cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iran
Ihmisoikeudet
Iranin on tiedetty teloittaneen alaikäisiä, vaikka se on allekirjoittanut Lapsen oikeuksien sopimuksen. Vuonna 2008 Iran lupasi lopettaa käytännön. Kansainvälistä kritiikkiä herätti Atefeh Sahaalehin tapaus vuonna 2004. Hän joutui 16-vuotiaana julkisesti hirtetyksi avioliiton ulkopuolella harrastetusta seksistä. Taiteilijanakin tunnettu Delara Darabi tuomittiin kuolemaan 17-vuotiaana tehdystä murhasta. Hän tunnusti teon alun perin, mutta teki sen ilmeisesti suojatakseen 19-vuotiasta poikaystäväänsä teloitukselta, koska uskoi itse alaikäisenä välttyvänsä kuolemantuomiolta.
Iranissa voidaan tuomita ihmisiä aviorikoksesta kivitettäviksi kuoliaaksi. 2000-luvulla viranomaiset sanovat että näitä tuomioita pannaan harvoin toimeen. Amnestyn mukaan vuosina 2006–2010 kivitettyjä oli ainakin kuusi.
Open Doors -järjestön World Watch-listauksen mukaan kristityt kokevat Iranissa äärimmäistä vainoa. Järjestön mukaan Iranin hallitus näkee muslimien kääntymisen kristinuskoon länsimaiden yrityksenä heikentää Iranin islamilaista hallintoa. Hallinto tekee usein ratsioita salaisiin kirkkoihin ja iskut johtavat usein pidätyksiin ja pitkiin vankeusrangaistuksiin "rikoksista kansallista turvallisuutta vastaan". Kääntyneet kristityt saavat maallistuneissa muslimiperheissä usein hyväksynnän, mutta tiukempien muslimiperheiden käännynnäiset kokevat enemmän vainoa kotona.
Iranissa myös homoseksuaalinen toiminta, yleensä seksuaalinen kanssakäyminen ja rienaus voivat johtaa kuolemantuomioon.
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Iran ei ole vapaa maa. Iranin islamilaisessa tasavallassa järjestetään säännöllisesti vaaleja, mutta ne eivät täytä demokratian vaatimuksia, mikä johtuu osittain kovan linjan Valvojien neuvoston vaikutuksesta. Se on elin jota ei ole valittu, ja joka hylkää kaikki ehdokkaat, joita se ei pidä tarpeeksi uskollisina papistolle. Lopullinen valta on maan korkeimmalla johtajalla, ajatollah Ali Khameneilla ja hänen valvonnassaan olevien instituutioiden käsissä. Näillä instituutioilla, kuten turvallisuusjoukoilla ja oikeuslaitoksella on tärkeä rooli erimielisyyksien ja muiden kansalaisvapauksien rajoitusten tukahduttamisessa.
Ulkosuhteet ja armeija
Iranilla on kahdenlaiset asevoimat: tavanomainen armeija, johon kuuluu Iranin maavoimat, ilmavoimat ja merivoimat sekä Iranin Vallankumouskaarti. Asevelvollisuus kestää 18 kuukautta. Iranin vallankumouksen jälkeisten kauppasaartojen myötä maa on kehittänyt laajalti omaa puolustusteollisuutta. Iran valmistaa itse tankkeja, panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja, ohjuksia ja ohjusjärjestelmiä, sukellusveneitä, sotilasaluksia, sotilashelikoptereita ja hävittäjiä.
Iranin ja Saudi-Arabian vastakkainasettelu
Saudi-Arabian ja Iran ovat vuosikymmeniä kilpailleet keskenään alueellisesta vaikutusvallasta. Maat ovat olleet toistensa arkkiviholliset ja viime aikoina vastakkainasettelu on entuudestaan kärjistynyt. Lähtökohtaisesti maat edustavat islamin kahta eri päähaaraa. Saudi-Arabia on sunnilainen ja pitää itseään alueen johtavana sunnilaisena maana. Iran puolestaan on suurin shialainen valtio. Poliittiset tapahtumat alueella ovat kärjistäneet maiden vastakkainasettelua. Saddam Husseinin syrjäyttäminen Irakissa vuonna 2003 kaatoi samalla Iranin merkittävän sunnilaisen vastavoiman ja Iranin asema vahvistui siitä huolimatta, että Irakin uusi shialainen johto on ollut läheisissä väleissä myös Iranin toisen arkkivihollisen Yhdysvaltojen kanssa. Arabikevään 2011 levottomuudet ja epävakauden lisääntyminen saivat sekä Iranin että Saudi-Arabian toimimaan aktiivisesti oman vaikutusvaltansa lisäämiseksi. Saudi-Arabian liittolaisia ovat Persianlahden arabimaista Yhdistyneet arabiemiraatit ja Bahrain sekä myös Egypti ja Jordania. Iranin liittolaisia ovat Bashar -al Assadin hallinnon johtama Syyria ja Libanonin shilainen Hizbollah-liike. Syyrian sisällissodassa Iran on tukenut al-Assadin hallintoa ja Saudi-Arabia kapinallisia. Jemenin sisällissodassa Saudi-Arabian johtama liittouma on taistellut Iranin tukemia shialaisia Houthi- kapinallisia vastaan. Saudi-Arabia ja Iran eivät ole sotineet suoraan keskenään, mutta ne ovat harjoittaneet ns. sijaissotaa eli proxy-sodankäyntiä tukemalla alueen aseellisissa konflikteissa tosiaan vastaan taistelevia toimijoita. Erityisesti Iranin tukemien Jemenin houthi-kapinallisten hyökkäykset Saudi-Arabian infrastruktuuria vastaan ovat kärjistäneet tilannetta. Yhdysvaltain Trumpin hallinto on tukenut voimakkaasti Saudi-Arabiaa. Myös Saudi-Arabian ja Iranin perinteinen "virallinen" vihollinen Israel pitää Irania suurimpana alueellisena turvallisuusriskinään, joten myös se on välillisesti tukenut Saudi-Arabiaa.
Aluejako
Iran koostuu 31 provinssista (ostan-haa, yksikkö ostan). Vuonna 2010 Teheranin provinssista erotettiin Ālborz omaksi provinssikseen. Iranin saaret kuuluvat pääosin Hormozgānin provinssiin.
Talous
Iran toivoo myös houkuttelevansa miljardien arvosta ulkomaisia investointeja luomalla suosiollisen sijoitusilmaston, johon kuuluvat vähennetyt rajoitteet ja tullit sekä vapaakauppa-alueet kuten Tšabahar ja Kiš-saari. Modernissa Iranissa on vahva keskiluokka ja kasvava talous, mutta korkea inflaatio ja työttömyys ovat ongelmia. Työttömyyden takia monet koulutetut nuoret lähtevät maasta, ja Iran kärsii aivovuodosta.
Iran on OPECin perustajajäsen. Vuonna 2012 Iran oli OPECin toiseksi suurin ja maailman viidenneksi suurin öljyntuottaja (Venäjä, Kiina, Yhdysvallat eivät kuulu OPECiin), ja sen tunnetut öljyvarat olivat kolmanneksi suurimmat (Saudi-Arabian ja Venezuelan jälkeen). Sillä on hallussaan yli 10 prosenttia maailman näytetyistä öljyvarannoista. Sillä on hallussa myös Venäjän jälkeen maailman toiseksi suurimmat maakaasuvarannot.
Iranin vienti suuntautuu Aasiaan: Kiinaan, Japaniin, Intiaan, Etelä-Koreaan ja Turkkiin. Tuontia on Arabiemiraateista, Kiinasta, Saksasta, Etelä-Koreasta, italiasta, Venäjältä ja Intiasta. Maan merkittävimmät luonnonvarat ovat öljy, maakaasu, kivihiili, kromi, rautamalmi, kupari, lyijy, mangaani ja rikki. Merkittävin vientituote on öljy, joka vastaa 80 prosenttia viennin arvosta. Muita vientituotteita ovat muut petrokemian ja kemian tuotteet, hedelmät ja pähkinät sekä matot.
Iranin ulkomaanvelka on noin 2,4 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Yhdysvaltain presidentti Donald Trump ilmoitti toukokuussa 2018, että Yhdysvallat vetäytyy Iranin ydinsopimuksesta ja palauttaa pakotteet Irania vastaan. Pakotteet ovat iskeneet Iranin valuutan arvoon, nostaneet inflaatiota ja haitanneet maan öljynvientiä. Iran on vaatinut EU-mailta toimia pakotteiden aiheuttamien talousvaikeuksien lievittämiseksi.
Liikenne
Iranissa on ollut hyvät maantieyhteydet Silkkitien ajoista asti. Nykyisin maassa on päällystettyjä maanteitä 125 908 kilometriä, mihin kuuluu noin 1 400 kilometriä moottoritietä. Rautateitä on 8 442 kilometriä. Turkin Istanbulista Teheraniin kulkevan viikoittaisen junayhteyden nimi on Trans-Asia Express. Junayhteyden avaamista Azerbaidžaniin suunnitellaan. Satamakaupunkeja ovat Assaluyeh, Bandar Abbas ja Bandar-e-Eman Khomeyni.
Väestö
thumb|329x329px|Kävelykatu [[Šīrāzin kaupungissa]] thumb|288x288px|Moskeija Eṣfahānissa thumb|400px|Iranin etninen väestönkartta. {{legend|#FFD700|[[Kurdit}} {{legend|#FF00FF|Mazandaranit}} {{legend|green|Gilakit}} {{legend|#33ccff|Lurit}} {{legend|#eb7d14|Belutšit}} {{legend|#808080|Arabit}} {{legend|#FF8040|Kaškait}} {{legend|#2fb468|Persialaiset}}]]
Ethnologue: Languages of the World -teoksessa vuodelta 2013 listataan 75 Iranissa käytettyä elävää kieltä. Tiedot eri kielten puhujamääristä ovat eri vuosilta.
Iranin väestöstä yli kaksi kolmasosaa puhuu jotain iranilaista kieltä. Suurimmat iranilaiset ryhmät ovat persialaiset (50–60 prosenttia väestöstä), kurdit (noin 10 prosenttia), gilakit ja mazandaranit (10 prosenttia), lurit (2 prosenttia) ja belutšit (2 prosenttia). Turkkilaissukuisia vähemmistöjä ovat azerit (n. 20 prosenttia) ja turkmeenit (2 prosenttia). Muita etnisiä vähemmistöjä ovat muun muassa arabit (1 prosenttia), armenialaiset, assyrialaiset ja juutalaiset.
Vain persia arabialaisilla kirjaimilla kirjoitettuna on virallinen kieli.
Islam on virallinen valtionuskonto – sen suositumpi haara on šiialaisuus johon kuuluu 90–95 prosenttia iranilaisista (2011). 5–10 prosenttia kuluu sunnimuslimeihin, jotka ovat enemmistönä useimmissa muissa islaminuskoisissa maissa. Virallisesti tunnustettuja vähemmistöuskontoja ovat juutalaisuus, kristinusko ja zarathustralaisuus. Lisäksi on muiden uskontokuntien, kuten Iranista lähtöisin olevan baha’ilaisuuden, kannattajia.
Iranissa on vain vähän ihmisiä, joilta on diagnostisoitu HIV tai AIDS. Vuonna 2012 HIV-positiivisia aikuisia arvioitiin olevan 70 800, eli 0,2 % aikuisista. Antiretroviraalilääkitystä saa vain pieni osa tarvitsijoista.
Kulttuuri
left|thumb|261x261px|Farhang (”kulttuuri”) on ollut Iranin sivilisaation keskipiste, ja monet iranilaiset ovat ylpeitä perinnöstään ja asemastaan muinaisen kulttuurin jatkajina. left|thumb|332x332px|Hafezin muistomerkki Šīrāzissa Iranilainen kulttuuri on yksi maailman pisimpään säilyneitä sivilisaatioita. Maahan on vuosien varrella vyörynyt yhä uusia valloittajia, mutta sen sijaan että he olisivat hävittäneet iranilaista kulttuuria, valloittajat ovat itse iranilaistuneet.
Suuri osa Iranista on erämaata, ja ehkä siksi puutarhat, kukat ja hedelmät ovat tärkeitä aiheita, joita kuvataan niin matoissa kuin kirjallisuudessa ja runoudessakin.
Iranilaisessa kodissa vain keittiön ja kylpyhuoneen käyttötarkoitus pysyy samana. Muut huoneet ovat tarpeen mukaan ruokasaleja, olohuoneita tai makuuhuoneita. Tuolit eivät kuuluneet sisustukseen ennen 1800-lukua, ja edelleen pehmeillä matoilla istumista pidetään usein kodikkaampana. Huoneiden monikäyttöisyys on tärkeää, sillä vieraanvaraisuus edellyttää, että yövieraita voidaan majoittaa lyhyellä varoitusajalla, ja sukulaiset ystävineen voivat tulla lyhyemmälle tai pitemmälle vierailulle koska tahansa.
Iranilaisen ydinperheen määrittelee päivällispöydän koko. Usein saman suvun eri haaroja asuu samassa rakennuksessa tai pihapiirissä, mutta kaikki eivät silti syö yhdessä. Aikuiset lapset saattavat asua vanhempiensa luona myös naimisiin mentyään ainakin jonkun aikaa. Koska avioliitto sitoo perheet tiukasti yhteen, on tärkeää, että itse kihlaparin lisäksi appivanhemmat tulevat keskenään hyvin toimeen. Avioliiton järjestäminen on ennen kaikkea tulevien anoppien tehtävä. Moniavioisuus on sallittua, mutta ei kovin yleistä.
Unescon maailmanperintöluettelossa on Iranista kaksikymmentä kulttuurikohdetta. Armenialaiset luostarit (Taddeuksen luostari, Stefanoksen luostari ja Dzordzorin kappeli), Bamin kulttuuriympäristö, Behistun, Esfahanin Perjantaimoskeija, Golestanin palatsi,  Gonbad-e Qabus, Meidan Emam, Meymandin kulttuurimaisema, Pasargadae, Persepolis, šeikki Safi ad-Dinin khanqah ja mausoleumi,  Shahr-i-Sokhta, Band-e Kaisar, Soltaniyeh, Susa, Tabrizin basaari,Takht-i Suleiman ja Tšogha Zanbil.
Iranilainen keittiö perustuu hedelmiin ja vihanneksiin. Liha, yleensä lampaanliha, on lisuke. Hiilihydraatteja saadaan riisistä ja leivästä. Makeita paloja syödään useammin iltapäivällä teen kanssa kuin jälkiruokana – ateria lopetetaan mieluummin tuoreisiin hedelmiin. Iranin eri alueilla on omia tyypillisiä makeisiaan, joita viedään tuliaisiksi ja tarjotaan vieraille. Näihin kuuluvat ruusuvedellä maustettu nougat gaz ja sahramista, voista ja pistaaseista tehty nekkumainen sohan. Islamilaisessa Iranissa alkoholinkäyttö on periaatteessa kiellettyä mutta silti yleistä. Juutalaiset, armenialaiset ja zarahustralaiset valmistavat paikallista viiniä, ja pontikkaa tehdään lähes joka kylässä.
Persialaiset, käsinsolmitut matot ovat tärkeä osa iranilaista kulttuuriperinnettä, sekä edelleen merkittävä vientituote. Hienoimmissa matoissa on satoja solmuja neliötuumalla, ja niiden valmistus vie vuosia. Mattojen kuva-aiheet ovat vuosisatoja vanhoja, mutta kutojat kehittävät, muuntelevat ja yhdistelevät niitä vapaasti.
Persialaisen kuvataiteen aarteisiin kuuluvat miniatyyrimaalaukset, joita käytettiin kuvittamaan runoelmia ja klassisia tarinoita. Toinen visuaalisen taiteen ilmentymä on kalligrafia. Modernit iranilaiset kuvataiteilijat käyttävät usein työssään elementtejä molemmista.
Iranin valtio on kieltänyt takatukan ja pyrkii edistämään islamilaisia kampauksia.
Kirjallisuus ja elokuva
Persialainen kirjallisuus alkaa zarahustralaisuuden pyhistä teksteistä ja parthialaisten ja sassanidien valtakausien aikaisista kirjoituksista, jotka tunnetaan vain toissijaisten lähteiden kautta. Arabivalloituksen jälkeen 600-luvulla arabiasta tuli kirjallisuuden vallitseva kieli. Persian kieli palasi kirjallisuuteen 800-luvulla, ja sitä seuraavilla vuosisadoilla klassisen persialaisen kirjallisuus kukoisti.
Länsimaissa tunnetuin tuon ajan persialainen runoilija on epäilemättä Omar Khaijam (1050–1123). Persiassa hänet tunnettiin ennen kaikkea luonnontieteilijänä. 1900-luvulla itsenäisyystaistelu ja länsimaiset vaikutteet muuttivat runoutta suoraviivaisemmaksi, ja poliittiset ja yhteiskunnalliset teemat yleistyivät. 1900-luvun tunnustettuja kirjailijoita ovat Ali-Mohammad Afghani ja Jamal Mir-Saadeghi.
Iranilaiset elokuvat ovat tunnettuja, Iran on saanut 300 kansainvälistä elokuvapalkintoa viimeisen kahdenkymmenenviiden vuoden aikana. Nykypäivän iranilainen elokuva tunnetaan ulkomailla erityisesti "uudesta aallosta" ("Iranian New Wave"), jonka tunnetuimpia edustajia on muun muassa Jafar Panahi. Iranilaisessa uudessa aallossa yhdistetään käsikirjoitettua ja näyteltyä fiktioelokuvaa dokumenttimaiseen toteutukseen, jossa tapahtumapaikat ja sivuhenkilöt ovat aitoja ja näyttelijät ovat usein tekemisissä tavallisten iranilaisten kanssa. Yksi tunnetuimmista esimerkeistä on vuonna 2006 ilmestynyt elokuva Naiset paitsiossa, joka kuvattiin kokonaisuudessaan Iranin ja Bahrainin välisen MM-karsintaottelun aikana. Useimmat uuden aallon elokuvat käsittelevät kriittisesti iranilaisen yhteiskunnan oloja, kuten naisten asemaa, minkä vuoksi monen niistä esittäminen on kielletty Iranin sisällä. Brittiläinen koomikko Sacha Baron Cohen on toistuvasti hyödyntänyt iranilaisen uuden aallon metodeja töissään, tunnetuimpana esimerkkinä elokuva Borat.
Kansainvälisesti menestynein iranilainen elokuvaohjaaja lienee Abbas Kiarostami.
Tiedotusvälineet
Lehdistönvapaus on Iranissa ollut suhteellisen suurta Khatamin hallintokaudelta alkaen. Konservatiivit pyrkivät kuitenkin kiristämään lehdistön valvontaa. Maassa ilmestyy noin 20 valtakunnallista sanomalehteä päivittäin, mutta harvat iranilaiset lukevat lehteä joka päivä. Sen sijaan televisiota katsoo päivittäin 80 prosenttia iranilaisista. Valtion televisioyhtiö IRIB lähettää ohjelmaa 12 valtakunnallisella kanavalla ja 30 paikalliskanavalla. Ulkomaankanavien seuraaminen omalla satelliittilautasella on periaatteessa kiellettyä, mutta käytännössä varsin suosittua, ja viranomaiset ummistavat siltä usein silmänsä.
Iranin islamilainen hallintokoneisto päätti lokakuussa 2006 taistella länsimaisia vaikutuksia vastaan kieltämällä nopeat nettiyhteydet. Palveluntarjoajia on käsketty rajoittamaan tiedonsiirtonopeudet maksimissaan nopeuteen 128 kbps. Iranilaiset kansanedustajat, akateemikot ja palveluntarjoajat tuomitsevat hallituksen määräyksen.
Urheilu
Iran on osallistunut olympialaisiin ensimmäisen kerran vuonna 1900 ja vuodesta 1948 alkaen varsin säännöllisesti. Sillä on ollut talviolympialaisissa tyypillisesti muutaman hengen ja kesäolympialaisissa 20–50 hengen joukkue.
Brian Drummond
Brian Drummond (s. 10. elokuuta 1969 Salmon Arm, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen ääninäyttelijä.
Ura
Drummond opiskeli näyttelemistä Studio 58 -teatterikoulussa, josta valmistuttuaan ryhtyi näyttelijäksi esiintyen teatterissa niin Kanadassa, kuin Yhdysvalloissa. Neljä vuotta myöhemmin hän kokeili esiintymistä televisiosarjoissa; Drummondin roolit olivat lähinnä cameoita.
Muutamia vuosia myöhemmin Drummond kuitenkin siirtyi täysipäiväiseksi ääninäyttelijäksi kuullessaan, että hänen kotikaupungissaan Vancouverissa oli tarjolla useita animaatioihin liittyviä rooleja. Tämän jälkeen hän on ollut yksi Kanadan tunnetuimmista ääninäyttelijöistä, ja hän on työskennellyt enimmäkseen Ocean Groupilla dubatessaan animesarjoja ja elokuvia. Dubbauksien lisäksi Drummon on ollut mukana myös alkuperäisissä äänirooleissa animaatioissa, kuten G.I. Joe Extreme, Beast Machines, Spider-Man Unlimited, Krypto the Superdog, Class of the Titans, Storm Hawks, Hulk Vs, Hot Wheels Battle Force 5, ja Lego Ninjago.
Emma Thompsonin filmografia ja teatteriesiintymiset
Tämä on Emma Thompsonin filmografia ja teatteriesiintymiset.
Ylhäisten Tehtaat
Ylhäisten Tehtaat Oy oli Salon Ylhäisten kaupunginosassa vuosina 1898–1993 toiminut teollisuusyritys. Alun perin se harjoitti viljamylly- ja tiilitehdastoimintaa ja muodostettiin vuonna 1919 osakeyhtiöksi nimellä Ylhäisten Mylly- ja Tiilitehdas Oy. Vuonna 1927 yritys perusti näkkileipätehtaan, ja Ylhäisten leipä -nimellä tunnetusta näkkileivästä tuli pian yrityksen ainoa toimiala. Nimeksi vaihtui vuonna 1928 Ylhäisten Tehtaat Oy.
Suomen Sokeri osti Ylhäisten Tehtaat vuonna 1987, mutta toiminta Salossa jatkui itsenäisenä yhtiönä. Vuonna 1990 näkkileivän valmistus siirrettiin Suomen Sokerin seuraajaan Cultor-konserniin kuuluneeseen Kotkan näkkileipätehtaaseen, ja Salon tehdas sulautui Vaasanmylly Oy:hyn (nyk. Vaasan Oy). Ylhäisten Tehtaat Oy poistettiin kaupparekisteristä vuonna 1993.
Vaasan Oy on ottanut Ylhäisten leivän uudelleen tuotantoon lopetettuaan sen vuonna 2015. Se on voimakkaan makuinen, täysjyvärukiista leivottu näkkileipä.
Saramon Jotos
Saramon Jotos on 75 km pitkä retkeilyreitti Nurmeksessa, Pohjois-Karjalassa. Varsinainen Jotos on 75 kilometrin mittainen ympyräreitti ja lisäksi on mahdollisuus kulkea liitännäisreittejä. Saramon Jotoksen varrella on autiotupa, kolme kotaa, kaksi laavua ja tulentekopaikat noin kymmenen kilometrin välein.
Sopiva lähtöpaikka Saramon Jotokselle on Saramon Kourukoski. Majoitusta on tarjolla Kourukosken Erämajoilla, Petäiskylällä Paalikan Lomamökeissä tai Metsähallituksen Peurajärven mökeissä.
75 km:n Kiertoreitin voi kulkea kumpaan suuntaan tahansa. Reitti kulkee mm. Mänty- Ja Peurajoen varsia, käy Peurajärven retkeilykalastusalueella ja Mujejärven retkeilyalueella, jossa on Tammikämpän autiotupa ja Uuronrotko. Reitti vie myös Saramolla sijaitsevalle Saramon lintutornille Suojärven luonnonsuojelualueella. Järvellä on lintujen lisäksi mahdollista nähdä majavan. Myös Petäiskylän vaara-asutuskylä näköaloineen on reitin varrella.
Eläimistö
Linnuista matkalla voi tulla vastaan harvinaisia erämaa lajeja, kuten kaakkuri, laulujoutsen, metsähanhi, jänkäkurppa, kapustarinta, pohjantikka ja kuukkeli. Suojärven lintujärvellä lisäksi pesii harvinaisia lintujärvien lajeja, kuten mustakurkku-uikku.
Resource Description and Access
Resource Description and Access (RDA) on kuvailusäännöstö, joka korvaa ISBD-kuvailusäännöt. Säännöissä pyritään huomioimaan digitaalinen toimintaympäristö ja sen erityisluonne verrattuna esimerkiksi perinteisiin, painettuihin teoksiin. Yhdysvaltain kongressin kirjasto on ilmoittanut siirtyvänsä RDA:n mukaiseen luettelointiin 31. maaliskuuta 2013 mennessä. Vuoden 2013 maaliskuun loppuun mennessä Pohjois-Amerikassa tehdään valmistelevat toimenpiteet koko kirjastoyhteisön siirtymälle RDA:n käyttämiseen. Myös joukko muita kansalliskirjastoja, kuten British Library, Library and Archives Canada, Australian kansalliskirjasto ja Saksan kansalliskirjasto, suunnittelevat RDA:n käyttöönottoa vuoden 2013 aikana.
Kuvailusääntöjä valmistellut yhteistyöelin Joint Steering Committee for Development of RDA julkaisi RDA-standardin kesäkuussa 2010. Sääntöjä ovat testanneet muutamat kirjastot, kuten Kongressin kirjasto. Lopputulema testeistä on ollut se, että välittömiä hyötyjä on vähän, mikäli ainoastaan RDA otetaan käyttöön. Isoja muutoksia tarvittaisiin muun muassa luettelointiformaattiin, mikä on nostanut paineita MARC-formaatin seuraajan löytämiseen.
RDA pohjautuu anglo-amerikkalaisiin luettelointisääntöihin (Anglo-American Cataloguing Rules, AACR2). RDA:n viitekehyksenä ovat Functional Requirements for Bibliographic Records (FRBR) ja sen johdannaiset Functional Requirements for Authority Records (FRAD) ja Functional Requirements for Subject Authority Data (FRSAD). Nämä käsitemallit määrittelevät tiedonhaun kohteet, entiteetit ja näitä kuvailevat tiedot eli attribuutit ja entiteettien keskinäiset suhteet.
Horst Köhler
Elämäkerta
Köhler on syntyisin Skierbieszówista, joka oli Saksan Puolan-miehityksen aikainen Heidenstein (1939-1944). Hänen perheensä oli kotoisin Bessarabiasta, Romaniasta, nykyisestä Moldovasta. Perhe siirrettiin asuttamaan Puolaa idän yleissuunnitelman mukaan 1942, kun Bessarabia oli Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti luovutettu Neuvostoliitolle 1940. Toisen maailmansodan lopussa kahdeksanlapsinen perhe pakeni Leipzigiin ja 1953 Ludwigsburgiin paetakseen Itä-Saksan kommunistista järjestelmää.
Köhler suoritti ylioppilastutkinnon 1963 ja nousi varusmiespalveluksessa reservin luutnantiksi. Hän väitteli taloustieteen ja valtiotieteen tohtoriksi Tübingenin Eberhard Karls -yliopistossa, jossa hän oli taloustieteen tutkimusassistentti 1969–1976.
Köhler oli valtiovarainministeriön alivaltiosihteeri 1990–1993 ja Helmut Kohlin edustaja G7-esikokouksissa ja muissa talouskonferensseissa. 1993–1998 hän oli Saksan säästöpankkien liiton (Deutscher Sparkassen- und Giroverband) johtaja. Vuonna 1998 hänet nimitettiin Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) johtajaksi.
Köhler nimitettiin IMF:n pääjohtajaksi toukokuussa 2000. Köhler valittiin vasta kun Saksan ensimmäinen pääjohtajaehdokas, Caio Koch-Weser, vetäytyi ehdokkuudesta Yhdysvaltain kanssa käydyn kiistan jälkeen. Köhler erosi virastaan 4. maaliskuuta 2004 Saksan oppositiossa olevien konservatiivi- ja liberaalipuolueiden nimitettyä hänet presidenttiehdokkaakseen. Oppositiopuolueiden hallitessa enemmistöä presidentin valitsevan liittokokouksen (Bundesversammlung, joka koostuu Bundestagin ja osavaltioiden edustajista) paikoista, hänen voittonsa näytti varmalta. Köhler voittikin Gesine Schwanin äänin 604–580 ja seurasi Johannes Rauta liittopresidenttinä.
Saksan presidentin asema on suurelta osin seremoniallinen, mutta Köhlerin valtaan jäi päättää vuonna 2005 Bundestagin hajottamisesta ja uusien vaalien järjestämisestä kansleri Gerhard Schröderin pyrkiessä uusien vaalien järjestämiseen. Köhler käytti myös veto-oikeuttaan estämään lokakuussa 2006 hallituksen jo päättämä lennonjohtoa hoitavan Deutsche Flugsicherungin yksityistäminen.
Köhler ilmoitti toukokuussa 2008 pyrkivänsä toiselle kaudelle presidenttinä. Hänen toinen kautensa varmistui toukokuussa 2009, jälleen SPD:n ehdokkaaksi asettamaa Schwania vastaan.
Shinsengumi
thumb|300px|Shinsengumin lippu
Horst Köhler
Ero
Köhler erosi presidentin virasta annettuaan kohuja nostattaneita kommentteja Saksan kaupan suojelemisesta sotilaallisin keinoin. Saksalla on kolmanneksi eniten joukkoja Afganistanissa, vaikka operaatio on kansalaisten keskuudessa erittäin epäsuosittu. Myöhemmin kommenttien väitettiin kuitenkin liittyvän EU:n operaatioon Somalian rannikkovesien turvaamiseksi.
Shinsengumi
Shinsengumi (, "juuri valitut joukot") oli japanilainen erikoispoliisijoukko 1860-luvulla myöhäisen Tokugawa-šogunaatin aikaan. Se oli ensimmäinen samuraijoukko, joka hyväksyi jäseniä myös samurailuokan ulkopuolelta.
Horst Köhler
Yksityiselämä
Köhler on naimisissa Eva Köhlerin kanssa (o.s. Bohnet). Heillä on kaksi lasta: tytär Ulrike (s. 1972) ja poika Jochen (s. 1977). Kirkkokunnaltaan Köhler on protestantti.
Shinsengumi
Historiallinen tausta
Japanin avautuminen ulkopuoliselle maailmalle 1860-luvulla aiheutti rauhattomuutta maassa. Monet japanilaiset olisivat halunneet pitää maan suljettuna, ja Tokugawa-šogunaatin päätös lopettaa Japanin sulkeutumisen kausi kasvatti huomattavasti shōgunia kohtaan tunnettua tyytymättömyyttä. Maa jakautui kahteen liikkeeseen. Toisen puolen muodosti hallitus alaisineen, jotka Matthew Perryn vaatimuksien painostamina kannattivat kaikokua eli rajojen avaamista. Toisella puolella seisoi aluksi lähinnä Chōshūn samuraista koostuva joukko, joka koki Perryn vaatimuksiin myöntymisen nöyryyttävänä ja jotka vaativat ulkomaalaisten tai barbaarien, jollaisina heitä pidettiin, ajamista ulos Japanista. Jōi, eli "karkottakaa barbaarit", oli myös keisarin suosima kanta. 1858 ryhmittymien välinen jännite ylitti sietokynnyksensä, kun shōgun allekirjoitti kauppasopimuksen ilman keisarin hyväksyntää. Shōgunia vastaan nousseet rōninit ryhtyivät surmaamaan sekä šogunaatin edustajia että ei-japanilaisia Japanissa oleilevia henkilöitä, jolloin syntyi tarve turvallisuutta ylläpitäville joukoille.
Rōshigumi
1862 Matsudaira Chikaranosuke nosti esiin ajatuksen rōshigumista, Edon rauhoittamiseen tarkoitetusta soturijoukosta. Rōnineista koostuvan joukon johtajaksi valittiin Kiyokawa Hachirō, ja koko joukko asetettiin vähäpätöisen samurain, Yamaoka Tetsutarōn valvontaan. Nämä kaksi olivat ystäviä ja kuuluivat perustamaansa puolueeseen, joka tuki barbaarien karkottamista maasta. Erityisesti Kiyokawan valintaan vaikutti usko siihen, että tämä tekisi joukosta houkuttelevan muille rōnineille. Usko osoittautui oikeaksi, ja joukon jäsenmäärä kasvoi nopeasti 250 rōniniin.
Keväällä 1863 rōshigumi sai tehtäväkseen suojata shōgunia keisarin Kioton vierailun ajan. Joukon saapuessa kaupungin länsipuolelle se pysähtyi Mibun kylään, jossa soturit asettuivat yöpymään temppeleissä tai paikallisten asukkaiden kodissa. Pysähdyksen aikana joidenkin joukon jäsenten tekemät rikokset saivat paikalliset kutsumaan joukkoa "Mibun susiksi". Pian Mibuun saapumisen jälkeen Kiyokawa muutti mielensä ja ilmoitti miehille, etteivät he tulisi suojelemaan shōgunia, kuten heitä oli käsketty, vaan kääntyisivät tätä vastaan ajaakseen barbaarit ulos Japanista. Välikohtaukselta vältyttiin Britannian asettaessa laivastonsa Jokohaman satamaan ja uhatessa hyökätä Japaniin erään kyseisen maan edustajan hengen vaatineen välikohtauksen seurauksena. Rōshigumi palasi Edoon (nykyinen Tokio) turvaamaan maan pääkaupunkia hyökkäyksen varalta. Pieni shōgunille uskollinen rōshigumin osa kuitenkin erosi pääjoukosta ja jättäytyi Kiotoon. Heistä kolmetoista anoi shōgunilta virallisen luvan asettua Kiotoon suojelemaan shōgunia, ja heille myönnettiin lupa siihen. Shinsengumi oli syntynyt.
Juuri valitut joukot
thumb|200px|Shinsengumin komentaja ja yksi perustajajäsenistä, Kondō Isami. thumb|200px| Saitō Hajime thumb|200px|Hijikata Toshizō Shōgunin määräyksestä Shinsengumi ryhtyi partioimaan Kioton kaduilla. He olivat ehdottoman uskollisia bakufulle, vaikkakin keisarillisten lojalistien tapaan halusivat karkottaa barbaarit ulos Japanissa. Heidät keinonsa tavoitteensa saavuttamiseksi kuitenkin poikkesivat huomattavasti radikaaleista lojalisteista, ja bakufun syrjäyttämisen sijaan he halusivat tukea shōgunia siinä uskossa, että tämä tulisi ajamaan ulkomaalaiset ulos Japanista heti, kun se vain olisi mahdollista.
Shinsengumin johdossa oli kaksi komentajaa, Kondō Isami ja Serizawa Kamo. Nämä kaksi olivat toistensa pahimmat kilpailijat, ja heidän ympärille muodostuivat Shinsengumin kaksi ryhmittymää. Ryhmittymien keskeisiä hahmoja olivat komentajien lisäksi heidän mukanaan tuomat oppilaat. Sekä Kondō että Serizawa olivat edustamiensa kenjutsu-koulukuntien päämiehiä.
Kondō Isami
Kondō Isami, synnyinnimeltään Miyagawa Katsugorō, ei ollut samurai, vaan tuli varakkaasta talonpoikaisperheestä. Hänen isänsä palkkasi pojilleen kenjutsun opettajan näiden ollessa nuoria, ja näin Katsugorō päätyi harjoittelemaan tennen rishin -ryū -kenjutsua. Myöhemmin hänen opettajansa Kondō Shūsuke, Shieikanin dōjōn opettaja ja tennen rishin -ryūn kolmas päämies, adoptoi hänet päättäen kouluttaa Katsugorōsta seuraajansa. Täytettyään 26 vuotta Katsugorō saavutti koulukuntansa korkeimman arvon, shinan menkyon, ja muutti nimensä Kondō Isamiksi, jolla hänet tultiin myöhemmin paremmin tuntemaan. Kondō kiersi eri dōjōilla opettamassa, ja hänen perimänsä koulukunnan oppilasmäärä kohosi parhaimmillaan kolmeen sataan. Harjoituksissa Kondōn saattoi tunnistaa hänen harjoitustakkinsa selkään kuvioidusta valkoisesta pääkallosta.
Shōgunin ryhdyttyä kokoamaan rōshigumia näki Kondō tilaisuuden ryhtyä samuraiksi ja käyttää oppimiaan taitoja ulkopuolisten karkottamiseksi Japanista. Hän otti mukaansa seitsemän parhaista oppilaistaan, mukaan lukien myöhemmin Shinsengumin varakomentajaksi kohonneen Hijikata Toshizō sekä nuoren ja lahjakkaan miekkailijan Okita Sōjin.
Serizawa Kamo
Shinsengumiin liityttyään Serizawan asennoituminen ja julmuus aiheuttivat joukon sisällä hiljaista kritiikkiä. Hän kuvitteli Shinsengumin komentajana olevansa lain yläpuolella ja toimi sen mukaisesti. Serizawan käytös asetti Shinsengumin huonoon valoon, ja lopulta Kondō päätti hankkiutua hänestä eroon. Serizawa, yhdessä tukijansa Hirayama Gorōn kanssa, sai surmansa Serizawan talossa, eräiden Kondōn järjestämien juhlien jälkeisenä yönä. Virallisesti Serizawa kuoli tuntemattomien salamurhaajien käsissä, ja hänet haudattiin kunnioittavin menoin Mibun temppelille. Serizawan kuoleman myötä Shinsengumiin jäi ainoastaan yksi komentaja.
Shinmi Nishiki
Shinmi Nishiki tai Niimi Nishiki oli Serizawan läheinen liittolainen, ja Shinsengumin kolmesta komentajasta hänen asemaansa pidettiin lähinnä muodollisena. Myöhemmin hänet alennettiin komentajasta varakomentajaksi. Shinmi oli Serizawan tapaan Shintō Munen -ryūn harjoittaja, ja myös hänelle oli myönnetty tyylisuunnan menkyo, eli korkein arvo. Vuonna 1863 Kondō pakotti hänet suorittamaan seppukun johtuen sekä hänen rikkomuksistaan shinsengumin sääntöjä kohtaan että Kondōn halusta heikentää Serizawan asemaa shinsengumissa.
Ryhmittymät
Kondō Isamin ryhmittymä
Serizawa Kamon ryhmittymä
Shinsengumin säädökset
thumb|250px|Shinsengumin univormuja
Jokainen shinsengumin jäsen oli velvollinen harjoittelemaan kenjutsua, jūjutsua, yarijutsua, ampumista ja ratsastusta. Heidän odotettiin myös tutustuvan kirjallisuuteen.
Säännöt
Shinsengumin jäsenet noudattivat tiukkoja sääntöjä, jotka oli laatinut Kondō Isami. Sääntöjen tiukkuuden on arveltu johtuneen Kondōn ja Hijikatan talonpoikaistaustasta, joka sai heidät kaikin keinoin tavoittelemaan perustamilleen joukoille uskottavuutta tapoihinsa juurtuneessa samuraiyhteiskunnassa. Yleisin rangaistus sääntöjen rikkomisesta oli seppuku, vaikkakaan tätä oikeutta kunnialliseen kuolemaan ei myönnetty kaikille rikkojille. Ehdottomasti kiellettyjä, ja siten seppukulla rangaistavia rikoksia joukoissa olivat: Sääntöjä noudatettiin shinsengumin alkuajoista lähtien, mutta shinsengumin virallisiksi säännöiksi ne julistettiin vasta pari vuotta joukon perustamisen jälkeen.
Univormut
Shinsengumin virallinen univormu oli sininen, ja sen hihoja koristivat valkoiset juovat. Lippu muodostui punaiselle pohjalle keltaisella maalatusta kiinalaisesta merkistä, joka oli samalla shinsengumin symboli. Merkki tarkoittaa "vilpittömyyttä".
Historia
thumb|250px|Ikedayan majatalossa sijaitseva muistomerkki. Kiveen on kaiverrettu nimi "Furudaka Shuntarō".
Ikedayan välikohtaus
Ikedayan välikohtaus tunnetaan yhtenä Tokugawan hallintokauden verisimmistä yhteenotoista. Juuri tämän tapauksen seurauksena shinsengumi ansaitsi itselleen maineen Japanin historian pelätyimpänä poliisivoimana. Tapaus sijoittuu vuoteen 1864, jolloin Chōshūn provinssin samurait, joilla tuolloin oli porttikielto Kiotoon kapinallisten toimiensa vuoksi, kehittivät jälleen uuden suunnitelman Tokugawa-šogunaatin syrjäyttämiseksi ja ulkomaalaisten ajamiseksi ulos Japanista. Shinsengumi aavisti jotain olevan suunnitteilla ja päätti ottaa kiinni yhtenä kapinan johtajista pidetyn Miyabe Teizōn. Kondō uskoi Miyaben olevan Masuya-nimisessä kaupassa, jonka Miyabe omisti samaisella peitehenkilöllisyydellä, jonka turvin oli saapunut Kiotoon. Shinsengumi hyökkäsi Masuyaan, mutta Miyaben sijaan he löysivät itsensä Kiemoniksi esitelleen Furudaka Shuntarōn. Hänen kanssaan kaupasta löytynyt asevarasto ja joukko dokumentteja osoittivat shinsengumin epäilysten olleen oikeita ja shōgunin hengen olevan vaarassa. Furudakan kuulusteluissa shinsengumille selvisi, missä keisarin kidnappausta suunnitelleet Chōshūn-samurait piileskelivät.
Furudakan vangitsemisen pelästyttämät kapinalliset kerääntyivät Ikedaya-nimiseen majataloon Kioton Kawaramachin alueella harkitsemaan seuraavaa liikettään. Samana iltana kaupungissa järjestettiin myös Gionin festivaali. Shinsengumi kiersi Fukudakalta saamansa tiedon pohjalta Kawaramachin majataloja yhdessä joidenkin Tokugawan tukijoiden joukkojen kanssa. Ikedayaan menivät sisälle Kondō ja neljä muuta Shinsengumin jäsentä. Majatalon yläkerrassa olleiden kapinallisten määrää on vaikea sanoa, sillä se muuttuu eri lähteiden mukaan. Kondō itse raportoi shinsengumin surmanneen yksitoista ja vanginneen 23 kapinallista. Useiden kapinallisten kerrotaan vakavasti haavoituttuaan suorittaneen seppukun. Ikedayan ulkopuolelle oli välikohtauksen alkamisen jälkeen nopeasti ilmaantunut tuhansia Tokugawalle uskollisia samuraita. Myös shinsengumin alun perin etsimä kapinajohtaja Miyabe suoritti seppukun majatalon portaissa välttyäkseen joutumasta vangituksi. Neljästäkymmenestä kyseisenä iltana liikkeellä olleesta shinsengumin jäsenestä yksi menehtyi taistelun aikana ja kaksi myöhemmin saamiinsa haavoihin.
Ikedayan välikohtauksen avulla shinsengumin on arveltu viivyttäneen Meiji-restauraatiota kokonaisella vuodella. Toisaalta tapauksen on arvioitu saattaneen päinvastoin mahdollisesti jopa nopeuttaa sitä.
Itō Kashitarō ja Aburanokōji-Shichijō
Ikedayan välikohtauksen jälkeen Shinsengumin riveihin värvättiin lisää väkeä. Yhtenä yli viidenkymmenen soturin joukossa Shinsengumiin liittyi joukon esikuntavirkailijan toimet hoitoonsa saanut rōnin Itō Kashitarō. Hän oli avoimesti keisarillisen lojalismin kannattaja ja opetti omalla dōjōllaan hokushin ittō -ryūta. Itōn saapuminen Shinsengumiin kuitenkin jakoi joukon jälleen kahtia. Toisella puolella olivat Kondō ja Hijikata alusta asti mukana olleine kapteeneineen, ja toisella Itō ja hänen mukanaan tuomansa oppilaat. 1867 Itō lähti shinsengumista yhdessä kahdentoista kannattajansa kanssa, mukaan lukien Tōdō Heisuke, joka oli yksi Kondōn joukkoihin mukanaan tuomista jäsenistä, sekä Kondōn vakoojana toiminut Saitō Hajime. Itō sai järjestettyä joukolle keisarillisen määräyksen liittyä keisari Kōmein haudan vartiostoon. Nyt Shinsengumista riippumaton joukko siirsi päämajansa erääseen Kōdai-jin alaiseen temppeliin, Geisshin’iniin, ja otti uuden nimensä tuon ylemmän temppelin mukaan.
Siinä missä Kondō oli lähettänyt Saitōn vakoilemaan Kōdaijin ryhmittymän toimia, oli Itō jättänyt omia miehiään Shinsengumin riveihin raportoimaan sen toimista Itōlle. Kun nämä myöhemmin pyrkivät eroamaan Shinsengumista ja siirtymän Kōdaijin puolelle, järjesti Kondō niin, etteivät he ikinä selvinneet Itōn joukon tarjoamaan suojaan asti. Virallisesti he suorittivat seppukun odottaessaan Aizun viranomaisen paluuta ja tämän lupaa siirtyä Kōmein haudan vartijoihin. Itō ei uskonut tarinaa miestensä kohtalosta ja vakuuttuneena shinsengumin syyllisyydestä heidän kuolemaansa hän päätti hankkiutua Kondōsta eroon. Kōdaijin joukkoihin soluttautunut ja Itōn luottamuksen voittanut Saitō ilmoitti Kondōlle entisen Shinsengumin esikuntavirkailijan kehittämästä salamurhasuunnitelmasta.
Kondō kutsui Itōn tapaamiseen, josta lähtiessään humaltuneen Itōn kimppuun hyökkäsi Shinsengumin iskujoukko. Myöhemmin paikalle ilmestyneistä Itōn seuraajista kolme, Tōdo mukaan lukien, saivat myös surmansa, ja Kōdai-jin ryhmittymä oli täten hajotettu. Välikohtaus tapahtui Aburanokōjin ja Shichijōn teiden risteyksessä, joiden mukaan se on saanut nimensä.
Esiintyminen fiktiossa
Shinsengumia on käytetty Japanissa aiheena elokuvissa ja piirretyissä. Yōjirō Takitan ohjaama elokuva When the Last Sword Is Drawn (Mibu gishi den) kertoo alempaan samuraisukuun kuuluvasta Yoshimura Kan'ichirōsta, joka liittyy Shinsengumin jäseneksi etsiessään paremmin palkattua työtä. Nagisa Ōshiman ohjaama ja Takeshi Kitanon tähdittämä Tabu keskittyy Shinsengumin fiktiivisten uusien jäsenten ympärille. Elokuvassa esiintyvät kuitenkin myös todelliset historialliset jäsenet, kuten Kondō Isami ja Hijikata Toshizō. Vuonna 1966 julkaistu Dai-bosatsu tōge kertoo niin ikään myös Shinsengumin riveihin liittyvästä fiktiivisestä samuraista nimeltään Tsukue Ryūnosuke. Elokuvan ohjasi Kihachi Okamoto. Vuonna 2004 NHK esitti televisiosarjan Shinsengumi!. Sarjan käsikirjoitti ja ohjasi Kōki Mitani, ja se kertoo Shinsengumin historiallisten jäsenten elämästä miliisijoukossa.
Animessa shinsengumi on esiintynyt muun muassa sarjoissa Gintama, Hakuouki Shinsengumi Kitan sekä Peace Maker Kurogane. Sarja kertoo dramatisoidusti tapahtumista, jotka lopulta johtivat Ikedayan välikohtaukseen. Meiji-kaudelle sijoittuvassa Rurōni Kenshinissä esiintyy Saitō Hajime, joka on Shinsengumin kaatumisen jälkeen siirtynyt Tokion poliisilaitoksen palvelukseen. Saitō esiintyy myös sarjan OVA:ssa, ja sekä sarja että OVA näyttävät otoksia Shinsengumista Ikedayan välikohtauksen ajalta. Shinsengumin varakomentajasta Hijikata Toshizōsta on tehty myös oma OVA:nsa nimeltään Hijikata Toshizō shiro no kiseki. Piirretty käy lyhyesti läpi Shinsengumin vaiheet Hijikatan näkökulmasta.
Valtionhoitajaneuvosto (Puolan kuningaskunta)
Puolan kuningaskunnan valtionhoitajaneuvosto (puolaksi: Rada Regencyjna tai Rada Regencyjna Królestwa Polskiego) oli tilapäinen korkeimman vallan käyttäjä ensimmäisen maailmansodan aikana miehittäjävaltioiden Saksan ja Itävalta-Unkarin luotua Puolan kuningaskunnan nukkevaltion.
Saksalainen kenraalikuvernööri von Beseler julkaisi Saksan ja Itävallan keisarien nimissä 5. marraskuuta 1916 sopimuksen, jossa hän lupasi Puolan valtion perustamisen kuitenkaan määrittelemättä tarkemmin, kuka on valtionpäämies, mitkä on maan rajat tai mikä on hallintojärjestelmä.
Koska kuningaskunnalla ei ollut vielä hallitsijaa, tehtäviä hoiti valtionhoitajaneuvosto. Syyskuun 18. siihen nimettiin:
Valtionhoitajaneuvosto nimitettiin seremoniallisesti Tadeusz Kościuszkon kuoleman vuosipäivänä 15. lokakuuta virkaansa. Se nimitti edelleen lakimies Jan Kucharzewskin pääministeriksi. Kaikesta luodusta Puolan kuningaskunnan puolalaishallinnosta huolimatta valta oli saksalaisviranomaisten käsissä.
Kenraali von Beseler luovutti vallan 6. lokakuuta 1918 Puolan siviiliviranomaisille neuvoteltuaan ensin sotamarsalkka von Hindenburgin kanssa. Puolalaiset sotilaat, jotka olivat olleet osa Itävalta-Unkarin armeijaa ja Puolan Wehrmachtissa, siirrettiin puolalaisen valtionhoitajaneuvoston alaisuuteen 10. lokakuuta 1918. Useat puolalaistahot olivat vaatineet saksalaisia vapauttamaan kenraali Piłsudski, joka oli vankina Saksan Magdeburgissa. Tilanne ratkesi 11. marraskuuta 1918, kun Saksa antautui. Valtionhoitajaneuvosto luovutti valtansa Józef Piłsudskille. Valtionhoitajaneuvosto erosi kolme päivää myöhemmin. Näin Puolan kuningaskunnan taru oli päättynyt.
Soinniton palataalinen klusiili
Soinniton palataalinen klusiili on useassa kielessä esiintyvä konsonanttiäänne. Sen merkki Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa on [c]. Se esiintyy muun muassa albaniassa, bulgariassa, unkarissa, islannissa, latviassa ja slovakissa. Huolimatta siitä, että äänteestä käytetään kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa c-kirjainta, sitä merkitään harvan kielen kirjoitusjärjestelmässä kyseisellä kirjaimella.
Äänteen ominaisuuksia ovat
Näkyleipä
Näkyleipä (, lechem pānīm, sananmukaisesti "läsnäolon leipä"), on kristillisissä ja juutalaisissa yhteyksissä leipä joka on Jerusalemin temppelissä aina esillä uhrilahjana Jumalalle. Kaksitoista näkyleipää asetettiin temppelin pöydälle ruokauhriksi sapattina.
Hiekkakivi
thumb|Punaista hiekkakiveä [[Namibiassa.|alt=]]
Hiekkakivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka koostuu pääasiassa maasälvästä ja kvartsista. Koostumus kuitenkin vaihtelee sen mukaan, mitä mineraaleja hiekkakiven muodostaneessa hiekassa on ollut. Hiekkakiven väri voi olla harmaata, punertavaa, ruskeaa tai vihertävää. Hiekkakivi muodostaa usein näkyviä kivimuodostelmia. Hiekkakivi on yleensä varsin pehmeää ja helposti muokattavaa. Siksi se on yleinen rakennus- ja kiveysmateriaali. Hiekkakivi on haurasta, ja sen yksittäiset rakeet ovat kovia ja tasakokoisia. Näiden ominaisuuksien ansiosta se soveltuu miekkojen ja muiden terätyökalujen teroittamiseen. Pääosin hiekkakivestä koostuvat kivikerrokset suodattavat vettä ja ovat riittävän huokoisia varastoidakseen vettä suuria määriä.
Hiekkakivi on Satakunnan maakuntakivi. Maakuntakivet valittiin vuonna 1998 kansanäänestyksellä, jonka järjestivät GTK ja Suomen Matkailuliitto.
Muodostuminen
Hiekkakivi muodostuu sidosaineisista kivirakeista. Raekoko on 0,2–2 mm, ja sidosaineena on yleensä kalsiittia tai kvartsia. Tavallisin hiekkakiven muodostumismekanismi on kerrostuminen nesteestä, kuten joesta, järvestä tai merestä. Kerrostumisen ympäristö määrittää syntyvän hiekkakiven ominaisuudet, raekoon, erottautumisen, koostumuksen ja kiven geometrian. Muodostumispaikat voidaan jakaa seuraavasti:
Hiekkakivityypit
thumb|[[Kvartsia sisältävää hiekkakiveä.]] Kun hiekkakiven maantieteelliset ominaispiirteet on selvitetty, ne voidaan jakaa kolmeen laajaan ryhmään:
Seitsemän kuolemansyntiä
thumb|280px|[[Hieronymus Boschin maalaus seitsemästä kuolemansynnistä vuodelta 1450 ([//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/2/26/Hieronymus_Bosch_095.jpg iso kuva]).]] Seitsemän kuolemansyntiä ovat varhaisessa kristillisessä opetuksessa käytetyssä paheiden luokituksessa pääpaheita, joista muut synnit seuraavat. Seitsemän kuolemansyntiä ovat Danten Jumalaisen näytelmän mukaan lajiteltuna pahimmasta laskevassa järjestyksessä näin:
Teologia
Läntisessä (erityisesti roomalaiskatolisuudessa) kristillisessä teologiassa synnit jaetaan lieviin ja vakaviin synteihin. Teologisessa terminologiassa vakavia syntejä nimitetään kuolemansynneiksi (lat. peccata mortalia), koska ne johtavat hengelliseen kuolemaan - eroon Jumalasta. Lieviä syntejä nimitetään veniaalisynneiksi (lat. peccata venialia). Seitsemän "kuolemansyntiä" eivät ole varsinaisessa mielessä kuolemansyntejä, vaan pääpaheita.
Tanssinopettaja (AMK)
Tanssinopettaja työskentelee yleensä erilaisissa tanssin suunnittelu-, opetus- ja arviointitehtävissä. Hän voi myös toimia tanssijana tai koreografina.
Seitsemän kuolemansyntiä
Katolinen teologia
Kuolemansynnit ovat syntejä, jotka rikkovat ihmisen suhteen Jumalaan; suhde Jumalaan palautetaan anteeksiannolla, joka on tarjolla kahdessa sakramentissa: kastamattomille kasteessa ja kastetuille ripissä. Sakramentaalinen armo palauttaa kuolemansynnin tehneen armon tilaan - armon tilassa kuollut ihminen pelastuu. Katumaton kuolemansynti johtaa siten kadotukseen. Veniaalisynnit vahingoittavat ihmistä ja hänen suhdettaan Jumalaan, mutta eivät katkaise sitä kokonaan, eivätkä siis johda katumattomina kadotukseen.
Katolisen moraaliopetuksen mukaan kuolemansynti on synti, jossa kolme seuraavaa ehtoa täyttyvät: Henkilö siis tekee vapaasta tahdosta, kenenkään pakottamatta, täysin tietäen tekonsa olevan vakava synti, vakavan rikkeen Jumalan tahtoa vastaan. Kuolemansyntiin ei voi pakottaa ja tietämättömyys teosta vähentää siitä seuraavaa syyllisyyttä.
Nimitys kuolemansynti ei sinällään kuvaa synnin moraalista ulottuvuutta, vaan kuvailevat enemmänkin niitä tyypillisiä syntejä (jotka edellä mainituista ehdoista riippuen voivat olla joko vakavia tai lieviä), joihin ihminen helposti elämänsä aikana syyllistyy. Ne ovat pääpaheita, joista muut synnit seuraavat.
Luterilainen teologia
Luterilaisessa teologiassa jako veniaali- ja kuolemansynteihin on olemassa, joskaan ei kovin usein käytetty. Luterilaisissa tunnustuskirjoissa kuitenkin liitytään siihen perustavanlaatuiseen yhteisymmärrykseen katolisten kanssa, että jako lieviin ja vakaviin synteihin voidaan tehdä ja että kuolemansynti tuhoaa ihmisen suhteen Jumalaan.
Nykyajan seitsemän suurta syntiä
Arkkipiispa Gianfranco Girotti vertasi seitsemää yksilöä koskevaa kuolemansyntiä nykyajan suuriin sosiaalisen tason synteihin. Nykyajan suuriksi synneiksi hän määritteli:
Näiden lisäksi arkkipiispa mainitsi erikseen myös abortin ja pedofilian. Tämän listan on joskus virheellisesti tulkittu määrittelevän uudelleen seitsemän kuolemansyntiä.
Aulis Reinikka
Reinikka sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten kymmenottelussa 11:nneksi. Seiväshypyssä hän karsiutui. Pariisin EM-kisoissa 1938 hän sijoittui seiväshypyssä kuudenneksi.
Reinikka voitti Suomen mestaruuden seiväshypyssä vuosina 1935, 1936, 1937, 1939 ja 1940 sekä kymmenottelussa vuosina 1937 ja 1938. Hänen seiväshyppyennätyksensä oli 410 cm (vuodelta 1940), ja hän oli kaikkien aikojen toinen suomalainen neljän metrin ylittäjä. Kymmenottelussa hänen ennätyspisteensä olivat 6755 (vuodelta 1936).
Aulis Reinikan veljistä Ilmari, Frans ja Aatto Reinikka olivat yleisurheilun SM-mitalisteja ja maaotteluedustajia.
Stock Aitken Waterman
Stock, Aitken ja Waterman tapasivat ensimmäistä kertaa 15. tammikuuta 1984, jolloin Waterman pyysi Aitkenia ja Stockia työskentelemään hänen ja hänen aiemman tuotantoyhtiönsä Pete Waterman Limitedin (PWL) kanssa. Kolmikon ensimmäiset yhteiset tuotokset olivat Divinen ”You Think You’re a Man” (1984), Hazell Deanin ”Whatever I Do” (1984) ja Dead or Aliven kevään 1985 ykköshitti ”You Spin Me Round (Like a Record)”, jonka nauhoitukset olivat Watermanin mukaan olleet hänen tuottajauransa kamalimmat, sillä Stock ja Aitken sekä Dead or Aliven Pete Burns ja Steve Coy tappelivat studiossa raivon vallassa siitä, millainen kappaleen lopullinen ulkoasu olisi. Waterman joutui heittämään yhtyeen ulos studiosta ja jatkamaan nauhoituksia vasta seuraavana päivänä.
Alkuvaiheen Hi-NRG-tanssimusiikista kolmikko siirtyi italialaisella melodialla varustettuun syntikkapoppiin, jota esittivät hyvännäköiset laulajat. Tavallisesti SAW teki kappaleen pohjan syntetisaattoreilla, rumpukoneilla ja sekvenssereillä, minkä jälkeen laulaja lauloi studiossa osuutensa sen päälle. Heidän tuotantotyyliään kritisoitiin ja kolmikkoa kutsuttiin ”hittitehtaaksi”. Waterman kuitenkin vertasi heitä 1960-luvun Motowniin.
SAW:n menestynein artisti oli Kylie Minogue, nuori australialainen Neighbours-saippuaoopperan tähti. Minoguen debyyttialbumi Kylie (1988) nousi 1980-luvun viidenneksi myydyimmäksi levyksi Isossa-Britanniassa ja hänen kolmetoista ensimmäistä singleään nousivat Ison-Britannian singlelistan kärkikymmenikköön. SAW-tuotantoa oli myös vuoden 1987 myydyin single Isossa-Britanniassa: Rick Astleyn ”Never Gonna Give You Up”. Vuonna 1989 SAW kirjoitti ja tuotti Ison-Britannian vuoden myydyimmän albumin, Jason Donovanin Ten Good Reasonsin. Saman vuoden ykkössingle, hyväntekeväisyyteen tehty ”Ferry ’cross the Mersey” oli myös SAW-tuotantoa. Donna Summerin viimeisin menestysalbumi Another place and time oli myös SAW tuotantoa.
Kolmikon yhteistyö päättyi 1990-luvun alussa. Watermanin tuottajaura on jatkunut sen jälkeenkin. Vuonna 1999 Stock ja Aitken haastoivat hänet oikeuteen väittäen hänen myyneen yksipuolisesti kolmikon hittien oikeudet, mutta syyte hylättiin. Marraskuussa 2005 kerrottiin SAW-ryhmän palaavan yhteen.