cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nostraattiset kielet
Joidenkin oletusten mukaan myös:
Yllä mainittuihin kieliin kuuluisivat muiden muassa heprea, ruotsi, italia ja suomi.
Nostraattisia kieliä on esitetty yhdistävän useiden äännevastaavuuksilla perusteltujen kantasanojen, joita on puhuttu kantanostraatiksi kutsuttavassa kielessä ennen sen hajoamista ympäri maailmaa asettuneiksi tytärkieliksi ja kieliryhmiksi. Näitä sanoja olisi kaikissa nostraattisiin kieliin kuuluvissa kieliperheissä. Kantasanat eivät esiintyisi kaikissa yksittäisissä kielissä, mutta lähes kaikkiin ryhmän kieliin kuuluisi useita nostraattisia kantasanoja. Eräiden arvioiden mukaan nostraattisia kantasanoja olisi noin tuhat, näistä useita myös suomessa. Myös joitakin kieliopillisia päätteitä ja partikkeleita on esitetty nostraattisiksi, kuten uralilainen lokatiivi *-na (suomen essiivi) ja indoeurooppalainen prepositio *en (englannin in).
(V=tuntematon vokaali) (Huom. koska yllä oleva näyte on melko vanha, se saattaa sisältää vanhentuneita rekonstruktioita)
Johan Agapetus Törngren
Johan Agapetus Törngren (17. elokuuta 1772 Porvoo – 17. toukokuuta 1859 Vesilahti) oli suomalainen Turun akatemian ja Helsingin yliopiston kirurgian ja synnytysopin professori, lääkintöhallituksen pääjohtaja ja arkkiatri.
Törngrenin vanhemmat olivat Uudenmaan jalkaväkirykmentin lippumies Jakob Johan Törngren ja Beata Kristina Malin. Porvoon kymnaasia käynyt Törngren toimi Ruotsin–Venäjän sodan aikana sotalasaretin alilääkärinä Porvoossa 1789–1790 ja sodan jälkeen komppanian välskärinä Hämeen läänin jalkaväkirykmentissä 1791–1795. Törngrenistä tuli välskärinkisälli 1793 ja hän pääsi ylioppilaaksi 1796. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1798 ja suoritti farmaseuttisen tutkinnon samana vuonna. Törngrenistä tuli lääketieteen kandidaatti 1798, lisensiaatti 1800 ja tohtori 1802. Hän sai professorin arvonimen 1812, arkkiatrin arvon 1833 ja filosofian kunniatohtorin arvon 1840. Hänet aateloitiin 1826.
Törngen toimi pataljoonanlääkärinä Turun läänin jalkaväkirykmentissä 1796–1797 ja Porin läänin jalkaväkirykmentissä 1798–1805. Vuonna 1800 hänestä tuli Ruotsin lääkintökollegion jäsen ja Turun kaupunginvälskäri. Hän oli Suomen talousseuran julkinen rokottajana 1804–1808 sekä Uudenmaan ja Hämeen läänin rakuunarykmentin rykmentinlääkärinä vuodesta 1805. Vuonna 1811 Törngrenistä tuli Turun kaupunginlääkäri ja 1812 Turun lääninlasareetin kirurgi. Vuonna 1825 Törngren valittiin lääkintöhallituksen edeltäjän lääkintökollegion (Collegium medicum) puheenjohtajaksi ja vuonna 1829 kollegion päätirehtööriksi. Hän erosi 1833 täysinpalvelleena tästä toimesta.
Turun akatemiassa Törngen oli lääketieteen apulaisena ja anatomian prosektorina 1802–1816 sekä kirurgian ja synnytysopin professorina 1816–1833 jolloin hän erosi täysinpalvelleena.
Törngren omisti vuodesta 1817 Laukon kartanon Vesilahdella, missä hän myös asui perheineen. Törngren omisti myös Pirkkalassa sijainneet Nokian ja Haapaniemen kartanot, Nuutajärven kartanon lasitehtaineen Urjalassa sekä useita maatiloja eri puolella Suomea.
Törngren oli vuodesta 1810 lähtien naimisissa Laitilan rovastin Johan Helsingbergin tyttären Eva Agata Helsingbergin (1783–1849) kanssa. Heidän poikansa oli teollisuusmies ja varatuomari Adolf Törngren ja kasvattipoikansa Helsingin yliopiston kirjastonhoitaja Karl Wilhelm Törnegren. Elias Lönnrot toimi ylioppilaana ollessaan neljänä kesänä Törngrenin kasvattipojan kotiopettajana Laukossa. Myöhemmin Lönnrot kirjoitti vuonna 1849 valmistuneen Kalevalan uuden laitoksen asuessaan Laukossa Törngrenien vieraana.
Aatu Koskelainen
Aatu Koskelainen (5. elokuuta 1849 Koski Hl. – 31. tammikuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen suutari, vahtimestari ja kansankirjailija.
Aviottomana lapsena syntynyt Koskelainen asui äitinsä Leena Erikintyttären kanssa pirtiksi muutetussa savusaunassa Etelä-Hämeessä Kosken pitäjän syrjäkulmalla. Niukka toimeentulo ja seikkailunhalu sai hänet tekemään jo 10-vuotiaana 1860 pari kerjuumatkaa jalan Helsinkiin ja Hämeenlinnaan. Koskelainen oli sitten paimenena yhden kesän ja kehräsi villaa äitinsä apuna. Hän pääsi kotipitäjänsä suutarin oppipojaksi 1862 viiden ja puolen vuoden oppiajalla. Koskelainen sai nyt tutustumaan sanomalehtiin, joita näihin aikoihin alettiin tilata taloihin. Pitäjään perustettiin myös pieni lainakirjasto, ja Koskelainen opetteli itse kirjoitustaidon alkeet luettuaan kirjastosta lainaamiaan Paavo Korhosen runoja.
Suurten nälkävuosien tuomat huonot ajat aiheuttivat suutareille työn puutteen, ja Koskelainen pääsi suutarin opista puolta vuotta ennen määräaikaa keväällä 1867. Juhannuksena 1867 hän lähti työnhakuun Helsinkiin ja pääsi lopulta oppipojaksi Mikonkadun varrella sijainneeseen suutarimestari Anders Åskan verstaaseen. Oppipoikien asema ei ollut helppo itsevaltiaan mestarin alaisuudessa, mutta tilanne parani, kun mestari itse kuoli alkukesästä 1868 kuumetautiin ja hänen leskensä ryhtyi hoitamaan liikettä. Tammikuun alussa 1870 Koskelainen sai lopulta kisällinkirjansa. Samana talvena hän lähti Helsingistä Pietariin Suomenlahden rannikon jääkenttiä pitkin kulkeneen rahtikaravaanin mukana. Pietariin Koskelaista houkuttivat toiveet paremmista ansioista ja halu hankkia lisää ammattitaitoa. Pietarissa asui näihin aikoihin noin 20 000 suomalaista.
Pietarissa Koskelainen työskenteli ensin puoli vuotta laitakaupungilla Ekbergin suutarivestaassa, kunnes pääsi työhön erään vironsaksalaisen mestarin verstaaseen Nevskin varrelle. Hän joutui lähtemään verstaalta seuraavana vuonna osallistuttuaan muiden suomalaisten kisällien kanssa epäonnistuneeseen lakkoon. Viimeksi Koskelainen oli työssä Hiekkojen kaupunginosassa sijainneella suomalaisen Tolkin verstaalla. Kerättyään kokoon matkarahat hän palasi Pietarista Helsinkiin jouluna 1871. Palattuuan Helsinkiin Koskelainen jatkoi suutarin työssä eri verstaissa.
Mentyään naimisiin Koskelainen havaitsi, ettei pystynyt elättämään kasvavaa perhettään suutarintyöllä. Hän haki työpaikkaa valtion rautateiltä, mutta ei päässyt sinne puuttuvan ruotsin kielen taidon takia. Lopulta Koskelainen onnistui pääsemään vahtimestariksi Helsinkiin perustettuun Suomalaiseen Alkeisopistoon, ja myöhemmin hän toimi pedellinä eli ylivahtimestarina Helsingin yliopistossa.
Koskelainen kirjoitti elämänvaiheitaan kuvanneet muistelmansa vuoden 1910 tienoilla, ja ne julkaistiin 1918.
Kirjailija, toimittaja, Teollisuusliiton apulaisjohtaja ja kansanedustaja Yrjö Koskelainen oli Aatu Koskelaisen poika.
Alfred Sohn-Rethel
Alfred Sohn-Rethel (4. tammikuuta 1899 – 6. huhtikuuta 1990) oli saksalainen marxilainen taloustieteilijä ja filosofi, joka keskittyi erityisesti tietoteoriaan. Hän kirjoitti myös Saksan teollisuuden suhteista kansallissosialismiin. Sohn-Rethel lukeutuu Frankfurtin koulukuntaan.
Matti Jokinen
Matti Jokinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Arvid Tönnenpoika Wildeman
Arvid Tönnenpoika Wildeman (Arvid Tönneson ) (k. 4. huhtikuuta 1617 Viipuri) oli Viipurin linnanpäällikkö. Wildeman nimitettiin 1599 Suomeen Sigismundin amiraaliksi. Kun Kaarle-herttua valloitti Suomen, Wildeman antautui tälle Tallinnassa ilman taistelua. Hänestä tuli 1602 Viipurin linnanpäällikkö ja Itä-Suomen käskynhaltija, 1608 myös Karjalan laamanni. Hän osallistui 1609 neuvottelijana, sotilaana ja valloitettujen alueiden käskynhaltijana Ruotsin Venäjän-politiikan hoitoon. Hän oli Ruotsin edustajana mukana Stolbovan rauhanneuvotteluissa 1617, ja kuoli kaksi kuukautta rauhanteon jälkeen.
Sukunimen Wildeman ottivat käyttöön vasta Arvid Tönnenpojan pojat. Arvid Tönnenpojan ja häntä ennen hänen isänsä Tönne Olavinpojan suku oli ikivanhaa suomalaista rälssisukua aikana, jolloin aateluus oli karskia ja käytännöllistä, kuninkaan palvelemista ratsain. Tuolloin aatelin kulttuuri ja valta perustuivat elossa oleville sukuverkostoille, eikä esi-isiä ja verenperintöä pidetty tärkeinä. Wildemanin suku oli karkeita sotilaita vailla muodollista koulutusta. Heidän tehtävinään olivat erilaiset virat etelän ja idän linnoituksissa.
Wildeman löysi kuninkaalle kotiseudultaan Pernajasta hopeaa, jota kuningas kaipasi sodankäynnin tarpeisiin. Nykyisen Pietarin tienoille Wildeman rakensi Nevanlinnan. Hänet on haudattu Pernajan kirkkoon.
Damir Mršić
Damir Mršić (s. 25. lokakuuta 1970 Tuzlassa Jugoslaviassa) on bosnialainen koripalloilija. Hän omistaa myös Turkin kansalaisuuden, jonka takia hänen nimensä on vuodesta 2003 lähtien ollut Damir Kaan. Tällä hetkellä hän on vanhin pelaaja Turkin liigassa. Vuosina 1999-2005 hän pelasi myös Bosnia ja Hertsegovinan koripallomaajoukkueessa.
Ville Salonen
thumb|right|Ville Salonen Ville Markus Salonen (s. 17. lokakuuta 1971 Pori) on suomalainen tenori. Hän aloitti laulamisen Porin Poikakuorossa 9-vuotiaana ja lauloi kuoron riveissä 11 vuotta. Hän aloitti lauluopinnot Porin Palmgren-opistossa Raija Kemppaisen oppilaana. Hän jatkoi lauluopintoja Tampereen konservatoriossa Anitta Rannan oppilaana. Hän opiskeli samaan aikaan Tampereen yliopistossa kansainvälistä politiikkaa valmistuen yhteiskuntatieteen maisteriksi. Lauluopinnot veivät hänet kuitenkin Teatterikorkeakoulun musiikkiteatterilinjalle, josta hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2000. Valmistumisensa jälkeen hän on jatkanut lauluopintojaan Tom Krausen, Irina Gavrilovicin ja Dorothy Irvingin oppilaana. Salonen palkittiin Lappeenrannan laulukilpailussa toisella palkinnolla vuonna 2004.
Tori Black
Tori Black (s. 26. elokuuta 1988 Seattle, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hänen ensiesiintymisensä aikusviihteessä oli 2007, ja hän on sen jälkeen esiintynyt yli 200 pornoelokuvassa.
Ville Salonen
Ville Salonen on tullut tunnetuksi nuorten miesten rooleistaan sekä oopperan, operetin, musikaalin että puheteatterin puolella. Hänellä on jo takana yli 80 eri roolia musiikkiteatterissa. Klassisen oopperaohjelmiston lyyristen tenoriroolien ohella hän on monipuolisuutensa takia kysytty tenorisolisti erityisesti erilaisissa nykyoopperoissa, kuten Hip H'opera School4lovers, jossa Mozartin Così fan tutte -ooppera yhdistettiin street danceen ja hip hop -musiikkiin. Esitys oli Suomen Kansallisoopperan, Estonia-teatterin ja Glyndebournen oopperafestivaalin yhteistuotanto. Toinen kulttuurien raja-aitoja rikkonut teos oli Pinus Sylvestis, Metsäooppera, jossa yhdistettiin kansantanssia ja oopperaa. Teos oli rovaniemeläisen tanssiryhmä Rimpparemmin tuotanto ja musiikin oli säveltänyt Timo Alakotila.
Tori Black
Hänet valittiin Penthouse Pet of the Monthiksi joulukuussa 2008.
Ville Salonen
Musikaalien puolella Salonen on tehnyt muun muassa Miss Saigonin Chrisin Helsingin Kaupunginteatterissa, West Side Storyn Tonyn Tasalan Talviteatterissa ja Dance of the Vampiresin (Tanz der Vampire) Alfredin Seinäjoen kaupunginteatterissa. Operettien puolella Ville Salonen on ollut kysytty erityisesti subrettitenorien rooleissa, muun muassa Iloisen Lesken Camille de Rossignol, Mustalaisruhtinattaren Boni, Lepakon Alfred, Wieniläisveren Josef ja Emmerich Kálmánin säveltämän Sirkusprinsessan Toni ovat hänen roolejaan. TV:n puolella Salonen on tehnyt sarjat Iskelmäkaruselli Yle TV1:ssä vuonna 1999 ja Headhunters Nelosella 2004. Salonen on ollut Suomen Kansallisoopperan vieraileva solisti vuodesta 2004 lähtien ja hän on esiintynyt myös Savonlinnan oopperajuhlilla.
Salonen toimii tällä hetkellä Opera BOXin johtajana. Opera BOX toimii Aleksanterin teatterissa Helsingissä. Toiminnan aloitti Richard Straussin ooppera Ariadne auf Naxos, vuoden 2017 tuotanto oli Giaocchino Rossinin Sevillan parturi. Vuonna 2018 Opera BOXin tuotannossa on Aino-gaala, Benjamin Brittenin The Rape of Lucretia, Leif Segerstamin Metsäkansan laulu ja Giuseppe Verdin Rigoletto.
Carl Gustaf Grönqvist
Carl (Karl) Gustaf Grönqvist (14. lokakuuta 1804 Sääksmäki – 15. elokuuta 1850 Karjalohja) oli suomalainen pappi ja kirjailija.
Sture Bergwall
Tunnustukset ja tuomio
Quick joutui vuonna 1991 hoitoon Säterin vankimielisairaalaan useista alaikäisten raiskauksista, törkeästä tapon yrityksestä ja pankkiryöstöstä. Hän alkoi tunnustaa henkirikoksia terapiaistunnoissa pari vuotta myöhemmin, kun häntä oltiin kotiuttamassa.
Carl Gustaf Grönqvist
Grönqvistin vanhemmat olivat Sääksmäen Sillantaan Heikkilän tilan lampuoti Gustaf Gustafsson ja Beata Michelsdotter. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1829. Grönqvist vihittiin papiksi 1837. Hän toimi pappina Vesilahdella ja Pirkkalassa. Vuodesta 1839 hän oli Karjalohjan pitäjänapulaisena.
Sture Bergwall
Tunnustukset ja tuomio
Quick tunnusti yli 20 Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa tehtyä murhaa, mutta hänet tuomittiin kuudessa oikeudenkäynnissä vain kahdeksasta vuosina 1976–1988 tehdystä murhasta. Teknisten todisteiden puuttuessa ainoat todisteet Quickia vastaan olivat hänen omat kertomuksensa, jotka hän perusti murhien uutisointeihin. Quick tuomittiin elinikäiseen pakkohoitoon Säterin vankimielisairaalaan.
Tähtisilmä
Tähtisilmä on Matti Oraviston ohjaama elokuva vuodelta 1955.
Tori Black
Vuonna 2008 hän aloitti malliuransa Los Angelesissa.
Tähtisilmä
Käsikirjoituksen tekijänoikeudesta käytiin kiistaa korkeimpaan oikeuteen asti. Raastuvanoikeuden päätöksen mukaan Tähtisilmä pohjautui Tapio Ilomäen aiheeseen, mutta myytyään oikeudet Jäger-Filmille Ilomäki ei ollut oikeutettu korvaukseen. Korkein oikeus ei muuttanut päätöstä.
Arviot
"Pieni hauskahko komedia", kirjoittaa Tomira Savtschenko (Työkansan Sanomat), ja se kuvastaa aikalaisarvioiden yleislinjaa.
Luettelo englannin kielen murteista
Tämä on luettelo englannin kielen murteista. Murteet ovat kielen variantteja, jotka eroavat toisistaan lausumisen, sanaston ja kieliopin suhteen. Murretta ei pidä sekoittaa aksenttiin, joka on kielen standardin version lausumista tietyllä tavalla.
Sture Bergwall
Tuomionpurut
Joulukuussa 2008 Quick perui Ruotsin television dokumenttiohjelmassa tunnustuksensa ja kielsi olleensa osallinen mihinkään niistä murhista, joista hänet oli tuomittu. Hän kertoi tunnustaneensa murhat lääkkeiden vaikutuksen alaisena ja terapeuttien sekä poliisin johdattelemana. Hän myös palautti nimensä Sture Bergwalliksi.
Luettelo englannin kielen murteista
"Ishit"
Vaikka nämä eivät ole varsinaisesti murteita, ne ovat silti englannin tietynlaisia variantteja.
Sture Bergwall
Myöhemmät vaiheet
Viimeisen tuomionpurun jälkeen Bergwall anoi hallinto-oikeudelta vapautusta pakkohoidosta. Ennen päätöksen tekemistä hallinto-oikeus määräsi Bergwallin 23. lokakuuta 2013 uuteen mielentilatutkimukseen. Joulukuussa 2013 valmistuneessa mielentilatutkimuksessa todettiin, että Bergwallin hoidon pitää jatkua, mutta hänet pitäisi päästää suljetusta pakkohoidosta avohoitoon.
Falunin hovioikeus päätti maaliskuussa 2014, että Bergwall pääsee välittömästi vapaaksi. Päätöksen mukaan hän ei saa käyttää alkoholia tai huumaavia aineita ja hänen on säännöllisesti käytävä avohoidossa. Bergwall aikoi muuttaa asumaan Jämtlandiin, ja hän kirjoitti kokemuksistaan kirjan Bara jag vet vem jag är (2016).
Tori Black
Blackin ensimmäinen anaaliseksivideo on Interactive Sex With Tori Black vuodelta 2009.
Sture Bergwall
Myöhemmät vaiheet
Ruotsin korkeimman oikeuden oikeusneuvos Göran Lambertz on tuomionpurkujen jälkeen yhä väittänyt, että Bergwallille langetetut tuomiot olivat oikeita, ja hän julkaisi vuonna 2015 kirjan Quickologi, jossa puolustaa kantaansa. Kirjasta löytyy kuitenkin virheitä ja eräästä vahvasta perustelusta löytyi olennainen asiavirhe, mutta hän sanoo etteivät virheet muuta kokonaiskuvaa.
Tori Black
Hän on saanut 11 erilaista palkintoa liittyen porno- ja kauneusalaan.
Sture Bergwall
Myöhemmät vaiheet
Vuonna 2019 Ruotsissa julkaistiin Mikael Håfströmin ohjaama elokuva Quick – bortom allt rimligt tvivel, pääroolissa David Dencik.
Carl Gustaf Grönqvist
Grönqvist julkaisi 1849 lapsille tarkoitetun opettavaisten kertomusten kokoelman.
Grönqvist oli naimisissa vuodesta 1837 Johanna Sofia Alanderin kanssa.
Apollodoros (taidemaalari)
Apollodoros tai Apollodoros Skiagrafos (Ἀπολλόδωρος ὁ σκιαγράφος) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, joka eli 400-luvun jälkipuoliskolla eaa. Hänen sanotaan olleen ensimmäisiä, jotka käyttivät varjostusta muotojen kuvaamiseen. Skiagrafiaksi kutsuttu varjostustekniikka antoi hänelle lisänimen "Skiagrafos" eli varjojen tekijä.
Vuoden 480 eaa. tienoilla vaikuttaneen Apollodoroksen tuotanto on hävinnyt. Monet antiikin ajan kirjoittajat, kuten Plutarkhos ja Plinius vanhempi ovat kuitenkin kuvailleet hänen teoksiaan. Pliniuksen mukaan hänellä on ollut rukoilevaa pappia ja Ajaxia esittävät maalaukset Pergamonin kaupungissa. Myös Odysseusta ja Herkuleksen jälkeläisiä kuvaavista maalauksista on mainintoja.
Todennäköisesti maalausten aiheina oli kreikkalaisia jumalia, jumalattaria ja Kreikan eepoksista tunnettuja henkilöitä, kuten useimmilla saman ajan maalareilla. Aiheiden sijasta hänen maalaustekniikkansa poikkesi muista. Apollodoros sovelsi tiettävästi hienostunutta ristivarjostusta, jota käytettiin etenkin kangasdraperioiden ja myöhemmin myös ihmishahmojen muotoiluun, mutta ei juurikaan ympäröivän tilan kuvauksessa. Apollodoroksen on sanottu olleen myös ensimmäisiä, jotka tekivät taulumaalauksia seinämaalausten ohella.
Zeuksis oli yksi Apollodoroksen pahimmista kilpailijoista. Zeuksiin arvostusta nosti se, että hänen opettajinaan olivat olleet aiemmat suuret mestarit Demophilus ja Neseus. Apollodoros syytti Pliniuksen mukaan Zeuksista oman tekniikkansa varastamisesta muilta, koska myös Zeuksis tunnettiin varjostuksen käytöstä.
Apollodoroksen varjostustekniikoiden sanotaan kuitenkin vaikuttaneen aikalaisten ohella myös myöhempiin sukupolviin. Skiagrafian periaate levisi koko Kreikkaan ja osin myös sen ulkopuolelle. Sillä sanotaan olleen vaikutusta myös chiaroscuron, eli valon ja varjon kuvauksen syntymiseen renessanssin taiteessa.
Taberna
Taberna oli roomalainen, kadulle avoin myymälähuone. Se saattoi sijaita asuintalon pohjakerroksessa, mutta tabernoita oli myös suurissa kauppahalleissa.
Izjaju
Izjaju (komiksi ja venäjäksi Изъяю) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Petšoran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kotlasin ja Vorkutan välisen rautatien varrella 18 kilometriä Petšorasta lounaaseen. Asukkaita on 1 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1939 perustetun Kožvan rautatieaseman yhteyteen. Virallisesti se rekisteröitiin vuonna 1977. Seuraavana vuonna avattiin lähellä toimiva sepelitehdas. Vuonna 1981 asemataajama erotettiin Kožvan taajamaneuvostosta ja se sai nimen Izjaju (komiksi ”Kivijoki”).
Zied Ayt Okrame
Zied Ayt Okrame (s. 18. joulukuuta 1988) on tunisialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka on kaksinkertainen Afrikan-mestari. Ayt Okrame saavutti ensimmäisen mitalinsa vuoden 2007 All African kisoissa.
Belgian merivoimat
Belgian laivasto on Belgian asevoimien osasto, eikä varsinainen puolustushaara.
Laivasto-osasto vuodesta 2002
Vuonna 2002 Belgian hallitus teki päätöksen muodostaa yhtenäiset puolustusvoimat, jolloin laivasto puolustushaarana lakkasi olemasta. Belgian laivastosta muodostettiin Belgian puolustusvoimien laivasto-osasto (Naton terminologiala COMOPSNAV), jota kutsutaan lyhyesti laivastoksi.
Hallitus päätti 20. heinäkuuta 2005 ostaa Alankomaista kaksi M-luokan fregattia, joilla korvattaisiin Wielingen-luokan jäljellä olleet alukset Wielingen ja Westdiep. Poistettavia aluksia tarjottiin Bulgarialle, joka lunasti ne lokakuussa.
Kalusto
thumb|Belgian laivaston Karel Doorman -luokan [[fregatti F930 Leopold I]] Karel Doorman -luokan fregatit Aster-luokan miinantorjunta-alukset thumb|Belgian laivaston Tripartite-luokan miinantorjunta-alus M924 Primula Partioveneet Apualukset thumb|Belgian laivaston A960 Godetia
Historia
Belgian laivasto perustettiin 1831 nimellä Marine Royale ja se on sen jälkeen toiminut erilaisissa kokoonpanoissa. Maan itsenäistyttyä vuoden 1830 vallankumouksen jälkeen Alankomaiden laivasto-osasto sulki Scheldtin suun. Uhan poistamiseksi Belgian hallitus tilasi kaksi prikanteenia, jotka nimettiin Congressiksi ja Les Quatre Journeesiksi. Marsalkka Etienne Gerardin johtamien Ranskan maavoimien vallattua Antwerpenin linnoituksen 1832 luovutettiin haltuun saadut tykkiveneet Belgialle. Belgian hallitus osti 1840 kuunari Louise Marien ja 1845 priki Duc de Brabantin. Vuonna 1865 Belgia luopui laivaston ylläpidosta ja siirtyi minimalistiseen laivastopolitiikkaan, mutta sillä oli edelleen 1900 19 kappaletta lähinnä yhteysaluksiksi sopivaa (kauppa)alusta. Nämä olivat valmistuneet vuosina 1870-1896 ja niiden uppoumat olivat 192-798 tonniin ja nopeudet 13-21 solmuun. Alusten päällikköinä toimivat laivastoupseerit ja ne olivat laivastoministeriön alaisuudessa. Lisäksi palveluksessa oli Antwerpenissa 1865 valmistettu 684 tonnin kalastuksenvalvonta-alus Ville d'Anvers.
Maailmansotien välillä
Belgia hallitus totesi sodan jälkeen laivaston tarpeen maan suojelemiseksi. Laivastokomissio perustettiin 1919 ja marraskuussa Britannia esitteli maalle U-91:n U-112:n käyttöönottoa. Veneet hinattiin Antwerpeniin, jossa ne romutettiin 1920-1921. Britanniasta ostettiin 19. huhtikuuta 1920 Flower-luokan sluuppi HMS Zinnia, jonka tehtäväksi määrättiin kalastusalueiden valvonta. Maan satamiin löytyi hylättyinä neljätoista Saksan keisarillisen laivaston torpedovenettä, joista A14, A12, A4, A5, A8, A9, A11, A16 ja A20 olivat 109 tonnin aluksia sekä A30, A40, A42, A43, jotka olivat 230 tonnin aluksia. Alukset liitettiin laivastoon, jolloin ne samalla numeroitiin uudelleen A1PC-A9PC ja A21PC-A25PC. Lisäksi satamista löytyi 23 moottorivenettä, jotka liitettiin laivastoon nimillä V1-17 ja V21-25. Laivaston tukikohtina toimivat Zeebrugge, Ostend, Brüges, Ghent ja Antwerpen.
Toinen maailmansota
Saksan hyökättyä Belgiaan 10. toukokuuta 1940 he nopeasti valtasivat laivaston käytössä olleen kaluston.
Britteinsaarilla perustettiin 1941 Section Belge de la Royal Navy, joka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston alaisuudessa palvellut Vapaan Belgian laivasto. Se muodosti 1946 itsenäisen Belgian laivaston nimellä Force Navale.
Sodan jälkeen
Toisen maailmansodan Belgian merivoimiin kuului ainoastaan kaksi alusta, jotka oli saatu palautettua saksalaisilta. Kumpikaan aluksista ei ollut kunnossa. Artevelde ei kyennyt purjehtimaan avomerellä omin voimin ja Jan Breydel saksalaisten tekemästä modernisoinnista huolimatta oli iältään yli kolmekymmentä vuotta.
Vuonna 1947 merivoimiin liitettiin Yhdysvaltain laivastolta ostettu fregatti, mutta vasta Britanniasta 1949-1953 hankitut kuusi Algerine-luokan miinanraivaajaa palauttivat merivoimien toimintakyvyn. Natoon liittyminen kasvatti merivoimien merkitystä ja yhteistyön lisääntyessä merivoimien vastuu Pohjanmeren, Kanaalin ja läntisen kulkureitin valvonnassa lisääntyi. Yhdysvallat rahoitti MDAP-ohjelman puitteissa suuren määrän miinanraivaajia ja vuonna 1960 merivoimilla oli kaikkiaan 47 miinanraivaajaa, joiden tukena oli kaksi emälaivaa. Tällöin neljä edelleen palveluksessa ollutta Algerine-luokan alusta siirrettiin partiointitehtäviin.
Merivoimien kokoonpano säilyi seuraavat pari vuosikymmentä lähes muuttumattomana. Emälaivat korvattiin kahdella uudella tarkoitukseen rakennetulla aluksella 1966-1967 ja Algerine-luokan alukset Wielingen-luokan fregateilla 1970-luvulla.
1970-luvun lopulla puurunkoiset miinanraivaajat tarvitsivat pikaisesti korvaavia aluksia.
Myrskyliitäjät
Myrskyliitäjät (Fulmarus) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva ulappalintusuku. Myrskyliitäjien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Kaisa Arjava
Katri (Kaisa) Ester Arjava (o.s. Ikonen; 13. toukokuuta 1906 Mikkeli – 8. syyskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pedagogi. Hänen opettajinaan olivat Helsingin konservatoriossa (myöh. Sibelius-Akatemia) 1923–1927 Alice Furuhjelm ja Ingeborg Hymander sekä yksityisesti Elli Rängman-Björlin ja Kerttu Bernhard. Pariisissa hän opiskeli 1935 Marcel Ciampin ja 1938 Alexander Borowskyn johdolla. Arjava oli solistina ja piti omia konsertteja Helsingissä ja maaseudulla. Hän soitti pianoa muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin ja Radion sinfoniaorkesterin konserteissa ja esiintyi 25 vuoden ajan säännöllisesti radiossa. Puolisonsa, viulisti Väinö Arjavan kanssa hän esitti radiossa merkittävän osan sonaattikirjallisuudesta. Hän toimi Helsingin Konservatorion alkeiskoulussa opettajana 1930–1934 ja sen jälkeen yksityisopettajana yli 50 vuoden ajan. Hän oli myös Suomen Kamarimusiikiseuran perustajajäseniä.
Kaisa Arjavan tytär oli pianisti Ritva Arjava.
Liigacup 2000
Jalkapallon Suomen Liigacup pelattiin vuonna 2000 seitsemännen kerran. Kilpailuun osallistuivat kaikki 12 Liigajoukkuetta. Ensimmäistä kertaa kilpailun historiassa pelattiin puolivälierät (4 alkulohkosta kustakin kaksi parasta pääsi pudotuspelikierroksille). Kilpailu ajoittui helmi-huhtikuulle.Turnauksen voitti Vaasan Palloseura, joka kukisti Hangossa pelatussa finaalissa helsinkiläisen FC Jokerit numeroin 2–1.
HTC Desire HD
HTC Desire HD on taiwanilaisen HTC:n valmistama älypuhelin. Laite tuli myyntiin loppuvuodesta 2010.
Puhelimessa on käyttöjärjestelmänä Android 2.2, ja sen kehittäjän Googlen palveluja kuten haku, kartat, sähköposti ja pikaviestin. Laitteen 4,3 tuuman kapasitiivinen kosketusnäyttö on toteutettu TFT-tekniikalla. Laitteen kuori on alumiinia. Akun kapasiteetti on 1 230 mAh.
Desire HD on suunnattu Euroopan ja Aasian markkinoille. Desire HD:n ja HTC:n toisen mallin, Desire Z:n julkistus Lontoossa oli ajoitettu samalle päivälle, kuin matkapuhelinyhtiö Nokian järjestämä Nokia World -tapahtuma. Tämä aiheutti poikkeuksellisia tempauksia yritysten taholta. HTC haki toimittajia Nokian tilaisuudesta omaan tilaisuuteensa linja-autoilla, ja Nokia neuvoi lähtijöitä ottamaan mukaansa korvatulpat ja eväät.
Aiheesta muualla
HTC Desire
Putejets
Putejets (komiksi ja venäjäksi Путе́ец) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Petšoran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Petšorajoen varrella 12 kilometriä Petšoran kaupungista luoteeseen. Asukkaita on 1 200 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1947 Petšoran jokilaivaston varikon yhteyteen. Putejetsin taajama perustettiin vuonna 1960 ja vuonna 1975 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Taajamassa toimii Petšoran jokihallinto, jokiliikenneyritys sekä Severgazpromin kaasukondensaatin ja metanolin tuotantolaitos. Palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo ja poliklinikka.
Ympäristönsuojelu
Ympäristönsuojelu on ihmisen elinympäristön ja elävän luonnon sekä biodiversiteetin suojelua ihmisen toiminnan aiheuttamilta haitoilta ja vahingollisilta ympäristömuutoksilta.
Ympäristönsuojelun tavoitteena on ratkaista, lievittää ja ennaltaehkäistä ympäristöongelmia. Ympäristönsuojelun yleisten tavoitteiden voidaan katsoa olevan luonnonympäristön suojeleminen, ihmisen hyvinvoinnin turvaaminen ja kestävän kehityksen edistäminen. Ympäristönsuojelulla pyritään luomaan terveellinen, turvallinen, viihtyisä ja esteettinen ympäristö sekä turvaamaan luonnonvarojen kestävä käyttö, luonnon monimuotoisuus, luonnon tarjoamat biodiversiteetista riippuvaiset tärkeät ekosysteemipalvelut ja tulevien sukupolvien oikeudet hyvään ympäristöön.
Ympäristönsuojelu perustuu myös luonnon itseisarvon kunnioittamiseen. Muut eliöt omaavat intressejä ja siksi voidaan katsoa niillä olevan subjekteina tai tietoisina ja tuntevina olentoina oikeuksia. Ympäristö rakentuu luonnonympäristöstä sekä rakennetusta ja sosiaalisesta ympäristöstä. Niinpä ympäristönsuojelu on monialaista ja siinä tulee ottaa huomioon monta tekijää: eliöt ja ekosysteemit, fysikaalis-kemialliset olosuhteet, rakennettu ympäristö ja infrastruktuuri sekä yksilöt ja yhteiskunnat. Ympäristönsuojelu ei ole siis vain synonyymi luonnonsuojelulle, vaan laajempi kokonaisuus.
Ympäristönsuojelun historiaa
Ensimmäiset ympäristölait ovat vanhaa perua: jo heprealaisessa Raamatussa tulee esille niin kutsuttu tilanhoitajaetiikka, jossa ihmisen tehtäväksi katsotaan luomakunnan varjelu. Keskiajan Lontoossa rajoitettiin kivihiilen polttoa ja Venetsiassa kiellettiin lailla 1418 rikin käyttö esimerkiksi noituudessa. Yksi merkittävä ympäristönsuojelun keino on luonnontilaisten alueiden rauhoittaminen: ensimmäinen kansallispuisto perustettiin Yhdysvalloissa Yosemitenlaaksoon vuonna 1864. Voimakas ympäristöliikehdintä sai alkunsa ydinkokeiden, otsonikadon, ympäristömyrkkyjen ja luonnonvarojen ehtymisen aiheuttamasta huolesta 1960-luvulla. Rion kestävää kehitystä koskenut ympäristökokous 1992 ja Pariisin ilmastosopimus 2015 ovat olleet ympäristönsuojelun merkittävimpiä virstanpylväitä. 2000-luvulla suurimmaksi ympäristöuhiksi ovat nousseet ilmastonmuutos ja luontokato.
Päätöksenteko
Ympäristönsuojelun tarpeellisuuden taustalla on usein taloudellisen toiminnan ulkoisvaikutukset, eli toiminnan sivuvaikutuksena syntyvät haitat (esim. päästöt), jotka kohdistuvat pääosin muihin kuin toiminnasta hyötyviin osapuoliin. Ympäristön suojeleminen edellyttää tällöin tavalla tai toisella puuttumista haitalliseen toimintaan. Ongelmaksi muodostuu oikean toimenpiteistä päättämisen menettelyn valitseminen, mihin täysin ongelmatonta ratkaisua ei ole pystytty osoittamaan.
Demokraattisissa maissa yhteiskunnan toimenpiteistä päätetään demokraattisesti, siis pohjimmiltaan enemmistövallan periaatteiden mukaisesti. Tähän liittyy kuitenkin eräitä ongelmia :
Päätöksenteon hankaluuksien takia on muodostunut kaksi pääsuuntausta ympäristölakien säätämisen selitykseksi: Arthur Pigoun yleishyödyllisyysteorian mukainen näkemys on, että julkisen vallan tavoitteena on markkinahäiriöiden korjaaminen ja sosiaalisen hyvinvoinnin kasvattaminen. Intressiryhmäteorian mukaan eri intressiryhmät pyrkivät vaikuttamaan julkishallintoon, jotta sen säädökset olisivat itselleen mahdollisimman hyödyllisiä. Todellisuudessa julkishallinnossa lienevät vaikuttamassa molemmantyyppiset voimat.
Lisäksi ympäristöongelmien ratkaisua haittaa päämies–agentti-ongelma: vaikka katsottaisiin että julkisen vallan toimia ohjaa tavoite yleishyödyllisyydestä, ovat säädösten tekijät ja valvojat useimmiten eri tahoja kuin ne jotka tekevät varsinaiset toimenpiteet ympäristön suojelemiseksi (esim. suodatininvestoinnit päästöjen vähentämiseksi). Valvojalla on saatavilla vain epätäydellinen informaatio toimenpiteistä ja käytettävissään epätäydellinen kontrolli toimijoiden ohjaamiseksi.
Ympäristönsuojelun keinot
Valtio ja kunnat pyrkivät ohjaamaan ympäristönsuojelua monin keinoin. Merkittävin keino poliittisessa ohjauksessa ovat erilaiset lait ja säädökset.
Yleishyödylliseltä kannalta markkinoiden toimintaan puuttuville säädöksille on kolme yleistä perustetta: epätäydellinen kilpailu, epätäydellinen informaatio ja ulkoisvaikutukset. Näistä ulkoisvaikutukset koskevat eniten ympäristönsuojelua, useimmat saasteet on nähtävissä haitallisena ulkoisvaikutuksena.
Julkisen vallan ympäristönsuojelulliset toimenpiteet voidaan jakaa neljään pääkategoriaan: säädösohjaukseen, suunnitteluohjaukseen, taloudelliseen ohjaukseen sekä tieto-ohjaukseen ja ympäristökasvatukseen. Taloudellisen ohjauksen keinot taas puolestaan jakautuvat useampaan tyyppiin.
Kokemuksia julkisen vallan toimista
Vaikka Pigou ja Marshal ehdottivat päästöjen verottamista tehokkaimmaksi keinoksi torjua ulkoishaittoja jo vuosikymmeniä ennen ympäristöliikkeen nousua, on valtioiden pääasiallinen keino puuttua päästöihin silti ollut määräykset ja rajoitukset. Sittemmin verotuksen vaihtoehdoksi on kehitetty kaupattavien päästöoikeuksien järjestelmä, joka tietyin edellytyksin johtaa myös tehokkaaseen lopputulokseen. Empiiriset tutkimukset käytössä olevista julkisen vallan toimenpiteistä ovat osoittaneet taloudelliset ratkaisut rajoituksia ja määräyksiä pääsääntöisesti huomattavasti edullisemmaksi tavaksi rajoittaa saasteita.
Suomen ja EU:n ympäristöpolitiikka
Vuonna 2000 voimaan astunut ympäristönsuojelulaki määrittelee ympäristönsuojelun tavoitteiksi seuraavat asiat:
Eurooppa on sitoutunut 1970-luvun alusta alkaen toimimaan ympäristön hyväksi: Euroopassa on toteutettu toimia ilman- ja vedenlaadun suojelemiseksi, luonnonvarojen ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi sekä jätteiden ja haitallisia vaikutuksia aiheuttavien toimien hallitsemiseksi niin kansallisella kuin kansainvälisellä tasolla. Euroopan unionin ympäristöpolitiikka perustuu näkemykseen siitä, että tiukat ympäristövaatimukset edistävät innovointia ja liiketoimintamahdollisuuksia.
Queen-luokka (linjalaiva)
Queen-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdeksan 110-tykkisen ensimmäisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Andrei Melnitšenko (maastohiihtäjä)
Andrei Melnitšenko (, s. 21. toukokuuta 1992) on venäläinen maastohiihtäjä. Melnitšenko on 174 senttimetriä pitkä ja painaa 68 kilogrammaa.
Melnitšenko debytoi maailmancupissa tammikuussa 2016 Nové Měston 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijoittuen sijalle 22. Näin ollen hän saavutti heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Tour de Skin 2017–2018 kokonaiskilpailussa hän oli 19:s. Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän sijoittui viidenneksi joulukuussa 2018. Melnitšenko saavutti ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa Beitostølenissä joulukuussa 2018 oltuaan kolmas 30 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa. Tour de Skin 2018–2019 kokonaiskilpailussa hän sijoittui kuudenneksi ja loppunousuun päättyneen viimeisen etapin osuusajoissa kolmanneksi. Seuraavan vuoden Tour de Skillä hän oli kahdeksas.
Maison Carrée
pienoiskuva|[[Nîmesin Maison Carrée rakennettiin roomalaiseksi temppeliksi.]] Maison Carrée on alun perin roomalaisten rakentama temppeli, joka sijaitsee Etelä-Ranskassa Nîmesin kaupungin keskustassa. Temppelistä tuli keskiajalla kirkko ja nykyisin se toimii antiikin taiteen museona. Se on säilynyt erinomaisessa kunnossa alkuperäisellä paikallaan.
Maison Carréen rakennutti vuonna 19 eaa. Marcus Vipsanius Agrippa, joka rakennutti myös Rooman Pantheonin. Rakennus inspiroi uusklassisen La Madeleine -kirkon rakentajia. Se valmistui Pariisiin 1807–1842.
Nimi Maison Carrée tarkoittaa sananmukaisesti neliön muotoista taloa. Se on tunnettu tällä nimellä 1500-luvulta. Vanhassa ranskan kielessä kutsuttiin ilmaisulla carré kaikkia geometrisia muotoja, joissa oli neljä suoraa kulmaa. Niinpä suorakaiteen nimenä oli silloin le carré long eli "pitkä neliö" ja le carré parfait eli "täydellinen neliö" tarkoitti nykyisin neliöksi sanottua muotoa. Tämä selittää talon ja muodon ristiriidan - Maison Carréen pohja on aina ollut suorakaiteen muotoinen.
Aiheesta muualla
43.83833°N, 4.35611°W
Ford-luokka
Ford-luokan partioveneet olivat Britannian kuninkaallisen laivaston 1950-luvun lopulla tilattu meritorjunta-alusluokka.
Alukset
W. Holt suunnitteli alukset rannikkoalueiden sukellusveneidentorjuntaan korvaamaan sodan aikana palveluksessa olleet HDML-alukset. Niiden voimanlähteinä olleista dieselmoottoreista pääkoneet kytkettiin laitimmaisiin akseleihin ja risteilymoottori keskimmäiseen akseliin. Alusten ulkomuoto oli erikoinen, koska niissä oli kaksi savuhormia rinnakkain ja verkkomasto savuhormien edessä.
Aseistukseksi oli suunniteltu yksiputkinen Squid-sukellusveneidentorjuntaheitin, mutta aseen valmistuksen viivästyessä ja lopulta peruunnuttua ensimmäisenä valmistunut HMS Shalford varustettiin perään sijoitetulla kolmiputkisella Squid-heittimellä. Muut alukset aseistettiin kahdella syvyyspomminheittimellä ja kahdella kiskolla.
HMS Droxford (P3113) oli Glasgow'n ja Strathclyden yliopistojen Kuninkaallisen laivaston kadettiyksiköissä. Alusta käytettiin kadettien koulutukseen sekä kalastusalueiden valvontaan Skotlannin länsirannikolla. HMS Beckford (P3104) nimettiin HMS Deeksi, kun se liitettiin Liverpoolin yliopiston laivaston kadettiyksikköön.
HMS Vehement
HMS Vehement (viirinumero F12 ) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla.
Valmistus
Alus tilattiin Dumbartonista William Denny and Brothersilta, missä köli laskettiin 1916. Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1917 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus
Alus muutettiin 1917 nopeaksi miinalaivaksi ja se liitettiin helmikuussa 1918 20. (miinanlaskija)hävittäjälaivueeseen laivuetta perustettaessa, jolloin aluksen päällikkönä oli V. Hammersley-Heenan.
Alus lähti 31. toukokuuta 1918 laivueen mukana Imminghamista rakentamaan miinakenttää A51 Dogger Bankin alueelle. Alus lähti yöllä 4.-5. kesäkuuta Humberista jälleen laivueen mukaan rakentamaan samalle alueelle seuraavaa miinakenttää, johon laskettiin yhteensä 330 miinaa.
Alus lähti 21. kesäkuuta jälleen laivueen mukana Imminghamista rakentamaan miinakenttää A57. Satamasta lähtiessä aluksen potkurit osuivat kaapeliin, jolloin ne vaurioituivat niin pahoin, että aluksen oli jäätävä satamaan. Alus osallistui kuitenkin jo 27. kesäkuuta miinakenttä A58 rakentamiseen. Aluksen seuraava operaatio oli 5.-6. heinäkuuta miinakenttä A61:n rakentaminen ja edelleen 8.-9. heinäkuuta miinakenttä A62, johon pudotettiin 384 miinaa kahdeksaantoista riviin.
Vehement, HMS Venturous, HMS Vanquisher ja HMS Telemachus laskivat yöllä 13.-14. heinäkuuta 224 miinaa kenttään A63. Alus oli 17.-18. heinäkuuta laivueen mukana rakentamassa kenttää A64, johon laskettiin 424 miinaa. Operaation suojana oli 7. risteilijäviirikkö, mutta mitään odottamatonta ei tapahtunut.
Lou Handman
Lou Handman (10. syyskuuta 1894 New York – 9. joulukuuta 1956 Flushing) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hän työskenteli varhaisella urallaan vaudevillessa pääasiassa Australiassa ja New Yorkissa. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja jatkoi sen jälkeen työtään pianistina ja vaudevillelaulajien säestäjänä.
Handman teki yhteistyötä useiden suurten Tin Pan Alley -sanoittajien kanssa. Hänen hitteihinsä lukeutuu "Are You Lonesome Tonight?", jonka hän teki yhteistyössä Roy Turkin kanssa. Hän teki Turkin kanssa myös muita lauluja. Muita sanoittajia, joiden kanssa Handman teki yhteistyötä, olivat Archie Gottler ja Harry Harris.
Handman otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1975.
Darja Saville
Darja Saville (o.s. Gavrilova, s. 5. maaliskuuta 1994 Moskova, Venäjä) on venäläissyntyinen nykyisin Australiaa edustava tennispelaaja. 166 senttimetriä pitkä Gavrilova on oikeakätinen. Hänen valmentajinaan toimivat Sylvain Mathias ja Aleksei Gavrilov.
Kaksinpelin WTA-rankingissa Saville on parhaimmillaan ollut 20:s elokuussa 2017. Grand Slam -turnauksissa Saville on parhaimmillaan ollut neljännellä kierroksella Australian avoimissa 2016 ja Australian avoimissa 2017. Vuoden 2010 nuorten kesäolympialaisissa Singaporessa Saville saavutti kultaa kaksinpelistä, voittaen finaalissa Kiinan Zheng Saisain.
Seitsenvuotiaana tenniksen aloittanut Saville edusti synnyinmaataan Venäjää vuodet 2009–2014, mutta vuonna 2014 hän sai Australian kansallisuuden ja edustusoikeuden. Tähän vaikutti suuresti hänen australialainen poikaystävänsä, tennisammattilainen Luke Saville. He menivät naimisiin joulukuussa 2021.
Juha Hurme
Juha Hurme (s. 19. kesäkuuta 1959 Paimio) on suomalainen teatteriohjaaja ja Finlandia-palkittu kirjailija. Hän on opiskellut Turun yliopistossa luonnontieteitä ja Jyväskylän yliopistossa estetiikkaa.
Hurme oli perustamassa Yövieraat-teatteria (1988–2001) ja Nälkäteatteria (1998–), joiden kanssa hän on isännöinyt teatteriesityksiä Volter Kilven kirjallisuusjuhlilla Kustavissa. Hän oli Ylioppilasteatterin taiteellinen vastaava vuosina 1994–1997. Hurme toimi myös Rauman Kaupunginteatterin taiteellisena johtajana vuosina 1995–1997. Vuosina 2002–2005 hän oli tamperelaisen Teatteri Telakan johtajana. Keväällä 2014 Hurmeelle myönnettiin kolmen vuoden välein jaettava 30 000 euron arvoinen Eino Kalima -palkinto. Hän sai palkinnon Kansallisteatterissa ohjaamastaan näytelmästä Europaeus.
Hurme johti vuosina 2014–2019 erämaateatteri Operaatio Paulaharjua, joka esitti elokuisin Samuli Paulaharjun novelleja Hurmeen dramatisoimina ja ohjaamina kuudessa Lapin erämaakohteessa.
Hurmeen esikoisromaani Volvo Amazon ilmestyi syksyllä 2007. Hurmeen teos Nyljetyt ajatukset (2014) oli Runeberg-palkintoehdokas vuonna 2015. Se oli ehdolla myös Suuren journalistipalkinnon yhteydessä maaliskuussa 2015 ensi kertaa jaetun Vuoden kirjateko -palkinnon saajaksi. Keväällä 2015 teos sai Jarkko Laine -palkinnon. Marraskuussa 2017 hänet palkittiin Niemi-romaanistaan kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnolla.
Hurme sairastui vuonna 2009 psykoosiin ja joutui sen vuoksi psykiatrisen sairaalan suljetulle osastolle kuukaudeksi ja sairauslomalle vuodeksi. Näistä kokemuksista hän kirjoitti romaanin Hullu (2012) ja vuoden 2016 joulukuussa Telakassa ensi-iltansa saaneen näytelmän Hullu, jota esitettiin myös Teatteri Jurkassa Helsingissä keväällä 2017.
Hurme on Yle Radio 1:n Lukupiiri-ohjelman vakiovieras ja Kultakuume-ohjelman kolumnisti.
Näkemyksiä
Hurmeen mielestä puhdasta suomalaista kulttuuria ei ole ja suhteellisesti ajateltuna Suomen satavuotisuus valtiona on ”pikku juttu”. Hän ajattelee kulttuureista yleisesti, että ”kenelläkään ei ole mitään omaa”, vaan ”kaikki on ihmiskunnan yhteistä”.
Hurme määrittelee itsensä feministiksi. Yleisradion haastattelussa hän totesi, että on myönteistä, jos ”miehen piiri pienenee”. Kun Väestöliiton parisuhdekeskuksen johtaja Heli Vaaranen esitti huolensa miehiä väheksyvästä asenneilmastosta, Hurme piti tätä miesten omana ongelmana, eikä tunne siitä myötätuntoa.
Finlandia-palkinnon kiitospuheessaan marraskuussa 2017 hän otti kantaa ruotsin kielen puolesta ja piti puolet puheestaan ruotsiksi. Puheensa päätteeksi hän totesi: "Opetelkaa ruotsia, juntit. Maailmankuvanne avautuu kummasti." Kulttuuriministeri Sampo Terho toivoi Hurmeelta anteeksipyyntöä, ja totesi että ”nimittely ei edistä kielikeskustelua tai avaa kenenkään maailmankuvaa”.
Juha Hurme asettui ehdolle vuoden 2023 eduskuntavaaleihin Ruotsalaisen kansanpuolueen ehdokkaana Helsingissä.
Vanuatun vaakuna
Vanuatun vaakuna on Vanuatun tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Vaakunassa on vuoren edessä seisova melanesialainen sotilas perinteisessä asussaan. Sotilaan harteilla on myös lipussa esiintyvä kansallistunnus, jossa on villisian torahammas ja kaksi ristikkäistä namele-saniaisen lehteä. Torahammas symboloi maan rikkauksia ja lehdet alkuperäisväestön perinteistä elämäntapaa. Alhaalla on valtion motto Long God Yumi Stanap, suomeksi Me olemme Jumalan puolella.
Jegor Ligatšov
Jegor Kuzmitš Ligatšov (, 29. marraskuuta 1920 Dubinkino, Venäjän SFNT – 7. toukokuuta 2021 Moskova, Venäjä ) oli venäläinen poliitikko. Hän toimi muun muassa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) keskuskomitean politbyroon jäsenenä 1985–1990 ja NKP:n pääsihteeriehdokkaana vuoden 1990 puoluekokouksessa.
Ligatšov tuki Mihail Gorbatšovia Neuvostoliiton johtajaksi vuonna 1985 ja otti osaa tämän hankkeeseen alkoholinkäytön vähentämiseksi maassa. Myöhemmin vuonna 1992 Ligatšov kuitenkin sanoi, että Gorbatšovin tukeminen oli ollut hänen suurimpia virheitään.
Vuosina 1993–2003 Ligatšov toimi Venäjän federaation duumassa kommunistien edustajana.
Paljakkajuuriperhonen
Paljakkajuuriperhonen (Hepialus fuscoargenteus) on tunturiseutujen harvinainen, alkeelliseen juuriperhosten heimoon kuuluva perhoslaji. Lajin siivissä on yksilöllinen hopeanvalkoinen kuviointi. Sitä tavataan arktisilta alueilta Norjasta Venäjän Sahalinille saakka. Lajin elinympäristöt vaihtelevat, mutta ne ovat vaivaiskoivuvaltaisia.
Koko ja ulkonäkö
Etusiipien pohjaväri on ruskea, naaraalla vaaleampi. Siivissä on yksilöittäin vaihteleva hopeanvalkoinen kuviointi, joka muodostaa epäsäännöllisiä juovia tai erillisiä laikkuja. Takasiivet ovat vaalean ruskeanharmaat. Siipiväli on koiraalla 37–42 mm ja naaraalla 39–50 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Paljakkajuuriperhosella on arktinen levinneisyys ja sitä tavataan Norjan ja Ruotsin pohjoisimmista osista Venäjän pohjoisosien kautta Sahalinille. Suomessa sitä on tavattu ainoastaan Enontekiön pohjoisosissa, Kilpisjärven takatuntureilla, mutta levinneisyys saattaa olla laajempikin. Lajia on parveiluhavaintojen lisäksi tavattu lähinnä yksitellen. Perhoset lentävät lyhyen aikaa heinäkuun lopulta elokuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat
Paljakkajuuriperhosen elinympäristöt vaihtelevat kuivista kosteisiin, mutta niillä kasvaa aina runsaasti vaivaiskoivua. Ruotsissa runsaimmat esiintyvät ovat luoteenpuoleisilla rinteillä, joita ilta-aurinko lämmittää. Perhosten lento alkaa iltapäivällä ja vilkastuu iltaa kohti. Vilkkaimmillaan se on auringonlaskun aikoihin noin puolen tunnin ajan. Lentoaktiivisuus kuitenkin vaihtelee eri iltoina. Koiraat lentävät vajaan metrin korkeudessa mutkittelevaa lentoa vastatuuleen. Naaras oleskelee kasvillisuudessa ja levittää feromonia ilmaan siipiään värisyttäen. Parittelu kestää ainakin viisi tuntia, ja naaras tuottaa noin 300 munaa. Naaras pudottelee munia maahan yleensä varvikossa istuen, joskus lennosta. Toukat elävät käytävissä 10–20 cm:n syvyydessä maan alla, ja toukkakehitys kestää kahdesta kolmeen vuotta. Ennen koteloitumista toukka tekee käytävän maan pinnalle ja koteloituu sen perälle. Kuoriutuva kotelo ryömii käytävää pitkin osittain maan pinnan yläpuolelle.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Ravintokasvi
Toukka on syönyt kasvatuksessa vaivaiskoivun (Betula nana) juuria, mutta lienee luonnossa useiden kasvilajien juuria syövä polyfagi.
Rudolf Friml
pienoiskuva|Rudolf Friml vuonna 1905 Rudolf Friml (7. joulukuuta 1879 Praha – 12. marraskuuta 1972 Hollywood) oli tšekkiläissyntyinen säveltäjä, joka otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1971. Hän oli ASCAP:n alkuperäisjäsen.
Friml opiskeli Prahan konservatoriossa ja kierteli parikymppisenä kansainvälisesti pianistina Jan Kubelíkin seurassa. Hänen opettajiinsa kuului Antonín Dvořák. Viimeisen Yhdysvaltain-kiertueensa jälkeen (1906) Friml muutti pian New Yorkiin. Hän korvasi vuonna 1912 Victor Herbertin Broadway-musikaali The Fireflyn säveltäjänä. Hänen muita töitään ovat Rose-Marie ja The Vagabond King. Vuonna 1934 Friml siirtyi Hollywoodiin, jossa hän työskenteli musikaalielokuvissa.
Friml teki sävellyksensä useimmiten yksin, mutta hän teki myös yhteistyötä monien merkittävien sanoittajien, kuten Otto Harbachin, P. G. Wodehousen, Rida Johnson Youngin, Oscar Hammerstein II:n, Brian Hookerin, Cliff Greyn ja Harold Atteridgen kanssa.
Darn That Dream
”Darn That Dream” on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Eddie DeLangen sanoittama musiikkikappale vuoden 1939 musikaalinäytelmästä Swingin’ the Dream. Musikaali oli jazztulkinta William Shakespearen näytelmästä Kesäyön unelma ja kappaletta lauloivat siinä muun muassa Louis Armstrong ja Maxine Sullivan. Musikaali menestyi huonosti, mutta kappaleesta tuli suosittu. Mildred Bailey lauloi Benny Goodmanin orkesterin säestämänä vuonna 1940 listaykköseksi nousseen version, ja samana vuonna listoille nousivat myös Blue Barronin ja Tommy Dorseyn yhtyeiden nauhoitukset.
Kappale on jazzstandardi. Miles Davis nauhoitti sen vuoden 1950 albumilleen Birth of the Cool. Count Basien yhtye teki samana vuonna nauhoituksen laulaja Helen Humesin kanssa, ja orkesterin saksofonisti Dexter Gordon äänitti sen myös myöhemmin soolourallaan. Kappaleen ovat äänittäneet myös muun muassa George Shearing, Thelonious Monk, Nancy Wilson, Bill Evans ja Kenny Dorham.