cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sukkula Venukseen
Sukkula Venukseen on laulaja Kikan hittikappale. Se on julkaistu albumilla Kikka 3 vuonna 1991 ja myös vinyylisinglenä 1990. Kappaleen on säveltänyt Veikko Samuli ja sanoittanut Juha Vainio salanimillä Inari Katramo ja Kirsi Sunila. Laulun teksti oli Juha Vainion viimeisiä ennen tämän kuolemaa.
Syksyn sävel -kilpailu
MTV järjesti vuoden 1990 Syksyn sävelen kutsukilpailuna. Mukaan kilpailuun MTV oli kutsunut kuusi mies- ja kuusi naisartistia. Suurin osa osallistujista oli kokeneita iskelmälaulajia, mutta Kikka edusti joukossa uudempia artisteja, sillä hän oli ollut enemmän julkisuudessa vasta vuodesta 1989 alkaen. Kikka esiintyi kilpailussa kuudentena ja oli yksi ennakkosuosikeista. Hän esiintyi Nita Salovaaran suunnittelemassa asussa, jonka alaosa oli hieman kuplamuovilta näyttänyttä läpikuultavaa harsoa ja yläosa harmaalta foliolta näyttänyt kimalteleva body. Päässään hänellä oli bodyn kanssa samasta materiaalista valmistettu lippis. Keskellä asun rintakehää on suurella Nita Salovaaran suunnittelemissa vaatteissa oleva merkki "Nita".
Paikalla olleen yleisön joukosta kappale sai eräät illan raikuvimmista aplodeista. Tunnin mittaiseen tuloslähetykseen MTV oli kutsunut artistivieraaksi englantilaisen Beverley Cravenin, joka oli lauluillaan lyönyt itsensä läpi ympäri Eurooppaa. Kappaleiden välissä seurattiin äänestystä maakunnittain sekä valtakunnallisesti. Tulosten pohjalta kolmen kärki oli alusta alkaen selvillä: Irwin Goodman oli Etelä- ja Keski-Suomessa suosituin kun taas Rainer Friman Lounais- ja Pohjois-Suomessa. Kikka oli kaikilla äänestysalueilla tasaisesti toinen tai kolmas.
Kymmenen minuuttia ennen äänestysajan loppumista äänestystekniikka reistaili eivätkä tulokset kirjautuneet puhelinlinjoista vastanneelle Telelle eikä MTV:lle. Ennen viimeistä mainostaukoa Irwin johti kilpailua, mutta juontaja Kari Salmelaisen kertoi ”erittäin epäselvistä tuloksista.” Mainostauon jälkeen tulokset julkaistiin ja Rainer Friman julistettiin voittajaksi, yhdessä kappaleen tekijän Jukka Koiviston kanssa. Puhelinääniä annettiin yhteensä 135 600, vaikka juonnoissa puhuttiin ”lähes 400 000 äänestäjästä”. Kikka sijoittui kolmanneksi ja Irwin Goodman toiseksi.
Musiikkivideo
Kappaleeseen tehdyllä musiikkivideolla Kikka tanssii tyylilleen ominaisesti runsaasti käsiään liikuttaen. Hänen taustallaan on erilaisia graafisia elementtejä, jotka kuvaavat planeettoja, tähtiä, renkaita ja muita avaruuteen liittyviä asioita. Asuna Kikalla on yläosana trikookankaasta tehty musta toppi ja alaosana mustat trikoohousut, joissa hihojen ja lahkeiden suut ovat leveät ja tumman siniset. Päässään Kikalla on musta hiuskoriste.
Sukkula Venukseen (remix)
"Sukkula Venukseen" julkaistiin uudelleen remix-singlenä vuonna 1995. Singlen toisena kappaleena on remix-versio myös Kikan kappaleesta "Mä haluun viihdyttää".
Elsa Soini
Henkilöhistoria
Soinin vanhemmat olivat pankinjohtaja ja kirjailija Aksel Wilhelm (Wilho) Soini (ent. Hoffrén) ja Sigrid Ida Helena af Enehjelm. Toimittaja, kirjailija ja liike- ja kulttuurielämän vaikuttaja Yrjö Soini oli hänen veljensä. Soini pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja maisteriksi 1919. Ylioppilaskunnan kirjaston amanuenssi hän oli 1913–1916, vt. varakirjaston hoitaja 1919 ja sitten historian ja suomen kielen opettajan sijainen useissa eri oppikouluissa Helsingissä. Hän oli 1940-luvulla jäsenenä Suomen Pen-klubin johtokunnassa ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton hallituksessa. Soini oli naimisissa vuodesta 1917 varatuomari Eero Sigfrid Haganin (1892–1964) kanssa, ja heillä oli neljä lasta. Arkkitehti Charles Hagan oli heidän poikansa.
Kirjallinen tuotanto
Soini julkaisi romaaneja ja näytelmiä. Lisäksi hän kirjoitti pakinoita Uuteen Suomeen vuosina 1942–1952 nimimerkillä Lippa ja yhdessä kirjailija Seere Salmisen kanssa nimimerkillä Tuttu Paristo Suomisen perhe -sarjakuunnelmaa radioon vuodesta 1938 alkaen. He laativat myös Suomisen perhe -elokuvien käsikirjoitukset. Vuonna 1946 Soini laati Aleksis Kiven elämää kuvaavan elokuvan Minä elän käsikirjoituksen.
Elokuvakäsikirjoituksia
Nimimerkillä Tuttu Paristo yhdessä Seere Salmisen kanssa:
Eeva Anttila
Anttila on suorittanut vuonna 2003 Teatterikorkeakoulussa tohtorin tutkinnon. Väitöskirjassaan hän käsitteli dialogista tanssipedagogiikkaa. Väittelyn jälkeen hän jatkoi tutkimustyötä Suomen Akatemian rahoittamassa hankkeessa Ethics and Politics in Dance (2002–2004). Sen jatkoksi hän työskenteli kolmivuotisessa hankkeessa Challenging the Notion of Knowledge (2005–2007), jota rahoittivat yhdessä Suomen Akatemia ja Taiteen keskustoimikunta. Hän johti vuonna 2009 aloitettua Koko koulu tanssii! -hanketta, ja sitten oli vuorossa Strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittama Arts as Public Service: Strategic Steps towards Equality -hanke, jossa Anttila vetää Arts at School tutkimusryhmää.
Eeva Anttila toimii Taideyliopiston hallituksessa 2018–2021.
Kuopion Käsityö- ja Tehdasseuruus
Kuopion Käsityö- ja Tehdasseuruus ry on Kuopiossa toimiva yrittäjäyhdistys. Yhdistys sai alkunsa vuonna 1868, jolloin ammattikuntalaitos lakkautettiin ja Kuopion käsityöläiset perustivat 14. toukokuuta Kuopion Käsityöläisseuruus -nimisen yhdistyksen. Yhdistyksen mukaan se oli Suomen ensimmäinen käsityöläisyhdistys ja samalla vanhin yrittäjäyhdistys. Turkuun perustettiin vastaava yhdistys päivää myöhemmin 15. toukokuuta ja Helsinkiin 15. kesäkuuta samana vuonna. Vuonna 1896 yhdistyksen nimeksi tuli Kuopion Käsityö- ja Tehdasseuruus, kun mukaan tulivat myös tehtailijat.
Yhdistys on Suomen Yrittäjät -järjestön jäsen, ja Savon Yrittäjien paikallisyhdistys.
Augustus F. Hawkins
thumb|Augustus F. Hawkins Augustus Freeman ”Gus” Hawkins (31. elokuuta 1907 Shreveport, Louisiana – 10. marraskuuta 2007 Bethesda, Maryland) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko.
Hawkins istui Kalifornian edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1963–1991. Hän vetäytyi politiikasta vuonna 1991 kotiinsa Los Angelesiin.
Anita & Alexandra Hofmann
Anita & Alexandra Hofmann, aiemmin Geschwister Hofmann on saksalainen lauluduo, jonka muodostavat sisarukset Alexandra Geiger (omaa sukua Hofmann; 11. helmikuuta 1974 Sigmaringen) ja Anita Hofmann (13. huhtikuuta 1977 Sigmaringen). Kaksikon musiikki koostuu lähinnä iskelmistä ja kansanmusiikista. Hofmannin sisarukset ovat asuneet vuodesta 1988 pienessä Meßkirchin kaupungissa Baden-Württembergin osavaltiossa Lounais-Saksassa. Alexandra Geiger on vaaleahiuksinen ja Anita Hofmann puolestaan tummahiuksinen. Saksassa toimi 1950-luvulla lauluduo, jonka nimi oli niin ikään Geschwister Hofmann. Sen muodostivat Elisabeth Deuringer (omaa sukua Hofmann; 5. joulukuuta 1913–8. toukokuuta 1988) sekä Gretel Wünsch.
Ura
Hofmannin sisarukset esiintyivät julkisesti jo kuuden ja yhdeksän vuoden ikäisinä. Ensimmäisen oman lavashownsa, kaksituntisen musiikillisen show’n, he antoivat 19. toukokuuta 1988 isänsä Josef (Sepp) Hofmannin 40-vuotispäivänä. Anita lauloi Elvis Presleyä ja Alexandra soitti keyboardilla. Samana vuonna sisarukset esiintyivät Göggingerin olutfestivaaleilla. Esiintymiset jatkuivat vuonna 1989 monipuolisella musiikillisella kattauksella; mukana oli rockmusiikkia, kansanmusiikkia, iskelmää ja popmusiikkia. Esitykset radioitiin ja Hofmannin sisarusten maine levisi Baden-Württembergin alueella. Debyyttilevyn ja ensimmäisen televisioesiintymisen aika oli vuonna 1990. Ensimmäisen oman kiertueensa Grenzenlos duo teki nimellä Geschwister Hofmann vuonna 2005. Mukana olivat MDR-televisiobalettiryhmä ja Edelweiß Express. Kiertueesta on julkaistu DVD-tallenne, jolla on myös televisio-ohjelmat Wunderland (2000) ja Treffpunkt (2001). 12. tammikuuta 2008 sai ensi-iltansa duon kaksikymmenvuotisjuhlakiertue 20 Jahre Geschwister Hofmann, joka ulottuu lähes 70:n saksalaiskaupungin lisäksi Itävaltaan, Belgiaan ja Ranskaan.
Hofmannin sisarukset -duo on menestynyt useissa musiikkialan kilpailuissa, kuten Grand Prix der Volksmusik -festivaaleilla. Vuonna 2003 sisarukset saivat ensimmäisen kultalevynsä (raja 250 000 myytyä äänitettä). Heistä tuli samana vuonna kotikaupunkinsa Meßkirchin kunniakansalaisia. Geschwister Hofmann voitti Krone der Volksmusik -palkinnon 2004 ja 2006 sekä Goldene Stimmgabel -palkinnon 2003 ja 2005.
Soittimet
Anita Hofmannin soittamia instrumentteja ovat muun muassa trumpetti, alppitorvi, torvi ja ksylofoni, Alexandra Geigerin puolestaan piano, ksylofoni, harmonikka, kitara, harppu, dulcimer (Hackbrett) ja lyyra sekä saksofoni ja huilu.
Yksityiselämä
Vuonna 2001 Alexandra avioitui Dietmar Geigerin kanssa kotikaupungissaan Meßkirchissa. ARD-kanava selosti hääshown suorana lähetyksenä. Pariskunnalla on yksi poika, Daniel, joka syntyi 18. kesäkuuta 2007 Sigmaringenissa. Samana vuonna julkaistiin Danielille omistettu sävelmä Herzlich willkommen, kleines Wunder.
Robert Preston
Robert Preston (8. kesäkuuta 1918 Newton, Massachusetts – 21. maaliskuuta 1987 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti elokuvauransa 1930-luvun lopulla. Tunnetuksi hän tuli näyteltyään Cecil B. DeMillen vuonna 1939 valmistuneessa elokuvassa Urhojen tie. Preston näytteli Broadwaylla musikaalissa The Music Man ja sai roolisuorituksestaan Harold Hillinä Tony-palkinnon. Hän näytteli saman roolin myös musikaalin elokuvaversiossa Musiikkimies, joka valmistui vuonna 1962. Toisen Tony-palkintonsa Preston sai vuonna 1966 musikaalista ''I Do! I Do!''. Preston oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Victor/Victoria (1982).
Aarno von Bell
Aarno Juhani von Bell (s. 16. kesäkuuta 1938 Miehikkälä) on suomalainen poliitikko ja kunnallisneuvos. Hän oli SDP:n kansanedustaja Oulun läänin vaalipiiristä vuosina 1983–1987 ja 1990–1995.
Koulutukseltaan von Bell on opettaja. Hän työskenteli kansakoulunopettajana Värtsilässä vuosina 1956–1957 ja suoritti kansakoulunopettajan tutkinnon vuonna 1961 Heinolan seminaarissa. Von Bell oli kansakoulunopettajana Savonrannassa 1961–1962, Valtimolla 1962–1966 ja Helsingissä 1966–1967 sekä luokanopettajana ja koulunjohtajana Kajaanissa 1967–1998.
Ville Aaltonen
Ville Aaltonen (s. 17. toukokuuta 1979 Pori) on suomalainen jääpalloilija. Aaltonen edustaa Bandyliigassa pelaavaa Porin Narukerää.
Aarno von Bell
Von Bell valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1983 vaaleissa. Vuonna 1990 hän nousi kansanedustajaksi varapaikalta Matti Ahteen siirryttyä Veikkauksen johtajaksi. Vuoden 1991 vaaleissa von Bell valittiin jatkokaudelle. Eduskuntatyössä von Bell oli lukuisien valiokuntien jäsenenä, muun muassa sivistys-, maatalous- ja puolustusvaliokunnassa. Hän on perehtynyt maanpuolustuksellisiin kysymyksiin muun muassa lukuisilla kursseilla. Sotilasarvoltaan hän on vääpeli.
Ville Aaltonen
Seurajoukkueura
Aaltonen edusti kasvattajaseuraansa Narukerää vuoteen 2001, jossa hän voitti keväällä 1998 Bandyliigassa hopeaa ja seuraavana keväänä 1999 mestaruuden.
Sen jälkeen Aaltonen pelannut Ruotsin Ljusdalissa ja Bollnäsissä.
Syksyllä 2006 hänet valittiin seurajoukkueiden Jääpallon maailmancupin parhaaksi pelaajaksi.
Kauden 2007–2008 Aaltonen pelasi Venäjän pääsarjassa Krasnogorskin Zorkin joukkueessa ja saavutti hopeaa. Samaan joukkueessa pelasi myös toinen suomalainen Sami Laakkonen.
Vuosina 2009 ja 2010 Aaltonen valittiin vuoden jääpalloilijaksi Suomessa.
Vuoden 2017 alussa Ville Aaltonen solmi Bollnäsin kannsa elinikäisen sopimuksen, joka tarkoittaa käytännössä valmennustehtäviin osallistumista uran jälkeen.
Aaltonen palasi Narukerään kaudeksi 2020-21.
Maajoukkueura
Aaltonen on edustanut 16 kertaa MM-kilpailuissa vuosina 2004–2019. Vuoden 2019 MM-kisojen jälkeen Ville Aaltonen on pelannut 162 A-, 5 N-, 7 P-maaottelua. Vuonna 2004 Aaltonen oli mukana maailmanmestaruuden voittaneessa Suomen joukkueessa.
Yksityiselämä
Aaltosen pikkuveli Jussi pelaa jääpalloa Ruotsin Elitserienin IFK Motalassa. Aaltosella on vaimo, yksi tytär ja kaksi poikaa.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti
Arvo Tuomainen
Arvo Aadolf Tuomainen (7. kesäkuuta 1889 Tampere – 15. heinäkuuta 1955 Tampere ) oli suomalainen pikaluistelija.
Tuomainen saavutti ensimmäisen matkavoittonsa SM-kilpailuissa 1911 ollen Aksel Lihrin kanssa nopein 500 metrillä ajalla 47,6. Virallisia matkamestaruuksia ei tuolloin vielä jaettu. Vuosina 1912 ja 1913 hän sijoittui yleisluistelijoiden SM-kilpailuissa kolmanneksi ja vuoden 1913 MM-kisoissa Helsingissä kymmenenneksi. Vuosina 1914–1916 Tuomainen voitti SVUL:n mestaruuden ja oli myös 1915 yleisluistelun Suomen-mestari. Hän otti kisoissa vain yhden matkavoiton (5 000 metriä ajalla 9.00,1), mutta yhteispisteet riittivät SM-kultaan.
Vuonna 1919 Tuomainen voitti toisen Suomen-mestaruutensa yleisluistelussa ollen nopein kaikilla matkoilla. Matkavoitot tulivat 500 metrillä ajalla 46,3, 1 500 metrillä ajalla 2.30,6, 5 000 metrillä ajalla 9.04,8 ja 10 000 metrillä ajalla 18.43,1. Samana vuonna hän osallistui Pohjoismaiden mestaruuskilpailuihin, joissa voitti mestaruuden oltuaan ykkönen 5 000 metrillä ajalla 8.24,9 ja kakkonen muilla matkoilla. Vuonna 1921 Tuomainen jälleen voitti kaikki matkat SM-kilpailuissa ja saavutti toisen Pohjoismaiden mestaruutensa. Hän jakoi kisoissa 500 metrin matkavoiton Roald Larsenin kanssa ajalla 46,4 ja oli 1 500 metrillä nopein voittoajalla 2.26,1. Vuosina 1914–1921 ei MM- ja EM-kilpailuja järjestetty, mutta PM-kilpailut vastasivat tasoltaan niitä jotakuinkin täydellisesti. Vuonna 1922 Tuomainen ylsi SM-kisoissa yhteen matkavoittoon, kun hän oli 5 000 metrillä nopein ajalla 9.00,4. Viimeisen kerran SM-kilpailuihin Tuomainen osallistui 1923, jolloin voitti neljännen mestaruutensa. Hän oli nopein 1 500 metrillä (aika 2.30,3) sekä 10 000 metrillä (18.20,6). Lisäksi hän jakoi 500 metrin matkavoiton Asser Walleniuksen ja Lauri Helanterän kanssa. Kolmikko luisteli matkalla ajan 46,8. Tuomainen edusti Tampereen Pyrintöä ja toimi useita vuosia seuran nuorten valmentajana.
Tuomainen teki vuonna 1915 kolme Suomen-ennätystä ja sivusi yhtä SE-tulosta. Hän luisteli 500 metrillä kotimaan ratojen Suomen-ennätyksen 45,8, joka paransi Walter Tverinin edellistä ennätystä 0,2 sekunnilla. Ennätys pysyi voimassa vuoteen 1922, jolloin Clas Thunberg rikkoi sen. 10 000 metrillä hän paransi Julius Skutnabbin kotimaan ratojen Suomen-ennätystä kolmella sekunnilla lukemiin 18.22,2, jonka kuitenkin Waldemar Bergström rikkoi jo samana vuonna. Tuomainen rikkoi myös Skutnabbin ja Bergströmin nimissä olleen 5 000 metrin kansainvälisten ratojen ennätyksen ajalla 8.42,9, joka paransi edellistä ennätystä 3,1 sekunnilla. Tämänkin ennätyksen rikkoi lopulta Thunberg vuonna 1922. Lisäksi Tuomainen sivusi Wäinö Wickströmin 1 500 metrin kotimaan ratojen ennätystä 2.27,3. Thunberg rikkoi ennätyksen seuraavana vuonna.
Tuomainen työskenteli työnjohtajana Salmisen nahkatehtaalla Tampereella, välillä Hämeenlinnassa ja vuodesta 1933 Epilän nahkatehtaalla Tampereella.
Deezer
Deezer on ranskalainen musiikkipalvelu, josta voi vuokrata musiikkia. Deezer julkaistiin 24. elokuuta 2007. Palvelua kustannetaan mainostuloilla. Toukokuussa 2013 Deezerissä oli 20 miljoonaa kappaletta. Palvelun käyttö ei vaadi erillistä ohjelmaa, vaan sivustolla olevia kappaleita pystyy kuuntelemaan suoraan verkkosivuston kautta. Palvelu on saatavissa myös älypuhelimille erillisen sovelluksen kautta. Palvelu avattiin Suomessa toukokuussa 2013. Deezerissä on tarjolla yli 53 miljoonaa kappaletta.
Senesino
thumb|Senesino Senesino (alun perin Francesco Bernardi, 1686 Siena – 27. tammikuuta 1759) oli italialainen altto-kastraattilaulaja. Senesino työskenteli Dresdenin hovissa vuosina 1717–1720 ja tämän jälkeen muutti Lontooseen, jossa esiintyi Georg Friedrich Händelin oopperaseurueessa laulaen pääroolit useissa Händelin oopperoissa (muun muassa Julius Caesarin Caesarin roolin vuonna 1724). Senesinon ääni oli tunnettu voimastaan ja hän oli taidokas koloratuuran ja ilmeikkään laulun esittäjä. Hän ajautui riitoihin Händelin kanssa vuonna 1733 ja liittyi kilpailevaan oopperaseurueeseen Opera of the Nobilityyn. Vuonna 1736 hän palasi Italiaan.
Senesino oli toisen tunnetun kastraattilaulajan Farinellin aikalainen.
Santeri Ahola
Arttu Santeri Ahola (s. 10. tammikuuta 1992 Kerava) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seuraavaksi kaudeksi Ahola siirtyi Jyväskylän Jalkapalloklubiin kahden vuoden sopimuksella. Hän esiintyi yhdeksässä sarjaottelussa JJK:n paidassa, viettäen myös elokuun lainalla Ykkösessä pelanneessa Tampereen Ilveksessä. Lokakuussa Ahola purki sopimuksensa JJK:n kanssa ja pian sen jälkeen solmi yksivuotisen sopimuksen FC Viikinkien kanssa.
Poikien maajoukkueissa Ahola on esiintynyt jokaisessa ikäluokassa vuosina 2007–2011. Hän on pelannut yhteensä 38 poikamaaottelua. Ahola on pelannut myös yhden ottelun nuorten maajoukkueessa Unkaria vastaan vuonna 2013.
Disney’s Hollywood Studios
thumb|Sunset Boulevard Disney's Hollywood Studios, aiemmin nimellä Disney-MGM Studios, on vuonna 1989 Walt Disney World Resortiin Floridaan avattu teemapuisto, joka on saanut inspiraationsa 1930–1940-lukujen oikeista Hollywood-studioista. Sen laitteista esimerkiksi Indiana Jones Epic Stunt Spectacular! esittelee, kuinka Indiana Jones -elokuvan Kadonneen aarteen metsästäjät stuntit tehtiin. Katsojat saavat myös itse osallistua näytöksiin.
Puisto järjestää myös vuosittaisia tapahtumia, kuten Star Wars Weekends, joita järjestetään koko heinäkuun ajan ja joiden ohjelmaan kuuluu Imperiumin sotilaiden paraati ja valomiekkakursseja lapsille.
Luettelo 2020-luvun suomalaisista elokuvista
Luettelo Suomessa tuotetuista elokuvista julkaisuvuoden mukaan. Aakkosellisesta luettelosta elokuvista katso Luokka:Suomalaiset elokuvat
Neustinen ja frastinen
Neustinen ja frastinen ovat R. M. Haren teoksessaan The Language of Morals (1952) esittelemiä kielifilosofisia termejä.
Frastinen viittaa siihen lauseen osaan, joka on yhteinen eri tapaluokassa esitetyille lauseille. Esimerkiksi lauseissa ”ovi on suljettu”, ”sulje ovi”, ”onko ovi suljettu?” ja ”alkaisiko se ovi jo vähitellen sulkeutua!” on yhteinen sisältö ovesta ja sulkeutumisesta. Termi frastinen on johdettu kreikan kielen sanasta frazein, joka tarkoittaa ”ilmaista”, ”osoittaa”.
Neustinen viittaa niihin ilmaisuihin, jotka liitetään frastiseen osaan ilmaisemaan tapaluokkaa: väittämää, imperatiivia, kysymystä ja niin edelleen. Termi on johdettu kreikan kielen sanasta neúō, joka tarkoittaa ”antaa merkki”, ”nyökätä (myöntyvästi)”.
Frastisessa osassa on siis kyse ilmaisun deskriptiivisestä tekijästä, ja neustisessa sen illokutionaarisesta tekijästä eli puhujan tarkoitusta osoittavasta tekijästä. Formaali logiikka on kiinnostunut lähes pelkästään frastisesta, ja esimerkiksi loogiset konnektiivit ovat osa frastista.
Linas Kleiza
Linas Kleiza (s. 3. tammikuuta 1985 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija.
Ura
Kleiza pelasi yliopistokoripalloa Missourin yliopistossa vuosina 2003–2005. Viimeisellä yliopistokaudellaan hän teki 16,1 pistettä ottelua kohden. Kleiza osallistui vuoden 2005 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Portland Trail Blazers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella. Seura myi Kleizan kuitenkin eteenpäin Denver Nuggetsille, jota Kleiza edusti seuraavat neljä kautta. NBA-kausi 2007–2008 oli hänen paras tilastojen valoissa. Kaudella Kleiza teki pisteitä keskimäärin 11,1 ja otti 4,2 levypalloa ottelua kohden. Elokuussa 2009 Kleiza siirtyi Olympiakosiin kaksivuotisella sopimuksella. Seuran paidassa hän pelasi myös Euroliigaa, jonka pistekuninkuuden hän voitti kaudella 2009–2010. Heinäkuussa 2010 Kleiza teki paluun NBA:han siirtyen Toronto Raptorsiin. Kolmen pelikauden jälkeen hän siirtyi takaisin Eurooppaan, jossa hän teki sopimuksen turkkilaisen Fenerbahçen kanssa.
İzmıt Şirintepe Spor Kulübü
İzmıt Şirintepe Spor Kulübü on turkkilainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin İzmıtista. Seuran pelaa Turkin jääkiekon superliigassa.
Klef
Klef (Cleph) oli langobardien kuningas 572–574. Hän oli langobardit Italiaan johdattaneen Alboinin poika. Klefin ollessa kuninkaana langobardit ottivat haltuunsa koko Pohjois-Italian. Hän valloitti Toscanan ja ulotti langobardien valtapiirin jo lähelle Bysantin Italian alueiden keskusta Ravennaa.
Klefin kuninkuus jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi. Omat miehet surmasivat hänet vain puolitoista vuotta kestäneen valtakauden jälkeen. Klefin kuolemaa seurasi kymmenen vuoden interregnum, joka tunnetaan ”herttuoiden valtakautena”. Vuonna 584 valtaistuimelle nousi viimein Klefin poika Authari.
Jamie Anderson
Jamie Anderson (s. 13. syyskuuta 1990 South Lake Tahoe) on yhdysvaltalainen lumilautailija, joka kilpailee enimmäkseen slopestylessa. Vuonna 2014 hän voitti ensimmäistä kertaa olympialajina järjestetyn slopestylen kultaa Sotšin olympialaisissa. Hän voitti samassa lajissa kultaa myös Pyeongchangissa 2018. Hän saavutti vuoden 2018 olympialaisissa lisäksi hopeaa Big Airissa.
Anderson on saavuttunut MM-kilpailujen slopestylessa hopeaa 2021 ja pronssia 2019 sekä sijoittunut Big Airissa seitsemänneksi 2021.
Lumilautailun maailmancupissa Anderson kilpaili ensimmäisen kerran Cardronassa elokuussa 2009 sijoittuen half-pipessa 13:nneksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti toisessa maailmancupin osakilpailussaan, Copper Mountainin slopestylekilpailussa tammikuussa 2013. Toisen voittonsa hän saavutti Cardronassa elokuussa 2013. Hän on voittanut kaikkiaan 11 maailmancupin osakilpailua sekä sijoittunut kerran toiseksi ja kolmanneksi. Hän voitti slopestylen maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2015–2016 ja 2016–2017 sekä sijoittui toiseksi kaudella 2012–2013. Big Airin cupin hän voitti kaudella 2015–2016.
Anderson on saavuttanut X Gamesien slopestylessa kultaa 2007, 2008, 2012, 2013, 2018, 2020 ja 2021, hopeaa 2010, 2013, 2014, 2015, 2016, kahdesti 2017 ja kerran 2022 sekä pronssia 2006 ja 2011. Big Airissa hän on saanut kultaa 2021, hopeaa 2022 sekä pronssia 2018 ja 2019
Hermann Kretzschmar
Hermann Kretzschmar (19. tammikuuta 1848, Oldernhau, Saksi – 10. toukokuuta 1924, Berliini, Saksa) oli saksalainen musiikintutkija, kapellimestari ja pedagogi. Aluksi hänen opettajanaan toimi oma isä, kuoronjohtaja ja urkuri Karl Dankegott Kretzschmar. Hermann Kretzschmar pääsi 14-vuotiaana opiskelemaan musiikkia Dresdenin Kreuzschuleen vuoteen 1867 asti. Vuonna 1868 hän alkoi opiskella musiikkitiedettä Leipzigin yliopistossa opettajinaan Oscar Paul, F. Ritschl ja Woldemar Voigt. Hän väitteli tohtoriksi 1871 latinankielisellä tutkimuksellaan keskiaikaisesta nuottikirjoituksesta. Lisäksi hän opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1869–1870 opettajinaan Oscar Paul, Ernst Friedrich Richter ja Carl Reinecke.
Vuonna 1871 Kretzschmar alkoi opettaa Leipzigin konservatoriossa toimien samalla kapellimestarina kaupungin musiikkiseuroissa, joita olivat muun muassa Euterpe ja Singakademie. Samalla vuosikymmenellä hän myös sävelsi laulumusiikkia. Kretzschmar kuitenkin ylirasittui suuresta työmäärästä niin paljon, että joutui luopumaan opettajan toimestaan 1876. Vähän aikaa hän johti Metzin kaupunginteatterissa ennen kuin siirtyi Rostockin yliopiston musiikinjohtajaksi 1877. Vuodesta 1880 lähtien hän oli myös Rostockin kaupungin musiikinjohtaja. Kretzschmar palasi 1887 Leipzigiin yliopiston musiikinjohtajaksi johtaen samalla ylioppilaiden Paulus-kuoroa. Leipzigissa hän toimi myös yliopiston musiikinhistorian dosenttina ja ylimääräisenä professorina vuodesta 1895. Vuonna 1904 Kretzschmar aloitti Berliinin yliopiston musiikkitieteen professorina ja 1909–1920 hän oli Berliinin musiikkikorkeakoulun johtaja.
Kretzschmar oli aikanaan yksi merkittävimmistä Saksan musiikinhistorioitsijoista, joka teki myös uraauurtavaa työtä vanhan musiikin ja sen esitystavan parissa. Hänen näkökulmansa musiikinhistoriaan edusti laajaa kulttuuri- ja sosiaalihistoriallista katsantoa. Hän oli myös musiikillinen kansansivistäjä Führer durch den Konzertsaal -kirjasarjallaan. Hän oli musiikin hermeneutiikan perustajia.
Erik Feldt
Erik Alexander Feldt (27. maaliskuuta 1904 Tukholma – 2. syyskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja opettaja.
Ruotsissa syntynyt Feldt muutti 1917 äitinsä kanssa asumaan Vaasaan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930 Helsingin yliopistosta. Feldt toimi opettajana Tammisaaren ruotsalaisessa yhteiskoulussa ja Helsingin ruotsalaisessa iltaoppikoulussa sekä pisimpään Helsingin saksalaisessa koulussa. Feldt jäi eläkkeelle 1960.
Feldt kirjoitti 1930-luvulla Vasabladet- ja Hufvudstadsbladet-lehtiin matkakirjeitä nimimerkillä Campus. Hän julkaisi 1970-luvulla kaksi omakustannekirjaa. Hänen kirjallisessa jäämistössään oli myös useita kuunnelma- ja näytelmäkäsikirjoituksia.
Pax Ottomana
thumb|300px|Osmanien valtakunnan hallitsemat alueet suurimmillaan vuonna 1683. Pax Ottomana, myös Pax Ottomanica ja Pax Osmanica (lat. suoraan käännettynä "osmanirauha", "ottomaanirauha") on nimitys Osmanien valtakunnan rauhaa ja poliittista stabiiliutta luovalle vaikutukselle sen omistamilla alueilla Balkanissa, Mustanmeren ranta-alueilla, Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Sillä tarkoitetaan myös, että osmanihallinto oli rauhan takaajana näillä alueilla, sillä myöhemmin on koettu, että ennen osmanihallintoa ja sen jälkeen näillä alueilla on syntynyt useita kriisejä, joilla on ollut heikentävä vaikutus maailmanrauhaan yleensä. Termiä käyttävät historioitsijat, jotka näkevät osmanivallalla olleen tässä mielessä myönteinen vaikutus alueidensa eri kansoihin ja kulttuureihin.
Termi on latinaa, ja se on johdattu vanhemmasta termistä Pax Romana, roomalainen rauha. Vastaavia suhteellisesta rauhanajoista valloitetuilla tai miehitetyilla alueilla ovat mm. Pax Americana, jolla kuvataan nykyistä vuodesta 1945 eteenpäin länsimaissa vallinnutta rauhanomaista ajanjaksoa ja Pax Britannica, jolla kuvataan rauhanomaista noin sadan vuoden ajanjaksoa brittiläisen imperiumin hallitsemilla alueilla vuosien 1815–1914 välillä.
Perusteluja termille haetaan Osmanihallinnon tavasta sietää pitkälle erilaisia kulttuureja, tapoja tai uskontoja. Se ei pyrkinyt levittämään aggressiivisesti omia tapojaan tai islamin uskoa alueilleen tai vasalliensa keskuuteen. Yleensä osmanihallinto suhtautui diplomaattisesti alaistensa ongelmiin ja riitoihin, sekä tuki alueiden kaupankäyntiä. Yksi Pax Ottomanan perusteluista on Osmanien valtakunnassa ollut oikeus harjoittaa omaa uskontoa, koska hallinto ei epätasa-arvoistanut alueidensa eri uskontokuntia kuten muslimeja, juutalaisia ja eri kristillisiä kirkkoja. Useat sulttaanit jopa tukivat eri uskontojen harjoittamista valtakunnan alueella. Tämä näkyy esimerkiksi tapauksessa, kun Unkarin kuningas János Hunyadi halusi valloittaa Serbian. Osmanien vasalli Serbian despootti Đurađ Branković lähetti edustuston Hunyadin luokse kysymään, millaiset oikeudet hän takaa maan ortodoksiselle kirkolle, mikäli hän voittaa turkkilaiset ja valtaa maan. Hunyadi vastasi repivänsä alas kaikki ortodoksiset kirkot ja rakentavansa katolilaiset kirkot tilalle. Branković lähetti edustuston Istanbuliin esittämään saman kysymyksen sulttaani Mehmed II:lta. Mehmed vastasi rakennuttavansa ortodoksisen kirkon jokaisen moskeijan viereen. Niinpä Branković pysyi uskollisena osmanihallinnolle.
Kritiikki
Pax Ottomanan merkitystä on korostettu lähinnä turkkilaisessa historiografiassa, kun puolestaan valtakunnan alaisuudesta itsenäistyneiden maiden historioitsijat ovat arvostelleet osmanivaltakunnan aikakauden viimeisten pysähtyneisyyden ja kehityksen hidastumisen vuosisatojen heikentävää tai haitallista vaikutusta omien valtioidensa kehitykseen. Lisäksi osa itsenäistyneiden maiden historioitsijoista on leimannut osmanivallan yksinomaan julmaksi, välinpitämättömäksi, valloitushenkiseksi ja takapajuiseksi feodaalijärjestelmäksi. Viimeisten vuosikymmenten aikana Osmanien valtakunta on kuitenkin laajentunut kansainväliseksi akateemiseksi tutkimusalueeksi. Siksi mustavalkoiset ja usein vääristyneet mielipiteet, joissa osmanihallinto nähdään joko täysin hyvänä tai täysin pahana, ovat alkaneet muuttua.
Tadas Sedekerskis
Tadas Sedekerskis (s. 17. tammikuuta 1998 Nida ) on liettualainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä lainalla Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Peñas Huescan joukkueessa.
HMS Sheffield (F96)
HMS Sheffield (viirinumero F96) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 22 fregatti. Alus piti alun perin kastaa HMS Bruiseriksi, mutta se kastettiin Falklandin sodassa tuhoutuneen tyypin 42 hävittäjän kunniaksi HMS Sheffieldiksi.
Valmistus
Alus tilattiin 14. joulukuuta 1983 Swan Hunterilta Tyne and Wearista, missä köli laskettiin 29. maaliskuuta 1984. Se laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1986 kumminaan puolustusministerin puoliso rouva Susan Stanley ja otettiin palvelukseen 26. heinäkuuta 1988 Hullissa.
Palvelus
Vuoden 1998 lopulla alus osallistui hurrikaani Georgen aiheuttamien tuhojen korjaamiseen vieraillen St. Kittsillä sekä pelasti merestä naisen, jonka hurrikaani Mitch oli sinne heittänyt. Alus osallistui 28.-29. elokuuta 1999 laivaston esittelyyn Devonportissa, jolloin se oli ankkuroituna laituriin muiden alusten kanssa.
Toukokuussa 2000 alkoi aluksen kahdeksan viikkoinen palvelus Itämerellä, jossa se osallistui kahden viikon BALTOPS 2000 -harjoitukseen. Sen lisäksi alus vieraili Kielissä, Gdyniassa ja Pietarissa. Paluumatkalla se vieraili vielä Kotkassa sekä Klaipėdassa. Alus palasi kotisatamaansa 26. heinäkuuta. Alus lähti 8. helmikuuta 2001 kuudeksi kuukaudeksi päällikkönsä Simon Williamsin alaisuudessa Karibianmerelle, jossa se ehkäisi alueen huumekauppaa sekä osallistui erilaisiin harjoituksiin. Alus myös vieraili muun muassa Yhdysvalloissa, Barbadosilla, Trinidadissa, Antiguassa, St. Lucialla, Curacaossa ja Bahamalla. Se osallistui Tradewinds-harjoitukseen, jonka tehtävänä oli parantaa alueen rannikkovartiostojen ja muiden alueella toimivien järjestöjen yhteistoimintaa.
Alus kuului 5. helmikuuta 2002 Naton pysyvään Välimerelle sijoitettuun laivasto-osastoon, jossa se korvasi kotiin palaavan HMS Chathamin. Osaston tehtävänä oli valvoa kauppamerenkulkua ja siten ehkäistä terrorismia. Alueella olo aikanaan alus vieraili muun muassa Turkissa, Sisiliassa, Kreetalla, Espanjassa ja Algeriassa. Alus poistettiin palveluksesta 4. marraskuuta 2002.
Almirante Williams
pienoiskuva|vasen|Chilen laivaston Almirante Williams Alus myytiin 4. syyskuuta 2003 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Almirante Williamsiksi viirinumerolla FF-19. Alus oli 2008 modernisoitavana, jolloin sille asennettiin 76 millimetrin kanuuna sekä Harpoon-meritorjuntaohjusten laukaisualusta. Samoin aluksen elektronisetjärjestelmät uudistettiin.
Hispaniola
Hispaniola on Karibian toiseksi suurin saari. Se kuuluu Isoihin Antilleihin, ja se jakaantuu poliittisesti Haitin ja Dominikaanisen tasavallan valtioihin. Hispaniolan saaren pinta-ala on 76 200 neliökilometriä ja asukasluku noin 21 miljoonaa.
Maantiede
Hispaniola sijaitsee Atlantin ja Karibianmeren välissä Karibian saariketjun keskellä noin 960 kilometriä Floridasta kaakkoon ja vajaat 500 kilometriä Etelä-Amerikasta pohjoiseen. Lännessä on Kuuba ja idässä Puerto Rico.
Hispaniolaa halkoo kahdeksan vuoriketjua, joista suurin on Cordillera Central/Massif du Nord. Saaren pisin joki on Río Yaque del Norte ja suurin järvi Lago Enriquillo, kumpikin Dominikaanisen tasavallan puolella. Korkein vuori Pico Duarte nousee 3 175 metrin korkeuteen.
Luonto
Metsät ja puut peittävät Haitista satelliittikuvien mukaan noin kolmasosan. Dominikaanisen tasavallan puolella metsät peittävät maasta noin 40 prosenttia. Metsien osuus kasvoi maassa vuosien 2003–2012 välillä kahdeksan prosenttiyksikköä.
Hispaniolalla on tunnistettu yli 5 600 kasvilajia, joista 36 prosenttia on kotoperäisiä. Saarella elää muun muassa krokotiileja, iguaaneja, lamantiineja ja skorpioneja. Saarella ei ole suuria nisäkkäitä tai myrkkykäärmeitä. Hispaniolassa on 12 kansallispuistoa, joista kymmenen itä- ja kaksi länsipuolella.
Historia
Hispaniolan varhaisimmat asukkaat tulivat saarelle tiettävästi noin vuonna 2600 eaa. Etelä-Amerikasta Pienten Antillien kautta. He asuivat luolissa ja jokien rannoilla, kalastivat ja keräilivät ruokansa. Toinen muuttoaalto saarelle tuli noin vuonna 250 eaa. mahdollisesti nykyisen Venezuelan alueelta. Tulijat valmistivat edistynyttä keramiikkaa. Kolmas muuttoaalto saapui ajanlaskun alun tienoilla ja kesti noin tuhat vuotta. Nämä muuttajat saattoivat tulla Perun Andeilta tai Orinocon varrelta Venezuelasta. Tämä kolmas aalto syrjäytti kaksi ensimmäistä aaltoa ja synnytti oman taino-kulttuurinsa koko Karibiaan läntistä Kuubaa lukuun ottamatta. Arawakeihin kuuluvia tainoja oli Hispaniolalla noin 400 000 kun Kristoffer Kolumbus purjehti sinne Espanjasta vuonna 1492.
Hispaniola on eurooppalaisten antama saaren latinankielinen nimi. Saaren alkuperäisasukkaat kutsuivat saarta Quisqueyaksi tai Haitiksi, joka tarkoittaa ”Vuorimaata”.
Lähtiessään paluumatkalle Kolumbus jätti saarelle La Navidadin siirtokuntaan 39 miestä varusteineen. Seuraavana vuonna palatessaan paikalle Kolumbus löysi miehet tapettuina ja linnakkeen poltettuna. Tainot olivat surmanneet espanjalaiset sen jälkeen kun nämä olivat alkaneet hyökkäillä intiaaninaisten kimppuun. Kolumbus perusti saarelle uuden siirtokunnan nimeltä La Isabela. Se kärsi taudeista, hirmumyrskyistä ja tulipaloista. Vuonna 1496 saarelle rakennettiin Santo Domingon siirtokunta, josta kasvoi myöhemmin suuri kaupunki. Tainoista tehtiin pakkotyöläisiä kultakaivoksiin, ja suurin osa heistä kuoli tauteihin seuraavien 25 vuoden aikana. Vuonna 1519 tainoja oli jäljellä enää 500, ja he pakenivat vuorille.
Kultakaivosten ehdyttyä saarella alettiin kasvattaa karjaa ja viljellä sokeriruokoa. Kun intiaanit olivat huvenneet olemattomiin, espanjalaiset alkoivat tuoda Hispaniolaan orjia Afrikasta 1520-luvulta alkaen. Merirosvouksen vuoksi saaren laivaliikenne väheni 1500-luvun lopulta alkaen ja Santo Domingo suojattiin muurilla. Ranska ja Englanti ottivat jalansijan saaren pohjois- ja länsiosista. Saari jaettiin Espanjan ja Ranskan kesken vuonna 1697 Yhdeksänvuotisen sodan rauhanneuvotteluissa. Ranskan hallitseman saaren länsiosan ja Espanjan hallitseman itäosan raja piirrettiin vuonna 1731 ja viimeisteltiin vuonna 1777. Länsiosa itsenäistyi Haitin tasavallaksi vuonna 1804 ja itäosa Dominikaaniseksi tasavallaksi vuonna 1844.
S/S Wellamo (1906)
thumb|Höyrylaiva Maurits Holmberg tulossa laituriin [[Karunan Oressaaressa vuonna 1909.]] thumb|Wellamo Aurajoessa. S/S Wellamo oli Lehtoniemi & Taipaleen valmistama alus, joka valmistui vuonna 1906.
Alus aloitti liikennöinnin Turku–Kiila- tai vuorotellen Turku–Kiila–Kokkila-reiteillä. Vuosina 1930–1965 se ajoi Turku–Brändö- ja viikonloppuna usein vielä Turku–Naantali-vuoroja. Vuonna 1966 se palveli kahvilalaivana Aurajoessa. Se upposi Aurajokeen vuonna 1969 ja nostettiin keväällä 1970, mutta upposi Airistolle vuonna 1970, kun sitä siirrettiin pois väliaikaisesta laiturista.
Isi hoitaa 2
Isi hoitaa 2 on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Fred Savage. Elokuva on jatko-osa vuoden 2003 Isi hoitaa -elokuvalle. Elokuvan pääosissa ovat Cuba Gooding Jr., Paul Rae, Lochlyn Munro, Sean Patrick Flaherty, Richard Gant, Tamala Jones, Spencir Bridges, Brian Doyle-Murray, Josh McLerran, Telise Galanis, Molly Jepson ja Dallin Boyce. Elokuva menestyi taloudellisesti kritiikistä huolimatta ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta jatko-osasta.
Jack Tramiel
Jack Tramiel (alkuperäinen puolalainen nimi Jacek Trzmiel, 13. joulukuuta 1928 Łódź, Puola – 8. huhtikuuta 2012 Monte Sereno, Kalifornia, Yhdysvallat) oli puolanjuutalaissyntyinen yhdysvaltalainen liikemies. Hänet tunnetaan Commodore 64 -kotitietokoneen isänä.
Tramiel syntyi Puolassa vuonna 1928 juutalaiseen perheeseen. Toisen maailmansodan aikana koko hänen perheensä joutui natsien keskitysleireille, ensin Auschwitziin ja myöhemmin Ahlemin työleirille. Tramiel selvisi holokaustista hengissä ja muutti sodan jälkeen Yhdysvaltoihin vuonna 1947. Myöhempinä vuosinaan hän oli mukana perustamassa United States Holocaust Memorial Museumia. Yhdysvalloissa Tramiel toimi aluksi taksinkuljettajana ja kirjoituskoneiden korjaajana, mutta siirtyi sittemmin taskulaskimiin. Muutettuaan Kalifornian Piilaaksoon hän alkoi keskittyä tietokoneisiin ja tietokonepeleihin.
Tramielin Commodore-yhtiön ensimmäiset markkinoille tuomat kotitietokoneet olivat Commodore PET ja VIC-20, mutta hänen varsinainen hittituotteensa oli vuonna 1982 markkinoille tullut Commodore 64, josta muodostui kaikkien aikojen myydyin kotitietokone. Vuonna 1984 Tramiel lähti Commodorelta, perusti uuden yhtiön ja osti peliyhtiö Atarin.
Tramielin vaikutus tietokonealaan oli valtaisa; häntä on myöhemmin verrattu mm. Steve Jobsiin. Tramiel kuoli 83-vuotiaana huhtikuussa 2012. Tramielin liiketoiminnan sanotaan tuoneen tietokoneet entistä laajemman yleisön saataville.
Joseph Wright
Joseph Wright (3. syyskuuta 1734 Derby – 29. elokuuta 1797 Derby) oli englantilainen maisema- ja muotokuvamaalari. Hän ystävystyi valistusajan englantilaisen sivistyneistön kanssa ja maalasi useita muotokuvia sen edustajista.
Wrightiä viehätti valon käsittely, ja hän maalasi useita ihmisryhmiä hämärässä tilassa, jota valaisi vain yksittäinen valonlähde kuvan keskiosassa. Wrightin tapa käsitellä valoa ja varjoa on saanut vaikutteita Rembrandtilta, mutta Wrightin aihevalinnat olivat omintakeisia: hän kuvitti valistusajan historiaa maalaten tieteellisiä kokeita, uusia laitteita ja teollisen vallankumouksen kärkinimien muotokuvia. Hän seurasi tieteellisiä luentoja ja maalasi kolme kuuluisaa luonnontieteisiin liittyvää teosta: Filosofi luennoi telluuriosta ( Philosopher giving that Lecture on the Orrery, in which a lamp is put in place of the Sun, 1765), Koe tyhjiöpumpulla (An Experiment on a Bird in the Air Pump, 1768) ja Alkemisti löytää fosforin (he Alchemist in Search of the Philosopher's Stone Discovers Phosphorus, 1771).
Wright oli Englannin Midlandsin alueen merkittävin taiteilija 1700-luvulla. Suuri kokoelma hänen teoksiaan on Derbyn kaupunginmuseossa.
Elämä ja tyyli
Wright syntyi Derbyssä, Englannin Midlandsiksi kutsutussa keskiosassa. Hännen isänsä oli lakimies. Nuori Joseph Wright kiinnostui muotokuvien piirtämisestä ja lähti noin 17-vuotiaana Lontooseen opiskelemaan Thomas Hudsonin johdolla. Palattuaan Derbyyn hän alkoi pian kasvattaa mainetta muotokuvamaalarina, ja sai tilauksia myös kaupungin ulkopuolelta.
Wrightin töitä oli ensimmäisen kerran esillä Lontoon taideseuran näyttelyssä vuonna 1765, kun taiteilija oli 31-vuotias. Yksi niistä oli Three Persons Viewing the Gladiator by Candlelight, joka kuvaa kolmea ihmistä kynttilänvalossa. Kynttilänvalon käyttäminen oli yhteistä sarjalle Wrightin tuon ajan maalauksia, jotka loivat Wrightille mainetta koko maassa. Tuon ajan töiden, kuten Filosofi lampun valossa, tarkoissa yksityiskohdissa näkyy Wrightin hollantilaisilta laatukuvien maalareilta saamat vaikutteet, mutta valonhämyn eli chiaroscuron käsittely on ollut aikanaan radikaalia.
Wrightin teoksia on luokiteltu moneen tyylisuuntaan: hänen muotokuvansa edustavat realismia, maisemataulut kuten Ketunkolon tukkija romantiikkaa, Filosofi lampun valossa ja Miravan uusgoottilaista tyyliä ja eräitä sommitelmia, kuten Korinttilainen neito voisi kutsua romanttiseksi uusklassismiksi.
Wright matkusteli ja piirsi luonnoksia Italiassa vuosina 1773–1775. Hän näki Vesuviuksen purkautuvan, ja tutustui Antiikin Rooman ja renessanssin rakennuksiin ja taiteeseen. Wright lähetti Vergiliuksen hautaa esittävän maalauksensa lahjaksi runoilija William Hayleylle, joka kirjoitti vastalahjaksi ylistävän runon Oodi Joseph Wrightille Derbystä.
Lontoon Tate-galleriassa vuonna 1958 pidetyssä näyttelyssä Wrightiä nimitettiin maakuntasarjan taiteilijaksi, jonka tuotanto on kuitenkin monipuolinen ja työt omaperäisiä.
Valistusajan luonnontieteet
Monet Wrightin kuuluisimmista töistä kuvaavat tieteellisiä kokeita tai luentoja, kuten Filosofi luennoi telluuriosta, jossa luonnonfilosofi esittelee telluuriota, ja Koe tyhjiöpumpulla (1768). Telluurio-maalauksen kuva-aiheena on tieteellinen demonstraatio, jossa planeettakunnan malliin on laitettu lamppu auringon paikalle mahdollisesti auringonpimennyksen havainnollistamiseksi. Lampusta tuleva, osallistujien päälle lankeava valo voidaan käsittää myös valistusajan tapaan tiedon valon symboliksi. Maalauksen luennoija muistuttaa Isaac Newtonia sellaisena kuin Godfrey Kneller hänet maalasi.
Joseph Wrightin mestariteoksiin kuuluvat myös fosforin keksimistä kuvaava Alkemisti löytää fosforin sekä Intiaanin leski, josta nähdään, että päähinettä varten Wrightillä on ollut malli, mutta intiaanin käyttämien vaatteiden tilalle hän on kuvitellut uusklassismille tyypillisen viitan.
Maisemat
Italian matkallaan Wright keksi, miten hän saattoi yhdistää kiinnostuksensa kuva-alalle sijoittuvasta valonlähteestä maisemamaalaukseen. Vesuvius-sarjan lisäksi hän maalasi kuvia Rooman vuosittaisista suurista ilotulituksista. Englantiin palattuaan hän maalasi yhä enemmän maisemia, tutki kallion muodostumia ja valon käyttäytymistä ilmakehässä ja säilytti tieteellisestä tarkastelusta huolimatta töissään esteettiset arvot.
Muotokuvat
Wright oli suosittu muotokuvamaalari jo nuorena. Italian matkan jälkeen hänen muotokuvansa paneutuivat syvemmälle niiden mallin luonteeseen, mukana on usein vertauskuvallisia esineitä ja kirjallisia viittauksia, ja väriskaala on hillitty.
UC AlbinoLeffe
Unione Calcio AlbinoLeffe on italialainen jalkapalloseura Leffen ja Albinon kaupungeista Bergamon maakunnasta. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2022–2023 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Serie C:ssä.
AlbinoLeffen kotistadion on Bergamossa sijaitseva 26 638 -paikkainen Atleti Azzurri d'Italia, jonka se jakaa Bergamon suurimman seuran Atalantan kanssa. Joukkue pelaa kotiottelunsa vaaleansinisissä paidoissa ja tummansinisissä shortseissa. Vierasasu on punakeltainen.
Historia
Seura sai alkunsa vuonna 1998, kun kahden vierekkäin sijaitsevan kaupungin Serie C2 -seurat Albinese Calcio ja SC Leffe yhdistyivät. Heti ensimmäisellä kaudellaan AlbinoLeffe nousi kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Serie C1:een. Siellä joukkue majaili vuoteen 2003 asti, jolloin nousu toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Serie B:hen toteutui. Joukkue varmisti nousunsa päihittämällä Pisan nousukarsintafinaalissa.
Kaudella 2007–2008 AlbinoLeffe oli lähellä nousta Italian pääsarjaan Serie A:han. Joukkue hävisi kuitenkin nousukarsintafinaalissa Leccelle yhteismaalein 2–1.
Katerman voimalaitos
Katerman voimalaitos on Sotkamon reitin Ontojoessa sijaitseva vesivoimalaitos. Kajaani Oy aloitti voimalaitoksen rakentamisen vuonna 1945 ja se valmistui vuonna 1950. Voimalaitos on ylempänä reitin kahdesta voimalaitoksista ja se on ns. kanavavoimalaitos. Onnistuneena funktionalismin edustajana pidetyn voimalaitoksen on suunnitellut Eino Pitkänen. Katerman voimalaitos on maakunnallisesti arvokas kulttuurihistoriallinen kohde.
Voimalaitoksen omistaa UPM-Kymmene Energia. Voimalaitosta ohjattiin aiemmin Kajaanin tehtaiden höyryvoima-asemalta. Sitä ennen oli jatkuva 3-vuoro päivystys laitoksella, josta ohjattiin Kallioisen voimalaitos ta automaationa sen siirtyessä sitten aikanaan Kajaaniin. Voimalaitoksessa on yksi koneisto ja se on peruskorjattu vuonna 2001. Varaus toiselle generaattorille on olemassa turbiinikammiota myöten, vain koneisto uupuu.
Tekniset tiedot
Peruskunnostettu 2001 koneisto ja koneautomaatio sekä 10kV sähköpuoli.
Turbiini ja pysty-Kaplan koneisto + generaattori uusittu kokonaisuudessaan ' Kvaerner Tamturbine Oy (nyk. GE Energy, Finland)
Zones
Zones on Hawkwindin albumi vuodelta 1983, joka sisältää livenauhoituksia vuosilta 1980–1982. Albumi on julkaistu myöhemmin cd:nä mm. yhdessä This Is Hawkwind, Do Not Panic-albumin kanssa. Albumin julkaisi alun perin Flicknife Records, joka julkaisi useampia Hawkwindin arkistomateriaaleihin perustuvia albumeja. Lewisham Odeonilla vuonna 1980 nauhoitetut kappaleet on julkaistu myös Levitation-albumin remasteroidulla painoksella.
"Zones" on lyhyt eri ääniä sisältävä studiossa nauhoitettu elektroninen kollaasi ja "Dangerous Vision" on kosketinsoittaja Keith Halen säveltämä ja laulama kappale. "Runnin' Through The Back Brain"-kappaleen laulaa Michael Moorcock. "The Island" on osa Levitation-albumilla olevaa "Dust Of Time"-kappaletta ja samalta albumilta on peräisin myös "Motorway City"-kappale.
"Utopia 84" on Nik Turnerin syntetisaattorin ylle lausuma lyhyt kappale ja "Social Alliance" on Dave Brockin esittämä hyvin punk-henkinen kappale. "Sonic Attack" ja "Dream Worker" ovat myös elektronis-voittoisia kappaleita joiden lausunnan hoitaa Turner. Levyn päättää Turnerin vanha Hawkwind-klassikko "Brainstorm".
Kutunen
Kutunen (Tubifera ferruginosa) on limasieniin kuuluva alkueliö.
Kutusen nuoret limakot ovat punertavia ja vanhemmiten “itiöemä” on ruskea. Ne kasvavat jopa 15 cm:n pituisiksi epäsäännöllisiksi läikiksi, joiden pinta koostuu noin puolen millimetrin kuplista, ja muistuttaa vähän vadelman pintaa.
Kutunen kasvaa vanhasta ja lahonneesta puusta.
Tatu Savolainen
Tatu Savolainen (s. 18. marraskuuta 1980 Turku) on lahtelainen jääkiekkotuomari. Savolainen tuomitsee pääsääntöisesti jääkiekon SM-liigaa päätuomarina. Hän tuli SM-liigaan tuomariksi kaudella 2006-2007 ja on tuominnut nuorten maaotteluita kotimaassa ja Universiadit 2007 Torinossa. Nuorempana Savolainen pelasi jääkiekkoa B-junioreissa.
Lähteet
Jääkiekkolehti, 2009-2010 kausiennakko -s.138-141
Bob Crosby
Perhe
Crosby oli nuorin seitsemästä lapsesta: viisi poikaa, Larry (1895–1975), Everett (1896–1966), Ted (1900–1973), Harry (1903–1977, tunnetaan nimellä Bing Crosby) ja Bob, sekä kaksi tyttöä, Catherine (1905–1988) ja Mary Rose (1907–1990).
Crosbyn vanhemmat olivat englantilaisamerikkalainen kirjanpitäjä Harry Lowe Crosby (1871–1950) ja irlantilaisamerikkalainen Catherine Harrigan (1873–1964, tunnetaan myös nimellä Kate), rakennusmiehen tytär County Mayosta, Irlannista.
Atte Mäkinen (jääkiekkohyökkääjä)
Atte Mäkinen (s. 27. huhtikuuta 1996 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyEttan-joukkue Linden Hockeyssa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Mäkisen identtinen kaksoisveli Miro on pelannut lähes koko uransa ajan Aten joukkuetoverina.
Seuraura
Mäkinen on Kiekko-Vantaan kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Jokereihin, jossa Mäkinen voitti kolme peräkkäistä B-nuorten Suomenmestaruutta vuosina 2012, 2013 ja 2014. Hän kuului kaudella 2012–2013 Jokereiden B-nuorten kapteenistoon.
Elokuussa 2014 Mäkinen teki kaksoisveljensä Miron kanssa kaksivuotisen KHL-sopimuksen Jokereiden kanssa. Seura lainasi heidät samalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaaseen, jossa Atte Mäkinen pelasi kauden 2014–2015 aikana yhdeksän runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi kautensa kuitenkin suurimmaksi osaksi Jokereiden A-nuorissa.