cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hallin lentoasema
Historia
Kuoreveden lentokentän, eli nykyisen Hallin lentoaseman rakentaminen aloitettiin vuonna 1939 sotamarsalkka Mannerheimin aloitteesta. Samana vuonna Niilo Karhumäki perusti Veljekset Karhumäen toisen lentokonetehtaan lentokentän viereen osana Suomen varustelua mahdolliseen sotaan. Kolme kilometriä pitkä Halinkangas oli hänen mielestään ilmasta katsottuna ihanteellinen paikka lentokentälle. Kentän raivaus korpeen ja henkilökunnan asuntojen rakentaminen, tai edes ihmisten ruokkiminen – etenkin Valtion lentokonetehtaankin perustaessa sinne VL2-tehtaansa vuonna 1940 – ei ollut kuitenkaan helppo operaatio jatkosodan aikaan. Myös Ilmavoimien Koelentue siirtyi kentälle vuonna 1940. Ilmavoimat siirtyi pois kentältä vuoden 2013 loppuun mennessä. Vaikka suuri osa koelennoista tapahtui Tampereella vielä pitkän aikaa.
Syksyllä 1939 valmistunut tuolloin ympyrän muotoinen kenttäalue ilman asfaltoituja kiitoteitä toimi sodan aikana Ilmavoimien lentokonehuollon tukikohtana. Karair Oy aloitti jopa reittilentoliikenteen Halliin vuonna 1960, mutta reitti ei ollut kannattava.
Adowan taistelu
Adowan taistelu (myös Adwan tai Aduan taistelu) käytiin Italian ja Etiopian joukkojen välillä 1. maaliskuuta 1896 Adowan eli Adwan kaupungin lähellä Etiopiassa. Taistelu oli yksi Italian ja Etiopian välisen sodan keskeisimmistä taisteluista. Taistelussa Etiopia sinetöi voittonsa Italiasta.
Italialaiset olivat saavuttaneet voittoja sodan alussa, mutta eivät kyenneet hyödyntämään niitä, ja vuoden 1896 alussa keisari Menilek II:n komentamat etiopialaiset uhkasivat italialaisten etuvartioasemia. Helmikuun 1896 alussa Eritrean kuvernööri ja italialaisten joukkojen komentaja, kenraali Oreste Baratieri sai havaintoja Etiopian armeijasta, mutta ei lähtenyt hyökkäykseen. Italian pääministeri Francesco Crispi lähetti hänelle kuitenkin 28. helmikuuta tulisen sähkeen, jossa määräsi hänet hyökkäämään. Baratierilla oli käytössään 14 500 miestä, kun etiopialaisten joukkojen vahvuus oli noin 100 000, eli etiopialaisilla oli seitsenkertainen ylivoima. Lisäksi italialaisten rivistöt olivat huonosti järjestäytyneet eikä niillä ollut kunnollisia karttoja maastosta. Menilekin joukot saarrostivat italialaiset 1. maaliskuuta ja nämä joutuivat perääntymään viheliäisen maaston läpi. Italian armeijan joukoista noin 70 prosenttia menetettiin kaatuneina, haavoittuneina tai vankeina.
Taistelu ja erityisesti sen lopputulos herättivät huomiota ympäri maailmaa. Useat sivistyneistön edustajat pitivät taistelua merkkinä Euroopan ylivallan päättymisestä, ja Afrikan dekolonisaatiossa sitä käytettiin useasti propagandana kerättäessä sissiliikettä eurooppalaisia siirtomaaisäntiä vastaan. Italiassa tieto taistelun lopputuloksesta johti välittömästi Crispin hallituksen eroon.
Junanvaunu
Vaunu on junaan liitettävä joko henkilöiden tai tavaroiden kuljetukseen rautateitse tarkoitettu vaunu. Vaunuja voidaan kytkeä junan perään useampia. Vaunussa ei ole omaa moottoria, vaan sen vetämiseen tarvitaan veturi. Vaunut liitetään veturiin kytkimen avulla, kytkimiä on käytössä useampia; yleisin on ruuvi- tai lenkkikytkin. Vaunut jaetaan käyttötarkoituksensa mukaisesti matkustaja-, tavara-, liite- ja ohjausvaunuihin.
Vesimies (sarjakuvahahmo)
Vesimies oikealta nimeltään Arthur Curry on DC Comicsin sarjakuvahahmo. Mort Weisingerin ja Paul Norrisin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1941 More Fun Comics -sarjakuvalehden numerossa 73.
Vesimies on DC:n versio vedenalaisesta supersankarista, ja sarjakuvamarkkinoilla hänen pahimmaksi "kilpailijaksi" voisi luokitella Marvel Comicsin hahmon Namorin, joka luotiin jo 1939. Nykyään Vesimies on näistä kahdesta kuuluisampi. Vesimies ja Namor ovat taistelleet toisiaan vastaan muun muassa Suomessakin ilmestyneessä DC vs. Marvel -lehdessä; taistelun voitti Vesimies, mutta toisaalta lopputulos määräytyi lukijaäänestyksen myötä. Hän on Oikeuden Puolustajien perustajajäseniä.
Vesimiestä pidetään yleisesti hieman koomisena sankarina. Tästä voinee suurimmalla syyllä syyttää Yhdysvalloissa 1970- ja 80 -luvuilla esitettyä suosittua Superystävät -piirrettyjä; sarja esitti DC-universumin supersankarit sekä erityisesti Vesimiehen camp-tyylisinä hahmoina. Oma ansionsa lienee myös sillä, että Vesimiehellä on tapana "keskustella" kalojen kanssa sekä pukeutua vihreisiin trikoo-housuihin ja oranssinväriseen suomupaitaan. Vesimies kuuluu kuitenkin DC Comicsin niin kutsuttuun "Kärkikuusikkoon" (muita ovat Teräsmies, Batman, Ihmenainen, Salama ja Vihreä Lyhty).
Kulta -, Hopea- ja Pronssikausi (Pre-Crisis)
Toisin kuin monen muun DC Comicsin sankarin, Vesimiehen taustatarina on hahmon luomisen jälkeen (1941) muuttunut useaan otteeseen. Nk. Kultaisella Kaudella (noin. 1938-1949) Vesimies ei ollut syntyperäinen Atlantiksen kadonneen mantereen asukki. Hän oli erikoislaatuisen tiedemiehen luoma "koeputkilapsi", jonka ainoa supervoima oli kyky selviytyä veden alla. Hän myös toimi enemmän seikkailijana kuin supersankarina.
Hopeisella ja Pronssi Kaudella (1950-luvun alku-1986) Vesimies oli voimiltaan ja erikoiskyvyiltään samantapainen kuin nykyään. Hän oli synnyinperältään kuitenkin Tom Curryn biologinen lapsi ja hänen äitinsä Atlanna ei ollut kuningatar vaan merenneito.
Moderni Vesimies (Post-Crisis)
Vuonna 1987 Vesimiehen taustatarina muuttui nykyisin sarjakuvissa käytettävään muotoonsa. Orin-nimen saanut lapsi syntyi Atlantiksessa velho Atlanin ja Kuningatar Atlannan lapseksi. Atlantiksen taikauskoiset asukkaat uskoivat lapsen kärsivän muinaisen hirviön, Kordaxin, kirouksesta koska Orinin hiukset olivat keltaiset ja hän pystyi kommunikoimaan merenelävien kanssa. Hylätyn Orinin löysivät delfiinit, jotka hoitivat nuorta lasta ja toimittivat tämän majakkasaaren rannikolle.
Majakanvartija Thomas (kutsuttu nykyaikana myös Arthuriksi) Curry löysi nuoren Orinin. Tom adoptoi ja kasvatti lapsen, nimeten hänet Arthur Curryksi. Adoptioisänsä kuoleman jälkeen Arthur lähti etsimään paikkaansa maailmalta. Matkan aikana hän kohtasi Kakon, naispuolisen eskimon, jonka kanssa hänellä oli lyhyt suhde. Suhteen päätyttyä Arthur lähti Kakon kotikylästä saaden vasta myöhemmin selville että Kako oli synnyttänyt hänen poikansa Koryakin.
Merenalaisilla tutkimusretkillään Arthur joutui sattumalta vedenalaisen Poseidon-kaupungin vartijoiden vangiksi. Vankeusaikanaan hän tutustui tulevaan liittolaiseensa tiedemies Vulkoon, jonka avustamana Arthur suojeli Poseidonia merenalaisten hirviöiden hyökkäykseltä. Vapauduttuaan Arthur sai kuulla synnyintarinansa ja kuningatar Atlannan poikana hänet kruunattiin Atlantiksen kuninkaaksi (tosin hän menetti myöhemmin arvoasemansa The Obsidian Age -sarjakuvatarinassa 2003).
Myöhemmin Arthur tapasi supersankari Salaman (Barry Allen) ja tämän inspiroimana ryhtyi itsekin supersankariksi käyttäen nimeä Vesimies.
Erityiskyvyt
Rajoitus! Vesimies heikkenee, jos hän on liian kauan poissa merivedestä.
Smallville
Vesimies esiintyi muutaman kerran vierailevana hahmona Smallville-sarjassa ja teki ensiesiintymisen sarjan viidennellä tuotantokaudella 20. lokakuuta 2005, jossa Alan Ritchson näytteli tulevaa supersankaria. Sarjassa hahmo tunnetaan pelkästään nimellä Arthur Curry tai lyhyesti AC. Hänen kerrotaan olevan biologian opiskelija Miamin yliopistossa ja kuuluu koulunsa uintijoukkueeseen. AC toimii salaa myös eräänlaisena meriaktivistina pelastaessaan erinäisiä merten olentoja ja niiden asuin alueita roistoilta kuten Lex Luthor.
AC esiintyi myös sarjan kuudennen kauden jaksossa "Justice", jossa hän työskentelee Vihreän Nuolen supersankari-tiimissä, joka on eräänlainen Oikeuden Puolustajien prototyypi. Ryhmässä hän saa koodinimekseen Vesimies. Seuraavan kerran AC esiintyi sarjan 8. tuotantokauden avausjaksossa "Odyssey", jossa hän oli etsimässä Vihreän Nuolen johdolla Clarkia Pohjoisnavalta. Vihreä Nuoli lopulta löysi hänet Venäjältä ja muut sankarit hajaantuivat omille teilleen, kunnes Luthorin entisen alaiset jäljittivät AC:n Norjasta ja vangitsivat hänet. Sittemmin Vihreä Nuoli pelasti hänet, jonka jälkeen AC lähti myöhemmin omille teilleen.
Aquaman (pilottijakso)
Vesimiehelle oli suunnitteilla oma televisiosarja Smallvillen tekijöiltä, mutta Warner Brosin televisiokanavan WB ja UPN yhdistyessä tilalle tullut The CW ei halunnut ottaa mahdollista sarjaa ohjelmistoonsa syksylle 2006. Tämän johdosta Aquaman jäi yhden jakson mittaiseksi televisio-ohjelmaksi, mutta se oli saatavilla iTunesissa ja esitettiin televisiossa 9. kesäkuuta 2009 Kanadassa.
Justin Hartleyn näyttelemä Vesimies asui Florida Keysissä, jossa hän työskenteli rantabaarissa ystävänsä Evan kanssa. Myöhemmin jakson aikana AC:ksi kutsuttu Vesimies saa selville olevansa Atlantisin prinssi ja ryhtyy alun epäröinnin jälkeen tutkimaan menneisyyttään tarkemmin. Hän kohtaa sarjan aikana sarjakuvissakin esiintyneen vihollisensa Sirenin.
Elokuvissa
Vesimies esiintyy päähahmona omassa elokuvassaan Aquaman, jossa häntä esittää Jason Momoa. Momoa esittää Vesimiestä myös elokuvan jatko-osassa Aquaman and the Lost Kingdom.
Vesimies esiintyi myös cameo-roolissa elokuvassa Batman v Superman: Dawn of Justice. Myöhemmin Vesimiehellä oli merkittävämpi rooli elokuvassa Justice League ja elokuvan ohjaajan versiossa Zack Snyder’s Justice League, joissa Vesimiestä esittää Jason Momoa. Elokuvissa Vesimiehestä tulee yksi Oikeuden Puolustajien perustajajäsenistä.
Animaatio
thumb|220px|[[Filmationin versio Vesimiehestä 1960-luvulla.]] thumb|220px|Vesimies [[Justice League (televisiosarja)|Justice League -sarjassa.]] thumb|220px|Vesimies [[Batman – pelottomat -sarjassa.]] thumb|220px|[[Josh Keatonin ääninäyttelemä Vesimies Justice League: Crisis on Two Earths elokuvassa.]]
Aquaman
Vesimies esiintyi ensimmäistä kertaa animaatiosarjassa vuonna 1967 The Superman/Aquaman Hour of Adventure ohjelmassa, jossa oli yhdistetty kahden eri sarjan jaksoja yhdeksi ohjelmaksi. Vuotta myöhemmin Vesimiehen sarjan jaksot eriteltiin omaksi sarjaksi Aquaman. Hahmon äänenä toimi Marvin Miller.
Vesimies seikkaili sarjassa Vesipojan kanssa ja lisäksi hän ratsasti usein Storm nimisellä merihevosella. Vesimiehellä oli supervahvuuden lisäksi kyky kommunikoida merieläinten kanssa ja luoda tiivistettyjä vesipalloja, joita hän välillä heitteli vihollisia päin. Vesimies kohtasi sarjassa useanlaisia vihollisia, joista hänen arkkiviholliset olivat The Brain, Black Manta ja kuningatar Vassa.
Superystävät
Vuonna 1973 Vesimies esiintyi Hanna-Barberan tuottamissa Superystävät animaatiosarjoissa joita tuotettiin vuoteen 1985 asti. Vesimies kuului sarjan vakiosankareihin suurimmaksi osaksi ensimmäisestä sarjasta lähtien, jolloin kahdessa ensimmäisessa sarjassa hahmon äänenä toimi Norman Alden. Myöhemmissä sarjoissa Vesimiehen äänenä toimi William Callaway.
Teräsmies
Vesimies teki yhden jakson mittaisen vierasroolin Teräsmiehen animaatiosarjassa vuonna 1999 jaksossa "A Fish Story", jossa sankarin äänenä toimi Miguel Ferrer. Se poikkesi luonteeltaan edellisiin sarjoihin verrattuna olemalla jämäkämpi ja komentavampi Atlantisin kuningas.
Sarjassa Vesimies käy kapinaan rannikkoasukkaita vastaan, kun Lex Luthor aiheuttaa meressä vakavia ongelmia meren eläimille kokeillaan. Luthor onnistuu kaappaamaan Vesimiehen, jonka myötä meren eläimet aiheuttavat harmia laivoilla ja veneillä kulkeville ihmisille. Teräsmies saapuu auttamaan Lois Lanen kanssa Vesimiestä, joka on julistaa sodan rannikkoasukkaita vastaan hänen maailmansa häiritsemisestä ja itsensä sieppaamisesta.
Justice League
Vesimiehellä oli vieraileva rooli Justice League ja Justice League Unlimited -sarjoissa, jossa hahmon äänenä oli Scott Rummell.
Vesimies pohjautui suurilta osin kuumapäiseen antisankariin, joka esiintyi vuosien 1994-2001 Vesimiehen sarjakuvissa. Hahmon ulkonäkö oli myös erilainen Teräsmies-sarjaan nähden pidempineen hiuksineen ja partoineen. Sarjan aikana hän uhrasi kätensä pelastaakseen poikansa, jonka Orm jätti kuolemaisilleen, yrittäessään syrjäyttää veljeään, Vesimiestä kuninkaan valtaistuimelta. Vesimies esiintyi myöhemmin myös Justice League Unlimitedin sarjan alussa, auttaessaan Teräsmiestä, Batmania ja Ihmenaista taistelemaan Ultimen ryhmää (Wind Dragon, Longshadow, Juice, Downpour ja Shifter) vastaan.
Vesimiestä ei kuitenkaan voitu enää käyttää sarjan myöhemmissä jaksoissa oikeudellisista syistä, Aquaman pilottijakson myötä. Samaisesta syystä Vesimiehen arkkivihollinen Black Manta ei myöskään esiintynyt sarjassa omalla nimellä.
Batman – pelottomat
Vesimies on yksi päävierashahmoista Batman – pelottomat -sarjassa, jossa hänen äänenä toimi John DiMaggio. Hahmo on kuvailtu sarjakuvan tavoin Atlantisin kuninkaaksi ja merten suojeliaksi. Vesimies esiintyy sarjassa ystävällisenä seikkailijana, jolla on tapana kertoa omista seikkailuistaan lähes jokaiselle henkilölle tilanteesta riippumatta. Vesimiehellä on tuttujen erikoisvoimien lisäksi kyky manipuloida ympärillä olevaa vettä, sekä luoda niistä palloja, miekkoja ja suojakilpiä. Hahmon ulkonäkö pohjautuu pääosin alkuperäiseen oranssipaitaiseen ja vihreätrikoiseen versioon parran kera.
Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama
Vesimiehellä oli pieni rooli elokuvassa Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama, jossa hän toi merelle oletettavasti hukkuneen Teräsmiehen takaisin rannikolle.
Justice League: Crisis on Two Earths
Vesimiehellä oli edellisen animaatioelokuvan tavoin pieni rooli vuoden 2010 elokuvassa Justice League: Crisis on Two Earths, jossa hahmon äänenä toimi Josh Keaton. Hän auttoi Batmania taistelemaan Superwomanin kätyreitä vastaan, jotka olivat tunkeutuneet Oikeuden Puolustajien vahtitorniin.
Young Justice
Vesimies esiintyi Young Justice animaatiosarjassa vuoden 2010 loppupuolella, jossa hän on mentorin roolissa yhdessä muiden Oikeuden Puolustajien kanssa nuoremmille sankareille. Hahmon äänenä toimii Phil LaMarr.
Justice League: Flashpoint Paradox
Vesimies esiintyi animaatioelokuvassa Justice League: The Flashpoint Paradox, jossa hahmon äänenä toimi Cary Elwes. Elokuvassa Salaman vahingossa luomassa vaihtoehtoisessa maailmassa Vesimiehen johtama Atlantis oli sodassa Amazoneja vastaan ja Vesimies melkein tappoi Kyborgin taistelun aikana, kunnes Teräsmies katkaisi tämän käden laserkatseellaan. Myöhemmin Ihmenainen onnistui tappamaan Vesimiehen taistellessaan tätä vastaan.
JLA Adventures: Trapped in Time
Vesimies esiintyy animaatioelokuvassa JLA Adventures: Trapped in Time, jossa häntä ääninäyttelee Liam O'Brien.
Justice League: Throne of Atlantis
Vesimies esiintyy päähahmona animaatioelokuvassa Justice League: Throne of Atlantis, jossa häntä ääninäyttelee Matt Lanter.
DC Super Hero Girls
Vesimies esiintyi vuoden 2019 DC Super Hero Girls sarjan jaksossa "#TheAquamanCometh", jossa häntä ääninäytteli Will Friedle. Jaksossa Garth yritti epätoivoisesti tehdä vaikutuksen Vesimieheen, jotta tämä hyväksyisi tämän apulaisekseen. Vesimies esiintyi myöhemmin sarjaan pohjautuvassa animaatioelokuvassa Teen Titans Go! & DC Super Hero Girls: Mayhem in the Multiverse, jossa häntä ääninäytteli Will Friedle.
Lego DC Comics Super Heroes: Aquaman: Rage of Atlantis
Vesimies esiintyi päähahmona animaatioelokuvassa Lego DC Comics Super Heroes: Aquaman: Rage of Atlantis, jossa häntä ääninäytteli Dee Bradley Baker.
DC Super Hero Girls: Legends of Atlantis
Vesimies esiintyi animaatioelokuvassa DC Super Hero Girls: Legends of Atlantis, jossa häntä ääninäytteli Max Mittelman.
Harley Quinn
Vesimies esiintyi lyhyesti Harley Quinn animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Chris Diamantopoulos.
Still of the Night
Still of the Night on Whitesnake-yhtyeen menestyskappale 1987-albumilta. Kappale sisältää rauhallisen kosketinpainotteisen välivaiheen. Kappaletta on sen ilmestymisestä asti soitettu lähes jokaisella Whitesnaken keikalla. Yleensä se soitetaan joko viimeisenä kappaleena ennen encorea tai ensimmäisenä encorena. Joskus myös aivan setin päättäjänä. Kappaleen on kirjoittanut laulaja David Coverdale. Kappale on myös Rock Revolution-videopelissä. Singlen b-puolena julkaistiin 70-luvulla kirjoitettu kappale Don't Turn Away.
Somalian pelastuksen demokraattinen rintama
Somalian pelastuksen demokraattinen rintama (,, alkujaan Democratic Front for Salvation of Somalia) on ollut merkittävä poliittinen ja puolisotilaallinen kattojärjestö Somaliassa perustamisestaan vuodesta 1981 lähtien. Sen perustivat muutamat upseerit, jotka vastustivat Siad Barren hallintoa. Puolueen taustalla on lähinnä Majerteen-klaani.
Barren hallinnon kaaduttua puolue jakautui kahtia. Puheenjohtaja, kenraali Mohamed Abshir Musa siirtyi Saudi-Arabiaan, ja varapuheenjohtaja Abdullahi Yusuf Ahmed johtaa Puntmaata. Puoluekokous pidettiin elokuussa 1994, ja molemmat väittävät tulleensa valituksi puolueen johtajaksi.
Timo Heino
Timo Heino (s. 1962 Tampere) on suomalainen kuvataiteilija. Heino valmistui vuonna 1989 Helsingin Kuvataideakatemiasta, jossa hän opiskeli maalausta ja kuvanveistoa. Hän on myös opettanut Kuvataideakatemiassa vuodesta 1998 lähtien, ja sitä ennen Helsingin Vapaassa taidekoulussa vuosina 1996-1998. Heino asuu ja työskentelee Helsingissä.
Teosten tyyli
Timo Heinon minimalistiseksi muotoiltu ilmaisu on esteettistä ja loppuun asti ajateltua. Pinnan alla piilee usein enemmän tai vähemmän erityisiä viittauksia sellaiseen, joka herättää inhoa tai huolta. Huoli suuntautuu usein ihmisen holtittomiin tekoihin ja niiden seurauksiin.
Heino leikkii teoksissaan länsimaisen ajattelun mukaisilla vastakohtapareilla tuottamalla kontrasteja muun muassa teollisen ja luonnollisen, geometrisen ja orgaanisen, puhtaan ja likaisen, selkeän ja hämärän, kiiltävän ja karkean sekä menneen ja nykyisen rinnastuksilla. Teoksissa esiintyvät geometriset perusmuodot yhdistyvät materiaaleihin, jotka edustavat toisaalta orgaanista luontoa ja toisaalta teollista maailmaa. Teokset käsittelevät usein aiheiltaan suhdetta luontoon, teknologiaan ja moraaliin sekä sisältävät viittauksia poliittisiin ja uskonnollisiin teemoihin. Vastakohtien esiintymisestä huolimatta teoksissa ei ole niinkään kyse dualismista kuin rajakäynnistä länsimaiselle kulttuurille ominaisten luokitusten välillä. Eri kategorioihin kuuluvien elementtien yhdistäminen mahdollistaa niiden samanaikaisen tarkastelun yhtenä kokonaisuutena. Luonnosta otettuja materiaaleja on työstetty niin, että synteettisen ja luonnollisen raja on hämärtynyt. Taulumaiset teokset vaikuttavat usein maalatuilta, mutta lähemmin tarkasteltuna maaliaineeksi paljastuu Duchampin tapaan pöly, turkis tai perunankuoret. Heino käyttää ja yhdistelee taiteessaan vaihtelevia ja yllättäviä materiaaleja, kuten terästä, kiiltäviä mustia tai värikkäitä muoveja, tiiltä, sekä myös karvaa, mehiläisvahaa, verta, pölyä ja ulosteita, joita ei kuitenkaan esitetä jätteinä. Esimerkiksi teos nimeltä Suklaamuotti vuodelta 1996 oli valmistettu koiran ulosteesta ja lehtikullasta. Heino haluaa taiteen kautta tarjota katsojalle kontaktin tabuiksi ja epäpuhtaiksi koettuihin materiaaleihin. Puhtaus ja kiinteät rajat ovat taiteilijan mukaan kulttuurillisia ihanteita, mutta samalla uutta luovan muutoksen esteitä. Teoksilla tuntuu olevan oma painovoimansa, oma outo auransa, joka vetää katsojan vieraaseen maailmaan, jonnekin sanallisten merkitysten tuolle puolen.
Teokset kokoelmissa ja julkiset teokset
Heinon taidetta on hankittu useiden tärkeiden suomalaisten moderniin ja nykytaiteeseen keskittyneiden taidemuseoiden kokoelmiin. Hänen teoksiaan on muun muassa Nykytaiteen museo Kiasman, Helsingin taidemuseon, Emma:n ja Sara Hildénin taidemuseon kokoelmissa, minkä lisäksi niitä on hankittu myös Euroopan keskuspankille Frankfurt am Mainiin.
Tunnustukset
Timo Heinolle on myönnetty Suomen taideyhdistyksen Dukaattipalkinto (1990). ja opetus- ja kulttuuriministeriön Nuoren taiteen Suomi-palkinto (1997). Heino nimettiin Ars Fennica ehdokkaaksi vuonna 2003.
Yhden hengen orgiat
Yhden hengen orgiat: Esseitä luetusta elämästä on Tommi Melenderin vuonna 2013 ilmestynyt esseekokoelma kaunokirjallisuudesta.
Paleolibertarismi
Paleolibertarismi on älyllisesti tiukka libertarismin haara tai vaihtoehtoisesti libertarismin konservatiivinen haara (tai toisin päin). Paleolibertarismin käsite keksittiin ja sitä esiintyi lähinnä Yhdysvalloissa. Käsitettä ovat käyttäneet muun muassa, Lew Rockwell, Hans-Hermann Hoppe ja muut Ludwig von Mises -instituutti lähellä olevat tahot. Euroopassa käsite on tuntemattomampi. Amerikassa käsite tuli käyttöön, kun Mises-instituutin ympärille ryhmittyneet kulttuurikonservatiiviset libertaristit halusivat tehdä pesäeron poliittisia sovitteluratkaisuja hakevaan pragmaattiseen Cato-instituuttiin, henkilökohtaisia vapauksia ja vähemmistöjen oikeuksia taloudellisen vapauden kustannuksella painottaviin vasemmistolibertaristeihin (ks. ACLU) ja epäpoliittisiin elämäntapalibertaristeihin eli niin sanottuihin libertiineihin.
Paleolibertarismin käsitettä käyttävät lähinnä paleolibertaristit itse. Libertarismin sisällä he erottelevat itsensä niin sanotusta neolibertarismista eli uuslibertarismista, jonka edustajiksi he katsovat muun muassa Virginia Postrelin, David Friedmanin, Milton Friedmanin ja Cato-instituutin johtajan William Niskasen. Jälkimmäiset kuitenkin kutsuvat itseään libertaristeiksi, ilman etuliitteitä. Nykyisin myös monet entiset paleolibertaarit kuten Lew Rockwell ovat luopuneet termistä ja kutsuvat itseään vain libertaareiksi.
Paleolibertarismin konservatiivinen merkitys on saanut vaikutteita termistä paleokonservatismi, joka on konservatismin anti-interventionistinen haara ja oppositiossa uuskonservatismiin nähden. Paleolibertarismin ja paleokonservatismin idea on herättää henkiin toista maailmansotaa edeltänyt vanha oikeisto ja vastustaa Franklin Delano Rooseveltiin henkilöityvää sosiaaliliberalismia ja uuskonservatismia, jotka paleolibertaarien mielestä ovat luopuneet klassisen liberalismin ihanteista.
Luna 4
thumb|Luna-4. Neuvostoliittolainen 6 kopeekan postimerkki vuodelta 1963. Luna 4 (malli E-6, projektinumero 2) oli Neuvostoliiton kuuluotain, joka laukaistiin Baikonurin kosmodromista 2. huhtikuuta 1963. Luotain oli yksi Lunaksi (Kuu) kutsutuista, kuun tutkimista varten valmistetuista, vuodesta 1959 lähtien laukaistuista luotaimista.
Luna 4 oli Luna-sarjan toisen vaiheen luotaimiin (Luna 4–Luna 14); nämä Neuvostoliitto oli varustanut lennonaikaiset lentoratakorjaukset mahdollistavilla ohjausraketeilla, joilla kuuluotaimet pyrittiin ohjaamaan Kuun läheiseille lentoradoille. Se kuului E6-sarjan laskeutumisluotaimiin.
Yhteensä 1422 kilogrammaa painaneen luotaimen alkumatka Baikonurista sujui suunnitellusti. Ensin Luna 4 ohjattiin Maan kiertävälle 167x182 kilometrin lentoradalle, josta se singottiin kaartuvasti kohti Kuuta. Maan ja Kuun välisen lennon aikana ilmeisesti luotaimen tähtinavigointijärjestelmä petti, mahdollisesti lämpösuojausongelmien takia, eikä luotainta saatu ohjattua lennon loppuvaihetta varten suunnitellusti. Tietoliikenneyhteydet kuitenkin säilyivät ainakin 7. huhtikuuta saakka. Luotain lensi Kuun ohi noin 8 400 km:n päästä 5. huhtikuuta 1963.
Luotaimen aiottua tarkoitusta ei koskaan virallisesti paljastettu, mutta joidenkin arvioiden mukaan luotaimella olisi aiottu yrittää pehmeää laskeutumista Kuuhun, mitä yritettiinkin seuraavilla, Luna 5 ja Luna 6 -luotaimilla. Väitettä tukee tieto, että Moskovan radion 5. huhtikuun illaksi oli suunniteltu radio-ohjelmaa "Iskeytyminen (laskeutuminen) Kuuhun", joka peruttiin. Luotaimen uskottiin päätynee aurinkokeskiselle radalla, jonka suurin etäisyys Maasta on 698 455 km, pienin 89 801 km ja kiertoaika noin 28 365 päivää.
Bulmers
thumb|upright=0.6|Magners-pullo Bulmers on irlantilainen siideri, jota muissa maissa markkinoidaan nimellä Magners. Kaupallinen tuotanto aloitettiin Clonmelissä, Tipperaryn kreivikunnassa vuonna 1935.
Bulmers poikkeaa ulkomailla markkinoitavasta Magnersista ainoastaan nimensä osalta. Siiderin omistaa Cantrell and Cochrane -yhtiö.
Vallanjako-oppi
thumb|200px|[[Montesquieu esitteli vallan kolmijako-opin teoksessaan Lakien henki (De l’Esprit des Lois).]] Vallanjako-oppi on valtioteoria, jonka mukaan toimeenpano-, lainsäädäntö- ja tuomiovallan on kuuluttava eri elimille. Se on vaikuttanut useimpiin nykyaikaisiin valtiosääntöihin. Opin on kehittänyt ranskalainen Montesquieu.
Vallanjako-oppi on esitelty Montesquieun pääteoksessa Lakien henki. Samaa olivat aiemmin jo hahmotelleet Niccolò Machiavelli, John Locke ja James Harrington. Montesquieun Ranskan monarkiaa arvostelevat kirjoitukset ovat kuitenkin tärkeimpiä oppia määritteleviä töitä.
Vallan kolmijako-oppi on perustava osa länsimaisten demokratioiden hallintomuotoa. Suomen hallitusmuodossa kolmijako-oppi otettiin käyttöön itsenäistymisen jälkeisenä vuonna 1919, mutta alkuperäisestä mallista luovuttiin ajan kuluessa kytkemällä lainsäädäntövalta ja toimeenpanovalta kiinteästi toisiinsa. Perusajatus säilyi kuitenkin edelleen uuden perustuslain esitöissä.
Sovellukset
Presidenttijohtoiset valtiot ovat tietynlainen sekamuoto parlamentarismista ja monarkiasta. Esimerkiksi Suomen valtiomuototaistelun seurauksena luovuttiin monarkistisista haaveista, mutta hyväksyttiin valtionpäämiehen vahva hallinnollinen rooli. Suomen hallitusmuotoa tuolta ajalta on kuvattu ranskalaistyyppiseksi.
Nykyisessä perustuslaissa on omaksuttu näkemys, jonka mukaan kansa eli eduskunta on nostettu kansanvallan periaatteen mukaisesti kahden muun valtiovallan yläpuolelle.
Parlamentarismissa lainsäädäntö- ja toimeenpanovalta ovat yleensä kytkettyjä toisiinsa, sillä toimeenpanevan elimen pitää nauttia lakia säätävän elimen luottamusta. Parlamentti voi siis erottaa hallituksen antamalla sille epäluottamuslauseen.
Colton Sceviour
Colton Sceviour (s. 20. huhtikuuta 1989) on kanadalainen jääkiekkoilija. Sceviour edustaa NHL-seura Edmonton Oilersia. Tätä ennen hän pelasi Dallas Starsissa ja Florida Panthersissa. Sceviour on Dallasin varaus neljänneltä kierrokselta vuodelta 2007.
Sceviour teki ensimmäisen NHL-maalinsa 14. joulukuuta 2013 Winnipeg Jetsiä vastaan. Syyskuussa 2020 Panthers kauppasi Sceviourin yhdessä Mike Mathesonin kanssa Penguinsiin vaihdossa Patric Hörnqvistiin.
Veturi
thumb|250px|[[VR-Yhtymä|VR:n omistama Sr2-sarjan sähköveturi Helsingin päärautatieasemalla]] thumb|250px|VR:n omistama [[Dr16|Dr16-sarjan dieselsähköinen veturi Oulun rautatieasemalla]] thumb|Venäläinen [[höyryveturi vuodelta 1910 ]]
Veturi on junan vetämiseen ja työntämiseen tarvittava kulkuneuvo. Sen tehtävänä on toisaalta tuottaa junan vetämiseen/työntämiseen tarvittavaa vetovoimaa ja toisaalta toimia veturimiehistön työtilana tarvittavine hallintalaitteineen.
Tekniikka
Nykyaikaisen diesel- ja sähköveturin pääosat ovat telit, koriosat (joko erillinen runko konesuojineen tai itsekantava kori), koneisto, jossa vetovoiman kehittämiseen tarvittava pääkoneisto ja lisäksi erilaiset apukoneistot ja -laitteet, sekä erilaiset ohjaus- ja kommunikaatiolaitteet sisältävä ohjaamo. Vanhoissa veturityypeissä oli jäykkä runko pyörästöineen telikäytön sijaan.
Nykyisin Suomessa käytössä olevia veturityyppejä ovat sähköveturit sekä sähköistämättömillä rataosuuksilla ja vaihtotöissä dieselveturit. Dieselvetureita käytetään toisinaan myös sähköistetyillä rautateillä lähinnä tavarajunavetureina. Lisäksi on eroteltava moottorivaunut ja -junat, joissa koneisto on sulautettu vaunuun.
Ennen diesel- ja sähkövetureita oli yleisesti käytössä höyryvetureita, joissa voimaa antava höyry saatiin polttamalla joko kivihiiltä tai halkoja, joskus turvetta tai polttoöljyä. Nämä polttoaineet sekä tarvittava vesi kulkivat mukana joko veturiin liitetyssä apuvaunussa, tenderissä, tai ns. tankkivetureissa veturin omissa säiliöissä.
Varsinaisen veturiosan voidaan näissä katsoa koostuvan jäykästä rungosta eli kehyksestä, höyrykattilasta tulipesineen sekä pyörästöstä siihen kiinteästi kytkettyine höyrykoneineen ja kuljettajasuojuksesta eli ajohytistä, jossa oli paitsi veturin ja sen höyrykattilan laitteistojen hallintalaitteet, myös tulipesän suuluukut polttoaineen syöttöä varten.
Höyryveturissa ajotehtäviin keskittyvän kuljettajan lisäksi oli lämmittäjä, joka huolehti höyrykattilan käytöstä eli polttoaineen ja veden syötöstä sekä koneiston usein käsin tapahtuvasta voitelusta. Polttoaineen täydennyspaikoilla lämmittäjä huolehti hiilien tai halkojen ottamisesta sekä veden täydentämisestä. Veturinlämmittäjän työ jatkui veturinkuljettajaa työssään avustavana koneapulaisena diesel- ja sähkövetureissakin. Suomessa VR poisti koneapulaisen vaiheittain eri veturiluokista. Lopullisesti veturiin jäi yksi kuljettaja 1990-luvun alkupuolella.
Kookkaan höyryveturin tenderiin saattoi mahtua jopa 13 tonnia hiiltä ja 28 kuutiometriä eli tonnia vettä, joka silti saattoi riittää vain alle sadan kilometrin ajoon.
1920-luvulta alkaen rakennettiin joitakin höyryturbiinivetureita. Osa näistä oli suoravetoisia, osassa turbiini käytti sähkögeneraattoria. Samoihin aikoihin rakennettiin myös ensimmäiset kaasuturbiiniveturit. Yksittäisiä vetureita rakennettiin vielä 1960-luvulla, ja alun perin TGV-junien suunniteltiin käyttävän sähkön sijaan kaasuturbiinia.
Strongbow (siideri)
thumb|right|Strongbow-siideriä Strongbow on englantilainen siideri, jota myydään laajasti eri puolilla maailmaa. Sen tuottaa Scottish & Newcastlen vuonna 2003 ostama H. P. Bulmer. Siideri sai nimensä keskiajalla eläneeltä "Strongbow'lta", Richard de Clarelta. Suomeen Strongbowta tuo Hartwall.
Elossa (täsmennyssivu)
Elossa voi tarkoittaa seuraavia:
Antti Ronkainen
Antti Ronkainen -nimisiä henkilöitä ovat:
Neurooma
Neurooma on hermokudokseen syntyvä ja enimmäkseen hermokudoksesta koostuva kasvain, jota yleensä pidetään hyvänlaatuisena. Neurooma voi kasvaa hermosolun aksoniin eli haaraan. Ne voivat olla kooltaan hyvinkin pieniä, niin että niitä ei koe tunnustelemalla muuten kuin kyseisen kohdan arkuutena. Neuroomia voi syntyä myös amputoitujen raajojen tynkiin, joihin tulevia epänormaaleja hermokudosmassoja kutsutaan amputaationeuroomiksi.
Alexander Wagendristel
Alexander Wagendristel (s. 23. maaliskuuta 1965 Wien) on itävaltalainen säveltäjä.
Wagendristel aloitti säveltämisen 4-vuotiaana ja nokkahuilutunnit vuonna 1971. Tämän jälkeen hän oli huilunsoiton ja musiikin teorian yksityisopetuksessa (1974–80). Hän sai Universität für Musik und darstellende Kunst Wienissä diplomit huilunsoitossa (1988) ja sävellyksessä (1990). Hänen opettajinaan olivat sävellyksessä Heinrich Gattermeyer, Friedrich Neumann ja Erich Urbanner sekä huilunsoitossa Werner Tripp. Hän osallistui myös Darmstadtin kursseille ja sai vuonna 1988 opetusta Aurèle Nicolet'lta.
Wagendristel on säveltänyt runsaasti useisiin genreihin lukeutuvaa musiikkia: oopperaa, orkesterimusiikkia, kamarimusiikkia, kuoro- ja muita vokaaliteoksia, pianokappaleita ja -sonaatin, teoksia uruille ja cembalolle sekä elektroakustista musiikkia. Wagendristelin toinen ooppera Der Narr sai sekä kriitikkojen että yleisön suosion kantaesityksessään vuonna 1995. Pianokonsertto TYPHON esitettiin ISCM:n valitsemana teoksena Wienin Konzerthausissa maaliskuussa 2002. Sama teos sisältyi myös ISCM:n vuoden 2007 maailman musiikkifestivaalin ohjelmistoon Hongkongissa.
Adílson Batista
Adílson Batista (s. 16. maaliskuuta 1968 Curitiba) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Adílson Batista debytoi Brasilian maajoukkueessa 1990. Hän on pelannut neljä maaottelua.
Valdo Filho
Valdo Filho (s. 12. tammikuuta 1964 Siderópolis) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Valdo debytoi Brasilian maajoukkueessa 1987. Hän kuului Brasilian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1986 ja 1990. Hän on pelannut 45 maaottelua ja tehnyt niissä 4 maalia.
Niko Mikael Korhonen
Niko Mikael Korhonen (s. 1981 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Pärttylin kesä julkaistaan keväällä 2015. Teoksen kustantaa Nordbooks.
Matilda (Saksin herttuatar)
Matilda (6. tammikuuta 1156 – 28. kesäkuuta 1189) oli Henrik II:n ja Eleonoora Akvitanialaisen vanhin tytär. Hänestä tuli Saksin ja Baijerin herttuatar naituaan Henrik Leijonan vuonna 1168, ja hän piti arvonimensä miehensä kuolemaan 1180 asti.
Avioliitto
vasen|pienoiskuva|Henrik Leijonan ja Matildan kruunajaiset.Vuonna 1159 kiistellyn paavin valinnan lähestyessä kuningas Henrik II tahtoi lähentää välejään Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa erityisesti sen takia, koska hän itse oli joutunut riitoihin Canterburyn arkkipiispan Thomas Becketin johtaman Englannin papiston kanssa. Keisari Fredrik Barbarossa lähetti Kölnin arkkipiispa Rainald von Dasselin Henrik II:n hoviin vuonna 1165, jotta he voisivat neuvotella naimakaupoista. Henrik Leijona Welfin suvusta valittiin sopivaksi puolisoksi Matildalle. Neuvottelujen aikana oli kuitenkin kiista, kun Leicesterin 2. jaarli Robert de Beaumont kieltäytyi tervehtimästä arkkipiispaa syyttäen häntä eripuraisuudesta ja vastapaavi Viktor IV:n kannattamisesta. Alkuperäinen suunnitelma oli naittaa Henrik II:n toinen tytär Eleanoora Englantilainen keisari Fredrik Barbarossan pojalle, mutta se hylättiin, ja sen sijaan 11-vuotias Matilda jätti Englannin suuret myötäjäiset mukanaan syyskuussa 1167.
Matilda nai Saksin ja Baijerin herttuan Henrik Leijonan 1. helmikuuta 1168 Mindenin katedraalissa Saksissa. Henrik oli eronnut ensimmäisestä vaimostaan Clementia von Zähringenistä vuonna 1162. Hän ja Matilda saivat neljä poikaa ja yhden tyttären:
Joidenkin lähteiden mukaan Henrikille ja Matildalle syntyi myös kolme muuta lasta, jotka kuitenkin kuolivat varhain:
Kätilö (elokuva)
Kätilö on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Antti J. Jokinen. Se perustuu Katja Ketun samannimiseen romaaniin vuodelta 2011 ja kertoo suomalaisnaisen ja suomalais-saksalaisen SS-upseerin välille kehittyvästä rakkaudesta keskellä Lapin sotaa. Elokuvan pääosissa ovat Krista Kosonen, Lauri Tilkanen, Pirkka-Pekka Petelius ja Tommi Korpela.
Krista Kosonen palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Jussilla ja Pirkka-Pekka Petelius parhaan miessivuosan Jussilla.
Tuotanto
Elokuvan kuvaukset alkoivat 13. toukokuuta 2014 Liettuassa, missä elokuvaa kuvattiin kuusi viikkoa. Elokuvaa kuvattiin myös Lapissa ja Pohjois-Norjassa. Liettuaan rakennettiin elokuvaa varten kuvauspaikaksi vankileiri.
Vastaanotto
Etelä-Suomen Sanomien Jarmo Valkolan mielestä Jokinen tarjoaa persoonallisen ja tarkasti jäsennellyn vision Lapin sodasta: ”Se on paitsi Kososen tulkitseman naisen visio myös historiallisesti orientoitunut elokuva, jossa saksalaisten läsnäolo jättää moninaiset jälkensä suomalaiseen todellisuuteen.” Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä Pertti Avola pitää Kätilöä ”monin tavoin epäonnistuneena” elokuvana, joka sortuu hollywoodmaiseen pintakiiltoon ja juonen sekavuuteen. Elokuvaa kannattelevat hänen mukaansa Krista Kososen sekä Tommi Korpelan, Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Leea Klemolan roolityöt. Länsi-Savon Tuukka Vartiaisen mielestä Kätilö on tukehtua emotionaaliseen pauhuun, musiikkiin ja komeisiin kuviin, mutta Helenan ja Johanneksen suhde jää tunnetasolla etäiseksi.
Palkinnot
Krista Kosonen sai parhaan naispääosan palkinnon Shanghain kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Kosonen palkittiin roolistaan myös parhaan naispääosan Jussilla. Pirkka-Pekka Petelius palkittiin roolistaan parhaan miessivuosan Jussilla.
International Historical Film Festivalilla Belgian Waterloossa elokuva palkittiin lokakuussa 2015 parhaan elokuvan palkinnolla ja Krista Kosonen parhaan naisnäyttelijän palkinnolla.
Klara Apotekar
Klara Apotekar (s. 2. elokuuta 1997) on slovenialainen judon Euroopan kisojen kultamitalisti.
Apotekar on kilpaillut alle 78 kg:n painoluokassa vuodesta 2012 lähtien. Hän saavutti alle 23-vuotiaiden EM-hopeaa Wrocławissa 2014 ja nuorten EM-joukkuehopeaa Oberwartissa 2015. Hän saavutti samana vuonna alle 21-vuotiaiden MM-hopeaa Abu Dhabissa ja alle 23-vuotiaiden EM-kultaa Bratislavassa.
Apotekar sijoittui 2017 viidenneksi Varsovan EM-kilpailuissa ja voitti nuorten Euroopan-mestaruuden Mariborissa. Hän oli seitsemäs Bakun MM-kilpailuissa 2018. Hän voitti kultaa 78 kg:n sarjassa Minskin Euroopan kisoissa 2019 kukistettuaan loppuottelussa alankomaalaisen Guusje Steenhuisin. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän oli viides.
Wil Wheaton
Richard William ”Wil” Wheaton III (s. 29. heinäkuuta 1972 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan Wesley Crusherina televisiosarjassa Star Trek – uusi sukupolvi ja keskeisestä lapsiroolistaan elokuvassa Stand by Me – viimeinen kesä (1986). Wheaton on usein vieraillut omana itsenään Rillit huurussa -sarjassa.
Hän on kiinnostunut tekniikasta ja osallistunut Video Toaster 4000:n kehitykseen testaamisessa ja laadun valvonnassa sekä markkinoinnissa.
Pete Parada
Peter "Pete" Parada (s. 17. heinäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen rumpali. Hän on soittanut The Offspring -yhtyeessä vuodesta 2007 vuoteen 2021. Hän on toiminut myös muissa yhtyeissä, joihin lukeutuvat Face to Face ja Saves the Day.
Parada erotettiin The Offspringistä koska lääkärien suosituksesta hänen ei pitäisi ottaa koronarokotetta, koska hän sai lapsena rokotuksen jälkitautina Guillain-Barrén taudin.
Myskikurjennokka
Myskikurjennokka (Erodium moschatum) on yksi- tai kaksivuotinen sinipunakukkainen kurjenpolvikasvi. Se on myskinhajuinen. Laji kasvaa alkuperäisenä Etelä- ja Länsi-Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko
Tiheäkarvainen myskikurjennokka kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat ovat 1–1,2 cm leveät, terälehdet ovat väriltään sinipunaiset. Hedelmys on pitkä nokkamainen viisiosainen lohkohedelmä. Nokan kärki on nystykarvainen, toisin kuin läheisesti samannäköisellä peltokurjennokalla (Erodium cicutarium).
Myskikurjennokka Suomessa
Suomessa myskikurjennokka on hyvin harvinainen tulokaskasvi, joka on löydetty Helsingistä ja Oulusta. Uudellamaalla se on vakiintunut laji ja kasvaa nurmikoilla, pensasistutuksissa sekä kaatopaikoilla.
Jorge Amado
Jorge Leal Amado de Faria (10. elokuuta 1912 Brasilia – 6. elokuuta 2001 Salvador, Brasilia ) oli brasilialainen modernistinen kirjailija. Amadon kuuluisimpia romaaneja ovat Gabriela: Kanelia ja neilikkaa (1958), Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään (1966) sekä Ihmeiden markkinat (1969). Hänen teoksiaan on käännetty 30 kielelle ja sovitettu elokuviksi, joista tunnetuin on Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään (1976). Amadon kirjat sijoittuvat enimmäkseen Bahian köyhien mustien ja mulattien joukkoon.
Amado kasvoi kaakaotilalla, kävi jesuiittojen koulua ja opiskeli oikeustiedettä Rio de Janeiron yliopistossa. Kolme hänen varhaisista töistään käsittelee työväen oloja kaakaoviljelmillä.
Amado oli kommunisti, ja hän joutui lähtemään maanpakoon 1941. Hän vietti aikaansa Argentiinassa, Uruguayssa, Ranskassa, Tšekkoslovakiassa ja Neuvostoliitossa, jossa hänelle myönnettiin Stalinin rauhanpalkinto 1951. Amado palasi Brasiliaan 1955 ja lopetti aktiivisen politiikkaan osallistumisen.
Romaanien lisäksi Amadolta on suomennettu satu Kirjava Kissa ja Tytti Pääskynen (1976), jonka Amado kirjoitti maanpaossa Pariisissa yksivuotissyntymäpäivälahjaksi pojalleen. Teos julkaistiin lähes kolmekymmentä vuotta myöhemmin. Se on kuvaus kissan ja pääskysen onnettomasta rakkaudesta. Siitä on sovitettu myös näytelmä.
Virroitin
pienoiskuva|[[Schynige Platte-Bahnin veturin saksivirroitin.]] pienoiskuva|250px|[[Sr2|Sr2-sarjan sähköveturin katto, jossa näkyy saksivirroitin.]] Virroitin välittää sähkövirran raiteen keskilinjan yläpuolelle ripustetusta ajojohtimesta sähköveturin tai raitiovaunun apulaitteille, tehonsäätölaitteistolle ja edelleen sähkömoottorille.
Virroitintyyppejä ovat sekä rautatie- että raitioliikenteessä käytettävät lyyra- eli kaarivirroitin ja saksivirroitin sekä ainoastaan raitiovaunujen ja johdinautojen käyttämä tankovirroitin, joka on raitioliikenteessä enimmäkseen poistunut käytöstä. Vetureilla pyritään ajamaan pääsääntöisesti lähtöaseman suuntaan osoittava virroitin ylhäällä, jotta mahdollisten vaurioiden siirtyminen veturin katolla oleville sähkölaitteille tai toiselle virroittimelle vältettäisiin.
Akkukäyttöisissä sähköbusseissa käytetään myös virroittimia ajoakkujen latauksessa. Euroopassa kehitetyssä OPP-charge standardin mukaisessa latausjärjestelmässä virroitin on sijoitettu esimerkiksi linja-autojen päätepysäkeille pystytettyihin lataustolppiin, josta virroitin laskeutuu lataustilanteessa bussin katolle asennettuihin kiinteisiin virroitinkiskoihin, josta latausvirta välittyy ajoneuvon ajoakkuihin. Löytyy myös päinvastaisia latausratkaisuja, joissa liikkuva virroitin on kiinnitetty ajoneuvon katolle (panto on the roof). Lataustilanteissa virroitin nousee ajoneuvon katolta lataustolppaan asennettuihin latauskiskoihin.
Viiden dynastian ja kymmenen kuningaskunnan aika
Viiden dynastian ja kymmenen kuningaskunnan aika oli poliittisen epäyhtenäisyyden ajanjakso Kiinan historiassa vuodesta 907 vuoteen 960 Tang-dynastian ja Song-dynastian välillä, jolloin viisi lyhytikäiseksi jäänyttä dynastiaa hallitsivat vuorotellen Kiinan vanhaa keskusaluetta Pohjois-Kiinassa ja samaan aikaan Etelä- ja Länsi-Kiinaa hallitsi kymmenen vakaampaa kuningaskuntaa. Poliittinen hajoaminen alkoi jo Tang-dynastian loppukaudella ja sen päätti Song-dynastia, jonka keisari Taizu ja hänen seuraajansa yhdistivät suurimman osan Kiinaa jälleen yhden vallan alle.
Viisi dynastiaa
Pohjois-Kiinan viisi dynastiaa olivat:
Kymmenen kuningaskuntaa
Kiina on historiallisesti ollut jakaantunut Tang-dynastian ajoista aina Qing-dynastian valtakauteen saakka kahteen osaan, sotilaallisesti vahvaan pohjoiseen ja taloudellisesti sekä kulttuurillisesti vahvaan etelään. Vuosien 907 ja 960 välillä Kiinaan ja suurimmaksi osaksi sen eteläosaan muodostui kymmenen itsenäistä kuningaskuntaa: Wu (902–937), eteläinen Tang (937–975/976), Nan Ping (924–963), Chu (927–951), aikaisempi Shu (907–925), myöhempi Shu (934–965), Min (909–945), pohjoinen Han (951–979), eteläinen Han (917–971) ja Wu-Yue (907–978). Osa kuningaskunnista saavutti sisäisen vakauden, mutta yksikään niistä ei kehittynyt tarpeeksi vahvaksi yhdistämään Kiinaa. Eteläisten kuningaskuntien kulttuuri kukoisti ja monet tunnetuksi tulleet taiteilijat ja runoilijat elivät tuona aikana. Esimerkiksi Tang-kuningaskunnan viimeinen keisari Li Yu tunnettiin ci-runojen mestarina. Myös monet kiinalaisen buddhalaisuuden, taolaisuuden ja konfutselaisuuden klassikoista kirjoitettiin kymmenen kuningaskunnan aikana. Kuningaskunnat kävivät toisaalta myös usein sotia keskenään. Vuonna 960 perustettu pohjoinen Song-dynastia alkoi yhdistää Kiinaa ja valloitti eteläiset kuningaskunnat Nan Pingin ja Wun vuonna 963, myöhemmän Shun vuonna 965, eteläisen Hanin vuonna 971 ja eteläisen Tangin vuonna 975. Song-dynastia viimeisteli etelän valloituksen vuonna 978, kun se sai haltuunsa Wu-Yuen, sekä Min- ja Chu-kuningaskuntien rippeistä muodostuneen Qingyuanin.
10 kuningaskunnan hallitsijat
Viiden dynastian hallitsijat luetellaan kunkin dynastian omalla sivulla.
Pimeyden valtakunta
Pimeyden valtakunta on Paul Bennettin suunnittelema, vuonna 1990 julkaistu lautapeli.
Kesä-EP
Kesä-EP on Apulannan EP, joka ilmestyi kesäkuussa 2008. Se on ensimmäinen Apulannan omakustanteinen julkaisu, koska siihen asti kaikki Apulannan äänitteet julkaissut Levy-yhtiö lopetti toimintansa alkutalvesta.
Pimeyden valtakunta
Pelissä pelaajat pyrkivät kahdeksan varustuksen voimin löytämään Kultaisen avaimen muiden aarteiden joukosta seikkaillessaan ympäri valtakuntaa. Avain ja aarteet on kätketty salaperäisiin linnoihin ja mystisiin rakennuksiin. Löydettyään avaimen pelaajan täytyy yrittää paeta sen ja yhden aarteen kanssa lähtöpaikkaan. Lähtöpaikka on ainoa ulospääsy Pimeyden valtakunnasta.
Kesä-EP
EP:n singlenä julkaistiin avausraita ”Paha ihminen”, josta tuli yksi kesän 2008 soitetuimmista kappaleista. EP nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen singlelistan ykköseksi ja se myi nopeasti kultaa eli yli 5 000 kappaletta.
Pimeyden valtakunta
Ennen peliä
Ennen pelin alkua pelaajat päättävät, haluavatko he pelata lyhyen vai pitkän peliversion.
Adolf Krank
Krankin vanhemmat olivat merikapteeni Simon Petter Krank (1792–1845) ja Maria Josefina Durchman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1862 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1868. Krank vihittiin samana vuonna papiksi.
Krank toimi Tammelan kappalaisena 1874–1888. Hän oli sitten Janakkalan kirkkoherrana yli 50 vuoden ajan vuodesta 1888 aina kuolemaansa saakka 1940. Krank sai rovastin arvon 1898.
Pimeyden valtakunta
Joukkuepeli
Joukkuepeliä pelataan melkein samoin säännöin, kuin yksin pelaten, ainoana poikkeuksena seikkailijat pyrkivät kulkemaan pareittain. Kukin seikkailija kuitenkin liikkuu omien heittojensa mukaan. Jokaisella pelaajalla on myös oma seikkailija. Joukkueen varustekortit jaetaan parien kesken (neljä varustekorttia yhtä seikkailijaa kohti). Tällöin seikkailijalla ei ole välttämättä aina tiettyä varustekorttia vaaran tai hirviön voittamiseen ja tästä syystä seikkailijoiden kannattaa pysyä yhdessä.
Adolf Krank
Krank ei enää itse pystynyt hoitamaan vuodesta 1922 alkaen ja viimeisen puheensa saarnatuolista käsin hän piti vuonna 1931 Janakkalan pitäjän 500-vuotisjuhlassa. Kirkkoherran tehtäviä hoitivat apulaisina toimineet papit mutta Krank oli silti virassaan kuolemaansa saakka koska kirkkoherran virka oli tuolloin elinikäinen.
Pimeyden valtakunta
Joukkuepeli
Joukkuetoveri voi vapauttaa tyrmässä olevan ystävänsä. Hänen pitää mennä aarrepaikkaan ja vanki saa lähteä tyrmästä seuraavalla vuorolla. Pelaaja, joka haluaa auttaa ystäväänsä vaaran ohittamisessa tai vapauttaa hänet pulasta, ylittää itse vaaran käyttämällä tilanteen vaatimaa varustetta. Jos pelaaja onnistuu, ystävä tietenkin pelastuu. Jos molemmat pelaajat joutuvat vaaraan, heidän pitää paeta siitä yksittäin. Pelaajat voivat kuitenkin lainata toistensa varusteita.
Adolf Krank
Adolf Krank oli naimisissa 1870–1927 Kristina Sofia Hedströmin (1849–1927) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä ja kolme poikaa. Pojat suomensivat sukunimensä muotoon Rankka. Heitä olivat lyseon lehtori Adolf Wilhelm Rankka, rautatieinsinööri Väinö Rankka ja arkkitehti Armas Rankka. Kotitalousopettaja ja keittokirjojen tekijä Valma Krank-Heikinheimo oli Adolf Krankin tytär.
Pimeyden valtakunta
Valtakunnan vaarat
Onnistuessaan jossain edellä mainituista vaihtoehdoista, siirtyy pelaaja ensimmäisen ruskean hämähäkin päälle jatkaen siitä normaalisti. Epäonnistuessaan yhdessä edellä mainitussa tehtävässä, menettää hän yhden varusteen ja siirtyy sen jälkeen ruskean hämähäkin päälle. Jos pelaajalla ei ole varusteita, yrittää hän heittää 1 tai 8 päästäkseen kuopasta (yksi heitto vuoroa kohti).
Taikavoimat
Pimeyden valtakunnan kaikki asiat eivät ole pirullisia tai pahoja. Pelaaja voi löytää myös kulkuaan helpottavia taikavoimia.