cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tove Jansson
Lapsuus ja perhe
pienoiskuva|Tove Jansson 1920-luvulla. Tove Jansson syntyi 9. elokuuta 1914 Helsingissä. Hänen vanhempansa olivat suomenruotsalainen kuvanveistäjä Viktor Jansson sekä ruotsalaissyntyinen piirtäjä Signe Hammarsten-Jansson, jotka olivat tavanneet toisensa Pariisissa opiskellessaan Académie de la Grande Chaumièressä ja olleet naimisissa vuodesta 1913. Vanhemmat toivoivat lapsesta alusta asti taiteilijaa. Perheeseen syntyi myöhemmin vielä kaksi poikaa, Per Olov Jansson vuonna 1920 ja Lars Jansson vuonna 1926. Myös Toven molemmista veljistä tuli taiteilijoita.
Koska Viktorin kuvanveistäjäntulot olivat epäsäännölliset, perheen päivittäisestä toimeentulosta huolehti Signe Hammarsten-Jansson. Hän työskenteli Suomen Pankin setelipainon graafikkona ja teki huomattavan uran etenkin suomalaisten postimerkkien suunnittelijana. Lisäansioita Signe hankki piirtämällä kirjankansia ja kuvittamalla suomenruotsalaisia lehtiä.
Taiteilijakodin ilmapiirin ja etenkin äitinsä esimerkin innostamana Jansson aloitti jo varhain uransa kuvittajana. Hän julkaisi ensimmäiset piirroksensa 14-vuotiaana Allas Krönika -lehdessä nimimerkillä ”Totto”. Piirrossarjan nimi oli Hej hurra för Mannerheim! (”Hei hurraa Mannerheimille”) ja se kuvasi sisällissodan 10-vuotisjuhlaparaatia. 15-vuotiaana Jansson ryhtyi avustamaan vakituisesti suomenruotsalaista pilalehti Garmia, jonka toimituskuntaan hänen äitinsä kuului. Vuonna 1933 Jansson asetti ensimmäistä kertaa töitään näytteille, ja samana vuonna julkaistiin myös hänen ensimmäinen kuvakirjansa Sara och Pelle och Neckens bläckfiskar (suom. Pipu ja Kalle ja Ahdin mustekalat, 1933; uusi suomennos Seikkailu merenpohjassa, 2014) salanimellä Vera Haij. Hän oli kirjoittanut ja kuvittanut kirjan jo viisi vuotta aiemmin, 14-vuotiaana.
Nuori kuvataiteilija
Taiteilijaperheen tyttärenä Tove Janssonille oli lapsesta asti itsestään selvää, että hänestä tulee kuvataiteilija. Tove kävi keskikoulun Helsingin suurimmassa ruotsinkielisessä yhteiskoulussa Brobergska samskolanissa. Kesken koulun äiti onnistui järjestämään Tovelle vapautuksen vaikeimmaksi osoittautuneesta kouluaineesta, algebrasta.
Keväällä 1930 15-vuotias Tove Jansson päätti koulunsa Helsingissä, ja saman vuoden syksyllä hän kirjautui Tukholman taideteolliseen kouluun opiskelemaan mainospiirtämistä ja muotoilua. Äiti Signe oli aikanaan valmistunut piirustuksenopettajaksi samasta oppilaitoksesta. Syksyllä 1931 Tove jatkoi opintojaan Tukholman Ylemmässä taideteollisuuskoulussa paino- ja taidekäsityön linjalla, kuvittaja- ja mainospiirtäjäkoulutuksessa. Jansson opiskeli Tukholmassa kolme vuotta ja asui enonsa, lääkekemian professori Einar Hammarstenin luona.
Aiemmista suunnitelmista poiketen Tove ei pyrkinytkään Tukholman kuninkaalliseen taideakatemiaan, vaan palasi 1933 Helsinkiin ja jatkoi opintojaan Ateneumissa eli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Opiskeluvuodet Tukholmassa olivat vakuuttaneet hänet siitä, että hänen ominta alaansa on maalaaminen, ja Ateneumissa hän valitsi taidemaalariluokan. Ateneumissa Jansson opiskeli William Lönnbergin ja Uuno Alangon oppilaana, mutta kummallakaan ei ollut suurta vaikutusta hänen tyyliinsä. thumb|uprigt|left|[[Eemu Myntti: Tove Janssonin muotokuva 1930-luvulla. Pirkanpohjan taidekeskus, Ähtäri.]] Sen sijaan ystävyys ja rakkaus kuusi vuotta vanhemman Sam Vannin kanssa oli merkityksellinen ja vahvisti Janssonin näkemystä värien merkityksestä maalaustaiteessa. Vuonna 1934 hän matkusti Saksan kautta Pariisiin.
Taidemaalariluokan oppilaat olivat tyytymättömiä Ateneumin opetukseen ja etenkin pääopettaja Lönnbergiin, ja keväällä 1936 tilanne muuttui avoimeksi kapinaksi: suurin osa taidemaalariluokan oppilaista jätti Ateneumin. Tove Jansson ja kolme muuta oppilasta, Runar Engblom, Christian Sibelius ja Unto Virtanen, vuokrasivat yhteisen ateljeen Ullanlinnan Tähtitorninkadulta.
Jansson palasi myöhemmin Ateneumiin, mutta päätti opintonsa siellä lopullisesti vuonna 1937. Samana vuonna hän muutti omaan ateljeehensa Vänrikki Stoolin kadulle Etu-Töölöön. Hän asetti maalauksiaan näytteille useisiin eri näyttelyihin ja sai hyviä arvosteluja. Hän sai myös joitakin palkintoja, ja matka-apurahojen turvin hän opiskeli ja työskenteli Pariisissa ja Bretagnessa kevään 1938 sekä teki matkan Italiaan kevätkesällä 1939.
Taidemaalarin työ ei kuitenkaan taannut toimeentuloa, ja Jansson oli taloudellisesti riippuvainen kuvitustyöstä. Hän avusti ahkerasti suomenruotsalaisia lehtiä kuvituksillaan ja alkoi kirjoittaa myös lehtinovelleja: ensimmäinen näistä oli Helsingfors-Journalenissa julkaistu ”Bulevarden” (1934). Hän sai myös kuvitettavakseen kirjoja, pääasiassa lastenkirjoja, kuten Brita Hiort af Ornäsin Pikku-Olli ja Jänis Suurisuu (1943) sekä Solveig von Schoultzin Nalleresan (1944). Kaivattuja lisäansioita toivat myös postikorttien ja mainoskuvien piirtäminen.
thumb|right|Jansson maalaa freskoa Juhlat maalla vuonna 1947 [[Helsingin kaupungintalon ravintolaan. Vieressä opiskelutoveri Niilo Suihko.]] Ostettuaan 1952 isolla pankkilainalla omakseen Ullanlinnankadun 1:ssä sijaitsevan torniateljeehuoneiston, jossa hän oli asunut jo 1944 lähtien, velkainen Jansson teki kymmenessä vuodessa kaikkiaan 11 monumentaalityötä lasimaalauksista monimetrisiin öljymaalauksiin, muun muassa seinämaalauksia, joista maksettiin hyvin. Hän teki monet al secco -tekniikalla, kalkkimaalilla kuivaan seinään.
Hän on maalannut muun muassa Elsi Borgin suunnitteleman, 1953 valmistuneen Teuvan kirkon alttaritaulun Kymmenen neitsyttä (Viisaat ja tyhmät neitsyet, 1954). Tämä on ainoa hänen maalaamansa alttaritaulu. Haminan Seurahuoneen yläkerran Marskin salissa on kaksi hänen suurikokoista maalaustaan. Maalauksia valmistui 1945 Helsingin Pitäjänmäkeen, Strömbergin tehtaan ruokasaliin, 1947 Helsingin kaupungintalon ravintolaan, 1952 Kotkan ammattikouluun, 1953 Casa Academicaan Helsinkiin sekä Karjaan yhteiskouluun ja 1955–1957 Auroran lastensairaalaan. Satuaiheisia seinämaalauksia valmistui 1949 myös Kotkaan yksityiseen lastentarhaan. Viimeiset julkiset öljymaalauksensa Jansson teki 1984 porilaiseen Reima ja Raili Pietilän suunnittelemaan Taikurin hattu -lastentarhaan.
Erityisen merkitykselliseksi muodostui suhde pilalehti Garmiin, jota Jansson oli avustanut 15-vuotiaasta lähtien. Hän työskenteli Garmin vakituisena kuvittajana viitisentoista vuotta ja piirsi siihen noin sata kansikuvaa sekä noin viisisataa muuta piirrosta. Ahkerin kausi oli 1940-luvun alussa toisen maailmansodan aikana, jolloin Jansson oli Garmin johtava taiteilija. Hän kuvasi piirroksissaan sekä taiteilijaelämää että sota-ajan karua arkea, mutta kaikkein eniten hän nautti poliittisten pilapiirrosten tekemisestä ja siitä, että sai olla ”sikamainen Hitleriä ja Stalinia kohtaan”. Janssonin terävä kynä johti Garmin ajoittain jopa ongelmiin esivallan kanssa.
Vuonna 1938 Garmissa julkaistiin Janssonin piirtämä kansikuva, joka arvosteli Münchenin sopimusta: kuvassa Adolf Hitler on kuvattu kiukuttelevana pikkupoikana, joka vaatii huutaen lisää kakkua, vaikka on jo saanut runsaasti kakunpaloja (Puolan käytävän, Elsass-Lothringenin, Danzigin jne.). Garmin päätoimittajan Henry Reinin mukaan lehti oli vähällä saada rangaistuksen ”vieraan ystävällismielisen valtion päämiehen loukkaamisesta”. Maaliskuussa 1940, juuri ennen Moskovan rauhaa, sensuuri kielsi Garmia julkaisemasta Janssonin piirtämää kansikuvaa, jossa irvailtiin Stalinin sotilaalliselle kyvyttömyydelle.
Muumien synty
pienoiskuva|Tove Jansson ja muumihahmoja esittäviä nukkeja vuonna 1956. pienoiskuva|Tove Jansson vuonna 1967. Muumien ajatus syntyi Tove Janssonin mielikuvituksessa jo 1930-luvulla. Ensimmäinen piirros muumista syntyi Janssonien kesäpaikan ulkohuussin seinälle. 1930-luvun alkupuolella hänen akvarelleissaan esiintyy mustia muumin kaltaisia olentoja, ja pian Jansson alkoi käyttää hahmoa Garmin pilapiirroksissaan, joissa se toimi tekijän tunnusmerkkinä yhdessä signeerauksen kanssa.
Varhaisessa vaiheessa hahmon nimi oli Snork (niisku), mutta myöhemmin se sai nimen Mumin tai Mumintroll (muumi/muumipeikko). Tämä nimi oli peräisin Tukholman taidekoulun ajoilta ja oli Toven enon Einar Hammarstenin keksimä. Tämä oli kertonut ruokaa näpistelevälle sisarentyttärelleen kauhutarinoita ruokakomerossa asuvasta ”muumipeikosta”. Alkuvaiheissaan muumit olivat pelottavia olentoja, mustia ja punasilmäisiä, eräänlaisia henkilökohtaisia demoneita. Ne olivat laihoja ja usein sarvipäisiä. Muumikirjojen myötä ne muuttuivat ystävällisiksi hahmoiksi.
Ensimmäisen muumikirjansa Småtrollen och den stora översvämningen (suom. Muumit ja suuri tuhotulva) Jansson kirjoitti talvisodan aikana, vuosina 1939–1940. Hän puhtaaksikirjoitti ja kuvitti kirjan jatkosodan jälkeen, ja se ilmestyi syksyllä 1945 Söderström & Co:n kustantamana. Viisikymmentä vuotta myöhemmin Jansson teki kirjan uuteen painokseen esipuheen, jossa hän selosti vaikuttimiaan ryhtyä kirjailijaksi:
Ensimmäistä muumikirjaa hädin tuskin huomattiin maailmansodan jälkeisillä kirjamarkkinoilla, ja siitä ilmestyi vain yksi – joskin myönteinen – arvostelu. Jansson oli kuitenkin innoissaan uudesta aluevaltauksesta ja ryhtyi välittömästi kirjoittamaan uutta muumikirjaa. Kometjakten (suom. Muumipeikko ja pyrstötähti) ilmestyi syksyllä 1946. Jansson teki kirjan pohjalta myös jatkosarjakuvan Mumintroll och jordens undergång (”Muumipeikko ja maailmanloppu”) joka ilmestyi vasemmistolaisessa Ny Tid -lehdessä 1947–1948. Muumien saama vastaanotto oli kuitenkin edelleen vaisu. Kometjakten sai hieman edeltäjäänsä enemmän huomiota, mutta sen myyntiluvut olivat huonot, ja Söderström & Co kieltäytyi julkaisemasta enempää muumikirjoja, koska piti niitä taloudellisesti kannattamattomina. Ny Tidin lukijat puolestaan valittivat, että muumiperhe on liian porvarillinen, eikä lehti tilannut Janssonilta enempää sarjakuvia.
Janssonin kirjoitustarmoa nämä takaiskut eivät kuitenkaan kyenneet lannistamaan. Kolmannen muumikirjan Trollkarlens hatt (suom. Taikurin hattu) hän vei kilpailevalle kustantajalle Schildtsille, joka julkaisi sen syksyllä 1948. Trollkarlens hatt oli Tove Janssonin kirjallinen läpimurto. Se sai ylistävät arvostelut sekä Suomessa että Ruotsissa, jossa se edeltäjiensä tapaan julkaistiin samaan aikaan. Kirjasta tehtiin myös nopeasti englanninkielinen käännös Finn Family Moomintroll, joka ilmestyi 1950.
Ihmissuhteet
Ensimmäinen merkittävämpi rakkaussuhde Janssonilla oli 1935–1939 taidemaalari Sam Vannin kanssa. Sodan aikana Janssonilla oli 1941–1942 rakkaussuhde kuvataiteilija Tapio Tapiovaaraan. Vakavampi suhde oli 1940-luvun puolenvälin molemmin puolin vasemmistolaisen älykön ja kansanedustaja Atos Wirtasen kanssa, joka tiedetään muumiteosten hahmon Nuuskamuikkusen esikuvaksi. Jansson oli valmis avioitumaan Wirtasen kanssa.
27-vuotias Tove kirjoitti lokakuussa 1941 ystävälleen Evalle suhtautumisestaan miehiin:
''” – minulla ei ole varaa eikä aikaa avioitua heistä kenenkään kanssa! En ehdi ihailla ja lohduttaa. Kyllähän minä säälin heitä, kyllähän minä pidän heistä mutta en halua omistaa elämääni esitykselle jonka läpi olen nähnyt. – Miesten sota! Näen miten työni käy, jos menen naimisiin. Sillä siitä ei pääse mihinkään, että minullakin on kaikki nuo naisten taipumukset lohduttaa, ihailla, alistua, luopua itsestäni. Minusta tulisi joko huono maalari tai huono vaimo. Enkä halua synnyttää lapsia, jotka tapetaan jossakin tulevassa sodassa!”''
Atos Wirtasen empiessä avioitumisen suhteen Jansson tutustui naimisissa olevaan teatteriohjaaja Vivica Bandleriin 1946. Tästä muodostui hänen ensimmäinen naissuhteensa 32-vuotiaana. Tove ja Vivica ikuistuivat muumikirjoihin Tiuhtin ja Viuhtin muodossa (Tofslan och Vifslan); Jansson signeerasi töitäänkin Tofslan-nimellä. Jansson ikuisti Bandlerin Helsingin kaupungin häneltä 1947 tilaamaan "Juhlat kaupungissa" -freskoon. Suhde kuitenkin päättyi nopeasti, mutta ystävyys säilyi loppuelämän ajan. Jansson ja Bandler myös toteuttivat useita muuminäytelmiä yhdessä.
Vuodesta 1956 alkaen kuolemaansa 2001 saakka Janssonin elämänkumppani oli taidegraafikko Tuulikki Pietilä, jonka kanssa hän vietti kymmeniä kesiä Pellingissä sijaitsevassa Klovaharunin saaressa. He kirjoittivat yhdessä kirjan Haru, eräs saari (1996), jossa he kertoivat kesistään saarella. Jansson ja Pietilä asuivat ja pitivät yllä galleriaa Helsingin Kaartinkaupungissa Ullanlinnankadulla. Pietilän kuvaamista kaitafilmeistä on koottu useita televisiodokumentteja, joissa on käsitelty niin heidän kesiään Klovaharunilla kuin heidän matkusteluaan ympäri maailmaa. Pietilä oli Janssonin seuralainen Presidentinlinnan itsenäisyyspäiväjuhlissa vuonna 1992, ensimmäisenä samansukupuolisena parina. Tuulikki Pietilän selviä piirteitä löytyy 1957 julkaistun Taikatalvi-kirjan Tuutikista.
Myöhempi elämä ja työt
Jansson kirjoitti ja kuvitti toistakymmentä muumikirjaa, joista viimeinen, Muumilaakson marraskuu, ilmestyi vuonna 1970. Sen jälkeen Jansson julkaisi aikuisille suunnattua proosaa: lapsuusmuistoja, matkakertomuksia, tiiviitä novelleja ja romaaneja ihmissuhteista, jopa jännitys- ja kauhutarinoita.
Vuonna 1986 Jansson ja Pietilä lahjoittivat Tampereen taidemuseolle teoskokonaisuuden, johon kuului yli tuhat Janssonin alkuperäiskuvitusta ja useita Pietilän rakentamia muumiaiheisia kuvaelmia. Lahjoitukseen sisältyi myös muumikirjojen erikielisiä käännöksiä ja yli kaksimetrinen muumitalo, jonka Jansson ja Pietilä olivat tehneet yhdessä ystävänsä, erikoislääkäri Pentti Eistolan kanssa. Kokoelmaa varten perustettiin erillinen Muumilaakso-museo, joka avasi ovensa yleisölle Tampereen pääkirjastotalo Metsossa keväällä 1987.
Kuolema
Tove Jansson sairastui 1990-luvulla sekä keuhko- että rintasyöpään. Sairastumisensa myötä Jansson vetäytyi julkisuudesta; hänen viimeinen huomattava julkinen esiintymisensä oli vuonna 1994 Tampereella 80-vuotispäivänsä kunniaksi järjestetyssä kirjailijasymposiumissa. Jansson sai keväällä 2000 vaikean aivoverenvuodon. Hän vietti koko seuraavan vuoden sairaalassa ja kuoli 86-vuotiaana 27. kesäkuuta 2001. Hänet on haudattu sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle vanhempiensa sekä veljensä Larsin ja tämän vaimon Nitan viereen.
Kirjailijana
Janssonin ura lastenkirjailijana alkoi toisen maailmansodan aikana – hän halusi synkkyyden keskelle muistutuksen lapsuuden onnesta ja turvallisuudesta. Muumikirjoissa joudutaan yleensä seikkailuun, johon liittyy matka ja siltä paluu. Lopussa kotielämä palautuu aina turvallisiin uomiinsa. Muumit ovat boheemeja hahmoja, jotka eivät usko auktoriteetteihin. Boheemiuteen kuuluvat suvaitsevaisuus ja huumori. Muumit ovat kuitenkin melko materialistisia ja porvarillisia. Ulkoisen ja sisäisen tapahtumisen vuorottelussa muumikirjat nojaavat vahvasti myös sykliseen luonnon kiertokulkuun ja ihmisen ikäkausiin. Muumikirjojen sarja tuntuu vakavoituessaan kulkevan koko ajan syksyä ja talvea, autioitumista ja kuulasta selkeyttä kohti.
Suvi Aholan mukaan muumikirjojen suosiota selittävät varmasti eniten niiden psykologinen osuvuus ja kyky, jolla kirjailija tasapainottelee lapsen ja aikuisen maailman välissä. Muumikirjat ovat sekä lasten että aikuisten kirjoja.
Ruotsalaisen kirjallisuudentutkijan Boel Westinin mukaan Jansson käyttää läpi tuotantonsa monia eri kirjallisuudenlajeja. Hän siirtyy notkeasti sadusta seikkailukertomukseen ja fantasiaan, onpa kokeillut muistelmatekniikan parodiaakin Muumipapan urotöissä sekä Shakespearella leikittelevää, kohtauksittaista, dialogiin nojaavaa dramaattista kerrontaa Vaarallisessa juhannuksessa.
Myös niin sanottu yleisproosa eli aikuisille suunnatut romaanit ja novellit ovat Westinin mukaan Janssonille vain yksi kirjallisuudenlaji monen joukossa, yksi tapa kirjoittaa. Niissäkin hän vuorottelee lapsuusmuistelmista, matkakertomuksista ja psykologisista novelleista jännitys- ja kauhutarinoihin.
Kuvataiteilijana
Nonfiguratiivisiin töihin hän siirtyi kuitenkin vasta 1960-luvulla maalaustaiteensa toisella aktiivikaudella, kun hän piti kymmenessä vuodessa kaikkiaan viisi yksityisnäyttelyä. Silloinkin hän silti menetteli teknisesti samaan tapaan kuin ennen: lähtökohtana oli konkreettinen aihe. Taidehistorioitsija Erik Kruskopfin mukaan todellisuus pysytteli aina Tove Janssonin abstrakteimpienkin teosten pohjana. Abtrakteissa teoksissa oli mukana usein tunnistettava elementti kuten rantamaisema tai vaikkapa punainen takki.
Öljyvärimaalausten ja kirjankuvitusten lisäksi Jansson teki tilaustöinä monia seinämaalauksia julkisiin tiloihin kuten Auroran lastensairaalaan, Helsingin kaupungintalon ravintolaan ja Haminaan hotelli Seurahuoneelle. Teuvan kirkkoon hän teki alttaritaulun Kymmenen neitsyttä (1954).
Muita huomionosoituksia
Tove Jansson sai oman nimikkoseuransa 9. marraskuuta 2007. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin entinen kansanedustaja ja europarlamentaarikko Kirsi Piha. Seuraan liittyi jo sen perustamisvaiheessa noin 50 henkilöä. Seuran tarkoituksena on edistää tietoutta Janssonin kirjallisuudesta ja elämästä sekä innostaa lukemisen harrastamiseen.
Vuonna 2014 Tove Janssonin syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta. Hänen elämäntyötään esiteltiin kevään ja kesän ajan laajassa juhlanäyttelyssä Ateneumin taidemuseossa. Syksyllä sama näyttely oli esillä Japanissa, jossa se kiersi viisi museota.
Kesällä 2014 Helsingin Katajanokalla sijaitseva Katajanokan puisto nimettiin Tove Janssonin puistoksi. Nimikkopuisto sijaitsee lähellä Janssonin lapsuudenkotia. Myös Tukholman kaupunki aikoi samana vuonna nimetä Janssonin mukaan kadun Kristinebergin kaupunginosassa Kungsholmenilla, jossa on entuudestaan paljon kuuluisien kirjailijoiden mukaan nimettyjä katuja. Hanke jouduttiin perumaan, koska Janssonin perikunta ei antanut sille lupaa ja hänen nimensä on rekisteröity tavaramerkki, jota ei saa käyttää luvatta.
Janssonin laajasta kirjeenvaihdosta julkaistiin syksyllä 2014 ruotsin- ja suomenkielinen valikoima Kirjeitä Tove Janssonilta, jonka ovat toimittaneet Boel Westin ja Helen Svensson.
Zaida Bergrothin ohjaama elämäkertaelokuva Tove sai ensi-iltansa Suomessa 2. lokakuuta 2020. Elokuvan on käsikirjoittanut Eeva Putro ja tuottanut Helsinki-filmi. Elokuva keskittyy 1940–1950-luvun tapahtumiin ja se on kuvattu ruotsiksi. Nimiroolissa esiintyy Alma Pöysti. Myös Kesäkirjan pohjalta suunnitellaan elokuvaa Isossa-Britanniassa. Hanke etsii toistaiseksi rahoitusta.
Postimerkit ja juhlarahat
Tove Janssonin kunniaksi on Suomessa julkaistu vuosina 1988–2020 viisitoista eri muumiaiheista postimerkkiä, postimerkkivihkoa ja ehiötä. Elokuussa 2004 juhlistettiin Janssonin 90. syntymävuotta julkaisemalla graafikko Päivi Vainionpään suunnittelema muumiaiheinen postimerkki sekä Pertti Mäkisen suunnittelema juhlaraha Tove Jansson ja Muumi. Toinen juhlaraha lyötiin vuonna 2014, ja samana vuonna julkaistiin myös kahden euron erikoiskolikko.
Luettelo postimerkkijulkaisuista:
Empire State Building
Empire State Building on 102-kerroksinen Art Deco -tyylinen pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee New Yorkin kaupungissa New Yorkissa Yhdysvalloissa. Vuonna 1931 valmistunut Empire State Building on yksi New Yorkin tunnetuimmista maamerkeistä ja maailman kuuluisimmista pilvenpiirtäjistä.
Piirteitä
thumb|left|200px|Empire State Buildingin aula. Empire State Building sijaitsee Manhattanin keskustassa osoitteessa 350 Fifth Avenue, 33. ja 34. kadun välissä. Pilvenpiirtäjä itse on 381 metrin korkuinen, mutta sen huipulle asennettu radiomasto tekee rakennuksesta 443-metrisen. Empire State Building on New Yorkin kaupungin toiseksi korkein rakennus heti One World Trade Centerin jälkeen. Empire State Building on Yhdysvaltain kolmanneksi korkein rakennus. Korkeutensa takia pilvenpiirtäjä erottuu selkeästi kaupungin muiden rakennusten joukosta.
Rakennuksen ensimmäiset 85 kerrosta koostuvat enimmäkseen toimistotiloista, ja 86. kerroksessa on kaupunkilaisten ja matkailijoiden suosima näköalatasanne. 86. kerroksen jälkeen alkaa 16-kerroksinen torni, jossa ovat pilvenpiirtäjän radiomasto ja ukkosenjohdatin. Viimeisessä 102. kerroksessa on toinen näköalatasanne, joka ei kuitenkaan ole yhtä suosittu kuin 86. kerroksen näköalatasanne, koska toisinaan pilvisyys ja sumu saattavat peittää näkyvyyden. Empire State Buildingin huipun radiomastolla on tärkeä rooli New Yorkin radiolähetysten kannalta, koska suurin osa osavaltion radiolähetyksistä kulkee pilvenpiirtäjän radiomaston kautta.
Cesar Millan
thumb|200px|Cesar Millan. Cesar Millan (s. 27. elokuuta 1969 Culiacan, Meksiko) on meksikolais-yhdysvaltalainen koirapsykologi, koirankouluttaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten National Geographic Channelilta, MTV3 Avalta ja Livltä tulleesta televisio-ohjelmasta Koirakuiskaaja. Hän on myös kirjoittanut neljä koira-aiheista kirjaa, jotka on käännetty suomeksi nimillä Koirakuiskaaja, Laumanjohtaja, Perheen koira ja Koirakuiskaajan pentukoulu. Lisäksi televisiosarjan kaksi ensimmäistä kautta on julkaistu DVD:llä.
Empire State Building
Piirteitä
Empire State Buildingissä on 6 500 ikkunaa, 1 860 porrasta ja 254 000 neliömetriä kerrospinta-alaa. Pilvenpiirtäjän rakenteissa on arviolta 70 mailia (113 km) vesiputkistoja ja 2 500 000 jalkaa (762 km) sähköjohtoja. Koko rakennuksen paino on erään laskelman mukaan 370 000 tonnia. Rakennuksessa toimii noin tuhat liikeyritystä ja työskentelee päivittäin noin 20 000 työntekijää, mikä tekee Empire State Buildingista Yhdysvaltain toiseksi suurimman toimistorakennuksen puolustusministeriön hallintorakennuksen Pentagonin jälkeen. Empire State Buildingin aula on kolmen kerroksen korkuinen, ja sen seinälle on laitettu esille alumiinista veistetty pilvenpiirtäjän kohokuva.
Cesar Millan
Millan on erikoistunut aggressiivisten ja muuten vakavasti käytöshäiriöisten koirien kuntouttamiseen. Hän sanoo kuntouttavansa koiria ja kouluttavansa ihmisiä. Hänellä on noin 40 erirotuista koiraa, jotka asuvat laumana Millanin koirapsykologikeskuksessa eteläisessä Los Angelesissa. Suurin osa koirista on peräisin koiratarhoista, ja ne ovat kärsineet erilaisista käytösongelmista ja kaltoinkohtelusta. Osalla on myös fyysisiä ongelmia ja puutteita.
Empire State Building
Piirteitä
Empire State Buildingin hissien lukumäärä oli alun perin 64 kappaletta, ja ne on rakennettu keskelle rakennusta. Nykyisin Empire State Buildingin kunnostukset ovat nostaneet hissien lukumäärän yhteensä 73 kappaleeseen, mukaan lukien rakennuksen kaikki tavarahissit. Hissit kulkevat 336 metrin minuuttivauhdilla, joten matka 86. kerroksen näköalatasanteelle vie hississä alle minuutin.
Cesar Millan
Elämäkerta
Cesar Millan syntyi Culiacanissa, noin tuhat kilometriä Meksikon pääkaupungista Méxicosta, ja hän vietti suurimman osan lapsuudestaan isoisänsä maatilalla Ixpalinossa. Hän on kerännyt kokemuksensa seuraamalla farmin työkoiria. Millan kertoo kirjassaan Koirakuiskaaja elämästään maaseudulla ja johtajuuden oppimisesta isoisän antaman esimerkin avulla. Millanista käytettiin lapsena lempinimeä El Perrero (suom. Koirapoika).
Empire State Building
Piirteitä
Empire State Buildingin huipulle on asennettu valojärjestelmä, joka käynnistetään vuoden juhlapäivien kunniaksi, esimerkiksi joka joulu rakennus valaistaan vihreillä ja punaisilla valoilla. Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen pilvenpiirtäjä valaistiin muutamien kuukausien ajaksi punaisilla, sinisillä ja valkoisilla ledeillä viitaten Yhdysvaltain lippuun. thumb|Empire State Building iltavalaistuksessaan.
Pawina Thongsuk
Pawina Thongsuk (, s. 18. huhtikuuta 1979 Si Khoraphum, Surin ) on thaimaalainen painonnoston olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Empire State Building
Historia
thumb|left|225px|Empire State Buildingin rakennustyöläinen. Kuva: [[Lewis Hine, 1930.]] Empire State Buildingin maatontilla oli alun perin ylellinen loistohotelli Waldorf-Astoria, joka oli New Yorkin kaupungin hienoston suosiossa. Vuonna 1928 rakennusyhtiö Starlet Brothers and Even kuitenkin osti maatontin Astorin suvulta, hotelli Waldorf-Astoria purettiin ja tilalle päätettiin rakentaa uusi 102-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Yhdysvaltalaisten rakennusyhtiöiden välillä oli kilpailu rakentaa maailman korkein rakennus, ja Empire State Buildingin suurin kilpailija oli vuonna 1930 valmistunut, 77-kerroksinen ja 319-metrinen Chrysler Building. Empire State Buildingin suunnittelivat yhdysvaltalainen arkkitehti Gregory Johnson ja hänen yrityksensä Shreve, Lamb & Harmon Associates. Pilvenpiirtäjän pääurakoitsijan Starlet Brothers and Evenin rakennustöitä rahoitti DuPontissa ja General Motorsissa työskennellyt liikemies John J. Raskob.
Cesar Millan
Elämäkerta
Millan lähti 21-vuotiaana, osaamatta sanaakaan englantia, kohti Yhdysvaltoja toteuttamaan unelmaansa, ja hän ylitti rajan laittomasti Tijuanassa. Ensimmäisen työnsä hän sai koiratrimmaamosta, ja hän huomasi työnsä ohessa, että yhdysvaltalaiset koirat erosivat henkisesti kovasti meksikolaisista koirista. Näin alkoi syntyä uusi unelma "ongelmakoirien" auttamisesta.
Pawina Thongsuk
Thongsuk voitti olympiakultaa naisten 75 kg:n painoluokassa Ateenassa 2004 yhteistuloksella 272,5 kilogrammaa. Tempauksessa hän nosti 122,5 kg ja työnnössä 150 kg. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui 69 kg:n sarjassa seitsemänneksi.
Empire State Building
Historia
Lauantai-aamuna 28. heinäkuuta 1945 New Yorkin yläpuolella lentänyt B-25 Mitchell -pommikone törmäsi Empire State Buildingin 79. ja 80. kerroksen välille, koska pommittajan lentäjä everstiluutnantti William F. Smith ei nähnyt eteensä tiheän sumun takia. Onnettomuudessa kuoli 14 ihmistä ja pilvenpiirtäjän ylempien kerrosten toimistotilat kokivat savuvaurioita törmäyksen aiheuttaman tulipalon takia. Empire State Buildingissa työskennellyt Betty Lou Oliver oli onnettomuuden tapahtuessa hississä, kun törmäys katkaisi hissin vaijerit ja hissikori putosi 75 kerrosta alaspäin. Oliver kuitenkin selviytyi hengissä, mikä on Guinnessin ennätysten kirjan mukaan pisin hissin pudotus, josta ihminen on selviytynyt hengissä. Palokunta sammutti tulipalon 40 minuutissa ja vauriot korjattiin nopeasti, joten Empire State Building avattiin uudelleen jo seuraavana maanantaina 31. heinäkuuta. Onnettomuus aiheutti nykyrahassa 10,5 miljoonan dollarin vahingot.
Cesar Millan
Elämäkerta
Millan asuu Kaliforniassa Santa Claritassa. Hänellä on kaksi poikaa, Andre ja Calvin, avioliitostaan Ilusion Millanin kanssa. Ilusion Millan haki avioeroa helmikuussa 2010, ja toukokuussa 2010 Cesar Millan yritti itsemurhaa. Cesar ja Ilusion Millanin avioeroon sisältyvä lopullinen ositus tehtiin keväällä 2012.
Empire State Building
Historia
Yli 30 ihmistä on tehnyt itsemurhan hyppäämällä Empire State Buildingista. 86. kerroksen näköalatasanteen ympärille laitettiin verkkoaita vuonna 1947, koska viisi ihmistä oli yrittänyt itsemurhaa kolmen viikon sisällä. Viimeisin itsemurha tapahtui 13. huhtikuuta 2007, kun lakimies Moshe Kavynsky teki itsemurhan hyppäämällä 69. kerroksesta.
Pawina Thongsuk
Thongsuk voitti maailmanmestaruuden 69-kiloisissa Varsovassa 2002 yhteistuloksella 260 kg. Hän voitti kultaa myös työnnössä tuloksella 147,5 kg ja sai hopeaa tempauksessa nostettuaan 112,5 kg. Hän voitti 63 kg:n painoluokan maailmanmestaruuden Dohassa 2005 sekä yhteistuloksessa (256 kg), tempauksessa (116 kg) että työnnössä (140 kg). Hän sijoittui MM-kilpailuissa yhteistuloksessa neljänneksi 64-kiloisissa Chiang Maissa 1997 sekä 69-kiloisissa Ateenassa 1999 ja Vancouverissa 2003.
Empire State Building
Historia
Empire State Buildingissa on vuodesta 1978 lähtien järjestetty juoksukilpailu, jossa kilpailijat juoksevat portaita pitkin 86. kerroksen näköalatasanteelle. Matkan pituus on 320 metriä, ja siihen kuuluu 1 576 porrasta. Vuonna 2003 australialainen maantiepyöräilijä Paul Crake teki ennätysajan juoksemalla portaat ylös yhdeksässä minuutissa ja 33 sekuntissa.
Pawina Thongsuk
Nuorten MM-kilpailuissa hän sijoittui 69 kg:n sarjassa toiseksi 1998 ja 1999.
Empire State Building
Historia
Vuonna 1976 hard rock -yhtye Kissistä otettiin kuva, jossa he poseeraavat Empire State Buildingin korkeimmassa mahdollisessa paikassa, jossa kuvan pystyi ottamaan.
Pawina Thongsuk
Thongsuk saavutti Aasian kisoissa kultaa 63 kg:n painoluokassa Dohassa 2006 yhteistuloksella 252 kg sekä hopeaa 69-kiloisissa Busanissa 2002 yhteistuloksella 260 kg. Hän voitti Aasian-mestaruuden 63 kg:n sarjassa 2005 ja sijoittui toiseksi 69-kiloisissa 2004.
Empire State Building
Historia
Empire State Building lisättiin Yhdysvaltain historiallisten paikkojen rekisteriin historiallisena maamerkkinä vuonna 1986.
Cesar Millan
Menetelmät
Millan uskoo, että koira tarvitsee rauhallisen, itsevarman johtajan. Jos koira joutuu johtajan asemaan ihmisen sijasta, on seurauksena erilaisia ongelmia niin koiralle kuin ihmisellekin. Millanin oppien mukaan koira tulee onnelliseksi, kun ihminen huolehtii sen perustarpeista tietyssä järjestyksessä: ensin liikuntaa, sitten kuria eli rajoja ja sääntöjä ja viimeiseksi paljon hellyyttä. Koiraa ei tule ainoastaan palkita hyvästä käytöksestä vaan myös korjata virheellistä käytöstä. Kaikista tärkein työväline on oma asenne, ja omistajan on tärkeää myös osata käyttää hihnaa ja kävelyttää koiraa oikein. Koiraa ohjataan parhaiten oman energian avulla eikä sanoilla ja tunteilla, kuten ihmisiä kohdellaan/ohjataan.
.
Kritiikki
Millanin menetelmiä ovat arvostelleet ympäri maailman muun muassa eläinlääkärit, muut koirankouluttajat ja tutkijat. Arvostelijoiden yhteistyön tuloksena on syntynyt Dog Welfare -kampanja, jossa otetaan kantaa Cesar Millanin koulutusmenetelmiin ja niiden vaikutuksiin. Muun muassa USA:ssa eläinlääkärit ovat muodostaneet ns. Millan-vastaliikkeen, sillä Millanin menetelmien katsotaan olevan koiralle haitallisia, ja ne täyttävätkin useissa maissa eläinrääkkäyksen tunnusmerkit. Esimerkiksi Suomessa ei näytetä televisiossa Koirakuiskaaja-ohjelman kohtauksia, joissa Cesar Millan käyttää koulutusvälineinä sähkö- tai piikkipantoja, koska niiden käyttö on Suomen eläinsuojelulain vastaista. Vuonna 2011 Cesar Millan joutui Ruotsissa perumaan esiintymisensä ruotsalaisten koiraharrastajien ja -asiantuntijoiden vastaliikkeen johdosta. . Myös Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto on ilmaissut kielteisen kantansa Cesar Millanin koulutusmenetelmiin.
Millania kritisoivat tahot ovat sanoneet, etteivät Millanin menetelmät perustu moderniin koiran oppimisteoriaan ja että ne ovat vahingollisia sekä koiralle että koiran ja omistajan väliselle suhteelle. Kritiikissä painotetaan sitä, että Millan perustaa koulutusmenetelmänsä vanhentuneisiin käsityksiin johtajuudesta ja koiralauman dynamiikasta ja ettei Millan käytä koiran palkitsemista hyväkseen koulutusmenetelmänä. Kritiikissä tuodaan myös esille tutkimuksia, joiden mukaan aggressiiviset koulutusmenetelmät, kuten Millanin käyttämät pakotteet, eivät ole pelkästään epäeettisiä ja tehottomia koirankoulutuksessa, vaan ne myös lisäävät koiran aggressiivista käytöstä. Koirakuiskaaja-ohjelmassa nähtävät tulokset, joissa koirat käyttäytyvät koulutuksen jälkeen rauhallisemmin, johtuvat todennäköisesti pakotteiden käytön aiheuttamasta käytöksen tukahtumisesta tai vakavimmillaan opitusta avuttomuudesta. Koirien elekielessä jännittynyt keho, alhaalla kannettu häntä, taakse vedetyt korvat ja läähätys ovat yleisiä hermostuneisuuden tai pelon merkkejä, ja ne ovat usein nähtävissä Millanin käsittelyn jälkeen. Millania arvostelevat puhuvat koiran oppimisteorian, operantin ja klassisen ehdollistamisen sekä palkkioiden käytön puolesta.
Viime vuosien aikana Millaniin kohdistunut arvostelu on lisääntynyt. Esimerkiksi lokakuussa 2012 tuhannet katsojat vetosivat sosiaalisen median kautta brittiläisen ohjelman The Alan Titchmarsh Show’n tuotantoon, jotta ohjelma ei ottaisi Cesar Millania vieraakseen Millanin koirankoulutusmenetelmien takia. Vetoomuksesta huolimatta The Alan Titchmarsh Show otti Millanin vieraakseen, mutta ohjelman isäntä Alan Titchmarsh otti ennakoitua kriittisemmän kannan ja kyseenalaisti suorassa haastattelussa Millanin menetelmät. Koirakuiskaaja-ohjelman viimeiseksi jäänyt tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2012.
Millan on vastannut arvosteluun tietävänsä, että hän toimii koirien hyväksi, ja todeten, etteivät kaikki vain pidä hänestä. Hän on myös huomauttanut, että hän työskentelee useimmiten hankalien ongelmakoirien parissa ja ettei niitä voi kouluttaa yhtä kevyesti kuin tavallisia koiria.
Kongontöpösieppo
Kongontöpösieppo (Batis ituriensis) on afrikansieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kongontöpösieppoa tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Diketeeni
Diketeeni (C4H4O2) on tyydyttymätön laktoni ja keteenin dimeeri. Yhdistettä voidaan käyttää kemianteollisuudessa valmistettaessa polymeerejä, lääkkeitä ja väriaineita.
Ominaisuudet
Diketeeni on huoneenlämpötilassa pistävänhajuinen väritön neste. Yhdiste sisältää sekä elektrofiilisen että nukleofiilisen ryhmän, joten se on hyvin reaktiivinen. Yhdiste polymerisoituu varastoitaessa pitkiä aikoja kiteiseksi 3-asetyyli-6-metyyli-2,4-pyraanidioniksi. Yhdiste polymeroituu helposti myös muiden kaksoissidoksia sisältävien yhdisteiden kanssa. Diketeenissä olevan neljäatomisen renkaan rengasjännitys on hyvin suuri, minkä vuoksi monissa sen reaktioissa rengasrakenne avautuu ja tämä toimii reaktioiden ajavana voimana. Tällaisia ovat eräät reaktiot muun muassa nukleofiilien kanssa, esimerkiksi vesi muodostaa tuotteena asetoetikkahappoa. Eräissä sykloadditioissa neliatominen rengasrakenne kuitenkin säilyy. Kuumennettaessa alennetussa paineessa diketeeniä 350–600 °C:n lämpötilaan siitä muodostuu keteeniä.
Valmistus ja käyttö
Diketeeniä valmistetaan tyypillisimmin keteenin tavoin poistamalla vettä etikkahaposta, etikkahappoanhydridistä tai asetonista pyrolyysillä eli kuumentamalla korkeaan lämpötilaan. Reaktiossa muodostuva keteeni dimerisoituu erittäin helposti diketeeniksi. Katalyyttinä prosessissa käytetään trietyylifosfaattia. Diketeenin ja keteenin hyvin suuren reaktiivisuuden vuoksi tuote käytetään usein nopeasti lähellä valmistuspaikkaansa. Vuonna 2006 diketeeniä tuotettiin noin 80 000 tonnia.
Diketeenillä on useita käyttökohteita orgaanisessa synteesissä. Tärkein yhdisteen käyttökohde on asetoetikkahapon esterien eli asetoasetaattien ja asetoetikkahapon amidien valmistus. Lisäksi yhdisteestä voidaan valmistaa polymeerejä, karbonyyliyhdisteitä ja useita heterosyklisiä yhdisteitä, joita käytetään niin lääkkeinä, väreinä, säilöntäaineina kuin tuholaismyrkkyinäkin.
Jakob Poulsen
Jakob Bendix Uhd Poulsen (s. 7. heinäkuuta 1983) on tanskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Midtjyllandia. Pelipaikaltaan Poulsen on keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Tanskan maajoukkueessa 35 ottelua ja tehnyt kaksi maalia.
Teknisenä keskikenttäpelaajana tunnettu Poulsen edusti juniorina Esbjergiä ja debytoi Viggo Jensenin valmentamassa joukkueessa syyskuussa 2001. Ove Pedersenin otettua valmennusvastuu Esbjergissä Poulsen vakiinnutti paikkansa avauskokoonpanossa ja pelasi kaudella 2002–2003 21 kertaa. Seuraavalla kaudella Poulsen pelasi kauden kaikki 33 ottelua ja maalasi 7 kertaa. Kaikkiaan Poulsen teki 19 maalia 109:ssä Tanskan liigan ottelussa ennen kuin siirtyi Hollannin liigaan Heerenveeniin vuonna 2006.
Kolmen ja puolen vuoden sopimuksen seuran kanssa tehnyt Poulsen ei ollut seuran ainoa tanskalainen, kun joukkueessa pelasivat Poulsenin maanmiehet Hjalte Nørregaard, Bo Storm, Timmi Johansen ja Ken Ilsø. Hollannissa Poulsen ei koskaan oikein vakiinnuttanut paikkaansa ja elokuussa 2008 hän palasi kotimaahansa Aarhusin riveihin.
Aarhusissa Poulsen pääsi pelaamaan tutun valmentajan alaisuudessa kun Ove Pedersen toimi päävalmentaja. Uralleen uutta nostetta Tanskasta hakemaan tullut Poulsen valloitti heti avauksen paikan ja hänet valittiin vuonna 2009 Tanskan Superliigan vuoden pelaajaksi.
Elokuussa 2010 Poulsen siirtyi toiseen tanskalaisseuraan Midtjyllandiin. Hän pelasi siellä kaksi kautta. Heinäkuussa 2012 Poulsen siirtyi Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Monacoon. Monaco nousi pääsarjaan kaudeksi 2013–2014.
Poulsen valittiin Tanskan joukkueeseen vuoden 2010 MM-kisoihin.
Erling Kroken
pienoiskuva|Erling Kroken Holmenkollenilla vuonna 1952. Erling Kroken (12. marraskuuta 1928 – 2007 ) oli norjalainen mäkihyppääjä.
Vuonna 1951 Kroken voitti Norjan mestaruuden normaalimäessä. Vuonna 1953 hän oli mukana historian ensimmäisellä Keski-Euroopan mäkiviikolla voittaen historian ensimmäisen kilpailun Oberstdorfissa ja sijottuen mäkiviikon lopputuloksissa sijalle 11. Vuoden 1954 MM-kilpailuissa Falunissa Kroken sijoittui seitsemänneksi.
Keijo Lindroos
Keijo Orvo Ensio Lindroos (9. kesäkuuta 1920 Tampere – 22. kesäkuuta 1986) oli suomalainen näyttelijä. Lindroos teki uransa pääosin Porin Teatterissa ja Tampereen Teatterissa. Lisäksi hän näytteli lukuisia sivurooleja Yle TV2:n televisiotuotannoissa 1960–1980-luvuilla.
Teatteri
Keijo Lindroosin vanhemmat olivat värjäri August Lindroos ja Hilda Viklund. Ammattiuransa hän aloitti Kemin Kaupunginteatterissa 1945–1947 ja jatkoi Tampereen Työväen Teatterissa 1947–1949. Sen jälkeen hän oli kiinnitettynä Porin Teatteriin 1949–1963 ja Tampereen Teatteriin vuodesta 1963.
Lindroosin näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Akusti maalaisdraamassa Niskavuoren Heta, John Proctor Arthur Millerin draamassa Tulikoe ja Mies Eugène Ionescon draamassa Tuolit. Hänen roolitehtäviinsä kirjattiin niin ikään Profiri Fjodor Dostojevskin klassikkoromaaniin perustuvassa näytelmässä Rikos ja rangaistus sekä Jalle-setä Serpin epookkikomediassa Katupeilin takana. Lindroos näytteli myös Pyynikin Kesäteatterissa muun muassa Väinö Linnan romaaniin perustuvassa sotadraamassa Tuntematon sotilas, Aleksis Kiven klassikossa Seitsemän veljestä ja Maiju Lassilan tekstiin perustuvassa kansankomediassa Tulitikkuja lainaamassa.
Elokuvat ja televisiotyöt
Lindroos näytteli kolmessa Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa sivuroolin. Televisiotyönsä hän aloitti Tamvision tuotannoissa vuonna 1964. Televisiosarjassa Kiurunkulma hänellä oli Kaarakan isännän rooli. Lisäksi hän näytteli pieniä, yleensä yhden jakson sivurooleja Yle TV2:n sarjoissa kuten Heikki ja Kaija, Tankki täyteen ja Reinikainen. Näytelmäsarjassa Sodan ja rauhan miehet Lindroos näytteli Juho Niukkasen roolin, televisioelokuvassa Onnellinen mies hänellä oli puolestaan Jämingin rooli.
Virginiantuomi
Virginiantuomi (Prunus virginiana) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva pienikokoinen, kesävihanta pensas tai puu, joka kuuluu Prunus-sukuun ja ruusukasvien heimoon. Se on suosittu koristekasvi, joka tunnetaan parhaiten mantelin tuoksuisista kukistaan ja syötävistä, kirsikoita muistuttavista marjoistaan. Virginiantuomen englanninkielinen nimi chokecherry eli ’tukehduskirsikka’ viittaa sen marjojen kitkerään makuun.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|160px|Kukinnot puhkeavat lehdekkäisiin vuosikasvaimiin. Virginiantuomi on juurivesallinen, oraton pensas tai pieni puu, joka kasvaa 2–9 metriä korkeaksi ja muodostaa usein tiheikköjä. Great Basinin alueella se voi kasvaa jopa 12 metriä korkeaksi ja rungoltaan 20 senttimetriä paksuksi. Sillä on monihaarainen runko, pystyt tai siirottavat haarat, harmaan- tai punertavanruskea kuori, juurakkomainen maavarsi ja laaja juuristo.
Nuori haararanka on kalju, ja kapeakorvakkeiset lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti. Lehtiruodit ovat 1–2 senttimetriä pitkiä ja kärjestään 2–6-nystyisiä. Lehtilapa on 4–12 senttimetriä pitkä, leveänsoikea tai vastapuikea, sahalaitainen, pyöreä- tai leveänsuippotyvinen ja kärjestä lyhytsuippuinen; laitahampaat ovat hyvin suippoja. Lehtien yläpinta on vihreä, heikosti kiiltävä ja sileä – alta ne ovat sinertävän- tai harmaanvihreitä ja kaljuja, joskus suonihangoista karvaisia.
Virginiantuomi on yksikotinen kasvi, joka kukkii huhti–heinäkuussa pian lehtien puhkeamisen jälkeen. Sillä on valkoiset kukat, jotka muodostavat 7–15 senttimetriä pitkiä, tiheitä terttuja lehdekkäisiin vuosikasvaimiin. Kukat ovat säteittäisiä ja maljakehämäisiä, ja niiden verhiö on jakaantunut viiteen kolmiomaiseen ja tylppään liuskaan, jotka ovat kukkapohjuksen pituisia ja nysty- ja hammaslaitaisia. Teriö muodostuu viidestä yksittäisesta terälehdestä, jotka ovat pyöreitä ja vain 2,5–4 millimetrin pituisia. Kukat ovat kaksineuvoisia ja niissä on paljon pitkiä heteitä mutta vain yksi emi. Hedelmä on noin 1 senttimetrin mittainen, tummanpunainen, harvoin musta tai likaisenvalkoinen luumarja, jonka sisällä on yksi sileä siemen. Villieläimet sekä painovoima levittävät siemenet puun ympäristöön. Virginiantuomi lisääntyy myös suvuttomasti maavarresta kasvavien tyvivesojen avulla.
Levinneisyys
thumb|220px|Valkoiset kukat tuoksuvat mantelille ja muodostavat tiheitä terttuja. Virginiantuomea tavataan miltei kaikkialla Yhdysvalloissa ja Kanadan eteläosissa. Siitä tunnetaan seuraavat kaksi maantieteellistä muunnosta:
Elinympäristö
Virginiantuomi menestyy parhaiten runsasravinteisessa, kosteassa ja melko happamassa maaperässä, joka läpäisee hyvin vettä. Se sietää hyvin varjostusta, vaikka kasvaakin yleensä tuoreissa, runsasravinteisissa metsänreunoissa, pienillä aukioilla, jokivarsipensaikoissa ja tienvarsilla.
Kilin kunta
thumb|262px|Kilin kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Kilin kunta on Värmlannin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Värmlantiin. Kunnan keskustaajama on Kil.
Kunnan maapinta-ala on 359,72 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 12 134 henkeä (31.12.2021).
Vuonna 2007 kunnassa oli 70,22 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 19,5 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Stora Kilin ja Frykerudin maalaiskunnat jäivät ennalleen, mutta Boda ja Brunskog yhdistettiin Brunskogin "suurkunnaksi".
Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Stora Kil, Frykerud ja Bodan seurakunta Brunskogista yhdistettiin nykyiseksi Kilin kunnaksi. Loppuosa Brunskogia liitettiin Arvikan kuntaan.
Stora Kilin maalaiskunnassa oli vuosina 1901–1962 Kilin taajaväkinen yhdyskunta.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Stora Kilin maalaiskunnan vaakuna. Myös Brunskogin maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 97 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,8 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 3,6 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 115 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,0 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 182 750 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 67 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 72,9 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 3 175 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Himalajankataja
Himalajankataja (Juniperus squamata) on sypressikasvien heimoon kuuluva pienikokoinen  havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Aasian vuoristoissa 1 600 – 4 900 metrin korkeudessa. Lajista on useita alalajeja ja jalostettuja lajikkeita, joita viljellään koristekasveina sinisävyisen neulastonsa takia. Suomessa kaupallisissa yhteyksissä himalajankatajaa kutsutaan myös värinsä mukaan sinikatajaksi. Kaupallisia lajikkeita ovat mm. Juniperus squamata ’Blue Swede’ ja ’Meyeri’.
Kilin kunta
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Biokontöpösieppo
Biokontöpösieppo (Batis poensis) on afrikansieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Kilin kunta
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Biokontöpösieppo
Levinneisyys
Biokontöpösieppoa tavataan kotoperäisenä Päiväntasaajan Guinealle kuuluvalla Biokon saarella. Lajin kannankehitys on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kilin kunta
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Kilin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Kilin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Aiheesta muualla
ᑭᓪ
Étoile FC
Étoile FC on jalkapalloseura Queenstownista, Keski-Singaporesta. Se pelasi maan korkeimmalla sarjatasolla kausilla 2010 ja 2011. Ensimmäisellä kaudellaan se voitti Singaporen mestaruuden. Vuonna 2012 seura ilmoitti keskittyvänsä nuorisojalkapallon kehittämiseen. Étoilen pelaajat oli pääsääntöisesti ranskalaisia.
Masters of the Universe: The Power of He-Man
Pelattavuus
Toisessa osiossa pelaajan laskeuduttua lähelle linnaa se jatkaa peliä He-Manilla. Skeletor on saatava kiinni, joka puolestaan ampuu useita pallosalamoita pelaajaa kohti. Salamoita voi torjua kilvellä, mutta rajatun ajan sisällä täytyy ehtiä ottamaan Skeletor kiinni. Pelin läpäistyä sen vaikeustaso vain kasvaa, mutta kentät pysyvät samana.
Jacques Lipchitz
Jacques Lipchitz (oik. Chaim Jacob Lipschitz, 22. elokuuta 1891 Druskininkai, Liettua – 26. toukokuuta 1973 Capri, Italia) oli liettualaissyntyinen kubistinen kuvanveistäjä, joka asui ja työskenteli ensin Pariisissa, kunnes pakeni 1941 saksalaismiehittäjiä juutalaisen syntyperänsä vuoksi Yhdysvaltoihin. Siellä hän asettui New Yorkin osavaltion Hastings-on-Hudsoniin.