cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ville Salminen
Siirtyminen ohjaajaksi
Salminen vertasi itseään elokuvaohjaajana itämaiseen sadunkertojaan: kaiken ytimessä olivat lumous ja mukaansatempaavuus. Hän ohjasi harvinaisen laajan skaalan eri lajityyppejä: romanttisia komedioita, rillumarei-tuotantoja, rikosjännitysfilmejä ja historiallisia draamoja. Rakkaimpia ohjauksia Salmiselle olivat Karjalaan sijoittuvat elokuvat; aiheeltaan tökeröjä ja loppuun kulutettuja teoksia hän suorastaan inhosi.
Palattuaan rintamalta talvisodasta Salminen toteutti yhdessä Arvi Tuomen kanssa ensimmäisen ohjaustyönsä, joka oli vuoden 1941 salapoliisielokuva Viimeinen vieras. Yhteistyötä vaikeuttivat Salmisen ja Tuomen huonot välit. Jatkosodan aikana Salminen oli mukana rintaman viihdytysjoukoissa, jotka tekivät kiertueita Suomen syrjäisimpiin kolkkiin asti. Riitaannuttuaan Suomi-Filmin tuotantopäällikön Risto Orkon kanssa Salminen otti lopputilin ja toimi freelancerina 1943–1946. Tuona aikana hän ohjasi, käsikirjoitti ja lavasti Karhu-Filmin komedian Mikä yö! (1945), ja teki myös elokuvan miespääosan kuten Viimeisessä vieraassakin. Sama työrupeama seurasi Valio-Filmin melodraamassa Menneisyyden varjo (1946), jossa Salminen ei tosin näytellyt. Elokuvan naispääosan esittäjän Ritva Arvelon suosituksesta maisteri T. J. Särkkä otti Salmisen vakituiseksi ohjaajaksi Oy Suomen Filmiteollisuuteen.
Vuonna 1947 Salminen siirtyi ensimmäisen kerran SF:n palvelukseen, jossa hän ohjasi ja lavasti 14 elokuvaa sekä näytteli seitsemässä elokuvassa, lähinnä konnan rooleissa. Tämän aikajakson merkittävin ohjaustyö oli ennennäkemättömän suosion saanut Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta (1950). Suomen Filmiteollisuuden leivissä Salminen ei kuitenkaan saanut itse valita aiheitaan. Hän sai Särkältä ohjattavakseen lähinnä musiikkihupailuja, kuten suurta menestystä saaneen Lentävän kalakukon (1953). Ennen siirtymistään toiseen yhtiöön Salminen ohjasi vastahakoisesti ensimmäisen Pekka Puupää-elokuvan.
Kyllästyttyään SF:n tuotantolinjaan Salminen siirtyi 1953 Fennada-Filmiin, jossa hän ohjasi ja käsikirjoitti yhdeksän elokuvaa. Elokuvat olivat lähinnä vaatimattomia ajanvietefilmejä tai tuotoksia, joita Salminen itse inhosi. Karjalaisaiheiset Säkkijärven polkka (1955) ja Evakko (1956) saivat kuitenkin paljon kiitosta ja ne on arvioitu Salmisen parhaiksi töiksi. Karjalaisesta ympäristöstä tuli Salmiselle rakas alun perin hänen toisen vaimonsa kautta. Salmisen pesti Fennadassa päättyi potkuihin 1957. Sen jälkeen hän perusti Helsingin Herttoniemeen Taskuteatterin, joka taiteellisista ansioistaan huolimatta ajautui konkurssiin parin vuoden jälkeen, mikä jätti Salmiselle suuret velat.
Myöhemmät vaiheet
Salminen pääsi pahasti velkaantuneena takaisin Suomen Filmiteollisuuden ohjaajaksi 1959, ja sopimus jatkui vuoteen 1961 saakka. Näinä vuosina Salminen ohjasi kuusi elokuvaa, joista kaksi oli Eemeli-elokuvia. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli iskelmäkimara Toivelauluja, jota hän piti melko onnistuneena tuotantona kehnosta menestyksestä huolimatta. Se oli myös ainoa Salmisen ohjaama värielokuva. Kun Toivelauluja tuli ensi-iltaan, Salminen oli jo siirtynyt Mainostelevision tuotantopäälliköksi. Kahden vuoden päästä hän siirtyi ohjaamaan televisionäytelmiä saman kanavan teatteripäällikkönä ja toimi tehtävässä vuoteen 1973 saakka, jolloin jäi eläkkeelle. Salmisen huomattavimpia tv-ohjauksia ovat Kohtaaminen (1965), Viktorian Ristin ritari (1967) ja Tuntematon potilas (1974). Salmisen näyttelijänura jatkui sattumanvaraisesti aina vuoteen 1984 saakka, jolloin hänet nähtiin pienessä roolissa elokuvassa Klaani – tarina Sammakoitten suvusta.
Rockstar Games
Rockstar Games on Take-Two Interactiven kattobrändi usealle pelitalolle. Rockstar Gamesin tunnetuin pelisarja on Grand Theft Auto. Muita pelejä ovat muun muassa Midnight Club -autopelisarja, villiin länteen sijoittuva Red Dead -pelisarja, The Warriors -elokuvaan perustuva samanniminen peli ja kovan kohun aiheuttanut peli koulukiusaamisesta: Bully (Euroopassa nimellä Canis Canem Edit). Rockstar on myös julkaissut Max Payne -pelit. Vaikka monet Take-Twon ostamista studioista ovat menneet Rockstar Gamesin alaisuuteen, monet uusimmista hankinnoista ovat 2K Games -brändin alla.
Ville Salminen
Yksityiselämä
Ville Salminen oli naimisissa kaksi kertaa, ensin Aune Hämeen kanssa 1934–1948 ja sitten Mirjam Salmisen kanssa vuodesta 1951 kuolemaansa asti. Hänen poikansa ensimmäisestä liitosta oli näyttelijä Ville-Veikko Salminen ja toisesta liitosta syntynyt poika Timo Salminen on tunnettu elokuvaaja. Ville Salminen menehtyi Portugalin kodissaan 84-vuotiaana marraskuussa 1992.
Näyttelijänä
lisäksi ¹ ohjaaja, ² käsikirjoittaja, ³ lavastaja
Ohjaajana
lisäksi myös ¹ näyttelijä, ² lavastaja, ³ käsikirjoittaja
Nicola Ayroldi
Nicola Giuseppe Ayroldi (s. 2. toukokuuta 1965 Molfetta, Italia) on italialainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut pääerotuomarina Serie A:ssa vuodesta 2000 alkaen.
Rocca San Giovanni
Rocca San Giovanni on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 2 333 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 348 asukasta.
Šaikh al-balad
Arvonimi
Šaikh al-balad on arabiaa ja se voidaan suomeksi kääntää muotoon "maan isäntä". Arvonimi ei ollut osa virallista Osmanivaltion valtahierarkiaa. Arvonimi oli esimerkiksi muista virallisista osmanien käyttämistä arvonimistä täysin poiketen turkin sijaan arabiaa. 1700-luvulle tultaessa valta Egyptissä oli kuitenkin alkanut siirtyä muodollisesta osmanien yliherruudesta kuitenkin paikallisille hallitsijoille ja arvonimi symboloi paikallisten hallitsijoiden de facto herruutta. Osmanit vastustivatkin välillä ja etenkin aluksi jopa kiivainkin sanoin sen käyttöä. Toisaalta etenkin myöhemmin arvonimi tunnustettiin Egyptiin lähetetyissä virallisissa kirjeissä mikä voidaan nähdä osmanien jonkinlaisena tunnustuksena paikallisten hallitsijoiden arvovallalle.
Käytön historia
Arvonimen käyttö jatkui Kairoa hallinneiden beiden parissa aina Napoleonin Egyptin sotaretkeen saakka vuonna 1798.
Elektroninen tiedustelu ja valvonta
Elektroninen tiedustelu ja valvonta, ( (ES), aiemmin myös Electronic Support Measures (ESM)) on elektronisen sodankäynnin osa-alue. Siitä käytetään kasvavasti myös termiä "elektroninen tuki".
Elektroninen tiedustelu ja valvonta etsii, havaitsee, tunnistaa, esittää ja seuraa taistelukentän elektronisia kohteita. Se voi kohdistua lähinnä vain lähettimiin. Hajasäteilyn osalta kohteina voivat olla myös vastaanottimet.
Elektronisen tiedustelun ja valvonnan tuloksia käytetään mm:
SIGINT, (strateginen) rauhan aikainen signaalitiedustelu luo koko elson pohjan ja erotetaan yleensä elektronisesta tiedustelusta ja valvonnasta, joka on enemmän sodan ajan operatiivista ja taktista toimintaa.
Hardcore (elektroninen musiikki)
right|277px
Hardcore tai lyhyesti vain HC, on nopeaa elektronista tanssimusiikkia. Yleisin nopeus on 160–250 lyöntiä minuutissa. Hardcore on atmosfääriltään usein aggressiivista ja synkkää. Tyyli syntyi ja lähti liikkeelle 1990-luvun alun ja puolenvälin tietämillä Hollannista ja Saksasta. Hardcoren juuret ovat New beat -musiikissa. Nykyään hardcoren sisällä ja rajoilla on lukuisia eri alalajeja ja suuntauksia.
The Pas
The Pas on vuonna 1912 perustettu kaupunki Manitoban provinssissa Kanadassa, noin 630 kilometriä provinssin pääkaupungista Winnipegistä pohjoiseen. Kaupungin tunnus on Gateway to the North.
The Pas on runsaan 5 300 asukkaan kaupunki (2016). Se on noin 15 000 asukkaan alueen keskus useine teollisuuslaitoksineen. Alueen pääelinkeinoja ovat maanviljely, metsätalous, kalastus, matkailu, liikenne ja peruspalvelut, erityisesti terveys- ja opetuspalvelut. The Pas'ssa toimii myös University College of the North.
Historia
Alueen alkuperäisasukkaat olivat creeintiaaneja, jotka muuttivat alueelle Pohjois-Amerikan preerioiden kaakkoisosista noin 5 000 vuotta sitten. Kaupungin nimi on johdettu creen kielen sanasta pasquia, joka tarkoittaa metsäistä joen kapeikkoa.
Ensimmäinen historiallisissa lähteissä mainittu eurooppalainen alueella oli Hudson's Bay Companyn työntekijä Henry Kelsey. Hän matkusti alueen halki matkalla Kanadan preerialle 1690–1692.
Alueella on nykyään kolme toisistaan erottuvaa aluetta: The Pas'n kaupunki, Opaskwayak Cree Nation ja Kelseyn maanviljelyskylä.
Rautatieliikenne
The Pas’n rautatieasema on Canadian National Railwayn ja Hudson Bay Railwayn yhdysliikenneasema. Kaupungin halki kulkee suurin osa provinssin pohjoisen osa rautateitse kulkevasta tavaraliikenteestä. Henkilöliikenne rajoittuu VIA Rail -yhtiön Hudson Bay -matkustajajunaan, joka liikennöi kolmesti viikossa Winnipegin ja Churchillin väliä.
Hallinto ja politiikka
The Pas'n hallintoa johtavat asukkaiden äänestyksellä valitsemat pormestari ja kuusi valtuustonjäsentä. Kaupungin pormestari on Herb Jacques. Alue on edustettuna Manitoban provinssiparlamentissa The Pas'n vaalipiirin osana. Kanadan parlamentissa sitä edustaa Churchillin vaalipiiristä valittu edustaja.
Liikunta ja urheilu
Kaupungin tärkein jääkiekkojoukkue on OCN Blizzard, joka pelaa nykyisin Manitoba Junior Hockey Leaguessa.
Koulutus
Kaupungin julkinen koulujärjestelmä Kelsey School Division koostuu kahdesta perusasteen, kahdesta keskiasteen ja yhdestä toisen asteen koulusta.
Hyötymäjärvi
Hyötymäjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Pitkälänojan valuma-alueeseen (35.788) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114 metriä mpy.
Myrkky (Karijoki)
Myrkky on kylä Karijoen kunnan luoteisosassa, Teuvanjoen varrella.
Myrkyssä on ollut asutusta 1500-luvun alkupuolelta, jolloin alue kuului Närpiön suurpitäjään. Vuonna 1610 Myrkystä tuli osa Lapväärtin pitäjää, joka vuoden 1865 kunnallisasetuksen antamisen jälkeen muutettiin kunnaksi. Vuonna 1927 Myrkky liitettiin Karijokeen.
Myrkky sijaitsee niin tiiviisti kiinni kunnanrajassa, että monet kylän laitama-alueet, joilla on muun muassa peltoja ja hiekkakuoppia ja jopa jonkin verran asutusta, itse asiassa kuuluvat hallinnollisesti lähikuntiin, etenkin Kristiinankaupunkiin, mutta myös Teuvaan ja Närpiöön.
Alun perin kylä on ollut maatalousvaltainen, mutta jo pitkään siellä on harjoitettu muutakin yritystoimintaa. Vuosikymmenien ajan Myrkystä on myös käyty töissä muilla paikkakunnilla. Kaskisten sellutehdas (1977–2009) oli merkittävä myrkkyläisten työllistäjä.
Kylän nimet
Kylän suomenkielisen nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Myrkky esiintyy suomenkielisissä asiakirjoissa vasta vuoden 1900 paikkeilta. Perimätiedon mukaan suomenkieliset asukkaat olisivat olleet tyytymättömiä ruotsinkieliseen nimeen Mörtmark (’Särkimaa’) ja alkaneet kutsua kylää Myrkyksi.
Lähiseuduilla on rakenteeltaan samantyyppistä kylännimistöä: erään Isojoella sijaitsevan kylän nimi on Möykky, ja entisen Närpiön suurpitäjän alueella on useita -mark-loppuisia kylännimiä, esimerkiksi Kristiinankaupungissa varsin lähellä Myrkkyä sijaitsevan kylän ruotsinkielinen nimi on Påskmark (suomeksi Puskamarkki). – Aikanaan Närpiön suurpitäjän niin sanottuja sisämaita nimitettiin markeiksi.
Joen nimet
Myrkkyläiset saattavat tuntea kylänsä halki virtaavan joen jopa neljällä eri nimellä. Suomenkielinen karttanimi on Teuvanjoki ja ruotsinkielinen Tjöck å. Jälkimmäisestä esiintyy laajalti myös suomennosta Tiukanjoki. Moni myrkkyläinen on kuitenkin tottunut puhumaan Myrkynjoesta etenkin tarkoittaessaan oman kylän kohdalla virtaavaa osuutta.
Kylän osien nimet
Eräitten Myrkyn osien nimissä esiintyy sana loukko, jota käytetään Teuvanjoen varrella vielä runsaammin naapurikylässä, Teuvan Perälässä. Jatkettaessa matkaa Myrkyn Niemenloukolta Teuvan suuntaan tulee Perälän osista ensimmäisenä vastaan Kooseni, mutta sitä seuraa kokonainen loukkojen sarja, ensimmäisenä Luusinloukko. Leikkimielisesti on Myrkyn Pikku-Myrkkyäkin joskus nimitetty Rallatin-loukoksi.
Talojen nimiä
Vanhin tieto Myrkyn talojen nimistä on 1600-luvun lopulta, jolloin kylässä oli neljä tilaa: Mattila, Norrback, Ojala ja Söderback. 1700-luvun loppupuolella perustettiin Myrkyn viides tila Storås. Ainakin osa näistä vanhimmista nimistä esiintyy Myrkyssä edelleen sekä tilan- että sukuniminä.
Myrkyn maantiedettä
Kylän kohdalla Teuvanjoki virtaa suunnilleen pohjoisesta etelään, ja sen molemmin puolin on viljelysmaata, jota rajoittavat idässä ja lännessä metsävyöhykkeet. Keskusta sijaitsee kallioisella mäenharjanteella joen länsipuolella, sillan kohdalla. Kylän muut tärkeimmät osat ovat pohjoisesta lukien, myötäpäivään lueteltuina:
Tärkeitä rakennuksia
Kylän keskustassa sijaitsevat koulu (rakennettu 1911, koulutoiminta lopetettu vuonna 2012; kansalaisopiston ja kunnankirjaston tiloja), (suomalainen) nuorisoseurantalo (rakennettu 1910; edelleen seuran käytössä) ja ruotsalainen nuorisoseurantalo (1990-luvulta lähtien yksityinen museo). Keskustassa sijaitsee myös muuhun käyttöön siirtyneitä rakennuksia, joissa aiemmin toimi ainakin huoltamo, kauppoja, kaksi pankinkonttoria ja postikonttori. Suupohjan Osuuspankki sulki Myrkyn-konttorinsa vasta 11.1.2012.
Ratsastusseuran maneesi (perustettu 2003) sijaitsee osoitteessa Kirkkotie 1131.
Urheilukenttä sijaitsee Eteläpäässä, kylän peltojen länsilaidalla, osoitteessa Tiukantie 99.
Kylässä on Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen vuonna 1954 valmistunut rukoushuone.
Joen ylittää toinen silta Pohjapään ja Niemenloukon välillä, Viitakosken kohdalla, missä sijaitsi aikanaan kylän mylly.
Tieyhteyksiä
Kristiinankaupungin alueen kautta kulkeva Kirkkotie muodostaa Myrkyn tärkeimmän yhteyden oman kunnan kirkonkylään. Pohjoisempana, kokonaan Karijoen kunnan alueella, huomattavasti pienempi Päkintie vie Myrkystä Metsälehdonkylään.
Myrkyssä käytettiin öljysoraa tienpäällysteenä ensi kertaa vuonna 1974. Ensimmäinen kokonaan kestopäällystetty tieyhteys kylästä muualle saatiin vuonna 1995, Tiukkaan. Vuonna 1998 laskettiin kestopäällyste Karijoen kirkonkylään vievälle tielle.
Suupohjan radan Perälästä Kristiinankaupunkiin johtava sivuhaara kulki aikanaan Myrkyn kautta, ja Myrkyn asema oli henkilöliikenneasema. Henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1968 ja koko rataosuus 1982. Kiskot ja pölkyt purettiin vasta vuonna 1992, minkä jälkeen tasoitettua ratapengertä on käytetty muun muassa lenkkeilyyn ja ratsastukseen. Kiskoton ratalinja kulkee kylän länsilaitaa myötäillen, kuitenkin niin, että Pohjapäässä ja erityisesti Pikku-Myrkyssä taloja jää vielä sen länsipuolellekin.
Luonto ja maisema
Suomen maisemaseutujaon mukaan Myrkyn kylä ympäristöineen kuuluu Suupohjan lakeuteen, mutta tyypillisestä lakeusalueesta ei ole kysymys, vaan korkeuserot ovat monin paikoin kohtalaiset. Keskustan kohdalla Teuvanjoki virtaa alle 25 metrin korkeudella merenpinnasta, ja runsaan neljänneskilometrin päässä jokirannasta kylän keskusmäen (”Nuorisoseuranmäki”) kallioinen huippu kohoaa hallitsevana maastonkohtana 48 metrin korkeuteen. Teuvanjoen laaksoa reunustavat metsäiset selänteet ovat kuitenkin 50–60 metrin korkuiset ja paikoitellen vieläkin korkeammat, joten niihin verrattuna Myrkyn kalliohuippu jää vähäiseksi kukkulaksi.
Kylän lähistöllä on hyvin vähän järviä ja lampia, ja ne ovat pieniä. Lähin järvi on Kristiinankaupungin puolella, kilometrin verran Pikku-Myrkystä länsiluoteeseen sijaitseva Pikkujärvi, jonka rannalle on helppo patikoida. Myrkkyä erottaa Pikkujärvestä yli 70 metrin korkuinen Järvimäki, jonka huipuista suurin osa kuuluu Karijoen kuntaan. Huomattavasti kauempana Pikkujärven takana, Närpiön kunnan alueella, sijaitsee Bredmossträsket-niminen lampi, jota ympäröi Bredmossenin yksityinen luonnonsuojelualue.
Yhdistystoiminta ja muu yleishyödyllinen toiminta
Kylässä toimivat vuonna 2012
Myrkyn Kyläyhdistys rekisteröitiin 1998, useitten vuosien toiminnan jälkeen. 2010-luvun aikana kyläyhdistyksen toiminta on sulautettu nuorisoseuran toimintaan.
Kaksikielisyys
Karijoki on virallisesti yksikielinen suomenkielinen kunta (ruotsinkielisten osuus 1,7 % vuonna 2011), ja Karijoen kirkonkylä lähikylineen on vanhastaan suomenkielinen. Myrkky on kuitenkin hyvin pitkään ollut kaksikielinen kylä, jossa ruotsinkielisiä oli aikanaan paljon ja he muodostivat elinvoimaisen yhteisön.
Jo vuosikymmeniä sitten ruotsinkieliset ovat jääneet pieneksi vähemmistöksi, jonka lapset käyvät koulua Kristiinankaupungin puolella. Kylän oma ruotsinkielinen kansakoulu toimi vuodesta 1896 vuoteen 1956. Nykyään (2018) Myrkyn kaksikielisen kulttuurihistorian näkyvimpinä muistomerkkeinä seisovat kylän keskustan mäellä lähekkäin kaksi nuorisoseurantaloa, joista ruotsalainen valmistui vuonna 1909. Ruotsalainen nuorisoseura Mörtmark Ungdomsförening perustettiin vuonna 1907 ja lakkautettiin toiminnan hiivuttua 1989. Talostaan seura luopui jo 1983. Myrkyn viimeinen muodollisestikin järjestäytynyt ruotsinkielinen yhteisö on ollut marttayhdistys Mörtmark Marthaförening (yhdistysrekisterissä 1949–2008).
Euroopan unionin tulliliitto
Euroopan unionin tulliliitto on tulliliitto, johon kuuluvat kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot, Monaco ja jotkin Britannian merentakaiset alueet, jotka eivät kuitenkaan kuulu EU:in. Jotkin EU:n jäsenvaltioiden erillisalueet eivät osallistu kaikilta osin tulliliittoon, yleensä niiden maantieteellisen erillisyyden vuoksi.
Euroopan unionin tulliliiton lisäksi EU on solminut tulliliiton Andorran, San Marinon ja Turkin (lukuun ottamatta tiettyjä tuotteita) kanssa erillisillä kahdenvälisillä sopimuksilla.
Tulliliitto on Euroopan unionin tärkein osa sen perustamisesta lähtien vuonna 1958 Euroopan talousyhteisönä. Tulliliiton jäsenten välisessä kaupassa ei ole tullitariffeja tai muita ei-tullitariffiesteitä, ja toisin kuin vapaakauppa-alueella, tulliliiton jäsenet asettavat yhteisen ulkoisen tullitariffin kaikille unionin ulkopuolelta saapuville tuotteille.
Euroopan komissio neuvottelee koko unionin puolesta kansainväliset kauppasopimukset (kuten Kanadan ja Euroopan unionin vapaakauppasopimuksen ja monia muita), sen sijaan että kukin jäsenvaltio neuvottelisi sopimuksen erikseen. Komissio myös edustaa unionia Maailman kauppajärjestössä ja sen välityksellä välitetyissä kauppakiistoissa.
EU:n ulkopuoliset osallistujat
Monaco sekä Britannian merentakaiset alueet Akrotiri ja Dhekelia, Guernsey, Mansaari ja Jersey ovat mukana EU:n tullialueella.
Kahdenväliset tulliliitot
Andorra, San Marino ja EU:n jäsenehdokas Turkki ovat tulliliitossa EU:n kanssa.
EU:n alueet, joilla on poikkeussäännöksiä
Vaikka kaikki EU:n jäsenvaltiot kuuluvat tulliliittoon ja veroalueeseen, kaikki niiden alueet eivät osallistu siihen. EU:in kuulumattomat jäsenvaltioiden alueet (Euroopan unionin merentakaiset alueet ) eivät yleensä osallistu tulliliittoon.
Neljässä EU-maassa on alueita, jotka eivät osallistu tulliliittoon:
Seuraavia ei ole mainittu asetuksessa (EY) N: o 952/2013, mutta ne eivät osallistu tulliliittoon muista syistä:
Unionin tullikoodi
Unionin tullikoodi, tarkoituksenaan uudistaa tullimenettelyjä, tuli voimaan 1. toukokuuta 2016. Sen täytäntöönpano tapahtuu siirtymäajan puitteissa, ja sen on tarkoitus tulla voimaan täysimääräisesti viimeistään 31. joulukuuta 2020. Euroopan komissio on todennut, että tullikoodin tavoitteet ovat yksinkertaisuus, palvelualttius ja nopeus.
Yhteiset ulkoiset tariffit
EU:n tulliliitto asettaa tullitariffit muiden maiden Euroopan unioniin suuntautuvalle tuonnille. Nämä tariffit ovat yksityiskohtaisia ja riippuvat tuodun tuotteen tullinimikkeestä ja voivat vaihdella myös vuosittain. Täysiä WTO:n suosituimmuusehtoja sovelletaan vain niihin maihin, joilla ei ole vapaakauppasopimusta EU:n kanssa tai jotka eivät ole WTO:n hyväksymiä poikkeusjärjestelyjä, kuten kaikkea paitsi aseita (EU:n tukijärjestelmä vähiten kehittyneille maille).
Norway House
Norway House on alun perin Hudson's Bay Companyn turkiskaupan myötä syntynyt asuinalue Manitoban provinssissa Kanadassa, noin 30 kilometriä pohjoiseen Winnipegjärven pohjoispäästä, paikassa jossa Nelsonjoki laskee Little Playgreen Lake järveen. Kaupunki sijaitsee linnuntietä 456 kilometriä Winnipegistä pohjoiseen, 208 kilometriä itään The Pas'sta, ja 190 kilometriä etelään Thompsonista. Kylän asukasluku on 456 (2001), mukaan lukien viereisen intiaanireservaatin asukkaat alueella asuu 6 019 henkilöä (2004).
Nimeä Norway House käyttävät sekä varsinainen Norway Housen kylä että alkuperäiskansan reservaatti, Norway House Cree Nation.
Historia
Norway House perustettiin vuonna 1814 HBC:n turkiskaupan kauppapaikaksi. Kauppapaikan rakensi norjalaiset juuret omaava työporukka. HBC oli erittäin tyytyväinen työn laatuun ja tämän vuoksi nimesi kylän heidän kunniakseen Norway Houseksi.
Liikenne
Jokasään tie PR 373 johtaa kaupungista Jenpegin kautta Provincial Highway 6:lle.
Tärkein liikenneväline harvaan asutulla alueella on lentokone. Norway Housen lentoasemalla on sorapintainen 1 200-metrinen kiitotie, jota ylläpitää Manitoba Northern Airports.
Isinda (Joonia)
Isinda eli Isindos  oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Isindan historiasta ei tiedetä paljoakaan. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Isinda kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 445/444–416/415 eaa. Muutoin kaupunki tunnetaan vain Stefanos Byzantionlaiselta.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Isindios. Joonian isindalaiset perustivat mahdollisesti Pisidiassa sijainneen Isindan kaupungin.
Palimpsest
Palimpsest on kanadalaisen progressiivisen metalliyhtye Protest the Heron viides studioalbumi, joka julkaistiin Spinefarm Recordsin kautta 18. kesäkuuta 2020. Palimpsest on yhtyeen ensimmäinen studioalbumi sitten vuoden 2013 Volitionin ja uutta musiikia ensimmäistä kertaa vuoden 2016 Pacific Myth EP:n jälkeen.
Tämä on yhtyeen ensimmäinen studioalbumi (ja toinen kokonainen julkaisu), jolla Cam McLellan soittaa studiomuusikkona bassoa ja vakituinen jäsen Mike Ieradi rumpuja.
Taustaa
Kertoessaan Palimpsestin äänittämisestä, kitaristi Luke Hoskin kertoi "Palimpsest on haastavin levy, jonka parissa olemme työskennelleet. Kirjoittamisessa ja äänittämisessä tuli paljon lykkäyksiä, ja on rehellisesti hankalaa pysyä niissä kiinni. Olemme hyvin ylpeitä kuinka jokainen härdelli kuitenkin saatiin hoidettua, ja lopputuloksena on levy, jonka me uskomme ansaitseen sellaisen panostuksen."
Laulaja Rody Walker sanoi "Tämä levy oli minulle henkilökohtaisesti hyvin raskas. Kun ensimmäinen lapseni oli tulossa, rakensin studion kellariini varmistaakseni, etten jättäisi vaimoani yksin uuden lapsen kanssa viikoiksi kerrallaan. En ole sen jälkeen poistunut kotoa." Hänen äänensä vaurioitui vuoden 2018 kiertueen aikana, minkä takia hän piti vuoden mittaisen tauon parantuakseen. Äänittäminen saatiin valmiiksi marraskuussa 2019.
Konsepti
Walker kuvaili albumin konseptia seuraavasti haastattelussaan Loudwirelle: "No, se kirjoitetiin noin kolme vuotta sitten. Trump oli juuri astunut virkaansa ja kaikki nämä jutut tapahtuivat: kaikki MAGA-hatut olivat täydesä iskussa ja kaikkea sellaista. Aloin sitten miettiä suuruuden määritelmää. Minulla on tunne, että ihmiset näkevät tämän kuin siinä puhuttaisiin kieteisesti Yhdysvalloista, eikä se ole täysin totta, koska se suuruus, johon Donald Trump ja hänen kaverinsa haluavat palata, on suuruutta vain vanhalle, valkoiselle, miespuoliselle, rikkaalle eliitille."
"Se on Amerikan suuruutta, jota muu maailma pitää sen traagisena vikana. Halusin sitten keskustella tästä näkökulmasta, mutta halusin myös keskustella siitä suuruudesta, jota me itse asiassa pidämme Amerikan suuruutena. Koska on olemassa suuruutta, kauneutta ja kaikenlaista. On innovaatioita, on uskomatonta historiaa. Halusin keskustella sekä kielteisistä että myönteisistä puolista ja tunnistaa, mitä itse pidän suuruutena."
Albumilla esiintyy erilaisia lyyrisiä aiheita, kuten Amelia Earhart, Florence Owens Thompson, Franklin Delano Roosevelt, Peg Entwistle, John Dillinger, Hindenburgin onnettomuus, lakota-kansa, 1930-luvun lama ja suuri melassitulva.
Pohjan stadion
Pohjan stadion on Tornion suurin urheilupaikka. Se rakennettiin vuonna 1952 entiselle soranottopaikalle. Helsingin olympialaiset järjestettiin samana vuonna, joihin olympiatuli kuljetettiin Tornion kautta. Silloin järjestettiin myös ensimmäiset Soihtukisat, joita on järjestetty aina 2000-luvun alkuun asti. Muistona olympiatulen vierailusta Torniossa, suunnitteli Ensio Seppänen patsaan stadionille. Yleisurheilussa on järjestetty SM-viestit Pohjan stadionilla 1986 järjestävien seurojen ollessa Tornion Pyry ja Alatornion Pirkat.
Tornion Pallo -47 (TP-47) pelaa kaikki kotiottelunsa Pohjan stadionilla ja sitä varten on jouduttu rakentamaan lisäkatsomo, pukuhuone ja suihkutilat. Stadionilla on 1 350 istumapaikkaa ja kokonaiskapasiteetti on noin 3 500 katsojaa. Vuosina 2004 ja 2005 TP-47 pelasi Veikkausliigassa, ja katsojakeskiarvo kaudella 2004 oli yli 3 000.
Pohjan stadion toimi aina 1980-luvun alkuun asti myös jääpallokenttänä ja Tornion Pallo-Veikkojen jääpallojoukkueen kotiareenana. Merkittävin jääpallotapahtuma kentällä on ollut vuoden 1975 jääpallon MM-kisojen avausottelu Ruotsi–Neuvostoliitto yli 4 000 katsojan läsnä ollessa.
Diotima
Diotima on merkittävässä osassa Platonin dialogissa Pidot. Siinä Sokrates sanoo, että Diotima oli mantineialainen näkijä ja papitar, joka oli hänen nuoruudessaan opettanut hänelle ”rakkauden filosofiaa”. Sokrates sanoo myös, että Diotima onnistui taivuttelemaan jumalat viivyttämään Ateenaa riivannutta ruttoa kymmenen vuotta.
Vaikka monet Platonin teoksissa esiintyvät henkilöt ovatkin historiallisia henkilöitä, suurimman osan historiallisuutta ei yleensä edes epäillä, paitsi Diotiman. Häneen ei ole viittauksia dialogin ulkopuolella. Platon saattoi olla niin vaikuttunut Aspasian, Perikleen rakastajattaren, älystä ja sukkeluudesta, että halusi kenties perustaa Diotiman hahmon tähän.
Diotiman nimeä on usein käytetty filosofisissa hankkeissa, lehdissä, esseissä ja niin edelleen. Merkittävimpänä sitä on käyttänyt nimimerkkinään 1700-luvulla elänyt Susette Borkenstein Gontard, pankkiiri J. F. Gontardin vaimo. Borkenstein Gontard innoitti saksalaista runoilijaa Friedrich Hölderliniä kirjoittamaan runollisen tai enemmänkin filosofisen romaanin Hyperion, joka julkaistiin 1797-1799. Romaanissaan Hölderlin antoi rakkaalleen nimen Diotima, ja tätä käytettiin myös parin kirjeenvaihdossa. Uskotaan yleisesti, että Hölderlinin rakkaus ajoi hänet lopulta mielisairauteen ja kuolemaan.
Pohjan stadion
Vuonna 1962 Pohjan stadionin pohjoiskaarteeseen rakennettiin väliaikainen putkihyppyrimäki, koska Kokkokankaan hyppyrimäki oli liian suuri 1960-luvun aloitteleville mäkihyppääjille. Putkimäestä hypättiin parhaimmillaan noin 13 metrin hyppyjä. Hyppyharrastuksen laannuttua mäki purettiin 1970-luvulla.
Stadionin läheisyydessä on myös yhdeksänväyläinen frisbeegolf-rata.
Käsiteollisuus
Käsiteollisuus on tuotanto- tai muuta toimintaa, usein pienimittaista, jossa ammatinharjoittaja (apulaisineen) tavallisesti tekee työn alusta loppuun.
1980-luvulla kotiteollisuutta luotsattiin yrittäjämäisempää suuntaan käsiteollisuudeksi. Määrääväksi tekijäksi muodostui tuotteen laatu. Jo vuosisadan alussa käsiteollisuus käsitteenä ulottui kaupungistuvan yhteiskunnan kaikille alueille, kun taas kotiteollisuus viittasi siihen ympäristöön, missä työtä ennen tehtiin – kotona. Tällä hetkellä kotiteollisuuden ja käsiteollisuuden voidaan katsoa tarkoittavan samaa asiaa. Käsiteollisuudeksi määritellään pääasiassa käsityövälinein harjoitettava tuotantomuoto vastakohtana koneistetulle suurteollisuudelle. Nykyisin käsityö sanana kattanee myös käsiteollisuuden.
Matti Lång
Matti Aleksander Lång (25. lokakuuta 1913 Hollola – 26. lokakuuta 1943 Hämeenlinna) oli suomalainen kommunisti ja desantti.
Nuoruus
Työläisperheeseen syntynyt Lång opiskeli kansakoulun jälkeen Lahden kotiteollisuuskoulussa ja työskenteli myöhemmin muurarina. Vuonna 1929 Lång liittyi Lahden Nuorten työläisten opintoyhdistykseen ja sen lakkauttamisen jälkeen 1930 lähti mukaan Kommunistisen nuorisoliiton toimintaan. Lång pidätettiin heinäkuussa 1933 ja hän sai 1 vuoden 8 kuukauden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta. Vapauduttuaan Lång jatkoi toimintaansa vasemmisotlaisissa järjestöissä ja ammattiyhdistysliikkeessä. Talvisodan ajan hän piileskeli maaseudulla. Välirauhan aikana kesällä 1940 Lång oli perustamassa Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran Lahden osastoa. Joulukuussa 1940 viranomaiset laittoivat Långin turvasäilöön.
Desanttina
Jatkosodan käynnistyttyä turvasäilössä olleet kommunistit lähetettiin rintamalle niin sanotun Pärmin pataljoonan riveissä. Osaston saavuttua etulinjaan Vuohtjärvelle 13. syyskuuta 1941 Lång loikkasi heti Neuvostoliiton puolelle. Lång sai tiedustelukoulutuksen Moskovan lähellä ja syyskesällä 1942 hänet pudotettiin Hollolan metsiin. Hän hakeutui aluksi kotikulmilleen Lotilaan, mutta paikka oli jo viranomaisten tarkkailussa, joten Långin oli pakko siirtyä piileskelemään Lahden pohjoispuolelle Soltinjärven maastoon. Valtiollinen poliisi pääsi kuitenkin Långin jäljille ja hänet etsintäkuulutettiin Poliisisanomissa.
Långin korsu paljastui 13. joulukuuta 1942, jolloin kolme metsästäjää ilmoitti nähneensä kaksi suomalaiseen sotilaspukuun pukeutunutta miestä. Paikalle lähetettiin kolme poliisia, joihin liittyivät myös ilmoituksen tehneet metsästäjät. Jälkiä seuratessaan komisario Leevi Koskimaa joutui eroon ryhmästä ja päätyi korsulle, jolloin kiven takana piileskellyt Lång ampui häntä pistoolilla rintaan ja Koskimaa kuoli välittömästi. Nyt Lahden varuskunta hälytettiin etsimään ampujaa. Lång piileskeli yön heinäladossa ja kohtasi seuraavana iltana etsijät maantiellä Ahtialan lähistöllä. Lång yritti räjäyttää käsikranaatin, joka kuitenkin jäi suutariksi. Hän onnistui kuitenkin pakenemaan metsään etsintäpartion maastouduttua ojanpohjalle.
Lång pakoili metsässä parin viikon ajan, kunnes pääsi talveksi turvaan Kärpäsen kaupunginosaan, josta hän keväällä muutti työmies Enroosin taloon Kilpiäiseen. Toukokuussa 1943 Lång sai yhteyden Helsinkiin pudotettuun Risto Westerlundiin. Tämän kautta Lång sai yhteyden Helsingissä asuneeseen tyttöystäväänsä, joka toimitti hänelle elintarvikkeita ja tupakkaa. Tyttöystävä toimi myös Långin ja Westelundin välisenä yhteyshenkilönä toimittaen Långin hankkimia tietoja Westerlundille, jotka tämä puolestaan sähkötti Moskovaan. Kesäkuussa Lång sai Westerlundilta myös oman radion. Långista julkaistiin uusi etsintäkuulutus, jossa hänestä luvattiin 20 000 markan palkkio. Långin yhteysmiehenä Lahdessa toimi Betty Peltosen kihalttu Onni Kyrölä, joka pidätettiin ja myöhemmin hän kuoli kuulusteluissa tapahtuneen pahoinpitelyn seurauksena.
Pidätys ja kuolema
Valpo sai lopulta selville Långin olinpaikan ja häntä lähdettiin pidättämään 40 miehen voimin 1. lokakuuta 1943. Valpon ja Päämajan valvontaosaston miehet piirittivät Enroosin talon, jonka yläkerrassa Lång nukkui. Långin havahduttua syntyi tulitaistelu, jonka yhteydessä Lång heitti eteiseen päässeiden pidättäjien keskelle portaikosta käsikranaatin. Ammusten loputtua Lång hyppäsi ulos yläkerran ikkunasta ja juoksi kohti läheistä metsikköä, mutta haavoittui konepistoolin luodeista vatsaansa ja selkärankaansa.
Tajuton Lång vietiin sairaalahoitoon. Alaruumiistaan halvaantunut Lång vaikeni kuulusteluissa täysin ja 11. lokakuuta hänet siirrettiin Hämeenlinnan keskusvankilaan, jossa sotilastiedustelu jatkoi kuulusteluja. Lång kuoli lopulta vammoihinsa 26. lokakuuta 1943. Hieman ennen kuolemaa Långin luonaan vieraili lapsuudentoveri pastori Ensio Partanen, jonka välityksellä Lång välitti viimeisen viestin veljelleen. Lång pyysi kertomaan, että oli kestänyt loppuun asti aatteelleen uskollisena. Långin ruumis haudattiin läheiselle suolle, mutta jatkosodan jälkeen Valvontakomissio vaati viranomaisia etsimään ruumiin ja hautaamaan sen uudelleen. Joulukuussa 1944 Lång haudattiin Metelinmäen hautausmaalle, jossa hänen hautajaisiinsa osallistui 2 000 saattajaa.
Perhe
Matti Långin veli oli kansanedustaja Toivo Lång.
Muuta
Matti Långin elämää seurataan Timo Sandbergin kirjoittamassa kuusiosaisessa Lahti-sarjassa. Hän on vuonna 2021 ilmestyneen romaanin Desantti päähenkilö.
Poko klassikot (Pate Mustajärvi)
Poko klassikot on suomalaisen laulajan Pauli "Pate" Mustajärven kokoelma-EP. Se julkaistiin vuonna 1987. Levy on osa Poko Rekordsin Poko klassikot -kokoelmalevysarjaa.
Dersu Uzala
thumb|Metsästäjä Dersu Uzala Dersu Uzala on venäläisen tutkimusmatkailijan Vladimir Arsenjevin vuonna 1923 julkaisema kirja, joka kertoo hänen matkoistaan Ussurin alueella Venäjällä. Kirjan päähenkilö on nanaimetsästäjä Dersu Uzala (1850–1908). Hän oli todellinen henkilö, joka ilmoitti ainakin Kurosawan filmin perusteella kansallisuudekseen goldi. Uzala toimi Arsenjevin ryhmän oppaana 1902–1907.
Myös kirjasta tehtyjen kahden elokuvan nimi on Dersu Uzala.
Klet Vavrovan vuonna 1981 löytämä 4142 Dersu-Uzala on asteroidi, joka on nimetty Dersu Uzalan mukaan.
Leppälammi (Hämeenlinna)
Leppälammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Pitkälänojan valuma-alueeseen (35.788) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 109,7 metriä mpy.
Linda Schuyler
pienoiskuva|Linda Schuyler vuonna 2011. Linda Schuyler C.M. (s. 1948) on televisiotuottaja, joka loi Degrassi- ja Instant Star -sarjat. Hän on työskennellyt myös muun muassa Riverdale-saippuaoopperan parissa.
Schuyler syntyi Lontoossa, mutta muutti lapsena perheineen Kanadaan.
Schuyler on naimisissa tuottajatoverinsa Stephen Stohnin kanssa. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1993, ja hän on voittanut useamman Gemini-palkinnon.
Dunadd
Alueella on tehty arkeologisia kaivauksia kolmeen otteeseen, viimeksi vuonna 1981. Sieltä löytyneet tavarajäänteet osoittavat että se on käynyt kauppaa monien mannermaan kaupunkien kanssa. Korut ja jalometallit osoittavat että siellä on toiminut monia kultaseppiä.
Kaupunki oli voimakkaasti linnoitettu.
Breakbeat
Breakbeat (toisinaan myös breaks) on yleisnimitys lukuisille elektronisen musiikin alalajeille. Siinä missä esimerkiksi house, tekno ja trance perustuvat 4/4-tahtilajissa joka iskulla lyövään suoraviivaiseen taustabiittiin, breakbeatin pohjana ovat tyypillisesti synkoopaatiota ja polyrytmiaa hyödyntävät rytmit, jotka on rakennettu paloitelluista rumpusampleista samplerilla. Samplet ovat usein peräisin jazz-, funk- ja soul-kappaleiden keskellä olevista "breakeista", joissa rytmisoittimet soittavat muutaman tahdin soolona.
Klassisia breakbeat-kappaleiden pohjana käytettyjä rumpusampleja ovat etenkin Amen break ja Funky Drummer.
Varhaisen breakbeatin myötä syntyi myös tanssityyli breakdance.
Iilijärvi (Hämeenlinna, Tuulos)
Iilijärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Pitkälänojan valuma-alueeseen (35.788) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,2 metriä mpy.
Solomon Mihoels
thumb|175px|Solomon Mikhoels, 1936 Solomon Mihailovitš Mihoels (, oikea sukunimi Vovsi, Во́вси; 16. maaliskuuta 1890 Väinänlinna – 13. tammikuuta 1948 Minsk) oli latvialaissyntyinen Neuvostoliiton juutalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja yhteiskuntavaikuttaja.
Solomon Mihoels syntyi ortodoksijuutalaiseen perheeseen. Hän opiskeli Riiassa, Kiovassa ja vuodesta 1915 lähtien Pietarin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Vuonna 1918 hän liittyi Aleksei Granovskin teatteristudioon. Vuonna 1920 Mihoels muutti studion mukana Moskovaan, jossa hän toimi jiddišinkielisen Moskovan juutalaisen kamariteatterin ja sen tilalle perustetun  Moskovan juutalaisen teatterin (GOSET) päänäyttelijänä. Vuonna 1929 hänet nimitettiin Moskovan juutalainen teatterin taiteelliseksi johtajaksi
1930-luvulla Mihoels ohjasi näytelmiä yhdessä Sergei Radlovin kanssa ja toimi juutalaisen teatterin yhteyteen perustetun näyttelijäopiston opettajana. Hänen parhaita roolejaan oli Shakespearen kuningas Lear (1935). Vuonna 1939 hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi. Mihoelsin ohjaama näytelmä Freilehs (1945) sai Stalin-palkinnon vuonna 1946.
Toisen maailmansodan aikana Mihoels valittiin Juutalaisen antifasistisen komitean puheenjohtajaksi. Vuonna 1943 hän kiersi Itsik Feferin kanssa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa ja Britanniassa keräämässä rahaa Neuvostoliiton sotaponnistuksiin. Sodan jälkeen Mihoels toimi maansa juutalaisten epävirallisena puhemiehenä. Hänet murhattiin Stalinin määräyksestä Minskin-vierailun aikana. Auto-onnettomuudeksi lavastettu murha toimi lähtölaukauksena Neuvostoliiton juutalaisvainoille. Vuonna 1952 niin sanotun ”lääkärien jutun” aikana Mihoels julistettiin kansainvälisen juutalaisjärjestön agentiksi. Hänen maineensa palautettiin Stalinin kuoleman jälkeen suojasään aikana.
Nicolas Froment
thumb|Palava pensas, Nicolas Fromentin [[öljymaalaus, 1475)]] Nicolas Froment (n. 1435 Uzès – n. 1483 Avignon ) oli ranskalainen taidemaalari.
Froment toi flaamilaisen naturalismin Ranskan taiteeseen. Hän perusti yhdessä Enguerrand Charontonin kanssa taidekoulun Ranskan Avignoniin noin 1450. Heidän ja muiden samaan provencelaiseen taiteilijaryhmään kuuluneiden taiteilijoiden työt olivat aikanaan kysyttyjä, mutta heidät unohdettiin myöhemmin.
Fromentin tyyliä on arvosteltu kollegoihinsa verrattuna hiomattomaksi, suunnittelultaan kömpelöksi sekä värinkäytöltään epähienovaraiseksi. Häntä arvostettiin kuitenkin uudistajana. Hänen tunnetuin työnsä on Palava pensas (1475), jonka hän teki Anjoun kuningas Renélle.
Janne Kuusi
Janne Tapio Kuusi (s. 29. huhtikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja kirjailija. Hän on ohjannut niin elokuvia kuin lyhytelokuviakin, joista tunnetuimpia ovat Kukkia ja sidontaa (2004) ja Saippuaprinssi (2006). Hän on tehnyt lisäksi televisiotyötä, muun muassa fiktiotuottajana TV1:ssä 1993–1994 ja tuottaja-ohjaajana 1996–1997 (esim. Studio Julmahuvi tuottaja, mainoselokuvia, televisiopilotteja ja monia käsikirjoituksia. Vuonna 2010 Like julkaisi hänen esikoisromaaninsa Vapaus. Vuonna 2022 Kuusi julkaisi teoksen 400 kekkosta. Sen pohjalta on tehty myös uudenlainen äänikirjan ja kuunnelman hybriditeos.
Kuusi on toiminut opettajana muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa elokuvaohjauksen lehtorina 2001–2003, Teatterikorkeakoulussa, Tampereen yliopistossa, Tampereen ja Helsingin taiteen ja viestinnän ammattikorkeakouluissa. Hän on toiminut Suomen elokuvatyöntekijät ry:n hallituksessa 1985–1993, puheenjohtajana 1987–1988, Suomen Elokuvaohjaajaliiton hallituksessa 1988–1995, 2003–2005 ja Suomen elokuvasäätiön tuotantolautakunnassa 1988–1989.
Kuusi on saanut valtion taiteilija-apurahat vuosina 1990, 1998–2000, 2005 ja 2006–2010.
Kuusi ilmoitti 2007 lopettavansa aktiiviuransa ohjaajana Suomen niukkojen resurssien vuoksi ja keskittyvänsä kirjoittamiseen. Matti Pellonpäästä kertova dokumentti Boheemi elää oli kuitenkin hänen mielestään tehtävä ”ennen kuin me Pellonpään tunteneet kasvamme horsmaa”.
Korvakenätkelmä
Korvakenätkelmä (Lathyrus aphaca) on Euroopassa kasvava myrkyllinen nätkelmälaji.
Ulkonäkö
Yksivuotisen korvakenätkelmän rento varsi kasvaa 10–50 senttimetriä pitkäksi. Kasvilla ei ole lainkaan lehtimäisiä lehtiä, sillä lehdet ovat muuntuneet kokonaan kärhiksi. Lehtien sijaan isot, keihästyviset korvakkeet toimivat kuin lehdet. Kukat kasvavat yksittäin ja ovat pitkäperäiset, teriö on väriltään keltainen. Korvakenätkelmän palko on 2–3,5 cm pitkä.
Korvakenätkelmä Suomessa
Korvakenätkelmä on Suomessa hyvin harvinainen tulokas lähinnä rannikkoalueilla satamissa. Sitä ei ole tavattu sitten 1960-luvun. Laji kukkii Suomessa kesä-elokuussa.
Myrkyllisyys
Korvakenätkelmä on ihmiselle erittäin myrkyllinen, koska sen siemenissä on β-n-oksaaliamino-l-alaniinia eli BOAAta.
Kalpea ratsastaja
Kalpea ratsastaja on Clint Eastwoodin ohjaama elokuva, jossa hän näyttelee myös pääosaa. Elokuva valmistui vuonna 1985.
Helsingin Sanomien Arto Pajukallio toteaa, että elokuvan päähahmo ja tapahtumakäänteet tekevät kunniaa lajityypille ja myös Eastwoodin omalle uralle. Hän löytää elokuvasta paitsi jumalaisen muotokuvan, myös piilevää sankaruuden palvonnan kritiikkiä. Lännenelokuvan elvyttäjänä elokuva ei hänestä ole täysin kestänyt aikaa, mutta täyttää Eastwoodin ihailijoiden odotukset.
Juoni
Eastwoodin esittämä nimeton hahmo, saarnaajaksi ("preacher") kutsuttu, auttaa kaivosyhteisöä pelastamaan alueensa, kun paha sheriffi ja rikas mies yrittävät tuhota kaivosyhteisön. Kun raha ei kelpaa yhteisölle, heidät yritetään ajaa väkisin pois alueelta. Paikalle saapuu olemukseltaan enkeliä muistuttava saarnamies, joka rökittää kaikki pahikset varmaotteisesti.
Afroamerikkalaiset
Afroamerikkalaiset (< ) ovat mustia Yhdysvaltain kansalaisia tai asukkaita, joiden sukujuuret ovat suurimmalta osin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Afroamerikkalaisia on Yhdysvalloissa noin 42 miljoonaa eli yli 13 prosenttia väestöstä, ja he muodostavat Yhdysvaltain toiseksi suurimman etnisen vähemmistön.
Afroamerikkalaiset ovat uskonnoltaan useimmiten protestantteja. Heidän murteensa eroaa jonkin verran tavallisesta amerikanenglannista.
Nimitys
Afroamerikkalaisista käytetty suositeltavin nimitys on vaihdellut vuosikymmenten aikana. Jotkut mustaihoiset yhdysvaltalaiset eivät halua käyttää itsestään afrikkalaisuuteen viittaavaa nimitystä, sillä he eivät tunne yhteyttä itselleen etäiseen Afrikkaan, vaan pitävät itseään mustina (engl. black) amerikkalaisina. Jotkut heistä pitävät amerikanafrikkalaisina (engl. African Americans) lähinnä Yhdysvaltoihin etenkin 1990-luvun jälkeen Afrikasta muuttaneita maahanmuuttajia.
Fredi Lilius
Fredi Lilius on suomalainen stand up -koomikko. Hän juonsi ohjelmaa Tommin ja Fredin läppäluukku, jota esitti TV Viisi. Liliuksen ura stand up -koomikkona alkoi kykyjenetsintäohjelmasta Get Up, Stand Up!
Afroamerikkalaiset
Väestötietoa
Yhdysvaltain väestönlaskennassa 2010 afroamerikkalaisiksi luokiteltiin henkilöt, jotka määrittelivät itsensä afroamerikkalaiseksi, mustaksi tai negroksi. Kokonaan afroamerikkalaiseksi itsensä luokitteli 38,9 miljoonaa ihmistä (12,6 % väestöstä) ja osittain afroamerikkalaiseksi 3,1 miljoonaa (1,0 % väestöstä).
Yhdysvaltain mustan väestönosan kasvu on nopeampaa kuin väestön keskimäärin. Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto arvioi vuonna 2013 Yhdysvalloissa olevan 41,6 miljoonaa (13,1 %) kokonaan afroamerikkalaista sekä 3,4 miljoonaa (1,0 %) osittain afroamerikkalaista.
Afrikassa syntyneiden maahanmuuttajien määrä kaksinkertaistui Yhdysvalloissa vuosien 2000–2010 välillä. Vuonna 2010 maassa asui 1,2 miljoonaa Afrikassa syntynyttä mustaihoista henkilöä ja lisäksi 0,4 miljoonaa muuta afrikkalaissyntyistä, mikä on neljä prosenttia kaikista ulkomailla syntyneistä. Mustasta Afrikasta muuttaneiden yleisimmät syntymämaat ovat Nigeria, Etiopia, Ghana ja Kenia. Karibian maissa syntyneistä maahanmuuttajasta mustaihoisia on tullut etenkin Haitista ja alueen englanninkielisistä maista.
Geenitutkimukset antavat afroamerikkalaisten geneettisestä alkuperästä hiukan erilaisia tuloksia. Tutkimuksesta riippuen heidän geeniperimästään on keskimäärin Saharan eteläpuolista 65–80 prosenttia, eurooppalaista 19–29 prosenttia, ja intiaania 1–2 prosenttia. Miehistä 35 prosentilla on isälinjassaan valkoinen esi-isä.
Afroamerikkalaisten elinajanodote vuonna 2010 oli naisilla 78,0 ja miehillä 71,8 vuotta (koko väestöllä 81,1 ja 76,2 vuotta).
Varhainen historia
Ensimmäiset Yhdysvaltain alueelle saapuneet afrikkalaiset tulivat espanjalaisten ja portugalilaisten löytöretkeilijöiden laivoilla. 1500-luvulla jotkut mustat tutkimusmatkailijat asettuivat Mississippin laaksoon, Etelä-Carolinaan ja New Mexicoon. Tuon ajan tunnetuin musta tutkimusmatkailija oli Lounais-Yhdysvalloissa kiertänyt Estéban.
Orjuuden aika
Virginiaan saapui vuonna 1619 palvelijoina 20 afrikkalaista, ja seuraavina vuosikymmeninä mustien työntekijöiden määrä kasvoi nopeasti. Orjuus otettiin Virginiassa käyttöön 1661 ja kaikissa englantilaisissa siirtomaissa 1750 mennessä. Orjat laitettiin työskentelemään lähinnä pelloille ja siivoustöihin. Vuonna 1790 afrikkalaisia oli maassa jo 760 000, lähes viidesosa väestöstä. Kaikista Uuteen maailmaan tuoduista 10 miljoonasta orjasta Yhdysvaltoihin tuotiin 430 000, joista suurin osa Länsi-Afrikasta orjalaivoilla. Rankoilla laivamatkoilla vangeista kuoli yli kuudesosa.
Vuonna 1860 orjuuden ollessa yhä käytössä Etelävaltioissa, koko Yhdysvalloissa oli jo noin puoli miljoonaa vapaata mustaa. Orjuus lakkautettiin myös Etelävaltioissa lopullisesti sisällissodan jälkeen 1865, ja neljä miljoonaa orjaa vapautettiin.
Suuri muuttoliike
thumb|Afroamerikkalaisten suuri muuttoliike etelästä pohjoiseen ja länteen. Vasemmalla vuodet 1910–1940, oikealla 1940–1970. Punaisella ja keltaisella muuttovoittokaupungit, sinisellä muuttotappiokaupungit. Vuosien 1915–1970 välillä yli kuusi miljoonaa afroamerikkalaista muutti Etelävaltioista Yhdysvaltain pohjois- ja länsiosiin. Ensimmäisen maailmansodan aikana 45 000 muutti pohjoiseen, 1920-luvulla lähti 800 000 ja 1930-luvulla 400 000. Vuosien 1940–1960 aikana 3 350 000 muutti pois etelästä. Muuttoliikkeen alkuvaiheissa kohteina olivat pohjoisen suurkaupungit, kuten Chicago, Detroit, Pittsburgh ja New York. Toiseen maailmansotaan mennessä väkeä oli alkanut muuttaa myös Los Angelesiin ja muihin lännen kaupunkeihin. Muuttoliikkeen syyt olivat Etelävaltioiden taloudelliset rajoitukset ja rotusorto sekä pohjoisen kasvanut työvoiman tarve. Muuton myötä Yhdysvaltoihin syntyi uusi afroamerikkalainen kaupunkikulttuuri. Näistä merkittävin oli New Yorkin Harlemiin 1920-luvulla syntynyt kulttuuriliike, Harlemin renessanssi.