle hemmoteltu upporikkaan perheen tytär. Hän on Fransina Ronskin paras ystävä, mutta näillä tytöillä on välillä pahoja erimielisyyksiäkin. Muhvi pärjää hyvin koulussa.
Allan "Aivo" Kaskonen (Alan "Brain" Powers) on arka ja hiljainen lapsinero, jolta löytyy aina uusimmat vempaimet ennen muita. Hän on perheensä ainoa lapsi. Aivon vanhemmat omistavat jäätelöauton, jossa hän usein viettää aikaansa. Aivolla on useita fobioita, joista tunnetuin lienee veteen meneminen.
Hexaplex trunculus
Käyttö
Nykyisin Hexaplex trunculus on arvostettu laji Välimeren alueen maissa, ja sitä on pyydetty perinteisin ja pienimuotoisin kalastuskeinoin, kuten koriansojen, trooliverkkojen ja ruoppauksen avulla. Säännöllisesti tai satunnaisesti lajia on pyydetty ihmisten kulutukseen Tunisiassa, Italiassa, Kroatiassa, Turkissa ja Kyproksella. Espanjassa etenkin Välimeren rannoilla ja Andalusian Atlantin puoleisilla rannoilla sekä Portugalille kuuluvan Algarven alueen, erityisesti Ria Formosan laguunin, vesillä lajia on pyydetty perinteisin ja pienimuotoisin kalastuskeinoin. Ria Formosan laguunissa sukeltajat keräävät käsin laskuveden aikaan laittomasti kotiloita. Samoin esimerkiksi ammattilaiskalastajat pyytävät kotiloita kiellettyjen verkkojen avulla.
Arttu (piirrossarja)
Hahmot
Pinko Parves (Binky Barnes) on heikkolahjainen ja isokokoinen poika, joka on Artun hyvä ystävä, mutta viettää aikaa myös koulukiusaajien kanssa ja kohdistaa kiusaamistaan silloin tällöin myös Arttuun. Pinko harrastaa klarinetin soittoa ja balettia. Pinkolla on Kiinasta adoptoitu sisko.
Prunella Deegan on Arttua vuoden vanhempi ja kiinnostunut joogasta, ennustamisesta ja yliluonnollisten asioiden tutkimisesta. Prunella on älykäs, pitkä ja helposti kimpaantuva. Prunellalla on vanhempi sisko Rubella, joka tunnetaan meditaatiokyvyistään ja kiinnostuksestaan itämaisiin kulttuureihin.
Sue Ellen Armstrong on Artun ystävällinen luokkatoveri. Lajiltaan Sue Ellen on kissa. Hänen isänsä on diplomaatti, minkä vuoksi hänen perheensä asui paljon ulkomailla ennen kuin tuli Artun luokalle. Sue Ellenin kiinnostuksia ovat näytteleminen ja taiteet sekä avaruus. Hänen perheellä on Meksikossa asuva kummipoika.
Jerkku Lundgren (George Lundgren/Nordgren) on harvoin pääroolissa, mutta muuten useissa jaksoissa esiintyvä skandinaavisen taustan omaava poro. Hänet tunnetaan dysleksiastaan (lukivaikeus) ja vatsastapuhujanukestaan Vallusta. Jerkun sukunimi oli alkujaan Nordgren, mutta se vaihdettiin Lundgreniksi 11. tuotantokaudella.
Jenna Morgan on harmaa kissatyttö, jolla on laktoosi-intoleranssi ja joka harrastaa sulkapalloa. Ujoudestaan huolimatta hän on voittanut vuoden urheilijan palkinnon, josta Fransina tunsi kerran kateutta.
Rottala (Ratburn) on Artun opettaja kolmannella luokalla. Hän ei ole ankara, mutta antaa oppilailleen paljon kotitehtäviä. Hän harrastaa nukketeattereiden järjestämistä. Paljastuu 22. tuotantokaudella homoseksuaaliksi.
Suomalaiset äänet
Suomenkielisen version ohjauksesta vastaa Ralf Öhberg ja käännöksestä Ari Parviainen.
V epitsentre
V epitsentre (В эпицентре) on venäläisen pop-laulaja Sergei Lazarevin viides studioalbumi, joka julkaistiin 15. joulukuuta 2017.
Kappaleet
Lähde:
Vihakirjallisuus
Vihakirjallisuus on Saskatchewanin ihmisoikeuslakien mukaan materiaalia, joka pyrkii rajoittamaan jonkin ihmisen tai ihmisryhmän ihmisoikeuksia tai materiaalia, joka pyrkii saattamaan naurunalaiseksi tai vihatuksi jonkun ihmisen tai ihmisryhmän. Kanadassa vihakirjallisuuden levittäminen on rikos.
Punanokkakiislanen
Punanokkakiislanen (Aethia psittacula) on ruokkien heimoon kuuluva rantalintu.
Levinneisyys
Punanokkakiislasta tavataan Venäjällä, Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Lajin kannan on arvioitu olevan yli 1,2 miljoonaa yksilöä, mutta kannankehitys on laskeva. Euroopassa laji on havaittu vain Ruotsissa vuonna 1860.
Elinympäristö
Punanokkakiislaset elävät kivisillä merenrannoilla.
Ravinto
Punanokkakiislanen syö pääasiassa äyriäisiä.
Kaitjärven rautatieasema
Kaitjärven rautatieasema (, ratakm 226+912) on rautatieliikennepaikka Luumäellä Karjalan radan varrella. Asema avattiin lokakuussa 1906, ja sen suunnitteli Bruno Granholm. Kaitjärven asema luokiteltiin alkujaan V luokan asemaksi, mutta se alennettiin laiturivaihteeksi vuonna 1963. Tavaraliikenne ja miehitys lopetettiin 1976, henkilöliikenne sekä itse liikennepaikka lakkautettiin seuraavana vuonna. Kaitjärvi avattiin kuitenkin uudelleen tavaraliikenteelle maaliskuussa 1980.
Asemarakennus purettiin sen rapistuttua, ja tilalle on rakennettu tiilinen laitetila. Nykyisin liikennepaikka toimii raiteenvaihtopaikkana. Lahti–Luumäki-rataosuuden peruskorjauksen yhteydessä Kaitjärvelle rakennettiin sivuutusraiteet tavarajunien käyttöön.
Irlanti talviolympialaisissa 2014
Irlanti osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Maata edusti kisoissa viisi urheilijaa neljässä eri lajissa. Ainuttakaan mitalia Irlanti ei kuitenkaan saavuttanut.
Janne Kettunen
Janne Kettunen (s. 11. elokuuta 1994 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Kettunen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Ura
Kettunen on Saimaan Pallon kasvatti. Kaudella 2010–2011 hän toimi seuran B-nuorten kapteenina. Kettunen voitti B-nuorten I-divisioonan runkosarjassa SaiPan sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 22+25=47. Kaudella 2011–2012 hän oli B-nuorten SM-karsinnoissa joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 5+14=19. Kaudella 2012–2013 Kettunen toimi SaiPan A-nuorten varakapteenina. Kaudella 2013–2014 hän oli joukkueen paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin toisen sijan Adam Zbořilin kanssa. Kaudella 2014–2015 Kettunen toimi SaiPan A-nuorten kapteenina. Hän jakoi kevään 2015 pudotuspeleissä joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin voiton tehoilla 6+2=8.
Kesäkuussa 2015 Kettunen teki 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen SaiPan kanssa. Lokakuun puolessa välissä seura lainasi hänet kuukauden loppuun asti ulottuneella sopimuksella Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekkoon, mutta SaiPa kutsui Kettusen kuitenkin kolmen ottelun jälkeen takaisin ylös ja hän teki liigadebyyttinsä 27. lokakuuta 2015 Tapparaa vastaan. Kettunen merkittiin SaiPan nelossentteriksi laidoilleen Tomi Leivo ja Ville Vainikainen. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.19 minuuttia. Seuraavassa ottelussaan 30. lokakuuta 2015 vieraissa Pelicansia vastaan Kettunen teki liigauransa avausmaalin. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana SM-liigassa seitsemän runkosarjaottelua. Suurimman osan kaudestaan Kettunen pelasi kuitenkin yli-ikäisenä SaiPan A-nuorissa, joiden toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 20+18=38. Huhtikuussa 2016 SaiPa käytti Kettunen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Kettusen kanssa.
Syyskaudella 2016–2017 Kettunen pelasi SaiPan liigajoukkueessa kolme runkosarja- ja viisi Mestarien liigan ottelua, kunnes marraskuussa 2016 seura lainasi hänet 18. joulukuuta 2016 asti kestäneellä sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Joulutauolla Kettusen lainasopimusta jatkettiin kauden loppuun. Hän pelasi siellä 23 ottelua sekä kaksi ottelua myös lainalla myös Suomi-sarjajoukkue Imatran Ketterässä, kunnes siirtotakarajalla Kettunen palasi loppukaudeksi SaiPan vahvuuteen. Taustalla oli joukkueen loukkaantumissuma. Hän pelasi SaiPassa kaikkiaan 14 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä.
Huhtikuussa 2017 Kettunen teki SaiPan kanssa vuoden mittaisen ja neljän kuukauden koeajan sisältävän jatkosopimuksen. Hän pelasi siellä yhdeksän runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen, mutta Kettusen koejakso ei kuitenkaan johtanut jatkosopimukseen ja hän siirtyi lokakuussa loppukauden 2017–2018 kattavalla sopimuksella edellisenä keväänä Mestikseen nousseeseen Imatran Ketterään. Kaudella 2018–2019 Kettunen voitti siellä sekä Mestiksen mestaruuden että Suomen Cupin.
Kaudeksi 2019–2020 Kettunen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KeuPa HT:hen. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 23+26=49, joilla Kettunen jakoi koko Mestiksen maalipörssin neljännen sijan KOOVEE:n Roby Järventien kanssa ja pistepörssin viidennen sijan SaPKon Matias Lainion kanssa. Hänet valittiin Mestiksen tammikuun kuukauden kentälliseen. Joulukuussa 2019 KeuPa lainasi Kettusen ja Janne Kumpulaisen viikoksi yhteistyöseuraansa, SM-liigajoukkue JYPiin, jossa kaksikko paikkasi Suomen A-maajoukkueen mukana pelanneiden Julius Nättisen, Petrus Palmun ja Miska Siikosen jättämiä aukkoja. Kettunen pelasi siellä kaksi ottelua ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2020 Kettunen teki vuoden mittaisen sopimuksen Kajaanin Hokin kanssa. Hänen sopimukseensa sisältyi optio purkamisesta, mikäli Kettuselle tarjoutuu mahdollisuus siirtyä ulkomaille. Hän käytti option jo heinäkuussa ja Kettunen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Slovakian Extraligan HK Dukla Trenčíniin. Hän oli pudotuspeleissä tehoilla 1+8=9 joukkueen paras syöttäjä ja Kettunen jakoi sisäisen pistepörssin voiton Aaron Berishan kanssa, kuten myös sisäisen tehotilaston voiton lukemalla +7.
Kaudeksi 2021–2022 Kettunen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyEttan-joukkue Nybro IF:ään. Tammikuussa 2022 hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin, kun seuran presidentti Rasmus Aron mukaan Kettusen perhetilanne Suomessa oli vaikea. Myöhemmin samassa kuussa hän palasi kevääseen 2023 asti kestävällä sopimuksella Ketterän Mestis-joukkueeseen. Kettunen jakoi tehoilla 8+7=15 koko sarjan pudotuspelien pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Arttu Rämön kanssa ja maalipörssin voiton Kiekko-Espoon Julius Rantaeskolan kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Kettunen palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Håkan Hjerpe -palkinnolla.
Kettunen nousi kaudella 2022–2023 Ketterän varakapteeniksi.
Ugleuralski
Ugleuralski on kaupunkimainen taajama Permin aluepiirin Gubahan piirissä Venäjällä. Hallinnollisesti se muodostaa Severo-Ugleuralskojen kaupunkikunnan. Taajama sijaitsee Kaman vesistöön kuuluvan Kosvan sivujoen Kosajan varrella Gubahan kaupungin pohjoispuolella. Sen kautta kulkee Tšusovoin ja Solikamskin välinen rautatie, johon yhtyy Permistä tuleva rata. Asukkaita on 9300 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1879 rakennetun Polovinkan rautatieaseman yhteyteen. Vuosina 1946–1960 sillä oli kaupungin status. Vuonna 1951 Polovinka sai nimen Ugleuralski siellä toimineiden kivihiilikaivosten mukaan.
Taajamassa on kaksi keskikoulua, lasten musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuripalatsi, kaksi kirjastoa sekä kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus. Lähistöllä sijaitsee Permin aluepiirin syvin karstiluola Tjomnaja peštšera, jonka pituus on 1,5 kilometriä ja syvyys 132 metriä.
White Australia
White Australia on Australiassa noudatettu rasistinen politiikka, jolla pyrittiin rajoittamaan muiden kuin valkoisten maahanmuuttoa. Lainsäädännössä siihen kuului ryhmä toisen maailmansodan jälkeen kumottuja Australiassa voimassa olleita lakeja. White Australia -politiikkaa harjoitettiin 1901–1973, joskin sitä alettiin karsia jo vuonna 1949.
White Australia -politiikan historia jakaantuu kolmeen vaiheeseen. Sen juuret juontuvat vuoteen 1851, kun Australian kultavarantojen löytymisen jälkeen maa sai runsaasti maahanmuuttajia Kiinasta. Samaan aikaan Queenslandin puuvilla- ja sokeriruokoteollisuus paikkasi huutavaa työvoimapulaansa rekrytoimalla arviolta 62 000 työläistä Melanesian saarilta. Maahanmuuttokehitys edisti rasistista politiikkaa, joka lainsäädännössä aluksi ilmeni vuonna 1901 säädettyinä Immigration Restriction Act ja Pacific Island Labourers Act -lakeina ja josta kehittyi liittovaltiollinen White Australia -politiikka.
Vuodesta 1901 toiseen maailmansotaan politiikkaa kehitettiin ja vahvistettiin monilta osin. Yksi sen pääpiirteistä oli brittiläisten maahanmuuttajien suosiminen muiden kustannuksella. Politiikasta luovuttiin asteittain toisen maailmansodan jälkeen, ensin edistämällä ei-brittiläistä ja myöhemmin ei-valkoista maahanmuuttoa. Vuosien 1949 ja 1966 välillä Robert Menziesin ja Harold Holtin hallitukset lopettivat politiikan toteuttamisen käytännössä. Vuonna 1973 Gough Whitlamin hallitus hyväksyi lait, jotka poistivat rodun merkityksen maahanmuutossa. Vuonna 1975 Whitlamin hallitus hyväksyi Racial Discrimination Act -lain, joka kriminalisoi rotupohjaisen valintakriteeristön.
Málaga (täsmennyssivu)
Málaga tarkoittaa seuraavia asioita:
USS Saratoga (CV-3)
USS Saratoga (runkonumero CV-3) oli Yhdysvaltain laivaston Lexington-luokan lentotukialus, joka tilattiin alun perin taisteluristeilijänä. Alus muutettiin ennen valmistumistaan lentotukialukseksi ja se palveli toisessa maailmansodassa. Tämän jälkeen sitä käytettiin testikappaleena operaatio Crossroadsin ydinkokeissa, joista jälkimmäisessä se upposi.
Valmistus
Alus tilattiin New York Shipbuilding Companyltä Camdenista New Jerseystä, missä köli laskettiin 25. syyskuuta 1920 taisteluristeilijänä runkonumerolla CC-3. Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena 1. heinäkuuta 1922 tehdyn tilausmuutoksen jälkeen alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1925 kumminaan laivastoministeri Curtis D. Wilburin puoliso ja otettiin palvelukseen 16. marraskuuta 1927 ensimmäisenä komentajanaan Harry E. Yarnell.
Palvelus
Philadelphiasta Saratoga lähti 6. tammikuuta 1928 testeihin ja alukselle laskeutui 11. tammikuuta ensimmäinen lentokone. Kokeiden päätyttyä alus lähti 27. tammikuuta purjehtimaan Panaman kanavan kautta Tyynelle valtamerelle. Matkan aikana alus kuljetti 14.-16. helmikuuta merijalkaväen sotilaita Corintoon Nicaraguaan. Alus liittyi 21. helmikuuta taistelulaivastoon San Pedrossa Kaliforniassa. Vuoden lopun alus osallistui laivaston mukana erilaisiin harjoituksiin.
Alus lähti 15. tammikuuta 1929 laivaston mukana sotaharjoitukseen (Fleet Problem IX). Harjoituksen aikana alus teki rohkean iskun Panaman kanavaa vastaan, minkä suojana olivat tiedustelulaivue sekä sen sisaralus USS Lexington. Operaatio osoittautui tuloksekkaaksi, vaikka Saratoga tuomittiin kolmasti upotetuksi hyökkäyksen aikana. Lexington tuhosi seuraavana vuonna Fleet Problem X -harjoituksessa Karibianmerellä yllätysiskulla Saratogan ja USS Langleyn muodostaman lentotukialusosaston, mikä osoitti lentotukialusten kyvyn muuttaa voimatasapainoa merellä. Sotaharjoituksen päätteeksi toukokuussa Yhdysvaltain presidentti tarkasti laivaston Norfolkissa pidetyssä katselmuksessa. Alus palasi 21. kesäkuuta San Pedroon.
Vuoden 1939 harjoituksen aikana alus oli huollettavana Bremertonissa, mutta se osallistui 2. huhtikuuta - 21. kesäkuuta 1940 pidettyyn Fleet Problem XXI -harjoitukseen. Alus kuljetti 14.-29. lokakuuta 1940 joukkoja San Pedrosta Havaijille. Se siirrettiin 6. tammikuuta 1941 Bremertonin laivastontelakalle modernisoitavaksi, jolloin sen lentokantta laajennettiin sekä ilmatorjuntaa vahvennettiin. Aluksen palattua palvelukseen 28. huhtikuuta se osallistui toukokuussa maihinnousuharjoitukseen ja teki kesäkuusta lokakuuhun kaksi matkaa Havaijille.
Toinen maailmansota
Japanilaisten hyökättyä 7. joulukuuta 1941 Pearl Harboriin Saratoga saapui San Diegoon palatessaan huollosta Bremertonin telakalta. Alus lähti merelle jo seuraavana päivänä kuormattuna merijalkaväen lentokoneilla, jotka sen piti toimittaa Wakelle. Alus ympärille oli muodostettu 3. lentotukialusosasto, jonka mukana se saapui 15. joulukuuta Pearl Harboriin. Alus pysähtyi ainoastaan tankkauksen ja täydennyksen ajaksi, jonka jälkeen alukselta siirrettiin osa materiaalista vesilentokoneiden emälaivalle USS Tangierille. Matkantekoa hidasti mukana ollut tankkeri sekä päätös tankata hävittäjät 21. joulukuuta. Seuraavana päivänä osasto sai määräyksen keskeyttää operaatio ja palata Havaijille, koska japanilaiset olivat aloittaneet maihinnousun Wakelle.
Saratogaan osui 11. tammikuuta 1942 keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneen I-16 laukaisema torpedo. Kuusi miehistön jäsentä sai surmansa ja kolme osastoa täyttyi vedellä, mutta alus pääsi Oahulle omin voimin. Aluksen kahdeksantuumaiset tykit poistettiin ja ne asennettiin saaren rannikkolinnakkeiksi, minkä jälkeen alus lähti Bremertoniin korjattavaksi. Aluksen ilmatorjunta-aseiden määrää lisättiin korjausten aikana. Alus lähti 22. toukokuuta telakalta San Diegoon, jonne se saapui 25. toukokuuta. San Diegossa aluksen lentomiehistöt saivat täydennyskoulutusta, kun saatiin tieto japanilaisten hyökkäyksestä Midwaylle. Saattueen, varastojen ja lentokoneiden puutteen vuoksi alus pääsi lähtemään vasta 1. kesäkuuta Pearl Harboriin, jonne se saapui 6. kesäkuuta Midwayn taistelun päätyttyä.
Alus lähti seuraavana päivänä tankkauksen jälkeen Pearl Harborista ja se siirsi 11. kesäkuuta 34 kuljettamaansa lentokonetta USS Hornetille ja USS Enterpriselle, joiden lentolaivueet olivat pahasti kuluneet käydyissä taisteluissa. Lentotukialukset suuntasivat pohjoiseen torjuakseen Aleutteihin kohdistuvan uhan, mutta operaatio keskeytettiin. Saratoga palasi 13. kesäkuuta Pearl Harboriin.
Kurt "Nikkelaj" Nielsen
Kurt "Nikkelaj" Nielsen (2. syyskuuta 1924 – 17. heinäkuuta 1986) oli tanskalainen jalkapallovalmentaja ja hyökkääjä. Hänet muistetaan parhaiten Tanskan maajoukkueen päävalmentajana vuosilta 1975–79.
USS Saratoga (CV-3)
Toinen maailmansota
pienoiskuva|USS Saratoga elokuussa 1942 ennen Guadalcanalia.
Merijalkaväen ja maavoimien lentokoneita Midwayn varuskunnan täydennykseksi alus kuljetti 22.-29. kesäkuuta. Alus siirtyi 7. heinäkuuta lounaiselle Tyynellemerelle ja se suojasi 28.–30. heinäkuuta Fidžin maihinnousua luotaessa sillanpäätä Guadalcanalin maihinnousulle. Kontra-amiraali Fletcherin lippulaivana alus aloitti Guadalcanalin hyökkäyksen varhain aamulla 7. elokuuta kääntyessään tuuleen lentokoneiden laukaisua varten. Alus suojasi maihinnousua, mutta japanilaisten lentokoneiden pelon vuoksi se määrättiin pois alueelta iltapäivällä 8. elokuuta. Alus oli liian kaukana suojatakseen liittoutuneiden risteilijäosastoa, joka joutui ylivoimaisen vihollisen yllättämäksi Savonsaaren taistelussa.
pienoiskuva|Enterprise ja Saratoga (taka-alalla) Guadalcanalilla 1942. Lentokone on [[SBD Dauntless.]]
Kurt "Nikkelaj" Nielsen
Ura
Vakavaa astmaa sairastanut Nielsen kuoli 17. heinäkuuta 1986 Nykøbing Falsterissa 61-vuotiaana.
USS Saratoga (CV-3)
Toinen maailmansota
Saratoga vastaanotti 24. elokuuta 1942 palaavat koneensa ja seuraavan päivän se oli tankattavana, minkä jälkeen se palasi partiointialueelleen Salomonsaarten itäpuolelle. Viikkoa myöhemmin alukseen osui keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneen I-26 laukaisema torpedo, vaikka saattaneelta hävittäjältä olikin annettu varoitus hieman aiemmin. Räjähdys ei surmannut ketään ja ainoastaan yksi osasto täyttyi vedellä, mutta sähköjärjestelmä kärsi pahoja vaurioita. Aluksen turbosähköinen koneisto lakkasi toimimasta ja alus pysähtyi. Risteilijä USS Minneapolis otti lentotukialuksen hinaukseen ja aluksen lentokoneet siirtyivät maakentälle. Iltaan mennessä aluksen koneisto saatiin jälleen toimimaan ja se kykeni omin avuin kulkemaan 10 solmun nopeudella. Tongatabulla 6. – 12. syyskuuta tehtyjen korjausten jälkeen alus saapui 21. syyskuuta Pearl Harboriin korjattavaksi.
Alus lähti 10. marraskuuta Pearl Harborista Fidžin kautta Nouméahun, jonne se saapui 5. joulukuuta 1942. Se oli Nouméan vesillä seuraavat kaksitoista kuukautta suojaten Yhdysvaltain joukkoja itäisillä Salomonsaarilla. Sen tukena oli 17. toukokuuta - 31. heinäkuuta 1943 HMS Victorious ja 20. lokakuuta alkaen USS Princeton. Merijalkaväen noustessa maihin Bougainvilleen lentotukialusten koneet iskivät läheisen Bukan lentokentille. Saatuaan tiedon Japanin laivaston keskityksestä Rabauliin Saratogan koneet iskivät satamaan vaurioittaen siellä olleita aluksia ja siten poistaen Bougainvilleen kohdistuneen uhan. Alus toisti iskunsa Rabauliin 11. marraskuuta 1943.
Lentotukialukset Saratoga ja Princeton muodostivat osaston Gilbertin hyökkäystä varten ja 19. marraskuuta 1943 Naurulle tehtyyn iskuun. Osasto kohtasi 23. marraskuuta Makinille ja Tarawalle joukkoja kuljettaneen saattueen, jonka ne suojasivat määränpäähänsä. Saattueesta vapauduttuaan osasto valvoi Tarawan ilmatilaa. Yhdysvaltoihin huollettavaksi alus lähti 30. marraskuuta oltuaan vuoden merellä. Alus huollettiin 9. joulukuuta 1943 - 3. tammikuuta 1944 San Franciscossa, jonka päätteeksi aluksen ilmatorjunta-aseistukseen kuului kaikkiaan 60 kappaletta 40 millimetrin ja 36 kappaletta 20 millimetrin ilmatorjuntatykkejä.
Alus saapui 7. tammikuuta 1944 Pearl Harboriin ja lyhyen koulutuksen päätteeksi se lähti 19. tammikuuta Langleyn ja Princetonin kanssa (Task Group 58.4) tukemaan etenemistä Marshalleille. Lentokoneet pommittivat 29.-31. tammikuuta 1944 Wotjea ja Taroa, Engebiä 3.-6. helmikuuta ja Eniwetokin pääsaarta 10.-12. helmikuuta. Koneet iskivät viimeisen kerran 16. helmikuuta 1944 vain vuorokautta ennen maihinnousun aloittamista, minkä jälkeen ne suojasivat maihinnousua sekä antoivat lähitukea maihinnousseelle jalkaväelle aina 28. helmikuuta 1944 saakka.
Operaatiosta vapauduttuaan Saratoga jätti Tyynenmeren pääsotanäyttämön lähes vuodeksi, kun se siirrettiin tukemaan Britannian kuninkaallista laivastoa. Alus lähti 4. maaliskuuta 1944 Majurosta suojanaan kolme hävittäjää ja se purjehti Espiritu Santon, Tasmanian Hobartin ja Australian Fremantlen kautta liittyäkseen Britannian itäiseen laivastoon Intian valtamerellä. Se kohtasi 27. maaliskuuta 1944 merellä brittien laivaston, johon kuuluivat HMS Illustrious, neljä taistelulaivaa suojueineen. Yhdistynyt laivasto saapui Trincomaleehen Ceylonilla 31. maaliskuut 1944a. Seuraavien päivien aikana lentotukialukset kouluttautuivat yhteistoimintaan Intian valtamerellä.
Britannian itäinen laivasto ja Saratoga lähtivät 16. huhtikuuta 1944 Trincomaleesta ja lentotukialusten koneet iskivät 19. huhtikuuta 1944 Sabangiin. Isku yllätti japanilaiset ja iskussa aiheutettiin vaurioita satamalle ja öljynjalostamolle. Onnistuneen iskun seurauksena USS Saratogan paluumatka viivästyi, kun päätettiin tehdä toinen isku. Osasto lähti 6. toukokuuta 1944 Trincomaleesta iskien 17. toukokuuta 1944 Surabajaan samanlaisin tuloksin. Saratoga lähti paluumatkalle seuraavana päivänä ja se saapui 10. kesäkuuta 1944 Bremertoniin modernisoitavaksi.
Telakalta vapauduttuaan alus saapui 24. syyskuuta 1944 Pearl Harboriin, jossa se määrättiin jälleen erityistehtävään kouluttamaan yöhävittäjiä. Alus määrättiin palaamaan operaatioihin ja se lähti 29. tammikuuta 1945 Pearl Harborista muodostaakseen Iwo Jiman operaatioihin yölentorykmentin Enterprisen kanssa.
Alus saapui 7. helmikuuta 1945 Ulithiin, josta se kolme päivää myöhemmin lähti Enteprisen sekä neljän muun lentotukialusryhmän kanssa. Merijalkaväen noustua maihin Tinianilla 12. helmikuuta 1945 lentotukialusten lentokoneet iskivät 16.-17. helmikuuta 1945 Japanin kotisaarille ennen Iwo Jiman maihinnousua. Saratoga suojasi maihinnousualuetta muiden lentotukialusten iskiessä uudelleen Japaniin. Laivasto-osasto oli tankattavana 18.-19. helmikuuta 1945. Saratoga suojanaan kolme hävittäjää erkani lentotukialusosastosta liittyäkseen maihinnousulaivastoon. Sen lentokoneet partioivat öisin Iwo Jiman ja läheisen Chi-chi Jiman ilmatilassa. Siirtyessään uudelle toiminta-alueelleen alus joutui kuuden japanilaisen lentokoneen yllättämäksi ja siihen osui viisi pommia muutamassa minuutissa. Lentokannen etuosa romuttui, kylkeen tuli kaksi reikää ja aluksen lentokonesuojassa syttyi tulipalo. Aluksella sai surmansa tai katosi 123 miehistönjäsentä. Se joutui uuden hyökkäyksen maaliksi, jolloin siihen osui vielä yksi pommi. Iltaan mennessä tulipalo oli saatu hallintaan ja alus kykeni vastaanottamaan lentokoneita. Alus määrättiin Eniwetokille ja sieltä edelleen Yhdysvaltain länsirannikolle korjattavaksi. Se saapui 16. maaliskuuta 1945 Bremertoniin.
Saratoga palasi palvelukseen 22. toukokuuta 1945, minkä jälkeen se aloitti jälleen 3. kesäkuuta Pearl Harborissa lentäjien kouluttamisen. Koulutus keskeytettiin 6. syyskuuta Japanin antauduttua, ja se lähti 9. syyskuuta 1945 Havaijilta kuljettaen 3 712 veteraania Yhdysvaltoihin osana joukkojenkotiuttamisoperaatio Magic Carpetia. Operaatiosta vapauduttuaan se oli kuljettanut kaikkiaan 29 204 sotilasta kotiin, mikä oli enemmän kuin mikään muu alus.
Uusien Essex-luokan lentotukialusten tultua palvelukseen Saratoga siirrettiin reserviin. Se sijoitettiin Bikinin atollille operaatio Crossroadsiin testattaessa ydinaseen vaikutusta sotalaivoihin. Alus selvisi vähäisin vaurioin ensimmäisestä leimahduksesta ja paineaallosta 1. heinäkuuta 1946, mutta 25. heinäkuuta toisessa vedenalaisessa kokeessa se upposi. Ydinsäteily esti pelastusyritykset. Alus poistettiin luetteloista 15. kesäkuuta 1946.
Kallon majakka
Kallon majakka on Porin Mäntyluodon edustalla Kallon saarella sijaitseva majakka.
Ensimmäinen loistokoju Kallon saarelle pystytettiin vuonna 1884. Sen valo sytytettiin ensi kerran 15. syyskuuta 1885. Majakan ensimmäinen sumumerkinantolaite oli vuodelta 1901 peräisin oleva käsikäyttöinen Hansenin sireeni.
Nykyinen rautaelementeistä koottu kahdeksankulmainen majakkatorni ja sen kyljessä oleva puurakenteinen loistonhoitajan asunto on rakennettu vuonna 1903 arkkitehti Gustaf Nyströmin suunnitelmien mukaan.
Vuonna 1906 käsikäyttöinen sumusireeni korvattiin kuulamoottoreilla ja kompressorilla toimivalla sireenillä, jolle rakennettiin erillinen konesuoja. Sumutorvi oli seitsemän metriä pitkä ja sen kidan halkaisija oli kolme metriä.
SMHI
SMHI eli Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut on Ruotsin ilmatieteen ja hydrologian laitos. Se toimii Ruotsin valtiollisena asiantuntijalaitoksena ilmatieteen, hydrologian, meritieteen ja ilmastotieteen tutkimuksen ja palvelutoiminnan alalla. Päivittäisellä tasolla tutkimuslaitos tunnetaan erityisesti Ruotsin säähän liittyvästä palvelutoiminnastaan, laatimistaan sääennustuksista ja -varoituksista.
Kallon majakka
Majakassa oli kaksi erillistä päällekkäistä valolaitetta, joiden tunnuksina olivat toisistaan poikkeavat punavalkoiset vilkkuvalot. Valolaitteisto muutettiin ensin kaasukäyttöiseksi ja sitten sähkökäyttöiseksi 1930-luvulla, ja samalla myös sumumerkinantolaite korvattiin sähkökäyttöisellä nautofonilla.
SMHI
SMHI:n edeltäjiä olivat Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian alainen Statens Meteorologiska Central Anstalt vuodelta 1873 ja Hydrografiska byrån vuodelta 1908. Nämä yhdistettiin vuonna 1919 (Statens meteorologisk-hydrografiska anstalt), mitä pidetään SMHI:n perustamisajankohtana. Nimi SMHI tuli käyttöön vuonna 1945. utkimuslaitos toimi aluksi Tukholmassa, mutta päätoimipiste siirrettiin Norrköpingiin vuonna 1975. SMHI:n sivutoimipisteet ovat Göteborgissa ja Uppsalassa. Tämöän ohella laitoksella on säähavaintoasemia ympäri maata.
Kallon majakka
Kallon majakka sekä sen jatkeena oleva punainen puinen loistonhoitajan asunto on Suomen kuvatuimpia majakoita, sillä Marjaniemen majakan lisäksi se on ainoa majakka, jonka juurelle voi ajaa henkilöautolla.
Širokovski
Širokovski on kaupunkimainen taajama Permin aluepiirin Gubahan piirissä Venäjällä. Hallinnollisesti se muodostaa Širokovskojen maalaiskunnan. Taajama sijaitsee Kosva-joen varrella 22 kilometriä Polovinkan rautatieasemalta kaakkoon. Asukkaita on 1700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1942 Širokovskin vesivoimalaitoksen rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1949 alettiin rakentaa Kosvan hydrolyysitehdasta, joka otettiin käyttöön vuonna 1956 (nykyinen biokemian tehdas). Kaupunkimaisen taajaman statuksen Širokovski sai vuonna 1954. Palveluihin kuuluu keskikoulu, kerhotalo, kirjasto, kotiseutumuseo ja sairaala.
Unohtumattomat suosikit
Unohtumattomat suosikit on Eero Avenin kokoelma-albumi vuodelta 2013.
Platanthera obtusata
Platanthera obtusata on Pohjois-Amerikassa esiintyvä lehdokkilaji. Lajia esiintyy Kanadassa, Alaskassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa.
Platanthera obtusatan lähilaji on Skandinavian pohjoisosassa (Lapissa), Venäjän Siperiassa ja Mongoliassa esiintyvä pikkulehdokki (Platanthera oligantha), joka luokitellaan usein myös alalajiksi (P. obtusata subsp. oligantha).
Intian tiedeinstituutti
Intian tiedeinstituutti (Indian Institute of Science, IISc) on tutkimuslaitos Bangaloressa Karnatakan osavaltiossa Intiassa. Tutkimuslaitos sijoittui Shanghain Jiao Tong -yliopiston julkaisemalla Shanghain listalla maansa parhaaksi yliopistotason opetusta tarjoavaksi oppilaitokseksi vuonna 2009. Koko maailmassa IISc sijoittui 400 parhaimman yliopiston joukkoon. Jyväskylän yliopisto tekee yhteistyötä instituutin kanssa.
Vuonna 1909 perustettu Intian tiedeinstituutti kuuluu Intian kärkiyliopistojen kansainvälistymiseksi käynnistetyn Institution of Eminence -ohjelman piiriin.
Platanthera obtusata
Tällä lehdokilla on yksi lehti ja noin 15 vihertävän kukan muodostama harvahko kukinto. Kukkien mesi houkuttelee pölyttäjiksi hyttysiä ja perhosia. Kasvin korkeus on 5–35 cm.
Saber Khalifa
Saber Khalifa (, s. 14. lokakuuta 1986 Gabès) on tunisialainen jalkapalloilija. Laitahyökkääjänä pelaava Khalifa edustaa Ranskan pääsarjassa Marseillea.