cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilse DeLange
1998: World Of Hurt
Vuonna 1998 ollessaan Cash On Delivery -ryhmän jäsen DeLange matkusti Nashvilleen Yhdysvaltoihin nauhoittamaan debyyttialbumiaan World Of Hurt huipputuottaja Barry Beckettin kanssa. Hänestä tuli tunnettu Alankomaissa, koska hänen albuminsa oli nauhoitettu countrymusiikin pääkaupungiksi kutsutussa Nashvillessä. Albumi saavutti Alankomaissa suurta suosiota: sitä myytiin yhteensä 450 000 kappaletta. DeLange sai menestyksensä ansiosta TMF- ja Edison-palkinnot vuonna 1999. Albumia ei kuitenkaan julkaistu Yhdysvalloissa huolimatta kiinnostuksesta, jota siellä herättivät erityisesti albumilla vieraileva laulaja Vince Gill sekä DeLangen cover-versiot Beth Nielsen Chapmanin kappaleesta "World Of Hurt" ja Patty Larkinin kappaleesta "Lonely Too".
1999: Dear John
Vuonna 1999 DeLange julkaisi livealbumi Dear Johnin. Dear John oli tribuuttialbumi: se sisälsi vain DeLangen cover-versioita laulaja-lauluntekijä John Hiattin kappaleista. Hän kävi usean kuukauden mittaisella minikiertueella albumin julkaisun yhteydessä. Albumi myi platinaa (yli 80 000 kappaletta) Alankomaissa.
2000: Livin' on Love
Vuoden 2000 puolivälissä alkoi kuulua huhuja DeLangen uudesta albumista. Albumin ensimmäinen single, "Livin' on Love" julkaistiin saman vuoden lokakuussa. Albumi Livin' on Love julkaistiin marraskuussa. Sen popiin ja rockiin vivahtava tyyli erosi huomattavasti DeLangen esikoisalbumista. Vaikka albumia mainostettiin paljon, se ei saavuttanut samanlaista suosiota kuin World Of Hurt, vaikka myikin platinaa.
Toisella albumillaan DeLange kiinnitti entistä enemmän huomiota Yhdysvalloissa, vaikka sitäkään ei siellä julkaistu. Tämä johtui levyltä löytyvistä Buddy ja Julie Millerin, Patty Larkinin, Jude Colen ja Wayne Kirkpatrickin kappaleista tehdyistä cover-versioista.
Vuonna 2001 DeLange aloitti Livin' on Love -kiertueen kotimaassaan. Warner Music yritti samalla mainostaa albumia Yhdysvalloissa DeLangen läpimurtona. Jo World Of Hurt oli ollut tarkoitus julkaista siellä, mutta yhdysvaltalaisten levy-yhtiöiden mielestä albumi oli liian vanhanaikainen. Myös Livin' on Love jäi julkaisematta tuntemattomasta syystä. Yhdysvalloissa kokemiensa vaikeuksien vuoksi DeLange päätti katkaista yhteydet sinne ja keskittyä uraansa Benelux-maissa.
DeLange voitti vuoden 2000 parhaan hollantilaisartistin Edison-palkinnon. Liikeasioiden huono sujuminen uuvutti kuitenkin häntä fyysisesti. Kesken esiintymisen Amsterdamissa DeLangelle tuli ongelmia äänen kanssa, ja hän joutui kertomaan faneille, ettei kyennyt jatkamaan esitystä. Hän piti lääkärien neuvosta pari viikkoa vapaata.
2003: Clean Up
Maaliskuussa 2002 DeLange ja hänen kumppaninsa Bart Vergoossen, joka on DeLangen liveyhtyeen rumpali, lähtivät Yhdysvaltoihin yhdeksäksi kuukaudeksi tekemään uutta albumia. Äänityssessioiden aikana DeLange otti entistä suuremman roolin musiikin sävellyksessä ja sanoituksessa. Huhtikuussa 2003 julkaistiin Clean Up, DeLangen kolmas studioalbumi. Albumi jatkoi samalla pop/rock-linjalla kuin Livin' on Love. Hänen albumille luomansa tekstit olivat omaelämäkerrallisia. DeLange oli albumiin tyytyväinen, ja uudesta soundista huolimatta albumi menestyi hyvin.
Saman vuoden lokakuussa DeLange julkaisi Here I Am - 1998/2003 -kokoelmalevyn. Hänen parhaat kappaleensa sisältävä albumi myi platinaa.
2004–2007: Uuden levy-yhtiön etsintä ja The Great Escape
thumb|DeLange [[Parkpop-festivaaleilla vuonna 2006]] Vuoden 2004 alussa Warner Musicin alankomaalainen haara lakkautettiin ja DeLange menetti sopimuksensa. Muutamaa kuukautta myöhemmin DeLange levytti kappaleen Blue italialaislaulaja Zuccheron kanssa. Kappale menestyi Alankomaissa kohtalaisesti. Uudesta levytyssopimuksesta ei ollut vielä tietoa, mutta DeLange kertoi työskentelevänsä tulevaisuutensa parissa.
Vuoden 2005 lopussa DeLange lähti kiertueelle, vaikkei ollutkaan julkaisemassa uutta albumia eikä hänellä ollut edes levytyssopimusta. Jokainen konsertti oli loppuunmyyty. Hän alkoi työstää uutta albumia Patrick Leonardin kanssa. Myöhemmin samana vuonna vahvistettiin, että DeLange oli solminut levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa.
2008–2010: Incredible ja Next To Me
Vuonna 2008 DeLange kertoi tekevänsä uutta albumia Göteborgissa, Ruotsissa. Ensimmäinen single uudelta albumilta oli So Incredible. Albumi Incredible julkaistiin 17. lokakuuta 2008 ja se myi platinaa alle kuukaudessa. Seuraava single Miracle on DeLangen suurin menestys tähän päivään mennessä. Se saavutti kärkisijan Dutch Top 40 -listalla. Kappale oli myös hollantilaiselokuva Bride Flightin tunnuskappale. Albumilta julkaistiin lisäksi single Puzzle Me sekä radiosoittoa varten We're Alright.
Julkaistuaan uuden Live in Ahoy -livealbumin vuonna 2009 DeLange alkoi työstää uutta materiaalia. Uusi single Next To Me julkaistiin heinäkuussa 2010. DeLangen ensimmäinen EP-levy Next To Me julkaistiin 27. elokuuta 2010. Albumilla oli vain kahdeksan kappaletta. DeLange kertoi, että hän halusi julkaista uutta materiaalia, mutta tiukan kiertueaikataulun ja sopimusvelvoitteiden vuoksi aikaa kokonaisen albumin tekemiseen ei ollut. EP:ltä julkaistiin myös singlet Beautiful Distraction ja Carousel. Next To Me myi tuplaplatinaa.
2011 – nykyhetki: Hyllytetty albumi DoLuv2LuvU ja Eye Of The Hurricane
thumb|DeLange [[Zwarte Cross-festivaaleilla vuonna 2011]] Marraskuussa 2011 DeLange julkaisi DoLuv2LuvU-singlen. Kappale oli hollantilaisen radioasema 3FM:n järjestämän Serious Request -hyväntekeväisyystapahtuman tunnuskappale. Mainostaessaan singleä DeLange kuuli, että hänen isänsä oli parantumattomasti sairas. Hän lopetti välittömästi singlen mainostamisen ja uuden DoLuv2LuvU-albumin tekemisen. 10. tammikuuta 2012, päivä isänsä kuoleman jälkeen, DeLange julkaisi Twitterissä akustisen version kappaleestaan Without You. Myöhemmin samana vuonna hän kertoi, että albumi DoLuv2LuvU oli hyllytetty ja hän työskenteli uuden albumin parissa, koska isän kuoleman jälkeen albumin teon jatkaminen ei tuntunut hyvältä. Hän ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että albumi julkaistaisiin joskus tulevaisuudessa. DeLangen seitsemäs albumi, Eye Of The Hurricane, julkaistiin 14. syyskuuta 2012. Vuonna 2013 DeLangesta tuli The Voice Of Holland -ohjelman tuomari.
DeLange sijoittui The Common Linnets -duon jäsenenä toiseksi Eurovision laulukilpailussa 2014.
Ruostehiirihaukka
Ruostehiirihaukka (Buteo lineatus) on pohjoisamerikkalainen päiväpetolintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 43–61 cm, siipien kärkiväli 92–107 cm ja paino 550–700 g. Naaras on koirasta suurempi. Aikuisen linnun hartiat ja rinta ovat punaruskeat, myös vatsapuoli on ruskea, ja selkäpuolelta se on tumma lukuisin valkoisin pilkuin. Koivet ja vahanahka ovat keltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajista tunnetaan viisi alalajia. Vanhin yksilö on ollut 19 vuotta 11 kuukautta vanha.
Esiintyminen
Ruostehiirihaukat elävät Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltain itärannikolla Meksikonlahdelta Kanadan rajalle, länteen Ontarioon ja Quebeciin ja sieltä etelään Sierra Nevadan vuoristoon Kaliforniassa. Sen elinympäristön ala on noin 3,5 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on noin 100 000 yksilöä. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja ja ne talvehtivat Meksikon keski- ja pohjoisosissa. Kahdesti se on tavattu Pohjois-Atlantilla syysmuutolla harhautuneena, jolloin se on laskeutunut laivaan lepäämään ja tullut havaituksi Euroopan puolella.
Bollywood
thumb|280px|Bollywood-musiikin koreografiaa Mumbaissa
Ruostehiirihaukka
Elinympäristö
Laji asuu metsissä, metsäisillä puroilla, jokien varsilla, soilla ja voi muuttaa avoimemmille asuinseuduille talvisin.
Bollywood
Bollywood tarkoittaa Intian Mumbain kaupungin elokuvastudioiden hindinkielistä elokuvaa. Nimitys tulee Mumbain aiemmasta nimestä Bombay sekä Hollywoodista, Yhdysvaltain elokuvateollisuuden keskuksesta. Nimitys keksittiin 1900-luvun lopulla kun Bombayn elokuvista kiinnostuttiin lännessä. Intiassa tehdään paljon elokuvia myös Mumbain ulkopuolella, mutta niitä ei kutsuta Bollywoodiksi.
Ruostehiirihaukka
Ravinto
Ruostehiirihaukat syövät enimmäkseen pikkujyrsijöitä oaravien ja jänisten kokoisiin asti. Ne syövät myös pikkulintuja, liskoja, käärmeitä, sammakoita, rapuja ja isokokoisia hyönteisiä.
Bollywood
Bollywoodissa tuotetaan noin 150–200 elokuvaa vuodessa, mikä on viidesosa koko Intian elokuvatuotannosta.
Elokuvien piirteitä
Bollywood-elokuvan tuntomerkkejä ovat hindinkielisyys, lukuisat musiikkikohtaukset, visuaalinen loisto, rikkauden ja köyhyyden suuri ero, dramaattiset juonenkäänteet ja tunteiden melodramaattisuus. Elokuvissa esiintyy usein perinteisiä perhearvoja ja jumalan kunnioitusta. Elokuvat ovat keskimäärin melko pitkiä, kolmesta neljään tuntia.
Juonikuviot ammentavat tyypillisesti hindulaisista taruista, mutta joskus juoni on lainattu ei-intialaisista elokuvista ja muokattu intialaiskatsojille sopivaksi. Bollywood-elokuvissa ei perinteisesti suudella suulle, mutta tämä on muuttumassa, ja joissain elokuvissa sitä näkee jo. Intialainen yleisö hyljeksii kuitenkin helposti elokuvaa, joka harppaa liian kauas perinteisistä intialaisista sopivaisuussäädöksistä.
Elokuvia varten sävelletään oma musiikki, joka saa radiossa paljon soittoaikaa ensi-illan edellä.
Bollywood-elokuva sekoittaa usein yhteen monta genreä, vaikka yksi onkin usein hallitseva ja elokuvaa markkinoidaan sen mukaisesti. Samaan elokuvaan pyritään mahduttamaan kaikki yhdeksän perustunnetilaa (rasaa), jotka ovat:
Monia eri tunnetiloja yhdistävää elokuvaa kutsutaan ”masalaksi”, joka tarkoittaa varsinaisesti tulista maustesekoitusta.
Suosio
Bollywood-elokuvien maailmanlaajuinen lipunmyynti oli vuonna 2002 myytyjen lippujen määrässä mitattuna selvästi suurempi kuin Hollywood-elokuvien. Bollywood-elokuvien tuotot olivat kuitenkin paljon pienemmät, sillä lippujen hinnat ovat Intiassa halvat. Bollywood-elokuvat tuottivat vuonna 2011 kolme miljardia dollaria. Keskimäärin yhden elokuvan teko maksoi 1,5 miljoonaa dollaria.
Elokuvien tekijät
Näyttelijät ovat Intiassa suoranaisen palvonnan kohteita. Elokuvauransa jälkeen heillä on hyvät mahdollisuudet jatkaa politiikassa. Suosituksi näyttelijäksi pääsy vaatii paitsi näyttely- ja tanssitaitoja, myös suhteita vaikutusvaltaisiin tahoihin tai sukujuuret elokuva-alalla jo menestyneessä suvussa.
Todella suuria elokuvantekijänimiä ovat näyttelijöiden ja ohjaajien ohella koreografit ja säveltäjät, sillä musiikin ja visuaalisuuden merkitys Bollywoodissa on länttä suurempaa. Valkokankaalla tanssivat tähdet eivät laula osuuksiaan itse, ja suosituimmat taustalaulajat ja -laulajattaret nauttivat tähtistatusta hekin.
Miesnäyttelijöitä
thumb|250px|[[Shah Rukh Khan, Kajol ja Karan Johar]]
Elohopeasyanidi
Elohopea(II)syanidi, tunnetaan myös nimellä elohopeasyanidi, on typen, hiilen ja elohopean muodostama yhdiste. Se on väritön, hajuton, ja erittäin myrkyllinen valkoinen jauhe jolla on metallinen maku.
Bollywood
Naisnäyttelijöitä
thumb|250px|[[Madhuri Dixit ja Sridevi]]
Elohopeasyanidi
Yhdiste hajoaa 320 °C:n lämpötilassa disyaaniksi ja siitä sublimoituu myrkyllisiä elohopeahöyryjä.
Elohopeasyanidi liukenee erittäin hyvin poolisiin liuottimiin, kuten veteen, alkoholiin ja ammoniakkiveteen. Se liukenee huonosti eetteriin, eikä liukene esimerkiksi bentseeniin, öljyihin ja muihin veteen liukenemattomiin yhdisteisiin.
Yhdiste hajoaa äkillisesti joutuessaan tekemisiin happojen kanssa, jolloin muodostuu vetysyanidia.
Elohopeasyanidi tummuu sen ollessa pitkään valossa. Yhdiste myös reagoi voimakkaasti hapettimien, metallikloraattien, perkloraattien, nitraattien ja nitriittien kanssa, jolloin syntyy hyvin voimakas räjähdys.
Yhdistettä voidaan valmistaa vetysyanidin ja elohopea(II)oksidin välisellä reaktiolla.
Elohopeasyanidi on yksi myrkyllisimmistä yhdisteistä sen ollessa syanidi, ja sen sisältämän elohopean vuoksi.
Guttorm Sigurdsson
Tapahtumien taustalla oli valtatyhjiö, joka syntyi, kun Norjaa yhdistämään pyrkinyt kuningas Haakon Sverrenpoika kuoli yllättäen Bergenissä 1. tammikuuta 1204. Toistensa kanssa kilpailleet birkebeinit ja baglit päättivät nopeasti käyttää tilannetta hyväkseen. Birkebeinien kunnianhimoiset päälliköt ryhmittyivät Haakon Hullun johdolla Guttorm Sigurdssonin ympärille ja valitsivat pojan kuninkaaksi Trondheimin Øyratingetillä. Baglit puolestaan tukivat Erling Steinveggiä, jonka väitettiin olevan kuningas Maunu Erlinginpojan poika.
Lapsikuningas Guttorm sairastui kuitenkin yhtäkkiä ja kuoli 11. elokuuta 1204. Myöhemmin on huhuttu, että sekä Haakon Sverrenpoika että Guttorm Sigurdsson olisi myrkytetty. Myrkytyksistä ei ole kuitenkaan todisteita.
Kuningatar Elisabetin timanttijuhlan konsertti
Kuningatar Elisabet II:n timanttijuhlan konsertti pidettiin 4. kesäkuuta 2012 Buckinghamin palatsia vastapäätä The Mall -kadulla kuningatar Elisabetin vallassaolon 60-vuotisjuhlapäivien kunniaksi. Konserttialueella oli noin 10 000 katsojaa, jotka olivat valikoituneet sinne arvonnan kautta. Lisäksi alueen ympärille oli asetettu suuria näyttöjä, joiden välityksellä tuhannet muut saattoivat seurata konserttia St Jamesin puistossa ja Green Parkissa. Konsertin kokoamisesta vastasi Gary Barlow. Konsertissa oli paikalla itse kuningatar Elisabet II sekä muita kuninkaallisen perheen jäseniä. Suomessa Yle lähetti koko konsertin suorana televisiosta.
Valoshow
Konsertin valoshow oli huomattava. Valoshowssa käytettiin muun muassa isoja kuvaruutuja (joissa näytettiin otoksia esiintyjien taustalla), lasershowta, tuli- ja valoefektejä sekä ilotulitusta. Yksi konsertin kohokohtia valoshowneen oli Sir Paul McCartneyn esittämä Bond-elokuvan tunnussävelmä ”Live and let die”, sekä Madness-yhtyeen ”Our house” aikana tapahtunut valoshow, jossa Buckinghamin palatsia käytettiin valoshown taustana, ja valoshowlla näytettiin poistettavan sen julkisivun seinä näyttäen mitä sisällä huoneissa oli. Konsertti päättyi ilotulitukseen ja valospektaakkeliin, jossa Kuningatar sytytti laser-sädettä kohdistavalla lasitimantilla ison soihtutulen. Sen jälkeen palatsi valaistiin väreiltään puna-valko-siniseksi ja palatsin yllä oli samanaikaisesti suuri ilotulitus, joka päättyi suureen valoräjähdykseen, joka sisälsi koko palatsin, jonka jälkeen taivaalle palatsin ylle heijastettiin pyörivä tähtiympyräkuvio.
Taye Taiwo
Taye Ismaila Taiwo (s. 16. huhtikuuta 1985 Lagos, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitapuolustaja. Taiwo edustaa kaudella 2022 Suomen Kakkosessa pelaavaa Salon Palloilijoita.
Seurajoukkueura
Taiwo siirtyi vuonna 2005 nigerialaisesta Lobi Starsista Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaan Marseilleen. Kauden 2004–2005 aikana hän ehti pelata seurassa vain neljä sarjaottelua, mutta seuraavien kuuden kauden ajan kuului joukkueen runkopelaajiin niiden aikana yhteensä 187 sarjaottelua. Maalinteossa Taiwo onnistui Ranskan pääsarjassa 17 kertaa. Kaudella 2009–2010 Marseille voitti sarjan mestaruuden.
Kaudeksi 2011–2012 Taiwo siirtyi Italian pääsarjassa Serie A:ssa pelaavaan Milaniin, jossa hän kuitenkin pelasi vain neljä sarjaottelua. Suurimman osan Milan-ajastaan Taiwo oli lainattuna muualle – hän pelasi kevätkaudella 2012 Englannin Valioliigassa 15 ottelua Queens Park Rangersissa ja kaudella 2012–2013 Ukrainan valioliigassa 20 ottelua edustaen Dynamo Kiovaa. Kaudeksi 2013–2014 Taiwo siirtyi Turkin Superliigassa pelaavaan Bursasporiin, jossa pelasi kauden aikana 27 sarjaottelua. Kauden 2014–2015 Taiwo oli pelaamatta.
30. tammikuuta 2017 Taiwo siirtyi Sveitsin Superliigassa pelanneeseen Lausanneen loppukauden kestävällä sopimuksella. Taiwo pelasi Sveitsin liigassa 13 ottelua ja Lausanne sijoittui kymmenen joukkueen sarjassa yhdeksänneksi.
9. elokuuta 2017 Taiwo siirtyi Ruotsin pääsarjassa, Allsvenskanissa, pelanneeseen AFC Eskilstunaan loppukauden ajaksi. Taiwo pelasi Askilstunassa lopulta yhdeksän ottelua.
7. maaliskuuta 2018 Rovaniemen Palloseura uutisoi seuran tehneen yksivuotisen sopimuksen Taiwon kanssa.
Maajoukkueura
Taiwo pelasi Nigerian maajoukkueessa 53 A-maaottelua ja teki viisi maalia vuosina 2004–2012. Hän edusti Nigeriaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006, 2008 ja 2010 sekä MM-kilpailuissa 2010. Taiwo saavutti AM-pronssia vuosina 2006 ja 2010.
Saavutukset
Marseille
Milan
Nigerian maajoukkue
Etty Hillesum
Elämä
Esther (Etty) Hillesum syntyi 15. tammikuuta 1914 perheensä kodissa Middelburgissa. Hän oli Levie (Louis) Hillesumin (1880–1943) ja Rebecca (Riva) Bernsteinin (1881–1943) kolmesta lapsesta vanhin: hänellä oli kaksi veljeä, Jacob eli Jaap (1916–1945) ja Michael eli Mischa (1920–1944). Perhe muutti Deventeriin vuonna 1924 Louis Hillesumin saatua paikan lukion rehtorina. Valmistuttuaan koulusta Etty muutti vuonna 1932 Amsterdamiin opiskelemaan oikeustiedettä ja slaavilaisia kieliä. Amsterdamissa hän tapasi Hendrik (Hans) J. Wegerifin, jonka luokse hän muutti asumaan ja jonka kanssa hänellä oli myös suhde.
pienoiskuva|vasen|upright|alt=Etty Hillesum noin vuonna 1940|Etty Hillesum noin vuonna 1940 Etty Hillesum aloitti päiväkirjan kirjoittamisen maaliskuussa 1941 mahdollisesti psykoanalyytikkonsa Julius Spierin ehdotuksesta kuukauden kestäneen terapiasuhteen jälkeen. Hoitosuhteesta huolimatta Ettystä tuli myös Spierin sihteeri, ystävä ja lopulta hänen rakastajansa. Spierin vaikutus Ettyn henkiseen kehitykseen näkyy päiväkirjoissa selvästi; Spier paitsi auttoi Ettyä tulemaan toimeen masennusjaksojensa ja minäkeskeisten kausiensa kanssa, myös esitteli tälle Raamatun ja Augustinuksen tekstejä ja auttoi Ettyä ymmärtämään syvemmin Rilken ja Dostojevskin teoksia.
Etty Hillesumin päiväkirjat kuvaavat saksalaisten miehittäjien alati kiristyvää antisemitististä hallintoa ja kasvavaa epävarmuutta pois kotoaan kuljetettujen juutalaisten kohtalosta. Päiväkirjat toimivat sorron silminnäkijäkuvauksena, mutta tallentavat myös Ettyn omaa henkistä kehitystä ja syvenevää jumalasuhdetta.
Kun juutalaisten kuljetukset voimistuivat heinäkuussa 1942, Etty alkoi tehdä hallinnollisia töitä Juutalaisneuvostossa ja lähti vapaaehtoisena Westerborkin kauttakulkuleirille. Hän työskenteli siellä kuukauden ja palasi jälleen kesäkuussa 1943. Tarjouksista huolimatta Etty kieltäytyi piiloutumasta, sillä hän koki velvollisuudekseen tukea juutalaisia, jotka oli määrätty kuljetettaviksi Westerborkista keskitysleireille Saksaan ja Saksan miehittämään Puolaan. Ettyä suojeli kuljetuksilta hänen asemansa leirin työntekijänä, joka kuitenkin kumottiin yllättäen 5. heinäkuuta 1943 ja hänestä tuli leirin asukas yhdessä isänsä, äitinsä ja veljensä Mischan kanssa.
Hillesumin perhe kuljetettiin Westerborkista Auschwitziin 7. syyskuuta 1943. Perheestä vain Jaap Hillesum ei ollut mukana kuljetuksessa; hän saapui Westerborkiin myöhemmin ja hänet lähetettiin helmikuussa 1944 Bergen-Belseniin, missä hän kuoli pian leirin vapauttamisen jälkeen huhtikuussa 1945.
Henkilökohtainen kasvu
Etty Hillesumin nuoruus oli kaoottinen ja levoton kenties perheen emotionaalisen epävakauden vuoksi – Etty itse viittasi lapsuudenperheeseensä ”hullujenhuoneena”. Hänen päiväkirjansa kuvastavat sisäistä kuohuntaa, jota Etty koki varhaisessa aikuisuudessa, samoin kuin eheytymistä ja kasvua kuolemaa edeltäneinä vuosina.
Etty puhuttelee päiväkirjoissaan toistuvasti Jumalaa. Hän ei pidä Jumalaa pelastajana, vaan voimana, jota ihmisten on vaalittava sisimmässään:
Rachel Bremer on kuvannut Ettyn elämän jakautuneen kahteen vaiheeseen, valmistautumisvaiheeseen ja testivaiheeseen. Valmistautumisvaihe viittaa Ettyn itsereflektioon ja kehitykseen Amsterdamissa, testivaihe puolestaan aikaan keskitysleirillä. Amsterdamissa Etty kehitti ideologian viitoittaa toisille tietä omaan sisimpäänsä suurten vastoinkäymisten aikana. Hänen Westerborkissa viettämänsä aika puolestaan merkitsi henkistä vapautumista samaan aikaan kun hänen ruumiinsa vangittiin ja lopulta murhattiin. Etty ei kiistä natsien terrorin hirvittävyyttä, mutta ei myöskään samaistu uhrin asemaan. Äärimmäisissä olosuhteissa hän kehitti vakaumuksen maailman tuhoutumattomasta kauneudesta. Westerborkissa hän kirjoitti:
Etty kärsi nuoruudessaan suuresta sisäisestä kuohunnasta, mikä kuitenkin enenevästi muuttui kypsyydeksi ja viisaudeksi. Hän kirjoittaa:
Ettyyn on usein viitattu mystikkona.
Päiväkirjat
Ennen lähtöään Westerborkiin Etty Hillesum antoi päiväkirjansa ystävälleen Maria Tuinzingille ja kehotti häntä toimittamaan ne Klaas Smelikille julkaisemista varten, mikäli Etty ei selviytyisi. Yritykset julkaista päiväkirjat olivat kuitenkin tuloksettomia vuoteen 1979 saakka, jolloin Smelikin poika kääntyi kustantaja J. G. Gaarlandtin puoleen. Ettyn päiväkirjojen lyhennetty laitos ilmestyi vuonna 1981 nimellä Het verstoorde leven, jota seurasi kokoelma hänen kirjeitään Westerborkista. Etty kirjoitti paljon kirjeitä ystävilleen ja hänen viimeisen junasta heitetyn postikorttinsa löysivät maanviljelijät. Täydellinen kokoelma Etty Hillesumin kirjeitä ja päiväkirjoja julkaistiin hollanniksi vuonna 1986 ja käännettiin englanniksi vuonna 2002. Hänen päiväkirjojaan on käännetty 67 kielelle.
Tutkimuskeskus ja museo
pienoiskuva|alt=Het verstoorde leven, Etty Hillesumin muistomerkki Deventerissä.|Het verstoorde leven, Etty Hillesumin muistomerkki [[Deventerissä.]] Etty Hillesumin muistomerkki sijaitsee Deventerissä joen rannalla, ja hänen mukaansa on nimetty paikallisia kouluja. Hänelle on myös omistettu pieni museo, Etty Hillesum -keskus, joka sijaitsee Deventerissä entisen synagogan ja juutalaisen koulun paikalla.
Etty Hillesumin tutkimuskeskus (Etty Hillesum Research Centre, EHOC) avattiin 13. kesäkuuta 2006 osana Gentin yliopistoa. Sen tarkoituksena on edistää Ettyn toisen maailmansodan aikaisten kirjeiden ja päiväkirjojen tutkimusta. Keskusta johtaa Gentin yliopiston heprean kielen ja judaistiikan professori Klaas A. D. Smelik, joka toimitti ja julkaisi Etty Hillesumin kirjeiden ja päiväkirjojen täydellisen painoksen.
HB Grandi
HB Grandi on islantilainen kalastusalan yritys. Sen pääkonttori on Reykjavíkissa ja se työllistää noin 950 henkeä. Vuonna 2014 sen liikevaihto oli 215 miljoonaa euroa, josta liikevoittoa 36,5 miljoonaa euroa. Sen osake noteerataan Islannin pörssissä ja se on osa OMX Iceland 8-indeksiä.
Ramón Muntaner
Muntaner syntyi Peraladassa. Hän ei palannut sinne vuoden 1285 jälkeen, voi olla että hänen lapusuudenkotinsa tuhoutui ranskalaisten hyökkäyksessä. Hänen tiedetään olleen Valenciassa ja Montpellier’ssa, mahdollisesti Mallorcan Jaakko II:n palveluksessa. Hän osallistui Menorcan valtaukseen 1286-1287 ja Messinan puolustukseen, kun Sisiliaa piiritettiin vuonna 1300.
Muntaner kirjoitti kronikkaansa kolme vuotta alkaen vuonna 1325. Vuonna 1332 hän muutti perheineen Mallorcalle kuningas Jaakko III:n hoviin, ja kuoli seuraavana vuonna. Häneltä jäi kaksi poikaa ja tytär.
Grupo Santander
pienoiskuva| Grupo Santander tai Santander on suuri espanjalainen pankki. Santanderilla on toimintaa lähes kaikissa Euroopan maissa, minkä lisäksi se toimii Etelä- ja Pohjois-Amerikassa sekä Aasiassa – yhteensä lähes 50 maassa. Pankin pääkonttori sijaitsee Madridissa, Espanjassa.
Taseella mitaten (1 455,70 mrd. USD) Banko Santander SA luokiteltiin vuonna 2016 maailman 18. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi. Euroalueella sitä suurempia pankkeja olivat tasella mitaten ranskalaiset BNP Paribas ja Crédit Agricole sekä saksalainen Deutsche Bank.
Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
Teenage Mutant Ninja Turtles (sarjakuvalehti)
Teenage Mutant Ninja Turtles on Mirage Studiosin kustantama sarjakuvalehti, joka kertoo Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien seikkailuista. Sarjakuvan loivat Kevin Eastman ja Peter Laird, ja sen julkaisemisen aloitti Mirage Studios toukokuussa 1984. Samaan universumiin sijoittuu myös sarjakuvasarja Tales of the TMNT.
Sarjakuvan päähahmot ovat vierailleet muissa, erityisesti Image Comicsin kustantamissa, sarjakuvissa. Image Comics tuotti Turtles-sarjakuvaa vuosina 1996–1999. Muun muassa Cerberus-, Savage Dragon-, Flaming Carrot -sarjakuvissa, sekä alun perin Dark Horse Comicsin kustantamassa Usagi Yojimbo -sarjakuvassa. Sittemmin vuodesta 2011 lähtien Miragen myytyä sarjakuvaoikeutensa Viacomille, IDW osti sarjakuvan oikeudet.
Sarjakuvan synty
Turtles-sarjakuva sai alkunsa Eastmanin piirreltyä kotonaan yhdessä Lairdin kanssa huvikseen paperille erilaisia hahmoja. Yksi niistä oli kyyristynyt kilpikonna, jolla oli pään ympärillä ohut naamio ja nunchakut sidottuina käsivarsiin. Tämä oli kaksikon mielestä huvittavaa, ja Laird halusi myös piirtää samankaltaisen hahmon. Laird ehdotti, että he loisivat neljä turtles-hahmoa, jotka osaisivat japanilaisia kamppailulajeja ja joilla jokaisella olisi omat teräaseet.
Kaksikko päätti tehdä konseptista sarjakuvan. Ensimmäinen numero parodioi erityisesti heidän arvostamansa Frank Millerin Daredevil- ja Ronin-sarjakuvia ja muita Marvelin sarjakuvia. Muun muassa Daredevil-sarjakuvissa esiintynyt Käsi-niminen ninjaklaani innoitti heidät luomaan sarjakuvaan Jalkaklaanin. Daredevil oli saanut kykynsä sokean miehen aiheuttamassa liikenneonnettomuudessa, kun radioaktiivista jätettä kuljettanut rekka kaatui. Tähän viitataan Turtles-sarjakuvissa, jossa päähahmot syntyvät, kun eräs poika pelastaa sokean miehen jäämästä rekan alle. Rekan kuljettama radioaktiivinen aine muuttaa pojan hallussa olleet kilpikonnat viemärissä humanoideiksi. Myös sarjassa esiintyvän Mestari Tikun nimi on parodia Daredevilin oppi-isästä. Tämän ohella Raphaelin käyttämät sait on viittaus Daredevilissä esiintyvään Elektra-hahmoon.
Saatuaan sarjakuvansa valmiiksi Eastman ja Laird päättivät etsiä lehdelle kustantajan, mutta he eivät löytäneet ketään halukasta. Lopulta kaksikko päätti julkaista sarjakuvansa itse Eastmanin saatua veronpalautuksesta 500 dollaria. He lainasivat vielä Eastmanin sedältä 700 dollaria ja käyttivät rahat tehdäkseen 3000 kopiota tekemästään mustavalkosarjakuvasta. Heille jäi vielä sopiva määrä rahaa mainostamiseen, ja he ostivat mainospaikan sarjakuvauutislehdestä Comics Buyer's Guide.
Ensimmäinen osa 1984–1993
Sarjakuva keskittyy aluksi esittelemään Turtlesien synnyn ja erityisesti heidän ensimmäiseen tehtävään tappaa Silppuri. Heidän mestarinsa Tikku oli ninjutsu mestarin Hamato Yoshin lemmikki, joka kykeni imitoimaan mestarinsa harjoitusliikkeitä tavallisena rottana. Yoshi joutui kuitenkin pakenemaan Japanista Yhdysvaltoihin tappaessaan Oroku Nagin, joka oli puolestaan tappaa molempien miesten rakastaman naisen. Kuoleman myötä Nagin nuorempi veli Oroku Saki vannoi kostoa Yoshille ja harjoitteli samaisessa jalkaklaanissa ninjutsumestariksi. Hänet ylennettiin johtamaan omaa joukkoaan Yhdysvaltoihin, jossa otti alter egoksi Silppurin ja tappoi Yoshin. Tämän seurauksena Tikku jäi kodittomaksi, kunnes sattui samaan viemäriin, jossa Turtlesit olivat joutuneet mutaation altistamiksi. Hän päätti ottaa kilpikonnat huostaansa ja nimesi ne vanhasta renessanssitaidekirjasta löytämiensä henkilöiden perusteella; Leonardo, Donatello, Raphael ja Michelangelo. Kilpikonnien kasvettua isommiksi ja kyettyä myös puhumaan, Tikku päätti opettaa heille ninjutsua niin kauan, kunnes tuntisi poikien olevan valmiita kostamaan Yoshin kuoleman.
Voitettuaan Silppurin Tikku antaa pojilleen vapaat kädet tehdä mitä haluavat, sillä heidän päätarkoituksensa on täytetty. Tikku kuitenkin pysyy kilpikonnien mestarina ja isähahmona. Ensimmäisen osan aikana Turtlesit tapaavat toisessa numerossa Aprilin, josta tulee myöhemmin heidän liittolaisensa ja ystävänsä. Lisäksi Raphael esittelee myöhemmin uuden ihmisystävän Casey Jonesin. Sarjakuvan aikana Turtleseilla on lähinnä kaksi päävastusta Silppuri ja Stockman, jotka esiintyvät harvakseltaan sarjakuvasarjan aikana. Turtlesit joutuvat muun muassa taistelemaan toisessa universumissa Triceratori imperiumin ja liittovaltion sotilaita vastaan yrittäessään pelastaa Fugitoidin päästäkseen omalle planeetalle. He myös joutuvat etsimään Tikkua, joka katosi toisessa sarjakuvan numerossa. Sarjakuva päättyy 13-osaiseen tarinaan Kaupunki sodassa, jossa New Yorkin suurimmat rikollisorganisaatiot taistelevat alueistaan.
Toinen osa 1993–1995
Mirage Studios julkaisi lokakuussa 1993 alkuperäisestä sarjakuvasta toisen osan, jonka käsikirjoitti ja piirsi Jim Lawson. Värillistä sarjakuvaa tehtiin 13 numeroa, kunnes sen julkaisu lopetettiin huonon myynnin ja Turtlesien suosion laskun myötä.
Sarjassa Turtlesit päättävät mennä omille teilleen yrittäessään löytää elämälleen tarkoitusta kauan heitä vainonneen Jalkaklaanin kadottua pois maisemista. Sillä välin Baxter Stockman on joutunut vangiksi DARPA:n laitokseen, joka on hallituksen omistama laitos epätavallisille ilmiöille ja uhkille. Stockman saa kuitenkin rakennettua itselleen jättiläisrobotin kehon, johon hän siirrättää aivonsa. Tämän johdosta Stockman yrittää vain kostaa Aprilille ja kohtaa etsinnän aikana Turtlesit. Heidän välisessä taistelussaan Raphael loukkaantuu, ja hallituksen agentit vievät hänet DARPA:n tukikohtaan tiedemiesten tutkittavaksi.
Stockmanin hävittyä taistelunsa loput kolme Turtlesia päättävät etsiä kadonnutta Raphaelia yhdessä Caseyn, Jonkun ja Louis Braunzelin kanssa. Ryhmä löytää tiensä DARPA:n tukikohtaan, jossa he näkevät useita muita avaruusolentoja: muun muassa Triceratorin, jonka jäljitinlaite antaa signaalin emoalukselleen. Pian Raphaelin löytämisen jälkeen ryhmä yrittää paeta ja joutuu taistelemaan DARPA:n armeijaa sekä maaplaneetalle saapuneita Triceratoreja vastaan. Kaaoksen aikana Joku kuolee, mutta loput Raphaelin pelastusryhmästä jäävät henkiin.
Kolmas osa 1996–1999
thumb|200px|Image Comicsin kustantama kolmannen osan kymmenes numero vuodelta 1997. Turtlesien julkaiseminen oli loppua, mutta Image Comicsin perustajajäsen Erik Larsen päätti jatkaa sarjakuvaa kolmannella osalla kesäkuussa 1996. Sarjakuvasta tehtiin 23 numeroa, jotka käsikirjoitti Gary Carlson ja piirsi Frank Fosco. Se palasi samalla takaisin mustavalkosarjakuvaksi. Image jatkoi Miragen kahden aikaisemman sarjakuvan osien tarinaa, mutta muunsi sarjakuvassaan Turtlesien ulkonäköä radikaalisti. Muun muassa Leonardo menetti käden, Raphaelin naama arpeutui pahasti, Donatellosta tuli puoliksi kyborgi, ja Mestari Tikusta lepakko. Myös sarjakuvan tarinat olivat nopeatempoisempia ja taistelukohtaukset rajumpia. Lisäksi juonellisesti tapahtui uudenlaisia käänteitä, kuten Raphaelista tuli hetken aikaa Silppuri, joka johti jalkaklaania. Myös itse Turtlesit vierailivat muissa Imagen sarjakuvissa. Sarjakuvan viimeinen numero julkaistiin vuonna 1999, jonka jälkeen sitä ei ole pidetty virallisena Miragen Turtles-sarjakuvauniversumin jatkumona.
Eastman jatkoi hetken aikaa Turtlesien sarjakuvan tekemistä, kun hän käsikirjoitti Imagen kustantamana vuonna 1996 julkaistun neliosaisen Bodycount-sarjakuvan, jonka kuvitti Simon Bisley. Tarinan pääosassa seikkailivat Raphael ja Casey Jones. Sarjakuva jäi myös Eastmanin viimeiseksi Turtles-sarjakuvaksi hänen jätettyään Miragen 2000-luvun vaihteessa.
Sarjakuva alkoi esitellä Turtlesit vielä omana itsenään, kunnes kyborgisalamurhaajat, sekä erityisesti Pimikon ja hänen naisninjansa keskeyttävät heidän syntymäpäiväjuhlansa. Syntyy tappelu, jonka päätteeksi Donatello ja Raphael loukkaantuvat pahoin. Raphaelin kasvot saavat pahan palovamman ja Pimiko sieppaa Donatellon ja Tikun helikopteriin. Donatello herää matkan varrella ja yrittää taistella sieppaajiaan vastaan, mutta putoaa helikopterista yhdessä muutaman kyborgisalamurhaajan kanssa. Donatello putoaa suoraan asfaltille selkä edellä ja jää makaamaan halvaantuneena. Hän saa otettua yhteyttä Leonardoon, kunnes kuolleen kyborgin haarniska liittyy Donatelloon muuttaen hänet kyborgiksi. Parantuneena Donatello kävelee pois jättäen kuorensa taakseen.
Neljäs osa 2001–2009
Peter Laird ja Jim Lawson aloittivat neljännen sarjakuvaosan tekemisen ja palauttivat Turtlesien tarinat takaisin alkuperäistyylisiksi. Sarjakuvan nimi lyhennettiin muotoon TMNT ja sen ensimmäinen numero julkaistiin joulukuussa 2001. Samalla vuosien ajan tahattomasti väärin kirjoitettu Michaelangelo korjattiin oikeaan muotoon Michelangelo.
Tarina puolestaan jatkaa toisen osan tiimoilta, sillä Imagen tekemää sarjakuvaa ei kelpuutettu samaan universumijatkumoon. Nyt Turtlesit ovat noin 30-vuotiaita ja asuvat edelleen New Yorkin viemäreissä. April ja Casey ovat olleet naimisissa jonkun aikaa, kun taas Tikku asustaa Caseyn isoäidin maalaistalossa. Hän on myös eräänlainen isoisä Caseyn ja Aprilin adoptiotyttärelle Shadow'lle. Utromien paluu maaplaneetalle tapahtui julkisesti ja he asettuivat New Yorkin pohjoispuolelle. Heidän saapumisensa myötä muut avaruusolennot ja Turtlesit ovat olleet enemmän hyväksyttyjä ihmisten yhteiskunnassa, eikä heidän tarvitse enää piileskellä pimeissä paikoissa vältellen ihmisiä.
Myytyään Turtles-konseptinsa Viacomille jätti Peter Laird Turtles-sarjakuvien tekemisen, mutta ei kieltänyt lopettavansa kokonaan, sillä hänen sopimuksensa antoi luvan jatkaa sarjakuvan tekemistä. Neljäs osa päättyi numeroon 30 lehtimyyntinä, mutta Laird jatkoi sarjaa vielä numeroon 31, jonka hän julkaisi blogissaan 17. lokakuuta 2010. Tarina päättyi "jatkuu" osaan, jonka lopetusta Laird ei osannut sanoa. Elokuussa 2012 Jim Lawson kuvitti sarjakuvan valmiiksi ja Laird väritti tuotoksen. Hän myös itse kirjoittaa sarjakuvan dialogin.
Kierrätyskeskus
Kierrätyskeskukset ovat usein yksityisten yhdistysten, kuten työttömien yhdistysten tai työllisyyspolitiikkaa lähellä olevien, kuntien ja ely-keskusten tukea nauttivia.
Naamiovihertikka
Naamiovihertikka (Picus erythropygius) on kaakkoisaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Keski- ja Etelä-Myanmarista Thaimaahan ja Indokiinaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Daniel Giraud Elliot Kotšin-Kiinasta 1865.
Scene.org
Scene.org (myös tunnettu nimellä The International Scene Organization) on voittoa tavoittelematon järjestö, joka tarjoaa demoskenelle sen suurimman tiedostotallennuksen. Järjestön on perustanut vuonna 1996 Jaakko "Mellow-D" Manninen. Järjestö tunnettiin aluksi vain FTP-palvelimena ftp.fm.org.
Järjestöllä on ollut omat palkintonsa vuoden parhaille teoksille. Palkinnon lakkauttamisesta ilmoitettiin vuonna 2013.
Järjestön sponsoreihin kuuluu Pixar.
Pouët
Pouët tai pouet.net on demoskenen hakemistopalvelu. Sivuston perusti vuonna 2000 Laurent Raufaste (Analogue). Nimelle ei ole varsinaista merkitystä, mutta se on onomatopoeettinen trumpetin ääntä muistuttava sana.
Pouët on samankaltainen kuin Scene.org, mutta sisältää myös kuvakaappauksia ja kommentointia jokaiselle tuotannolle tiedostolatauksen lisäksi. Pouët sisältää useiden eri laitteistoalustojen tuotantoja.
Palmuvihertikka
Palmuvihertikka (Picus vittatus) on kaakkoisaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan, eteläiseen Kiinaan, Pohjois-Vietnamiin, Malakan niemimaalle sekä Indonesian Sumatralle, Jaavalle, Baliin ja Kangeansaarille. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Jaavalta 1818.
Olli Kestilä
thumb|upright=0.8|Puistokatu 3, Turku, 1955. Olli Heikki Kestilä (5. elokuuta 1920 Naantali – 3. huhtikuuta 2013 Turku) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli paljon merkittäviä kohteita erityisesti kotikaupunkiinsa Turkuun.
Olli Kestilä aloitti arkkitehtuuriopinnot Teknillisessä korkeakoulussa syksyllä 1939, mutta talvisota keskeytti pian opinnot ja toi kutsun Turun ilmatorjuntapatteristoon. Kestilä valmistui 1947 ja sai Ranskan valtion vuoden mittaisen stipendin Pariisiin, jossa hän jatkoi opintojaan ja pääsi työskentelemään Le Corbusierin toimistossa. Tuon jälkeen hänet palkattiin Erik Bryggmanin toimistoon, kunnes tämän kuolema 1955 lakkautti sen ja Kestilää pyydettiin viimeistelemään oman toimistonsa nimissä muun muassa Bryggmanilta kesken jääneet Turun linnan restaurointisuunnitelmat.
Olli Kestilän isä oli Kestilän Pukimon omistaja, kauppaneuvos Heikki Kestilä. Olli Kestilä suunnitteli perheyritykselle tehtaan Turun Brahenkadulle sekä nykyisin Kestilänkulmana tunnetun pääkonttorin ja -myymälän Yliopiston- ja Humalistonkadun kulmaan.
The Jade
The Jade oli suomalainen kesällä 2004 Helsingissä perustettu rockyhtye.
Yhtyeen alkuperäisessä kokoonpanossa olivat mukana laulaja Wille Rosen, kitaristi Pekko Mantzin, basisti Jann P.H, rumpali Sirpa ja urkuri Mika Koivunen, mutta Koivunen erosi yhtyeestä vuonna 2005. Syyskuussa 2010 laulaja Rosen jätti yhtyeen.
Historia
The Jade äänitti vuoden 2004 marraskuussa Heatwave-EP:n ja talvella yhtye soitti ensimmäisen keikkansa Factoryssä, Helsingissä. Yhtyeen seuraava julkaisu, Slow Motions On The Fast Lanes, ilmestyi vuoden 2006 lopussa.
Joulukuussa 2007 tamperelainen indieyhtiö North & South solmi levytyssopimuksen yhtyeen kanssa. Ensimmäinen single, Drowning, äänitettiin Tampereella Deerhouse-studiolla tuottaja Jari Latomaan (mm. Yö ja Uniklubi) ja Anthonin (White Flame) johdolla. Drowning päätyi Suomen virallisen singlelistan yhdeksännelle sijalle.
Singlen äänitysten jälkeen The Jade suuntasi ensimmäiselle Saksan-kiertueelleen huhtikuussa 2008. Saman vuoden lokakuussa yhtye teki seuraavan Saksan-kiertueen, joka ulottui tällä kertaa myös Sveitsiin.
Kesäkuun 2009 alussa The Jade palasi Seawolf Studiolle äänittämään debyyttialbumiaan Petri Majurin ja Hannu Leidenin toimiessa tuottajina ja äänittäjinä. Albumin kolmantena äänittäjänä toimi Tomi Taskinen, joka soitti lisäksi kosketinsoittimia.
Ensimmäinen albumin äänitysten jälkeen ilmestynyt single oli promo-single King’s Cross. Seconds Away From Salvation -albumi ilmestyi 28. lokakuuta 2009 Suomessa, Saksassa, Sveitsissä, Itävallassa, Ranskassa, Belgiassa, Luxemburgissa, Alankomaissa ja Britanniassa. Euroopassa julkaisijana toimi Twilight-Vertrieb ja jakelijana Sony. Japanissa levy julkaistiin 27. tammikuuta 2010 SomeEchoesin kautta. Japanin julkaisun johdosta julkaistiin samaan aikaan promo-single Yesterday’s Rain.
The Jade koki miehistönvaihdoksen elokuussa 2010, jolloin bändin laulaja Wille Rosen lähti orkesterista. Tämän jälkeen bändi toimi lyhyen ajan Pekko Mantzin vokalistinaan. Bändi lopetti toimintansa tammikuussa 2011.
Vuoden 2011 syksyllä The Jaden rumpali Sirpa Immonen, sekä kitaristi-laulaja Pekko Mantzin perustivat yhtyeen nimeltä Daggerplay. Molemmat vaikuttavat myös GabbaGabbaHey! – The Helsinki Ramones Tribute kokoonpanossa, jonka lisäksi Pekko Mantzin soittaa kitaraa helsinkiläisessä Damian Cullen Bandissa.
Pierre Larousse
Pierre Athanase Larousse (23. lokakuuta 1817 – 3. tammikuuta 1875) oli ranskalainen kielitieteilijä, leksikografi, ensyklopedisti ja kirjankustantaja. Hän laati ja julkaisi monia 1800-luvun oppi- ja tietokirjoja, joista laajin oli 15-osainen Grand dictionnaire universel du XIXe siècle (1866–1876). Se oli aiempia ensyklopedioita yleiskäyttöisempi ja vähemmän tieteellinen sanakirjan ja tietosanakirjan yhdistelmä, joka sisälsi lyhyitä sananselityksiä mutta myös laajempaa tietoa henkilöistä, historiasta ja maantieteestä.
Pierre Laroussen perustama sanakirjoihin ja hakuteoksiin erikoistunut Éditions Larousse -kustantamo toimii yhä ja on vuodesta 2002 ollut Lagardère Groupin omistuksessa.
Wale
Olubowale Victor Akintimehin (s. 21. syyskuuta 1984 Washington, DC, Yhdysvallat), taiteilijanimeltään Wale, on yhdysvaltalainen nigerialaistaustainen rap-artisti.
Maubeuge
thumb|110px|Maubeugen vaakuna Maubeuge [mobœʒ] on Nordin departementtiin kuuluva kunta Pohjois-Ranskassa lähellä Belgian rajaa. Aldegonden vuonna 661 perustaman Maubeugen luostarin ympärille syntyneen kaupungin väkiluku vuonna 2014 oli 30 347.
Mod Archive
Sivusto on perustettu vuonna 1996 tracker-musiikin tekijöille. Sivusto on sen jälkeen laajentunut artistien ja aiheesta kiinnostuneiden yhteisöksi. Sivusto sallii kenen tahansa tallettaa moduuleja, mutta tiedostot tarkistetaan manuaalisesti laadun ja eheyden varmistamiseksi.
Sivusto mainittiin muun muassa Sound on Sound -lehden julkaisussa 2004 yhtenä laajimmista musiikkimoduulisivustoista.
Georges de La Tour
Georges de La Tour (1593 Vic-sur-Seille – 30. tammikuuta 1652 Lunéville) oli ranskalainen barokkiajan taidemaalari, joka tunnetaan laatukuvistaan ja uskonnollisista aiheistaan. Hän kuului Caravaggion seuraajiin ja käytti varsinkin myöhäistuotannossaan samankaltaista dramaattista valon ja varjon kontrastia eli chiaroscuroa. Vain muutamia La Tourin maalauksia on säilynyt.
Hylten kunta
thumb|right|300px|Hylten alueella sijainneet pitäjät. Nykyinen kuntaraja on punaisella, [[Hallandin ja Smålandin maakuntien välinen raja tummanpunaisella.]]
Hylten kunta on Hallandin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Hallandiin ja Smålandiin. Kunnan keskustaajama on Hyltebruk.
Kunnan maapinta-ala on 946,53 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 10 649 henkeä (31.12.2020).
Vuonna 2007 kunnassa oli 30,84 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 3,2 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa nykyisen kunnan alueelle perustettiin kolme "suurkuntaa" aiempia kuntia yhdistämällä: Näistä Hylte ja Unnaryd sijaitsivat tuolloin Jönköpingin läänissä ja Torup Hallandin läänissä. Vuonna 1971 Hylten maalaiskunta muutettiin Hylten kunnaksi. Vuonna 1974 Hylten kuntaan liitettiin Torup ja Unnaryd (lukuun ottamatta Bolmsön seurakuntaa) ja pieni osa Lidhultin maalaiskunnasta, joka oli kuulunut Ljungbyn kuntaan Kronobergin läänissä. Samana vuonna uusi laajempi Hylten kunta siirrettiin Hallandin lääniin.
Nykyisin Hallandin ja Smålandin maakuntien välinen raja kulkee Hylten poikki vanhaa Hallandin läänin ja Jönköpingin läänin rajaa pitkin.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 192 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 186 179 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 63 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 6 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 65,8 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 3 477 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Hylten kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Hylten kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Töysän kirkonkylä
Töysän kirkonkylä on entisen Töysän kunnan keskus ja yksi Alavuden kaupungin taajamista. Se sijaitsee valtatien 18 varrella noin 6 kilometrin päässä Tuurin kauppakylästä ja 13 kilometrin päässä Alavuden keskustasta.
Töysän kirkonkylää jossain määrin vastaavalla postinumeroalueella 63600 Töysä on 1 329 asukasta (31.12.2015). Töysän kirkonkylän muodostamassa taajamassa on puolestaan 827 asukasta (31.12.2020).
Palvelut
Töysän kirkonkylässä on hyvät peruspalvelut, kuten terveys-, kirjasto-, posti- ja kirkolliset palvelut. Kirkonkylässä on myös Sale. Tuurin kauppakylän palvelut ovat niin ikään lähellä.
Kirkonkylässä on kolme koulua, Iivarin ala-aste, Töysän yläaste ja Järviseudun ammatti-instituutin Töysän toimipiste. Lähimmät lukiot löytyvät Alavudelta ja Ähtäristä.
Kylässä toimii monia yhdistyksiä, esimerkiksi Töysän Veto ja Töysän 4H -yhdistys.
Sinikka Mokkila
Maija Sinikka Mokkila (s. 7. heinäkuuta 1954 Vesanto) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan televisiosarjasta Pirunpelto. Hän on näytellyt myös elokuvissa Kivinen lintu (1999), Kiltin yön lahjat (2004), Hiljaisuus (2011) ja Tähtitaivas talon yllä (2012).
Leie
Leie on Ranskassa ja Belgiassa sijaitseva joki. Se on Schelden sivujoki. Sen alku sijaitsee Pas-de-Calaisissa Ranskassa, ja se yhtyy Scheldeen Gentissä, Belgiassa. Joen kokonaispituus on 202 kilometriä.
Joki on hyvin saastunut, sillä sen rannoilla sijaitsee paljon asutusta ja teollisuutta.
Masako Hozumi
Hozumi voitti Japanin joukkueen jäsenenä joukkuetakaa-ajon olympiahopeaa Vancouverin talviolympialaisissa 2010. 3 000 metrillä hän sijoittui kuudenneksi ja 5 000 metrillä seitsemänneksi. Vuonna 2008 Hozumi oli mukana voittamassa joukkuetakaa-ajon MM-pronssia.
Antialiasointi
pienoiskuva|oikea|Antialiasointi tietokonegrafiikassa. Antialiasointi on laskostumisen estoa—menetelmä laskostumisen eli aliasoinnin vähentämiseen, kuten tietokonegrafiikassa.