cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mahtisormus
Keski-Maassa taottiin kaksikymmentä Mahtisormusta. Eregionin haltiat takoivat niistä yhdeksäntoista Sauronilta opituilla taidoilla. Sauron esiintyi nimellä Annatar, "Lahjojen herra" ja hän käytti suunnitelmansa laatimisessa hyväkseen haltiaseppien tiedonjanoa. Samalla Sauron oppi haltioiden taidot. Mahtisormuksia alettiin takoa noin 1500 Toista aikaa.
Sauron itse takoi kahdennenkymmenennen Mahtisormuksen, Valtasormuksen muilta salassa Tuomiovuoren tulissa n.1600 Toista aikaa. Sauron loi sillä käskyvallan muihin Sormuksiin, ja laittoi suurimman osan mahdistaan tähän Sormukseen. Ne, joille Mahtisormukset annettiin, ilmenevät selvästi seuraavassa runossa, jonka Sauron lausui asettaessaan valtasormuksen sormeensa:
Kun Sauron asetti sormuksen sormeensa, runossa mainitut kolmen sormuksen haltiakuninkaat kuulivat hänen lausumansa runon sanat ja tajusivat Sauronin petoksen ja suunnitelman ja kätkivät sormuksensa. Tämän seurauksena Sauron julisti haltioille sodan.
Sauron antoi kääpiökuninkaille seitsemän Sormusta. Kääpiöt puolestaan väittävät että haltiat antoivat yhden sormuksen kääpiö Durin III:lle ja yhdeksän Sormusta kuolevaisille ihmisille. Kääpiöt käyttivät omia Sormuksiaan luodessaan kaupunkeja, mutta siitä huolimatta Sauron ei saanut määräysvaltaa heihin. Tämä saattoi kuitenkin lisätä heidän ahneuttaan.
Lohikäärmeet tuhosivat kolme seitsemästä kääpiöiden Sormuksista ja loput neljä päätyivät lopulta takaisin Sauronille. Kääpiöiden kuningas Thráin II joutui vangiksi Dol Gulduriin, jossa Sauron valmisteli paluutaan Mordoriin ja viimeinen Seitsemästä sormuksesta vietiin häneltä. Myöhemmin ruhtinas Balin lähti retkikunnan kanssa Moriaan osaksi juuri etsimään tätä sormusta, sillä hän ei tiennyt Thrórin antaneen sormuksen pojalleen Thráinille ennen uhmapäistä menoaan Moriaan. Sauron myös yritti lahjoa kääpiöitä lähettilään välityksellä uudelleen lupaamalla menetetyt sormukset takaisin heille.
Ihmiset, joille annettiin yhdeksän Sormusta, murtuivat ja heistä tuli Sauronin palvelijoita joille annettiin eri nimiä. Mordorin kielellä ne olivat Nazgûl, Sormusvarjot ja haltjoiden kielellä Ülairi.
Eregionin haltioiden takomiin Sormuksiin Sauron ei koskaan koskenut, vaan ne takoi yksin Celebrimbor. Niitä kutsuttiin nimillä Narya, Nenya ja Vilya. Niitä pidettiin salassa koko Kolmas Aika, kunnes Suurin Sormus ja Sauron, tuhottiin.
Velhojen saapuessa Keski-Maahan sormusten valmistumisesta on kulunut jo yli 2500 vuotta ja taito valmistaa niitä on kadonnut. Velho Saruman etsi ennen petostaan tietoa sormuksista ja niiden valmistamisesta ja hän sai selville, miltä ne sekä Valtasormus näyttivät. Gandalf puolestaan toteaa, että haltiat olisivat myös valmistaneet joukon vähäisempiä sormuksia opetellessaan niiden valmistamisen taitoa.
The Legend of Zelda: Phantom Hourglass
The Legend of Zelda: Phantom Hourglass (,Zeruda no Densetsu: mugen no sunadokei) on Nintendon The Legend of Zelda -pelisarjan peli Nintendo DS:lle. Peli paljastettiin ensi kerran Nintendon johtaja Satoru Iwatan puheen aikana vuoden 2006 Game Developers Conference -messuilla, jotka järjestettiin San Joséssa, Kaliforniassa. Phantom Hourglass on yläviistosta kuvattu 3D-peli. Grafiikka on toteutettu cel-shading-tekniikalla, mikä tuli tutuksi jo pelissä The Legend of Zelda: The Wind Waker. Phantom Hourglassin julkaisun oli alun perin tarkoitus ajoittua The Legend of Zelda: Twilight Princessin julkaisun läheisyyteen, mutta se sai osakseen viivytystä, joten julkaisu tapahtui Japanissa vasta 23. kesäkuuta. Amerikassa peli julkaistiin 1. lokakuuta ja Euroopassa 19. lokakuuta.
Pelaaminen
thumb|left|200px|Link purjehtimassa.
Peli hyödyntää Nintendo DS:n molempia ruutuja, alempi näyttö on pääasiassa pelaamista varten ja ylempi karttoja varten. Alaruudulla voi osoitinkynää käyttämällä ohjata muun muassa bumerangin heittorataa, ratkaista pulmia, tehdä merkintöjä karttaan, vihollisia koskettamalla Link huitasee miekalla kohti vihollista, ja Linkin liikutus tapahtuu kosketusnäytöllä keijua ohjaamalla. Wind Wakeristä tuttu purjehtiminen on tässäkin pelissä mukana. Purjehdus tapahtuu höyrylaivalla, ja reitti määritetään osoitinkynällä.
Pelissä kerätään The Wind Wakeristä tuttuun tapaan merikarttoja, joiden avulla Link pääsee uusille saarille. Kartat löytyvät suuresta maanalaisesta temppelistä, jota Linkin on tutkittava edetäkseen pelissä. Vain ocean`s kings temppelissä on kirous, joka estää Linkin etenemisen. Tässä vaiheessa kuvaan astuu pelin nimikkoesine The Phantom Hourglass (Aaveiden tiimalasi). Tiimalasiin kerätään kultaista hiekkaa, nimeltä The Sand of Hours (Ajan hiekka). Niin kauan kuin lasissa on hiekkaa jäljellä on Link turvassa. Hiekan valuttua loppuun, temppelin kirous imee Linkin voimat ja Link kuolee. Hiekkaa saa kerättyä lisää päihittämällä pomovihollisia eri saarilla. Tiimalasin avulla kirottu ocean`s kings temppeli voidaan lopulta puhdistaa kirouksesta.
Tarina
Phantom Hourglass jatkuu siitä, minne Wind Waker jäi. Pelin tapahtumat alkavat pari kuukautta Wind Wakerin lopun jälkeen, kun Link, Tetra ja hänen merirosvonsa ovat matkalla etsimässä uutta kotimaata. Sankan sumun keskellä he näkevät aavelaivan, ja Tetra menee tutkimaan sitä. Hänen joutuessaan pulaan Link yrittää pelastaa hänet, mutta putoaa mereen ja menettää tajuntansa. Ajauduttuaan mystisen saaren rannalle hän herää keijun ääneen. Keijun avulla hän lähtee etsimään Tetraa ja tietä takaisin merille, mitkä hän kerran tunsi...
Linkin on etsittävä aavelaiva ja sen lisäksi Ocean Kingin kolme keiju-apuria. Matkallaan hän tapaa kerskailevan kapteeni Linebeckin, jonka höyrylaivalla on mahdollista liikkua saarten välillä. Siitä onkin paljon apua keijujen etsimisessä, ja kun ne kaikki lopulta ovat koolla, saadaan selville Bellumista, pelin päävihollisesta. Ciela ja Linebeck inhoavat toisiaan alusta lähtien.
Metallit saatuaan Link palaa takaisin, ja seppä valmistaa legendaarisen miekan. Siitä puuttuu kuitenkin kahva, joka hänen on haettava Ocean Kingiltä. Sen jälkeen hän lähtee Ocean Kingin temppeliin viimeisen kerran, aikeissaan surmata Bellum.
Verinen taistelu alkaa temppelin pohjakerroksissa, ja muuttuu myöhemmin vauhdikkaaksi meritaisteluksi. Lopullinen taistelu käydään aavelaivan kannella kapteeni Linebeckin selkään sulautunutta Bellumia vastaan. Taistelun päätteeksi Link tappaa viimein Bellumin, ja Ocean Kingin oikea muoto, valas, nousee merestä, ja kertoo, että Linkin ja Tetran on aika palata omaan maailmaansa.
Pian he heräävät aavelaivan kannella, ja tapaavat taas muut merirosvot. Ilmenee, että koko peli onkin ollut luultavasti vain unta, mutta lopussa Link näkee kapteeni Linebeckin laivan katoavan kaukaisuuteen.
Puistosyreeni
Puistosyreeni (Syringa × henryi) on unkarinsyreenin (Syringa josikaea) ja villasyreenin (Syringa villosa) välinen risteymä. Sitä käytetään pensasmaisena koristekasvina ja siitä on myynnissä useita erilaisia lajikkeita.
Ulkonäkö ja koko
Puistosyreeni kasvaa noin 2–4 metriä korkeaksi, leveäksi ja tuuheakasvuiseksi pensaaksi. Oksat ovat pystyjä. Lehdet ovat leveänsoikeat, tyvi suippo. Lehtilapa on 8–18 cm pitkä ja lehtiasento vastakkainen.
Levinneisyys
Puistosyreeni on kotoisin Unkarista. Sitä on tavattu Suomen luonnosta sieltä täältä Helsingistä Rovaniemelle.
Ruotsin joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1995
Ruotsin joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1995 luetteloi Ruotsin joukkueen kokoonpanon vuoden 1995 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa Ruotsissa. Ruotsi sai kisoista hopeaa.
Völjärinsalmen kalliomaalaus
Völjärinsalmen kalliomaalaus (tai Kaitajärven) sijaitsee Kaitajärvellä Puumalassa Etelä-Savossa. Kalliomaalaus ajoitetaan väljästi kivikauteen ja sen löysi Risto Kupiainen vuonna 1992.
Kallio ja sen sijainti
Maalauskallio sijaitsee Puumalassa noin 5,5 kilometriä pitkän, mutta erittäin kapean Kaitajärven itärannalla pohjois-etelä-suuntaisessa kallioseinämässä. Kallio on järven puolivälissä olevassa Völjarinsalmessa sen eteläpuolella ja se laskee pystysuoraan alas. Järvi näkyy puiden lomassa rantametsikön takana. Kallion lähellä 500 metrin päässä koillisessa on Kaijantalo ja maalauksen lähelle 150 metrin päähän johtaa metsäautotie. Maalaus on valtion mailla.
Maalaus
Maalausalue on kooltaan 1,2×0,8 metriä ja sijaitsee 85,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Se on osittain vedenvalumien tuhoama ja kuvioita peittää vaaleat kuivumisjäljet. Punaväriä näkyy siellä täällä hyvin heikosti ja kuviot ovat epäselviä tai katkelmallisia. Selvimmät jäljet ovat kaksi pitkää pystysuoraa jälkeä, jotka ovat jäänteet tuhoutuneesta kuviosta. Muuta punaväriä esiintyy näiden jälkien ympärillä. Eräät ovat nähneet läikässä myös tuhoutuneen kämmenpainauman.
Hans-Uwe Pilz
Hans-Uwe Pilz (s. 10. marraskuuta 1958 Hohenstein-Ernstthal, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Ura
Pilz pelasi juniorina BSG Fortschritt Hohenstein-Ernstthalissa, josta hän siirtyi Sachsenring Zwickauhun vuonna 1973. Hän teki ensiesiintymisensä DDR-Oberligassa pelanneessa edustusjoukkueessa 17-vuotiaana. Vuonna 1977 Pilz tiedusteli Dynamo Dresdenin päävalmentajalta, Walter Fritzschiltä, mahdollisuutta päästä pelaamaan seuraan. Tällöin seura kuului maan parhaimpiin, eikä Fritzsch halunnut vielä ottaa nuorta pelaajaa mukaan joukkueeseen, jossa oli jo Peter Kotten, Matthias Müllerin ja Gerd Weberin kaltaisia maajoukkuepelaajia. Yli kolme vuotta tämän jälkeen Dynamon valmentajaksi siirtynyt Gerhard Prautzsch etsi joukkueeseen uusia pelaajia, koska Kotte, Müller ja Weber olivat pelikiellossa. Kesällä 1981 Uwe Pilz allekirjoittikin sopimuksen seuran kanssa, muttei pelannut seurassa, koska se ei kyennyt tarjoamaan Pilzille ja hänen perheelleen asuntoa. Tämän takia Pilz pelasi alkukauden Zwickaussa, mutta siirtyi alkuvuodesta 1982 Dynamoon, koska seura oli hankkinut hänelle asunnon.
Dynamon paidassa Pilz voitti kaksi DDR-Oberligan mestaruutta sekä kolme cup-mestaruutta. Saksojen yhdistyttyä Pilz siirtyi kölniläiseen SC Fortuna Kölniin, joka pelasi 2. Bundesliigassa. Hän teki paluun kuitenkin jo parin kuukauden päästä Dynamoon, jossa hän pelasi aina vuoteen 1995 saakka, jolloin seura putosi Bundesliigasta. Uransa kaksi viimeistä kautta Pilz pelasi toisella sarjatasolla FSV Zwickaun paidassa.
Pilz toimi valmentajaurallaan kaksi kertaa Zwickaun päävalmentajana.
Maajoukkueura
Pilz debytoi Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 1982 pelissä Islantia vastaan. Hän pelasi 35 ottelua maajoukkueessa ja 14 ottelua olympialaisissa. Hänen viimeiseksi otteluksi jäi vuonna 1989 pelattu MM-karsintaottelu Turkkia vastaan. Ottelussa Pilz mursi jalkansa.
Uuno Saarnio
Uuno Saarnio (sukunimi vuoteen 1919 Bredström; 5. tammikuuta 1896 Turku – 14. huhtikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kirjastonjohtaja ja filosofi.
Saarnio keskeytti oppikoulun kolmannelta luokalta ja työskenteli sitten Kansallis-Osake-Pankin konttoristina Turussa 1912–1920 ja Turun kaupunginkirjastossa harjoittelijana 1920–1921. Hän valmistui ylioppilaaksi yksityisesti Forssan yhteislyseosta 1921. Saarnio opiskeli tämän jälkeen filosofiaa ja matematiikkaa Turun yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1927. Opintojen ohella Saarnio oli työssä Turun yliopiston kirjastossa amanuenssina 1921–1928. Valmistuttuaan hän oli Turun kaupunginkirjaston palveluksessa varakirjastonhoitajana 1928–1939.
Saarnio väitteli filosofian tohtoriksi 1937, väitöskirja Untersuchungen zur symbolischen Logik I käsitteli merkkien ja merkityssuhteiden logiikkaa. Hän työskenteli Tampereen kaupunginkirjaston johtajana 1939–1940 ja sen jälkeen Helsingin kaupunginkirjaston johtajana 1940–1963. Saarnio toimi myös Helsingin yliopiston logiikan dosenttina 1945–1966 ja hän sai professorin arvonimen 1957. Eläkkeelle jäätyään Saarnio toimi vielä Bonnin yliopiston vierailevana filosofian professorina 1964–1966 ja Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan filosofian historian luennoitsijana 1967–1969.
Carlos Pace
José Carlos Pace (6. lokakuuta 1944, São Paulo - 18. maaliskuuta 1977 Mairiporã, São Paulo) oli brasilialainen Formula 1 -ajaja. Pace nousi F1:iin Emerson Fittipaldin vanavedessä, ja aloitti Williamsilla 1972. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Surteesille, josta neuvotteli itsensä irti kesken toisen kauden, ja siirtyi ajamaan Brabhamia. Pace keräsi urallaan yhteensä 58 pistettä, ja saavutti yhden voiton.
Carlos Pace kuoli lentokone-onnettomuudessa 1977. Nykyinen Brasilian Grand Prix ajetaan hänen nimeään kantavalla radalla, Autodromo José Carlos Pace. Pace on haudattuna Cemitério do Araçaan, São Pauloon.
Mikko Ijäs
Mikko Rakushin Ijäs (s. 1978 Jyväskylä) on suomalainen kuvataiteilija ja taiteentutkija. Ijäs on väitellyt aiheesta taiteen alkuperä varhaisten metsästäjä-keräilijöiden keskuudessa Fragments of the Hunt (Aalto 2017). Ijäs on tutkinut esihistoriallista kalliotaidetta ja Afrikan alkuperäiskansojen kulttuureja vuodesta 2009 alkaen, pääosin Namibiassa.
Ijäs on myös kuvataiteilija, dokumenttielokuvaohjaaja ja lavastaja. Syksyllä 2011 Ijäs lavasti ja suunnitteli visuaalisen ilmeen Sofi Oksasen ja Maija Kaunismaan musiikkiteatteriesitykseen "Kertomuksia keittiöstä" Suomen Kansallisteatterin Omapohjaan. Ijäs oli vuoden 2011 Helsingin juhlaviikkojen Elisan sponsoroima debytanttitaiteilija. Hän oli myös yksi varhaisimpia taiteilijoita, jotka tekivät videopiirroksia Applen iPhonella ja iPadillä. Hän on tehnyt yhteistyötä muotisuunnittelija Paola Suhosen kanssa. Heidän yhteinen installaationsa "The Land of the Seven Fairy Tales" oli esillä Amos Anderssonin taidemuseossa kesällä 2012 ja kiersi ulkomailla Japanissa, Yhdysvalloissa ja Saksassa.
Ijäs valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun valokuvataiteen osastolta 2006. Hän toimi tutkijana ja sivutoimisena tuntiopettajana mm. Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa vuosina 2006–2010. Ijäs aloitti väitöskirjansa kirjoittamisen Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun taiteen laitoksella vuonna 2007. Väitöksen otsikkona oli alkuaan "Silmä, käsi ja mieli: inhimillisen havainnon evoluutio taidehistoriassa”. Väitöskirja käsitteli lopulta taiteen alkuperään johtanutta kehitystä varhaisten metsästäjä-keräilijöiden keskuudessa, mutta aloittaessaan väitöskirjan kirjoittamisen Ijäs tutki havainnon ja kuvan tekemisen suhdetta. Ijäksen tutkimuksen keskeisin aineisto on ollut omien kokemuksien lisäksi taidehistorian laaja-alainen tuntemus, antropologiset menetelmät, arkeologia sekä neuropsykologinen tutkimusaineisto.
Ijäs valmistui taiteen tohtoriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2017. Vastaväittäjänä tilaisuudessa toimi Harvardin yliopiston professori Daniel E. Lieberman, jonka alaisena Ijäs jatkoi tutkimustaan Harvardin ihmisen evoluutiobiologian laitoksella vuosina 2017–2019.
Ijäs on kansainvälisen Zen Peacemakers -järjestön jäsen. Hän oli perustamassa järjestön suomalaista ryhmää nimeltä Peacemakers Finland syksyllä 2007.
Yksi Ijäksen tunnetuimpia taideteoksia on Vincent van Goghin hautakiven kopio vuodelta 2007.
Ijäs on naimisissa säveltäjä Maija Kaunismaan kanssa, ja heillä on yksi yhteinen lapsi.
Tutkimus
pienoiskuva|Mikko Rakushin Ijäksen väitöskirjan kansi. Ijäksen tutkimuksen lähtökohtana on väite, jonka mukaan noin kaksi miljoonaa vuotta sitten Afrikan savanneilla esivanhempamme juoksivat ravinnokseen antilooppeja hengiltä. He luottivat fyysiseen kestävyyteensä ja jäljittivät eläintä kunnes se luovutti ja sen lopettaminen oli turvallista sen sijaan että he olisivat tarvinneet monimutkaisia aseita. Tämä prosessi johti ajoittain muuntuneisiin tietoisuuden tiloihin, jotka johtivat metsästäjät uskomaan, että hän on muuttunut metsästämäkseen eläimeksi. Tutkiessaan Kalaharin viimeisten metsästäjä-keräilijöiden kulttuuria Namibiassa, Ijäs löysi viitteitä piirteistä, jotka yhdistivät metsästyksen aikana koetut muuntuneet tietoisuuden tilat, transsiseremoniat sekä kalliomaalauksissa esitetyt kuvastot. Väitöksessään ”Fragments of the Hunt” Ijäs esitti, että osa varhaisimmista kalliotaiteen kuva-aiheista olisi mahdollista selittää väsytysmetsästäjien kokemuksien kautta. Ijäs nimesi hypoteesinsa visuaalisen todistusaineistonsa ’metsästyksen fragmenteiksi’. Nämä fragmentit eivät ole ilmiselviä metsästyskuvauksia, vaan hienovaraisia allegorioita, kuten eläinten mahtavuuden ihailua, eläimeksi muuntumiskuvauksia, eläimen jälkiä ja juoksevia ihmisiä.
Tässä monialaisessa teoksessaan Ijäs etsi vastauksia kysymyksiinsä monen eri tieteenalan aineistosta. Väitöksessä sivuttiin taiteilijan ja ultrajuoksijan näkökulman kautta muun muassa psykologiaa, arkeologiaa, taidehistoriaa, etnografiaa sekä paleoantropologiaa. Väitöskirjan tutkimuksen yhteydessä Ijäs tuotti yhdessä vaimonsa Maija Kaunismaan kanssa aihetta käsittelevän elokuvan "The Origins”.
Vincent van Gogh ja Walt Disney Kokoelma
Ijäksen teoskokonaisuus ”Vincent van Gogh ja Walt Disney Kokoelma” kuuluu nykyisin Kansallisgallerian kokoelmiin. Kokoelma oli ensimmäistä kertaa esillä Mäntän Kuvataideviikoilla 2007, jonka jälkeen kokoelma oli monessa muodossa esillä sekä Suomessa että ulkomailla. Kokoelman tarkoituksena oli osoittaa taide- ja viihdemaailman tapa rakentaa taiteilijapersoonista elämää suurempia ja hakea sitä kautta heidän teoksilleen lisää vakuuttavuutta ja arvoa. Kokoelmaan kuului maalauksia, veistoksia, valokuvia ja esineinstallaatioita. Teoskokonaisuus oli osa Ijäksen tohtoriopintojen taiteellista osiota. Ijäs kirjoitti aiheesta mm. Voima-lehteen.
pienoiskuva|Mikko Ijäs, Vincent van Goghin hautakiven kopio, 2007. Taidekriitikko Ullamaria Pallasmaa kirjoitti Taide-lehdessä, että kokoelman teokset tuntuvat "ensi katsannolla rienaavan Taidetta, mutta sitten kärki tuntui osoittavan yhteiskuntaan ja sen arvoihin ennen ja nyt. Ijäs käsitteli ikään kuin etäältä, metaforan kautta, suuria asioita: kuolemaa, yksinäisyyttä, menestystä, kaupallisuutta, aitoutta ja keinotekoista, neroutta ja keskinkertaisuutta. Näiden asioiden symboliksi nousi Vincent van Gogh, taiteen historian vääryyttä kärsinein taiteilija. Läpinäkyvään hartsimöhkäleeseen upotettu Mikki Hiiri ja Nalle Puh, jolta on leikattu korva teoksessa Halusin vain olla taiteilija, ja ennen kaikkea museon ulkopuolelle sijoitettu van Goghin hautakivi korostavat Ijäksen rajua yksinpuhelua, jonka perussävy on syvä humanismi. Maalaaminen ruumiillistuu Ijäksen nuorena tekemässä kökkökopiossa van Goghin Katu Auvers-sur-Oisessa -taulusta."
The Origins-dokumenttielokuva
Ijäksen yhdessä vaimonsa Maija Kaunismaan kanssa tuottama dokumenttielokuva The Origins on elokuva inhimillisen kulttuurin juurista ja se esittää ainutlaatuisen ajatuksen taiteen synnystä ihmisen mielikuvituksen ja väsytysmetsästyksen hybridinä. Elokuvassa kuvataan Pohjois-Namibiassa, Kalaharin autiomaassa elävän ju/’hoan-metsästäjä-keräilijöiden elämää sekä Pohjois-Meksikon tarahumara-kansaa, jonka kulttuurin keskiössä on edelleen seremoniallinen kestävyysjuoksu. Sierra Madren kuparikanjoneissa järjestetään vuosittain 80 kilometrin juoksukilpailu tukemaan alkuperäiskansojen kulttuuria. Caballo Blanco -kilpailua on järjestetty vuodesta 2003 alkaen. Elokuva kuljettaa kahta tarinaa, joista ensimmäinen kuvaa symbolisen kulttuurimme syntymistä väsytysmetsästyksen seurauksena. Toinen tarina kertoo siitä miten moderni maailma pyyhkäisee alkuperäiskansoja tieltään. Elokuvassa on myös laajalti namibialaista, ranskalaista, suomalaista, norjalaista ja pohjoisamerikkalaista kalliotaidetta sekä luontokuvia. Elokuvan monisävyisestä musiikista vastaa säveltäjä Maija Kaunismaa. Elokuvan ääniraidalla esiintyy Vox Aurea -kuoro (johtaja Sanna Salminen), saksofonisti Jukka Perko ja kurkkulaulaja Imre Peemot. Puolet elokuvan tuotoista lahjoitetaan alkuperäiskansojen tukemiseen Namibiassa (Nyae Nyae Conservancy) ja Meksikossa (Norawas de Raramuri). Elokuva täydentää taiteen tohtori Ijäksen väitöskirjaa Fragments of the Hunt (Aalto 2017). Elokuva on katsottavissa Vimeo-palvelun kautta.
Digitaalisia piirustuksia
Ijäksen teoskokonaisuus "Grandeur of Life – digitaalisia piirustuksia" käsitti Applen iPhonella ja iPadillä tehtyjä digitaalisia piirustuksia. Ijäksen mukaan nämä nykyaikaiset ja helppokäyttöiset kosketusnäytölliset viestintävälineet ovat mahdollistaneet piirroksien jakamisen maailmanlaajuisesti heti niiden valmistuttua. Teoksien lähtökohtana olivat henkilökohtainen havainto ja tunne. Kuvien aiheina olivat perhe, ystävät, koti, kukat, maisemat ja omakuvat. Kuvat olivat piirretty ilman erillistä käsitteellistä viitekehystä, mutta kuvia yhdisti innostunut suhtautuminen elämään, ympäristöön ja sen visuaalisuuteen. Ijäksen teoskokonaisuuden nimi Grandeur of Life on lainaus Charles Darwinin Lajien synnyn (1859) upeista lopetussanoista: “Mitä mahtavuutta onkaan tässä näkemyksessä, että elämän henki on alun perin puhallettu vain muutamiin tai yhteen ainoaan muotoon, ja planeetan jatkaessa kiertämistään radallaan järkähtämättömän painovoimalain mukaisesti yksinkertaisesta alusta on kehittynyt, ja kehittyy edelleen loputtomasti mitä kauneimpia ja ihmeellisimpiä eliöitä.” Teoskokonaisuus oli ensi kertaa esillä Korjaamo Galleriassa, Helsingissä loka- marraskuussa 2010.
Peacemakers Finland
Ijäs perusti vuonna 2017 osallistuvan buddhalaisuuden ryhmän nimeltä Peacemakers Finland yhdessä muutaman muun kanssa, joiden toiveena oli tuoda kansainvälisen Zen Peacemakers -järjestön ajatuksia Suomeen. Ryhmä on toteuttanut Suomessa yhden Katuretriitin vuonna 20017 ja kaksi Sisällissota-aiheista retriittiä vuosina 2018 ja 2019. Ijäs on toiminut myös kansainvälisen Zen Peacemakersin vuosittaisen Auschwitz-Birkenau retriitin työryhmässä vuodesta 2018 alkaen. Ijäs teki Auschwitz-Birkenau retriitistä kuvareportaasin Voima-lehteen vuonna 2019. Ijäksen toinen virallinen nimi Rakushin (楽信) on hänen zen-opettajansa Roshi Frank De Waelen antama dharmanimi.
Varsovan radiomasto
thumb|200px|Varsovan radiomasto Konstantynówissa
Varsovan radiomasto oli maailman korkein rakennelma ennen luhistumistaan 8. elokuuta 1991. Masto oli korkeudeltaan 646 metriä ja 38 senttimetriä. Itsesäteilevänä se oli myös ainoa koskaan rakennettu pitkien aallonpituuksien (LW) puoliaaltodipoliantenni.
Pystytys
Radiomaston suunnitteli Jan Polak. Rakennustyöt alkoivat heinäkuussa 1970 ja saatiin päätökseen 18. toukokuuta 1974. Heinäkuun 30. päivänä samana vuonna radiomasto otettiin käyttöön. Suomenkielisestä kutsumanimestään huolimatta masto ei sijainnut Varsovassa vaan Konstantynówin kylässä Gąbinin kunnassa, 80 kilometriä Varsovasta länteen.
Romahdus
8. elokuuta 1991 maston ylimmän osan tukikaapelien vaihdossa tehtiin virhe, jonka seurauksena masto ensin vääntyi ja sitten katkesi suunnilleen keskeltä. Onnettomuutta tutkineen komitean mukaan syypää romahdukseen oli maston rakennuttanut ja sitä ylläpitänyt Mostostal-teräsyhtiö. Rakennusvaiheen koordinaattori tuomittiin kahdeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen, ja rakennuksesta vastuussa olevan osaston johtaja Mostostalilla sai kaksi vuotta vankeutta.
Masto oli alun perin tarkoitus pystyttää uudelleen, mutta paikallisten asukkaiden vastustuksen vuoksi se korvattiin Solec Kujawskiin rakennetulla uudella radioasemalla, joka käyttää lähetyksiinsä kahta lyhyempää mastoa (330 ja 289 metriä).
Varsovan maston romahduksen jälkeen Puolan korkein rakennelma on ollut 360 metriä korkea radio- ja TV-torni Olsztynissä. Maailman korkeimmaksi rakennelmaksi tuohon aikaan palasi 628,8 metriä korkea KVLY-TV-masto, joka sijaitsee Fargossa Yhdysvaltain Pohjois-Dakotassa. Fargon masto ei kuitenkaan ole Varsovan radiomaston tapaan antenni vaan pelkkä tukirakenne. Dubaihin rakennettu Burj Khalifa syrjäytti Varsovan radiomaston korkeimpana koskaan rakennettuna rakennelmana 19. toukokuuta 2008.
Kung fu -poliisit
Kung fu -poliisit (KFP) on suomalainen sarjakuva, jota julkaistiin alun perin Helsingin Sanomien viikoittaisessa Nyt-liitteessä vuosina 2000–2004. Sarjakuvasta on ilmestynyt myös kaksi Otavan kustantamaa kirjaa, Kung fu -poliisit (2002) ja Nuoret nälkäiset miehet (2003). Sarjakuvaa käsikirjoitti Timo Iivari. Alkuun piirtäjänä toimi Tomi Tuominen, sittemmin Ville Pirinen.
Tarinoissa kuvataan kuvitteellisen poliisiaseman työyhteisöä, jonka muodostavat Marley, Noboru sekä Butch. Useissa jaksoissa esiintyy myös ammatti- ja taparikollinen Olli. Sarjasta on tehty 2000-luvun alkuvuosina myös kaksi Flash-tekniikalla toteutettua lyhyttä animaatiotarinaa, jotka olivat nähtävissä Nyt.fi-portaalissa.
Jakub Hyman
Jakub Hyman (s. 16. huhtikuuta 1984 Jablonec nad Nisou, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ohjaskelkkailija. Hän edustaa seuratasolla Dukla Libereciä.
Hyman nousi Tšekin maajoukkueeseen vuonna 2003 ja osallistui vuonna 2006 ensimmäisiin olympialaisiinsa, joissa hän oli henkilökohtaisen kilpailun 27:s. Hän oli MM-kilpailuissa 31:nen vuonna 2007 ja vuonna 2008 30:s. Hyman oli Vancouverin olympialaisissa 2010 28:s. ja maailmanmestaruuskilpailuissa 2012 30:s.
Myös Jakubin pikkuveli Ondřej on ohjaskelkkailija. Jakub harrastaa vapaa-ajalla jalkapalloa ja moottoriurheilua.
2,6-tolueenidiamiini
2,6-Tolueenidiamiini eli 2,6-diaminotolueeni (C7H10N2) on aromaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymeerien ja polymeerien valmistuksessa tarvittavien kemikaalien valmistamiseen. 2,6-Tolueenidiamiinin kanssa isomeerisia yhdisteitä ovat 2,3-, 2,4-, 2,5-, 3,4- ja 3,5-tolueenidiamiinit.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa 2,6-tolueenidiamiini on väritöntä kiteistä ainetta, joka muuttuu valon vaikutuksesta ruskehtavaksi. Yhdiste liukenee veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja bentseeniin. 2,6-Tolueenidiamiini on ihoa, silmiä ja limakalvoja ärsyttävä aine, jolle altistuminen voi aiheuttaa huonovointisuutta, päänsärkyä ja hengenahdistusta. Yhdiste voi lisätä methemoglobiinin määrää veressä.
Valmistus ja käyttö
2,6-Tolueenidiamiinia voidaan pelkistää katalyyttisesti vedyttämällä 2,4-dinitrotolueenin ja 2,6-dinitrotolueenin seosta. Tällöin myös tuote on seos, joka sisältää 2,6-tolueenidiamiinin lisäksi 2,4-tolueenidiamiinia.
Pääasiassa 2,6-tolueenidiamiinia käytetään polyuretaanivaahtojen valmistuksessa käytettävän 2,6-tolueenidi-isosyanaatin valmistamiseen. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös niin kutsuttuihin vesuviiniväreihin kuuluvia ruskeita atsoväriaineita ja niin kutsuttuihin tikapuupolymeereihin kuuluvia polymeerejä käsittelemällä polyfosforihapolla sen ja 3-pyridiinikarboksaldehydin välisellä reaktiolla muodostunutta esipolymeeriä. 2,6-Tolueenidiamiinia voidaan käyttää myös vulkanoinnissa reagenssina.
Kōhei Hirate
thumb|Kōhei Hirate vuonna 2010. Kōhei Hirate (, s. 24. maaliskuuta 1986 ) on japanilainen autourheilija.
Ura
Vuonna 2004 Hirate ajoi Italian ja Saksan Formula Renault -sarjoja. Sijoitukset sarjoissa olivat sijat 2 ja 25. Vuodeksi 2005 Hirate siirtyi Formula 3 Eurosarjaan, jossa hän sijoittui sijalle 11. Vuonna 2006 hän sijoittui Formula 3 Eurosarjan kolmanneksi. Hän ajoi myös vuosina 2005 ja 2006 mestareiden F3-kisassa, jossa sijoitukset olivat viides ja neljäs.
Vuonna 2007 Hirate ajoi GP2-sarjassa Trident Racing-tallissa. Hän sijoittui loppupisteissä sijalle 19 keräten 9 pistettä. Kaudelle 2008 Hirate ei saanut jatkopestiä GP2-sarjasta, joten hän siirtyi Japanin Formula Nippon -sarjaan.
Aadu Hint
Aadu Hint (oikea nimi Adolf Edmund Hint, 10. tammikuuta 1910 Muhun saaren Külaseman kylä – 26. lokakuuta 1989 Tallinna ) oli virolainen kirjailija.
Kōhei Hirate
Ura
Hirate on voittanut Super GT -sarjan mestaruuden GT500-luokassa kahdesti. Ensimmäisen kerran vuonna 2013 ja toisen kerran vuonna 2016 Heikki Kovalaisen kanssa.
Aadu Hint
Aadu Hint syntyi kalastajan perheeseen ja vietti lapsuutensa Saarenmaalla. Hän valmistui Saarenmaan lukiosta, työskenteli opettajana ja toimittajana sekä osallistui toiseen maailmansotaan.
Hintin varhaisia romaaneja ovat Pidalitõbi (”Spitaali”, 1934), Vatku tõbilas (”Vatkun parantola”, 1936), Kuldne värav (”Kultainen portti”, 1937) ja Tulemees (”Lämmittäjä”, 1939). Hänen pääteoksensa on neliosainen romaani ”Tuulinen ranta” (Tuuline rand, 1951–1966), joka kuvaa virolaisen kalastajasuvun kohtaloita 1900-luvun alusta vuoteen 1940 saakka. Sen pohjalta on kuvattu useita elokuvia.
Joseph Mailliard
Joseph Mailliard (30. joulukuuta 1857 Bordentown, New Jersey – 12. joulukuuta 1945) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Sekä Mailliardin isä että isoisä olivat toimineet Joseph Bonaparten, Napoleon Bonaparten veljen, sihteereinä. 1868 perhe muutti San Franciscoon ja 1873 he asettuivat Rancho San Geronimolle San Rafaelin liepeille. Veljensä John Ward Mailliardin kanssa Joseph opetteli lintujen täyttämisen ja miten linnunmuna- ja pesäkokoelmat säilytetään niin, etteivät ne pääse tuhoutumaan. Veljesten kokoelmaan kertyi lopulta 14 000 näytettä linnuista, hieman enemmän munia ja useita satoja pesiä.
Mailliard kirjoittautui Kalifornian yliopistoon vuonna 1878 ja valitsi pääaineikseen kaivostoiminnan ja kemian. Joitakin viikkoja ennen valmistumistaan 1879 hän sairastui keuhkotautiin, mikä päätti hänen opiskelunsa. Sittemmin hän ryhtyi liikemieheksi ja maanviljelijäksi. Hän teki tutkimusretket Alaskaan 1896 ja Chileen 1902 keräten retkillään huomattavat kokoelmat. Chile-kokoelmansa hän lahjoitti Kalifornian tiedeakatemialle, mutta kokoelma tuhoutui vuoden 1906 maanjäristystä seuranneessa tulipalossa. Alaskan-matkallaan Mailliard tutustui Joseph Grinnelliin ja heistä tuli elinikäiset ystävykset. He toimivat yhdessä Cooper Ornithological Clubissa, Kalifornian tiedeakatemiassa sekä American Ornithologists' Unionissa.
Vuonna 1918 Mailliardin veljekset lahjoittivat kokoelmansa Kalifornian tiedeakatemialle. 1919 Joseph Mailliard nimitettiin akatemian lintu- ja nisäkäsosastojen kunniakuraattoriksi, joka pian muutettiin toimivaksi kuraattorin viraksi. Vuonna 1927 hän jäi eläkkeelle ja hänet nimitettiin emeritus kuraattoriksi.
Romeo Crennel
Romeo Crennel (s. 18. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Vuosien 2005-2008 välillä Crennel toimi Cleveland Brownsin ja vuosien 2011–2012 Kansas City Chiefsin päävalmentajana. Aiemmin hän on toiminut puolustuksen koordinaattorina ja apuvalmentajana useissa NFL-seuroissa.
Crennel on voittanut apuvalmentajana ja koordinaattorina viisi Super Bowlia, kaksi New York Giantsissa ja kolme New England Patriotsissa. Crennelin päävalmentajakausi Clevelandissa ei ollut menestyksekäs, sillä tuloksena oli 24 voittoa ja 40 tappiota ilman pääsyä pudotuspeleihin. Kansas City nosti Crennelin puolustuksen koordinaattorin paikalta päävalmentajaksi kesken kauden 2011, kun Todd Haley sai potkut. Myöskään Chiefsin peräsimessä ei tullut menestystä, lopputuloksena 4 voittoa ja 15 tappiota.
Crennell joutui Kansas Cityssä traagisten tapahtumien keskelle, kun joukkueen tukimies Jovan Belcher ampui itsensä Crennelin ja toimitusjohtaja Scott Piolin silmien edessä. Crennell sai tapahtuman jälkeen paljon myötätuntoa ja hänen julkista esiintymistään tragedian jälkeen kiiteltiin.
IK Brage
IK Brage on ruotsalaisesta Borlängen kaupungista kotoisin oleva jalkapalloseura. Se pelaa kaudella 2021 Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Superettanissa.
Seura on pelannut historiansa ajan pääosin toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla. Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa se on pelannut 18 kauden ajan, ensimmäistä kertaa vuonna 1938 ja edellisen kerran kaudella 1993.
IK Bragen menestyksekkäimmät vuodet osuvat 1980-luvulle. Vuosina 1980 ja 1981 seura sijoittui Allsvenskanissa kolmanneksi. Joukkue saavutti pronssia myös 1940. Seuran yleisöennätys on 14 206 katsojaa vuonna 1965 GAIS:a vastaan pelatussa ottelussa.
Suomalaisista pelaajista IK Bragen riveissä ovat esiintyneet Harri Holli (1972), Jarmo Alatensiö (1988–1989) ja Jesper Johansson (2003–2004).
Digital Command Language
Digital Command Language (DIGITAL Command Language), DCL, on Digital Equipment Corporationin kehittämä komentokieli, jota on käytetty useissa yhtiön käyttöjärjestelmissä, esimerkiksi OpenVMS:ssä. Kielen komennot ovat tyypillisesti englanninkielisiä verbejä ja komennoille annettavat lisämääreet varsin yhdenmukaisia kautta koko kielen.
Vaikka DCL on tarvittaessa ohjelmointikieli, siinä ei jostain syystä ole kehittyneitä toistorakenteita, vaan silmukat täytyy toteuttaa ehtolauseella ja goto-käskyllä.
Esimerkkejä DCL-komennoista
Lisätään tulostusjonoon kaksi tiedostoa, joista ensimmäisestä tulostetaan kolme kopiota: print raportti.txt/copies=3 matkakertomus.txt Asetetaan oletushakemisto osoittamaan tämän hetkisen oletushakemiston alihakemiston alihakemistoon (piste toimii hakemistoerottimena): set default [.kuvat.1998] Näytetään järjestelmän käyttäjät, ruudullinen kerrallaan: show users/page Tulostetaan ruudulle tekstiä: write sys$output "Hei, maaaaailma!" Yllä olevassa esimerkissä  on niin sanottu looginen nimi, joka voisi vaihtoehtoisesti osoittaa vaikkapa johonkin käyttäjän oletushakemistossa olevaan tiedostoon, jolloin yllä oleva tervehdys (ja käytännössä kaikki normaalisti käyttäjän ruudulle tulostuva teksti) ohjautuisi sinne.
Areios
Elämä
Areios oli käynyt teologiset opintonsa Antiokiassa. Myöhemmin hänestä tuli pappi Aleksandriassa.
Aleksandriassa ollessaan Areios esitti teologisia näkemyksiään, jotka saivat kannatusta loogisuudellaan. Kaupungin piispa Aleksander Aleksandrialainen varoitti Areiosta, että tämä oli poikkeamassa oikeasta uskosta, jolloin Areios syytti Aleksanderia vääräuskoiseksi. Vastalauseeksi Aleksander kokosi piispankokouksen vuonna 320, jossa Areios kannattajineen tuomittiin harhaoppisiksi ja he joutuivat kirkon ulkopuolelle.
Areios siirtyi Antiokiaan, jossa hän sai jalansijaa. Uusi teologia alkoi jakaa kristikuntaa kahtia. Keisari Konstantinus Suuri halusi tehdä sovun ja määräsi Nikean kirkolliskokouksen kutsuttavaksi koolle 325. Kirkolliskokous julisti areiolaisuuden harhaopiksi, mikä ei kuitenkaan vähentänyt areiolaisuuden kannatusta.
Konstantinus Suuri määräsi muutamia vuosia kokouksen jälkeen, että areiolaiset on otettava takaisin kirkon yhteyteen. Vuonna 336 Konstantinopolissa oli määrä järjestää kokous Areioksen anateeman purkamisesta, mutta Areios kuoli päivä ennen kokouksen alkua sisäiseen verenvuotoon.
Teologia
Areioksen mukaan jos Jumala on Jumala, ei hän voi olla luotu eikä syntynyt. Jumalan poika ei siis voi olla Jumala sanan varsinaisessa merkityksessä, sillä Jeesus oli syntynyt, mikä tarkoittaa että hänet on myös luotu. Areios ei hyväksynyt, että yksi ainoa Jumala jaetaan kahdeksi, Isäksi ja Pojaksi, koska Jumala on ainutlaatuinen ja jakamaton.
Areiolaisuus julistettiin heresiaksi vuonna 325 Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa ja vuonna 381 Konstantinopolin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa.
Yhä vielä ortodoksisen kirkon piispanvalaan kuuluu kohta:
César Chávez
César Estrada Chávez (31. maaliskuuta 1927 Yuma, Arizona – 23. huhtikuuta 1993 San Luis, Arizona) oli yhdysvaltalainen maatyöläinen, joka tuli tunnetuksi ulkomaalaisten maatyöläisten kansalaisoikeuksien puolestapuhujana. Hän oli yksi National Farm Workers Association -ammattiliiton (nykyinen United Farm Workers) perustajajäsenistä. National Farm Workers Association onnistui vuosia kestäneiden lakkojen ja mielenosoitusten jälkeen parantamaan huomattavasti ulkomaalaisten maatyöläisten asemaa Yhdysvalloissa.
César Chávezin syntymäpäivä 31. maaliskuuta on yleinen vapaapäivä kolmessa Yhdysvaltain osavaltiossa. Hänen mukaansa on nimetty Yhdysvalloissa useita katuja, julkisia rakennuksia ja kaupunkeja.
Tremplin du Praz
Mäistä hypätään kesä-GP:tä ja Continental Cupia.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 137,0 metriä ovat hypänneet Kamil Stoch, Michael Hayböck ja Daniel Tschofenig, epävirallisen kesämäkiennätyksen 137,5 metriä on hypännyt [[Andreas Wank.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen 131,5 metriä ovat hypänneet Ema Klinec ja Sara Takanashi, epävirallisen kesämäkiennätyksen 137,0 metriä ovat hypänneet Ema Klinec ja Marita Kramer.
W 90
Vuoden 2011 remontissa uusittiin lähtölavat, vauhtimäkeen asennettiin uusi SKI-LINE latuprofiili ja alastulorinteen muovitus vaihdettiin.
Ministeriresidentti (arvonimi)
Ministeriresidentti on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka on myönnetty vain yhden kerran itsenäisyyden aikana (vuonna 1920) ja jota ei ole lueteltu tällä hetkellä voimassa olevassa arvonimistä annetussa tasavallan presidentin asetuksessa.
Tremplin du Praz
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 101,5 metriä on hypännyt Arthur Royer. Kesämäkiennätystä pitää hallussaan Andreas Wank 97,5 metrin hypyllään.
Dare
Dare (Yhdysvalloissa julkaistu nimellä Dare!) on brittiläisen The Human League -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1981. Se nousi kotimaansa albumilistan kärkeen saman vuoden lokakuussa ja oli julkaisuvuonnaan maassaan toiseksi myydyin uutta materiaalia sisältänyt levy.
Singlenä julkaistiin "Don't You Want Me", "Open Your Heart" sekä "Love Action", joista kaikista tehtiin myös musiikkivideot. "Don't You Want Me" oli maailmanlaajuisesti 1980-luvun viidenneksi myydyin single ja nousi listaykköseksi ainakin kotimaassaan, Yhdysvalloissa, Norjassa, Kanadassa, Irlannissa ja Uudessa-Seelannissa.
Levy sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Brittiläisen NME-lehden Paul Morley kirjoitti sen olevan "yksi suurista populaarimusiikin LP-levyistä", Melody Makerin Steve Sutherland piti sitä "mestariteoksena". Helsingin sanomat valitsi sen 2000-luvulla esittelyyn artikkelisarjassa, jossa joka vuodelta valittiin yksi aikaansa edustava populaarimusiikin levy.
Allmusic guiden Stephen Thomas Erlewine kirjoittaa viiden tähden arvostelussaan: "Dare! tavoittaa täydellisesti yhden ajanhetken: post punkin robottimaisen viehätyksen syntetisaattoreihin, joka kohtaa kliinisen bowiemaisen ihastuksen muotiin ja moderniin taiteeseen, mukaan lukien populaarikulttuurin, sekä terveen rakkauden kappaleiden säveltämiseen." Hän lisäksi luonnehtii, että "levyn teknologia saattaa olla vanhentunutta, syntikat ja rumpukoneet ovat kehittyneet eteenpäin, mutta harvat ovat käyttäneet teknologiaa niin tehokkaan emotionaalisesti."
Kappaleet
Musiikkikustantaja on Dinsong / Virgin Music (Publishers) Ltd paitsi 2. ja 4. Dinsong / Virgin Music (Publishers) Ltd / Sound Diagrams.
Musiikkikustantaja on Dinsong / Virgin Music (Publishers) Ltd paitsi 3. ja 5. Dinsong / Virgin Music (Publishers) Ltd / Sound Diagrams, 1. The Big 3 Music Ltd
Muut tekijät
Yhtyeen manageroinnista on vastannut Tunenoise.
Tuottajina levyllä ovat toimineet Martin Rushent ja The Human League. Äänityksessä on avustanut Dave Allen.
Kannen valokuvat on ottanut Brian Aris ja kannen ovat suunnitelleet Philip ja Adrian. Layoutista ja koordinoinnista on vastannut Ken A.S:ssa.
Kiitoksissa on mainittu Paul Bower, Nick Dawson, Bob Last, Tim Pearce sekä kaikki bansheet (Nils, Dave Woods, Jan).
Suomessa albumin valmistuksesta ja jakelusta on vastannut Polarvox.
Urayasu
Urayasu on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin luoteisosassa Tokionlahden pohjukassa. Kaupunki on rakentunut Edojoen suulle, suureksi osaksi täyttömaalle. Lännessä kaupunki rajautuu Tokion metropolin Edogawan erillisalueeseen. Urayasussa on 171 347 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 17,30 neliökilometriä.
Urayasu kehittyi historiallisesti jokisatamana, jonka ympäristöstä kerättiin nori-merilevää ja asari-simpukoita (Ruditapes philippinarum). Toisen maailmansodan jälkeen Tokionlahden rannikkoa alettiin kuitenkin kehittää osana laajaa Keiyōn teollisuusvyöhykettä, ja sen luonne muuttui täysin. Urayasun väkiluku alkoi kasvaa voimakkaasti sen jälkeen, kun sinne valmistui metroyhteys Tokiosta vuonna 1969. Kaupunkioikeudet Urayasu sai vuonna 1981. Kaupunkiin on sijoittunut esimerkiksi metalliteollisuuden logistiikkaa.
Urayasun merkittävin nähtävyys on kaupungin rannikolle vuonna 1983 avattu huvipuisto Tokion Disneyland. Sittemmin vuonna 2001 sen viereen on valmistunut myös Tokion DisneySea. Kaupungin läpi kulkevan Sakaijoen varrella on säilynyt muistumia vanhan kalastuskylän asutuksesta. Urayasua palvelevat JR Higashi-Nihonin Keiyō-linja ja Tōkyō metron Tōzai-linja.
Sabotaasi
Sabotaasi (vanh. sabotaaši) on tahallista vahingontekoa sotilaallisena tai poliittisena voimakeinona. Sabotaasissa tuhotaan omaisuutta tai hidastetaan työntekoa, jotta kohteena oleva liiketoiminta, talous, valtio tai hallitus kärsisi vahinkoa.
Sabotaasia ovat käyttäneet aseenaan etenkin lakkoilevat työläiset sekä vastarintaliikkeet ja kapinallisryhmät. Ekoterroristit harjoittavat sabotaasia ympäristönsuojelun nimissä.
Ii Naomasa
Ii Naomasa (, 4. maaliskuuta 1561 – 24. maaliskuuta 1602) oli Tokugawa Ieyasun alaisuudessa palvellut kenraali ja daimio.
Naomasan perhe toimi alun perin voimakkaan Imagawa-klaanin palvelijana, mutta joutui pakenemaan kaaokseen sortuneesta klaanista, kun sen johtaja Imagawa Yoshimoto menehtyi Okehazaman taistelussa vuonna 1560. Naomasa liittyi Tokugawa-klaanin riveihin 1570-luvulla, ja nousi nopeasti arvoasteikossa. Hän sai erityisesti huomiota osakseen Nagakuten taistelussa, jossa hän johti kolmen tuhannen musketöörin joukkoa.
Palmukorppikotka
Palmukorppikotka (Gypohierax angolensis) on haukkojen heimoon kuuluva petolintu. Sitä tavataan suurimmassa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa.
Ii Naomasa
Vuonna 1600 Naomasa osallistui Sekigaharan taisteluun, missä hän aloitti hyökkäyksen Länsi-Japanin liittoumaa vastaan. Taistelun lopussa Naomasa kuitenkin haavoittui harhaluodista, kun hän yritti estää Shimazu Yoshihiron paon taistelukentältä. Naomasa ei koskaan täysin parantunut tästä haavasta, ja se myös esti häntä osallistumasta taistelun jälkeisiin kahakoihin. Sekigaharan taistelun jälkeen Naomasalle myönnettiin suuri läänitys Ōmin provinssista.
Palmukorppikotka
Se on sukunsa Gypohierax ainoa laji.
Ii Naomasa
Naomasan joukot erottuivat taistelukentällä erityisesti, koska he olivat pukeutuneen täysin verenpunaisiin haarniskoihin. Tämän psykologisen sodankäynnin keinon hän oli omaksunut Yamagata Masakagelta, Takeda Shingenin kenraalilta. Tästä syystä hänen joukkonsa sai lempinimen "punaiset paholaiset".
Naomasa menehtyi ennenaikaisesti vuonna 1602, mistä on usein syytetty hänen Sekigaharasta saamaansa haavaa. Hänen poikansa Naotaka ja Naokatsu jatkoivat Tokugawan palveluksessa, ja saivat isänsä läänityksen.
Palmukorppikotka
Ulkonäkö
vasen|pienoiskuva|Nuori palmukorppikotka. Aikuista palmukorppikotkaa on vaikea sekoittaa muihin lajeihin. Se painaa 1,3–1,7 kg, pituus on 60 cm ja siipien kärkiväli 150 cm, ja se on vanhan maailman pienin korppikotka. Sen pitkä koukkunokka on harmaa, vahanahka keltainen. Silmät ovat keltaiset, jalat vaaleanpunaiset.
Lajin höyhenyksessä on paljon valkoista, siivet ja pyrstö ovat mustat, päässä ja kaulassa on runsaasti höyheniä, mutta korppikotkien tapaan naamassa ja silmien ympärillä näkyy vaaleanpunainen iho. Sukupuolet ovat melkein samannäköiset, ja naaras on vain vähän koirasta isompi. Nuoret linnut ovat pääosin ruskeita, siivet osittain mustat, ja kestää kolme neljä vuotta, ennen kuin niiden höyhenys muuttuu aikuismaiseksi.
Esiintymisalue ja elinympäristö
Lajin elinympäristöä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat kuivat ja kosteat metsät, mangrovemetsät nousuveden rajan yläpuolella, savannit, viljelmät ja kaupunkialueet.
Ravinto
Toisin kuin muut petolinnut, palmukorppikotka syö pääasiassa kasviravintoa, kuten öljy- ja raffiapalmun hedelmiä ja muita hedelmiä, mutta myös pieniä selkärangattomia, kaloja, rapuja ja nilviäisiä. Sitä näkee harvoin haaskoilla, mutta keskikokoisia vammautuneita lintuja ja nisäkkäitä se voi syödä.
pienoiskuva|Palmukorppikotkan muna.
Keijukala
Keijukala (Gramma loreto) on pienikokoinen trooppinen kala.
Ulkonäkö ja koko
Keijukala on puoliksi keltainen, puoliksi purppuranpunainen ja kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Selkäevän etureunassa on musta piste. Kalan vartalo on muodoltaan puikkomainen. Kaikki keijuahvenet syntyvät naaraina, mutta osa muuttuu myöhemmin koiraiksi. Koiras kasvaa hiukan naaraita isommaksi, ja kun se on valmis kutemaan, sen värit muuttuvat tummemmiksi.
Alkuperä
Keijukala on kotoisin Karibialta.
Putran moskeija
Putran moskeija on Malesian hallinnollisen pääkaupungin Putrajayan päämoskeija. Se rakennettiin vuosina 1997–1999. Moskeija sijaitsee Putrajayan tekojärven äärellä lähellä Perdana Putraa, pääministerin johtaman toimistorakennuksen ja useiden muiden hallintorakennusten kokonaisuutta. Rakennus on nimetty Malesian ensimmäisen pääministerin, Tunku Abdul Rahman Putra Al Hajin mukaan.
Keijukala
Käyttäytyminen
Keijukala on reviiritietoinen ja siksi usein aggressiivinen lajitovereita ja joskus muitakin suunnilleen samannäköisiä kaloja, kuten lilakeijuahvenia ja purppurakeijuahvenia kohtaan. Jos haluaa pitää samassa altaassa useampia kuin yhtä, akvaarion on oltava kohtalaisen suuri, ja kaikki keijukalat on hankittava yhtaikaa, muuten aiemmin hankitut ehtivät vallata reviirit, ja kiusaavat myöhemmin saapuneita tunkeilijoita.
Luonnossa keijukala viihtyy matalammissa vesissä kuin sukulaisensa surukeijukala; tyypillinen keijukalan uimasyvyys on 20–30 metriä. Se on arka kala joka livahtaa omille teilleen sukeltajan lähestyessä.
Keijukala on yksi ensimmäisistä merivesikaloista, joka saatiin lisääntymään vankeudessa.
Ravinto
Keijukala syö suurikokoista eläinplanktonia, mutta oppii yleensä syömään myös korvaavaa ruokaa. Akvaariossa varminta ruokaa ovat artemia, kun kala syö niitä, sitä voi vähitellen totuttaa muihinkin ruokiin.
Putran moskeija
Kupoliltaan vaaleanpunainen Putran moskeija on rakennettu pääosin punertavasta graniitista. Ovissa, ikkunoissa ja paneeleissa on käytetty tummasävyistä puuta. Malesialaisen moskeija-arkkitehtuurin luokittelussa moskeija voidaan lukea ulkomaalaisvaikutteisen postmodernin revivalismin tyylisuuntaan.
Päätyyliltään rakennus muistuttaa safavidien dynastian ajan persialaisen islamilaisen arkkitehtuurin muotokieltä. Tätä on täydennetty vaikutteilla useista muista maista. Bagdadin Sheikki Omanin moskeijan mallin mukainen minareetti kohoaa 116 metrin korkeuteen. Moskeijan pääportti on koristeltu persialaisten porttien tapaan. Pohjakerroksen seinät muistuttavat Marokon Casablancassa sijaitsevan Kuningas Hassanin moskeijan seiniä.
Rakennuksessa on kolme toiminnallista osaa: rukoussali, piha (Sahn) ja erilaisten oppimisen ja muiden toimintojen tilat. Elegantin pelkistetyn rukoussalin 36 metriä leveää kupolikattoa kannattelee 12 pilaria. Monin vesiaihein koristettu piha-alue mahdollistaa rukoilemisen. Oppimis- ja oheistiloihin kuuluvat muun muassa VIP-tilat, koraanin käsikirjoitusten museo, kirjasto, ruokala, auditorio, näyttelysali ja seminaarihuone. Moskeijan yhteydessä toimii myös hautauspalvelu.
Moskeijaan sopii yhteensä 15 000 rukoilijaa, joista 10 000 sisälle rakennukseen ja 5 000 piha-alueelle. Sisätilat (pohjakerros) on mitoitettu 8 000 miespuoliselle rukoilijalle ja 2. kerrokseen sopii 2 000 naispuolista rukoilijaa.