cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Sotia edeltäneen ajan horjuvuus
Neuvostoliitto puolestaan oli ollut valmis tukemaan Kiinan kommunistista puoluetta jo aikaisemminkin Kuomintangia vastaan Kiinan sisällissodassa, mutta japanilaisia vastaan käydyn sodan aikana Neuvostoliitto harjoitti reaalipolitiikkaa periaatteellisuuden kustannuksellakin ja alkoi tukea Kuomintangia vaatien Kiinan kommunistiselta puolueelta yhteistyötä Kuomintangin kanssa, jottei japanilaisten vastainen taistelu kärsisi kiinalaisten välisestä sisällissodasta.
Laajasti tunnustamaton Kiinan kansantasavalta
Kiinan kansantasavallan tultua perustetuksi vaati Kiinan kansantasavalta kansainvälisen asemansa tunnustamista, mitä edelleen sisällissodassa sen kanssa oleva Kiinan tasavalta Taiwanilta vastusti. Korean sota tuli mahdolliseksi Yhdistyneiden kansakuntien 51. artiklan mukaisena rauhanturvaoperaationa siksi, että Neuvostoliitto kieltäytyi osallistumasta Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston toimintaa eikä ollut läsnä veto-oikeudella estämässä Yhdistyneiden kansakuntien toimia Korean demokraattisen kansantasavallan hyökkäystä vastaan. Korean demokraattinen kansantasavalta hyökkäsi 1950 Korean tasavaltaa vastaan 1945 vakiintuneen 38. pohjoisen leveyspiirin eteläpuolelle.
Näin tavallaan Yhdysvallat kykeni kytkemään Korean sotaan myös Yhdistyneet kansakunnat Kiinan kansantasavallan ja Neuvostoliiton tukemaa Korean demokraattista kansantasavaltaa vastaan. Kiinan kansantasavalta lähetti Korean demokraattisen kansantasavallan tueksi vapaaehtoisiksi nimeämiään jalkaväkisotilaita, ja myös hävittäjälentäjiä, jotka saavuttivat Yhdysvalloille yllättävää menestystä MiG-15-hävittäjillään. Neuvostoliittolaisten tuki Korean sodalle oli rajoittuneempi ja enemmän asiantuntijatehtäviin liittyvää.
Korean sota
Korean sota alkoi Korean demokraattisen kansantasavallan hyökkäyksellä, mikä lyötiin takaisin lähinnä Yhdysvaltain ja sen liittolaisten tukemana Yhdistyneiden kansakuntien nimissä takaisin 27. syyskuuta 1950 mennessä, minkä jälkeen Yhdysvaltain presidentti Harry Truman valtuutti joukkoja komentaneen kenraali Douglas MacArthurin jatkamaan entisen demarkaatiolinjan pohjoispuolelle demokraattisen kansantasavallan alueelle aina Kiinan rajalle saakka. Yhdistyneet kansakunnat hyväksyi tämän päätöksen tavoitteenaan yhdistää Koreat. YK:n joukot valtasivat Pjongjangin 19. lokakuuta 1950. Samana päivänä Kiinan kansantasavalta tuli mukaan Korean sotaan Korean demokraattisen kansantasavallan puolelle vastoin yhdysvaltalaisten ennakko-odotuksia. YK:n ensimmäiset joukot saapuivat Kiinan ja Korean rajajoki Jalulle 26. lokakuuta 1950 ja pohjoiskorealaisten oli vetäydyttävä Kiinan puolelle samaan aikaan kun Kiina alkoi tuoda vapaaehtoisjoukoiksi kutsuttuja joukkoja alueelle, jotka ylittivät Korean rajan ja alkoivat taistella YK:n joukkoja vastaan.
Kiina oli valmistautunut Korean demokraattisen kansantasavallan tukemiseen jo 7. heinäkuuta, jolloin se oli muodostanut koillisen puolustusarmeijan.
Joulukuussa koillisarmeija ja pohjoiskorealaiset hyökkäsivät YK:n joukkoja vastaan ylivoimalla, vaikkakin heikosti aseistettuina ja saivat vastustajan perääntymään vasta tammikuussa 1951 hyökkäys pysähtyi 80 kilometrin päähän Korean demokraattisen tasavallan pääkaupungista, Pjongjangista etelään. Helmikuussa YK:n joukot aloittivat vastahyökkäyksen saavuttaen 38. leveyspiirin. Huhtikuussa kiinalaiset vapaaehtoiset ja pohjoiskorealaiset aloittivat vastahyökkäyksen, mikä torjuttiin. He joutuivat vetäytymään 38. leveyspiirin pohjoispuolelle ja rintama vakiintui. Rauhanneuvottelut kestivät kaksi vuotta päätyen Korean jaon jatkumiseen.
Tunnustuksen saaminen Yhdysvaltain avulla
Koska Kiina oli ollut Yhdistyneiden kansakuntien perustajajäsen ja merkittävän aasialaisen asemansa vuoksi myös Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston pysyvä jäsen, olisi Kiinan YK-jäsenyyteen liittynyt kahden Kiinan periaatteen tunnustaminen, mikä ei ole toteutunut sekä Kiinan paikan siirtäminen Kiinan tasavallalta Kiinan kansantasavallalle, mikä toteutui 1971, kun Yhdysvallat halusi eroon Vietnamin sodasta sitä häviämättä ja kun Kiina oli kohottanut kansainvälistä profiiliaan käymällä rajasotaa Neuvostoliiton kanssa Ussuri-joella 1969, minkä seurauksena Neuvostoliitto oli pyytänyt Yhdysvalloilta lupaa ennalta ehkäisevään ydiniskuun Kiinan kansantasavaltaa vastaan sitä saamatta.
Yhden Kiinan periaate
Yhden Kiinan periaatteella tarkoitetaan, että Kiina on jakamaton. Sekä Kiinan kommunistinen puolue Manner-Kiinassa että Kuomintang Taiwanillakin pitivät kiinni yhden Kiinan periaatteesta ja siitä, että kumpikin katsoi kansainvälisissä suhteissa itse olevansa Kiinan laillinen edustaja. Taiwanilla on kuitenkin noussut valtaan uusi sukupolvi, jonka tavoitteena on julistaa Taiwan itsenäiseksi. Tätä Kiinan kansantasavalta vastustaa.
Neuvostokriittinen vaihe 1958–1991
Kiinassa yritettiin välttää stalinistista talouspolitiikkaa ja teollistaa hajauttamalla suuren harppauksen aikana. Suuri harppaus, mm. masuunien perustaminen kansankommuuneihin epäonnistui. Samalla Neuvostoliitossa suunniteltiin uutta talouskokeilua, sovnarhooseja, mitkä antoivat päätösvaltaa alueille toimialaministeriöiden sektoriohjauksen rinnalle.
Kiina ryhtyi korostamaan omaa kehitystään ja kieltäytyi tunnustamasta enää Neuvostoliiton johtoasemaa 1958. Vuonna 1959 Neuvostoliitto veti asiantuntijansa pois Kiinasta ja maiden välit kylmenivät. Kiinassa Neuvostoliittoa syytettiin revisionismista.
Myös Yhdysvaltain kanssa Kiinan suhteet olivat huonot. Yhdysvallat suojeli Taiwanille vetäytyneitä nationalisteja, joiden kanssa kansantasavalta kävi avointa sotaa mm. tykistöllä ja ilmataisteluilla. Vuoden 1958 aikana Yhdysvalloissa valmistuttiin jopa ydinpommittamaan Manner-Kiinaa, jos se pyrkisi sulkemaan Taiwaninsalmen.
Vuonna 1966 alkoi Kiinassa kulttuurivallankumous, mikä johti Kiinan ulkopolitiikan terästäytymiseen sekä Neuvostoliiton ja Kiinan välisiin rajataisteluihin Ussuri-joella 1969.
Neuvostoliitto tiedusteli Yhdysvaltain suhtautumista 1971 Neuvostoliiton suorittamaan ennalta ehkäisevään ydiniskuun Kiinaan, mistä Nixonin hallinto kieltäytyi. Beijingiin rakennettiin maanalaisia väestösuojia suurelle osalle väestöä.
Yhdysvaltain diplomatia
Päästäkseen eroon kunniallisesti Vietnamin sodasta Yhdysvallat aloitti diplomatian Kiinan kansantasavallan kanssa, mikä johti Kiinan kansantasavallan kansainvälisen aseman tunnustamiseen. Vuonna 1971 Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätti erottaa Taiwanin jäsenyydestä ja samalla turvallisuusneuvoston pysyvän jäsenen paikalta, minkä otti Kiinan kansantasavalta. Kiinan kansantasavallasta tuli kansainvälisen yhteisön tunnustettu jäsen ja Taiwan menetti asemansa. Se ei kuitenkaan saanut Taiwania luopumaan näkemyksestään, minkä mukaan se on Kiinan ainut edustaja. Niin Kiinan kansantasavalta kuin Kiinan tasavaltakin katsovat molemmat edustavansa Kiinaa.
Kamputsea
1970-luvulla punaiset khmerit ottivat vallan Kambodžassa, missä suoritettiin kansanmurha. Kamputsean ja Vietnamin välit kiristyivät ja Neuvostoliitto jatkoi liittolaisensa Vietnamin tukemista. 1978 Vietnam teki lopun punaisten khmerien hallinnosta miehittämällä Kamputsean. Vietnam vetäytyi Kamputseasta 1989.
Kiinan ja Vietnamin rajasota
Vietnamin suorittaman Kamputsean miehityksen vuoksi aloitti Kiina rajasodan Vietnamia vastaan 1979 pohjoisesta, mutta vietnamilaiset löivät sen takaisin. Kiinan ja Vietnamin välinen rauhansopimus solmittiin 1991.
Kylmän sodan jälkeinen kehitys
thumb|250px|[[Shanghain yhteistyöjärjestö ]] Neuvostoliiton ja Kiinan suhteet säilyivät viileinä, mutta Neuvostoliiton purkauduttua suhteet Venäjän federaatioon ovat paremmat ja liennytystä on tapahtunut. Neuvostoliiton purkautumisen jälkeinen yksinapainen Yhdysvaltain johtama maailma ei ole sopinut Venäjälle sen paremmin kuin Kiinallekaan, mitkä haluavat vaikuttaa maanosissaan. Ulkopolitiikan koordinointia varten maat perustivat Shanghain yhteistyöjärjestön.
Venäjä puolestaan on ylläpitänyt kauppasuhteita niin Kiinaan kuin sitoutumattomien maiden liikkeen Intiaankin. Venäjä puolestaan presidentti Putinin aikana on sopinut Ussuri-joen kiistan tunnustamalla Kiinan oikeuden yhteen saarista ja maat ovat tehneet asiasta kiistan päättäneen sopimuksen. Näin ollen Venäjän federaatiolla ja Kiinan kansantasavallalla ei ole enää Neuvostoliiton ajalta periytyneitä aluekiistoja.
Kiinan pyrkimyksenä on lähentyä myös Euroopan unionia myös kauppapoliittisista syistä, koska se on tulliunioni ja monet merkittävät eurooppalaisyritykset, myös Keski-Euroopassa merkittävät autotehtaat, ovat investoineet Kiinaan. Euroopan unionissa ei ole kuitenkaan yksimielisyyttä aseviennin aloittamisesta Kiinaan Ranskan kannattaessa ja Britannian sekä muutamien muiden unionin jäsenten vastustaessa Yhdysvaltain tapaan.
Venäjä vie aseita Intiaan, mutta myös rajallisesti Kiinaan. Japani ja Kiina kilpailevat Venäjän maakaasun saamisesta Kaukoidän kautta.
Kiina kansainvälisessä yhteisössä
Kiinan kansantasavalta sai YK:n jäsenyyden ja turvallisuusneuvoston pysyvän jäsenpaikan ja veto-oikeuden Taiwanille paenneen Kiinan tasavallan sijaan 1971. Jäsenyyttä auttoivat Yhdysvaltain tuki sekä presidentti Richard Nixonin aikaisen ulkoministerin Henry Kissingerin diplomatia, jonka jälkeen Kiina on pitänyt yllä diplomaattisuhteita lähes kaikkiin maailman maihin.
Vuonna 1989 Kiina joutui monien maiden boikottiin ja asevientikieltoon kukistettuaan verisesti Taivaallisen rauhan aukiolla opiskelijamielenosoituksen. Tämä vaikutti Kiinan vahvan miehen, taloudellisen uudistuspolitiikan liikkeelle saattaneen ja kulttuurivallankumouksen aikana kapitalistisen tien kulkijana tunnetun Deng Xiaopingin maineeseen. Euroopassa Ranska ja Espanja ovat pyrkineet poistamaan boikotteja Britannian, Alankomaiden ja vähemmässä määrässä Saksan vastustaessa ja Yhdysvaltain painostaessa.
Naapuruussuhteet ja rajakiistat
Kiinalle muodostui 1960-luvulla aluekiistoja Intian kanssa Aksai Chinissä, jonka Kiinan kansantasavalta otti haltuunsa Intialta 1962. Kuolonuhreja vaatineeksi rajavälikohtaukseksi puhkesi kiista neljästä pienestä saaresta Neuvostoliiton kanssa Amurin lähellä Ussuri-joella 1960-luvun lopulla, mikä johti Kiinan kansantasavallan ja Neuvostoliiton suhteet lähes ydinsodan partaalle 1970-luvun alkuun mennessä. Vuonna 1978 Kiina kävi lyhyen ja tuloksettoman rajasodan Vietnamin kanssa sen pohjoisrajalla. Neuvostoliitto tuki Vietnamia Kamputsean kysymykseen liittyen, kun taas Kiina tuki punaisia khmerejä. 1980-luvulla Kiina tuki Neuvostoliiton Afganistanin sodan aikana (1979–1989) Pakistanin, Yhdysvaltain ja Saudi-Arabian kanssa neuvostoliittolaisia vastaan taistelevia muslimisissejä. Irakin–Iranin sodan aikana Kiina oli Pohjois-Korean kanssa Iranin pääasiallinen asetoimittaja, kun länsimaat ja Neuvostoliitto tukivat Saddam Husseinia.
Venäjä sopi 1991 Kiinan kanssa rajakysymysten selvittämisestä ja solmi Kiinan kanssa 2001 kaksikymmenvuotisen naapuruus- ja ystävyyssopimuksen, jonka jälkeen vuodelta 1996 peräisin oleva "Shanghain viitoset" -ryhmä uudistettiin Keski-Aasian maiden kanssa Shanghain yhteistyöjärjestöksi. Kiinan ja Venäjän naapuruussopimus sisältää myös viittauksen sotilasyhteistyöhön jommankumman tullessa uhatuksi. Rajakiistojen selvittämisen yhteydessä Venäjä palautti Kiinalle noin 174 km² alueita saarilta Ussuri- ja Amurjokien yhtymäkohdassa. Vuosien 2006 ja 2007 aikana Kiinan ja Venäjän suhteiden sanottiin kehittyneen "parhaimmalle tasolle kautta aikojen."
Kesäkuussa 2019 Venäjän presidentti Valdimir Putin totesi tavattuaan Moskovassa Kiinan presidentti Xi Jinpingin, että Kiinan ja Venäjän välit ovat ennennäkemättömän hyvät. Molempien maiden välit Yhdysvaltoihin olivat puolestaan heikentyneet selkeästi.
Suhteet Afrikkaan
Kiina on pyrkinyt turvaamaan kasvuaan hankkimalla raaka-aineita, ruokaa, energiaa ja markkinoita Afrikasta. Arviolta noin miljoona kiinalaista on matkustanut tai siirtynyt Afrikkaan hyödyntämään luonnonvaroja tai tekemään liiketoimia. Kiinalaiset ovat myös perustaneet Afrikkaan 500–2000 maanviljelijän Baoding-kyliä 18 maahan tuottamaan maataloustuotteita.
Suhteet Yhdysvaltoihin
Yhdysvallat ja Kiina sopivat normaaleista diplomaattisuhteista vuonna 1979. Pitkällisten kiistojen taustalla on ollut erityisesti Taiwanin tilanne ja Yhdysvaltain sotilastuki sille. Tianmenin aukion tapahtumien jälkeen 1989 Yhdysvallat osallistui Kiinan vastaisiin pakotteisiin. Yhdysvaltain suhteita heikensivät myös Naton koneiden Kiinan lähetystön pommitus Belgradissa 1999 ja  vuoden 2001 vakoilukoneskandaali.
Presidentti Bush tapasi Kiinan ylintä johtoa 2002 ja 2003. Obaman kaudella Kiinan ja Yhdysvaltojen presidentit ovat tavanneet vuosina 2009 ja 2010 kaksi kertaa vuodessa.
Yhdysvallat ja Kiina kävivät keskenään Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin valtakaudella vuodesta 2018 lähtien "kauppasotaa". Ensimmäisen vaiheen sopu ,"välirauha", kauppasodassa saavutettiin tammikuussa 2020, jolloin Kiina sitoutui 200 miljardin dollarin lisäostoihin Yhdysvalloista seuraavan kahden vuoden aikana. Vastatoimena Kiinan myönnytyksille Yhdysvallat luopui tullikorotuksista, joita se oli suunnitellut muun muassa kulutuselektroniikkatuotteille. Suurin osa tulleista jäi kuitenkin voimaan
Taiwan
Kiinan ja Taiwanin johtajat tapasivat ensimmäisen kerran kymmeneen vuoteen kesäkuussa 2008. He päättivät avata suorat lentoyhteydet heinäkuussa 2008. Taiwanilla vallitsee kaksi päämielipidettä. Kuomintang kannattaa pysymistä yhden Kiinan teoriassa, kun taas oppositio kannattaa maan itsenäisyyttä. Kuomintangin noustua valtaan tuomittiin Kiinan tasavallan entinen Taiwanin itsenäisyyttä kannattanut presidentti Chen Shui-bian elinkautiseen vankeuteen korruptiosta.
Hains
Hains voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Susiluoto
Susiluoto voi viitata seuraaviin henkilöihin tai paikkakuntaan:
Julius Evola
Giulio Cesare Andrea Evola, kirjailija- ja kutsumanimeltään Julius Evola, (19. toukokuuta 1898 Rooma, Italia – 11. kesäkuuta 1974 Rooma, Italia) oli italialainen paroni, kulttuurifilosofi, esoteerikko ja traditionalisti. Hän kirjoitti laajasti hermetismistä, seksin metafysiikasta, tantrasta, buddhalaisuudesta, taolaisuudesta, vuorikiipeilystä, Graalin maljasta, militarismista, aristokratiasta, politiikasta, filosofiasta, historiasta, roduista, uskonnoista, sivilisaatioiden olemuksesta sekä idän ja lännen uskonnollisista perinteistä.
Historioitsija Richard Barberin mukaan ”Evola sekoittaa retoriikkaa, ennakkoluuloja, tietämättömyyttä ja politiikkaa nykyajan ja tulevaisuuden kummalliseksi versioksi, mutta tässä prosessissa hän yhdistää ensimmäistä kertaa kiinnostuksensa esoteriikkaan ja salaliittoon”.
Ajattelu
Evola katsoi edustavansa perinnettä, jonka olemusta hän pyrki määrittelemään lukuisissa teoksissaan. Evola piti omia asenteitaan ja hengellisiä arvojaan aristokraattisina, maskuliinisina, traditionalistisina, sankarillisina ja uhmakkaan taantumuksellisina. Evolan näkökulmat ja asenteet noudattivat johdonmukaisesti hänen maailmankuvaansa, ja lukuisten muiden esoteerikkojen ja traditionalistien tavoin hän käsitti ihmiskunnan ja maailman elävän parhaillaan niin sanotulla Kali Yugan eli mustan ajan aikakaudella, jota määrittelevät valloilleen riistäytyneet materialistiset pyrkimykset, itsekkyys, kulttuurillinen rappio, hengellinen rappeutuminen ja järjestäytynyt vääristyneisyys. Oppi neljästä aikakaudesta sisältyy useihin maailman esoteerisiin ja uskonnollisiin perinteisiin, etenkin hindulaisuuteen. Evola nousi näkemyksillään ”historian hirmuvaltaa” ja yleensä ottaen ”edistyksellisinä” pidettyjä arvoja vastaan, joiden vastapainoksi hän pyrki osoittamaan maailman eri hengellisten perinteiden takana olevan ikuisen tradition ('Perennial Tradition') totuuden ja todenmukaisuuden.
Evolan kolmena pääteoksena pidetään usein hänen eri aikakausilta peräisin olevia kirjojaan Rivolta contro il mondo moderno, Gli uomini e le rovine ja Ride the Tiger. Näiden teosten lisäksi hän kirjoitti useita kulttuurihistoriallisia ja esoteristisia teoksia sekä hyvin suuren määrän artikkeleita eri aiheista. Hyvin merkittävä osa hänen teoksistaan ja teksteistään käsittelee sekä itämaista että länsimaista traditionaalista hengellisyyttä ja sisäistä elämää. Evolan mukaan kaiken toiminnan tuli johtaa yksilön tuolle puolen, pois päin materialismista, utilitarismista, itsekkyydestä ja oman edun tavoittelusta.
Evolan katsotaan kuuluvan uusfasistien henkilögalleriaan, ja häntä on pidetty usein italialaisen fasismin keskeisenä teoreetikkona ja oppi-isänä, vaikka hän ei kuulunut fasistiseen puolueeseen eikä nimittänyt itseään fasistiksi. Arvostelijat ovat käyttäneet hänestä monia muitakin nimiä hänen 1900-luvun poliittisten yhteyksiensä vuoksi. Hän itse piti itseään oikeistolaisena intellektuaalina, joka yritti korjata fasismin ja kansallissosialismin merkittäviä maailmankuvallisia ja opillisia virheitä perinteisestä aristokraattisesta näkökulmasta katsoen. Evolalla oli paljon vihollisia molempien järjestelmien piirissä, ja sen vuoksi häneltä kiellettiin myös toiseen maailmansotaan osallistuminen, johon hän oli pyrkinyt vapaaehtoisena kamppaillakseen ”kommunismia” vastaan itärintamalla. Toisen maailmansodan loppupuolella hän osallistui natsi-Saksan SS Ahnenerben toimintaan ja tutki Wienissä vapaamuurareilta takavarikoituja dokumentteja. Evola piti politiikkaa, niin kuin kaikkia muitakin ”profaaneja” toimintamuotoja, ainoastaan potentiaalisina keinoina aidon hengellisen hierarkian ja järjestyksen muodostamiselle.
Evola menetti useista syistä melko pian uskonsa sekä fasismin että kansallissosialismin mahdollisuuksiin uuden, traditionaalisen eurooppalaisen järjestyksen luomiseksi. Tästä syystä hän piti toisen maailmansodan jälkeen mahdottomana minkäänlaista ”korjaavaa toimintaa”. Hänen näkemyksenä asioiden tilasta heijastuu hänen myöhemmissä teoksissaan, joissa hän kehotti perinteelle uskollisia ihmisiä vetäytymään kaikesta ulkoisesta aktiviteetista, jotta henkisyydelle todella olennaiset tekijät eivät tuhoutuisi. Evola uskoi maailman siirtyneen toisen maailmansodan jälkeen Kali Yugan viimeistä vaihetta heijastavalle kaoottiselle väliajalle, jolloin minkäänlainen ulkoinen toiminta ei voi korjata tilannetta, joka on jo riistäytynyt liian pitkälle. Käytännössä koko hänen viimeinen teoksensa Ride the Tiger (”Ratsasta tiikerillä”) on kirjoitettu tästä näkökulmasta, ja yksi sen esittämistä näkökulmista on muun muassa stoalaisilta tunnettu 'a-politeia'.
Evolan ajattelussa on runsaasti yhtymäkohtia muun muassa René Guénonin, Platonin, Friedrich Nietzschen, Oswald Spenglerin, Houston Stewart Chamberlainin, Arthur de Gobineaun, Buddha Sakyamunin, Mestari Eckhartin, Homeroksen, Jacob Boehmen, ja eräiden katolisten ajattelijoiden, kuten Juan Donoso Cortésin ja Joseph de Maistren kanssa. Evola itse kutsui itseään radikaali-traditionaaliseksi ja aristokraattiseksi konservatiiviksi ja piti ”viimeistä suurta eurooppalaista” ”Mitternachtia” Metternichiä ihanteellisena esikuvanaan.
Kuori
Kuori voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Haines (täsmennyssivu)
Haines voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kalevalaisten naisten liitto
Kalevalaisten Naisten Liitto on perinne- ja kulttuurijärjestö, johon kuuluu 51 jäsenyhdistystä, joista neljä on Ruotsissa. Yhdistyksissä on yhteensä noin 3 000 jäsentä. Järjestö sai alkunsa 1930-luvulla kalevalaisten naisten patsastoimikunnasta. Nykyistä nimeään järjestö on käyttänyt vuodesta 1954. Kalevalaisten Naisten Liitto omistaa suuren korualan liikeyrityksen Kalevala Korun. Liitto järjestää kulttuuritapahtumia, seminaareja ja matkoja. Järjestö nimeää jäseniä yhdistäväksi tekijäksi kalevalaisuuden etsimisen nykyajasta. Liiton jäsenlehti on neljästi vuodessa ilmestyvä Pirta.
Historia
Ajatus naisista vaalimassa kalevalaista kulttuuria syntyi kirjailija Elsa Heporaudan ajatuksesta Kalevalan 100-vuotisjuhlissa vuonna 1935. Hän ihmetteli, miksi yleisö pukeutui iltapukuihin ja frakkeihin Suomen kansalliseepoksen juhlapäivänä. Juhlassa ainoana kansallispukuun pukeutunut Heporauta pohti mitä voitaisiin tehdä suomalaisen kansankulttuurin ja kansanperinteen hyväksi.
Heporaudan aloitteesta perustettiin Muistomerkkitoimikunta, jonka tavoitteena oli pystyttää patsas Kalevalan aineiston runonlaulajanaisten muistoksi. Muistomerkin aiheeksi valittiin Louhi. Patsaan rahoittamiseksi alettiin valmistaa suomalaisten muinaiskorujen jäljennöksiin perustuvia koruja. Patsashankkeesta sai alkunsa Kalevala Koru -yritys. Kuvanveistäjä Eemil Halosen vuonna 1940 tekemä pronssinen patsas nuoresta Louhesta on Kalevalaisten Naisten Liiton toimistossa Helsingissä. Sodan syttyminen muutti suunnitelmat ja järjestö siirtyi hyväntekeväisyystoiminnan pariin. Vuonna 1941 Muistomerkkiyhdistyksen nimi vaihdettiin Kalevalaiset Naiset ry:ksi ja Kalevala Korusta perustettiin osakeyhtiö. Kalevalaiset Naiset ry lahjoitti korun Saksan naisten valtakunnanjohtajalle, rouva Gertrud Scholtz-Klinkille vuonna 1942 tämän Suomen-vierailun yhteydessä.
Toiminta
Liiton tavoitteena on siirtää kulttuuria ja arvoja uusille sukupolville ja luoda samalla uutta perinnettä. Yleisiä toimintoja ovat teatteri- ja museovierailut sekä kirjallisuuspiirit. Useilla jäsenyhdistyksillä on myös esiintyviä ryhmiä. Myös sukukansoja ja -kieliä muistetaan. Liitto on julkaissut kirjallisuutta ja osallistunut perinnekeruiden järjestämisiin. Vuosittain vaihtuvan teeman alla yhdistykset järjestävät kulttuuritapahtumia, seminaareja ja matkoja. Teemoja ovat olleet muun muassa kansalliset merkkipäivät, Kantelettaren juhlavuosi, käsillä tekemisen taidot, kulttuurimaisemat, ruokakulttuurit ja hyvät tavat.
Liiton ja Kalevala Koru Oy:n vuonna 1994 perustama Kalevala Korun Kulttuurisäätiö jakaa vuosittain apurahoja ja tunnustuspalkintoja kansanperinteeseen liittyvään tutkimus- ja julkaisutoimintaan sekä esittävän taiteen ja kädentaitojen tukemiseen.
Jäseneksi voi hakea liiton paikallisyhdistyksiin. Jäsenyys on avoin 15 vuotta täyttäneille miehille ja naisille. Pirta-lehden voi tilata myös yhdistyksiin kuulumaton henkilö. Liitto tekee yhteistyötä kulttuurijärjestöjen, muistiorganisaatioiden ja kulttuurialan opetusta ja tutkimusta tarjoavien laitosten kanssa. Näitä ovat muun muassa Helkanuorten liitto, Juminkeko-säätiö, Kalevalaseura, Kansallispukuneuvosto, Kansallispukukeskus, Naisjärjestöjen Keskusliitto ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Larin Paraske -palkinto
Liitto on jakanut vuodesta 1996 Pohjois-Inkerissä ja Itä-Kannaksella eläneen runonlaulaja Larin Parasken mukaan nimettyä palkintoa. Tunnustus myönnetään vuosittain taitavalle puhutun sanan käyttäjälle: esimerkiksi suullisen perinteen kantajalle, luennoitsijalle, aatteelliselle puhujalle, lausujalle tai näyttelijälle. Larin Paraske -palkinnon saajat ovat:
Elsa Heporauta -palkinto
Elsa Heporaudan rahaston tarkoituksena on vaalia kalevalaisten naisten järjestötyön ja suomalaiskansallisen kulttuurin kehittäjän muistoa. Rahasto jakaa joka viides vuosi tunnustuspalkintoja sekä apurahoja etusijassa naiskirjailijoille, -taiteilijoille ja -tutkijoille. Elsa Heporauta -palkitut ovat:
Osmansolmu
Kalevalaisten naisten liitto jakaa Elsa Vuorjoen rahastosta Osmansolmu-ansiomerkit vuosittain kahdelle järjestötyössään ansioituneelle kalevalaiselle naiselle. Jäsenyhdistykset voivat hakea osmansolmua vuosittain tammikuun loppuun mennessä. Liiton myöntämä osmansolmu on uniikkikoru, jonka on suunnitellut Börje Rajalin ja valmistanut Kalevala Koru. Osmansolmu on rautakaudelta saakka tunnettu onnenmerkki. Muinaisrunojen Osmatar oli ylhäisen juhlaoluen valmistuksesta vastaava henkilö. Nimi osma tunnetaan kansanrunoissa myös sulhasen kunnioittavana nimityksenä.
Druidstone: The Secret of the Menhir Forest
Pelaaminen
Pelaaminen keskittyy kohtaamisten yksityiskohtiin. Pelaamista on sanottu helposti lähestyttäväksi huolimatta sen vaikeustasosta.
Kehitys
Pelin kehittäjät Juho Salila ja Petri Häkkinen päättivät aloittaa uuden firman, jotta ei olisi paineita tehdä seuraajaa Legend of Grimrock 2:lle. Kehittäjät päättivät myös olla ilman ennakkojulkaisua ja joukkorahoitusta, joista jälkimmäinen on ylimääräistä työtä.
Alkuvaiheessa suunnitelmana oli käyttää proseduraalista generointia kenttien luomiseen, mutta hyvältä näyttävien kenttien tekeminen olisi vaikeampaa. Käsintehdyissä kentissä on myös enemmän variaatioita pelitaktiikoissa. Älykäs tasosuunnittelu oli yksi seikka joka teki Grimrock-sarjasta muistettavan.
Finlayson
pienoiskuva|Finlaysonin tehdasalue sijaitsee Tammerkosken rannalla Tampereen keskustassa. pienoiskuva|Finlayson-Forssan rakennuskantaa. Oikealla oleva entinen automaattikutomo toimii nykyään kauppakeskuksena. Vanhassa kutomossa toimii enimmäkseen terveys- hoiva- ja hyvinvointipalveluita. Finlayson Oy [] on vuonna 1820 perustettu suomalainen tekstiilialan yritys, joka suunnittelee sisustustekstiilejä Finlayson-tuotemerkin alla. Finlaysonilla on yhteensä 22 omaa myymälää, tehtaanmyymälää ja shop-in-shopia Suomessa ja Ruotsissa sekä verkkokauppa. Finlaysonin toimitusjohtaja on lokakuusta 2020 alkaen Mikko Koponen.
Vuoden 2019 lopussa yhtiöllä oli 169 työntekijää ja konsernin liikevaihto oli noin 30,3 miljoonaa euroa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingin Salmisaaressa. Finlaysonin tuotteet suunnitellaan Suomessa ja valmistetaan enimmäkseen Turkissa. Esimerkiksi Finlaysonin Elefantti-kuosin puuvillalakanat suunnitellaan Suomessa ja valmistetaan Turkissa.
Historia
Finlayson sai alkunsa skotlantilaisen James Finlaysonin vuonna 1820 perustamasta konepajasta ja valimosta Tampereella. Silloinen tehdas valmisti karstaus- ja kehruukoneita villan ja pellavan kehruuta varten. Yritys menestyi kuitenkin heikosti, sillä koneet eivät käyneet kaupaksi. Finlayson siirtyikin koneiden valmistuksesta puuvilla- ja villalangan kehruuseen sekä kankaan kudontaan. Suomen puuvillateollisuuden alkuna pidetään vuotta 1828, jolloin Finlaysonin tehtaasta tuli puuvillatehdas. Jo vuonna 1831 puuvillalankojen myynti ulottui kaikkialle Suomessa. Puuvillatehdas nousi Suomen suurimmaksi tehtaaksi 1840-luvulla ja Pohjoismaiden suurimmaksi 1850-luvulta aina 1920-luvulle. Pohjoismaiden ensimmäiset sähkövalot syttyivät Finlaysonin tehtaalla vuonna 1882. 1900-luvulle tultaessa Finlaysonilla oli työntekijöitä noin 3 300. Yhtiö laajeni yritysostoin myös muovi- ja sahateollisuuteen.
Vuonna 1836 iäkäs James Finlayson myi tehtaansa rääveliläiselle (nykyään Tallinna) liikemiehelle Carl Samuel Nottbeckille ja hovineuvos Georg Adolf Rauchille ja toimi pari vuotta neuvonantajana ennen paluutaan kotimaahansa. Tehtaalla oli hyvä maine ja Finlayson edellytti ostajien säilyttävän hänen nimensä yhtiön nimessä. Uudeksi nimeksi tuli Finlayson & Co.
Finlaysonin tehdasalueesta Tampereella tuli merkittävä keskittymä, jonne perustettiin ja rakennettiin asuntoja, oma koulu, sairaala, sairauskassa, kirjasto ja kirkko. Tehdas avasi Tampereen ensimmäisen säästöpankin ja osuuskaupan.
Vuonna 1934 Finlayson osti 50,1 prosenttia Osakeyhtiö Forssan osakkeista Isak Julinilta. Tällä vuonna 1857 perustetulla yhtiöllä oli puuvillakehräämö, kutomo ja sahalaitos Forssassa. Osakeyhtiö Forssa fuusioitiin Finlaysoniin samana vuonna ja uuden yhtiön nimeksi tuli Oy Finlayson-Forssa Ab.
Vuonna 1964 yhtiöön fuusioitiin Vaasan Puuvilla Oy. Vuonna 1856 perustettu Vaasan Puuvilla omisti Vaasassa puuvillakehräämön, kutomon, värjäämön, ompelulankatehtaan ja viimeistelylaitoksen. Viimeksi Finlaysoniin fuusioitiin vuonna 1973 Porin Puuvilla Oy. Tällä 1898 perustetulla yhtiöllä oli puuvillakehräämö, kutomo ja värjäämö Porissa Isosannan kaupunginosassa Kokemäenjoen pohjoisrannalla. Vuoden 1973 fuusion yhteydessä yhtiön nimi muutettiin Oy Finlayson-Forssa Ab:sta Oy Finlayson Ab:ksi.
Finlaysonin toiminta kutistui merkittävästi 1980-luvun kuluessa. Vuonna 1986 Asko Oy hankki Finlaysonin osake-enemmistön, ja yhtiö fuusioitiin Askoon joulukuussa 1988. Huhtikuussa 1998 Finlaysonin liiketoiminta myytiin norjalaiselle Sagatex ASA:lle, joka puolestaan myi sisustustekstiililiiketoiminnan edelleen marraskuussa 2000 CapManin Espe Group Oy:lle. Espe Group muutti 2005 nimensä Finlayson & Co Oy:ksi, jonka tytäryhtiö uusi Finlayson Oy on. Ikaalisten kutomo, Forssan työvaatekankaiden tehdas ja Forssan muovitehdas jäivät 2001 Sagatex ASA:n uuteen Finlayson Forssa Oy -nimiseen tytäryhtiöön.
Marraskuussa 2008 Finlayson Forssa Oy ilmoitti konkurssista. Työt tehtaalla päättyivät konkurssipesän lukuun 23. tammikuuta 2009. Työvaatekankaita valmistava yhtiö ei ole saanut riittävästi tilauksia, kun aiempi pääasiakas Puolustusvoimat päätyi tilaamaan asepukukankaat kaukoidästä. Konkurssin yhteydessä Finlayson Oy vakuutti, että Finlayson Forssan konkurssi ei vaikuta sisustustekstiilejä tuottavan Finlayson Oy:n toimintaan. Tammikuussa 2009 yhtiö kuitenkin ilmoitti koko henkilökuntaa koskevien yt-neuvottelujen aloittamisesta sekä maaliskuussa Forssan tuotantoyksikön sulkemisesta. Sen tuotanto ajettiin alas syyskuussa 2009, mutta kaupunkiin jäivät vielä yhtiön malliosasto ja logistiikkakeskus.
Omistaja Capman myi kesäkuussa 2014 Finlaysonin kodintekstiililiiketoiminnot mainostoimisto Bob the Robotin perustajille Jukka Kurttilalle ja Petri Pesoselle sekä finanssialalla toimineelle Risto Voutilaiselle. Jukka Kurttilasta tuli Finlaysonin toimitusjohtaja. Familon myytiin samalla ruotsinvirolaiselle tekstiilitehtailijalle Peter Huntille ja hänen yritykselleen Wendrelle, joka on tehnyt alihankintaa muun muassa Ikealle.
Oma logistiikkakeskus suljettiin keväällä 2019 ja toiminnot siirrtyivät ostopalveluna Posti Oyj:lle
Finlaysonin tehdasalue on olemassa edelleen Tammerkosken rannalla Tampereen keskustassa.
Suunnittelijat
Finlaysonin nykyinen ateljee sijaitsee Helsingin Vallilassa. Finlayson käyttää suunnittelussaan free-lance-suunnittelijoita.
Finlaysonin tunnettuja klassikkokuoseja ovat suunnitelleet esimerkiksi Aini Vaari (Coronna vuonna 1958, Taimi vuonna 1961), Pirkko Hammarberg (Optinen Omena vuonna 1973) ja Eine Lepistö (Aalto vuonna 1977)
Finlaysonin sisustustekstiileille on myönnetty suomalaisesta suunnittelusta kertova Design from Finland -merkki, lisäksi monet tuotteet on kehitetty yhteistyössä Allergia- ja astmaliiton kanssa.
Vastuullisuus
Finlaysonin haavena on olla maailman läpinäkyvin tekstiilialan yritys. Yritys on tehnyt työtä tavoitteen edistämiseksi, esimerkiksi julkaisi vastuullisuuden tavoiteohjelman, joka jatkuu vuoteen 2020 saakka. Yritys on myös kierrätyskampanjoiden kautta kerännyt asiakkailta tuotteita kierrätykseen ja antanut niille uuden elämän valmistamalla esimerkiksi kierrätetyistä farkkuvaatteista froteepyyhkeitä ja vanhoista pussilakanoista räsymattoja. Yritys valittiin toimialan vastuullisimmaksi toimijaksi kahtena vuonna peräkkäin (2016–2017) Sustainable Brand Index -kuluttajatutkimuksessa.
Kohut
Elokuussa 2017 Finlayson tiedotti järjestävänsä viikon kestävän kampanjan, jonka aikana naispuoliset asiakkaat saisivat ostoksistaan 17 prosentin alennuksen mutta miesasiakkaat maksaisivat normaalin hinnan. Miesten ja naisten maksamien hintojen erotus lahjoitettaisiin Naisasialiitto Unionille. Kampanjan tarkoituksena on Finlaysonin mukaan herättää keskustelua miesten ja naisten välisestä palkkaerosta. Tiedote sai runsaasti huomiota sosiaalisessa mediassa ja osa kommentoijista kyseenalaisti kampanjan laillisuuden. Yhtiön toimitusjohtaja Jukka Kurttila sanoi olevansa varma siitä että kampanja rikkoisi tasa-arvolakia ja totesi kampanjan olevan "tietoinen ja harkittu riski". Tasa-arvovaltuutettu sai asiasta yhteensä 16 valitusta ja lukuisia yhteydenottoja. Finlayson tarkensi myöhemmin kampanjaansa siten että kuka tahansa saisi pyytäessään alennuksen sukupuolesta riippumatta. Tasa-arvovaltuutettu vaati Finlaysonia täsmentämään kampanjaansa koskevaa markkinointiaan siten, että siitä kävisi selvästi ilmi, että jokaisella olisi mahdollisuus saada hinnanalennus sitä erikseen pyytämättä. Kurttila totesi yhtiön olevan pahoillaan valtuutetun päätöksestä mutta että yhtiö tekisi muutoksia kampanjaansa.
Ratikka-Raimo
Sarja kuvattiin MTV3:n studiossa vuoden 1998 aikana. Ohjelman esittäminen alkoi useiden tuotannollisten viivästyksien jälkeen joulukuussa 1999. Kahdeksan jakson jälkeen sarja pantiin tauolle. Loput 12 jaksoa esitettiin kesällä 2000.
Juoni
Sarja kertoo raitiovaunukuljettaja Raimo Mustosesta ja tämän vaimosta Pirjosta sekä heidän naapureista Miia ja Mikko Rantalasta.
Raimo Mustonen on HKL:n ratikkakuski ja aina väsynyt työpäivän jälkeen, tai ainakin näyttelee väsynyttä ettei tarvitsisi lähteä anopin luokse kylään. Pirjo on Raimon reipas vaimo ja hän käy osan päivästään kioskissa töissä ja tekee sen lisäksi kaikki kotityöt. Raimon paras kaveri Mikko Rantala ja hänen vaimonsa Miia asuvat samassa kerrostalossa Mustosten kanssa. Mikko on kaupungin viemärihuoltomies ja Miia kosmetiikkamyyjä. Raimo ja Mikko harrastavat keilausta ja ovat ahkerasti mukana metsäseura Justeerin toiminnassa. Raimo haluaisi rikastua ja päästä vähemmällä työnteolla. Raimo vihaa kaikesta nalkuttavaa anoppiaan, mutta vastaavasti mielistelee pomoaan päästäkseen urallaan eteenpäin esimiestehtäviin.
Kazakstan
Kazakstan, virallisesti Kazakstanin tasavalta , on Keski-Aasiassa ja läntisimmiltä osiltaan Itä-Euroopassa sijaitseva valtio. Kazakstan on pinta-alaltaan maailman suurin sisämaavaltio. Sen rajanaapurit ovat Venäjä (6 467 km yhteistä rajaa), Kiina (1 460 km yhteistä rajaa), Kirgisia (980 km yhteistä rajaa), Uzbekistan (2 300 km yhteistä rajaa) ja Turkmenistan (380 km yhteistä rajaa).
Kazakstanin kansalaista kutsutaan Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen mukaan nimellä kazakstanilainen. Ihmisestä puhuttaessa nimitys kazakki viittaa kazakkien etnisen ryhmän jäseneen. Toisaalta nimitystä kazakki käytetään myös kazakkien puhumasta kielestä. Neuvostovallan aikaisia venäläisperäisiä nimityksiä Kazahstan, kazahstanilainen ja kazahi pidetään nykyään vanhentuneina.
Pinnanmuodot ja vesistöt
thumb|left|[[Altai (vuoristo)|Altaivuoristoa Kazakstanissa.]] thumb|left|Kazakstanin laajoja aroja. Kazakstan on pinta-alaltaan Keski-Aasian suurin valtio. Sen rajanaapurit etelässä ovat Turkmenistan, Uzbekistan ja Kirgisia, pohjoisessa ja lännessä Venäjä ja idässä Kiinan Xinjiangin autonominen alue. Lännessä Kazakstan rajautuu myös Kaspianmereen.
Kazakstanin pinnanmuodoissa on suuria alueellisia eroja, sillä Tienšanvuoriston Khan Tengri kohoaa lähellä Kirgisian rajaa 6 995 metriin ja Kaspian syvänkö on lännessä jopa 132 metriä merenpinnan alapuolella. Kolmasosa valtiosta on kuitenkin alankoa ja viidesosa vuoristoalueita. Kazakstanin länsi- ja lounaisosa kuuluvat Kaspian syvänköön. Siitä etelään ovat Ustjurtin laakio ja Mangyšlakin niemimaa. Sisämaassa on puolestaan laajoja autiomaita. Entisen Araljärven ympäristössä on Aral Karakum, valtion keskiosissa Betpaqdala sekä eteläosissa Moıynqum ja Kyzylkum.
Idässä Altaista ulottuu kolme vuoriketjua Kazakstanin puolelle. Niiden eteläpuolella sijaitsevat puolestaan Tarbagataivuoristo. Dzungarian Alatau puolestaan kohoaa Balkašjärven syvängön eteläpuolella. Tienšanin huiput kohoavat Kirgisian rajaseudulla.
Suurin osa Kazakstanista kuuluu sisäisiin valuma-alueisiin. Vedet virtaavat Kaspianmereen, entiseen Araljärveen, Balhasjärveen ja Tengizjärveen. Kaspianmeri on maailman suurin järvi, ja Kazakstanilla on yli 2 300 kilometriä Kaspianmeren rantaviivaa. Araljärvi on kutistunut 1960-luvulta asti jokien vesien mennessä peltojen kasteluun. Järven pinta-ala on kutistunut 60 prosenttia ja vesimäärä 80 prosenttia. Veden suolaisuus on samalla lisääntynyt 45 grammaan litrassa entisestä 10 grammasta litrassa. Tämä on luonut valtavan ympäristöongelman. Järvi on katkennut kahtia, eteläiseen ja pohjoiseen Araljärveen. Suojatakseen pohjoista osaa Kazakstan rakensi Kok-Aralin padon järvien välille. Tämä saattoi pelastaa järvistä pohjoisemman, mutta tuhota eteläisemmän Aralin lopullisesti.
Ilmasto
Kazakstanissa vallitsee mannerilmasto, jonka piirteitä ovat kuumat kesät ja kylmät talvet. Lämpötiloissa on suurta vaihtelua myös alueellisesti. Pohjois- ja keskiosissa tammikuun keskilämpötila on −19...−16 astetta. Etelässä se on −5...−1,4 astetta. Heinäkuussa pohjoisen lämpötilat nousevat 20 asteeseen ja etelässä peräti 29 asteeseen. Kazakstanin vuotuinen sadanta on varsin vähäinen. Maan eteläosien vuoristolaaksoissa sadanta on 400–500 millimetriä, kun se pohjois- ja keskiosissa on 200–300 millimetriä.
Luonto
Kazakstan on suurelta osin tasankoa ja aavikkoa, ja metsät peittävät vain noin kolme prosenttia maan pinta-alasta. Tasangoilla ja aavikoilla kasvaa marunoita, tamariskeja ja kuivimmilla alueilla höyhenheinää. Tasankojen eläimiä ovat antiloopit ja vapiti, kun taas vuoristomailla elää muun muassa susia, karhuja, lumileopardeja, kärppiä ja soopeleita.
Vanha ja keskiaika
Nykyisen Kazakstanin alue on ollut asuttuna kivikaudelta asti, ja siellä on elänyt paimentolaisia ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. Varhaisin valtiomuotoinen yhteiskunta muodostui 600-luvulla. Abbasidikalifaatti toi aluueelle islamin. Mongolivalloitusten aikana nykyisen Kazakstanin alueesta tuli osa Kultaisen ordan valtakuntaa.
Venäjän keisarikunnan alaisena
pienoiskuva|vasen|200px|[[Abulhair-kaani vannoi uskollisuudenvalan saadakseen Venäjän keisarikunnalta tukea vihollisia vastaan. Tämä oli Venäjän vaikutusvallan lisääntymisen alku Kazakstanissa.]] Kazakstan joutui Venäjän keisarikunnan valtaan 1700-luvulla. 1731 kazakit pyysivät suojelusta Venäjän keisarikunnalta, minkä jälkeen Venäjä ryhtyi yhdentämään alueiden hallintoa itseensä. Vuosina 1906–1912 arolle perustettiin yli puoli miljoonaa maatilaa, mikä päätti arojen perinteisen paimentolaiselämäntavan. Trans-Aralin rautatie yhdisti Orenburgin ja Taškentin 1906, ja siten myös Keski-Aasian Euroopan puoleiseen Venäjään.
Ensimmäisen maailmansodan aikana 1916 kazakit tekivät kapinan Venäjän keisarikuntaa vastaan.
Neuvostoliiton aika
Venäjän sisällissodan jälkeen Kazakstan liitettiin Neuvostoliiton valtaan. Stalinin aikana Kazakstan tunnettiin arogulageistaan (Luglag, Steplag, Pestšanlag) ja Volgan saksalaisten karkotuspaikkana. 5. joulukuuta 1936 muodostettiin Neuvostoliiton perustuslain muutoksella Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta.
Vuonna 1930 Kazakstanissa alkoi maatalouden kollektivisoinnin seurauksena nälänhätä, jota kesti vuoteen 1933. Nälkään kuoli 1,5 miljoonaa ihmistä. Kazakkeja menehtyi suhteellisesti enemmän kuin minkään muun etnisen ryhmän jäseniä Neuvostoliiton nälänhädissä. Ennen nälänhätää kazakit olivat enimmäkseen paimentolaisia, mutta kun he menettivät lähes kaikki eläimensä, heidän elämäntapansa muuttui paikallaan olevaksi, mikä muutti heidän identiteettiään pysyvästi.
Lähes asumatonta Kazakstania käytettiin myöhemmin ydinaseiden testaukseen Semipalatinskin koealueella (1949–) ja rakettien laukaisuun Baikonurin kosmodromilla (1957–). Neuvostoliitto yritti myös asuttaa Kazakstania Hruštšovin aikana vuodesta 1954, jolloin Pohjois-Kazakstaniin ja Altain alueelle raivattiin ensimmäisenä vuonna 190 000 neliökilometriä peltoa, jota viljelemään saapui 300 000 maanviljelijää pääasiassa Ukrainasta. Ensimmäinen sato 1956 oli ennätyksellinen, eikä sitä pystytty varastoimaan ja osa oli heitettävä pois. 1960-luvulle mennessä maa oli kuitenkin köyhtynyt, eroosio söi ruokamullan ja Neuvostoliitto joutui turvautumaan viljan tuontiin.
Pääministeri Nursultan Nazarbajev arvosteli tammikuussa 1986 kommunistisen puolueen 16. puoluekokouksessa tiedeakatemian päällikkö Askar Kunajevia akatemian uudistusten keskeneräisyydestä. Puolueen pääsihteeri ja Askar Kunajevin veli Dinmuhamed Kunajev vei riidan Moskovaan ja vaati Nazarbajevin eroa, kun taas Nazarbajevin kannattajat vaativat Kunajevin eroa. Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov jätti molemmat ilman paikkaa ja nimitti puolueen johtoon Venäjältä kotoisin olevan Gennadi Kolbinin, joka oli etnisesti venäläinen tai tšuvassi. Nimitys johti Alma-Atassa 17.–19. joulukuuta 1986 kolmipäiväisiin väkivaltaisiin mellakoihin, jotka tunnetaan nimellä Jeltoqsan (Желтоқсан, ). Levottomuudet olivat yksi ensimmäisiä merkkejä Neuvostoliiton kansallisuuspolitiikan epäonnistumisesta. Nazarbajev korvasi Kolbinin pääsihteerinä syyskuussa 1989.
Itsenäistyminen
pienoiskuva|[[Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta|Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu ]] Kazakstanin itsenäistyminen alkoi Neuvostoliiton alkaessa heikentyä. 25. lokakuuta 1990 Kazakstanin sosialistisen neuvostotasavallan päämiehen aloitteesta annettiin Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan suvereenisuusjulistus. Sitä seurasi laki 21. marraskuuta 1990 valtion valtarakenteen parantamisesta sekä lisäykset Kazakstanin sosialistisen neuvostotasavallan perustuslakiin. Moskovan elokuun 1991 vallankaappausyrityksen aikana annettiin suvereniteetin, valtion, taloudellisen ja ympäristöllisen turvallisuuden sekä lain ja järjestyksen takaamiseksi presidentin asetus 21. elokuuta 1991 Kazakstanin sosialistisen neuvostotasavallan turvallisuusneuvoston perustamisesta. 22. elokuuta 1991 antoi presidentti asetuksen puolueiden organisaatiorakenteiden, muiden julkisten yhteisöjen sekä kansanliikkeiden toiminnan lakkauttamisesta syyttäjänlaitoksessa, valtion turvallisuuselimissä, sisäasaiainhallinnossa, oikeuslaitoksessa, hallinto-oikeudessa, oikeusistuimissa ja tullilaitoksessa. Näin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen kautta ei olisi voitu vaikuttaa Kazakstanin sosialistisen neuvostotasavallan hallinnon toimintaan siinä tapauksessa, että vallankaappaus olisi Moskovassa onnistunut.
29. elokuuta 1991 presidentin asetuksella määrättiin suljettavaksi Semipalatinskin ydinkoealue. 11. syyskuuta 1991 presidentin asetuksella määrättiin perustettaviksi avaruustutkimuksen virasto, maanomistuksen valtionkomitea sekä maankäytön hallinto.
16. lokakuuta 1991 presidentti vahvisti allekirjoituksellaan Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan presidentinvaalilain. 1. joulukuuta 1991 pidettiin ensimmäiset Kazahstanin sosialisten neuvostotasavallan presidentinvaalit, joissa valituksi tuli Nursultan Nazarbajev. Nazarbajev sai vaaleissa 95 prosenttia äänistä, koska hänellä ei ollut vastaehdokkaita. 10. joulukuuta 1991 Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta nimettiin Kazakstanin tasavallaksi. 16. joulukuuta 1991 hyväksyttiin perustuslaillinen laki Kazakstanin tasavallan valtiollisesta itsenäisyydestä. 21. joulukuuta 1991 yksitoista neuvostotasavaltojen johtajaa kokoontui Alma-Ataan allekirjoittamaan julistuksen itsenäisten valtioiden yhteisöstä.
Aseman vakiinnuttaminen
pienoiskuva|2. tammikuuta 1992 Kazakstanista tuli [[Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön jäsenvaltio]] pienoiskuva|15. toukokuuta 1992 Kazakstanista tuli [[Yhdistyneet kansakunnat|Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltio]] pienoiskuva|4. kesäkuuta 1992 Kazakstanissa presidentti vahvisti lain lipusta, vaakunasta ja kansallishymnistä
2. tammikuuta 1992 Kazakstanin tasavallasta tuli Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön jäsen. Kazakstanin turvallisuusneuvosto päätti tasavaltalaiskaartin perustamisesta 10. tammikuuta 1992. Samana päivänä presidentti allekirjoitti asetuksen Kazakstanin sisäisten joukkojen perustamisesta. 3. maaliskuuta 1992 Kazakstanin tasavallasta tuli Yhdistyneiden kansakuntien jäsen. 15. toukokuuta 1992 Kazakstanin tasavalta solmi kollektiivisen turvallisuussopimuksen Armenian, Kirgisia, Venäjän federaation ja Uzbekistanin kanssa. 25. toukokuuta 1992 solmittiin Venäjän federaation kanssa sopimus ystävyydestä, yhteistyöstä ja keskinäisestä avunannosta.
Presidentti allekirjoitti lain Kazakstanin tasavallan lipusta, vaakunasta ja kansallishymnistä 4. kesäkuuta 1992.
26. helmikuuta 1993 astui voimaan laki Kazakstanin tasavallan valtionrajoista, joka määrittelee alueellisen eheyden, maan jakamattomuuden ja koskemattomuuden periaatteen. 10. maaliskuuta 1993 julkaistiin vuosiksi 1993–1995 valtion omaisuuden yksityistämisperiaatteet. 15. marraskuuta 1993 otettiin käyttöön kansallinen valuutta – tenge. 28. maaliskuuta kaksikymmentäkaksi venäläis-kazakstanilaista sopimusta tuli allekirjoitetuksi. Ne käsittelivät politiikkaa, taloudellisia ja sotilaallisia asioita sisältäen myös sotilasyhteistyön.
12. huhtikuuta 1994 perustettiin yrittäjätuen valtiokomitea. 26. huhtikuuta 1994 allekirjoitettiin Kazakstanin tasavallan ja Kiinan kansantasavallan rajasopimus. Kazakstan liittyi Naton rauhankumppanuusohjelmaan 19. jäsenvaltiona 27. toukokuuta 1994.
Huhtikuun 1995 kansanäänestys pidensi presidentti Nazarbajevin kautta vuoteen 2000. Vuoden 1999 vaaleissa, joita ETYJ piti järjestettynä, hänet valittiin uudelleen vielä seitsemäksi vuodeksi, ja uudelleen 2005. Parlamentti poisti toukokuussa 2007 presidentinviran kausirajoitukset.
Vuonna 1998 pääkaupunki siirrettiin Alma-Atasta (nykyinen Almaty) Astanaan (entinen Akmola), osasyynä päätökseen oli pelko tulevista maanjäristyksistä. Vuonna 2010 Kazakstan, Venäjä ja Valko-Venäjä muodostivat tulliliiton.
Joulukuussa 2011 useita kuoli lakkoilevien öljytyöläisten ja poliisin yhteenotossa Jañaözenissa.
Liki 30 vuotta hallinnut maan itsenäisyyden ajan ensimmäinen presidentti Nursultan Nazarbajev ilmoitti eroavansa tehtävistään 19. maaliskuuta 2019 pitämässään televisiopuheessa. Väliaikaiseksi presidentiksi tuli Kasym-Žomart Tokajev. Vuonna 2019 Tokajev muutti pääkaupunki Astanan nimen Nur-Sultaniksi Nazarbajevin kunniaksi. Kesäkuun 2019 presidentinvaaleissa Tokajev valittiin presidentiksi alustavien tulosten mukaan noin 70 prosentin ääniosuudella. Vuonna 2022 pääkaupungin nimi muutettiin takaisin Astanaksi.
Nazarbajev on kuitenkin edelleen ollut merkittävä poliittinen vallankäyttäjä ja maan tosiasiallinen johtaja, sillä hän toimii vaikutusvaltaisena Kansallisen turvallisuusneuvoston puheenjohtajana. Presidentti Kasym-Žomart Tokajevin on huomioitava kaikessa edeltäjänsä näkemykset. Nazarbajevin tytär Dariga Nazarbajeva seurasi uutta presidenttiä maan senaatin puheenjohtajana ja häntä on myös veikattu Tokayevin seuraajaksi. Nursultan Nazarbajev jatkoi presidentinvirasta erottuaan myös edelleen hallitsevan Nur Otan -puolueen johtajana.