cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sakura Taisen
Kehitys
Pelisarjan kehitys alkoi vuonna 1994, jolloin Segan varajohtaja Shouichirou Irimajiri otti yhteyttä Red Company -yhtiön perustaneeseen Ohji Hiroihin. Manga-taiteilija Kōsuke Fujishima avusti hahmojen suunnittelussa ja Kouhei Tanaka musiikissa. Animaatioita varten mukaan tuotiin Hidenori Matsubara ja Futoshi Nagata retrofuturistisien robottien suunnitteluun. Satoru Akahori tuotiin mukaan käsikirjoitusta varten. Ensimmäisen pelin kehitys vei tuplasti suunniteltua enemmän aikaa mutta oli huomattavan suosittu julkaisun aikaan. Pelin ilmeessä ja myös sen ohjekirjassa käytettiin Taishō-kauden tyyliä usein tavoin.
Giovanni Rovetta
Giovanni Rovetta (n. 1595–1668) oli italialainen säveltäjä, joka loi uransa Venetsian Basilica di San Marcossa. Siellä hän toimi laulajana, soittajana, vuodesta 1627 Claudio Monteverdin avustavana maestrona ja vuodesta 1644 kuolemaansa maestrona. Hänen tuotantoonsa kuuluu kaksi oopperaa, concertato-tyylin madrigaaleja ja runsaasti hengellistä musiikkia, kuten messuja.
Teekulttuuri
thumb|250px|[[Japanilainen teeseremonia|Japanilaista teeseremoniaa.]] Teekulttuuri on teen valmistukseen ja nauttimiseen liittyviä tapoja, jotka vaihtelevat usein maittain.
Japani
Japanissa tee on saavuttanut kulttuurisesti tärkeän aseman erityisesti teeseremonian muodossa. Tee tuli Japaniin Kiinasta noin vuonna 700. 1100-luvulla matcha eli vihreä teejauhe alkoi olla suosittua. Vihreä tee on suosituin teelaji Japanissa. thumb|250px|Japanilainen teepannu.
Kiina
Kiinassa on juotu teetä tuhansia vuosia. Teetä alettiin juoda tang-dynastian aikana. Kerrotaan, että tee havaittiin hyväksi juomaksi muutaman teenlehden pudottua sattumalta veteen. Teestä tuli jo tuolloin arvostettu juoma, jota vain keisarit ja heidän perheensä joivat. Kiinassa on syntynyt kiinalainen teeseremonia, jonka on hyvin arvostettu. Vihreä tee on Kiinan yleisempiä teelaleja. Pohjois-Kiinassa taas suosittua on jasmiinitee.
Taiwan
Kuplatee (kiin. 珍珠奶茶) on suosittua Taiwanissa, mutta se on levinnyt myös muualle Aasiaan, Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan. Se syntyi 1980-luvulla.
Thaimaa
Thaimaalainen tee, thaitee, on suosittu juoma Thaimaassa. Muita suosittuja teelajeja ovat muun muassa punainen tee ja kuplatee.
Venäjä
Tee (ven. чай) on suosittua Venäjällä. Tee valmistetaan usein samovaarilla ja juodaan laseista kuppien sijasta.
Britannia
Tee saapui Kiinasta Englantiin ja alkoi yleistyä 1700-luvulla, ja siitä tuli suosittua. Kello viiden tee on muodostanut oman instituutionsa, joskin perheiden ja ystävien yhteiset teehetket ovat Britanniassa käyneet melko harvinaisiksi. Yleisempiä teelajeja ovat Earl Grey ja English Breakfast -tee, jota nautitaan maidon ja sokerin kera. Ks. myös Cream tea.
Saksa
Itä-Friisiassa Saksan luoteisrannikolla on oma teeperinne ("Ostfriesentee").
Suomi
Suomeen tee on tullut idästä päin, Venäjältä. Tämän voi nähdä mm. vanhemmista teeastiastoista, joissa on usein kaksi teekannua: isompi kuumalle vedelle ja pienempi vahvalle, laimennettavalle teelle. Myös teelaseja on käytetty jonkin verran kuppien sijasta. Suomessa teen nauttiminen ei ole läheskään niin yleistä kuin kahvin. Musta tee on ollut suosituinta; teelaadut ja tuotemerkit ovat olleet pitkälti kansainvälisesti tunnettuja merkkejä kuten Lipton ja Twinings. Sergejeff on Suomen vanhin teetalo (1873)
Härjedalen
thumb|right|150px|Kangasvuokko on Härjedalenin maakuntakukka. thumb|right|150px|Karhu on Härjedalenin maakuntaeläin.
Härjedalen on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Härjedalenin pinta-ala on 12 228,0 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 9 822 asukasta, joten väentiheys oli 0,8 asukasta neliökilometriä kohti.
Maakunta rajautuu lännessä Norjaan, etelässä Taalainmaan, idässä Hälsinglandin ja Medelpadin sekä pohjoisessa Jämtlandin maakuntiin. Härjedalen kuuluu lähes kokonaan Jämtlandin lääniin lukuun ottamatta joitakin pieniä alueita, jotka kuuluvat Taalainmaan lääniin.
Nimi Härjedalen juontaa alkunsa muinaisnorjan sanaan Herjárdalr, joka kirjaimellisesti tarkoittaa "Härje-joen laaksoa".
Härjedalen alun perin oli osa Norjaa, mutta se liitettiin osaksi Ruotsia vuonna 1645 Brömsebron rauhan astuttua voimaan. Ennen Ruotsiin liittämistä Härjedalen kuului norjalaiseen Trøndelagin maakuntaan.
Maakunnan suurin taajama on Sveg, jossa on 2 633 asukasta. Maakunnan korkein kohta on Helagsfjället, joka kohoaa 1796 metrin korkeuteen. Suurin järvi on puolestaan Rogen.
Kunnat
Pieni osa maakunnasta kuuluu myös Taalainmaan lääniin.
Väestö lääneittäin
Härjedalenissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 9 822 asukasta, jotka kaikki asuivat Jämtlandin läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.
Kilikia
Historia
Antiikin aikana Kilikia joutui Persian vallan alle. Aleksanteri Suuri valtasi alueen ja löi siellä Dareios III:n Issoksen taistelussa vuonna 333 eaa. Vuonna 67 eaa. Pompeius kukisti alueella toimineet merirosvot ja Kilikiasta tuli osa Rooman valtakuntaa vuonna 64 eaa. Rooman osana Cilicia kuului alun perin omaan Cilician provinssiinsa ja välillä Cilicia et Cypruksen provinssiin. Cicero toimi eräässä vaiheessa Cilician provinssin maaherrana.
Myöhäisroomalaisella kaudella Kilikian alue jaettiin kahteen provinssiin, jotka olivat Cilicia Prima ja Cilicia Secunda. Kilikia pysyi Rooman ja valtakunnan jakauduttua Itä-Rooman vallan alla aina arabien valloituksiin saakka 600-luvulle. Bysantin keisari Nikeforos II Fokas valtasi sen takaisin vuonna 965. Ristiretkien aikana alue kuului Kilikian armenialaiskuningaskuntaan eli niin sanottuun Vähä-Armeniaan. Se oli vahva kristillisyyden keskus piispanistuimineen ja linnoineen.
Osmanit valtasivat alueen 1350-luvulla ja se liitettiin Osmanien valtakuntaan. Silloinkin alue pysyi omaleimaisena ja sen uskonnollinen vapaus säilyi. Vielä 1900-luvun alussa alueella asui suuri määrä armenialaisia, mutta suuri osa heistä surmattiin tai karkotettiin armenialaisten kansanmurhassa vuonna 1915. Turkin tappio ensimmäisessä maailmansodassa merkitsi sitä, että Kilikia oli ranskalaisjoukkojen valvonnassa joulukuusta 1918 lokakuuhun 1921. Tänä aikana armenialaisten sallittiin palata alueelle. Lausannen sopimus palautti alueen hallinnan Turkille.
Aamu toi ilta vei
Aamu toi ilta vei on iskelmälaulaja Jamppa Tuomisen kappale ja ensisingle vuodelta 1977. Levyn kustansi CBS Records Oy ja kappaleet April Music.
Singlen etiketissä Tuomisen nimi on vielä virallisessa muodossa Jarmo Tuominen.
”Aamu toi ilta vei” oli Jamppa Tuomisen läpimurtokappale, joka aloitti artistin kulta- ja timanttilevyjen sarjan. Kappaleen mukaan nimettiin Veikko Tiiton laatima Jamppa Tuomisen elämäkertateos (Minerva, 2008), Heikki Lundin Tuomisesta kertova musiikkinäytelmä Jamppa – Aamu toi, ilta vei Keski-Uudenmaan Teatterissa Keravalla 2014 ja Pauli Ylitalon musiikkinäytelmä Ylikiimingissä 2014. Samanniminen oli myös Tuomista muistellut kiertue 2013–2014, jonka isäntänä esiintyi Mikko Alatalo.
Káto Zákros
Káto Zákros eli Zákros (Ζάκρος) on minolaisaikaisen palatsin ja kaupungin arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Siteían kunnassa lähellä nykyistä Káto Zákroksen kylää, josta se on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Historia
Káto Zákroksen palatsi oli yksi minolaisen kulttuurin viidestä suuresta palatsikeskuksesta Knossoksen, Faistoksen, Málian ja Galatáksen palatsien ohella. Palatsi rakennettiin noin vuonna 2000 eaa. samaan aikaan kuin muutkin suuret palatsit, ja se tuhoutui niiden tavoin maanjäristyksessä noin vuonna 1700 eaa. Tämän jälkeen rakennettiin uusi palatsi, joka tuhoutui noin vuonna 1450 eaa. Palatsi toimi todennäköisesti minolaisen kulttuurin porttina itään, kuten Kyprokselle ja Syyriaan. Tätä tukevat myös paikalta tehdyt löydökset, joihin kuuluu paljon Lähi-idästä tulleita esineitä.
thumb|left|240px|Káto Zákroksen arkeologinen alue. Káto Zákroksen palatsi löydettiin myöhemmin kuin kuuluisammat minolaiset palatsit, minkä ansiosta sen tutkimuksessa on voitu käyttää nykyaikaisempia menetelmiä. Galatáksen palatsi löydettiin vielä myöhemmin.
Palatsi
Káto Zákroksen palatsin koko oli noin 8 000 neliömetriä ja siinä oli 150 huonetta. Sen sisäpihan koko on noin 30 x 12 metriä. Palatsi on näin pienempi kuin muut minolaiset palatsit. Palatsissa on neljä siipeä, pohjois-, etelä-, itä- ja länsisiipi. Pääsisäänkäynti sijaitsi eteläsiivessä. Pohjoissiivessä oli ruokasali. Tutkijat arvelivat, että itäsiipi piti sisällään niin kutsutut kuninkaan ja kuningattaren megaronit. Länsisiivessä oli muun muassa seremoniasaliksi kutsuttu sali. Yhdestä länsisiiven huoneesta on löydetty joukko lineaari-A-tauluja.
Kaupunki, satama ja haudat
Palatsin pohjoispuolella sijaitsivat kaupunki ja satama. Kaupungista vain osa on kaivettu esiin. Sieltä on löydetty lukuisia viinin- ja öljynpuristimia. Tutkijoiden mukaan kaupunki saattoi olla erikoistunut viinin viemiseen Kykladien saarille. Tie yhdisti palatsin ja sataman toisiinsa.
Káto Zákroksen lähellä sijaitsee Zákroksen rotko, joka tunnetaan myös ”Kuolleiden rotkona”. Siellä sijaitsevat luolat olivat minolaisella ajalla käytössä hautoina.
Marc Torrejón
Marc Torrejón Moya (s. 18. helmikuuta 1986 Barcelona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaa Kaiserslauternia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ura
Torrejón on Espanyolin kasvatti. Kauden 2005–2006 hän pelasi lainalla Málagan reservijoukkueessa Segunda Divisiónissa. Palattuaan Espanyoliin hän nousi joukkueen puolustuksen tukipilariksi yhdessä Daniel Jarquen kanssa. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki 1. lokakuuta 2006 ottelussa Osasunaa vastaan.
Kaudella 2006–2007 Torrejón pelasi 10 UEFA Cupin ottelua, kun Espanyol selviytyi aina finaaliin saakka. Finaalissa se kohtasi Sevillan, joka vei lopulta voiton rangaistuslaukauskilpailussa.
Seuraavalla kaudella 20. tammikuuta 2008 hän laukoi ensimmäisen maalinsa pääsarjassa ottelussa Real Valladolidia vastaan. Kaudella 2008–2009 Torrejónin peliaika jäi vähemmälle, kun kesän uusi hankinta Nicolás Pareja nousi avauskokoonpanoon.
19. heinäkuuta 2009 Torrejón teki nelivuotisen sopimuksen Racing Santanderin kanssa. Hän pelasi kolme kautta Racingissa, joka putosi pääsarjasta kauden 2011–2012 päätteeksi. Torrejón siirtyi seuraavaksi kaudeksi Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan Kaiserslauterniin.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailujen tähdistökentällinen
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailujen tähdistökentällinen valitaan MM-kisojen päätteeksi. Tähdistökentällinen on julkaistu vuodesta 1996 alkaen. Siihen nimetään jokaisen pelipaikan paras pelaaja: maalivahti, kaksi puolustajaa, kaksi laitahyökkääjää ja keskushyökkääjä.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 1996
Christian Hellström • Andrea Engel  • Martin Olofsson Jari-Pekka Lehtonen • Jonas Eriksson Stefan Mattsson
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 1998
Magnus Augustsson • Thomas Engel  • Mika Kohonen Klas Karlsson • Jan-Erik Vaara Mark Wolf
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2000
Martin Olofsson • Mika Kohonen  • Tero Karppanen Johan Davidsson • Vesa Punkari Morten Andersen
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2002
Johan Anderson • Jaakko Hintikka  • Martin Olofsson Jari-Pekka Lehtonen • Henrik Qvist Mårten Blixt
Suomen Tietoviisas
Suomen Tietoviisas oli Yleisradion vuosina 1990–1998 Yle TV2 -kanavalla esitetty tietokilpailuohjelma, jossa kilpailtiin yleistietoudessa.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailujen tähdistökentällinen
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2004
Matthias Hofbauer • Mika Kohonen  • Niklas Jihde Jari-Pekka Lehtonen • Jakob Olofsson Henri Toivoniemi
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2006
Tero Tiitu • Anders Hellgård  • Mika Kohonen Henrik Qvist • Marcus Gerber Henri Toivoniemi
Suomen Tietoviisas
Ensimmäisen kilpailun voitti tamperelainen Timo Mesimäki, mutta jo samana syksynä Suomen Tietoviisaan arvon otti mikkeliläinen hammaslääkäri Erik Toivanen, joka sitten voitti visailun seitsemän kertaa peräkkäin. Vasta viimeisessä kilpailussa vuonna 1998 Toivanen joutui taipumaan kahdella pisteellä, kun häntä vastaan asettui Etelä-Suomen läänin joukkue (Yrjö Salin Helsingistä ja Lauri Ranta Kärkölästä).
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailujen tähdistökentällinen
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2008
Aleš Zálesný  • Fredrik Djurling  • Santtu Manner Daniel Folta • Henrik Qvist Henri Toivoniemi
Suomen Tietoviisas
Muita kilpailijoita olivat muun muassa tamperelainen Jussi Suvanto, joka 2000-luvulla on ollut parhaita suomalaisia tietokilpailun MM- ja EM-kilpailuissa,, oulunsalolainen Eero Ylitalo, joka on 2000-luvulla useasti voittanut Radio Suomen ohjelmistoon kuuluvan Poppikoulu-kilpailun, sekä kajaanilainen Nakertajan koulun rehtori Elias Rissanen, joka ylsi mitalisijoille kaksi kertaa.
Vuoden 1990 syksyn Suomen Tietoviisas -finaalilähetys esitettiin toiveuusintana Yle Teema -kanavalla tammikuussa 2008.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailujen tähdistökentällinen
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2010
Tero Tiitu • Mika Kohonen  • Matthias Hofbauer Rasmus Sundstedt • Juha Kivilehto Tomáš Kafka
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2012
Kim Nilsson • Matthias Hofbauer  • Emanuel Antener Tatu Väänänen  • Martin Östholmo Henri Toivoniemi
Molukkienmonarkki
Molukkienmonarkki (Myiagra galeata) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Molukkienmonarkkia tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen Halmaheralla, suhteellisen yleinen Obilla ja Seramilla ja harvinainen Burulla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pertti Salolainen
Pertti Edvard Salolainen (s. 19. lokakuuta 1940 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut kokoomuksen kansanedustajana (1970–1996, 2007–2019) ja puheenjohtajana (1991–1994) sekä ministerinä (1987–1995).
Salolainen työskenteli ennen kansanedustajan uraansa Yleisradiossa toimittajana ja tuottajana vuosina 1962–1969. Vuosina 1996–2004 hän oli Suomen suurlähettiläs Lontoossa.
Elämä ja ura
Salolainen syntyi 19. lokakuuta 1940 Helsingissä välirauhan aikana ylikonstaapeli Edvard Salolaisen ja liikkeenharjoittaja Ella Salolaisen (o.s. Lundqvist) perheeseen. Hän valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1965 ja kauppatieteiden maisteriksi 1969.
Salolainen aloitti uransa Yleisradion tv-uutisten lukijana ja toimittajana 1962–1965. Hän oli Ylen taloudellisten ohjelmien tuottaja 1965–1966, BBC World Servicen suomenkielisen toimituksen toimittaja Lontoossa 1966 ja Ylen Lontoon-kirjeenvaihtaja 1966–1969.
Politiikka
Salolainen valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 1970 eduskuntavaaleissa. Eduskunnassa hän toimi muun muassa sosiaalivaliokunnan varapuheenjohtajana (1970–1975) ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana (1979–1987). Salolainen oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1972–1984.
Salolainen toimi Holkerin hallituksen ministerinä ulkosiainministeriössä sekä kauppa- ja teollisuusministeriössä (ulkomaankauppaministeri) vuosina 1987–1991. Hän sai kyseenalaista julkisuutta 1989 olemalla Kiinan ensimmäinen länsimainen valtiovieras Taivaallisen rauhan aukion verilöylyn jälkeen. Päätös matkasta tehtiin hallituksessa ja sillä oli tasavallan presidentti Mauno Koiviston hyväksyntä.
Salolainen jatkoi ulkomaankauppaministerinä Ahon hallituksessa toimien myös pääministerin sijaisena 1991–1995. 1990-luvun alussa hän vastasi Suomen EU-jäsenyysneuvotteluista. Salolainen oli ETA-neuvotteluvaltuuskunnan puheenjohtaja 1990–1993 ja Suomen EU-neuvotteluvaltuuskunnan puheenjohtaja ja neuvottelevana ministeri 1993–1995. Salolainen on kertonut myöhemmin häneen ja muihin silloisen hallituksen ministereihin kohdistuneista tappouhkauksista Suomen neuvotellessa EU-jäsenyydestä. Hän on kertonut joutuneensa tuolloin Suojelupoliisin suojelukseen, koska uhkauksia pidettiin vakavina.
Vuonna 1991 Salolainen valittiin kokoomuksen puheenjohtajaksi Ilkka Suomisen seuraajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1994, jolloin häntä seurasi Sauli Niinistö. Salolainen jätti eduskunnan lokakuussa 1996 siirryttyään Suomen suurlähettilääksi Lontooseen. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2004. Hänen tilalle eduskuntaan nousi Pirjo-Riitta Antvuori.
Paluu eduskuntaan
Eduskuntavaaleissa 2007 Salolainen asettui kokoomuksen puheenjohtaja Jyrki Kataisen toivomuksesta puolueen ehdokkaaksi Helsingissä, vaikka oli ehtinyt jo kieltäytyä ehdokkuudesta. Hän palasi eduskuntaan kokoomuksen Helsingin ehdokkaista neljänneksi suurimmalla äänimäärällä ( ääntä). Aiemmissa vaaleissaan Salolainen oli ollut suurimpia ääniharavia. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Salolainen valittiin jatkokaudelle 6 205 äänellä.
Salolainen on ollut eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja 2007–2011 ja varapuheenjohtaja vuodesta 2011. Simon Wiesenthal -keskus vaati joulukuussa 2012 Salolaisen erottamista ulkoasiainvaliokunnan varapuheenjohtajan tehtävästä, kun Salolainen oli Ylen Aamu-tv:n keskustelussa esittänyt, ettei Yhdysvallat voi ottaa näkyvämpää roolia Lähi-idän rauhanneuvotteluissa maan vaikutusvaltaisen juutalaisvähemmistön vuoksi. Järjestön mukaan Salolainen toisti ”antisemitististä uutisankkaa juutalaisten salakerhoista”. Salolainen itse piti väitettään puhtaasti ulkopoliittisena analyysinä ja totesi, ettei hänellä ole mitään tekemistä antisemitismin kanssa. Hän oli eduskunnan ikäpuhemies vuodesta 2015 lähtien ja ilmoitti vaalikauden 2015–2019 jäävän hänen viimeisekseen.
Tunnustuksia
Salolainen on ollut pitkään mukana WWF:n toiminnassa. Hän toimi WWF:n Suomen rahaston hallintoneuvostossa ja rahaston varapuheenjohtajana 1972–1989 sekä myöhemmin puheenjohtajana 2006–2009. Salolainen on myös rahaston kunniaperustaja vuodelta 1972. Hän on muun muassa puolustanut Suomen vanhojen metsien suojelua ”ennen kuin biotalous tuhoaa loputkin”.
Lontoon City myönsi Salolaiselle vapaakansalaisen arvon 1998. Suomessa hän sai ministerin arvonimen vuonna 2004. Salolaiselle on myönnetty myös Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi 1994 ja Suomen Luonnonsuojeluliiton kultainen ansiomerkki.
Salolainen sai vuonna 2017 kuningatar Elisabet II:lta Brittiläisen imperiumin kunnianosoituksen Commander of the Order of the British Empire, CBE.
Yksityiselämä
Salolaisen puoliso oli vuodesta 1964 laboratorionhoitaja Anja Salolainen (o.s. Sonninen), joka sairastui luusyöpään vuonna 2000 ja kuoli helmikuussa 2005. Heille syntyi kaksi lasta. Salolainen on sotilasarvoltaan majuri (2000). Sittemmin Salolainen on seurustellut Niina Kosken kanssa ja he kihlautuivat itsenäisyyspäivänä 2018.
Salolaisen harrastuksia ovat muun muassa luonto, valokuvaus, uinti ja tennis.
Savitaipaleen rintama
Savitaipaleen rintama oli Suomen sisällissodan Savon rintaman rintamalohko, jonka taistelut käytiin 27. helmikuuta – 25. huhtikuuta 1918 Etelä-Karjalan Savitaipaleella. Rintaman taisteluilla oli suuri merkitys erityisesti punaisten kannalta, sillä kylä turvasi 30 kilometriä etelämpänä kulkevan elintärkeän Pietarin radan pysymisen heidän hallussaan.
Savitaipale oli valkoisten hallussa sodan ensimmäisen kuukauden ajan, kunnes punaiset miehittivät sen 28. helmikuuta. Savitaipaleen rintaman taistelut liittyivät myös punaisten Karjalan rintaman sotatoimiin, kun heidän tavoitteenaan oli työntää rintamalinjaa pohjoisemmaksi Savitaipaleen ja Taipalsaaren suuntaan. Savitaipaleen suunnalla alkuperäinen tarkoitus oli edetä Mikkeliin ja Savon radalle, mutta lopulta punaiset päätyivät ainoastaan puolustamaan kylää ja sulkemaan valkoisten tien Pietarin radalle. Savitaipaleen taistelut päättyivät lopulta 25. huhtikuuta, jolloin punaiset vetäytyivät kohti Kymenlaaksoa.
Edeltäviä tapahtumia
Yhteiskunnallisen tilanteen kärjistyttyä tammikuun 1918 aikana, otti punakaarti Lappeenrannan haltuunsa 21. tammikuuta käydyn Taavetin kahakan jälkeen. Tämän seurauksena suojeluskuntalaiset vetäytyivät kaupungista 26. helmikuuta Taavetin kautta Savitaipaleelle, jonne vajaan 40 miehen joukko saapui kaksi päivää myöhemmin. Alun perin tarkoituksena oli miehittää Kouvola, mutta kun se oli jo punaisten hallussa, saivat he Taavetissa käskyn jatkaa Savitaipaleelle ja riisua paikkakunnalla olleet venäläiset aseista.
Savitaipaleen läpi kulki venäiläisten ensimmäisen maailmansodan aikana rakentama puolustuslinja, joka ulottui Saimaan länsirannalla Ristiinasta Säkkijärvelle. Paikkakunnalla oli Kaakkois-Suomessa linnoitustöitä tehneitä joukkoja varten perustettu dynamiittivarasto, jota vartioi noin 50 venäläissotilasta. Suojeluskuntalaiset tekivät heti saavuttuaan sopimuksen aseiden luovuttamisesta ja saivat venäläisiltä noin 100 kivääriä, 1 500 patruunaa ja 17 tonnia dynamiittia. 45 kivääriä jätettiin vastaperustetulle Savitaipaleen suojeluskunnalle, ja loput vietiin Savonlinnaan ja Imatralle. Paikkakunnalla olleet venäläiset puolestaan marssivat Sortavalan kautta Venäjälle.
Seuraavan parin viikon aikana Savitaipaleelle saapui jatkuvasti Etelä-Suomesta rintamalinjan yli siirtyneitä valkoisten kannattajia ja suojeluskuntalaisia, joille annettiin kylässä sotilaskoulutusta. Valkoiset odottivat punaisten iskua Lappeenrannan tai Taavetin suunnasta, mutta ryhtyivät lopulta itse toimeen ja hyökkäsivät 15. helmikuuta punaisten valtaamaan Taavettiin noin 50 miehen voimin. Hyökkäyksestä tuli kuitenkin täydellinen epäonnistuminen valkoisten menettäessä 13 kaatunutta. Kymmenen päivää myöhemmin Savitaipaleelta tehtiin toinen epäonnistunut hyökkäys Lemille.
Sotatoimet
pienoiskuva|Valkoisten tykistötulessa vaurioitunut Savitaipaleen kansakoulu.
Lyytikkälän taistelu ja Savitaipaleen miehitys
Kymenlaakson punakaartilaiset lähtivät 26. helmikuuta liikkeelle Kouvolasta tarkoituksenaan edetä Savitaipaleen kautta Mikkeliin. Lähinnä Kymin pitäjästä ja Kotkasta koottu 500 miehen osasto majoittui illalla noin seitsemän kilometriä Savitaipaleen kirkonkylän eteläpuolella sijaitsevaan Lyytikkälän kylään. Seuraavana päivänä noin kello 11.30 Georg Hjalmar Tulanderin johtama valkoisten osasto hyökkäsi Lyytikkälään, mutta punaiset onnistuivat ajamaan heidät takaisin parin tunnin taistelun jälkeen.
Punaisten hyökkäyksen pelossa valkoiset jättivät Savitaipaleen ja siirtyivät noin 20 kilometrin päähän Kuolimojärven pohjoispuolelle Suomenniemen kylään. Näin punaiset saivat Savitaipaleen haltunsa ilman taisteluja 28. helmikuuta. Mikkeliin etenemisen sijasta heille annettiin kuitenkin määräys jäädä paikoilleen, koska eteneminen Mäntyharjun suunnalla ei ollut edennyt samaan tahtiin. Esikunta perustettiin Savitaipaleen pappilaan ja lisäksi punakaartilaisia asettui muun muassa kansakoululle. Rintamapäällikkönä toimi aluksi vuoden 1912 Tukholman olympialaisten painin kultamitalisti Kaarlo Koskelo, joka huhtikuussa vaihtui varastomies Heikki Krögeriin. Molemmat olivat Kotkan punakaartin jäseniä.
Valkoisten hyökkäävät Savitaipaleelle
Valkoiset tekivät ensimmäisen hyökkäyksensa Savitaipaleen kirkonkylään 4. maaliskuuta. Operaation suunnitteli valkoisten joukkoihin liittynyt Saksan keisarillisen armeijan korpraali Karl Müller, joka väitti olevansa yliluutnantti Karl von Zedtwitz zu Hackenbach. Hyökkäykseen osallistui noin 550 miestä, jotka koostuivat pääosin suojeluskuntalaisista, mutta mukana oli myös luutnantti Väinö Vainikaisen komentama Savon ryhmän komppania.
Punaiset olivat saaneet tiedon hyökkäyksesta valkoisten joukoissa olleelta kannattajaltaan ja tiesivät näin ollen varautua siihen. Valkoiset hyökkäsivat kirkonkylään kahden osaston voimin, joista yksi eteni kilometrin levyisenä rintamana lännestä ja toinen pohjoisesta Kärnäkoskelle johtavaa maantietä pitkin. Illan hämärtyessä epäjärjestykseen joutuneet valkoiset kuitenkin perääntyivät. Suurin osa palasi omatoimisesti Suomenniemelle, josta he jatkoivat seuuraavana päivänä edelleen Partakoskelle. Hyökkäyksen pysäyttäminen oli punaisille tärkeä voitto, sillä Savitaipaleen hallinta takasi elintärkeän Pietarin radan pysymisen heidän hallussaan. Ennen omien hyökkäysten käynnistämistä punaiset keskittyivät puolustusvarustusten rakentamiseen kirkonkylän ympäristöön.
Punaisten hyökkäykset
pienoiskuva|Punaisten majapaikkana toimineen kansakoulun sisätiloja taistelun jälkeen. Epäonnistuneen hyökkäyksensä jälkeen valkoiset asettuivat Savitaipaleen pohjoispuolella sijaitseville Partakoskelle ja Kärnäkoskelle, joita punaiset yrittivät maaliskuun jälkipuoliskolla vallata kahdesti. Eteneminen pysähtyi kuitenkin molemmilla kerroilla jo pari kilometriä kirkonkylästä sijoitettuun valkoisten etuvartioon. Ensimmäinen hyökkäys tehtiin 16. maaliskuuta ja toinen 23. maaliskuuta, jolloin valkoisten ensimmäinen puolustuslinja näytti jo murtuvan. Punaiset etenivät Kärnäkosken maantietä pikin vajaan kilometrin verran ensimmäistä hyökkäystä pidemmälle, mutta palasivat lopulta illan hämärtyessä takaisin. Valkoisten päällikkönä toiminut korpraali Müller haavoittui jälkimmäisessä taistelussa vakavasti päähänsä, jonka tilalle nimettiin aikaisemmin tykistöpatteria komentanut ruotsalainen kapteeni Einar Förberg.
Punaisten vetäytyminen
Valkoiset aloittivat ratkaisevan suurhyökkäyksensä Savitaipaleelle 23. huhtikuuta. Siihen osallistuivat Savon ryhmän Savitaipaleen pataljoonan 2.–4. komppaniat, Kyminlaakson komppania, Puumalan lentävä osasto sekä kapteeni Einar Förbergin johtama 3. patteri. Punaisia oli tuolloin Savitaipaleella noin 800 miestä.
Ensimmäisenä päivänä valkoisten tykistö tulitti ankarasti kirkonkylää, jolloin apteekki ja ainakin kolme muuta taloa tuhoutui. Punaisten puolustuslinja kuitenkin kesti iltaan saakka. Hyökkäyksen aikana Savitaipaleen suojeluskuntaan kuulunut tuleva kaksinkertainen olympiavoittaja Jonni Myyrä toimi kahdesti valkoisten oppaana. Ensimmäisellä kerralla Myyrä arvioi etäisyyden viholliseen liian lyhyeksi, jonka vuoksi lännestä edennyt Aleksander Kallion komppania marssi suoraan punaisten konekiväärituleen kärsien suuria tappioita kaatuneina ja haavoittuneina. Myöhemmin samana iltapäivänä Myyrä toimi oppaana Kyminlaakson 1. komppanialle, mutta pelästyi jo ensimmäistä lähelle osunutta kranaattia ja säntäsi valkoisten kertomusten mukaan pakoon. Myöhemmin kirjoittamissaan muistelmissa hän kuitenkin väitti toimineensa urhoollisesti punaisten tulituksen keskellä.
Seuraavana päivänä valkoiset käynnistivät uuden hyökkäyksen. He onnistuivat etenemään kirkonkylän tuntumassa olevaan Paimensaareen asti, josta punaiset vetäytyivät kirkonkylään. Samana päivänä tuhoutui Savitaipaleen kirkko, jonka valkoisten tykistötuli sytytti palamaan puoli viiden aikaan iltapäivällä. Valkoiset tulittivat kirkkoa luullessaan punaisten pitävän sen tornia tähystyspaikkana ja konekivääripesäkkeenä.
Punaiset saivat yöllä perääntymiskäskyn ja vetäytyivät Taavettiin, josta he jatkoivat edelleen Kymenlaaksoon yhdessä Taipalsaaren rintamalta vetäytyneiden punaisten kanssa. Punakaartilaisen lisäksi mukaan liittyi paikallisia siviilejä. Punaisten poistuessa jatkoivat valkoiset kirkonkylän tulitusta, jolloin tuhoutui punaisten päämajanaan pitämä Savitaipaleen pappila sekä kenttäsairaalana toiminut pappilan navetta. Joidenkin väitteiden mukaan tulipalossa menehtyi sairaalassa olleita haavoittuneita. Valkoiset saivat kirkonkylän haltuunsa 25. huhtikuuta kello 4 aamulla.
Tappiot
Savitaipaleen rintamalla kaatui 25 valkoista ja ainakin 32 punaista. Suurin osa kaatuneista tuli kolmen viimeisen päivän aikana, jolloin surmansa sai 21 valkoista ja ainakin 12 punaista. Punaiset surmasivat taisteluiden ulkopuolella seitsemän paikallista isäntää sekä kaksi rintamalinjan yli valkoisten puolelle pyrkinyttä ylioppilasta. Valkoisen terrorin uhreista ei ole tarkkaa tietoa, mutta rintamalla toimi vastaaviin surmiin syyllistynyt Savo-Karjalan Kenraaliesikunnan Lentävä Sotapoliisiosasto.
Muistomerkit
Savitaipaleen vanhalla hautausmaalla on valkoisten lokakuussa 1920 pystyttämä Savitaipaleen taisteluiden muistomerkki, jossa on nimiluettelo kaatuneista valkoisista. Hautausmaalla on myös punaisten joukkohauta. Vuonna 2014 Savitaipaleen kirkonmäelle pystytettiin sovintoa symboloiva Savitaipale 1918 -muistomerkki. Paikalliset työväenjärjestöt eivät kuitenkaan olleet mukana hankkeessa.
Muuta
Savitaipale 1918 -työryhmä on 2000-luvulla julkaissut kaksi Savitaipaleen taisteluiden aikalaiskertomuksia sisältävää kirjaa. Lisäksi vuonna 2013 ilmestyi Pentti Pylkön teos Vaiettu vuosi, joka kertoo Savitaipaleen rintaman tapahtumista. Tutkija Marko Tikka on kritisoinut teosta siitä, että kirjasta puuttuisi kokonaan valkoinen terrori ja punaisten toimiakin käsitellään kritiikittömästi paikkansapitämättömien huhupuheiden pohjalta.
Ice Age 2
Ice Age 2 – Jäätikkö sulaa on vuonna 2006 valmistunut yhdysvaltalainen animaatioelokuva. Se on jatko-osa vuonna 2002 valmistuneelle animaatiolle Ice Age. Elokuva sai ensi-iltansa 31. maaliskuuta 2006.
Elokuvan suomenkielisessä versiossa oli äänirooleissa Antti Pääkkösen, Antti L. J. Pääkkösen ja Santeri Kinnusen lisäksi myös muun muassa Sanna Saarijärvi, Risto Kaskilahti sekä Extreme Duudsonien Jukka Hildén ja Jarppi Leppälä.
Juoni
Jatko-osassa huono-onnisen Jyrsis-oravan rooli oli isompi kuin edeltäjässään. Tarina alkaa kun eläimet huomaavat jäätikön sulavan ja lähtevät pakoon tulvaa ja etsimään uutta asuinsijaa. Manfred-mammutti on edelleen masentunut ja yksinäinen, mutta hän tapaa tyttömammutti Ellien ja hänen opossumi-velipuolensa. Ellie ja opossumit lyöttäytyvät Manfredin, Diegon ja Sidin laumaan ja kaikki jatkavat matkaa. Manfred ja Ellie tutustuvat enemmän toisiinsa ja lopulta rakastuvat. Kaikki joutuvat pulaan yksitellen, muun muassa mammutit tumpeloivat kivikkoisilla rinteillä, Sid ja opossumit ovat vaarassa nälkäisten korppikotkien kanjonissa ja Diego oppii pakon edessä uimaan jääpadon murtuessa. Lopulta kaikki pääsevät turvaan ja suuren murtuneen jäävallin takaa ilmestyy suuri mammuttilauma. Manfred ja Ellie päättävät kuitenkin olla lyöttäytymättä läpikulkumatkalla olevan lauman joukkoon ja jäävät ystäviensä luo.
Ike Udanoh
Ike Joseph Udanoh (s. 2. elokuuta 1989) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä tai sentteri.
Robert Byron Bird
Robert Byron Bird (5. helmikuuta 1924 Bryan, Texas – 13. marraskuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen kemianteknikko. Hänet tunnetaan ei-newtonilaisten fluidien kulkeutumisilmiöistä tekemästään tutkimuksesta; hän oli yksi Transport Phenomena -klassikon kirjoittajista. Hän sai vuonna 1987 National Medal of Sciencen. Hän on Wisconsinin yliopiston, Madisonin emeritusprofessori.
Ike Udanoh
Ura
Udanoh pelasi itävaltalaisessa WBC Raiffeisen Welsissa syksyllä 2013. Hän pelasi kaudella 2012–2013 myös Uruguayssa ja Qatarissa. Suomeen Udanoh saapui talvella kesken kauden 2013–2014. Hän pelasi läntisen alueen II divisioonassa. Kauden lopulla hän nousi loukkaantumisista kärsineen ja Korisliigaa pelanneen Nilan Bisonsin kokoonpanoon ja sai kauden päätteeksi SM-pronssia. Ensiesiintymisensä Korisliigassa Udanoh teki 5. maaliskuuta 2014 tehden 12 pistettä ja ottaen kuusi levypalloa.
Robert Byron Bird
Bird valmistui Illinoisin yliopistosta, Urbana–Champaignista (B.S.) vuonna 1947 ja sai filosofian tohtorin arvon fysikaalisessa kemiassa Wisconsinin yliopistosta, Madisonista vuonna 1950. Bird oli vuosina 1950–1951 tutkijatohtorina teoreettisen fysiikan instituutissa Amsterdamin yliopistossa.
Ike Udanoh
Ura
Elokuussa 2014 Udanoh teki pelaajasopimuksen Tapiolan Hongan kanssa. Hänen merkityksensä joukkueen kokoonpanossa kasvoi merkittävästi edelliskaudesta.
Robert Byron Bird
Bird sai National Medal of Sciencen lisäksi Bingham-mitalin vuonna 1974 ansioistaan reologian alalla. Hän oli vuodesta 1969 National Academy of Engineeringin ja vuodesta 1989 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsenenä. Lisäksi hän toimi muun muassa American Physical Societyn jäsenenä vuodesta 1970 ja Alankomaiden kuninkaallisen taide- ja tiedeakatemian sekä American Academy of Arts and Sciencesin jäsenenä vuodesta 1981.
Ike Udanoh
Ura
Kauden 2014–2015 jälkeen Tapiolan Hongan edustusjoukkue ajautui pahoihin talousvaikeuksiin ja luopui sarjapaikastaan Korisliigassa. Elokuussa Udanoh palasi Loimaalle. Helmikuussa 2016 myös loimaalaisjoukkue joutui vakaviin talousongelmiin, ja Udanoh siirtyi italialaiseen Pallacanestro Ferrara 2011:een. Huhtikuussa hän siirtyi italialaiseen Pallacanestro Mantovanaan. Heinäkuussa 2016 hän teki sopimuksen ranskalaisen pääsarjajoukkue Hyères-Toulonin kanssa.
Pelityyli
Muun muassa Loimaan päävalmentaja Greg Gibsonin ja Hongan päävalmentaja Tuomas Iisalon mukaan Udanoh on poikkeuksellisen kova harjoittelija, joka on keskittynyt elämässään täysin koripalloon.
Geoffrey Dawson
Geoffrey Dawson (25. lokakuuta 1874 – 7. marraskuuta 1944) oli brittiläinen toimittaja, joka oli The Timesin päätoimittaja vuosina 1912–1919 ja 1923–1941.
Dawson opiskeli Oxfordissa ja pääsi All Souls Collegeen vuonna 1898. Hän joutui sanomalehtialalle puolivahingossa toimiessaan Etelä-Afrikassa Alfred Milnerin henkilökohtaisena avustajana. Milner halusi edistää poliittisia pyrkimyksiään sijoittamalla Dawsonin johannesburgilaisen lehden toimitukseen. Vuodesta 1906 Dawson oli myös The Timesin Johannesburgin kirjeenvaihtaja.
Dawson palasi Lontooseen 1911 ja aloitti kokopäivätyöt The Timesissä.
Ojamon rautakaivos
pienoiskuva|Ojamon rautakaivos etualalla, taka-alalla Ojamon kartano. Kuva huhtikuulta 1870, ottanut [[Reinhold Hausen.]] Ojamon rautakaivos oli Lohjan Ojamolla toiminut Suomen ensimmäinen rautakaivos. Erik Fleming perusti kaivoksen virallisesti vuonna 1542, ja sen toiminta jatkui aina vuoteen 1863. Kaivoksen malmi oli laadultaan hyvää, mutta malmin vähäinen määrä ja kaivokseen tihkunut vesi aiheutti ongelmia sen toiminnalle. Ojamon kaivoksen perustaminen johti Mustion, Antskogin ja Billnäsin ruukkien perustamiseen. Kaivoksen toiminta johti epäsuorasti myös Fagervikin ja Fiskarsin ruukin perustamiseen.
Kaivoksen historia voidaan jakaa kolmeen osaan: kaivoksen perustaminen 1500-luvulla, vuokrakausi 1600-luvulla ja myyntikausi 1800-luvulla. Geologian tutkimuskeskuksen mukaan kaivoksesta louhittiin yhteensä 11 780 tonnia rautamalmia, jonka keskimääräinen rautapitoisuus oli 45 %.
Kaivoksen perustaminen
Kaivos perustettiin virallisesti 15. syyskuuta 1542 päivätyllä kirjeellä, jolla kuningas Kustaa Vaasa antoi Etelä-Suomen laamanni Erik Flemingille oikeuden hyödyntää Raaseporin läänistä, Lohjan pitäjän Ojamon kylästä löytämäänsä malmivuorta. Oikeus koski myös Flemingin jälkeläisiä, ja ehtona oli että joka kahdestoista kippunta toimitettaisiin kruunulle. Kirjeessä Flemingiä kehotettiin turvaamaan louhintaan tarvittavan puun saanti sopimalla puuntoimituksista paikallisten metsänomistajien kanssa. Nimismiehiä ja vouteja kiellettiin estämästä millään tavoin Flemingin kaivostoimintaa.
Flemingin oletetaan kuitenkin suunnitelleen kaivostoimintaa jo 1530-luvulla ja käyttäneen esiintymää jonkin aikaa hyväkseen ennen kuninkaan lupaa. Vuoden 1542 privilegiokirjeestä selviää, että hän suoritti alueella koelouhintoja 1530-luvun lopulla. Samaan aikaan Fleming liitti perintönä saamaansa Suitian kartanoon ostamansa Kvarnbyn ja Nybyn, saaden näin vesivoimaa käyttöönsä. Vesivoima oli välttämätöntä malmin käsittelyssä.
Kaivosmiehet Fleming hankki Saksasta, koska vuorityö oli siellä Ruotsia kehittyneempää. Aluksi louhittu malmi kuljetettiin talviaikaan maanteitse Nybyn Tupalassa sijainneeseen Suitian ruukkiin, Suomen ensimmäiseen rautaruukkiin. Suitian ruukki toimi vain lyhyen ajan, ja myöhemmin malmi vietiin Mustion ruukkiin.
Malmi oli kuljetettava talviaikaan, jolloin maaperä oli jäässä ja tiet kestivät kuljetuksen. Malminsulatukseen käytetyt hytit muistuttivat todennäköisesti talonpoikien järvimalmin sulatukseen käyttämiä paljeuuneja. Hyttien ja uunien oletetaan olleen pieniä, suurimmillaan muutaman metrin korkuisia ja alle metrin levyisiä.
Fleming palkkasi myös kaksi hopeankaivamiseen erikoistunutta vuorimiestä Saksasta toiveenaan hopean löytäminen Ojamolta. Toive ei kuitenkaan toteutunut, sillä malmin hopeapitoisuuden uskotaan olleen olematon. Toiveet hopean löytämisestä heräsivät uudelleen 1600-luvulla, ja kansanperinteen mukaan Ojamolta olisi tuolloin louhittu hopeaa. Varmoja todisteita tästä ei kuitenkaan ole.
Yleisesti ottaen tiedot Ojamon rautakaivoksen alkutaipaleesta ovat vähäisiä ja hataria, eikä varmoja tietoja esimerkiksi toiminnan laajuudesta ole. Toiminnan aloitusvuodeksi on eri lähteissä ilmoitettu useita eri vuosia, muun muassa 1528, 1533 ja 1538.
Kruunun aika
Erik Flemingin kuolema vuonna 1548 taannutti kaivoksen toiminnan joksikin aikaa. Kruunun näkökulmasta raudan merkitys oli kuitenkin jatkuvasti korostunut, ja strategisesta näkökulmasta oli tärkeää, että Suomessa voitiin tuottaa itärajan linnoituksien varustamiseksi rautaa. Vaikka Kustaa Vaasa olikin antanut Flemingille ja tämän jälkeläisille privilegio-oikeuden malminlouhintaan, oli kruunu pidättänyt itsellään niin sanotun vuoriregaalioikeuden.
Lähteet
60.23603°N, 24.02167°W
Eva-Maria Brem
Alppihiihdon maailmancupissa Brem kilpaili ensimmäisen kerran Lienzissä 29. joulukuuta 2005. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa oltuaan kolmas Åren suurpujottelussa 6. maaliskuuta 2014. Kymmenen päivää myöhemmin hän oli toinen Lenzerheiden suurpujottelussa. 25. lokakuuta 2014 hän sijoittui kolmanneksi Söldenin suurpujottelussa. Ensimmäisen maailmancupin voittonsa hän saavutti Aspenin suurpujottelussa marraskuussa 2014. Åren suurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi sekä joulukuussa 2014 että maaliskuussa 2015. Hän oli vielä toinen Meribelin suurpujottelussa, ja sijoittui kauden 2014–2015 suurpujottelun maailmancupissa toiseksi.
Kaudella 2015–2016 Brem sijoittui toiseksi Aspenin ja Åren suurpujottelussa. Hän voitti Courchevelin ja Jasnán suurpujottelun. Hän voitti suurpujottelun maailmancupin.
Vuonna 2005 Brem otti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla kultaa suurpujottelussa ja hopeaa supersuurpujottelussa.
Vuonna 2006 Brem sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia suurpujottelussa. Itävallan mestaruuskisoissa hän otti samana vuonna kultaa suurpujottelussa ja oli pujottelussa kolmas edellään kaksi ulkomaalaista. Vuotta myöhemmin nuorten MM-kilpailuissa Brem otti pronssia sekä suurpujottelusta että supersuurpujottelusta. Vuoden 2008 nuorten MM-kilpailuissa hän otti pronssimitalin alppiyhdistetystä ja kuukautta myöhemmin Itävallan mestaruuskisoissa suurpujottelusta pronssia. Hän oli maansa mestaruuskilpailujen suurpujottelussa parhaana itävaltalaisena toinen 2013.
Brem kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Vancouverin olympialaisissa 2010 ja sijoittui suurpujottelussa seitsemänneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän saavutti joukkuekilpailussa kultaa.
Ruotsin maapäivät
thumb|Muistokivi Helsingin [[Vanhakaupunki (Helsinki)|Vanhassakaupungissa vuonna 1616 pidettyjen Helsingin maapäivien muistoksi]] Ruotsin maapäivät eli maakuntakokous (myös provinsiaalikokous) oli kokous, jonne säädyt, eli eri säätyjen valitut tai perinnölliset edustajat kokoontuivat, usein kuninkaan johdolla. Säätyvaltiopäivistä maakuntakokous erosi siinä, että koolle kutsuttiin vain valtakunnan jonkin osan säädyt.
Ruotsin valtakunnassa maakuntakokouksia voitiin kutsua valtiopäivien väliaikana jollekin Suomen paikkakunnalle. Suomen maapäivistä merkittävimpiä olivat vuonna 1616 pidetyt Helsingin maapäivät. Muita maakuntakokouksia pidettiin Turussa vuonna 1657, Helsingissä 1671, Turussa ja Porvoossa 1676. Myös pikkuvihan aikana 1742 pidettiin Turussa maapäivät.
Butiken på Landet
Butiken på Landetin liikkeet sijaitsevat nimensä mukaisesti maaseudulla taajamien ulkopuolella. Ne ovat maatilojen ja kartanoiden yhteydessä, myymälöiksi muutetuissa vanhoissa maatalousrakennuksissa. Butiken på Landet on keskittynyt myymään eurooppalaisten valmistajien laatumerkkejä.
KV36
KV36 on Maiherperin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se on ei-kuninkaallinen hauta, jonka muumio ja suurin osa hautatarvikkeista on löydetty ehjinä. Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1899.
Hauta on hyvin louhittu, mutta seiniä ei ole tasoitettu. Haudasta on löydetty muun muassa muumioita ja niiden kääreitä, ruokaa, koruja, hautakalusteita, astioita, kasvien jäännöksiä, aseita ja papyryksia.
Suomen Hippos
Suomen Hippos ry on valtakunnallinen hevosurheilun ja -kasvatuksen keskusjärjestö, joka perustettiin Suomen Ravirenkaan ja Hevostalouden keskusliiton yhdistyttyä vuonna 1973. Järjestöön kuuluu yhteensä 128 alajärjestöä, joita ovat muun muassa paikalliset hevosjalostusliitot ja muut alan yhdistykset. Suomen Hippoksen puheenjohtajana on vuodesta 2021 lähtien toiminut asianajaja ja varatuomari Kari Eriksson.
Hippoksen toimintaa
Suomen Hippoksen tärkeimmät tehtävät ovat Suomessa kasvatettavien hevosrotujen rekisteröinti ja kantakirjaaminen sekä maan ravikilpailutoiminnan johtaminen ja valvominen. Ravikilpailuja järjestetään 43 raviradalla ja niitä käydään jouluaattoa ja joulupäivää lukuun ottamatta vuoden jokaisena päivänä. Yhteensä Suomessa järjestetään vuosittain lähes 600 ravikilpailua. Niiden totopeliä hoitaa Veikkaus (vuoden 2016 loppuun asti Suomen Hippoksen tytäryhtiö Fintoto), joka omistaa myös ravikilpailuja näyttävän TotoTV:n.
Suomen Hippos harjoittaa lisäksi koulutus- ja julkaisutoimintaa. Tytäryhtiö Suomen Hevourheilulehti Oy julkaisee kaksi kertaa viikossa ilmestyvää Hevosurheilu-lehteä sekä viikoittaista Toto-nimistä lehteä, joka sisältää kaikkien Suomessa järjestettävien totoravien lähtölistat. Lisäksi Hippoksen julkaisutoiminta käsittää hevostalouteen ja -urheiluun liittyvää kirjallisuutta.
Vuonna 2007 keskeiset hevosalan toimijat perustivat Ypäjällä valtakunnallisen hevosalan osaamiskeskuksen, jolle annettiin nimeksi Hippolis. Hippoksen lisäksi perustajiin kuuluivat muun muassa Suomen Ratsastajainliitto, Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto sekä Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus.
== Hallituksen puheenjohtajat ==
Running on Empty
Running On Empty on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jackson Brownen ennen julkaisemattomia kappaleita sisältävä livealbumi vuodelta 1977. Browne on itse tuottanut levyn. Äänittäjä on Greg Ladanyi.
Konserttiäänityksissä ovat avustaneet Tom Walsh ja Russell Schmitt käyttäen Showcon 24-raitaista Studeria. Hotelli- ja bussiäänityksissä ovat avustaneet David Hewitt, Mark Salwasser ja Norman Mershan käyttäen New Yorkin Record Plant –studion rekkaa.
Miksaus on tehty Aphexilla Los Angelesissa Sound Factory –studiossa. George Ybarra ja Dennis Kirk ovat avustaneet.
Masteroinnin on tehnyt Bernie Grundman A&M-studiossa.
Levykannen suunnittelusta ja toteutuksesta on vastannut Jimmy Wachtel ja valokuvat on ottanut Joel Bernstein sekä yhden levypussin kuvan Aaron Rapoport.
Kiitoksissa mainitaan Elizabeth Reynolds ja David Geffen.
Euroopan markkinoille levyä on valmistanut Saksassa WEA Musik GmbH.
Kappaleet
Sivu 1
Päätöskappaleen sanoitusta ovat täydentäneet Jackson Browne ja Glenn Frey.
Kappaleiden julkaisuyhtiöt ovat: 1-4 Warner Bros. Music Ltd. 5 Carlin Music Corp.
Mercury (avaruusohjelma)
thumb|250px|Alkuperäinen Mercury-seitsikko Mercury oli Yhdysvaltain vuonna 1958 käynnistämä avaruusohjelma, jonka tarkoitus oli laukaista miehitetty avaruusalus Maata kiertävälle radalle. Ohjelman ensimmäinen miehitetty laukaisu Mercury-Redstone 3 vei 5. toukokuuta 1961 Alan Shepardin alikiertoradan lennolle. Ohjelman kolmas miehitetty lento Mercury-Atlas 6 vei 20. helmikuuta 1962 John Glennin kiertoradalle.
Running on Empty
Kappaleet
Kappaleiden sanat on painettu levypussiin.
Mercury (avaruusohjelma)
Ohjelmalla valmisteltiin Apollo-ohjelmaa.
Taustaa
Yhdysvallat käynnisti Mercury-avaruusohjelman 7. lokakuuta 1958. Ohjelman tarkoituksena oli osoittaa mahdolliseksi ihmisen laukaiseminen avaruuteen maata kiertävälle radalle, osoittaa avaruudessa olo mahdolliseksi ja palauttaa sekä alus että sen lentäjä turvallisesti takaisin Maahan.
Pyhä Laurentius
Pyhän Laurentiuksen tarina
Laurentius sai määräyksen viedä Rooman seurakunnan omaisuuden keisarille. Hän jakoi varat kuitenkin köyhille ja vei heidät keisarin eteen sanoen, että he ovat kirkon oikea aarre. Laurentiusta piinattiin ensin ruoskilla ja asetettiin sitten halsterin tapaiselle rautalankaverkolle poltettavaksi. Hänen kerrotaan pysyneen lujana ja tyynenä keskellä tuskiaan, jopa pilkanneen pyöveleitään pyytämällä, että nämä kääntäisivät hänet toiselle kyljelleen, jotta sekin puoli paistuisi.
Kâmpôt (maakunta)
thumb|right|250px|Maakunnan sijainti kartalla Kâmpôt tai Kampot on yksi Kambodžan 24 maakunnasta. Se sijaitsee maan eteläosassa, ja sen rajan muodostavat Siaminlahti, Vietnam ja Kêbin maakuntaoikeudet omaavaan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 4 873 neliökilometriä, ja sen asukasluku oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 585 110. Maakunta jakaantuu kahdeksaan piirikuntaan. Sen pääkaupunki on Kâmpôt.
Pyhä Laurentius
Pyhän Laurentiuksen kultti
Pyhä Laurentius on kirjojen ja kirjastojen suojelupyhimys. Pyhän Laurentiuksen muistopäivä on katolisessa pyhimyskalenterissa hänen kuolinpäivänään, 10. elokuuta. Sama päivä on Suomessakin edelleen Laurin nimipäivä.
Running on Empty
Kappaleet
"Running On Empty" on äänitetty 27. elokuuta 1977 konsertissa Merriweather Post Pavilionissa Marylandin Columbiassa.
Kobolttimonarkki
Kobolttimonarkki (Myiagra atra) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kobolttimonarkkia tavataan Indonesiassa. Lajin levinneisyysalue on hyvin pieni ja sen populaation arvellaan olevan pieni. Se on luultavasti vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Running on Empty
Kappaleet
"The Road" on äänitetty 27. elokuuta 1977 Cross Keys Innin huoneessa 301 Marylandin Columbiassa ja 7. syyskuuta konsertissa Garden State Arts Centerissä New Jerseyn Holmdalessa. Hotelliäänityksen osalta on kiitetty Pete Wileytä. Kappale on omistettu Judylle.
"Rosie" on äänitetty 1. syyskuuta 1977 Saratoga Performing Arts Centerin backstage-tilassa New Yorkin Saratoga Springsissa. Taustalaulajina ovat Doug Haywood ja kiertueen valokuvaaja Joel Bernstein.
"Cocaine" on äänitetty 17. elokuuta 1977 Holiday Innin huoneessa 124 Illinoisin Edwardsvillessa.
"Shaky Town" on äänitetty 18. elokuuta 1977 Holiday Innin huoneessa 124 Illinoisin Edwardsvillessa. Kappaleen tekijä Daniel Kortchmar laulaa taustoja.
"Love Needs a Heart" on äänitetty livenä 17. syyskuuta 1977 Universal Amphitheatressa Kalifornian Universal Cityssä.
"Nothing But Time" on äänitetty 8. syyskuuta 1977 Continental Silver Eagle –bussissa jossain päin New Jerseytä. Russell Kunkel soittaa snarea, hi-hatia ja pahvilaatikkoa jalkapedaalilla.
"The Load-Out" on äänitetty 27. elokuuta 1977 konsertissa Merriweather Post Pavilionissa Marylandin Columbiassa.