cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jakkara
Pianojakkara ja rumpupalli
Rumpupallin jalkarakenne on yleensä kokoontaitettava ja muistuttaa rakenteeltaan kameranjalustaa pikalukkoineen ja saranoituine metallisine jalkoineen ja niiden tukivarsineen. Rumpupallin istuinosa on pyöreä tai satulamallinen ja pehmustettu.
Pianojakkaran keskiputki on usein ruuvikierteinen, jolloin istuinkorkeutta voi säätää istuinosaa pyörittämällä. Flyygelin soittoistuimena käytetään yleensä nelijalkaista, puusta valmistettua leveähköä suorakulmaista ”flyygelipenkkiä”, jonka istuinosa on pehmustettu ja varustettu rakenteen sisään piiloutuvalla korkeudensäätömekanismilla.
Beira-luokka
Beira-luokka oli Portugalin laivaston viiden 1910-luvulla valmistetun tykkiveneen muodostama alusluokka.
Love Beyond This World
Love Beyond This World on Kwanin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 5. marraskuuta 2004. Albumi myi kultaa, ja se sai Emma-gaalassa Vuoden pop-albumi -palkinnon vuonna 2004. .
Oksjärvi (Nastola)
Oksjärvi on Päijät-Hämeessä Lahden Nastolassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kymijoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 250 hehtaaria eli 2,5 neliökilometriä. Se on 2,6 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Sillä on suuri järvenselkä, joka on 1,6 kilometriä pitkä. Selvin maamerkki on järven etelärannassa, mista työntyy järvelle 350 metriä pitkä niemi ja sen takana kohoaa Pitkänpohjanmäki lähes 40 metrin korkeuteen. Niemen länsipuolelle jää Pitkäpohjan lahti.
Järvessä on kolme saarta, jotka sijaitsevat kaikki järven eteläpuolella. Suurin saari on Isosaari, jonka läntinen osa on nimeltään Vähäsaari. Saaren osia yhdistää matala kannas ja sen eteläosassa sijaitsee pieni luonnonsuojelualue. Saari on 400 metriä pitkä ja 170 metriä leveä. Sen pinta-ala on 4,3 hehtaaria. Saaren kaakkoispuolella sijaitsee Paskosaari, jonka läpimitta on 40 metriä. Kolmas saari sijaitsee Pitkäpohjan matalikolla rannan tuntumassa. Kaikki saaret ovat autiot.
Järven rantaviivan pituus on 11,3 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 1,3 kilometriä. Sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, sillä pohjoispuolella Pärnämäen pellot eivät ylety rantaan asti. Järven rantojen haja-asutus muodostuu seitsemästä taloudesta, joista viisi on maatiloja. Rannoille on rakennettu yli 130 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 14085 (kulkee valtatien 4 suuntaisesti) haarautuvalta yhdystieltä 14103 ja 14089.
Luontoarvoja
Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin 1980-luvulta asti. Tulosten perusteella järven tilaa pidetään lievästi rehevöityneenä. Veden näkösyvyys on heikentynyt vuoden 1984 arvosta 3,1 metriä arvoon 1,55 metriä vuonna 2004. Veden sameutuminen liittyy maatalouteen ja muun hajakuormituksen lisääntymiseen. Veden ravinnepitoisuudet vaihtelevat kokonaisfosforin osalta alusvedessä 10–35 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l). Päällysvedessä pitoisuuksien arvot ovat olleet vakaampia ja matalampia. Kokoaistypen pitoisuudet ovat vaihdelleet välillä 400–700 µg/l. Veden lämpötilakerrostuessa alkavat ravinteiden vaikutukset näkyä veden happipitoisuuden alenemisena. Alusvedessä ovat happipitoisuudet toisinaan laskeneet lähelle nollaa, jolloin järven sisäinen kuormitus on käynnistynyt. Tämä selittäisi ravinteiden pitoisuuksien heilahtelut.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Seestanjoen valuma-alueeseen (14.165) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 88,5 metriä mpy.
Järvi muodostaa Seestanjoen valuma-alueella oman pienemmän lähialueen, josta se saa vetensä. Siihen on johdettu joitakin pelto ja metsäojia, josta huomattava on länsirantaan laskeva Korvenoja. Se tuo soiden kuivatusvesiä Vierumäeltä, Härkälästä ja Pyhänsyrjänharjun takaa asti. Huomattava oja on myös Kihloja, joka on kokonaan ojitetun Kurensuon laskuoja.
Järven laskujoki Oksjoki lähtee kaakkoisrannasta ja se yhtyy 900 metrin päässä Seestaanjokeen eli Luhtaanjokeen sen puolivälissä. Joelle tulee pudotusta 1,9 metriä. Joki laskee Salajärveen, josta vesireitti jatkuu Ruuhijärven, Sylvöjärven kautta Arrajärveen ja Kymijokeen.
Euroopan unionin neuvosto
Euroopan unionin neuvosto eli ministerineuvosto on Euroopan unionin elin, johon kuuluvat jäsenvaltioiden ministerit. Neuvosto neuvottelee ja hyväksyy EU:n lainsäädäntöä, yleensä yhdessä Euroopan parlamentin kanssa.
EU-neuvosto koordinoi jäsenvaltioiden politiikkoja muun muassa talous- ja finanssipolitiikan, koulutus-, kulttuuri-, nuoriso- ja urheiluasioiden sekä työllisyyspolitiikan osalta. Ministerineuvosto myös määrittelee EU:n ulko- ja turvallisuuspolitiikan ja toteuttaa sitä Eurooppa-neuvoston linjausten mukaisesti. Neuvosto valtuuttaa Euroopan komission neuvottelemaan kansainvälisistä sopimuksista. Komission ehdotuksen pohjalta neuvosto päättää sopimuksen allekirjoittamisesta. Sen jälkeen, kun Euroopan parlamentti on antanut suostumuksensa ja kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat ratifioineet sopimuksen, neuvosto hyväksyy lopullisen päätöksen sopimuksen tekemisestä. Lisäksi neuvosto hyväksyy EU:n talousarvion yhdessä europarlamentin kanssa.
Kokoonpanot
thumb|left|Yleisten asioiden neuvoston kokous toukokuussa 2014.
Euroopan unionin neuvostolla on käsiteltävästä asiasta riippuen kymmenen eri kokoonpanoa, jotka ovat:
Kokoonpanoilla ei ole hierarkiaa. Yleisten asioiden neuvosto koordinoi kokoonpanojen toimintaa, ja ulkoasiainneuvostolla on oma vastuualueensa. Mikä tahansa neuvoston kymmenestä kokoonpanosta voi hyväksyä toisen kokoonpanon alaan kuuluvia säädöksiä. Ministerineuvoston hyväksymissä säädöksissä ei mainita, mikä kokoonpano säädöksen on hyväksynyt.
Neuvoston istuntoihin osallistuu jokaisesta jäsenvaltiosta ministeri tai valtiosihteeri. Heillä on oikeus tehdä maansa hallitusta sitovia päätöksiä ja äänestää sen puolesta. Neuvoston istuntoihin kutsutaan myös kulloisestakin asiasta vastaava komissaari. Jos säädösmenettely on aloitettu Euroopan keskuspankin aloitteesta, keskuspankki kutsutaan kokoukseen. Istunnossa puhetta johtaa ministeri siitä jäsenvaltiosta, joka on neuvoston puheenjohtaja. Kukin jäsenmaa on puheenjohtajana puoli vuotta kerrallaan. Ulkoasiainneuvoston puhetta johtaa yleensä unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja.
Puheenjohtajuus
EU-neuvoston puheenjohtajuus kiertää jäsenmaiden kesken. Jokainen valtio on vuorollaan puoli vuotta puheenjohtaja ja johtaa silloin puhetta neuvoston kokouksissa. Puheenjohtajamaat työskentelevät puheenjohtajakolmikkoina. Kolmikko asettaa pitkän aikavälin tavoitteet ja laatii yhteisen 18 kuukauden ajalle ohjelman. Ohjelman perusteelta kukin puheenjohtajavaltio laatii vielä oman puolivuotisohjelmansa.
Puheenjohtajamaa suunnittelee ja johtaa neuvoston ja sen valmisteluelinten kokouksia. Valmisteluelimiä ovat pysyvät komiteat, kuten pysyvien edustajien komitea Coreper, sekä tiettyjä aiheita käsittelevät työryhmät ja komiteat. Puheenjohtaja myös järjestää virallisia ja epävirallisia kokouksia Brysselissä ja isännöi niitä omassa maassaan. Puheenjohtajavaltio myös edustaa neuvostoa suhteessa EU:n muihin toimielimiin.
Historia
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön ministerineuvoston ensimmäinen istunto pidettiin Luxemburgissa 8. syyskuuta 1952. Ministerineuvostosta kehittyi ajan myötä Euroopan unionin neuvosto.
Kajavat
Kajavat (Rissa) on lokkien heimoon kuuluva lintusuku. Suvussa on kaksi lajia, jotka elävät pohjoisen pallonpuoliskon valtamerten arktisissa oloissa.
Kajavien sukuun kuuluvat lajit:
Moser
Moser on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Baseballin SM-sarja 1997
Baseballin SM-sarja 1997 oli lajin 16. SM-sarjakausi. Loppuottelussa kohtasivat jälleen Athletics ja Expos. Muut joukkueet sarjassa olivat Puumat ja Twins, jonka kausi jäi ainokaiseksi SM-sarjassa.
Vapaa assosiaatio
Vapaa assosiaatio (saks. Methode der freien Einfälle) on Sigmund Freudin kehittämä psykoterapiamenetelmä, jota käytetään psykoanalyysissa. Potilasta pyydetään noudattamaan hoitotilanteessa psykoanalyysin ”perussääntöä” ja kertomaan varauksitta kaikki, mitä hänen mieleensä tulee. Huomaamattaan potilas välttelee puhumasta vaikeimmista asioista tai hänen mielijohteensa kiertyvät tietyn aiheen ympärille, ja psykoanalyytikko kiinnittää potilaan huomiota tähän ja näin kasvattaa potilaan itsehavainnon alaa. Tämä auttaa potilasta käsittelemään ja havainnoimaan mielensisältöjään vapaasti, ilman pakonomaisuutta. Analyytikko tarkkailee mielijohteiden etenemistä eikä vain niiden väitesisältöä, ja hän välttää tuomasta terapiakeskusteluun uutta sisältöä; tulkinta kokoaa yhteen sen, mitä potilas on sanonut. Asianmukaisesti suoritetussa analyysissa analyytikko ei ohjaile potilaan mielijohteita.
Ilmaus "vapaa assosiaatio" perustuu yhdysvaltalaisen psykoanalyytikon A. A. Brillin virheelliseen käännökseen. Freudin menetelmän täsmällinen nimi on vapaiden mielijohteiden menetelmä. Vapaiden assosiaatioiden menetelmässä potilaalle annetaan ohje: ”Kerro, mitä sinulle tulee mieleen tästä!” Vapaiden mielijohteiden menetelmässä potilaalle sanotaan: ”Kerro, mitä sinulle tulee mieleen!”
Vapaiden mielijohteiden menetelmän vastakohtana on ohjattu assosiaatio -menetelmä C. G. Jungin analyyttisesta psykologiasta.
HMS Hasty (1894)
Valmistettu
Alus tilattiin 12. lokakuuta Yarrow and Companyltä Poplarista, jolloin sen valmistusmisajankohdaksi määrättiin 12. joulukuuta 1894. Aluksen köli laskettiin joulukuussa 1893 telakkanumerolla 993. Alus laskettiin vesille 16. kesäkuuta 1894 ja valmistui toukokuussa 1896.
Palvelus
Alus oli Britteinsaarten vesillä, kunnes se myytiin 9. heinäkuuta 1912 romutettavaksi Coxille Falmouthiin.
Brother Industries
thumb|Brotherin logo Brother Industries, Ltd., tai pelkästään Brother, on japanilainen elektroniikka-alan yritys. Yrityksen pääkonttori on Nagoyassa Japanissa, ja 16 tuotantolaitosta sekä 51 myyntitoimistoa 44 eri maassa. Yrityksen tuotteisiin kuuluvat mm. erilaiset tulostimet, kirjoituskoneet ja ompelukoneet. Yritys on perustettu 1908.
Tournay
Tournay on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées'n alueella.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on Tournayssa syntyneen runoilijan Francis Jammesin syntymäkoti. thumb|left|Francis Jammesin syntymäkoti
Mitra Kaislaranta
Mitra Liija Kastanja Kaislaranta (s. 21. kesäkuuta 1992 ) on suomalainen laulaja, joka voitti Idols-laulukilpailun seitsemännen tuotantokauden vuonna 2013. Ennen Idolsissa kilpailemista Kaislaranta kuului vuosina 2007–2009 toimineeseen Lissut-yhtyeeseen.
2013: Idols
Kaislaranta ei osallistunut Idolsiin perinteisten koelaulujen kautta, vaan tuomari Jone Nikulan oman Jone's Roadtrip -osion kautta, jossa Nikula etsi ympäri Suomea taitavia laulajia. Jone hyväksyi Mitran mukaan kisaan ja hän eteni niin sanottuun teatteriviikonloppuun, joka tällä tuotantokaudella järjestettiin Utin Jääkärirykmentissä. Kaislaranta selvitti itsensä kolmivaiheisesta teatteriviikonlopusta suoriin lähetyksiin, jotka järjestettiin Barona-areenalla, Espoossa. 12 finalistia jaettiin ensin kahteen eri ryhmään, Team Stadiin ja Landeen, jotka kisasivat vuoroviikoin. Kuudennen finaalin jälkeen joukkueet yhdistettiin.
2014–: Idolsin jälkeen
Idols-voiton myötä Kaislaranta sai levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa. Mitran omaa nimeä kantava esikoisalbumi julkaistiin 21. elokuuta 2015. Albumin on tuottanut Jukka Immonen. Albumi nousi ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisen albumilistan 12:nneksi.
Kristopher Van Varenberg
Kristopher Van Varenberg (s. 20. toukokuuta 1987) on yhdysvaltalais-belgialainen näyttelijä, joka aloitti uransa lapsinäyttelijänä. Hänen isänsä on näyttelijä Jean-Claude Van Damme.
Alkuvuodet
Van Varenberg syntyi Yhdysvalloissa. Hänen isänsä Jean-Claude Van Damme on Belgiasta ja äitinsä yhdysvaltalainen entinen kehonrakentaja Gladys Portugues, jolla on puertoricolaiset sukujuuret. Van Varenbergilla on nuorempi sisar Bianca Van Varenberg ja velipuoli Nicholas Van Varenberg. Kristopher aloitti kamppailulajien harrastamisen viisivuotiaana. Hän on harjoitellut taekwondoa viisivuotiaasta lähtien ja viisi vuotta shotokania, josta hän omaa vihreän vyön. Lisäksi Van Varenberg harrastaa klassista balettia ja tanssia.
Yksityiselämä
Van Varenberg seurustelee elokuvien meikkitaiteilija Ilaria Zampriolin kanssa.
Laine
Laine tarkoittaa ainakin seuraavia:
Robert Gustafsson
Carl Robert Olof Gustafsson (s. 20. joulukuuta 1964) on ruotsalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten ruotsalaisen Killinggänget-komediaryhmän jäsenenä. Gustafsson on yksi Ruotsin tunnetuimpia koomikoita, ja häntä on tituleerattu "Ruotsin hauskimmaksi mieheksi".
Vuonna 2013 hän näytteli satavuotiasta Allan Karlssonia elokuvassa Satavuotias joka karkasi ikkunasta ja katosi ja vuoden 2016 jatko-osassa Satayksivuotias, joka jätti laskun maksamatta ja katosi.
Tyyli
Vaikka Killinggänget on enimmäkseen tunnettu ironiasta ja pop-kulttuurin viittauksista, Gustafsson yleensä käyttää perinteisempiä ja fyysisempiä komedian tyyliä, kuten slapstickiä ja hahmoja, joilla on erittäin liioiteltuja persoonallisuuksia. Hän on tunnettu monipuolisesta äänivalikoimasta ja kyvystään matkia eri murteita. Gustafssonilla on taipumuksena esittää hahmoja, jotka päätyvät lopulta satuttamaan itseään.
Joitain Gustafssonin komediarooleja:
Lisäksi Gustafsson on taitava imitaattori. Hänen imitoimiaan henkilöitä ovat muun muassa Ingmar Bergman, Sven Wollter, Ernst-Hugo Järegård, Tony Rickardsson, Robert Aschberg, Magnus Härenstam, Göran Persson sekä Carl Bildt.
Yaaral ja degal
thumb|275px|Karja ylittää Nigerjoen [[Ségoun lähellä.]] Yaaral ja degal ovat fulbejen karjanhoitoon liittyviä vuosijuhlia Nigerin sisämaasuistossa Malissa. Ne on hyväksytty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon vuonna 2008.
Yaaralia vietetään Diafarabéssa tammikuussa, kun fulbepaimenten karjalaumat palaavat Sahelin laidunmailta ja ylittävät Nigerin haarajoen Diakan. Degal järjestetään Dialloubéssa huhtikuussa, jolloin karja siirtyy kuivan kauden viimeisille laitumille sisämaasuiston pohjoisosaan. Juhlien ajankohta riippuu laidunmaiden tilasta ja joen vedenkorkeudesta, mutta päiväksi valitaan aina fulbejen suotuisana viikonpäivänä pitämä lauantai.
Juhlallisuudet käsittävät erilaisia kilpailuja sekä musiikki-, tanssi- ja runoesityksiä. Todennäköisesti 1300-luvulta peräisin oleva ja 1800-luvun alussa säännöt saanut perinne ylläpitää fulbejen identiteettiä ja elämäntapaa. Siihen osallistuvat myös sisämaasuiston muut etniset ja ammattiryhmät: riisiä viljelevät nonot eli markat, hirssiä viljelevät bambarat ja kalastusta harjoittavat bozot. Juhlat vahvistavat siten alueen kansanryhmien välistä yhteistoimintaa ja yhteenkuuluvuuden tunnetta. Perinnettä uhkaavat paimentolaisuutta haittaava kuivuus ja nuorison muutto pois maaseudulta.
Ohjaskuhankeittäjä
Ohjaskuhankeittäjä (Oriolus albiloris) on kuhankeittäjien heimoon kuuluva lintu. Sitä pidetään joissain lähteissä omana lajina ja joissain bataaninkuhankeittäjän (Oriolus steerii) alalajina. Ohjaskuhankeittäjää tavataan Filippiineillä ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jay and Silent Bob Strike Back
Jay and Silent Bob Strike Back (televisioesityksessä käytetty nimeä Jay ja Silent Bob iskevät takaisin) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komedia, jonka ohjasi toista pääosaa näyttelevä Kevin Smith. Se on Smithin viides kuvitteelliseen View Askewniverse -universumiin sijoittuva elokuva.
Juoni
Elokuva kertoo kahdesta ruohoa rakastavasta älykääpiöstä, jotka norkoilevat päivästä toiseen pienen newjerseyläisen lähikaupan edustalla. Ennen pitkää heidät häädetään lähestymiskiellon voimin ja he saavat piakkoin tietää, että heistä on tehty sarjakuva, jonka pohjalta tehdään vielä elokuva. Jay (Jason Mewes) ja Silent Bob (Kevin Smith) lähtevät Hollywoodiin estämään elokuvan tekoa. Matkalla Jay tapaa kauniin Justicen (Shannon Elizabeth), joka ystävättärineen paljastuu jalokivivarkaaksi.
Justicen ja hänen naiskoplansa harhauttamat kaverukset varastavat koe-eläinlaboratoriosta oranki Suzannen ja joutuvat ääliömäisen villieläin-sheriffi Willenhollyn (Will Ferrell) jahtaamaksi. Jalokivivarkaiksi lavastetut Jay ja Silent Bob pääsevät lopulta Hollywoodiin Miramaxin studiolle, jossa Bluntman & Chronic -elokuvaa kuvataan. He päätyvät sattuman kautta roolihahmojensa asuihin ja siten elokuvaan. Studiolle saapuvat myös Justicen petetyt rikoskumppanit sekä sheriffi Willenholly ja suuri lopputaistelu on valmis.
Loppukahakan jälkeen Jay ja Silent Bob puhdistavat nimensä katumapäälle tulleen ja timantit palauttaneen Justicen avulla, pelastavat Suzannen eläimiä elokuviin välittävältä toimistolta sekä keräävät valmistuneen elokuvan rojaltit. Jay ja Silent Bob matkustavat tuloillaan ympäri maailmaa etsimässä Internetissä murska-arvosteluja kirjoittaneita ihmisiä. Negatiivista kritiikkiä antaneet, yhtä lailla pikkupojat kuin papitkin, joutuvat Jayn ja Silent Bobin pahoinpitelemäksi.
Altered Carbon – Muuntohiili
Altered Carbon – Muuntohiili on yhdysvaltalainen tieteissarja, jonka on luonut Laeta Kalogridis. Se perustuu Richard Morganin Muuntohiili-romaaneihin. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflix-palvelussa 2. helmikuuta 2018.
Juoni
Tarina sijoittuu vuoteen 2384, jolloin varakkaille ihmisille kuolemattomuus on mahdollista siirtämällä tietoisuus kehosta kehoon. Kloonien luominen on myös mahdollista ja tietoisuuden voi varmuuskopioida pilveen pahan päivän varalle.
Sarjan päähenkilö Takeshi Kovacs (Byron Mann) oli kapinallinen sotilas, jonka tietoisuus sammutettiin muutamaksi vuosisadaksi kunnes hänet herätettiin kuolleen poliisin (Joel Kinnaman) kehoon. Kovacs herätettiin tutkimaan rikkaan Laurens Bancroftin (James Purefoy) kuolemaa.
Tuotanto
Netflix ilmoitti tilanneensa sarjan tammikuussa 2016, noin 15 vuotta sen jälkeen kuin showrunner Laeta Kalogridis varasi Muuntohiili-romaanit muutettavaksi televisiosarjaksi. Kalogridis on sanonut, että sarjan myyminen tuotantoyhtiöille oli vaikeaa, koska romaanit itsessään ovat haastavia ja kiellettyjä alle 17-vuotiailta.
Sarjaa kuvattiin Kanadan Vancouverissa.
Julkaisu
10-osainen ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflix-palvelussa 2. helmikuuta 2018. Virallinen traileri julkaistiin 11. tammikuuta 2018.
Vastaanotto
Sarja on saanut enimmäkseen myönteisiä arvosteluja. Rotten Tomatoesin kriitikoiden keskimääräinen arvosana on 65 % ja sivuston käyttäjien 90 %. Metacriticin kriitikoiden keskimääräinen arvosana on 64/100 pistettä ja sivuston käyttäjien 8.0/10 pistettä. GameSpotin Michael Rougeau kuvaili Altered Carbonia "hardcore"-scifisarjaksi.
Viestimuseo
Viestimuseo eli Valtakunnallinen viestimuseo oli Riihimäellä Viestirykmentin läheisyydessä sijainnut, vuonna 1960 perustettu ja 24. toukokuuta 1974 yleisölle avautunut sotatieteellinen erikoismuseo. Museon toiminta loppui erillismuseona vuoden 2012 lopussa. Osa Suomen valtakunnallisen viestimuseon esineistä on Suomen Tykistömuseoon liitetyissä viesti- ja pioneerimuseoissa, Museo Militariassa, Hämeenlinnan Suomen kasarmilla.
Alkuvaiheet
Ajatus esineistön keräämisestä viestimuseota varten heräsi toisen maailmansodan jälkeen Viestiupseeriyhdistyksen piirissä. Juupajoen Lylyssä olevalla viestivarikolla alettiin kerätä hylättäväksi lähetettyjä esineitä viestimuseon kokoelmaa varten jo ennen kuin oli tehty päätös Suomen valtakunnallisen viestimuseon perustamisesta. Viestitarkastaja, kenraaliluutnantti Olavi Huhtala, teki päätöksen 1960 viestimuseon perustamisesta keväällä 1960. Lylystä viestivarikolta siirrettiin esineistöä samana vuonna Riihimäen varuskuntaan museolle. 1962 pääosa museoesineistä oli jo näytteillä peruskorjaamattomassa rakennuksessa Riihimäellä. Kun päätös muutaman kuukauden jälkeen peruskorjauksesta tuli, varastoitiin esineet toiseen rakennukseen peruskorjauksen ajaksi. Varastotilassa oli puutteita ja esineet siirrettiin kuusi kertaa lisää varastoista toiseen. Pisimpään esineet olivat rakennus 48:n ullakolla.
1963 perustettiin viestikilta. Suomen valtakunnallisen viestimuseon esineistö oli Suomen puolustusvoimien omaisuutta vuoteen 1965, jolloin se luovutti ne viestikillan haltuun. Riihimäen kaupunki osoitti kiinnostusta museota kohtaan, mutta sillä ei ollut osoittaa museolle tiloja. Riihimäen kaupunki myönsi viestiupseeriyhdistykselle 1975 alkaen 3 000–4 000 markan avustuksen viestimuseota varten. 1973 lopulla Riihimäen varuskunnan päällikkö, eversti J. Mäntynen, osoitti museolle tilat rakennus 64:n osasta. Rakennus oli toiminut varastotiloina ja se oli rakennettu 1913. Viestiupseeriyhdistyksen museotoiminkunta ryhtyi peruskorjaukseen yksityisin lahjoitusvaroin. Peruskorjaukseen saatiin rakennustarvikkeita, ja erityisesti varusmiehet tekivät paljon talkootyötä.
24. toukokuuta 1974 tapahtuneissa yleisöavajaisissa viestimuseossa oli kolme kunnostettua näyttelyhuonetta. Muiden huoneiden kunnostusta jatkettiin. Vuoteen 1977 mennessä oli kunnostettu sadan neliömetrin laajuinen upseerikerhon juhlasali. Tuolloin jäljellä oli enää kolme kunnostamatonta huonetta. Kunnostustyötä koordinoivat majuri Matti Juusti ja teknikkoluutnantti Olavi Havia.
Esineistö
Museossa oli esillä sotilasviestitoimintaan liittyviä laitteita Oolannin sodan aikaisista saarille ketjussa sijoitettujen merkinantolaitteiden pienoismalleista toisen maailmansodan aikaisiin sähkötys- ja puheradioihin. Kansallisiin erikoisuuksiin kuuluivat muun muassa Suomessa valmistetut kaukopartioradiot. Esineistöön kuuluu myös 1990-luvulla Puolustusvoimien ylipäällikön eli tasavallan presidentin käytössä ollut satelliittiradio. Museossa on myös harvinainen Enigma-salakirjoituskone sekä neuvostoliittolaisten käyttämä radiosignaalilla räjäytettävä miina.
Riihimäen kaupunki tuki Viestimuseota kävijämäärän mukaan.
Aula
Aulassa oli oikealla seinällä kuvia Porvoonjoesta ja sen alueella olleista vainovalkeista sekä pienoismalli Ahvenanmaan kautta Suomesta Ruotsiin kulkeneesta optisesta lennättimestä. Aulan vasemmalla seinällä oli kokoelma erilaisia sotilaskivääreitä ja sotilaspistooleita, joita viestijoukoille annettiin jakovahvuuksissa. Esillä olivat muun muassa Arisaka, Sten ja Suomi-konepistooli.
2. Osasto
Toisessa huoneessa esiteltiin ensimmäisen maailmansodan aikaisia kenttäpuhelimia ja 1800-luvun lopun aikaisia lennätinlaitteita ja käsivälitteisiä nauhapuhelinkeskuksia, joita käytettiin myös Suomen sisällissodan aikana, mm. Siemensin laitteita.
3. Osasto
Kolmannessa huoneessa oli näytteillä viestijoukkojen luutnantin univormu, erilaisia viestijoukkojen toimintaan liittyviä varusteita ja auki kammattu kaapelinpää, jolla kuvattiin yksittäisten johtimien yhteen tinaamista. Huoneessa oli seinällä myös kirjekyyhkytoimintaan liittyviä asioita, mm. käsky kyyhkyjen ruokintaan liittyvistä ohjeista, kyyhkyjen rehustusohje.
4. Osasto
Esineistö esitteli viestijoukkojen kehitystä itsenäisessä Suomessa.
5. Osasto
Viidennen osaston aihepiirinä oli talvi- ja jatkosodan aikainen viestintä. Esillä oli Suomen puolustusvoimien käyttämiä radioita. Erikoisuuksista mainittakoon muun muassa neuvostoliittolaisten sodassa käyttämä radiomiina, jonka laukeamisen estämiseksi soitettiin tauotta räjähdyksen laukaisutaajuudella Säkkijärven polkkaa. Enigma-salakirjoituskone oli näyttelyosaston harvinaisuuksia.
Esillä oli myös asekätkennän aikaisia, ulkokätköissä pahasti vaurioituneita radioita.
6. Osasto
Näyttelyosaston teemana oli toista maailmansotaa seuranneen ajanjakson viestintä eli lähinnä 1950- ja 1960-luvut. Osastolla oli myös Suomen puolustusvoimien ensimmäinen Saksan liittotasavallasta hankittu kenttälinkki, alkujaan nimeltään suuntaradio FM 12/800, suomen puhekielessä radiolähettimensä osalta Sakuna ja kanavointilaitteensa osalta Seijana tunnettu laitteisto. Suuntaradiot olivat joitain puhelinkanavia välittämään kykeneviä korkeataajuuksisia radioita, joilla pyrittiin pääasiassa korkeilta mäiltä muodostamaan 20–50 kilometrin pituisia yhteyksiä puhelinviestimiesten toimesta. Laite oli Siemensin ja Telefunkenin yhteisvalmistama. Sen kehitystyö oli aloitettu 1954 ja sarjavalmistus 1959. Kaksikymmentä FM 12/800 -järjestelmää otettiin käyttöön Suomen puolustusvoimissa 1960. FM 12/800 oli käytössä mm. Saksan liittotasavallassa, Ranskassa, Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Järjestelmä poistettiin Suomen puolustusvoimien kalustosta 1990-luvun alussa pääasiassa vähälukuisen määränsä vuoksi.
7. Osasto
Tämä oli vaihtuvien, teemaluonteisten näyttelyjen osasto.
8. Osasto
Näyttelyosasto esitteli digitaaliajan viestintää.
Lillian Hellman
Lillian Hellman (20. heinäkuuta 1905 New Orleans, Louisiana – 30. heinäkuuta 1984 Martha's Vineyard, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen kirjoittamia näytelmiään ovat muun muassa The Children's Hour (1934), The Little Foxes (1939, suom. Pienet ketut), Watch on the Rhine (Vartio Reinillä, 1941), Another Part of the Forest (1946, suom. Perhesalaisuus) ja Toys in the Attic (1960, suom. Rikotut leikit). Hellmannilla oli pitkäaikainen suhde kirjailija Dashiell Hammettin kanssa.
Wright-Pattersonin tukikohta
Tukikohdassa työskentelee yli 27 000 sotilas- ja siviilihenkilöä, joiden palkkakustannukset olivat noin 2 miljardia dollaria vuonna 2009. Epäsuorasti tukikohta työllistää noin 33 000 henkeä.
Antti Kaarne
Antti Johannes Kaarne (vuoteen 1906 Karlsson, 27. marraskuuta 1875 Messukylä – 14. heinäkuuta 1924 Turku) oli suomalainen maallikkosaarnaaja ja poliitikko, joka toimi Suomen Kristillisen Työväen Liiton ja Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kansanedustajana vuosina 1908–1911 ja 1922–1923. Hän oli myös KrTL:n puheenjohtaja vuosina 1906–1918.
Kaarne oli 1900-luvun alussa syntyneen kristillisen työväenliikkeen yhteiskunnallisesti radikaalin maallikkolinjan johtohahmo. Hän oli aikaisemmin toiminut sosialidemokraattisessa työväenliikkeessä, mutta jätti sen koettuaan uskonnollisen herätyksen. Sisällissodan aikana Kaarne tuki avoimesti punaisia, mikä johti hänen syrjäyttämiseensä KrTL:n puheenjohtajan paikalta kesäkuussa 1918. Hieman myöhemmin Kaarne erosi kristillisestä työväenliikkeestä kokonaan, minkä seurauksena liike hajosi hänen viedessään mukanaan kannattajakuntaa ja johtohenkilöitä. Vuonna 1920 Kaarne liittyi kommunistisen SSTP:n jäseneksi, mutta lukuisten muiden puolueen aktiivien tavoin hänet vangittiin poliittisen toimintansa vuoksi elokuussa 1923, ja tutkintovankeudessa heikentynyt terveys johti lopulta Kaarneen kuolemaan heinäkuussa 1924.
Antti Kaarneen puoliso oli Suomen Kristillisen Työväen Naisliitossa pitkään vaikuttanut toimittaja ja naisasianainen Fanny Kaarne.
Varhaiset vuodet
Kaarne oli jo nuorena mukana Raittiusseura Taiston sekä Tampereen Työväenyhdistyksen toiminnassa. Sosialidemokraattisen aatteen myötä Kaarne hylkäsi syntymäkodin perintönä saamansa kristillisen vakaumuksen, ja hänen kerrotaan jopa omaksuneen ateistisen maailmankatsomuksen. Turussa Kaarne koki voimakkaan kristillisen herätyksen Frans Hannulan saarnoja kuultuaan, ja jätti sosialidemokraattisen työväenliikkeen. Hän vaikutti Hannulan herätyksen keskukseksi muodostuneen Turun Lähetysyhdistyksen johtokunnassa ja oli perustamassa Betel-kirkkoa.
Unessa kokemansa johdatuksen seurauksena Kaarne ryhtyi nuorsuomalaisten pappien johtaman kristillisen työväenliikkeen saarnaajaksi, ja Turun kristillisen työväen järjestäytyessä marraskuun 1905 suurlakon jälkeen hänestä tuli sen johtohahmo. Tammikuussa 1906 Kaarne oli perustamassa Turun kristillistä työväenyhdistystä ja myöhemmin kesäkuussa Tampereella valtakunnallista Suomen Kristillisen Työväen Liittoa. Hänet valittiin molempien puheenjohtajaksi. Järjestötehtäviensä vuoksi Kaarneen oli lopulta luovuttava työpaikastaan ja sen tuomasta vakituisesta toimeentulosta. Muiden toimiensa ohessa hän kiersi parin vuoden ajan myös Suomen Pakanalähetysseuran matkasaarnaajana.
KrTL:ssä olivat alusta lähtien vastakkain Kaarneen johtamien maallikoiden edustama yhteiskunnallinen ja pappien ajama uskonnollinen linja. Sosialidemokraattisen puolueen uskontokritiikin vastavoimaksi syntyneen kristillisen työväenliikkeen arvomaailma ja pyrkimykset olivat pitkälti samat kuin sosialidemokraateilla. Kaarneen mukaan SDP:n puolueohjelmasta hyväksyttiin kaikki, mikä ei ollut kristinuskoa vastaan. Hän ei myöskään kannattanut kirkon ja valtion eroa, mutta kirkossa piti tehdä puhdistustyötä, jotta sen opit vastaisivat paremmin Kristuksen oppeja. Vuonna 1907 KrTL:sta muodostettiin poliittinen puolue, minkä johdosta sosialismia vastustaneet papit jättivät kristillisen työväenliikkeen. Eduskuntavaaleihin lähdettäessä Kaarne piti mahdollisena ainoastaan sosialidemokraattien kanssa tehtävää vaaliliittoa.
Kansanedustajana
Kaarne valittiin eduskuntaan vuonna 1908 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Liikkeen suosio oli suurinta Turun ja Porin läänissä, joten Kaarne lähti ehdolle Satakunnassa ja KrTL:n toiseksi johtohahmoksi noussut Matti Helenius-Seppälä Varsinais-Suomessa. Kaarnetta tukivat puolueen radikaalit työväestön etujen ajamista korostaneet jäsenet. Eduskunnassa Kaarne hyökkäsi usein porvarillisia pappeja vastaan Raamatun sanoin. Hän kiinnitti erityisesti huomiota torpparikysymykseen sekä maattomien ongelmiin, ja oli myös kiinnostunut työlainsäädännöstä. Kaarne oli karismaattinen puhuja, joka vangitsi kuulijoiden mielenkiinnon yksinkertaisella tyylillään. Häntä luonnehdittiin tulisieluiseksi agitaattoriksi, joka suhtautui ajamiinsa asioihin fanaattisesti, eikä suostunut muuttamaan mielipiteitään. Kaarne kirjoitti muun muassa KrTL:n äänenkannattajiin Tähteen ja Työkansaan. Lisäksi hän oli puolisonsa Fanny Kaarneen vuonna 1909 perustaman Suomen Kristillisen Työväen Naisliiton julkaiseman Säteen vakituinen toimittaja.
Kaarne uusi paikkansa eduskunnassa vuonna 1909 Turun läänin pohjoisessa ja 1910 Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä. Kansanedustajan tehtävistään huolimatta Kaarne ei ollut innostunut KrTL:n lähtemisestä mukaan puoluepolitiikkaan, vaan esitti useaan otteeseen siitä luopumista, ja oli myös valmis väistymään liiton puheenjohtajan paikalta. Hän ehdotti myös vaalilakkoa vastalauseeksi eduskunnan jatkuvalle hajottamiselle. Terveysongelmiensa vuoksi Kaarne jätti päivänpolitiikan kolmannen kansanedustajakautensa jälkeen vuonna 1911. Eduskuntatyöstä luopumiseen vaikutti myös perheen seitsenvuotiaan Lauri-pojan kuolema. Vuonna 1912 Kaarne muutti perheineen Piikkiöön, jossa hän ryhtyi viljelemään hankkimaansa pientilaa. Kaarne jatkoi edelleen kirjoitustyötään, ja oli vuonna 1916 perustamassa Kristillisen Työväen Nuorisoliittoa.
Ero kristillisestä työväenliikkeestä
Sisällissodan käynnistyttyä KrTL julistautui puolueettomaksi, ja kielsi erottamisen uhalla jäseniään liittymästä kummankaan osapuolen aseellisiin joukkoihin. Liiton Tampereella ilmestynyt äänenkannattaja Työkansa osoitti kuitenkin Kaarneen johdolla avoimesti tukeaan kansanvaltuuskunnalle. Helmikuussa julkaistussa kirjoituksessaan Kaarne piti sotaa hirveänä onnettomuutena. Kaarne vieritti syyn verenvuodatuksesta yläluokalle, joka hänen mukaansa oli kieltänyt Jumalan ja halveksui kaikkea jumalallisuutta.
Sotakuukausien aikana Kaarne radikalisoitui ajattelussaan ja joutui myös ristiriitaisuuksiin uskossaan. Hän koki, ettei Jumala ole heikompien puolella, ja jopa ajoittain kyseenalaisti tämän olemassaolon. Toisaalta Kaarne kirjoitti Työkansaan hartaita herätyskristillisiä tekstejä, joissa hän kehotti turvaamaan Jumalaan. Vain viikko taisteluiden päättymisen jälkeen Kaarne lähetti valkoisia tukevaan Herättäjään kirjoituksen, jossa hän piti sodan suurimpina syyllisinä yläluokkaa sekä henkisesti rappeutunutta kirkkoa. Pappien enemmistöä Kaarne luonnehti ”henkisesti kuolleiksi mammonan palvojiksi”.
KrTL:n oikeistomieliset johtohahmot katsoivat Kaarneen suhtautuneen liian myötämielisesti punaisiin. Kesäkuun lopussa Lahdessa pidetyssä edustajainkokouksessa hänet syrjäytettiin puheenjohtajan paikalta, ja kehotettiin myös eroamaan koko liikkeestä. Kaarne itse piti syrjäyttämistaan liiton porvarillisten ainesten pitkään suunnittelemana vallankaappauksena, jolle saatiin tekosyy sisällissodan aikaisista kirjoituksista. Puheenjohtajan tehtävät jättäessään Kaarne lähetti kristillisille työväenyhdistyksille kirjeen, jossa hän toisti vanhat näkemyksensä liikettä tuhoavan puoluepolitiikan turmiollisuudesta.
Kaarne erosi lopullisesti kristillisestä työväenliikkeestä syyskuussa 1918, jolloin hän jätti myös Turun Lähetysseuran hallituksen. Lokakuussa Kaarne perusti Ilmari Kaleniuksen ja Sulo Viljarannan kanssa Kristillisyhteiskunnallisen Liiton, joka irtisanoutui jyrkästi puoluetoiminnasta. Kaarne hylkäsi uuden järjestön jo tammikuussa 1919, jonka jälkeen Juho Kekkosen ja Alpo Lumpeen johtamat vasemmistolaiset yrittivät saada häntä palaamaan Kristilliseen työväenliittoon. Kaarne asetti ehdoksi, että liiton johto myöntäisi hänen erottamisensa olleen sääntöjen vastainen, mutta asian johdosta laadittua sovintoehdotusta ei hyväksytty kesäkuun edustajainkokouksessa. Päätöksen seurauksena Kaarteen kannattajien johtama Kristillisen Työväen Nuorisoliitto irtaantui KrTL:n määräysvallasta. Hänen eronsa aiheuttama hajaannus johti lopulta liiton luopumiseen puoluetoiminnasta vuonna 1922.
Where Did It All Go Wrong?
Where Did It All Go Wrong? on brittiläisen rockyhtyeen Oasiksen kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen neljänneltä studioalbumilta Standing on the Shoulder of Giants. Kappale julkaistiin Epic Recordsin kautta promosinglenä Yhdysvalloissa 29. helmikuuta 2000.
Kappaleelle kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo. ”Where Did It All Go Wrong?” on Noel Gallagherin kirjoittama ja hän myös laulaa sen. Singlen B-puolena julkaistiin semi-akustinen versio kappaleesta.
Antti Kaarne
Viimeiset vuodet
Vuonna 1921 Kaarne sai sakkorangaistuksen vappuna Kupittaanpuistossa pitämästään puheesta, jonka raastuvanoikeus katsoi ”vallankumouksellisten tekojen ylistämiseksi”. Huhtikuussa 1922 hän puhui SSTP:n puolueneuvostossa vaatien luopumista ”kaikista ennenaikaisista vallankumoushaihatteluista”. Kaarneen mielestä oli keskityttävä lujan puolueen rakentamiseen, koska Suomen työväenluokka ei ollut kykenevä uuteen vallankumoukseen, eikä ulkomaista apua ollut saatavilla.
Kaarne nousi jälleen kansanedustajaksi Turun eteläisestä vaalipiiristä elokuun 1922 vaaleissa. Eduskunnassa hän vastusti Lex Kalliona tunnettua maanlunastuslakia Yrjö Mäkelinin ohella ainoana SSTP:n edustajana. Lain hyväksymisen jälkeen Kaarne toimi asioitsijana avustaen torppareita maanluovutusjutuissa. Hän oli myös Piikkiön kunnanvaltuuston jäsen ja toimi paikallisessa työväenyhdistyksessä.
Kaarneen terveys heikkeni entisestään tutkintovankeuden aikana, minkä vuoksi hän ei aloittanut varsinaisen tuomionsa suorittamista, vaan sairasti kotonaan Piikkiössä. Sunnuntaina 13. heinäkuuta 1924 Kaarne oli Turussa tapaamassa lääkäriä, ja poikkesi samalla Turun työväentalolla, jossa hän sai sydänkohtauksen. Kaarne vietiin kaupungissa asuneen sisarensa luo, missä hän kuoli seuraavana yönä. Kaarne on haudattu Piikkiön vanhalle hautausmaalle. Viimeisinä vuosinaan hän ei juurikaan puhunut uskonasioista, ja olisi Juho Kekkosen mukaan jopa kokonaan ollut hylkäämässä kristillistä vakaumustaan.
Perhe
Antti Kaarneen puoliso oli Fanny Johanna Lind (1876–1956), jonka kanssa hän avioitui 1898. Pariskunnalle syntyi kahdeksan lasta, joista kaksi kuoli jo pienenä. Toimittaja Yrjö Kaarne oli heidän poikansa.
Muuta
Pastori Heikki Palmu on kirjoittanut Antti Kaarneen elämäkerran Agitaattorin virka (1975) sekä hänestä kertovan romaanin Toisen puolueen mies (1990).
Hamdallahi
Hamdallahi (myös Hamdallaye) oli Macinan fulbevaltion pääkaupunki 1800-luvulla nykyisessä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen tulva-alueen itäreunalla Sion kunnassa 32 kilometriä Moptista kaakkoon. Paikan ohi kulkee Bamakon ja Sévarén välinen maantie RN6.
Ahmadu Lobbo perusti Hamdallahin johtamansa teokraattisen Diinan muslimivaltion pääkaupungiksi vuosina 1819–1821. Siitä tuli pian yksi länsiafrikkalaisen islamin keskuksista. Umar Tallin johtamat tukulorit valloittivat kaupungin vuonna 1862, minkä jälkeen se toimi jonkin aikaa Macinan maakunnan keskuksena. Myöhemmin tukulorijohtaja Tijani Tall siirsi pääkaupunkinsa Bandiagaraan ja Hamdallahi jäi autioksi.
Kaupungista on säilynyt sitä ympäröinyt 5 600 metriä pitkä savitiilinen muuri sekä Sékou Amadoun palatsin, suuren neuvoston rakennuksen ja koraanikoulujen raunioita. Sékou Amadoun hauta on vuosittainen pyhiinvaelluskohde. Vuonna 2004 paikalle rakennettiin uusi moskeija.
Koraani
thumb|Birminghamin käsikirjoitus on maailman vanhin Koraanin katkelma. Se on ajoitettu 500-luvun loppuun tai 600-luvun alkupuolelle Koraani on islaminuskon pyhin teksti. Muslimit uskovat, että se sisältää profeetta Muhammedin Jumalalta saamat ilmestykset, jotka alkoivat vuonna 610 ja jatkuivat profeetan kuolemaan saakka vuoteen 632. Pituudeltaan kirja on vajaa puolet Uudesta Testamentista. Islamin kaikki suuntaukset hyväksyvät Koraanin arvovallan, ja kirjan sisällöstä vallitsee laaja yksimielisyys.
Koraani on islamilaisen käsityksen mukaan luomaton ja ollut aina olemassa. Se on Jumalan omaa puhetta. Muslimit kohtelevat Koraania äärimmäisen kunnioittavasti. Muslimien suhde Koraaniin poikkeaa kristittyjen tavasta lukea Raamattua. Koraania luetaan arabian kielellä ääneen. Toimitus on rituaali, jossa tekstin ymmärtäminen ei ole pääasia. Muslimeista vain 20% puhuu arabiaa, ja heistäkin harva osaa Koraanin klassista kieltä. Koraanin tekstien ulkoa osaaminen on arvostettu taito. Islamilaisen maailman koulukasvatus olikin 1900-luvulle asti pääasiassa arabiankielisen Koraanin ulkolukua koraanikouluissa.
Muslimit uskovat, että Koraani koottiin kirjaksi heti Muhammedin kuoltua 630-luvulla kalifi Abu Bakrin määräyksestä, mutta koska teksteistä syntyi erimielisyyttä, se koottiin uudelleen 640-luvulla kalifi Uthmanin johdolla. Myös länsimaissa tutkijoiden enemmistö uskoo, että teos sisältää profeetta Muhammedin saamat ilmestykset Mekassa ja Medinassa. Islamin tutkimus on kuitenkin lännessä jakautunutta. Jotkut ovat kyseenalaistaneet joko kirjoitusajankohdan, kirjan tekijän, kirjoituspaikan tai nämä kaikki. Eräät ovat sitä mieltä, että Koraanin tekstit ovat peräisin Arabian niemimaan ulkopuolelta, mahdollisesti Syyriasta tai Persiasta. John Wansbrough piti 800-luvun vaihdetta oikeampana Koraanin kokoamisaikana, koska teokseen ei ole viitattu sitä ennen. Joitakin Koraanin katkelmia on kuitenkin säilynyt 500-luvun lopulta tai 600 -luvun alusta, mikä todistaa, että ainakin osa sen kirjoituksista on hyvin vanhoja.
Koraanin vanhimmat käsikirjoitukset osoittavat, että Koraanin tekstit oli aluksi kirjoitettu puutteellisena konsonanttikirjoituksena, joissa eri konsonantteja ei aina erottanut toisistaan. Tämän takia varhaisin teksti ennen diakriittisten pisteiden lisäämistä on ollut osittain lukukelvotonta, ja keskustelua on herättänyt se, onko pisteet lisätty oikein.
Koraani ei ole ainoa islamin pyhä teksti. Islaminuskon arvovaltaisiin lähteisiin kuuluvat hadith -kokoelmat ja niiden joukosta etenkin "kuusi kirjaa" (kutub al-sittah), jotka kertovat Muhammedin esikuvallisesta elämäntavasta. Vaikka Koraani nauttii islamissa ylimmän auktoriteetin asemaa, paikka on oikeastaan rituaalinen. Koraania luetaan hadith-perinteen lävitse, joka siten on käytännössä Koraania tärkeämpi uskon lähde.
Koraanin asema islamissa
Kaikki islamin suuntaukset pitävät Koraania islamin tärkeimpänä pyhänä tekstinä. Suhtautuminen Koraaniin jo esineenä on islamissa äärimmäisen kunnioittavaa. Koraanin lukeminen on rituaali, joka tapahtuu puhtaussääntöjä noudattaen ja tekstiä kauniisti resitoiden. Vain harvat muslimit kuitenkin ymmärtävät vanhaa arabiaa, jolla Koraani on kirjoitettu. Lukemisen tai kuuntelemisen pääajatus onkin sen tuottamassa hartaassa tunnelmassa eikä sisällön ymmärtämisessä. Koraanin ulkoa opettelua arvostetaan islamissa. Sitä harjoitellaan etenkin koraanikouluissa, jotka satojen vuosien ajan olivat islamilaisten maiden ainoa lasten alkuopetuksen muoto.
Koraani on islaminuskon mukaan Jumalan suoraa puhetta. Kirja sisältää runsaasti etenkin Mooseksen kirjoihin viittaavia kertomuksia, jotka ovat yleensä lyhyitä ja katkelmallisia. Koraanin puhe on yleensä aiempien pyhien kirjoitusten kommentaaria ja osoitettu yleisölle, joka tunsi Tooran, Talmudin ja evankeliumiharmonian. Toistuvia teemoja ovat varoittaminen synnistä sekä uhkaaminen rangaistuksesta Helvetin tulessa. Suurat muistuttavat saarnoja, joissa kuulijoille annetaan syytä katua ja uskoa Jumalaan. Kolme tärkeintä syytä uskoon ovat rangaistus epäuskosta jo tässä ajassa, rangaistus tai palkinto tulevassa sekä kiitollisuudenvelka maailman ihanuudesta.
Muslimit perustelevat usein jotain väitettä sanomalla, että "se on Koraanissa", mutta kyse on yleensä kielikuvasta, jolla tarkoitetaan, että asia kuuluu islamiin. Koraani on islamin arvovaltaisin teksti, mutta ei sisällä läheskään kaikkia islamin tärkeimpiä asioita. Lakimääräyksiä on vain vähän, eikä Muhammedista kerrota oikeastaan mitään. Sana "Muhammed" esiintyykin vain neljä kertaa. Uskontunnustus, paasto, rukous, almuvero ja pyhiinvaellus eli islamin "viisi pilaria" jäävät vaille tarkempaa kuvausta ja uskontunnustus puuttuu kokonaan.
Islamissa hadith -perinne täydentää Koraania ja antaa tietoa uskonnon varsinaisesta sisällöstä. Hadith-kirjallisuus myös ohjaa Koraanin lukemista. Kun Koraani puhuu "profeetasta" tai "Jumalan lähettiläästä", vasta hadith-kirjallisuus kertoo, että silloin tarkoitetaan Muhammedia, sillä tämä ei käy ilmi itse kirjasta. Koraani itsessään tuntee useita profeettoja ja Jumalan lähettiläitä. Koraania siis tulkitaan hadith-kirjallisuuden avulla ja toisinaan tavalla, jota Jaakko Hämeen-Anttila on luonnehtinut kehämäiseksi: Koraanin kertoo Muhammedin elämästä, mutta elämäkerta on ensin kirjoitettu näiden samojen jakeiden antamien vihjeiden avulla.
Koraanin kieli ja tyyli
Koraanin kieli on useimmille muslimeille vierasta, sillä vain joka viidennen muslimin äidinkieli on arabia. Koraani on lisäksi kirjoitettu vanhalla arabialla, jota nykyihmiset eivät ymmärrä. Koraanin lukeminen onkin islamissa seremoniallista, ja varsinaiset tiedot islamista saadaan moskeijan imaamilta.
Muslimit katsovat, että Koraania ei voi kääntää muille kielille, sillä käännökset ovat vain tulkintoja. Käännösvaikeudet johtuvat siitä, että Koraanin sanojen oikea ymmärtäminen on usein vaikeaa tai mahdotonta. Koraani kirjoitettiin aluksi vain konsonanttitekstinä. Arabian vokaalimerkit ja muut tarkkeet puuttuivat, ja jopa viittä eri kirjainta merkittiin samalla merkillä. Koraanin scripta defecta tarkoitti sitä, että kirjoitus voitiin lukea jopa 14 eri tavalla, jotka kaikki olivat aluksi yhtä hyväksyttäviä. Koraanin lukemista on nykyisin kuitenkin vakioitu niin sanotun Kairon edition (1923) pohjalta.
Koraani on osittain proosaa ja osittain runomuotoista. Teksti on enimmäkseen hajanaista ja usein epäselvää, minkä takia Koraanin tutkija Theodore Nöldeke luonnehti sen herättämää vaikutelmaa  kaoottiseksi sekasotkuksi. Muslimit pitävät Koraanin tyyliä ylittämättömän kauniina ja katsovat, ettei kukaan pystyisi kirjoittamaan edes yhtä suuraa, joka voisi kilpailla sen kanssa.
Koraanin katsotaan olevan Jumalan puhetta. Tämän kanssa ovat ristiriidassa suurat 1, 113 ja 114, jotka ovat muodoltaan rukouksia. Ne ovatkin puuttuneet eräästä Koraanin varhaisesta versiosta eli Ibn Mas'udin Koraanista. Puheen vaikutelmaa on Koraanissa korostettu lisäämällä yli kolme sataa kertaa kehotus "Sano!" tekstin alkuun.
Koraani islamilaisen käsityksen mukaisesti
Koraanin synnystä kertoo 800-luvulta peräisin oleva islamilainen perimätieto, josta varhaisin on Ibn Hishamin 800-luvun alussa kirjoittama elämäkerta Sirat Rasul Allah. Teos pohjautuu Ibn Ishaqin 700-luvulla tekemään, mutta kadonneeseen teokseen. Ibn Ishaqin ennallistettu kirja sisältää varhaisimmat tiedot profeetta Muhammedin elämästä, ja kaikki myöhemmät historiikit perustuvat siihen. Vaikka elämäkerrat eivät olekaan pyhiä tekstejä, niissä kuvattu islamin syntyhistoria on samalla osa uskontoa itseään. Länsimainen lukija joutuu valitsemaan mihin siitä uskoo, sillä toistaiseksi ei ole löydetty keinoa erotella keksittyä materiaalia mahdollisesti aidosta. 800-luvulla kirjoitetut hadith -kokoelmat, kuten "kuusi kirjaa", sisältävät tietoa etenkin Jumalan lain eli šarian sisällöstä.
Muhammedin ilmestykset
thumb|175px|left|Muhammad Hira-vuorella. Istanbul, 1595.Ibn Ishaq kertoo yli sata vuotta Muhammedin kerrotun kuoleman jälkeen tehdyssä elämäkerrassa, että profeetta olisi syntynyt noin vuonna 570 Arabian niemimaalla sijainneessa Mekan kaupungissa sitä hallitsevaan quraiš-heimoon. Kaupunki oli ahdas ja köyhä, mutta siellä sijaitsi Kaaban temppeli, jonka profeetta Abraham oli jälleenrakentanut vedenpaisumuksen jälkeen. Monet ihmeet ennakoivat Muhammedin syntymistä, josta jinnit saivat tiedon ennen ihmisiä. Vartuttuaan Muhammed toimi kauppiaana tulevan vaimonsa Khadijan palveluksessa.
Vuonna 610 Muhammad näki Hiran vuorella unessa enkelin ja sai ensimmäisen jumalallisen ilmestyksensä. Tavallisesti Muhammedin kerrotaan saaneen ensimmäisen ilmestyksensä Hira-vuoren luolassa,  mutta luola lisättiin kertomukseen vasta 800-luvulla sata vuotta alkuperäistä tarinaa myöhemmin.
Ibn Hishamin mukaan Muhammed sai sanomalleen heti kannattajia. Kun hän kuitenkin alkoi moittia Mekassa palvottuja jumalia, välit kaupunkilaisiin kiristyivät. Vuonna 622 hän joutui yöllä hengenhädässä pakenemaan noin 300 km:n päässä sijaitsevaan Medinaan, joka antoi hänelle ja hänen kannattajilleen turvapaikan. Islamilaisen ajanlaskun katsotaan alkavan tästä tapahtumasta, joka tunnetaan nimellä hijra. Muhammed otti Medinassa vallan ja perusti islamilaisen umman, uskovien yhteisön, josta islaminuskon mukaan pian kasvoi Lähi-idän supervaltio. Profeetta aloitti voitokkaat sota- ja ryöstöretket aluksi Mekkaan suuntautuvia kauppakaravaaneja vastaan. Sota päättyi Mekan valtaamiseen vuonna 630. Profeetta Muhammed tuhosi pelkällä kädenliikkeellään mekkalaisten palvomien jumalien patsaat Kaaban temppelin ympärillä. Kaksi vuotta myöhemmin profeetta kuoli nimitettyään työlleen kaksitoista jatkajaa.
Hadith-perinne kertoo, että Muhammedin kuoleman jälkeen hänen seuraajansa, "neljä oikeaan johdettua kalifia" valloittivat koko Lähi-idän Libyasta Afganistanin rajoille. Muhammedin julistama usko levisi uuden suurvallan myötä koko tälle valtavalle alueelle.
Ilmestyksien kirjaaminen
thumb|250px|right|Suura 47:9–15. Luultavasti pohjoisafrikkalaista alkuperää 800-luvulta.
Koraanin ensimmäinen kokoaminen
Hadith-kirjallisuuden mukaan Koraani kirjoitettiin muistiin Yamaman taistelun jälkeen vuonna 633. Perimätieto kertoo, että taistelussa kuoli monia Koraanin taitajia (Qurra), minkä takia hanke nähtiin tarpeelliseksi. Umar ehdotti ensimmäiselle kalifille, Abu Bakrille Koraanin kokoamista. Tämä epäröi, mutta antoi tehtävän Muhammadin entiselle kirjurille Zaid ibn Thabitille, jonka myös kerrottiin epäröineen tehtävään ryhtymistä. Zaid kokosi ympäri Arabian niemimaata ilmestykset lehdiksi (suhuf) ja antoi ne Abu Bakrille. Lehdet annettiin Abu Bakrin kuoltua hänen seuraajalleen kalifi Umarille. Hänen kuoltuaan lehdet päätyivät Umarin tyttärelle ja Muhammadin leskelle Hafsalle.