cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Älvdalska
Historia
1980-luvulla alkoi kasvava kiinnostus älvdalskaan. Vuonna 1986 Lars Steensland julkaisi kielen ääntämisohjeet ja myöhemmin Bengt Åkerberg kehitti kielelle omat aakkoset, joihin kuului tavallisten ruotsalaisten 22 aakkosen lisäksi viisi muuta. Sen jälkeen on lisätty vielä uusia aakkosia. Muutamia lapsia on kasvatettu älvdalska äidinkielenään.
Kielen piirteet
Älvdalskalla on hyvin monimutkainen muoto-oppi, ja siinä on säilynyt enemmän piirteitä muinaisnorjasta kuin ruotsin kielessä. Kieli on kuitenkin kielitieteellisesti melkein yhtä kaukana muinaisnorjasta kuin ruotsikin. Kieli eroaa ruotsista etenkin ääntämyksellisesti.
Kielentutkijat pitävät älvdalskaa erittäin tärkeänä lähteenä selvittäessään, millaista oli puhe muinaisessa Pohjolassa. Muualla Ruotsissa etenkin saksan kielen lainasanat muuttivat puhetta nykypäivän riikinruotsiksi, mutta omissa oloissaan puhuttu muinainen älvdalskan kieli piti pintansa. Tutkijat ovat luonnehtineet kielen kuulostavan fäärin kielen ja islannin sekoitukselta.
Aakkosto
Älvdalskan uskotaan olevan viimeinen kieli, jota on arkikäytössä kirjoitettu riimuilla. Vielä 1500-luvulla kielen aakkosto koostui lähes pelkästään riimuista. Latinalaiset aakkoset kuitenkin ilmeisesti vaikuttivat riimujen kirjoitusasuun vaiheittain.
Vanhin ajoitettu älvdalskankielinen riimu on 1500-luvun lopulta. Se on puumerkkikaiverrus Åsenin kylästä peräisin olevassa kulhossa, ja siinä lukee "Anders on tehnyt (tämän) kulhon vuonna 1596".
Vasta viimeistään 1900-luvulle tultaessa kieli oli siirtynyt käyttämään kokonaan latinalaista aakkostoa. Paikkakunnalta on löytynyt kirje vuodelta 1906, joka on kirjoitettu riimuilla.
Älvdalskan nykyisissä aakkosissa on käytössä 33 kirjainta:
Aa Ąą Bb Cc Dd Đð Ee Ęę Ff Gg Hh Ii Įį Jj Kk Ll Mm Nn Oo Pp Qq Rr Ss Tt Uu Ųų Vv Ww Xx Yy Y̨y̨ Zz Åå Ą̊ą̊ Ää Öö
Kirjaimet, joissa on ogonek eli häntä (kuten Ą/ą), ääntyvät nasaalisina. Đ/ð on soinnillinen dentaalinen frikatiivi.
Elvytystoimet
Ruotsalainen Ulum Dalska -yhdistys on perustettu suojelemaan älvdalskan kieltä ja tuomaan kieltä paremmin esille muun muassa ajamalla sille virallisen vähemmistökielen asemaa. Toistaiseksi siinä ei ole onnistuttu, mutta yhdistys on ollut mukana jakamassa yhdeksännen luokan päättäville nuorille 6 000 kruunun stipendejä, mikäli nämä käyttävät aktiivisesti älvdalskan kieltä.
Ulum Dalska on myös julkaissut lyhyen johdannon älvdalskan kieleen.
Destiny
Destiny voi tarkoittaa:
On the 13th Day
On the 13th Day on hard rock -yhtye Magnumin studioalbumi. Albumi julkaistiin Euroopassa 19.–24. syyskuuta 2012 ja Pohjois-Amerikassa 2. lokakuuta 2012. Albumista julkaistiin kolme eri versiota: tavallinen CD, rajoitettu bonus-CD:n sisältävä erikoispainos ja tupla-LP.
Meher Baba
thumb|140px|Meher Baba vuonna 1945 Meher Baba (oik. Merwan Sheriar Irani, devanagari: मेहेर बाबा, ) (25. helmikuuta 1894 – 31. tammikuuta 1969) oli Intiassa syntynyt mystikko ja guru. Hänen vanhempansa olivat Iranista ja uskonnoltaan zarathustralaisia. Baban nuoruutensa merkittävin tapahtuma oli kohtaaminen muslimipyhimyksen Hazrat Babajanin kanssa. Baba ilmoitti vuonna 1954 olevansa aikansa avatar, jumala ihmisen hahmossa.
On the 13th Day
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
Meher Baba
Baba aloitti 10. heinäkuuta 1925 loppuelämän kestäneen hiljaisuuden ja kommunikoi kirjainlevyn ja erikoisen viittomakielensä avulla. Baba vietti lähimmistä oppilaistaan koostuneen yhteisönsä, mandalin, kanssa pitkiä ajanjaksoja erakkoelämää, jona aikana hän usein paastosi.
Baba matkusti vuonna 1931 ensi kertaa länteen, jonne hän matkusti myöhemmin useasti. Loukkaannuttuaan kahdessa auto-onnettomuudessa Yhdysvalloissa ja Intiassa vuosina 1952 ja 1956 Baban kävelykyky kärsi merkittävästi. Vuonna 1962 hän kutsui länsimaiset seuraajansa Intiaan suureen darshaniin, jonka nimi oli "The East-West Gathering". Huolestuttuaan kasvavasta LSD:n ja muiden psykedeelien käytöstä Baba totesi vuonna 1966 että kyseisillä aineilla ei ole todellisia etuja. Heikkenevästä kunnostaan huolimatta Baba jatkoi "yleismaailmallista työtään" – joka sisälsi paastoamista, erakoitumista – kuolemaansa 31. tammikuuta 1969 asti. Baban hautapyhätöstä Meherabadissa Maharashtran osavaltiossa on muodostunut pyhiinvaelluspaikka.
Puna-ampiainen
Levinneisyys
Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Japaniin ja Koreaan sekä edelleen Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat
Puna-ampiainen viihtyy erityisesti kosteissa ja varjoisissa metsissä, eikä se ole tyypillisimpiä kulttuuriympäristön asukkeja. Pesä on väriltään harmaa ja sijaitsee aina suojaisessa paikassa, yleensä heti maanpinnan alapuolella, mutta joskus jopa käytävän päässä syvällä maan alla, vain harvoin maanpinnan yläpuolella. Laji ei yleensä ole yhtä aggressiivinen kuin monet muut ampiaislajit.
Kuningatar aloittaa pesänrakennuksen toukokuussa ja ensimmäiset työläiset aloittavat kesäkuun alkupuoliskolla. Uusia kuningattaria ja kuhnureita tavataan heinä-elokuussa. Ainoastaan uudet, hedelmöittyneet kuningattaret talvehtivat. Pesä tuottaa noin 450 työläistä.
Puna-ampiaisen pesissä elää pesäloisena norkoampiainen (Vespula austriaca).
Brasilialainen musiikki
thumb|[[Ivete Sangalo esittämässä axéa, brasilialaista populaarimusiikkia.]] Brasilialainen musiikki käsittää useita alueellisia musiikkityylejä, joihin on otettu vaikutteita afrikkalaisesta, eurooppalaisesta ja alkuperäiskansojen musiikista. 500 vuoden aikana brasilialaisessa musiikissa on kehittynyt muun muassa sellaisia ainutlaatuisia tyylejä kuten samba, Música Popular Brasileira (MPB), choro, sertanejo, brega, forró, frevo, maracatu, bossa nova, brasilialainen rock ja axé. Samba on epäilyksettä maailmanlaajuisesti tunnetuin brasilialaisen musiikin muodoista, vaikka bossa nova ja muut tyylilajit ovat myös saaneet paljon huomiota ulkomailla. Brasiliassa on myös kasvava joukko nyky- ja kokeellisen musiikin säveltäjiä, mukaan lukien elektroakustisen tyylilajin kehittäjät. Kaikille brasilialaisen musiikin tyylilajeille on muodostunut vahva traditio.
Samba
Moderni brasilialainen musiikki syntyi 1800-luvun lopulla Rio de Janeirossa Bahian alueelta kaupunkiin muuttaneiden tiiviissä yhteisössä, jossa afrikkalaiset tanssi- ja musiikkiperinteet sekä candomblé-uskonto olivat voimissaan. Tällainen ympäristö vaikutti muun muassa yhdeksi samban perustajista kutsuttuun Pixinguinhaan ja Dongaan, joka oli ensimmäisenä sambakappaleena pidetyn ”Pelo Telefonen” (1917) säveltäjä.
Samba jatkoi kehittymistään Rion musiikkipiireissä, ja tyylin kulta-ajaksi sanotaan 1930-lukua, jolloin sen suosio oli jo levinnyt Rion de Janeiron työläiskaupunkiosien ulkopuolelle. Samalla samban tyyli monipuolistui ja muuttui melodisempaan suuntaan. Niin sanottu samba-canção kehittyikin melodisemmaksi, ja siinä painotettiin vähemmän lyömäsoittimia ja rytmiä. Dorival Caymmi, Ary Barroso ja Noel Rosa olivat tunnettuja uuden tyylin sambamuusikoita. Carmen Mirandasta tuli ensimmäinen brasilialainen kansainvälinen tähti. 1930-luvulla samba yhdistyi myös brasilialaisiin karnevaaleihin, joihin sambakoulut alkoivat kirjoittaa musiikkia.
Samban suosio jatkui vielä pari vuosikymmentä, vaikka sen suosioon vaikuttikin monien muiden musiikkityylien kehittyminen. Kulta-ajan jälkeen samban ja siitä kehittyneiden tyylin tunnettuja muusikoita olivat muun muassa Cartola, Nelson Cavaquinho ja Clementina de Jesus. Perinteinen samba sai uutta suosiota 1990-luvun lopulla, kun Rio de Janeiron Lapaan vanhantyylisiä tanssihalleja.
Bossa Nova
Bossa nova oli 1960-luvulle mennessä saanut maailmanlaajuista mainetta. Se oli saanut alkujaan vaikutteita amerikkalaisesta jazzista ja bluesista, mutta bossa nova alkoi vaikuttaa myös toiseen suuntaan. Esimerkiksi Frank Sinatra, Ella Fitzgerald ja Stan Getz tekivät omia versioitaan tunnetuista bossa nova -kappaleista. Tunnetuimpia bossa nova -muusikoita ovat olleet Marcos Valle, Luiz Bonfá ja Baden Powell.
Música Popular Brasileira
Música Popular Brasileira (MPB) on yhteistermi, jolla viitataan usein brasilialaiseen bossa novan jälkeen kehittyneeseen populaarimusiikkiin. Siihen kuuluu muun muassa sellaisia musiikkityylejä kuin tropicalismo ja pagode, mutta myös brasilialainen pop- ja rockmusiikki. Tropicalismo oli tyyli, joka vaikutti Brasiliassa sotilashallituksen aikana 1964–1984. Sen johtavia muusikoita olivat Caetano Veloso ja Gilberto Gil. Kappaleet olivat protestilauluja, ja tyyliltään tropicalismo oli hyvin vaihtelevaa, sillä se sai vaikutteita rock and rollista, bluesista, jazzista ja brittiläinen psykedeelisestä musiikista.
MBR-tyylin ensimmäisiä suuria nimiä olivat Chico Buarque ja Jorge Ben Jor, joka yhdisteli afrikkalaisia rytmejä, funkia, sambaa ja bluesia. MBR:lle on ominaista monien tyylien sekoittuminen. Esimerkiksi João Gilberton tyttären Bebel Gilberton musiikissa yhdistyvät bossa nova ja moderni jazzvaikutteinen rytmi ja Marisa Monten kappaleissa samba, forró, pop ja rock. Bossa nova -vaikutteisia MBR-muusikoivat ovat esimerkiksi Roberta Sá ja Fernanda Porto.
Jean-François Bernard
Jean-François Bernard (s. 2. toukokuuta 1962 Luzy, Ranska) on entinen ranskalainen maantiekilpapyöräilijä. Bernardin kilpaura alkoi vuonna 1984 ranskalaisessa kilpatallissa La Vie Claire.
Aku Kuusisto
pienoiskuva|Aku Kuusisto (1951) Frans August "Aku" Kuusisto (ent. Grönlund; 13. elokuuta 1893 Kokemäki – 12. elokuuta 1970 Helsinki) oli Tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja vuosina 1949–1961.
Myanmarin vaakuna
thumb|260px|Myanmarin vaakuna Myanmarin vaakuna on Myanmarin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Sen nykyinen versio otettiin käyttöön vuonna 2008 uuden perustuslain myötä.
Vaakunan keskellä on valtion kartta. Kummallakin puolella on leijona, jotka ovat tyypillisiä hahmoja paikallisessa kuvataiteessa, ja ne edustavat viisauden hillitsemää voimaa. Vaakunaa ympäröivät perinteiset myanmarilaiset kukkakuviot. Ylhäällä on sosialismin aikana lisätty viisisakarainen tähti. thumb|Vaakuna vuosina 1974–2008
Maija-Leena Noppari
Noppari kuuli lapsuudessaan lastenhoitajaltaan kertomuksia metsissä ja luolissa asuvasta Pentahittisestä. Myöhemmin koululaisena hän sai kuulla hieroja- ja kupparimummo Vuorenpään Kustaavalta kansantarinan Huittisten kirkosta ja Pyölönvuoresta jossa sijaitsi tarinan mukaan hiisien linna. Näiden tarinoiden pohjalta Noppari kirjoitti myöhemmin vuorenkuningas Pentahittisestä kerovat lastenkirjansa.
Middagsnibba (täsmennyssivu)
Middagsnibba tarkoittaa seuraavia:
Out for Kicks
Out for Kicks on yhdysvaltalaisen The Zantees -yhtyeen studioalbumi, joka on ilmestynyt vuonna 1980. Tuotannosta on vastannut Little Nelson & The Spider. Levy-yhtiö on Bomp Records, ja Suomessa levyä on valmistanut ja jaellut vuonna 1981 Poko International / Unitor Oy.
Levykannen valokuvan on ottanut Eve Mazzara ja takakannen yhtyekuvan Diane Marino. Kannen on suunnitellut Diane Zincavage.
Albumi on omistettu rock and roll- ja rockabillyartistien Ray Smith ja Warren Smith muistolle ja sen lyhyet saatesanat on tehnyt Wild Dog Lewis.
Kiitoksissa on mainittu muun muassa Jim Marshall, Tex Rubinowitz and the Bad Boys, J.R.'s Lounge, Modernage Diner, Cat Talk, Goldmine, Rebel Yell ja Sun 209.
Kappaleet
A-puoli
1. I Thought It Over – 2:36 2. Cruisin' – 2:30 3. Francene – 3:10 4. Blonde Bombshell – 3:30 5. Up the River – 2:40 6. All Because of You – 2:50
B-puoli
1. Please Give Me Something – 2:26 2. Bessie Mae – 2:05 3. Big Green Car – 1:52 4. Gas Up – 2:42 5. Watch My Baby – 2:05 6. Lost Highway – 3:05 7. Baby Let's Move – 2:24
The Zantees
Lisäksi vierailevana pianistina on Shake Recordsin artisti Peter Holsapple.
Latvusorneerot
Latvusorneerot (Philydor) on orneerojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 7 lajia.
Uladzimir Kopats
Uladzimir Mikalajevitš Kopats (,, s. 23. huhtikuuta 1971 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Toivo Tuomainen
thumb|225px|Toivo ”Topi” Tuomainen Toivo ”Topi” Tuomainen (25. syyskuuta 1926 Maaninka – 13. marraskuuta 2002 Juankoski) oli suomalainen elokuvanäyttelijä, muusikko ja kenttäpäällikkö. Häntä pidetään yhtenä savolaisuuden lupsakkuuden henkilöitymistä. Hän teki merkittävimmän osan moniulotteisesta elämäntyöstään Kuopiossa.
Uladzimir Kopats
Kopats pelasi Valko-Venäjän maajoukkueessa useissa arvokilpailuissa. Hän on tunnettu vuoden 2002 olympialaisten puolivälieräottelussa Ruotsia vastaan tekemästään voittomaalista. Kopats laukoi kiekon keskialueelta Ruotsin maalivahdin Tommy Salon kypärään, josta se pomppasi sattumalta maaliin. Valko-Venäjä pääsi maalin myötä turnauksen välieriin ja saavutti lopulta jääkiekkohistoriansa parhaan sijoituksen, neljäs.
Toivo Tuomainen
Aikansa tunnetuimmaksi kuopiolaiseksi hänet nosti suomalainen mainoskulttuuri, hän esiintyi vuosikymmeniä yhden elektroniikkakauppaketjun mainosmiehenä ja hänet tunnettiin yleisesti "Mustan Pörssin Topina". Kotimaisen kansansuosion lisäksi erityisesti 1970- ja 1980-luvuilla hän sai runsaasti ihailijapostia myös silloin vielä Neuvostoliittoon kuuluneesta Virosta.
Tuomaisella oli rooli monissa Rauni Mollbergin elokuvissa, kuten Maa on syntinen laulu (1973), Siunattu hulluus (1975) ja Aika hyvä ihmiseksi (1977). Tästä viimeisestä hän sai elokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1978; hän esiintyi Talonomistaja Takkusena. Elokuvien teon aikana Mollbergista ja talousmiehenäkin tunnetusta Tuomaisesta tuli niin läheiset ystävykset, että Tuomainen hoiti vuosia myös Mollbergin elokuvien budjetoinnit ja kirjanpidot.
Tuomainen esiintyi vielä pääosarooleissa myös muun muassa Olli Soinion elokuvassa Aidankaatajat eli heidän jälkeensä vedenpaisumus (1982) ja Matti Ijäksen ohjaamassa televisioelokuvassa Viimeinen keikka (1984) sekä lukuisten elokuvien pienrooleissa, esimerkiksi Olli Soinion ohjaamassa elokuvassa Kuutamosonaatti (1988) kauppiaan roolissa. Lopulta Musta Pörssi alkoi viedä miehen ajan kokonaan.
Tuomainen aloitti uransa maaninkalaiselta kolmen hehtaarin tilalta maailmalle ponnistaneesta rengistä ja sisävesihinaajan lämmittäjän apulaisesta monivaiheisen kauppiasuran kautta yrittäjäjärjestön toiminnanjohtajaksi, joksikin aikaa pankinjohtajaksikin. Koulutusta Tuomaisella oli takanaan vain viisi luokkaa kansakoulua, hän oli mitä suurimmassa määrin "self made man". Tuomaisen voi sanoa etsineen itseään, mikä monilahjakkuudelle lienee usein tunnusomaista. Hänellä oli työuransa aikana ollut ainakin 28 eri ammattia. Yleensä niitä oli kaksi tai kolme yhtaikaa.
Esiintyvänä taiteilijana Tuomainen aloitti jo jatkosodan aikana useilla viihdytyskiertueilla rintamilla yhdessä Jurkan teatteriperheen kanssa. Keikkamuusikkovuosien ja harrastelijateatterien jälkeen elokuvaohjaaja, akateemikko Rauni Mollberg löysi hänet yhdeksi luottonäyttelijäkseen, mikä nosti hänet lopulta koko kansan tietoisuuteen, etenkin pääosarooli elokuvassa Siunattu hulluus. Vetäydyttyään seitsemissäkymmenissä eläkkeelle Tuomainen keskittyi Savon sydämeen jo 1500–luvulla juurtuneen Tuomaisen suvun sukuselvityksen tekoon ja toimi viime vuosinaan sukuseuran kunniapuheenjohtajana. Tiedostoihin ehti hänen aikanaan kertyä jo yli 9 000 Tuomaista, mutta työ jäi silti kesken. Aikaa kun piti löytyä myös mieluisalle Lions-harrastukselle, kotiseututyölle ja shakin peluulle.
Tuomainen kiteytti usein perimmäisenä pyrkimyksenään elämässä aina olleen, että hänen lähellään ihmisillä olisi hyvä mieli.
Tuomainen oli parinkymmenen vuoden ajan avioliitossa Annikki o.s. Räihän kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset Matti (s. 1947), Leila (s. 1949 k. 2019), Anneli (s. 1951) ja Raimo (s. 1957). Avioliiton jälkeen hänen pitkäaikainen elämänkumppaninsa oli Kaarina Miettinen.
Tankisavikka
Tankisavikka eli intiansavikka (Chenopodium strictum) on savikkakasveihin kuuluva laajalle levinnyt kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko
Yksivuotinen tankisavikka kasvaa alalajista riippuen 20–100 senttimetriä korkeaksi. Väriltään se on vaihtelevan vihreä. Vain kasvin nuoret osat ovat jauhoisia. Varsi on pysty tai koheneva, usein vain tyviosastaan kohenevasti haarova ja kova. Väriltään varsi vaihtelee oliivinvihreästä sinertävänvihreään ja on puna- tai vihreäraitainen. Lehtihangat ovat tavallisesti punaisia. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtilavan muoto vaihtelee useimmiten soikeahkosta pitkulaiseen ja matalahampaisesta ehytlaitaiseen sekä on kooltaan 3–6 cm. Väriltään lehtilapa vaihtelee oliivinvihreästä sinivihreään ja on usein punalaitainen. Kukinto on pitkälti lehdetön ja muodoltaan tähkämäinen. Kukinnon sykeröt ovat tiheitä ja melko pieniä. Heteitä on tavallisesti viisi kappaletta. Suomessa intiansavikka kukkii elo-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa, 1–1,2 mm pitkä, ympärykseltään soikeahko, tylppäreunainen ja pinnaltaan sileä tai hieman säteen suuntaan uurteinen.
Pohjoismaista tankisavikasta tunnetaan kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan lähinnä koon ja lehtien värin ja muodon perusteella. Alalajeista suurikokoisin on intiantankisavikka eli isointiansavikka (ssp. strictum), joka kasvattaa 30–100 cm korkean pystyn varren. Tyviosasta kohenevat haarat ovat pitkiä. Lehdet ovat tavallisesti oliivinvihreitä, 3–6 cm pitkiä ja matalahampaisia ylimpiä, ehytlaitaisia lehtiä lukuun ottamatta. Pysty tai kohenevartinen preeriantankisavikka eli preeriasavikka (ssp. glaucophyllum) kasvaa puolestaan 20–70 cm korkeaksi ja sen haarat ovat kohenevia. Lehdet ovat sinivihreitä ja niiden lehtilapa on tavallisesti 3–6 cm pitkä ja lähes tai täysin ehytlaitainen kaikissa lehdissä.
Aikaisemmin myös rannikkosavikka (C. striatiforme) luokiteltiin intiansavikan alalajiksi (ssp. striatiforme).
Levinneisyys
Tankisavikka on maailmalla laajalle levinnyt laji. Alalajeista isointiansavikka on alun perin kotoisin Kaakkois-Euroopasta ja Aasiasta, preerisavikka puolestaan Pohjois-Amerikasta. Suomessa tankisavikkaa on tavattu satunnaisesti muutamin paikoin eri puolilla maata Oulun korkeudelle saakka. Alalajeista preeriasavikka on Suomessa harvinaisempi ja sitä kasvaa vain Etelä-Suomessa.
Elinympäristö
Tankisavikka on Suomassa uustulokas, jota on tavattu erilaisilla joutomailla ratapihoilla, satamissa, myllyillä ja kaatopaikoilla.
Käyttö
Tankisavikka kelpaa muiden savikkalajien tapaan myös ihmisravinnoksi.
Jaiva
Jaiva on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Permin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 304 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 6250 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Kvarkuš-harjanteelta lähteltä Sverdlovskin alueen rajaa ja laskee Kaman tekojärveen Bereznikin kaupungin eteläpuolella. Sen varrella sijaitsee Jaivan kaupunkimainen taajama ja Jaivan lämpövoimalaitos, joka on yksi alueen suurimpia. Joen alajuoksulla harjoitetaan laivaliikennettä ja puunuittoa. Nimitys perustuu komipermjakin sanoihin jai ’liha’ ja va ’vesi’ (merkityksessä ’kalainen, riistarikas’).
Mordokai
Kuninkaan palvelija
Mordokai oli kuninkaan palvelija, vaikka hän olikin juutalainen pakkosiirtolainen. Mordokai kuuli, että Persian kuningas Ahasveros oli pannut viralta kuningatar Vastin ja että kautta valtakunnan koottiin kaikkia kauniita nuoria neitsyitä, jotta heidän keskuudestaan löydettäisiin joku asetettavaksi kuningattaren virkaan. Mordokain kaunis serkku Ester esiteltiin kuningatarehdokkaaksi, mutta hänen juutalaistaustaansa ei paljastettu. Ester valittiin kuningattareksi. Mordokai istui kuninkaan portissa, kun hän sai tietää, että kaksi hovivirkamiestä, Bigtan ja Teres, suunnittelivat surmaavansa kuningas Ahasverokseen. Mordokai varoitti kuningasta Esterin välityksellä, ja kuningas pelastui.
Riita Hamanin kanssa
Ahasveros teki agagilaisesta Hamanista pääministerinsä ja käski, että kaikkien kuninkaan portissa olevien piti heittäytyä Hamanin eteen. Mordokai kieltäytyi tekemästä niin koska hän oli juutalainen. Kyseessä ei ollut poliittinen mielenilmaus, vaan Mordokain uskollisuus Israelin Jumalaa kohtaan. Hän tajusi, että Hamanin eteen heittäytymiseen liittyi muutakin kuin pelkästään se, että korkea-arvoista henkilöä olisi kumarrettu maahan asti. Mordokailla oli hyvä syy olla kumartamatta Hamania. Haman oli amalekilainen, ja Jumala oli ilmaissut olevansa sodassa Amalekin kanssa. Haman raivostui Mordokain toiminnasta. Haman halusi tuhota kaikki juutalaiset, eikä pelkästään Mordokaita.
Juutalaisten pelastuminen
Kun Hamanin juoni tuli ilmi Mordokai uskoi, että Ester oli saanut kuninkaallisen asemansa, jotta juutalaiset voitaisiin vapauttaa. Mordokai neuvoi Esteriä anomaan kuninkaan apua. Ester suostui suunnitelmaan, vaikka se vaarantaisi hänen henkensä. Jumala ohjasi Ahasveroksen huomion valtion virallisia muistiinmerkintöjä sisältävään kirjaan. Kuninkaan mieleen palautettiin mitä Mordokai oli tehnyt kuninkaan hengen varjelemiseksi. Kuningas huomasi, ettei Mordokaita ollut palkittu palveluksesta, jonka hän oli tehnyt. Kuningas palkitsi Mordokain ja osoitti tälle suurta kunniaa. Tämä nöyryytti Hamania, jonka piti järjestää tämä kunnianosoitus.
Ester järjesti juhlat johon hän kutsui Ahasveroksen ja Hamanin. Näin hän pääsi syyttämään Hamania juutalaisten panettelusta ja herjauksesta sekä petollisesta, kuninkaan omien etujen vastaisesta juonittelusta. Ahasveros määräsi Hamanille kuolemanrangaistuksen, ja Haman ripustettiin 22 metriä korkeaan paaluun, jonka hän oli itse asiassa pystyttänyt Mordokaita varten.
Hamanin kuoleman jälkeen Mordokaista tuli pääministeri. Ahasveros antoi hänelle kuninkaan sinettisormuksen valtion asiakirjojen sinetöimistä varten. Hamanin talo annettiin Esterille, joka asetti Mordokain valvomaan sitä. Mordokai julkaisi kuninkaan nimessä vastasäädöksen, joka soi juutalaisille laillisen oikeuden puolustautua. Se antoi juutalaisille mahdollisuuden vapautua. Monet Persian imperiumin asukkaista asettuivat juutalaisten puolelle, ja kun sitten koitti 13. adarkuuta, päivä jolloin noiden lakien oli määrä astua voimaan, juutalaiset olivat valmiina. Mordokain ansiosta heillä oli valtion virallinen tuki. Susassa taisteltiin kaksi päivää. Noin 75 000 juutalaisten vihollista Persian imperiumin alueella tapettiin, mm. Hamanin kymmenen poikaa. Mordokai määräsi – ja Ester vahvisti – että 14. ja 15. adarkuuta tuli viettää vuosijuhlaa, purim-päiviä, ilo- ja pitopäiviä, jolloin juutalaiset antaisivat lahjoja toisilleen ja köyhille. Juutalaiset alkoivat viettää tuota juhlaa ja jättivät sen jälkipolvilleen.
Yogi ja kaverit
Yogi ja kaverit on Hanna-Barberan tuottama yhdysvaltalainen 15-osainen piirrossarja, jota esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa vuonna 1973. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa ABC:llä ja Suomessa MTV Juniorilla vuonna 2010.
Matti Santahuhta
Matti Santahuhta (s. 13. elokuuta 1981 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Ura
Santahuhta aloitti Veikkausliiga-uransa FC Jazzissa vuonna 2000 pelaten 26 ottelua ja tehden niissä kuusi maalia. Liigadebyyttinsä hän teki 29. huhtikuuta FC Jokereita vastaan ja onnistui heti myös maalinteossa. Seuraavana vuonna hän pelasi 15 ottelua, muttei saanut tehtyä yhtään maalia.
Vuodeksi 2002 hän siirtyi Tampere Unitediin, jossa hän pelasi 19 ottelua tehden niissä yhden maalin. Hän jatkoi TamUssa myös seuraavana vuonna pelaten tosin vain yhden ottelun ennen siirtoa takaisin FC Jazziin, jossa hän pelasi 18 ottelua tehden viisi maalia. Vuonna 2004 hän pelasi edelleen FC Jazzissa tehden kuusi maalia pelaamissaan 26 ottelussa.
Yogi ja kaverit
Juoni
Jogi-karhu matkustaa ympäri maailmaa yhdessä useiden ystäviensä, kuten Boo Boon, Snagglepussin, Salama-Santerin ja Hakki-koiran kanssa etsien lentävällä arkillaan uutta kotia, jossa ei olisi saastetta tai rikollisuutta. He joutuvat matkallaan kohtaamaan erinäisiä rikollisia, kuten kapteeni Swashbuckle Swipen, Smokestack Smogin, Lotta Litterin ja Mr. Hotheadin.
Maatalouden kollektivisointi
Maatalouden kollektivisointi (kollektivointi) on Neuvostoliitossa ja joissakin muissa sosialistisissa maissa toteutettu maatilojen pakko-ottaminen yhteiskunnan haltuun, yksityisomistuksen lakkauttaminen ja yksityisten tilojen yhdistäminen suuriksi kollektiivitiloiksi (kolhoosit) tai valtiontiloiksi (sovhoosit). Kollektivisointia vastustaneita vainottiin, pakkosiirrettiin ja teloitettiin.
Tausta
Vuonna 1928 neljä viidesosaa Neuvostoliiton väestöstä oli talonpoikia. Tämä ”pimeä kansa”, joksi sitä nimitettiin venäläisessä kirjallisuudessa, eli omaa elämäänsä, johon 20. vuosisadan teknis-taloudellinen kehitys ei ollut juuri lainkaan vaikuttanut. Maanviljely ei ollut elinkeino, jonka ihminen oli itselleen valinnut, vaan kohtalo. Ennen vuoden 1917 vallankumousta silloinen sisäministeri Pjotr Stolypin oli yrittänyt modernisoida maataloutta kannustamalla yksityistä yritteliäisyyttä, mutta tulokset olivat jääneet laihoiksi. Kommunistit lähestyivät ongelmaa päinvastaisesta näkökulmasta; heidän mukaansa maatalouden takapajuisuus johtui siitä, että maa oli yksityisessä omistuksessa.
Stalin aloitti 1928 radikaalit toimet Neuvostoliiton teollistamiseksi. Valtakunta alistettiin entistä tiukempaan keskusjohtoiseen hallintoon. Nopeat toimet aiheuttivat kuitenkin sekaannuksia ja suoranaista tuhlausta. Maalaisväestö vastusti kollektivisointitoimia, sillä he kokivat keskusjohtoisen kollektivisoinnin maaorjuuden paluuksi. Kulutustavaroista tuli puutetta. Maanviljelijät eivät olleet kovin innokkaita myymään viljaa kaupunkeihin, koska siitä saadulla rahalla ei ollut mitään käyttöä. Viljaa käytettiin entistä enemmän karjanrehuna. Hallitus vastasi tähän luovutuskiintiöillä ja takavarikoinneilla ja syytti vaurasta talonpoikaisluokkaa eli kulakkeja tahallisesta pulan aiheuttamisesta. Kulakkeja oli paljon vähemmän kuin hallitus antoi ymmärtää, joten ongelmat eivät johtuneet heistä. Suurin osa yksityistiloista oli yhden perheen pienviljelmiä.
Tavoitteet
Neuvostoliitossa kollektivisointi aloitettiin syksyllä 1929. Tavoitteena oli maatalouden modernisointi, sen tuottavuuden parantaminen, teollisuuden työvoimantarpeen tyydyttäminen ja porvarillisena pidetyn pienomistuksen lopettaminen. Talouselämässä markkinavoimat korvattiin keskusjohtoisella kansantalouden viisivuotissuunnittelulla. Samalla pientilat yhdistettiin suuremmiksi yksiköiksi, ennen kaikkea osuustoiminnallisiksi kolhooseiksi. Niitä oli kolmenlaisia:
Kolhoosien piti Stalinin näkemyksen mukaan olla ”viljatehtaita”. Stalin oli kuullut Montanan osavaltiossa Yhdysvalloissa toimineesta maatilasta, jossa oli 30 000 hehtaaria peltoa ja joka oli maailman suurin yksittäinen viljantuottaja. Neuvostoliitossa piti luoda vielä suurempia yksikköjä. Esimerkiksi Kaukasiassa muodostettiin 150 000 hehtaaria käsittänyt kolhoosi, jonka käytössä oli 300 traktoria. Nimenomaan traktoria pidettiin maatalouden uuden uljaan tulevaisuuden vertauskuvana.
Toteutus ja seuraukset
Kolhoosiin liittymisen tuli olla vapaaehtoista. Virallisen selityksen mukaan laaja kollektivisointi alkoi, kun talonpojat alkoivat joukkomittaisesti liittyä kolhooseihin vuonna 1929. Todellisuudessa yksityistilalliset, jotka olivat vaurastuneet Leninin NEP-ohjelman aikana, vastustivat kollektivisointia ja saivat kokea valtion vastatoimet: pakkosiirrot Aasiaan, pakkolunastukset ja teloitukset. Kulakkien likvidointi on saattanut olla tarkoituksena alusta alkaen. Kulakkiperheet pakkosiirrettiin usein kauaksi kotiseudultaan kaivos- ja metsätöihin. Kollektivisointi toteutettiin tavattoman nopeasti. Kesäkuussa 1929 oli kolhoosien jäseninä noin miljoona maatyöläistä, lokakuussa 1,9 miljoonaa ja maaliskuussa 1930 jo 14,2 miljoonaa eli 55 % maaseutujen asukkaista.
Käytännössä kollektivoinnin suorittivat sadattuhannet kaupunkilaistyöläiset, puoluevirkailijat ja puna-armeijan sotilaat, joilla ei ollut kokemusta maataloudesta. Asiantuntemus väheni myös kulakkien likvidoinnin takia. Lopputuloksena oli maatalouden tuottavuuden aleneminen.
Kollektiivitilojen alku oli vaikea. Monet kulakit teurastivat kotieläimensä, jottei niitä pakko-otettaisi korvauksetta kollektiivitiloille, ja karjan määrä pieneni noin neljänneksellä. Keväällä 1930 oli vaara, että kylvö jäisi osittain tekemättä. Tällöin Stalin piti maaliskuun 1930 puheen “Menestys panee pään pyörälle”, jossa hän tuomitsi väkivallan ja korosti toiminnan vapaaehtoisuutta sekä suositteli arttelimuotoista yhteistoimintaa. Puheen seuraus oli, että osa kolhooseista purkautui. Niiden jäseninä oli kesäkuussa 1930 enää 23 % maaseudun asukkaista. Kollektivisointiin laitettiin sen jälkeen uutta vauhtia: vuonna 1931 jäseninä oli 53 % maatiloista ja vuonna 1935 jo 83 % tiloista ja 94 % viljelyalasta.
Kollektivisoinnilla ei saavutettu tuotannon tehostumista. Erityisesti vuosi 1933 oli vaikea, ja nälänhätä raivosi monin paikoin. Erityinen pullonkaula oli vähentynyt hevosten määrä (noin puolet hevosista jäljellä), mitä ei pystytty korvaamaan traktoreillakaan. Valtion viljanhankinnan kannalta kollektivisointi oli kuitenkin menestys, sillä valtio sai vuonna 1928 viljaa 10 miljoonaa tonnia ja vuonna 1930 se sai 22 miljoonaa tonnia. Toisaalta valtion oli nyt entistä enemmän huolehdittava väestön ruokinnasta, kun yksityiskauppaa ei ollut.
Viljan vienti, joka oli perinteisesti ollut Venäjän tärkeimpiä ulkomaisen valuutan lähteitä, tyrehtyi 1930-luvun alussa. Suomen Moskovan-suurlähettiläs Aarno Yrjö-Koskinen kirjoitti raportissaan kesäkuussa 1933, että ”nälkäkuolema on nykyisin hyvin tavallinen ilmiö Neuvostoliitossa” ja jatkoi, että ”Moskovassakin voi kulkemalla kaupungin syrjillä nähdä makaavan nälästä pöhöttyneitä, ilmeisesti kuolemaa tekeviä ihmisiä viranomaisten siihen lainkaan puuttumatta”. Erityisen vaikea tilanne oli Venäjän vanhassa vilja-aitassa Ukrainassa, jossa talonpoikien kamppailu kollektivisointia vastaan sai kansallismielisen kansannousun luonteen.
Kollektivisoinnin aikaista tilannetta kuvaa Pavlik Morozovin tarina. Pahimman nälänhädän aikana vuonna 1932 tuolloin 14-vuotias Pavlik ilmiantoi viranomaisille isänsä sen vuoksi, että tämä oli kätkenyt viljaa. Isä tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin, mutta kostoksi perheen sukulaiset tappoivat Pavlikin. Stalinin käskystä Pavlikista tehtiin marttyyri, koska hän oli asettanut Neuvostoliiton yhteisen edun perheensä oman edun edelle. Pavlikin muistolle pystytettiin patsaita ja hänestä kirjoitettiin ylistäviä kirjoja. Myöhemmin tarinan todenperäisyys on kyseenalaistettu.
Matti Santahuhta
Ura
Santahuhta on pelannut yhteensä 105 Veikkausliigaottelua, ja tehnyt niissä 18 maalia. Hän on edustanut FC Jazzin ja Tampere Unitedin lisäksi Vaasan Palloseuraa sekä Porin Palloilijoita. Hänen veljensä on Ilkka Santahuhta.
Lokakuussa 2011 Santahuhta lopetti pelaajauransa ja hänet nimitettiin FC Jazzin uudeksi päävalmentajaksi. Santahuhta toimi tehtävässä kaksi kautta, jonka aikana seura nousi Kakkosesta Ykköseen.
Santahuhta nimettiin Musan Salaman päävalmentajaksi marraskuussa 2014.
Gamma Andromedae
Gamma Andromedae (Gamma And / γ And / γ Andromedae) on Andromedan tähdiston kolmanneksi kirkkain tähti. Tähdestä käytetään myös nimeä Alamak. Vuonna 1778 Johann Tobias Mayer havaitsi, että Gamma Andromedae on kaksoistähti. Kun tähteä katsoo kaukoputkella, näkyy kirkas keltainen γ1 Andromedae ja sininen γ2 Andromedae. Nykyään tähden on havaittu tosiasiassa olevan neloistähti.
Maatalouden kollektivisointi
Toteutus ja seuraukset
Viljelijöiden itsensä kannalta kollektivisointi oli askel huonompaan. Ennen kollektivisointia suuri osa viljelijöistä oli ollut yksityisyrittäjiä ja he olivat omistaneet oman maansa ja tiluksensa: nyt heistä tuli kollektiivin työntekijöitä. Kolhoosilaiset eivät saaneet jättää tilaansa ja muuttaa kaupunkiin ilman lupaa. Käytännössä maanviljelijöiden pelot maaorjuuden paluusta toteutuivat osittain. Toisaalta tilattoman väestön elintaso parani.
Työn tuottavuus oli suuruuden ekonomiasta huolimatta kollektiivitiloilla heikompaa kuin yksityistiloilla kollektiivitilojen luonteen vuoksi. Jokaisella viljelijällä oli myös yksityispalsta, jolla he saivat viljellä maataloustuotteita omiin tarpeisiinsa sekä myyntiin.
Neuvostoliiton myöhemmän puoluejohtajan Nikita Hruštšovin mukaan Stalin ei koskaan käynyt seuraamassa, mitä Neuvostoliiton maaseudulla todella tapahtui. Hänen muistelmiensa mukaan Stalin kävi maaseudulla tammikuussa 1928 viimeistä kertaa elämässään. Kollektivisoinnin jälkeisinä vuosikymmeninä neuvostoliittolaiseen maaseutumaisemaan kuuluivat käyttökelvottomina hylätyt ruostuneet traktorit muistomerkkeinä siitä, miten välinpitämättömästi neuvostoihmiset käsittelivät valtion omaisuutta.
Muut maat
Neuvostoliitto laajensi vaikutuspiiriään kylmän sodan aikana liittämällä Baltian maat itseensä ja muodostamalla Itäisen Keski-Euroopan valtioista kansandemokraattisia maita. Näissä toteutettiin 1940-luvun loppupuolella maatalouden kollektivisointi Neuvostoliiton mallin mukaisesti. Puolassa kollektivointioperaatio kuitenkin epäonnistui ja maatalous säilyi yksityisenä. Kollektivointi tehtiin myös kommunistisessa Kiinassa ja Vietnamissa. Israelin kibbutsit sekä moshavit ovat yksi kollektiivitilan muoto.
Kollektivoinnin muotoja
Eri puolilla maailmaa toteutetut kollektivisoinnit voidaan ryhmitellä seuraavasti:
Oikeusjuttu
Oikeusjuttu eli juttu on tuomioistuimen tutkittavaksi ja ratkaistavaksi viety asia.
Jutun lykkäys tarkoittaa asian käsittelyn siirtämistä myöhemmin pidettävään istuntoon, jonka ajankohdan tuomioistuin määrää. Siirrosta päättää tuomioistuin ja tavallisesti juttu jatkuu siitä, mihin edellisessä tilaisuudessa päästiin. Jutun lykkäys on eri asia kuin käsittelyn keskeyttäminen, joka tarkoittaa saman istunnon jatkamista myöhemmin. Ennen vuoden 1993 oikeudenkäyntimenettelyn uudistusta juttujen lykkäykset olivat yleisiä. Nykyään jutun esivalmistelu pyritään suorittamaan yhdessä istunnossa, samoin pääkäsittely, ja juttuja lykätään vain erityistapauksissa.
The Mooney Suzuki
The Mooney Suzuki on rock and roll -yhtye, joka perustettiin vuonna 1996. Heiltä on ilmestynyt neljä albumia: The Mooney Suzuki, People Get Ready, Electric Sweat ja Alive & Amplified. Yhtyeen nimi tulee ensimmäisiltä kahdelta 1970 -luvun saksalaiselta laulajilta: Krautrock-yhtyeeltä Can, Malcolm Mooney ja Damo Suzuki.
Bruce Halford
Bruce Henley Halford (18. toukokuuta 1931 Hampton-in-Arden – 2. joulukuuta 2001 Churston, Devon)  oli brittiläinen F1-kuljettaja.
Ura
Hän osallistui yhdeksään F1-osakilpailuun kausina 1956–1957 ja 1959–1960. Halford ajoi Maseratin, Lotusin ja Cooperin autoilla ja oli parhaimmillaan kahdeksas Ranskan GP:ssä 1960. Hän osallistui myös lukemattomiin MM-sarjaan kuulumattomaan kilpailuihin Formula 2 -autolla.
Muuta
Kilpa-ajan ammattinsa lisäksi Halford työskenteli vanhempiensa Warberry Hotellissa Torquayssä, piti vaimonsa kanssa Lord's Cafe -kahvilaa Dartmoorissa. Hän omisti myös troolareita ja huvipursia sekä toimi British Racing Drivers' Clubin jäsenenä. Halfordin viimeisiä elinvuosia varjostivat hänen poikansa Peterin kuolema vuonna 1996 liikenneonnettomuudessa, ja vaimo Patsy kuoli hieman myöhemmin poikansa onnettomuuden jälkeen.
Guajakoli
Guajakoli eli o-metoksifenoli (C7H8O2) on fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä tavataan luonnossa useiden kasvien eteerisissä öljyissä ja se on komponenttina useiden ruokien ja juomien aromeissa. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muun muassa aromeja ja lääkeaineita. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. Guajakoli on p- ja m-metoksifenolien isomeeri.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa guajakoli on vaaleankellertävää kiteistä ainetta. Mikäli kiteet sulatetaan, yhdiste ei kiteydy jäähdytettäessä alle sen sulamispisteen vaan pysyy nestemäisenä. Guajakoli on puhtaaseen veteen niukkaliukoista ja liukenee paremmin emäksisiin liuoksiin ja orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Valmistus ja käyttö
Guajakolia voidaan valmistaa metyloimalla katekolia metyylihalidien tai dimetyylisulfaatin avulla, hapettamalla ligniiniä elohopeaoksidin avulla, pelkistämällä asetovanillonia sinkkikloridin avulla ja hydrolysoimalla o-anisidiinin diatsoniumsuolaa.
Guajakolia käytetään valmistettaessa hajusteina ja aromiaineina käytettäviä yhdisteitä, kuten isoeugenolia ja vanilliinia. Vanilliinia muodostuu, kun guojakolin ja glyoksyylihapon muodostama additiotuote hapetetaan ja dekarboksyloidaan. Guajakolia voidaan käyttää yskänlääkkeissä limaa irrottavana aineena, mutta sen huonoja puolia ovat huono vesiliukoisuus ja kitkerä maku. Tämän vuoksi guajakolista voidaan valmistaa muita tähän tarkoitukseen käytettäviä yhdisteitä kuten guaifenesiinia ja guasetisaalia. Guajakolia voidaan käyttää myös vahojen ja öljyjen hapettumista estävänä aineena.
Manu Kärki
Manu Kalevi Kärki (s. 21. maaliskuuta 1947 Somerniemi) on suomalainen tietokirjailija, kotiseuduntutkija ja valokuvaaja. Työuransa hän teki pankin konttorinhoitajana nykyään Someroon kuuluvalla Somerniemellä vuosina 1973–2007.
Kärki on joko yksin tai yhteistyössä muiden kanssa julkaissut vuosina 1980–2018 liki parikymmentä pääasiassa Somerniemeä ja Someroa käsittelevää kotiseutukirjaa, joista monet ovat ilmestyneet Somerniemi-seuran julkaisuina ja somerniemeläisen Amanitan kustantamina. Useissa kirjoista on kuvituksena Kärjen omia valokuvia.
Kärki toimi kunnanvaltuutettuna Somerniemellä vuosina 1973–1976 ja oli Somerniemen kunnanvaltuuston viimeinen puheenjohtaja vuosina 1974–1976.
William Kuusisto
Antti William Kuusisto (vuoteen 1901 Granholm; 10. lokakuuta 1875 Ullava – 16. maaliskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra ja kirkollisen nuorisotyön uranuurtajia Suomessa. Hän oli Savonlinnan tuomiorovasti 1920–1925, Helsingin pohjoisen suomalaisen (myöh. Keski-Helsingin) seurakunnan kirkkoherra 1925–1947. Hän sai teologian kunniatohtorin arvon 1942. Hän julkaisi kirjoituksia ja kirjoja kirkollisen toiminnan alalta. Hän oli mukana NMKY:n toiminnassa 1903–1911 ja oli Kotimaan päätoimittaja 1910–1916.
Hänen poikiaan olivat säveltäjä Taneli Kuusisto ja lääkäri Paavo Kuusisto.
Albert Brewer
Albert Preston Brewer (26. lokakuuta 1928 Bethel Springs, Tennessee – 2. tammikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko, joka toimi Alabaman kuvernöörinä 1968–1971.
Ennen Brewerin nousemista Alabaman varakuvernööriksi hän oli istunut vuosina 1955–1966 kolme kautta Alabaman edustajainhuoneessa. Vuodesta 1963 hän oli Alabaman edustajainhuoneen puhemies.
1886
Vuosi 1886 oli normaalivuosi, joka alkoi perjantaista.
Max Aitken Beaverbrook
thumb|190px|Beaverbrook ensimmäisen maailmansodan aikana. William Maxwell (Max) Aitken, Beaverbrookin ensimmäinen paroni (tunnettu yleisesti nimellä lordi Beaverbrook; 25. toukokuuta 1879 Maple, Ontario, Kanada – 9. kesäkuuta 1964 Leatherhead, Surrey, Yhdistynyt kuningaskunta) oli kanadalaissyntyinen brittiläinen lehdenkustantaja ja konservatiivinen poliitikko. Hänet tunnettiin aikansa lehtikuninkaana, ja hänen Beaverbrook Foundations -kustantamonsa julkaisuihin kuuluivat muun muassa konservatiiviset lehdet Daily Express, Evening Standard ja Sunday Express.
Aitken toimi alun perin meklarina synnyinmaassaan Kanadassa. Hän loi itselleen omaisuuden sulauttamalla yhteen Kanadan koko sementtiteollisuuden. Sen jälkeen hän muutti Englantiin, jossa hänet valittiin 1910 parlamentin alahuoneeseen Ashton-under-Lynestä konservatiivipuolueen edustajana. Aitken ei unohtanut myöskään synnyinmaataan, sillä ensimmäisen maailmansodan aikana hän järjesti paljon myönteistä julkisuutta länsirintamalla sotineille kanadalaisille joukoille. Hänet nimitettiin toukokuussa 1915 kanadalaisten yksiköiden viralliseksi arkistonhoitajaksi ja seuraavana vuonna hän julkaisi menestykseksi muodostuneen kolmiosaisen teoksen Canada in Flanders, joka käsitteli kanadalaisten osallistumista sotaan.
Englannissa Aitken loi nopeasti suhteita maan johtaviin poliitikkoihin. Hän toimi Andrew Bonar Law’n yksityissihteerinä ja auttoi tätä nousemaan konservatiivipuolueen johtoon vuonna 1911. Aitken tuki myös liberaalin pääministerin Herbert Henry Asquithin syrjäyttämistä vuonna 1916 ja David Lloyd Georgen nostamista tämän tilalle. Hän ei aluksi saanut toivomaansa ministerinpaikkaa Lloyd Georgen hallituksessa, mutta hänelle myönnettiin baronetin aatelisarvo ja seuraavana vuonna päärinarvo nimellä paroni Beaverbrook of Beaverbrook and of Cherkley. Samalla hän siirtyi alahuoneesta ylähuoneeseen. Helmikuussa 1918 Beaverbrook lopulta nimitettiin hallitukseen tiedotusministeriksi sekä Lancasterin herttuakunnan kansleriksi. Hänen vastuullaan oli kotimaahan, liittolaismaihin ja puolueettomiin maihin suunnattu sotapropaganda. Hänen kollegansa lordi Northcliffe vastasi vihollismaihin suunnatusta propagandasta. Beaverbrook hyödynsi propagandassa tehokkaasti julisteita ja elokuvien uutiskatsauksia sekä valjasti tunnetut taiteilijat ja kirjailijat auttamaan työssään. Hän joutui ulkoministeriön kanssa erimielisyyksiin toimivaltansa rajoista, ja erosi ministerin paikalta lokakuussa 1918.
Samaan aikaan poliittisen uransa kanssa Beaverbrook loi myös valtaansa lehtialalla. Joulukuussa 1916 hän oli ostanut enemmistön Daily Express -lehdestä ja saanut sen siten haltuunsa. Sittemmin hän osti myös Evening Standardin ja Glasgowissa ilmestyneen Evening Citizenin, sekä perusti Sunday Expressin. Lisäksi arvostettu Pall Mall Gazette sulautettiin Evening Standardiin. Lehdissään Beaverbrook puolusti yksityistä yritystoimintaa ja Britannian suurvaltaetuja.
Beaverbrook vaikutti sota-ajan hallituskoalition hajoamiseen vuonna 1922 ja yritti syrjäyttää Stanley Baldwinin konservatiivien johdosta 1930-luvun alussa. 1930-luvulla hän johti United Empire Party -nimistä puoluetta, joka kannatti Brittiläisen imperiumin säilyttämistä yhtenäisenä. Toisen maailmansodan aikana Beaverbrook toimi Winston Churchillin hallituksessa 1940–1941 lentokoneiden tuotannosta vastanneena ministerinä, 1941–1942 varusteluministerinä ja 1942 sotatuotantoministerinä. Vuosina 1943–1945 hän oli pienemmän valtiosinetin vartija (Lord Privy Seal). Beaverbrook oli Churchillin ja John Simonin ohella ainoa brittiläinen poliitikko, joka kuului maan hallitukseen sekä ensimmäisen että toisen maailmansodan aikana.
Beaverbrook julkaisi useita muistelmateoksia, kuten Politicians the Press (1925) ja Politicians and the War (1928). Vielä myöhempinä elinvuosinaan hän kirjoitti useita Britannian poliittista nykyhistoriaa käsitelleitä teoksia. Hänen tuotannostaan on suomennettu vuonna 1928 kirja Menestyminen: opas päämääränsä saavuttamisen taidossa (alkuteos Success, 1922).
Ceteris paribus
Ceteris paribus on latinaa ja tarkoittaa "muiden asioiden pysyessä yhtäläisinä". Kausaliteettia selitettäessä voidaan käyttää termiä ceteris paribus viittaamaan siihen, että selitetyn lähtötilanteen ja annettujen lähtöarvojen lisäksi prosessin lopputulokseen saattaa vaikuttaa myös kausaalisen prosessin ulkopuolisten tekijöiden muutos.
Termiä käytetään usein taloustieteissä kuvaamaan dynaamisen järjestelmän tiettyjen osaprosessien toimintaa, kun kaikki vaikuttaa kaikkeen. Voidaan esimerkiksi sanoa, että jos pihvin hinta laskee, "ceteris paribus", yhä useammat ihmiset ostavat pihviä. Tällöin muita kysyntään liittyviä muutoksia kuin lihan hinnan muutos ei tapahdu. Tällainen muu muutos voisi olla esimerkiksi kuluttajien käytettävissä olevien tulojen muutos, joka vaikuttaa kuluttajien haluun ostaa tietyn hintaluokan hyödykkeitä.
Vain yksi jäi. Miten meistä tuli ainoa ihmislaji
'''Vain yksi jäi. Miten meistä tuli ainoa ihmislaji''' on brittiläisen antropologin Chris Stringerin vuonna 2014 suomeksi ilmestynyt tietokirja ihmisen evoluutiosta. Kirjan on kustantanut Gaudeamus ja sen on suomentanut Jorma Keskitalo englanninkielisestä alkuteoksesta Lone Survivors: How we Came to Be the Only Humans on Earth (2012). Alun perin teos julkaistiin vuonna 2011 nimellä The Origin of Our Species.
Malmedyn verilöyly
thumb|360px|Malmedyn verilöylyssä teloitetun tykkipatteri B:n miehistön ruumiita. Malmedyn verilöyly on sotarikos, johon saksalainen sotilasyksikkö Kampfgruppe Peiper syyllistyi 17. joulukuuta 1944 Belgiassa Ardennien taistelun aikana toisessa maailmansodassa. Tätä sotarikosta kutsutaan Malmedyn verilöylyksi joukkomurhan tapahtumapaikan lähellä sijainneen Malmedyn kaupungin mukaan. Välikohtauksessa murhattiin amerikkalaisia sotavankeja. Verilöyly ei ollut suurin eikä raain Waffen-SS:n sotarikoksista, mutta se on yksi eniten julkisuutta saaneista.
Saksan ja länsiliittoutuneiden välinen sodankäynti oli ollut suhteellisen siistiä verrattuna itärintamalla käytyyn hävityssotaan. Neuvostoliitossa saksalaiset olivat kohdelleet julmasti maan siviiliväestöä ja sotavankeja koko sodan ajan. Loppua kohden sodan luonne muuttui raaemmaksi myös lännessä, ja Malmedyn verilöyly muistutti piirteiltään lukemattomia itärintaman verilöylyjä.
Kampfgruppe Peiper syyllistyi myös muihin sotavankien ja siviilien teloituksiin Belgiassa, ja niitä käsiteltiin Malmedyn verilöylystä käydyssä sotarikosoikeudenkäynnissä sodan jälkeen. Osa Waffen SS -miehistä tuomittiin entisessä Dachaun keskitysleirissä, jossa oikeudenkäynti järjestettiin. Oikeudenkäynnin piirteistä ja tuomioiden oikeutuksesta on käyty keskustelua aina tähän päivään saakka. Yhdysvaltain senaatin alakomitean raporttiin perustuvan arvion mukaan taisteluosasto Peiperiin kuuluneet SS-miehet teloittivat etenemisensä aikana 362 sotavankia, joista murhattiin Malmedyssa 86, sekä ainakin 111 belgialaista siviiliä. Uhreja oli todennäköisesti enemmän, sillä saksalaiset teloittivat yksistään Stavelotissa 130 siviiliä, joukossa lapsia, naisia ja vanhuksia.
Reinin vartio
thumb|360px|Kartta, johon on merkitty Peiperin taisteluosaston reitti. Baugnezin risteyksen alue, jossa suuri osa Malmedyn uhreista teloitettiin, on ympyröity.
Yhdysvaltalaisen aikakauslehti Timen toukokuussa 1936 julkaisemassa artikkelissa Catechism for Hitler pohdittiin, mitä Adolf Hitler oli valmis tekemään saadakseen muilta valtioilta vaatimansa alueet. Pieni kaupunki nimeltä Malmedy kuului siihen osaan Belgiaa, jonka Hitlerin uskottiin haluavan. Muutaman vuoden kuluttua kaikki tiesivät, mihin Saksan johtaja oli ollut valmis. Asetelmat olivat kuitenkin muuttuneet sen jälkeen monella tapaa. Kesällä 1940 Wehrmacht oli käyttänyt Ardennien aluetta oikopolkuna ohittaakseen Ranskan massiivisen Maginotin puolustuslinjan. Neljä vuotta myöhemmin alue kuului jälleen liittoutuneille, jotka olivat edenneet kesän aikana Normandiasta ja pysähtyneet nyt kovenevan saksalaisvastarinnan ja varustepulan vuoksi Saksan rajoille. Hitler toivoi kääntävänsä vielä sodan kulun yllätysiskulla kohti Antwerpenin satamakaupunkia. Tällä liikkeellä saataisiin brittiläiset ja yhdysvaltalaiset joukot erotettua toisistaan, ja parhaimmassa tapauksessa mahdollisuus erillisrauhan solmimiseen lännessä.