cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euroopan megaliitit
Megaliitit ja viljely
Megaliittihaudat kehittyivät asteittain muista hautatyypeistä mesoliittisen ajan lopulla neoliittisen kulttuurin ollessa jo voimissaan Itä-Euroopassa ja levittäessä vaikutteitaan, esimerkiksi saviastiatyylejään, länteen. Megaliitit ovat voineet levitä Euroopassa osittain maitse, osittain meritse. Myöhäinen nauhakeramiikka levisi nopeasti pohjoiseen Keski-Eurooppaan Tonavan yläjuoksua pitkin joskus 5300–5000 eaa., saapuen Saksaan ja Ranskaan Hinkelstein-ryhmänä 5000–4850 kalibroitua eaa. Tämä näkyy Treburin haudoissa. Varhaiseen megaliitteja edeltävään aikaan osuu myös La Hoguetten ryhmä, jonka oletetaan saaneen vaikutteita Välimereltä.
Myös myöhäiseksi Lengyelin kulttuuriksi joskus sanottu Suppilopikarikulttuuri, joka rakensi pitkäkumpuhautoja ja pyöreitä ja kartiomaisia kumpuhautoja Pohjois-Saksassa, ja myöhemmin myös tyypillisiä megaliitteja pohjoisella olinalueellaan. Monesti pyöreästä neliömäiseen olevat kummut yhdistyivät pitkiksi soikeiksi kummuiksi. Kumpujen ympärillä ja sisällä olevat puiset rakenteet korvattiin Skandinaviassa, Saksassa, Alankomaissa ja Puolan osissa kivellä. Myöhemmin megaliittikulttuuria kannattelivat kivikautinen kellopikarikulttuuri ja Saksassa muun muassa Wartbergin myöhäisneoliittinen kulttuuri.
Varhaiset Ranskan viljelykulttuurit
Morbihanissa Ranskan Bretagnessa, Atlantin rannikolla on Téviecissä mesoliittisia joukkohautoja, joita peittävät pienet maakummut. Téviecin oletetaan olevan samanikäinen kuin lähialueen Hoëdic, jonka arvioidaan olevan ajalta 5800 eaa. Mutta megaliittien edeltäjiksi oletetaan mieluiten pitkiä kumpuja, joita rakennettiin ennen megaliitteja. Pitkäkummut olivat maanviljelykulttuureille ominaista pitkäätaloa muistuttavia maakumpuja, jotka lienee rakennettu pitkätalon paikalle. Tämä perinne saapui nauhakeramiikan mukana itäiseltä suunnalta.
Vendéen alueelle saapui sydänsimpukkakeramiikka, josta on noin 5500 kehittynyt oma varhainen Keski-Atlantin rannikon neoliittinen kulttuuri. Pariisin altaaseen saapui nauhakeramiikka, joka synnytti siellä maata viljelevän Villeneuve-Saint-Germain-kulttuurin noin 4800–4600 eaa. Luultavasti tähän sekoittui etelästä tullutta Välimeren kulttuuria. Joidenkin tietojen mukaan viljely olisi saapunut Bretagneen etelästä meritse noin 500–4500 eaa.
Saint-Etienne-en-Coglèsin asutus Ille-et-Vilainessa oli puusta rakennettu trapetsin muotoinen pitkätalo joskus 5000–4750 eaa. Lähistöltä Saint Justista ja Morbihanista Arzonin läheltä on löydetty nauhakeramiikasta johdettua keramiikkaa. Locmariaquerin seudulla tehtyjen siitepölytutkimusten mukaan siellä alettiin viljellä maata noin 5000 eaa. Myös Portugalissa ensimmäiset megaliitit syntyivät maanviljelyn levittyä alueelle.
Iberian niemimaalla Espanjassa ja Portugalissa maanviljely näyttää levittäytyneen sinne ensin noin 5500–5000 eaa. lännestä Pohjois-Espanjan Cantabrian kautta Pohjois-Portugaliin ja myös Espanjan etelärannikon kautta Algarven seuduille. maanviljelyä oli jo 5500–5250 eaa. Estamaduran seudulla ja myös Algarven seuduille eteläisessä Portugalissa, ja myöhemmin 5000–4750 eaa. Keski-Portugalissa, minne syntyivät ehkä 4800 eaa. ensimmäiset megaliitit. Varhaisin Portugalin keramiikka 5300–5100 eaa. oli Välimeren seuduilla länteen päin levinnyttä sydänsimpukkakeramiikkaa.
Suuret megaliitit
Suuria megaliitteja alettiin tehdä vasta vuosituhannella 4000–3000 eaa. Suuret megaliittirakennelmat noin 4000–3000 eaa. liittyivät maanviljelyn vakiintumiseen, suuriin väestömääriin, nopeaan väestönkasvuun, maanviljelyn riskeihin ja niin edelleen. Rakennettiin kehämonumentteja ja pitkäkumpuja. Esimerkiksi Bretagnen käytävähaudat rakennettiin noin 3700–3100 eaa. . Tällöin hautojen käytävät olivat leveämpiä ja mutkikkaampia. Megaliittitaide kehittyi huippuunsa. Tanskaan Sarupiin Fynin saarelle tehtiin satojen metrien mittaine vallihautojen ja suojavallien kompleksi noin 3400 eaa. . Tanskan seremoniakeskukset olivat soitten tei vesien lähellä niemillä. Aura saapui Pohjois-Ranskaan ja Pohjois-Saksaan noin 3000 eaa.
Aikajana
Megaliittikulttuuri kukoisti noin 4800–2200 eaa. Alla megaliittien ajoituksia, jotka perustuvat muun muassa radiohiilimenetelmään ja termoluminesenssimenetelmään.
Suomen megaliitteja muistuttavat rakennelmat
Suomessa rakennettiin joskus 2500–2000 eaa. Perämeren rannikoille jätinkirkkoja, jotka ovat yleensä 10–60 metrin läpimittaisia tavallisesti suorakaiteen muotoisia kivivalleja. Jätinkirkot on tuoreen tulkinnan mukaan rakennettu merkkipäivien auringon nousun ja laskun suuntien mukaisesti. Näin ollen ne on liitetty megaliittiperinteeseen, vaikka ne ovatkin megaliitteja vaatimattomampia. Jätinkirkkoihin liittyvä keramiikka on Pöljän ja Kierikin tyyppiä.
Länsi-Euroopan megaliittitaide
Megaliitteihin kaiverrettujen kuvioiden tarkoituksesta on monia selityksiä. Ne voivat olla koristeita tai liittyä uhraus- ja muihin rituaaleihin. Sisäkkäiset renkaat voivat kuvata shamanistista tunnelikokemusta siirryttäessä toiselle tajunnan tasolle. Pyöreät kuviot voivat olla ihmisruumiin osia ja liittyä hautamuistomerkkiin.
Moniin megaliitteihin on kaiverrettu erilaisia abstrakteja kuvioita.
Megaliittihaudat: dolmenit, paasiarkut ja käytävähaudat
Megaliittihaudat olivat tyypillisesti kumpumaisia joukkohautoja, jotka ovat kooltaan suuria, ja joiden rakentamisessa on käytetty suuria kiviä. Haudat sijaitsevat muiden megaliittirakennelmien lähellä.
Monien megaliittihautojen ympäriltä ovat maa ja pienet kivet kuluneet pois, ja hautakammio seisoo paljaana. Paljas hautakammio voi olla dolmen, muutaman pystykiven kannattelema laattakivi. Toiset paljaat hautakammiot, paasiarkut ovat suurista kivistä koottuja kammioita. Käytävähautojen sisin osa on kivistä ladottu valeholvi.
Haudat kehittyivät ajan mukana. Skandinavian eteläosaan ilmestyivät 3600 eaa. karkeat paasiarkut, mutta myöhemmin 3300 eaa. suuret, taidokkaasti tehdyt käytävähaudat. Temppeleitä tai seremoniakeskuksia ovat yksittäiset pystykivet menhirit, kivikehät ja kivirivistöt.
Menhirit
Suuria pystykiviä, menhireitä on suurissa rivistöissä Normandian niemimaalla Carnacissa Ranskassa ja tuhansissa muissakin paikoissa. Tunnetuin suuri menhir Locmariaquerin menhir Ranskassa painaa 350 tonnia ja on ollut ehjänä noin 20 metriä pitkä. Menhir on hajonnut neljään palaan.
Kivikehät
Megaliitteja ovat myös suurista kivistä kootut ympyrät, joista tunnetuin on Stonehenge Englannissa noin vuosilta 3000–1000 eaa. Stonehengen ympäristössä on muita megaliitteja. Megaliittikehiä on Britteinsaarilla, Länsi-Ranskassa, Saksassa ja Itävallassa Tonavan varrella ja myös Italiassa.
Irlannin käytävähaudat
Tunnetuin käytävähauta on Newgrangen käytävähauta Irlannissa.
Megaliittien vaatimista työmääristä
Yksi mies pystyy keskimäärin kivikautisella tekniikalla --->Megaliittikivi 1000 kg/1km/132 miestyötuntia
Tämän mukaan esimerkiksi Kleinenkneten 1 -käytävähauta vaati 109 500 miestyötuntia, mikä on esimerkiksi sadan ihmisen voimin kolme ja puoli kuukautta. Pienempi Drebenstedin megaliitti vaati noin 40 000 miestyötuntia. Sadan hengen miehistö tekee sen kymmenessä päivässä.
Toržok
Toržok on keskikokoinen kaupunki ja kaupunkipiirikunta Venäjän Tverin alueella. Kaupunki on myös ympäröivän Toržokin piirin hallinnollinen keskus. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 47 702 henkeä.
Sijainti
Kaupunki sijaitsee Volgan sivuhaaran, Tvertsa-joen rannalla 61 kilometriä Tveristä ja 263 kilometriä Moskovasta. Moskovan ja Pietarin välinen valtatie M 10 kulkee kaupungin läpi. Toržokin rautatieasema on risteysasema. Sen eteläpuolelta Dubrovkan kylän kohdalta haarautuvat radat Rževiin ja edelleen Vjazmaan sekä länteen Ostaškoviin, jossa rata liittyy Bologojen–Nevelin rautatiehen.
Kaupungin historiaa
thumb|left|210px|Toržok 1900-luvun alussa
Toržok mainitaan ensimmäisen kerran vuodelta 1139 peräisin olevissa kronikoissa. Paikkakunta kehittyi kaupalliseksi keskukseksi. Taloudellisen kehityksen mahdollisti sijainti maa- ja vesireittien risteyskohdassa. Kaupungin ympärille rakennettiin muurit 1200-luvulle mennessä. Vuonna 1238 Kultaisen ordan mongolien ja tataarien joukot piirittivät kaupunkia kolmen viikon ajan. Seuraavien vuosisatojen aikana Toržok tuhottiin useita kertoja sisällissodissa. Erityisen paljon kaupunki kärsi vuonna 1372 Tverin ruhtinaan Mihail II:n sotaretkestä. Vuodesta 1478 lähtien Toržok, kuten koko Novgorodin tasavallan alue tuli Moskovan ruhtinaskunnan alaisuuteen. Kaupunginoikeudet Toržok sai vuonna 1775.
Toržokin rautatieasema oli alun perin väliasema yksityisellä Lihoslavlin–Kuvšinovon rautatiellä, joka avattiin liikenteelle keisarivallan aikana tammikuussa 1911. Lihoslavl oli eräs Pietarin ja Moskovan välisen pääradan asemista. Tammikuussa 1913 kaupungin väkiluku oli 15 500. Myöhemmin rataa jatkettiin lännessä Ostaškoviin.
Nähtävyydet
thumb|left|210px|Borisoglebskin luostarin rakennuksia Toržokissa thumb|left|210px|A. S. Puškinin museo
Toržokissa on säilynyt monia arkkitehtuurisia muistomerkkejä 1600-1800-luvuilta, esimerkiksi:
Kaupungissa on monia museoita:
Ilmasto
Toržokin ilmasto on varsin mantereinen. Tammikuun keskilämpötila on –8,5 °C – –10,5 °C ja heinäkuun keskilämpötila 17 °C. Vuotuinen sademäärä on 550–750 millimetriä. Kasvukauden pituus on 120–133 päivää.
Teollisuus ja liikenne
Toržokin suurimmat teollisuuslaitokset ovat palokalustoteollisuuden ja painoteollisuuden tehtaita. Vuodesta 1931 alkaen Toržok on myös ollut eräs Venäjän pellavateollisuuden keskus.
Kaupungin läpi kulkee Novopolotsk–Surgut-öljyputki sekä Serpuhov–Pietari- ja Uhta–Minsk–Ivatsevitši-kaasuputket.
Kaupunki sijaitsee Pietarin ja Moskovan yhdistävän M10-valtatien ja samansuuntaisen pääradan varrella. Kaupungin itälaidalla sijaitsee sotilashelikoptereiden testaamiseen ja käyttökoulutukseen erikoistunut Toržokin lentotukikohta.
Ystävyyskaupungit
Toržokilla on ystävyyskaupunkitoimintaa mm. seuraavien kaupunkien kanssa:
Danny Ward
Daniel "Danny" Ward (s. 22. kesäkuuta 1993 Wrexham) on walesiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa englantilaista Leicester Cityä.
Ward teki sopimuksen valioliigaseura Liverpoolin kanssa tammikuussa 2012. Sopimuksensa aikana hän oli lainalla Morecambessa, Aberdeenissa ja Huddersfieldissa. Liverpoolin edustusjoukkueessa hän pelasi kolme virallista ottelua. Hänen sopimuksensa Liverpoolin kanssa oli voimassa kesäkuuhun 2020 saakka, mutta kesällä 2018 hänet myytiin Leicester Cityyn. Hän oli kauden 2020–2021 loppun mennessä pelannut Leicesterissä 14 edustusjoukkueen ottelua mutta ei kuitenkaan yhtään liigaottelua. Hän pelasi kaksi ottelua Leicesterin tiellä FA Cupin mestaruuteen 2021. Kaudella 2021–2022 Ward pelasi yhden valioliigaottelun ja neljä cup-ottelua. Kaudella 2022–2023 hän sai vihdoin enemmän vastuuta ja pelasi kahden cup-ottelun lisäksi joukkueensa 26 ensimmäistä valioliigaottelua, kunnes tanskalainen Daniel Iversen nousi maaliskuussa ykkösmaalivahdiksi. Kauden päätteeksi Leicester putosi Valioliigasta sijoituttuaan 18:nneksi.
Kuurnan kanava
pienoiskuva|Jermac-hinaaja Kuurnan kanavassa vuonna 2018 reunus|pienoiskuva|364x364px|Kuurnan kanavan valvomo. Kuurnan kanava on 400 metriä pitkä kanava Pielisjoessa, Vuoksen vesistössä, Kontiolahden kunnan alueella, Joensuu–Nurmes-vesistöreitillä. Sen pudotuskorkeus on 5,6 metriä ja siinä on yksi sulku. Se rakennettiin ensimmäisen kerran vuosina 1874–1876. Kanavaa on uusittu vuosina 1968–1971, kun Kuurnan voimalaitos valmistui (1971). Tuolloin vedenkorkeus nousi voimalaitoksen yläpuolella niin paljon, että Kuurnan vanha kanava sekä Paiholan, Haapavirran, Jakokosken ja Saapaskosken kanavat menettivät merkityksensä ja jäivät pois käytöstä. Lisäksi voimalaitoksen alapuolella veden pinta oli nyt niin alhaalla että myös Utran kanava jäi pois käytöstä.
Kanava on uittosulku. Sulussa on vaaka-akseliset segmenttiportit: kanavan alaportti on ylösnostettava jonka alitse alus kulkee. Avatun portin alikulkukorkeus on 12 metriä. Vastaavasti yläportti laskeutuu veden alle, jonka ylitse alus kulkee. Kanavan yli kulkevan läppäsillan alikulkukorkeus on suljettuna 1,8 metriä. Sillan ja porttien koneistot ovat sähkömekaanisia.
Kanavan ja avattavan sillan käyttö suoritetaan Joensuun kanavan kaukokäyttökeskuksesta. Kanavan ja sillan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.
Onnettomuus marraskuussa 2009
Kanavalla sattui marraskuussa 2009 vakava onnettomuus, kun yläportin nostoketju katkesi kesken uiton. Yläportti romahti sulun pohjaan, jolloin valtavat vesimassat pääsivät kanavaan. Onnettomuudesta aiheutui kymmenien tuhansien eurojen vahingot niin sulkuportin korjaustoimenpiteiden kuin hajonneiden uittonippujen ja kaluston osalta. Henkilövahinkoja ei sattunut. Vahingot saatiin korjattua kevääseen 2010 mennessä.
FS Rochambeau (1865)
Rochambeau oli vuonna 1865 Yhdysvaltain laivaston USS Dunderberginä vesillelaskettu ja vuonna 1867 Ranskan laivaston lunastama ironclad-taistelulaiva.
Região Centro
thumb|Região Centro Portugalin kartalla Região Centro on Keski-Portugalin suuralue, yksi mannermaan viidestä EU:n NUTS II -alueesta. Sen pääkaupunki on Coimbra. Alueen pinta-ala on 28 462 km² ja väkiluku 2 327 755 (2011 ).
FS Rochambeau (1865)
Valmistus
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen 3. heinäkuuta 1862 William H. Webbiltä New York Citystä ja sen köli laskettiin kolme kuukautta myöhemmin 3. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1865. Yhdysvaltain laivaston koeajoissa kesäkuussa alus saavutti ainoastaan 11,7 solmun nopeuden koneiston tuottaessa 3 778 hevosvoimaa. Huipputeholla 4 535 hevosvoimaa saavutettiin 15,07 solmun nopeus. Yhdysvaltain laivasto ei kuitenkaan ottanut alusta palvelukseen, vaan palautti sen valmistajalle. Alus myytiin 7. toukokuuta 1867 Ranskalle, jonka laivastoon se liitettiin 7. elokuuta nimellä Rochambeau.
Palvelus
Alus oli palveluksessa ainoastaan joitakin viikkoja vuonna 1870 ja se poistettiin alusluettelosta vuonna 1872.
Zürichin liikennelaitos
Historiaa
Zürichin julkinen liikenne alkoi 1890-luvulla. Kaupunki perusti vuonna 1896 oman raitiovaunuyrityksen (Städtische Strassenbahn Zürich, StStZ). Toiminta laajeni sittemmin johdinauto- ja linja-autoliikenteeseen. Yritys on toiminut vuodesta 1950 nimellä Verkehrsbetriebe Zürich.
Yritys
VBZ:n liikevaihto oli vuonna 2017 runsaat 600 miljoonaa frangia, ja yrityksen palveluksessa oli noin 2 500 henkilöä.
Liikenne
Liikennelaitos hoitaa raitioliikennettä 17 reitillä. Trolleybussiliikennettä on viidellä reitillä. Perinteistä linja-autoliikennettä VBZ:llä on 55 reitillä. Lisäksi yritys liikennöi kolmen yksityisen yrityksen liikenteen (Polybahn, Dolderbahn, Forchbahn). VBZ:n kulkuneuvoilla tehtiin vuonna 2017 runsaat 320 miljoonaa matkaa.
Koivusaari
Koivusaari voi olla:
Puhkusuoja
pienoiskuva|Pop-suodatin, jossa on [[Joutsenkaula (tekniikka)|joutsenkaulavarsi ja ruuvipuristinkiinnike.]] pienoiskuva|Pop-suodatin (suuri musta levy) käytössä tallennuksen aikana äänitysstudiossa. Puhkusuoja eli pop-suodatin  on melua ehkäisevä verkkomainen mekaaninen suodatin, jota käytetään mikrofonin edessä vaimentamaan puhujan tai laulajan aspiraatioäänteiden aiheuttamia poksahduksia ja suhinoita äänitteessä. Pop-suodatin on yleensä pyöreään kehykseen pingotettu tiheä nailon- tai metallikudos, joka asetetaan puhujan ja mikrofonin väliin ja kiinnitetään muuhun rakenteeseen kuin itse mikrofoniin.
Puhkusuoja ehkäisee myös hengityksen mukana tulevan syljen ja kosteuden pääsyä mikrofoniin. Syljessä olevat suolat voivat olla syövyttäviä, ja kosteus voi aiheuttaa hometta, jolloin pop-suodatin voi pidentää mikrofonin käyttöikää.
Tyypillinen pop-suodatin koostuu yhdestä tai useammasta kerroksesta ääntä läpäisevää tiheää kudosta. Pop-suodattimia tehdään muun muassa kudotusta nailonista tai metallilangasta, jota on venytetty pyöreän kehyksen ympärille. Kehys on kiinnitetty taivuteltavissa olevan varren päähän, ja varren alapäässä on ruuvipuristin tai muu kiinnike, jolla pop-suodatin kiinnitetään esimerkiksi mikrofonin jalustaan – tai mieluummin erilliseen mikrofonitelineeseen, jolloin pop-suodattimeen kohdistuva tönäisy tai muu värähtely ei aiheuta häiriötä mikrofonissa.
Improvisoitu puhkusuoja voi syntyä venyttämällä sukkahousu- tai muuta ohutta kudosta rautalangasta (esim. vaateripustimesta) taivutettuun kehykseen.
Poksahtelevia ääniä esiintyy erityisesti kun äännetään aspiroivia klusiileja (kuten ensimmäinen " p " englanninkielen sanassa "popping"). Pop-suodattimet on suunniteltu vaimentamaan klusiilien energiaa, joka muuten saattaa ylittää suunnitellun syötteen kapasiteetin mikrofonille. Se taas voi johtaa signaalin leikkautumiseen. Puhkusuojat eivät vaikuta tuntuvasti sihinään tai äänteisiin puheäänessä, joihin taas käytetään de-esser -toimintoa.
Pop-suodatin eroaa mikrofonin tuulisuojasta. Puhkusuojat ovat yleisesti käytössä studioympäristössä, kun taas tuulisuojat ovat yleensä käytössä ulkona. Tuulisuojia käyttävät myös laulajat lavalla vähentääkseen klusiileja ja sylkeä, vaikka ne eivät välttämättä ole akustisesti yhtä läpinäkyviä kuin äänitysstudioiden pop-suodattimet.
25 (Värttinän albumi)
25 on Värttinän kokoelmalevy joka ilmestyi 26. syyskuuta 2007. Sille on koottu materiaalia kaikilta yhtyeen albumeilta.
Victor Anichebe
Victor Chinedu Anichebe (s. 23. huhtikuuta 1988 Lagos, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edusti Englannissa pelatessaan Evertonia vuosina 2006–2013, West Bromwich Albionia 2013–2016 ja Sunderlandia 2016–2017.
Anichebe on Evertonin oma kasvatti, joka allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa huhtikuussa 2006. Sopimuksen pituus on kaksi vuotta. Jo ennen ammattilaiseksi siirtymistä hän oli debytoinut seuran ykkösjoukkueessa: hän pääsi kentälle vaihdosta FA Cupin neljännen kierroksen ottelussa Chelseaa vastaan 28. tammikuuta 2006. Hän pelasi Evertonissa 131 liigaottelua ja teki niissä 18 maalia. West Bromwichissa hän pelasi 55 liigaottelua ja teki kuusi maalia. Sunderlandissa hän pelasi yhden kauden aikana 18 ottelua ja teki kolme maalia.
Synnyinmaastaan Nigeriasta yksivuotiaana Englantiin muuttanut Anichebe sai kutsun Englannin nuorten maajoukkueeseen, mutta kieltäytyi kutsusta. Hän on kertonut tuntevansa itsensä nigerialaiseksi ja haluavansa edustaa Nigeriaa.
Laura Betti
thumb|upright=1.4|Laura Bettin lyhyehkö vierailu elokuvassa [[La dolce vita eli suomeksi Ihana elämä(1960)]] Laura Betti, alkuperäiseltä nimeltään Laura Trombetti (1. toukokuuta 1927 Casaleccio di Reno Italia – 31. heinäkuuta 2004 Rooma Italia) oli italialainen näyttelijä, ohjaaja ja laulaja. Hän esiintyi niin elokuvissa, teatterissa kuin televisiossakin.
Elokuvaura
Laura Bettin isä oli tunnettu Partito d’Azionen kannattaja Ettore Trobetti (1895–1965) ja hänen setänsä kielitieteilijä Alfredo Trobetti (1855–1929). Ensin Laura Bett tuli tunnetuksi jazz-laulajana ja myös lyhyeksi jääneestä urastaan kabareelaulajana. Vuonna 1954 hän esiintyi Walter Chiarin kanssa kabareessa I saltimbanchi. Vuonna 1955 hän debytoi teatterissa Arthur Millerin näytelmässä The Crucible, jonka oli ohjannut Luchino Visconti. Laura Bettin nuoruuden aikaan kuuluivat myös Pierre Corneillen El Cid vastanäyttelijänään Enico Maria Salerno sekä Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin Seitsemän kuolemansyntiä.
Bettin varsinainen debyytti ja suurempi tunnettavuus tapahtui elokuvassa La Dolce vita eli Ihana elämä, jonka ohjasi Federico Fellini. Hänestä tuli läheinen ystävä ja todellinen luottonäyttelijä runoilija ja elokuvaohjaaja Pier Paolo Pasolinille, jonka useissa elokuvissa hänellä oli todella merkittävä rooli, niitä olivat muun muassa La ricotta (1963), Teorema (1968), Canterburyn tarinoita (1972) ja eritoten Sodoman 120 päivää, joka perustui vapaasti markiisi de Saden teokseen.
Pasolini
Vuonna 1980 Laura Betti perusti Pier Paolo Pasolini -säätiön, jonka johdossa hän oli lopun elämäänsä. Bettin kuoleman jälkeen hänen veljensä Sergio lahjoitti kaikki Lauran uraa koskevat dokumentit Contro Studi Archivio Pier Paolo Pasolinille, säilytettäväksi omana kokonaisuutenaan.
Ennen kuolemaansa vuonna 2001 Betti ehti ohjata Pasolinista kertovan dokumentin Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno.
Cova da Beira
thumb|150px|right|Cova da Beira Portugalin kartalla Cova da Beira on Portugalin Região Centroon kuuluva ala-alue. Sen pinta-ala on 1 373 km² ja väkiluku 87 869 (2011 ).
Anturi
thumb|Tyypin TSI VelociCalc 9535 ilman nopeus- ja lämpötila-anturiAnturi (aistin, sensori, mittalähetin) on mittalaitteen osa, jonka reagointia ympäristön kanssa, esimerkiksi sähkönjohtavuuden muutosta, käytetään avuksi fysikaalisten suureiden mittaamiseen tai kemiallisten yhdisteiden tunnistamiseen. Anturissa itsessään ei yleensä ole näyttöä tai osoitinlaitetta, vaan anturi välittää mittauksen tiedon eteenpäin mittarille tai automaatiojärjestelmälle.
Anturi voi välittää tietonsa kahtena tilana, 1 tai 0, jolloin käytetään käsitettä kaksitila-anturi, tai analogisesti.
Antureista ja mittaamisesta
Anturi voi mitata kohdetta suoraan tai epäsuorasti. Esimerkki epäsuorasta mittauksesta on massavirtamittaus, jossa pienen sivuputken läpi menevää virtausta lämmitetään tunnetulla teholla ja sen jälkeen mitataan lämpötilannousu, josta päätellään massavirran suuruus. Anturit, joilla on oma ohjauselektroniikkansa, sisältävät useanlaisia mittausta tarkentavia toimintoja, kuten korjauskertoimia, -käyriä ja -taulukoita. Samoin mittaushajontaa voidaan pienentää keskiarvoistamalla peräkkäisiä mittauksia. Mittausanturista yleensä saatava analoginen signaali voidaan muuttaa tietojenkäsittelyä varten digitaaliseen muotoon joko itse anturin ohjausyksikössä tai erillisessä A/D-muuntimessa. Älykkäät anturien ohjausyksiköt voivat olla liitettävissä suoraan kenttäväylään tai Internetiin. Antureita käytetään paljon automaatiossa, esimerkiksi robotiikassa.
Tyypillisiä antureita:
Mikroanturit
Mikroanturi on anturi, jonka fyysisistä dimensioista vähintään yksi on mikrometriluokkaa. Mikroanturit soveltuvat mittaamaan kaikkea mitä muutkin anturit pystyvät mittaamaan. Lisäksi mikroanturit kykenevät käsittelemään kohteita, joiden mittaamiseen tarvitaan erittäin pientä kokoa. Anturit ovat suhteellisen vanha keksintö, mutta viimeaikainen kehitys pienoiskoossa rakentamisen teknologioissa on johtanut hyvin pieniin ja kykeneviin antureihin.
Mikroelektroniikkateollisuuden kehityksen myötä syntyneitä mikrovalmistustekniikan prosesseja on käytetty jo kahden vuosikymmenen ajan mikroelektromekaanisten systeemien (MEMS) valmistuksessa. Prosessit ovat kehittyneet ja lopputuotteista on tullut poikkeuksellisen luotettavia ja suhteellisen halpoja valmistaa. Muita mikroantureiden etuja ovat niiden pieni koko, pieni massa, vähäinen tehonkulutus, kyky nopeisiin mittauksiin, herkkyys ja tarkkuus. Lisäksi mikrovalmistustekniikoilla tehtyihin antureihin voidaan jo valmistusvaiheessa helposti integroida muutakin elektroniikkaa esimerkiksi signaalin käsittelyä ja tiedon tallennusta varten. Kasvu ja kehitys alalla on ollut nopeaa. Painetta ja kiihtyvyyttä mittaavia mikroantureita myydään nykyisin vuosittain kymmeniä miljoonia.
Viime vuosina on kehitetty prosesseja, joiden avulla kyetään kasvattamaan nanomateriaaleja, joiden rakenteiden koko on molekyylitasolla. Nämä nanomateriaalit ovat osoittautuneet hyvin käyttökelpoisiksi pienissä antureissa etenkin kemiallisissa ja biologisissa sovelluksissa. Kaksidimensioiset bioanturi-matriisit, jotka tunnistavat näytteen molekyylit DNA:n tai vasta-aineiden perusteella, ovat erityisen tärkeitä. Ne ja monet muut pienet anturit mahdollistavat lähes välittömät paikalla tehtävät diagnoosit, eikä näytteitä tarvitse lähettää keskuslaboratorioon analyysia varten. Pienet anturit mahdollistavat myös diagnostisen laitteiston sijoittamisen kehon sisälle. Näillä antureilla uskotaan olevan entisestään kasvava vaikutus biolääketieteen ja kliinisen lääketieteen kehittymisessä.
Östhammarin kunta
thumb|right|250px|Östhammarin kaupunkitaajamaa kuvattuna uudesta vesitornista. thumb|right|250px|Öregrundin kaupunkitaajaman satama. thumb|right|250px|Ilmakuva Forsmarkin ydinvoimalasta. thumb|right|250px|Ilmakuva Dannemoran kaivoksesta. thumb|right|250px|Örskärin majakka.
Östhammarin kunta on Uppsalan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Uplantiin. Kunnan keskustaajama on Östhammar.
Kunnan maapinta-ala on 1 474,61 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 22 364 henkeä (31.12.2021).
Kunnassa sijaitsee Forsmarkin ydinvoimala.
Vuonna 2007 kunnassa oli 162,05 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 11,0 prosenttia kunnan maapinta-alasta. Ystävyyskunta Orimattila
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1863 kuntalakien astuessa voimaan nykyisen kunnan alueella oli Öregrundin ja Östhammarin kaupungit sekä 12 pitäjää, joista kustakin muodostettiin oma maalaiskunta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa ne ryhmiteltiin viideksi "suurkunnaksi":
Jo vuonna 1957 Frösåker liitettiin Östhammarin kaupunkiin. Vuonna 1967 puolestaan Öregrund liitettiin kaupunkiin. Tämä oli ensimmäinen kerta Ruotsin historiassa (ja samalla ainoa kerta ennen vuotta 1971), kun kaupunkikunta oli lakannut olemasta kuntaliitoksen yhteydessä. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Östhammarin kaupungista tuli Östhammarin kunta, kun Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon. Samanaikaisesti kunta siirrettiin Tukholman läänistä Uppsalan lääniin. Vuonna 1974 Olandin kunta jaettiin, jolloin Alundan, Ekebyn ja Skäfthammarin seurakunnat siirrettiin Östhammariin; loppuosa kunnasta Uppsalaan. Lisäksi Dannemoran kunta liitettiin Östhammariin, joka näin sai nykyiset rajansa.
Vaakuna
Kunnan alueella aiemmin sijainneista kunnista molemmilla kaupungeilla ja kahdella maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 764 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 6,6 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 1 068 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 5,0 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 188 679 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 133 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 9 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 66,7 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 7 122 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Ullica Segerstråle
Ullica Christina Olofsdotter Segerstråle (s. ) on suomalainen sosiologi ja tieteenhistorioitsija, joka on toiminut Illinois’n teknillisen korkeakoulun (IIT) sosiologian professorina.
Östhammarin kunta
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Skobyn taajamassa on 230 asukasta, ja se kuuluu osittain myös Uppsalan kuntaan.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Ullica Segerstråle
Segerstråle valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi (aloinaan sosiologia ja orgaaninen kemia). Hän on valmistunut maisteriksi myös Pennsylvanian yliopistosta (viestintä). Tohtoritutkinnon hän suoritti Harvardin yliopistossa pääaineenaan sosiologia. Hänen väitöskirjansa käsitteli ihmisen sosiobiologiasta syntynyttä kiivasta akateemista kiistaa Yhdysvalloissa.
Segerstråle on ollut Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 2003 ja Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemian jäsen (2012–).
Östhammarin kunta
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Östhammarin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Östhammarin kunnan piireistä.
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Tekniset
Tekniset kauppiasosuuskunta on kodintekniikkaliikkeiden ryhmä, joka Suomessa omistaa Euronics–tavaramerkin. Kauppiaat omistavat myymälänsä, mutta verkkokauppa on ketjun hallinnassa. Ketju myy kodinelektroniikkaa ja kodintekniikkaa.
Euronics on alan suurin toimija Euroopassa. Yritys toimii 36 maassa ja sillä on 8 800 myymälää.
Emmi Riikilä
Emmi Riikilä (s. 17. kesäkuuta 1999) on suomalainen lentopalloilija. Hän edustaa lentopallon Mestaruusliigassa LP Kangasalaa. Hän on pelipaikaltaan yleispelaaja ja pituudeltaan 176-senttimetrinen. Hän on pelannut Suomen maajoukkueessa 30 ottelua vuoden 2021 loppuun mennessä ja kuului vuoden 2019 EM-kisoissa joukkueen kokoonpanoon.
Riikilä pelasi ensimmäisen liigaottelunsa syyskuussa 2017 kasvattajaseurassaan Nurmon Jymyssä. Vuonna 2018 hän siirtyi Hämeenlinnan Lentopallokerhoon ja saavutti vuonna 2019 SM-hopeaa. Hän pelasi Hämeenlinnassa kolme kautta ja siirtyi vuonna 2021 LP Kangasalaan, jossa hän saavutti avauskaudellaan SM-hopeaa.
Riikilän puoliso on salibandyn maailmanmestari Ville Lastikka.
T. P. Laine
Tapio Pellervo Laine (s. 28. syyskuuta 1931 Ulvila ) on suomalainen ekonomi ja kulttuurihistorian harrastaja. Hän on tehnyt ammattiuransa markkinointitutkimuksen parissa. Harrastajana Laine on tutkinut 1970-luvulta alkaen ajanlaskun alun tapahtumia, joista kirjoittaa teoksessaan Kuka hän oli? Uusi näkökulma Jeesuksen elämään (Atena, 2000). Hän on käyttänyt myös salanimeä Tom Pellert.
Arete
Aretē (, "hyve") oli keskeinen käsite antiikin kreikkalaisessa kulttuurissa ja filosofiassa. Kreikkalainen kasvatus (paideia) korosti hyveellisyyden merkitystä. Arkaaisen kauden kreikkalaisessa aristokraattisessa kulttuurissa hyveellisyys merkitsi luonteen hyvyyttä ja erinomaisuutta. Varhaisessa muodossaan käsite oli sidottu päämäärän tai tarkoituksen täyttämiseen. Näin sen merkitys vaihtui kohteen mukaan. Ihmisen hyveellisyys merkitsi eri asiaa kuin hevosen hyve. Ihmisen kohdalla hyveellisyys liittyi ihmisen täysien kykyjen mukaan elämiseen. Hevosen kohdalla sanaa saatettiin käyttää esimerkiksi hevosten juoksunopeudesta. Areten henkilöitymänä oli jumalatar Arete, joka oli sovun jumalattaren Harmonian sisar. Arete oli myös muun muassa Aristippoksen tyttären Arete Kyreneläisen sekä kuningas Alkinooksen vaimon nimi.
Homeros
Homeroksen Iliaassa ja Odysseiassa hyve (arete) liitetään lähinnä sankareihin (heeroksiin) ja ylhäisöön puhuttaessa heidän rohkeudestaan ja fyysisestä voimasta. Homeroksen runoudesta välittyvät arvot ja ihanteet, jotka vallitsivat kreikkalaisessa aristokraattisessa kulttuurissa 700-800 eaa. Aristokraattisessa kulttuurissa korostettiin miehuullisuutta, kunnian tavoittelua, taistelussa menestymisen ja kilpailullisuuden merkitystä. Hyveellinen aristokraatti kykeni menestymään sotaretkillä, urheilukilpailussa ja muissa kilpailuissa säätykumppaneita vastaan. Hyveellisen aristokraatin tuli kyetä nousemaan kilpailussa tavallisen kansan yläpuolelle.
Kreikkalaisten filosofien hyvekäsitys sai merkittävästi vaikutteita Homeroksen runouden kilpailullisesta maailmankuvasta. Aristokraattiseen hyvekäsitykseen, joka korosti kilpailullisuutta oli kuitenkin vaikeaa yhdistää yhteisöllisiä arvoja kuten muiden ihmisten huomioon ottamista. Kyseisestä syystä näitä arvoja kohtaan esitettiin myös ankaraa kritiikkiä.
Vaikka Homeroksen runoissa korostetaan miehisiä hyveitä, kilpailullisia ja sotilaallisia arvoja, runoissa tarkastellaan myös naisten asemaa. Homeroksen mukaan esimerkiksi Odysseuksen vaimon, Penelopen hyve (arete) liittyy hänen yhteistyökykyynsä. Agamemnon ylistää häntä tästä kyvystä.
Platon
Platon (427- 347 eaa.) kritisoi moraaliseen sävyyn Homeroksen runojen maailmankuvaa, jossa kuvattiin kreikkalaisten jumalten häikäilemätöntä kilpailua. Valtio-teoksessa esitetyn näkemyksen mukaan kaikki runoissa esitetyt näkemykset eivät kasvattaneet ihmisiä hyveellisyyteen. Platonin dialogeissa Sokrates esiintyy hyveellisyyden opettajana. Platonin mukaan hyveitä olivat muun muassa kohtuullisuus, oikeudenmukaisuus (dikaiosyne), itsehillintä (sofrosyne) ja järkevyys. Filosofi tarkastelee hyveellisyyttä erityisesti dialogissa Menon. Siinä esitetään muun muassa kysymys siitä, voiko hyvettä opettaa.
Aristoteles
Aristoteleen (382- 322 eaa.) filosofiassa hyve (arete) nousee keskiöön. Filosofi käsittelee hyveellisyyttä teoksessaan Nikomakhoksen etiikka. Kyseisessä teoksessa esitetään näkemys hyveellisyydestä kultaisena keskitienä kahden paheen välissä.
Aiheesta muualla
Areté
Galguduud
Galguduud on Somalian alue, jonka pääkaupunki on Dhuusamarreeb.. Galguduudissa on eniten Hawiye- ja Darod-klaanien jäseniä. Alue ulottuu Etiopian vastaiselta rajalta Intian valtamerelle asti, ja sen pinta-ala on 46 126 neliökilometriä. Vuonna 2008 asukkaita arvioitiin olevan noin 604 000.
Galgaduud on yksi Somalian keskilääneistä. Monet Somalian aktiivisimmista vaikuttajista muun muassa politiikan, talouden, uskonnon ja kulttuurin aloilla ovat kotoisin sieltä. Galguduudilaiset ovat osallistuneet aktiivisesti maan sotatoimiin ja vaikuttaneet esimerkiksi rauhanturvajoukkojen vetäytymiseen vuonna 1993, mitä monet somalialaiset pitävät maan uudelleen itsenäistymisenä.
Deka
Deka tarkoittaa seuraavia asioita:
Seinen
Seinen (, ”nuoret miehet”) on muun muassa mangan ja animen kohderyhmä, johon kuuluvat nuoret miehet. Seinen-teokset käsittelevät usein samoja teemoja kuin poikien shōnen, mutta seinen on tarkoitettu kokeneemmalle lukijakunnalle, joten sen tarinoiden juonet ovat kypsempiä, ja väkivaltaa, seksiä tai alastomuutta esitetään suoremmin. Josei on vastaava naisille suunnattu lajityyppi, jota lukevat nuoret ja aikuiset naiset.
Nonka Matova
thumb|right|240px|Matova vuonna 2014 Nonka Detševa Matova (, s. 20. lokakuuta 1954 Plovdiv) on bulgarialainen ampuja, poliisi ja olympiamitalisti. Matova kilpaili urallaan kuusissa olympialaisissa sekä ilmakiväärissä että pienoiskiväärissä. Hän osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin Montealissa 1976 ja viimeisen kerran Sydneyssä 2000. Hän saavutti olympiahopeaa Barcelonan olympialaisissa 1992 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailussa. Kilpailu-uran jälkeen hän toiminut poliisina. Hänet valittiin vuonna 2001 Bulgarian kansalliskokoukseen, jossa hän toimi edustajana vuoteen 2005 saakka.
Seinen
Seinenin erottaa shōnenista myös voimakkaampi panostus juoneen toiminnan kustannuksella. Siinä esiintyvät hahmot ovat kehittyneempiä. Tämän vuoksi seinen saatetaan ulkomailla sekoittaa tyttöjen shōjoon, jossa hahmojen kehitys ja suhteet ovat myös keskeisessä asemassa. Seinen tapaa kuitenkin olla kerrontatavaltaan realistisempaa. Esimerkkejä lajityypistä ovat muiden muassa hikikomori-ilmiötä tutkiva N.H.K. ni Yōkoso!, historiallinen Lone Wolf and Cub ja murhakertomus Monster. Myös ”haaremi”-genreen kuuluvat tarinat, kuten Love Hina, ovat suosittuja – tässä lajityypissä kauniiden naisten ympäröimä nuori mies joutuu noloihin romanttisiin tai seksuaalisiin tilanteisiin.
Kuten shōnen-mangaa, seinen-sarjoja lukevat paljon myös eri-ikäiset ja eri sukupuolta olevat, jopa nuoremmat pojat ja tytöt. Esimerkiksi Hokuto no ken on alun perin suunnattu nuorille miehille, mutta on saavuttanut nuorempienkin lukijoiden keskuudessa suuren suosion.
Sopeutumislevittäytyminen
pienoiskuva|Kuvassa neljä neljästätoista [[Galápagossaaret|Galápagossaarilta löydetystä darwininsirkkulajista. Saarelle eksynyt sirkkupopulaatio on lajiutunut useaksi eri lajiksi, joiden nokat ovat sopeutuneet eri ekolokeroiden ravintolähteisiin.]] Sopeutumislevittäytyminen eli adaptiivinen radiaatio on yksi tapa evoluutio-opin mukaiseen eliölajien syntyyn. Siinä yksi kantalaji luonnonvalinnan paineesta jakautuu useiksi lajeiksi, jotka ovat erikoistuneet ja sopeutuneet toisistaan poikkeaviin elinympäristöihin tai ekolokeroihin. Adaptiivinen radiaatio voi seurata sellaisen uuden asuinalueen valtausta, jossa on monia ekolokeroita vielä ”vapaina” eli resursseista kilpailevia lajeja ei ole. Adaptiivista radiaatiota on tapahtunut esimerkiksi nuorilla saariryhmillä.
Sopeutumislevittäytymistä edeltää usein ympäristömuutos, edeltävien eliömuotojen sukupuuttoon kuoleminen tai eliöryhmän siirtyminen uusille elinalueille. Evoluution aikana on tapahtunut useita massasukupuuttoja, joista tunnetuin esimerkki on hirmuliskojen sukupuuttoon kuoleminen 65 miljoonaa vuotta sitten. Tämä massasukupuutto tyhjensi ekologiset lokerot antaen tilaa uusille eliöryhmille. Tästä alkoi nisäkkäiden valtakausi, kun uusia lajeja syntyi nopeasti sopeutumislevittäytymisen kautta. Maapallon historiassa on tapahtunut viisi suurta sukupuuttoaaltoa, ja uskotaan, että näitä seuranneessa monimuotoisuuden palautumisessa sopeutumislevittäytymisellä on ollut tärkeä osa.
Toinen tapa uusien lajien syntymiseen on maantieteellinen isolaatio.
Esimerkkejä sopeutumislevittäytymisen seurauksena on syntyneistä eläinryhmistä ovat Galápagossaarten darwininsirkut, Victoriajärven lukuisat kirjoahvenlajit ja Australian pussieläimet.
Miko Kivinen
Miko Kivinen (s. 1968) on kuopiolaislähtöinen näytelmäkirjailija, esiintyjä ja muusikko. Kivinen on opiskellut valokuvausta Lahden muotoiluinstituutissa ja valittiin vuonna 1990 Fotofinlandia-finaaliin valokuvataiteilija Juha Metson kanssa.
Kivinen voitti vuonna 2000 Väli-Suomen Sanomien järjestämän valtakunnallisen näytelmäkirjoituskilpailun ja vuonna 2001 Kalle Päätalo -rahaston kannustuspalkinnon. Hän on kirjoittanut useita näytelmiä, joita on esitetty muun muassa Kuopion, Lahden, Vaasan ja Kemin kaupunginteattereissa sekä kuopiolaisessa Tanssiteatteri Minimissä. Hän on kirjoittanut myös useita kuunnelmia Radioteatterille. Hänen kuunnelmansa Jänishousut osallistui Prix Europa -kilpailuun Suomen edustajana vuonna 2001.
Kivisen näytelmiä ovat ohjanneet hänen itsensä lisäksi muun muassa Leea Klemola, Milko Lehto, Taava Hakala ja Samuli Reunanen.
Näytelmiä
Lähde:
Kuolio
Miehen Kuolema oli Tanssiteatteri Minimin tuotantoa ja sai ensi-iltansa vuonna 2013 Korjaamolla. Sen ohjasi Leea Klemola.
Muut ryhmät
Kivinen on vuonna 2014 perustetun PeukaLoiset-performanssiryhmän jäsen. PeukaLoiset on valokuvataiteilija Juha Metson ja Miko Kivisen perustama esitystaiteellinen ryhmä.
Miko Kivinen on myös kuopiolaisen Mickey and The Studentsin laulaja ja lauluntekijä Dave Forestfieldin kanssa. Yhtye on tehnyt kolme levyä: Criminals Rule, Some People ja Bubbles.
Wisam al-Abdi
Wisam al-Abdi (myös Wissem Abdi,, s. 2. huhtikuuta 1979 Bouthedi) on tunisialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Puolustajana pelannut el-Abdi edusti Tunisian pääsarjassa CS Sfaxienia ja Espérancea. Hän voitti uransa aikana kolme Tunisian mestaruutta.
Ura
Al-Abdi aloitti uransa CS Sfaxienissa vuonna 2000, jossa hän pelasi aina vuoteen 2006 asti, voittaen muun muassa Tunisian mestaruuden vuonna 2005. Al-Abdi siirtyi Egyptiin Zamalekiin tammikuussa 2007 ja allekirjoitti sopimuksen vuoteen 2009 asti. Hän voitti joukkueensa kanssa Egyptin cupin vuonna 2008. Al-Abdi siirtyi kauden päätteeksi takaisin kotimaahansa tällä kertaa Espéranceen.
Maajoukkue
Al-Abdi on pelannut Tunisian maajoukkueessa 11 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän oli mukana vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskilpailuissa.
Pennsylvanianvaahtera
Pennsylvanianvaahtera (Acer pensylvanicum) on saippuamarjakasvien (Sapindaceae) heimoon kuuluva vaahteralaji.
Pennsylvanianvaahteran tieteellisen nimen lajinimi (pensylvanicum) tulee Yhdysvaltojen Pennsylvanian osavaltion nimestä, vaikkakin lajia nimetessään Linné kirjoitti puun lajinimen virheellisesti.
Ulkonäkö ja koko
Pennsylvanianvaahtera on pienikokoinen puu. Sen kuori on nuorena vihreä ja vanhemmiten ruskea. Kuoressa on valkeita pitkiä pystyjuovia. Lajin lehdet ovat suuria ja väriltään vaaleanvihreitä. Suomessa pennsylvanianvaahtera kasvaa 4–7 metriä korkeaksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Pennsylvanianvaahtera on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikan koillisosasta. Suomessa se on harvinainen koristekasvi, jota on kasvatettu lähinnä kasvitieteellisissä kokoelmissa.
Ratamoverkkoperhonen
Ratamoverkkoperhonen (Melitaea athalia) on täpläperhosten (Nymphalidae) heimoon kuuluva päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö
Ratamoverkkoperhosen siipien kärkiväli on 36–47 mm. Yläpuolelta perhonen on pohjaväriltään oranssinruskea ja sen siivissä on tummia täpliä ja juovia, jotka muodostavat verkkomaisen kuvioinnin. Takasiipien alapinnat ovat pohjaväriltään vaaleammat ja kuviot terävämmät.
Levinneisyys ja lentoaika
Ratamoverkkoperhonen on levinnyt läpi palearktisen alueen Länsi-Euroopasta Japaniin. Suomessa se esiintyy lähes koko maassa. Pohjoisimmassa Lapissa lajin yksilöt poikkeavat jossain määrin etelässä lentävistä yksilöistä (alalaji norvegica). Ratamoverkkoperhonen on Suomessa yleinen ja sen lentoaika on kesä-heinäkuussa.
Ravintokasvi
Ratamoverkkoperhosen toukat elävät ratamoilla (Plantago), tädykkeillä (Veronica) ja maitikoilla (Melampyrum). Aikuinen käyttää ravinnokseen kukkien mettä.
Arendal
Arendal on kaupunki ja kunta Etelä-Norjassa, Itä-Agderin läänin hallinnollinen keskus. Se on suosittu turistikaupunki Norjan oloissa suotuisan ilmastonsa ja maalauksellisen kauniin saaristonsa takia. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Arendalissa on 43 336 asukasta ja kaupunki on asukasluvulla mitattuna Norjan 19. suurin.
pienoiskuva|vasen|Näkymä Arendalin keskustaan
Historia
Jo 1300-luvulla mainitaan kauppapaikan olemassaolo Nidelvan suulla. Ensimmäinen dokumentti nimestä "Arendall" on Nedenesin läänin tullikirjanpidosta vuodelta 1528. Vuonna 1610 paikka mainitaan kauppaoikeudet omaavana luotsi- ja satamapaikkana ja vuonna 1670 Arendaliin rakennettiin ensimmäinen kirkko.
Kaupungin kautta alkoi 1700-luvulla voimakas puutavaran vienti ja viljatuotteiden tuonti ja laivanvarustuksesta tuli tärkeä elinkeino. Kun Englanti avasi kaupankäynnin myös ulkomaisille laivoille alkoi kaupungin kulta-aika. Krimin sodan aikoihin Arendalista tuli Pohjolan suurin merenkulkukaupunki, jossa vuonna 1877 oli rekisteröitynä noin 500 alusta. Vuonna 1886 kaupungissa oli suuri konkurssiaalto, jolloin laivanvarustamoja lakkasi. Tämä johti työttömyyteen ja siirtolaisuuteen pois kaupungista.
Kaupunki paloi kolmesti 1800-luvun puolivälissä. Kaupunkiin on liitetty Barbun kunta vuonna 1901 ja Øyestadin, Hisøyn, Tromøyn ja Molandin kunnat 1991.
Elinkeinoelämä
Laivanvarustamotoiminta on antanut kasvupohjaa alueen tietotekniikka-alalle. Vakuutusyhtiö Gard, jolla on pääkonttori Arendalissa, on maailman toiseksi merkittävin laivanvarustamoalan vakuutusyhtiö.
Muuta
Kaupungissa sijaitsee Sørlandetin keskussairaalan tärkeä yksikkö. Arendalin sairaanhoito-oppilaitoksella, nykyisin Agderin yliopistolla, oli kaupungissa sairaanhoitokoulutusta vuodesta 1920, joka on siirtymässä asteittain Grimstadiin vuoden 2006 organisaatiouudistuksen seurauksena.
Arendalilla on ystävyyskaupunkitoimintaa Suomen Savonlinnan kaupungin kanssa.
Hove Festival, eräs Norjan suurimmista rockfestivaaleista järjestetään Arendalissa Tromøyn saarella. Festivaalia on järjestetty vuodesta 2007.
Kaupunki tunnetaan myös vuosittain elokuussa järjestettävästä Arendalsuka-politiikkatapahtumasta.
Ari Salonen
Ari Tapani Salonen (s. 18. elokuuta 1957 Taivassalo) on suomalainen pikajuoksija.
Salonen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Kuopiossa vuonna 1987. Edellisenä vuonna hän oli ollut hopealla. Mestaruusjuoksussaan hän teki ennätysaikansa 10,52. 200 metrillä hän oli parhaimmillaan neljäs vuosien 1980 ja 1986 Kalevan kisoissa. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 60 metrin juoksussa kultaa vuonna 1988 ja hopeaa vuosina 1980, 1984 ja 1986 sekä 200 metrillä pronssia 1984.
Seuratasolla Salonen edusti aikuisiällä Mynämäen Iskua, Raision Urheilijoita, Turun Tovereita ja Turun Urheiluliittoa. Häntä valmensivat Jarkko Maunula ja Hannu Rautala.
Nepalin vaakuna
pienoiskuva|350x350px|Nepalin vaakuna Nepalin vaakuna vaihdettiin Nepalin sisällissodan jälkeisessä sovinnon yhteydessä ja uusi vaakuna otettiin käyttöön 28. toukokuuta 2008. Siinä on Nepalin lippu, Mount Everest, vihreät vuoret symboloimassa Nepalin kumpuilevia alueita, keltainen väri hedelmällistä terai aluetta ja köynnös Nepalin kansalliskukkia, alppiruusuja. Keskellä on Nepalin valtion muotoinen valkoinen siluetti. Vaakunan pohjassa on punainen käärö johon on kirjoitettu Nepalin motto, eli "Äiti ja äidinmaa ovat rakkaampia kuin taivas".
J. A. Baker
J. A. Baker asui Chelmsfordissa, Essexissä. Hän pysyi tuntemattomana suurelle yleisölle, vaikka kirjoitti kaksi menestynyttä kirjaa, Muuttohaukka ja The Hill of Summer. Baker kokeili ainakin viittätoista eri ammattia, kunnes sattui näkemään muuttohaukan saalistamassa. Hän seurasi muuttohaukkojen elämää Itä-Englannin maaseudulla lähes kymmenen vuotta. Sitten hän sairastui ja kirjoitti havainnoistaan, tunteistaan, maisemasta ja luonnosta teoksen The Peregrine. Hän omisti kirjan vaimolleen. Teos palkittiin Duff Cooper Prize -palkinnolla. Toisen kirjan jälkeen hänestä ei enää kuultu mitään.
Nepalin vaakuna
Vuonna 2020 vaakunassa olevaa Nepalin siluettia muutettiin siten, että se vastaa Nepalin hallituksen käsitystä maan nykyisistä rajoista. Tähän kuuluu mm. kiistanalainen Kalapanin alue.