cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drayson Bowman
Junioriura
Varauksensa jälkeen Bowman otti osaa ensimmäiseen NHL:n harjoitusleiriinsä syyskuussa 2007, mutta palasi Spokaneen pelaamaan junioritasolla. Kolmannella täydellä WHL:ssä pelaamallaan kaudella Bowman oli joukkueensa paras pistemies tehden 66 ottelussa 82 pistettä. 42 maalillaan hän sijoittui liigan jaetulle neljännelle sijalle. Bowman teki joukkuestaan eniten pisteitä myös pudotuspeleissä, jossa iski 20 pistettä 21 otteluun. Chiefs voitti Ed Chynoweth Cupin eli WHL:n mestaruuden. Liigan mestaruuden turvin Chiefs sai osallistui Memorial Cupiin Kitchenerissä, Ontariossa. Turnauksen avauspelissä Bowman iski hattutempun jatkoajalla 5-4 voitetussa ottelussa Belleville Bullsia vastaan. Bowmanille merkittiin maali turnauksen kaikissa neljässä ottelussa. Hän teki voittomaalit molemmissa otteluissa Kitchener Rangersia vastaan. Chiefs ja Rangers kohtasivat lohkovaiheessa ja finaalissa. Chiefs voitti Memorial Cupin finaalissa Kitchenerin maalein 4-1. Bowman teki neljässä pelaamassaan ottelussa kuusi maalia, jolla voitti maalipörssin. Pistepörssissä hän sijoittui kahdeksalla pisteellään kolmanneksi Kitchener Rangersin pelaajien Justin Azevedon ja Matt Halischukin jälkeen. Lisäksi Bowman nimettiin Memorial Cupin tähdistökentälliseen.
Memorial Cupissa menestymisen jälkeen 31. heinäkuuta 2008 Bowman solmi Carolina Hurricanesin kanssa kolmen vuoden tulokassopimuksen 2,06 miljoonalla dollarilla. Viimeisen kautensa Chiefsissä Bowman pelasi 2008-2009. Hänet nimettiin Jared Spurgeonin ja Seth Comptonin kanssa varakapteeneiksi Justin McCraen taakse. Bowman nimettiin WHL:n ja CHL:n viikon pelaajaksi, kun hän oli tehnyt 12 pistettä kolmeen peliin 1. helmikuuta 2009 loppuneella viikolla. Seuraavassa kuussa hän ansaitsi uudelleen viikon pelaajan tittelin tekemällä kahdeksan pistettä kahdessa pelissä 15. maaliskuuta 2009 loppuneella viikolla. Hän teki kauden aikana 47 maalia, jolla sijoittui liigan maalipörssin neljänneksi. Lisäksi hän teki junioriuransa piste-ennätyksen parantaessaan edellisen kauden pistemäärää yhdellä. Hän oli toisena vuotena peräkkäin joukkueensa paras pistemies. Hänet nimettiin toiseen tähdistökentälliseen yhdessä joukkuetoverinsa maalivahti Dustin Tokarskin kanssa. Bowman ja Chiefs eivät pystyneet puolustamaan WHL:n ja CHL:n mestaruuksiaan, kun joukkue hävisi toisen kierroksen seitsemännessä ottelussa Vancouver Giantsille. Spokanen tippuminen päätti Bowmanin junioriuran. Hän lähti Chiefsistä joukkueen kaikkien aikojen viidenneksi parhaana maalintekijänä 136 osumalla. Eniten maaleja Chiefsissä tehneellä Pat Falloonilla osumia on vain kymmenen enemmän. Lisäksi hänellä on 269 pelissä 114 syöttöpistettä ja yhteensä 250 pistettä.
Ammattilaisura
Viimeisen WHL:ssä pelatun kauden jälkeen Bowman kutsuttiin Carolinaan kesken heidän pudotuspelien. Carolina eteni itäisen konfrenenssin finaaleihin asti, jossa Pittsburgh Penguins tiputti sen suoraan neljässä ottelussa. Seuraavalla kaudella Bowman pelasi Carolinan AHL:ssä pelaavassa yhteistyöseura Albany River Ratsissa. Ensimmäisen ammattilaismaalinsa hän teki heti debyytissään Albanyssa 3. lokakuuta 2009, kun joukkue hävisi 6-3 Manchester Monarchsille. Kauden keskellä Carolina kutsui Bowmanin ylös ja hän teki debyyttinsä NHL:ssä 16. tammikuuta 2010. Hän pelasi kymmenen minuuttia ja laukoi kerran maalia kohti, kun Carolina hävisi lukemin 5-3 Atlanta Thrashersille. Bowman palasi AHL:ään ja Albanyyn, josta hänet kutsuttiin takaisin ylös NHL:ään 24. maaliskuuta Tuomo Ruudun loukkaantumisen vuoksi. NHL-komennuksen aikana Bowman teki ensimmäisen ja toisen NHL-maalinsa 6. huhtikuuta Tampa Bay Lightningin maalivahti Antero Niittymäen selän taakse, kun Carolina voitti Tampa Bayn maalein 8-5. Ottelu oli Bowmanille uran seitsemäs NHL:ssä. Kauden 2009-2010 aikana hän teki yhdeksässä pelissä kaksi maalia ja pelasi keskimäärin 12 minuuttia per ottelu. Carolinan päävalmentaja Paul Maurice kehui Bowmanin ensimmäisen NHL-komennuksen aikana hänen omaavan hyvät kädet ja loistavan peliälyn. Carolina sijoittui itäisen konfrenenssin 11. joukkueeksi, eikä päässyt pudotuspeleihin. Bowman palasi River Ratsiin pelaamaan pudotuspelejä. AHL:ssä hän teki runkosarjan 56 pelissä 17 maalia ja 32 pistettä. Hän oli 31. tulokkaiden pistepörssissä ja 10. River Ratsin joukkueen sisäisessä pistepörssissä. Bowman teki kahdeksassa pudotuspeliottelussa yhdeksän pistettä. Hän sijoittui tulokkaiden pistepörssin viidenneksi ja oli River Ratsin eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Hershey Bears tiputti River Ratsin toisella kierroksella.
Kápsala
Kápsala on kykladisen kulttuurin aikaisen hautausmaan arkeologinen kohde Amorgóksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren etelärannikolla Chozoviótissan luostarin ja Potamóksen kylän välisellä alueella.
pienoiskuva|vasen|150px|Kápsala-tyypin [[kykladiset idolit|kykladinen idoli, n. 2800–2300 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]] Hautausmaa on ajoitettu varhaiselle kykladiselle kaudelle II (EC II) eli Kéros-Sýros-kulttuurin ajalle noin 2800–2300 eaa. Sieltä on löydetty lukuisia kykladisia idoleita, ja siitä ovat saaneet nimensä Kápsala-tyypin idolit, joita on löydetty paitsi Amorgókselta myös muilta saarilta. Kápsalan löytöihin kuuluu muun muassa suurin tunnettu kykladinen idoli, joka on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Drayson Bowman
Ammattilaisura
Bowman pysyi Charlottessa kauden 2011-2012 alussa hänen epäonnistuttuaan Carolinan harjoitusleirillä. Marraskuussa 2011 hänet kutsuttiin viideksi päiväksi Carolinaan. Seuraavassa kuukaudessa hänet kutsuttiin jälleen ylös ja hän teki kaksi maalia ottelussa Vancouver Canucksia vastaan 15. joulukuuta 2011. Maalit olivat hänen ensimmäiset NHL:ssä yli vuoteen ja kahdeksaan kuukauteen. Tämän jälkeen hän sai vielä kaksi NHL-komennusta ennen kauden loppua. 37 NHL-pelissä Bowman teki 13 pistettä Carolinassa ja AHL:ssä Charlottessa hän pelasi 42 peliä, joissa teki 26 pistettä. Kesäkaudella Bowman ei tehnyt Carolinan kanssa pidempää sopimusta säilyäkseen rajoitetusti vapaana agenttina sopimuksensa loppuessa.
Ensimmäisen kerran kokonaisen kauden NHL:ssä 2013-2014 pelannut Bowman siirtyi vapaaksi agentiksi, jonka jälkeen hän teki harjoitusleirillä try out -sopimuksen 2. syyskuuta 2014. 2. lokakuuta Bowman teki yhden vuoden kaksisuuntaisen sopimuksen Montrealin kanssa.
Maajoukkueura
Bowman nimettiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen vuoden 2009 nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin Ottawassa, Ontariossa. Hän liittyi maajoukkueeseen Chiefsin aikaisten joukkuetoverieidensa Tyler Johnsonin ja Mitchell Wahlin kanssa. Ensimmäisessä pelissään Saksaa vastaan Bowmanin nimi kuulutettiin maalintekijänä kahdesti. Kuudessa turnauksessa pelaamassaan ottelussa Bowman teki kolme maalia ja sai yhden syöttöpisteen eli teki yhteensä neljä pistettä sijoittuen joukkueen sijoittuessa viidenneksi. Yhdysvallat hävisi 5-3 Slovakian joukkueelle neljännesfinaalissa. Yhdysvallat voitti Tšekin jatkoajalla 3-2 ottelussa turnauksen viidennestä sijasta.
ANKH
ANKH (Adventurers of the North · Kalevala Heroes) on Nelospelien 1988  julkaisema Kalevalaan perustuva roolipeli. Pelin rungon kirjoitti Pasi Janhunen, ja kuvituksesta vastasi kirjoittaja Pasi Janhunen ja sarjakuvapiirtäjä Petri Hiltunen. ANKH muistutti monessa mielessä Dungeons & Dragons -roolipeliä, mutta osa pelattavista hahmoista ja hirviöistä oli suomalaisesta mytologiasta. Se sijoittui rautakautiseen Suomeen. Mahdollisia hahmoluokkia ovat mm. metsästäjä, seppä tai tietäjä.
ANKH oli yksi joulumarkkinoille 1988 ilmestyneistä, Pasi Janhusen suunnittelemista ja Nelostuotteen julkaisemista, peleistä. Muut pelit olivat koko perheen kasinopeli Jättipotti ja futuristinen lautapeli Taistelurekka. ANKH:n tekemiseen Pasi Janhunen kertoo uponneen "uskomattomasti aikaa ja sitä ominta pääomaa". ANKH:n oli suunnitteilla myös lisäosia ja seikkailuja, sekä erillinen lautapeli.
Jukka Särkijärvi ja Kaj Sotala kirjoittavat Roolipelikirjassa, ettei ANKH välttämättä sisällä kovinkaan innovatiivista pelisuunnittelua, mutta että se on pelinä mielenkiintoinen kuriositeetti keräilijälle. Lauri Tudeer puolestaan kirjoittaa Roolipelioppaassa, että ANKH oli mainoskampanjaansa verrattuna pettymys.
Maantieto
Maantieto on Suomessa peruskoulun oppiaine. Siinä käsitellään maantieteen perusasioita. Peruskoulun ensimmäisillä luokilla maantiedon opetus on yhdistettynä ympäristöoppiin. Lukiossa ja yliopisto-opetuksessa oppiaineen nimenä on maantiede.
Suur-Romania-puolue
Suur-Romania-puolue on romanialainen äärioikeistolainen puolue. Sen johtaja on Corneliu Vadim Tudor. Puolueen ohjelmaan kuuluu nationalismi, ksenofobia Romanian unkarilaisia ja romaneja kohtaan, homofobia, antisemitismi ja romanialaisten asuttamien alueiden liittäminen Romaniaan.
Kielilläpuhuminen
Kielilläpuhuminen tarkoittaa uskonnollista ilmiötä, jossa henkilö esittää hurmostilassa yleensä käsittämättömistä tavuista muodostuvaa puhetta.
Kielilläpuhumista esiintyy pääosin karismaattisissa kristinuskon suuntauksissa, esimerkiksi helluntailaisuudessa. Glossolaliaksi luonnehdittua kielilläpuhumista ilmenee myös Haitin voodookulteissa ja šamanismissa sekä hindulaisuudessa. Näiden uskontojen piirissä uskotaan, että alttiutta kielilläpuhumiseen voidaan edistää hallusinogeeneillä.
Suur-Romania-puolue
Puolue osallistui Nicolae Văcăroiun hallitukseen 1993–1995. Vuoden 2000 presidentinvaaleissa sen ehdokas Tudor sai ensimmäisellä kierroksella toiseksi eniten ääniä ja jäi toiselle kierroksella suurella erolla toiseksi Ion Iliesculle.
Vuonna 2003 Tudor sanoutui irti juutalaisvastaisuudesta ja holokaustin kieltämisestä ja puolueen edustajat tekivät matkan Auschwitzin keskitysleirimuseoon Puolaan. Tudor pystytti myös patsaan surmatulle Jitzhak Rabinille Brașoviin. Juutalainen Nati Meir valittiin myös puolueen listalta edustajainhuoneeseen, mutta hän erosi ryhmästä huhtikuussa 2005 syytettyään Tudoria ja puoluetta edelleen antisemitismistä.
Maaliskuussa 2005 Tudor astui hetkeksi syrjään puolueen johdosta Corneliu Ciontun hyväksi tavoitteena siirtyminen kohti poliittista keskustaa ja liittyminen konservatiivien Euroopan kansanpuolueen ryhmään europarlamentissa. EPP kuitenkin hylkäsi puolueen jäsenyyden. Heinäkuussa 2005 Tudor julisti uuden johdon etäännyttäneen puolueen tavoitteistaan ja erotti uuden johdon ja palautti nimen Suur-Romania puolueeksi.
Romanian liityttyä 2007 Euroopan unioniin viisi puolueen jäsentä valittiin Euroopan parlamenttiin, jossa sen edustajat liittyivät uuteen Identiteetti, perinteet ja itsemääräämisoikeus -ryhmään, joka pian hajosi.
Puolue menetti kaikki parlamenttipaikkansa vuoden 2008 vaaleissa, jossa se sai 3,15 prosenttia äänistä ja kaikki europarlamenttipaikkansa vuoden 2009 vaaleissa.
Kielilläpuhuminen
Kielilläpuhuminen kristinuskossa
Kristinuskon piirissä kielilläpuhuminen jaetaan kahdenlaisiin tapauksiin, joista käytetään nimityksiä glossolalia (kreik. γλώσσα, glossa, kieli ja λαλώ, lalô, puhua) ja ksenolalia. Oudon kielen tulkitseminen liittyy samaan ilmiöön. Glossolaliassa, joka on yleisempää, kielilläpuhujan kieli on käsittämätöntä myös puhujalle itselleen, ja tarvitaan erityinen selittäjä tulkitsemaan puhetta, jotta se voidaan ymmärtää. Silloin kun kielilläpuhuja puhuu itselleen vierasta kieltä (jota hän ei ole oppinut taikka opiskellut), mutta jonka joku kuulijoista tunnistaa luonnolliseksi kieleksi, kutsutaan ilmiötä nimellä ksenoglossolalia tai ksenolalia, eli vierailla kielillä puhuminen.
Kielilläpuhuminen mainitaan Raamatussa yhtenä Pyhän Hengen antamista armolahjoista. Raamatun Apostolien teoissa on kuvaus selväsanaisesta kielilläpuhumista, ksenolaliasta, jollaista ilmeni ensimmäisen kerran helluntaina sekä erinäisiä kertoja myöhemminkin. Myöhemmin seurakunnissa esiintyi kuitenkin paljon nimenomaan glossolaliaa, jonka käytöstä ja siihen suhtautumisesta Apostoli Paavali ohjeisti seurakuntalaisia. Hänen mukaansa kielilläpuhuminen seurakunnassa on sallittua vain, mikäli puhe tulkitaan. Muutoin kielilläpuhujan tulisi puhua itsekseen muita häiritsemättä, sillä selittämätön kielilläpuhuminen voi olla rakentavaa puhujalle, mutta merkityksetöntä seurakunnalle.
Kielilläpuhuminen (ksenolalia, mutta useimmiten glossolalian muodossa) yleistyi kristittyjen keskuudessa huomattavasti 1900-luvun aikana helluntailaisuuden ja karismaattisuuden myötä. Näissä liikkeissä rukoillaan usein erityistä henkikastetta eli Pyhän Hengen kastetta – samanlaista kuin apostoleille tapahtui helluntaina, jonka selvimpänä merkkinä on juuri kielilläpuhuminen. Kielilläpuhumisen katsotaan olevan hengellisesti rakentavaa sen käyttäjälle. Toinen merkitys sillä on profetian välittäjänä: yksi rukoilee ääneen kielillä ja toinen käyttää kielten selittämisen armolahjaa viestin tulkitsemiseen.
Kielilläpuhumisilmiöön ovat kohdistaneet kritiikkiä niin uskonnottomat kuin uskovatkin. Muiden muassa episkopaalinen piispa James A. Pike on puhunut kielilläpuhumista vastaan ja sanonut sen saattavan pisimmilleen vietynä liittyä jopa skitsofreniaan. Myös ortodoksinen pappismunkki Serafim Rose kritisoi kielilläpuhumisilmiöitä epäkristilliseksi ja toteaa, että ilmiö saadaan aikaiseksi isossa ihmisryhmässä suggestioivilla lauluilla ("Hän tulee! Hän tulee!") toistamalla tiettyjä lauseita jatkuvasti tai vain tekemällä ääniä. Hänen mukaansa oikea Pyhän Hengen lahja tulisi ilman ihmisten vaikutusta. Ilmiö ei olekaan rajoittunut kristinuskon piiriin, vaan sitä on tavattu myös esimerkiksi hinduilla.
Tieteellisiä näkökulmia
Kielillä puhumista on tutkittu melko paljon. Tutkijoiden hypoteesit vaihtelevat huijauksesta mielenhäiriöihin.
Kielitieteellinen
Kielilläpuhujien käsittämättömistä tavuista koostuva puhe on tyypillisesti epämääräistä tavujen uudelleenjärjestämistä puhujan äidinkielestä. Eri maista kotoisin olevien kielilläpuhujien näytteitä analysoitaessa on huomattu niiden kaikkien poikkeavan selvästi toisistaan. Kielitieteilijöiden mukaan käsittämättömällä puheella ei ole mitään yhteyttä mihinkään ihmisten käyttämiin kieliin ja niiden rakenteeseen, eli se on niin sanottua siansaksaa. Myöskään uskonnollisen kokemuksen aiheuttama kielilläpuhuminen ei poikkea tyyliltään kielilläpuhumisesta, johon uskonnot eivät liity. Kielilläpuhuminen ei rajoitu mihinkään tiettyyn uskontoon, vaan se on ihmisten keskuudessa tapahtuva luonnollinen ilmiö.
Psykologinen
Ensimmäisen tieteellisen tutkimuksen kielilläpuhumisesta suoritti psykiatri Emil Kraepelin tutkiessaan skitsofreniapotilaiden kielellistä käyttäytymistä. Vuonna 1927 G.B. Cutten julkaisi kirjan Speaking with tongues; historically and psychologically considered, joka oli vuosia arvostettu lääketieteellinen teos. Kuten Kraepelin hän yhdisti kielilläpuhumisen skitsofreniaan. Vuonna 1972 John Kildahl tarkasteli ilmiötä eri näkökulmasta kirjassaan The Psychology of Speaking in Tongues. Hänen mukaansa kielilläpuhuminen ei ollut skitsofreniaan liittyvä oire, ja kielilläpuhujat kärsivät vähemmän stressistä. Hän kuitenkin havaitsi kielilläpuhujien taipumuksen tarvita auktoriteettihahmoja elämässään sekä heidän kärsineen monista kriiseistä.
Lääketieteellinen
Pennsylvanian yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan tutkijat kuvansivat viiden kielilläpuhujan aivoja ja havaitsivat, että kielilläpuhumisen aikana muun muassa otsalohkot ja keskittymiskykyä säätelevä aivoalue hiljenivät. Kokelaat eivät kontrolloineet aivojensa kielikeskuksia glossolalian aikana. Näitä löydöksiä on tulkittu niin, että jokin tuntematon tekijä otti heidän tietoisuutensa hallintaansa. Tutkijat olettivat, että tämä olisi toinen osa aivoista, mutta sen sijaintia he eivät tutkimuksessa kuitenkaan pystyneet osoittamaan. Kaiken kaikkiaan kielilläpuhumisen katsottiin heijastavan monimutkaista aivotoimintaa, jonka ymmärtämiseksi tutkijoiden mukaan tarvittaisiin lisätutkimuksia.
Tepuiorneero
Tepuiorneero (Cranioleuca demissa) eli aiemmalta nimeltään tepuinorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Ad Wolgast
thumb|200px|Ad Wolgast Ad Wolgast, alun perin Adolph Wolgust, (8. helmikuuta 1888 Cadillac, Michigan – 14. huhtikuuta 1955 Camarillo, Kalifornia) oli amerikkalainen kevyen sarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari.
Tepuiorneero
Levinneisyys
Tepuiorneeroa tavataan Brasiliassa, Guyanassa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ad Wolgast
Ad Wolgast saavutti maailmanmestaruutensa vuonna 1910 ottelussa tanskalaissyntyistä Fighting Nelsonia vastaan. Hän menetti maailmanmestaruutensa vuonna 1912 Willie Ritchielle. Hänellä oli hyökkäävä tyyli ja kova iskunsietokyky. Vanhempana hänen kerrotaan kärsineen muistinmenetyksestä.
Black Panther (soundtrack)
Albumi ilmestyi 9. helmikuuta 2018, ja siitä julkaistiin kolme singleä: "All the Stars", "King’s Dead" ja "Pray for Me". Elokuvan ohjaaja Ryan Coogler valitsi Lamarin henkilökohtaisesti tuottamaan albumin soundtrackin. Lamarin oli alun perin tarkoitus tuottaa elokuvaan vain muutama kappale, mutta hän päätti tuottaa soundtrackin, koska piti elokuvasta hyvin paljon.
Kaittiainen
Kaittiainen on 340 metriä korkea vaara Rovaniemellä Marrasjärven kylän liepeillä. Sen näkee Marrasjärven kylältä korkeana vaarana.
66.85472°N, 25.07861°W
J-rock
J-rock on yleisnimitys japanilaiselle rock- tai metallimusiikille. Käsite sisältää useita erilaisia japanilaisen populaarimusiikin tyylejä, joiden ei välttämättä edes tarvitse olla rockia. J-rockin alalajeiksi voidaan lukea muun muassa oshare kei, visual kei, angura ja eroguro. J-popia pidetään yleensä omana J-rockista erillisenä tyylilajinaan.
J-rockin vaiheita
Ensimmäisiä kansainvälistä julkisuutta saaneita japanilaisia rockmuusikkoja oli bassokitaristi Tetsu Yamauchi, joka soitti 1970-luvulla suosituissa brittiläisissä yhtyeissä Free ja The Faces. 1980-luvulta lähtien japanilaisesta rock- ja metallimusiikista alkoi tulla kultti-ilmiö Yhdysvalloissa ja Euroopassa. 1990-luvun lopulta lähtien J-rockin suosio on kasvanut voimakkaasti Suomessakin. Monilla japanilaisilla yhtyeillä on nykyisin oma vakiintunut ihailijakuntansa kotimaansa ulkopuolella.
Kirjallisuutta
Music of Japan
Venetti
thumb|250px|right|
LUT-yliopiston ylioppilaskunta
Yliopistolain ja ylioppilaskunnan sääntöjen mukaan: Ylioppilaskunnan tarkoituksena on olla jäsentensä yhdyssiteenä ja edistää heidän yhteiskunnallisia, sosiaalisia ja henkisiä sekä opiskeluun ja opiskelijan asemaan yhteiskunnassa liittyviä pyrkimyksiä. Ylioppilaskunta huolehtii, että opiskelijoilla on edustajansa kaikissa yliopiston eri päätöksentekoelimissä, joissa opiskelijoiden mielipiteitä pitää ottaa huomioon. Näitä elimiä ovat yliopiston hallitus, osastoneuvostot, tieteelliset neuvostot ja erillislaitosten johtokunnat.
Venetti
Venetti on kahdentoista asukkaan kylä Kolarin kunnassa Sieppijärven ja Luovatuksen kylien välissä noin 14 kilometriä Kolarin kirkonkylästä etelään.
Venetissä on ollut aikoinaan koulu ja kauppa, mutta ne on sittemmin lakkautettu. Venetin koulun toiminta lakkautettiin vuonna 1988.
LUT-yliopiston ylioppilaskunta
Ylioppilaskunnan jäsenten terveydenhoidosta huolehtii Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiössä (YTHS). LTKY:lla on edustaja YTHS:n valtuuskunnassa. Asumisesta ylioppilaskunta huolehtii Lappeenrannan seudun opiskelija-asuntosäätiön (LOAS) kautta, jonka valtuuskunnassa ja hallituksessa on ylioppilaskunnan edustajia.
Venetti
Venetti on myös Kolarin kunnan osa-alue. Osa-alueella oli 43 asukasta vuonna 2009.
LUT-yliopiston ylioppilaskunta
Ylioppilaskunnan vapaa-aikaan ja kulttuuriin keskittyvät sektorit järjestävät jäsenistölle erilaisia tapahtumia ja aktiviteetteja opiskelun vastapainoksi. Ylioppilaskunnan alaisuuteen kuuluu kymmeniä harrastekerhoja, joiden jäseniksi kaikki LTKY:n jäsenet voivat liittyä tai tarvittaessa perustaa uuden kerhon, jos sopivaa kerhoa ei vielä ole.
Venetti
thumb|300px|[[Venetin koulu]]
Lähteet
67.20667°N, 23.91139°W
Zingo!
Zingo! on Thinkfunin vuonna 2002 julkaistu lautapeli, joka on suunnattu 3–6-vuotiaille. Pelin ideana on yhdistää oikea sana ja kuva toisiinsa.
Viirulakkiorneero
Viirulakkiorneero (Cranioleuca hellmayri) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Viirulakkiorneeroa tavataan Kolumbiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Niin kallis on maa...
Niin kallis on maa... on Batin ja Ryydin vuonna 1991 julkaistu toinen studioalbumi. Albumin julkaisi Power Records.
Michael Curtiz
Michael Curtiz, syntymänimeltään Manó Kertész Kaminer, (24. joulukuuta 1886 Itävalta-Unkari – 10. huhtikuuta 1962 Yhdysvallat) oli elokuvaohjaaja, joka ohjasi muun muassa Casablancan ja Hollywood-elokuvan Sinuhe, egyptiläinen, joka perustuu kirjailija Mika Waltarin teokseen Sinuhe egyptiläinen.
Uran alku
Manó Kertész Kaminer – sittemmin Michael Curtiz – aloitti uransa näyttelijänä ja ohjaajana kotimaassaan Unkarissa vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Curtiz jatkoi uraansa ohjaajana Itävallassa ja Saksassa, myöhemmin myös muissa Euroopan maissa.
Hollywood
Yhdysvalloissa hän aloitti työskentelemisen Hollywoodissa elokuvayhtiö Warner Brosille, jonka ”hoviohjaajaksi” hän ryhtyi ja tekikin urallaan elokuvia genrestä kuin genrestä.
Kuuluisimmat teokset
Curtizin viimeiseksi merkkiteokseksi jäi vuonna 1958 ilmestynyt Elvis Presleyn tähdittämä Kitara kainalossa (King Creole), joka on valittu useaan otteeseen parhaaksi Presleyn elokuvaksi.
Yksityiselämä
Curtiz avioitui elämänsä aikana kolme kertaa, aina näyttelijättären kanssa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Lucy Doraine vuosina 1918–1923, toinen Lili Damita vuosina 1925–1926 ja kolmas Bess Meredyth, jonka kanssa hän eli aviossa vuodesta 1929 aina kuolemaansa, vuoteen 1962, asti.
Curtiz kasvoi juutalaisessa perheessä. Hänen veljensä David Curtiz toimi hänen apulaisohjaajanaan kahdessa elokuvassa vuonna 1949.
Tintamareski
thumb|Mies Mona Lisa -aiheisen tintamareskikuvan keskellä Tintamareski on ilveilyteatteri, jossa henkilöt ja tausta on maalattu näyttelijöiden ja yleisön välissä olevaan levyyn tai verhoon. Hahmojen kasvojen kohdalla on reiät, joihin esiintyjät pujottavat päänsä. Joskus myös käsille tai jaloille on tehty omat reikänsä.
Tintamareskeja käytettiin jo keskiajalla Etelä-Euroopassa, ja Pohjoismaihin ne levisivät 1900-luvun alkupuolella. Nykyään tintamareskeja käytetään usein humorististen valokuvien ottamiseen.
Alexander Jakob von Wendt
pienoiskuva|Alexander Jakob von Wendt (1854) Alexander Jakob von Wendt (vuoteen 1847 Wendt; 21. marraskuuta 1800 Sortavala – 17. tammikuuta 1874 Somerniemi) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraaliluutnantti ja von Wendt -aatelissuvun kantaisä. Hän oli Suomen kaartin komentaja vuosina 1838–1850.
Wendtin isä oli Lyypekissä Saksassa syntynyt Venäjän keisarikunnan armeijan sotilaslääkäri ja hovineuvos Johan Jakob Adolf Wendt, joka oli päätynyt piirilääkäriksi Sortavalaan. Äiti Anna Katarina Sundius oli syntyperäinen sortavalalainen. Perheen kotikielenä oli saksa. Wendt aloitti sotilasuransa vuonna 1816 aliupseerikorpraalina 3. Suomen jääkärirykmentissä. Hänet ylennettiin vääpeliksi 1819 sekä vänrikiksi ja aliluutnantiksi 1821. Hän palveli Sortavalan komppaniassa vuoteen 1821, Käkisalmen komppaniassa 1821–1825, Iisalmen komppaniassa 1825–1826 ja sen jälkeen pataljoonan esikunnassa Viipurissa. Vuonna 1827 Wendt siirtyi Helsinkiin Suomen Opetustarkk’ampujapataljoonan (myöh. Suomen kaarti) esikuntaan ja oli vuodesta 1829 alkaen sen komppanianpäällikkönä. Hän osallistui opetuspataljoonan mukana Puolan kapinan kukistamiseen 1831–1832. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1832, everstiluutnantiksi 1834 ja everstiksi 1838.
Vuodesta 1838 Wendt oli Suomen kaartin komentajana. Hänet aateloitiin vuonna 1847 nimellä von Wendt, vaikka everstien aateloiminen oli harvinaista. Sukutarinan mukaan syynä oli se, että Krasnoje Selossa vuonna 1846 pidetyllä Henkikaartin harjoitusleirillä voimakasääninen Wendt pyydettiin huutamaan komentoja koko armeijakunnalle, mikä teki vaikutuksen keisari Nikolai I:een. Von Wendt ylennettiin vuonna 1849 kenraalimajuriksi ja hänet siirrettiin seuraavana vuonna prikaatinkomentajaksi Helsinkiin sijoitettuun Venäjän 22. jalkaväkidivisioonaan. Krimin sodan aikana hänelle annettiin vastuu Pohjanmaan rannikoiden puolustuksesta komentopaikkanaan Vaasa. Käytössään von Wendtillä oli neljä pataljoonaa, kasakkasotnia ja kaksi kenttätykistöpatteria. Hän johti henkilökohtaisesti Kokkolan puolustustoimia kesäkuun 1854 Halkokarin kahakan yhteydessä. Vuonna 1855 hänestä tuli 22. jalkaväkidivisioonan vt. komentaja ja 1857 vakinainen komentaja, jolloin hän sai myös ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Von Wendt vetäytyi vuonna 1862 palveluksesta. Hän edusti aatelissukuaan valtiopäivillä 1863–1864.
Von Wendt omisti vuosina 1843–1852 Linnan kartanon Helsingin pitäjässä ja vuodesta 1852 Palikaisten kartanon Somerniemellä. Hän kuoli Palikaisissa. Omistaessaan Linnan kartanon hän rakennutti vuonna 1848 Helsingin pitäjän kirkkomaalle yhä käytössä olevan von Wendt -suvun hautakappelin. Von Wendtin ensimmäinen puoliso oli vuonna 1849 kuollut Anna Natalia Merlin, toinen puoliso oli vuonna 1866 kuollut Sofia Elisabet Melartin, arkkipiispa Erik Gabriel Melartinin tytär. Von Wendtillä oli ensimmäisestä avioliitosta neljä ja toisesta kaksi aikuisiksi elänyttä lasta. Eversti, valtiopäivämies Fredrik Willehad von Wendt ja kapteeni, valtiopäivämies Alexander Edvard von Wendt olivat poikia ensimmäisestä avioliitosta. Lisäksi von Wendtillä oli ilmeisesti kuopiolaisen palvelijattaren Augustina Ahlqvistin kanssa avioton poika, kirjanpainaja ja suomentaja Fredrik Ahlqvist.
Lauluyhtye
Lauluyhtye on yleensä noin kolmen–kahdeksan laulajan muodostama kokoonpano, jossa kutakin ääntä laulaa pääasiallisesti vain yksi laulaja. Yksi yleinen lauluyhtyeen kokoonpano on kvartetti, johon kuuluu neljä laulajaa, jotka kukin laulavat yleensä vain omaa ääntään. Erotuksena kuorosta lauluyhtyeellä ei yleensä ole johtajaa. Kuorojen sisällä toimii usein kvartetteja, jotka tarjoavat etevimmille laulajille mahdollisuuden päästä koettamaan solistisempaa, pienimuotoisempaa ja intiimimpää ilmaisutyyliä. Suomalaisen lauluyhtyeliikkeen perustana ja syntysijana onkin ollut korkeatasoinen kuorotominta. Lauluyhtyeet esiintyvät yleensä a cappella eli ilman säestystä, mutta joskus myös säestyksen kanssa. Alkuaan keskiajalla ja renessanssiajalla sitä esitettiin kirkoissa, mutta nykyään laulutyyliä käytetään yleisesti myös viihdemusiikissa. Lauluyhtyeen ohjelmistoon kuuluu niin taidemusiikkia kuin populaarimusiikkiakin. The Hilliard Ensemble, King's Singers, Anonymous 4, The Tallis Scholars, The Manhattan Transfer ja ruotsalainen The Real Group kuuluvat ulkomaiden arvostetuimpiin ja tunnetuimpiin a cappella -lauluyhtyeisiin. Suomessa lauluyhtyetoiminta on kokenut 1990-luvulta alkaen voimakkaan nousun. Tunnetuimia toimivia lauluyhtyeitä ovat kevyen musiikin puolella sähköisesti vahvistettuna esiintyvät Club for Five, Rajaton, How Many Sisters ja Lauluyhtye Viisi, sekä ns. vakavan musiikin puolella akustisesti vanhaan musiikkiin, erityisesti renessanssiajan säestyksettömään vokaalipolyfoniaan erikoistunut Lumen Valo ja Ensemble Petraloysio, gregorianiikkaa tunnetuksi tehnyt naisyhtye Vox Silentii, sekä Ylioppilaskunnan Laulajien riveihin pohjautuva Talla -lauluyhtye. Poliittisesti värittyneistä kotimaisista laluyhtyeistä yksi tunnetuimista on Agit Prop. Yksi 1980-luvulla toimineista taidokkaista lauluyhtyeistä on helsinkiläinen Sotto Voce.
Ann Dowd
Ann Dowd (s. 30. tammikuuta 1956 Holyoke, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hän on näytellyt 1990-luvun alusta alkaen muun muassa elokuvissa Lorenzon öljy (1992), Philadelphia (1993), Mantsurian kandidaatti (2004) sekä Hereditary - pahan perintö (2018). Television puolella hänet tunnetaan erityisesti sarjoista The Leftovers sekä The Handmaid's Tale - Orjattaresi, josta hänet palkittiin Primetime Emmy -palkinnolla parhaasta naissivuosasta draamasarjassa vuonna 2017.
Jäämerenseiti
Jäämerenseiti eli Vienan seiti eli saita (Boreogadus saida) on arktisten merten ekosysteemissä tärkeä, pienikokoinen turskakala.
Ulkonäkö
Jäämerenseiti on päältä ruskeansävyinen, kyljistä ja alta hopeanhohtoinen, muodoltaan solakka turskakala. Sillä on syvälovinen pyrstö, lähes hampaaton, esiin työntyvä suu ja hyvin pieni leukasäie. Se on yleensä 20–25 cm:n pituinen.
Levinneisyys
Jäämerenseiti on arktinen merikala, joka elää Alaskan, Kanadan ja Grönlannin, Islannin, Pohjois-Norjan ja Venäjän rannikoilla; laji vaeltaa Barentsinmereltä Vienanmereen. Se viihtyy jään tuntumassa ja se mainitaan pohjoisimmaksi kaikista tunnetuista kaloista, levinneisyys ylittää 85. leveyspiiriin.
Elintavat
Jäämerenseiti liikkuu sekä pinnan läheisyydessä että pohjan tuntumassa. Se viihtyy parhaiten 0–4 Celsiusasteen lämpötilassa, mutta tulee toimeen kylmemmässäkin verensä sisältämien jäätymisenestoproteiinien (AFGP) ansiosta. Jäämerenseiti esiintyy suurina parvina ja sitä tavataan usein jokisuissa ja muissa murtovesissä. Nuoret yksilöt elävät jään alla tai sen tuntumassa. Ne hakevat suojaa jään onkaloista ja syövät planktonia ja katkoja. Yli kaksivuotiaat hakeutuvat syvemmälle ja syövät krillejä ja muita äyriäisiä. Jäämerenseiti itse on sarvi- ja maitovalaiden, arktisten norppien ja vesilintujen keskeinen ravintoeläin.
Jäämerenseiti tulee sukukypsäksi 3–4-vuotiaana, noin 20 senttimetrin mittaisena. Mäti on kelluvaa, pelagista. Kala elää 6–7-vuotiaaksi.
Käyttö
Jäämerenseitiä on pyydetty kaupallisesti Venäjällä ja Pohjois-Norjassa. Siitä on tuotettu lähinnä kalajauhoa ja -öljyä. Saaliit ovat laskeneet 1970-luvun jälkeen ja heilahdelleet rajusti, mutta tämän ei katsota johtuvan liikakalastuksesta.
Majakkalaiva Relandersgrund
Rakenne ja varusteet
Alus rakennettiin vuosina 1886-1888 Turussa W:m Crichton & C:o -telakalla. Alus on teräsrunkoinen, niitaten tehty. Mitoiltaan 27,1 × 6,7 × 2,1 metriä. Uppoama on 168 tonnia. Aluksessa oli kaksi mastoa ja purjeet, öljyllä toimiva valolaite ja paineilmasumusireeni. Vuosisadan vaihteen tienoilla alukseen asennettiin höyrykattila sumusireeniä, ankkuripeliä ja lämmitystä varten. Sumusireeniä käyttänyt kuulamoottori siirrettiin käyttämään generaattoria joka syötti sähköä valonheittimelle. Tätä tuolloin harvinaista kaarivalolla toimivaa laitetta käytettiin mm. luotsinannossa. Kaikki muut valaisimet laivassa toimivat öljyvalolla.
Alus oli koneeton, eli se liikkui hinaajan vetämänä. Purjeet nostettiin yleensä vain keventämään ankkuriketjuun kohdistuvaa rasitusta kovalla merenkäynnillä.
Valtaus ja upottaminen
Rauhan tultua suomalaiset nostivat aluksen ja se korjattiin Tallinnassa. Alus oli kuitenkin jo niin huonokuntoinen, että siitä päätettiin tehdä varamajakka. Sotasaaliina oli saatu uusi ja erinomainen höyrykäyttöinen Liepājan majakkalaiva, josta nyt tuli uusi Relandersgrund.
Varalaiva
Vanha majakkalaiva sai nyt nimen Reserv I ja se toimi majakkalaivojen lomittajana näiden ollessa telakoilla. Alus toimi myös Storbrottenin ensimmäisen ajomiinaan tuhoutuneen majakkalaivan sijaisena kunnes uusi alus valmistui.
Merenmittaajien tukialus
Vuonna 1937 alus riisuttiin majakkavarustuksesta ja luovutettiin sisävesiä mittaavalle ''2. merenmittausretkikunnalle'' asunto- ja piirustussalilaivaksi. Alus sai ensin merkinnän MKH 3, mutta retkikunta antoi sille nimen Vuolle, josta tehtiinkin pian virallinen. Italianpunaiset kyljet muuttuivat nyt valkeiksi kuten muissakin merenmittausaluksissa. Laiva oli hyvä tukialus: se oli vakaa, helppo hinattava ja sopivan mittainen sekä riittävän matalakulkuinen mahtuakseen Saimaan pohjoisosan vanhoista suluista. Vuolle palveli tasan 40 vuotta merenmittauksen tukialuksena.
Varamajakka 1 -nimen peri nyt uudeksi vara-alukseksi siirretty entinen majakkalaiva Helsingkallan.
Yksityiskäytössä
thumb|left|Relandersgrundin savupiippu ja museoitu ruori.
Vuonna 1978 alus myytiin romukauppiaalle, joka pilkkomisen sijasta kunnosti aluksesta uivan kesähuvilansa. Kannelle rakennettiin harjakattoisia kansirakenteita.
1980-luvun lopulla Vuolle päätyi Haminan Koirakarin romuttamolle. 1991 alus pelastettiin romutukselta ja myytiin Kotkaan. Se telakoitettiin Tallinnan Meretehtaalla, muutoin korjaustyöt tehtiin yksityisesti. Kansirakenteet korjattiin museoidun majakkalaiva Kemin mallin mukaan ja maalattiin alkuperäisiin väreihinsä. Kansirakenteen katolle sijoitettiin vapaasti mukailtu sähkötoiminen majakkatornin kopio. Ruoriratas siirrettiin yläkannen etupäästä keskikohdalle savupiipun eteen; se ei ole nykyisin käyttökunnossa. Aluksen peräsin asennettiin keskelle uudiskorjauksen yhteydessä; siinä on säilytetty mahdollisuus käsiohjaukseen erillisen irrotettavan kahvan avulla.
Aluksen nimeksi tuli vanha Relandersgrund.
Aluksen raskas pääankkuri ja kakkosankkuri, molemmat ketjuineen, asetettiin Kotkaan aluksen laituripaikalle, koska ne katsottiin liian painaviksi mukana kuljettaa. Vuonna 2012 ne siirrettiin Helsinkiin uudelle vakinaiselle asemapaikalle.
Kotkasta kahvila-ravintolalaiva siirrettiin Helsinkiin. Lokakuussa 2005 alus hinattiin Suomenlinnan telakalle talvehtimaan ja pohjankorjaukseen. Keväällä 2006 Relandersgrund sai uudeksi asemapaikakseen entisen Korkeasaaren lautan lähtöpaikan Meritullintorin rannasta vastapäätä Päävartiota. Suomenlinnan telakalla on tehty korjaustöitä myös talvikausina 2006-2007 ja 2007-2008. Silakkamarkkinoiden aikana alus on ollut sijoitettuna Kauppatorille.
Suomen Leijona
thumb|250px|Suomen Leijona. Kuvan oikeassa yläreunassa on kuvattuna patruunapesä yläpuolelta. Osakuvan vasemmassa reunassa näkyy lukon pää ja hylsyn ulosvetimen kynsi. Lukkokehyksen etupään yläpinnassa on vaakunakaiverrus. Ylhäällä vasemmalla on vanhan mallinen perä. Suomen Leijona on kertatulta ampuva tarkkuuspienoiskivääri. Se on pisimpään sarjavalmistuksessa ollut suomalainen asemalli, ja sitä valmistettiin vuosina 1930–1979. Eri malleja on noin 20 kappaletta. Kilpa-aseena se oli maailman paras 1930–1940-luvuilla  ja käyttökelpoinen kilpa-ase vielä 1980-luvun alkuun. Hyvistä materiaaleista tehtynä sekä oivallisesti suunniteltuna ase kelpaa yhä mainiosti harjoitteluaseeksi.
Aseen säädöt
Rata-aseessa voi olla paljon säätöjä. Kuvan ase on 1960-luvun ns. vakioluokan pienoiskivääri, jossa säätöjä on vähemmän. Perälevyn avulla säädetään aseen tähtäimet silmän tasalle. Geometria vaihtelee paitsi henkilön mukaan, myös ampuma-asennon vuoksi. Tällä aseella on kilpailtu 50 metrin matkalla, pysty, polvi sekä makuuasennoissa. Etutukin alla olevaa hihnaa käytetään polvi- ja makuuasennoissa vakauttamaan ase/ampuja-yhdistelmää. Diopterin etu- ja takareiän halkaisijaa vaihdellaan asennon ja valaistusolosuhteiden mukaan. Luodin osumapistettä muutetaan säätämällä takatähtäimen (ylhäällä keskellä) vaaka- ja pystysuunnan ruuveja. Tällä aseella ruuvin 1/12 kierros ('naksu') vastaa 3 mm siirtymää 50 metrin matkalla.
Kisamenestys
Toivo Mänttäri on suunnitellut osia Suomen Leijonaan sekä ampunut sillä kilpaa. Legendaarisen maineensa Mänttäri saavutti vuoden 1939 MM-kilpailuissa Sveitsissä ampumalla pienoiskiväärillä ME-tuloksen 400 pistettä: 40 laukausta ja kaikki kymppiin. Tätä täydellistä tulosta sivuttiin seuraavan kerran vasta 1952. Neljäkymmentä 50 metrin päässä olevaa luodinreikää olisi voinut peittää nykyisellä 10 eurosentin kolikolla! Toki taulua vaihdettiin laukausten välillä.
Kilpa-aseen kehitys
Tarkkoja aseen piippuja on osattu valmistaa yli 100 vuotta. Rata-aseissa piippu on yleensä hyvin paksu (katso kuvan alarivin oikeanpuoleisinta pikkukuvaa). Kaliiperin .22 LR paineesta aiheutuvat kuormitukset voidaan hallita ainevahvuudella, joka on murto-osa rata-aseen piipun seinämän paksuudesta. Massa auttaa pitämään aseen vakaana (hitausmomentti kasvaa ⇒ heilahtelut ovat hitaampia).
Alkuperäisen Leijonan lukkolaitteen suunnitteli ja patentoi asesuunnittelija Aimo Lahti, mutta lukkolaitetta yksinkertaistettiin jo muutaman valmistussarjan jälkeen. Suomen Leijonan laukaisukoneisto oli 1930-luvulla aikaansa edellä. Hyvä koneisto on herkkä, tarkka ja nopea. Liipaisinta ei tarvitse painaa lujaa, sen tuntuma on aina samanlainen sekä iskuri lyö nopeasti (hyvän ja huonon ero on muutamia kymmeniä millisekunteja) sen jälkeen kun virekynnet vapautuvat.
Leijonan takatähtäin (kollaasin ylärivin keskimmäinen kuva) on aseen elinkaaren alkupuolelta. Takatähtäin yhdessä rengas- tai tolppamaisen etutähtäimen/jyvän kanssa muodostaa diopteritähtäimen.
Danny Yatom
Danny Yatom (, s. 15. maaliskuuta 1945) on israelilainen poliitikko ja Mossadin entinen pääjohtaja.
Yatom on ollut Mossadin pääjohtaja vuosina 1996–1998. Työväenpuolueen edustaja knessetissä hän ollut vuodesta 2003.
Glory, Glamour and Gold
Glory Glamour and Gold on dancepop-yhtye Army of Loversin lokakuussa 1994 julkaisema neljäs ja viimeinen studioalbumi. Levy julkaistiin tammikuussa 1995 myös Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Glory Glamour and Gold sai osakseen ristiriitaisia arvosteluja, osan mielestä Army of Loversin olisi pitänyt pysyä edellisen The Gods of Earth and Heaven albumin äänimaisemissa kun taas osan mielestä modernimpi dancesoundi toisi yhtyeelle uusia faneja ja avaisi ovet uudelle maailmanvalloitukselle. Monet kriitikot pitävät Glory Galmour and Goldia Army of Loversin parhaana studioalbumina koskaan. Lyriikoiden puolesta Army of Lovers otti pari askelta rauhallisemmin, sillä edellinen albumi jäi ilman julkaisua Yhdysvalloissa voimakkaiden sanoitustensa takia, mutta uutta albumia hehkutettiin Yhdysvalloissa yhtenä maailman parhaista dance-levyistä.
Albumin tuottivat Alexander Bard ja Anders Wollbeck. Levyn kansivihkoon on myös muutaman kappaleen kohdalle merkitty tuottajaksi Vacuum mutta todellisuudessa Vacuum oli vielä tuolloin pelkkä kaksikko Alexander ja Anders.
Yleisesti albumin myynti ei ollut suuri, mutta se myi kultaa Italiassa ja Ranskassa.
Vaeltava sydän
Vaeltava sydän on Liisa Tavin albumi vuodelta 2002. Sille on koottu brasilialaisia lauluja enimmäkseen Jaana Lapon suomentamina. Valtaosa kappaleista on Chico Buarquen tuotantoa. Joillakin raidoilla laulavat Tavin duettopareina Anneli Saaristo ja Henrik Otto Donner, joka myös tuotti albumin ja laati sen jousisovitukset.
Syntyhistoriaa
Liisa Tavi kiinnostui 1990-luvun lopulla brasilialaisesta ”älykkö-bossanovasta”, kuten Elis Reginan ja Maria Creuzan tuotannosta, jota hän hankki kuultavakseen muun muassa Helsingin Punavuoren Digelius Music -levykaupasta. Jo aiemmin hänen miltei jokaisella albumillaan oli ollut yksi Chico Buarquen kappale. Hän pyysi Petri Friarilta raakakäännöksiä laulujen teksteistä ja tilasi sitten valitsemistaan kappaleista suomennoksia Jaana Lapolta, Heikki Salolta ja Liisa Akimofilta. Tavi pyrki sanoituksissa alkuperäisempään ilmaisuun kuin 1960-luvun iskelmälliset bossanovatekstit, joita lauloivat muiden muassa Laila Kinnunen, Seija Simola ja Carola. Tavi sai hankkeeseensa puolivuotisen taiteilija-apurahan, kirjastokorvausapurahan ja matka-apurahan vierailuun Brasiliassa. Levyn tuottajaksi ja sovittajaksi lupautui Otto Donner.
Arvioita
Voima-lehden Timo Forss kuuli Vaeltavan sydämen teksteissä eletyn elämän tuntua ja kokeneen naisen lämpöä. ”Alkuperäistä brasilialaisen musiikin henkeä kunnioitetaan, mutta tarinat on saatu uskottavasti siirrettyä suomalaiseen sielunmaisemaan. - - Taville tyypillinen poliittinen paatos loistaa onneksi poissaolollaan.”
John Kay (lentävä sukkula)
John Kay (20. kesäkuuta 1704 – n. 1779) tunnetaan lentävän sukkulan keksijänä. Sitä käytetään kangaspuissa kudelangan siirtämiseen loimilankojen välistä kankaan toiselle puolelle. Lentävää sukkulaa pidetään yhtenä teollisen vallankumouksen käynnistäneistä keksinnöistä. Tekniikan historiassa on toinenkin John Kay -niminen keksijä, joka kehitti kutomakonetta yhdessä Richard Arkwrightin kanssa.
Tunnetuimmalle keksinnölleen eli lentävälle sukkulalle John kay sai patentin 1733. Lentävä sukkula kaksinkertaisti kutomisnopeuden kangaspuilla. Tämän keksinnön avulla yksi henkilö pystyi tekemään noin metrin levyistä kangasta, mihin oli aikaisemmin tarvittu kaksi henkilöä. Yksi henkilö pystyi aikaisemmin kutomaan vain noin puolen metrin levyistä kangasta. Kankaan tuotantoketjussa pullonkaula siirtyi tämän seurauksena kehräämiseen, mikä johti kehruu-Jennyn kehittämiseen.
Vihreät Naiset
Vihreät Naiset ry on Vihreän liiton naisjärjestö. Yhdistyksen puheenjohtajana on vuodesta 2023 lähtien toiminut kansanedustaja Bella Forsgrén.
Valtakunnallisella yhdistyksellä on 15 paikallisjärjestöä, jotka toimivat aktiivisesti järjestäen tapahtumia ja julkaisten kannanottoja.
Tavoitteet
Vihreät Naiset ry on vaikutuskanava naisille, jotka tuntevat vastuuta elinympäristömme säilymisestä ja haluavat kehittää yhteiskuntaa tasa-arvoisemmaksi. Yhdistyksen tarkoituksena on luoda yhteyksiä vihreästi ajattelevien naisten välille sekä edistää ja rohkaista naisen yhteiskunnallista ja poliittista toimintaa alueellisesti, kansallisesti ja kansainvälisesti.
Vihreiden Naisten tavoitteena on feministinen, vihreä ja sosiaalisesti oikeudenmukainen yhteiskunta, jossa kaikki ihmiset osallistuvat aktiivisesti paremman elinympäristön rakentamiseen.
Vihreiden poliittisessa ohjelmassa vihreää feminismiä luonnehditaan näin:
“Vihreät on feministinen puolue, joka edellyttää, että päätöksenteossa arvioidaan päätösten sukupuolivaikutukset ja sosiaaliset vaikutukset. Feminismillä tavoitellaan kaikille vapautta olla oma itsensä ja yhteiskunnan eriarvoisuutta aiheuttavien valtarakenteiden aktiivista purkamista. Vihreä feminismi on intersektionaalista eli moniperustaisen syrjinnän tunnistavaa ja sitä purkavaa.”
Vihreiden Naisten poliittinen ohjelma alkaa seuraavasti:
"Feminismi on osa suomalaista tarinaa.
Se on vahvuutta, joka ammentaa voimaa empatiasta. Se on sukupolvelta toiselle opittua luonnon ja ympäristön arvostamista. Se on palkkatasa-arvoa, sisaruutta, kehitysyhteistyöhön panostamista ja ennaltaehkäiseviä ja parempia terveys- ja sosiaalipalveluja kaikille. Se on niin poikien puolustamista kuin taistelua rasismia ja homofobiaa vastaan.
Feminismi on läpileikkaava arvo, joka antaa voimaa muuttaa yhteiskuntaa tasa-arvoisemmaksi meille kaikille."
Yhteistyö
Vihreät Naiset on mukana Naisjärjestöjen keskusliiton ja Naisjärjestöt Yhteistyössä NYTKIS ry:n toiminnassa. Lisäksi yhdistyksellä on kansainvälistä toimintaa Euroopan Vihreiden kanssa.
Hallitus
Vihreät Naiset ry:n toimintaa ohjaa valtakunnallinen hallitus, jonka jäsenet ovat:
Emma Kari, puheenjohtaja, Helsinki
Jenni Aikio, 1. varapuheenjohtaja, Seinäjoki
Laura Ala-Kokko, 2. varapuheenjohtaja, Kouvola
Fatim Diarra, Helsinki
Katri Pihlaja, Helsinki
I giganti della Tessaglia
I giganti della Tessaglia (”Thessalian jättiläiset”;, ”Thessalian jättiläinen”) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Riccardo Freda. Sen pääosia esittävät Roland Carey, Ziva Rodann ja Alberto Farnese.
Vihreät Naiset
Hallitus
Elena Gorschkow, Helsinki
I giganti della Tessaglia
Juoni
Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomuksiin argonauteista ja Odysseuksen harharetkistä. Thessalian kuningas Iason lähtee miehineen noutamaan kultaista taljaa Kolkhiista. Matkalla he kohtaavat ihmisiä syövän kykloopin ja ajautuvat saarelle, jonka kuningatar yrittää tuhota kaikki miehet. Sillä välin Thessalian valtaistuimen kaappaa Adrastos, joka tavoittelee Iasonin vaimoa Kreusaa. Saatuaan taljan Iason palaa Thessaliaan ja kukistaa vallananastajan.
Vihreät Naiset
Hallitus
Juuli Ojansuu, Pori
Suvi Kukkonen, Helsinki
I giganti della Tessaglia
Tuotanto
I giganti della Tessaglia on hyvin vaatimattomasti toteutettu peplum-seikkailu, jonka puutteita ovat tylsä juoni, tarinan episodimaisuus ja ohuet henkilöhahmot. Sen epätasaisuus johtuu ainakin osittain siitä, että Riccardo Freda oli tuolloin kiinnostuneempi hevoskilpailuista ja jätti elokuvaan kyllästyttyään loput kohtauksista avustajiensa ohjattavaksi.
Armeijaryhmä B (itärintama)
Armeijaryhmä B oli Saksan itärintaman armeijaryhmä, joka luotiin operaatio Sinistä varten jakamalla Etelän armeijaryhmä armeijaryhmiin A ja B. Armeijaryhmä B:n tavoitteeksi asetettiin Stalingradin kaupungin valloittaminen.
Ylitettyään Donin Armeijaryhmä B saavutti nopeasti Volgan 23. elokuuta, mutta eteneminen pysähtyi Stalingradin kaupunkiin verisiin katutaisteluihin seuraavan kolmen kuukauden ajaksi. Saksalaisten ei onnistunut lyödä puna-armeijan joukkoja kokonaan Volgan itärannalle vaikka he saivat haltuunsa 90 prosenttia kaupungista ja olivat eristäneet puolustajat kahteen pieneen, noin 100 metriä syvään sillanpäähän joen rantaan. Stalingradin taistelussa neuvostojoukot murskasivat kaupungissa taistelleen 6. armeijan sivustoja suojanneet unkarilaiset ja romanialaiset joukot ja motitti ja myöhemmin tuhosi armeijan kaupunkiin.
6. armeijan jäätyä Stalingradin mottiin saksalaiset muodostivat nopeasti Erich von Mansteinin komentaman Armeijaryhmä Donin motin vapautusoperaatiota varten. Tämä operaatio Talvimyrskyksi nimitetty suunnitelma ei kuitenkaan onnistunut. Samalla armeijaryhmä Don otti vastuun myös armeijaryhmä B:n aikaisemmin hallitseman rintaman eteläosasta.
Keväällä 1943 saksalaisten peräännyttyä Rostovista armeijaryhmä B siirrettiin Pohjois-Italiaan Erwin Rommelin komentoon ja armeijaryhmä Don nimettiin uudelleen Etelän armeijaryhmäksi.
I giganti della Tessaglia
Tuotanto
Elokuva on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Cinecittàn ja Luce-instituutin studioilla sekä Rooman EUR:n kaupunginosassa. Aiemmin sijaisnäyttelijänä työskennellyt sveitsiläinen Roland Carey on sympaattinen, mutta väritön toimintasankari. Thessalian vallananastaja ja tämän ahdistelema vaimo ovat tyypillisiä peplum-kliseitä, jotka heräävät eloon vasta lopun näyttävässä toimintakohtauksessa. Elokuvan hirviöt ovat Carlo Rambaldin käsialaa ja vaikuttavan kuoromusiikin on säveltänyt Carlo Rustichelli. Kokonaisuutena I giganti della Tessaglia jää selvästi jälkeen Don Chaffeyn elokuvasta Taistelu kultaisesta taljasta (1963) tai jopa Voittamattomaan Herkuleeseen sisältyvästä argonauttikertomuksesta.
DVD-julkaisut
Elokuvan englanninkielinen versio The Giants of Thessaly on saatavilla useina heikkotasoisina DVD-julkaisuina. Alkuperäinen laajakangasversio on julkaistu DVD:llä ainakin Ranskassa.
Antti Jaatinen (kirjailija)
Antti Jaatinen (s. 1968 Loimaa) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Tupajumi sijoittui toiseksi Atenan ja Parnasson proosakilpailussa. Koulutukseltaan Jaatinen on arkkitehti.
Processor Direct Slot
Toiminta
PDS toimi osittain myöhemmin kehitetyn AGP-väylän tavoin. PDS-portteja saattoi olla tietokoneessa vain yksi kappale, sillä portissa ei ollut normaalien väyläliitäntöjen tavoin mekanismia monien lisälaitteiden erottamiseen toisistaan. Mekanismi suoritinajan varaamiseen puuttui myös, jonka vuoksi PDS-lisälaite keskusteli järjestelmän kanssa tavallisesti vain lähettämällä signaalejaan suoraan suorittimelle.
Macintosh LC:n alun perin Motorola 68020 -suorittimelle suunniteltu PDS-väylä oli poikkeus suoritinriippuvaisten PDS-väylien joukossa. LC:n päivitetyissä versioissa lisälaitteet toimivat päivitetyilläkin suorittimilla (68030, 68040, PowerPC).