cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hellenistinen taide
Arkkitehtuuri
Hellenistiselle arkkitehtuurille olivat mahtipontisuus, suuri koko ja monumentaalirakentaminen ominaisia piirteitä. Lisäksi koristeellisuus lisääntyi. Pylväissä ja koristeaiheissa joonialainen sekä korinttilainen tyyli olivat suosittuja, joskin koristeaiheita poimittiin usein eri tyyleistä.
Tunnettuihin hellenistisen kauden rakennuksiin lukeutuvat muun muassa Pergamonin alttari sekä monet stoat, kuten Ateenan Attaloksen stoa.
Hellenistinen kulttuuri ja taidehistoria
Aleksanteri Suuren opettaja Aristoteles hallitsi tieteellistä ajattelua, ja monet antiikin ajan tieteelliset saavutukset ovat hellenistisen ajan tuotteita, kuten Eukleideen Alkeet. Hellenistisessä filosofiassa olivat vallalla stoalaisuus ja epikurolaisuus.
Hellenistisessä historian kuvauksissa taiteen historia oli suoraviivainen kehityskulku, jossa kehittymättömistä alkuvaihesta siirryttiin kohti 300-luvun eaa. korkeimpia saavutuksia. Praksiteles ja Lysippos ylittivät niissä kaikki edeltäjänsä, ja Aleksanteri Suuren hovimaalari Apelles oli etevämpi kuin kukaan häntä ennen tai hänen jälkeensä. Hellenistisissä kirjoituksissa määriteltiin normi, jota kohti taiteen tuli pyrkiä. He puhuivat myös klassisesta hetkestä, huippukohdasta, jonka jälkeen taiteen kehitys oli laskusuunnassa. Huippuhetki oli heidän mukaansa ollut 300-luvun lopulla eaa. Myöhemmin huipun on nähty olleen Perikleen ajan Kreikassa 400-luvulla eaa. Taiteilijat sijoitettiin tietylle paikalle historiassa. Oman ajan taiteilijat elivät sen mukaan jälkimaininkien aikaa, joten taiteeseen tuli konservatiivinen, klassistinen leima.
Platon kannatti myös pysyvyyttä. Hänen mukaansa taideteosten tulisi vastata absoluuttista standardia. Aristoteleen mukaan taas esineen muoto ei juontunut ideasta, jota sen olisi pitänyt muistuttaa. Ennemminkin materiaali, käyttötarkoitus ja perimmäinen syy vaikuttivat, joten Aristoteleen ansiosta taidetta katsottiin myös ekspressiivisyyden ja taiteilijan yksilöllisen ilmaisun kannalta.
Kirjallisuudessa eepos nousi uudelleen suosioon. Hellenismin ajan runsasta kirjallisuutta hallitsi realistisuuden ohella teennäinen oppineisuus. Romaani oli proosakirjallisuuden uusi laji, myös seikkailutarinat olivat suosittuja.
Verimuurahainen
Verimuurahainen (Formica sanguinea) on Formica-sukuun (alasuku verimuurahaiset) kuuluva ulkonäöltään kekomuurahaisia muistuttava muurahaislaji.
Elinympäristö ja elintavat
Verimuurahaisten pesässä elää usein myös mustamuurahaisia, jotka työskentelevät pesässä ikään kuin orjina. Verimuurahaiset tekevät ryöstöretkiä mustamuurahaisten pesiin ja kantavat niiden koteloita omaan pesäänsä. Koteloista kuoriutuneet mustamuurahaistyöläiset jäävät elämään verimuurahaisten pesässä työläisinä.
Salamandastron (vuori)
Salamandastron on kuvitteellinen vuorilinnoitus, joka esiintyy Brian Jacquesin Redwallin taru -sarjassa. Salamandastron on sammunut tulivuori ja sijaitsee suuren meren rannalla Sammalkukkametsän läntiselle laidalla. Salamandastron on suuri vuori, johon kuuluvat jänisten parakit, ruokasali, keittiö ja kellari, mäyrävaltiaan henkilökohtaiset tilat, ahjo ja asevarasto. Vuoren sisällä on myös salaperäinen huone, jonne vain mäyrävaltiaat voivat mennä ja vain he ja muutamat muut jänikset tietävät paikasta. Huoneen seinällä on kaiverruksia, joissa ennustetaan tulevia tapahtumia, jotka liittyvät mäyrävaltiaaseen itseensä (kuten Boarin ja Veitsihampaan taistelu Sammalkukkametsän sodassa). Salamandastron on yritetty valloittaa muutaman kerran, mutta tuloksetta.
Vuorta hallitsee mäyrävaltias ja edellisen mäyrävaltiaan kuoltua, vuorelle tavalla ja toisella tulee hänen tilalleen toinen mäyrävaltias. Salamandastronin hallitsija on yleensä urosmäyrä, mutta Redwallin taru kymmenennessä osassa vuorta hallitsi naarasmäyrä. Valtiaan alaisuudessaan toimii jänisten kaukopartio, joka suojelee metsänasukkaita laivarotilta ja tuholaisilta. Kaukopartion koko on vaihdellut kirjojen mittaan, muutamasta jäniksestä noin tuhanteen jänikseen.
Jayson Meyer
Jayson Meyer (s. Regina, Saskatchewan) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edusti Saksan maajoukkuetta kuusissa arvokisoissa vuosina 1993–96.
Ura
Meyer pelasi kotikaupungissaan juniorijääkiekkoa WHL:n Regina Patsissä. Kesällä 1983 Buffalo Sabres varasi hänet numerolla 94 NHL:n varaustilaisuudessa. Syksyllä 1985 Meyer siirtyi pelaamaan Rochester Americansiin, joka oli Buffalon farmijoukkue. Hän pelasi kaksi kautta farmissa, mutta ei koskaan pelannut NHL-peliä, vaikka teki kaudella 1985–86 Rochesterin puolustajista eniten tehopisteitä. Keväällä 1987 Meyer voitti AHL:n mestaruuden, Calder Cupin Rochesterissa.
Kaudeksi 1987–88 Meyer siirtyi pelaamaan Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, jossa pelasi neljän kauden ajan neljässä eri joukkueessa. Keväällä 1991 Meyerin joukkue Krefeld Pinguine nousi Bundesliigaan. Keväällä 1993 Meyer valittiin Bundesliigan ykköstähdistöön ja Saksan MM-kisajoukkueeseen. Hän edusti Saksaa myös Lillehammerin olympialaisissa, vuosien 1994–96 MM-kisoissa, sekä vuoden 1996 maailmancupissa. Meyer pelasi Krefeldissä vuoteen 1995 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Kölner Haieen. Kesken kauden 1996–97 hän kuitenkin siirtyi takaisin Krefeldiin. Syksyllä 1999 Meyer siirtyi pelaamaan jälleen Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle neljäksi kaudeksi, ja edusti jälleen neljää eri seuraa. Viimeiset pelinsä hän pelasi kaudella 2005–06 kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Nils Gyldenstolpe
Nils Carl Gustaf Fersen Gyldenstolpe (30. syyskuuta 1886 Östersund, Ruotsi–10. huhtikuuta 1961 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi ja lintutieteilijä.
Nils Gyldenstolpe oli kreivi August Gustaf Fersen Gyldenstolpen ja Hedvig Fredrika Alice Nierothin kolmas lapsi. Hän oli kreivi ja marsalkka Nils Gyldenstolpen (s. 1642 Turku, k. 1709 Tukholma) jälkeläinen kahdeksannessa polvessa. Hänen puolisonsa oli Sofia Margareta Emilia Heijkensköld.
Gyldenstolpe tutki Ruotsin Lappia vuosina 1906 ja 1909. Vuonna 1910 hän matkusti Algeriassa, 1911–1912 Thaimaassa ja 1914–1915 Malakan niemimaalla. Siinä välissä hän opiskeli Uppsalan yliopistossa. Vuonna 1914 Gyldenstolpe liittyi professori Lönnbergin tutkimusryhmään Ruotsin kansallismuseon selkärankaisten osastolle, jossa hän työskenteli loppuelämänsä ajan. 1921–1922 hän osallistui keskiseen Afrikkaan tehdylle tutkimusmatkalle. Vuonna 1924 hän väitteli tohtoriksi Lundin yliopistossa Afrikanretkensä kokoelmasta. Viimeisen matkansa hän teki Uuteen-Guineaan 1951.
Gyldenstolpe perehtyi etenkin Etelä-Amerikan linnustoon, ja hän lähetti sinne useita ammattimaisia keräilijöitä hankkimaan näytteitä. Kaikista näytteistä hän laati tarkan luettelon.
Gyldenstolpe nimesi joitakin uusia lintulajeja ja alalajeja, muun muassa kalaharinkiurun (Mirafra passerina) ja kastanjakurkkuorneeron (Synallaxis cherriei).
Negridinen rotu
thumb|right|320px|”Afrikkalaisia kansoja”: tummaihoisia afrikkalaisia kuvattuna [[saksalaisessa Meyers Konversations-Lexikonissa (1885–1890).]]
Negridinen rotu on ulkoisiin fyysisiin ominaisuuksiin perustuva historiallinen käsite, jolla viitataan tummaihoisiin yleensä Afrikasta lähtöisin oleviin ihmisiin. Australian ja Uuden-Guinean alkuperäiskansoja saatettiin myös luokitella tähän rotuun ihon tumman värin vuoksi. Luokitusta pidetään nykyisin vanhentuneena, koska sillä ei ole geneettistä pohjaa.
Jaottelu
Filosofi Michael Levinin mukaan negridiksi kutsuttiin tavallisesti ihmisiä, joiden esi-isät asuivat Saharan eteläpuolisessa Afrikassa 15–5000 sukupolvea sitten ja erilaisia hybridipopulaatioita kuten afroamerikkalaiset, joilla suurin osa esi-isistä on tuolta alueelta. Afrikassa vanhastaan asuneista kansoista negridiseen rotuun luetaan yleensä muut paitsi Pohjois-Afrikan arabit, berberit ja eräät muut kansat, alun perin Aasiasta tulleet madagaskarilaiset sekä omiksi ryhmikseen luettavat pygmit ja khoisanit.
Carl von Linné jaotteli 1700-luvulla teoksessaan Systema naturae ihmiset neljään rotuun, joista Homo sapiens afer oli ”musta, passiivinen ja laiska”.
Negridinen rotu jaettiin 1800-luvun lopulla afrikkalaiseen, afroamerikkalaiseen, intialaiseen tai melanesialaiseen rotuun.
Piirteet
thumb|right|320px|Lapsia [[Gambia|Gambiassa.]]
Forensisessa antropologiassa, missä rotuluokittelu on yhä käytössä arkistojen seulonnan ja tunnistamisen helpottamiseksi, negridisiksi ominaispiirteiksi on määritelty muun muassa pitkä, kapea ja matala kallo, leveä nenä, pienehkö nenäluu, voimakkaasti eteenpäintyöntyvä kasvojen alaosa ja vähäinen leukakyhmy.
Kiistellyn psykologin J. Philippe Rushtonin mukaan lisäksi negridien ihon pigmentaatio on voimakas, hiukset villamaiset, huulet paksut ja korvat nelikulmaiset. Pituus vaihtelee runsaasti pygmeistä hyvin pitkiin. Poikkeavin alaryhmä on eteläisen Afrikan khoisanit.”
Luokituksen arvostelua
Negridi-käsitteen käyttöä on arvosteltu yhdessä muunkin rotujaottelun kanssa. Muun muassa American Anthropological Associationin ja Yhdysvaltain tiedeakatemian the Institute of Medicinen mukaan negridin ja mongolidin kaltaisilla rotujaotteluilla ei ole minkäänlaista biologista pohjaa. Koska Afrikan väestön geneettinen monimuotoisuus on suurempaa kuin maapallon muissa osissa, afrikkalaiselta väestöltä puuttuu lisäksi yhteisen biologisen rodun edellyttämä yhteinen geenipohja.
Nimitykset
Nimityksen negridi rinnakkaisnimityksenä on käytetty nimitystä kongoidi. Useiden tietosanakirjojen mukaan nykyisin käsitettä negridi pidetään useimmiten vanhentuneisiin rotukäsityksiin perustuvana ja mahdollisesti ainakin englannin kielessä halventavana.
Aikaisemmin Suomessa samassa merkityksessä käytettiin myös sanaa neekeri, mutta sitä pidetään nykyisin usein halventavana. Suomen kielen sana neekeri on johdettu portugalin kielen sanasta ”negro”, joka taas on johdettu latinan kielen sanasta ”niger”, joka tarkoittaa suomennettuna sanaa ”musta”.
Lähteet
שחורים Zwarten Siyahiler
Mih’ail Stefanovitš
Mih’ail Iharavitš Stefanovitš (, Mihail Igorevitš Stefanovitš; s. 27. marraskuuta 1989 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaassaan Ekstraliga-joukkue H’K Njoman Hrodnassa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Stefanovitš osaa pelata myös laidassa. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Stefanovitš on Dinamo Minskin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten kakkosjoukkueessa vain 14-vuotiaana Valko-Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vyšeišaja ligassa kaudella 2004–2005, mutta Stefanovitš siirtyi kesken kauden kuitenkin H’K Homelin kakkosjoukkueeseen. Hän pelasi siellä lähes koko kauden 2005–2006, mutta vain 15-vuotias Stefanovitš sai tililleen myös yhden Valko-Venäjän cupin ottelun Homelin Ekstraliga-joukkueessa. Hän debytoi Ekstraligassa kuitenkin seuraavalla kaudella 2006–2007, jolloin Stefanovitšin tulokaskausi toi 40 runkosarjaottelussa tehot 16+9=25 ja viidessä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Hän jakoi Homelin sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Valentyn Oletskyin ja Vladimir Iljinin kanssa.
Työväenpuolue (Liettua)
Työväenpuolue (, lyh. DP) on Liettuassa toimiva keskustalainen puolue, jonka perusti vuonna 2003 venäläissyntyinen miljonääri Viktor Uspaskich.
Mih’ail Stefanovitš
Seuraura
QMJHL-joukkue Québec Remparts varasi Stefanovitšin 54. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2007. Hän pelasi alkukaudella 2007–2008 Homelissa yhden runkosarja- ja kahdeksan Valko-Venäjän cupin ottelua. Stefanovitš oli cupissa joukkueen paras maalintekijä kuudella osumallaan. Hän siirtyi kuitenkin jo QMJHL-kauden kynnyksellä Rempartsiin, jonka toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies Stefanovitš oli tehoilla 32+34=66. Hän voitti liigan tulokkaiden maalipörssin. Stefanovitš pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi QMJHL:n parhaana NHL-varausikäisenä pelaajana Mike Bossy Trophylla.
Työväenpuolue (Liettua)
Vuoden 2008 parlamenttivaaleissa Työväenpuolueen ja Nuoriso-puolueen muodostama koalitio sai Liettuan parlamentin Seimasin 141 edustajapaikasta 11 paikkaa.
Mih’ail Stefanovitš
Seuraura
Toronto Maple Leafs varasi Stefanovitšin neljännellä kierroksella 98. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2008. Kaudella 2008–2009 hän oli Rempartin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 49+27=76. Stefanovitš sijoittui koko QMJHL:n maalipörssissä kolmanneksi. Hänestä tuli myös kaikkien aikojen eniten maaleja tehnyt valkovenäläispelaaja CHL:ssä Aljaksei Ložhkinin (43 maalia kaudella 1994–1995) jälkeen. Stefanovitš oli Rempartin paras maalintekijä myös pudotuspeleissä 11 osumallaan.
Työväenpuolue (Liettua)
Vuoden 2012 vaaleissa Työväenpuolue menestyi saaden lähes 20 % koko maan äänistä ja 29 paikkaa Seimasissa. Vaalien myötä Työväenpuolue lähti mukaan Algirdas Butkevičiusin muodostamaan koalitiohallitukseen.
Mih’ail Stefanovitš
Seuraura
Dinamo Minsk varasi Stefanovitšin koko KHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana kesällä 2009 edellään vain Dmitrij Jaškin. Kesäkuussa 2009 hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Maple Leafsin kanssa. Stefanovitš siirtyi kaudeksi 2009–2010 kuitenkin vielä Rempartsin vahvuuteen. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Maple Leafsin organisaatioon. Stefanovitš aloitti kautensa AHL-joukkue Toronto Marliesissa, josta hän siirtyi kahden ottelun jälkeen ECHL-joukkue Reading Royalsin vahvuuteen. Stefanovitš pelasi siellä neljä ottelua, kunnes marraskuussa 2010 Maple Leafs lainasi hänet loppukaudeksi Dinamo Minskin KHL-joukkueeseen. Stefanovitšin loppukausi toi siellä 21 runkosarjaottelussa yhden maalin ja neljässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Hänet valittiin KHL:n helmikuun 2011 kuukauden tulokkaaksi.
Tammikuussa 2011 Maple Leafs kauppasi Stefanovitšin oikeudet Dallas Starsiin vaihdossa Fabian Brunnströmiin. Stefanovitš jatkoi kaudella 2011–2012 lainalla Dinamossa, mutta suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Ekstraligaa H’K Homelin vahvuudessa. Stefanovitš oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 25+20=45. Hän sijoittui koko liigan maalipörssissä toiseksi edellään vain Metallurg Žlobinin Andrei Makrov sekä jakoi pistepörssin yhdeksännen sijan H’K Njoman Hrodnan Maksim Osipovin kanssa. Stefanovitš jakoi kuudella osumallaan Ekstraligan pudotuspelien maalipörssin voiton Metallurg Žlobinin Konstantin Baranovin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia.
Kaudella 2012–2013 Stefanovitš jakoi Homelissa, jonka toiseksi paras pistemies hän oli Jauheni Salamonaun jälkeen tehoilla 17+29=46, joilla Stefanovitš sijoittui Ekstraligan pistepörssissä viidenneksi. Hän voitti myös Valko-Venäjän cupin piste- ja maalipörssin tehoilla 7+1=8. Turnaus päättyi Homelin voittoon. Kaudeksi 2013–2014 Stefanovitš siirtyi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL-liigan Toros Neftekamskiin. Kesken kauden, marraskuussa 2013 hän vaihtoi kuitenkin saman liigan Lada Toljattiin. Kaudeksi 2014–2015 Stefanovitš siirtyi edelleen Dizel Penzaan. Hän pelasi siellä 12 ottelua, kunnes marraskuussa 2014 Venäjän antidopintoimisto Rusada asetti Stefanovitšin väliaikaiseen kilpailukieltoon, kun hänen antamansa dopingnäyte sisälsi kiellettyjä aineita. Stefanovitš ei pelannut loppukaudella enää otteluakaan. Huhtikuussa 2015 hänelle asetettiin lopulta kahden vuoden kilpailukielto 10. marraskuuta 2014 eteenpäin.
Maajoukkueura
Stefanovitš edusti Valko-Venäjää MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010, 2013 ja 2017, joista viimeisimmässä turnauksessa hän jakoi joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Charles Lingletin kanssa neljällä syöttöpisteellään. Stefanovitš pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa.
HMS Bulwark (1807)
HMS Bulwark oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1807 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Mih’ail Stefanovitš
Maajoukkueura
Stefanovitš pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007, jolloin hän oli tehoilla 4+1=5 Valko-Venäjän paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Sjarhei Kastsitsynin kanssa. Valmennus valitsi Stefanovitšin joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin sekä Suomea vastaan pelatun avausottelun että saksaa vastaan pelatun putoamissarjan ottelun päätteeksi Valko-Venäjän ottelun parhaaksi pelaajaksi. Stefanovitš pelasi myös I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009, joista kumpikin turnaus päättyi lohkohopeaan.
HMS Bulwark (1807)
Valmistus
Sir William Rulen suunnittelema alus tilattiin 6. marraskuuta 1794 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Nicholas Diddams. Köli laskettiin huhtikuussa 1804 nimellä HMS Scipio, mikä nimettiin uudelleen 28. huhtikuuta 1806 HMS Bulwarkiksi. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1807 ja valmistui 12. syyskuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 57 240 puntaa.
Mih’ail Stefanovitš
Maajoukkueura
Stefanovitš pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän jakoi Valko-Venäjän sisäisen pistepörssin voiton Uladzimir Mihailaun kanssa tehoilla 2+4=6. Stefanovitš valittiin sekä Slovakiaa että Norjaa vastaan pelatun putoamissarjan ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2007, jolloin Stefanovitš voitti A-lohkon kultaa. Hän voitti tehoilla 9+3=12 koko turnauksen maalipörssin sekä jakoi pistepörssin voiton Kazakstanin Jakov Vorobjevin ja Nikita Ivanovin kanssa.
Byte
Byte voi tarkoittaa seuraavia:
Mih’ail Stefanovitš
Muuta
Stefanovitšin isä Ihar on entinen Valko-Venäjän maajoukkuehyökkääjä.
Gothan ohjelman arvostelua
Gothan ohjelman arvostelua on asiakirja, joka perustuu Karl Marxin toukokuun 1875 alussa Saksan sosiaalidemokraattiselle työväenpuolueelle (SDAP) kirjoittamaan kirjeeseen.
Tarjoamalla Marxin yksityiskohtaisimman lausunnon vallankumouksellisen strategian ohjelmallisista kysymyksistä, asiakirjassa keskustellaan "proletariaatin diktatuurista", kapitalismista kommunismiin siirtymisen ajanjaksosta, työväenluokan kansainvälisyydestä sekä työväenluokan puolueesta. Asiakirjassa Marx huomionarvoisesti selventää ristiriitaa kommunistisen yhteiskunnan ensimmäisen ja ylemmän vaiheen välillä. Kuvaillessaan ensimmäistä vaihetta hän toteaa, että "yksilö saa yhteiskunnalta juuri sen, mitä hän sille antaa", joskus määrittelemättömässä tulevaisuudessa koittavaa ylempää vaihetta hän kuvaili fraasilla "Jokaiselta kykyjensä mukaan, jokaiselle tarpeittensa mukaan".
Marxin kuoleman jälkeen julkaistu Gothan ohjelman arvostelua oli yksi hänen viimeisistä merkittävistä kirjoituksistaan. Kirjeen kritiikin kohteena on Gothan ohjelma, ehdotettu puoluefoorumin manifesti tulevalle puoluekongressille, jonka oli tarkoitus tapahtua Gothan kaupungissa. Puoluekongressissa SDAP ("Eisenakkerit", kotoisin Eisenachista) aikoi yhdistyä Saksan yleisen työväenyhdistyksen (ADAV, "Lassallelaiset", Ferdinand Lassallesta) kanssa muodostaakseen yhtenäisen puolueen. Eisenakkerit lähettivät yhtenäisen puolueohjelmaluonnoksen Marxille kommentoitavaksi. Marx piti Lassallen vaikutusta negatiivisena sekä piti Lassallea opportunistina, joka oli halukas rajoittamaan työntekijöiden liikkeen vaatimuksia vastineeksi hallituksen myöntämille myönnytyksille. Gothassa toukokuun lopulla 1875 pidetyssä kongressissa ohjelmaehdotus kuitenkin hyväksyttiin pienin muutoksin Saksan sosiaalidemokraattinen puolueen (SPD) toimesta, josta tulisi yksi Saksan merkittävimmistä puolueista. Friedrich Engels julkaisi Marxin ohjelmallisen kirjeen vasta myöhemmin vuonna 1891.
Lähteet
<references group="" responsive="1">
HMS Bulwark (1807)
Valmistus
Alemmalla tykkikannella oli 28 kappaletta 32 naulan tykkiä ja ylemmällä 30 kappaletta 24 naulan tykkiä. Näiden lisäksi puolikannella oli 12 ja keulakannella neljä 9 naulan tykkiä.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1807 päällikkönään Charles Fleming. Se lähti 12. lokakuuta Välimerelle. Alus osallistui vuosina 1807–1809 Cadizin saarron valvontaan. Aluksen romuttaminen saatiin päätökseen 26. syyskuuta 1826 Portsmouthissa.
Anita Nuopponen
Anita Nuopponen on Vaasan yliopiston emeritaprofessori. Hänet nimitettiin vuonna 2014 Vaasan yliopiston teknisen viestinnän professoriksi. Tätä ennen hän toimi Vaasan yliopistossa eri tehtävissä, vuodesta 1986 lähtien yliassistenttina, lehtorina ja hoitaen viestinnän professuuria.
Nuopponen on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän väitteli Vaasan yliopistossa vuonna 1994 aiheena käsitejärjestelmät ja otsikkona "Begreppssystem för terminologisk analys". Nuopponen oli Terminfo-lehden mukaan ensimmäinen suomalainen, joka väitteli terminologiaopin alalta. Tätä ennen, vuonna 1988, hän oli tehnyt lisensiaatintyön käsitejärjestelmistä terminologisen analyysin apuna. Vuonna 2017 teknisen viestinnän kansainvälinen järjestö TCeurope (Technical Communication in Europe) myönsi Anita Nuopposelle TCeurope Honours Award -tunnustuspalkinnon. Järjestö korosti Nuopposen uraauurtavaa työtä alan kehittäjänä Suomessa ja Euroopassa.
Nuopponen piti jo 1980-luvulla ensimmäisiä teknisen viestinnän kursseja Vaasan yliopistossa. Hän on ollut aktiivinen teknisen viestinnän opintojen kehittäjä. Vuodesta 2012 lähtien Vaasan yliopistossa on ollut teknisen viestinnän maisteriohjelma, jossa yhdistyy tietojärjestelmätieteen, viestintätieteiden ja taloustieteiden opintoja. Maisteriohjelmasta valmistutaan joko kauppatieteiden maisteriksi tai filosofian maistereiksi. Kauppatieteiden maisterit suuntautuvat ohjelmassa tietojärjestelmätieteeseen. Filosofian maisteriksi opiskelijat voivat suuntautua joko viestintätieteisiin tai terminologiaan.
Nuopponen on tehnyt pitkäjänteistä työtä teknisen viestinnän ja terminologian tutkimuksessa. Hänen erityisen mielenkiintonsa kohde terminologian tutkimuksessa on käsitteiden väliset suhteet. Useiden aihetta käsittelevien tieteellisten julkaisujen lisäksi hän on myös mukana kansainvälisen terminologia-alan ISO 704 -standardin kehittämistyössä. Anita Nuopponen on vuodesta 1994 lähtien pitänyt yhdessä opiskelijoidensa kanssa Terminology Forum -sivustoa, josta löytyy tietoa terminologiasta sekä runsaasti linkkejä eri erikoisalojen sähköisiin sanastoihin ja sanakirjoihin.
Microsoft Dynamics
Microsoft Dynamics on Microsoftin toiminnanohjausjärjestelmiin keskittynyt tuoteperhe. Siihen kuuluvat Microsoft Dynamics NAV (ent. Navision) ja Microsoft Dynamics 365 Operations (ent. AX). Microsoft Dynamics NAV on suunnattu kasvaville ja keskisuurille yrityksille ja Microsoft Dynamics 365 Operations suuremmille yrityksille.
Enough (EP)
Enough on kiinalaisen Boy Story -poikabändin ensimmäinen EP-levy, joka julkaistiin digitaalisesti ja fyysisesti 21. syyskuuta 2018. Levyn julkaisi eteläkorealainen levy-yhtiö JYP Entertainment.
William Tierney Clark
thumb|225px| William Tierney Clark
William Tierney Clark (23. elokuuta 1783 Bristol, Englanti – 22. syyskuuta 1852 Lontoo, Englanti) oli englantilainen insinööri, joka suunnitteli erityisesti siltoja. Hän oli ensimmäisiä riippusiltojen suunnittelijoita.
Clark aloitti paikallisen myllynrakentajan harjoittelijana, eteni sen jälkeen konsultoivaksi insinööriksi ja muutti Lontooseen. Hän työskenteli vuodesta 1811 West Middlesex Waterworks Companyn palveluksessa.
Clark suunnitteli ensimmäisen Lontoon Thamesin ylittävän sillan, Hammersmithin sillan, joka avattiin käyttöön 1827. Muita hänen suunnittelemiaan siltoja ovat riippusilta Marlowin silta Thamesin yli sekä Norfolkin silta yhdessä Samuel Brownin kanssa. Norfolkin silta ylittää Adurjoen Shoreham-by-Seassa West Sussexissa, ja se avattiin 1834, mutta 1923 sen tilalle rakennettiin uusi silta.
thumb|left|Széchenyin ketjusilta, [[Budapest]] Kansainvälisesti tunnetuin suunnittelutyö on Széchenyin ketjusilta, joka ylittää Tonavan Budapestissa Unkarissa. Marlow'n silta on lähes samanlainen mutta pienempi prototyyppi. Tierney Clark suunnitteli sen 1839, ja rakentamista valvoi Budapestissa skotlantilainen Adam Clark (ei sukua). Silta avattiin 1849.
Tierney Clarkin nimiin on pantu myös Highamin ja Frindsburyn välinen tunneli lähellä Rochesteria Pohjois-Kentissä, ja se oli tarkoitettu Thamesin ja Medwayn välisen kanavan käyttöön. Kanavasta ei kuitenkaan tullut menestystä, mutta se otettiin käyttöön Gravesendin ja Rochesterin väliselle rautatielle.
Tierney Clark asui ja kuoli Hammersmithissa Länsi-Lontoossa. Hänen muistomerkissään paikallisessa seurakunnan kirkossa St Paul’sissa on kuva läheisestä sillasta. Budassa on hänelle nimetty katu, ja Unkarin konsultti-insinöörit ja arkkitehdit myöntävät vuosittain hänen kunniakseen perustetun palkinnon Tierney Clarkin insinööripalkinnon. thumb|right|Ensimmäinen Hammersmithin silta, kuva vuodelta 1827. thumb|right|Marlow'n silta
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1989
Mestaruussarja-kausi 1989 oli Suomen jalkapalloilun Mestaruussarjan 57. kausi. Kauden mestaruuden voitti FC Kuusysi. Kausi oli viimeinen Mestaruussarja-nimellä pelattu kausi, sillä vuonna 1990 sarjan nimeksi vaihdettiin Futisliiga, joka vaihtui vuonna 1992 Veikkausliigaksi.
Menestys eurokentillä
Euroopan Cup: UEFA Cup: Cup-voittajien cup:
Aseptiikka
Aseptiikka on lääketieteellinen termi, jolla viitataan menettelytapoihin, joiden avulla pyritään toimimaan mikrobittomasti (vrt. sterilointi).
Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633
'''Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633''' on ruotsalaisen taidemaalari Carl Gustaf Hellqvistin tekemä historiamaalaus. Teos on öljyvärimaalaus, ja se valmistui 1885. Se esittää edellisvuoden lopulla Lützenin taistelussa kuolleen Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin ruumiin saattoa laivaan kuljetettavaksi edelleen Tukholmaan.
The Wicker Man (vuoden 2006 elokuva)
The Wicker Man on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Neil LaBute. Elokuva on uudelleenfilmatisointi vuoden 1973 elokuvasta Uhrijuhla.
Juoni
Poliisi Edward Malus saa tietää, että hänen ex-kihlattunsa tytär Rowan on kadonnut. Hän matkaa sisar Summersislen johtamalle saarelle, jossa hänen esittämiinsä kysymyksiin saadaan vain välttelevä vastaus. Kun Malus löytää hautausmaalta Rowanin takin, hän uskoo saarelaisten tietävän enemmän kuin he kertovat.
Vastaanotto
Elokuva sai paljon negatiivisia arvosteluja, ja viisi Golden Raspberry Awards -ehdokkuutta. Christopher Lee, joka näytteli lordi Summersisleä vuoden 1973 versiossa, loukkaantui siitä, että uudelleenfilmatisoinnissa hänen alkuperäisesti esittämänsä hahmo on nainen. Nicolas Cage on sanonut elokuvan olevan absurdi. Kuitenkin jotkut kriitikot, kuten Owen Gleiberman, näkivät elokuvan positiivisemmassa valossa ja sanoivat Neil LaButen tuoneen siihen innovaatiota.
Bengalin jako
Bengalin jako oli 1905 tehty hallinnollinen jako, jossa Brittiläisessä Intiassa sijainnut alue jaettiin kahtia Itä-Bengaliksi ja Länsi-Bengaliksi.
Gudbuy T’Jane
Gudbuy T’Jane on brittiläisen Slade-yhtyeen vuonna 1972 julkaisema kappale ja single Slayed?-albumilta. Kappale ylsi yhtyeen kotimaassa listasijalle 2, ja pääsi top 10:een lukuisissa Manner-Euroopan maissa. Yhdysvalloissa single ilmestyi vasta maaliskuussa 1973, jolloin se ylsi sijalle 68.
Bengalin jako
Bengalin alueella Brittiläisessä Intiassa muslimit jäivät syrjään maan liiketoiminnassa ja teollisuudessa, etenkin Itä-Bengalissa, joka oli kaukana kaupankäynnin keskipisteestä. Hindut olivat hallitsevassa asemassa lähes kaikilla yhteiskunnan aloilla. Muslimien ja hindujen vastakkainasettelun ja hallinnon tehostamisen nimissä Intian varakuningas ja kenraalikuvernööri George Curzon päätti vuonna 1905 toteuttaa Bengalin jaon, jossa alue jaettiin hinduenemmistöiseen Länsi-Bengaliin, jonka pääkaupunkina toimi Kalkutta ja muslimienemmistöiseen Itä-Bengaliin, jonka pääkaupunki oli Dhaka. Paikallisen väestön mielipidettä asiaan ei kysytty, mikä nostatti Bengalissa suuria mielenosoituksia ja brittiläisten tuotteiden boikotin. Britit tukahduttivat mielenosoitukset, mutta nationalismin nousua ei kukistettu. Tapahtumia seuranneiden terrori-iskujen ja väkivallantekojen jälkeen britit yrittivät tilanteen lieventämistä poliittisilla uudistuksilla. Bengali yhdistettiin entiselleen vuonna 1911 protestien seurauksena. Sen jälkeen alueen provinssijaottelu perustui yhteisiin kieliin uskonnon sijasta.
Gudbuy T’Jane
Laulun tositapahtumiin perustuva sanoitus kertoo Jane-nimisestä nuoresta naisesta.
Mervi Pesu
Mervi Pesu (o.s. Väisänen, s. 2. toukokuuta 1973) on suomalainen hiihto- ja pyöräsuunnistaja. Seuratasolla hän edustaa Rajamäen Rykmenttiä.
Gudbuy T’Jane
Työstö
Kappaleen kirjoittivat yhteistyössä Sladen solisti-kitaristi Noddy Holder sekä basisti-kosketinsoittaja Jim Lea. Holder on kertonut, että ”Gudbuy T’Jane” oli yksi helpoiten syntyneistä Slade-kappaleista.
Mervi Pesu
Hiihtosuunnistuksen MM-kilpailuissa 2002 Borovetsissa Väisänen voitti pitkältä matkalta pronssia. Myöhemmin samana vuonna pyöräsuunnistuksen MM-kilpailuissa Fontainebleaussa 2002 Väisänen voitti kultaa viestistä ja hopeaa sprintistä. Viestissä hänen kanssaan pyöräsuunnistivat Kirsi Korhonen ja Päivi Tommola.
Gudbuy T’Jane
Työstö
Yhtye oli eräänä iltana studiossa äänittämässä ja aikaa jäi jäljelle puoli tuntia. Tuottaja Chas Chandler kysyi yhtyeeltä mahdollista ylimääräistä materiaalia. Holderilla ja Lealla sattui olemaan eräs raakile, jota ei oltu vielä alettu kunnolla työstämään, ja josta ei oltu vielä edes kerrottu yhtyeen muille jäsenille. Holder ja Lea soittivat siitä pätkän, jolloin Chandler antoi yhtyeelle puoli tuntia aikaa työstää se loppuun. Kappale nauhoitettiin kahdella otolla saman illan aikana, seuraavana päivänä lisättiin vielä hieman kitaroita ja taustalaulua. Alkuvaiheessa yhtye inhosi kappaletta sen nopean työstämisen vuoksi.
Mervi Pesu
Hiihtosuunnistuksen EM-kilpailuissa S-chanfissa 2008 Pesu voitti viestissä kultaa ja pitkällä matkalla pronssia. Viestissä hänen kanssaan hiihtosuunnistivat Hannele Valkonen ja Liisa Anttila. Vuoden 2013 hiihtosuunnistuksen EM-kilpailuissa Mervi Pesu saavutti sprintissä hopeaa ja keskimatkalla pronssia. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli paras suomalainen: hän voitti kultaa pitkällä matkalla ja saavutti hopeaa sprintissä ja sekaviestissä sekä pronssia naisten viestissä. Vuoden 2014 hiihtosuunnistuksen EM-kilpailuissa Pesu saavutti kultaa pitkältä matkalta ja viestistä. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pesu saavutti hopeaa viestissä ja pronssia keskimatkalla. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa keskimatkalla ja hopeaa sprintistä ja viestistä.
Gudbuy T’Jane
Työstö
Jim Lea sanoi sittemmin Classic Rock -lehdessä, että ”Gudbuy T’Jane” oli sanoitusta myöten hänen kirjoittamansa laulu, ja että Holder olisi suhtautunut sen tekemiseen flegmaattisesti.
Mervi Pesu
Hiihdossa Pesu edustaa Lempäälän Kisaa. Hiihdon SM-kilpailuista hän saavutti seuran riveissä viestihopeaa vuonna 2015 ja viestipronssia vuonna 2014.
Walter Newman
Walter Newman (1916 New York, New York – 14. lokakuuta 1993) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja.
Mervi Pesu
Mervi Pesu on naimisissa hiihto- ja pyöräsuunnistaja Raino Pesun kanssa.
Gudbuy T’Jane
Sanoitus
Laulun tarina perustuu tositapahtumaan, jossa yhtye oli tavannut ensimmäisen Amerikan-kiertueensa aikana Jane-nimisen nuoren naisen San Franciscossa. Hän toimi apulaisjuontajana eräässä televisio-ohjelmassa, jossa yhtye vieraili. Jane omisti korkeakorkoiset saappaat, joita hän luuli 1940-luvun antiikkisaappaiksi. Koska Jane oli niistä hyvin ylpeä, hän raivostui hukattuaan ne. Sladen jäsenet naljailivat tästä hyväntahtoisesti, ja kun Jane lopulta löysi saappaansa, potkaisi hän niillä solisti Holderia takapuoleen. Tähän viittaa rivi Get a kick from her 40’s trip boots.
Mervi Pesu
Mervi Pesu opettaa Lempäälän Sääksjärven koulussa liikuntaa.
Walter Newman
Ennen siirtymistään elokuvakäsikirjoitusten pariin Newman kirjoitti radioon muun muassa kuunnelmasarjoja The Halls of Ivy ja Columbia Workshop. Hän oli myös mukana kirjoittamassa Gunsmoken pilottijaksoa.
Newman oli kolmesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Ehdokkuudet tulivat käsikirjoituksista elokuviin Tuhansien silmien edessä (1951), Paukkurauta-Kati (1965) ja Bronxin kapinallinen (1978). Muihin Newmanin käsikirjoituksiin kuuluu muun muassa vuoden 1963 elokuva Suuri pakoretki, vaikkakin hän vaati poistamaan nimensä elokuvan lopputeksteistä riidan seurauksena.
Gudbuy T’Jane
Sanoitus
Laulun otsikon keksi Jim Lea, ja hänen ehdotustaan kannattivat myös Hill ja Powell. Noddy Holder puolestaan olisi halunnut nimeksi ”Hullo T’Jane”, josta Lea omien sanojensa mukaan loukkaantui. Tämä kiteytti Holderin mielestä hyvin hänen ja Lean ajatusmaailmojen erot: siinä missä Holder tahtoi iloisesti tervehtiä Janea, halusi Lea vain toivottaa tälle hyvästit.
Uraani
Uraani on alkuaine ja myrkyllinen raskasmetalli, jonka kaikki luonnossa esiintyvät ja keinotekoiset isotoopit ovat radioaktiivisia, useimmiten alfa-säteilijöitä. Jaksollisessa järjestelmässä sen kemiallinen merkki on U (lat. uranium), järjestysluku 92 ja CAS-numero 7440-61-1. Merkittävimmät isotoopit ovat 235U ja 238U, jotka ovat 234U:n ohella ainoat isotoopit, joita löydetään luonnosta. Luonnonuraanin sulamispiste on 1 135 °C ja tiheys 19 050 kg/m³. 235U-isotooppia voidaan käyttää ydinpolttoaineena energiantuotantoon ja ydinaseiden valmistamiseen.
Gudbuy T’Jane
Julkaisu ja vastaanotto
”Gudbuy T’Jane” ilmestyi singlenä 17. marraskuuta 1972, vain vajaat kolme kuukautta edellissingle ”Mama Weer All Crazee Now’n” jälkeen. Tuottaja Chas Chandler oli omaksunut ajattelutavan, jonka mukaan uusi myyntimenestys on saatava heti, kun edellinen alkaa pudota listalla.
Singlen b-puolen kappale on ”I Won’t Let It ’Appen Agen”, joka a-puolen tavoin sisältyy Slayed?-albumille.
New Musical Express -lehden kriitikko Chris Welch kehui singleä tuoreeltaan. Hän kehui ”Gudbuy T’Janen” rytmiä, basso- ja kitarakuvioita sekä Noddy Holderin voimakasta äänenkäyttöä. Hän mainitsi yhtyeen huokuvan niin ylitsevuotavaa itseluottamusta, että hittiputken täytyy jatkua vielä kauan.
Muut versiot
Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Condo Fucks, Britny Fox, The Oppressed ja The Men They Couldn’t Hang. Kirka julkaisi kappaleen suomeksi vuonna 1973 nimellä ”Häikäisy oot vaan”. Sanoituksen kirjoitti Arto Sotavalta. Kappale ilmestyi Kirkan albumilla Rautaa ja kettinkiä. Se oli myös ”Varrella virran” -singlen b-puoli.
Uraani
Ominaisuudet
thumb|left|200px|Metallista uraania.
Mikael VI
Mikael VI Stratiotikos hallitsi Bysantin keisarina 1056–1057. Ennen kuolemaansa keisarinna Theodora valitsi seuraajakseen Mikaelin. Aateliset eivät pitäneet Mikaelista ja yhdessä erään upseerin, Isaak Komnenoksen, kanssa he aloittivat kapinan. Mikael lyötiin Fryygiassa käydyssä taistelussa ja hänet syrjäytettiin vuonna 1057. Mikael vietti loput elämästään luostarissa.
Uraani
Fysikaaliset ominaisuudet
Uraani on hopeanharmaa metalli, joka on helposti taottavaa ja taipuisaa. Sen sulamispiste on 1 135 °C ja kiehumispiste 4 130 °C. Sen tiheys on 19,05 g/cm³, joka on suhteellisen suuri. Uraani on paramagneettinen ja huono sähköjohde.
Kemialliset ominaisuudet
Uraani kuuluu aktinoideihin. Se on kohtalaisen reaktiivinen metalli. Se reagoi hyvin epämetallien, kuten hapen, rikin, fosforin ja halogeenien, kanssa. Ilmassa metallinen uraani tummenee muodostaen oksidikerroksen. Uraanidioksidi UO2 on stabiilia ilmassa, ja se onkin tavallisesti muoto, jossa uraania hyödynnetään. Hienojakoinen uraani voi leimahtaa. Se reagoi myös veden kanssa. Se liukenee happoihin mutta ei emäksiin.
Uraanilla on kolme allotrooppista muotoa. Alfamuoto on rombista ja stabiilia 667,7 °C:een asti. Lämpötilavälillä 667,7–774,8 °C uraani on betamuodossa ja tetragoninen. Yli 774,8 °C:ssa uraani on gammamuodossa, jolloin sen kiderakenne on tilakeskinen kuutio. Uraani on parhaiten työstettävissä gammamuodossa. Alfamuodosta tulee suprajohtavaa 0,68 K:n lämpötilassa.
Uraanin tavalliset hapetusluvut ovat +III, +IV, +V ja +VI, mutta se ei esiinny vesiliuoksissa vapaana hapetusluvuilla +V ja +VI, vaan ne hydrolysoituvat nopeasti jopa happamissa olosuhteissa. Samoin U3+ hapettuu nopeasti vapauttaen vetyä vesiliuoksissa.
Uraanin elektronikonfiguraatio on [Rn] 5f36d17s2. Sen ensimmäinen ionisaatioenergia on 597,6 kJ/mol.
Yhdisteet
Uraanin yhdisteet ovat tyypillisesti vihreitä tai keltaisia. Uraani muodostaa hyvin monipuolisella stoikiometrialla yhdisteitä hapen kanssa. Musta UO2 on uraanin käytetyin muoto. Sitä käytetään muun muassa polttoaineissa. Lisäksi uraani muodostaa kelta-oranssia uraanitrioksidia (UO3, myös uranyylioksidi) ja vihreää triuraanioktaoksidia (U3O8). Lisäksi uraani muodostaa peroksideja, kuten kidevedellistä UO4 (UO3·H2O2·H2O). Kideveden määrä vaihtelee nollasta neljään. Nämä peroksidit ovat myös ainoita peroksideja, joita on löydetty mineraaleista. Uraani muodostaa hydridin reagoidessaan noin 250 °C:n lämpötilassa olevan vedyn kanssa. Korkeammissa lämpötiloissa uraanihydridi (UH3) hajoaa reversiibelisti. Tämän ominaisuuden ansiosta sitä käytetään muun muassa karbidien ja nitridien lähtöaineena. UH3 on pyroforista. Uraanikarbideja ja -nitridejä tunnetaan stoikiometrioilla UX2, UX3 ja U2,X3, jossa X on C tai N. Karbideja voidaan muodostaa myös antamalla hiilen tai hiilimonoksidin reagoida sulan metallisen uraanin kanssa. Nitridejä muodostetaan antamalla typen reagoida korkeassa lämpötilassa uraanin kanssa.
Uraani muodostaa monipuolisesti yhdisteitä halidien kanssa. Kloorin kanssa se muodostaa tri-, tetra-, penta- sekä heksakloridin. Fluorin kanssa uraani muodostaa sekä tetra- että heksafluoridin. Näistä heksafluoridia käytetään erityisesti uraanin väkevöinnissä. Se on voimakkaan korrosoivaa ja reagoi kiivaasti veden ja öljyn kanssa.
Uraanyylinitraatti UO2(NO3)2 on hyvin myrkyllistä. Uraani muodostaa sulfaatin UO2SO4.
Uraani voi muodostaa kompleksiyhdisteitä hapetusluvuilla +III, +IV, +V ja +VI, ja näistä tyypillisimmät hapetusluvut ovat +III ja +VI. Se on voimakas Lewis-happo, joten se voi muodostaa komplekseja erilaisten ligandien kanssa. Usein ligandina on fluoridi-ioni, ja uraanin fluorokomplekseja tunnetaan esimerkiksi [UF10]4−, [UF8]3− ja [UF7]2−. Usein uraani esiintyy kompleksiyhdisteissään uranyylikationina UO2+ ja UO22+. Toinen yleinen kompleksityyppi on happea tai typpeä sisältävät ligandit. Uraanista tunnetaan myös useita organometalliyhdisteitä, joista pysyvimpiä ovat syklopentadienyylijohdannaiset. Syklopentadienyyliligandin lisäksi näissä yhdisteissä voi olla myös halogeeniligandeja. Uranoseenissa orgaanisena rakenneosana on syklo-oktatetraeeni.
Uraani muodostaa myös lejeerinkejä. Uraani-rodium-germanium-lejeerinki oli ensimmäinen tunnettu seos, joka muuttui suprajohteeksi voimakkaassa magneettikentässä.
Haitallisuus
Uraani on haitallista niin kemiallisesti kuin radiologisesti. Se tiedetään teratogeneettiseksi ja karsinogeeniseksi aineeksi, eli se voi elimistöön joutuessaan vahingoittaa DNA:ta, myös sukusolun DNA:ta, ja siten aiheuttaa epämuodostumia kehittyvässä alkiossa, keskenmenon riskiä ja alkion kuoleman. DNA-vaurio tai geenimutaatio voi olla myös piilevä ja periytyä useaan sukupolveen.
Kemiallinen terveysriski eli myrkytysriski muodostuu, jos uraania kertyy munuaisiin, maksaan ja luustoon. Suurina annoksina uraani on erityisen myrkyllistä munuaisille ja luustolle. Uraani vahingoittaa munuaisen proksimaalitiehyttä, minkä seurauksena pienten proteiinien ja glukoosin eritys virtsaan lisääntyy. Suomessa porakaivonkäyttäjät saattavat altistua merkittävälle määrälle uraania, 1–2 mg/l (WHO:n ohjearvosuositus 2 μg/l), mutta vakavia terveyshaittoja ei ole huomattu.
Erityisesti Persianlahden sodassa monet sotilaat altistuivat köyhdytetylle uraanille, mutta tutkimuksissa on osoittautunut, että siitä on aiheutunut lähinnä lieviä munuaisongelmia sekä perimämyrkyllisyyttä. Myös uraanin hajoamistuotteet, kuten radon, strontium ja jodi, voivat olla kemiallisesti ja radiologisesti haitallisia terveydelle. REACH-asetuksen mukaan uraani on haitallista.
Isotoopit ja radioaktiivisuus
1 osuus kaikesta luonnosta löytyvästä uraanista.
Lähde:
Historia
Vuonna 1841 ranskalainen kemisti Eugène-Melchior Péligot eristi tetraklooriuraanista puhdasta uraania kaliumin avulla. Vuonna 1896 Henri Becquerel havaitsi uraanin radioaktiivisuuden. Toisessa maailmansodassa elokuussa 1945 Yhdysvallat pudotti Hiroshiman kaupunkiin uraaniin perustuvan ydinpommi Little Boyn. Sähköä tuotettiin ensimmäisen kerran uraanin avulla vuonna 1951. Ydinvoimaa hyödynnettiin vuonna 1954 USS Nautiluksella. Ensimmäinen ydinvoimala avattiin lokakuussa 1956 Sellafieldissä.
Uraanin esiintyminen
thumb|right|300px|Uraanin tuottajat merkittynä kartalle.
Uraanin suurimmat tuottajat ovat Kanada, Australia ja Niger. Myös Yhdysvalloilla, Venäjällä, Kongolla, Etelä-Afrikalla, Gabonilla ja Kiinalla on merkittävät uraanivarannot. 40 % maailman tunnetuista uraanivarannoista sijaitsee Australiassa, ja suurin yksittäinen lähde on Olympic Dam Mine -kaivos Etelä-Australiassa. Kanadalainen Cameco on maailman suurin uraania tuottava yritys, ja Kanada on suurin uraanin tuottaja. Yhteensä tunnetut uraanivarannot on kolme miljoonaa tonnia, ja arvioidaan, että merissä on viisi miljardia tonnia lisää uraania. Uraanikaivokset ovat tyypillisesti avokaivoksia. Uraania myydään vain maille, jotka ovat ratifioineet ydinsulkusopimuksen eli käyttävät uraania vain rauhanomaisiin tarkoituksiin.
Kaivostoiminta
Suomessa ei ole tällä hetkellä yhtäkään uraanikaivosta. Suomessa on louhittu uraania 1950- ja 1960-luvuilla Paukkajanvaarassa Enossa (nykyään osa Joensuuta). Paukkajanvaarasta louhittiin yhteensä 30 tonnia uraania.
Talvivaaran kaivosta aiemmin pyörittäneellä yhtiöllä on ollut lupa tuottaa uraania sivutuotteena, mutta kaivoksen pääasialliset louhintakohteet ovat kupari, koboltti, sinkki ja nikkeli. Marraskuussa 2012 Talvivaaran kipsisakka-altaan vuodon seurauksena uraania joutui läheisiin vesistöihin merkittäviä määriä. Myös nykyisellä yhtiöllä Terrafamella on ympäristölupa uraanin louhimiseen, mutta ennen louhimisen aloittamista sen tulee saada lupa valtioneuvostolta. Suomessa uraanin louhintaa valvoo Säteilyturvakeskus, jolle on ilmoitettava kaikki luonnonvarojen hyödyntäminen, jos uraanin pitoisuus on yli 0,01 %.
Uraanikaivos voi olla joko avolouhos tai sijaita maan alla. Uraani eristetään malmistaan tavallisesti kemiallisesti uuttamalla. Uuttamisen jälkeen syntyy lähinnä uraanioksidia U3O8, joka käsitellään typpihapolla. Tällöin syntyy kidevedellistä uranyylinitraattia UO2(NO3)2 · 6 H2O. Sitä kuumennettaessa syntyy uraanitrioksidia UO3, joka voidaan pelkistää vedyn avulla uraanidioksidiksi UO2. UO2 on stabiilia ilmassa. Metallista uraania voidaan tehdä elektrolyysillä uraanitetrafluoridin ja natrium- tai kalsiumkloridiseoksesta. Uraanitetrafluoridia valmistetaan antamalla uraanidioksidin reagoida kaasumaisen vetyfluoridin kanssa. Toinen vaihtoehto on pelkistää sitä metallihalidista alkali- tai maa-alkalimetallista. Hyvin puhdasta metallista uraania voidaan valmistaa hajottamalla uraanihalideja kuumalla hehkulangalla.
Uraanin väkevöinti
Luonnossa esiintyvästä uraanista suurin osa on isotooppia 238U, joka ei ole reaktiivinen fission kautta. Uraania voidaan väkevöidä, eli 235U-isotoopin suhteellista määrää kasvatetaan sentrifugin tai kaasudiffuusion avulla. Kaasudiffuusiossa uraaniheksafluoridi-kaasu ohjataan puoliläpäisevän kalvon läpi, jolloin raskaampi 238U diffuntoituu hitaammin kuin kevyempi 235U. Puoliläpäisevä kalvo on tyypillisesti hopeaa ja sinkkiä. Sentrifugoinnissa käytetään uraaniheksafluoridia. Sentrifugointi on yleisin väkevöintikeino, kaasudiffuusiota käytettiin erityisesti toisen maailmansodan aikana. Muita keinoja on virittää spesifisti 235U:n ja fluorin välistä sidosta, jolloin vain 238U jää sitoutuneeksi fluoriin ja haluttu 235U saostuu metallisena. Tavallisesti 235U pitoisuus väkevöinnin jälkeen on 2–3 %, joka riittää ydinpolttoaineeksi. Ydinaseita varten uraani väkevöidään siten, että 235U pitoisuus on noin 90 %.
Käyttö
thumb|right|225px|[[Loviisan ydinvoimalaitos käyttää uraania sähköntuottamiseen.]] Uraania on käytetty 2 000 vuotta sitten lasin ja keramiikan värjäykseen. Uraanioksidit värjäävät lasin kellanvihreäksi. Uraania on käytetty myös tekstiiliteollisuudessa väriaineen tarttumisen helpottamiseksi. Sitä on käytetty myös hehkulampuissa kiinnittämään hehkulanka lamppuun. Sähkön nopeus uraanissa on pienempi kuin langassa, joten se hidastaa sähkön nopeutta ennen kuin se osuu lamppuun. Tämä estää langan katkeamista ja ylikuumenemista.
Nykyään uraanin pääasiallinen käyttökohde on ydinpolttoaineena ydinvoimaloissa. Noin 14 % kaikesta maailman sähköstä tuotetaan uraanin avulla. Kun neutroni osuu 235U nuklidiin, voi tietyllä todennäköisyydellä tapahtua fissio, jossa vapautuu energiaa. Tytärnuklidien ja vapautuvien neutronien kineettinen energia sekä muiden, muun muassa tytärnuklidien, hajoamisenergiat siirtyvät ensiöpiirin veteen, joka ohjataan lämmönvaihtimeen. Toisiopiirin vesi höyrystyy ja pyörittää höyryturbiinia, ja tämä muodostaa generaattorissa sähkövirtaa. Yksi kilogramma 4-prosenttiseksi rikastettua uraanipolttoainetta tuottaa energiaa saman verran kuin 1 500 tonnia kivihiiltä eli noin 20 biljoonaa joulea. Polttoaineena käytetään yleensä väkevöityä uraania, jonka 235U-pitoisuus on noin 3 %. CANDU-reaktorissa voidaan käyttää luonnon uraania, joka sisältää huomattavasti vähemmän kuin 3 % uraanin isotooppia 235U.
Uraania (90+% 235U) voidaan hyödyntää myös ydinaseessa. Köyhdytettyä uraania voidaan käyttää panssarin läpäisevissä ammuksissa ja panssareissa, sillä uraanilla on hyvin korkea tiheys. Uraania (238U) käytetään myös suojana radioaktiivista säteilyä vastaan. Köyhdytetty uraani on myrkyllistä. Jos uraania sisältävä ammus räjähtää, voi muodostua myös kaasumaisia uraaniyhdisteitä. Jos ammus pirstoutuu tai jauhautuu pölyksi, voi uraania ja uraaniyhdisteitä joutua maaperään ja vesistöihin ja aiheuttaa terveysriskejä. Muodostunut pöly on myös pyroforista.
Isotooppia 238U voidaan muuttaa plutoniumiksi hyötöreaktorissa. Plutoniumia voidaan hyödyntää ydinpolttoaineena.
Sävelsuora
Sävelsuora oli vuosina 1982–1987 Suomen ja Neuvostoliiton yhteistyönä televisioitujen ja radioitujen ”ystävyyskonserttien” sarja. Sen toteuttivat kerran vuodessa Neuvosto-Viron Eesti Televisioon ja Suomen Yle TV2, ja kussakin ohjelmassa kuultiin viihdemusiikkia kahdesta toistensa ystävyyskaupungista Suomessa ja Neuvostoliitossa. Suomessa Yle TV2:n lähetyksen lisäksi konsertti oli kuunneltavissa stereona Ylen rinnakkaisohjelmasta.
Ensimmäinen Sävelsuora lähetettiin sunnuntaina 4. huhtikuuta 1982 Tallinnan radiotalosta. Suomalaisartisteja ohjelmassa olivat Katri Helena, Kirka, kapellimestari Risto Hiltunen ja viulisti Kari Luukkonen. Huhtikuussa 1983 Sävelsuora lähetettiin Leningradin ystävyyskaupungista Turusta, ja Suomea edustivat Anneli Saaristo, Riki Sorsa, Eini ja Jani Uhleniuksen UHO-trio. Vuonna 1984 Kotkan ystävyyskaupungin Tallinnan konserttitalossa järjestetyssä Sävelsuorassa olivat Suomesta mukana Irmeli Mäkelä, Tapani Kansa ja Cumulus-yhtye. Huhtikuussa 1985 konserttipaikkana oli Pärnun ystävyyskaupunki Vaasa, ja Suomea edustivat Ami Aspelund, Håkan Streng ja Harri Saksala. Seuraavana vuonna Sävelsuora tehtiin Viron Viljandissa, suomalaisartisteina Maarit, Sakari Kuosmanen ja Pekka Tegelman. Ilmajoki oli lähetyspaikkana 14. kesäkuuta 1987, suomalaisesiintyjinä Maarit, Tapani Perttu, Karelia-yhtye ja Seinäjoen Tyttökuoro.
Yle TV2:ssa konserttilähetysten tekijöitä olivat tuottajat Jarmo Porola ja Matti Rosvall, kapellimestari Risto Hiltunen sekä ohjaaja Jouko Konttinen. Suomalaisjuontajina nähtiin muun muassa Raija Pelli, Juhani Wiio ja Saara Karhu. Virolaiskapellimestarina oli useimmiten Paul Mägi.