cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antiikin Ateena
Valtiomuoto
Ateena oli valtiomuodoltaan demokratia suurimman osan klassista kautta. Sen demokraattinen järjestelmä tunnetaan parhaiten ja lähes ainoana kaikista antiikin demokratioista. Ateenalainen demokratia oli suoraa demokratiaa, jossa kaikilla vapailla täysi-ikäisillä miespuolisilla kansalaisilla oli oikeus osallistua päätökset tehneen ekklesiaan eli kansankokouksen kokoontumisiin. Kokouksiin saattoi osallistua kerralla jopa henkeä. Virat kierrätettiin ja henkilöt niihin valittiin yleensä arpomalla. 500-miehinen neuvosto eli bule valmisteli esitykset kansankokoukselle. Prytanit päivystivät ja hoitivat päivittäisiä juoksevia asioita. Myös oikeusistuinten kuten heliaian jäsenet olivat tavallisia arvalla valittuja kansalaisia. Sotapäällikköinä toimineet strategokset valittiin äänestämällä. Korkeimpia virkamiehiä olivat arkontit. Vanhemmilta ajoilta periytynyt areiopagin neuvosto tuomitsi klassisella kaudella vielä uskonnollisissa asioissa sekä murhatapauksissa.
Ateenan valtiomuoto tunnetaan ennen kaikkea Aristoteleen koulukunnan teoksesta Ateenan valtiomuoto, joka oli osa koulukunnan kokoelmaa 158 kaupungin valtiomuodot.
Helen Robson Walton
Hän oli L. S. Robsonin, varakkaan pankkiirin ja karjatilallisen, ja Hazell Carr Robsonin tytär. Robson Walton valmistui Oklahoman yliopistosta pääaineenaan kauppatiede. Helen tapasi Samin vuonna 1942. He menivät naimisiin ystävänpäivänä 14. helmikuuta 1943. Sam palveli toisessa maailmansodassa vuoteen 1945 asti, minkä jälkeen he perustivat sekatavarakaupan Newportiin Arkansasiin. Viisi vuotta myöhemmin he muuttivat Bentonvilleen, jossa Sam jatkoi uraansa kauppiaana. Vuonna 1962 Waltonit avasivat ensimmäisen Wal-Martin lähellä Rogersia. Kauppoja perustettiin paljon lisää, ja lopulta ketjusta kasvoi maailman suurin vähittäiskauppaketju. Päämaja sijaitsee kuitenkin edelleen Bentonvillessä.
Total Drama Action
Total Drama Action on kanadalainen tosi-tv:tä parodioiva animaatiosarja, jonka on tuottanut Fresh TV ja luonut Jennifer Pertsch ja Tom McGillis. Sarjaa esitettiin alun perin Kanadassa vuoden 2009 aikana 26 jakson verran. Se on jatkoa edelliselle sarjalle Total Drama Islandille, jota pidetään myös Total Drama sarjan ensimmäisenä kautena. Sarjasta on tuotettu myös kolmaskausi Total Drama World Tour.
Antiikin Ateena
Siirtokunnat ja klerukhiat
Ateenan tiedetään perustaneen ainakin 39 siirtokuntaa tai klerukhiaa eri puolille Egeanmerta. Asutustoiminnan kohteena olivat erityisesti pohjoisen Egeanmeren saaret sekä Traakian ja Propontiin rannikko. Arkaaisella kaudella perustettiin Sigeion (600-luku eaa.), Elaius (600/500-luku eaa.), Khersonesos (500-luku eaa.), Paktye (500-luku eaa.), Sestos (500-luku eaa.), Kardia, Lemnoksen Myrina ja Hefaistia (n. 500 eaa.) ja Imbros (n. 500 eaa.). Lisäksi lähetettiin mahdollisesti asuttajia Khalkiihin (n. 506 eaa. jälkeen). 400-luvulla eaa. asuttamisen, uudelleenasuttamisen tai klerukhian kohteina olivat Skyros, Eion, Neapolis, Andros, Sybaris (Sybaris III), Thurioi, Brea, Histiaia, Karystos, Khersonesos, Amfipolis, Astakos, Amisos, Sinope, Aigina, Naksos, Poteidaia, Kolofon, Antissa, Eresos, Mytilene, Pyrrha, Skione, Melos, Miletuteikhos, Plakia ja Skylake; ja 300-luvulla eaa. vielä Poteidaia, Khersonesos, Elaius, Sestos ja Samos.
Helen Robson Walton
Robson Walton tunnettiin Arkansasissa hyväntekijänä, joka tuki koulutusta, taiteita, perheitä ja lapsia. Hän oli myös paikallisen ja kansallisen presbyteerikirkon aktiivinen jäsen. Hän oli Fayettevillessä sijaitsevan Walton Arts Centerin päätukija.
Antiikin Ateena
Armeija
Ateena ylläpiti hopliittiarmeijaa ja suurta laivastoa. Sekä hopliittisotilaat että laivaston soutajat olivat tavallisia kansalaisia. Suuren väkilukunsa vuoksi myös Ateenan armeija oli suhteellisen suuri. Persialaissodissa Ateena kykeni varustamaan hopliittia Marathonin taisteluun (490 eaa.) ja  hopliittia Plataiain taisteluun (479 eaa.). Artemisionin meritaisteluun (480 eaa.) kaupunki kykeni varustamaan 127 laivaa ja Salamiin meritaisteluun 180 laivaa.
Total Drama Action
Juoni
Edellisen sarjan tavoin Total Drama Action jatkaa tosi-tv:n parissa. Edellisen kilpailun voittanut Owen antaa voittorahat haasteeseen, jossa voittajalle palkintona on tällä kertaa miljoona dollaria. Rahat jäivät kuitenkin unholaan, kun kilpailu päättyi 15 osallistujan kanssa tasapeliin. Tämän myötä ohjelman isäntä Chris McLean järjesti toisen kilpailun 15 kilpailijan kesken. Kilpailijoiden käskettiin kahden päivän jälkeen saapumaan Torontoon hylättyyn elokuvastudion varastoon, jossa uusi kilpailu Total Drama Action saisi alkunsa. Sijainnin myötä isäntänä toimiva Chris kertoo kilpailijoille haasteiden olevan erinäisten elokuvalajien muodossa. Chrisin apuna on edellisen sarjan tavoin kokki Hatchet.
Helen Robson Walton
Hänellä on kolme lasta: S. Robson Walton (Rob), Jim Walton ja Alice Walton. Yksi hänen lapsistaan, John T. Walton, kuoli lento-onnettomuudessa Wyomingissa vuonna 2005. Hänellä on kahdeksan lastenlasta ja neljä lastenlastenlasta. Rob Walton on Wal-Martin hallituksen puheenjohtaja.
Antiikin Ateena
Armeija
Peloponnesolaissodan alussa vuonna 431 eaa. Ateenan varsinaiseen armeijaan kuului miestä, joista  oli hopliitteja. Lisäksi kaupungilla oli puolustusjoukot, jotka koostuivat miehestä, joista  oli metoikkihopliitteja. Laivastossa oli 300 kolmisoutua.
Kirjallisuus ja taiteet
pienoiskuva|[[Feidias esittelee Parthenonin friisejä. Lawrence Alma-Tadema, 1868.]]
Klassinen kausi eli aika persialaissotien päättymisen ja makedonialaisvalloituksen välillä oli Ateenan kukoistuskautta sekä kirjallisuudessa, filosofiassa, teatteritaiteessa, arkkitehtuurissa että kuvanveistossa. Eräät länsimaisen kulttuurin merkittävimpiin lukeutuvat henkilöt elivät Ateenassa tuona aikana: näytelmäkirjailijat Aiskhylos, Sofokles, Euripides ja Aristofanes, filosofit Sokrates, Platon ja Aristoteles, historioitsijat Herodotos, Thukydides ja Ksenofon, runoilija Simonides ja kuvanveistäjät Feidias ja Praksiteles. Ajan johtava valtiomies oli Perikles, joka hyödynsi Deloksen meriliiton varoja Parthenonin ja monien muiden kaupungin monumenttien rakentamisessa. Kaupungista tuli, Perikleen sanoin, koko ”Hellaan sivistyskeskus”.
Uskonto ja juhlat
Kuten muissakin kreikkalaisissa kaupunkivaltioissa, ateenalaiset muodostivat samalla uskonnollisen yhteisön. Kaupungin kulttien ylläpito ja uhritoimitusten suorittaminen oli kaupunkivaltion ja sen kansalaisten vastuulla. Keskeisin kultti oli kaupungin suojelijattaren Athenen kultti. Muita keskeisimpiä jumalia olivat Apollon, Artemis, Demeter, Dionysos ja Zeus. Ateenassa kunnioitettiin myös muita olympolaisia jumalia sekä lukuisia muita jumalia ja heeroksia. Athenen kultin ja koko kaupungin tärkein juhla oli Panathenaia ja erityisesti Suuri Panathenaia, joka järjestettiin joka neljäs vuosi ja johon kuului suuri kulkue sekä muun muassa urheilukilpailut.
Muita ateenalaisia juhlia olivat Dionysokselle omistetut Dionysia-juhlat ja Lenaia, joihin kuului näytelmäkilpailuita; Demeterin ja Koren kunniaksi vietetyt Eleusiin mysteerit, joka oli koko Kreikan tärkein mysteerikultti; Thesmoforia, joka oli tärkein pelkästään naisille tarkoitettu juhla; sekä muun muassa Anthesteria, Boedromia, Diasia, Elafebolia, Gamelia, Hekatombaia, Metageitnia, Munikhia, Oskhoforia, Pyanopsia, Skira, Synoikia, Thargelia ja Theseia. Ateenassa noudatettiin attikalaista kalenteria juhlien ajoittamiseen. Ateenan demokratian pyörittämiseen, kuten prytanivuorojen vaihtamiseen, käytettiin erillistä kalenteria.
Urheilu
Suureen Panathenaia-juhlaan kuuluivat urheilukilpailut, joihin osallistui myös muiden kaupunkien kansalaisia. Juoksukilpailuja järjestettiin alun perin Agoralla. Myöhemmin merkittävin urheilupaikka oli Panateenalainen stadion. Kaupungissa oli lukuisia gymnasioneja eli voimistelusaleja, jotka toimivat kouluina, sillä paini ja muu urheilu oli tärkeä osa poikien koulutusta. Niistä tärkeimmät olivat Akademeia, Kynosarges ja Lykeion.
Ateenalaiset osallistuivat menestyksellä myös muualla järjestettyihin panhelleenisiin kisoihin. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin 40. Tunnettuja ateenalaisia Olympian voittajia olivat paremmin politiikasta tunnetut Kylon (640 eaa.), Miltiades vanhempi (560 eaa.), Peisistratos (532 eaa.), Alkibiades (416 eaa.) ja Demades (328 eaa.). Python kisojen voittoja tunnetaan ainakin 20, Nemean kisojen voittoja 30 ja Isthmian kisojen voittoja 24. Nemean voittajiin kuuluivat Alkibiades ja Lysis, Isthmian voittajiin mahdollisesti Platon.
Yleiskuva
pienoiskuva|upright=1.4|Antiikin aikaisen Ateenan kartta. Keskellä [[Akropolis (Ateena)|Akropolis ja sen luoteispuolella Agora. Niiden ympärillä kaupungin muurit.]]
Ateenan muurein ympäröidyn alueen halkaisija oli noin 1,5 kilometriä. Suurimmillaan kaupunkiin kuului kuitenkin esikaupunkeja, jotka olivat kaukana muurien ulkopuolella. Akropolis oli hieman etelään muurein ympäröidyn alueen keskuksesta.
Kserkses poltatti kaupungin vuonna 480 eaa., mutta se rakennettiin pian uudelleen Themistokleen aikana, ja julkisia rakennuksia pystytettiin Kimonin ja erityisesti Perikleen aikana. Jälkimmäisen kaudella, ”Perikleen aikaan”, vuosina 461–429 eaa. Ateena nousi suurimpaan kukoistukseensa. Kaupungin kauneus oli ennen kaikkea sen julkisten rakennusten ansiota, sillä yksityiset rakennukset olivat melko merkityksettömiä ja kadut kehnoja.
Ateena koostui kahdesta erillisestä osasta:
Akropolis eli yläkaupunki
pienoiskuva|[[Akropolis (Ateena)|Akropolis Pnyks-kukkulalta nähtynä.]] pienoiskuva|[[Parthenon.]]
Ateenan linnavuori Akropolis, jota kutsuttiin myös nimellä Kekropia kaupungin tarunomaisen perustajan Kekropsin mukaan, on korkea kallio keskellä kaupunkia. Se on noin 50 metriä korkea, 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen seinämät ovat luonnollisella tavalla jyrkät kaikilta puolilta paitsi lännestä. Akropoliilla oli asutusta aina arkaaisen kauden lopulle ja persialaissotiin saakka, mutta tämän jälkeen se jäi pyhäkköalueeksi, joka toimi kaupungin uskonnollisena keskuksena.
Mykeneläisellä ajalla linnavuoren ympärillä oli kyklooppimuuri, joka tunnetaan nimellä Pelasgimuuri, koska sen ajateltiin olleen pelasgien rakennuttama. Peloponnesolaissodan aikana ainoastaan pieni osa tästä muurista oli jäljellä, ja tätä osaa kutsuttiin edelleen Pelasgimuuriksi. Eteläosaa, joka oli Kimonin uudelleen rakennuttama, kutsuttiin puolestaan Kimonin muuriksi. Akropoliin länsiosassa, joka oli ainoa mahdollinen kulkutie ylös kalliolle, oli mahtava Perikleen rakennuttama Propylaia (437–432 eaa.), ja sen oikealla puolella Athene Niken temppeli.
Akropoliin harjalla oli lukuisia temppeleitä, pronssi- ja marmoriveistoksia sekä useita muita taideteoksia. Varhaisimmat pyhäköt rakennettiin 700-luvulla eaa., mukaan lukien varhaisin Athenen temppeli noin vuonna 700 eaa. Arkaaisella kaudella merkittävimmät temppelit olivat niin kutsuttu Hekatompedon-temppeli (570–566 eaa.) sekä Athene Poliaan temppeli (529–520 eaa.). Klassisella kaudella temppeleistä suurin oli ensiksi mainitun paikalle rakennettu Parthenon (447–438 eaa.), joka oli omistettu neitsytjumalatar Athenelle ja edusti doorilaista tyyliä. Parthenonin pohjoispuolella oli Erekhtheion (421–406 eaa.), jonka rakennuskokonaisuus koostui kolmesta erillisestä pyhäköstä: yksi oli omistettu Athene Poliaalle, valtion suojelijalle; toinen oli varsinainen Erekhtheion eli Erekhtheuksen pyhäkkö; ja kolmas oli Pandroseion, Kekropsin tyttären Pandrosoksen pyhäkkö. Kokonaisuus edusti joonialaista tyyliä. Parthenonin ja Erektheionin välissä oli suurikokoinen Athene Promakhoksen patsas, jonka kypärä ja keihäs näkyivät kauas merelle.
Hellenistisellä ja roomalaisella kaudella Akropoliille ei rakennettu enää yhtään suurempaa rakennusta. Pieni Rooman ja Augustuksen temppeli rakennettiin Parthenonin itäpuolelle heti roomalaisen kauden alussa. Parthenon ja Erektheion ovat säilyneet suhteellisen hyvin, koska ne olivat keskiajalla käytössä kirkkoina.
Alakaupunki
Alakaupunki oli rakennettu matalammalle Akropoliin ympärille, mutta myös sen alueella oli useita kukkuloita, erityisesti länsiosassa. Länsipuolella kaupunginmuurit kulkivat Nymfien kukkulan ja Pnyksin rinteitä, ja kaakkoispuolella ne kulkivat Ilissos-jokea seuraten. Kaupungin pohjoisosassa muurien sisäpuolelle jäi osa Eridanos-joen varresta.
Akropoliin ympäristö
pienoiskuva|[[Dionysoksen teatteri Akropoliilta nähtynä.]]
Akropoliin ympäristöstä on löydetty keramiikkaa ja muita merkkejä ihmisasutuksesta neoliittiselta kaudelta myöhäiselle geometriselle kaudelle. Kukkulaa kiersi Peripatos, jonka varrella oli useita luolapyhäkköjä ja muita pyhäkköjä. Näihin lukeutuvat Aglaureion, Apollon Hypoakraioksen luola, Olympoksen Zeuksen luola, Panin luola ja Afroditen ja Eroksen pyhäkkö. Rinteessä sijaitsi myös niin kutsuttu Mykeneläinen lähde.
Akropoliin etelärinteessä sijaitsi Dionysos Eleuthereuksen pyhäkköalue, johon kuului Dionysoksen teatteri sekä kaksi temppeliä. Teatteria käytettiin muun muassa Dionysia-juhlien näytelmäkilpailuissa sekä hellenistisellä kaudella myös ekklesian kokouspaikkana. Teatteri valmistui Lykurgoksen aikana 338–326 eaa. Teatterin vieressä sijaitsi Perikleen odeion. Akropoliin etelärinteessä sijaitsivat myös Asklepieion ja hellenistisellä kaudella rakennettu Eumeneen stoa sekä Herodes Atticuksen roomalaisella kaudella rakennuttama Herodes Atticuksen odeion. Näytelmäkilpailuvoittoja juhlistaneista muistomerkeistä parhaiten tunnetaan Nikiaan ja Thrasylloksen muistomerkit.
Akropoliin koillis- tai itäpuolella sijaitsi Ateenan alkuperäinen, niin kutsuttu Arkaainen agora tai Theseuksen agora, jota ei tule sekoittaa tunnetumpaan klassisen kauden Agoraan. Arkaaisella agoralla tai sen lähistöllä sijaitsivat muun muassa kaupungin vanha Prytaneion, joka toimi prytanien eli kaupungin johtavien virkamiesten kokoontumispaikkana eli eräänlaisena kaupungintalona, sekä Theseion eli Theseuksen pyhäkkö. Akropoliin itäpuolella kulki Kolmijalkojen katu (Tripodien katu), joka sai alkunsa Prytaneionilta ja kulki Dionysos Eleuthereuksen pyhäkköalueelle. Sen varrella oli useita koregien näytelmäkilpailuvoittojensa kunniaksi pystyttämiä kolmijalkoja. Niistä on säilynyt yksi, Lysikrateen muistomerkki.
Agora ja sen ympäristö
pienoiskuva|[[Agora (Ateena)|Ateenan Agoran alue nykyään.]]
Agora oli alun perin avoin kenttä, jonka koko oli noin 200 × 250 metriä. Sen poikki luoteis-kaakkoissuunnassa kulki Panathenaia-juhlan tie. Varhaisimmat julkiset rakennukset tehtiin aukean länsisivulle. 500-100-lukujen eaa. kuluessa agora ympäröitiin kauttaaltaan hallintorakennuksilla, pyhäköillä ja muilla julkisilla rakennuksilla.
Agoran länsisivulla sijaitsivat Buleuterion eli Ateenan bulen eli neuvoston rakennus, sekä pyöreä Tholos, joka toimi yhtenä prytanien kokoontumispaikkana. Länsisivun temppeleitä olivat Hefaistoksen temppeli, joka on Ateenan parhaiten säilynyt, sekä Zeus Fratrioksen ja Athene Fratrian temppeli, Apollon Patrooksen temppeli ja Metroon eli Jumalten äidin temppeli. Länsisivulla sijaitsi myös Eponyymien heerosten muistomerkki. Agoran pohjoislaidalla sijaitsi Kahdentoista jumalan alttari, luoteiskulmassa vanha Leokoreion-pyhäkkö ja lounaisosassa Aiakeion, joka oletettiin aiemmin heliaian rakennukseksi. Itäsivulla sijaitsi alun perin niin kutsuttu Pylväin ympäröity oikeusistuin.
pienoiskuva|vasen|upright=0.97|[[Hefaistoksen temppeli, Ateenan parhaiten säilynyt antiikin aikainen rakennus.]] Klassisella ja hellenistisellä kaudella agoran laidoille rakennettiin lukuisia stoia eli katetuja pylväshalleja, jotka olivat käytännöllisiä oleskelutiloja päivän kuumimpana aikana. Merkittävimmät olivat Kuninkaallinen stoa (Stoa basileios) eli kuningasarkontin istuin ja Zeuksen stoa eli Zeus Eleutherioksen pylväshalli, jotka sijaitsivat agoran länsilaidalla; Etelästoa I agoran etelälaidalla; sekä maalauksistaan nimensä saanut Stoa poikile eli Kirjava pylväshalli sen pohjoislaidalla. Hellenistisellä kaudella rakennettiin muun muassa Etelästoa II ja Keskistoa aukion eteläosaan, sekä Attaloksen stoa sen itälaidalle. Nykyisin sen paikalla on uudisrakennus vuodelta 1956. Hermien stoan sijaintia ei tunneta. Agorasta länteen Kolonos Agoraioksen kukkulan toisella puolella sijaitsi Artemis Aristobulen temppeli.
Roomalaisella kaudella agoralle siirrettiin Areen temppeli muualta Attikasta. Sinne rakennettiin myös useita pieniä temppeleitä, kuten niin kutsutut Kaakkoistemppeli ja Lounaistemppeli. Agoran keskelle rakennettiin Agrippan odeion ja koilliskulmaan suuri Basilika. Panathenaia-juhlan tien varrelle rakennettiin muun muassa Nymfaion, Pantainoksen kirjasto ja Kaakkoisstoa.
Areiopagi
pienoiskuva|[[Areiopagi Akropoliilta nähtynä.]]
Areiopagi on kallioinen kukkula Akropoliin luoteispuolella sen ja Agoran alueen välissä. Kukkula tunnetaan ennen kaikkea siellä toimineesta, kukkulasta nimensä saaneesta areiopagin neuvostosta. Paikalla ei kuitenkaan ole juurikaan rakennusten jäänteitä. Kukkulan ympäriltä on löydetty mykeneläisen ja geometrisen kauden hautoja sekä rakennusten jäänteitä klassiselta roomalaiselle kaudelle. Kukkulan eteläpuolelta on löydetty Amyneion ja Herakles Aleksikakoksen pyhäkkö. Areiopagin ja Pnyksin välillä sijaitsi Panin pyhäkkö.
Pnyks ja Museion
pienoiskuva|[[Pnyks-kukkulan katsomotasanne, taustalla ekklesian puhujankoroke (bēma).]]
Pnyksin ja Museionin kukkuloilla kaupungin länsilaidalla sijaitsi tiheään asuttu Koilen kaupunginosa. Pnyksin koillisrinteessä sijaitsi Ateenan ekklesian eli kansankokouksen kokouspaikka, johon nimellä Pnyks yleensä viitataan. Paikalle rakennettiin teatterimainen kokouspaikka ensimmäisen kerran 400-luvun eaa. alkupuolella. Toinen vaihe on ajoitettu noin vuosiin 404–403 eaa. ja kolmas vuosiin 345–335 eaa. Kokouspaikka tunnetaan erityisesti kallioon hakatusta puhujankorokkeestaan (bēma). Kokouspaikan laidalla oli kaksi suurta stoaa sekä tähtitieteilijä Metonin suunnittelema Heliotropion. Pnyksillä sijaitsivat myös Zeus Hypsistoksen pyhäkkö ja alun perin myös Zeus Agoraioksen alttari, joka myöhemmin siirrettiin Agoralle. Museion-kukkula tunnetaan erityisesti Filopappoksen muistomerkistä, joka on Gaius Julius Philopappuksen hautamuistomerkki vuodelta 119.
Ilissos-joen alue
Akropoliin eteläpuolelta sen ja Ilissos-joen väliseltä alueelta on tehty kaikkein vanhimpia kaupunkialueen löytöjä Akropoliin ulkopuolelta. Ne vahvistavat vanhan alakaupungin sijainneen alun perin kyseisellä alueella. Alueella sijaitsi myös suuri määrä vanhoja pyhäkköalueita.
Olympoksen Zeuksen temppelin eli Olympieionin perustajana pidettiin myyteissä Deukalionia. Peisistratos aloitti suuren doorilaistyylisen temppelin rakennuttamisen paikalle 500-luvulla eaa. Temppelin rakentamista jatkettiin Antiokhos Epifaneen aikana vuonna 174 eaa., ja se saatettiin loppuun vasta roomalaisella kaudella 131–132 jaa. keisari Hadrianuksen aikana. Kooltaan ja pohjakaavaltaan se valmistui sellaiseksi kuin se oli alun perinkin tarkoitettu. Temppelin alue ympäröitiin suurella muurilla, joka liitti sen kaupunginmuureihin. Vanhan ja uuden kaupungin rajalla sijaitsi Hadrianuksen kaarena tunnettu portti.
Olympoksen Zeuksen temppelin eteläpuolella sijaitsivat Apollon Delfinioksen temppeli eli Delfinion, Kronoksen ja Rhean temppeli sekä Panhellenion. Muurien ulkopuolella sijaitsivat Pythion, Palladion ja Limnain Dionysoksen pyhäkkö sekä Enneakrunos ja Kallirrhoen lähde. Lähellä sijaitsi myös Artemis Agroteran temppeli. Kauempana koillisessa samoin muurien ulkopuolella sijaitsi Lykeion eli Apollon Lykeiokselle omistettu gymnasion. Se oli paikka, jossa filosofi Aristoteles opetti.
Verneri Louhivuori
Antti Niilo Verneri ”Louhisusi” Louhivuori (vuoteen 1905 Lohtander; 31. toukokuuta 1886 Kuopion maalaiskunta – 27. marraskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen partiojohtaja. Hän lienee ollut ensimmäisiä partiosta kiinnostuneita suomalaisia, ja hänen myöhemmät ansionsa ovat nostaneet hänet Suomen partioliikkeen isäksi. Hänelle myönnettiin rovastin arvonimi.
Antiikin Ateena
Ilissos-joen alue
Stadionista etelään samoin Ilissoksen toisella puolella, Diomeia-portin suunnassa sijaitsi Kynosarges, joka oli Herakleelle omistettu gymnasion. Se tunnetaan kyynikkojen opetuspaikkana. Paikalta on löydetty myöhemmät Hadrianuksen vuonna 134 jaa. rakennuttaman gymnasionin rauniot.
Verneri Louhivuori
Ura
Louhivuoren vanhemmat olivat sahanhoitaja Mikael Lohtander ja käsityönopettaja Anna Karoliina Savolainen. Hän tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1904 ja suoritti teologian lopputukinnon Helsingin yliopistossa 1908. Valmistumisensa jälkeen hän toimi pappina Sortavalassa, Lappeen seurakunnassa ja Valtimon seurakunnassa vuosina 1908–1910 ja vuosina 1920–1922 Velkuan seurakunnan kirkkoherrana. Hän työskenteli Kotimaa-lehden toimitussihteerinä vuosina 1922–1948 ja Helsingin seurakuntien huoltokeskuksen johtajana 1933–1957. Louhivuori solmi avioliiton vuonna 1917 Ilta Maria Mustalan kanssa. Verneri Louhivuoren veli Oskari Wilho Louhivuori oli Suomen itsenäisyyssenaatin jäsen.
Louhivuori vaikutti elämänsä aikana monella alalla. Hän oli muun muassa perustamassa Suomen ensimmäistä sotilaskotia ja Lehtisaaren nuorisokotia sekä toimi vuosikymmeniä Vanhainsuojelun Keskusliiton (vuodesta 1974 Vanhustyön keskusliitto) toiminnanjohtajana.
Antiikin Ateena
Kerameikos ja Akademeia
pienoiskuva|[[Kerameikos|Kerameikoksen arkeologista aluetta.]]
Verneri Louhivuori
Ura
Louhivuori allekirjoitti syksyllä 1942 natsisaksalaisvetoiseksi mainitun Euroopan nuorisoliiton perustamisasiakirjan ja oli osataan vaikuttamassa siihen, että Hitler-Jugendin johtajalle Arthur Axmannille myönnettiin Suomen Leijonan suurristi.
Partiouraan liittyvät kunnianosoitukset
Louhisuden merkit ovat nykyään osa Suomen Partiomuseon kokoelmia.
Antiikin Ateena
Kerameikos ja Akademeia
Kerameikoksen kaupunginosa ja demos sijaitsi osaksi Themistokleen muurin sisä- ja osaksi ulkopuolella. Osat tunnettiin Sisempänä ja Ulompana Kerameikoksena. Alueella sijaitsevat muurin parhaiten säilyneet osat sekä jäänteet muurin kahdesta portista, Dipylon-portista ja Pyhästä portista. Dipylon-portilta saivat alkunsa Panathenaia-juhlan tie, joka kulki kaakkoon Agoran poikki ja johti Akropoliin Propylaialle, sekä luoteeseen Akademeiaan johtanut tie. Pyhältä portilta sai alkunsa Pyhä tie, joka johti luoteeseen Eleusiihin päin. Kerameikoksen poikki kulki Eridanos-joki, jonka osuus alueella katettiin viimeistään roomalaisella kaudella lähes kokonaan, niin että se muuttui eräänlaiseksi viemäriksi.
Dipylon-portin ja Pyhän portin välillä juuri muurien sisäpuolella sijaitsi Panathenaia-juhlassa käytetty Pompeion, jonka paikalla on useita rakennusvaiheita. Uloimmassa Kerameikoksessa sijaitsi kaupungin tärkein hautausmaa. Sen vanhimmat haudat ovat peräisin submykeneläiseltä ja geometriselta kaudelta. Myöhemmin alueelle haudattiin erityisesti merkkihenkilöitä ja sodissa kaatuneita. Hautausmaalta on löydetty lukuisia suurikokoisia hautamuistomerkkejä. Useimmat haudat oli rakennettu teiden varsille. Kerameikoksen alueella oli myös paljon pyhäköitä. Tritopatreion oli omistettu esi-isien kulteille. Akatemiaan johtaneen tien varrella sijaitsi Artemis Aristen ja Kallisten temppeli.
Verneri Louhivuori
Julkaisut
Verneri Louhivuori kirjoitti teoksia paitsi omalla nimellään myös nimimerkeillä "Antti-setä", "Mikonpoika" ja "Seppä". Osa hänen kirjoittamistaan kirjoista määrättiin sodan jälkeen poistettavaksi kirjastoista ”Neuvostoliitolle vihamielisinä”. Nämä teokset on merkitty tähdellä (*).
Louhivuori on kirjoittanut myös tietokirjallisuutta ja lehtiartikkeleita sekä tehnyt suomennoksia.
Antiikin Ateena
Kerameikos ja Akademeia
Akademeia sijaitsi noin 1,5 kilometriä luoteeseen Dipylon-portilta. Se tunnetaan erityisesti paikkana, johon Platon perusti filosofikoulunsa eli Platonin Akatemian. Akademeian aluee oli lehtoa, jossa sijaitsi gymnasion sekä lukuisia pyhäkköjä ja alttareita. Gymnasion perustettiin Peisistratoksen aikana ja ympäröitiin muurilla Hipparkhoksen aikana. Alueelta on löydetty peristyylirakennuksen rauniot 300-luvulta eaa. sekä gymnasionin jäänteitä hellenistisen kauden lopulta tai roomalaiselta kaudelta.
Kaupunginmuuri ja portit
pienoiskuva|Kartta Ateenan ympäristöstä. Kartassa näkyy kaupunkia kiertävä [[Themistokleen muuri sekä Pireus ja Faleron ja ne kaupunkiin yhdistävät Pitkät muurit.]] pienoiskuva|Themistokleen muuria Kerameikoksessa.
Ateenan vanhin muuri oli 1200-luvulla eaa. rakennettu niin kutsuttu Pelasgimuuri Akropoliilla. Kaupunki itsessään ympäröitiin muurilla vasta 500-luvun eaa. alkupuolella joko Solonin tai Peisistratoksen aikana. Klassisen kauden muuri Themistokleen muuri rakennettiin heti persialaissotien ja kaupungin tuhon vuonna 480 eaa. jälkeen. Se ympäröi paljon vanhoja muureja laajemman alueen, mukaan lukien koko varsinaisen kaupunkialueen.
Muurien sisäpuolelle jäivät paitsi Akropolis ja Agora ympäristöineen myös muun muassa Pnyks, Museon, Nymfien kukkula ja Olympieionin alue. Muurien pituus oli noin 6,5 kilometriä, halkaisija noin 1,5 kilometriä, korkeus 8 metriä ja paksuus 3 metriä. Muurissa oli 15 porttia. Niistä tärkeimpiä olivat:
Pitkät muurit
Pitkät muurit koostuivat kahdesta muurista, jotka johtivat Pireukseen. Ne olivat 40 stadionia eli 7 kilometriä pitkät ja kulkivat samansuuntaisesti rinnakkain niin, että niiden välissä oli kapea kulkutie. Lisäksi muureihin kuului kolmas Faleroniin johtanut muuri, joka oli 35 stadionia eli 6,5 kilometriä pitkä. Näin muureja oli yhteensä kolme, mutta nimitystä ”Pitkät muurit” näytetään käytetyn lähinnä Pireukseen johtaneista muureista, kun taas Faleroniin johtanutta muuria kutsuttiin Faleronin muuriksi. Kaupunginmuurien yhteinen pituus oli 174,5 stadionia eli noin 35 kilometriä. Tästä 43 stadionia eli yhdeksän kilometriä kuului varsinaisen kaupungin muuriin, 75 stadionia pitkiin muureihin ja 56,5 stadionia Pireuksen, Munikhian ja Faleronin muureihin.
Satamat
Arkaaisella kaudella Ateenan satamana toimi Faleron. Klassisella kaudella kaupungilla oli kolme satamaa, jotka kaikki sijaitsivat Pireuksessa. Niistä suurin oli Kantharos Pireuksen niemen länsirannikolla kaupungin nykyisen satamalahden paikalla. Se toimi kauppasatamana. Kaksi muuta pienempää satamaa olivat sotasatamina toimineet Zea ja Munikhia Pireuksen niemen itärannikolla.
Kolme etsivää ja paholaisen koira
Kolme etsivää ja paholaisen koira on Robert Arthurin kirjoittama 3 etsivää -sarjan teos. Kirjan on suomentanut Annikki Lievonen.
Juoni
Veistos nimeltä Paholaisen koira oli valtavan arvokas omistajalleen, mutta se katosi yllättäen. Sen jälkeen ympäristössä alkoi tapahtua pelottavia asioita. Etsivät joutuvat todistamaan tapauksen yhteydessä, että ihminen voi olla kahdessa paikassa samaan aikaan.
Allikkosalakka
Allikkosalakka (Leucaspius delineatus) on karppikaloihin kuuluva särkikalalaji. Allikkosalakka on sukunsa (Leucaspius) ainoa laji. Se elää niin makeissa kuin suolaisissa vesissäkin.
Ulkonäkö
Ulkonäöltään allikkosalakka muistuttaa salakkaa. Väritykseltään kala on harmaa, myös evät. Selkäevä on rintaevien takana. Allikkosalakan suu on ylöspäin aukeava. Kalan kylkiviiva on vajavainen eikä ulotu juurikaan rintaeviä pidemmälle. Allikkosalakka saavuttaa korkeintaan 9–12 cm:n pituuden.
Esiintyminen
Allikkosalakkaa tavataan Euroopassa ja Aasiassa. Suomen kanta sai alkunsa Kotkassa Jumalniemessä sijainneesta lammikosta, jonne allikkosalakoita oli tuotu Pietarista. Lammikosta kalat löydettiin vuonna 1992, kun lampea alettiin täyttää. Kaloja siirrettiin muihin lähistön lampiin ja myös muualle. Suomessa allikkosalakka kuuluu niihin kalalajeihin, joihin sovelletaan luonnonsuojelulakia, eli lajia ei lueta haitalliseksi vieraslajiksi.
Uhat
Kaakkois-Aasiasta Eurooppaan 1960-luvulla tuotu ja viljelylaitoksilta luontoon levinnyt särkikala saharasbora kantaa loista, joka aiheuttaa allikkosalakoille lisääntymiskyvyttömyyttä ja erittäin vakavan, kuolemaan johtavan tulehduksen. Loinen ei aiheuta saharasboralle ongelmia, mutta allikkosalakkakanta kuolee nopeasti. Koeoloissa kolmen vuoden jälkeen allikkosalakkakanta oli pienentynyt 96 prosenttia alkuperäisestä.
Ram Singh Thakuri
Ram Singh Thakuri (15. elokuuta 1914 – 15. huhtikuuta 2002 ) oli intialainen vapaustaistelija ja säveltäjä. Hänen kuuluisimpiin sävellyksiinsä sisältyvät Intian kansallisarmeijan tunnuslaulu Kadam Kadam Badhaye ja sekä Vapaan Intian väliaikaisen hallituksen kansallislaulu Subh Sukh Chainin.
Intian itsenäistymisen jälkeen Thakur vaikutti Uttar Pradeshin poliisiyhtyeessä vuoteen 1974, jolloin hän siirtyi eläkkeelle. Hän sävelsi elämänsä aikana yhteensä 56 sävelmää. Viimeiset vuotensa hän eli rahattomana. Hänen huono kohtelunsa valtion osalta sai mediassa runsaasti kritiikkiä. Rediff -uutissivuston haastattelussa hän moitti maataan siitä, ettei häntä kutsuttu Intian itsenäisyyden 50-vuotisjuhliin. Ainoa kerta, kun hänet kutsuttiin oli koulussa ja siihenkään hän ei pystynyt osallistumaan, koska ei kyennyt nousemaan häntä noutamaan saapuneeseen poliisiautoon.
Kuolemansa jälkeen häntä ovat muistaneet enimmäkseen gurkhat, jotka ovat perustaneet hänen nimeään kantavan jalkapalloturnauksen vuonna 2005. Gurkhien opiskelijajärjestö pystytti hänelle patsaan vuonna 2003. Vuonna 2018 gorkhat yrittivät saada Thakurille Padma Vibhushan -palkintoa, mitä valtio ei kuitenkaan myöntänyt.
Lukujoukko
Lukujoukot ovat joukkoja, joiden alkiot ovat lukuja.
Eräitä lukujoukkoja:
On helppo huomata, että.
Sitruunatrogoni
Sitruunatrogoni (Trogon citreolus) on trogonien heimoon kuuluva Meksikon kotoperäinen lintu. Se elää maan Tyynenmeren puoleisella rannikolla ja tasangoilla Sinaloasta Oaxacaan ja Chiapasiin. John Gould kuvaili lajin holotyypin Meksikosta vuonna 1835.
Valvoja (elokuva)
Valvoja (The Parole Officer) on John Duiganin ohjaama komediaelokuva vuodelta 2001.
Juoni
Elokuvan päähenkilö on hyväntahtoinen mutta saamaton ehdonalaisvalvoja Simon Garden, jota näyttelee Steve Coogan. Hänet lavastetaan murhaajaksi. Todisteena on pankkiholviin talletettu valvontakameran nauha, jota Simon Garden apureineen lähtee hakemaan.
Ella ja kaverit
thumb|Ella ja kaverit 1 -kirjan kansi Ella ja kaverit on Timo Parvelan kirjoittama lastenkirjasarja, jonka päähenkilö on Ella. Sarjan alkuosa ilmestyi helppolukuisessa Kirjava kukko -sarjassa vuonna 1995 ja vuodesta 2003 lähtien sitä on julkaistu erillisinä lastenromaaneina. Kirjasarjasta on tehty elokuvat Ella ja Kaverit (2012) ja Ella ja kaverit 2 – Paterock (2013).
Tarina
Ella ja kaverit -kirjasarja kertoo Ellasta ja hänen luokkalaisistaan sekä heidän opettajastaan. Sarjan kirjojen tapahtumat liittyvät toisiinsa ja etenevät kirja kirjalta. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat erikoisiin paikkoihin, kuten ansakuoppaan, opettajan häämatkalle tai luokkaretkelle väärään kohteeseen. Ella ja kaverit tekevät usein hölmöjä asioita, joista opettaja tai heidän vanhempansa hermostuvat.
Usein kirjan alussa Ella esittelee itsensä ja kertoo olevansa maailman ainoalla kaksi ja puoli A -luokalla. Hän myös kehuu luokkaansa ja opettajaansa. Ella ja kaverit 1 -kirja alkaa Ellan sanoin:"Minä olen Ella. Minulla on mukava luokka ja mukava opettaja. Tai oli, sillä viime aikoina opettaja on ollut vähän kiristynyt. Se johtuu luultavasti siitä, että hän oli ensin häämatkalla, sitten teatterissa ja lopuksi vielä luokkaretkellä. Matkailu ei selvästikään sovi opettajalle. Meistä kaikista se on tosi kummallista, sillä minulla, Patella, Tuukalla, Sampalla, Hannalla ja Tiinalla oli tosi mukavaa."
Ella ja kaverit pitävät usein kokouksia opettajan takapihalla vanhassa linja-autossa. Sieltä he tarkkailevat opettajaa ja hänen perhettään näiden olohuoneen ikkunasta, mutta opettaja sulkee usein verhot.
Ella
Ella on kaikkien kirjojen nimihenkilö, joka esiintyy kirjoissa minäkertojana. Ella on kaikkien kaveri ja luonteeltaan hyvin puhelias ja nauravainen. Kirjassa Ella ja Pate hän rakastuu Pateen. Ellalla on vaalea tukka. Hän on noin 156 cm pitkä ja fiksu tyttö.
Hanna
Hanna on Ellan paras ystävä, joka on esiintynyt kaikissa kirjoissa. Luonteeltaan Hanna on iloinen, tomera ja suorapuheinen. Hänellä on usein mielipide joka asiaan, vaikkei se kohtaisi muiden mielipiteiden kanssa. Hän aikoo isona opettajaksi tai filmitähdeksi tai molemmiksi. Hannalla on punainen ja kihara tukka.
Tiina
Tiina on epätavallisen tavallinen. Hän on luonteeltaan lempeä ja mukava, mutta usein hermostunut. Hänestä koulu on tärkeää, mutta älykkyys ei niinkään. Tiina pitää eläimistä. Tiinalla on lyhyet, ruskeat hiukset ja otsatukka.
Tuukka
Ella arvostaa joka kirjassa Tuukkaa sanoin: "Tuukka on nero". Tuukka on koko luokan viisain oppilas. Hänellä on yleensä ongelman sattuessa suunnitelma, jossa on aina kolme kohtaa: Ensin ryhdytään toimeen. Toista kohtaa kukaan ei ikinä muista. Kolmannessa kohdassa maailma pelastuu. Tuukalla on silmälasit.
Samppa
Samppa on luokan herkin ja pelokkain oppilas, joka itkee usein. Hän on myös luokan epäonnisin. Hän pukeutuu usein Batmaniksi huonolla menestyksellä: "Batmania ei kunnioita enää kukaan". Samppa on myös kateellinen Tuukalle, ja aina oppilaiden pettyessä jostakin Samppa huudahtaa: "Nonni. Minä arvasin!" Sampan mukaan äiti tekee hänen läksynsä. Sampalla on musta pystytukka.
Pate
Ella sanoo usein kirjassa: "Pate on joskus aika outo". Pate Niemi on luokan väriläiskä. Hän ei usein tajua mitään ja kysyy aina jotain hölmöä silloin, kun ei saisi kysyä. Pate on muutenkin kummallinen ja erilainen, mutta silti hauska ja aina iloinen. Hänen tukkansa on oranssi ja kasvaa silmille.
Pukari
Pukari, oikealta nimetään Pertti Ryhänen, on nimensä mukaisesti luokan riitapukari. Hän on pohjimmiltaan kiltti, mutta piilottaa sen kovan kuorensa alle. Hän teki ensiesiintymisensä kirjassa Ella ja Pukari. Pukari uhkaa nenään lyömistä eri sanoin lähes joka asiassa, jos hänen täytyy tehdä jotain. Pukarin tukka on hapsottava ja kärjistä tumma.
Opettaja
Ellan luokan opettajan varsinaista nimeä ei ole koskaan kerrottu (kirjassa Ella ja Paterock opettajan kirjoittamassa yleisönosastokirjoituksessa hänen nimimerkkinsä on "Kelju K."). Opettajalla on kaksi koiraa ja lapsi. Opettaja ei oikeasti pidä luokastaan ja yrittää kesäloman tullen päästä heistä eroon. Opettaja päätyy kuitenkin aina tilanteisiin, joissa joutuu kestämään luokkaansa, myös lomalla. Opettaja puhuu usein omituisia asioita, vaikka keskittyykin usein juuri opettamiseen. Hänellä on aina hätävalhe valmiina takataskussaan.
Opettajan vaimo
Ellan opettaja meni naimisiin kirjan Ella ja kiristäjä lopussa. Hänen vaimonsa oikea nimi on Ritva, mutta oppilaat kutsuvat häntä vain opettajan vaimoksi. Hän rauhoittelee usein opettajaa sanomalla nuhtelevalla sävyllä: "Kulta!".
Täydellinen neliö
Täydellinen neliö on matematiikan termi, jolla voidaan tarkoittaa
Ella ja kaverit
Muut henkilöt
Kirjoissa esiintyy lukuisia sivuhenkilöitä, kuten rehtori (joka on myös Paten äiti), Paavo ja hänen vanhempansa, Paten isä Esko Niemi, Sampan äiti, talonmies, opas, isännöitsijä, rokkikuningatar Elviira sekä Joulupukki ja tämän Muori.
Täydellinen neliö
Neliöiden erotusten käyttäminen kertolaskuissa
Kaikki kokonaislukujen kertolaskut voidaan tehdä kahden neliön erotuksilla.
Ella ja kaverit
Pate-sarja
Lista kopioitu ellakirjat.fi -sivustolta.
Täydellinen neliö
Neliöiden erotusten käyttäminen kertolaskuissa
Esimerkkejä:
Yleisesti pätee siis, että kahden kokonaisluvun tulo on yhtä suuri kuin niiden kahdella jaetun summan neliö vähennettynä niiden kahdella jaetun erotuksen neliöllä.
Geometrinen konstruktio on alla olevassa animaatiossa:
Nelikulmio on A kertaa B. Suuremman neliön sivu on (A + B) / 2, ja pienemmän harmaan sivun pituus on |A − B| / 2.
Tätä relaatiota käyttäen voi kertoa kaksi toisiaan melko lähellä olevia kokonaislukuja nopeasti, kun muistaa suhteellisen pieniä neliöitä.
Jos kerrot parittomalla luvulla, voit silti välttää "puolikkaat" yhtä numeroa pienentämällä ja lisäämällä yhden.
Esimerkki:
Täydellisen neliön viimeinen numero 10-kantajärjestelmässä
Kymmenjärjestelmässä minkä tahansa täydellisen neliön viimeinen numero on joko 0, 1, 4, 5, 6 tai 9. Jos tiedetään luvun olevan täydellinen neliö, voidaan määrittää sen neliöjuuren viimeinen numero.
Israelin–Palestiinan konflikti
Israelin–Palestiinan konflikti on vuonna 1948 perustetun Israelin valtion ja palestiinalaisten arabien välinen kiista, joka on samalla osa laajempaa Israelin ja arabimaiden välistä vihamielisyyttä. Kiista koskee Israelin valtion olemassaoloa, sen rajoja sekä juutalaisten ja arabien suhteita juutalaisuudelle ja islaminuskolle tärkeässä Palestiinassa Välimeren ja Jordan-joen välissä.
Täydellinen neliö
Vähintään 100 mutta alle 10 000 olevien täydellisten neliöiden neliöjuuren määrittäminen
Ensin erota luvut pareiksi oikealta alkaen liikkuen vasemmalle. Esimerkiksi: 1600 tulee 46|24
Israelin–Palestiinan konflikti
1880-luvulla juutalainen kansallisuusaate eli sionismi herätti toiveen kansallisen kodin perustamisesta Raamatun Luvattuun maahan. Seurauksena oli muuttoaaltojen (alija) sarja, joista ensimmäiselle antoi sysäyksen Aleksanteri II:n murhaa 1881 seurannut juutalaisten joukkovaino Venäjällä. Juutalaiset toivat mukanaan vaurautta ja työpaikkoja, jolloin Palestiina alkoi vetää puoleensa myös arabeja koko Lähi-idän alueelta.
Täydellinen neliö
Vähintään 100 mutta alle 10 000 olevien täydellisten neliöiden neliöjuuren määrittäminen
Toiseksi etsimme neliöjuuren ensimmäisen numeron. Jos vasemmanpuoleisin pari on täydellinen neliö, etsi sen neliöjuuri. Jos vasemmanpuoleisin pari ei ole täydellinen neliö, etsi suurin vasemmanpuoleisinta paria pienempi täydellinen neliö. Tämä neliöjuuri on neliöjuuren vasemmaisin numero. Esimerkiksi: 46|24 vasemmaisin pari on 46, joka ei ole täydellinen neliö. Suurin 46:ta pienempi täydellinen neliö 36 ja sen neliöjuuri on 6.
Israelin–Palestiinan konflikti
Kansallismielinen arabisivistyneistö varoitti osmanihallintoa vuonna 1891 siitä, että massamuutto oli uhka maan "arabiluonteelle", ja juutalaiset voisivat syrjäyttää alkuperäisväestön. Keväällä 1920 alkoivat ensimmäiset väkivaltaisuudet, joissa arabit tappoivat juutalaisia ja hävittivät synagogia. Väkivaltaisuudet lisääntyivät ja purkautuivat suuremmiksi vuonna 1929, 1936 ("arabikapina") ja 1947. Juutalaiset vastasivat kostoiskuilla, jotka ajoittain laajenivat avoimeksi sodankäynniksi. Israelin itsenäistyttyä konflikti kärjistyi kolmeksi Israelin ja arabimaiden väliseksi sodaksi vuosina 1948, 1967 ja 1973. Ne kaikki päättyivät Israelin voittoon ja sen hallitsemien alueiden laajentumiseen. Sotien seurauksena oli myös palestiinalaisten pakolaisuus.
Konfliktia on yritetty ratkaista kahden valtion mallilla, jota YK vaati vuonna 1947. Sen toteutumista oltiin lähimpänä Oslon neuvotteluissa vuonna 1993 ja Camp Davidin kokouksessa vuonna 2000. YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa 242 (1967) ja 338 (1973) vaadittiin Israelia vetäytymään valloittamiltaan alueilta ja kaikkia osapuolia luopumaan väkivallasta. Israel hyväksyi ratkaisuehdotukset, mutta PLO ja osin myös arabimaat torjuivat ne.
Täydellinen neliö
Vähintään 100 mutta alle 10 000 olevien täydellisten neliöiden neliöjuuren määrittäminen
Neljänneksi voimme arvata neliöjuuren yhdistämällä vaiheet kaksi ja kolme. 4624:n neliöjuuri on joko 62 tai 68, joista 68 on oikea.
Israelin–Palestiinan konflikti
Joidenkin mielestä konfliktin syynä on erimielisyys Israelin rajoista ja palestiinalaispakolaisten asemasta. Toisten mielestä kyseessä on uskonnollinen konflikti, jonka taustalla on myös arabimuslimien kokema nöyryytys sen johdosta, että heikkoina pidetyt juutalaiset ovat perustaneet oman valtion islamilaisen maailman sydämeen.
Yleiskatsaus
Kansainvälinen yhteisö on pyrkinyt neuvottelemaan kompromissiratkaisuja konfliktiin. YK:n yleiskokous hyväksyi 29.11.1947 suunnitelman Palestiinan jakamisesta arabi- ja juutalaisvaltioihin. Israel julistautui sen mukaisesti itsenäiseksi 14. toukokuuta 1948. Tällöin käynnissä jo ollut sisällissota juutalaisten ja arabien välillä kuitenkin laajeni kansainväliseksi, kun Egyptin, Syyrian, Jordanian, Libanonin ja Irakin armeijat hyökkäsivät Israeliin. Sota päättyi Israelin voittoon, missä sen haltuun jäi YK:n suunnitelmaa laajempi maa-alue. Arabiväestöä pakeni tai karkotettiin juutalaisvaltion haltuun joutuneilta alueilta.
Itsenäisyyssodan jälkeen on käyty kaksi lyhyttä arabivaltioiden aloittamaa sotaa. Vuonna 1967 kuuden päivän sodassa Egyptiä, Jordaniaa ja Syyriaa vastaan Israel valtasi Siinain niemimaan, Gazan kaistan, Länsirannan eli Juudean ja Samarian sekä Golanin kukkulat. Myös vuonna 1973 Jom Kippur -sodassa Syyriaa ja Egyptiä vastaan Israel selviytyi voittajaksi. Vuonna 1977 Israel ja Egypti solmivat rauhan, jossa Siinai siirtyi Egyptille.
Konfliktiin on haettu ratkaisua jo vuonna 1947 esillä olleesta kahden valtion mallista. Uuden ehdotuksen mukaan Länsirannasta ja Gazasta olisi muodostettu itsenäinen Palestiinan valtio. Lähimpänä sitä oltiin vuonna 1993 Oslossa, jolloin Israel ja Palestiinan vapautusjärjestö PLO tunnustivat toisensa. PLO:n suunnanmuutos johti kuitenkin sitä radikaalimman Islamilaisen vastarintaliikkeen eli Hamasin välisiin väkivaltaisuuksiin ja lopulta Hamasin nousuun vallanpitäjäksi Gazan kaistalla vuonna 2007.
PLO on ollut ajoittain valmis hyväksymään kuuden päivän sotaa edeltäneet vuoden 1949 aselepolinjan rajat, missä Gaza, Länsiranta ja Itä-Jerusalem jäivät Israelin ulkopuolelle. Vuoden 1967 jälkeen juutalaisten siirtokunta-asutus on kuitenkin levittäytynyt näiden rajojen yli Israelin miehittämille alueille. Vuonna 2005 Israel purki siirtokunnat Gazasta ja vetäytyi sieltä.
Pitkään jatkuneessa konfliktissa Gazan tilanne on muodostunut humanitaarisesti vaikeimmaksi, sillä terroristijärjestöksi luokitellun Hamasin saatua vallan Gazassa sieltä on hyökätty eri tavoin Israeliin, mihin Israel on vastannut väkivaltaisilla vastatoimilla sekä Gazan kaistan saarrolla. Myös Egypti on sulkenut rajansa Gazaan estääkseen terrorin leviämisen. Hamasin käyttämiä keinoja Israelia vastaan ovat olleet Kassam-raketit, hyökkäystunnelit ja tulipalojen sytyttäminen.
Konfliktin ajoittaisia kärjistymiä ovat olleet mellakointia ja terroria välineenä käyttäneet palestiinalaisten kansannousut eli intifadat. Ensimmäisessä intifadassa (1987–1993) kuoli 1 551 palestiinalaista ja 422 israelilaista ja toisessa (2000– 2005) 1 116 israelilaista ja 4 066 palestiinalaista. Vuonna 2006 Gazasta ammutut raketit johtivat Israelin väkivaltaisiin vastatoimiin ("Operaatio kesäsade"). Vastauksena raketti-iskuihin Israel katkaisi keväällä 2008 polttoainetoimitukset Gazaan ja aloitti joulukuussa hyökkäyksen, jossa kuoli yli tuhat palestiinalaista. Hyökkäys toistui vuonna 2014 ("Operaatio suojaava reuna"). Israel pyrki tuhoamaan Hamasin hyökkäystunnelit ja raketit. Toukokuussa 2021 Hamas aloitti jälleen massiivisen rakettitulituksen Gazasta Israeliin, mihin Israel vastasi ilmaiskuilla.
1880 – 1920: Osmanien imperiumi
thumb|200px|right|Juutalaisia maahanmuuttajia ensimmäisen alijan aikaan 1880-luvulla. Israelin–Palestiinan -konfliktin juuret löytyvät 1880-luvulla alkaneesta Euroopan juutalaisten muutosta raamatulliseen Eretz Yisraeliin (Israelin maahan) eli Palestiinaan, joka tuolloin kuului Osmanien imperiumiin. Jerusalemissa olevan kukkulan mukaan "sionisteiksi" itseään kutsuvat juutalaiset sai liikkeelle ikivanha messiaaninen unelma luvatusta maasta, mutta myös Venäjällä puhjenneet juutalaisvainot eli pogromit. Kaikkialla Euroopassa 1800-luvulla syntyneet kansalliset liikkeet vahvistivat osaltaan ajatusta omasta kansallisvaltiosta myös juutalaisille. Järjestäytymättömälle liikkeelle antoi suunnan Theodor Herzl kirjalla Der Judenstaat (1896) ja järjestämällä Baselissa seuraavana vuonna ensimmäisen sionistisen kongressin.
Välimeren ja Jordan-joen välinen alue eli "Palestiina" (roomalaisten antama nimitys) oli 1800-luvun jälkipuoliskolla harvaan asuttua takamaata, jonka yli olivat vyöryneet lukuisat valloittajat ajanlaskun alun jälkeen (roomalaiset, persialaiset, roomalaiset, arabit, ristiretkeilijät, arabit, turkkilaiset). Se ei kuitenkaan muodostanut omaa hallinnollista kokonaisuuttaan. Esimerkiksi Osmanien valtakunnassa 1800-luvun lopulla sen eteläosaa hallittiin Istanbulista ja pohjoista ensin Damaskoksesta ja sitten Beirutista.
Vuonna 1881 Palestiinassa asui 450 000 arabia, joista noin 90 % oli muslimeja ja loput kristittyjä sekä 25 000 juutalaista. Melkein kaikki juutalaiset asuivat Jerusalemissa, joka oli lähes puhdas juutalaiskaupunki, kun taas arabit asuivat maaseudun pikku kylissä suurtilojen vuokraviljelijöinä. Vuosien 1882–1903 ensimmäinen muuttoaalto eli alija toi maahan 30 000 juutalaista pääasiassa Itä-Euroopasta. Muuttajien tavoitteena oli luoda juutalaiskaupunkien ja maaseutuasutusten verkosto, missä saavutettaisiin ensin juutalaisväestön enemmistö ja joka voisi myöhemmin nousta itsenäiseksi juutalaisvaltioksi. Tätä tarkoitusta varten tulokkaan pyrkivät ostamaan maata suurviljelijöiltä ja Osmanien valtakunnalta.
Toinen alija vuosina 1904–1914 toi Palestiinaan 40 000 uutta muuttajaa, jotka usein olivat yhteisomistukseen uskovia sosialisteja. Juutalaisten kokonaismäärä oli vuonna 1914 noin 60 000 –85 000. Ensimmäisen ja toisen muuttoalueen köyhät juutalaiset perustivat maataloussiirtokuntia rannikon ja Jordan-laakson alangoilta ostamilleen maille, jotka usein olivat harvaa asuttuja, soisia ja alttiita beduiinien ryöstelyille. Osmanit kuitenkin karkottivat noin puolet toisen alijan aikana muuttaneista vuoteen 1914 mennessä, jolloin ensimmäinen maailmansota keskeytti maahanmuuton. Sodan jälkeen ja Osmanien valtakunnan kärsimän tappion myötä juutalaisten muutto Palestiinaan virisi uudelleen. Kolmas alija vuosina 1919–1923 toi maahan 40 000 uutta juutalaissiirtolaista.
Giuseppe Dossena
Giuseppe Dossena (s. 2. toukokuuta 1958 Milano, Italia) on italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelaajaurallaan hän voitti maailmanmestaruuden MM-kisoissa 1982. Hän on toiminut muun muassa Ghanan ja Albanian maajoukkueiden valmentajana. Viimeksi hän valmensi etiopialaista Saint Georgea vuosina 2010–2012.
Israelin–Palestiinan konflikti
1880 – 1920: Osmanien imperiumi
Palestiinaan alkoi myös muodostua Israelin tulevan itsenäisyyden keskeisiä kansallisia instituutioita. Toisen alijan aikana ja sen jälkeen perustettiin ensimmäiset puolueet, päärabbinaatti, ensimmäiset sotilaalliset järjestöt ja ensimmäinen moderni juutalainen kaupunki Tel-Aviv. Heprean kieltä ryhdyttiin elvyttämään, syntyi hepreankielinen lehdistö ja kirjallisuus, ja hepreasta tuli yhteinen kieli.