cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Passiivis-aggressiivinen käyttäytyminen
Passiivis-aggressiivinen käyttäytyminen (myös passiivis-vihamielinen persoonallisuus) on käytöstä, jossa henkilö kohdistaa passiivista vastarintaa sosiaalisten ja ammatillisten toimintojen vaatimuksiin. Passiivis-aggressiivinen käyttäytyminen ilmenee avuttomuutena, itsepäisyytenä, tehtävien tai asioiden lykkäämisenä tai jättämisenä viime hetkeen, kateutena tai paheksuntana ja tarkoituksellisena tai toistuvana epäonnistumisena pyydetyissä tehtävissä, joista henkilö on yleensä yksin vastuussa. Dynaamisessa psykologiassa passiivis-aggressiivista käyttäytymistä pidetään puolustusmekanismina; yleensä asianosainen tiedostaa vain osittain turvautuvansa puolustusmekanismiin.
Aiheesta muualla
fa:اختلال شخصیت نمایشی
Mirja Hietamies-Eteläpää
Mirja Kyllikki Hietamies-Eteläpää (o.s. Hietamies, 7. tammikuuta 1931 Lemi – 14. maaliskuuta 2013 Savitaipale ) oli suomalainen maastohiihtäjä ja viestihiihdon olympiavoittaja. Hän saavutti myös henkilökohtaisilla hiihtomatkoilla kaksi arvokisamitalia 1950-luvulla, jolloin naisten maastohiihto oli ensimmäisiä kertoja arvokisojen ohjelmassa. Urheilutoimittajat valitsivat hänet vuoden 1955 suomalaiseksi naisurheilijaksi.
Kylähiihdoista kunnon suksille
Mirja Hietamies, kahdeksanlapsisen maanviljelijäperheen toiseksi vanhin lapsi, voitti 15-vuotiaana uransa ensimmäisen hiihtokilpailun Lemin Eskojen kyläosastojen välisissä kilpailuissa vuonna 1946. Seuraavana vuonna hän oli mukana piirinmestaruuskilpailuissa ja vuonna 1948 hän voitti 17-vuotiaana aikuisten piirinmestaruuden. Vuonna 1949 hän sijoittui Kouvolan SM-kilpailuissa 12:nneksi ja vuonna 1950 Mikkelissä 13:nneksi. Päästyään Hiihtoliiton valmennukseen hän hiihti vuoden 1951 SM-kilpailuissa Tainionkoskella kuudenneksi ja muutamaa päivää myöhemmin Holmenkollenilla parhaana suomalaisena toiseksi häviten ruotsalaiselle Märta Norbergille 37 sekuntia. Hän hiihti Holmenkollenilla omien sanojensa mukaan ensi kertaa kunnon suksilla, Järvisillä, omien suksien mentyä rikki.
Olympiamitali
Uransa ensimmäisen SM-mitalin Hietamies saavutti Puijolla 1952 sijoittuessaan 10 kilometrillä kolmanneksi.
Menestystä kotimaassa ja ulkomailla
Vuonna 1953 Hietamies sijoittui tammikuussa Grindelwaldin hiihdoissa 10 kilometrillä toiseksi ja voitti viestin. Helmikuussa hän voitti Joensuussa 10 kilometrillä uransa ensimmäisen Suomen-mestaruuden, kun Siiri Rantanen oli toista minuuttia hitaampi. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui Rantasen jälkeen toiseksi ja Bodenissa Ruotsin hiihtokisoissa emäntämaan Norbergin sekä Rantasen jälkeen kolmanneksi.
Vuonna 1954 Falunin MM-kilpailuissa olivat neuvostoliittolaiset ensi kertaa hiihdon arvokisoissa mukana. Naisten ensimmäinen laji oli viesti, jossa Hietamies hiihti toisen osuuden. Hän pääsi matkaan neljä sekuntia ennen Neuvostoliiton Margarita Maslennikovaa mutta joutui päästämään tämän seitsemän sekuntia edelleen. Viimeisellä osuudella Suomi jäi lisää ja päätyi naisten ensimmäisessä MM-viestihiihdossa hopealle. Toisen MM-mitalinsa Hietamies sai 10 kilometrillä, jossa häntä nopeampia olivat Neuvostoliiton Ljubov Kozyreva sekä Siiri Rantanen.
Ennen Falunin MM-kilpailuja Hietamies jäi SM-hiihdoissa 12:nneksi. MM-kisojen jälkeen hän voitti neuvostoliittolaisten poissa ollessa Salpausselällä 10 kilometrin kilpailun ja oli paras myös Ounasvaaran kisoissa.
Kohti olympiavoittoa
Vuonna 1955 Cortina d'Ampezzon olympialaisten esikisoissa Hietamies sijoittui Ljubov Kozyrevalle noin 20 sekuntia hävinneenä toiseksi mutta sai samalla pahan kurkkutulehduksen, joka vaati kaksi viikkoa lepoa. Hietamieheltä jäivät SM-hiihdot väliin, mutta Salpausselälle hän tuli suoraan sairauslomaltaan ja voitti kilpailun yhdeksän sekunnin erolla Kozyrevaan. Kahden voittonsa merkiksi hän sai Salpausselkä-mitalin numero 21. Holmenkollenilla Hietamies sijoittui kolmen neuvostoliittolaisen ja Maire Hahlin takana viidenneksi, ja Ounasvaaralla hän oli toistamiseen nopein.
Vuoden 1956 SM-hiihdoissa Nokialla Hietamies voitti uransa toisen Suomen-mestaruuden. Holmenkollenilla hän sijoittui toiseksi.
Paluu kilpaladuille
Vuonna 1961 Hietamies sijoittui Vöyrillä käydyissä SM-hiihdoissa 5 kilometrillä kahdeksanneksi ja 10 kilometrillä neljänneksi. Salpausselällä hän sijoittui neljänneksi. Tämän jälkeen hän jätti kilpailemisen lopullisesti mutta jakoi oppejaan nuoremmille, ja vuonna 1967 hänen oppilaansa Inkeri Kohonen voitti Savonlinnassa Suomen-mestaruuden 5 kilometrillä.
Kilpalatujen ulkopuolella
Koko uransa ajan Lemin Eskoja edustanut Mirja Eteläpää on pituudeltaan 162-senttinen. Hänen isänsä kuoli alle 50-vuotiaana syksyllä 1953. Juhannuksena 1956 hän avioitui Savitaipaleen kirkossa Olli Eteläpään kanssa. Häissä oli paikalla kilpakumppaneita sekä Niilo Tarvajärvi ja Kipparikvartetti. Lapsia perheeseen tuli kolme: tyttäret Hilkka ja Katriina sekä 1960-luvun lopulla Petteri-poika. Kilpauransa jälkeen Mirja Eteläpää työskenteli perheyrityksessä, joka omistaa taksin ja useita linja-autoja.
Mirja Eteläpää oli vuosina 1965–1967 Suomen Hiihtoliiton liittovaltuuston jäsen. Hän sai vuonna 2001 opetusministeriön Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon. Helmikuussa 2017 hänet valittiin Hiihtomuseon pohjoismaisten hiihtolajien kunniagalleriaan.
Suur-Toronto
Suur-Toronto (, useimmiten lyhennetään: GTA) on Toronton kaupungin muodostama metropolialue Ontariossa, Kanadassa. Alueen väkiluku on 5 555 912 asukasta (2006). Metropoliin kuuluvat Toronton ohella sitä ympäröivät Durhamin, Haltonin, Peelin ja Yorkin piirikunnat. GTA on myös tärkeä osa suurempaa Kultaisen hevosenkengän talousaluetta.
Historia
Ajatus Suur-Torontosta sai alkunsa vuonna 1907, kun Kanadan parlamentin jäsen William Findlay Maclean ehdotti uuden suoraviivaisemman hallinnon luomista Torontolle ja sen lähialueille. Alueiden hallinnon yhdistämistä ei kuitenkaan kannatettu tai tutkittu kuin vasta 1940-luvulla, jolloin kaupunkisuunnittelijat ehdottivat jälleen Suur-Toronton luomista. Torontoa ympäröivissä kunnissa vastustettiin kuntien yhdistämistä kaupunkiin, mutta lopulta saavutettiin kompromissi, jossa Torontoon liitettiin pieniä alueita ja luotiin uusi Toronton metropolialue. Metropolialueen hallinto toimi vuodesta 1954 aina vuoteen 1998, kunnes nykyinen Suur-Toronto muodostettiin.
Maantiede ja väestö
Suur-Toronton alueesta puhuttiin jo 1900-luvun alkupuolella, jolloin se kuitenkin tarkoitti aikaisemmin huomattavasti pienempää Torontoa ja sen välittömässä läheisyydessä sijainneita alueita. Nykyiseen Suur-Torontoon kuuluu Toronton kaupungin lisäksi Haltonin, Peelin, Yorkin ja Durhamin piirikunnat, joista jälkimmäisessä sijaitsee Oshawan kaupungin muodostama oma metropolialueensa. Kanadan tilastokeskuksen määrittelemä väestönlaskennallinen metropolialue (CMA) eroaa jonkin verran varsinaisesta Suur-Toronton alueesta, ja siksi tilastollisissa luvuissa on erovaisuuksia lähteestä riippuen.
Tieliikenne
thumb|left|Highway 401 leveimmillään Suur-Toronton alueella on maan suurin moottoritieverkosto. Sen suurimmat tiet on numeroitu 400-sarjaiseksi. Niistä pisin ja tärkein on 816 kilometriä pitkä Highway 401. Tie saa alkunsa Yhdysvaltojen Detroitin vastarannalla sijaitsevasta Windsorista, lähellä Yhdysvaltojen rajaa ja päättyy Québecin rajalle. Tietä käyttää päivittäin keskimäärin 425 000 ja parhaimmillaan yli puoli miljoonaa (2004) ajoneuvoa, ja se onkin Pohjois-Amerikan vilkkaimmin liikennöity tie. Suurelta osin tie on 6–14 kaistainen, ja leveimmillään tiellä on kaikkiaan 18 kaistaa.
Lentoliikenne
Kanadan suurin ja vilkkain lentoasema Toronton Pearson sijaitsee Suur-Toronton alueella, Mississaugassa. Sen kautta kulkee vuosittain yli 30 miljoonaa matkustajaa, yli 430 000 lentokoneen laskeutumista tai nousua ja 430 000 000 tonnia rahtia. Muita lentoasemia alueella ovat Toronton keskustan lentoasema sekä pienkoneille tarkoitetut Toronto/Buttonvillen lentoasema, Toronto/Markhamin lentoasema, Oshawan lentoasema, Bramptonin lentoasema, Burlingtonin lentopaikka ja yksityinen, lentokonevalmistaja Bombardierin tytäryhtiö Bombardier Aerospacen omistama Toronto/Downsviewin lentoasema. Pearsonin lentoaseman kapasiteetti on noin 50 miljoonaa matkustajaa. Kapasiteetin uskotaan saavutettavan matkustajamäärän kasvun takia vuoteen 2024 mennessä. Suur-Toronton lentoasemia hallinnoiva Greater Toronto Airports Authority (GTAA) onkin suunnitellut uuden lentoaseman rakentamista Pickeringin kaupungin liepeille. Uuden lentoaseman olisi suunnitelmien mukaan tarkoitus vastaanottaa suurin osa alueen pienkonekenttien [joista osa suljettaisiin kokonaan] liikenteestä sekä osan kaukoliikenteestä ja samalla tarjota paremmat liikenneyhteydet Suur-Toronton itäpuolelle. Pearsonilla, Toronton keskustan kentällä ja Toronto/Buttonvillen kentillä on oman lentoasemakoodinsa lisäksi yhteinen Suur-Toronton YTO-lentoasemakoodi.
Talous
Suur-Toronton yksi tärkeimpiä työllistäjiä on autoteollisuus. GTA on Pohjois-Amerikan kolmanneksi suurin autoteollisuuden keskittymä Detroitin ja Dallasin jälkeen. Alueella sijaitsee muun muassa General Motorsin, Fordin ja Chryslerin kokoonpanotehtaat. Autonvalmistajista General Motorsin, Fordin, Hondan, Kian, Mazdan, Suzukin, Nissanin, Volkswagenin, Toyotan, Hyundain, Aston Martinin, Jaguarin, Land Roverin, Subarun, Volvon, BMW:n ja Mitsubishin Kanadan pääkonttorit sijaitsevat GTA:n alueella. Alueella sijaitsee myös lukuisia IT-alan yrityksiä, biotekniikan yrityksiä, muoviteollisuutta ja noin 3 000 puhelinpalvelukeskusta. Pankki ja vakuutusala on myös alueen yksi tärkeimmistä työllistäjistä. Kanadan viiden suurimman pankin pääkonttorit sijaitsevat Torontossa. Kymmenestä suurimmasta henkivakuutusyhtiöstä kuudella ja muita vakuutuksia tarjoavilla viidestä on pääkonttorinsa alueella. GTA on maan toiseksi suurin ilmailu-, avaruus- ja puolustusvälineteollisuuden keskittymä. Alan suurimmat yritykset alueella ovat Boeing, EADS ja Bombardier.
Pielavesi-Keitele
right|240px Pielavesi-Keitele on Pielavedellä ja Keiteleellä kerran viikossa julkaistava paikallislehti. Lehti ilmestyy keskiviikkoisin. Sen päätoimittajana on vuodesta 1999 toiminut Heli Roivainen. Vuonna 2011 lehden levikki oli 5 899. Pielavesi-Keitele kuuluu Keskisuomalainen-konserniin.
Pielavesi-Keitele ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1961. Julkaisijaksi ja kustantajaksi perustettiin Pielaveden ja Keiteleen Sanomat Oy. Iisalmen Sanomat hankki yhtiön osake-enemmistön vuonna 1982, jolloin se siirtyi IS-yhtymä Oy:n tytäryhtiöksi. Pielaveden ja Keiteleen Sanomat Oy toimi erillisenä tytäryhtiönä aina vuoteen 1998, jolloin Keski-Suomen Media Oy osti IS-yhtymä Oy:n. Nykyisin lehteä julkaisee Keskisuomalainen-konserniin kuuluva Maakunnan Sanomat Oy.
Ensimmäisinä vuosikymmeninä lehti ilmestyi nimellä Pielaveden ja Keiteleen Sanomat. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1983. Samana vuonna Pielavesi-Keitele alkoi ensimmäisenä paikallislehtenä Pohjois-Savossa ilmestyä myös näkövammaisille tarkoitettuna äänilehtenä. Lehden äänittämisestä vastaavat paikalliset Lions-klubit.
Pielavesi-Keiteleen levikki oli korkeimmillaan vuonna 1992, jolloin se oli 7 197. Sittemmin levikki on laskenut väkiluvun mukana tasaiseen tahtiin. Vuodesta 2013 Pielavesi-Keitelettä on voinut lukea myös näköislehtenä verkossa.
Pielavesi-Keiteleen päätoimipiste sijaitsee Pielaveden keskustassa osoitteessa Laaksotie 28. Lehden pitkäaikaisimpana päätoimittajana vuodesta 1966 vuoteen 1999 toimi Oskari Kananen.
Mihaela Stănuleț
Stănuleț voitti Los Angelesin 1984 olympialaisten telinevoimistelun joukkuekilpailussa kultaa. Tämä oli Romanian ensimmäinen olympiavoitto voimistelun joukkuekilpailussa. Stănuleț keräsi kisassa kymmenenneksi parhaat pisteet mutta oli vasta viidenneksi paras romanialainen, joten hän ei päässyt henkilökohtaisen moniottelun finaaliin, johon kelpuutettiin maksimissaan kolme voimistelijaa yhdestä maasta. Nojapuitten finaalissa hän sijoittui neljänneksi 19,650 pisteellä. Ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalinsa Stănuleț saavutti Göteborgin EM-kilpailuissa 1983, kun hän sai pronssia maannaisensa Lavinia Agachen voittamassa puomikilpailussa.
Stalingrad (vuoden 1993 elokuva)
Stalingrad on Joseph Vilsmaierin ohjaama saksalainen sotaelokuva, jonka ensi-ilta oli 21. tammikuuta 1993. Elokuvan ensi-ilta Suomessa oli 13. toukokuuta 1994. Elokuvan pääosissa esiintyvät Dominique Horwitz, Thomas Kretschmann, Jochen Nickel, Sebastian Rudolph, Dana Vávrová, Martin Benrath ja Sylvester Groth. Osa Stalingradin kohtauksista kuvattiin Italiassa, Tšekkoslovakiassa sekä Suomessa. Kohtaus, jossa kahdeksan neuvostopanssaria hyökkää saksalaisasemia kohti, on kuvattu Suomessa. Kuvauspaikkoja Suomessa olivat Kemijärvi, Kajaani ja Kontiomäki.
Juoni
Vuonna 1942 erään Wehrmachtin pataljoonan sotilaat ovat Pohjois-Afrikan sotaretken jälkeen levolla Italiassa. Sotilaisiin kuuluvat Obergefreiter Fritz ”Fritzi” Reiser, Leutnant Hans von Witzland ja Unteroffizier Manfred ”Rollo” Rohleder. Sotilaat määrätään osallistumaan mitalien jakotilaisuuteen, minkä jälkeen heille ilmoitetaan siirrosta itärintamalle. Sotilaat matkustavat tavarajunassa Italiasta Neuvostoliittoon. Venäjällä von Witzland todistaa saksalaisten kohtelevan sotavankeja julmasti, mutta hän ei pysty estämään sotavankien pahoinpitelyä. Sotilaspastori järjestää Wehrmachtin joukkojen jumalanpalveluksen, jonka aikana Reiser ja von Witzland tapaavat yksikätisen sotaveteraanin Hauptmann Muskin. Wehrmacht tekee suurhyökkäyksen Etelä-Venäjälle Stalingradin kaupunkiin. Stalingradissa saksalaiset pääsevät kaupunkiin ja valtaavat tehtaan raskain menetyksin.
Kahden kuukauden kuluttua Saksan joukot ovat jumissa Stalingradissa, ja venäläiset ovat saartaneet kaupungissa olevat saksalaiset. Saksalaiset lepäävät hylätyssä rakennuksessa ja kuuntelevat Adolf Hitlerin radiopuhetta Stalingradin taistelusta. Reiser lohduttaa nuorta sotilasta Mülleriä, joka vahingossa ampui ystävänsä Dieterin. Alun perin 400 miehen vahvuinen pataljoona on kutistunut 62 sotilaaseen. Venäläiset saartavat rakennuksen, mutta saksalaiset onnistuvat neuvottelemaan hetkellisen aselevon. Aselepo kuitenkin päättyy saksalaisten ja venäläisten kahakkaan, jossa saksalaiset vangitsevat kaupungissa asuvan pikkupojan nimeltä Kolja. Saksalaisille saapuneessa postissa Rollo lukee kirjeen, jonka mukaan hänen vaimonsa on jättänyt hänet ja nainut ranskalaisen sotavangin. Von Witzland yrittää lohduttaa Rolloa, mutta venäläiset tekevät yllätyshyökkäyksen ja Kolja karkaa saksalaisilta. Saksalaiset jahtaavat venäläisiä kaupungin viemäreihin, jossa von Witzland vangitsee venäläisen Irina-nimisen naissotilaan. Irina kuitenkin työntää von Witzlandin veteen ja onnistuu pakenemaan saksalaisilta. Reiser, von Witzland ja Rollo löytävät haavoittuneen saksalaisen sotilaan, mutta kenttäsairaalassa lääkärit eivät päästä häntä hoidettavaksi, ja sotilas kuolee vammoihinsa. Sotilaan kuolemasta järkyttyneet Reiser, von Witzland ja Rollo uhkaavat aseilla lääkintämiehiä, mutta Hauptmann Haller pidättää miehet perusteena sotilaskurin rikkominen. Von Witzlandin pyynnöstä Musk keskustelee kenraali Hentzin kanssa, mutta von WItzlandin pettymykseksi Wehrmachtin ylemmät upseerit eivät sekaannu välikohtauksen selvittelyyn. Reiser, von Witzlandilta ja Rollolta riisutaan sotilasarvot, ja heidät siirretään rangaistuspataljoonaan.
Rangaistuspataljoonassa Reiser, von Witzland ja Rollo tapaavat Muskin asetoverin nimeltä Otto. Rangaistuspataljoonan miehet joutuvat kaivamaan maamiinoja lumihangessa, kunnes heidät määrätään osallistumaan Romanian joukkojen puolustuslinjat murtaneiden venäläisten hyökkäyksen torjumiseen. Saksalaiset onnistuvat torjumaan Neuvostoliiton panssarivaunut raskain menetyksin. Reiser, von Witzland ja Rollo pääsevät pois rangaistuspataljoonasta, mutta heidät määrätään teloittamaan vangittuja venäläisiä siviilejä, mukaan lukien Koljan. Sotilaat pyytävät Hallera säästämään pojan hengen, mutta he joutuvat ampumaan kaikki venäläiset. Teloituksen jälkeen Reiser ehdottaa tovereilleenvastustaa suunnitelmaa, mutta Reiser, von Witzland ja Müller lähtevät lentokentälle. Venäläisten tykistö pommittaa lentokenttää, kun viimeinen saksalainen kuljetuskone poistuu Stalingradista. Reiser, von Witzland ja Müller eivät pääse koneeseen ja palaavat tovereidensa luokse. He huomaavat Muskin jalan olevan vakavasti paleltunut.
Sotilaat huomaavat ilmapudotuksen Saksan joukoille, mutta Haller ilmestyy estämään heidän aikeensa varastaa elintarvikkeet. Haller ampuu vahingossa Müllerin ja raivostuttaa loput sotilaista. Hän kertoo sotilaille upseerien asuinpaikasta erään rakennuksen kellarissa, mutta sotilaat ampuvat hänet. Sotilaat löytävät rakennuksen ja huomaavat kellarin olevan suuri elintarvikevarasto. He löytävät kellarista sänkyyn kahlitun Irinan, joka on pakotettu upseerien seksiorjaksi. Sotilaat ymmärtävät ennen pitkää elintarvikkeiden ehtyvän loppuun ja heidän joutuvan venäläisten sotavangeiksi. Otto menee järjiltään ja tekee itsemurhan ampumalla pistoolilla suuhunsa. Rollo lähtee varastosta ja kantaa mukanaan kävelykykynsä menettäneen Muskin. Rollo ja Musk tapaavat kenraali Hentzin, joka kertoo Saksan hävinneen Stalingradin taistelun. Hentz ja saksalaiset sotilaat marssivat pois kaupungista venäläisten sotavangeiksi. Rollo ja Muntz jäävät Stalingradiin makaamaan autiolle kadulle. Kellarissa Irina lupaa paljastaa Reiserille ja von Witzlandille pakoreitin Stalingradista. Irina pukee ylleen Wehrmachtin univormun, mutta kaupungin ulkopuolella venäläiset huomaavat karkulaiset ja ampuvat Irinan, jota he luulevat saksalaiseksi sotilaaksi. Reiser ja von Witzland eivät halua palata Stalingradiin, joten he päättävät suunnistaa pois kaupungista. Sotilaat eksyvät lumimyrskyssä silmänkantamattoman laajan lumikentän keskelle. Reiser ja von Witzland käpertyvät toisiinsa kylmissään, jäävät makaamaan hankeen ja paleltuvat hengiltä. Viimeisessä kohtauksessa heidän ruumiinsa hiljalleen peittyvät lumeen.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä kutsuu elokuvaa ontosti kolisevaksi ja venytetyksi ja sen roolihahmoja ohuiksi. Hän antaa Stalingradille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Tanskan koripallomaajoukkue
Tanskan maajoukkue osallistui Euroopan-mestaruuskilpailuihin kolmesti 1950-luvulla. Joukkueessa ovat pelanneet muun muassa Chanan Colman ja NBA-varattu Christian Drejer.
Maajoukkuetta valmensi vuosina 2013–2016 suomalainen Pieti Poikola. Hänen apuvalmentajanaan toimi ensin Lasse Rantala ja vuodesta 2014 Harri Mannonen.
Delio Onnis
Delio Onnis (s. 24. maaliskuuta 1948) on italialaissyntyinen argentiinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Pitkällä urallaan Argentiinassa ja Ranskassa pelannut Onnis on Ranskan liigan paras maalintekijä 299 osumallaan.
Ura
Italiassa syntyneellä Onnisilla on Argentiinan kansalaisuus ja hän aloitti uransa argentiinalaisessa Club Almagrossa. Seuran junioriorganisaatiossa pelannut Onnis nousi edustusmiehistöön 1966 ja pelasi kahden kauden aikana 18 ottelua ja teki niissä 11 maalia. Hän siirtyi 1968 Gimnasia Esgrima La Plataan, jossa hän pelasi kolme vuotta ja oli johdattamassa maaleillaan seuraa liigan kolmanneksi 1970.
Euroopan kentille Onnis lähti 1971 ja liittyi ranskalaisen Stade de Reimsin miehistöön. Onnis osoitti heti alusta alkaen hienoa maalivainua iskemällä debyyttikaudellaan 22 maalia ja sijoittumalla liigan maalitilastossa neljänneksi. Kahden Reimsissä vietetyn kauden jälkeen Onnis siirtyi 1973 AS Monacoon. Hän voitti uransa ensimmäisen maalikuninkuuden 33 maalilla 1974–1975 ja oli kolmesti maalipörssin kakkonen maanmiehensä Carlos Bianchin jälkeen. Monaco putosi kaudeksi 1976/77 Division 2:een, mutta Onnis jatkoi seurassa ja oli palauttamassa sitä takaisin liigaan. Seuratasolla Onnisin aika Monacossa huipentui mestaruuteen 1977–1978, mutta henkilökohtaisella tasolla tuli vielä liigan maalikuninkuus 1979–1980.
Onnis jätti Monacon 1980 ja pelasi seuraavat kolme kautta Toursissa voittaen maalikuninkuuden kahdesti. Kausi 1982–1983 sujui surkeasti sekä Onnisilta että Toursilta. Onnis teki vain 11 maalia, mikä on hänen uransa huonoin saavutus, ja Tours putosi liigasta. Onnis jätti kauden jälkeen Toursin ja siirtyi SC Touloniin, jossa voitti ensimmäisellä kaudellaan uransa viidennen ja viimeisen maalikuninkuuden. Hän lopetti uransa Toulonissa 1986.
Pelaajauransa jälkeen Onnis toimi SC Toulonin ja Paris FC:n päävalmentajana ilman suurempaa menestystä.
Independence National Historical Park
thumb|Kartta puiston alueesta. Independence National Historical Park (”Itsenäisyyden kansallinen historiallinen puisto”) on Yhdysvalloissa Philadelphian kaupungin keskustassa sijaitseva National Park Service -kansallispuistohallinnon alainen historiallinen suojelualue, joka käsittää Amerikan vallankumoukseen ja Yhdysvaltain itsenäistymishistoriaan liittyviä kohteita. Merkittävin niistä on Independence Hall, rakennus, jossa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus sekä perustuslaki hyväksyttiin ja allekirjoitettiin.
Puisto käsittää L-kirjaimen muotoisen 18 hehtaarin alueen. Sen kulmakohdassa on aukio, jonka ympärillä sijaitsevat Independence Hall, Congress Hall – Yhdysvaltain kongressin kokoontumispaikka vuosina 1790–1800 – sekä Philosophical Hall, Benjamin Franklinin perustaman American Philosophical Societyn historiallinen toimitalo. Puiston pohjoisosassa, Independence Mall -puistokadun varrella sijaitsevat Liberty Bell -kellon ympärille rakennettu Liberty Bell Center ja Philadelphian vanha kaupungintalo, jossa Yhdysvaltain korkein oikeus toimi 1790–1800. Itäosassa ovat muun muassa First Bank of The United States ja Second Bank of The United States -pankit, Benjamin Franklinin kotitalon paikalle rakennettu Franklin Court -museo sekä Carpenter’s Hall, jossa ensimmäinen mannermaakongressi kokoontui. Lisäksi puistoon kuuluu joitakin muita siirtokunta-ajan rakennuksia kaupungin muissa osissa.
Päätös puiston perustamisesta tehtiin vuonna 1948, se siirtyi kansallispuistohallinnon alaisuuteen 1950 ja perustettiin virallisesti 1956.
Laxmikant Parsekar
Laxmikant Parsekar (s. 4. heinäkuuta 1956) on intialainen poliitikko, joka toimi Goan osavaltion pääministerinä vuosina 2014–2017.
Parsekarin poliittinen ura alkoi vuonna 1988, jolloin hän asettui ehdolle Intian kansanpuolueen ehdokkaana Goan osavaltiovaaleihin. Hänen perheensä, joka oli Maharashtrawadi Gomantak Party -puolueen uskollisia äänestäjiä, järkyttyi päätöksestä. Parsekar kommentoi asiaa myöhemmin medialle sanoen, että joutui melkein muuttamaan muualle, koska hänen perheensä ei kyennyt hyväksymään päätöstä. Hän hävisi kyseiset vaalit, kuten kävi myös vuonna 1999. Hän voitti ensimmäistä kertaa vuoden 2002 osavaltiovaaleissa. Hän uusi voittonsa vuoden 2007 vaaleissa ja tuli valituksi uudestaan vuonna 2012. Kun osavaltion silloinen pääministeri Manohar Parrikar siirtyi puolustusministeriksi vuonna 2014, Parsekar otti hänen paikkansa. Puoluetoiminnan ulkopuolella hänet muistetaan Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestön aktivistina.
Pääministerinä toimiessaan hän raportoi goalaisten olevan ärsyyntyneitä nigerialaisten käytöksestä ja asenteista. Aikaisemmin vuonna 2015 hän sanoi vammaisista puhuessaan, että nämä ovat Jumalan virhe, jonka vammaisjärjestöt pyrkivät korjaamaan. Vuonna 2017 hän hävisi osavaltiovaaleissa, mikä päätti hänen uransa Goan pääministerinä. Parsekarin mukaan tappion syy oli, että hän toimi osavaltion pääministerin viran vuoksi liikaa Panajissa eikä siksi ehtinyt muodostaa yhteyttä oman vaalipiirinsä äänestäjiin.
Shahnaz Pahlavi
Shahnaz Pahlavi (s. 17. lokakuuta 1940 Teheran, Iran) on entinen Iranin prinsessa, šaahi Mohammad Reza Pahlavin ja tämän egyptiläisen ensimmäisen vaimon prinsessa Fawzia Fuadin ainoa lapsi. Hänen vanhempansa erosivat vuonna 1945, ja avioeron ehtona oli, että prinsessa jäi Iraniin, kun hänen äitinsä muutti takaisin Egyptiin.
Shahnaz Pahlavi on Reza Kuruš Pahlavin, Farahnaz Pahlavin, Ali Reza Pahlavin ja Leila Pahlavin sisarpuoli. Hän asuu tällä hetkellä Sveitsissä. Hän oli naimisissa Ardeshir Zahednin kanssa, joka oli Iranin Yhdysvaltain suurlähettiläs vuosina 1957–1964. Heillä on yksi tytär.
Alfred Lechner
Alfred Lechner (s. 1. huhtikuuta 1911) oli itävaltalainen pikajuoksija.
Lechner voitti Itävallan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1931, 1932 ja 1933 sekä 200 metrin juoksussa vuonna 1933. Hän sivusi Itävallan ennätystä 6,9 s 60 metrin juoksussa vuosina 1933 ja 1936 sekä 10,6 s 100 metrin juoksussa vuonna 1936.
Puolan parlamenttivaalit 2007
Puolan parlamenttivaalit 2007 käytiin 21. lokakuuta 2007. Kaksikamarisen parlamentin alahuoneen eli sejmin ja ylähuoneen eli senaatin vaalit olivat ennenaikaiset, sillä ne olisi normaalisti järjestetty vasta vuonna 2009.
Vaaleihin johtaneet syyt
Keskenään riidellyt hallitus ajautui kriisiin heinäkuussa 2007 pääministeri Kaczyńskin erotettua hallituksestaan Itsepuolustuksen johtajan Andrzej Lepperin lahjusten otosta epäiltynä. Lepper on kiistänyt syytteet. Lahjusten tarjoaja oli Puolan poliisin korruptionvastainen yksikkö, joka näin halusi saada todisteita Lepperiin kohdistuneista korruptioepäilyistä. Lepperiä oli etukäteen varoitettu poliisin toimista. Erottamisen jälkeen Laki ja oikeus -puolueen johto keskittyi selvittämään, kuka tiedon oli vuotanut. Pääepäilty, sisäministeri Janusz Kaczmarek erotettiin hallituksesta ja pidätettiin 30. elokuuta 2007 yhdessä kahden korkean poliisiviranomaisen kanssa. Kaikki pidätetyt vapautettiin nopeasti ja asiaa käsitellyt tuomioistuin totesi, ettei perusteita pidätykselle ollut. Erottamisensa jälkeen Kaczmarek todisti sejmin valiokunnan edessä hallituksen vakoilleen poliittista oppositiota ja lehdistöä.
8. syyskuuta 2007 sejm päätti äänestyksen jälkeen järjestää ennenaikaiset vaalit. Tämän kannalla olivat kaikki muut puolueet paitsi Itsepuolustus ja Puolan perheiden liitto. Samana päivänä presidentti Kaczyński määräsi vaalipäiväksi 21. lokakuuta 2007.
Tulokset
Parlamentin alahuoneessa eli sejmissä vaalien tulokset olivat seuraavat :
Vaalien äänestysprosentti oli 53,88 %.
Vaaleihin osallistuneet puolueet
Vaaleihin oli rekisteröitynyt valtakunnallisesti seitsemän puoluetta. Niillä oli ehdokkaita jokaisessa vaalipiirissä.
Lisäksi kolmella muulla puolueella oli ehdokkaita yksittäisissä vaalipiireissä.
Puolueiden vaaliohjelmat
Vaalikampanjan keskeinen kysymys oli Laki ja oikeus -puolueen sekä muiden puolueiden vastakkainasettelu. Laki ja Oikeus (PiS) ilmoitti taistelevansa "klikkiä" vastaan, joka sen mukaan koostuu talouselämän johtajista, lehdistöstä ja entisistä kommunisteista. Muut puolueet syyttivät puolestaan Laki ja oikeus -puoluetta harvainvaltaisista otteista maan johtamisessa.
Suurimmat puolueet olivat vaalikampanjan ajan olleet periaatteessa samaa mieltä Puolan roolista EU:ssa ja Natossa. Puolan osallistumisen Irakin sotaan on edellisessä parlamentissa olleista puolueista kyseenalaistanut vain konservatiivinen Puolan perheiden liitto.
Kansalaisfoorumi (PO) korosti kampanjassaan olevansa modernimpi vaihtoehto kuin Laki ja Oikeus. PO keskitti kampanjansa suuriin kaupunkeihin ja tavoiteli myös EU-jäsenyyden aikana muihin yhteisömaihin muuttaneiden yli miljoonan puolalaisen ääniä. Molemmissa tavoitteissa se myös onnistui.
Vaalikampanja
Vaalikampanja alkoi eräiden merkittävien poliitikkojen loikkaamisilla toiseen puolueeseen. Bogdan Borusewicz, eräs Solidaarisuus-liikkeen veteraaneista ja Puolan parlamentin ylähuoneen senaatin puhemies, ilmoitti siirtyvänsä hallituspuolue PiS:istä PO:hon. Toisenlainen siirto koettiin kun eräs Puolan suosituimmista poliitikoista, PO:n varapuheenjohtaja Jan Rokita ilmoitti siirtyvänsä syrjään politiikasta. Tämän ilmoituksen syynä oli hänen vaimonsa Nelly Rokitan valinta presidentin neuvonantajaksi ja asettuminen PiS:n ehdokkaaksi. Puolalaisessa lehdistössä on yleisesti ennustettu Jan Rokitan palaavan politiikkaan vaalien jälkeen.
Keskusta-vasemmistolainen LiD koki menetyksen kun entinen pääministeri Leszek Miller ilmoitti siirtymisestään populistiseen Itsepuolustus-puolueeseen. LiD koki lisäksi vaikeuksia kun sen johtaja, entinen presidentti Aleksander Kwaśniewski esiintyi humalaisena Ukrainassa pidetyssä luentotilaisuudessa.
Vaalikampanjan ensimmäinen tv-väittely järjestettiin 1. lokakuuta 2007 kun LiD:n Kwaśniewski ja PiS:in johtaja, pääministeri Kaczyński kohtasivat. Keskustelussa välteltiin monia jommallekummalle osapuolelle kiusallisia teemoja, kuten korruptiota ja poliitikkojen pidätyksiä. Mielipidetutkimusten mukaan väittely päättyi tasapeliin. Toinen tv-väittely käytiin 15. lokakuuta 2007 pääministeri Kaczyńskin ja PO:n johtajan Donald Tuskin välillä. Väittely päättyi kaikkien julkisuudessa esiintyneiden arvioiden mukaan Tuskin selkeään voittoon.
Mielipidetiedustelut
Mielipidetiedustelut ovat olleet aikaisemmissa Puolan vaaleissa epäluotettavia. Esimerkiksi edellisissä vaaleissa kaikki mielipidetiedustelut ennustivat Kansalaisfoorumin nousua suurimmaksi puolueeksi, mutta näin ei kuitenkaan tapahtunut.
Mielipidetiedustelujen mukaan Laki ja Oikeus PiS sekä Kansalaisfoorumi PO olivat vaalikampanjan alussa molemmat 25–30 prosentin kannatuksessa. Vasemmistolaisen LiDin kannatus on tutkimuksissa noin 10–15 prosenttia. Edellisen hallituksen muut puolueet LPR ja Samoobrona ovat noin 5 prosentin kannatuksessa. Lokakuun alkupuolella sekä PiS että PO olivat nostaneet kannatuksensa yli 30 prosentin. Useimmissa tiedusteluissa PiS johti PO:ta joillakin prosenttiyksiköillä.
Hallitusneuvottelut vaalien jälkeen
Vaalien lopputuloksen selvittyä nousi todennäköisimmäksi hallitusvaihtoehdoksi PO:n ja PSL:n enemmistöhallitus jonka pääministeriksi tulisi Tusk.
Vaihtoehtoiset energianlähteet öljylle
Vaihtoehtoisia energianlähteitä öljylle etsitään, koska maaöljyn odotetaan ehtyvän lähivuosikymmenien aikana. 40 % kaikesta maailmassa käytetystä energiasta ja 95 % liikenteessä käytetystä energiasta tulee öljystä.
Epätavanomainen öljy
thumb|200px|left|Maakaasusäiliö Epätavanomainen öljy tarkoittaa öljyä, joka tuotetaan menetelmillä, jotka poikkeavat tavanomaisesta öljyntuotannosta. Tällä hetkellä tärkein epätavanomainen öljy on öljyhiekka. Merkittäviä epätavanomaisia öljyesiintymiä ovat Kanadan ja Venezuelan öljyhiekat. Öljy-yhtiöt arvioivat, että näissä esiintymissä on yhteensä kaksi kolmasosaa maailman öljyvaroista. On esitetty, että öljyhiekka ei kuitenkaan pysty estämään maailman öljyntuotannon kääntymistä laskuun. Tuotanto öljyhiekasta vaatii paljon energiaa. Tähän tarkoitukseen käytetään maakaasua. On ehdotettu ydinvoimaloiden rakentamista tätä varten. Epätavanomaisen öljyn tuotanto on tehottomampaa ja ympäristölle haitallisempaa kuin tavanomaisen öljyn tuotanto.
Muut fossiiliset polttoaineet sekä Fischerin–Tropschin prosessi
On odotettavissa, että maakaasu saavuttaa tuotantohuippunsa 5-15 vuotta öljyn jälkeen. Laivoissa voidaan käyttää nesteytettyä maakaasua polttoaineena (LNG). On olemassa suuret, mutta rajalliset kivihiilivarat, joita voidaan käyttää polttoaineena öljyvarojen ehtymisen aikana. Fischerin-Tropschin prosessissa muutetaan hiilidioksidia, hiilimonoksidia ja metaania erimuotoisiksi nestemäisiksi hiilivedyiksi. Saksalaiset kehittivät tekniikan toisen maailmansodan aikana lieventämään öljypulaansa. Tekniikkaa käytetään nykyään Etelä-Afrikassa dieselin tuottamiseen hiilestä. Koska hiilivarat ovat myös rajalliset, tätä tekniikkaa voisi käyttää väliaikaisratkaisuna jos öljyvarat käyvät vähiin.
Monissa epätavallisissa öljyissä energian hyötysuhde on negatiivinen, mutta uuden tekniikan avulla voidaan päästä voitolle. Sitä vastoin jäljellä olevat fossiiliset polttoaineet voivat olla todella vaikeasti tavoitettavissa. Ne voivat olla syrjäisissä paikoissa, kuten syvällä merenpohjassa tai Etelämantereella. Ne voivat olla huonompaa, vaikeasti jalostettavaa laatua.
Molemmat seikat voivat vaikuttaa öljyn hintaan, jolloin ennustamisesta tulee hankalaa. Loppujen lopuksi uusi teknologia ei voi estää öljyntuotantoa hiipumasta, sillä öljy on rajallinen luonnonvara. Uusi tekniikka saattaa siirtää öljyhuippua kauemmaksi tulevaisuuteen, mutta toisaalta myös lisätä tuotantoa ja entisestään nopeuttaa öljyntuotannon vähenemiskehitystä. Kehittyneen tekniikan käyttö johtaa usein nopeampaan tuotannon putoamiseen: pudotus on ollut yksittäisten kenttien kohdalla jopa yli 15 prosenttia vuodessa. Ylituotanto voi johtaa kentän vahingoittumiseen ja nopeaan romahdukseen.
Metanolia voidaan käyttää moottoreissa pienin muutoksin. Metanoli tehdään yleensä maakaasusta, joskus myös hiilestä, ja sitä on mahdollista tehdä kaikista hiiliyhdisteistä, myös hiilidioksidista.
Ydinvoima
270px|thumb|Uraanimalmi on maankuoressa yhtä yleinen kuin tina. [[Uraani ja torium muodostavat yhdessä maapallon mittavimman nykytekniikalla hyödynnettävissä olevan energiavaran.]]
Maailma tarvitsisi yli kymmenen kertaa nykyistä enemmän ydinvoimaa, jotta se voisi korvata nykyiset fossiiliset polttoaineet, jos lasketaan mukaan autojen kuluttama bensiini. Useiden ydinvoimaloiden kuluttama uraani on myös uusiutumaton luonnonvara, mutta sangen yleinen (yhtä yleinen kuin tina) eikä sillä tunneta ydinteknisen käytön lisäksi muita merkittäviä käyttötarkoituksia. Kaivostoiminnan lisäksi ydinpolttoainetta saadaan kierrätyksellä jälleenkäsittelystä, ydinaseriisunnasta ja vanhoista varastoista. Maailman taloudellisesti hyödynnettävissä olevat tunnetut uraanivarat ovat noin 3 miljoonaa tonnia, joka nykyisellä noin 35 000 tonnin vuosittaisella kaivostoiminnalla riittäisi runsaaksi 80 vuodeksi. Jos uraanin hinta nousisi huomattavasti, käytettävissä olevat malmivarannot kasvaisivat hyvinkin 100 miljoonan tonnin mittaluokkaan. Täten ydinvoimalla voitaisiin tuottaa energiaa huomattavasti nykyistä suuremmankin kulutuksen kattamiseksi ainakin useita vuosisatoja.
Uraanin riittävyydessä ei ole niinkään kyse uraanin määrästä, vaan pikemminkin sen hinnasta. Voimakkaastikaan kallistuva uraani ei välttämättä vaarantaisi ydinvoiman taloudellisuutta, sillä uraaniraaka-aineen osuus ydinsähkön hinnasta on vain joitain prosentteja - täten uraanin hinnan kaksinkertaistuminen merkitsisi vain muutaman prosentin nousua sähkön hinnassa. Jos uraanin hinta edelleen nousisi aina satoihin euroihin kilolta, yllä mainittujen malmivarantojen lisäksi jopa uraanin eristäminen merivedestä tai tavallisesta graniitista tulisi kannattavaksi. Graniitissa on tyypillisesti verrattain suuri uraanitiheys ja johtuen uraanin korkeasta energiasisällöstä kilogramma graniittia sisältää huomattavasti suuremman määrän energiaa kuin hiilivoimalassa poltettu kivihiilikilo. Kaikkiaan uraania on siis saatavilla hyvinkin kymmenien tuhansien vuosien tarpeeseen ja pidemmällekin. Uraanin lisäksi voidaan ydinpolttoaineena hyödyntää myös huomattavasti yleisempää toriumia. Toistaiseksi toriumin käyttö ei ole ollut kannattavaa koska uraania on saatavilla edullisesti, mutta tarvittaessa sillä voidaan kasvattaa saatavilla olevan ydinpolttoaineen riittävyyttä entisestään. Toinen mahdollisuus liittyy fuusioenergiaan, joka hyödyntää polttoaineenaan deuteriumia eli raskasta vetyä. Deuteriumia on mahdollista erottaa vedestä, joten maailman meret tarjoaisivat fuusiovoimaloille miltei ehtymättömän polttoainevarannon.
Käytetyn ydinpolttoaineen jätehuollolle on esitetty lukuisia erilaisia ratkaisuja. Noin 95 % käytetystä polttoaineesta voidaan kierrättää jälleenkäsittelyllä, jota tehdään mm. Ranskassa ja Japanissa. Toisaalta käytetty ydinpolttoaine voidaan säilyttää vartioiduissa varastoissa. Säilytys on teknisesti yksinkertaista ja edullista, mutta vaadittu pitkä varastointiaika tekee varastoinnista hankalan suunnitella ja varmentaa. Ydintekniikan asiantuntijoiden yleisesti parhaana pitämä ja mm. OECD:n alaisen kansainvälisen energiajärjestön IAEA:n suosittelema keino korkea-aktiivisten ydinjätteiden jätehuoltoon on geologinen loppusijoitus. Toisaalta yhteiskunnassa esiintyy varsin laajalti myös loppusijoituksen vastaisia mielipiteitä. Muita ehdotettuja keinoja ovat mm. loppusijoitus merien syvänteisiin, napajäätiköiden alle tai avaruuteen, mutta nykyisin niiden tutkimuksesta on luovuttu lähes kokonaan geologisen loppusijoituksen hyväksi.
Uusiutuvat energialähteet
thumb|270px|Padottu joki thumb|370px|Tuulivoimaloiden turbiineita Tanskassa
Biopolttoaineita ovat esimerkiksi biokaasu, biodiesel ja etanoli.
Öljyhuipun väistämättömyys on saanut Euroopan unionin tutkimaan unionilaajuisesti biopolttoaineiden mahdollisuutta fossiilisten polttoaineiden korvaajana, koska ottomoottoreita voidaan käyttää bensiinin ohella myös etanolilla ja metanolilla, dieselmoottoreita biodieselillä ilman laajamittaisia muutostöitä.
Ruotsissa vuodesta 1997 lähtien kasvava osuus myydystä polttomoottorien polttoaineesta on E85:tä, josta on 85 % etanolia ja 15 % moottoribensiiniä. Etanolin etuna on korkea oktaaniluku (96 % väkiviinan oktaaniluku on noin 110), joten nakutuksenestoainetta ei tarvita käytettäessä etanolipohjaista polttoainetta. Agroetanol AB:n mukaan ruotsalaisen E85:n energiaekonomia on 170 %, eli etanolituotannosta saadaan 70 % enemmän energiaa kuin mitä sen tuotantoon kuluu. Moottoribensiinin energiaekonomia on vain noin 80 %, sillä bensiinin valmistus raakaöljystä vie paljon energiaa. Dieselmoottorien polttoaineena voidaan käyttää lähes mitä tahansa triglyseridejä. Tavallisimmat biodieselit ovat puhdas rypsiöljy, soijaöljy, oliiviöljy, RME (rypsiöljy-metanoliesteri) sejä REE (rypsiöljy-etanoliesteri). Koska polttoainelaadun öljyn laatuvaatimukset ovat alhaisemmat kuin elintarvikelaadun, tuotanto on helpompaa. Toisaalta myös elintarviketeollisuuden sekä kotitalouksien ja ravintoloiden jäteöljy kelpaa mainiosti suodatuksen jälkeen moottoripolttoaineeksi.
Biopolttoaineet perustuvat tällä hetkellä usein viljeltyyn biomassaan (esim. sokeriruoko, rypsi, soija), ja nämä joutuvat kilpailemaan ruokatuotannon kanssa viljelyalasta. Tämä yhtälö saattaa muodostua ongelmaksi jos esim. ruokatuotantoa yritetään nostaa samalla kun lisätään biopolttoaineiden käyttöä.
Toinen mahdollinen ratkaisu ennustettuun energiapulaan on käyttää osa maailman jäljellä olevista energiaresursseista uusiutuvien energiamuotojen voimaloiden rakentamiseen. Uusiutuvia energiamuotoja ovat ainakin tuulivoima, aurinkovoima, aaltovoima, vuorovesivoima, maalämpö, vesivoima ja biopolttoaineet kuten biodiesel sekä alkoholipohjaiset, joita riittää käytännössä loputtomiin. Joskus myös turve lasketaan uusiutuvaksi energiamuodoksi, vaikka sen uusiutuminen kestää suhteellisen kauan. Uusiutuvien energialähteiden hyödyntäminen saattaa lieventää fossiilisten polttoaineiden hupenemisesta johtuvia taloudellisia seurauksia.
Biodieseliä voidaan sekoittaa n. 25 % suhteessa mineraalidieseliin ilman muutoksia auton moottoriin ja etanolia bensiiniin 10 % suhteella. Pelkkä biopolttoaine vaatii ns. flex fuel-moottorin, joita ovat useimmat 1990-luvun puolivälin jälkeen myydyt moottorit. Muutokset biodiesel-autoon ovat pienempiä, eli suuttimien muutto isommiksi ja ajotietokoneiden uudelleenohjelmointi moottoreihin. Etanoli vaatii isompia muutoksia polttoaineen suihkutukseen ja jäähdytysjärjestelmiin. Suomessa ja muissa kylmän talven maissa tarvitaan lisäksi syttymistä edistävää ainetta, kuten etanolissa eetteriä.
Biodieselin ja etanolin (gasohol) jakeluun voisi käyttää muokkaamalla olemassa olevaa polttoaineenjakeluverkostoa. Etanolin mittarihinta Brasiliassa, joka on johtava etanoliautojen käyttäjä, oli elokuussa 2005 noin puolet bensiinin hinnasta. Etanoli maksaa n. 25 dollaria tynnyriltä, kun taas öljy maksoi elokuun 2005 alussa n. 62 dollaria. Brasilia on myös aloittanut etanolin viennin.
Biodieseliä suunnitellaan tuotettavaksi levästä ja teollisuusjätteistä kuten rasvoista ja jäteöljyistä. Fortum on pystyttämässä Suomeen biodieselin tuotantolaitosta 2007 ja Eurooppaan 2008. Etanolia tuotettaneen selluloosasta. Euroopassa vastaavia ovat Choren Industries ja Kanadassa Iogen. Euroopan merkittävin bioetanolin tuottaja on Saksa. Etanolin ja biodieselin lisääminen öljypohjaisiin polttoaineisiin on lisääntymässä kasvavalla vauhdilla sitä mukaa kun tuotantoa saadaan pystyyn. Monet hallitukset edellyttävät kansallista sekoittamista, mm. USA:ssa on 10 % etanolisuhde, Brasiliassa 25 %. EU edellyttää tälle vuodelle 2 % ja 10 % vuoteen 2010 mennessä. Suomessa sekoitussuhde on nollassa, minkä takia maa on saanut EU:lta huomautuksen.
Uusien energiamuotojen kehitykseen myös panostetaan merkittävästi, esimerkiksi aurinkotorni. Parhaat mahdollisuudet saavutettaneen yhdistelemällä eri tuotantotapoja, esim. tuottamalla vetyä auringolla ja tuulella ja tallettamalla sen polttokennoihin jatkokäyttöä varten. Maailmalla on viime aikoina (2005) satsattu merkittävästi tuuli-, vety- ja aurinkovoiman käyttöönottoon ja eräät maat kuten Saksa edellyttävät lailla näiden energiamuotojen käyttöä energiantuotannossa.
Vetytalous
Vety on energian varastointitapa, ei energialähde. Vety saattaa olla ratkaisu tulevaisuuden energiaongelmiin. Suhteellisen uusilla tekniikoilla voidaan tehokkaasti hyödyntää vetyenergiaa. Vety on kuitenkin tuotettava muulla energialla. Tehokkain tapa tuottaa vetyä on tehdä sitä maakaasusta, joka sekin on ehtyvä luonnonvara. Toinen tapa tehdä vetyä on elektrolyysin avulla, jossa vettä hajotetaan vedyksi ja hapeksi. Tähän tarvitaan sähköenergiaa. Biomassasta ja hiilestä on myös tehty vetyä. Suuri joukko energia-asiantuntijoita ja tutkijoita on sitä mieltä, että vety on tällä hetkellä epäkäytännöllinen vaihtoehto fossiilisten polttoaineiden korvaajaksi. Sen tuottaminen on tehotonta, sen energiatiheys ei ole hyvä (vetytankkien tulisi olla 2-3 kertaa suuremmat kuin bensatankkien) ja se on kallista kuljettaa ja muuttaa takaisin sähköksi. Miljoonien uusien vetykulkuneuvojen valmistamiseen sekä vedyn jakelun infrastruktuurin rakentamiseen kuluisi valtavasti energiaa. Vedyn käyttäminen suoraan henkilöautoissa onkin vastatuulessa, ja vedyn suhteen ollaan keskittymässä juniin ja energian tallettamiseen tuuli- ja aurinkovoimasta. Vetytekniikan tutkimus jatkuu.
Uusimman tutkimuksen mukaan vetyä voidaan tuottaa jopa nelinkertainen määrä estämällä hapen pääsy polttokennoon ja samalla kohdistamalla bakteereihin sähkövirtaa:. Tätä kutsutaan mikrobiaaliseksi polttokennoksi.
Metanolitalous
Vetytalouden suurelta osin ratkaisemattomien käytännön ongelmien vuoksi vaihtoehdoksi on esitetty myös metanolitaloutta, jossa energian siirto- ja varastointikemikaalina käytettäisiin vedyn sijasta metanolia. Metanolin varastointi ja kuljetus on huomattavasti yksinkertaisempaa kuin vedyn.
Tapio Rautavaaran uusimpia laulelmia
Tapio Rautavaaran uusimpia laulelmia on vuonna 1964 ilmestynyt Tapio Rautavaaran studioalbumi. Sen katsotaan olevan hänen ensimmäinen varsinainen albuminsa, koska Rautavaaran vanhemmat LP-levyt ovat aikaisempien savikiekko- ja single-levytysten kokoelmia. Tälläkin levyllä on tosin yksi kappale vuodelta 1959.
Finnlevy julkaisi albumin vuonna 1971 uudella nimellä Tapsa Rautavaara – Tuttuja tunnelmia 1.
Lavinia Agache
pienoiskuva|Lavinia Agache Lavinia Agache (s. 11. helmikuuta 1968 Căiuţi) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Agache voitti Los Angelesin 1984 olympialaisten telinevoimistelun joukkuekilpailussa kultaa. Tämä oli Romanian olympiahistorian ensimmäinen voitto voimistelun joukkuekilpailussa. Agache keräsi kisassa 11:nneksi parhaat pisteet mutta oli kuudesta romanialaisesta heikoin, joten hän ei päässyt henkilökohtaisen moniottelun finaaliin, johon kelpuutettiin maksimissaan kolme voimistelijaa yhdestä maasta. Toisen mitalinsa hän saavutti hyppyfinaalissa, jossa hänen 19,750 pistettään riittivät pronssille. Nojapuilla hän sijoittui kahdeksanneksi 19,150 pisteellä.
Maailman voimisteluhuipulle Agache nousi vuonna 1983. Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa joukkuekilpailuissa, nojapuilla ja hypyssä sekä pronssia puomilla. Saman vuoden EM-kilpailuissa Göteborgissa hän voitti puomin Euroopan mestaruuden. Tämän lisäksi hän voitti sekä moniottelun että eritasonojapuiden hopeaa ja sijoittui pronssisijalle hypyssä.
Brontoscorpio
Brontoscorpio (nimen merkitys: ”ukkosskorpioni”) on sukupuuttoon kuollut skorpionisuku, joka eli myöhäisellä siluurikaudella ja varhaisella devonikaudella noin 420–415 miljoonaa vuotta sitten. Sukuun luetaan yksi laji, Brontoscorpio anglicus.
Ominaisuudet
Toisin kuin nykyiset skorpionit Brontoscorpio oli todennäköisesti merieläin, tai amfibinen. Se on suurin tunnettu skorpioni sekä hämähäkkieläin. Se tunnetaan vain muutamista huonosti säilyneistä fossiloituneista palasista, jotka löydettiin Worcestershirestä Englannista vuonna 1972. Niiden perusteella on kuitenkin voitu päätellä, että koko eläin oli suunnilleen metrin pituinen. Nykyisten skorpionien tavoin B. anglicus oli lihansyöjä.
Rudolf Rauch
Rudolf Joseph Rauch (16. huhtikuuta 1893 Wien – 18. kesäkuuta 1964 Linz ) oli itävaltalainen yleisurheilija, joka menestyi parhaiten pikajuoksuissa.
Rauch edusti Itävaltaa Tukholman 1912 olympialaisissa 100 metrin juoksussa, 200 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa mutta karsiutui niiden kaikkien alkuerissä. Pariisin 1924 olympialaisissa hän selviytyi 200 metrin juoksun alkueristä jatkoon mutta karsiutui puolivälierissä. Hän voitti Itävallan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1915, 1918, 1921, 1923 ja 1924, 200 metrin juoksussa vuosina 1915, 1917, 1918 ja 1921, 400 metrin juoksussa vuonna 1918 sekä pituushypyssä vuosina 1915, 1917 ja 1925. Hän teki 100 jaardin juoksussa Itävallan ennätyksen 9,9 s vuonna 1921.
Nuottasaari
Nuottasaari on Oulun kaupunginosa välittömästi keskustan eteläisimpien eli Hollihaan ja Leverin kaupunginosien lounaispuolella. Asukkaita kaupunginosassa on noin 370.
Kaupunginosan näkymät
Nuottasaari on pääosin teollisuusaluetta, asuinalueet sijaitsevat lähellä keskustaa kaupunginosan koillisosassa. Aluetta hallitsevat Stora Enson Oulun tehtaat, Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali ja Oulun satama. Tehdasalueen välittömässä läheisyydessä on pieni omakotitaloalue, kerrostalot taas ovat lähempänä keskustaa. Kaupunginosan pohjoisreunalla sijaitsevat Heinäpään urheilukeskus ja sen vieressä Nuottasaaren koulu ja päiväkoti.