cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leonard Wood
Wood opiskeli lääketiedettä Harvardissa ja valmistui lääkäriksi Bostonissa vuonna 1884. Seuraavana vuonna hän värväytyi armeijaan sotilaslääkäriksi ja ehti osallistua viimeiseen apassipäällikkö Geronimoa vastaan käytyyn sotaretkeen. Hänet palkittiin kongressin kunniamerkillä. Espanjan ja Yhdysvaltain sodassa Wood johti kuuluisaa Rough Riders -ratsuväkirykmenttiä muun muassa Las Guasimasin taistelussa. Sotilaskuvernöörinä Wood auttoi merkittävästi kehittämään Kuubaa ja sen infrastruktuuria perustaen maahan lukuisia kouluja ja sairaaloita.
Vuonna 1902 Wood siirrettiin Filippiineille, jossa hän toimi aluksi sotilaskomentajana ja vuosina 1903–1906 kenraalikuvernöörinä. Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan toisen vaiheen, Moro-kapinan aikana Wood johti tai järjesti useita suuria rangaistusoperaatioita islaminuskoisia moroja vastaan. Bud Dajon ensimmäisen taistelun aikana vuonna 1906 yhdysvaltalaisosasto surmasi kapinallisjoukon lisäksi heidän perheitään. Tapaus herätti Yhdysvalloissa arvostelua, johon osallistui muun muassa kirjailija Mark Twain. Wood siirrettiin vielä saman vuoden aikana.
Wood kuoli 1927 aivokasvaimen poistoleikkauksesta aiheutuneisiin komplikaatioihin.
Esa Ruoho
Esa Ruoho (s. 26. lokakuuta 1978 ) on suomalainen elektronisen musiikin tekijä, joka tunnetaan taiteilijanimellä Lackluster. Hän on julkaissut monilla ulkomaalaisilla ja suomalaisilla levymerkeillä ja soittanut muun muassa Koneistossa, Jyrockissa, Jyväskylän Kesässä, Konemetsässä, Kontula Electronicissa ja useilla ulkomaalaisilla festivaaleilla.
Avaruusromua
Vuonna 2016 Esa Ruoho tuotti Jukka Mikkolan toimittamaan Avaruusromua-radio-ohjelmaan ensimmäisen, 25 minuuttia pitkän Avaruusromua -spesiaalin omalla nimellään. Se sisälsi muun muassa vapaa energia -laitteiden sähkömagneettisia sirinöitä ja kohinoita, Tesla Model S -auton takakontin ääniä, Applen iPhone -puhelimen sähkömagneettisten kenttien ja Vuosaaresta ja Kontulasta peräisin olevia rakennusten ääniä.
Ruohon sävellyksiä on soitettu YLE:n Avaruusromua-radio-ohjelmassa vuodesta 1999.
Yhteistyö
Vuonna 2003 Esa Ruoho sävelsi Wilma Mehtosen koreografioimaan T.43 (Tea For Three) -tanssiesitykseen sähköistä musiikkia.
Mukhtar Abbas Naqvi
Intian kansanpuolueen nuoriso-osaston Allahabadin piirikunnan varajohtajana ja pääsihteerinä hän toimi 1978–1979. Vuosina 1992–1997 hän toimi puolueensa nuoriso-osaston varajohtajana koko maassa. Vuoden kuluttua varajohtajan tehtävistä hänet äänestettiin parlamentin alahuoneeseen ensimmäistä kertaa. Tuolloin hänestä tuli kansanpuolueen ensimmäinen parlamentin alahuoneeseen valittu muslimiedustaja.
Intian parlamenttivaalien 2014 jälkeen Naqvi työskenteli vähemmistöministeriössä valtioministerinä. Hän pääsi johtamaan ministeriötä itsenäisesti, kun hänen edeltäjänsä Najma Heptullah erosi tehtävästään 2016. Vuonna 2017 hänet ylennettiin valtioministeristä vähemmistöasioiden hallitusministeriksi.
Luettelo valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin (Aasia)
Tämä on luettelo Aasian valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin. Luettelo on osa artikkelikokonaisuutta, joka on sivulla Luettelo valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin.
Lause (ohjelmointi)
Esimerkki ehtolauseesta C:n kaltaisella kielellä:
Lauseet voidaan koota useimmissa ohjelmointikielissä kootuiksi lauseiksi eli lohkoiksi: {   lause1; lause2; …   lauseN; }
Lause voi olla myös tyhjä lause, joka ei tee mitään.
Keltasararyhmä
"Keltasararyhmä" on taksonomisesti epävirallinen lähisukuisten saralajien muodostama lajiryhmä, johon kuuluvien taksonien tulkinta lajeiksi ja alalajeiksi tai muunnoksiksi ei ole kaikilta osin täysin selkeää. Keltasararyhmään kuuluvat lajit risteytyvät helposti keskenään, minkä myötä lajien ja alalajien tai muunnoksien erottaminen on hankalaa. Risteymät muistuttavat vaihtelevassa määrin vanhempiaan ja ovat useimmiten steriilejä eli niiden pullakoihin ei kehity lisääntymiskykyistä pähkylää. Etenkin keltasaran ja hernesaran väliset risteymät ovat tavallisia näiden kasvaessa samalla alueella. Hernesaran kolmea alalajia on joskus pidetty kutakin omana lajinaan, ja ristasara on aiemmin tulkittu myös hernesaran alalajiksi. Lajiryhmän lajeilla on eroja muun muassa pullakoiden suuodan pituudessa.
Jürgen Becker
pienoiskuva|Jürgen Becker vuonna 2011 Jürgen Becker (s. 27. elokuuta 1959 Köln, Nordrhein-Westfalen) on saksalainen näyttelijä ja koomikko. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa Knockin' on Heaven's Door (1997).
Skotlannin maantiede
Maantieteellisesti Skotlanti voidaan jakaa kolmeen osaan: eteläiseen ylänköön, keskiseen alankoon ja pohjoisen Ylämaihin. Skotlanti rajoittuu Englantiin etelässä, Atlanttiin lännessä ja pohjoisessa, sekä Pohjanmereen idässä. Länsirannikko on hyvin vuonoinen ja sen edustalla on lukuisia saaria. Pohjoisessa ovat Orkney- ja Shetlandsaaret.
Skotlannissa on leuto meri-ilmasto, mutta paikalliset vaihtelut ovat huomattavia. Atlantin tuulien vuoksi länsirannikko on paljon kosteampi kuin itärannikko. Lämpötila on hieman alempi kuin Englannissa ja sen vaihtelevuus pienempi.
Alkuperäisestä metsäkasvillisuudesta on jäljellä vain pieniä metsiä Ylämailla, mutta kaikkiaan metsä peittää noin 17 prosenttia Skotlannista. Okakruunuohdake on Skotlannin kansalliskukka, mutta metsien kissankello ja nummien kanervat ovat tunnuspiirteisempiä. Eläimistö on monipuolinen. Alueella elää neljä hirvieläinlajia ja 75 prosenttia Britannian oravista. Merissä on paljon merinisäkkäitä, muun muassa 70 prosenttia Euroopan halleista. Merilintuja on runsaasti Shetlandsaarilla.
Fyysinen maantiede
thumb|left|[[Ben Nevis on Britannian korkein vuori.]] Skotlanti sijaitsee Ison-Britannian saaren pohjoisosassa. Se rajoittuu etelässä Englantiin, lännessä ja pohjoisessa Atlanttiin, sekä idässä Pohjanmereen. Skotlantiin kuuluu lisäksi lukuisia saaria, kuten siitä pohjoiseen sijaitsevat Orkney- ja Shetlandsaaret. Länsirannikkoa halkovat useat vuonot ja täplittävät useat saaret pienistä luodoista suurempiin Lewisin ja Harrisin saareen, Skyeen ja Mulliin.
Maastoltaan Skotlanti voidaan jakaa kolmeen osaan. Eteläisillä ylänköalueilla (Southern Uplands) on pyöreälakisia kukkuloita ja leveitä laaksoja, joita reunustavat hedelmälliset rannikkotasangot. Maan keskiosissa on alankoalue (Central Lowlands), jonka erottaa pohjoisen Ylämaista (Highlands) suuri siirroslinja. Eteläisistä ja keskisistä alueista käytetään myös yhteisnimitystä Alamaat (Lowlands). Ylämaat jakaa kahtia Glen Morin siirroslinja, jonka useista järvistä tunnetuin on Loch Ness. Ylämaiden eteläosassa kohoavat Grampianvuoret, jonka korkein huippu Ben Nevis on koko Britannian korkein vuori.
thumb|left|Näkymä Skotlannin suurimmalle järvelle [[Loch Lomondille.]] Skotlannissa on vedenjakaja lähellä länsirannikkoa, ja siksi pääosa joista virtaa itään. Pohjanmereen laskevat muun muassa Dee, Don ja Spey. Grampianvuorilta saavat alkunsa Tay ja Forth, jotka laskevat laajoihin estuaareihin. Eteläisiltä ylängöiltä saavat alkunsa länteen Firth of Clydeen laskeva Clyde ja Pohjanmereen laskeva Tweed. Ylämailla on lukuisia järviä, joiden muoto vaihtelee moreenin patoamista altaista pitkiin ja syviin kalliolaaksoissa oleviin järviin. Alamailla ja eteläisillä ylänköalueilla on vähemmän järviä, ja ne eivät ole niin syviä.
Geologia
Geologisesti Skotlanti on muodostunut viidestä lohkosta, jotka yhdistyivät mannerlaattojen törmäyksissä 480–425 miljoonaa vuotta sitten. Pohjoisimmissa lohkoissa jotka muodostavat luoteisen meren pohjan ja Ylämaiden pohjoisosat, on Skotlannin vanhinta kallioperää. Grampianvuoristossakin on vanhaa kiviainesta, mutta se eroaa selvästi Ylämaiden pohjoisosista. Eteläisimmät lohkoista ovat keskiosien alamaat ja eteläinen ylänköalue. Lohkoja erottaa neljä siirroslinjaa, joista erityisesti Glen Mor ja Ylämaiden siirroslinja ovat merkittäviä maisemallisesti.
Ilmasto
Skotlannissa vallitsee leuto meri-ilmasto. Maan pienestä koosta huolimatta ilmastossa on huomattavia vaihteluita. Skotlannin vuoristoisuuden ja Atlantilta puhaltavien tuulien takia maan länsirannikko on huomattavasti kosteampi ja tuulisempi kuin itärannikko. Ylämaiden länsiosassa voi sataa jopa 3 000 millimetriä vuodessa, kun itärannikolla jäädään alle 800 millimetriin. Sadepäivät vaihtelevat 150–250 päivän välillä. Lunta sataa keskimäärin 15–20 päivänä vuodessa, mutta korkeimmilla vuorilla lunta voi tulla jopa 100 päivänä vuodessa.
Skotlannissa on keskimäärin hieman viileämpää kuin Englannissa, mutta lämpötila myös vaihtelee vähemmän. Tammi- ja helmikuu ovat yleensä viileimmät kuukaudet, jolloin keskilämpötila on 5–7 astetta. Heinä–elokuussa lämpötila on keskimäärin 19 astetta.
Kasvillisuus
Ruoho ja kanerva peittävät ison osan Grampianvuorista ja eteläisistä ylänköalueista, jonka maaperä ei ole yhtä kosteata kuin pohjoisten ylänköjen. Turpeisella maalla kasvaa muun muissa riekonmarjoja, variksenmarjoja ja mustikoita. Alppikasvillisuus ja arktinen kasvillisuus, kuten rikot, alppiruusut ja vaivaispajut, pärjäävät Grampianvuorten korkeimmilla huipuilla ja ylätasangoilla. Ben Lawers on tunnettu runsaasta alppikasvillisuudestaan. Vaikka okakruunuohdake onkin Skotlannin kansalliskukka, niin tunnuspiirteisempiä kasveja ovat silti kissankello, joka kukkii metsissä keväällä, ja kanervat, jotka kukkivat nummilla elokuussa.
Eläimistö
thumb|[[Saksanhirviä Skotlannissa.]] thumb|Kirjohylje poikasensa kanssa [[Skyen saarella.]] Skotlannissa laiduntaa monia hirvieläimiä. Saksanhirviä on pääosin ylänköalueilla ja metsäkauriita metsissä. Lisäksi Skotlannissa elää sinne tuotuja japaninhirviä ja kuusipeuroja. Ketut ja mäyrät ovat levinneet laajalle, mutta eurooppalaisen metsäkissan Skotlannin populaatio on hyvin harvinainen. Sen sijaan Skotlannissa elää peräti 75 prosenttia Britannian oravista, sillä laji on joutunut työntymään pohjoiseen Englantiin istutetun harmaaoravan tieltä.
Skotlantia ympäröivissä merissä on paljon merinisäkkäitä. Pullokuonodelfiinit ja pyöräiset ovat suhteellisen yleisiä, ja kesäisin näkyy lahtivalaita. Miekkavalaita liikkuu Orkney- ja Shetlandsaarten ympäristössä. Arviolta 70 prosenttia Euroopan halleista ja 80 prosenttia Britannian kirjohylkeistä elää Skotlannin vesissä.
Skotlannissa on monipuolinen lintulajisto, ja Britannian 24:stä merilintulajista elää Shetlandsaarilla 21 lajia. Merilinnut elävät siellä laajoissa yhdyskunnissa. Nummilla esiintyy muun muassa metsoja ja riekkoja – jälkimmäiset ovat Britannian ainoita lintuja, jotka vaihtavat talveksi höyhenpukuaan. Talvisin sänkipelloilla talvehtii miljoonia merihanhia. Petolinnuista Skotlannissa elävät sääksi, maakotka, muuttohaukka ja sinisuohaukka.
Julien Médécin
Julien J. S. Médécin (1894 – 26. tammikuuta 1986 ) oli monacolainen arkkitehti ja olympiamitalisti.
Médecin osallistui vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin, joissa voitti olympiapronssia arkkitehtuurissa teoksellaan Monte Carlon stadionin rakennussuunnitelmat.
Riyad Mahrez
Riyad Mahrez (, s. 21. helmikuuta 1991 Sarcelles, Ranska) on algerialainen jalkapalloilija. Keskikentän tai hyökkäyksen laidalla pelaava Mahrez edustaa Saudi-Arabian valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia. Mahrez voitti Englannin Valioliigan mestaruuden Leicesterin paidassa kaudella 2015-2016 sekä Manchester Cityssä 2018−2019, 2020−2021, 2021–2022 ja 2022–2023.
Seurajoukkueura
Mahrez aloitti jalkapalloilun Championnat de France amateur sarjatasolla. Hän edusti vuosina 2009–2011 Ranskan alasarjoissa Quimper Kerfeunteunia ja Le Havren kakkosjoukkuetta. Myöhemmin kaudella 2011–2012 Mahrez nousi Le Havren edustukseen tehtyään kahtena edellisellä kaudella yhteensä 24 maalia Le Havren kakkosjoukkueessa. Avauskaudellaan Ligue 2:ssa Mahrez pelasi yhdeksässä ottelussa. Seuraavalla kaudella 2012–2013 hän nousi joukkueen avausmiehistöön pelattuaan 34 sarjaottelua ja onnistui maalinteossa neljästi. Mahrez pelasi Le Havressa myös kauden 2013–2014, kunnes vaihtoi seuraa tammikuussa 2014.
Leicester City 2014–2018
Tammikuussa 2014 Mahrez siirtyi kolmen vuoden sopimuksella Leicester Cityyn. Hän voitti myös heti avauskaudellaan Englannin mestaruussarjan. Kaudella 2014–2015 hän teki Valioliigassa neljä maalia pelaamissaan 30 ottelussa. Kaikkiaan hän pelasi Leicesterissä neljän kauden aikana 139 valioliigaottelua, joissa teki 39 ja syötti 28 maalia.
Valioliigakausi 2015–2016
Kaudella 2015–2016 Mahrez teki todellisen läpimurron Leicesterin voittaessa Valioliigan mestaruuden ja Mahrezin tullessa valituksi PFA:n vuoden pelaajaksi ollen kaikkien aikojen ensimmäinen tämän palkinnon voittanut afrikkalainen. Mahrez oli myös yksi neljästä Leicesterin pelaajasta, jotka valittiin PFA:n vuoden joukkueeseen. Mahrez oli Leicesterin mestaruuden yksi avainpelaajista ja hänestä tuli samalla ensimmäinen algerialainen, joka on saanut Valioliigamitalin. Hän pelasi kauden aikana 37 valioliigaottelua, joissa teki 17 ja syötti kymmenen maalia
Manchester City 2018– 2023
Mahrez siirtyi Leicesteristä Manchester Cityyn vuoden 2018 heinäkuussa 68 miljoonalla eurolla ollen seuran kallein hankinta kautta aikain. Hän voitti Cityssä kaudella 2018−2019 Valioliigan, FA Cupin ja Liigacupin mestaruudet sekä Community Shieldin. Valioliigassa hän teki 27 ottelussa seitsemän maalia. Seuraavalla kaudella hän voitti Liigacupin mestaruuden. Valioliigassa hän teki 33 ottelussa 11 maalia ja antoi 12 maalisyöttöä. Kaudella 2020–2021 hän viimeisteli valioliigamestaruuden voittaneelle Citylle 27 ottelussa yhdeksän ja syötti kuusi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 12 ottelua, myös tappiollisen finaalin. Hän teki maalin puolivälierässä Borussia Dortmundia vastaan sekä yhteensä kolme maalia välieräparissa Paris Saint-Germainia vastaan. Hän voitti jälleen Liigacupin mestaruuden. Kaudella 2021–2022 hän teki pelaamissaan 28 valioliigaottelussa 11 maalia ja antoi viisi maalisyöttöä Cityn voittaessa jälleen mestaruuden. Mestarien liigan 12 ottelussa hän viimeisteli seitsemän maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi triplamestaruuden voittaneessa Cityssä 30 valioliigaottelua, joissa teki viisi ja syötti kymmenen maalia. Mestarien liigan yhdeksässä ottelussa hän teki kolme ja syötti kaksi maalia. FA Cupissa hän pelasi viisi ottelua ja teki viisi maalia.
Al-Ahli 2023–
Mahrez siirtyi Saudi-Arabian valioliigan Al-Ahliin 35 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2023.
Maajoukkueura
Mahrezin kolmoiskansalaisuuden johdosta Algerian jalkapalloliiton puheenjohtaja Mohamed Raouraoua otti ensimmäisenä yhteyttä häneen suostutellakseen Mahrezia mieluummin Algeriaa kuin Marokkoa. Mahrez oli tehnyt jo aikaisemmin päätöksen haluavansa edustaa Algeriaa vuonna 2011, mutta silloinen Algerian alle 23-vuotiaiden maajoukkuevalmentaja Azzedine Aït Djoudi ei suostunut huomioimaan häntä.
Mahrez valittiin 2014 MM-kisoihin. Hän pelasi kisojen aikana yhden ottelun avausottelussa Belgiaa vastaan. Algerian kisat päättyivät neljännesvälieriin.
Mahrez on pelannut 83 maaottelua ja tehnyt niissä 30 maalia ja antanut 37 maalisyöttöä.
Yksityiselämä
Mahrez syntyi Ranskassa algerialaiselle isälle ja marokkolaiselle äidille.
Reviisori
Tarinan mottona on: "Ei pidä peiliä syyttää, jos naama on vino." Sensuuri kielsi näytelmän aluksi, mutta se pääsi vuonna 1836 ensi-iltaan tsaarin erikoisluvalla.
Lego Ninjago
Lego Ninjago on Lego Groupin tuottama lelusarja, joka lanseerattiin tammikuussa 2011. Ninjagosta on tuotettu myös animaatiosarjat Lego Ninjago (2011–2022) ja Lohikäärmeiden nousu (2023–
1. sarja
Varsinaiset: Buusterit:
2. sarja
Varsinaiset: Buusterit:
4.sarja
Varsinaiset: Buusterit:
Mallit
Kevät: Kesä:
2016
kevät: kesä:
2017
tammikuu: elokuu (Lego Ninjago Elokuva):
2018
tammikuu (Lego Ninjago Elokuva): tammikuu:
kesäkuu (Lego Ninjago Elokuva)
kesäkuu:
2019
tammikuu:
kesäkuu:
2020
tammikuu:
kesäkuu:
2021
tammikuu:
maaliskuu:
Heksametyleenidiamiini
Heksametyleenidiamiini (C6H16N2) on diamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa nylonia ja eräitä muita orgaanisia kemikaaleja.
Ominaisuudet
Heksametyleenidiamiini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee erittäin hyvin veteen muodostaen vahvasti emäksisen liuoksen ja 10% vesiliuoksen pH-arvo on 12,3. Vettä heikommin heksametyleenidiamiini liukenee alkoholeihin ja aromaattisiin liuottimiin. Alifaattisiin hiilivetyihin se ei liukene. Yhdisteen reaktiot ovat tyypillisiä alifaattisille amiineille ja se muodostaa muun muassa suoloja happojen kanssa.
Valmistus ja käyttö
Heksametyleenidiamiinia voidaan valmistaa usealla tavalla, mutta pääasiallinen tapa on adiponitriilin pelkistys vedyttämällä joko korkeassa tai matalassa paineessa. Reaktio voidaan suorittaa joko kaasu- tai nestefaasissa ja katalyyttinä prosessissa käytetään Raney-nikkeliä tai kobolttia. Välivaiheena reaktiossa muodostuu 6-syano-1-aminoheksaania. Vähäisemmässä käytössä oleva tapa syntetisoida yhdistettä on dimetyyliadipaatin pelkistys 1,6-heksaanidioliksi, joka reagoi katalyytin läsnä ollessa ammoniakin kanssa muodostaen heksametyleenidiamiinia.
HMS Colossus (1910)
HMS Colossus oli Britannian kuninkaallisen laivaston Colossus-luokan taistelulaiva.
Palvelus
pienoiskuva|vasen|Aluksen Skagerrakin taistelussa saamia vaurioita Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. taistelulaivaviirikköön. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Colossuksesta tehtiin 1. taistelulaivaviirikön lippulaiva Suureen laivastoon. Se otti 1916 osaa Skagerrakin taisteluun kontra-amiraali Ernest Gauntin lippulaivana kapteenina Dudley Pound. Taistelussa alus oli ainoa brittiläinen taistelulaiva, johon osui vastustajan tykkituli. Kaksi osumaa eivät aiheuttaneet merkittäviä vaurioita ja pahemmat vauriot aiheutti etummaisen savutorven juureen osunut laukaus. Osumien seurauksena kaatui viisi miestä.
Sodan jälkeen alus muutettiin koululaivaksi, kunnes Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena poistettiin 1920 käytöstä ja lopulta 1928 romutettiin.
Kamarikuoro Krysostomos
Kuoron nimi tulee kreikan kielestä ja tarkoittaa ”kultasuuta”. Se viittaa myös 300-luvulla eläneeseen Konstantinopolin arkkipiispaan isä Johannes Krysostomokseen, joka puheenlahjojensa ansiosta sai kyseisen lisänimen.
Théo Sarapo
Théo Sarapo oik. Theophanis Lamboukas (26. tammikuuta 1936 Pariisi – 28. elokuuta 1970 Limoges ) oli ranskalainen laulaja-näyttelijä. Hän oli naimisissa laulaja Édith Piafin kanssa vuosina 1962–1963.
Lapsuus ja nuoruus
Theophanis Lamboukas syntyi kreikkalaiskatoliseen perheeseen. Hänen kampaajaisänsä asettui asumaan Pariisin esikaupunkialueelle. Nuori Theophanis aloitti laulamisen varhain ja osallistui 18-vuotiaana laulukilpailuun. Hän kävi kauppakorkeakoulun ja työskenteli isänsä kampaamossa. Vuonna 1956 hän suoritti varusmiespalveluksen, ja meni kolmeksitoista kuukaudeksi Algeriaan.
Édith Piaf
Palattuaan Pariisiin hän vietti iltojaan Édith Piafin luona ja kävi hänen luonaan sairaalassa. Piaf huomasi Sarapon kyvyt ja rupesi kouluttamaan tätä laulajaksi ja esiintyjäksi. 9. lokakuuta 1962 Sarapo meni naimisiin häntä parikymmentä vuotta vanhemman ja vakavasti sairaan laulajan, Édith Piafin kanssa. Heillä oli kirkkohäät Pariisissa, kreikkalaiskatolisessa kirkossa.
Sarapo lauloi Piafin kanssa paljon duettoja, joista tunnetuin ehkä Michel Emerin laulu nimeltä "A quoi ca sert l'amour". Piafin kuoleman jälkeen hän ei laulanut pitkään aikaan.
Kuolema
Sarapo kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1970 vain 34-vuotiaana. Hänet haudattiin vaimonsa Édith Piafin viereen Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin.
Pertti Kukkonen (ekonomisti)
Pertti Tapani Kukkonen (s. 26. joulukuuta 1931 Hiitola) on suomalainen ekonomisti, jolle myönnettiin professorin arvonimi 1989.
Kukkonen kirjoitti ylioppilaaksi 1951 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi 1959, valtiotieteiden lisensiaatiksi 1966 ja valtiotieteiden tohtoriksi 1968. Hän suoritti myös opintomatkan Yhdysvaltoihin 1968–1969. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Posti- ja lennätinhallituksen liiketaloudellinen tutkimuslaitos, jossa hän työskenteli tutkimusassistenttina 1956–1959 ja matemaatikkona 1959–1960. Sieltä hän siirtyi Suomen Pankin taloustieteellisen tutkimuslaitoksen tutkijaksi vuosiksi 1961–1969, osastopäälliköksi 1969, johtajaksi 1970–1972 ja atk-suunnittelun johtajaksi 1973–1982. Suomen Pankista Kukkonen jatkoi Pellervon taloudellisen tutkimuslaitoksen toimitusjohtajaksi 1982–?. Helsingin yliopiston dosenttina hän on toiminut vuodesta 1971 ja Turun kauppakorkeakoulun dosenttina 1972–1983.
Työnsä ohessa Kukkonen on toiminut Suomen tilastoseuran hallituksessa 1964–1968 ja tilastoneuvoston jäsenenä 1971–1980. Orion-yhtymän hallintoneuvostossa hän oli 1972–1989, atk-alan neuvottelukunnassa 1977–1982, Kansantaloudellisen yhdistyksen johtokunnassa 1978–1980, Suomen Akatemian yhteiskuntatieteellisen toimikunnan jäsenenä 1986–1991 ja Postipankin hallintoneuvostossa 1992–?.
Ristasara
Ristasara kuuluu lisäksi niin sanottuun "keltasararyhmään", jonka lajit risteytyvät helposti keskenään. Laji muistuttaakin paljolti keltasaran (Carex flava) ja hernesaran (Carex viridula) risteymää (Carex × subviridula), mutta tuo risteymä on kuitenkin steriili toisin kuin ristasara, joka on lisääntymiskykyinen.
Ristasara on melko matalakasvuinen ja sen varsi on usein S-kirjaimenmuotoisesti kaartuva. Sen lehdet ovat sileitä ja 3–4 mm leveitä. Ristasara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen kukintona oleva tähkistö koostuu tavallisesti yhdestä vaaleanruskehtavasta hedetähkästä sekä muutamasta vihertävänvärisestä emitähkästä. Hedetähkä on ohut ja sijaitsee varressa ylinnä, selvästi erillään emitähkistä. Emitähkiä on tavallisesti kahdesta neljään kappaletta ja ne sijaitsevat kiinni varressa melko harvassa. Emikukat ovat kolmiluottisia. Tähkäsuomut ovat väriltään kalvaanruskeita sekä muodoltaan kulmikkaita, ja pullakot ovat kulmikkaita sekä lyhyen suuodan omaavia.
Ristasaraa kasvaa monenlaisilla kosteilla ihmisvaikutteisilla paikoilla, kuten ojanpenkereillä, metsäteiden reunoilla sekä metsäisillä levikepaikoilla. Suomessa ristasaraa tavataan lähinnä Ahvenanmaalla, minkä lisäksi Varsinais-Suomesta sekä muualta eteläisestä Suomesta on monia, osin vanhoja havaintoja. Ruotsissa ristasaraa tavataan lähinnä maan eteläosissa.
Ristasaran tieteellisen nimen lajinimi demissa tarkoittaa latinaksi matalaa.
Dionysios Traakialainen
Dionysios Traakialainen (, ; noin 160 tai 170 – 85 tai 90 eaa. ) oli antiikin kreikkalainen hellenistisen ajan grammaatikko, joka asui ja opiskeli ja jonka on arveltu myös työskennelleen Aleksandriassa, missä hänen opettajanaan oli yksi varhaisimpia homeerisia oppineita, Aristarkhos Samothrakelainen. Myöhemmin Dionysios eli Rhodoksella. Liikanimen Traakialainen Dionysioksen oletetaan saaneen traakialaisen isänsä takia.
Porfobilinogeenisyntaasi
Rakenne ja toiminta
Porfobilinogeenisyntaasia esiintyy useissa eliöissä. Ihmisellä se on aktiivinen erityisesti punasoluissa. Eri eliöiden entsyymit poikkeavat toisistaan kineettisten parametrien, metallikationivaatimusten ja pH-stabiiliuden suhteen. Rakenteeltaan porfobilinogeenisyntaasi on tyypillisesti joko kuudesta alayksiköstä koostuva heksameeri tai kahdeksasta alayksiköstä koostuva oktameeri. Näistä oktameeri on tyypillisempi ja katalyyttisesti aktiivisempi. Entsyymi on siis niin kutsuttu morfeeiini. Toimiakseen porfobilinogeenisyntaasi tarvitsee kahdenarvoisen metallikationin, joka on joko sinkki tai magnesium. Ihmisen entsyymi käyttää sinkkiä. Sinkistä riippuvaiset porfobilinogeenisyntaasit ovat hyvin herkkiä lyijyn aiheuttamalle inhibiitiolle. Lyijy sitoutuu entsyymissä sinkin tilalle, mutta ei toimi samalla tavoin katalyyttisesti aktiivisena metallina. Lyijymyrkytyksen aiheuttama anemia ja virtsan aminolevuliinihapon pitoisuuden nousu johtuu porfobilinogeenisyntaasin toiminnan estymisestä.
Dionysios Traakialainen
Ensimmäinen tunnettu kreikan kielioppi Tekhnē grammatikē mainitaan yleisesti Dionysioksen tekemäksi, mutta jo toiselta vuosisadalta jaa. asti tästä on esitetty ajoittain epäilyksiä. Teoksen 25 osasta viisi ensimmäistä ovat kirjallisempia ja muistuttavat enemmän toisen vuosisadan aleksandrialaista perinnettä, minkä vuoksi kaikki yksimielisesti hyväksyvät Dionysioksen niiden tekijäksi. Hieman myöhempi roomalainen kielitieteilijä Varro esittää ensimmäisen osan myös latinannettuna omassa teoksessaan, mikä toimii todisteena sen aitoudesta.
Porfobilinogeenisyntaasi
Rakenne ja toiminta
Porfobilinogeenisyntaasin katalysoiman reaktion mekanismille on esitetty useita vaihtoehtoja. Yhteistä niille on, että ensimmäisessä vaiheessa muodostuu aminolevuliinihapon ketonin karbonyyliryhmän ja entsyymin aktiivisen kohdan lysiiniaminohapon välille imiini eli niin kutsuttu Schiffin emäs. Erään esitetyn mekanismin mukaan seuraavassa vaiheessa emäksinen aminohappo deprotonoi toisen aminolevuliinihapon ketoniryhmän viereisen hiiliatomin, jolloin muodostuu enolaatti-ioni. Tämä enolaatti-ioni on nukleofiilinen ja reagoi elektrofiilisen imiinin kanssa additioreaktiolla. Seuraavassa vaiheessa tapahtuu protoninsiirto ja entsyymin ja substraatin välinen aminosidos protonoituu ja muodostuu ammoniumioni. Tämä välituote hajoaa aldolikondensaatioreaktion mukaisesti ja muodostuva välivaihe irtoaa entsyymistä. Muodostuva tuote sisältää nukleofiilisen aminoryhmän ja elektrofiilisen ketoniryhmän ja välituote syklisoituu molekyylinsisäisellä kondensaatioreaktiolla. Näin muodostuneesta yhdisteestä syntyy porfobilinogeenia protoninsiirtojen seurauksena.
Dionysios Traakialainen
Teos käännettiin armeniaksi ja syyriaksi kristillisen ajan alussa, ja bysanttilaisina aikoina sitä kommentoitiin ja kriittisesti selitettiin ahkerasti.
Teoksen alussa Dionysios määrittelee grammatiikan ”runoilijoiden ja prosaistien yleisten käytäntöjen käytännölliseksi tiedoksi”. Niinpä Dionysios, kuten samanaikaiset aleksandrialaiset oppineet, jotka editoivat Attikan murteella kirjoitettuja tekstejä ja Homeroksen teoksia, kantoi huolta klassisen kreikkalaisen kirjallisuuden opettamisen helpottamisesta yleisölle, joka puhui koineekreikkaa.
Beretta M1934
Beretta M1934 on vuonna 1934 ilmestynyt Beretan valmistama itselataava, yksitoiminen massasulkulukkoinen pistooli. Ase kehitettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen Beretta M1915:n pohjalta. Malli hyväksyttiin Italian armeijan palveluspistooliksi vuonna 1935.
Ominaisuudet
Edeltäjänsä tapaan ase oli massasulkulukkoinen, joka ampui lyhyttä patruunaa, jotta kaasunpaine pysyisi turvallisella alueella. Suurin ero Berettan aiempiin malleihin oli luistin ulkopuolinen iskuvasara. Useimpien lippaiden pohjalevy on varustettu sormituella, joka auttaa isokätistä ampujaa saamaan paremman ampumaotteen aseen kahvasta.
Käyttö Suomessa
Pistooleja hankittiin Italiasta Puolustusvoimien käyttöön vuonna 1940, muun puolustusmateriaalin ohella 60 kappaletta. Pistooleita testattiin armeijan koelaboratoriossa. Ase selvisi testeistä vähillä moitteilla. Seuraavan tilauksen teki Kotijoukkojen esikunta heinäkuussa 1942. Tilaus käsitti 500 pistoolia. Aseet saatiin Suomeen kuitenkin vasta talvella 1943.
Puolustusvoimat ei myöhemmin varsinaisesti tilannut näitä pistooleita, mutta niitä saapui maahan Beretta 1935 -pistooleiden toimitusvaikeuksien takia korvaavina aseina 500-1 000 kappaletta. Vuoden 1951 inventaariossa näitä aseita oli Puolustusvoimilla 999 kappaletta. Asemalli poistui käytöstä vuonna 1986
Kalle Kontio
Kalle Kontio (15. heinäkuuta 1879 Juva – 14. kesäkuuta 1954 Turku) oli suomalainen arkkitehti.
Kontion vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Gustaf Kontio ja Henriikka Maria Harmoinen ja puoliso vuodesta 1904 Olga Lydia Auvinen. Ylioppilaaksi Kontio tuli Mikkelin klassillisesta lyseosta 1901. Hän suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1905. Valmistuttuaan hän pääsi Yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräiseksi arkkitehdiksi. Vuosina 1905–1908 hän toimi lisäksi eri arkkitehtitoimistoissa piirtäjänä. Hän johti Kajaanin sairaalan rakennustöitä vuosina 1908–1910, ja 1911–1912 hän toimi Vaasan lääninrakennuskonttorin vt. esimiehenä. Vuodet 1912–1913 hän johti Savonlinnan tuomiokapitulin uuden rakennuksen rakentamista.
Vuodesta 1915 Kontio johti Tampereen teknillisen opiston rakennustöitä. Hän siirtyi 1920 Vaasan lääninrakennuskonttorin apulaisarkkitehdiksi ja 1924 Mikkelin lääninarkkitehdiksi. Viipurin lääninarkkitehtina hän toimi vuodet 1937–1940. Vuodet 1940–1947 hän toimi Turun piiriarkkitehtina ja jäi eläkkeelle 1947 toimittuaan arkkitehtina 42 vuotta.
Kontion yksityistöitä olivat muun muassa Pieksämäen Seurojentalo (1909), Jurvan Säästöpankki, Puumalan VPK:n palotorni sekä Vöyrin sankaripatsas.
Cellino San Marco
Cellino San Marco (vuoteen 1862 Cellino, Leccen murteella Cilinu) on kunta Etelä-Italiassa Brindisin maakunnassa Apulian alueella.
Maantiede
Cellino San Marco sijaitsee Salenton niemimaalla eli Italian ”saappaankorossa” kymmenisen kilometriä Adrianmeren rannikolta sisämaahan. Brindisi sijaitsee maanteitse noin 25 kilometriä Cellino San Marcosta pohjoiseen, Lecce puolestaan noin 30 kilometriä Cellino San Marcosta kaakkoon. Etäisyys Bariin on noin 135 kilometriä. Italian maanjäristysvyöhykkeiden luokituksessa Cellino San Marco kuuluu vyöhykkeeseen 4 (zona 4) eli matalan maanjäristysvaaran alueeseen.
Cellino San Marcon naapurikunnat ovat Brindisi, Campi Salentina (LE = Leccen maakunta), Guagnano (LE), San Donaci, San Pietro Vernotico ja Squinzano (LE). San Donacin ja San Pietro Vernoticon keskustaajamat sijaitsevat aivan Cellino San Marcon keskustaajaman tuntumassa.
Cellino San Marco on alankomaata. Sen maaperä on hedelmällistä ja olosuhteet viininviljelylle, oliivinviljelylle sekä muulle maataloudelle ovat otolliset. Ilmasto on välimerellinen: kesät ovat lämpimiä, tuulisia ja kuivia. Talvet ovat leutoja. Lumisateita saattaa esiintyä toisinaan.
Historia
Cellino San Marcon alueen merkittävin arkeologinen monumentti on Bosco Li Veli -nimisestä paikasta löydetty niin kutsuttu ”tomba a forno” (”uunia muistuttava hauta”), joka on peräisin eneoliittiselta kaudelta. Vuonna 1948 löydettyä hautaa on vaikea erottaa ympäristöstään. Eneoliittisella kaudella ja pronssikaudella paikkakunnalla on mahdollisesti elänyt primitiivinen väestö, jonka tilalle tuli toista alkuperää oleva väestö, joka perusti nykyisen Cellinon. Keskiajalla alueen huomattavin kylä oli La Mea nykyisen San Donacin rajan tuntumassa. San Marcon kirkko on rakennettu 800-luvulta peräisin olevan kappelin raunioille 1600–1700-luvuilla. Kirkossa on muun muassa barokkia edustava alttari ja hopeinen patsas vuodelta 1819.
Cellino San Marcon väkiluku oli vuonna 1861 noin 1 200, josta se kasvoi yli 7 000 asukkaaseen 1980-luvulle tultaessa. Sen jälkeen väkimäärä on vähentynyt.
Muuta
Tunnettuja Cellino San Marcossa syntyneitä tai asuneita henkilöitä ovat muun muassa Albano Carrisi (s. 1943), Franco Carrisi (s. 1947), Ylenia Carrisi (1970–1993), Yari Carrisi (s. 1973) ja Cristèl Carrisi (s. 1985) sekä ensin mainitun ex-puolisot Romina Power ja Loredana Lecciso (s. 1972). Muita paikkakuntaan liittyviä henkilöitä ovat muun muassa poliitikko Antonio De Viti De Marco (1858–1943) ja filologi Raffaele Spongano (1904–2004).
Juha Panula
Juha Panula (s. 27. helmikuuta 1954) on suomalainen kauppatieteiden tohtori, joka on toiminut markkinoinnin lehtorina Turun kauppakorkeakoulussa vuodesta 2005 alkaen. Sitä ennen hän toimi Lapin yliopiston markkinoinnin professorina 2002–2005 sekä kauppatieteiden ja matkailun tiedekunnan dekaanina 2004–2006.
Juha Panula valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1982, lisensiaatiksi 1988 ja kauppatieteiden tohtoriksi vuonna 1993. Hän on toiminut Turun kauppakorkeakoulussa professorin, yliassistentin, lehtorin ja assistentin viroissa vuodesta 1982 lähtien. Oulun yliopiston taloustieteiden tiedekunnan markkinoinnin dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 2000. Lapin yliopiston markkinoinnin professoriksi Juha Panula nimitettiin vuoden 2002 alusta lukien.
Juha Panula on tutkinut muun muassa mediaviestintää, kulutuksen ja markkinoinnin etiikkaa, markkinointitutkimuksen metodisia ja metodologisia kysymyksiä, markkinoinnin teoriaa ja filosofiaa sekä markkinoinnin ja onnellisuuden suhdetta.
Oliver Kuusik
Oliver Kuusik (s. 21. heinäkuuta 1980) on virolainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.
Kuusik opiskeli vuosina 2000–2003 Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa Virgilijus Noreikan johdolla suoritettuaan aiemmin valmentavia opintoja Pille Lillin johdolla. Hän sai maisterinarvonsa ja diplominsa vuonna 2006 Guildhall School of Music and Dramasta, jossa opiskeli Rudolf Piernayn johdolla. Kuusik pääsi Viron kansallisoopperan solistiksi vuonna 2008 ja aloitti siellä uransa muiden muassa Don Ramiron (Gioacchino Rossini: La Cenerentola) sekä Ferrandon (Wolfgang Amadeus Mozart: Così fan tutte) rooleilla. Hän on esiintynyt Viron lisäksi monissa muissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Lontoossa hän on esiintynyt muiden muassa Fentonin (Giuseppe Verdi: Falstaff), Polidoron (Mozart: La finta semplice), Der Weisen (Paul Hindemith: Hin und zurück) ja Torquemadan (Maurice Ravel: L'heure espagnole) rooleissa. Kansainvälisellä Gilbert ja Sullivan -festivaalilla hän tulkitsi Edwinin roolin Trial by Juryssa. Hän myös esitti Brighellan roolin Jonathan Doven The Little Green Swallowin Britannian-ensiesityksessä.
Pieni modulaarinen ydinreaktori
Pieni modulaarinen ydinreaktori on sähköteholtaan tyypillisesti alle 300 megawatin reaktori, joka voidaan rakentaa tehtaassa lähes valmiiksi ja kuljettaa kokonaisena moduulina sijoituspaikalle. Siitä käytetään lyhennettä SMR. Tehdasvalmistuksella tavoitellaan halvempia rakentamiskustannuksia ja lyhyempää rakennusaikaa. Sähkön lisäksi SMR:llä voitaisiin tuottaa kaukolämpöä, vetyä ja prosessilämpöä teollisuudelle sekä poistaa merivedestä suolaa ja tuottaa juomavettä.
SMR-reaktorikonsepteja on useita erilaisia. Joulukuussa 2019 Venäjällä käynnistettiin kelluva ydinvoimalaitos Akademik Lomonosov. Rosatomin mukaan se on maailman ensimmäinen sähköä tuottava SMR. Argentiinassa ja Kiinassa on rakenteilla SMR-laitoksia. Vuoden 2017 lopussa Helsingissä, Espoossa, Kirkkonummella ja Nurmijärvellä tehtiin valtuustoaloitteet, joissa vaadittiin selvitystä sähkön ja kaukolämmön tuotannosta paikallisesti SMR:llä fossiilisten polttoaineiden korvaamiseksi.
Pienten reaktorien mahdollisia etuja
Pieniä modulaarisia reaktoreita voitaisiin rakentaa sarjatuotantona tehtaissa ja kuljettaa työmaalle asennusvalmiina. Sarjatuotanto voisi alentaa rakennuskustannuksia ja nopeuttaa rakentamista.
Suuret, yli tuhannen megawatin ydinvoimalat maksavat 8–10 miljardia euroa. Pienreaktorin hinta voisi olla noin miljardin. Siten taloudelliset riskit sijoittajille olisivat paljon pienemmät ja rahoituksen hankkiminen helpompaa. Samalle laitospaikalle voitaisiin rakentaa monta samanlaista pientä reaktoria yksi kerrallaan. Ensimmäisten reaktorien tuotoilla voitaisiin rahoittaa seuraavien reaktorien rakentamista.
Monella teollisuuden alalla tarvitaan useiden satojen asteiden lämpötiloja, jotka tuotetaan yleensä fossiilisilla polttoaineilla. Osa SMR-konsepteista toimii niin korkeassa lämpötilassa, että niiden tuottamalla lämmöllä voitaisiin korvata fossiilisia polttoaineita prosessilämmön tuotannossa. Korkean lämpötilan reaktoreilla voitaisiin tuottaa myös vetyä. Osa SMR-konsepteista taas on suunniteltu tuottamaan pelkkää kaukolämpöä. Tällainen reaktori voi toimia matalassa lämpötilassa ja paineessa, mikä voisi alentaa sen rakentamiskustannuksia ja parantaa turvallisuutta.
Kaikki ydinreaktorit tuottavat vielä ketjureaktion pysäyttämisen jälkeen jälkilämpöä, joka täytyy poistaa reaktorista, jotta polttoaine ei pääse ylikuumenemaan. Suurissa reaktoreissa jälkilämmön poisto hoidetaan yleensä sähköllä toimivilla jäähdytysvesipumpuilla. Pienessä reaktorissa jälkilämpöteho on pienempi, joten niihin on helpompi suunnitella passiivisia jäähdytysjärjestelmiä, joilla jälkilämpö saadaan poistettua reaktorista, vaikka sähkövirtaa ei olisi käytössä. Näin SMR:t voidaan ainakin teoriassa suunnitella yksinkertaisemmiksi ja turvallisemmiksi kuin suuret reaktorit. Lisäksi pienessä reaktorissa on vähemmän radioaktiivisia aineita kuin suuressa. Sen takia mahdollisessa onnettomuustilanteessa päästöt ympäristöön voisivat jäädä pienemmiksi.
Reaktorien suojaamiseksi ulkoisilta uhilta, kuten lentokoneen törmäykseltä, on suunniteltu niiden sijoittamista maan alle. Pienet reaktorit tarvitsevat pienemmän suojarakennuksen, joten niitä voi olla helpompi rakentaa maan alle kuin suuria reaktoreita.
Jos SMR:t pystytään suunnittelemaan turvallisemmiksi kuin suuret reaktorit, niitä voitaisiin rakentaa lähemmäksi suuria kaupunkeja. Sijoitus lähelle kaupunkia helpottaisi kaukolämmön tuotantoa ydinvoimalla, koska tarvittaisiin lyhyemmät putket lämmön siirtämiseksi kuluttajille. Pienten voimaloiden yksi etu on myös niiden soveltuvuus heikkoihin sähköverkkoihin esimerkiksi kehitysmaissa tai syrjäisillä alueilla.
Pienten reaktorien haasteita
SMR:iä ei ole vielä kaupallisesti saatavilla. Sen takia ei ole varmaa, pystytäänkö niitä rakentamaan halvemmalla kuin suuria reaktoreita. Suuret reaktorit hyötyvät ns. suuruuden ekonomiasta. SMR:t pyrkivät korvaamaan sen sarjatuotannon eduilla. Sarjatuotantoa varten samanlaisia reaktoreita pitäisi kuitenkin rakentaa yhdessä tehtaassa useita kymmeniä. On epävarmaa, löytyykö maailmasta tarpeeksi tilaajia millekään SMR-reaktorityypille.
Ydinvoimaloiden turvallisuusvaatimukset on kirjoitettu perinteisille suurille reaktoreille. Nykyiset turvallisuusvaatimukset eivät välttämättä suoraan sovellu SMR:lle. Samoin lupahakemusten käsittelyprosessi on suunniteltu reaktoreille, joita rakennetaan yksi kerrallaan, eikä se välttämättä sovellu sarjatuotantona rakennettaville reaktoreille. Syksyllä 2019 työ- ja elinkeinoministeriö käynnisti hankkeen ydinenergialain kehittämiseksi. Sen yhteydessä lakia tarkastellaan myös pienreaktoreiden kannalta. Syksyllä 2020 Säteilyturvakeskus aloitti ydinturvallisuusvaatimusten uudistuksen. Uusien vaatimusten on tarkoitus olla teknologianeutraaleja, mikä mahdollistaisi SMR:ien luvittamisen joustavammin.
Kaukolämmön tuotantoa varten reaktorit pitäisi rakentaa lähelle kaupunkeja. Tämä voi olla vaikeaa poliittisen hyväksyttävyyden kannalta, vaikka pystyttäisiinkin todistamaan suuria reaktoreita parempi turvallisuustaso. Pelkkää kaukolämpöä tuottava reaktori kannattaisi mitoittaa niin, että se voisi toimia täydellä teholla myös kesällä, kun kaukolämmön kulutus on vähäisempää. Toinen vaihtoehto olisi kesällä tuotetun lämmön varastointi talvea varten. Reaktorin pysäyttäminen kesäksi kasvattaisi kustannuksia.
SMR:t tuottavat ydinjätettä suunnilleen saman verran kuin nykyiset suuret reaktorit suhteessa tuotetun energian määrään. Siten ydinjätteen loppusijoitus on haaste pienille reaktoreille samalla tavalla kuin suurillekin.
Kelluva ydinvoimala KLT-40S
pienoiskuva|Kelluva ydinvoimala Akademik Lomonosov hinauksessa. KLT-40S on venäläinen SMR, jonka sähköteho on 35 megawattia. Kelluva ydinvoimala Akademik Lomonosov sisältää kaksi KLT-40S-reaktoria. Koko laitos rakennettiin telakalla ja hinattiin sijoituspaikalle Pevekiin Siperiaan. Se aloitti sähköntuotannon joulukuussa 2019. Venäjä hakee SMR:stä energiaratkaisua syrjäisiin kohteisiin esimerkiksi Siperiassa tai öljynporauslautoilla. KLT-40S käyttää jäähdytteenä tavallista vettä. Siinä on sekä aktiivisia että passiivisia turvallisuusjärjestelmiä.
Kuulakekoreaktori HTR-PM
pienoiskuva|Kuulakekoreaktori HTR-PM on kuulakekoreaktori, joka käyttää jäähdytteenä heliumia ja neutronien hidastimena grafiittia. Reaktori toimii korkeassa lämpötilassa. Helium-jäähdyte kuumenee 750 °C:een ja sekundääripiirin höyry 566 °C:een. Korkean lämpötilan ansiosta voidaan saavuttaa 40 prosentin hyötysuhde. Grafiittikuulien sisällä oleva polttoaine kestää korkeampia lämpötiloja kuin perinteisten reaktorien zirkonium-suojakuoressa oleva polttoaine. Tämän on tarkoitus parantaa turvallisuutta. Kiinan Shandongissa on toiminnassa kaksi HTR-PM-reaktoria, jotka pyörittävät yhteistä turbiinia. Laitos tuottaa sähköä 210 megawattia. Rakennustyöt aloitettiin joulukuussa 2012, ja sähköntuotanto alkoi joulukuussa 2021.
CAREM
CAREM-reaktori on sähköteholtaan 27 megawatin SMR, joka on rakenteilla Argentiinassa. CAREM käyttää jäähdytteenä tavallista vettä, mutta siinä ei ole erillistä primääripiiriä, vaan höyrystimet ja paineistin ovat reaktorin paineastian sisällä. Tämän ansiosta jäähdytysvesivuoto on epätodennäköisempi kuin perinteisissä suurissa reaktoreissa. Reaktorin turvallisuusjärjestelmät perustuvat kokonaan passiivisiin ratkaisuihin. CAREM-prototyypin rakennustyöt käynnistyivät Buenos Airesin maakunnassa vuonna 2014, mutta työt on keskeytetty useita kertoja. Vuonna 2021 solmitun sopimuksen mukaan reaktorin pitäisi valmistua vuonna 2024.
ACP100
ACP100 on kiinalainen pienreaktorityyppi, joka perustuu painevesireaktoritekniikkaan. Reaktorista käytetään myös nimeä Linglong One. Reaktorin on suunnitellut Nuclear Power Institute of China. ACP100 tuottaa 125 megawattia sähköä. Samaan tapaan kuin CAREM-reaktorissa, ACP100:n primääripiirin tärkeimmät osat on sijoitettu paineastian sisään. Reaktorin turvallisuus perustuu passiivisiin ratkaisuihin, ja se rakennetaan maan alle. Ensimmäisen ACP100-reaktorin rakentaminen alkoi heinäkuussa 2021 Changjiangin voimalaitosalueella Hainanin maakunnassa Kiinassa, ja sen omistaa China National Nuclear Power.
BWRX-300
BWRX-300 on GE Hitachin kehittämä pienreaktorityyppi, joka perustuu suuremman ESBWR-kiehutusvesireaktorin tekniikkaan. Reaktorin sähköteho on 300 megawattia, ja sen turvallisuus perustuu passiivisiin ratkaisuihin. Sähköyhtiö Ontario Power Generation haki lokakuussa 2022 rakentamislupaa BWRX-300-reaktorille Darlingtoniin Kanadan Ontarioon. Helmikuussa 2023 virolainen yhtiö Fermi Energia valitsi BWRX-300-reaktorin rakennettavaksi Viron ensimmäiseen ydinvoimalaan 2030-luvulla.
SMART
SMART (System-integrated Modular Advanced Reactor) on korealaisten suunnittelema, sähköteholtaan 100 megawatin reaktori. Samaan tapaan kuin CAREM- ja NuScale-reaktoreissa, SMARTissakaan ei ole erillistä primääripiiriä, vaan höyrystimet ja paineistin ovat reaktorin paineastian sisällä. Reaktorin turvallisuusjärjestelmät perustuvat passiivisiin ratkaisuihin. Etelä-Korean ydinturvallisuusviranomainen hyväksyi SMART-reaktorin suunnitelmat vuonna 2012, mutta yhtään reaktoria ei ole rakennettu.
Bernt Fredrik Ulrik Stackelberg
Bernt Fredrik Ulrik Stackelberg (8. marraskuuta 1782 Artjärvi – 1824 Ostrogožsk, Voronežin kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.
Stackelbergin vanhemmat olivat majuri, tilanomistaja, käskynhaltija, vapaaherra Berndt Magnus Stackelberg ja Ottiliana Ulrika de Geer af Tervik ja puolisot vuodesta 1805 hovineiti, vapaaherratar Fredrika Sofia Carolina von Kaulbars (k. 1806), 1810–1811 (avioero) Margareta Elisabet Heintzius ja sitten kreivitär Eveline Kempski von Rakoczin. Stackelberg opiskeli Haapaniemen sotakoulussa 1797–1801. Jo vuonna 1800 hänet ylennettiin kornetiksi Henkivartioväen kevyeen rakuunarykmenttiin, jossa hän yleni luutnantiksi 1805. Stackelberg erosi rykmentin palveluksesta tammikuun alussa 1808, mutta tuli Suomen sodan alettua eversti C.A. Adlercreutzin ylimääräiseksi prikaatinadjutantiksi Suomeen sijoitetun kenttäarmeijan 2. prikaatiin. Hän joutui venäläisten sotavangiksi Hatanpään kartanossa Messukylässä maaliskuussa 1808, mutta astui seuraavana vuonna Venäjän keisarillisen armeijan palvelukseen. Stackelberg ylennettiin everstiksi Liettuan ulaanirykmentissä, jonka mukana hän taisteli Napoleonin vastaisissa sodissa 1812–1814. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1820 ja määrättiin ratsuväkiprikaatin komentajaksi, missä tehtävässä palveli kuolemaansa saakka.
Stackelberg-suku merkittiin Suomen ritarihuoneeseen tammikuussa 1818 vapaaherrallisena sukuna numero 10. Kenraali Stackelberg omisti Ratulan allodiaalisäterin Artjärvellä 1807–1811.
Pieni modulaarinen ydinreaktori
LDR-50
Vuonna 2023 järjestelmän mitoittaminen, komponenttien valinta ja rakennusten layoutin tekeminen ovat kesken. Meneillään on tutkimus- ja kehitystyö, jossa kokeilla varmistetaan, että laitos ja reaktori toimivat käytännössä niin kuin on teoreettisesti laskettu. Sen jälkeen alkaa laitoksen suunnittelu. Optimitilanteessa laitos voisi olla käytössä vuonna 2030.
Reaktori olisi mahdollista valmistaa kokonaan Suomessa. Laitoksessa tarvittavaa luonnonuraania olisi mahdollista saada Talvivaarasta, mutta valmis polttoaine jouduttaisiin hankkimaan esimerkiksi Ruotsista.
Useita pienydinvoimalahankkeita on käynnissä maailmalla. VTT:n hankkeen kehittäjät uskovat kuitenkin löytäneensä voimalalleen markkinaraon, sillä vain harva suunnitelluista SMR-voimaloista on suunniteltu pelkästään lämmöntuotantoon. Esimerkiksi Suomessa on 20−30 kaupunkia, joissa VTT:n suunnittelemaa reaktoria voitaisiin käyttää, yhdestä neljään kappaletta kussakin. Lisäksi reaktorilla olisi markkinoita ulkomailla Itämeren ympäristössä ja Baltian maissa, joissa on pienet asukasmäärät ja valmiit kaukolämpöverkot, joihin olisi helppo liittyä.
Suomalainen startup-yhtiö Steady Energy on kerännyt kahden miljoonan euron rahoituksen LDR-50-voimalaitosten kehittämiseen ja rakentamiseen.
MMR
Yhdysvaltalainen Ultra Safe Nuclear Corporation suunnittelee mikrokokoista MMR (Micro Modular Reactor) reaktoria. Se on heliumjäähdytteinen ja grafiittihidasteinen reaktori, jonka lämpöteho on 15 megawattia ja sähköteho 5 megawattia. Reaktorin polttoaine on pieninä hiukkasina, jotka on pakattu piikarbidin sisään. Polttoaineen rikastusaste on tavallista reaktoria korkeampi 19,75 prosenttia. Reaktorin polttoaine vaihdetaan uuteen vasta 20 vuoden käytön jälkeen. Reaktoria jäähdytetään heliumilla, josta lämpö siirretään sekundääripiirissä kiertävään sulaan suolaan, joka kuumenee korkeaan 560 celsiusasteen lämpötilaan. Reaktori on suunniteltu tuottamaan sähköä syrjäisiin paikkoihin, joita ei ole kytketty laajempaan sähköverkkoon. Se voi tuottaa myös lämpöä teollisuusprosesseihin tai vedyn tuotantoon. Reaktorin turvallisuus perustuu passiivisiin ratkaisuihin, jotka eivät tarvitse sähköä eivätkä liikkuvia osia.
MMR on ydinturvallisuusviranomaisen arvioitavana Kanadassa. Joulukuussa 2022 LUT-yliopisto ja Ultra Safe Nuclear Corporation allekirjoittivat yhteisymmärrysmuistion yhteistyöstä MMR-reaktorin suunnittelussa. Lappeenrantaan aiotaan rakentaa MMR-reaktori tutkimus- ja koulutuskäyttöön. Reaktori tuottaisi kaukolämpöä.