cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merkki (hevonen)
Valkoiset merkit
thumb|250px|Pään merkkejä. Ylärivi (vasemmalta): laukki, piirto, läpikäyvä piirto, epäsäännöllinen laukki, katkopiirto, valkopää ja molemmat herasilmät. Alarivi (vasemmalta): tähden aihe, tähti, pyrstötähti, epäsäännöllinen tähti (puolikuun muotoinen tähti), kuonopilkku, valkea alahuuli. thumb|Tällä jo kokovalkoiseksi vaalenneella [[kimolla on läpikäyvä, läsiksi levenevä tähtipiirto, joka näkyy selvimmin turvan laajana vaaleanpunaisena alueena. Karvan lyhyyden vuoksi merkin vaaleanpunaisen ihon voi erottaa selkeänä myös ylempänä nenäpiillä. Normaali tummanharmaa iho näkyy muun muassa sieraimissa ja silmänympäryksissä.]]
Pienehköt valkoiset merkit, jotka sijoittuvat tavallisesti hevosen jalkoihin (sukat) tai enemmän tai vähemmän symmetrisesti hevosen otsalta turvalle kulkevalle keskilinjalle, ovat hevosilla hyvin tavallisia. Valkoisten merkkien alueelta hevosen iho on aina vaaleanpunaista ja pigmentitöntä. Tällaisten merkkien arvellaan johtuvat joko siitä, että väriä tuottavat solut eli melanosyytit eivät alkionkehityksen aikana yksinkertaisesti ennätä vaeltaa hermostopienasta aivan alkion kauimmaisiin ääriosiin eli raajojen kärkiin tai otsalle ja nenäpiille, tai jonkin kirjavuusgeenin vaikutuksesta. Jos valkoisia alueita esiintyy hevosen rungossa, hevosta kutsutaan kirjavaksi, mutta myös merkeiksi kutsutut valkoiset alueet päässä ja jaloissa voivat olla jonkin kirjavuusgeenin (lähinnä sabino, tobiano tai splashed white) aiheuttamia.
Hevosella voi olla valkoista karvaa myös arpialueilla, joilla iho ei paranemisen jälkeen enää tuota karvaan pigmenttiä. Valkoiset arvet ovat tavallisimpia sä'än ja selän alueella, missä huonosti sopivat (tai paikalleen asetetut) tai rikkinäiset valjaat tai satula helposti hankaavat hevoselle lyöttymiä, mutta niitä voi olla myös esimerkiksi hevosten keskinäisen nahistelun tai tapaturmien jäljiltä muuallakin rungossa, kaulalla tai jaloissa. Myös mahdolliset polttomerkit kasvattavat valkoista karvaa, tällöin selkeänä merkintäkuviona esimerkiksi kaulalla tai takareidessä. Arpialueiden iho ei kuitenkaan ole vaaleanpunaista. Ihon värin perusteella valkoiset merkit voidaan määrittää myös kokonaan valkoisilta kimoilta; vaaleanpunaiset ihoalueet tulevat näkyviin esimerkiksi ajamalla karvaa lyhyeksi tai yksinkertaisesti kastelemalla hevonen, jolloin tumma tai vaaleanpunainen nahka kuultaa valkean karvan alta.
Sukat
thumb|250px|Sukkia. Ylärivi (vasemmalta): polvisukka, puolisukka, vuohissukka. Alarivi (vasemmalta): ruunusukka, valkea ruununraja, sepel (valkea kavion kanta) ja kirjokavio.
Hevosella voi olla yhdestä neljään sukkaa, joista jokainen voi olla erikorkuinen. Vierekkäisten jalkojen sukissa tai sukattomuudessa ei välttämättä ole minkäänlaista symmetriaa. Sukat alkavat yleensä heti kavionrajasta ja jatkuvat valkeina ylärajaansa saakka. Yläraja voi olla tasainen tai rikkonainen ja epäsäännöllinen, ja sukka voi jostakin kohden kurkotella "kielekkeenä" hyvinkin paljon korkeammalle. Sukassa voi myös olla tummia täpliä, jotka vastaavat hevosen jalkojen pohjaväriä.
Tummat merkit
Tummat merkit voivat olla lähes tai täysin mustia tai vain karvan pohjaväriä tummempaa sävyä. Sävyero ei välttämättä ole huomattava, eikä näiden merkkien raja yleensä ole terävä. Moniin hevosväreihin (esimerkiksi ruunikko ja hallakkovärit) kuuluu hevosen jalkojen, korvien ja kuonon tai koko pään muuta karvaa selvästi tummempi sävy tai jopa mustuus, mistä ei hevosen väriä kuvattaessa välttämättä mainita erikseen. Siima, risti ja seeprajuovat tunnetaan myös niin kutsuttuina alkukantaisina merkkeinä, joista ainakin siima kuuluu hallakkoväreihin aina, mutta joita esiintyy myös muiden värien yhteydessä. Alkukantaisuus viittaa tässä yhteydessä siihen, että hallakkoa pidetään hevoslajin alkuperäisenä värityksenä.
Leppäniemen kotiseutumuseo
Leppäniemen kotiseutumuseo oli Laatokan Karjalassa Suojärven pitäjässä Leppäniemen kylässä 1930-luvulla toiminut kotiseutumuseo jota ylläpiti Leppäniemen nuorisoseura. Museo koostui rajakarjalaisesta savupirtistä ja pirtissä olleesta vanhasta esineistöstä. Nuorisoseura siirsi Suojärven Moiseinvaaran kylässä sijainneen Logisen vanhan savupirtin kotiseutumuseoksi Leppäniemen kylän Jehkilään. Leppäniemen museo ja esineistö tuhoutuivat joko talvisodan aikana tai sen jälkeen. Museon vieressä sijaitsi 1934 pystytetty runolaulajapatsas.
Eduardo Eliseo Martín
pienoiskuva Eduardo Eliseo Martín (s. 26. joulukuuta 1953 Venado Tuerto) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Venado Tuerton hiippakuntaan 26. joulukuuta 1980 ja nimitettiin Villa de la Concepción del Río Cuarton hiippakunnan johtoon 21. helmikuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paulino Reale Chirina, jota avustivat Gustavo Arturo Help ja Guillermo José Garlatti. Martín asetettiin virkaansa 28. toukokuuta.
Pyrococcus
Pyrococcus on Thermococcaceae-heimoon kuuluva arkeonisuku. Suvun lajit ovat hypertermofiilejä ja niiden tieteellinen nimi, Pyrococcus, tarkoittaa suomeksi ”tulipalloa”.
Ominaisuudet
Pyrococcus-lajit ovat nimensä mukaan pallomaisia. Ne ovat anaerobisia ja heterotrofisia. Nämä arkeonit kasvavat erittäin kuumissa olosuhteissa valtameren pohjan mustiksi savuttajiksi kutsutuissa kuuman veden purkausaukoissa. Pyrococcusten kasvun optimilämopötila on noin 95–100 °C, eli niiden proteiinit toimivat hyvin lämpötiloissa, joita monet muut eliöt eivät ollenkaan kestäisi. Pyrococcuksilla on myös siimoja, joilla ne voivat liikkua, ja niiden solujen koko vaihtelee välillä 0,8–2,5 mikrometriä.
Itse ilkimys 2
Itse ilkimys 2 on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Pierre Coffinin ja Chris Renaudin ohjaama 3D-tietokoneanimaatioelokuva. Se on jatko-osa vuoden 2010 elokuvalle Itse ilkimys. Elokuvan jatko-osa Itse ilkimys 3 ilmestyi kesällä 2017.
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotie kirjoitti, ettei jatko-osan juoni tarjoa yllätyksiä, mutta mukavasti tyyliteltyä 3D-animointia katselee kertaalleen mielikseen ja populaarikulttuurisille viittauksille voi hymähdellä. Hänestä animaatio kärsii kompromisseista, ja suomenkielinen dubbaus riipii korvia.
Arbus
Arbus on kunta Sardinian saaren länsiosassa sijaitsevassa Etelä-Sardinian maakunnassa Italiassa. Kunnassa on runsaat 6 000 asukasta.
Arbus on tunnettu seudulla valmistetuista käyräteräisistä puukoista. Arburesan puukko (Coltello arburesa) on saanut nimensäkin kunnan mukaan. Arbusissa on myös puukkomuseo. Arbusin rannikko tunnetaan nimellä Costa Verde. Rannikolla sijaitsee myös yksi Euroopan suurimmista aavikoista, Piscinan aavikko (Deserto di Piscinas). Se on laaja hiekkadyynialue, joka muuttaa muotoaan jatkuvasti.
Valencian metro-onnettomuus 2006
Valencian metro-onnettomuus tapahtui Valenciassa Espanjassa 3. heinäkuuta 2006 iltapäivällä kello 13:03, kun Valencian metron nelivaunuisen junan kaksi vaunua suistui raiteilta asemien Jesús ja Plaça d'Espanya välillä. Onnettomuudessa kuoli 43 ihmistä ja loukkaantui 47, ja se on Espanjan historian pahin metro-onnettomuus. Yksi kuolleista oli metrojunan kuljettaja.
Onnettomuuden syystä ei ole tarkkaa tietoa, mutta junan mustaa laatikkoa tutkittaessa on saatu selville, että juna ajoi jyrkkään mutkaan saapuessaan 80 kilometrin tuntivauhtia, eli kaksinkertaista vauhtia tavalliseen verrattuna. Lisäksi kuljetustyöläisten ammattiliiton mukaan junan kuljettajalla ei ollut riittävää koulutusta, sekä metrosta puuttuivat riittävät opasteet ja junasta automaattijarrut, jotka olisivat estäneet ylinopeuden. Lisäksi juna oli erityisen täynnä onnettomuuden sattuessa, koska Paavi Benedictus XVI:n oli tarkoitus vierailla kaupungissa muutama päivä onnettomuuden jälkeen.
Luettelo pikkuplaneetoista: 388001–389000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 388001:stä ja päättyen 389000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Inkakolibrit
Inkakolibrit (Coeligena) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu yksitoista neotrooppisella alueella elävää lajia.
Hugh Fraser
Hugh Fraser (s. 7. lokakuuta 1950) on englantilainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti kapteeni Arthur Hastingsin roolista Hercule Poirot -televisiosarjassa.
Myöhemmin Fraser on ryhtynyt kirjailijaksi. Hänen ensimmäinen romaaninsa Harm, julkaistiin vuonna 2015. Toinen romaani Threat julkaistiin vuonna 2016 ja kolmas romaani Malice vuonna 2017.
Franz-Peter Hofmeister
Franz-Peter Hofmeister (s. 5. elokuuta 1951 Kerpen, Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa) on länsisaksalainen yleisurheilija ja pikajuoksija. Hofmeister voitti 400 metrin juoksun Euroopan-mestaruuden Prahan EM-kisoissa 1978 ajalla 45,73 s. Lisäksi hän saavutti EM-hopeaa 200 metrillä vuonna 1971 ja olympiapronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa vuonna 1976.
Jermu Pisto
Jermu Pisto (s. 20. huhtikuuta 1975 Kuopio) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi yhteensä 414 ottelua jääkiekon SM-liigassa tehopistein 14+36.
Ura
Pisto pelasi ensimmäiset SM-liigapelinsä kaudella 1993–1994 kasvattajaseurassaan KalPassa. Tulokaskaudellaan 1993–1994 hän pelasi myös lainalla 1. divisioonaa Forssan Palloseurassa ja Kalajoen Junkkareissa. Pisto pelasi KalPassa kauden 1998–1999 loppuun, jolloin KalPa putosi SM-liigasta. Hän oli kaudella 1997–1998 KalPan kapteeni. Kaudet 1999–2002 Pisto pelasi Espoo Bluesissa ja kaudet 2002–2004 Lahden Pelicansissa.
Pisto palasi KalPaan kaudeksi 2004–2005. KalPa voitti Mestiksen mestaruuden kauden päätteeksi ja nousi takaisin SM-liigaan. Pisto päätti 13 kauden pituisen SM-liigauransa keväällä 2007.
Hevoskuiskaaja (kirja)
Hevoskuiskaaja on Nicholas Evansin kirjoittama romaani. Romaani on Evansin ensimmäinen. Kirja on vaikuttava ja traaginen rakkaustarina, jonka avulla Evans halusi oppia tietämään, mitä nainen tuntee.
Kirja kertoo Tom Booker-nimisestä cowboysta, newyorkilaisesta Annie Macleanista (o.s. Graves), tämän tyttärestä Gracesta sekä Pilgrim-nimisestä mustangista.
Pilgrim ja Grace joutuvat auto-onnettomuuteen, jossa kuolevat Gracen ystävä Judith ja tämän hevonen Gulliver. Onnettomuudessa Grace menettää toisen jalkansa ja Pilgrim loukkaantuu vakavasti, mutta sekä hevonen että tyttö pelastetaan ja he selviävät. Annie haluaa parantaa tyttärensä hevosen ja soittaa Tom Bookerille, mutta mies kieltäytyy auttamasta. Annie ei kuitenkaan luovuta vaan matkustaa hevosen ja tyttärensä kanssa maan halki tapaamaan Bookeria. Tom Booker suostuu yhteistyöhön, joskin sillä ehdolla, että myös Grace, joka on päättänyt lopettaa ratsastuksen jalkaproteesinsa takia, tekee kaikkensa.
Sonic Forces
Sonic Forces on Sonic Teamin kehittämä ja Segan julkaisema tasohyppely. Peli on julkaistu marraskuussa.
Peli on virallisesti ensimmäinen Sonic-peli, missä voi luoda oman hahmon.
Bosen altaan paleoliittiset kohteet
Bosen allas
Allasalue on noin 80 kilometriä pitkä, 15 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 800 km². Se on muodostunut Youjiangin murrokseen, minkä vuoksi se on pitkä ja kapea. Allasalue on kaksiosainen. Pienempi ja ylempänä olevaan altaaseen on muodostettu patoalla vesivoimaa ja juomaveden varastointia varten. Patoaltaassa olevilta saarilta on kuitenkin löytynyt tutkimuskohteita. Altaita yhdistää Youjiangin laskujoki, joka jatkaa suuremman allasalueen läpi mutkitellen. Joen lietteiden ja tuulen aiheuttamat maakerrostumat muodostavat alueelle ainakin neljä terassialuetta. Terassialueet ovat eri-ikäisiä, joten kustakin on mahdollista tehdä eri-ikäisiä löytöjä. Alueella on myös kalkkikivikallioita ja karstimaita, joissa esiintyy luolia. Allasalueella sijaitsevia taajamia tai kaupunkeja ovat Chengbihe, Bose, Tianyang, Tiandong ja Silin.
Tutkimushistoria
Vuonna 1973 öljynetsintä tuotti sillä kertaa erilaisen lopputuloksen, kun tutkijat löysivätkin tusinan verran kivityökaluja paikassa, jota kutsutaan nykyään Shangsongin asuinpaikka. Aluetta tutkittiin (Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology) vuosina 1982–1988, jolloin löytyi vielä noin 50 uutta asuinpaikkaa. Guangxin museon työntekijät keräsivät maasta talteen tuhansia kivityökaluja. Tutkimuksia jatkettiin kansainvälisten tutkijaryhmien avulla vuosien 1988–2000 aikana, ja he selvittivät alueen geologiaa, arkeologiaa ja alueiden muodostumisen kronologiaa. Silloin päätettiin tutkia erästä kohdetta, josta kaivetut esineet ajoitettiin 803 000 vuotta vanhoiksi. Koska alue on laaja, suoritettiin vuosina 2009−2010 suurinventointi ja tunnetut kohteet kartoitettiin digitaaliseen malliin. Siihen sisällytettiin kaikki 114 tunnettua asuinpaikkaa tai muuta tutkimuskohdetta.
Ajoitukset
Bosen altaan paleoliittiset työvälineet löydettiin pääasiassa maankamaralta poimien. Ihmiset ovat todennäköisesti heittäneet tylsyneet työkalut menemään ja niitä on maassa usein irrallaan, koska niiden päälle ei ole kertynyt sedimentaatiota. Työkalujen yhteydessä löytyy myös tektiittejä, joita esiintyy vain niillä alueilla, missä on paleoliittisia esineitä. Samoja tektiittejä esiintyy laajalla alueella Australiasta Kiinaan. Ne ovat syntyneet, kun avaruudesta Maan ilmakehään pudonneen meteoriitin kiviaines suli impaktin kuumuudessa ja räjähti levittäen sulanutta kiviainestaan laajalle alueelle. Tektiittien muodostusaika on helppo mitata, joten tämän onnenpotkun ansiosta myös paleoliittiset työkalut voidaan ajoittaa hyvin tarkasti. Tektiitit syntyivät 803 000±3 000 vuotta sitten.
Löytöaineisto
Löytöpaikkoja tai asuinpaikkoja on 21 Chengbihen allasalueella, 43 Baisen kaupungin ympäristössä, 18 kohdetta Tianyangin ympäristössä ja 30 kohdetta sijaitsevat Tiandongin ympäristössä.
Työkalut
Paleoliittiset työkalut löytyvät pääasiassa terassilta neljä ja nuoremmat neoliittiset työkalut vastaavasti terassilta yksi. Muilta terasseilta ei tunneta ihmistoiminnan löytöjä. Löydetyt kaksipuolisesti työstetyt käsikirveet herättivät välittömästi kansainvälistä huomiota, koska käsikirveet muistuttavat kovasti Afrikasta ja Euroopasta löydettyjä Acheulin kulttuurin kirveitä. Hiljattain tehdyssä vertailussa Bosen käsikirveet muistuttivat enemmän eurooppalaisia kirveitä kuin kiinalaisia (kaksipuolisesti ja symmerisesti työstettynä tyylilaji "Mode 2"). Koska eurooppalaisten käsikirveiden keskinäiset eroavuudet olivat pienemmät kuin eurooppalaisten ja Bosen kirveiden keskinäiset erot, poikkesivat kiinalaiset kirveet selvemmin toisistaan ja näistä kahdesta muusta ryhmästä. Tästä on voitu päätellä, että käsikirveiden tekijät ovat tuoneet lännestä mukanaan kivenmuokkaustekniikan ja muotoilun, jotka kehittyivät kiinassa "Mode 1" suuntaan.
Liuhuaishanin kohde
Vuonna 2008 Liuhuaishanin asuinpaikkaa tutkittiin tarkemmin ja tuloksena oli kolme uutta arkeologista kohdetta ja 37 kiviesinettä. Kohteessa on asuttu avoimen taivaan alla. Paikalle on jäänyt työkaluja, työstöjätettä ja raaka-ainetta, jotka on valmistettu jokien mukulakivistä. Työstössä on irronnut säleitä, iskoksia ja lohkeamisia ja kivstä on jäänyt jäljelle ytimiä. Materiaali oli lähinnä kvartsiitti ja hienoa hiekkakiveä. Työstetyt kiviesineet olivat suuria, mikä vihjaa niiden suuresta iästä. Kohteissa asuttiin lähellä toisiaan, mutta ne olivat käytössä lyhyen aikaa.
Damein kohde
Bosen altaan halki virtaavan Youjiangin joen varrella on Nanbanshanin seutu, jossa sijaitsee Damein arkeologinen kohde. Vuonna 2008 sieltä raportoitiin 176 kivityökalua, joista osa olivat kaksipuolisesti työstettyjä ja suurikokoisia käsikirveitä. Esineet löytyivät Bosen altaan terassilta neljä ja ne jakoivat samat ominaisuudet kuin muutkin Bosen altaasta löydetyt paleoliittiset kiviesineet. Käsikirveet, iskurit ja muut kiviesineet sijaitsivat samassa kerrostumassa, missä esiintyy helposti ja tarkasti ajoitettavia tektiittejä. Kaivauksilla voitiin osoittaa, että tektiitit olivat pudonneet taivaalta maahan ja hautautuneet sedimentteihin yhdessä siinä paikassa olevien kivityökalujen manssa. Kun tektiittien syntyhetki voitiin ajoittaa 800 000 vuoden taakse, saatiin samalla kivityökalujen valmistumisiäksi nuorin mahdollinen ajoitus. Tektiittikerroksen päältä löydettiin myös kivityökaluja, joten niiden ikä on vieläkin nuorempi. Ihmiset olivat siten selvinneet elössä meteoriittiin taivaallisen räjähdyksen alla.
Fengshudao
Fengshudaon arkeologisen kohteen kaivauksissa Bosen altaassa löydettiin käsikirveitä, joiden sijainti maakerroksissa yhdessä tektiittien kanssa vaikutti aidolta, koska maakerros selvästi sekoittumaton. Siksi voidaan olla varmoja, että juuri nämä kivityökalut ovat 800000 vuotta vanhoja. Työkalut on valmistettu kvartsista, kvartsiitista ja hiekkakivestä. Fengshudaon käsikirveet poikkeavat läntisen Acheulin kulttuurin käsikirveistä monin tavoin ja verrattuna itäiseen Aasian kaksipuolisiin käsikirveisiin, nämä ovat suurempia ja paksumpia. Fengshudaon käsikirveet saattavat osoittaa läntisen Acheulin kulttuurin tunkeutumisena itään tai ne ovat paikallisesti kehittynyt oma muotoilunsa.
Merkitys arkeologiassa
Bosen tasangon käsikirveillä on suuri merkitys, kun ollaan kumotaan 1950-luvulta asti tunnettua uskomusta, että Intian niemimaan poikki kulkevan niin sanotun "Moviuksen linjan" pohjois- ja itäpuolella olisi ollut käytössä erilainen kiventyöstämisen teknologia. Se olisi eronnut suuresti lännempänä käytössä olleesta käsikirveiden teknologiasta. Nykyään tunnetaan käsikirveitä myös esimerkiksi Thaimaasta, Pohjois-Kiinasta ja Etelä-Koreasta.
Peter Gabrian
Peter Gabrian (oik. Peter Karl Gabrian, 1. toukokuuta 1922 Offenbach, Saksa – 24. joulukuuta 2015 ) oli saksalainen taidemaalari. Gabrian harjoittaa etenkin maisema- ja muotokuvamaalausta.
thumb|Peter Gabrian (2007) ja omakuvansa
Elämä
Suomen jatkosodan (talvi 1941–1942) jälkeen Gabrian palasi vakavasti haavoittuneena Lapista Saksaan ja alkoi opiskella Bonnin mainoskoulussa, mistä hän sai perustat omalle taiteilijanuralleen. Seuraavat kaksikymmentä vuotta hän vietti suureksi osaksi omassa ateljeessaan Bonnin Holzlar-kaupunginosassa. Vuonna 1960 Gabrian liittyi Saksan kuvataiteilijoiden seuraan (BBK), jonka puitteissa hän järjesti delegaationjohtajana vuosina 1980–1984 taiteilijoille tarkoitettuja kohtaamisseminaareja Kuopiossa. Vuoteen 1993 asti Gabrian tuki edelleen kansainvälisiä seminaareja järjestäen suomalais-saksalaista kulttuurivaihtoa. Gabrian on neljän lapsen isä.
Näyttelyitä
Peter Gabrianin teoksia on asetettu näytteille lukuisia kertoja varsinkin Saksassa, Suomessa ja Puolassa.
Teoksia
Peter Gabrianin teoksia on esillä monissa paikoissa Euroopassa, esimerkiksi Saksan liittopäivien taidekokoelmassa, Kuopion taidemuseossa sekä Gdańskin taidemuseossa.
Ruonanlampi (Parkano)
Maantietoa
Järven pituus on 550 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 3,7 hehtaaria. Se sijaitsee Kuivasjärven laskujoessa, jonka eri osuuksilla on eri nimiä. Joen alkuosaa kutsutaan Kuivasjoeksi, Niemenlammen ja Ruonanlammen väliä Ruonanjoeksi ja Ruonanlammesta eteenpäin eli joen alajuoksua Jarvanjoeksi. Jarvanjoki laskee Linnanjärveen kapean ja lopuksi koskisen osuuden jälkeen. Ruonanlammen pohjoisosa on metsää, mutta eteläosa rajautuu peltomaahan. Lokalammen laskuoja laskee Ruonanjokeen Ruonanlammen yläpuolelle. Lampeen laskee myös viisi pelto- tai metsäojaa. Linnanlahti, Ruonanlahti ja niiden väliin jäävä lampare ovat alkaneet matalina vesistöinä ruohottumaan. Ruonanlampea on hiljattain ruopattu virtaaman säilyttämiseksi. Rantaviivan pituus on 850 metriä. Lammen lähiympäristössä sijaitsee viisi maatilaa. Rannalle ei ole rakennettu mitään eikä sinne johda myöskään tietä. Valtatie 3 ohittaa lammen 250 metrin etäisyydeltä.
Historiaa
Jokiuomaa on yli sadan vuoden aikana perattu ja joessa olevien lampien vedenpintaa on samalla alennettu. Kun joessa olevia lampia arvioidaan, tulisi Niemenlampea kohdella historiallisista syistä omana lampenaan ja Linnanlahti tulisi samasta syystä katsoa kuuluvan Ruonanlampeen. Vanhoista Parkanon ja Kihniön pitäjänkartoista näkee, kuinka Niemenlammen luusua on kapea ja kuinka Linnanlahden ja Ruonanlammen väli on lähes yhtä leveä kuin Ruonanlampi koko matkaltaan.
Vuoden 1959 painetussa peruskartassa tilanne on muuttunut selvästi. Linnanlahti on kuin oma lampensa, jonka vedenpinta on yhtä korkealla kuin viereisissä lammissa. Entinen pitkä Ruonanlampi käsittää nykyään kapean jokiuoman ja kolme perusuomaa leveämpää lampea.
Vittorio Cottafavi
Vittorio Cottafavi (30. tammikuuta 1914 Modena – 14. joulukuuta 1998 Anzio) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Elämäkerta
Vittorio Cottafavi syntyi upseerin ja maanomistajan perheeseen. Hän opiskeli yliopistossa lakia, filosofiaa ja kirjallisuutta ja valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1938.
Cottafavin elokuvaura alkoi käsikirjoittajana Goffredo Alessandrinin filmissä Abuna Messias vuonna 1939. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa ohjaaja Vittorio de Sican assistenttina elokuvassa Lapset katsovat meihin (I bambini ci guardano, 1943). Cottafavin ohjausdebyytti oli hienostunut komedia I nostri sogni (”Meidän unemme”, 1943).
Ohjaajan parhaana pidetty teos on kaupallista menestystä vaille jäänyt seikkailuelokuva I cento cavalieri (”Sata ratsastajaa”, 1965). Sen jälkeen Cottafavi siirtyi televisioon, jossa hän teki taidokkaita kirjallisuus- ja näytelmäsovituksia.
Herkules ja Lyydian kuningatar
Herkules ja Lyydian kuningatar on vuonna 1959 valmistunut Pietro Franciscin ohjaama italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Se on jatkoa edellisenä vuonna ilmestyneelle ensimmäiselle peplum-elokuvalle Voittamaton Herkules. Molempien filmien päähenkilöä Herkulesta esittää amerikkalainen kehonrakentaja Steve Reeves. Herkules ja Lyydian kuningatar menestyi edeltäjäänsäkin paremmin ja vakiinnutti peplumin aseman Italiassa.
Juoni
Elokuva perustuu löyhästi Sofokleen kuningas Oidipuksen viimeisiä hetkiä kuvaavaan näytelmään Oidipus Kolonoksessa, Aiskhyloksen thebalaissodista kertovaan Seitsemän Thebaa vastaan sekä legendoihin Herkuleesta ja Lyydian kuningattaresta Omfaleesta. Herkules, hänen vaimonsa Iole ja Odysseus palaavat Attikaan, jossa Oidipuksen pojat Eteokles ja Polyneikes riitelevät vallasta. Matkalla Thebaan Herkules voittaa painiottelussa maan jumalan Gaian pojan Antaioksen.
Herkules ja Odysseus saavat aikaan rauhan Oidipuksen poikien välille, mutta joutuvat lyydialaisten kaappaamiksi. Muistinsa menettäneestä Herkuleesta tulee Lyydian kuningattaren Omfalen orja ja rakastaja. Kuningattarella on tapana muuttaa rakastajansa ihmispatsaiksi, ja sama kohtalo uhkaa myös Herkulesta.
Kuningas Laertesin lähettämät miehet vapauttavat Herkuleen. Hän ryntää Thebaan, jossa Eteokles aikoo heittää Iolen tiikereiden raadeltavaksi. Eteokles ja Polyneikes tappavat toisensa, ja lopussa Herkules johtaa thebalaisten puolustustaistelua Polyneikesin kutsumia argoslaisia vastaan kaataen näiden hyökkäystornit.
Tuotanto ja teemat
Ennio De Concinin käsikirjoittamaa elokuvaa ryhdyttiin tekemään pian sen jälkeen, kun Pietro Franciscin ja Steve Reevesin Voittamaton Herkules oli osoittautunut suureksi kaupalliseksi menestykseksi. Se kuvattiin Dyaliscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä kesä-elokuussa 1958 Roomassa Titanus Appian studiolla, Tor Caldaran rantamaisemissa ja Trejajoen laaksossa. Kuvaajana toimi aikaisempaan tapaan Mario Bava, jonka kerrotaan käytännössä vastanneen myös useimpien kohtausten ohjauksesta. Enzo Masettin musiikki lainattiin etupäässa edellisestä elokuvasta. Elokuvaan sisältyvästä laulusta Per l’eternità (englanniksi Evening Star) tuli suosittu Marisa del Fraten italialaisena ja June Vallin amerikkalaisena versiona.
Herkulesta ja Lyydian kuningatarta pidetään edeltäjäänsä parempana elokuvana. Siinä on enemmän toimintaa, vahvemmat näyttelijäsuoritukset sekä upean ranskalaisen Sylvia Lopezin antama voimakas eroottinen lataus. Omfalea esittävä Lopez kuoli leukemiaan pian elokuvan ilmestymisen jälkeen. Maailmanmaineeseen kohonnut Steve Reeves on yhtä ikoninen ja jäykkä kuin Voittamattomassa Herkuleessa, kun taas Iolea esittävä Sylva Koscina jää Lopezin rinnalla selvästi sivuosaan. Muista näyttelijöistä erottuvat Eteoklesta esittävä Sergio Fantoni sekä entinen nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestari Primo Carnera Antaioksena. Enemmän melodraamaan kuin sankarin urotekoihin keskittyvän juonen teemoja ovat avioliiton kahleet ja niihin liittyvä uskottomuus sekä voimakkaiden naisten uhkaama heteroseksuaalinen maskuliinisuus.
Bavalle tyypillisissä voimakkaissa eksoottisissa väreissä hehkuva Herkules ja Lyydian kuningatar on myös kuvauksellisesti edeltäjäänsä näyttävämpi. Taiteellisena johtajana toimineen Flavio Mogherinin valvoma lavastus on ylitsevuotavan barokkimainen ja monet visuaalisista oivalluksista on lainattu Alex Raymondin Flash Gordon -sarjakuvista. Elokuvan suurin ongelma on sen rakenteellinen heikkous. Omfalen viettelykset varastavat huomion Eteoklesin ja Polyneikesin konfliktilta, joka jatkuu vielä kaksikymmentä minuuttia sen jälkeen, kun Herkules on palannut kotiin ja tarina on saavuttanut loogisen päätepisteensä.
Vastaanotto ja julkaisut
Herkules ja Lyydian kuningatar oli vielä edeltäjäänsäkin suurempi kaupallinen menestys, joka vakiinnutti peplumin yhdeksi italialaisen elokuvan suosituimmista tyylilajeista. Se oli Italiassa vuoden 1959 kolmanneksi katsotuin elokuva ja tuotti yhteensä 890 miljoonan liiran pääsylipputulot. Elokuva teki Nello Santin Galateasta yhden Italian suurimmista tuotantoyhtiöistä, mutta yllättäen Santi päätti tämän jälkeen luopua aiheesta ja antoi sen Achille Piazzille, joka ryhtyi tekemään kolmatta Herkules-elokuvaa ohjaaja Vittorio Cottafavin kanssa. Steve Reeves olisi ollut valmis jatkamaan roolissa, mutta halusi työskennellä vain Pietro Franciscin ohjauksessa, ja niinpä Cottafavin Herkuleen koston sankariksi tuli amerikanitalialainen kehonrakentaja Lou Degni alias Mark Forest. Francisci otti itselleen kaiken kunnian Herkuleen ja Lyydian kuningattaren menestyksestä, mikä aiheutti välirikon Mario Bavaan, joka ei enää työskennellyt ohjaajan alaisuudessa. Bavan menettäminen johti Franciscin epäonnistumisiin, jotka lopulta tuhosivat hänen uransa.
Yhdysvalloissa tuottaja Joseph E. Levine osti jälleen elokuvan oikeudet ja antoi sen Warner Brothersin levitettäväksi. Levine käytti ennennäkemättömät yli puolitoista miljoonaa dollaria Herkuleen ja Lyydian kuningattaren mainontaan, joka käsitti muun muassa ensimmäisen suuren televisiokampanjan. Nimellä Hercules Unchained (”Kahleistaan vapautunut Herkules”) julkaistu elokuva tuotti Levinelle miljoonia, jotka mahdollistivat hänen oman levitysyhtiönsä Embassy Picturesin perustamisen. Vuonna 1975 Reevesin molemmat Herkules-elokuvat julkaistiin uudelleen kaksoisnäytäntönä, mutta huonoina tv-kopioina liian monta kertaa nähtyinä ne eivät enää houkutelleet yleisöä. Tuotantoyhtiöiden lopetettua toimintansa elokuvista on tullut osa public domainia, minkä takia niitä ei Yhdysvalloissa ole ollut saatavina kunnollisina laajakangasversioina. Amerikassa Reevesin elokuvista on muodostunut eräänlainen camp-henkinen vitsi, jota edustaa muun muassa niistä vuonna 1997 uudelleen leikattu ja dubattu komedia Hercules Recycled (”Kierrätetty Herkules”). Muualla maailmassa elokuvia arvostetaan yhä, ja niillä on ollut suuri vaikutus italialaisen fantasiaelokuvan kehitykseen.
Joakim Didriksson Brand
Joakim Didriksson Brand, myös: Jaakkima Didrikinpoika Brand (k. noin 1614 ) oli suomalainen sotilas, Muurlan herra. Hän osallistui Eerik XIV:n ja Juhana III:n sotiin. Hän oli vuodesta 1576 Savonlinnan päällikkö ja oli Pontus De la Gardien mukana vallattaessa Käkisalmea. Yhdessä Lauri Torsteninpoika Ramin kanssa sai määräyksen linnan päälliköksi.
Hänen poikansa oli Henrik Joakimsson Brand.
Pilleriviikuna
Pilleriviikuna eli misteliviikuna (Ficus deltoidea) on mulperikasvien heimoon kuuluva kasvilaji, jota käytetään huonekasvina. Se alun perin kotoisin Länsi-Malesiasta, mutta sitä kasvaa ihmisen tuomana myös muualla Malesiassa sekä Thaimaassa ja Indonesiassa. pienoiskuva|vasen|Pilleriviikuna huonekasvina Pilleriviikuna on luonnossa 5–7 metriä korkea ikivihreä pensas tai pieni puu. Sen oksat ovat hennot, ja sillä on paksut ja nahkamaiset lehdet, joiden keskisuoni on yleensä haarautunut. Muodoltaan lehdet ovat erittäin vaihtelevaiset. Nuoret ja vanhat lehdet voivat olla hyvin erinäköiset, ja yhdessä ja samassa kasvissa voi siksi olla useita erityyppisiä lehtiä. Aikuiset lehdet ovat muodoltaan joko vastapuikeita, vastaherttamaisia, kapean vastapuikeita tai lusikanmuotoisia. Pilleriviikuna saatetaan sekoittaa kolmionatalinviikunaan (Ficus natalensis subsp. leprieurii), mutta kolmionatalinviikunan lehdet ovat hieman paksummat ja täysin litteät, eikä niiden keskisuoni ole haarautunut.
Pilleriviikuna on sitkeä ja helppohoitoinen huonekasvi, ja yksi harvoista viikunalajeista, jotka tuottavat hedelmiä sisätiloissa. Hedelmät ovat pallomaisia, hieman hernettä suurempia. Ne ovat raakoina himmeän keltaiset, kypsinä oranssit ja punaiset, ja ne pysyvät pitkään kasvissa. Pilleriviikunaa voi lisätä pistokkaista, mutta kotona saaduista siemenistä sen lisääminen ei onnistu, sillä se, kuten muutkin viikunat, tarvitsee pölyttäjäkseen oman viikunapistiäisensä.
Carrie
Carrie voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Taustakuva
Taustakuva tarkoittaa kuvaa, jota käytetään koristeena tietokoneen tai mobiililaitteen näytöllä käyttöliittymän taustalla.
Useammilla laitteilla on valmis taustakuva, mutta käyttäjällä on mahdollisuus vaihtaa se mieleisekseen.
Niemenlampi (Parkano)
Niemenlampi on Pirkanmaalla Parkanossa Lamminkosken kylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Niemenlampi on osa Kuivasjärven lähialuetta.
Historiaa
Jokiuomaa on yli sadan vuoden aikana perattu ja joessa olevien lampien vedenpintaa samalla alennettu. Kun joessa oleva lampia arvioidaan, tulisi Niemenlampea kohdella historiallisista syistä omana lampenaan ja Linnanlahti tulisi samasta syystä katsoa kuuluvan Ruonanlampeen. Vanhoista Parkanon ja Kihniön pitäjänkartoista näkee, kuinka Niemenlammen luusua on kapea ja kuinka Linnanlahden ja Ruonanlammen väli on lähes yhtä leveä kuin Ruonanlampi koko matkaltaan.
Vuoden 1959 painetussa peruskartassa tilanne on muuttunut selvästi. Linnanlahti on kuin oma lampensa, jonka vedenpinta on yhtä korkealla molempien lampien kanssa. Nyt se vaikuttaisi kuuluvan läheisesti Niemenlampeen ennemmin kuin Ruonanlampeen. Matala Niemenlampi on alkanut ruohottumaan länsirannastaan.
Henrik Joakimsson Brand
Henrik Joakimsson Brand, myös: Henrik Jaakkimanpoika Brand (s. 1605 ) oli suomalainen sotilas. Hän oli alkuun Sigismundin kannattaja, mutta oli vuodesta 1603 Kaarle IX:n palveluksessa. Hän sai nimityksen sotaeverstiksi ja johti ruotsalaisia joukkoja Liivinmaalla. Hän jäi Kirkholman taistelussa puolalaisten vangiksi ja mestattiin.
Hänen isänsä oli Joakim Didriksson Brand.
Mihail Loginov
Mihail Nikolajevitš Loginov oli johtava neuvostoliittolainen panssarintorjunta-aseiden sekä ilmatorjuntatykkien ja muiden tykkien suunnittelija. Hänen suunnittelemansa aseet olivat laajasti käytössä toisessa maailmansodassa.
Hän oli Kaliningradissa sijaitsevan Kahdeksannen tykkitehtaan pääsuunnittelija. Hän suunnitteli muun muassa ilmatorjuntatykit: 45-mm M1937 (53-K), 76-mm M1938, 37-mm M1939 (61-K), 85-mm M1939 (52-K) ja 25 mm M1940 (72-K). Hän sai työstään Lenin-palkinnon vuonna 1939 ja kuolemansa jälkeen Stalin-palkinnon vuonna 1941.
Aaro Korkeakivi
Aaro Juhani Korkeakivi (2. huhtikuuta 1924 Oulu – 28. kesäkuuta 2001 Oulu) oli Kirjapaino Osakeyhtiö Kalevan pitkäaikainen toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen, joka vaikutti laajasti Pohjois-Suomen yhteiskunnalliseen ja elinkeinoelämään.
Korkeakiven vanhemmat olivat vuonna 1906 perustetun Kirjapaino Osakeyhtiö Kalevan toinen toimitusjohtaja (1908–1944) Kalle Juho Akseli Korkeakivi, aiemmin Högstén, ja talousopettaja Hilja Kreivilä ja puoliso vuodesta 1953 Inger Lindberg (s. 1930). Talvisodassa Korkeakivi toimi Hjalmar Siilasvuon esikunnassa, jatkosodassa hän oli tykistön tulenjohtaja Itä-Karjalan rintamalla.
Korkeakivi vaikutti laajasti Oulun alueen ja Pohjois-Suomen elinkeinoelämän kehittämiseen, kuten Typpi Oy:n sijoittumiseen Ouluun, Rautaruukin saamiseen Raaheen ja Outokummun terästehtaan perustamiseen Tornioon. Hän toimi lisäksi erittäin vahvasti Oulun yliopiston perustamiseksi ja sijoittamiseksi Oulun kaupungin alueelle.
Korkeakivi teki Kalevasta puolueista riippumattoman lehden mutta ajoi samalla lehden tukea kekkoslaiselle politiikalle, joskus vastoin päätoimittaja Valde Näsin tahtoa. Hän myös edisti Suomen ja Viron suhteita ja yhteistyötä Karjalan kanssa. Korkeakivi keräsi lehtitaloon mittavan taidekokoelman, hankki laajan yhteistyökumppaneiden ja lehden tukijoiden joukon ja oli mukana kymmenien eri järjestöjen, yhdistysten, seurojen ja yritysten toiminnassa. Kirjailija Paavo Rintala kuvasi ystäväänsä Korkeakiveä "Pohjois-Suomen herraksi".
Oulun yliopisto myönsi Korkeakivelle filosofian kunniatohtorin arvon 1989. Hänelle myönnettiin myös muun muassa Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki, Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki sekä Pyhän Karitsan ritarikunnan komentajamerkki.
Maior Arcana (The Words That Turn Flesh into Light)
Maior Arcana (The Words That Turn Flesh Into Light) on puolalaisen black metal -yhtye Lux Occultan kokoelmalevy, joka on julkaistu vuonna 1998. Albumi sisältää neljä uutta kappaletta sekä yhtyeen varhaisen demon The Forgotten Arts kappaleet.
Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna
250px|right|thumb|Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna 250px|right|thumb|Varhainen versio 1936-1937 Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön vuonna 1937. Vaakunassa on kuvattu neuvostostotasavallan vaakunallekin poikkeuksellisen näkyvästi punainen tähti jonka sisällä on pieni sirppi ja vasara -tunnus. Alaosassa on kuvattu nouseva aurinko. Kokonaisuutta ympäröi puuvilla- ja vehnäseppeleet. Seppeleitä kiertävässä punaisessa nauhassa lukee Neuvostoliiton motto, tadžikiksi "Пролетарҳои ҳамаи мамлакатҳо, як шавед!" (translitteroituna "Proletarhoi hamai mamlakatho, jak şaved!") ja venäjäksi "Пролетарии всех стран, соединяйтесь!".
Vaakuna vaihdettiin vuonna 1992 uuteen Tadžikistanin vaakunaan joka on hyvin samankaltainen kuin neuvostoaikainen vaakuna.
Love Songs
Love Songs voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Lentopallon maailmanliiga 2011
Lentopallon maailmanliigassa pelasi kaudella 2011 kuusitoista joukkuetta. Alkusarja pelattiin neljässä lohkossa, joiden voittajat ja isäntäjoukkue Puola sekä kolme parasta lohkokakkosta selvisi lopputurnaukseen. Lopputurnaus pelattiin Gdańskissa 6. - 10. heinäkuuta 2011. Puerto Rico ja Portugali joutuivat karsimaan paikastaan maailmanliigassa 2012. Koska Japani joutui pelaamaan kaikki ottelunsa vieraskentällä maanjäristyksen ja tsunamin takia, FIVB takasi sille sarjapaikan vuodeksi 2012, vaikka joukkue jäikin 15. sijalle. Alankomaat jäi pois liigasta ja Japani pelasi sen tilalla. Egyptin paikan sai Portugali.
Niels Larsen Stevns
pienoiskuva|Niels Larsen Stevns vuonna 1938. Niels Larsen Stevns (1864–1941) oli tanskalainen taidemaalari, joka maalasi ainakin uskonnollisia aiheita, maisemia, muotokuvia sekä freskoja. Hänen freskojaan on muun muassa H. C. Andersenin talossa Odensessa ja Hjørringin keskuskirjastossa, Helligångshusetissa Slagelsessa. Larsen Stevns oli myös kuvanveistäjä. . Monumentaalimaalauksessa Larsen Stevns seurasi Joakim Skovgaardia (1856–1936).
Boštjan Goličič
Boštjan Goličič (s. 12. kesäkuuta 1989 Kranj, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ranskan Ligue Magnus-joukkue Rapaces de Gapissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Goličič on HK Bledin kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana Itävallan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kärntner Elite Ligassa kaudella 2005–2006, jolloin Goličič voitti Bledin sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 16+23=39, kuten myös seuraavalla kaudella 2006–2007 tehoilla 24+21=45. Tuolloin hän oli myös joukkueen paras maalintekijä. Goličič pelasi noin puolet kaudestaan Bledin A-nuorissa, joiden paras pistemies ja maalintekijä hän oli tehoilla 20+12=32, kuten myös pudotuspeleissä tehoilla 8+1=9. Goličič voitti Slovenian A-nuorten pudotuspelien maalipörssin ja kauden päätteeksi mestaruuden.
WHL-joukkue Calgary Hitmen varasi Goličičin 40. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2007. Hän vietti siellä kaksi seuraavaa kautta, jonka jälkeen Goličič palasi kaudeksi 2009–2010 vuoden mittaisella sopimuksella kotimaahansa pelaamaan Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaa Olimpija Ljubljanan joukkueeseen. Hänen tulokaskautensa toi siellä 47 runkosarjaottelussa tehot 8+17=25. Olimpija pelasi kevätkaudella myös Slovenian pääsarjaa, jossa Goličič oli joukkueen paras maalintekijä tehtyään neljässä ottelussa viisi osumaa. Pudotuspeleissä hän oli tehoilla 3+4=7 Olimpijan paras pistemies isoveljensä Jurij'n kanssa. Kolmannen Olimpija-kautensa 2011–2012 päätteeksi Goličič voitti Slovenian-mestaruuden.
Kaudeksi 2012–2013 Goličič siirtyi Ranskan Ligue Magnusin Diables Rouges de Briançoniin, jonka paras maalintekijä hän oli kevään 2013 pudotuspeleissä seitsemällä osumallaan. Goličič voitti kauden aikana Ranskan cupin. Kauden 2013–2014 päätteeksi hän voitti Ranskan-mestaruuden. Kaudeksi 2014–2015 Goličič siirtyi HC Gapiin, jonka varakapteeniksi hän nousi. Goličič jakoi tehoilla 13+9=22 joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Matt Carterin kanssa ja sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Chad Langlaisin kanssa. Hän voitti myös Gapin sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Goličič jakoi kevään 2015 pudotuspelien maalipörssin voiton kymmenellä osumallaan joukkuetoverinsa Radim Valchařin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Ranskan-mestaruuden. Kaudella 2015–2016 Goličič jakoi Gapin sisäisen maalipörssin toisen sijan Marc-André Bernierin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +17. Ranskan cupissa Goličič oli Gapin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 6+10=16.
Maajoukkueura
Goličič pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009, joista ensimmäinen turnaus päättyi B-lohkon pronssiin. Hän voitti jälkimmäisen turnauksen jäähypörssin 33 minuutillaan. Goličič pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007 voittaen molemmista turnauksista päättyi A-lohkon hopeaa. Ensimmäisessä turnauksessa hän oli tehoilla 4+1=5 Slovenian sisäisen maalipörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Andrej Židanin kanssa.
Muuta
Goličičin isoveli Jurij on entinen Slovenian maajoukkuekiekkoilija.
Dominik Kraihamer
Dominik Kraihamer (s. 29. marraskuuta 1989 Oberndorf, Itävalta) on itävaltalainen autourheilija, joka on kilpaillut vuodesta 2014 alkaen FIA World Endurance Championship -sarjassa, Rebellion Racing -tallissa ja vuonna 2012 ajoi samassa sarjassa OAK Racing -tallissa.
Kraihamer aloitti uransa vuonna 2004 karting-sarjassa. Vuonna 2008 Kraihamer kilpaili FIA GT3 European Championship ja kaudet 2009-2010 Formula Le Mans Cup -sarjassa.
DENIS-P J082303.1-491201 b
DENIS-P J082303.1-491201 b (alias 2MASS J08230313-4912012 b) on substellarinen esine, joka on luokiteltu eksoplaneetaksi tai ruskeaksi kääpiöksi, joka kiertää DENIS J082303.1-491201, L1.5-tyyppinen ruskea kääpiö Purjeen tähdistössä.
Robinsonista Muumipeikkoon
Robinsonista Muumipeikkoon – viisikymmentä nuortenkertojaa on Tauno Karilaan kirjoittama nuortenkirjallisuutta käsittelevä teos vuodelta 1962. Sen kustantaja on WSOY.
Karilas kohtelee teoksessa lapsia pitkän perinteen mukaan itsenäisinä toimijoina suhteessa kirjallisuuteen, esimerkiksi näin: ”Lapset kaappasivat [Robinson Crusoen] itselleen kuten monet muut klassilliset kirjat”.
Oskari Metsola
Kaarle Oskari Metsola (4. lokakuuta 1874 Kiikka – 8. elokuuta 1951 Kalajoki) oli suomalainen kanttori, laulun- ja soitonopettaja, kuoronjohtaja ja Keski-Pohjanmaan laulu-maakuntalaulun säveltäjä ja sanoittaja.
Metsolan vanhemmat olivat maanviljelijä, herastuomari Isak Juhonpoika (Prihti) ja Vilhelmiina Erkintytär. Kansakoulun jälkeen hän suoritti asevelvollisuutensa Suomen kaartissa ja opiskeli sitten Emil Sivorin johtamassa Viipurin lukkari-urkurikoulussa josta hän valmistui 1898. Kouluaikanaan hän sovitti kansanlauluja ja johti Viipurin VPK:n mieskuoroa.
Metsola oli aluksi lukkarin viransijaisena ja kiertokoulun opettajana Pälkjärvellä. Vuonna 1900 hänestä tuli Längelmäen vakinainen lukkari. Metsola toimi lisäksi Längelmäellä kunnankirjurina, säästöpankin kamreerina sekä kuntakokouksen puheenjohtajana ja laulu- ja soittokuntien johtajana. Vuonna 1907 hän oli mukana perustamassa Suomen kanttori-urkuriliittoa. Vuonna 1909 Metsola siirtyi lukkariksi Kauvatsalle. Täällä hän oli myös kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston sekä Kauvatsan kansakoulujen johtokunnan puheenjohtajana, toimi yhdeksän vuotta postitoimistonhoitajana sekä 19 vuoden ajan Satakunnan nuorisoseurojen liiton musiikinneuvojana. Hän kirjoitti Kauvatsalla muistiin 100 kansansävelmää ja hänestä tuli 1921 Satakunnan nuorisoseurojen liiton kunniajäsen. Metsola sai director cantus-arvonimen vuonna 1920.
Metsola muutti 1921 Kalajoelle jossa hän oli seurakunnan kanttorina ja kunnan palveluksessa 30 vuoden ajan. Hänestä tuli Kalajoen kunnan rahastonhoitaja 1922 ja kunnankirjurina hän oli 1923–1944. Metsola oli Pohjolan Osake-Pankin Kalajoen konttorin johtajana 1944–1946. Talvikausina 1923–1926 Metsola oli virkavapaana ja toimi silloin Hämeenlinnan alakansakoulunopettajaseminaarin soiton- ja laskennonopettajana, Hämeenlinnan tyttökoulun laulunopettajana sekä Hämeenlinnan raittiusseuran sekakuoron johtajana. Kalajoella Metsola toimi laulunopettajana ja johti muun muassa Kalajoen Sekakuoroa. Hän teki sekakuorolle pieniä laulelmia ja kansanlaulusovituksia. Metsolan lauluja julkaistiin muun muassa Hengellisiä lauluja ja virsiä ja Siionin sointuja-kokoelmissa sekä Kansanvalistusseuran julkaisemassa kokoelmassa Sekaäänisiä lauluja. Metsolan säveltämä ja sanoittama Keski-Pohjanmaan maakuntalaulu "Näät kuinka rannat viljavat…" sai ensiesityksensä Kalajoen Sekakuoron esittämänä Keski-Pohjanmaan maakuntaliiton perustamiskokouksessa Kalajoella vuonna 1930. Metsola sai vuonna 1944 director musices-arvonimen ja hänelle myönnettiin Suomen Leijonan ritarikunnan ansioristi ja Kansanavun ansioristi.
Oskari Metsola oli naimisissa vuodesta 1905 Anna Impi Lagerbladin (1882–1951) kanssa.
Eckernförde
Eckernförde on noin 22 000 asukkaan varuskuntakaupunki Itämeren rannalla Pohjois-Saksassa. Kaupunki sijaitsee Rendsburg-Eckernförden piirikunnassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa. Kaupungin pinta-ala on 21,29 neliökilometriä ja asukastiheys 1 023 henkilöä neliökilometrillä.
Matkailu
Eckernförde on kuulu nelikilometrisestä hiekkarannasta Eckernfördenlahden rannalla, aivan kaupungin keskustassa. Kaupunki on ollut rantalomakohde 1800-luvun alkupuolelta lähtien.
Kaupungista kaakkoon sijaitseva Gettorf tunnetaan laajasta eläintarhastaan, jonka tropiikkitalossa on eksoottisia kasveja ja lintuja.
Liikenne
Valtatiet B76 ja B203 kulkevat Eckernförden kautta. Deutsche Bahnin rautatie Kielistä Flensburgiin kulkee Eckernförden kautta: kaupungista on yhteys Kieliin puolen tunnin välein ja Flensburgiin tunnin välein.
Missa solemnis
Missa solemnis on kirjoitettu suurelle orkesterille (sanan perinteisessä merkityksessä, mukana myös pasuunat) sekä neliosaiselle kuorolle ja neljälle solistille (altto, sopraano, basso ja tenori).
Teos ja sen synty
Beethoven oli jo aiemmin säveltänyt yhden messun (C-duuri, op. 86), mutta varhaisempi messu ei ole erityisen tunnettu teos. D-duuri-messu Missa solemnis puolestaan on yksi klassisen vokaalimusiikin arvostetuimpia teoksia. Se kuuluu Beethovenin loppukauden töihin, ja Beethoven itse piti sitä suurimpana saavutuksenaan. Suuren yleisön keskuudessa teoksesta ei ole kuitenkaan tullut niin rakastettua kuin vaikka Bachin h-molli-messusta tai W. A. Mozartin ja Johannes Brahmsin sielunmessuista. Beethovenin Missa solemnis on laajamuotoinen teos, ja kuulijalta vaaditaan paneutumista. Messua ei kuulla yhtä usein esitettynä kuin esimerkiksi edellä mainittuja kuoroteoksia.
Beethovenin oppilas ja tukija, Itävallan arkkiherttua Rudolph korotettiin Olumützin arkkipiispaksi 4. kesäkuuta 1819. Virkaanastujaisten oli määrä tapahtua vuoden 1820 maaliskuussa. Uskonnollisesta musiikista kiinnostunut Beethoven näki tässä tilaisuuden tehdä suurteos virkaanastujaispäivää varten. Beethoven uppoutui kuitenkin teokseen paljon suunniteltua pidemmäksi ajaksi, eikä se valmistunut kuin vasta kolme vuotta virkaanastujaisten jälkeen. Beethoven työskenteli teoksen parissa vuosina 1819–1823.
Beethoven pyrki toisaalta nojaamaan vanhempien teosten perinteeseen ja samalla luomaan jotain uutta. Beethovenin muista suurista teoksista Missa solemnis eroaa esimerkiksi siten, että siitä puuttuvat Beethovenille tyypilliset muunnelmamuotoiset kehittelyjaksot. Varsinkin teoksen pitkät osat ovat varsinaista musiikillista seikkailua, mutta kyse on aivan uusien sävelkulkujen jatkuvasta tulemisesta eikä pääteeman muunnelmista. Beethoven kirjoitti, että teoksen tarkoitus oli herättää uskonnollisia tunteita esittäjissään ja kuulijoissaan. On jäänyt epäselväksi, oliko teosta tarkoitus esittää ensisijaisesti kirkossa vai kenties ennemminkin konserttisaleissa, joihin se mittakaavansa vuoksi soveltuu paremmin.
Beethovenin omasta uskonnollisuudesta tiedetään varsin vähän. Hän ei osallistunut säännöllisesti kirkonmenoihin mutta oli omaksunut kirjeidensä perusteella ainakin jotain uskonnollisia vakaumuksia. Kuurouden, mielenterveysongelmien sekä muiden tragedioiden runtelema Beethoven kirjoittikin omistavansa suuren messunsa ”Jumalalle, joka ei ole koskaan hylännyt minua”. Jotkut kommentaattorit ovat vähätelleet omintakeisen teoksen uskonnollista luonnetta, kun taas toiset näkevät teoksen juhlallisuuden osoituksena Beethovenin vakaasta uskosta. Joka tapauksessa Beethoven oli kiinnostunut uskonnollisesta musiikista ja käytti paljon aikaa Missa solemnista säveltäessään vanhojen kuoroteosten, kuten Palestrinan sävellysten, tutkimiseen.
Teoksen rakenne
Useimpien messujen tapaan Beethovenin Missa solemnis voidaan jakaa viiteen pääosaan (Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus ja Agnus Dei). Tässä teoksessa nämä ovat kuitenkin myös itsessään yhtäjaksoisia osia, siinä missä muissa messuissa nämä viisi osaa on yleensä jaettu edelleen useampiin jaksoihin.
Suomalais-ugrilaisten kansojen lippu
thumb|Suomalais-ugrilaisten kansojen lippu.
Lippu julkistettiin ensimmäistä kertaa 24. tammikuuta 2008 DeviantArt-sivustolla.
Symboliikka
Lipun värikkyys symboloi suomalais-ugrilaisten kansojen monimuotoisuutta ja värit symboloivat suomalais-ugrilaisia kansoja. Värit ja muotoilu pohjautuvat pääasiassa viiteen viralliseen suomalais-ugrilaiseen (Unkarin, Suomen, Viron, Udmurtian ja Mordvan) lippuun.
Pohjoismainen risti esiintyy myös vepsäläisten, lyydiläisten, karjalaisten, inkeriläisten ja setukaisten lipuissa.
Kannuksenpyörä esiintyy myös székelyiden ja võrolaisten lipuissa.
Isomaksaruohot
Isomaksaruohot eli mukulamaksaruohot (Hylotelephium) on maksaruohokasvien (Crassulaceae) heimoon kuuluva ruohovartisten kasvien suku.