cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thamugadi
Thamugadi oli Rooman siirtokunta, jonka perusti keisari Trajanuksen noin vuonna 100. Se oli merkittävä alueellinen keskus, ja sieltä valvottiin erityisesti Aurèsvuorilla asuneita heimoja. Vandaalien vuoden 430 ryöstöretken jälkeen kaupunki ajautui rappiolle, mutta Bysantin aikana vuonna 539 kaupungin ulkopuolelle rakennettiin linnoitus. Thamugadi hylättiin lopullisesti 700-luvulla. Raunioiden viereen perustettiin vuonna 1957 nykyinen Timgadin kaupunki, jonka nimi palautuu antiikin aikaisen kaupungin nimeen. Thamugadin arkeologinen kohde tunnetaan yleensä nykyisen kaupungin mukaan nimellä Timgad.
Thamugadin rauniot ovat loistava esimerkki roomalaisten käyttämästä ruutukaavoituksesta. Kaupunki kasvoi alkuperäisen ruutukaavoituksen yli jo 100-luvun puolivälissä, ja kaupungin ulkopuolella on muun muassa kylpylöitä, bysanttilainen linnoitus ja capitol. Kaupunkia halkoo keskellä aluetta risteävät kaksi pääkatua. T-risteyksen eteläpuolella on forum ja vielä sen eteläpuolella on 3 500 -paikkainen amfiteatteri. Muita merkittäviä rakennuksia ovat Trajanuksen kaari ja toinen tunnetuista roomalaisaikaisista julkisista kirjastoista.
Historia
thumb|left|Thamugadi ja sen muinaisjäännökset.
Thamugadi sai alkunsa noin vuonna 100, kun keisari Trajanus päätti perusti colonia Marciana Traiana Thamugadin Legio III Augustan sotilaille ja veteraaneille. Kaupunki suunniteltiin alkujaan 15 000 asukkaalle, mutta se kasvoi pian alkuperäisen ruutukaavan yli. Thamugadi laajeni jo 100-luvun puolivälin aikoihin, ja alkuperäisen alueen länsi- ja eteläpuolelle rakennettiin paljon julkisia rakennuksia. Septimius Severuksen hallintokaudella kaupunki kukoisti ja julkisten rakennusten lisäksi kaupunkiin nousi suuria yksityisiä rakennuksia.
Thamugadi oli 100- ja 200-luvuilla merkittävä asemapaikka, jonka avulla roomalaiset pystyivät valvomaan Aurèsvuoria. Thamugadi olikin osoittamassa alueella Rooman valtaa ja edistämässä roomalaisen kulttuurin levittäytymistä. Thamugadista tuli 200-luvun puolivälissä myös merkittävä kristittyjen toiminnan keskus. Kaupungissa pidettiin jopa kirkolliskokous vuonna 397.
Vandaalit tekivät kaupunkiin ryöstöretken vuonna 430, jolloin keskusvalta menetti otteensa kaupungista. Tämän jälkeen Aurèsvuorilta tulleet heimot ryöstelivät kaupungissa useaan otteeseen. Bysantin keisari Justinianus I elvytti Thamugadin 539, kun alkuperäisen kaupungin ulkopuolelle rakennettiin linnoitus, johon käytettiin rakennusmateriaalia roomalaisajan rakennuksista. Arabit hyökkäsivät kaupunkiin 600-luvulla, ja se hylättiin lopullisesti 700-luvulla.
Thamugadin historiallisen kaupungin viereen perustettiin 1957 uusi Timgadin kaupunki, jossa oli vuonna 2008 11 827 asukasta.
Thamugadin rauniot valittiin vuonna 1982 Unescon maailmanperintöluetteloon. Perusteluissa Thamugadin kaupunkiarkkitehtuurin nähtiin heijastavan Rooman valtakunnan tekniikkaa ja perinteitä, joita se käytti asuttaessaan nykyisen Algerian vuoristoalueita. Lisäksi Thamugadissa näkyy edelleen roomalaisten insinöörien kekseliäisyys tyypillisessä roomalaisessa pohjakaavassa ja monipuolinen arkkitehtoninen perintö kolmen vuosisadan roomalaisajalta.
Kaava
pienoiskuva|Thamugadin forumin sisäänkäynti.
Thamugadi suunniteltiin hyvin tarkkaan, ja sen kaava muistutti roomalaista sotilasleiriä, castraa. Toisin kuin esimerkiksi suunnittelemattomat Rooma ja Pompeji Thamugadin alkuperäinen kaupunki sijoitettiin neliönmuotoiselle alueelle, joka jaettiin neljään osaan kahden pääkadun, cardo maximuksen ja decumanus maximuksen avulla. Katuja reunustivat pylväskäytävät, ja ne kohtasivat alueen keskiosassa. Forum oli myös kaupungin keskellä. Neljä aluetta oli edelleen jaettu kortteleihin; julkiset rakennukset saattoivat käsittää useamman korttelin alueen.
Kaupunki laajeni nopeasti alkuperäisen kaavan ulkopuolelle pohjoiseen, etelään ja länteen suuntaavien teiden varsille. Uudet alueet eivät enää noudattaneet alkuperäisen alueen ruutukaavaa.
Rakennuksia
thumb|Thamugadin amfiteatteri
Thamugadi rakennettiin kokonaan kivestä, ja rakennuksia korjattiin useaan otteeseen: Trajanuksen kaarta 100-luvun puolivälissä, itäistä porttia vuonna 146 ja läntistä porttia Marcus Aureliuksen aikana. Tiet päällystettiin suorakulmion mallisilla kalkkikivilaatoilla. Monet talot koristeltiin runsailla mosaiikeilla.
Cardo päättyy T-risteykseen, josta pääsee itä-länsi-suunnan pääväylälle, decumanukselle. Risteyksen eteläpuolella on 50x43 metrin laajuinen forum, jota reunusti korinttilaiset pylväät, patsaat, temppeli, virastoja ja myöhemmin rakennettu basilika. Forumin eteläpuolella on 160-luvulla rakennettu amfiteatteri, johon mahtui 3 500 ihmistä. Nykyisen rakennuksen kunnostivat ranskalaiset arkeologit, sillä alkuperäisen amfiteatterin rakennusaineita käytettiin bysanttilaisen linnoituksen rakentamiseen.
Kaupungin eteläpuolella on iso bysanttilainen linnoitus, joka rakennettiin pienen suojelupyhimykselle rakennetun pyhäkön tilalle. Linnoituksen sivut ovat 112 ja 67 metriä pitkiä, ja sen kalkkikivimuurit ovat 2,5 metrin paksuiset. Kaupungin länsipuolella puolestaan sijaitsee capitol, joka oli omistettu Juppiterille, Junolle ja Minervalle.
Miriam
Miriam on suomalainen elokuva vuodelta 1957. Miriam on William Markuksen ohjaama ja yhdessä kuvaaja Pentti Unhon kanssa käsikirjoittama melodraama, joka perustuu Walentin Chorellin samannimiseen romaaniin. Anta-tädin (Kaisu Leppänen) kuoltua orpotyttö Miriam (Anneli Sauli) palkataan piiaksi entisen opettajansa Torvald Allnesin (Leo Riuttu) perheeseen. Miriamin suhde lapsuudenystävä Hans Allnesin (Pentti Siimes) kanssa syvenee, mutta tämän vanhemmat vastustavat nuorten suhdetta.
Elokuva kuvattiin Nurmijärvellä, Karkkilassa ja Loviisassa.
Miriamia on pidetty Markuksen kahdeksasta elokuvasta parhaana. Elokuva osallistui kansainvälisille Berliinin elokuvajuhlille Saksan liittotasavavallassa vuonna 1958 Elokuva oli ehdolla parhaaksi kulttuurielokuvaksi.
Elokuvan toinen televisioesitys esitettiin 15.9.1970 Yle TV1:llä. Elokuva keräsi 1 850 000 katsojaa.
Muusikot
Olavi Paljakka, Veikko Huuskonen, Eino Linnala, Teppo Korpiranta, U. Haanpää, Pentti Jylhä, Kalle Katrama, Tuure Kivilä, Heikki Louhivuori, Lahja Puustinen, Ingmar Englund, Jaakko Salo.
Scharnhorst (1936)
Scharnhorst oli Saksan laivaston Scharnhorst-luokan taisteluristeilijä, joka oli nimetty preussilaisen kenraalin ja armeijan uudistajan Gerhard von Scharnhorstin mukaan ja kunnioittaen ensimmäisen maailmansodan taisteluristeilijä SMS Scharnhorstia.
Valmistus
Alus tilattiin Wilhelmshavenista Saksasta, missä köli laskettiin 15. kesäkuuta 1935. Alus laskettiin vesille 3. lokakuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 7. tammikuuta 1939.
Ensimmäinen purjehdus 21.–27. marraskuuta 1939
Scharnhorst lähti sisaraluksensa Gneisenaun johtamana merelle 22. marraskuuta vastaisena yönä. Taisteluristeilijät purjehtivat kohti Färsaarten vesiä ja niiden saattajina alkumatkasta olivat kevyet risteilijät Leipzig ja Köln sekä hävittäjät Z11 Bernd von Arnim, Z12 Erich Giese ja Z20 Karl Galster. Retken tarkoituksena oli Etelä-Atlantilla olevan Admiral Graf Speen toiminnan tukeminen vetämällä Britannian laivaston raskaat yksiköt Pohjois-Atlantille.
Scharnhorst havaitsi 23. marraskuuta kello 16.07 Britannian kuninkaallisen laivaston apuristeilijän HMS Rawalpindin (16 697 brt). Seuranneessa yhteenotossa Rawalpindi upposi. Taisteluristeilijät poistuivat englantilaisten kevyiden risteilijöiden HMS Newcastlen ja HMS Delhin saapuessa kello 19.15.
Taisteluristeilijät palaavat Wilhelmshaveniin 27. marraskuuta kierrettyään niitä jahtaavan Britannian Kotilaivaston Shetlannin ja Bergenin välistä.
Operaatio Weserübung 9. huhtikuuta 1940
Scharnhorst ja Gneisenau muodostivat Narvikiin matkaavien Ryhmien 1 ja 2 suojaosaston. Ryhmä 1 koostui kymmenestä hävittäjästä, joissa kussakin oli 200 vuoristojääkäriä. Ryhmä 2:ssa oli raskas risteilijä Admiral Hipper ja neljä hävittäjää. Suojaosasto kohtasi 9. huhtikuuta englantilaisen taisteluristeilijä HMS Renownin Vestvuonon edustalla. Kohtaamisen aikana saksalaiset osuvat Renowniin kahdesti, mutta kranaatit eivät räjähdä. Gneisenauhun osuu kolme kranaattia, mutta vahingot jäävät vähäisiksi. Taisteluristeilijät palaavat vihollista kohtaamatta takaisin Wilhelmshaveniin saatettuaan ryhmät tavoitteisiin.
Operaatio Juno 4.–10. kesäkuuta
Operaatio Junoon osallistui taisteluristeilijät Scharnhorst ja Gneisenau, raskas risteilijä Admiral Hipper ja hävittäjät Z20 Karl Garlster, Z10 Hans Lody, Z15 Erich Steinbrinck ja Z7 Hermann Schoemann. Alusten tehtävänä oli Dietlin joukkojen tukeminen häiritsemällä liittoutuneiden merikuljetuksia Narvikin ja Harstadin väliselle alueelle ja sieltä pois.
Saksan radiotiedustelu ilmoitti 7. kesäkuuta merellä tapahtuvan vilkasta radioliikennettä brittien Harstadin tukikohdan ja merellä olevan laivasto-osaston välillä. Saksalaisalukset siirtyvät Harstadin korkeudelle kaukana rannikosta ja tankkaavat kohtaamastaan merivoimien säiliölaivasta tankkinsa täyteen.
Osasto upotti matkalla operaatioalueelle 8. kesäkuuta Narvikista pohjoiseen joukkojenkuljetusalus Orient Linen Oraman (kapteeni Sherburne, 19840 t), British Oil Shipping Companyn Oil Pioneerin (5666 brt) (67.73333°N, 3.86667°W), Van Dyck sekä sukellusveneentorjuntatroolari HMS Juniperin. Evakuointiin liittyvien joukkojenkuljetusten jäätyä löytymättä osasto jakautuu kahtia. Taisteluristeilijät purjehtivat kohti pohjoista ja Admiral Hipper hävittäjien tukemana kohti Trondheimia tukemaan Dietlin vuoristojääkäreitä taistelussa.
Syrdarja
Syrdarjan varrella olevia kaupunkeja ovat Kokand, Hudžand, Qızılorda ja Turkistan.
Aiheesta muualla
thumb|left|300px |Syrdarjan silta [[Tadžikistanin Hudžandissa.]]
Scharnhorst (1936)
Operaatio Juno 4.–10. kesäkuuta
Scharnhorst saapuu 20. kesäkuuta Kieliin telakalle lopullisia korjauksia varten. Alus viipyy telakalla lokakuuhun saakka.
Operaatio Berlin 22. tammikuuta – 22. maaliskuuta 1941
Scharnhorst ja Gneisenau livahtivat 22. tammikuuta 1941 Skagerrakin läpi Atlantille Saksan laivaston komentajan amiraali Erich Raederin käskystä (operaatio Berlin). Alusten tehtävänä oli häiritä liittoutuneiden meriliikennettä sekä vetää peräänsä brittien taisteluyksiköitä, jotta kaapparit muilla alueilla saisivat paremmat toimintamahdollisuudet.
Scharnhorst ja Gneisenau havaitsivat saattueen HX106 8. helmikuuta Newfoundlandin itäpuolella, mutta eivät hyökänneet havaittuaan saattajana olevan taistelulaivan HMS Ramilliesin. Amiraali Lütjens mieluummin vetäytyi kuin riskeerasi aluksensa. Saksalaiset alukset purjehtivat kohti etelää, mutta neljätoista päivää myöhemmin 22. helmikuuta alukset palasivat pohjoiseen kohdaten 24 tuntia aiemmin hajaantuneen saattueen OB283 jäännökset (47.12°N, -40.13°W).
Jo edellisenä päivänä oli saksalaisten tiedustelulentokone havainnut alukset. Saattueesta upposivat:
Upotusten jälkeen taisteluristeilijät poistuivat lounaaseen, missä viettivät seuraavat kolme viikkoa aiheuttaen huolta Britannian Amiraliteetissa.
Jan von Plato
Jan von Plato (s. 1951) on filosofian ruotsinkielinen professori Helsingin yliopistossa. Hänen aikaisempia erikoisalojaan ovat todennäköisyys, erityisesti sovellettuna statistiseen fysiikkaan ja dynaamisiin järjestelmiin. Myöhemmin hän on keskittynyt logiikkaan ja matematiikan perustetutkimukseen, erityisesti todistusteoriaan. Von Plato väitteli filosofian tohtoriksi Helsingissä vuonna 1980. Vuosina 1995–1996 hän toimi lehtorina London School of Economicsissa.
Scharnhorst (1936)
Operaatio Berlin 22. tammikuuta – 22. maaliskuuta 1941
Scharnhorst ja Gneisenau kohtasivat saattueen SL67 350 mailia koilliseen Cap Verdestä, mutta havaittuaan taistelulaiva HMS Malayan sekä hävittäjät HMS Faulknorin ja HMS Foresterin vetäytyivät pois. Saksalaiset ilmoittivat saattueen sijainnin alueella oleville sukellusveneille U-105 (kapteeniluutnantti Schewe) ja U-124 (kapteeniluutnantti Mohr), jotka upottivat 8. maaliskuuta vastaisena yönä saattueesta viisi alusta (Harmodius, Nardana, Hindpool, Tielbank ja Lahore yhteensä 28 488 brt). Samanaikaisesti taisteluristeilijät suuntasivat pohjoiseen kohden Halifaxin reittiä.
Scharnhorst ja Gneisenau törmäsivät 15. maaliskuuta seitsemään ilman saattajia kulkevaan kauppalaivaan, jotka kuuluivat hajaantuneeseen länteen kulkeneeseen saattueeseen OB295. Seuraavana päivänä kahdeksan muuta kauppalaivaa, jotka kuuluivat Cjilean Reeferiä lukuun ottamatta hajaantuneeseen saattueeseen OB296. Taisteluristeilijät upottivat tai kaappasivat aluksista 16, joista 12 oli brittiläisiä. Scharnhorst upotti aluksista kuusi yhteensä 35 080 tonnia.
Saksalaiset taisteluristeilijät palasivat 22. maaliskuuta Brestiin vaurioitta.
Operaation aikana saksalaiset pinta-alukset yhteensä upottivat 22 alusta yhteensä 115 622 brt. Toiminta-alueella olivat Britannian aluksista taistelulaivat HMS Rodney (saattue HX114), taistelulaiva HMS King George V (saattue HX115) sekä HMS Nelson, risteilijä HMS Nigeria ja kaksi hävittäjää. Gibraltarilta käskettiin HMS Ark Royal ja Force H (HMS Renown, HMS Sheffield sekä 2 hävittäjää) 8. maaliskuuta Kanariansaarten vesille etsimään saksalaisia taisteluristeilijöitä ja suojaamaan Yhdysvalloista tulevia saattueita.
Brestissä
Scharnhorstiin savupiipputasannetta jatketaan, jotta voidaan asentaa tasanteelle 20 millimetrin neliputkinen ilmatorjuntatykki. Lisäksi asennetaan 20 millimetrin ilmatorjuntatykkejä katapulttitasanteen valonheitinten tilalle.
Scharnhorst siirretään Brestistä La Palliceen Gneisenaun saatua Brestin satama-altaassa osuman torpedohyökkäyksessä. Scharnhorstiin osuu 24. heinäkuuta 5 pommia, jotka aiheuttavat aluksella runsaasti vaurioita.
Operaatio Cerberus 11.–12. helmikuuta 1942
pienoiskuva|RAF:n ilmakuva Kielistä. Kuvassa Scharnhorst telakalla 1942 Taisteluristeilijät Gneisenau ja Scharnhorst sekä risteilijä Prinz Eugen lähtevät merelle 11. helmikuuta kello 23.00 Brestistä. Alusten suojana on 5. Hävittäjälaivueen kuusi hävittäjää ja Le Havresta saapuneet 2. Torpedovenelaivueen viisi torpedovenettä sekä Dunkerquesta saapuneet 3. Torpedovenelaivueen neljä torpedovenettä. Myöhemmin saattueeseen liittyy vielä 5. Torpedovenelaivueen viisi venettä. Lisäksi alusten suojana oli runsaasti pienempiä aluksia kuten miinanraivaajia ja E-veneitä. Alusten ilmasuojana oli 250 yksi- ja kaksimoottorista hävittäjää.
Alukset ennättivät ohittaa Seinen suun ennen kuin englantilaiset havaitsivat jotain tapahtuvan. Vasta kello 11.00 alukset havaitaan, mutta lentäjän tiedustelutietoja ei uskota. Englannin amiraliteetti sai vahvistetun tiedon läpimurrosta vasta kello 12.25 toisen tiedustelulennon jälkeen. Doverin kapeikon ohitettuaan saksalaiset havaitsevat kello 13.16 suuliekkejä rannikkopatterien avatessa tulen.
Englantilaisten ilmahyökkäykset eivät vaurioita suojattavia raskaita yksiköitä. Samoin käy laivaston hävittäjien yrittäessä hyökkäystä. Tuloksena ainoastaan yhden hävittäjän (Worcester) vakava vaurioituminen ja muiden lievä.
Scharnhorst ajaa Schelde-joen suulla magneettimiinaan, joka lopulta pysäyttää aluksen. Alus pääsee kuitenkin omin voimin jatkamaan matkaa. Liikkeelle lähdön jälkeen alus osuu toiseen miinaan. Gneisenau ajaa miinaan Texelin pohjoispuolella kärsien vain lieviä vaurioita.
Saksalaisten raskaat laivaston yksiköt kiinnittyvät 12. helmikuuta noin kello 21.00 laituripaikoille. Scharnhorst menee suoraan Wilhelmshaveniin.
Scharnhorstin vaurioiden korjaaminen aloitettiin 14. helmikuuta Kielissä.
Operaatio Fronttheater 11. tammikuuta 1943
Scharnhorst siirtyy Pohjois-Norjaan yhdessä raskaan risteilijän Prinz Eugenin sekä kolmen hävittäjän kanssa. Alukset kuitenkin havaitaan ja ne palaavat takaisin.
Operaatio Paderborn 8.–24. maaliskuuta 1943
Scharnhorstin siirto Pohjois-Norjaan alkoi Lyypekin satamasta 6. maaliskuuta 1943. Alus ankkuroitui 9. maaliskuuta Narvikin lähelle Bogenlahteen. Bogenvuonoon saapui muutaman seuraavan päivän aikana taistelulaiva Tirpitz sekä raskas risteilijä Lützow. Alukset lähtivät purjehtimaan kohti pohjoista hieman ennen keskiyötä 22. maaliskuuta ja saapuivat aamuyön tunteina 24. maaliskuuta Altavuonoon.
Operaatio Sizilien 6.–9. syyskuuta 1943
Taistelulaiva Tirpitzin johtama laivasto-osasto, jonka muina aluksina olivat Scharnhorst sekä kolme hävittäjälaivuetta, lähtee Altavuonosta merelle 6. syyskuuta 1943. Osaston tehtävänä oli tuhota liittoutuneiden Huippuvuorilla olevat tukikohdat ja siksi hävittäjille oli kyydissä yksi pataljoona alppijääkäreitä.
Scharnhorst suojaa kahden hävittäjälaivueen aluksia näiden laskiessa maihin alppijääkärit Adventslahdessa. Maajoukot tuhoavat sähkö- ja vesilaitoksen ja alukset tuhoavat tykein rannassa olevat varastot ja linnoitteet.
Saksalainen laivasto-osasto palaa Altavuonoon 9. syyskuuta.
Operaatio Ostfront ja viimeinen taistelu
pienoiskuva|Nordkapin taistelu Joulupäivänä se lähetettiin taistelemaan Murmanskiin menossa olevaa saattuetta JW55B vastaan. Aluksen mukana merelle lähti hävittäjien komentaja kontra-amiraali Erich Bey, joka nyt ensi kerran johti taistelulaivaa.
Scharnhorst joutui 26. joulukuuta 1943 kello 9.26 tutkan avulla taistelevien englantilaisten risteilijöiden yllättämäksi. Kello 16.30 paikalle saapui taistelulaiva HMS Duke of York (suuramiraali Sir Bruce Fraser) osastonsa kera. Taistelu käytiin täydellisessä pimeydessä, jossa englantilaisilla oli tutkien antama etu.
Taistelun varsinainen lähtölaukaus oli kuitenkin HMS Belfastin ampuma kuuden tuuman valokranaatti, joka räjähti suoraan saksalaisten yläpuolella ja antoi täten taistelulaivalle tarkan tähtäyspisteen.
Osastoon kuulunut norjalainen hävittäjä KMN Stord (kapteeniluutnantti Skule Storheim) – joka torpedohyökkäysten aikana oli yleensäkin mennyt lähimmäksi vihollista – asettui hylyn länsipuolelle noin puolen mailin päähän ja suuntasi kohteeseen valonheittimensä, jotka paljastivat että saksalaisalus oli enää palava romu.
Scharnhorst upposi kello 19.45 lopulta useiden torpedojen tuhoamana. Kaikkiaan 1968 hengen miehistöstä vain 36 pelastui. Myös amiraali Bey ja aluksen päällikkö kommodori Hinze kaatuivat.
Kirjallisuusvuosi 1866
Kirjallisuusvuosi 1866 käsittelee vuoden 1866 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Luutsa
Luutsa on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa. Se sijaitsee Laukaanlahden pohjukassa muutaman kilometrin päässä Laukaanjoen suusta itään. Luutsa on Liivakylän ja Joenperän ohella yksi kolmesta kylästä, jossa vielä puhutaan vatjaa. Kylässä toimi vatjalaisten kansanmuseo, jonka johtajana on Tatjana Jefimova. Kylässä pidetään myös vatjalaisten perinteisiä kesäjuhlia heinäkuussa. Museo kuitenkin poltettiin, ja uusittukin museo poltettiin parin vuoden sisällä. Sen jälkeen Jefimova ei fyysistä museota enää Luutsaan suunnitellut. Sen sijaan perustettiin Inkerin kulttuuriseuran tuella Internetiin vatjan virtuaalimuseo. Jefimova oli tapahtuneesta niin stressaantunut, että hän muutti pois paikkakunnalta.
Vuonna 2010 alkoi Luutsan kylään kohota iso pyöröhirsitalo. Venäjällä hallinnolla ei ole tapana kertoa paikkakuntien asukkaille, mitä heidän asuinalueillaan tapahtuu. Niinpä kukaan ei oikein tiennyt, mitä rakennettiin. Rakennustyömaan viereen ilmestyi taulu, joka kertoi paikalle nousevan uuden vatjalaismuseon, jonka rahoittaa aluehallinto ja satamalaitos. Museo rakennettiin parissa vuodessa. Se on perinteistä vatjalaistaloa mukaileva pyöröhirsitalo kivimuureineen, siinä on näyttely- ja kokoustilat, jopa uunit, mutta vain lavasteet: tulta niihin ei voi laittaa. Lavasteita ovat myös pihalle pystytetty kaivo ja liekku, eli keinu. Paikalliset ihmiset ovat alkaneet tuoda museoon säilyneitä vanhoja esineitään, joten sillä on jo jonkinlainen pesämuna. Museolla on myös järjestetty vatjalaisten kesäjuhlia. Ongelmana on ollut, että vaikka museorakennus saatiin julkisilla ja liike-elämän lahjoitusrahoilla pystytetyksi, katsovat rahoittajat osuutensa loppuneeksi.
Kylä oli todennäköisesti olemassa jo 1500-luvulla. Kylä yhdistettiin 1800-luvulla Saviojan kylän kanssa. Molemmat kylät kuuluivat Saviojan kartanoon. Kylän lähellä sijaitsee Luizinan kartano.
Markus Mustajärvi
Ura
Mustajärvi valmistui ylioppilaaksi Savukosken lukiosta vuonna 1982, metsätalousinsinööriksi Rovaniemen metsäopistosta vuonna 1988 ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1993.
Mustajärvi oli ehdolla eduskuntaan jo vuoden 1999 vaaleissa, mutta hänet valittiin ensimmäisen kerran vuoden 2003 vaaleissa. Hän tavoitteli vasemmistoliiton puheenjohtajuutta Suvi-Anne Siimeksen erottua tehtävästä vuonna 2006. Hän putosi kisasta ensimmäisellä kierroksella saavuttaen yhteensä 69 ääntä, ja vasemmistoliiton puheenjohtajaksi valittiin Martti Korhonen.
Vuosien 2007 ja 2011 vaaleissa Mustajärvi valittiin jatkokausille eduskuntaan. Kevään 2011 vaalien jälkeen vasemmistoliitosta tuli hallituspuolue. 30. kesäkuuta 2011 Mustajärvi erotettiin yhdessä Jyrki Yrttiahon kanssa vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä, koska he äänestivät Jyrki Kataisen pääministerivalintaa vastaan ja hallitukselle epäluottamusta hallitusohjelmaa koskevassa äänestyksessä. Saman vuoden syyskuussa Mustajärvi ja Yrttiaho perustivat vasenryhmä-nimisen eduskuntaryhmän. He pysyivät kuitenkin vasemmistoliiton jäseninä. Mustajärvi oli vasemmistoliiton ehdokkaana kevään 2015 eduskuntavaaleissa uusien paikkansa ja liittyen jälleen vasemmistoliiton eduskuntaryhmään.
Vuosina 2005–2012 Mustajärvi oli Kemijärven kaupunginvaltuutettu. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Savukosken kunnanvaltuustoon. Vuoden 2017 kuntavaaleissa Mustajärvi sai 39 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle Savukosken valtuustoon.
Lokakuussa 2018 Mustajärvi kirjoitti Twitterissä presidentti Martti Ahtisaareen liittyen, että ”Ahtisaari saa painua alimpaan helvettiin, kun kommentoi asioita, mistä ei mitään ymmärrä”. Kommentti liittyi pari vuotta vanhaan uutiseen, jossa Ahtisaari kritisoi sosiaalidemokraattien ja ay-liikkeen olevan ”romuttamassa” hyvinvointivaltiota. Vasemmistoliiton puheenjohtaja Li Andersson sanoi, että Mustajärven kielenkäyttö oli asiatonta eikä edusta puolueen linjaa. Andersson on kritisoinut Mustajärveä myös osallistumisesta Suomen Kansa Ensin -liikkeen itsenäisyyspäivän mielenosoitukseen.
Yksityiselämä
Mustajärvellä on kolme lasta. Sotilasarvoltaan hän on kapteeni.
Anuar Battisti
Anuar Battisti (s. 19. helmikuuta 1953) on brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Toledon hiippakuntaan Geraldo Majella Agnelo 8. joulukuuta 1980. Hänet nimitettiin Toledon piispaksi 15. huhtikuuta 1998, ja piispaksi vihkiminen seurasi 20. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Geraldo Majella Agnelo, jota avustivat Lúcio Ignácio Baumgaertner ja Armando Círio.
29. syyskuuta 2004 Battisti sai nimityksen Maringán arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 24. marraskuuta.
Grogi
Grogi tarkoittaa vedellä väkevästä alkoholijuomasta, kuten viskistä, ginistä, konjakista tai rommista, laimentamalla saatua juomaa. Suomessa ja Ruotsissa grogilla tarkoitetaan yleisesti kylmänä nautittavaa viski- ym. juomaa. Muualla grogilla tarkoitetaan kuuman veden ja sokerin kanssa tarjottavaa rommi-grogia (vrt. suom. toti).
Suuri levottomuus
'''Suuri levottomuus. Olavi Paavolaisen kulttuurinen katse ja matkat 1936–1939''' on vuonna 2014 ilmestynyt Ville Laamasen (vuodesta 2019 Soimetsä) väitöskirja kirjailija Olavi Paavolaisen 1930-luvun matkoista Saksaan, Etelä-Amerikkaan ja Neuvostoliittoon. Väitöskirja tarjoaa muun muassa venäläisiin arkistolähteisiin perustuvaa uutta tietoa Paavolaisen vuoden 1939 Neuvostoliiton-matkasta, josta kertova matkakirja jäi Paavolaiselta sodan vuoksi kirjoittamatta.
Grogi
Grogi on saanut nimensä englantilaiselta amiraali Edward Vernonilta (1684–1757), lempinimeltään Old-Grog (grogram-kankaisen takin mukaan), joka määräsi merimiesten päivittäisen rommiannoksen laimennettavaksi vedellä. Veden maun peittämiseksi sekoitukseen lisättiin sitrushedelmistä saatua mehua, jolla samalla tietämättä torjuttiin keripukkia.
Nils-Erik Fagerholm
Nils-Erik Fagerholm (28. maaliskuuta 1928 Parainen – 2. maaliskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori.
Fagerholm valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1960 ja tekniikan lisensiaatiksi 1969 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1971. Hän työskenteli Oy Wärtsilä Ab:n palveluksessa 1953–1960 ja John Stenberg Oy:n piirustuskonttorissa 1961–1962.
Teknillisessä korkeakoulussa hän työskenteli ensin assistenttina 1964–1967 ja hoiti professuureja viransijaisena 1967–1984. Koneenrakennusopin professorina hän toimi 1984–1991. Hän julkaisi artikkeleita ja oppikirjoja.
Nils-Erik Fagerholmin tytär on kirjailija Monika Fagerholm.
Franco Luambo
thumb|right|Franco Luambo
Hoy
Hoy on saari Orkneysaarilla Skotlannissa. Hoy on Pääsaaren jälkeen Orkneysaarien toiseksi suurin saari 143 neliökilometrin pinta-alallaan. Saarella asui 419 ihmistä vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan.
Franco Luambo
François Luambo Makiadi (usein Franco; 6. heinäkuuta 1938 Sona Bata, Keski-Kongo – 12. lokakuuta 1989 Bryssel, Belgia) oli kinshasankongolainen laulaja ja kitaristi. Luambo ei luonut kongolaista rumbaa, mutta oli sen merkittävä kehittäjä ja popularisoija. Myöhemmin kyseisen musiikkityylin pohjalta kehittyi soukous.
Luambo soitti kitaraa lapsesta asti ja päätti koulunkäyntinsä noin 11-vuotiaana elättääkseen perhettä isän kuoltua. Ammattimaisen debyyttinsä hän teki 12-vuotiaana Watam-yhtyeessä; hänen maineensa kasvoi niin, että hän sai pian 15-vuotispäivänsä jälkeen kymmenvuotisen sopimuksen. Luambo eteni OK Jazz -yhtyeen (myöhemmin TPOK Jazz) johtajaksi. Yhtye teki urallaan toistatuhatta laulua, joiden tyylillä ei kuitenkaan ollut kovin paljon yhteistä yhdysvaltalaisen jazzin kanssa. Luambon esittämän kaltainen kitarapop saavutti pian kansainvälistä suosiota Itä-Afrikassa, mutta ylsi sitten myös eurooppalaisille listoille monien kongolaisten muusikoiden muutettua 1970-luvun loppupuolella Pariisiin ja Brysseliin.
Luambo jätti ristiriitaisen poliittisen perinnön, sillä osoitti välillä kunnioitusta ja ylistystä Mobutu Sese Sekon hallintoa kohtaan, vaikka toisaalta toisinaan verhoillusti kritisoi hallitusta. Luambo edusti perinteistä kongolaisen rumban tyyliä, joka poikkesi Tabu Ley Rochereaun, Koffi Olomiden ja Papa Wemban globaalimmasta suuntauksesta. Mobutu Sese Seko korosti Mao Zedongin innoittamana juurille palaamista, ja perinteiseksi ja autenttiseksi koettu Luambo pääsikin hallinnon suosioon. Hän myös virallisti nimen L'Okanga La Ndju Pene Luambo Luanzo Makiadi. Hänen kappaleistaan esimerkiksi "Belela Authenticité nakati ya Congress" päättyi lingalankieliseen julistukseen Mouvement Populaire de la Révolution -puolueesta Luambon puolueena ja Sese Sekon asemasta hänen päällikkönään. Myös esimerkiksi laulu "Candidat Na Biso Mobutu" (Ehdokkaamme Mobutu) oli Sese Sekoa ylistävä. Tätä vastoin jotkut muusikot, kuten Wendo Kolosoy luopuivat esiintymisestä ja levyttämisestä, koska poliitikot vaativat ylistyslaulujen tekemistä.
Hallinnon suosion ansiosta Luambo sai vuonna 1972 omistukseensa yökerhon. Hän johti sen muutosta Kinshasan musiikkikeskukseksi nimellä Un-Deux-Trois. Vuonna 1973 Luambo nousi kansallisen muusikkoliitto UMUZA:n päälliköksi. Hän julisti kansallisen moratorion uusien yhtyeiden ja levy-yhtiöiden perustamisen suhteen vuonna 1973. Hän koki uudemmat yhtyeet, kuten Zaïko Langa Langan ja Trio Madjesin uhkina valta-asemalleen maansa musiikkielämässä. Esimerkiksi vuonna 1975 Trio Madjesi ilmoitti sopimastaan esiintymisestä Pariisissa, jolloin UMUZA asetti sen vuoden toimintakieltoon. Luambon suosio kokikin lyhyen kolauksen 1970-luvun puolessavälissä, mutta suosio osoittautui kestäväksi, mikä osaltaan johtui siitä, että Luambon lauluissa oli myös verhoiltua kritiikkiä hallintoa kohtaan. Luambo käytti useissa yhteyksissä allegorisia lyriikoita (mbwakela). Tunnetuin esimerkki tästä on laulu "Tailleur", jossa laajalti nähtiin irvailua hiljattain alennettua oikeusviranomaista, Léon Kengo wa Dondoa kohtaan. Kengo wa Dondo oli vangituttanut Luambon yli kuukaudeksi vuonna 1979 rivoista sanoituksista, joihin kuului eksplisiittisiä viittauksia suu- ja anaaliseksiin, mutta myös koprofagiaan.
Monet Luambon TPOK Jazz -yhtyeen jäsenistä elivät tämän kuollessa ulkomailla eivätkä palanneet Kongon demokraattiseen tasavaltaan (silloiseen Zaireen) tämän hautajaisiin. Tämä herätti ihailijoissa suuttumusta, mutta kielteinen vaikutus väheni, kun kokoonpano palasi pari kuukautta myöhemmin yhteen Kinshasan Palais du Peuplessa toteutettua esiintymistä varten. Yhtyeen uusi johtohahmo oli Luambon pitkäaikainen yhteistyökumppani Simaro Lutumba. Vuonna 2015 Kinshasaan pystytettiin Luambon patsas.
Unto Valpas
Unto Olavi Valpas (4. lokakuuta 1944 Kokkola – 13. syyskuuta 2016 Raahe) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Vasemmistoliiton kansanedustajana vuosina 1999–2011. Ennen edustajanuraansa hän toimi sähköasentajana, sähköinsinöörinä ja ammattiaineiden opettajana sekä Raahen ammattioppilaitoksen rehtorina.
Valppaalla oli kokemusta myös kunnallispolitiikasta; hän oli Raahen kaupunginvaltuutettu vuosina 1985–1992 ja vuodesta 2000 lähtien kuolemaansa saakka. Kaupunginhallituksen jäsen hän oli vuosina 1981–1984 ja 1987–1992. Sotilasarvoltaan hän oli sotamies (1965). Hän sai 12. syyskuuta 2016 kesken valtuuston seminaarin sairauskohtauksen, jonka seurauksena menehtyi seuraavana päivänä OYS:ssa.
José Haring
José Haring (s. 20. joulukuuta 1940) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 22. heinäkuuta 1967 ja nimitettiin Limoeiro do Norten hiippakunnan piispaksi 19. tammikuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Palmeira Lessa, jota avustivat Martinho Lammers ja João Maria Messi.
Titanic (minisarja)
Titanic on televisiolle tuotettu kaksiosainen minisarja vuodelta 1996. Sarja julkaistiin DVD:llä 2004. Suomessa sarjaa on esitetty televisiossa 1998 Nelosella ja huhtikuussa 2012 MTV3:lla. Sarjan on ohjannut Robert Lieberman ja se perustuu postihöyrylaiva RMS Titanicin haaksirikkoon.
Allan Franck
Allan Gunthard Franck (17. syyskuuta 1888 Viipuri – 28. toukokuuta 1963 Emäsalo, Porvoon mlk) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Franck kuului suomalaisen Nina-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Maitreya (henkilö)
Maitreya on Share International -ryhmän käsityksen mukaan kaikkien uskontojen tulevaksi odotetun johtohahmon nykyinen ruumiillistuma. Ryhmän mukaan Maitreya on tällä hetkellä maailmassa. Kannattajiensa mukaan Maitreya on myös tehnyt uskonnollisia tunnustekoja ja ilmestynyt eri hahmoissa ihmisille ympäri maailman — buddhalaisille buddhana, kristityille Jeesuksena, juutalaisille Messiaana, ja niin edelleen.
Pisco (juoma)
right|thumb|200px|Perulaista piscoa thumb|right|200px|Chileläistä piscoa Pisco (ketšuan sanasta "pisqu", pieni lintu) on Perun ja Chilen viinialueilla rypäleistä tislattu alkoholijuoma (brandy). Se on Chilen, Bolivian ja Perun suosituin alkoholijuoma. Piscon alkuperästä käydään kiistaa Chilen ja Perun välillä. Solmiessaan kauppasopimukset 1999–2005 Euroopan unionin, USA:n ja Meksikon kanssa Chile on käyttänyt nimitystä "chileläinen pisco", mikä ei kiellä mahdollisen perulaisen piscon olemassaoloa.
Maitreya (henkilö)
Idän tähti -järjestön mukaan Maitreya oli maailmanopettaja, joka toimi Krishnamurtin välityksellä.
Aiheesta muualla
Maitreya (Share International) Rahmat Ahmad Maitreya (Benjamin Creme)
Pisco (juoma)
Chilessä pisco jaetaan eri luokkiin alkoholipitoisuuden mukaan: Pisco Especial 35 tilavuus-%, Pisco Reservado 38–40 tilavuus-% ja Gran Pisco 43 tilavuus-% tai enemmän. Eri merkeillä on myös laatueroja sen mukaan, kauanko niiden on annettu kypsyä varastoissa amerikkalaisesta tammesta valmistetuissa tynnyreissä.
Perussa ei ole laatujen luokittelua alkoholipitoisuuden mukaan, koska se on vakio 42–43 tilavuus-%.
thumb|200px|Perulaista piscoa
Tunnetuin piscosta tehtävä cocktail on pisco sour.
New Ron diskografia
Tämä artikkeli on suomenruotsalais-brittiläisen laulaja-lauluntekijä New Ron diskografiasta. New Ro eli Ronja Stanley julkaisi musiikkia ensin Ronya-nimellä, mutta vuodesta 2018 lähtien julkaisut on tehty New Ro -taiteilijanimellä. New Ron esikoisalbumi Late Bloomer julkaistiin helmikuussa 2021.
The Spice of Life
The Spice of Life on yhdysvaltalaisen artistin Marlena Shaw’n toinen albumi. Se oli hänen viimeinen studioalbuminsa Cadet Recordsilla ja sisältää hänen kuuluisan versionsa Ashford & Simpsonin kappaleesta ”California Soul”.
Peter Handke
Peter Handke (s. 6. joulukuuta 1942 Griffen, Itävalta ) on itävaltalainen kirjailija.
Tausta
Handken sukujuuret ovat Saksasta ja Sloveniasta. Hän kävi koulunsa katolisessa sisäoppilaitoksessa, josta hänet erotettiin kiellettyjen kirjojen (kuten Faulknerin) lukemisen takia. Hän on saanut vaikutteita Ludwig Wittgensteinin kielifilosofiasta ja väittää, että vallitsevat kielinormit pitävät yllä herruusjärjestelmää. Jos kielellinen ilmaisutapa muutettaisiin, myös todellisuus muuttuisi, hän väittää.
Tuotanto
Handken tuotanto käsittää romaaneja, runoja, esseitä sekä näytelmä- ja elokuvakäsikirjoituksia. Niissä kuvautuu hänen ajatusmaailmansa, joka on varsin monimutkainen ja lukijalle vaikeasti avautuva. Hänen ensimmäinen romaaninsa on Die Hornissen, joka ilmestyi vuonna 1966. Handken tunnetuimpia töitä on hänen yhdessä ohjaaja Wim Wendersin kanssa laatimansa käsikirjoitus elokuvaan Berliinin taivaan alla. Handke sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2019.
Julkaistuaan esikoisromaaninsa Die Hornissen Handke haukkui Gruppe 47:n kokouksessa 1966 saksalaisia kirjailijoita impotenteiksi kynänkäyttäjiksi.
Kiisteltyjä Handken kannanottoja
Handke on ollut poliittisesti kiistanalainen hahmo 1990-luvulta alkaen asetuttuaan myös kirjallisessa tuotannossaan voimakkaasti serbialaisten kiihkonationalistien puolelle Jugoslavian hajoamissodissa. Hänelle myönnettiin tuona aikana myös Jugoslavian passi, ja hän esiintyi useiden jo tuolloin sotarikoksista syytteessä olleiden ja myöhemmin tuomittujen serbijohtajien, kuten Radovan Karadžićin kanssa. Handke oli ollut roomalaiskatolisen kirkon jäsen mutta liittyi Serbian ortodoksisen kirkon jäseneksi vastalauseena Vatikaanin myötämielisyydelle Kosovoa kohtaan. Serbian televisiolle rauhanneuvottelujen aikana antamassaan televisiohaastattelussa Handke vertasi Kosovon itsenäisyyspyrkimyksiä holokaustiin. Serbian entisen presidentin Slobodan Miloševićin kuoltua sairauskohtaukseen kesken sotarikosoikeudenkäynnin Handke esiintyi puhujana tämän hautajaisissa.
Hyperlobby
Hyperlobby on ohjelma, jolla pystyy pelaamaan erilaisia lentosimulaattoreita internetissä toisia pelaajia vastaan. Ohjelman on tuottanut Jiri Fojtasek. Keväällä 2006 se mahdollisti netissä lentelyn viidessätoista simulaattorissa.
Formula 1 -kausi 1951
Formula 1 -kausi 1951 oli kautta aikain toinen Formula 1 -luokan MM-sarjan kausi.
Varsinaisen mestaruussarjan lisäksi kauden aikana ajettiin useita MM-sarjan ulkopuolisia kilpailuja.
Mh
Mh tarkoittaa seuraavia:
Aldgaten metroasema
Aldgaten metroasema on asema Lontoon metron Circle- ja Metropolitan -linjoilla, joista viimeksi mainitulle se on pääteasema. Asema sijaitsee Lontoon ydinkeskustassa Liverpool Streetin ja Tower Hillin välissä. Asema avattiin 18. marraskuuta 1876. Sen paikalla oli aiemmin joukkohauta, johon oli haudattu yli tuhat mustan surman uhria.
Asema vaurioitui pahoin saksalaisten pommituksissa toisen maailmansodan aikana.
Aseman pohjoispuolella tunnelissa Circle Linen junassa räjähti pommi osana laajempaa pommi-iskujen sarjaa 7. heinäkuuta 2005. Tämä räjähdys tappoi seitsemän ihmistä. thumb|left|220px|Ylikulkusilta asemalla.
Hamlet ystäväni
'''Hamlet ystäväni. Kirjeitä Olavi Paavolaiselle''' on vuonna 1999 ilmestynyt kokoelma Hertta Kuusisen kirjeitä Olavi Paavolaiselle. Teoksen on toimittanut Marja-Leena Mikkola, ja sen kustantaja on Tammi.
Athene Pronaian temppeli (uudempi)
Athene Pronaian temppeli oli antiikin aikainen Athene Pronaialle omistettu kreikkalainen temppeli Delfoissa Kreikassa. Se oli toinen ja uudempi alueen kahdesta samalle jumalattarelle omistetusta temppelistä. Sen rauniot sijaitsevat Athene Pronaian pyhäkköalueella, joka on osa Delfoin arkeologista aluetta ja Unescon maailmanperintökohdetta.
Historia
Temppeli oli Delfoin uudempi Athene Pronaialle omistettu temppeli ja rakennettiin myöhemmällä klassisella kaudella noin vuonna 370–360 eaa. Sen lähellä hieman idempänä sijaitsi vanha Athene Pronaian temppeli, jonka korvaajaksi temppeli rakennettiin. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että vanha temppeli säilyi käytössä uuden rakentamisen jälkeenkin.
pienoiskuva|vasen|Uudemman Athene Pronaian temppelin rauniot (etualalla oikealla) sekä [[Tholos (Delfoi)|Tholoksen rauniot (vasemmalla).]] On ehdotettu myös, että tämä temppeli olisikin ollut omistettu Artemiille Athenen sijasta, sillä Pausaniaan mukaan Athene Pronaian pyhäkköalueella olisi ollut myös Artemiin temppeli. Perinteisesti temppeli tulkitaan kuitenkin Athenen temppeliksi.
Rakennus
Uusi temppeli sijaitsi Athene Pronaian pyhäkköalueen länsilaidalla pyöreän Tholoksen länsipuolella. Paikka oli enemmän suojassa putoavilta kiviltä, jotka olivat tuhonneet vanhemman temppelin. Uusi temppeli oli rakennettu kalkkikivestä ja edusti doorilaista tyyliä. Se oli prostyyli antatemppeli, jossa oli sen lounaaseen päin olleessa julkisivussa kuusi pylvästä (heksatyyli), jotka muodostivat vestibyyli-pronaoksen. Temppelin perustusten koko oli noin 22 × 11 metriä. Krepidomassa oli kolme porrasta. Sisällä temppelissä oli cella. Sen ja pronaoksen välisessä oviaukossa oli kaksi joonialaista pylvästä.
Sisällä cellassa oli jalustoista päätellen useita patsaita. Temppelissä ei vaikuta olleen veistoskoristeluita lukuun ottamatta katon akroterion-koristeita. Temppelin länsipuolella oli huoneita, joita on arveltu pappien rakennukseksi.
Salaam-e-Ishq
Salaam-e-Ishq on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen draamaelokuva. Sen on ohjannut Nikhil Advani ja päärooleja näyttelevät Salman Khan, Anil Kapoor, Govinda, Priyanka Chopra, Juhi Chawla, Akshaye Khanna, Ayesha Takia, John Abraham, Vidya Balan, Shannon Esra, Sohail Khan ja Isha Koppikar. Elokuva sitoo yhteen kuusi rakkaustarinaa. Nimekkäästä näyttelijäkokoonpanosta huolimatta elokuva oli kriittinen ja kaupallinen pettymys.
Lillesand
Lillesand on kunta ja kaupunki Etelä-Norjassa Itä-Agderin läänissä Skagerrakin rannikolla. Kunnan rajanaapureita ovat Kristiansand lännessä, Birkenes pohjoisessa ja Grimstad koillisessa. Kaupunki tunnetaan erityisesti tyypillisenä Sørland-kaupunkina, jossa valkoiset puutalot heijastavat auringonvaloa idyllisessä ja pittoreskissa keskustassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Lillesandin kunnassa oli 10 032 asukasta.
thumb|left|Lillesandin kirkko
Historia
Lillesand mainitaan ensimmäisen kerran puutavaran lastaussatamana 1600-luvulla. Paikkakunnan nimi oli aluksi vain Sanden, mutta Kristiansandin perustamisen jälkeen 1641 nimeen lisättiin erotukseksi etuliite lille (pieni).
Lillesand sai kaupankäyntioikeudet 1688 ja sen myötä oikeuden viedä viljaa ja puutavaraa. 1700-luvulla kaupunkiin muutti paljon tanskalaisia kauppiaita ja käsityöläisiä, jotka rakensivat useimmat kaupungin keskustaa edelleen leimaavista valkoisista puutaloista.
Kaupungissa oli Kristian Lofthusin aikaansaamia talonpoikaislevottomuuksia virkamiesten ja porvarien mielivaltaa vastaan 1786–87, minkä johdosta Lofthus vangittiin loppuiäkseen Akershusin linnakkeeseen. Lillesand sai luotsiasemaoikeudet ja kiinteät rajat 1830. Kaupungin kulta-aika oli purjelaivojen rakentamistoiminnan aikana 1875–95. Höyrylaivojen aikakauden alettua 1900-luvun alussa kaupunki taantui ja monet muuttivat Yhdysvaltoihin.
Knut Hamsun vietti paljon aikaa Lillesandissa 1890-luvun alussa, Storgata 16:ssa vuokraamassaan hotellihuoneessa, jossa hän kirjoitti muun muassa teoksensa Mysteerioita.
Epiteetti
Epiteetti (,, ’määrätty’) on määrittelevä sana tai lause, joka on vakiintunut käytettäväksi pääsanan kanssa.
Kielitiede
Kielitieteessä epiteetti on usein metaforinen, merkittävästi lyhennetty tai tiivistetty appositio. Henkilön nimeen liitettynä epiteettiin viitataan usein termillä ”lisänimi” tai ”liikanimi”, mutta kaikki nimeen liitetyt adjektiivit eivät välttämättä ole epiteetteja. Ollakseen epiteetti määreen täytyy olla vakiintunut ja sitä käytetään myös silloin, kun määre itsessään ei liity asiayhteyteen muutoin kuin kuvaamansa henkilön kautta.
Epiteetit tunnetaan latinan kielen termillä epitheton necessarium silloin, kun ne ehdottomasti vaaditaan, jotta sen kantaja voidaan erottaa muista henkilöistä. Tällaisia ovat esimerkiksi Plinius vanhempi ja Plinius nuorempi. Toisaalta samaa epiteettiä voidaan käyttää useamman eri henkilön kohdalla, kunhan henkilöt pysyvät edelleen tunnistettavina; esimerkiksi Aleksanteri Suuri ja Katariina Suuri. Toisaalta silloin, kun epiteetti ei ole välttämätön henkilön tunnistettavuuden kannalta, siitä käytetään latinan kielen termiä epitheton ornans.
Kasvitiede
Kasvien latinalaispohjaiset tieteelliset lajinimet muodostuvat suvusta ja lajimääritteestä. Lajimääritteestä voidaan käyttää myös nimeä epiteetti. Pelkkä epiteetti ainoastaan tarkentaa suvun määritelmää eikä siitä yksinään voida päätellä tarkoitettua kasvia. Esimerkiksi koiranruusun (Rosa canina) epiteetti canina viittaa kirjaimellisesti koiraan, kun taas suku Rosa kertoo kyseessä olevan ruusun.
Lillesand
Media
Lillesandissa ilmestyy paikallislehti Lillesands-Posten.
Antti Teivainen
Antti Tapio Teivainen (s. 14. maaliskuuta 1960 Oulu) on yksi Suomen menestyneimmistä raviohjastajista. Uransa aikana hän on voittanut lähes kaikissa Suomen suurkilpailuissa, muun muassa Suur-Hollola-ajon ja Ravikuningattaruuden. Vuoden ohjastajaksi Teivainen on valittu 2004, 2006 ja 2007. Lokakuuhun 2020 mennessä hän on ajanut yli 58 000 lähtöä, joista voittoja on ollut yli 8 000, ja voittosummaksi on kertynyt yli 28 miljoonaa euroa.
Heinäkuussa 2019 ilmoitettiin Hevosurheilu-lehdessä hänellä diagnosoidun syövän nielurisoissa ja jäävän hoitojen vuoksi sairauslomalle. . Hän oli lopulta sivussa ohjastustehtävistä vain kolme kuukautta. Hänet valittiin vuoden Nurmijärveläiseksi vuonna 2020.
Mikko Immonen (kansanedustaja)
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Mikko Immonen putosi eduskunnasta.
Plagen
Plagen (vrt. ransk. Plage, "ranta") on Hangossa sijaitseva tunnettu uimaranta. Se on matalapohjainen ja lapsiperheiden suosiossa. Plagenin rannalla sijaitsee historiallinen Hangon Casino, jossa on nykyään ravintolatoimintaa.
Plagen kuuluu Hangon kaupungin suosituimpiin rantoihin ja se on myös matkailijoiden suosiossa. Se on myös esiintynyt useissa Suomi-filmeissä. Rannalla sijaitsee myös vesikaruselli. Vuonna 2020 alueelle suunniteltiin myös vesipuistoa.
Minna Sirnö
Minna Maaria Sirnö (s. 14. toukokuuta 1966 Tampere) on suomalainen poliitikko ja entinen Taiteen edistämiskeskuksen johtaja.
Sirnö toimi kansanedustajana vuosina 2003–2011 ja vasemmistoliiton toisena varapuheenjohtajana 2001–2007. Hän on ollut myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen.
Elämä ja ura
Sirnö valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1993. Ennen kansanedustajan uraa hän työskenteli Tampereen työväenteatterin tiedottajana 2000–2003.
Sirnöllä on ollut lukuisia luottamustoimia. Hän on ollut muun muassa Suomen Kansallisoopperan säätiön, Patrian, Turvan ja VR:n hallintoneuvoston jäsen, Kansan Sivistystyön Liiton (KSL) edustajiston varapuheenjohtaja ja Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liiton (TeMe) puheenjohtaja. Hän on myös kirjoittanut kolumneja mielenterveydestä ja jaksamisesta Mielenterveyden keskusliiton julkaisemaan Käsi kädessä -lehteen.
Sateenkaariyhteisöt ry nimitti Sirnön vuoden 2010 homofobian vastaisen työn hyvän tahdon lähettilääksi. Sirnö työskenteli Suomen näytelmäkirjailijat ja käsikirjoittajat manusförfattare ry:n toiminnanjohtajana 2011-2013. Kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäki (vas) nimitti Sirnön Taiteen edistämiskeskuksen johtajaksi maaliskuun 2013 alusta viideksi vuodeksi. Hänen kautensa päättyi 28. helmikuuta 2018.
Sirnö on ollut Orimattilan kirjasto- ja kulttuuritoimenjohtaja vuodesta 2020.
Yksityiselämä
Sirnön isä oli Kansan Uutisten pitkäaikainen toimittaja Mauri Sirnö. Sirnön puoliso on valosuunnittelija Jyrki Sinisalo.
Songwriters Hall of Fame
Pitkään virtuaalimuseona toiminut galleria asetettiin ensimmäistä kertaa fyysisesti näytteille vuonna 2010, jolloin se sijoitettiin Los Angelesin Grammy-museon yhteyteen.
Ugandan kansalliskirjasto
Ugandan kansalliskirjasto on Ugandan pääkaupungissa Kampalassa toimiva kansalliskirjasto. Se perustettiin vuonna 2003.
Italian ympäriajo 2020
Italian ympäriajo 2020 oli järjestyksessään 103. Italian ympäriajo. Se alkoi Monrealesta 3. lokakuuta ja päättyi Milanoon 25. lokakuuta 2020. COVID-19-pandemian vuoksi kilpailua ei voitu järjestää sen tavallisena ajankohtana keväällä. Kokonaiskilpailun voitti Tao Geoghegan Hart 39 sekunnin erolla toiseen tulleeseen Jai Hindleyhin ja minuutin ja 29 sekunnin erolla kolmantena tulleeseen Wilco Keldermaniin. Tao Geoghegan Hart voitti myös nuorten kilpailun. Pistekilpailun voitti Arnaud Demare. Mäkikirikilpailun voitti Ruben Guerreiro. Joukkuekilpailun voitti Ineos Grenadiers.
AG2R-tallia edustanut Jaakko Hänninen oli kilpailun ainoa suomalainen ja näin ollen ensimmäinen suomalaispyöräilijä viiteen vuoteen pyöräilyn suuressa ympäriajossa.
Kirjallisuusvuosi 1861
Kirjallisuusvuosi 1861 käsittelee vuoden 1861 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Nikkeli
Nikkeli on rautaryhmään kuuluva ferromagneettinen metallinen alkuaine. Nikkelin kemiallinen merkki on Ni ja sen järjestysluku on 28. Nikkelillä on viisi pysyvää isotooppia. Nikkeli esiintyy luonnossa yleensä sulfidimineraaleina. Nikkeli on ihmiselle välttämätön hivenaine.
Fysikaaliset ominaisuudet
Nikkeli on hopeanvalkoinen metalli. Sillä on kohtalaisen korkea sähkön- ja lämmönjohtavuus. Sen sulamispiste on noin 1 450 °C. Nikkeli on huoneenlämpötilassa ferromagneettinen aine, joka muuttuu paramagneettiseksi lämpötilan noustessa Curie-pisteen 358 °C yläpuolelle.
Kemialliset ominaisuudet
Metallinen nikkeli reagoi kehnosti veden ja hapen kanssa. Se reagoi fluorin kanssa hitaasti. Nikkeli liukenee helposti laimeisiin mineraalihappoihin, mutta esimerkiksi väkevä typpihappo ei liuota metallista nikkeliä.