cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samurai
Nimi
Myös samuraiden muut nimikäytännöt erottivat heidät tavallisesta väestä. Sukunimeä seurasi sarja vaihtuvia nimiä, joilla kaikilla oli samuraille jokin merkitys. Samurain ensimmäinen etunimi oli hänen lapsinimensä, jota hänestä käytettiin murrosiän aikuistumisriittiin asti 13–17 vuoden iässä. Silloin samurai sai kaksi uutta nimeä, joista ensimmäinen usein heijasteli hänen syntymäjärjestystään, ja sitä käyttivät hänen perheensä ja parhaat ystävänsä. Toista etunimeä käytettiin virallisemmissa yhteyksissä. Joillakin samurailla oli vielä kolmaskin etunimi, joka korosti hänen oppineisuuttaan. Eläkeiässä jotkin samurait ottivat käyttöön buddhalaisen nimen. Kuolemansa jälkeen joillekin korkea-arvoisille samuraille annettiin vielä kuolinnimi. Daimyot saattoivat myöntää alaisilleen samuraille kunniasukunimiä. Samurai saattoi käyttää myös jotain arvonimiä.
Polynesianviistäjä
Levinneisyys ja elinympäristö
Polynesianviistäjät viettävät suurimman osan ajastaan merellä ja laskeutuvat maahan vain pesimään. Ne pesivät vulkaanisten saarten kukkuloilla ja rinteillä, jopa 2000 metrin korkeudessa pensaiden ja puiden suojissa, jotka ovat jopa 12 kilometrin päässä rannikosta. Ne pesivät myös Uuden-Kaledonian kaltaisilla koralliatelleilla.
Samurai
Koulutus
Samurain ”miestentaidot” (dangyo) olivat taitoja, joita samurain oli opiskeltava ja taidettava, jotta hän olisi hyödyksi isännälleen. Täydellisenä tällainen oppi tuli ylemmän samurai-luokan osalle, ja alemmat luokat joutuivat tyytymään hajanaisempaan kokonaisuuteen.
Polynesianviistäjä
Elintavat
pienoiskuva|200px|oikea|Monista ulappaliitäjistä kuten [[Vilistäjät|vilistäjien (Pterodroma) suvun lajeista poiketen polynesianviistäjä lentää siivet suorina, joka antaa sille albatrossimaisen ulkomuodon. Sen lentokin on verkkaisempaa. ]] Polynesianviistäjän yleisin äännähdys on pitkä ja yksityiskohtainen sarja vihellyksiä, jotka päättyvät huhuiluun. Ne päästävät tätä ääntä pesäkolostaan, vedenpinnalta ja lennosta. Lajin ruokailutavoista tiedetään vain vähän, mutta niiden uskotaan sieppaavan ruokansa vedenpinnalta, josta ne etsivät yksinomaan kuolleita kalmareita. Suuren nokan ja jalkojen uskotaan olevan sopeutuma, sellaisten kalmareiden paloitteluun, jotka ovat liian suuria nieltäviksi kokonaisina. Tehokkaina liitäjinä ne voivat etsiä ravintoa laajalta alueelta. Polynesianviistäjän on kerrottu liikkuvan ravinnonhaussa myös pallopäävalaiden seurassa.
Samurai
Koulutus
Samurai koulutettiin sotataidoissa (bu) sekä sivistystaidoissa eli “rauhantaidoissa” (bun). Sotataidot olivat pitkään tärkeämpiä kuin sivistystaidot, sillä samurait tarvitsivat niitä epävakaissa oloissa, mutta Tokugawa-kauden rauhallisten olojen aikana 1600-luvun lopulta alkaen sivistystaitojen merkitys nousi sotataitojen edelle.
Polynesianviistäjä
Elintavat
Polynesianviistäjät voivat pesiä ympäri vuoden. Viistäjäpari pesii yksin tai löyhinä yhdyskuntina. Se liikkuu pesimäalueella vain öisin. Naaras munii yhden munan koloon tai kallionhalkeamaan. Poikaset kuoriutuvat noin 55 päivän haudonta-ajan jälkeen. Ne lähtevät pesästä 110–120 päivän ikäisinä. Joillain alueilla niillä on kova kilpailu pesäkoloista suippopyrstöliitäjien (Puffinus pacificus) kanssa.
Samurai
Koulutus
Samurain sotataitokoulutus alkoi 10-vuotiaana, joskus nuorempanakin. Samuraille opetettaviin sotataitoihin kuuluivat miekkailu (kenjutsu), jousiammunta (kyūjutsu), ratsastus (bajutsu), keihäänkäyttö (sōjutsu) sekä ilman aseita käytävä taistelu (jujutsu).
Polynesianviistäjä
Uhat ja suojelu
Polynesianviistäjä luokitellaan silmälläpidettäväksi lajiksi. Se pesii melko laajalla alueella, mutta kanta on pieni. Sen lukumäärää ovat vähentäneet saarille tuodut rotat, kissat, siat ja koirat. Lajin uhkia ovat myös kaivostoiminta ja asutuksen laajeneminen. Sitä myös metsästetään kalastajien viheissä käytettävien valkoisten höyhenten takia. Niitä kuolee myös joillain alueilla voimalinjoihin. Lisäksi yövalot vetävät puoleensa nuoria lintuja kaupungistuneilla alueilla, kuten Tahitilla.
Samurai
Koulutus
Sivistystaitoihin kuuluivat etenkin kirjallisuuden ja historian opiskelu sekä runonkirjoituksen taito. Myös esimerkiksi teetaide, taidemaalaus ja puutarhasuunnittelu kuuluivat joidenkin samuraiden hallitsemiin sivistystaitoihin.
Polynesianviistäjä
Uhat ja suojelu
Uudessa-Kaledoniassa on lajin suojelemiseksi suunniteltu kaivostoiminnan vaikutusten vähentämistä ja kampanjoitu keräämään ja vapauttamaan valojen sekoittamia lintuja. Polynesianviistäjäpopulaatioiden kehitystä seuraamaan on laitettu myös merilinjoja. Ehdotettuja suojelutoimia ovat muun muassa avainpopulaatioiden tarkkailu, tulokaspetojen hävittäminen ja valkoisten höyhenten korvaaminen kananpoikien untuvilla metsästyksen lopettamiseksi.
Samurai
Aseistus ja haarniska
Japanilaiset miekat olivat keskiaikaisten miekkojen parhaimmistoa. Pitemmän miekan, katanan, terä oli noin 60 senttimetriä pitkä. Lyhyen miekan, wakizashin, terä oli 30 senttimetriä. Samuraimiekka oli käyrä ja tehty teräksestä. Kahva tehtiin puusta, päällystettiin jättiläisrauskun nahalla ja sidottiin silkillä. Samurai kantoi kumpaakin miekkaansa terä ylöspäin. Joskus samurailla oli vielä mukanaan lyhyt tikari, tantō.
Viro 200
Viro 200 on liberaali virolainen puolue, joka perustettiin marraskuussa 2018. Puolueen puheenjohtaja on Lauri Hussar, jota edelsi vuosina 2018–2022 Kristina Kallas.
Samurai
Aseistus ja haarniska
Alkuaikoina samurait käyttivät myös peistä (yari) ja salkoasetta (naginata). Miekka nousi 1600-luvulta alkaen jousta tärkeämmäksi aseeksi, “samurain sieluksi”. Vain täydet samurait saivat vuoden 1588 jälkeen kantaa katanan lisäksi myös lyhyempää miekkaa, josta tulikin tärkeä statussymboli samuraille. Tuliaseiden käyttöönoton jälkeen jotkut samurait alkoivat kantaa pistoolia.
Viro 200
Riigikogun vaaleissa 2019 Viro 200 ajoi muun muassa yhteisiä kouluja viron- ja venäjänkielisille sekä esitti kansanedustajakausien rajaamista kahteen. Puolueen ehdokaslistalla vaaleissa oli asiantuntijoita yliopistoista, liike-elämästä ja luovilta aloilta. Viro 200:n tavoitteena oli päästä hallitukseen ja vaikuttaa sitä kautta päätöksentekoon, mutta oli kuitenkin epävarmaa ylittäisikö puolue viiden prosentin äänikynnyksen.
Samurai
Aseistus ja haarniska
Samurain haarniskan ja kypärän kuvioinnista näki yleensä hänen arvonsa, divisioonansa ja kotiseutunsa.
Viro 200
Lopulta puolue ei kyennyt ylittämään äänikynnystä Riigikoguun. Tämän jälkeen Viro 200 kuitenkin päätti puolueen osallistuvan saman vuoden europarlamenttivaaleihin sekä aloittavan valmistelun vuoden 2021 paikallisvaaleja varten.
Samurai
Aseistus ja haarniska
Samurait ajelivat yleensä tukkansa etuosan, jotta kypärä olisi tuntunut mukavammalta. Muu tukka oli pitkä ja sidottiin takaa kiinni. Taistelussa samurai vapautti hiuksensa.
Vaatetus
Samurailla oli omintakeinen vaatetus ja kampaus, jopa kävelytyyli, jotka erottivat hänet tavallisesta väestä. Kaikenikäiset samurait ja heidän vaimonsa käyttivät kimonoa (kosode). Sen alla olivat alusvaatteet ja niiden alla lannevaate. Ulkona samurai käytti leveitä housuja (hakama) ja kimonon päällä pitkähihaista takkia (haori). Samurain vaatteiden väristä saattoi päätellä hänen arvonsa. Samurai kantoi vasemmalla puolellaan vyöllä kahta miekkaa, jotka saivat hänet kävelemään tunnusomaisin askelin lantio edellä. Jaloissaan hänellä oli sukat ja nahkasandaalit. Pää oli tavallisesti paljaana. Linnaan mennessään samurai käytti muodollista ja seremoniallista vaatetusta (kamishimo), johon kuului tietyntyyppinen kimono ja housut. Vaatteet olivat yleensä puuvillaa, mutta silkin suosio kasvoi Tokugawa-kaudella.
Viro 200
Vuoden 2023 vaaleissa puolue onnistui saamaan 14 paikkaa riigikoguun.
Samurai
Eettinen koodisto
Samuraihin yhdistetään nykyisin bushidō, ‘soturin tapa’, joka viittaa soturien ihanteisiin. Käsite syntyi kuitenkin vasta 1800-luvulla samuraijärjestelmän jo lakattua olemasta. Monen historioitsijan mukaan samurailla ei koskaan ollut kattavaa tai yhdenmukaista, selkeästi ilmaistua käyttäytymiskoodistoa.
Kamakura- ja Muromachi-kausilla samurain käyttäytymisihannetta kuvattiin sanoilla “ratsun ja jousen tapa”, joka erotti heidät hovin aristokraateista. Näihin arvoihin kuuluivat muun muassa rohkeus, kunnia, lojaalisuus isännälle sekä valmius uhrata itsensä taistelussa. Yleispätevää käyttäytymissäännöstöä ei kuitenkaan ollut, eivätkä samurait todellisuudessa olleet kovinkaan lojaaleja, vaan vaihtoivat isäntää omien tarpeidensa mukaan.
Tokugawa-kauden rauhanoloissa samurait vaihtoivat todellisen taistelun taistelulajeihin, ja heidän lojaalisuutensa isännilleen vahvistui pakon edessä. Samuraiden odotettiin kehittävän taistelulajitaitojaan, työskentelevän kouluviranomaisina ja toimivan roolimalleina muille yhteiskuntaryhmille.
Samurai-luokan naiset
pienois|[[Tomoe Gozen on harvinainen, joskin historiallisesti epävarma esimerkki oikeasta naispuolisesta samuraista. Shitomi Kangetsun piirros.]] Naiset eivät olleet varsinaisia samuraita, vaan samurai-luokan naisia kutsuttiin soturikotitalouksien jäseniksi (buke no onna). Samurain vaimosta käytettiin nimitystä okusan (hän joka jää kotiin). Taloudenhoito oli samurai-luokan naisten päävelvollisuus varsinkin feodaaliaikana, jolloin suvun miehet saattoivat olla pitkiä aikoja poissa osallistuen sotiin kaukana kotiseudulta vaikeakulkuisessa Japanissa. Miehen poissa ollessa samuraivaimo vastasi ja teki päätökset kaikesta kotiin liittyvästä: niin taloudesta, kodinhoidosta, viljelyksistä, rahankäytöstä ja jopa kodin aseellisesta puolustamisesta.
Jälkimaine
Muualla maailmassa samuraista kuultiin laajemmin ensi kertaa, kun Japani oli avautunut lännelle vuonna 1853. Yhdysvalloissa järjestettiin 1870-luvulta alkaen useita näyttelyitä, joissa miljoonat ihmiset pääsivät tutustumaan samuraiden ja muun Japanin materiaaliseen kulttuuriin. Niiden seurauksena samuraiesineistön ja -aseiden keräilystä tuli suosittua Yhdysvalloissa.
1900-luvun alkupuolella Japanin sotamenestys ja militarismi yhdistyivät länsimaalaisissa mielissä usein samuraiperinteeseen ja bushidoon, ‘soturin tiehen’. Toisen maailmansodan japanilaiset kamikazelentäjät rinnastettiin kuuluisaan 47 rōninin tarinaan, jossa joukko samuraita tekee itsemurhan.
Hävityn toisen maailmansodan jälkeen miehittäjät riisuivat japanilaisen yhteiskunnan kokonaan militarismista ja muustakin samuraihin viittaavasta. Samuraielokuvat sensuroitiin tai tuhottiin, ja samuraiarvojen tukijaksi nähtyä Kabuki-teatteriakin sensuroitiin.
Samuraielokuvia alettiin jälleen nähdä 1950-luvulla. Niistä merkittävin on Akira Kurosawan Seitsemän samuraita (1954), joka sai paljon jäljittelijöitä lännessä. 1990-luvulta alkaen samurait ovat nousseet näkyviksi hahmoiksi japanilaisessa kulttuurissa niin Japanissa kuin ulkomaillakin, elokuvien lisäksi myös esimerkiksi sarjakuvissa ja videopeleissä. Japanin jalkapallomaajoukkueen lempinimi on “Siniset samurait”.
NewsRadio
NewsRadio oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, joka pyöri alun perin NBC-kanavalla vuosina 1995–1999. Newyorkilaiselle uutisradioasemalle sijoittuneen sarjan hahmoja olivat uutispäällikkö Dave Nelson (Dave Foley), omistaja Jimmy James (Stephen Root), toimittajat Bill McNeal (Phil Hartman), Lisa Miller (Maura Tierney), Catherine Duke (Khandi Alexander) ja Matthew Brock (Andy Dick) sekä sihteeri Beth (Vicki Lewis) ja sähköteknikko Joe Garelli (Joe Rogan).
Cauchyn jono
thumb|right|250px|Kuvaajaan on kuvattu sinisellä erään Cauchyn jonon pisteitä x_n. Pisteet lähentyvät yhä pienemmälle etäisyydelle toisistaan n:n kasvaessa.
Cauchyn jono eli Cauchy-jono on jono, jonka jäsenet kasautuvat mielivaltaisen lähelle toisiaan jonon edetessä eli joka toteuttaa ehdon:
Tätä kutsutaan Cauchyn suppenemisehdoksi ranskalaisen matemaatikon Augustin-Louis Cauchyn (1789−1857) mukaan, joka totesi, että reaalilukujen jono (a_{n}) suppenee, jos ja vain jos se toteuttaa ehdon.
Cauchyn jonot voidaan vastaavalla tavalla määritellä missä tahansa metrisessä avaruudessa, mutta tällöin ne eivät välttämättä suppene. Metristä avaruutta sanotaan täydelliseksi, jos siinä kaikki Cauchyn jonot suppenevat eli niillä on raja-arvo. Näin on laita esimerkiksi reaalilukujen joukossa. Sitä vastoin rationaalilukujen joukko ei ole metrisenä avaruutena täydellinen, sillä rationaaliluvuista voidaan muodostaa Cauchyn jonoja, joilla ei ole raja-arvoa rationaalilukujen joukossa. Sellainen on esimerkiksi lukujen jono, n=1,2..., jonka raja-arvo reaalilukujen joukossa on Neperin luku e.
Tietotuote
Tietotuote voi tarkoittaa joko tietoa sisältävää tai tietosisältöön liittyvää tuotetta. Esimerkkejä tietoa sisältävistä tuotteista ovat muun muassa ohjelmistot, konsultointipalvelut tai tietoaineistot. Tietosisältöön liittyvä tuote voi taas olla esimerkiksi tietokone tai matkapuhelin. Tietotuotteet voidaan jakaa myös sähköisiin ja ei-sähköisiin tietotuotteisiin.
Cauchyn jono
Cauchyn jonon alkioille pätee missä d on avaruuden annettu metriikka (alkioiden etäisyys).
Tietotuote
Tietotuote eroaa normaalista tuotteesta siten, että tieto ei häviä, kun taas fyysiset tuotteet kuluvat ja niiden määrä vähenee. Tietoa voi myös käyttää moni ihminen samanaikaisesti ja yhä uudelleen. Näistä johtuen tietotuotteet eivät toimi perinteisen talousteorian mukaan, ja niiden hinnoittelu on hankalaa. Esimerkiksi estämällä tietotuotteen kopiointi pyritään ylläpitämään kysynnän ja tarjonnan lakia hinnan määrityksessä.
Cauchyn jono
Rationaaliluvuista koostuvien Cauchyn jonojen ekvivalenssiluokkiin perustuvan reaalilukujen määritelmän esittivät vuonna 1872 ranskalainen Charles Méray (1835−1911) ja saksalainen Karl Weierstrass (1815−1897) oppilaineen.
Atlantin valli
thumb|Atlantin valli Atlantin valli oli saksalaisten toisen maailmansodan aikana rakentama linnoitettu puolustuslinja. Sen tarkoitus oli puolustaa natsi-Saksaa odotetulta Englannista tulevalta liittoutuneiden hyökkäykseltä. Atlantin vallin rakentaminen aloitettiin vuonna 1942. Vallin pituus oli 3 800 kilometriä, Pohjois Norjasta Tanskan kautta Ranskan eteläkärkeen ja siihen rakennettiin 17 500 bunkkeria.
Siegfried-linjan suunnitellut Fritz Todt oli pääinsinööri, jonka Hitler oli valinnut rakentamaan Atlantin vallin suurimmat varustukset. Hitler itse suunnitteli useita tykkibunkkereita. Tuhansia pakkotyöläisiä käytettiin rakennettaessa pysyviä linnoituksia Alankomaihin, Belgiaan ja Ranskaan. Työ edistyi kuitenkin hitaasti, koska Saksa kävi sotaa ja armeija tarvitsi sekä miehiä että materiaalia. Puolustuslinjaan käytettiin 17 miljoonaa kuutiometriä betonia, 1,2 miljoonaa tonnia terästä ja 3,7 miljardia Saksan markkaa.
Posankka
Posankka on Alvar Gullichsenin suunnittelema, Turun ylioppilaskylän alueella sijaitseva patsas, joka kuvaa kumiankan ja marsipaanipossun risteymää. Patsaan pituus on 7,5 metriä, leveys 4,35 metriä ja korkeus 5 metriä, ja se on valmistettu teräsvahvisteisesta lujitemuovista. Teoksen valmisti nauvolainen muovialan yrittäjä Bjarne Ölander ja alkuperäisen muovauksen teki virolainen kuvanveistäjä Matti Varik.
Atlantin valli
Koska Todt ei saanut rakennettua puolustuslinjaa Hitlerin vaatimassa nopeudessa niin vuoden 1944 alussa Hitler nimitti Afrikassa mainetta niittäneen saksalaisen sotamarsalkka Erwin Rommelin tehtävään. Rommelin mielestä jo olemassa olevat linnoitukset olivat "insinöörin suunnittelemia ja keskittyivät liiaksi satamiin". Hän alkoi välittömästi vahvistaa vanhoja ja rakentaa uusia linnoituksia, erityisesti satamien väliin jääville alueille. Rommel käski asentaa miljoonia uusia miinoja mereen ja rannoille. Lisäksi tuhansia panssarivaunuesteitä asennettiin rannoille ja maaseudulle. Uusia bunkkereita ja suojia sekä tykistölle että konekivääreille rakennettiin kiivaasti aukkopaikkoihin. Rommelin tarkoitus oli pysäyttää Liittoutuneiden maihinnousu ennen kuin he saisivat vallattua pysyvää sillanpääasemaa itselleen.
Posankka
Posankka valmistui vuonna 1999. Valmistuttuaan se lipui vappuna ensin kellumaan Aurajokeen ja siirrettiin myöhemmin nykyiselle paikalleen kylpylähotelli Caribian edustalle, Helsinginkadun varteen. Posankan tilasi Pro Cultura -säätiö osana Turun veistoskaupunkihanketta.
Atlantin valli
Liitoutuneiden maihinnousun alkaessa saksalaiset olivat laskeneet melkein kuusi miljoonaa miinaa Pohjois-Ranskaan. Saksalaisten miinakenttiä ja asemia oli laajennettu sisämaahan ja teitä miinoitettu. Saksalaiset olivat myös pystyttäneet liitokoneiden ja laskuvarjohyppääjien oletetuille laskeutumispaikoille maahan upotettuja tolppia, joita he kutsuivat Rommelin parsaksi. Lisäksi joitain jokia oli laitettu tulvimaan.
Posankka
Joulun aikaan Posankalle puetaan päähän tonttulakki. Muutamana vappuna sen päähän on puettu ylioppilaslakki, mutta sen jälkeen lakitus lopetettiin. Partiolaiset huivittivat Posankan 19. huhtikuuta 2010 partioviikon kunniaksi.
Huhtikuussa 2019 Posankka nimettiin Turun viralliseksi kaupunkieläimeksi.
Kansandances
Kansandances on Lapinlahden Lintujen järjestyksessään 10. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1997. Kansandances on "Lappareiden" välityö, tarkoituksella tehty discolevy. Albumilla oli mukana ensimmäistä kertaa Pekka Rechardt, joka tuli yhtyeeseen kitaristiksi Veli-Pekka Oinosen lähdettyä.
Henrik Adolf Mechelin
Henrik Adolf Mechelin oli suomalainen virkamies, valtiopäiväedustaja ja senaattori.
Kansandances
Kansandancesin paras listasijoitus oli sija 22.
Henrik Adolf Mechelin
Opiskelu ja työura
Henrik Adolf Mechelin suoritti ylioppilastutkinnon Helsingissä vuonna 1830. Tämän jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui viisausopin (filosofian) maisteriksi vuonna 1836.
Mechelin teki pitkän virkauran Venäjän ulkoasiain hallinnossa eri tehtävissä. Hän toimi Venäjän ulkoasiainministeriössä kansliavirkamiehenä ja kielenkääntäjänä vuosina 1839–1849 ja Venäjän pääkonsulina Norjassa 1850–1869. Vuonna 1869 Mechelin nimitettiin senaattoriksi talousosastoon ja 1871 hänet nimettiin senaatin kirkollisasiain toimikunnan päälliköksi. Vuonna 1885 hän sai omasta pyynnöstään eron senaattorin virasta.
Mechelin oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.
Arvonimet ja kunnianosoitukset
Mechelin sai nimineuvoksen (1839), kollegiasessorin (1844), hovineuvoksen (1847), kollegineuvoksen (1850), valtioneuvoksen (1854) ja viimein vuonna 1868 todellisen valtioneuvoksen arvonimet. Hänet aateloitiin lastensa ja heidän jäkeläistensä kanssa vuonna 1886 ja merkittiin Suomen ritarihuoneen kirjoihin vuonna 1887. Hänen aatelissukunsa on sittemmin sammunut.
Perhe
Henrik Adolf meni vuonna 1846 naimisiin Eugénie Octavie Josephine Cathérine Tricot de Mouceaux’n (19. huhtikuuta 1829 Pietari – 6. maaliskuuta 1919 Helsinki) kanssa. Pariskunta sai viisi lasta: Oscar Johan (s. 1851), Julia Fanny (s. 1853), Marie Cecile Constance Adele (s. 1860), Adolf Constantin (s. 1862) ja Henrik Josef Gustaf (s. 1864). Kaikki lapset syntyivät Kristianiassa (nyk. Oslo) isän ollessa siellä Venäjän konsulina.
Henrik Adolf Mechelin oli Leo Mechelinin setä. He olivat myös yhtä aikaa senaatin jäseninä.
Etelä-Afrikan talous
Etelä-Afrikan talous on koko Afrikan ylivoimaisesti kehittynein ja se on myös erityisesti vuoden 1994 jälkeen kasvanut nopeasti. Maan tärkein teollisuuden ala on kaivosteollisuus ja muita keskeisiä ovat tehdas-, kaasu- ja öljy- ja kemianteollisuus sekä maatalous ja matkailu. Viime vuosina maan tekstiiliteollisuus sekä pankki- ja finanssiala ovat kasvaneet nopeasti. Teollisuus on keskittynyt erityisesti Gautengin alueelle, jossa sijaitsee pääosa maan kaivoksista. Maalla on vahva finanssi- ja teollinen infrastruktuuri, jolla on merkittävä kasvupotentiaali. Vuoden 1994 jälkeen Etelä-Afrikka on pyrkinyt tekemään itsensä houkuttelevaksi ulkomaisille investoinneille ja se tarjoaa insentiivejä sekä ulko- että kotimaisille investoinneille kaikille teollisuuden aloille.
Etelä-Afrikan talouden tukijalka oli koko 1900-luvun ajan kaivannaisteollisuus. Vuonna 1910 kulta muodosti 80 % maan kokonaisviennistä. 1930-luvun aikana uusia merkittäviä kultaesiintymiä löydettiin Witwatersrandin länsiosista, Vaaljoen alueelta ja Oranjen vapaavaltion provinssista. Kullan ja muiden mineraalien vientitulot ja investoinnit kaivostoimintaan toimivat Etelä-Afrikan taloudellisen kehityksen keskeisimpänä voimavarana. 1970-luvulla Etelä-Afrikan osuus maailman kullantuotannosta oli noin 57 %. Kaivosteollisuuden kasvu myös loi tarpeen laajamittaiselle palkkatyövoiman hyväksikäytölle ja johti maan maatalouden kapitalisoitumiseen.
Maan teollisuustuotanto alkoi kasvaa ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin tuontitavaroiden puute loi tarpeen paikallisen teollisuuden kehittämiseen. 1930-luvulla valtio tuki voimakkaasti teollistumista ja teollisen tuotannon osuus maan bruttokansantuotteesta nousi 1970-luvulle saakka. Etelä-Afrikan teollisuustuotanto suuntautui pääasiassa kotimaiseen tarpeeseen.
Apartheidin aikana maahan syntyi vaikea sosioekonominen epätasa-arvo, joka edelleen ilmenee muun muassa korkeana työttömyytenä, laajana köyhyytenä ja rikollisuutena. Työttömyys on luonut maahan mittavan harmaan talouden, joka on haaste maan taloudelliselle kehitykselle. Vuonna 2005 luottoluokituslaitos Moody's Investors Service nosti maan luokituksen Baa1:ksi viitaten maan valuuttavarannon paranemiseen ja nopeaan talouskasvuun.
Valuutta
Etelä-Afrikan rand (ZAR) on viimeisen kymmenen vuoden aikana menettänyt lähes puolet arvostaan suuriin valuuttoihin verrattuna, vaikka rahan arvoa pyrittiin ylläpitämään korkeilla koroilla ja inflaation hidastui tuona aikana. Valuutan arvon heikkenemisen syyksi on epäilty kansainvälisten valuuttakeinottelijoiden toimintaa ja joidenkin markkina-analyytikkojen mukaan valuutta on 15–20 % aliarvostettu. Alhainen randin arvo on auttanut maan matkailu- ja kaivosteollisuutta. Vuonna 2007 yhdellä eurolla sai 9–10 randia ja Yhdysvaltain dollarilla 6–7.
Maatalous
Kaivosteollisuuden kasvun aiheuttama maatalouden kapitalisoituminen johti itsenäisten mustien maanviljelijöiden katoamiseen, mutta samalla vaikeutti myös buuripienviljelijöiden asemaa. Vuonna 1913 säädetty Maalaki kielsi afrikkalaisia ostamasta tai vuokraamasta maata valkoisilta ja rajoitti afrikkalaisten mahdollisuuden omistaa viljelymaata 8 % maan pinta-alasta (vuonna 1936 alue kasvoi 13 %). Afrikkalaisten hallintaan jääneet elinkelvottomat reservaatit muodostivat halvan työvoiman reservin maan kaivosteollisuudelle.
Maatalouden osuus maan BKT:stä on 4 %. Tärkein maatalouden alue on karjankasvatus ja vain 13 % maan pinta-alasta on viljelykäytössä. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, vehnä, kaura, sokeriruoko ja auringonkukka. Maan hallitus pyrkii kehittämään pienviljelyä luodakseen työpaikkoja. Tärkeimmät maatalouden vientituotteet ovat sitrushedelmät, viini ja kukat. Apartheidin aikana mustien maaomistus oli rajattu vain 13 % maan pinta-alasta. Maassa on aloitettu mittavan maareformin toteuttaminen, koska suurin osa viljelymaasta on edelleen valkoisten omistuksessa. Valkoisten omistamien maatilojen keskikoko on 1 300 hehtaaria, kun mustien maatilojen on vain 5,2. Tähän asti reformia on toteutettu vain halukkaiden myyjien ja ostajien avulla, mutta viranomaiset ovat ilmoittaneet, että myös laajat pakkolunastukset ovat mahdollisia. Maareformin tavoitteena on siirtää 30 % viljelymaasta mustille eteläafrikkalaisille vuoteen 2014 mennessä.
Viininviljely
thumb|Eteläafrikkalaista valkoviiniä
Etelä-Afrikan viinitilat tuottavat vuosittain 1,5 miljoonaa tonnia viinirypäleitä viinintuotantoon. Viininviljely maassa alkoi jo 1600-luvulla ranskalaisten hugenottien myötä. Keskeisintä viininviljelyaluetta on Western Capen provinssi, mutta tiloja nöytyy myös Northern Capesta ja Freestatesta. Maassa on 106 000 hehtaaria viinitiloja. Talouspakotteiden päätyttyä eteläafrikkalaisen viinin vienti lähti kasvuun ja vuonna 2000 maasta vietiin jo 139 miljoonaa litraa viiniä. Suosituimmat valkoviinirypäleet ovat chenin blanc, colombard ja chardonnay ja punaviinirypäleet cabernet sauvignon, pinotage ja shiraz. Vaikka punaviinin osuus onkin viime vuosina ollut kasvussa, muodostaa valkoviini edelleen yli 2/3 tuotannosta.
Kaivosteollisuus
Etelä-Afrikka on merkittävä kaivosteollisuuden keskus. Erityisesti maa tunnetaan timanttien ja kullan tuottajana. Witwatersrandin kultakaivokset ovat maailman suurimmat ja samalla myös merkittävä uraanikaivos, sillä alueen malmi sisältä molempia metalleja.
Louder Than Hell
Louder Than Hell on heavy metal -yhtye Manowarin kahdeksas studioalbumi, ja ensimmäinen jonka teossa oli mukana kitaristi Karl Logan. Albumi julkaistiin vuonna 1996. Albumin kansitaiteen piirsi taiteilija Ken Kelly.
Cecilie Kvamme
Cecilie Redisch Kvamme (s. 11. syyskuuta 1995) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kolme maaottelua. MM-kilpailuissa 2019 hän kuului joukkueeseen mutta ei päässyt pelaamaan.
Kvamme edustaa kotimaassaan Sandvikeniä, jonne hän siirtyi kaudeksi 2019 pitkäaikaisesta seurastaan Arna-Bjørnarista.
Lahar
Lahar on sumerilainen karjan jumala. Myyttien mukaan Enlil ja Enki lähettivät hänet maan päälle viljakasvien jumalattaren Ašnanin avuksi. Luomiskertomusten mukaan Lahar ja Ašnan oli aluksi määrätty palvelemaan Anin jälkeläisiä, Anunnaki-jumalia, mutta kun taivaalliset jumalat eivät pystyneet käyttämään heidän tuotoksiaan, luotiin ihmiset, jotka pystyivät hyödyntämään viljaa ja karjaa. Lahar kuvataan usein kantamassa jousta tai nuijaa ja pässi jalkojensa juuressa.
Härmälän kirkko
Härmälän kirkko on Tampereen Härmälässä sijaitseva kirkko, jonka rakennussuunnitelma perustui arkkitehtien Elma ja Erik Lindroosin vuonna 1939 suunnittelukilpailun voittaneeseen ehdotukseen. Aluksi paikalle valmistui 1949 pappila- ja seurakuntatalorakennukset. Elokuussa 1972 niiden yhteyteen valmistui kirkkosali. Vieressä oleva pylväsrakenteinen kellotapuli on vuodelta 1949. Alttariristin ovat toteuttaneet Ipi ja Pekka Pyhältö.
Härmälän kirkko on suojeltu rakennustaiteellisin ja maisemallisin perustein.
Historia
Kirkkovaltuusto teki päätöksen kirkon rakentamisesta Härmälään vuonna 1938, mutta se valmistui vasta 1972. Lentokentän läheisyyden vuoksi puolustusministeriö rajoitti kirkon maksimikorkeudeksi 12 metriä.
Kampin paloasema
Kampin paloasema oli arkkitehti Magnus Schjerfbeckin suunnittelema, Helsingin Kampintorin etelälaidalla sijainnut rakennus. Pieni, punatiilinen paloasema rakennettiin vuonna 1893. Vuoden 1906 Töölön asemakaavassa Kampin paloasemaa ympäröi pieni puistikko, mutta istutuksia ei koskaan toteutettu.
Matti Viljanen (muusikko)
Matti Viljanen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tapanilassa silloisessa silloisessa Helsingin maalaiskunnassa. 1950-luvun alkupuolella Viljanen soitti Olavi Virran yhtyeessä. Hän soitti myös Matti Viljanen Quintetissa ja Eino Grönin yhtyeessä. Viljasen oma yhtye säesti muun muassa Vieno Kekkosta, Juha Eirtoa ja Jorma Lyytistä. Fazer-levy-yhtiön tuotantopäällikkö Toivo Kärki tunnisti Viljasen sovituksista kansainvälisen kynänjäljen ja luonnehti häntä "tulevaisuuden mieheksi".
Kampin paloasema
Paloasema oli käynyt tarpeettomaksi jo vuosia ennen sen purkamista, 1960-luvun alussa. Tämän jälkeen toria käytettiin pääasiassa pysäköintiin, kunnes se 1990-luvulla kunnostettiin. Nykyään Kampintorilla sijaitsee osa ruotsalaisen taiteilija Ernst Billgrenin 1990-luvulla tekemästä kaksiosaisesta taideteoksesta.
Matti Viljanen (muusikko)
Viljanen toimi studiomuusikkona ja sovittajana etenkin 1950- ja 60-luvulla. Myöhemmin hän teki sovituksia tanssiorkestereille. Olavi Virran tunnetuimpien levytyksien sovituksista monet ovat Viljasen käsialaa. Virta arvosti itseään 12 vuotta nuoremman Viljasen taitoa yhdistää kunnianhimoisia näkemyksiään nopeallakin aikataululla tilattuihin tangoihin ja fokseihin. Viljasen ja Virran perheet pitivät tuolloin tiiviisti yhteyttä. Viljanen sovitti myös eri tanssiyhtyeille, big bandeille (muun muassa UMO:lle ja Mosabacka Big Bandille) ja sinfoniaorkesterikokoonpanolle. Sovituksia kertyi radiolle, tv:lle, levytys-konsertti- ja keikkatilaisuuksiin. Hän teki myös jonkin verran elokuvamusiikkia, kuten muun muassa vuonna 1955 "Miss Eurooppaa metsästämässä". 1960-luvun lopulta lähtien Viljanen keskittyi sovitusten kirjoittamiseen ja jätti studiomuusikon paikan Aaro Kurkelalle. Sovittajana Viljanen etsi mielellään kappaleisiin uusia sävyjä kaukaakin, ja tässä suhteessa hän poikkesi esimerkiksi Toivo Kärjestä, joka sovitti itse omat kappaleensa eikä lisännyt sovituksissaan niihin oleellisesti uutta.
Hilkka (nimi)
Hilkka on suomalainen naisen etunimi. Nimi johtuu nimestä Hilja tai myssymäistä naisen päähinettä tarkoittavasta sanasta hilkka, joka Grimmin veljesten Punahilkka-sadun vaikutuksesta tuli 1800-luvun lopulla käyttöön ensin kutsumanimenä ja yleistyi myöhemmin virallisena etunimenäkin. Taiteilija Hilkka Finne oli alun perin Hilja, mutta hän leikki lapsena niin paljon Punahilkkaa, että hänen veljensä Jalmari Finne alkoi kutsua häntä Hilkaksi, ja myöhemmin Hilja muutti virallisen etunimensä Hilkaksi.
Matti Viljanen (muusikko)
Viljanen oli tehnyt jo 1950- ja 1960-luvuilla soololevytyksiä niin sanotuille savikiekoille ja singlelevyille; näihin levytyksiin kuuluvat muiden muassa marssi Ankkurit ylös (1955), valssi Tonavan aallot (1956) ja Böömiläinen polkka (1961). Hän levytti myös harmonikkaduettoja muun muassa Lasse Pihlajamaan, Jorma Juseliuksen ja Paavo Tiusasen kanssa. Vuonna 1977 Finlandia Recordsin julkaisi albumin Jazz Matti Viljanen.
Matti Viljanen ja Pauli Granfelt olivat 1950-luvulla Olavi Virran yhtyeen kantavia voimia. Vanhoina tapanilalaisina Viljanen ja Granfelt tunsivat toisensa jo lapsuudesta saakka. Pitkillä, ympäri maan ulottuneilla keikkamatkoilla he harjoittelivat esiintymisten välillä usein myös konserttimusiikkia hotellihuoneessa. Viljasen mieltymys alkoholiin koetteli ajoittain miesten muutoin tiivistä ystävyyttä.
Hilkka (nimi)
Hilkan nimipäivä on 27. marraskuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Hilkka on Suomessa annettu 30 518 naiselle, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1920 ja 1960 välisenä aikana.
Matti Viljanen (muusikko)
Viljaselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 1979. Vuonna 1986 Viljanen taltioi Yleisradion kantanauhalle tunnusomaista sointurikasta soittoaan ja sovituksiaan viihdekokoonpanolla.
Vuonna 1998 Warner Music Finland Oy julkaisi 20 Suosikkia-sarjassaan Jaakko Salon ja Pale Saarisen toimittamana Matti Viljasen levytystuotantoa 1950-luvulta aina vuoteen 1978 saakka.
Erik von der Linde
Erik von der Linde (1611 – 18. tammikuuta 1666) oli ruotsalainen aatelinen ja maaherra. Hänen veljensä oli sotamarsalkka Lorens von der Linde (1610–1671).
Erik von der Linden toimi Turun ja Porin läänin maaherrana vuosina 1655–1666. Yhdessä puolisonsa Anna Leijonsköldin kanssa hän lahjoitti muun muassa alttarilaitteen Paraisten kirkkoon. Pariskunnan kaikki kolme lasta kuolivat jo muutaman vuoden ikäisinä.
Vuonna 2005 löydettiin von der Lindelle kuulunut entuudestaan tuntematon suomenkielinen virsikirja, Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikirja, joka on painettu 1600-luvun puolivälissä. Arvokas kirja on nykyään Helsingin yliopiston kokoelmissa.
Maurice McDonald
Maurice ”Mac” McDonald (26. marraskuuta 1902 Manchester, New Hampshire – 11. joulukuuta 1971 Riverside, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen yrittäjä ja toinen McDonald’sin perustajista yhdessä veljensä Richard McDonaldin kanssa. Heidän ensimmäinen yrityksensä oli Monroviassa sijainnut grillikioski. Maurice itse avasi uuden grillikoskin vuonna 1940 San Bernardinoon. Tätä voidaan pitää ensimmäisenä McDonaldsina.
Vuonna 1948 veljekset päättivät uudistaa ravintolaansa niin että "pääpainopiste" olisi ranskalaisissa ja hampurilaisissa. Vuonna 1953 veljekset päättivät aloittaa franchising-tyylillä uusien McDonald-ravintoloiden lisäämisen.
Niels Wilhelm Gade
thumb|Niels Gade Niels Wilhelm Gade (22. helmikuuta 1817 – 21. joulukuuta 1890) oli tanskalainen säveltäjä, kapellimestari, viulisti, urkuri ja opettaja.
Gade syntyi Kööpenhaminassa ja aloitti uransa orkesterin viulistina. Hän sävelsi ensimmäisen sinfoniansa vuosina 1841–1842. Säveltäjä lähetti teoksensa Felix Mendelssohn-Bartholdylle, joka otti sen vastaan myönteisesti. Mendelssohn johti sinfonian ensiesityksen Leipzigissa. Sinfonian saama suosio sai Gaden keskittymään enemmän säveltämiseen. Hän asui lyhyen aikaa 1840-luvulla Leipzigissa, jossa hän opetti konservatoriossa ja johti Gewandhaus-konsertteja. Vuonna 1848 Gade palasi Tanskaan, jossa hän tuli kotikaupunkiinsa Kööpenhaminaan urkuriksi ja konservatorion johtajaksi loppuelämänsä ajaksi.
Gade sävelsi muun muassa kahdeksan sinfoniaa, viulukonserton, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Hänen sävellyksissään on nähtävissä vaikutteita Felix Mendelssohn-Bartholdylta, mutta toisaalta hän edusti ensimmäisenä pohjoismaista tyyliä eurooppalaisessa musiikissa.
Emilie Nautnes
pienoiskuva|Emilie Nautnes vuonna 2022. Emilie Nautnes (s. 13. tammikuuta 1999) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kuusi maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän on pelannut kaikissa ikäkausimaajoukkueissa ja esiintyi ensimmäisen kerran naisten maajoukkueessa vuonna 2018. Hän kuului vuoden 2019 MM-kisajoukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.
Nautnes edustaa kotimaassaan Arna-Bjørnaria.
Sven Grönvall
Sven Bertel Grönvall (10. huhtikuuta 1908 Helsinki — 20. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli suomenruotsalainen taidemaalari ja professori.
Sven Grönvall opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1931 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1932–1934. Hänen töitään oli ensi kerran esillä 1933.
Sven Grönvallin ekspressionistiset maisemat ja hillitty kolorismi loivat pohjaa sotien jälkeiselle maisemamaalaukselle. Grönvallille myönnettiin Pro Finlandia vuonna 1966 ja professorin arvonimi 1974. Hän oli myös Lokakuun ryhmän perustajajäsen.
Sven Grönvall kuului taiteilijaseura Kiilaan, ja hän oli muussakin taiteen yhdistystoiminnassa laajasti mukana. Hän kuului Maire Gullichsenin lähipiiriin, ja hän kävi taiteilija Ina Collianderin kanssa tiivistä kirjeenvaihtoa, joka on julkaistu. Kirja sai Suomen taideyhdistyksen kirjallisuuspalkinnon.
Christian Herter
Herter valittiin Massachusettsin osavaltion edustajainhuoneeseen vuonna 1931, josta hänet vuonna 1942 valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Vuosina 1953–1957 hän toimi Massachusettsin kuvernöörinä, kunnes hänet nimitettiin apulaisulkoministeriksi Dwight D. Eisenhowerin hallitukseen. Ulkoministeriksi hänet nimitettiin vuonna 1959.
Vaziri
Iranilainen sukunimi Vaziri (, Vazīri) voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Mick Thomson
thumb|Mick Thomson Slipknot-maskissaan. Mickael Gordon Thomson (s. 3. marraskuuta 1973) on Slipknot-metalliyhtyeen kitaristi. Thomson on soittanut Slipknotissa vuodesta 1996, ja hänen ensimmäinen virallinen albuminsa yhtyeen riveissä oli vuonna 1999 julkaistu Slipknot. Ennen Slipknotia Thomson soitti Body Pit -nimisessä yhtyeessä. Ennen ammattimuusikon uraa Thomson toimi kitaranopettajana.
Thomson on tatuoinut vasempaan kyynärvarteensa tekstin "seven", joka tarkoittaa hänen järjestysnumeroaan Slipknotissa.
Kitarat
Mick Thomson soitti Slipknotin demolevyllä Mate.Feed.Kill.Repeat. ja Slipknot-albumilla Jacksonin King V- ja Dinky-mallisilla kitaroilla.
Thomson siirtyi Iowa-studioalbumin jälkeen soittamaan B.C. Richin Warlock- ja Bich Mick7 -nimikkomalleilla. Hänen B.C. Rich Warlock -kitaransa otelautaan on upotettu kirjaimet HATE.
Uuden albumin ja sponsorisopimuksen myötä kitaraksi vaihtui Ibanez MTM1, Thomsonin uusi nimikkomalli. Teksti "seven" on kirjailtu hänen käyttämiensä Ibanez-kitaroiden otelautoihin.
Kiertueilla Mick Thomson käyttää edelleen myös vanhoja B.C. Rich -kitaroitaan. Thomson on aina käyttänyt kitaroissaan EMG:n mikrofoneja, tallamikrofonina EMG 81:a ja kaulamikrofonina EMG 60:a. Uusissa Ibanez MTM1 kitaroissa on Seymour Duncan "blackout" aktiivimikrofonit.
Vahvistimet
Mick Thomson käyttää nykyään Rivera KR-7 -vahvistinta ja Riveran kaiutinkaappeja. KR-7 on Mick Thomsonin nimikkovahvistinmalli ja se perustuu Rivera Knucklehead Reverb -vahvistimeen, jota on muokattu Thomsonin ja valmistaja Paul Riveran vaatimusten mukaiseksi. Etenkin vahvistimen keskiäänialuetta ja alarekisterin taajuuksia on korostettu Slipknotin ja Thomsonin alavireisen kitarasoundin tuottamiseksi.
Tähti
thumb|400px|Kokovertailu eri tähtiluokista, Aurinko on G-luokan tähti.
Tähti on omavaloinen, yleensä pallomainen ja kaasumainen taivaankappale. Se on oman painovoimansa koossa pitämä ja kasaan puristama plasmapallo, jonka jossakin kehitysvaiheessa tapahtuu ydinfuusiota. Maata lähin tähti on Aurinko. Yötaivaalla on nähtävissä myös useita muita tähtiä, mutta yhdenkään niistä kirkkaus ei vedä vertoja Auringolle johtuen niiden erittäin suurista etäisyyksistä Maahan. Perinteisesti tähtiä on ryhmitelty erilaisiin tähdistöihin ja tähtikuvioihin.
Tähdet syntyvät pääasiassa vedystä koostuvien kaasusumujen romahtaessa kasaan painovoiman vaikutuksesta. Kun tähden ydin on muodostunut, se alkaa hiljalleen muuttaa vetyä heliumiksi ydinfuusiossa. Prosessissa syntyvä energia virtaa tähden keskustasta sen pinnalle ja säteilee ulkoavaruuteen. Tähti on tasapainotilassa, sillä sen sisäinen säteilynpaine estää painovoimaa romahduttamasta sitä enemmän kasaan. Kun tähden vetypolttoaine on kulunut loppuun, sen lopullinen kohtalo riippuu sen massasta: pienimmät tähdet hiipuvat hiljalleen, kun taas massiivisemmat laajenevat punaisiksi jättiläisiksi. Lopulta massiivisimmat punaiset jättiläiset räjähtävät supernovana levittäen avaruuteen erilaisia alkuaineita. Räjähdyksen jäänteeksi voi jäädä esimerkiksi neutronitähti tai musta aukko riippuen räjähtäneen tähden massasta.
Havainnoimalla tähden liikettä, luminositeettia ja spektriä on mahdollista selvittää sen muita ominaisuuksia, kuten massa, ikä ja metallipitoisuus. On olemassa useita erilaisia tähtityyppejä. Yleisin työkalu niiden luokittelemiseksi on Hertzsprungin–Russellin kaavio.
Gravitationaalisesti sitoutuneet kahden tai useamman tähden tähtijärjestelmät ovat varsin yleisiä. Suuressa mittakaavassa tähdet ovat merkittävä osa galaksien rakennetta yhdessä tähtienvälisen kaasun ja pimeän aineen kanssa.
Luokittelu
Yleisin tapa luokitella tähtiä on niiden jakaminen spektriluokkiin. Tämä on tähtien pintalämpötilaan perustuva luokittelutapa. Luokittelussa kuumimmat tähdet sijoitetaan luokkaan O, kun taas viileimmät tähdet sijoitetaan luokkaan M. Viilenevässä järjestyksessä luokat ovat O, B, A, F, G, K ja M. Joskus käytetään myös muita luokkia, kuten L (johon kuuluvat tähdet ovat niin viileitä, ettei niitä välttämättä voi edes pitää tähtinä) ja W (johon kuuluvat Wolfin–Rayetin tähdet). Lisäksi jokainen luokka jaetaan kymmeneen alaluokkaan, joita merkitään numeroilla 0–9 viilenevässä järjestyksessä.
Lisäksi tähtiä voidaan luokitella luminositeettiluokituksella. Tämä luokittelutapa puolestaan perustuu tähtien säteisiin. Luokituksessa käytetään roomalaisia numeroita I–V, jossa luokka I kuvaa kaikista suurimpia ylijättiläistähtiä ja luokka V pääsarjan kääpiötähtiä. Luokka I voidaan myös jakaa omiin alaluokkiinsa Ia (kirkkaammille) ja Ib (himmeämmille ylijättiläisille). Lisäksi joskus käytössä on luokka VI, johon kuuluvat alikääpiöt. Käyttämällä kumpaakin edellä mainittua luokittelutapaa esimerkiksi Auringon luokaksi tulee G2 V.
Edelliset kaksi luokittelutapaa voidaan yhdistää visuaalisesti Hertzsprungin–Russellin kaavioon eli HR-kaavioon, jossa vaaka-akselilla on tähden spektriluokka ja pystyakselilla luminositeetti. Tällaisessa kaaviossa tähdet eivät jakaannu täysin satunnaisesti, vaan siihen muodostuu tiheämpiä alueita, joista selvin on kaavion poikki vinosti kulkeva pääsarja.
Synty
thumb|500px|Kaavio Auringon kaltaisen, tyypillisen keskimassaisen tähden kehitysvaiheista. Tähtienvälinen avaruus on harvaa, ja koostuu pääasiassa vedystä. Se sisältää myös heliumia ja pienen määrän raskaampia alkuaineita, joita varhaisemmat tähtisukupolvet ovat tuhoutuessaan levittäneet tähtienväliseen avaruuteen. Tähdet syntyvät tähtienvälistä avaruutta tiheämmissä kaasu- ja pölypilvissä, jotka Linnunradassa ja muissa samankaltaisissa galakseissa ovat keskittyneet galaksin tasoon ja sen spiraalihaaroihin.
Tähden kehityksen ensimmäinen vaihe on kaasupilvessä olevan tiivistymän luhistuminen oman painovoimansa vaikutuksesta. Prosessin voi laukaista esimerkiksi ohikulkevan tähden painovoiman aiheuttama häirintä. Joskus myös läheisen supernovaräjähdyksen paineaalto voi synnyttää kaasupilveen paikallisen tiivistymän, joka aloittaa kehityksensä tähdeksi. Prosessin nopeus kiihtyy lähdettyään käyntiin, ja sen kuluessa tiivistymän paine ja lämpötila kasvavat. Tiivistymän atomien ja molekyylien lämpöliike pyrkii hajottamaan pilveä, mutta jos ainetta on riittävästi, painovoima pääsee voitolle ja tiivistymä puristuu kuumaksi palloksi. On syntynyt prototähti.
Prototähtiä ympäröi noin aurinkokuntamme kokoinen kaasu- ja pölykiekko, joka toimii ympäristönä mahdollisten tähteä kiertävien planeettojen synnylle. Kiekon syntyminen johtuu siitä, että alkuperäiset tähtienväliset pölypilvet, joista tähdet tiivistyvät, pyörivät aina hitaalla vauhdilla, noin yhden kierroksen miljoonassa vuodessa. Niillä on siis suuri liikemäärämomentti. Liikemäärämomentin säilyttääkseen tiivistyvien prototähtien tulee kasvattaa pyörimisvauhtiaan. Tästä seuraa, että osa aineesta ei putoa suoraan syntyvää tähteä kohti, vaan muodostaa sen ympärille pyörivän kiekon.
Prototähdet ovat aluksi erittäin kirkkaita, mutta himmenevät hiljalleen tiivistymisen jatkuessa. Tässä vaiheessa tähdessä ei vielä tapahdu ydinreaktioita, vaan kirkkauden vaatima energia syntyy gravitaatiotiivistymisestä. Prototähtiä ympäröi yleensä voimakas tähtituuli, joka puhaltaa kohti tähteä ympäröivän kaasun läpi. Aluksi kaasua siirtyy siis tähteä kohti, mutta tähden kehittyessä ulospäin suuntautuvat tähden ympäristöä puhdistavat suihkut kehittyvät voimakkaammiksi pienentäen tähteä ympäröivää kiekkoa hiljalleen. Kun prototähden ydin saavuttaa 10 miljoonan kelvinin lämpötilan, prototähden ytimen vety alkaa fuusioitumaan heliumiksi.
Pääsarja
thumb|300px|Hertzsprungin–Russellin kaavio. Suuri osa tähdistä asettuu vinolle viivalle, jota kutsutaan pääsarjaksi. Tällaisten tähtien sisäinen rakenne on sopiva ylläpitämään vedyn fuusiota heliumiksi. Ydinreaktioiden alettua tähden kutistuminen lakkaa, sillä sen sisäinen säteilynpaine alkaa vastustaa painovoiman aiheuttamaa kokoonpuristumista. Tällöin tähti on tasapainotilassa, ja se on siirtynyt HR-kaavion pääsarjaan, missä suurin osa tähdistä viettää pääosan elämästään. Pääsarjavaiheen saavuttamiseksi tähden massan tulee olla vähintään 0,08 Auringon massaa. Muuten tähden ydin ei kykene saavuttamaan vetyfuusion alkamisen vaatimaa lämpötilaa, ja siitä kehittyy ruskea kääpiö, hiljalleen jäähtyvä ”epäonnistunut tähti”. Syntyvän tähden massan ylärajan arvellaan olevan noin 100 Auringon massaa, sillä näin suuret syntyvät tähdet säteilevät niin kirkkaasti, että ne puhaltavat tähteä kohti putoavan aineen pois estäen tähden massan kasvun. Ne saattavat myös luhistua mustiksi aukoiksi jo syntyvaiheessaan.
Pääsarjavaiheessa olevan tähden energianlähde on ytimessä tapahtuva vedyn fuusioiminen heliumiksi. Reaktiossa syntynyt energia ilmenee näkyvänä valona ja muuna säteilynä, ja sen tapahtuessa tähti menettää hiljalleen pieniä määriä massastaan Einsteinin kuuluisan yhtälön E=mc^2 mukaisesti. Auringon kaltaisissa ja pienemmissä tähdissä hallitseva fuusioreaktion tyyppi on protoni-protoni-ketju, jossa neljä vety-ydintä fuusioituu heliumytimeksi. Aurinkoa vähintään 1,5 kertaa suuremmissa tähdissä hallitseva tyyppi on hiilisykli, jossa käytetään katalyytteinä hiili-, happi- ja typpiytimiä.
Auringon massainen tähti voi pysyä pääsarjavaiheessa noin 10 miljardia vuotta ennen kuin sen vetypolttoaine alkaa loppua. Massiivisempien tähtien fuusioreaktiot ovat kiihkeämpiä, ja siksi ne saavuttavat pääsarjavaiheen nopeammin ja viettävät siinä vähemmän aikaa. Niiden elämä on siis pienimassaisempia tähtiä lyhyempi: esimerkiksi kymmenen Auringon massainen tähti pysyy pääsarjavaiheessa vain 20 miljoonaa vuotta. Vastaavasti kaikista pienimassaisimpien, vetypolttoainettaan säästeliäästi kuluttavien tähtien elämä on kaikista pisin. Punaiset kääpiöt voivat elää biljoonia vuosia ennen niiden vetypolttoaineen loppumista. Tämä on huomattavasti kauemmin kuin maailmankaikkeuden nykyinen ikä, 13,8 miljardia vuotta.
Pienimassaiset tähdet
Vetypolttoaineensa loppuun kuluttaneen tähden lopullinen kohtalo riippuu sen massasta. Aurinkoa huomattavasti pienemmissä tähdissä energia siirtyy pinnalle konvektiovirtauksina, jotka samalla sekoittavat kaiken aikaa tähden ainetta. Näiden tähtien vedyn osuus siis pienenee tasaisesti koko tähdessä, ja sen tullessa liian pieneksi tähden energiantuotanto vain loppuu. Tähti säteilee hiljalleen siihen varastoitunutta energiaa. Sen lopullisena kohtalona on himmetä ja jäähtyä muuttuen lopulta mustaksi kääpiöksi.
Auringonkaltaiset tähdet
Auringon kaltaisessa ja suuremmissa tähdissä vedyn määrän väheneminen ei kuitenkaan ole tasaista, ja tähtien keskelle muodostuu heliumista koostuva ydin. Vetyfuusio jatkuu edelleen ydintä ympäröivässä vetykuoressa. Itse ytimen lämpötila ei kuitenkaan riitä fuusioimaan heliumia edelleen raskaammiksi alkuaineiksi, joten ytimeltä puuttuu energianlähde. Lopulta ytimen säteilynpaine ei enää riitä vastustamaan tähden painovoiman kokon puristavaa vaikutusta, ja tähti alkaa kutistua. Tällöin ytimen lämpötila nousee. Kun lämpötila on saavuttanut 100 miljoonaa kelviniä, voi alkaa kolmialfareaktio, jossa tähden keskustassa olevan helium fuusioituu hiileksi. Tämän reaktion tapahtumiseen tähden massan tulee olla vähintään neljäsosa Auringon massasta. Samalla kuitenkin tähden pinta- ja keskikerrokset viilenevät ja laajenevat. Tähti muuttuu punaiseksi jättiläiseksi.
Heliumin fuusioituminen hiileksi on äärimmäisen herkkä prosessi lämpötilan suhteen, ja jo vähäinen lämpötilan lisäys kasvattaa ydinreaktioiden määrää suuresti. Herkkyydestä johtuen hiilen synty tähden ytimessä muuttuu hetkellisesti hallitsemattoman suureksi, ja punaisen jättiläisen energiantuotanto voi olla hetken aikaa suurempi kuin kaikkien galaksin muiden tähtien yhteenlaskettu energiantuotanto. Tätä lyhytaikaista tapahtumaa kutsutaan heliumleimahdukseksi, ja sitä seuraa suhteellisen tasainen fuusioitumisvaihe.
Heliumin loputtua tähden tulevaisuus riippuu sen massasta. Auringonkaltaisissa tähdissä massiivisempia alkuaineita tuottavien ydinreaktioiden sarja ei todennäköisesti jatku hiiltä pidemmälle. Nämä tähdet eivät myöskään ylitä Chandrasekharin rajaa (1,4 M☉). Rajaa vähämassaisempien tähtien elämän loppuvaiheessa säteilynpaine puhaltaa niiden uloimmat osat ulkoavaruuteen planetaariseksi sumuksi. Tähden sisäosat luhistuvat lähinnä hiilestä ja hapesta koostuvaksi valkoiseksi kääpiöksi, joka on kuuma, Maan kokoluokkaa oleva kappale. Joskus rajan ylittävätkin tähdet menettävät massaansa ennen tuhoutumistaan niin, että jäävät rajan alle ja päättävät elämänsä valkoisina kääpiöinä.
Massiivisimmat tähdet
250px|thumb|Massiivinen tähti koostuu elämänkaarensa loppuvaiheissa sisäkkäisistä, eri alkuaineista koostuvista kuorista. Kaikista massiivisimmissa tähdissä voi alkaa edelleen uusia ydinreaktioita niiden tiivistyessä ja kuumentuessa edelleen heliumin loputtua. Reaktioissa syntyy yhä raskaampia alkuaineita, ja se, miten pitkälle reaktiosarja jatkuu, riippuu tähden massasta.