cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euroopan unionin pelastuspalveluasioiden ja humanitaarisen avun operaatioiden pääosasto
Tehtävä ja periaatteet
ECHO tarkisti konsensusta ensimmäistä kertaa perustamisensa jälkeen vuonna 2012 ja painotti kumppanuuden vahvistamisen tärkeyttä siten, että valitaan hyviä kumppaneita ja varmistetaan vastuuvelvollisuus kansalaisia ja sidosryhmiä kohtaan.
Vuonna 2012 ECHO ja muut avunantajat laativat yhdessä pysyvän yhteistyökomitean kanssa uuden toimintamallin (Transformative Agenda). Siinä sovittiin johtajuuden, vastuuvelvollisuuden ja koordinoinnin periaatteista humanitaarisen avun nopeuden, tehokkuuden ja vaikuttavuuden parantamiseksi. Lisäksi ECHOn tehtäviin sisällytettiin pelastuspalvelu koordinoinnin ja suojelun parantamiseksi katastrofien aikana alueen muissa maissa ja kansainvälisissä järjestöissä.
Lainsäädäntö
Lissabonin sopimuksen tultua voimaan Euroopan unionin humanitaarista apua säätelee Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 214 artikla. Humanitaarinen apu on jaettu rinnakkainen vastuu. Tämä tarkoittaa sitä, että unionilla on oma humanitaarisen avun politiikkansa, joka ei estä jäsenvaltioita harjoittamasta omia toimivaltuuksiaan eikä myöskään tee unionin politiikasta vain jäsenvaltioita täydentävää toimintaa.
Aikaisemmin humanitaarista apua sääteli EY:n perustamissopimuksen 179 artikla (kehityspolitiikka). Se kuului kehitysyhteistyöstä vastaavan komission jäsenen, ensin Louis Michelin ja sitten Karel de Guchtin toimialaan Barroson ensimmäisessä komissiossa. Lissabonin sopimuksessa humanitaarinen apu määriteltiin ensimmäistä kertaa EU perussopimukseen sisältyvänä itsenäisenä politiikkana. Mainitun 214 artiklan mukaan EU:n humanitaarisen avun tarkoituksena on tarjota hätäapua kolmansien maiden kansalaisille, jotka ovat joutuneet luonnonkatastrofien tai ihmisten aiheuttamien katastrofien uhreiksi. Lisäksi 214 artiklassa vahvistetaan humanitaarisen avun periaatteet, joita ovat kansainvälisen oikeuden noudattaminen, inhimillisyys, puolueettomuus, tasapuolisuus ja syrjimättömyys.
Lissabonin sopimuksella perustettiin myös Euroopan humanitaarisen avun vapaaehtoisjoukot (EU:n toiminnasta tehdyn sopimuksen 214 artikla), johon voivat liittyä kaikki eurooppalaiset, jotka haluavat suoraan osallistua humanitaarisen toimintaan.
EU:N Vapaaehtoisapu
Euroopan komissio on esittänyt aloitteen 18 000 kansalaisesta koostuvan vapaaehtoisryhmän perustamisesta niille, jotka haluavat osallistua humanitaariseen toimintaan ympäri maailmaa vuosina 2014–2020. Aloitteen myötä vapaaehtoisia koulutetaan yhteisissä eurooppalaisissa koulutusohjelmissa ennen työskentelyä sertifioiduissa humanitaarisissa järjestöissä. Vuonna 2012 sovittiin valmius- ja pelastuspalvelukapasiteetin rakentamiseen kohdennetusta rahoitustuesta viidelle pilottihankkeelle, jotka työllistävät noin 150 vapaaehtoista.
Euroopan parlamentti (EP) hyväksyi aloitteen äänestyksessä helmikuussa 2014. Vapaaehtoiset työskentelevät EU-rahoitteisissa humanitaarisissa toimissa eri puolilla maailmaa tai humanitaarisissa järjestöissä EU:n sisällä tai työskentelevät verkossa kotoaan.
Osallistuvat kansalaisjärjestöt käyvät läpi sertifiointiprosessin, jolla varmistetaan, että ne täyttävät eurooppalaiset vapaaehtoisten hallintaa koskevat standardit.
Talousarvio
ECHOn avun talousarvio vuonna 2013 oli alle yksi prosenttia EU:n koko talousarviosta. Lisäksi Euroopan komissio käytti omaa hätäapuvaraustaan kriiseissä ja yllättävissä katastrofeissa. Talousarvio varauksineen vuonna 2013 oli yhteensä 1,35 miljardia euroa. ECHO tarjosi humanitaarista apua yli 124 miljoonalle ihmisille 90:ssä EU:n ulkopuolisessa maassa, joista 39 oli kriisitilanteessa. Pelastuspalvelumekanismi aktivoitiin 36 kertaa vuonna 2013 EU:n sisäisissä ja ulkoisissa kriisitilanteissa.
Suurin osuus rahoituksesta kului elintarvikkeisiin ja ravitsemukseen (40 prosenttia). Terveydenhuolto (psykososiaalinen tuki mukaan lukien) (13 prosenttia), vesihuolto (13 prosenttia), majoitus (19 prosenttia) ja suojelu (7 prosenttia) olivat muut suurimmat rahoituskohteet. Vuonna 2013 ECHO kohdisti 3 prosenttia talousarviostaan katastrofivalmiuden parantamiseen, mikä oli vähemmän kuin vuonna 2012. Pelastuspalvelun osuus vuoden 2013 talousarviosta oli 2 prosenttia.
Vuonna 2013 talousarviosta 40 prosenttia kohdistui Afrikkaan, 18 prosenttia Aasiaan, Latinalaiseen Amerikkaan sekä Karibian ja Tyynenmeren alueelle ja 32 prosenttia Lähi-idän ja Välimeren alueelle.
Kehitysapu oli historiallisen suuri vuonna 2010. Yhdessä jäsenvaltioiden itsenäisesti antaman avun kanssa Euroopan unioni on maailman suurin avunantaja. Vuonna 2010 eri puolilla maailmaa annettiin yhteensä 9,8 miljardia euroa humanitaarista apua, josta EU:n osuus oli noin 41 prosenttia.
Vuodelle 2014 hyväksytty talousarvio sisälsi lähes yksi miljardin euron sitoumuksen humanitaariseen apuun ja pelastuspalveluun.
Strategia
ECHOn tehtävä on pelastaa ja suojella elämää luonnonkatastrofien tai ihmisten aiheuttamissa hätätilanteissa ja heti niiden jälkeen. Komissio on näiden periaatteiden mukaisesti sitoutunut laatimaan joka vuosi strategia-asiakirjan toimenpiteiden koordinoimiseksi ja ohjelmoimiseksi tehokkaasti ja asianmukaisesti sekä puolueettomasti siellä, missä tarvetta esiintyy.
Varausta käytettiin suurissa humanitaarisissa kriiseissä Syyriassa, Malissa, Sahelissa, Etelä-Sudanissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Myanmarissa ja Filippiineillä. ECHO rahoittaa myös unohdettuja kriisejä esimerkiksi Bangladeshissa, Kolumbiassa, Jemenissä, Algeriassa, Pakistanissa ja Myanmarissa.
Yleinen mielipide
Vuonna 2012 toteutettiin eurobarometrikysely humanitaarisesta avusta. Kyselyn mukaan Euroopan kansalaiset suhtautuvat hyvin solidaarisesti konfliktien ja luonnonkatastrofien uhreihin EU:n ulkopuolella. Yhdeksän kymmenestä piti tärkeänä sitä, että EU rahoittaa humanitaarista apua rajojensa ulkopuolella, ja kahdeksan kymmenestä piti EU:n pelastuspalvelutoimintaa tehokkaampana kuin yksittäisten maiden toimintaa.
Mikko Husu
Mikko Husu (30. syyskuuta 1905 – 13. kesäkuuta 1977) oli suomalainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1930-luvulla. Hän voitti yhdessä Klaes Karppisen, Väinö Liikkasen ja Sulo Nurmelan kanssa kultaa 4 × 10 km viestissä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1935 Vysoké Tatryssa.
L-8 Dzeržinets
Palvelus
Vene poistettiin 1950-luvulla alusluettelosta.
Jefferson City
Jefferson City on Yhdysvaltain keskilännessä sijaitsevan Missourin osavaltion pääkaupunki ja Colen piirikunnan pääkaupunki, tosin osa kaupungista sijaitsee Callawayn piirikunnan puolella. Kaupungin pinta-ala on 73,2 neliökilometriä, josta 2,6 neliökilometriä on vettä.
Vuoden 2019 arvion mukaan kaupungin väkiluku oli 42 708. Vuosina 2010–2019 väkiluku laski yhdellä prosentilla. Kaupungin asukkaista 74,9 prosenttia oli valkoisia, 18,7 prosenttia mustia, 3,7 prosenttia latinoita, 2,2 prosenttia aasialaisia ja 0,4 prosenttia alkuperäisasukkaita.
Jefferson City sijaitsee Ozarkylängöllä Missourijoen varrella lähellä osavaltion maantieteellistä keskipistettä.
Kaupunki sai nimensä Yhdysvaltojen kolmannen presidentin Thomas Jeffersonin mukaan. Kun Missourin Territorio muodostettiin 1812, oli Saint Louis hallinnon keskus ja St. Charles pääkaupunki, kunnes Jefferson City valittiin uudeksi pääkaupungiksi vuonna 1821. Tuolloin paikka tunnettiin nimellä Lohman's Landing ja se oli lähinnä vaatimaton kauppapaikka keskellä erämaata noin puolimatkassa Saint Louisin ja Kansas Cityn välillä. Vuonna 1826 Missourin lainsäätäjät kokoontuivat siellä ensimmäisen kerran ja kaupunki perustettiin vasta vuonna 1839.
Etelä-Hämeen Sanomat
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Etelä-Hämeen Sanomat oli Riihimäellä vuosina 1927–1929 ilmestynyt sanomalehti.
Etelä-Hämeen Sanomat perustettiin kokoomuslaisen Riihimäen Sanomien sitoutumattomaksi ja liberaaliksi kilpailijaksi. Se oli luonteeltaan paikallinen uutislehti, joka julkaisi myös kotimaan- ja ulkomaanuutisia. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti lakkasi oman kirjapainon puutteeseen. Sen päätoimittajina työskentelivät Martti Talvia (1927), O. U. Järvinen (1928), Kullervo Pellinen (1928) ja Toivo Mikael Vuolle (1928–1929).
Kuulopuhe
Kuulopuhetodistelu on myös ongelmallista sen vastaajan oikeuksien kannalta, jota vastaan kuulopuhetodistelua käytetään. Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan mukaan jokaisella rikoksesta syytetyllä on oikeus kuulustella todistajia, jotka kutsutaan todistamaan häntä vastaan. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin (EIT) on useissa ratkaisuissaan todennut, että syytetyn oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on loukattu, jos syyksilukeva tuomio on perustettu pääosin sellaisen todistajan kertomukseen, jota syytetyllä ei ole ollut mahdollisuutta missään prosessin vaiheessa kuulustella tai kuulustuttaa selvittääkseen todistajan luotettavuutta ja uskottavuutta. EIT on todennut, että kuulopuhetodistelua voidaan ottaa vastaan, mutta niihin ei saa vedota ratkaisevissa määrin.
Suomessa oikeudenkäymiskaaren 15 luvun 8 §:n mukaan tuomioistuimen on evättävä näyttö, jos se voidaan korvata olennaisesti luotettavammalla todisteella. Lain esitöiden mukaan kuulopuhetodistajan asemesta olisi kuultava sitä henkilöä, jonka puheista on kyse. Toisaalta vapaan todistusharkinnan mukaan, joka ilmenee oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 1 §:stä, tuomioistuin voi vapaasti määritellä esitetyn näytön todistusarvon.
Spider-Man: Freshman Year
Spider-Man: Freshman Year on yhdysvaltalainen Jeff Trammelin luoma Disney+-tilausvideopalveluun tuleva animaatiosarja, joka perustuu Marvel Comicsin suosittuun sarjakuvahahmoon Hämähäkkimies. Se on osa Marvel Cinematic Universea (MCU) ja yksi Marvel Studios Animationin tuottamista animaatiosarjoista. Sarja kertoo Peter Parkerin varhaisimmista vaiheista Hämähäkkimiehenä vaihtoehtoisessa universumissa, jossa Norman Osborn on hänen mentorinsa Tony Starkin sijaan. Trammel toimii sarjan pääkäsikirjoittajana.
Sarja julkistettiin marraskuussa 2021, Disney+-päivänä, jolloin paljastettiin myös Trammelin liittyminen projektiin. Sarjan animointityyli muistuttaa varhaisia 1960-luvun The Amazing Spider-Man -sarjakuvia.
Spider-Man: Freshman Year tullaan julkaisemaan Disney+:aan vuonna 2024. Sille on tekeillä myös toinen tuotantokausi nimellä Spider-Man: Sophomore Year.
Kehitys
Kesäkuussa 2021 Marvel Studios oli kehittämässä vähintään kolmea muuta animaatiosarjaa ensimmäisen Disney+-animaatiosarjansa What If...?:n lisäksi. Seuraavan kuukauden aikana ilmoitettiin sarjojen edenneen useisiin eri tuotannon vaiheisiin, mutta ettei yhtäkään niistä julkaistaisi ennen vuotta 2023. Spider-Man: Freshman Year julkaistettiin virallisesti marraskuussa 2021, kyseisen vuoden Disney+-päivänä, Jeff Trammellin ollessa kiinnitettynä sen pääkäsikirjoittajaksi sekä vastaavaksi tuottajaksi. Vuoden 2022 San Diego Comic-Con Internationalissa paljastettiin, että sarja tulisi saamaan myös toisen tuotantokauden nimeltä Spider-Man: Sophomore Year. Spider-Man: Freshman Yearin ja muiden kehitteillä olevien animaatioprojektien sanottiin olevan osa ”Marvel Animated Multiversea”.
Käsikirjoitus
Charlie Neuner toimii yhtensä sarjan käsikirjoittajista. Sarjan tarkoitus oli alun perin kertoa Marvel Cinematic Universen (MCU) Peter Parkerin / Hämähäkkimiehen alkuperätarina, jota ei koskaan nähty elokuvissa. Marvel Studiosin johtaja, Kevin Feigen, kertoi jo vuonna 2015, ettei hahmon alkuperätarinaa tultaisi kertomaan Captain America: Civil Warissa (2016), joka hahmo esiintyi ensi kertaa, koska niin oli tehty jo Sam Raimin ja Marc Webbin elokuvissa, ja Marvel Studios oletti ihmisten jo tietävän tärkeimmät yksityiskohdat alkuperätarinasta. Trammell keskusteli sarjasta heinäkuussa 2022, kertomalla, että se tutkisi Parkerin elämää ennen kuin hänestä tuli supersankari. Sarjasta paljastetut yksityiskohdat viittasivat myös siihen, että sarja sijoittuisivkin MCU:n pääjatkumosta erilliseen universumiin, minkä Brad Winderbaum myöhemmin varmisti, selittäen, että tarina alkaisi muuten samalla tavalla kuin Civil War, mutta kuvailisi millaista olisi, jos Norman Osbornista olisi tullut Parkerin mentori Tony Starkin sijaan.
Animointi
Sarjan animointityyli muistuttaa Stan Leen ja Steve Ditkon piirtämiä 1960-luvun The Amazing Spider-Man -sarjakuvia. Sarjassa esiintyisi useita Hämähäkkimies-pukua, kuten kotitekoinen puku, ”kuoriaispuku”, keltainen puku, musta puku, klassinen 60-luvun punamusta puku, sekä Oscorpin suunnittelema sinivalkoinen puku.
Julkaisu
Spider-Man: Freshman Year tullaan julkaisemaan suoratoistopalvelu Disney+:aan vuonna 2024.
Taipalsaaren seurakunta
Taipalsaaren seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Etelä-Karjalassa, Taipalsaaren kunnassa. Seurakunta kuului Mikkelin hiippakunnassa Lappeenrannan rovastikuntaan. Viimeisenä kirkkoherrana toimi Risto Koskimäki. . Vuonna 2017 seurakunnassa oli 2 515 jäsentä.
Seurakunta erotettiin Lappeen seurakunnasta ensin kappeliseurakunnaksi 1541 ja sittemmin itsenäiseksi seurakunnaksi 1571. Vuoden 2019 alusta alkaen Savitaipaleen seurakunta, Lemin seurakunta ja Taipalsaaren seurakunta yhdistyivät Taipaleen seurakunnaksi.
Tajo
Tajo on Iberian niemimaan pisin joki. Sen pituus on 1 038 kilometriä, josta 716 kilometriä on Espanjassa, 47 kilometriä Espanjan ja Portugalin välisellä rajalla ja loput 275 kilometriä Portugalissa.
Tajon alkulähde on 1 600 metrin korkeudessa Albarracínin vuoristossa Teruelin maakunnassa Aragoniassa, ja se laskee Atlanttiin Lissabonin kohdalla. Lähellä jokisuuta joen ylittää 12,3 kilometriä pitkä Vasco da Gama -silta, joka on Euroopan toiseksi suurin Krimin-sillan jälkeen.
Sondra Locke
thumb|Sondra Locke Sondra Locke (28. toukokuuta 1944 – 3. marraskuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki yhteistyötä Clint Eastwoodin kanssa useissa elokuvissa, kuten Ratkaisevassa iskussa (1983).
Tajo
Suurimmat joenrantakaupungit ovat Aranjuez, Toledo, Talavera de la Reina ja Alcántara Espanjassa sekä Santarém ja Lissabon Portugalissa.
Sondra Locke
Locke oli vuonna 1969 ehdolla Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon ja kahden Golden Globen saajaksi roolillaan elokuvassa Sydän on yksinäinen harhailija (1968). Vuonna 1981 ja 1988 hän oli ehdolla Golden Raspberry - eli Razzie-palkintojen saajaksi.
Locke ohjasi myös muutaman elokuvan. Hän meni vuonna 1968 naimisiin lapsuudenystävänsä Gordon Andersonin kanssa. Andersonin homoseksuaalisuus kerrottiin julkisuuteen 1996. Locke kohtasi Clint Eastwoodin ensimmäistä kertaa vuonna 1972. Tuttavuus kehittyi myöhemmin lähes 14 vuotta kestäneeksi seurustelusuhteeksi, joka päättyi 1989.
Robert Herrick
Robert Herrick (1591–1674) oli englantilainen kirjailija, alkuaan kultasepänoppilas. Hän suoritti myöhemmin yliopistotutkinnon ja oli pappi. Hän edusti kirjallista suuntausta "Benin pojat" (Sons of Ben). Hän oli 1629–1647 pappina Devonshiressä Dean Priorissa, josta hän joutui lähtemään sisällissodan vuoksi. Hän palasi seurakuntaan 1662 ja asui siellä loppuelämänsä. Papin tehtävästään huolimatta hän oli pakanarunoilija, kavaljeerien (Cavalier poet) epikurolaisen elämän, iloisen maailmankatsomuksen ja herkän luonnontunteen tulkki.
Suomennettu tuotanto
Toivo Lyyn suomentamia näytteitä Herrickin tuotannosta on antologiassa Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja.
Muita Herrickin runosuomennoksia:
Mitsubishi Pajero
Mitsubishi Pajero on japanilaisen Mitsubishi Motorsin valmistama iso maastoauto. Amerikassa ja Espanjassa Pajero tunnetaan nimellä Mitsubishi Montero. Joillain markkinoilla käytetään myös nimeä Mitsubishi Shogun. Pajeron ralliversiolla on voitettu useita kertoja Pariisi–Dakar-ralli ja vuoden 2001 jälkeen kaikki Pariisi–Dakar-rallit on voitettu Pajerolla. Pajeron kilpailijoita ovat mm. Nissan Pathfinder ja Toyota Land Cruiser.
Historia
Mitsubishillä on pitkäaikainen kokemus maastoautojen valmistamisesta. Mitsubishi kehitteli vuonna 1934 maailman ensimmäisen dieselkäyttöisen nelivetoisen henkilöauton, joka tunnetaan mallinimellä PX-33. Siinä oli 4,4-litrainen 6-sylinterinen dieselmoottori ja jatkuva neliveto.
Vuonna 1953 Mitsubishi aloitti Mitsubishi Jeep -maastoautojen valmistamisen Jeepin lisenssillä Japanin markkinoille.
Syksyllä 1981 esitelty Pajero oli aikanaan varsin henkilöautomainen maasturi. Pajeroa on sen 25-vuotisen historian aikana valmistettu yli 2,5 miljoonaa kappaletta. Nykyään sitä myydään yli 170 eri maassa.
Amerikassa ja Espanjassa Pajero tunnetaan nimellä Mitsubishi Montero. Joillain markkinoilla (mm. Iso-Britannia) käytetään myös nimeä Mitsubishi Shogun. Amerikassa Pajeroa on myyty myös nimellä Dodge Raider. Vaihtoehtoiset nimet on otettu käyttöön pääasiassa sen takia, että espanjan kielessä sana pajero on itsetyydytyksen harjoittajaa tarkoittava alatyylinen ilmaisu.
Ensimmäinen sukupolvi (1981–1991)
200px|thumb|Mitsubishi Pajero mk1 Pajero tuli aluksi markkinoille vain lyhyenä korimallina, ja pitkäakselivälinen Wagon esiteltiin vuonna 1984. Moottori oli Euroopassa joko 2,6-litrainen bensakone tai Galantissakin käytetty 2,3-litrainen turbodiesel. Turbodieselmalli nousi Japanissa muutamassa kuukaudessa eniten myydyksi maasturiksi. Vuonna 1986 diesel kasvoi 2,5-litraiseksi ja vuonna 1989 siihen lisättiin välijäähdytin, ja takaveto-Galantin vaihteisto vaihdettiin huomattavasti kestävämpään Canter-vaihteistoon. Samaan aikaan tuli myyntiin 3,0-litraisella V6-moottorilla varustettu Pajero. Ensimmäisen sukupolven Pajeroa valmistettiin Koreassa vielä vuoteen 2003 asti nimellä Hyundai Galloper.
Ensimmäisissä lyhyissä Pajeroissa oli 21 senttimetrin maavara, 2,35 metrin akseliväli ja pienet korinylitykset, koska korin pituus on alle neljä metriä. Maasturiksi Pajero oli kevyt, omapainoltaan 1 520 kg.
Vuonna 1987 Mitsubishi ja Suomi juhlivat 70-vuotisjuhlia, minkä kunniaksi Mitsubishi toi Suomeen Pajero EXE Finlandia -juhlamallisia autoja hyvin rajoitetun erän. Autojen erikoisvarusteisiin kuuluivat mm. sähkötoimiset ikkunat, laadukas verhoilu, keskuslukitus ja juhlava ulkonäkö sävylaseineen, erikoisvanteineen ja juhlateippauksineen.
Toinen sukupolvi (1991–1999)
200px|thumb|Mitsubishi Pajero mk2 Toisen sukupolven Pajero esiteltiin vuoden 1991 alussa. Ulkomuoto oli hyvin lähellä edeltävää mallia, mutta kulmia oli hieman pyöristetty. Useimmissa malleissa oli Super Select -neliveto, joka yhdisti jatkuvan ja kytkettävän nelivedon etuja. Vuonna 1993 esiteltiin tehokkaampia moottoreita: 3,5-litrainen V6 ja 2,8-litrainen turbodiesel. Syksyllä 1997 mallia uudistettiin ja 3,5-litrainen moottori sai suorasuihkutuksen. Toisen sukupolven Pajero säilyi monissa maissa kolmannen sukupolven rinnalla nimellä Pajero Classic.
Kolmas sukupolvi 1999-2006
200px|thumb|Mitsubishi Pajero mk3
Kolmannen sukupolven Pajeroa valmistettiin pitkänä 7-paikkaisena ja lyhyenä mallina 3-ovisena 4- tai 5-paikkaisena (Pajeroa on aiemmin valmistettu myös 2-ovisena 2 matkustajan mallina). Suomeen tuodaan vain pitkää 7-paikkaista mallia.
Moottorivaihtoehdot
Maantiellä Pajero liikkuu takavetoisena. Kun keli huononee ja tulee liukasta voidaan siirtyä nopeaan nelivetoon alle 100km/h nopeudessa. Pajerossa myös nopean nelivedon voi lukita. Kun mennään kunnon maastoon, laitetaan hidas lukittu neliveto päälle. Silloin auto täytyy pysäyttää kytkemisen ajaksi. Hidas neliveto mahdollistaa suuremman väännön ja tehon jo pienillä nopeuksilla. Elektroninen ajonvakauden- ja pidonhallintajärjestelmä toimii kaikissa olosuhteissa. Pidonhallinta siirtää jarrutustehoa luistaviin ja voimaa pitäviin pyöriin. Jarruassistentti hidastaa maastossa vauhtia alamäessä valvomalla moottorijarrutusta ja pyöräkohtaista jarrupainetta. Pajerossa on taka-akselilla 100 % tasauspyörästön lukko, jonka kuljettaja kytkee kojelaudasta. Tätä lukkoa voidaan käyttää alle 20 km/h nopeudessa.
Kolmannen sukupolven Pajeron kokonaismassa on 2 810 kg ja omamassa 2 135 kg.
Pajero sopii hyvin perävaunun vetoon suuren väännön vuoksi. Sillä saa vetää 750 kg jarrutonta ja 3 300 kg jarrullista peräkärryä.
Neljäs sukupolvi (2006–)
200px|thumb|Mitsubishi Pajero mk4
Neljännen sukupolven Pajero esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä vuonna 2006. Vaikka kyseessä onkin kokonaan uusi malli, on se kuitenkin helposti tunnistettavissa edellisen korimallin seuraajaksi. Moottorivaihtoehtoja on kaksi: 3,2-litrainen CRD-dieselmoottori (R4) ja 3,8-litrainen MIVEC-bensakone (V6). Tuotanto tapahtuu Gifussa, Japanissa. Toimitukset Eurooppaan alkoivat syyskuussa ja Japaniin sekä Australiaan lokakuussa.
Pajero on voittanut useita testivertailuja ja valittiin mm. vuoden 2007 ja Facelift NT -malli vuoden 2009 parhaaksi maastoautoksi australialaisen 4x4 Magazinen vertailussa.
Mikko Lallukka
Mikko Lallukka (25. joulukuuta 1929 – 5. helmikuuta 2003) oli suomalainen everstiluutnantti ja Kuopion lentoaseman päällikkö.
Lallukan elämäntyö liittyi laajalti ilmailuun, ja hän vaikutti vapaaehtoisen ilmailu- ja maanpuolustustyön parissa aktiivisesti vielä eläkevuosinaankin. Hän palveli monissa tehtävissä ilmavoimissa 19 vuotta ja toimi reserviin siirryttyään Kuopion keskuslentoaseman päällikkönä lähes 25 vuoden ajan (1968–1993).
Lallukka palkittiin 1962 Suomen ilmailun arvostetuimmalla tunnustuspalkinnolla, Harmon-patsaalla.
Hallintouransa viimeisinä vuosina Lallukka oli keskeisesti mukana silloisen ilmailuhallituksen muuttamisessa Ilmailulaitokseksi (nyk. Finavia). Vapaaehtoisen maanpuolustustyön ohella hän harrasti eläkkeellä olleessaan sotahistoriaa ja hanurinsoittoa. Hän toimi muun muassa Kuopion Harmonikkakerhon puheenjohtajana ja Suomen harmonikkaliiton valtuuston puheenjohtajana.
Kadettikurssin 37 Lallukka kävi 1951–1953. Hänet ylennettiin reservissä everstiluutnantiksi 1979. Karjalan lennoston killan puheenjohtajana hän toimi 1984–1990. Lallukka oli Kuopion sotilaspoikien killan puheenjohtaja 1996–2003.
Rupert Hollaus
Rupert Hollaus (4. syyskuuta 1931 Traisen, Itävalta – 11. syyskuuta 1954 Monza, Italia) oli itävaltalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa vuonna 1954. Hollaus oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa itävaltalainen ratamoottoripyöräilyn osakilpailuvoittaja ja maailmanmestari.
Rupert Hollausin ura jäi varsin lyhyeksi. Hän ehti ajaa vain yhden vajaan kauden MM-sarjassa. Hollaus kuoli vuonna 1954 Monzassa Italian GP:n harjoituksissa saamiinsa vammoihin. Hän ajoi ulos Lesmon mutkassa, kun oli tehnyt vain hetkeä aikaisemmin uuden rataennätyksen. Hollaus kuoli myöhemmin sairaalassa. Hollausin pisteet riittivät kuolemasta huolimatta 125-kuutioisten mestaruuteen, ja hänestä tuli ensimmäinen postuumisti maailmanmestaruuden voittanut kuljettaja. 250-kuutioisissa Hollausin pisteet riittivät toiseen sijaan. Rupert Hollaus haudattiin synnyinkaupunkiinsa Traiseniin, missä hän sai poikkeuksellisesti valtiolliset hautajaiset.
thumb|250px|right|Rupert Hollausin hauta.
Ian Harding
Ian Harding (s. 16. syyskuuta 1986 ) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Ezra Fitzinä ABC:n televisiosarjassa Valehtelevat viettelijät.
Harding syntyi Heidelbergissä Saksassa yhdysvaltalaiseen sotilasperheeseen. Muutama vuosi hänen syntymänsä jälkeen perhe muutti Virginiaan. Hän innostui teatterista ja opiskeli näyttelemistä Carnegie Mellon -yliopistossa.
Vuodesta 2010 alkaen Harding on esittänyt englanninopettaja Ezra Fitziä Valehtelevissa viettelijöissä. Hän on saanut roolistaan muun muassa useita Teen Choice -palkintoja.
Valehtelevien viettelijöiden lisäksi Harding on esiintynyt esimerkiksi elokuvassa Adventureland ja televisiosarjassa NCIS: Los Angeles.
L-9 Kirovets
L-9 Kirovets oli Neuvostoliiton laivaston Leninets-luokan sukellusvene.
Valmistus
Sukellusvene tilattiin Vladivostokista Dalzavodin telakalta, missä köli laskettiin 2. kesäkuuta 1934. Vene laskettiin vesille 25. elokuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 29. joulukuuta 1936.
Palvelus
Vene poistettiin 1950-luvulla alusluettelosta.
Nykytaide (yhdistys)
Nykytaide ry oli vuosina 1939–1990 toiminut suomalainen taideyhdistys, joka organisoi nykytaiteeseen keskittyviä näyttelyitä. Sen alkuperäisenä tarkoituksena oli edistää nykytaiteen tuntemusta Suomessa sekä lisätä vuorovaikutusta suomalaisen ja kansainvälisen taide-elämän välillä.
Perustaminen
Nykytaide ry:n perustajajäsenet olivat arkkitehti Alvar Aalto, mesenaattina tunnetuksi tullut Maire Gullichsen, taidehistorioitsijat Nils-Gustav Hahl ja Bertel Hintze sekä taidekriitikko ja yhteiskuntatieteilijä Antero Rinne. Syynä yhdistyksen perustamiselle oli muun muassa nykytaiteelle tarkoitettujen näyttelytilojen puute sekä niiden järjestämisen korkeat kustannukset. Nykytaide ry pystyi toteuttamaan suurempia hankkeita kuin yksityiset galleriat ja sen oli mahdollista myös hakea ulkopuolista rahoitusta. Aktiivisimmillaan yhdistyksen näyttelytoiminta oli 1940–1950-luvuilla, jolloin Suomen valtiolla ei ollut organisaatiota kansainvälistä näyttelyvaihtoa varten, vaan ne hoidettiin yksityisten tahojen kautta. Aloitteen Nykytaide ry:n perustamisesta tekivät Gullichsen ja Hintze, joka toimi myös sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1939–1954.
Toiminta
Toinen maailmansota oli tehnyt mahdottomaksi ulkomaisen nykytaiteen saamisen Suomeen, joten yhdistys aloitti toimintansa esittelmällä suomalaista taidetta ulkomailla. Ensimmäinen näyttely kiersi Norjassa ja Ruotsissa vuonna 1940. Sen tuotosta suuri osa lahjoitettiin Suomen puolustusvoimille. Toinen merkittävä näyttely oli 1944 Tukholmassa järjestetty suomalaisen nykytaiteen suurkatselmus, joka osoitti maan kulttuuri-elämän olevan elinvoimainen myös sota-aikana. Ensimmäinen Pohjoismaiden ulkopuolella pidetty näyttely oli Pariisissa vuonna 1951 esillä ollut ”Quelques peintres finlandais” eli ”Suomalaisia maalareita".
1950-luvulla Nykytaide ry toi Suomeen enimmäkseen ranskalaista nykytaidetta, jota esiteltiin vuosikymmenen aikana yhteensä parissakymmenessä näyttelyssä. Ne olivat aikaansa nähden radikaaleja ja aiheuttivat runsaasti julkista keskustelua. Erityisen tärkeä maan taide-elämän kannalta oli vuonna 1952 Helsingin taidehallissa pidetty Klar Form, joka esitteli kuuluisan Pariisin koulukunnan teoksia. Se vaikutti ratkaisevasti abstraktin taiteen sekä konstruktivismin läpimurtoon Suomessa. Vuonna 1961 Nykytaide ry oli käynnistämässä Ars-näyttelyitä yhteistyössä Suomen taideakatemian kanssa.
Yhdistyksen tarkoituksena oli myös kerätä oma taidekokoelma, mutta varat eivät kuitenkaan lopulta riittäneet siihen. Sen sijaan 1960-luvun alkupuolelta lähtien Nykytaide ry toimi aktiivisesti valtakunnallisen nykytaiteen museon perustamishankkeen tukijärjestönä. Yhdistys lopetti toimintansa vuonna 1990, kun Nykytaiteen museo avattiin Helsingissä.
1558 Järnefelt
1558 Järnefelt on tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1942 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty tähtitieteilijä Gustaf Järnefeltin mukaan. Kansainvälisissä yhteyksissä asteroidin nimi voidaan kirjoittaa myös ilman ä-kirjainta, muodossa Jarnefelt.
Järnefeltin likimääräinen läpimitta on 38 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,22 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 9 kuukautta.
Yukiya Satō
Yukiya Satō (s. 19. kesäkuuta 1995 Ishikari, Hokkaidō) on japanilainen mäkihyppääjä.
Satō sijoittui nuorten talviolympialaisissa Innsbruckissa vuonna 2012 kolmanneksi henkilökohtaisessa kilpailussa, ja neljänneksi joukkuekilpailussa. Samana vuonna nuorten MM-kilpailuissa Erzurumissa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa 61:s ja joukkuekilpailussa 10:s. Seuraavana vuonna hän oli samoissa kisoissa Liberecissä henkilökohtaisessa kilpailussa 13:s ja joukkuekilpailussa kuudes. Vuoden 2015 nuorten MM-kilpailuissa Almatyssä hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs ja joukkuekilpailussa kuudes. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Satō voitti pronssia joukkuemäessä sekä sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi ja suurmäessä 21:nneksi. Planican lentomäen MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi ja joukkuekilpailussa viidenneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä seitsemäs, normaalimäessä kuudestoista, joukkuekilpailussa neljäs ja sekajoukkuekilpailussa viides. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurmäessä 15:nneksi, normaalimäessä 32:nneksi ja sekajoukkuemäessä neljänneksi. Saman vuoden Vikersundin MM-lentomäessä hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksäs ja joukkuemäessä kuudes.
Mäkihypyn maailmancupissa Satō kilpaili ensimmäisen kerran Sapporossa tammikuussa 2015. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti Willingenissä helmikuussa 2018 oltuaan 29:s. Hän paransi sijoitustaan seuraavan päivän kilpailussa reilusti oltuaan 11:s. Hän sijoittui kaudella 2017–2018 vielä kerran kahdenkymmenen joukkoon oltuaan Vikersundissa maaliskuussa 2018 20:s. Kaudella 2018–2019 hän oli Engelbergissä 18:s ja 32:s. Mäkiviikolla 2018–2019 hän oli Oberstdorfissa 15:s, Garmisch-Partenkirchenissä 17:s ja Innsbruckissa kuudes. Ensimmäisen palkintosijansa Satō saavutti Zakopanessa 20. tammikuuta 2019 oltuaan kolmas. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Nižni Tagilissa 7. joulukuuta 2019. Lisäksi hän on voittanut Sapporossa 1. helmikuuta 2020 ja sijoittunut toiseksi Planicassa 27. maaliskuuta 2022.
Dmitri Sokolov
Dmitri Sokolov voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Tic-liike
Tic-liike eli hermoväre tarkoittaa nykimisoiretta tai lihasnyintää, joka esiintyy tahdosta riippumatta jatkuvasti toistuvina lyhyinä liikesarjoina etenkin kasvojen, kaulan ja hartioiden lihaksissa. Niitä esiintyy yleisen arvion mukaan 10 prosentilla lapsista. Tyypillisimmin tic on 7–15-vuotiaiden poikien oire. Se on pojilla 3–4 kertaa yleisempi kuin tytöillä. Tyypillisiä tic-oireita ovat silmien räpyttely, irvistely, huulien nuoleskelu ja olkapäiden kohottelu. Nykimishäiriö voi ilmetä myös äänioireina kuten niiskutuksena, rohinana, yskimisenä, viheltelynä, ääntelynä joka muistuttaa koiran haukkumista tai sylkemisenä. Monimuotoiset nykimiset ovat useiden lihasryhmien laajoja, perättäisiä liikkeitä, esimerkiksi hyppely ja tanssimaiset liikkeet. Nykimisoire on lapsilla yleensä tilapäinen, ajan myötä se vähenee itsestään. Vaikeimmillaan tic-liikkeet ovat noin 10 vuoden iässä ja helpottuvat usein nuoruusiässä. Tic-liikkeet ovat yhtenä keskeisenä oireena Touretten oireyhtymässä.
Syyt
Tic-liikkeet ovat nykykäsityksen mukaan olennaisilta osin keskushermoston motorisia toimintoja säätelevien hermoverkostojen neurologinen häiriö. Tic-liikkeiden tarkkaa syntymekanismia ei tunneta, mutta perinnöllisten tekijöiden osuutta pidetään merkittävänä. Dopaminergisten tyvitumakkeiden toiminnan ja dopamiininkuljettajaproteiinin poikkeavuudet ovat tärkeimmät etiologiaa koskevat hypoteesit. Myös streptokokki‑infektion on arveltu olevan yhteydessä nykimis‑ ja pakko‑oireiden alkamiseen, mutta suoraa syysuhdetta ei ole kyetty osoittamaan. Tardiiviksi dyskinesiaksi kutsuttu pysyvä tic-oireisto voi syntyä myös antipsykoottisten lääkkeiden käytön seurauksena.
Historiaa
Tic-liikkeitä pidettiin ennen ankarasta yliminästä johtuvana neuroottisluonteisina häiriöinä. Tic-oireita pidettiin vaikeasti poistettavina, mutta suomalaiset psykiatrit suosittelivat silti potilaiden hoitamista psykoterapialla ja vaikeimmissa tapauksissa jopa psykiatrisilla sairaalajaksoilla ja tilapäisellä rauhoittavalla lääkityksellä. Psykiatrien mukaan tic-potilaan psyykkinen jännitys johtaisi ilman hoitoa persoonallisuuden kaventumiseen, vaikka varsinainen tic-oire häviäisikin itsestään lapsen kasvaessa. Psykoterapian tarkoituksena oli päästä keskustelemalla käsiksi tiedostamattomiin ongelmakohtiin suhteessa vanhempiin tai omiin pelkoihin sekä itseen kohdistettuihin vaatimuksiin.
Bibtex
Bibtexin kehittivät Oren Patashnik ja Leslie Lamport vuonna 1985. Sen tarkoituksena on helpottaa viittausten tekemistä ja lähdeluettelon ylläpitoa. Taustalla on sama periaate sisällön ja esitystyylin pitämisestä erillään kuin Latexissa. Lopulliseen dokumenttiin tulostuu vain se kirjallisuus, johon on viitattu Latex-dokumentissa.
Lähdeluettelotiedosto:
Bibtex käyttää tyyliriippumatonta tekstipohjaista tiedostoa lähdeluettelon muodostamiseen. Tämän luettelotiedoston pääte on yleensä. Sen käsittelyyn on tarjolla useita erilaisia apuohjelmia. Luettelossa erotellaan erityyppiset lähteet, kuten artikkeli, kirja ja julkaisematon teos, omilla tyyleillään. Esimerkiksi Emacsissa voi avattuun Bibtex-tiedostoon lisätä tyhjiä viitteitä erillisestä Bibtex-valikosta, täyttää ne tarvittavilla tiedoilla, ja poistaa tyhjiksi jääneet ylimääräiset kentät pikanäppäinyhdistelmällä Ctrl+C Ctrl+C.
Esimerkki
Kun halutaan viitata Abramowitzin ja Stegunin matemaattiseen käsikirjaan, voidaan se tehdä tallettamalla -tiedostoon seuraavat rivit:
@Book{abramowitz+stegun, author =	 "Milton Abramowitz and Irene A. Stegun", title = 	 "Handbook of Mathematical Functions with                  Formulas, Graphs, and Mathematical Tables", publisher = 	 "Dover", year = 	 1964, address =	 "New York", edition =	 "ninth Dover printing, tenth GPO printing", isbn =        "0-486-61272-4" }
Wikipedian sivun Latex 19.6.2006 versioon 1242801 voidaan taas viitata seuraavasti (katso viitetiedot sivun vasemmassa laidassa):
@misc{wiki:LaTeX, author = "Wikipedia", title = "Latex --- Wikipedia{,} ", year = "2006", url = "http://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=LaTeX&oldid=1242801", note = "[Online; haettu 19-kesäkuu-2006]" }
Lähdeluettelon tyylitiedosto:
Bibtex-tyylitiedoston pääte on tavallisesti. Se kuvaa Bibtex-ohjelmalle, miten luettelotiedostoon talletetut lähteet esitetään itse dokumentissa. Yleensä Bibtex:lla tuotetaan Latex-dokumentille soveltuvat muotoilut, mutta myös HTML:lle on olemassa muotoilutiedostoja.
Jára Cimrman
thumb|Cimrmanin itserintakuva Jára Cimrman tai Jára da Cimrman on Zdeněk Svěrákin ja Jiří Šebánekin keksimä kuvitteellinen henkilö, tšekkiläinen nero. Žižkovin teatterissa esitetään hänen näytelmiään ja "tieteellisiä" esityksiä hänen elämästään.
Pariisin koulukunta
Pariisin koulukunta oli modernin taiteen koulukunta, joka vaikutti Pariisissa noin vuodesta 1900 aina 1960-luvulle saakka. Se muodostui kaupungissa vaikuttaneista ranskalaisista ja ulkomaalaisista taiteilijoista, joihin lukeutui taidemaalarien lisäksi kuvanveistäjiä sekä myös joitakin muiden alojen tekijöitä. Koulukunnan keskus oli aluksi Montmartren alueella, mutta siirtyi jo 1910-luvulla Montparnassen kaupunginosaan. Merkittävimpiä Pariisin koulukunnan taiteilijoita olivat muun muassa Pablo Picasso, Marc Chagall ja Henri Matisse.
Jára Cimrman
Elämäkerta
Jára Cimrman syntyi Wienissä joskus 1856 ja 1883 vuosien välillä (matrikkelin epäselvän käsialan mukaan se voi olla myös 1864, 1874, 1868 ja 1884). Hänen isänsä oli räätäli Leopold Cimrman, hänen äitinsä oli itävaltalainen näyttelijä Marlen Jelínková-Cimrmanová. Hänellä ei ollut onnellinen lapsuus, koska hänen isänsä ilmoitti hänet tšekkiläis-wieniläiseen kouluun ja hänen äitinsä samaan aikaan itävaltalaiseen. Kuitenkin Cimrman piti itseään tšekkiläisenä, minkä todistaa viimeinen merkintä hänen päiväkirjassaan, missä kerrotaan, että Cimrman kaipasi "nähdä syntymämaansa Böhmen". Viimeisen kerran hänet nähtiin vuonna 1914 Liptákovissa, Jizera-vuorilla Pohjois-Tšekissä.
Pariisin koulukunta
Suomessa Pariisin koulukunnan teoksia oli ensimmäistä kertaa esillä tiettävästi vuonna 1951, jolloin Helsingin taidehallissa nähtiin Nykytaide ry:n tuottamana Pohjoismaita kiertänyt näyttely Klar Form. Sillä oli ratkaiseva merkitys abstraktin taiteen sekä konstruktivismin läpimurtoon Suomessa.
Keski-Suomen Vihreät
Keski-Suomen Vihreät on Keski-Suomen vaalipiirissä toimiva Vihreän liiton piiriyhdistys. Sen puheenjohtaja vuodesta 2022 on ollut Emilia Lakka ja varapuheenjohtaja Jari Penttinen. . Vihreillä on ollut vuodesta 2015 yksi kansanedustaja Keski-Suomesta: Touko Aalto (2015-2019) ja Bella Forsgrén vuodesta 2019.
Jára Cimrman
Tuotanto
Jára Cimrman oli suurimpia tšekkiläisiä näytelmäkirjailijoita, runoilijoita, muusikkoja, opettajia, matkustajia, filosofeja, keksijöitä, kriminalisteja sekä urheilijoita silloisena aikana. Hän ei elänyt saadakseen yleistä tunnustusta. Vasta Dr. Hedvábnýn löytämä arkku ja sen sisältämät dokumentit antoivat yleisölle mahdollisuuden tutustua Cimrmanin nerouteen.
Jára Cimrman esitti Panaman kanavan suunnitelman amerikkalaiselle hallitukselle samannimisen oopperan libreton yhdessä. Saksasta passittaneena hän alkoi kätilöksi Sveitsissä ja itse toimi tässä ammatissa jonkin aikaa. Arkista elämää tutkiessa nälkäistä heimoa paossa hän ohitti pohjoisnavan vain seitsemän metrin etäisyydeltä. Paraguayssa hän perusti marionettiteatterin. Wienissä hän perusti kriminalisti-, musiikki- ja balettikoulun. Hän oli kirjeenvaihdossa George Bernard Shawn kanssa uhmamielisen irlantilaisen vastaamatta. Hän keksi jogurtin. Epäitsekkäästi hän auttoi monia maailman suurimpia: Curien avopuolisoille hän vei selässään kellariin 45 pikivälkekoppaa, avusti professori Buriania ensimmäisen eettisen kirurgian kanssa, löysi vuokra-asunnon Eiffelille, korjasi runoilijan J.V. Sládekin tunnetun runon Metsäkaivo irstaan lopetukseen, Anton Tšehoville hän kehui kertomuskirjaa ja lannoitti hänen kirsikkapuistonsa. Hän oli myös ekstermismin filosofian suunnan luoja.
Cimrman näytelmäkirjailijana
Nykyaikaan asti löydettiin ja Jára Cimrmanin teatterissa esitettiin 14 hänen näytelmäänsä:
Elokuvat
Vuonna 1969 filmattiin pseodo-dokumentti Jälki menee Liptákoviin (Stopa vede do Liptákova). Vuonna 1983 Zdeněk Svěrák ja Ladislav Smoljak filmasivat menestyksellisen elokuvan Cimrmanin elämästä Jára Cimrman makaava, nukkuva (Jára Cimrman ležící, spící) ja seuraavana vuonna seurasi heidän elokuvansa Liuottanut ja päässyt (Rozpuštěný a vypuštěný), joka pohjautuu Cimrmanin näytelmään Murha salonkivaunuosastossa.
Suurin tšekkiläinen
Vuoden 2005 alussa ČT-kanava aloitti Suurimman tšekkiläisen äänestyksen. Ehdokkaat olivat kuninkaita, kansansankareita, presidenttejä ja taiteilijoita. Kuitenkin 15. tammikuuta Jára Cimrman näytti voittavan äänestyksen. Valitettavasti hänet poistettiin kilpailusta hänen fiktiivisyytensä johdosta. Tätä päätöstä kritisoitiin ja laadittiin anomuskirjelmä, jotta Cimrman tulisi valittavaksi, mutta yritys ei onnistunut.
Kate Ziegler
Kate Marie Ziegler (s. 27. kesäkuuta 1988 Fairfax, Virginia) on yhdysvaltalainen uimari.
Ziegler voitti 800 ja 1500 metrin vapaauinnin maailmanmestaruuden sekä Montrealissa 2005 että Melbournessa 2007. Shanghaissa 2011 hän sai 1 500 metrillä hopeaa ja 800 metrillä pronssia. Lyhyiden ratojen MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa 400 metrin vapaauinnissa Shanghaissa 2006 ja saanut lisäksi kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia. Hän on 1500 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen haltija pitkällä radalla. Aiemmin hänen nimissään ovat olleet myös 800 ja 1 500 metrin vapaauinnin maailmanennätykset lyhyellä radalla.
Zieglerin valmentajana toimii Ray Benecki, ja hän opiskelee George Masonin yliopistossa.
FS Charles de Gaulle
Charles de Gaulle (runkonumero R91) on Ranskan laivaston ydinkäyttöinen lentotukialus ja sen lippulaiva. Se on Ranskan kymmenes ja ainoa palveluksessa oleva lentotukialus. Alus on Ranskan laivaston ensimmäinen ydinkäyttöinen pinta-alus ja ainoa ydinkäyttöinen lentotukialus Yhdysvaltain laivaston ulkopuolella. Se on nimetty ranskalaisen sotilaan ja valtiomiehen Charles de Gaullen mukaan.
Aluksella on Dassault Super Étendard, Dassault Rafale M -hävittäjiä ja Northrop Grumman E-2 Hawkeye -tutkakoneita, minkä lisäksi aluksella on nykyaikainen omasuojajärjestelmä Aster- ja Mistral-ohjuksineen. Alus on tulivoimaisin eurooppalainen lentotukialus ja koossa sen ohittavat Venäjän laivaston Admiral Kuznetsov sekä Yhdysvaltain laivaston lentotukialukset.
Valmistus
vasen|pienoiskuva|FS Charles de Gaulle (R91) vuonna 2019 Ranskan hallitus hyväksyi syyskuussa 1980 kahden ydinkäyttöisen lentotukialuksen hankinnan korvaamaan Clemenceaun ja Fochin, jotka poistettiin alusluettelosta syyskuussa 1997 ja marraskuussa 2000. Ensimmäisen aluksen valmistus aloitettaisiin vuonna 1986 ja sen tuli valmistua 1996. Toisen aluksen töiden piti alkaa vuonna 1991 ja sen tuli valmistua kymmenessä vuodessa.
Uusi lentotukialus tilattiin 3. helmikuuta 1986 DCNS Brestin telakalta, missä Köli laskettiin huhtikuussa 1989. Aluksen piti valmistua toukokuuhun 1994 mennessä, jolloin se olisi ollut suurin läntisessä Euroopassa valmistunut lentotukialus sitten vuoden 1951. Silloisen presidentin François Mitterrandin piti 1986 kastaa alus Richelieuksi ranskalaisen valtiomiehen kardinaali Richelieun mukaan. Pääministeri Jacques Chirac kuitenkin vaihtoi 7. helmikuuta 1987 aluksen nimeksi Charles de Gaulle.
1990-luvun alun taloudentaantumasta johtuneet rahoitusvaikeudet viivästyttivät valmistumista. Kustannukset ylittivät kolme miljardia ja työt keskeytettiin neljään eri otteeseen vuosina 1990, 1991, 1993 ja 1995. Lopulta alus valmistui 18. toukokuuta 2001 eli viisi vuotta aikataulusta viivästyneenä.
Vakoojaepisodi
The Guardian julkisti 1993 tiedon, jonka mukaan joukko töitä valvoneita insinöörejä olisi ollut Britannian MI6:n tiedustelutehtävissä. Artikkelin mukaan tehtävänä olisi ollut ydinreaktorien suojaamiseen liittyvät yksityiskohdat sekä muut tekniset yksityiskohdat aluksella. Lopulta lehti julkaisi sekä Britannian että Ranskan edustajan vakuutuksen siitä, että vakoilujuttua ei todellisuudessa ollut olemassa.
Koeajot ja uusia ongelmia
Aluksen koeajot avomerellä aloitettiin tammikuussa 1999. Sillä todettiin suuria ongelmia koneiston aiheuttaessa tärinää aluksella, mikä pakotti vaihtamaan potkurit. Aluksella havaittiin lisäksi runsaasti sähkönsaantiongelmia. Lopulta havaittiin viiston lentokannen olevan liian lyhyt Yhdysvalloista hankituille E-2C-koneille, jotka eivät voineet laskeutua alukselle turvallisesti. Kantta pidennettiin etriä, mikä maksoi viisi miljoonaa frangia. Seuraavaksi ydinreaktorissa oli 28. helmikuuta 2000 höyryvuoto.
Aluksen ollessa 9. marraskuuta 2000 matkalla Norfolkiin Virginiaan sen oikeanpuoleinen potkuri hajosi ja sen piti palata Touloniin korjattavaksi. Vaurioita tutkittaessa havaittiin toisessa potkurissa sekä varalla olleissa potkureissa vastaavia vikoja eli kuplia kupari-alumiinivaluissa lähellä akselia. Vika laitettiin toimittajan, jo aiemmin konkurssiin ajautuneen Atlantic Industriesin syyksi. Ongelmaa lisäsi edelleen se, että kaikki valmistukseen liittyvät dokumentit olivat tuhoutuneet tulipalossa. Tilapäisenä korjauksena alukseen asennettiin Clemenceauta ja Fochia varten varastoidut potkurit, joiden nopeus oli rajattu 24 solmuun eikä sopimuksen mukaiseen 27 solmuun.
Alus palasi telakalta 5. maaliskuuta 2001 ja se kykeni hieman yli 25 solmun nopeuteen uusilla potkureillaan. Se kuitenkin joutui uudelleen telakalle heinäkuussa melun vuoksi, mistä se palasi käyttöön lokakuussa. Sanomalehdistö raportoi 16. syyskuuta aluksella havaituista liian korkeista säteilypitoisuuksista, joiden syyksi epäiltiin viallista suojaelementtiä. Myöhemmin kuitenkin todettiin, että säteilynormit olivat muuttuneet ja säteilytasot olivat täysin sallituissa rajoissa. Normaalia ylläpitotyötä tehnyt merimies menetti 8. marraskuuta 2001 tajuntansa vuotaneen kaasun vuoksi. Apuun rientänyt aliupseeri menetti myös tajuntansa. Aluksen ensiapuhenkilöstö kykeni pelastamaan tajunsa menettäneet, minkä jälkeen heidät toimitettiin Touloniin sairaalaan. Kumpikin uhri selvisi onnettomuudesta hengissä.
Palvelus
Charles de Gaulle otettiin palvelukseen 18. toukokuuta 2001. pienoiskuva |vasen | [[USS Enterprise (CVN-65)|USS Enterprise (CVN-65) (taka-alalla) ja FS Charles de Gaulle (2001).|alt=]] Yhdysvaltojen valmistautuessa 11. syyskuuta 2001 tehdyn terrori-iskun vastatoimiin ja kootessa joukkoja operaatio Enduring Freedomiin Ranskan lehdistö huomautti joukkojen puutteesta. Samanaikaisesti puolustuskomitea totesi laivaston ylläpidon olleen ala-arvoista. Nämä aiheuttivat jälleen huollossa olevaan Charles de Gaulleen kriittisiä arvioita, kuten entisen presidentin Valéry Gisgard d’Estaingin alukselle antama arvio puolitukialuksesta.
Alus teki 11. lokakuuta yhdessä fregatti Cassardin ja neljän AWACS-koneen kanssa onnistuneen Link 16 -tiedonsiirtojärjestelmän testauksen. Järjestelmä mahdollistaa reaaliaikaisen ilmatilanvalvonnan Etelä-Englannista Välimerelle. Kerätty informaatio voidaan lisäksi lähettää reaaliajassa vanhemman Link 11 -järjestelmän kautta Jean Bartille.
Ranskan hallitus päätti 21. marraskuuta lähettää aluksen Intian valtamerelle tukemaan Yhdysvaltain johtamaa Afganistanin taleban-hallitusta vastaan tehtyä operaatiota. Aluksen ympärille koottu Task Force 473, johon kuului kontra-amiraali Francois Cluzelin alaisuudessa 2 900 henkeä, lähti 1. joulukuuta merelle. Osaston muut alukset olivat fregatit La Motte-Picquet, Jean de Vienne ja Jean Bart, ydinkäyttöinen sukellusvene Rubis, tankkeri Meuse ja aviso Commandant Ducuing. Osaston ilma-aseen muodostivat kuusitoista Super Étendard, yksi E-2C ja kaksi Rafale M -lentokonetta sekä joukko helikoptereita. Super Étendardit lensivät 19. joulukuuta ensimmäisen tehtävänsä Afganistanin ilmatilassa, kun ne tekivät tiedustelu- ja pommituslennon alueella. Kaikkiaan operaation aikana koneet tekivät kaikkiaan 140 lentosuoritetta eli keskimäärin 12 päivittäin.
Kesäkuussa 2002 Charles de Gaulle oli Arabianmerellä varustettuna Rafale M:illä, jotka tekivät Yhdysvaltain laivaston koneiden kanssa partiolentoja Intian ja Pakistanin rannikolla. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun aluksen pääaseeksi suunniteltu Rafale M oli varsinaisessa operatiivisessa käytössä.
Alueellinen pelastuskeskus Välimerellä sai 9. lokakuuta hätäkutsun kahdeksanmetriseltä Babolinilta, jonka rungon ilmoitettiin vuotavan. Lähistöllä ollut Charles de Gaulle lähetti helikopterin pelastamaan kolmihenkisen miehistön huolimatta kovasta tuulesta, raivoavasta merestä ja huonosta näkyvyydestä.
Charles de Gaulle osallistui vuonna 2005 uudelleen operaatioihin Afganistanissa. Alus palasi Lounais-Aasian rannikolle toukokuussa 2006 ja pian saavuttuaan aloitti koalition joukkojen tukemisen Afganistanissa. Alus osallistui puolivuosittaiseen Intian ja Ranskan laivastojen yhteisharjoitukseen Varunaan.