cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kate Bush
Merkitys
Kuningatar Elisabet II myönsi Bushille Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyyden (CBE) hänen ansioistaan musiikkiteollisuudelle, osana uuden vuoden 2013 juhlallisuuksia. Hän otti vastaan tähän liittyvän kunniamerkin kuningattarelta 10.4.2013.
Yksityiselämä
Bushilla on yksi lapsi, Bertie McIntosh.
Tuimazyn piiri
thumb|right|80px|Piirin vaakuna Tuimazyn piiri on hallinnollinen piiri Baškortostanin länsiosassa Tatarstanin vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskus on Tuimazyn kaupunki, joka sijaitsee 170 kilometriä Ufasta länteen. Piiriin kuuluu 20 kylähallintoaluetta ja se on perustettu vuonna 1930.
Tuimazyn piirin pinta-ala on 2 364 km². Piirin asukasluku on noin 30 300 ja asukastiheys 13 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, baškiirit ja venäläiset.
Juri Moisejev
Juri Ivanovitš Moisejev (, 15. heinäkuuta 1940 Penza, Neuvostoliitto – 2005 Venäjä) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen hyökkääjä. Moisejev pelasi 37 maaottelua tehden 13 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1965–1971. Neuvostoliiton mestaruussarjassa hän pelasi 400 liigaottelua tekemällä 193 maalia. Hän pelasi jääkiekkoseurassa TsSKA Moskova. Peliuransa jälkeen hän toimi Ak Bars Kazanin valmentajana 1996–1999 ja 2001–2002.
Nazanin Aghakhani
Nazanin Aghakhani (s. 22. huhtikuuta 1980 Wien, Itävalta) on itävaltalainen kapellimestari, pianisti ja säveltäjä.
Persialaissukuiseen perheeseen syntynyt tyttö haaveili orkesterin johtamisesta ja aloitti pianotunnit seitsenvuotiaana. 12-vuotiaasta asti opiskeli klassista pianonsoittoa Wienin pääkonservatoriossa Karl Barthin ja Meira Farkasin ohjauksessa. Pian hän alkoi lisäksi ottaa tunteja partituurinluvussa ja kontrapunktissa säveltäjä-kapellimestari Thomas Christian Davidilta. Vuosina 2000–2002 Aghakhani opiskeli orkesterinjohtoa Wienin musiikkiyliopistossa Erwin Acelin, Leopold Hagerin, Yuji Yuasan ja Howard Armanin oppilaana. Hän jatkoi opintojaan Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa opettajinaan Jorma Panula ja Anders Eby, ja osallistui lisäksi muun muassa Alan Gilbertin ja Jukka-Pekka Sarasteen mestarikursseille. Näihin aikoihin Aghakhani alkoi opiskella myös elektroakustisen musiikin säveltämistä Bill Brunsonin ja Fredrik Hedelinin johdolla. Vuonna 2006 Aghakhani siirtyi opiskelemaan Helsingin Sibelius-akatemian maisteriohjelmassa Leif Segerstamin oppilaana. Kapellimestaridiplomissaan Aghakhani johti Kuopion kaupunginorkesteria.
Vuonna 2009 Aghakhanista tuli ensimmäinen Iranissa esiintynyt naispuolinen kapellimestari. Vuonna 2010 hänet nimitettiin Akademisches Sinfonieorchester Münchenin musiikilliseksi johtajaksi.
Kapellimestarityön lisäksi Aghakhani on jatkanut esiintymisiä myös pianistina ja levyttänyt omia sävellyksiään; näihin molempiin hän on saanut sponsoritukea itävaltalaiselta Bösendorfer-pianotehtaalta. Hän on myös kysytty yritysluennoija johtamisen, naisten aseman ja ajankäytön hallinnan aloilla. Aghakhani puhuu sujuvasti saksaa, englantia, farsia ja ruotsia. Hän asuu Itävallassa lakimies-kirjailija-aviomiehensä Friedrich Schwarzingerin kanssa. Heillä on vuonna 2009 syntynyt poika.
Rämekylmänperhonen
Rämekylmänperhonen (Oeneis jutta) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö
Rämekylmänperhosen siipien kärkiväli on noin 45–58 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinnan pohjaväri on harmaaruskea. Postdiskaalialassa naarailla on yleensä yhtenäinen keltainen juova, koirailla juova on jakautunut keltaisiksi täpliksi. Juovassa on terättömiä mustia silmätäpliä. Takasiiven alapuoli on tiheään harmaan ja tummanruskean kirjava, tumma keskijuova on yleensä epäselvä.
Levinneisyys
Rämekylmänperhonen on levinnyt sirkumpolaarisesti Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Euroopassa se esiintyy eteläisimmillään Puolan koillisosissa ja Pohjois-Amerikassa Kalliovuorilla Coloradon osavaltiossa. Suomessa laji esiintyy koko maassa lukuun ottamatta Lapin pohjoisosia ja Ahvenanmaata.
Elinympäristö
Rämekylmänperhosen elinympäristöä ovat rämeet ja niiden mäntyjä kasvavat osat sekä kostea tundra. Pohjois-Amerikassa se esiintyy kontortamäntymetsissä.
Lentoaika ja elintavat
Lentoaika on toukokuun lopulta elokuun alkupuolelle riippuen esiintymisalueesta. Suomessa lentoaika on yleensä maan eteläosissa kesäkuun alusta ja pohjoisosissa kesäkuun lopulta heinäkuun alkupuolelle. Laji talvehtii kahdesti toukkana, ensimmäinen talvehtiminen tapahtuu keskenkasvuisena ja toinen täysikasvuisena.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat jokapaikansara (Carex nigra), harmaasara (Carex canescens), jänönsara (Carex ovalis), tupasvilla (Eriophorum vaginatum), siniheinä (Molinia caerulea) ja sorsimot (Glyceria).
Clydesdalenterrieri
Clydesdalenterrieri (Clydesdale Terrier) on sukupuuttoon kuollut skotlantilainen koirarotu.
Ulkonäkö
thumb|280px|Piirros clydesdalenterrieristä vuodelta 1908. Clydesdalenterrieri oli skyenterrierin silkkikarvainen vastine, käytännössä skyenterrieri yorkshirenterrierin karvapeitteellä. Kooltaan se oli skyenterrieriä jonkin verran pienempi.
Katolinen kirkko Skotlannissa
Katolinen kirkko Skotlannissa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Organisaatio ja jäsenmäärä
Skotlannissa on kaksi katolista arkkihiippakuntaa ja kuusi hiippakuntaa. Seurakuntia oli vuonna 2010 yhteensä 452. Samana vuonna katolisia arvioitiin olevan Skotlannissa 667 017, joita palveli yhteensä 740 pappia. Messuun osallistui viikoittain keskimäärin 185 608 henkeä. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan katolisiksi määritteli itsensä noin 841 000 skotlantilaista, mikä tarkoitti 16 % väestöstä. Saman laskennan mukaan uskonnottomia oli 37 % ja Skotlannin kirkon omaksi vakaumuksekseen ilmoittavia oli 32 %.
Clydesdalenterrieri
Alkuperä
Erään teorian mukaan rotu oli skyenterrierin ja yorkshirenterrierin välisen risteytyksen tulos, toisen mukaan jalostettu yksinomaan skyenterrieristä. Se oli yksi harvoja terrierirotuja jotka jalostettiin alun alkaen ennen kaikkea näyttelyitä eikä käyttöä varten. 1880-luvulle asti se tunnettiin vain nimellä Skye, mutta sen jälkeen se luokiteltiin omaksi rodukseen. Kun uusi silkkinen skye alkoi pärjätä näyttelyissä, perinteisen skyenterrierin harrastajat vaativat, että silkkinen karvapeite kiellettäisiin heidän rodussaan. Näin syntyi uusi rotu, jota kutsuttiin aluksi paisleynterrieriksi. Pian se alkoi harvinaistua, mutta 1800-luvun loppupuolella joukko harrastajia alkoi esitellä sitä näyttelyiden erikoisluokassa. Pian rotua alkoi esiintyä valtaosassa skotlantilaista näyttelyistä, ja sen suosio alkoi jälleen kasvaa. Samalla nimi muutettiin paisleynterrieristä clydesdalenterrieriksi. Kasvattajien kesken syntyi kuitenkin kiistaa siitä, millainen rodun tulisi olla. 1930-luvulle mentäessä populaatio alkoi huventua merkittävästi, ja toisen maailmansodan loputtua sitä ei ollut käytännössä enää olemassa.
Ménis Koumantaréas
Aristoménis ”Ménis” Koumantaréas (joskus Koumandaréas,, 17. toukokuuta 1931 Ateena, Kreikka – 5. joulukuuta 2014 Ateena, Kreikka ) oli palkittu kreikkalainen kirjailija.
Koumantaréas kirjoitti 20 romaania ja novelli- ja esseekokoelmaa ja sai kaksi kertaa valtion kirjallisuuspalkinnon. Hänen teoksiaan on käännetty useille kielille. Monissa teoksissaan hän kuvaa maailmansotien jälkeistä kreikkalaista keskiluokkaa. 83-vuotias Koumantaréas löydettiin kuolleena kotoaan aamulla 6. joulukuuta 2014 kuristettuna.
Tuukka Tomperi
Tuukka Tomperi (s. 1971, Tampere) on suomalainen tutkija, toimittaja ja kirjoittaja.
Tomperi on työskennellyt Tampereen yliopiston opettajankoulutuslaitoksen lehtorina ja tutkijana sekä kasvatustieteen laitoksen tutkijana ja assistenttina. Aikaisemmalla työurallaan hän työskenteli lukion ja aikuislukion opettajana filosofiassa, elämänkatsomustiedossa, psykologiassa ja yhteiskuntaopissa. Tomperi on kirjoittanut muun muassa kasvatusfilosofiaan, opettamiseen, opetussuunnitelmatutkimukseen ja koulutussosiologiaan, yhteiskunnalliseen kasvatukseen, elämänkatsomustietoon ja kriittiseen pedagogiikkaan sekä filosofian historiaan (renessanssi, Francis Bacon, David Hume, espanjalainen filosofia) ja kirjallisuuden filosofiaan liittyvistä kysymyksistä. Hän on toimittanut suomeksi brasilialaissyntyisen kasvatusfilosofi Paulo Freiren pääteoksen Sorrettujen pedagogiikka.
Tomperi kuuluu filosofisen aikakauslehden niin & näin perustajakuntaan ja on lehden toimituskunnan jäsen (toimitussihteeri 1996–2011). Lisäksi hän oli Osuuskunta Vastapainon hallituksen puheenjohtaja (2002–2009). Tomperi on filosofisen verkkoportaalin http://www.filosofia.fi päätoimittaja (vuodesta 2006).
Le Bec-Hellouin
Le Bec-Hellouin [lə.bək.el.wɛ̃] on Ranskan kunta Normandian alueella Euren departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 46. Kunta kuuluu departementissaan Brionnen kantoniin Bernayn arrondissementissa. Se sijoittuu suunnilleen suurempien kaupunkien Lisieux ja Rouen puoleenväliin. Naapurikuntia ovat pohjoisessa Thierville, koillisessa Malleville-sur-le-Bec, idässä Bosrobert, etelässä Calleville, lounaassa Brionne ja luoteessa Pont-Authou.
Ristikkotaloistaan tunnettu Le Bec-Hellouin kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Proskriptio
Proskriptio (latinaksi proscriptio) on valtion vihollisen julkinen nimeäminen ja virallinen tuomitseminen. Se tarkoittaa käytännössä tuomitsemista kuolemaan tai maanpakoon. Proskriptioita käytettiin yleisesti Rooman valtakunnassa etenkin tasavallan aikana poliittisten vastustajien eliminointiin. Ensimmäinen tunnettu tapaus on, kun Sullasta tuli diktaattori vuonna 82 eaa. Sulla laati listan vihollisistaan ja julkaisi sen Rooman forumilla. Hänen proskriptionsa suoritettiin virkamiesmäisellä tarkkuudella. Listalla olleilta vietiin lain suoja ja heidän kuolemaansa johtavista tiedoista tai heidän tappamisestaan luvattiin palkkio. Tappaja sai myös pitää osan tapetun maaomistuksista. Poliittisista murhista tulikin suosittu tapa kerätä varallisuutta. Proskription uhreilta lyötiin usein pää irti ja se laitettiin näytille forumille.
Proskriptiot otettiin myöhemmin uudestaan käyttöön muun muassa toisen triumviraatin myötä 43 eaa. Octavianuksen, Lepiduksen ja Marcus Antoniuksen sopimuksella. Tässä yhteydessä saivat surmansa proskriptioiden tunnetuimmat uhrit Cicero ja hänen veljensä Quintus Tullius Cicero.
Mustalampi (Jyväskylä, Keltinmäki)
Mustalampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Mustalammen asuinalueen lähellä sijaitseva lampi tai pieni järvi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 70 800 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 6,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 182 metriä mpy.
Keskihakuvoima
Keskihakuvoima (keskihakuisvoima, sentripetaalivoima) on voima, joka aikaansaa keskeiskiihtyvyyden. Ympyräliikkeessä olevaan kappaleeseen kohdistuva keskihakuvoima pitää kappaleen ympyräradalla. Keskihakuvoima vaikuttaa ympyrän keskipistettä kohden, kohtisuorassa liikesuuntaa vastaan.
Tiedosto:Centripetal-force-fi.svg
Voiman suuruus saadaan laskettua kaavasta: Kaavassa F on voima, m kappaleen massa, v ympyräliikkeen nopeus ja r ympyrän säde.
Sukupuolisensitiivinen kasvatus
Sukupuolisensitiivinen kasvatus tai sukupuolitietoinen kasvatus tarkoittaa sellaista kasvatuspedagogiikkaa, jossa otetaan erityisesti huomioon sukupuoliin liittyvät käsitykset ja stereotypiat. Suomessa sukupuolisensitiivisen kasvatuksen mukaista tasa-arvopedagogiikkaa on toteutettu kokeiluhankkeina muutamissa päiväkodeissa vuodesta 2007 lähtien. Varhaiskasvatussuunnitelman perusteissa (2016) tuodaan esiin, että varhaiskasvatus on sukupuolisensitiivistä. Varhaiskasvatussuunnitelman mukaan henkilöstö rohkaisee lapsia tekemään valintoja ilman sukupuoleen tai muihin henkilöön liittyviin seikkoihin sidottuja stereotyyppisiä rooleja ja ennakko-odotuksia. Henkilöstön tehtävänä on tunnistaa lasten keskinäisten kohtaamisten eriarvoistavia piirteitä sekä puuttua niihin hienotunteisesti ja johdonmukaisesti. Myönteisellä ja kannustavalla vuorovaikutuksella tuetaan lapsen oman identiteetin ja itsetunnon kehitystä.
Sukupuolisensitiivinen kasvatus liittyy pääasiassa varhaiskasvatukseen (päiväkoteihin), sillä se on lasten ymmärryksen kehityksen kriittinen ajanjakso, jolloin sukupuolistereotypioita vastaan voi taistella. Sukupuolisensitiivisessä varhaiskasvatuksessa pyritään ehkäisemään sitä että lapset muodostavat haitallisiksi koettuja sukupuolistereotypioita. Sukupuolisensitiivisellä kasvatuksella on tieteellinen pohja, joka liittyy tekijöihin joiden avulla lapsi aktiivisesti muodostaa itselleen sukupuoli-identiteetin. Sukupuolisensitiivisen kasvatuksen hyötynä on, että lapsi voi kehittää positiivisen suhtautumisen sukupuoleensa. Sukupuolisensitiivistä kasvatusta voidaan harjoittaa myös koulussa.
Historia
Islanti on sukupuolisensitiivisen varhaiskasvatuksen edelläkävijämaa. Vuonna 1989 radikaalifeministiksi itseään kuvaileva Margrét Pála Ólafsdóttir perusti Hjalli-koulut, joissa vastustetaan sukupuolistereotypioita ja sukupuolelle stereotyyppistä käyttäytymistä. Vuonna 2018 Islannin päiväkoti-ikäisistä lapsista kahdeksan prosenttia on Hjalli-kouluissa.
Perusta ja tavoitteet
Ruotsalaisen päiväkodinjohtajan Kajsa Wahlströmin mukaan tasa-arvoa voidaan edistää varhaiskasvatuksella, joka ei kannusta perinteisiin sukupuolirooleihin. Hän huomauttaa, että sukupuolisensitiivisessä kasvatuksessa kyse ei ole tyttöjen ja poikien roolien vaihtamisesta keskenään, vaan siitä, että sekä tytöille ja pojille mahdollistetaan uudenlaisia esikuvia ja toimintatapoja lapsen yksilöllisen kiinnostuksen pohjalta.
Tutkimusten mukaan lapset alkavat muodostaa konsepteja sukupuolista noin 2-vuotiaana ja valtaosa lapsista tietää olevansa tyttöja tai poikia täyttäessään 3 vuotta. Lapsi kehittää itselleen sukupuoli-identiteetin 3-5-vuotiaana ja alkaa ymmärtää mitä tarkoittaa olla miespuolinen tai naispuolinen. Lähes välittömästi sen jälkeen kun lapsi on tullut sukupuolitietoiseksi, lapsi alkaa kehittää sukupuolistereotyyppejä, joita lapsi soveltaa itseensä ja muihin antaakseen merkitystä omalle sukupuoli-identiteetille ja saadakseen ymmärrystä omasta sukupuoli-identiteetistään. Sukupuolisterotypiat ovat kehittyneitä jo 5-vuotiaana ja 5-7-vuotiaana sukupuolistereotypioista tulee jäykästi määriteltyjä. . Tutkimusten mukaan lapset muodostavat jäykkiä ja yhä jäykistyvämpiä uskomuksia sukupuolten käyttäytymisestä, mieltymyksistä ja piirteistä ensimmäisten elinvuosien aikana. Näiden stereotyyppien sisäistäminen voi suuresti muokata lapsen tavoitteita ja toimintaa. Myös lastenkirjoissa välittyy vahvoja viestejä sukupuolten stereotyyppisestä käyttäytymisestä. Lapset myös usein saavat positiivista palautetta, kun noudattavat sukupuolistereotypiaa. Näiden syiden vuoksi koulua edeltävä aika on kriittinen ajanjakso jolloin sukupuolistereotypioita vastaan voi taistella.
Hjalli-kouluissa poikia kannustetaan kehittämään empatia- ja hoivaominaisuuksia ja tyttöjä kannustetaan kehittämään rohkeus- ja itseluottamusominaisuuksia. Hjalli-kouluissa aktiivisesti kompensoidaan sukupuolta harjoittamalla käyttäytymistä joka tyypillisesti on yhdistetty vastakkaiseen sukupuoleen. Ólafsdóttirin mielestä sukupuolijatkumon ääripäissä sukupuolten luonnolliset vahvuudet kääntyvät heikkouksiksi. Ólafsdóttirin mukaan tyttöjen herkät ja hoivaavat luonteet voivat kääntyä itseväheksynnäksi ja uhriudeksi sekä poikien vahvuus ja voima aggressiivisuudeksi ja jopa väkivallaksi.
Suomessa päiväkodin henkilökunnan erilaista suhtautumista ja käytöstä tyttö- ja poikalapsia kohtaan on tutkittu Turussa ja Kauniaisissa sosiaali- ja terveysalan järjestön Folkhälsanin tasa-arvohankkeessa ja Naisasialiitto Unionin opetus- ja kulttuuriministeriön tukemassa "Sukupuolisensitiivinen varhaiskasvatus" -hankkeessa (2012–2014), jonka tavoite on lisätä päiväkotihenkilökunnan koulutusta tasa-arvokasvatuksessa.
Sukupuolisensitiivisen kasvatuksen periaatteita
Sukupuolisensitiivinen kasvattaja ottaa lapsen tasa-arvoisesti huomioon. Hän ei tarjoa tytöille vain nukkeja tai värikyniä, vaan hän antaa vaihtoehdoiksi myös auton ja lautapelin. Tärkeintä on, että sukupuoli ei määritä lelujen tarjontaa ja lapsi saa monipuolisia kokemuksia erityyppisistä leikeistä. Lisäksi hiljaisten lasten huomiointi ja yleensäkin lapsien mielipiteiden kuunteleminen ja niiden arvostaminen kuuluu hyvän sukupuolisensitiivisen kasvattajan toimintatapoihin. Kasvattajan täytyisi omalla esimerkillään yrittää ohjata lapsia sukupuolisensitiiviseen ajattelutapaan. Sukupuoliroolit ovat aikojen saatossa tulleet vahvasti osaksi kulttuuriamme ja sitä kautta myös toimintaamme, joten sukupuolisensitiivinen kasvatustapa ei välttämättä tule esiin toiminnassa luonnollisesti. Kasvattajan tulisi pyrkiä tietoisesti tarjoamaan lapsille leikkejä, joita ei yleensä mielletä niin tyypillisiksi heidän sukupuolelleen. Sukupuolisensitiivinen kasvatus vaatii jatkuvaa itsetutkiskelua ja omien toimintatapojen muokkaamista, jotta vältettäisiin lapsen ajatukset siitä, mikä on hänen sukupuolelleen sallittavaa toimintaa ja mikä ei.
Sukupuolisensitiivisen kasvatuksen haasteita
Yksi sukupuolisensitiivisen kasvatuksen haasteista on tyttöjen ja poikien oppimisen erot. Tämä haaste esiintyy erityisesti koulumaailmassa. Esimerkiksi tyttöjen ja poikien välisessä äidinkielen osaamisen tasossa oli suuri ero tyttöjen hyväksi jo kolmannella luokalla. Peruskoulun loppuun mennessä ero on kasvanut jo niin suureksi, että poikien on mahdotonta saada sitä enää kiinni. Tytöt ymmärtävät heihin kohdistetut odotukset oppimisessa paremmin, ja he haluavat miellyttää vanhempiaan ja opettajaansa.
Kritiikki
Kritiikin esittäjät sekoittavat usein sukupuolisensitiivisen, sukupuolineutraalin ja sukupuolettoman.
Sukupuolisensitiivistä kasvatusta vastaan esitetty kritiikki liittyy siihen, että siinä sukupuoli oletetaan pääasiassa sosiaalisesti konstruoiduksi, kun taas kriitikoiden mukaan sukupuolella on vahva biologinen pohja. Kriitikoiden mukaan ei voi olla terveellistä häiritä sukupuolen biologiseen pohjaan nojaavia taipumuksia. Kriitikoiden mukaan biologinen sukupuoli määrittää sukupuolelle tyypillistä leikkimistä. Sukupuolisensitiivisen kasvatuksen kannattajat ovat sanoneet että biologian ei pidä olla kohtalo, ja tähän kriitikot ovat vastanneet, että sukupuolelle tyypillistä käyttäytymistä ei voi pitää sairautena joka vaatii lääkkeen. Kriitikot ovat myös nostaneet esimerkiksi tunnetun David Reimerin tapauksen, jossa poika yritettiin kasvattaa tytöksi. Kriitikot ovat myös maininneet, että miehet ja naiset voivat olla tasa-arvoisia sukupuolten erilaisuudesta huolimatta.
Iso-Britanniassa National Health Servicen tilaston mukaan lapsista kasvava osuus ajattelee sukupuolta ja identifioituu muuksi kuin tytöksi tai pojaksi tai sukupuolettomaksi. Yli kaksinkertaisesti apua sukupuoli-identiteettinsä epämääräisyyteen hakevat tytöt. Tähän saattaa liittyä se että poikamaisen poikatytön imago on positiivinen.
Lampuoti
Lampuoti on agraarisessa Suomessa maanviljelyyn tarkoitetun koko tilan vuokraaja. Vanhassa maanvuokralainsäädännössä käytettiin termiä "lampuotitilan vuokramies". Tässä suhteessa lampuodit erosivat torppareista, jotka olivat vuokranneet vain osan vuokranantajan tilasta työvastiketta, taksvärkkiä vastaan. Mäkitupalaiset puolestaan olivat vuokranneet vain asuntotontin, eivät viljelymaata.
Luokka
Lampuotien yhteiskunnallista asemaa on jossain määrin vaikea määrittää. Omaa yhteiskunnallista luokkaa he eivät periaatteessa milloinkaan muodostaneet, vaan kuuluivat torpparien ja mäkitupalaisten kanssa ns. tilattomaan väestöön. Heidän ryhmänsä oli melko vähäinen, sillä kokonaan vuokrattavissa olevia tiloja on aina ollut suhteellisen vähän.
Lampuodit eivät maksaneet tuloistaan veroja yhteiskunnalle, vaan kaikki suoritukset tapahtuivat tilan omistajalle, joka puolestaan usein nautti verovapautta. Lampuotien yhteiskunnallinen asema kävi yhä epäselvemmäksi, kun muutkin kuin verovapaat aateliset tai papit hankkivat verovapaita tiloja ja vuokrasivat näitä lampuodeille.
Keskiaika
Keskiajalla kirkolla oli arvion mukaan noin 800 maatilaa ja usein niitä viljelivät lampuodit, jotka maksoivat vuokraa todennäköisesti enemmän kuin tavallinen tilallinen kirkon kymmenyksiä. Arviot lampuotien tuolloisesta lukumäärästä vaihtelevat. Anthoni on arvioinut, että Suomen alueella olisi ollut 1530-luvulla noin 250 kartanoa ja lampuotitiloja vastaavasti noin 720. Lampuotitilojen, kuin myös kartanoiden sijainti keskittyi erityisesti Varsinais-Suomeen, sillä siellä sijaitsi 1500-luvulla ko. tiloista noin puolet. Yhteenvedon omaisesti lampuotitilojen määrää keskiajalla on luonnehdittu "hyvin pieneksi".
Uusi aika
Suurvaltakausi merkitsi aateliston voimakasta ekspansiota myös Suomen alueella. Jatkuvasti käydyissä sodissa ansioituneet aateliset saivat hallitsijalta läänityksiä, joilla he eivät usein edes käyneet. Ratkaisu tilojen hoitoon löytyi saatujen läänitysten vuokraamisesta lampuotien viljeltäviksi. Usein myös tavalliset talonpoikaistilat joutuivat läänitetyiksi, ja useasti, eritoten Baltiasta toisenlaisiin maaomistusoloihin tottuneet, läänityksen saajat tekivät, tai ainakin pyrkivät tekemään, näistä entisistä tilansa omistaneista talonpojista lampuoteja.
Aateliston ohella myös hiljalleen kehittyvä teollisuus turvautui lampuoteihin. 1600-luvulla perustetut rautaruukit saivat privilegioita ja niiden myötä muun muassa oikeuden ostaa verovapaata maata. Ruukit viljelivät tilojaan harvoin itse, palkattujen työläisten voimin, vaan ne annettiin lampuotien viljeltäviksi. Järjestely takasi näille lampuodeille hyvin varman ja turvatun aseman. Ruukit saattoivat vaatia osan vuokrasta työnä tai ruukille sopivina tuotteina, kuten hiilinä.
1800-luku
Vaikka suomalaisessa yhteiskunnassa elinkeinorakenteen muutokset olivat vähäisiä, niin maatalousväestön sisäisessä sosiaalisessa rakenteessa varsinkin 1800-luku merkitsi merkittäviä muutoksia. Eräänä keskeisinä lähtökohtina olivat isojako ja vähitellen alkanut puun teollinen hyötykäyttö. Erityisen voimakkaasti tämä näkyi maata omistavan ryhmän pienemisenä suhteessa maata omistamattomaan ryhmään. Myös lampuotien määrä väheni ja heidän sosiaalinen statuksensa alkoi yhä enemmän muistuttaa torpparien asemaa.
Hyvänä esimerkkinä muutoksesta lampuotien asemasta käy Hakoisten kartano. Aiemmin kartanolla oli ollut suhteellisen vähän omaa viljelyä ja lampuodit olivat hoitaneet melko isoilla vuokratiloillaan viljelyn ja maksaneet kartanoon vuokran tiloistaan. Kuitenkin 1850- ja 1860-luvuilla kaikki nämä tilat liitettiin kartanon suoranaiseksi osaksi jolloin lampuodit siirrettiin usein kartanon todellisiin torppiin. Tällöin heille tuli usein verojen lisäksi myös päivätyövelvollisuus, sillä kartanon laajentunut viljelysala vaati varsinkin kylvön ja korjuun aikoina runsaasti työväkeä.
Oman lisänsä 1800-luvulla tilanvuokraajien ryhmään toivat kruununpuustelleiksi muuttuneiden upseerinpuustellien vuokraajat, jotka usein saattoivat olla myös säätyläisiä. Myös ns. Karjalan lahjoitustilojen talonpoikia pidettiin tuossa vaiheessa lampuoteina. Kokonaismäärältään kokotilanvuokraajat olivat kuitenkin vain noin 2–3 prosenttia maatilatalouden ammatissa toimivasta väestöstä, johon kuuluivat lampuotien lisäksi talonpojat, torpparit, muonamiehet, mäkitupalaiset sekä piiat ja rengit.
Myös Karjalassa oli tilojen lampuotioikeus yleistä 1800-luvulta aina 1900-luvun alkupuolelle asti. Suomen valtio ei kyennyt ratkaisemaan Karjalassa tilojen omistusoikeutta suurjaon yhteydessä (metsävarannoista johtuen), vaan vasta vuosina 1922–1924 annetut tilojen omistuskirjat lopettivat lampuotiuden ja tilojen haltijoista tuli niiden laillisia omistajia.
Instituutiona lampuotius menetti merkityksensä, kun tilojen verovapaudet kumottiin ja kaikki verosuoritukset ohjautuivat yhteiskunnalle. Vuoden 1918 torpparivapautuksessa ei kuitenkaan aluksi käsitelty lampuotien asemaa. He eivät voineet vielä silloin lunastaa viljelemiään tiloja omiksi torppareiden ja myöhemmin mäkitupalaisten tavoin, vaan oikeus myönnettiin heille lainmuutoksella vuonna 1919.
XTC (Lukas Leonin kappale)
”XTC” nousi parhaimmillaan Suomen virallisen single- ja striimauslistan kärkeen. Kappale kapusi myös latauslistan toiseksi ja radiosoittolistan sijalle 97. ”XTC” on striimannut tuplaplatinaraa, ja se oli kesän 2018 toiseksi kuunnelluin kappale Suomessa Spotify-suoratoistopalvelussa.
Syyskuussa 2018 Lukas Leon esitti kappaleen Elämä lapselle -konsertissa Hartwall Arenalla, joka keräsi kritiikkiä sosiaalisessa mediassa kappaleen sanoitusten vuoksi.
Sudanin sisällissota
Sudanissa on käyty sisällissotaa lähes sen koko itsenäisyyden ajan; yli viisikymmentä vuotta. Joskus sodat jaetaan ensimmäiseen sisällissotaan 1955–1972, ja toiseen sisällissotaan 1982–2005, usein myös todetaan sodan jatkuneen 1955–2005 yhdentoista vuoden välirauhan yli. Sisällissotia käytiin hallituksen ja Etelä-Sudanin itsenäisyyttä tai itsehallintoa ajaneiden kapinallisten välillä.
Sudanin etelä- ja pohjoisosilla oli varsin erilainen tausta. Brittien siirtomaahallinnon alkuaikoina, vuoteen 1946 asti, Etelä- ja Pohjois-Sudania hallittiin erikseen. Eteläosassa elää kristittyjä ja animisteja, pohjoisessa muslimeita. Pohjoisen ja etelän välisessä konfliktissa kuoli arviolta kaksi miljoonaa ihmistä, ja neljä miljoona ihmistä joutui jättämään kotinsa.
Yksi sodan julmista piirteistä oli lapsisotilaiden käyttö. Heitä arveltiin 1990-luvulla olevan noin 9 000.
Rauhansopimus
Rauhansopimus vuodelta 2005 pääpiirteissään Sopimusta vahvistamaan maahan tuli kymmenentuhatta YK:n rauhanturvaajaa. Näiden lisäksi Sudanissa on rauhanturvaajia Darfurin kriisin takia.
Strung Out
Strung Put on Andy McCoyn viides single. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä Johanna Kustannus.
Rihlahedelmät
Rihlahedelmät (Averrhoa) on kasvisuku, joka kuuluu käenkaalikasvien heimoon. Rihlahedelmät kasvavat luonnonvaraisina trooppisessa Aasiassa, ja niiden hedelmät ovat syötäviä. Suvun tunnetuin laji on karambola eli tähtihedelmä (Averrhoa carambola), jonka lisäksi myös lajia Averrhoa bilimbi kasvatetaan hedelmäpuuna.
Rihlahedelmien tieteellinen nimi Averrhoa viittaa andalusialaiseen filosofiin Averroësiin.
Ulkonäkö ja koko
Rihlahedelmät ovat ainavihantia puita tai pensaita. Lehdet ovat vuorottaisia, korvakkeettomia ja päätölehdykkäisen parilehdykkäisiä. Kukinnot ovat viuhkoja tai kerrannaisterttuja. Viisilukuiset kukat ovat pieniä ja tuoksuvia. Kukkien tyvestä yhteenkasvettuneet verholehdet ovat punaisia ja terälehdet valkoisia, vaaleanpunaisia tai punavioletteja. Hedelmät ovat pitkänomaisia, mehukkaita ja usein viisilohkoisia marjoja. Marjoissa on kussakin monta siementä, jotka ovat joskus siemenvaipallisia.
Lajit
Rihlahedelmiin kuuluu ainakin viisi lajia.
Pieni Ilmojärvi
Pieni Ilmojärvi on Keski-Suomessa Toivakassa ja Jyväskylässä Ilmopohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 75 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 6,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Tupala (täsmennyssivu)
Tupala tarkoittaa seuraavia:
Gabriel Erik von Haartman
Gabriel Erik von Haartman (vuoteen 1810 Haartman, 9. maaliskuuta 1757 Nauvo – 2. elokuuta 1815 Turku) oli Turun akatemian rehtori ja lääketieteen professori. Hartman toimi yliopiston edustajana myös Pietariin matkanneessa suomalaisessa lähetyskunnassa 1808. Hartman aateloitiin vuonna 1810.
Hey Brother
Single on sijoittunut ykkössijalle Itävallan, Saksan, Ruotsin, Norjan ja Suomen singlelistoilla. Australiassa ja Sveitsissä se on sijoittunut toiselle sijalle.
Gabriel Erik von Haartman
Elämä
Vuonna 1785 Haartman oli avioitunut viisitoistavuotiaan apteekkarintyttären Fredrika Lovisa von Mellin kanssa. Pariskunnan esikoinen, tytär Lovisa Dorothea, syntyi vuonna 1788. Häntä seurasi Lars Gabriel 1789 ja Hedvig Margaretha 1790. Fredrika kuoli kuitenkin lapsivuodekuumeeseen vuonna 1792 pian neljännen lapsensa Carl Danielin syntymän jälkeen. Haartmanin sisar Jeanne huolehti lapsista, kunnes neljä vuotta myöhemmin Haartman avioitui uudestaan Fredrika Sofia Fockin kanssa. Tästä avioliitosta syntyi kaikkiaan kahdeksan lasta, muun muassa pojat Gustaf Reinhold ja Johan Robert.
Gelaot
Gelaot (,, oman nimitys Klo tai Klau) ovat yksi Kiinan virallisesti tunnustamista 55:tä etnisestä vähemmistöryhmästä. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan heitä oli Kiinassa yhteensä 579 357. Valtaosa heistä asuu Guizhoun maakunnan länsi- ja luoteisosissa, erityisesti lähellä Zunyia ja Anshunia. Yunnanissa ja Guangxissa asuu jonkin verran gelaoja. Vietnamissa asuu myös pienin määrin gelaoita.
Peloteteoria
Peloteteoria on yleensä sotilas- ja oikeusteoriassa esitetty ajatus, jonka mukaan vastatoimien pelko estää toimimasta vastoin pelotteen käyttäjän haluamaa tapaa. Oikeustieteessä peloteteoria väittää, että rangaistuksen pelko estää rikoksia. Sotilasopissa peloteteoria väittää, että hyökkäyksen lyömisen tai vastahyökkäyksen pelko estää vihollista hyökkäämästä. Yleensä nykyaikana pelotteella tarkoitetaan joukkotuhoaseisiin, lähinnä ydinaseisiin liittyvää pelotetta johon liittyi kauhun tasapaino.
Sotilaallinen pelotetetoria
Sotilaallisen pelotteen ajatus on se, että voimakas aseistautuminen estää sodan, koska vihollinen ei uskalla hyökätä voimakkaasti aseistetun kimppuun. Tämä on ilmaistu myöhäisantiikin sotilasteoreetikko Vegetiuksen kirjoituksissa tunnetuin sanoin Si vis pacem, para bellum. Tähän liittyy myös 1980-luvun MX-ohjuskeskustelun yhteydessä puhuttu "rauha voiman kautta". Sotilaallinen tyhjiö tarkoittaa aseistautumatonta tai heikosti puolustautumaan kykenevää aluetta, joka on helppo vallata. Vihollinen hyökkää helpoiten sotilaallisiin tyhjiöihin. Niinpä sotilaallisen tyhjiön alueella olevat eivät kykene luomaan uskottavaa pelotetta. Tällöin peloteteoria väittää armeijoiden olevan osaltaan rauhaa takaamassa.
Sotilaallinen pelote on sitä uskottavampi, mitä tehokkaampi armeija tai aseistus on. Voimakas armeija tai aseistus aiheuttaisi viholliselle suuret tappiot ja/tai hyökkäyksen epäonnistumisen, tai jopa sodan kääntymisen viholliselle itselleen tappiolliseksi. Nykyaikana pelotteesta puhutaan yleensä ydinpelotteena, joka on ydinaseisiin liittyvä pelote. Ydinaseiden voimakas pelotevaikutus perustuu niiden suureen tuhovoimaan. Kylmän sodan aikana Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välillä vallitsi kauhun tasapaino, johon liittyi ydinhyökkäyksen sattuessa molemminpuolinen taattu tuho (, MAD). Maailmanlaajuisessa ydinpelotteessa ydinsota tuhoaisi sivilisaation, minkä vuoksi kukaan ei halua sellaista aloittaa. Eräs sotilaallisen pelotteen äärimuoto on se, että jo pelkällä voimakkaan hyökkäyksen uhkauksella saadaan vastustaja antautumaan. Vanhalla ajalla esimerkiksi Assyria sai pienet kaupungit maksamaan veroa itselleen uhkaamalla kaupunkien hävityksillä. Näin voimakkaan pelotteen omaavat valtiot kykenevät käyttämään pelotettaan heikompien valtioiden kiristämiseen. Toisaalta pelotetta voi käyttää sekin, jolla ei ole pelotteen vaatimaa kapasiteettia, jos pystyy vastustajaa hämäämällä uskottelemaan että peloteaseistus, esimerkiksi ydinase, on hallussa. Tällöin pelotteeseen turvautuminen on osa psykologista sodankäyntiä.
Oikeustieteellinen peloteteoria
Oikeustieteessä pelote tarkoittaa sitä, että ihmiset välttävät rikoksia rangaistusten pelossa. Rangaistus ajatellaan pelotteena, ja sillä pyritään estämään tulevaisuuden rikoksia. Rangaistuksella ajatellaan olevan erityisesti kaksi tehtävää: yleisestävä ja erityisestävä vaikutus. Yleisestävä vaikutus estää muita syyllistymästä samaan rikokseen, koska muut pelkäävät saavansa myös tuomion. Erityisestävän vaikutuksen tehtävä on turvata ulkopuolisia ja eristää vaarallinen rikollinen ulkomaailmasta sekä antaa rikolliselle mahdollisuus rangaistuksen kärsittyään ymmärtää, ettei rikos kannata.
Kritiikki
Joitakin rikoksia tehdessä rangaistuksen pelon vaikutus on olematon. Pelotevaikutuksen kannalta ei ole tärkeää, onko rikollinen oikeasti syyllinen, kunhan muut vain pelkäävät rangaistusta.
Pelotevaikutus on erityisesti Yhdysvaltojen rangaistuskäytännössä käytetty teoria. Sitä on käytetty myös Suomessa esimerkiksi tekijänoikeuksien suojelemisessa eli tekijänoikeuksien loukkauksissa. Näin Suomessakin on tuomittu ihmisiä korvaamaan todellisia menetyksiä suurempia summia tekijänoikeuksien haltijoille. Suomen kansalaiset äänestivät kansalaisaloitteen tekijänoikeustuomioiden alentamiseksi eduskunnan käsittelyyn marraskuussa 2013. Kansalaisaloitteen perusteluissa arvosteltiin muun muassa pelotevaikutuksen käyttöä, joka ei perinteisesti sovi suomalaisen oikeuskäytännön linjaan. Kaikkiaan tuomioita on pidetty suomalaisittain kohtuuttomina.
Yhdysvalloissa toiminut "Scared Straight" -niminen pikkurikoksiin syyllistyneiden nuorien pelotteluohjelma ei toiminut odotetulla tavalla. Ohjelmassa vangit pelottelevat nuoria ja näyttävät vankilaelämän ankeuden. Ajatuksena oli että pelotteluohjelmaan osallistunut välttäisi vankilaan joutumista aiempaa enemmän. Tosiasiassa ohjelmaan osallistuneiden riski tehdä uusia rikoksia oli huomattavasti suurempi kuin sellaiseen osallistumattomilla verrokeilla. Riski osallistuneilla kasvoi 20–70 % riippuen tutkimuskohteesta ja -lähteestä. Asiasta esitetyn arvion mukaan yksi vankilavierailu aiheutti jopa 11 000 Yhdysvaltain dollarin haitat veronmaksajille ja rikosten uhreille.
Kaivopiha
pienoiskuva|Kaivopihan sisäpiha. Keskellä on [[Björn Weckströmin suunnittelema veistos Yhdessä, joka paljastettiin vuonna 2018. ]] Kaivopiha on Kluuvissa Helsingin keskustan sijaitseva kauppakeskus. Se koostuu Kaivotalon, City-talon, Hansa-talon, Uuden ylioppilastalon ja Vanhan ylioppilastalon muodostamasta kokonaisuudesta. Kaivopihan kaikki rakennukset ovat Ylvan omistamia.
Rakennusten keskellä sijaitsevalla sisäpihalla on aiemmin sijainnut suihkulähde, josta alue on saanut nimensä. Flooran päivänä 2018 käytöstä poistetun suihkulähteen paikalle asennettiin Björn Weckströmin suunnittelema veistos Yhdessä. Veistos oli lahja 150 vuotta täyttävälle Helsingin yliopiston ylioppilaskunnalle. pienoiskuva|Kaivopiha ja sen suihkulähde vuonna 2013.
Nokia N93i
Nokia N93i on Nokian valmistama matkapuhelin, Nokia N93:n seuraaja. Se julkaistiin tammikuussa 2007
Lähteet
Nokia N93i
Juhana Ipatti
Juhana Ipatti, vuoteen 1928 Ivan Ipatoff (1869–1936) oli suomalainen kauppias ja yksi Kainuun merkittävistä liikemiehistä 1900-luvun ensimmäisellä kolmanneksella.
Ipatti syntyi Mujejärvellä Venäjän Karjalassa ja aloitti kauppiaanuransa Suomessa vuonna 1906 pitäen puotia Kuhmossa. Vuonna 1908 hän perusti liikkeen Kajaaniin. Kauppa toimi aluksi Ipatoffin sukulaisen Mikko Korniloffin johdolla. Pian Ipatoff tuli itse Kajaaniin ryhtyen luomaan liikeverkostoa, josta tuli sotien välisessä Kainuussa ainoa osuusliikkeiden kanssa kilpasille kyennyt. Kaupungin suurituloisimmat kauppiaat vuonna 1915 olivat Ipatoff ja Ivan Sergejeff. Juhana Ipatin kauppiaistaitojen monumenttina kohosi vuonna 1925 Kauppakatu 13:een Kajaanin ensimmäinen kerrostalo, 4-kerroksinen asuin- ja liikerakennus. Se tuhoutui Talvisodan pommituksissa.
Retributiivinen rangaistusteoria
Retributiivinen rangaistusteoria, joka tunnetaan myös nimillä sovitusteoria ja absoluuttinen rangaistusteoria, oikeuttaa rangaistuksen, koska se on luonnollinen seuraus rikoksesta. Rangaistuksella rikollinen tasoittaa tilinsä muun yhteisön kanssa.
Historia ja erilaiset perustelut
Filosofeista Georg Wilhelm Friedrich Hegel ja Immanuel Kant on perinteisesti mielletty sovitusteorioita kannattaneiksi ajattelijoiksi, mutta nykyään Kantin osalta tulkinta ei ole yksiselitteinen. Näissä retributiivisissä teorioissa rangaistuksen oikeutus ja tarkoitus johdetaan suoraan tarkastelemalla menneisyydessä tapahtunutta tekoa eikä rangaistuksesta syntyvillä yhteiskunnallisilla seurauksilla ole asiassa merkitystä. Historiallisesti sovitusteoriat perustettiin usein esimerkiksi jumalan sanaan jolloin rikos käsitettiin synniksi ja rangaistus synnin sovitukseksi. 1900-luvun alkupuolella perustana saatettiin käyttää yleistä moraalilakia tai oikeuspositivistista ajatusta lain velvoittavuudesta. Nykyisin sovitusteoriat nauttivat kannatusta lähinnä angloamerikkalaisessa maailmassa jossa uudempi kannatusta saanut perusta on ajatus rikoksentekijän saavuttamasta epäoikeudenmukaisesta edusta. Tämän perustelun mukaan oikeuden tarkoituksena on turvata kaikille tietyt edut kuten vapaus ja turvallisuus ja yksi keino tähän on rikoslaki. Kaikki ovat etukäteen hyväksyneet esimerkiksi rikosoikeudelliset rajoittamistoimenpiteet, jotka on rikoslaissa ilmaistu. Rikoksentekijä hyötyy tässä mallissa turvatuista oikeuksista, mutta ei suostu jakamaan turvaamisen vaatimia rajoituksia. Syntynyt epäoikeudenmukainen etu riistetään tekijältä rangaistuksella.
Retributivismin lajit
Retributivismin alalajeista negatiivista käytetään yleensä yhdistelmäteorioissa. Sen mukaan ainoastaan niitä, jotka sen ansaitsevat on oikeutettua ja voidaan rangaista ja vain suhteessa tehtyyn tekoon. Esimerkiksi seurausetiikkaan pohjaavissa rangaistusteorioissa negatiivista retributivismia on käytetty eräiden puhtaasti seurauseettisen teorian koettujen ongelmien korjaamiseen. Positiivisen retributivismin mukaan sen ansaitsevia ei ainoastaan voida vaan myös täytyy oikeudenmukaisuuden nimissä rangaista. Se, että joku ansaitsee rangaistuksen ei ole vain vaatimus sille, että häntä voidaan rangaista vaan myös jo itsessään riittävä syy sellaisen määräämiseen.Positiivisesti retributiivisia sovitusteoriat voidaan pitää aitoina sovitusteorioina koska pelkkä sovituksen itseisarvon periaate oikeuttaa niissä rangaistuksen. Kolmas retributiivisten teorioiden laji ovat tavoiteretributiiviset eli välineelliset sovitusteoriat. Ne perustelevat rangaistuksen oikeutuksen jollakin rangaistuksen käyttöön liittyvillä ulkoisilla merkityksillä kuten oikeustajunnan tyydyttämisellä.
Kritiikki
Retributiivisten teorioiden merkittävä ongelma syntyy niiden menneisyyteen kohdistuvasta luonteesta. Oikeutuksen syntyessä menneisyydessä tehdystä teosta teoria ei pysty tarjoamaan minkäänlaista rajoitusta rikosoikeuden alan suhteen. Jos perustana käytetään esimerkiksi yleistä moraalilakia niin ongelmia syntyy nyky-yhteiskunnan monikulttuurisuudesta jonka vuoksi on mahdotonta löytää tällaista universaalia eettistä säännöstöä. Toisaalta epäoikeudenmukaisen edunkin ajatuksessa on ongelmallisia piirteitä. Joissain rangaistavaksi määritellyissä rikoksissa muuhun yhteiskuntaan nähden saavutettua etua voi esimerkiksi olla vaikea nähdä, edun suuruuden määrittäminen on vaikeaa ja tämä mittari ei välttämättä vastaa juurikaan käsityksiämme oikeudenmukaisista rangaistuksista rikoksille suhteessa toisiinsa. Tavoiteretributiiviseen teoriaan jonka oikeutuksena käytetään oikeustajunnan tyydyttämistä voidaan puolestaan suunnata kysymys siitä miten tällainen tyydytys eroaa pelkästä kostosta.
Tall Abu Huraira
Tall Abu Huraira (myös Tell Abu Hureyra) oli kivikautinen maanviljelykylä Pohjois-Syyriassa, pohjoisen Levantin ja itäisen Mesopotamian rajalla. Kylän vanhemmassa kerrostumassa asui 200–300 metsästäjä-keräilijää paikoillaan. Kylä hylättiin joksikin aikaa, ja sitten kylä kasvoi valtavaksi esikeraamisen ajan keskukseksi.
Historia
Tall Abu Huraira (Tell Abu Hureyra) oli epipaleoliittinen ja esikeraaminen neoliittinen maanviljelykylä Pohjois-Eufratin varrella. Noin 13 000–11 000 eaa. vallitsi Lähi-idässä sateinen kausi joka johti väestön asettumiseen paikoilleen muun muassa Hurairaan. Sateisuus mahdollisti runsasravintoiset ympäristöt. Hurairan lähellä kasvoi luultavasti joenuomissa tammea mistä saatiin syötäviä terhoja, villivehnää, kahta villiruislajia sekä läheisellä aavikolla liikkui gaselleja. Gasellit olivat tärkein liharavinnon lähde.
Huraira 1 -kylä perustettiin ehkä noin 11 500 eaa. . Tällöin siellä asui noin 100–300 tyypillistä monipuolista ravintoa syöviä metsästäjä-keräilijää. Ilmasto oli kostea ja suosi ravinnon keruuta luonnosta viljelyn sijaan. Huraira oli Natufin kulttuurin tyyppinen epipaleoliittinen asuinpaikka. Silloin siellä oli pieni määrä ajalle tyypillisiä pyöreitä majoja. Gaselleja metsästettiin vuosivaelluksilla. Pienempiä eläimiä, kuten jäniksiä, kettuja ja lintuja, ympäri vuoden.
Noin 11 000 eaa. ilmasto viileni nuorempaan dryaskauteen. Lähi-idän ilmasto kuivui. Tämä suosi maanviljelyä. Noin 11 000 eaa. tammenterhoja kasvavat metsät katosivat. Villivilja, höyhenheinä ja asphodelus-kasvin siemenet tulivat tammenterhojen tilalle. Noin 10 600 eaa. villit viljalajit hävisivät Hurairasta ja syötiin mm. apiloita ja mailaisia pistaasisatojenkin pienettyä.
Huraira 1:stä onkin löydetty noin viljellyn tyyppistä ruista noin ajalta 10 700 eaa. Samalta ajalta on merkkejä rikkaruoho lajeista, joiden tiedetään kasvavan mieluummin kastellussa maassa. Tällöin Hurairassa olisi viljelty maata jo noin 1 000 vuotta aiemmin kuin muualla Lähi-idässä. Nuoremman dryaskauden aikana Hurairassa asui noin 100–300 ihmistä, ja väki kasvoi samaan aikaan kuin monien muiden kiinteiden asuinpaikkojen väki väheni tai paikkoja jopa hylättiin. Noin 10 000 eaa. paikka hylättiin. Luultavasti väki muutti riistan perässä toisille seuduille ilmaston muututtua riistalle, viljelyllä ja syötäville villikasveille laajoilla alueilla.
Noin 9 400 eaa. paikka asutettiin uudelleen, ja tämän Huraira 2 -ajan löydöissä näkyy selviä jatkuvan viljelyn merkkejä. Huraira 1 oli tehty suorakulmaisista savitiilitaloista ja kujat olivat kapeita. Noin 500 vuoden kuluttua paikalla asui noin 20 kertaa enemmän ihmisiä kuin aiemmin, eli 4 000-6 000 ihmistä, mikä kertoo maanviljelyn nostaneen väkilukua rajusti. Noin 9 000 eaa. alkoi äkkiä vuohien ja lampaiden paimennus.
Mikko-Olavi Seppälä
Mikko-Olavi Seppälä (s. 1975) on suomalainen historiantutkija ja teatteritieteen dosentti. Hän on kirjoittanut useita tieteellisiä ja yleistajuisia teatteri- ja kulttuurihistoriaa käsitteleviä teoksia. Hän teki väitöskirjansa vuonna 2007 suomalaisen työväenteatterin varhaisvuosista.
Seppälä on runoilija Aale Tynnin tyttärenpoika. Seppälä on kirjoittanut äitinsä Riitta Seppälän kanssa Tynnin elämäkerran Aale Tynni: hymyily, kyynel, laulu.
Josef Hofmann
thumb|right|Josef Hofmann
Josef Hofmann (20. tammikuuta 1876 Podgórze – 16. helmikuuta 1957 Los Angeles) oli puolalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin asettunut pianisti, säveltäjä ja keksijä.
Hofmann syntyi muusikkovanhemmille. Hänen isänsä oli säveltäjä, kapellimestari ja professori Kazimierz Hofman. Hänen äitinsä oli kevyeen oopperaan erikoistunut laulaja Matylda Pindelska. Hofmann oppi musiikin perusteet 3-vuotiaana ja teki ensiesiintymisensä Varsovassa 5-vuotiaana. Kuultuaan 7-vuotiaan Hofmannin esittävän Varsovassa Ludwig van Beethovenin pianokonserton nro 3 Anton Rubinstein julisti pojan ennennäkemättömäksi lahjakkuudeksi. Hofmann esiintyi jo lapsena Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa, Norjassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa. Hänelle järjestettiin myös Yhdysvaltoihin suuntautunut kiertue. Vuonna 1892 Rubinstein hyväksyi hänet ainoaksi yksityisoppilaakseen. Hofmann sai opetusta Berliinissä myös Moritz Moszkowskilta, joka kuitenkin katsoi, ettei hänellä ollut tälle paljon opetettavaa.
Ensimmäisen esiintymisensä aikuisiällään Hofmann teki Rubinsteinin järjestämänä 14. maaliskuuta 1894 Hampurissa. Tuolloin hän soitti Rubinsteinin pianokonserton nro 4 säveltäjän itsensä johtaessa orkesteria. Tämän jälkeen myös Rubinstein katsoi, ettei hänellä ollut enää opetettavaa Hofmannille. Hofmann työskenteli neljän vuosikymmenen ajan kiertävänä virtuoosina; hän soitti Venäjällä, Euroopassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Meksikossa. Asuttuaan vuoteen 1918 Berliinissä Hofmann asettui Yhdysvaltoihin. Hänet nimitettiin vuonna 1924 Curtis Institute of Musicin pianonsoiton laitoksen johtoon, ja vuonna 1927 hänestä tuli Curtis Institute of Musicin johtaja. Hänen oppilaisiinsa kuului Shura Cherkassky.
Hofmann piti Rubinsteinia ja Moriz Rosenthalia ainoina pianisteina, jotka hänen taiteilijuuteensa olivat vaikuttaneet. Hän nautti muiden muassa Sergei Rahmaninovin arvostusta. Kuultuaan Hofmannin esittämänä Frédéric Chopinin pianosonaatin nro 3 Rahmaninov jätti kyseisen teoksen omasta ohjelmistostaan todeten, ettei ollut kuullut Hofmannin esitystä vastaavaa soittoa sitten Anton Rubinsteinin aikojen. Rahmaninov myös omisti Hofmannille pianokonserton nro 3, vaikka tämä ei koskaan esittänyt sitä julkisesti. Hofmannilla oli kattava ohjelmisto, mutta hän suosi erityisesti Beethovenia, Chopinia, Robert Schumannia ja Franz Lisztiä.
Äänitykset
Thomas Edison äänitti Hofmannin soittoa jo soittajan ollessa 10-vuotias. Miehet pitivät sittemmin kirjeenvaihtoa tieteellis-teknisistä aiheista. Ensimmäiset kaupalliset äänitykset Hofmann teki vuonna 1903 Berliinissä. Vuosina 1912–1918 hän äänitti Columbialle, ja seuraavat kaupalliset äänitykset hän teki Brunswickille vuosina 1922–1923. Hofmann ei enää tehnyt kaupallisia levytyksiä 1920-luvun lopussa eikä 1930-luvulla, vaikka oli näinä aikoina taiteilijuutensa huipulla. Hän oli itse erityisen tyytyväinen HMV:lle tekemiinsä äänityksiin, joita ei kuitenkaan julkaistu hänen elinaikanaan.
Työ säveltäjänä ja keksijänä
Hofmann julkaisi säveltäjänä yli sataa omaa teostaan, joista monet käyttäen pseudonyymiä Michel Dvorsky. Hän esitti oman Chromaticon-teoksensa pianolle ja orkesterille Golden Jubilee -konsertissaan Metropolitan-oopperatalossa New Yorkissa vuonna 1937. Sergei Rahmaninoville hän kuitenkin kertoi, ettei oikeastaan tiennyt, kuinka rakentaa sävellys, mutta katsoi, että "ajoittain se sattuu kuulostamaan hyvältä". Lisäksi Hofmann työskenteli keksijänä, jolla oli kuollessaan hallussa yli seitsemänkymmentä patenttia.
Hagiografiset saagat
Hagiografiset saagat eli ns. ”pyhimyssaagat” (isl. helgisögur) kuvaa terminä niitä keskiajan Islannissa laadittuja saagoja, jotka pohjautuivat kristilliselle pyhimyselämäkertaperinteelle. Ne pitävät sisällään esimerkiksi marttyyrikuoleman kokeneiden pyhimysten kärsimyshistorioita (isl. píslarsögur, lat. passio) ja pyhien ihmisten elämäkertoja (isl. lífssögur, lat. vita), sekä näihin pyhiin liitettyjä ihmekertomuksia (isl. jarteinir, lat. miracula). Valtaosa säilyneistä yhteensä yli sadasta pyhimyssaagasta on nimenomaan käännöksiä latinankielisistä pyhimyselämäkerroista. Ne eivät kuitenkaan välttämättä ole suoria käännöksiä alkuperäisteksteistä vaan mukaelmia, ja yksittäinen saaga on voinut perustua useammallekin teokselle, joiden pohjalta se on laadittu. Suosittuja lähteitä olivat esimerkiksi Vitae patrum, apokryfiset kirjat, Gregorius Suuren Dialogit, Jacobus de Voraginen Kultainen legenda (Legenda aurea) ja Vincent Beauvais'laisen Speculum historiale. Pyhimyssaagoja ei ole suomennettu.