cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Retoriikka (Aristoteles)
Kirjat
Ethosta käsiteltäessä Aristoteles kuvaa erilaisia ihmisluonteita, suhteessa luonteenpiirteisiin (hyveet ja paheet), tunteisiin, ikään, sosiaaliseen asemaan sekä syntyessä ja eläessä koettuun onneen. Nuoret hän kuvaa innokkaiksi, vanhat usein pettyneiksi ja varovaisiksi, ja keski-ikäiset näiden välimuodoksi. Tämän jälkeen hän kuvaa lyhyesti sattuman tuottamien hyvien ja huonojen asioiden, rikkauden sekä vallan vaikutusta ihmisten luonteeseen.
Pathosta käsiteltäessä Aristoteles kuvaa erilaisia tunteita ja niiden herättämistä kuulijoissa. Tunteiden hän sanoo olevan sellaisia, "joiden johdosta muuttuneina ihmiset päätyvät erilaisiin ratkaisuihin". Tällöin voidaan kysyä, minkälaisen mielentilan tunne sai aikaan, ketä ihmistä kohtaan tunne tunnetaan, ja mikä asia tunteen sai aikaan. Kun hallitaan nämä kaikki, voidaan tunne saada aikaan. Tunteista Aristoteles käsittelee suuttumusta, rauhallisuutta, pitämistä, vihaamista, pelkoa, rohkeutta, häpeää, häpeämättömyyttä, suosiollisuutta, suosion puutetta, sääliä, närkästystä, kateutta, iloa, kilpailuhalua ja halveksuntaa.
Kirja III käsittelee tyylioppia. Sen ensimmäiset luvut käsittelevät hyvää ilmaisua. Aristoteles toteaa hyvän puheen olevan selkeää, eli sen tulee enemmän selventää kuin hämärtää asioita, sekä sopivaa, eli ei liian vaatimatonta, mutta ei myöskään liian liioittelevaa. Selkeyttä puheeseen saa käyttämällä tavallisia substantiiveja ja verbejä, noudattamalla oikeakielisyyttä, sekä välttämällä jäykkyyttä tuovia tekijöitä, kuten pitkiä yhdyssanoja. Tekstin tulisi olla luontevaa sekä kirjoitetuksi että luetuksi. Proosaesityksessä tuli välttää runomuotoa, mutta teksti ei silti saanut olla täysin rytmitön. Samoin tekstin osien tuli olla sopivan pituisia — tuli välttää liian pitkiä osia, mutta myös liian lyhyitä osia, jotka vain tuntuvat kiirehtivän liikaa. Tärkeitä asioita ei saa käsitellä liian kevyesti, mikä vaikuttaisi hutiloimiselta, eikä mitättömiä asioita liian juhlavasti, mikä vaikuttaisi koomiselta. Viimeisenä mutta ei vähäisimpänä ilmaisukeinona Aristoteles painotti puheen henkevyyttä, jota saatiin muun muassa käyttämällä puheessa metaforia sekä tekemällä asia havainnolliseksi kuulijalle.
Kirjan loppuosa käsittelee puheen osien järjestystä. Tärkeimpänä kaikessa puheessa tuli olla kaksi osaa, joista ensimmäisessä ilmoitetaan, mistä aiotaan puhua (esittely), ja toisessa esitetään todistelut (vakuuttaminen). Tätä voidaan verrata laskutehtävään, jossa on ensin tehtävänasettelu ja sen jälkeen todistaminen. Näitä Aristoteles piti välttämättöminä osina, vaikka useimmissa puheissa, kuten oikeuspuheissa, oli neljä osaa: johdanto, asian esittely, vakuuttaminen (mukaan lukien kilpailevien väitteiden vertailu ja vastapuolen väitteiden kumoaminen) ja loppusanat. Tämän jälkeen Aristoteles kuvaa tarkemmin johdannon, selostuksen ja todistelujen rakennetta, kysymysten oikeaa hetkeä, sekä loppusanoja.
Elematic
Yhtiö omistaa kokoonpanotehtaan Toijalassa ja konepajat Riihimäellä ja Intian Alwarissa sekä yhteisyrityksen Kiinan Changzhoussa.
1959-1972 Toijalan teräsvalmiste
Vuonna 1959 veljekset Pentti ja Pauli Virtanen perustivat yrityksen "Toijalan teräsvalmiste, Veljekset Virtanen", joka alkoi valmistaa laitteita ja koneita betonielementtiteollisuuden tarpeisiin. Yritys käytti itsestään lyhennettä TTV. Yritys tavoitteli alusta alkaen kansainvälisiä markkinoita ja vuonna 1969 se perusti saksalaisen tytäryhtiön Finn Elematic Baugeräte GmbH:n Niddaan, Frankfurtin ulkopuolelle.
Ontelolaatan kehitys käynnistyi toden teolla BES-rakentamisen myötä 1970-luvun alussa. Betonielementtijärjestelmä BES vakioi betonielementtityypit ja liitosdetaljit siten, että urakoitsijat saattoivat hankkia valmisosia useilta toimittajilta samaan rakennukseen. Elematicin ensimmäinen ontelolaattakone valmistui 1970-luvun alussa. Yhtö myytiin Paraisten Kalkille.
1973-1987 Partek Heavy Metal Industry
Vuonna 1973 Paraisten Kalkki päätti fuusioitua TTV:n kanssa muodostaen Partek Heavy Metal Industryn (myöhemmin Heavy Mechanical Industry Division), jossa oli 400 työntekijää. Samaan aikaan Finn-Elematic GmbH jatkoi Elematic-tuotteiden markkinointia Saksassa ja Keski-Euroopassa. Vuonna 1975 perustettiin Partek-Machines Ltd hoitamaan yrityksen vientitoimintoja.
Vuonna 1981 valmistus ja suunnittelu eriytettiin eri liiketoimintayksiköiksi: Toijalan Konepaja valmistukseen ja Elematic Engineering suunnitteluun, myyntiin ja markkinointiin. Vuonna 1984 kanadalainen Dy-Core Systems Inc liitettiin Elematic Engineering Oy:öön.
1988-1995 Elematic Engineering Oy
Partekin yksiköt eriytettiin virallisesti, kun vuonna 1988 perustettiin Elematic Engineering Oy ja vuonna 1989 Toijala Works Oy.
Vuonna 1990 Elematic Engineering Oy kertoi toimittavansa 30 miljoonan markan arvoisen tuotantolinjan Neuvostoliittoon. Pietarissa sijaitsevan metalliyritys Isoran tehtaaseen toimitettiin tuotantolinjat, joilla valmistettiin betonielementtejä asuntotuotantoon. Elematicin liikevaihto oli tuolloin noin 150 miljoonaa markkaa ja sillä oli toimipaikat Toijalan lisäksi myös Niddassa Saksassa ja Vancouverissa Kanadassa. Yrityksen osuus ontelolaattateknologiassa oli yli puolet maailmanmarkkinoista.
Vuonna 1992 suomalaisen rakennusmateriaaliteollisuuden muuttuessa alan johtavat toimijat Partek ja Lohja Parma Engineering yhdistivät betonielementtien tuotantolaitoksensa. Partek Concrete Engineering syntyi alkuvuonna 1993.
1996-2002 PCE Engineering Oy
Vuonna 1996 Partek Concrete Engineering osti saksalaisen Roth Machinenbau GmbH:n liiketoiminnan, jonka mukana saatiin myös erityisesti liukuvalukoneista tuttu Roth-tuotemerkki. Partek Concrete Engineeringistä tuli PCE Engineering Oy Ab (PCE).
Vuonna 1998 perustettiin Yhdysvaltain tytäryhtiö, PCE Elematic, Inc ja seuraavana vuonna suomalainen muotteja ja valupetejä valmistava Rimera Oy lisättiin osaksi PCE:tä.
Elematic osti Acotec Ltd:n liiketoiminnan vuonna 2001. Kaupan myötä Acotec-teknologiasta tuli osa Elematicin tuotevalikoimaa.
2003-2006 Elematic Oy Ab
Vuonna 2003 PCE otti takaisin vanhan Elematic-nimen yhtenäistääkseen toimintojaan, jolloin yhtiön nimeksi tuli Elematic Oy Ab. Yhtiön liikevaihto oli 35 miljoonaa euroa, mistä viennin osuus oli 90 prosenttia.
Vuonna 2004 Elematic osti saksalaisen Roteco GmbH:n. Roteco oli yksi maailman johtavista ontelolaattojen liukuvalukonevalmistajista, sen liikevaihto oli noin 2 miljoonaa euroa vuodessa ja sillä oli 15 työntekijää. Elematic taas oli osa Consolis-konsernia, joka oli maailman johtava betonielementtien valmistukseen tarvittavien koneiden, laitteiden, tuotantolinjojen sekä kokonaisten tehtaiden toimittaja. Yhtiöllä oli 150 työntekijää Suomessa, Saksassa ja USA:ssa. Elematic alkoi julkaista englanninkielistä asiakaslehteä Concrete Issues.
Vuonna 2006 Partek myi Elematicin pääomasijoittajille. Sentica Partners ja joukko muita sijoittajia osti Elematicin elokuussa 2006 Consolikselta. Myöhemmin samana vuonna yhtiö osti suomalaisen ontelolaattakoneita valmistavan X-Tec Oy:n. Vuonna 2006 kaksi kolmannesta Elematicin liikevaihdosta tuli Arabiemiraateista, Saudi-Arabiasta, Qatarista, Venäjältä, Ukrainasta ja Kazakstanista.
2007-2014 Elematic Group
Vuonna 2007 sijoitusryhmä myi Elematic Groupin yksityiselle brittiläiselle Pamplona Capital Managementille. Elematicin johtoryhmä säilytti osuutensa yrityksen omistuksesta.
Vuonna 2012 yrityksen pääomistaja oli brittiläinen Pamplona Capital Management. Elematic sai tilauksen maailman suurimman elementtitehtaan toimittamisesta Irakiin ja se rekrytoi 50 uutta työntekijää. Se toimitti myös laitteiston SBS Betonin Mikkeliin perustamalle uudelle seinäelementtitehtaalle.
Vuonna 2013 Elematic kertoi toimittavansa Minskiin, Valko-Venäjälle, kokonaisen betonielementtitehtaan: koneistot ja teknologia talonrakentamiseen tarvittavien elementtien valmistamiseen. Tilauksen arvo oli noin 9 miljoonaa euroa. Yrityksen tuotannosta 95 prosenttia meni vientiin ja vaikka talouden taantuma oli hiljentänyt investointeja länsimaissa, kehittyvillä markkinoilla Elematicin ratkaisuille oli kysyntää.
Vuonna 2014 Elematic avasi uudet tuotantotilat Suomessa ja Intiassa. Akaaseen Elematicin pääkonttorin läheisyyteen avatut tilat kasvattivat yrityksen tuotantokapasiteettia 40 prosentilla. Intian Alwariin avatussa uudessa tuotantotilassa keskitytään valumuottien tuotantoon.
2015- Elematic Oyj
Alkuvuoteen 2019 mennessä valtaosa brittiläisen pääomasijoittaja Pamplona Capitalin osakkeista oli siirtynyt Sammolle ja kansainväliselle Robus-rahastolle.
Organisaatio
Elematicin pääkonttori sijaitsee Akaassa ja sillä on kolme tuotantoyksikköä. Yhtiöllä on kokoonpanotehdas Akaan Toijalassa ja konepajat Riihimäellä. ja Intian. Alwarissa sekä Kiinan Changzhoussa. Yhtiön toimitusjohtaja on Mats Jungar.
Ulkomailla sillä on tytäryhtiöt:
Sillä on myös asiakaspalvelupiste Dubaissa, Suomessa ja Yhdysvalloissa sekä agentteja ja jälleenmyyjiä yli 20 maassa.
Tuotteet
Elematic suunnittelee, valmistaa ja toimittaa kokonaisia elementtitehtaita, yksittäisiä koneita ja laitteita ja ohjelmistoja. Se tarjoaa myös koulutusta ) ja ylläpitää elementtiteknologian asiasanastoa.
Elematicin teknologioilla valmistettavia betonielementtejä ovat muun muassaontelolaatta, julkisivu- ja väliseinäelementti, pilari, palkki, Acotec -seinäelementti, betonipaalu ja TT-laatta.
Elematicin myymiä pääteknologioita tai koneita ovat ontelolaattakoneet, liukuvalukoneet, kiertomuottilinjat, patterimuotit, tasomuotit, betoniasemat ja betonin kuljetusjärjestelmät. Lisäksi yhtiön valikoimiin kuuluu betonielementtituotantoon liittyviä oheislaitteita, sekä Plant Control -tuotannonohjausjärjestelmä ja muotitusjärjestelmä FaMe (engl. fastening method).
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous on yksi kuudesta Yhdistyneiden kansakuntien toimielimestä. Yleiskokouksen istuntokausi alkaa vuosittain syyskuun kolmannen viikon tiistaina ja istunnot järjestetään New Yorkissa YK:n päämajassa. Kaikilla YK:n jäsenvaltiolla on yleiskokoukseen osallistumisoikeus.
Yleiskokous on YK:n keskeisin neuvotteluelin. Se voi kokoontua myös varsinaisen istuntokauden ulkopuolella niin sanottuihin hätäistuntoihin, tai erityisistuntoihin, jos kansainvälinen tilanne niin vaatii. Näihin poikkeusistuntoihin kutsutaan paikalle tarvittaessa myös YK:n turvallisuusneuvosto, jäsenvaltioiden enemmistö, tai yksi jäsenvaltioista jota istunto koskee (esimerkiksi konfliktitilanteissa).
Ensimmäinen yleiskokous järjestettiin 10. tammikuuta 1946 Lontoon Westminsterissä, ja siihen osallistui 51 jäsenmaiden edustajaa.
Perustehtävät
Yleiskokouksen tehtävät on määritelty YK:n peruskirjassa. Yleiskokous voi peruskirjan mukaan käsitellä istuntokauden aikana kaikkia YK:ta koskevia kysymyksiä lukuun ottamatta YK:n turvallisuusneuvoston käsittelyssä olevia asioita. Yleiskokouksen tehtävänä on myös neuvoa kansainvälistä yhteisöä ja antaa käsiteltyjä asioita koskevia poliittisia suosituksia. Yleiskokouksessa neuvotellaan asioista, jotka myöhemmin välittyvät YK:n eri toimielimille. Yleiskokous voi toimeenpanna selvityksiä ja antaa suosituksia, joiden avulla voidaan edistää esimerkiksi taloudellisia, sosiaalisia ja humanitaarisia sekä koulutukseen, kulttuuriin ja terveyteen liittyvää kansainvälistä yhteistyötä. Lisäksi yleiskokous pyrkii kansainvälisen oikeuden ja ihmisoikeusjärjestelmien kehittämiseen.
Yleiskokous voi antaa suosituksia uhkaavissa kansainvälisissä tilanteissa tilanteen selvittämiseksi. . Lisäksi yleiskokous voi tarvittaessa erottaa jäsenvaltion YK:sta yhteistoiminnassa turvallisuusneuvoston kanssa. YK:n peruskirjan mukaan jos jokin YK:n jäsenvaltio loukkaa jatkuvasti YK:n peruskirjan periaatteita, voidaan valtio turvallisuusneuvoston suosituksesta erottaa YK:sta, jos yleiskokous hyväksyy erottamisen.
Yleiskokouksen keskeinen rooli on myös valita YK:n turvallisuusneuvoston vaihtuvat jäsenmaat salaisessa lippuäänestyksessä. Lisäksi yleiskokous valitsee YK:n pääsihteerin yhdessä turvallisuusneuvoston kanssa. Turvallisuusneuvosto esittelee yleiskokoukselle pääsihteeriehdokkaat, minkä perusteella yleiskokous tekee päätöksen seuraavasta pääsihteeristä. Turvallisuusneuvoston on kuitenkin hyväksyttävä pääsihteerinimitys. Turvallisuusneuvoston pysyvät jäsenvaltiot voivat kaataa yleiskokouksen ehdotuksen pääsihteeristä veto-oikeudella. Lisäksi yleiskokous valitsee myös turvallisuusneuvoston suosituksen mukaisesti Kansainvälisen tuomioistuimen tuomarit.
Yleiskokous on myös se YK:n päätöksentekoelin, joka ottaa vastaan ja käsittelee YK:n toimielinten tekemiä loppuraportteja.
Budjetista ja YK:n rahoituksesta päättäminen
Yleiskokouksen hallinnollisiin tehtäviin kuuluu käsitellä ja hyväksyä YK:n budjetti, jonka YK:n sihteeristö laatii kerran kahdessa vuodessa. Samassa budjettikäsittelyssä yleiskokous sopii myös kunkin jäsenvaltion jäsenmaksuosuudet YK:n budjettiin.
Ennen budjetin hyväksyntää yleiskokouksessa budjettia käsitellään yleiskokouksen alaisissa hallinto- ja budjettiasioiden komiteassa sekä Yhdistyneiden kansakuntien talous- ja sosiaalineuvoston komiteassa.
Rauhanturvatoimintaa, katastrofiapua tai alajärjestöjen kehitysyhteistyötä koskeva rahoitus ei tule YK:n budjetista vaan näiden rahoituksesta sovitaan erikseen.
Yleiskokouksen ensimmäisen istunnon alku
Yleiskokouksen istuntokaudet alkavat vuosittain syyskuun kolmannen viikon tiistaina ja ensimmäisen istuntokauden avaa virallisesti YK:n pääsihteeri. Yleiskokouksen alkamispäivänä yhdeksänjäseninen valtakirjakomitea tarkastaa jokaisen YK:n jäsenvaltion YK-edustajan valtakirjan ja hyväksyy edustajien aseman yleiskokouksessa.
Yleensä kolme kuukautta ennen yleiskokouksen alkua valitaan yleiskokouksen puheenjohtaja sekä 21 varapuheenjohtajaa ja pääkomiteoiden puheenjohtajat. Puheenjohtaja on yleensä edustava ja ansioitunut henkilö, joka ei ole aina kyseisen valtion YK-delegaation jäsen. Puheenjohtajan tehtävä on johtaa puhetta yleiskokouksen istunnoissa sekä vastata täysistuntojen lopullisesta asialistasta ja sen laatimisesta sekä asiakohtien tärkeysjärjestyksestä.
Yleiskokouksen ensimmäistä viikkoa kutsutaan ministeriviikoksi, sillä silloin yleiskokouksen istuntoon osallistuu kunkin YK:n jäsenvaltion ministeri tai valtionpäämies tai molemmat yhtä aikaa. Ministeriviikon jälkeen yleiskokouksessa kutakin jäsenvaltiota edustaa valtion nimittämä pysyvä edustaja.
Yleiskokouksen istuntokauden alussa yleiskokous nimittää yleiskokouksen alaisten kuuden komitean puheenjohtajat yleiskokouksen puheenjohtajan ehdotuksen pohjalta.
Päätöslauselmat ja äänestykset
Jokaisella jäsenvaltiolla voi olla yleiskokouksen istunnossa enintään viisi edustajaa. YK:n peruskirjan mukaan kullakin jäsenvaltioilla on kuitenkin vain yksi ääni kussakin äänestyksessä.
Päätöslauselmat voivat kuitenkin olla sisällöltään kansainvälisesti merkittäviä ja toisinaan niistä syntyy myöhemmin omia julistuksia. Esimerkiksi Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus hyväksyttiin YK:n yleiskokouksen kolmannessa kokouksessa 10. joulukuuta 1948.
Pääskyvuoren kasarmi
Pääskyvuoren kasarmi on Pääskyvuoressa, Turussa sijaitseva kasarmialue. Kasarmialue on rakentunut toisen maailmansodan aikana Pääskyvuoren rinteeseen ammustuotantoa varten louhittujen luolien ympärille. Vuonna 1945 alueelle rakennettiin kasarmirakennus Turun Ilmatorjuntapatteristolle (TurItPsto). Patteristo toimi kasarmilla vuoteen 1963 kunnes se siirtyi suurempiin tiloihin Heikkilän kasarmille. Samana vuonna tiloihin siirtyi 2. Erillinen Viestikomppania (2.ErVK).
Viestikomppania yhdistettiin Heikkilässä sijaitsevien ilmatorjuntapatteriston ja Toisen Erillisen Autokomppanian kanssa Varsinais-Suomen Ilmatorjuntarykmentiksi vuonna 1989. Vuonna 1994 viestikomppania siirtyi Riihimäen Viestirykmenttiin. Alueella toimi vielä vuosina 1996–1997 Turun rannikkorykmentin esikuntapatteri. Esikuntapatterin poistuttua Pansioon ei alueella ole enää koulutettu varusmiehiä. Kasarmialueella toimii Pääesikunnan alainen Etelä-Suomen Johtamisjärjestelmäkeskus.
Kasarmialueelle rakennettiin vuonna 1964 Pääskyvuoren linkkitorni, joka on Turun korkein rakennus. Vuonna 2006 toteutuneella maanvaihtosopimuksella Turun kaupunki sai haltuunsa suurimman osan kasarmialueesta valtiolta. Alueelle kaavoitetaan muun muassa pienkerrostaloasutusta. Suojellun kasarmirakennuksen kaupunki vuokrasi taiteilijoille työtiloiksi. Taiteilijat muuttivat kasarmiin loppukeväästä 2009 ja kasarmirakennus kulkee nyt nimellä Taiteilijatalo Fimbul.
Lähteet
60.44889°N, 22.33222°W
Niko Kytösaho
Niko Kytösaho (s. 18. joulukuuta 1999) on suomalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa seuratasolla Paimion Urheilijoita.
Kytösaho osallistui ensimmäistä kertaa mäkihypyn maailmancupiin kansallisessa ryhmässä Rukalla marraskuun lopussa 2015. Maailmancupin kilpailuun hän selviytyi ensimmäisen kerran Lahdessa helmikuussa 2016 sijoittuen 48:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 21:s Rukalla marraskuussa 2019. Parhaimmillaan hän on ollut 18:s Engelbergissä joulukuussa 2020 sekä Nižni Tagilissa marraskuussa 2021.
Kytösaho on kilpaillut mäkihypyn Continental Cupissa vuodesta 2014 asti. Hänen paras sijoituksensa Continental Cupin osakilpailussa on seitsemäs sija, jonka Kytösaho saavutti Klingenthalissa syyskuussa 2019. FIS Cupissa hän on sijoittunut parhaimmillaan sijalle 4.
Tammikuussa 2015 Kytösaho voitti ylivoimaisesti kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleista Schruns-Tschaggunsin mäkikeskuksesta Tschaggunsin kylästä. Hän oli toiseksi sijoittunutta Slovenian Domen Prevciä peräti 27 pistettä parempi. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 hän karsiutui henkilökohtaisesta kilpailusta ja oli joukkuekilpailussa kahdeksas. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui normaalimäessä 26:nneksi, suurmäessä 30:nneksi ja molemmissa joukkuekilpailuissa yhdeksänneksi. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 hän oli 27:s ja joukkuekilpailussa seitsemäs. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui normaalimäessä 27:nneksi, suurmäessä 28:nneksi, sekajoukkuemäessä kuudenneksi ja joukkuemäessä yhdeksänneksi.
Kytösaho voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa normaalimäessä 30. tammikuuta 2016 Lahdessa. Hän pitää hallussaan Salpausselän normaalimäen kesämäkiennätystä 101,5 metriä.
Kytösahoa on keväästä 2017 lähtien valmentanut Ari Saukko. Aikaisemmin häntä valmensivat isänsä Pasi Kytösaho ja setänsä Pekka Kytösaho.
Mäkihyppy on kulkenut Paimiosta kotoisin olevan Kytösahon suvussa jo ainakin kolme sukupolvea: Nikon isoisä Veikko Kytösaho teki aikanaan maineikkaita, palkittuja hyppyjä kotimäessä Paimion Varasvuorella, ja samassa mäessä uransa aloitti myös Nikon isä Pasi Kytösaho.
Keväällä 2015 Niko Kytösaholla diagnoisoitiin tyypin 1 diabetes, jonka takia hänen painonsa nousi kymmenen kiloa.
Luettelo ministereistä Suomen ympäristöministeriössä
Luettelossa on lueteltu sekä ministeriötä johtavat (ensimmäiset) ministerit että erikseen muut ministeriössä toimineet ministerit. Luettelossa on mainittu erikseen myös ministerit, joiden tehtäviin on kuulunut joitain ympäristöministeriön asioita.
Ensimmäinen ministeri
Ympäristö- ja ilmastoministeri johtaa ministeriötä eli hän vastaa valtioneuvostossa ympäristö- ja luonnonsuojeluasioista.
Ministeri vastaa myös ympäristöministeriön toimialaan kuuluvista asumisen, rakentamisen ja kaavoituksen asioista; toisinaan nämä on eriytetty erilliselle ympäristöministeriön ministerille tai toisessa ministeriössä toimivalle ministerille.
Toinen ministeri
Ajoittain ympäristöministeriössä on ollut myös toinen ministeri, jolle on useimmiten kuulunut ministeriön asuntoasiat. Tässä luettelossa on mainittu vain ministerit, jotka ovat toimineet päätoimisesti ympäristöministeriössä; ministerit, joiden salkkuun on liittynyt joitain ympäristöministeriön tehtäviä, on luetteloitu kohdassa sivutoimiset ministerit.
Sivutoimiset ministerit
Ajoittain joitain ympäristöministeriön hallinnonalaan kuuluvia asioita – useimmiten asuntoasiat – on liitetty toisissa ministeriöissä toimivien ministereiden vastuualueeseen.
Kansalaisoikeusliike
Kansalaisoikeusliike on periaatteessa missä tahansa maassa nouseva liike, joka pyrkii saamaan kaikille maan asukkaille kansalaisoikeudet ja lisäämään tasa-arvoa. Useimmiten kansalaisoikeusliikkeeksi kutsutaan rasismin vastaista liikehdintää, etenkin Yhdysvalloissa vuosina 1945–1970. Liike johti syrjinnän kieltävän kansalaisoikeuslain säätämiseen Yhdysvalloissa vuonna 1964. 365px|thumb|[[Yhdysvallat|Yhdysvaltalaisen kansainvälisesti toimivan kansalaisten ihmisoikeusjärjestön toimisto.]] Kansalaisoikeus- ja ihmisoikeusaktivistien ero on usein semanttinen kysymys; erään määritelmän mukaan kansalaisoikeusliike keskittyy enemmän yksilön oikeuksiin yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen, ja sille riittää, että saman maan sisällä kaikilla on samat oikeudet, kun taas ihmisoikeuksissa pyritään maailmanlaajuisten standardien saavuttamiseen. Voidaan myös määritellä, että ihmisoikeudet ovat koko ihmiskunnan minimioikeudet, kun taas kansalaisoikeusliitteen tavoitteena on samat oikeudet kaikille.
Tyypillisiä tavoitteita:
Paavali (täsmennyssivu)
Paavali tarkoittaa seuraavia:
Nimen osana:
Bono Paulus
Newarkin kansainvälinen lentoasema
thumb|Kartta lentoasemasta Newark Liberty International Airport, alkujaan Newark Airport ja myöhemmin Newark International Airport, on kansainvälinen lentoasema 24 kilometriä Manhattanilta etelään New Jerseyn kaupunkien Newarkin ja Elizabethin välissä. Lentoaseman läpi kulkee vuosittain 26 miljoonaa matkustajaa.
Lentoyhtiöt ja kohteet terminaaleittain
thumb|300px thumb|300px|right|Terminaali A vuonna 2005.
Gottfrid Strömberg
Axel Gottfrid Strömberg oli insinööri, teollisuusmies ja Oy Gottfr. Strömberg Ab:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Nuoruusvuodet
Gottfrid Strömberg vietti lapsuutensa teknisessä ympäristössä ja oli kiinnostunut tekniikasta. Varkaus oli tuolloin Suomen laivanrakennuksen keskus, ja Strömberg osoitti teknistä lahjakkuuttaan rakentamalla höyrykoneita ja höyryllä toimivia pienoislaivoja.
Kouluaikanaan Turussa Strömberg oli luokkansa priimus ja jo tuolloin kiinnostunut sähkötekniikasta. Jo koulupoikana vuonna 1880 hän rakensi Suomen ensimmäisen tasavirtakoneen ja vuonna 1881 ensimmäisen sähkögeneraattorinsa. Ajankohdan varhaisuudesta kertoo se, että Thomas Alva Edison oli keksinyt hehkulampun vain kaksi vuotta aikaisemmin. Strömberg aloitti koneenrakennuksen opiskelun 18-vuotiaana Helsingissä Polyteknillisessä opistossa vuonna 1881 ja tutustui opintojen loppuvaiheessa hieman myös sähkötekniikkaan.
Strömberg toimi Polyteknillisen opiston (myöh. Teknillinen korkeakoulu) ensimmäisenä sähkötekniikan opettajana vuosina 1887–1894. Strömberg oli sähkötekniikan opetuksen uranuurtaja: hänen oppilaitaan olivat kaikki sähköinsinööreiksi 1800-luvun lopulla valmistuneet, muun muassa Teknillisen korkeakoulun ensimmäiset sähkötekniikan professorit. Samanaikaisesti hän työskenteli edustajana sähkökonetehdas Paul Wahl & Co:lla.
Strömberg teollisuusmiehenä
Vuonna 1889 Strömberg perusti Gottfr. Strömbergin sähköliikkeen, josta muodostettiin Ab Gottfr. Strömberg Oy -niminen osakeyhtiö 1909. Hän oli yhtiön toimitusjohtaja vuoteen 1919 saakka sekä yhtiön hallituksen puheenjohtaja ja jäsen kuolemaansa saakka. Yritys toimi aluksi Helsingin Kampissa, mutta siirtyi vuosisadan vaihteessa ensin Sörnäisiin ja sitten ensimmäisen maailmansodan aikana Pitäjänmäelle. Yhtiön nimeksi tuli myöhemmin Oy Strömberg Ab ja se siirtyi vuonna 1987 ruotsalaisen ASEA:n omistukseen, josta seuraavana vuonna tuli ABB. Strömberg sai ansioistaan vuorineuvoksen arvonimen vuonna 1933.
Aiheesta muualla
¨
Tuukka Huuskola
pienoiskuva|Tuukka Huuskola [[Kalevan kisat 2018|Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.]]Tuukka Artturi Huuskola (s. 24. toukokuuta 1998) on suomalainen pikajuoksija. Hänen edustamansa seura on Ikaalisten Urheilijat. Vuoteen 2020 asti hän edusti Esbo Idrottsföreningiä ja vuosina 2021–2022 Viipurin Urheilijoita. Huuskolan valmentajana on vuodesta 2021 lähtien toiminut Mikael Ylöstalo, sitä ennen Atte Pettinen.
Kesäkuussa 2020 Huuskola juoksi 150 metrin Suomen ennätyksen 15,53. Huuskolan 2020 juoksema 200 metrin ennätys 20,90 on Suomen kaikkien aikojen tilastossa sijalla 14 (2.7.2023).
Siniliitäjä
Siniliitäjä (Halobaena caerulea) on pieni ulappalintuihin kuuluva valtamerilintu. Lajin nimesi Johann Friedrich Gmelin vuonna 1789. Siniliitäjä on sukunsa ainoa edustaja. Se on läheistä sukua prioneille (Pachyptila).
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 29 senttimetriä ja paino noin 200 grammaa. Höyhenpuku on alta valkoinen ja päältä siniharmaa. Pää on sinimusta. Pyrstössä on valkoinen kärki, koivet ovat siniset ja räpylät lihanväriset, nokka on sinimusta ja koukkukärkinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen
Siniliitäjä pesii eteläisellä Atlantilla ja Intian valtamerellä sijaitsevilla eristyneillä saarilla, Etelämantereen tuntumassa. Maailman populaation koko on noin 2 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Pesimäajan ulkopuolella laji vaeltelee Etelä-Amerikan, Etelä-Afrikan, Australian, Uuden-Seelannin ja Etelämantereen vesillä. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Siniliitäjän elinympäristöä ovat vuoristoiset eristyneet saaret sekä valtameret.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Siniliitäjän muna Siniliitäjä pesii valtavina yhdyskuntina, muun muassa lähes 150 000 paria pesii Mayes Islandilla. Laji kaivaa pesäkäytävän maahan ja munii sen perälle yhden munan. Molemmat puolisot hautovat, yhteensä noin 50 päivää. Poikanen oppii lentämään noin 55 päivän ikäisenä. Emot tuovat poikaselle ruokaa vain öisin välttääkseen kihujen ja lokkien ryöstelyt.
Ravinto
Laji syö pääasiassa krillejä ja myös muita selkärangattomia sekä kaloja.
Compaq
Compaq oli yhdysvaltalainen tietokoneita valmistava yritys, joka on nykyään osa Hewlett-Packardia. Compaq oli ensimmäisiä IBM PC -yhteensopivia tietokoneita valmistavia yrityksiä.
Compaqin perusti vuonna 1982 kolme entistä Texas Instrumentsin työntekijää. Marraskuussa 1982 yritys julkaisi ensimmäisen tuotteensa, PC-yhteensopivan henkilökohtaisen Compaq Portable -tietokoneen. Tietokoneessa oli Microsoftilta lisensoitu PC DOS ja Compaqin takaisinmallinnustekniikalla luoma PC-yhteensopiva BIOS.
Vuonna 1986 Compaq julkaisi Deskpro 386 -tietokoneen, joka ensimmäisenä hyödynsi Intel 80386 -suoritinta ja oli hetkellisesti nopein IBM PC -yhteensopiva tietokone.
Vuonna 1997 Compaq osti Tandem Computersin. Vuonna 1998 Compaq ilmoitti ostavansa Digital Equipment Corporationin.
Vuonna 2002 Hewlett-Packard osti Compaqin. Compaq oli tuolloin yksi maailman suurimmista tietokoneiden valmistajista. Fuusion jälkeen valmistetuista tietokoneista on käytetty toisinaan nimeä HP Compaq.
HP:n ja Compaqin yhdistymistä on kutsuttu kaikkien aikojen huonoimmaksi yritysfuusioksi.
Carl Zeiss
thumb|Carl Zeiss Carl Zeiss (11. syyskuuta 1816 Weimar – 3. joulukuuta 1888 Jena) oli saksalainen hienomekaanikko ja optiikkasuunnittelija, joka tunnetaan perustamastaan yrityksestä Carl Zeiss. Hän kehitti jossakin määrin linssien valmistusta, mikä edisti nykyaikaista linssien valmistusta.
Valkoiset ruusut
pienois|Severi ([[Aku Korhonen) jutustelee Aulin (Helena Kara) kanssa porraskäytävässä.]] Valkoiset ruusut on Hannu Lemisen ohjaama suomalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1943. Se pohjautuu Stefan Zweigin vuonna 1922 ilmestyneeseen novelliin ”Brief einer Unbekannten”, josta käsikirjoituksen muokkasivat salanimen Eino Seisjoki taakse kätkeytyneet Hannu Leminen ja Ilmari Unho. Elokuva sai Jussi-palkinnot ohjauksesta ja kuvauksesta, kun palkinto jaettiin ensi kertaa 16. marraskuuta 1944.
Valkoisia ruusuja on pidetty Lemisen ”ehkä suurimpana rakkauselokuvana”, tinkimättömänä ja viimeisteltynä teoksena. Elokuvan päähenkilöä Aulia on pidetty Helena Karan vahvimpana suorituksena.
Juoni
Valkoisen ruusut sisältää useita elliptisiä siirtymiä, joten se kattaa ajallisesti varsin pitkän jakson 1900-luvun alkupuolelta. Juonen ytimenä on tarinan miespäähenkilön Arvon tietämättömyys keskushenkilö Aulin motiiveista. Tarina kerrotaan Aulin näkökulmasta.
Tapahtumat alkavat Helsingissä 1900-luvun taitteessa. Kirjailija Arvo Helavalta on saanut kymmenen vuoden ajan joka syntymäpäivänään valkoisia ruusuja salaperäiseltä ihailijalta. Kun koittaa hänen 50-vuotispäivänsä ruusuja ei tule. Sen sijaan hänen palvelijansa Severi ojentaa hänelle päiväkirjan, jonka omistuskirjoituksena on ”Sinulle, joka et koskaan tuntenut minua”. Siinä salaperäinen ihailija kertoo Arvolle tarinansa haudan takaa.
Elokuva palaa ajassa vuosia taaksepäin. Nuori ja lumoavasilmäinen Auli Ranta ihailee suunnattomasti kirjailija Helavaltaa. Hän ahmii Helavallan siirappisia rakkausromaaneja salaa äidiltään. Koulussa Aulin luokkatoverit naureskelevat hänen lemmenkipeydelleen. Vain Ilona Enne asettuu puolustamaan Aulia muita vastaan. Auli asuu leskiäitinsä Alman kanssa Eirassa Siimeskatu 7:ssä pienen jugendkerrostalon alakerrassa. Eräänä päivänä Helavalta muuttaa saman talon yläkertaan. Auli alkaa vakoilla hänen elämäänsä, jopa kurkkii postiluukusta, kun Helavalta pitää juhlat kotonaan. Tytölle käy selväksi, että kirjailijan elämään kuuluu alati uudistuva naisvalikoima. Auli ja Helavalta kohtaavat toisensa usein talon porraskäytävässä, mutta muuten heidän elämänsä poikkeavat toisistaan täysin. Auli joutuu pian muuttamaan äitinsä mukana Koskelan kartanoon, sillä Alma avioituu Antti Koskelan kanssa. Ensi alkuun tyttö vastustaa muuttoa kaupungista, mutta suostuu lopulta. Aulin elämänvaihetta Koskelassa ei kuvata, vaan hypätään ajassa eteenpäin.
Siirrytään jälleen muutama vuosi eteenpäin. Auli on synnyttänyt pojan, jonka isä Arvo on. Auli ei kuitenkaan ole kertonut Arvolle pojasta. Auli poikineen viettää yläluokkaista elämää. Vuosien ajan hän on lähettänyt Arvolle valkoisia ruusuja tämän syntymäpäivänä, mutta nimettömästi. Takaumana näytetään, kuinka Arvo kohtaa poikansa Talvipuutarhassa, mutta ei huomaa yhdennäköisyyttä. Muuan Mauno Kallio on ihastunut Auliin, mutta Auli kieltäytyy Maunon kosinnasta. Eräissä seurapiirijuhlissa Auli ja Arvo tapaavat, eikä kirjailija tälläkään kertaa tunne Aulia. Intohimoinen yö päättyy katkeraan totuuteen: Arvo luulee Aulia maksulliseksi naiseksi. Hän pyytää Aulilta: ”Älä unohda minua”, johon katkeroitunut Auli vastaa ivallisesti ”Minä?!...En koskaan!”. Edes maksettu yö ei kuitenkaan loukkaa Aulia niin paljon, että hänen rakkautensa Arvoon kuihtuisi. Lähtönsä yhteydessä Auli kohtaa Severin, joka tunnistaa naisen. Auli kuitenkin pyytää Severiä vaikenemaan.
Tarinan lopulla on jälleen siirrytty ajassa eteenpäin. Auli asuu laitakaupungilla ja elättää itsensä ja poikansa ruumiillisella työllä. Mutta lapsi on vakavasti sairas ja kuolee. Palataan elokuvan alkuhetkeen, Arvon 50-vuotispäiviin. Kirjailija on lukenut Aulin kirjeen ja tajuaa vasta nyt kaiken. Hän saa tietää lapsestaan ja tämän kohtalosta. Severi on ollut koko ajan tilanteen tasalla, ja nyt hän auttaa herraansa avaamaan silmänsä. Arvo peruu syntymäpäivään liittyvät tapaamiset ja pyytää Severiä tilaamaan kimpun valkoisia ruusuja. Loppukuvassa näytetään valkoisten ruusujen maljakko tyhjänä.
Tuotanto
Valkoiset ruusut kuvattiin kesällä 1943. Elokuvan sivuosassa nähdään muun muassa Ester Toivonen viimeisessä elokuvaroolissaan. Severin osaan piti alun perin tulla Unto Salminen, mutta hänet vaihdettiin kesken kuvausten Aku Korhoseen. Aulin poikaa esittää Pertti Palo. Arvo Helavallan nimi oli käsikirjoituksessa Pertti Saulo.
Zweigin suomentamaton novelli ”Brief einer Unbekannten” ilmestyi alkujaan kokoelmassa Amok. Viisi vuotta Lemisen jälkeen ohjasi Max Ophüls samasta tarinasta elokuvan Kirje tuntemattomalta naiselta. Zweigin tuotantoa on filmattu useita kertoja. Lemisen elokuvassa Zweigia ei ole mainittu, minkä Antti Alanen viittaa johtuvan Lemisten tuoreesta Saksan-matkasta Joseph Goebbelsin vieraana. Lemisen mukaan Zweigiin koetettiin saada yhteyttä ennen filmausten aloittamista, mutta suursodan takia se ei onnistunut. Myöhemmin kävi ilmi, että Zweig puolisoineen oli jo helmikuussa 1942 tehnyt kaksoisitsemurhan Brasiliassa.
Lavastus
Eiralaistalon ulkokuvat otettiin Juhani Ahon tie 5:ssä sijaitsevan vuonna 1910 valmistuneen talon liepeillä.
Valkoisten ruusujen sisätilat – Aulin lapsuudenkoti, koulutilat, talonmiehen kamari, metsästysmaja ja muut interiöörit – lavastettiin Suomen Filmiteollisuuden studioille. Leminen käytti eiralaistalon porrashuoneen lavastuksessa useiden eri aikakausien aineksia. Portaiden kaiteissa on pelkistetty jugend-tyylinen reikäkoristelu, seinissä ruusuaiheinen sapluunamaalaus. Helavallan asunto on sisustettu eksoottisilla matkamuistoilla ja asekokoelmilla, tunnelmaa pehmentävät aistikkaat verhot ja koristeellinen rokokookalusto. Viimeksi mainittua säilytetään Yleisradion huonekaluvarastossa. Sohvaryhmät ja flyygeli palvelevat vilkasta seuraelämää. Sali, kirjasto ja eteishalli ovat esteetöntä, jatkuvaa tilaa, jossa voi suorittaa kiinnostavia kamera-ajoja. Metsästysmajan ulkokuori lavastettiin Helsingin Marjaniemeen, vain välttämättömät seinä- ja kattorakenteet toteutettiin. Metsästysmajan on sanottu muistuttavan Lopella sijaitsevaa marsalkka Mannerheimin majaa.
Musiikki
pienois|Elokuvan pääpari, Arvo ([[Tauno Palo) ja Auli (Helena Kara) alppimajassa.]] Valkoisten ruusujen musiikin sävelsi Väinö Haapalainen. Hänen partituurimerkintöjensä mukaan musiikki tallennettiin heinäkuussa 1943 Helsingin konservatorion salissa. Sen kesto on Teoston merkintöjen mukaan 57 minuuttia 45 sekuntia. Elokuvamelodraamassa musiikki toimii johdattelijana alueelle, joka on sekä verbaalisen että visuaalisen kielen ulottumattomissa. Se yhdistyy elokuvalajin voimakkaaseen naiselliseen prinsiippiin. Maskuliinisesta näkökulmasta musiikki on koettu salaperäisenä arvoituksena, joka on uhka ”miehiselle järkiperäisyydelle”, logiikalle ja puhutulle kielelle.
Toisen maailmansodan ajan suomalaisissa elokuvissa musiikki alkaa tunnelman virittäjänä kauan ennen kuvaa, näin myös Valkoisissa ruusuissa. Asemalle saapuvan junan ääntä jäljittelee kontrabasson ostinato-kuvio. Kohtauksia yhdistetään toisiinsa musiikilla, mutta vuorosanojen yhteydessä se vaimenee taka-alalle. Kun Helavalta kysyy ”Missä ovat minun valkoiset ruusuni?”, elokuvan pääteema alkaa soida heikkona mutta selkeänä. Teema yhdistyy valkoisten ruusujen arvoitukseen. Pääteemaa käytetään myös Helavallan iltajuhlissa. Elokuvan aikana se muodostaa yhteyden katsojan ja Aulin välille, Helavalta puolestaan ei käsitä musiikin sanomaa. Teemaa on muunneltu lähinnä soitinnuksella, melodia on sama. Aulin päiväkirjanlukukohtausten elliptisissä ajallisissa siirtymissä musiikilla on muokattu ajantajua. Aulin voimakasta tunnetilaa hänen nähdessään äitinsä suutelemassa vierasta miestä on vahvistettu yhtäkkisellä, jyrähtävällä sforzato-soinnulla. Haapalaisen alkuperäisnuoteista ilmenee säveltäjän harkitsema vaihtoehtoratkaisu, kromaattinen nousu sforzatoon.
Masentavia tunnetiloja vahvistaa alttoviulun ja sellon laskeva kromaattinen sävelkulku, jota viulut säestävät. Kun Auli muistelee menneitä vanhan kotitalonsa edustalla, pääteema soi hiljaa trumpetilla. Päähenkilöiden erilaisia luonteita ja toisistaan poikkeavia käsityksiä rakkaudesta korostetaan musiikin avulla ensimmäisessä ravintolakohtauksessa. Aulin ja Helavallan sänkykohtauksessa on käytetty harpun kuutamoteemaa, joka vaihtuu pääteemaan tilanteen kiihtyessä suudelmaan. Jälkimmäisessä ravintolakohtauksessa vallitsee hiljaisuus, kunnes Auli pyytää ravintolayhtyettä soittamaan elokuvan pääteeman. Seuraa Aulin ja Helavallan viimeinen lemmenyö. Mies luulee Aulia kuitenkin maksulliseksi naiseksi, ja musiikki soi staattisesti matalassa rekisterissä. Elokuvan loppukohtauksessa valkoisten ruusujen maljakko on tyhjä ja voimakkaasti valaistu. Se on yhdistyy vielä kerran pääteemaan, joka soi lyhyen aikaa ja vaimeasti elokuvan loppuun asti.
Arviot
Suomen Työssä kriitikko Olavi Linnus arvioi Valkoisia ruusuja otsikolla ”Suomalaisen elokuvan suuri voitto”. Uuden Suomen kriitikko Salama Simonen kirjoitti: ”Teknisesti ja filmaattisesti Valkoiset ruusut kuuluu parhaimpiin, mitä kotimainen tuotanto on tarjonnut.” Simonen oli myös ainoa, joka mainitsi elokuvan perustuvan Stefan Zweigin novelliin. Juonen psykologista uskottavuutta kritisoitiin. Tamperelaisen Aamulehden arvioijan Olavi Vesterdahlin mukaan ”Lemisen ohjaus noudattaa eheätä linjaa ja luo kiinteän ilmapiirin filmiin. Vahinko vain, että tämä ilmapiiri ei voi olla raikkaampi ja uskottavampi.” Aikalaiskriitikot paheksuivat elokuvan sänkykamarikohtauksia. Forsmanin kameratyötä luonnehdittiin korkealuokkaiseksi. Sitä verrattiin ranskalaisfilmien ”huolelliseen valokuvaukseen”. Näyttelijöistä Kara sai suurimman huomion, mutta myös Palo sai tunnustusta.
Musiikkikriitikot antoivat erillisiä arvioita Valkoisten ruusujen musiikista, mikä oli poikkeuksellista. Helsingin Sanomissa Tauno Karila arvioi: ”Valssiaihe, joka kiinteästi liittyy itse juoneen tuon tuostakin ratkaisevissa käänteissä, on tartuttavan tutunomainen ja siro. – – Saman sävelmän palautuminen tuon tuostakin muuttumattomana pitkin matkaa on omansa tehostamaan muodon kiinteyttä alleviivaten myös osaltaan filmin tapahtumien liikkeelle panevaa voimaa.” Kriitikon mukaan Valkoisissa ruusuissa oli kovin niukasti ”musiikille kiitollisia vastakohtaisia aineksia”, ja siksi musiikki jäi hillitysti taka-alalle.
Huomioita
Valkoiset ruusut esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran 26. huhtikuuta 1959. Finnkino Oy on julkaissut elokuvan DVD:nä.
Kauhavan kirkko
thumb|right|Kirkko sisältä Kauhavan kirkko on tyyliltään uusgoottilainen, tornillinen pitkäkirkko Kauhavalla. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Josef Stenbäck. Kirkkoon mahtuu 950 henkeä. Kirkko on rakennettu punatiilestä ja harmaasta graniitista vuosina 1923–1925 ja se vihittiin käyttöön 4. lokakuuta 1925. Paikalla aiemmin sijainnut vuonna 1756 valmistunut puukirkko paloi vuonna 1921.
Kirkko rakennettiin betonilaatalle, joka ei kestänyt sen painoa ja vuonna 1962 se jouduttiin perustamaan uudelleen teräsbetonipaalujen päälle. Kirkko maalattiin sisältä vuosina 1964 ja 1979 Yki Nummen suunnitelmien mukaan ja vanha betonipaanukatto uusittiin vuonna 1980 kuparikatoksi. Alttaritaulu "Jeesus siunaa lapsia" on vuodelta 1882 ja on peräisin Kauhavan vanhasta kirkosta. Kauhavan kirkko on toiseksi viimeinen arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelemista kirkoista. Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on kuvanveistäjä Johannes Haapasalon veistos vuodelta 1946.
Urut ovat 32-äänikertaiset ja ne on rakentanut 1968 Kangasalan urkutehdas. Myös kirkon vanhemmat, 22-äänikertaiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan valmistamat.
Vieressä sijaitseva siunauskappeli on valmistunut vuonna 1955.
Maailman pisin luokkaretki
Maailman pisin luokkaretki on Nylon Beatin 8. elokuuta 2007 julkaistu remasteroitu kokoelma-albumi. Albumilta julkaistiin heinäkuussa 2007 singlenä kappale "Seksi vie 12 apinaa kuumalle hiekalle", jossa on yhdistetty neljä yhtyeen aiempaa hittiä. Albumilla on myös mukana päivitetty versio "Syytön" -hitistä, joka julkaistiin syksyllä 2007 myös singlenä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 15.
Inflaatio
thumb|380px|Inflaatio 2019 thumb|Inflaatio Suomessa 1975-2007 (Lähde: Tilastokeskus). thumb|[[Kuluttajahintaindeksi|Elinkustannusindeksi Suomessa 1951-2007 (Lähde: Tilastokeskus).]] Inflaatio tarkoittaa taloustieteessä rahan ostovoiman heikkenemistä, jonka aiheuttaa yleisen hintatason nousu, ts. rahan reaalisen arvon heikkeneminen, koska samalla rahamäärällä saa hintojen nousun jälkeen vähemmän tuotteita (esim. bensiiniä, ruokaa, elokuvalippuja, urheilutarvikkeita). Se voidaan määritellä myös yleiseksi hintojen noususta johtuvaksi rahan ostovoiman heikkenemiseksi. Kyse ei siis ole vain yksittäisen tuotteen tai tuoteryhmän kallistumisesta.
Inflaatio raportoidaan SVT-tilastona Suomessa. Tämä perustuu säännölliseen Tilastokeskuksen seuraamien hyödykekorien hintatarkistuksiin Suomessa. Esimerkkinä tästä toimii elinkustannusindeksin muutos.
Inflaation myötä rahan ostovoima alenee, joten samalla rahamäärällä ei saa enää ostettua yhtä paljon tuotteita, palveluja tai työtä kuin aikaisemmin, ja rahamääräiset säästötkin menettävät arvoaan. Toisaalta reaaliomaisuuden eli esimerkiksi kiinteistöjen nimellinen arvo kasvaa. Inflaation vastakohta on deflaatio eli yleisen hintatason aleneminen. Stagflaatioksi kutsutaan sellaista tilannetta, jossa yhdistyvät korkea inflaatio ja bruttokansantuotteen aleneminen (taantuma).
Valtiot mittaavat virallista inflaatiota erilaisilla hintaindekseillä. Tämä virallinen inflaatio vaikuttaa muun muassa erilaisiin indeksikorotuksiin, esimerkiksi eläkkeiden suuruuteen. Yleisimmät mittauskohteet ovat kuluttajien tuotteiden hintojen nousu, tuottajien tuotteiden hintojen nousu tai bruttokansantuotteen muutokset. Mittaustavat saattavat vaihdella valtioiden välillä ja hintaindeksejä päivitetään vastaamaan sen hetkistä yhteiskuntaa, joten esimerkiksi kuluttajahintaindeksit eivät ole täysin vertailukelpoisia tehtyjen muutosten vuoksi eri vuosikymmenillä. Hyvin nopeaa inflaatiota kutsutaan hyperinflaatioksi. Hyperinflaation aikana edes kottikärrylliset seteleitä eivät riitä kuin yhden leivän ostamiseen. Tähän voi nähdä Saksasta 1920- ja 1930-luvulla otetuissa valokuvissa. Natsien valtaannousun yhtenä syynä pidetään ensimmäisen maailmansodan jälkeistä hyperinflaatiota Saksassa.
Inflaation syitä
Inflaation syistä on useita erilaisia näkemyksiä taloustieteilijöiden keskuudessa.
1930-luvulla John Maynard Keynesin ajatusten pohjalta syntynyt keynesiläinen teoria korosti puolestaan hyödykkeiden kysynnän ja tarjonnan vaikutusta inflaatioon. Keynesiläisen koulukunnan mukaan inflaatio voi aiheutua siitä, että kokonaiskysyntä kasvaa kokonaistarjontaa nopeammin. Näin tapahtuu etenkin kun talous on aktiivinen ja rahatulot paisuvat. Tällöin on kyse kysyntäinflaatiosta. Inflaatiota voi tapahtua myös kustannusten nousun takia, mikä korottaa hintoja, jolloin on kyse kustannusinflaatiosta. Nykyään kuitenkin taloustieteessä nämä hintojen muutokset kysynnän ja kustannusten muutosten seurauksina käsitetään hintavaihteluina inflaation sijaan. Kysyntäinflaatio ja kustannusinflaatio ovat pudonneet käsitteinä kielenkäytöstä keynesiläistä koulukuntaa lukuun ottamatta, koska inflaatio ryhdyttiin mieltämään monetaristisen koulukunnan, erityisesti Milton Friedmanin, rahan kvantiteettiteorian parissa tekemän työn vuoksi monetaarisena, siis rahaan liittyvänä, ilmiönä. Friedman totesi, että "inflaatio on aina ja kaikkialla monetaarinen ilmiö [inflation is always and everywhere a monetary phenomenon]" vuonna 1963. Kysyntäinflaatio liittyy markkinoilla esiintyvään tarjontaan nähden liiallisen kysynnän taipumukseen kohottaa hintoja, ja kustannusinflaatio yritysten tuotantokustannusten kasvuun kun tuotannontekijät (tai osa niistä) kallistuvat.
Nykyään suurin osa taloustieteilijöistä on yhtä mieltä siitä, että hyvin korkean inflaation (hyperinflaatio) tyypillisin aiheuttaja on rahavarannon nopea kasvattaminen. Kohtuullisen inflaatiovauhdin suuruuteen vaikuttavat sekä muutokset hyödykkeiden kysynnässä ja tarjonnassa että muutokset liikkeellä olevan rahan määrässä. Yleisesti voidaan sanoa taloustieteen mukaan pitkällä aikavälillä, että rahan tarjonnan kasvu on inflaation perimmäinen syy. Rahan tarjonnan kasvu tarkoittaa kansantaloudessa liikkeellä olevan rahamäärän kasvua.
Lyhyellä aikavälillä hinta- ja palkkajäykkyyksillä on olennaista merkitystä ja esimerkiksi reaalipalkka voi muuttua nopeastikin. Tämä johtuu siitä, että reaalimaailmassa palkat ovat ajoittainen neuvotteluasia ja hintoja tarkistetaan määräajoin. Pitkän ajan kuluessa nämä korjaavat toisiaan ja reaalipalkka voi olla hyvinkin stabiili pidemmässä tarkastelussa. Keynesiläisellä "demand-managementilla" ja valtio-interventiolla on tällöin merkittävä rooli akuuteissa kriiseissä.
Inflaation seurauksia
Mitä suurempi inflaatio on, sitä useammin yritykset joutuvat päivittämään hinnastojaan, mistä myös aiheutuu kustannuksia. Myös palkkoja on nostettava useammin, jotta työntekijät saisivat palkallaan edelleen saman määrän hyödykkeitä. Hintojen nostaminen tiheästi lisää myös yleistä tyytymättömyyttä. Vaihteleva inflaatio vaikeuttaa pitkän aikavälin taloussuunnittelua ja suosii lyhytnäköistä keinottelua. Korkeasta inflaatiosta siis on inflaation vaihtelevuuden lisäksi haittaa.
Inflaation mittaaminen
Inflaatiota mitataan erilaisilla hintaindekseillä, tarkemmin sanottuna indeksien vuosimuutosvauhdilla. Yleisimmin käytetyt mittarit ovat:
Lindö (täsmennyssivu)
Lindö voi tarkoittaa:
Donald Eugene Chambers
Donald Eugene Chambers (23. marraskuuta 1930 – 18. heinäkuuta 1999) oli yhdysvaltalainen merijalkaväen sotilas ja lainsuojaton moottoripyöräilijä, joka perusti Bandidos Motorcycle Clubin vuonna 1966 San Leonissa, Texasissa. Chambers tuomittiin kahden huumekauppiaan murhasta vuonna 1972, ja hän kärsi elinkautista vankeusrangaistusta, kunnes pääsi ehdonalaiseen vapauteen vuonna 1983.
Elämäkerta
Chambers palveli merijalkaväennä Vietnamin sodassa. Palattuaan Texasiin hän työskenteli longshore-miehenä ja hänestä tuli useiden moottoripyöräseurojen jäsen. Koska Chambers piti näitä erilaisia ​​klubeja liian kesyinä makuunsa, hän perusti oman Bandidos-klubinsa 4. maaliskuuta 1966 San Leoniin, Teksasiin. Hän nimesi klubin omien sääntöjensä mukaan eläneiden meksikolaisten rosvojen kunniaksi ja valitsi seuran värit – punaisen ja kullan – Yhdysvaltain merijalkaväen virallisten värien mukaan. Klubissa oli jäseniä paikallisista Houstonin sekä Corpus Christin, Galvestonin ja San Antonion bikerbaareista, ja sillä oli 1970-luvun alkuun mennessä yli sata jäsentä, mukaan lukien monet Vietnamin veteraanit. Vuonna 1969 Chambers valvoi Bandidos-jäsenen sieppausta, hakkaamista ja luovuttamista poliisille. Häntä etsittiin murhasta, joka ei liittynyt klubin toimintaan ja joka kiinnitti ei-toivottua lainvalvontaviranomaisten huomiota klubiin. Chambers muutti myöhemmin New Mexicoon, kun hän oli mukana tappavassa ammuskelussa kilpailevan jengin kanssa baarissa East Endissä, Houstonissa, jonne he olivat menneet keskustelemaan rauhansopimuksesta.