cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen mesoliittinen kausi
Suomen ensimmäiset asukkaat
Joidenkin tietojen mukaan Karjalankannaksella ja Lahden seuduilla saatettiin asua jo 8900 eaa. . Pioneeriasukkaat, jotka saapuivat Suomeen alkaen noin 8600 eaa., olivat ensin vähälukuisia ja jättivät vain harvoja jälkiä arkeologien löydettäviksi. Siksi onkin tarkoituksenmukaista esitellä aikajärjestyksessä ne harvat varhaisen mesoliittisen kauden asuinpaikat, joista on tietoa saatavilla. Suomen ensiasutusta on aiemmin kutsuttu "Askolan kulttuuriksi", mutta käsitettä ei enää käytetä.
Joutsenossa Kuurmanpohjan Saarenojan varhaismesoliittisella asuinpaikalla on suoritettu kaivauksia vuodesta 2000 lähtien. Materiaalia on löytynyt runsaasti. Saarenoja 2 -asuinpaikkaa voidaan pitää yhtenä Suomen merkittävimmästä varhaismesoliittisesta kohteesta jo ikänsäkin puolesta. Löytömateriaaliin kuuluu myös palanutta luuta, jonka varhaisin ajoitus on 8600 eaa.
Lahden Ristolassa on varhainen asuinpaikka 10 400 vuoden takaa. Jos asuinpaikka, joka sijaitsee nykyään noin 73 metriä merenpinnan yläpuolella, oli muinaisen Ancylusjärven rannalla, ajoittuu se karkeasti vuosiin 8600–8200 eaa. Asuinpaikalta löytyneet iskoksien piimateriaalit ovat peräisin kahdelta kaukaiselta, venäläiseltä ja balttilaiselta, piivyöhykkeeltä. Piiesineiden työstötapa ja muotoilu viittaa siihen, että asuttajat olivat lähtöisin Kundan kulttuurin piiristä.
Muita varhaisia asuinpaikkoja on löydetty muun muassa Orimattilan Myllykoskelta (8800 eaa.), Enosta (8700 eaa.) , Antreasta (Karjalankannakselta), Mäntsälästä, Hyrynsalmelta, Suomussalmelta, Askolasta ja Anteran Kelpojärveltä Karjalankannakselta.
Ilmasto saavuttaa lämpimimmän vaiheensa
Lintujen luut ovat yleensä hävinneet vanhoista jätetunkioista ja ensimmäiset merkit eri lajeista havaitaan vasta kampakeraamiselta kaudelta. Silti on varmaa, että linnut muuttivat hyvinkin pohjoiseen pian jääkauden jälkeen.
Noin 7000 eaa. oli vuotuinen keskilämpötila noussut 3,5 asteeseen. Ilmasto oli nykyistä lämpimämpi ja kosteampi. Ympäri vuoden satoi enemmän ja järvien vedet olivat nykytasoa korkeammalla. Nyt saapuivat hitaasti leviävät lajit, jotka myös tarvitsivat sekä lämpöä että kosteutta. Näitä ovat pähkinäpensas, kynäjalava, vuorijalava, tammi ja saarni. Nämä eivät koskaan ehtineet levitä pohjoisimpaan Lappiin saakka, vaan niiden levinneisyyden pohjoisraja kulki poikittain maan poikki eri leveysasteilla. Lehdoissa viihtyivät muun muassa humala ja nokkonen, jota saatettiin käyttää hyötykasvina.
Kylmä jakso 6200 eaa. näkyy siitepölyanalyysissä siitepölyn vähenemisenä. Jos puusto kärsi tänä aikana, on se voinut lamauttaa aikansa ekosysteemin ja haitata ihmisten selviämistä eteläisessä Suomessa, missä vaikutukset olivat suurimmat. Ilmaston viileneminen johtui Amerikan jääjärven purkautumisesta Atlanttiin.
Noin 6000 eaa. jääkauden jälkeinen ilmasto saavutti lämpömaksiminsa. Tuolloin vuotuinen keskilämpötila oli 5–5,5 astetta (nykyään 4 astetta). Lämpökausi jatkui tasaisena 4000 eaa. asti, jolloin ilmasto alkoi hitaasti jäähtyä kohti nykylämpötiloja. Tammi kasvoi koko Etelä-Suomessa, vuorijalava ja metsälehmus levisivät Kainuun korkeudelle ja pähkinäpensas Keskipohjanmaalle asti. Valtapuuna oli mänty, mutta koivu ja haapa olivat myös yleisiä. Muita mainittuja lehtipuita kasvoi suotuisissa paikoissa muodostaen monilajisia lehtoja. Myös pensaita kasvoi paljon enemmän kuin nykyään. Vesipähkinä kasvaa vedessä Baltiassa ja Euroopassa. Sen hedelmä maistuu kastanjalle ja arvellaan, että ihmiset levittivät sitä kaikkiin Järvi-Suomen lammikoihin omaksi ravinnokseen. Lämpökaudella se levisi Kuopion korkeudelle asti.
Itämeren Ancylus-vaihe loppui Tanskan salmien auettua Pohjanmerelle 6000 eaa. Suolaista merivettä alkoi virrata Itämeren altaaseen ja suolapitoisuus alkoi varovasti nousta (Mastogloiameri). Tanskan salmien aukeaminen johtui valtamerten pinnan noususta jääkauden viimeisten jäätiköiden sulaessa. Merenpinnan nousu jatkui ja Itämeren suolapitoisuus lisääntyi edelleen. Tätä vaihetta kesti 5 000–6 000 vuotta. Muinaista suolaista Itämerta kutsutaan yleisesti Litorinamereksi.
Ilmasto säilyi melko samanlaisena mesoliittisen kauden loppuajan 5000 eaa. saakka
Asutuksen vakiintuminen Suomessa
Suomen alueen geologia poikkesi mannermaisesta siinä, ettei aiemmin suosittua piikiveä löytynyt. Piin korvasi kvartsi, joka oli kovaa ja lohkesi samalla tavalla teräväreunaisiksi mikroliiteiksi. Myös liuskekivet, kuten viher-, sädekivi- ja punaliuske, tulivat suosituiksi ja jopa pehmeää vuolukiveä käytettiin satunnaisesti. Niistä oli helppo muotoilla työ- ja metsästyskalujen teriksi sekä muiksi esineiksi. Näiden esineiden muotokieli poikkeaa aikaisemmasta suuresti ja toimii siksi alueella syntyneen kulttuurin tunnusmerkkinä. Tähän kului aikaa noin 600–1 000 vuotta.
Mesoliittinen kulttuuri vakiintui Suomeen noin 6500 radiohiilivuotta eaa. eli noin 7500 eaa. Kulttuurin ajoitus vaihtelee eri lähteissä ja sen sanotaan myös alkavan 8000 eaa. .
Mesoliittisen kauden ensimmäisen kolmanneksen jälkeen vakiintunutta vaihetta kutsutaan ensimmäisen merkittävän löytöpaikan mukaan Suomusjärven kulttuuriksi. Vaikka alkuajoitukset vaihtelevatkin, voidaan pioneerivaiheen katsoa muuttuneen Suomusjärven kulttuuriksi, kun sen tunnusomaiset esineet löytyvät asuinpaikalta. Kulttuurin katsotaan päättyneen saviastioiden käyttöönoton yhteydessä kampakeraamisen kulttuurin alkaessa 5100 eaa., vaikka muuten esineistö säilyi vielä mesoliittisena.
Suomessa alettiin viljellä tattaria viimeistään 5300 eaa. Löydös tehtiin 2010-luvun alussa Kouvolan Huhdasjärvellä.
Suomusjärven kulttuurin yhtenäisyys
Suomusjärven kulttuurin asuinpaikat ja pääosa esinelöydöistä on tehty mesoliittisen kauden merenrannikolta. Alue alkaa Laatokan seuduilta ja seuraa Etelä-Suomen muinaisia rannikoita länteen ja sitten pohjoiseen Perämerelle saakka. Pohjois-raja vedetään Oulun ja Rovaniemen korkeudelle. Löytöalue on leveä, koska asutus seurasi maan kohoamisen vuoksi vetäytyvää rantaviivaa. Sisämaassa on löytöjä tehty vähän.
Suomusjärven kulttuuria pidetään melko yhtenäisenä, vaikka pieniä alueellisia eroja tunnetaankin. Ainoa käytetty jaottelu on ajallinen: kulttuuri jaetaan Ancylus- ja Litorinamesoliittisiin vaiheisiin.
Eräitä alueellisia piirteitä kuitenkin voidaan havaita. Itä-Suomessa kulttuurikuva oli hieman toisenlainen kuin Etelä- ja Länsi-Suomessa. Esinetyypit, kuten esimerkiksi Ilomantsin kirveet, poikkesivat materiaalinsa ja muotoilunsa puolesta muiden esineistä. Alueen raja kulki lännessä Karjalankannakselta Pohjois-Karjalaan ja sen keskus on sijainnut mahdollisesti Aunuksessa. Karjalan alueen kulttuuria, jonka kiistaton keskus on Äänisjärven ympäristö, ei pidetä osana Suomusjärven kulttuuria.
Oulun ja Rovaniemen pohjoispuolen alueet ja Ruotsin alueet eivät kuuluneet Suomusjärven kulttuurin piiriin. Ruotsissa vaikutti toinen kulttuuri ja pohjoisessa sisämaassa varmasti jokin muu kulttuuri. Myös Suomen sisämaassa, josta on tehty vähän esinelöytöjä, oli varmasti jonkinlaista asutusta. Muun orgaanisen esineistön puuttuminen vaikeuttaa sekä kulttuurin alkuperän ja sisäisen eriytymisen havaitsemista. Siksi alueellisia eroja ja niiden maantieteellisiä rajoja ei voida luotettavasti määrittää.
Asukastiheys ja kielikysymys
Mesoliittisen kauden kielestä ei voida kertoa paljoakaan. Koska Suomea asutettiin useasta suunnasta yhtä aikaa, on myös kieliä voinut olla useita. Christopher Moseley, joka kirjoitti teoksen Atlas of Worlds Languages, on tutkinut luonnonkansojen kielten tiheyttä eri maanosissa. Hänen arvionsa mukaan kielten määrä saavutti huippunsa 15 000 vuotta sitten juuri ennen maanviljelyn keksimistä. Kieliä oli hänen mukaansa arviolta 10 000–15 000, joten kieliryhmän puhujia oli keskimäärin 600 henkeä.
Pohjoismaiden kivikauden väestötiheydeksi on arvioitu vain 0,01–0,02 asukasta neliökilometrille. Suomen alueella, jonka pinta-ala on 338 430 km², tämä tarkoittaisi noin 3 500–7 000 asukasta mesoliittisen kauden lopussa. Onkin mahdollista, että Suomen alueella puhuttiin useita kieliä tai murteita. Näiden keskuksia olisivat voineet olla ne heikosti havaittavat kulttuurikeskukset, joita esinetyyppien levintäkartat esittävät.
Arkeologit ja kielitieteilijät ovat pitkään keskustelleet kysymyksestä, milloin Suomen alueella puhuttiin suomea tai edes suomalais-ugrilaista kieltä. Toiset sijoittavat ensimmäiset suomalais-ugrilaiset puhujat Suomen alueelle jo kampakeraamisella ajalla, mutta yleensä ehdotukset ovat olleet myöhempiä. Suomen alueella puhuttiin siten mesoliittisella kaudella suomalais-ugrilaisille vieraita kieliä.
Asumukset ja asuinpaikat
Varhaisen mesoliittisen kauden asuinpaikoista on vaikea löytää esimerkkejä. Utsjoen Sujalan asuinpaikalta noin 8200 eaa. on löydetty viitteitä asumuksen sijainnista sekä oviaukon suunnasta iskosten ja nokimaan sijainnin perusteella. Muita merkkejä, kuten pylvään jälkiä tai pohjan painaumaa, asumuksesta ei ole, joten se on todennäköisesti ollut kevytrakenteinen kota. Asuinpaikka on kuitenkin varhaismesoliittinen eikä sitä lueta vielä Suomusjärven kulttuuriin kuuluvaksi.
Mesoliittisen kauden asumusten rakenteita ei ole kaivauksilla pystytty selvittämään. Esimerkiksi Sudenkopinharjun asuinpaikalla Kymenlaakson Pyhtäällä havaittiin 1985 maastossa useita loivia painanteita, joita epäiltiin asumuksen pohjaksi raivatuiksi alueiksi. Paikalla suoritettiin pelastuskaivaukset, jossa neljä asumuksen painannetta seitsemästä tutkittiin ja yksi painanne tutkittiin perusteellisesti. Asumuksen alkuperäinen muoto jäi kaivauksissa epäselväksi, mutta oviaukko löydettiin ja se osoitti itään päin. Alueelta tavattiin vain yksi kivillä reunustettu liesi. Löytömateriaalina saatiin talteen muun muassa kvartsi- ja kivi-iskoksia sekä kvartsi- ja kiviesineitä. Piimateriaalia ei asuinpaikalta löydetty. Löytömateriaalista ei teetetty ajoituksia, mutta asuinpaikka ajoittunee mesoliittiselle kaudelle. Asumuksen arvellaan olleen pohjakuvioltaan pyöreä, mikä viittaa kota- tai majamaiseen rakennelmaan. Myöhemmin havaittiin lisää pyöreähköjä painanteita (10 metriä halkaisijaltaan). Asuinpaikan painanteita on arvioitu olleen vähintään 120 metrin matkalla lähellä muinaista merenrantaa.
Mesoliittisia asuinpaikkoja tunnetaan runsaasti, mutta niillä ei yleensä ole havaittu asumuksien painanteita. Asumukset ovat saattaneet olla kevytrakenteisia ja vaatineet vain vähäisiä tukirakennelmia, jolloin niistä ei ole jäänyt jälkiä. Asumuksen mahdollinen sijainti voidaan joskus havaita kivien ja iskosten hajonnasta sekä kivetyn nuotion sijainnista. Asuinpaikat sijaitsivat järvien tai meren rantahietikoilla. Ranta aukesi eteläiseen suuntaan, jotta auringon lämmöstä saatiin suurin hyöty. Maan kohoamisen vuoksi asuinpaikka saattaa olla nykyään jopa sadan kilometrin päässä rannasta.
Varhaisella mesoliittisella kaudella asuinpaikalla viivyttiin lyhyitä aikoja, koska elämä oli hyvin liikkuvaista. Samaan paikkaan kuitenkin palattiin myöhemmin, kun olosuhteet olivat suotuisat. Myöhemmin matkat mahdollisesti lyhenivät ja asuinpaikalla viivyttiin pidempään.
Punamultahaudat
Mesoliittisia hautoja on tutkittu myös Kajaanissa, Kuortaneella, Kuusamossa ja Taipalsaaressa. On huomattu, että joissakin haudoissa on poltettu nuotiota. Taipalsaaren Vaaterannan haudasta ja Kaukolan Kyöstälänharjun (Karjalankannaksella) haudasta on löytynyt palanut ihmisluun palanen. Tämä voi viitata rituaaliseen kannibalismiin. .
Kirveet ja taltat
Terä kiinnitettiin varteen joko pitkittäin tai poikittain käyttötarkoituksen mukaan. Oikokirveet vartettiin varren suuntaisesti eli pitkittäin niin kuin nykykirveskin. Sillä veistettiin puuta sivustapäin. Poikkikirves vartettiin varteen nähden kohtisuoraan ja sillä veistettiin puuta päältäpäin. Suomusjärven kulttuurissa itäiset kirveet vartettiin tavallisemmin poikkiteräiseksi ja lännessä taas oikoteräiseksi. Varttamisesta ei ole Suomessa löytynyt esimerkkejä saatikka edes varsia. Esimerkkejä varttamisesta on löydetty muun muassa Virosta ja Tanskasta.
Alkeellinen kirves valmistettiin iskemällä kolmiomaiseen muotoonsa, mutta vain kirveen terä hiottiin suoraksi. Sillä voitiin karsia oksia, halkaista ohuita puita ja kaataa puita (Kuvia ja lisätietoa ). Tätä kirvestyyppiä käytettiin koko mesoliittisen kauden ajan.
Pohjalainen kirves on levinnyt Etelä-Lapista ja Pohjois-Pohjanmaalta muualle Suomeen. Se on valmistettu sädekiviliuskeesta, joka on kovaa ja tiivistä kiveä. Se on muodoltaan pulleahko ja pyöreäteräinen, mutta paremmin viimeistelty kuin alkeellinen kirves. Kirves vartettiin pitkittäin. Se ajoitetaan kauden loppupuoliskolle (Kuvia ja lisätietoa ).
Käyräselkäinen kourutaltta on kourutalttojen vanhin tyyppi ja sitä esiintyy kauden loppupuoliskolla. Se on usein valmistettu vihreäliuskeesta ja se oli huolellisesti hiottu. Hionnassa kopioitiin luutalttaa, joka valmistettiin suuren eläimen putkiluusta. Sen levinnän painopiste on idässä, vaikka sitä löytyy koko maasta. Arvostettua työkalua käytettiin ilmeisesti veistelyyn ja kovertamiseen (Kuvia ja lisätietoa
Käyräselkäinen kirves eli Ilomantsin kirves tehtiin viherliuskeesta ja löytyy yleensä Itä-Suomesta ja Karjalasta. Se on pitkänomainen ja pyöreäksi muotoiltu, mutta saattaa olla hieman kaarevakin. Varttaminen onnistui kauempaakin terästä, joten tilaa työskennellä oli runsaasti. Sitä käytettiin koko mesoliittisen ajan (Kuvia ja lisätietoa ).
Pohjalainen kourutaltta kehittyi vasta Suomusjärven kulttuurin loppuvaiheessa. Sitä käytettiin veistelyyn ja oli tasataltan rinnalla puutöiden perusvälineistöä. Kourussa kiven terävyys korostui ja sillä osalla pystyi veistämään puuta hyvin. Se valmistettiin sädekiviliuskeestä, joka oli kova ja kestävä kivilaji. Kourutaltan esiintymisen painopiste oli Pohjois-Suomessa (Kuvia ja lisätietoa ).
Eteläsuomalainen taltta oli ulkonäöltään geometrisen muotoinen ja sen materiaali oli diabaasia. Taltan poikkileikkaus oli suorakaiteen muotoinen ja suora terä hiottiin viistoksi taltan toiselta puolelta. Talttaa käytettiin poikkiteräisesti. Talttojen hamaralla on joskus jälkiä iskuista, aivan kuin talttaa olisi käytetty ilman vartta. Taltan jälki on ollut siisti ja tasainen. Sillä on voitu valmistaa esimerkiksi sukset. Esineiden leviämisalue keskittyi Suomenlahden alueelle ja Satakuntaan. Näitä valmistettiin kauden loppupuolella (Kuvia ja lisätietoa ).
Muut esineet
pienoiskuva|oikea|Huittisten hirvenpää. Kulttiesineet eivät vaikuta työkaluilta tai aseilta. Niillä on voinut olla muinaisuskoon liittyvä käyttötarkoitus. Huittisten hirvenpää oli kulttiesine. Siihen oli porattu reikä varttamista varten, mutta vuolukivisenä sillä ei voinut hakata esimerkiksi kiveä. Myös Rovaniemen puinen hirvenpää on kulttiesine, vaikka sen ensisijainen tehtävä oli koristaa veneen keulaa. Sen muu varsinainen tarkoitus liittynee magiaan.
Kulkuvälineet on yleensä valmistettu puusta, joka lahoaa luonnossa nopeasti. Puu voi säilyä nykypäivään asti vain hapettomissa olosuhteissa kuten esimerkiksi suon kosteassa turpeessa tai jokiliejussa. Suonpohjia ei Suomessa ole vielä tutkittu johdonmukaisesti ja niinpä Suomesta tunnetaan vain yksi kulkemiseen liittyvä mesoliittinen puuesine. Se on Heinolan reenjalas, joka on ajoitettu vuoteen 6800 eaa. Mesoliittisia muinaissuksia tai veneitä tai meloja ei Suomesta ole löydetty.
Pallonuijat ovat Suomusjärven kulttuurissa esinetyyppi, jota ei tavata muissa samanaikaisissa kulttuureissa. Ne valmistettiin usein pehmeästä kivilaadusta, kuten hiekka- tai vuolukivestä, hakkaamalla ne pyöreiksi ja poraamalla niihin suppilon muotoinen reikä. Lopuksi pallot viimeisteltiin tikkaamalla ja hiomalla. Pallon pinnalle tikattiin usein sahalaita- tai kuusenhavukuvioita. Ne ajoitetaan Suomusjärven kulttuurin alkuun.
Pallonuijien käyttötarkoitus on jäänyt arvoitukseksi, sillä Suomen maanperässä ei ole säilynyt pallonuijan puuvartta tai muutakaan orgaanista jäännettä. Varren muoto olisi voinut vihjaista käyttötarkoituksesta paremmin. Yleensä uskotaan, että ne olisivat kulttiesineitä tai lisäpainoja. Pallonuijat on koristeltu viivoin ja ne on voitu varttaa reiästään. Pallo on voinut symbolisoida aurinkoa tai kuuta samalla tavalla kuin hirven- tai karhunpääaseet symbolisoivat eläinten haltijaa tai ainakin saaliseläintä itseään. Jos pallon varttaa esimerkiksi jäätuuran lisäpainoksi, voi sillä hakata jäätä puhki, vaikka teränä olisi luutuura. Paino antaa iskulle lisäpontta (Kuvia ja lisätietoa ). On myös ehdotettu, että pallonuijia olisi käytetty lyöntivälineinä hylkeen metsästyksessä.
Ristihakku on myöhäisempi esinetyyppi, joka saattoi jatkaa tähden muotoisen nuijan perinnettä. Nuija muistuttaa hakkua, jossa on varren kiinnityskohdan sivuilla korvakkeet tai tapit. On arveltu, että sen muoto johtuu luisesta aseesta, mikä selittäisi sen pitkulaisen muodon. Hakun epäkäytännöllisyys on silmiinpistävää ja hakun reikä onkin sen heikoin kohta. Siksi sen on arveltu olleen kulttiesine. Hakkuja on löydetty koko Etelä- ja Keskisuomen leveydeltä (Kuvia ja lisätietoa ). Esineen käyttö lisääntyi kampakeraamisella kaudella.
Tuuraa käytettiin jään rikkomiseen, puun halkaisuun, kovertamiseen tai vaikkapa reikien tekoon kovaan maahan. Se valmistettiin sarvesta, luusta tai kivestä. Luutuuria ei ole löydetty paljon, koska ne ovat maatuneet, mutta Kirkkonummelta on löytynyt Kirkkonummen luutuura, joka valmistettiin hirven sääriluusta. Luutuuria käytettiin myös Kundan kulttuurissa (Kuvia ja lisätietoa ).
Kivikärkiset tuurat valmistettiin sädekiviliuskeesta pilstomalla ne pitkänomaisiksi ja ne hiottiin päästänsä teräviksi. Varteen sidottuna niillä saattoi työstää iskemällä kohdettaan alaspäin. Kivikärkisiä tuuria on käytetty Pohjanlahden rannikoilla, Lapin suurien jokien varsilla, Pohjois-Ruotsissa ja Pohjois-Norjassa (Kuvia ja lisätietoa ).
Akateeminen Laulu
Akateeminen Laulu (lyh. AL) on 1953 perustettu suomalainen sekakuoro. Se on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan sekakuoro.
Ode to Newfoundland
Ode to Newfoundland on Kanadan Newfoundlandin ja Labradorin provinssin virallinen hymni. Sen sävelsi Cavendish Boyle vuonna 1902 nelisäkeisenä runona nimeltä Newfoundland. 20. toukokuuta 1904 se valittiin brittiläiseen imperiumiin kuuluvan Newfoundlandin dominion viralliseksi ”kansallislauluksi”.
Akateeminen Laulu
Syyskuussa 2010 Akateeminen Laulu palkittiin kansainvälisessä akateemisten kuorojen IFAS-kilpailussa Tšekin Pardubicessa. AL palkittiin kansanmusiikkisarjassa toisella sijalla, sekakuorosarjassa neljännellä sijalla ja erikoispalkinnolla parhaasta taiteellisesta kokonaisuudesta. Lisäksi AL valittiin koko festivaalin viiden parhaan kuoron joukkoon kilpailun Grand Prix -osuuteen.
Kantaesityksiä
AL on osallistunut suomalaisen musiikkielämän kehittämiseen tilaamalla uusia teoksia, kuten Joonas Kokkosen Requiemin (1981), Einar Englundin sinfonian nro 6 Aforismeja (1986), Atso Almilan salapoliisikantaatin Ja hänen nimensä oli Kuulemiin (1994), Seppo Pohjolan Ukrin (2003) ja Arttu Takalon Kaikki ne päivät ja yöt (2003). Kuoron tuorein tilaus on Riikka Talvitien Pinnan alla (2013), jossa käytetään mm. Itämeri-portaalin tekstejä. Muista kantaesityksistä mainittakoon Einojuhani Rautavaaran Meren tytär ja Parantaja-kantaatti sekä Mikko Heiniön Mannerkantaatti.
Matalan tulotason maat
Vuonna 2018 matalan tulotason maissa oli yhteensä 705,4 miljoonaa ihmistä (vuonna 2016 yht. 659,3 milj., ja vuonna 2014 yht. 613,2 milj.). Yhteenlaskettu bruttokansantuote (BKT, vallitsevin hinnoin) oli 588,2 miljardia dollaria (2016: 508,7 mrd. USD ja 2014: 528,4 mrd. USD) ja keskimääräinen bruttokansantulo henkeä kohden oli 840,6 dollaria vuodessa (2016: 783,2 USD/vuosi/hlö; 2014: 798,8 USD/vuosi/hlö).
Saman BKTL-arvon (Atlas) perusteella määritellään myös matalan tulotason maita enemmän ansaitsevia kansantalouksia. Näitä ovat keskitulotason maat (MIC, vuonna 2018 rajana 1 026–12 375 USD per capita) ja korkean tulotason maat (vähintään 12 376 USD per capita). Merkitykseltään suuri keskituloisten maiden ryhmä jaetaan usein alemman ja ylemmän keskitulotason maihin (LMIC: 1 026–3 995 USD ja UMIC 3 996–12 375 USD per capita).
Luettelo matalan tulotason maista
Maalista pohjautuu Maailmanpankin tilastoluihin vuodelta 2016 (vertailuna 2014 ja 2015). Listalle kuuluu 31 maata. Vuoden 2015 tietojen mukaan lasketun raja-arvon yläpuolelle (keskitulotason maihin) nousi Kambodža ja vastaavasti listalle palasi edellisvuonna niukasti keskitulotason maaksi luokiteltu Senegal.
CMAS
CMAS (Confederation Mondiale des Activites Subaquatiques, World Underwater Federation) on kansainvälinen 1959 perustettu urheilusukelluskoulutusjärjestelmä ja edunvalvontaorganisaatio. CMAS määrittelee sukellusturvallisuuden, sukellusopetuksen ja koulutuksen standardeja.
Perustaminen ja historia
Sukeltamisen sääntöjä ja yhteistyötä käsittelevä kansainvälinen kokous pidettiin 28. syyskuuta 1958 Brysselissä. Kokouksessa oli edustajat Saksasta, Belgiasta, Brasiliasta, Ranskasta, Kreikasta, Italiasta, Monacosta, Portugalista, Sveitsistä, Yhdysvalloista ja Jugoslaviasta. 9.–11. tammikuuta 1959 Monacossa pidetyssä toisessa kokouksessa perustettiin CMAS. Toiminta eri maissa tapahtuu maiden liikunta- ja urheiluliitojen alaisuudessa.
Suomi liittyi järjestöön jo varhain. Vauhdittajana oli, kun urheilusukellusta Suomeen tuomassa mukana olleet Rolf Lindström ja Ralf Tötterström halusivat päästä Italiassa järjestettäviin sukelluskalastuksen MM-kilpailuihin, ja osallistumisen edellytykseksi selvisi, että sen kansallisen liiton, jota he edustaisivat, pitää kuulua CMAS:iin.
Muita koulutusjärjetelmiä
Muita Suomessa yleisiä koulutusjärjestelmiä ovat amerikkalainen PADI, jota sukelluskeskukset ja sukellusvälineliikkeet myyvät, ja tekniikkasukellukseenkin orientoitunut NAUI.
Tärkeimmät sukelluskortit CMAS järjestelmässä
pienoiskuva|400px|Koulutusjärjestelmään CMAS
Viña del Mar
Viña del Marissa on myös varuskunta ja presidentin kesäasunto.
Slayer - yhtyeen laulaja/basisti Tom Araya on syntynyt Viña del Marissa.
LDAP
LDAP syntyi yksinkertaistettuna vaihtoehtona täydelliselle ja monimutkaisemmalle X.500-hakemistopalvelulle. LDAP seuraa X.500-mallia, jossa hakemiston tiedot on järjestetty hakemistopuuhun avain-arvopareina. LDAP-hakemiston rakenne on yleensä järjestetty puuksi maantieteellisten tai organisaatioiden rakenteen mukaan ja se käyttää DNS-nimiä hierarkian nimeämisessä.
LDAP käyttää TCP/IP-verkkopalveluna TCP-protokollaa ja porttia 389 tai SSL-tunnelointia käytettäessä porttia 636. Verkkoprotokolla on määritelty ASN.1:n (Abstract syntax notation one) pohjalta ja se käyttää BER-binäärikoodausta (Basic encoding rules). LDAP-URL käyttää muotoa
Sitä tukevat useimmat UNIX-järjestelmät (OpenLDAP-ohjelmisto) ja Microsoftin Active Directory käyttää LDAPia pohjanaan. Myös useat muut tuotteet käyttävät LDAP:ia, mm. Apache Directory Server ja Oracle Internet Directory. LDAP soveltuu myös käyttöoikeuden tarkistamiseen.
LDAP-palvelinta voidaan käyttää käyttäjän tunnistautumiseen. LDAP-palvelin voi sisältää myös muuta tietoa kuin käyttäjän tunnuksen ja salasanan. Suodattimen avulla voidaan käyttää lisätietoja tunnistamiseen.
Amanda Palo
Amanda Palo (s. 1989) on helsinkiläinen näyttelijä ja teatterintekijä. Palo on vaikuttanut mm. Ryhmäteatterissa, Kansallisteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa, minkä lisäksi hän on Helsingin Kellariteatterin jäsen vuodesta 2011. Palo kuuluu taidekollektiivi Helsingin Feministisen Salaseuran jäseniin, johon kuuluvat myös näyttelijät Saara Kotkaniemi, Kreeta Salminen, Iida-Maria Heinonen, kuvataiteilijat Karoliina Hellberg, Katri Naukkarinen sekä Palon isosisko Olga Palo, joka on sukupuolentutkija ja teatterintekijä. Amanda Palon esikoiskäsikirjoitus Kilari tuli ensi-iltaan Teatteri Kapsäkkiin 27. marraskuuta 2017. Kyseessä on Amanda Palon käsikirjoittama ja esittämä omaelämäkerrallinen monologiesitys seksuaalisesta väkivallasta ja mielenterveysongelmista, jonka on ohjannut Olga Palo.
Palo on esiintynyt näyttelijä Markku Haussilan musiikkivideolla "Walk of shame" sekä Ville Vierikon ohjaamalla Aino Vennan musiikkivideolla "Waltz to Paris".
Palon isovanhemmat olivat näyttelijät Tauno Palo ja Kirsti Ortola, ja hänen vanhempansa ovat näyttelijä Jukka-Pekka Palo sekä teatteripukusuunnittelija Riitta Anttonen-Palo.
Bruce Racine
Bruce Racine (s. 9. elokuuta 1966 Cornwall, Ontario) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi mm. NHL:ssä St. Louis Blues-joukkueessa. Racine edusti uransa loppupuolella yhden kauden ajan Rauman Lukkoa ja kaksi kautta Tampereen Ilvestä. Racine lopetti uransa SM-liigakauden 2002-2003 päätyttyä. Racinen oli suunniteltu olevan Ilveksen suvereeni ykkösmaalivahti kyseisellä kaudella. Suunnitelmat menivät kuitenkin uusiksi, kun Racine sai nivusvamman kauden alussa ja pystyi palaamaan kaukaloihin vasta kauden loppupuolella.
Uransa jälkeen Racine toimi kauden 2004-2005 Northeasternin yliopistojoukkueen apuvalmentajana.
Kultalavastaja
Kultalavastaja (Prionodura newtoniana) on lavastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kultalavastajaa tavataan Australiassa Queenslandin koillisosissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen ja sen kannankehitys on laskeva. Vaikka kultalavastajan levinneisyysalue on pieni, ei sen uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Analyyttinen kemia
Analyyttinen kemia tutkii aineiden koostumuksia ja menetelmiä niiden määrittämiseksi. Määrityksessä käytetään hyväksi aineiden kemiallisia ja fysikaalisia ominaisuuksia.
Analyyttistä kemiaa hyödynnetään kemian eri alueiden lisäksi muun muassa lääketieteessä, ympäristötieteissä, teollisuudessa ja esimerkiksi rikosten selvittämisessä.
Analyyttinen tutkimus voidaan jakaa kahteen päätyyppiin:
Analyyttisen kemian menetelmiä ovat muun muassa titraukset, kromatografiat sekä gravimetriset, spektrofotometriset ja elektrometriset analyysit. Tehokkaita menetelmiä alkuaineiden määrittämiseksi ovat atomiabsorptiospektroskopia (AAS) ja induktiivisesti kytketty plasma-massaspektrometria (ICP-MS). Orgaanisia yhdisteitä voidaan tutkia esimerkiksi kaasu- tai nestekromatografian ja massaspektrometrian yhdistävillä laitteilla (GC-MS, LC-MS).
Instrumenttianalyyttiset tekniikat eli neste- ja kaasukromatografia, elektroforeettiset menetelmät, massaspektroskopia, spektrometria, AAS, ICP ja erilaiset kaasu- ja nestekromatografian detektointitekniikat ovat tarkempia ja herkempiä kuin monet vanhemmat tekniikat, kuten titraus. Uusimmilla tekniikoilla voidaan tutkia yhdisteitä, joiden konsentraatiot ovat jopa femto- (10-15) tai attogrammoja (10-18) yhdessä grammassa näytettä.
Lähes kaikkiin analyyttisiin menetelmiin sisältyy nykyään kaksi vaihetta. Ensimmäisessä erotetaan näytteen yhdisteet ja toisessa vaiheessa detektoidaan eli havainnoidaan ne. Kromatografiat ja elektromigraatiotekniikat ovat erotustekniikoita ja massaspektrometria ja spektrometria detektointitekniikoita.
Analyyttisen kemian tulokset esitetään aina tilastollisesti, eli näytteestä tehdään mielellään useampia analyysejä. Tulos annetaan analyysien keskiarvona ja tuloksen keskihajonta ilmoitetaan. Jos analyysiä toistetaan paljon ja sitä käytetään rutiininomaisesti, ei samasta näytteestä välttämättä tehdä kovin useita analyysejä. Sen sijaan analyysilaitteiston ja reagenssien kuntoa ja analyysejä suorittavan henkilön taitoja seurataan testaamalla tunnettu näyte säännöllisin väliajoin. Jos tunnetulle näytteelle saadaan analyysissä tilastollisesti poikkeava arvo tai jos tulokset muuttuvat vähä vähältä suuremmiksi tai pienemmiksi, tiedetään, että systeemi tulee tarkistaa ja osa tehdyistä analyyseistä tulee mahdollisesti suorittaa uudelleen.
Sidney Lumet
Sidney Lumet [luː'mɛt] (25. kesäkuuta 1924 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 9. huhtikuuta 2011 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Ura
Sidney Lumet oli mukana elokuvien tekemisessä 1930-luvun lopusta lähtien. Hän työskenteli monen suuren elokuvatähden kanssa, mukaan lukien Henry Fonda, Marlon Brando, Lauren Bacall, Ingrid Bergman, Katharine Hepburn, Paul Newman, Sean Connery ja Al Pacino. 40 elokuvaa ohjannut Lumet oli 1900-luvun jälkipuoliskon merkittävimpiä ohjaajia.
Lumet oli neljästi ehdolla parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajaksi, elokuvista Valamiesten ratkaisu (1957), Hikinen iltapäivä (1975), Kasvot kuvaruudussa (1976) ja Ratkaisun hetki (1982). Oscar-kunniapalkinnon elämäntyöstään hän sai vuonna 2005. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa kuuluvat myös Pitkän päivän matka yöhön (1962), joka perustuu Eugene O’Neillin kirjoittamaan samannimiseen näytelmään, Serpico – kadun tiikeri (1973) ja Agatha Christien romaaniin perustuva Idän pikajunan arvoitus (1974).
Lumet kirjoitti vuonna 1995 kirjan Elokuvan tekemisestä (Like, 2004, alkuteos: Making Movies), jossa hän kertoo elokuvan tekemisen monista vaiheista.
Yksityiselämä
Sidney Lumet syntyi puolanjuutalaisille siirtolaisvanhemmille Philadelphiassa. Perhe asettui kuitenkin Lower East Siden juutalaiskortteliin New Yorkiin. Hän opiskeli Columbian yliopistossa ja palveli Yhdysvaltain armeijassa toisen maailmansodan aikaan.
Lumet oli naimisissa neljä kertaa: vuosina 1949–1954 Rita Gamin kanssa, 1956–1963 Gloria Vanderbiltin kanssa, 1963–1978 Gail Lumet Buckleyn kanssa ja vuodesta 1980 eteenpäin Mary Gimbelin kanssa. Hänellä oli kaksi lasta Gail Buckleyn kanssa.
Sidney Lumet sairasti imusolmukesyöpää. Hän oli kuollessaan 86-vuotias.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2018
35. suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Riiassa ja Siguldassa, Latviassa 4.–11. elokuuta 2018.
Sprintti (4,3 km)
4. elokuuta
Pitkä matka (16,1 km)
11. elokuuta
Viesti
9. elokuuta
Sprintti (3,8 km)
4. elokuuta
Keskimatka (4,8 km)
7. elokuuta
Pitkä matka (9,9 km)
11. elokuuta
Sprinttiviesti
5. elokuuta
Carl Jacob Arrhenius
Carl Jacob Arrhenius (28. kesäkuuta 1823 Pori – 6. tammikuuta 1901 Turku) oli suomalainen opettaja, jolle myönnettiin professorin arvonimi.
Arrheniuksen vanhemmat olivat piirilääkäri Johan Elof Arrhenius ja Anna Cristina Unonius. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1849, toimi matematiikan vt. lehtorina Turun lukiossa 1849–1857 ja tuli luonnontieteiden lehtoriksi Hämeenlinnan siviililukioon 1857. Vastaavassa virassa Arrhenius toimi Turun lukiossa, myöhemmin lyseossa, 1862–1900. Koulun rehtori hän oli 1872–1876 ja 1886–1891. Arrheniusta pidettiin yhtenä Suomen parhaista jäkälien tutkijoista, joka myös keräsi mineraaleja. Hänen mineraalikokoelmansa Paraisilta Ersbyn-Piukkalan-Simonbyn kalkkikiviesiintymistä on talletettu Åbo Akademin geologisiin kokoelmiin. Arrhenius oli taitava opettaja, joka toimi Kirkollis- ja kouluviraston leski- ja orpokassan kamreerina 1853–1867 sekä 1900. Professorin arvo Arrheniukselle myönnettiin 1895.
Arrheniuksen puoliso vuodesta 1854 oli Elise Sucksdorff (k. 1923). Heidän poikansa oli kasvitieteilijä Axel Arrhenius.
Anna Maria Luisa de’ Medici
thumb|Anna Maria Luisa de’ Medici, [[Antonio Franchin maalaama muotokuva vuosilta 1690–1691.]] Anna Maria Luisa de’ Medici (11. elokuuta 1667 Firenze – 18. helmikuuta 1743 Firenze) oli Pfalzin vaaliruhtinatar ja Toscanan suurherttuakuntaa hallinneen Medicin suvun viimeinen edustaja. Hän testamenttasi Medicien vuosisatojen aikana keräämät taideaarteet Toscanan kruunun omaisuudeksi sillä ehdolla, että niitä ei siirrettäisi pois Firenzen kaupungista.
Anna Maria Luisan vanhemmat olivat Toscanan suurherttua Cosimo III ja Ranskan prinsessa Marguerite-Louise d’Orléans. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1691 Pfalzin vaaliruhtinas Johan Vilhelm, mutta Cosimon järjestämä avioliitto oli lapseton. Kun Cosimo III alkoi vanhalla iällä pelätä dynastiansa sammumista, hän suunnitteli julistavansa Anna Maria Luisan ja tämän puolison kruununperillisikseen siinä tapauksessa että hänen poikansa eivät jättäisi perillisiä. Tämä suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut Euroopan suurvaltojen vastustuksen vuoksi. Johan Vilhelm kuoli vuonna 1716 ja Anna Maria Luisa muutti seuraavana vuonna Pfalzin pääkaupungista Düsseldorfista takaisin Firenzeen. Kun Medici-suvun viimeinen hallitsija, Anna Maria Luisan veli Gian Gastone kuoli lapsettomana vuonna 1737, suurvallat nostivat Toscanan hallitsijaksi Lothringenin herttuan Frans Stefanin, mutta Medicien yksityisomaisuus periytyi Anna Maria Luisalle.
Anna Maria Luisa allekirjoitti lokakuussa 1737 Frans Stefanin kanssa sopimuksen, jonka mukaan Frans Stefanista tulisi hänen ainoa perillisensä sillä ehdolla, että Medicien taidekokoelmia ei koskaan siirrettäisi pois Firenzestä ja ne pidettäisiin yleisön nähtävillä. Anna Maria Luisan kuoltua vuonna 1743 muun muassa Uffizin taidegalleria, Palazzo Pittin huvila, Laurenziana-kirjasto, San Lorenzon kirkon Medici-kappeli ja niiden taidekokoelmat siirtyivät siten Toscanan valtion omaisuudeksi. Nykyään Firenzen kaupunki muistaa Anna Maria Luisaa maailmankuulun taidekeskittymän perustajana.
Anna Maria Luisan arveltiin pitkään kuolleen kuppaan. Vuonna 2012 hänen hautansa avattiin, jolloin jäännöksistä otetuista näytteistä ei löydetty viitteitä ainakaan pitkälle edenneestä kupasta. Vaihtoehtoisena kuolinsyynä on pidetty rintasyöpää.
Saksan liittopäivät
Tehtävät
Liittopäivät on toinen Saksan liittotasavallan lakiasäätävistä elimistä. Toinen on liittoneuvosto. Liittopäivät on kuitenkin ainoa suoraan kansan valitsema lakiasäätävä elin. Liittopäivien edustajat valitsevat liittokanslerin, joka on liittohallituksen päämies. Liittopresidentin puolestaan valitsee niin sanottu liittokokous, johon kuuluu kaikki liittopäivien jäsenet ja yhtä monta edustajaa osavaltioista. Liittopäivät valitsee lisäksi muun muassa puolet perustuslakituomioistuimen tuomareista.
Vaalit
Edustajat valitaan neljän vuoden välein. Äänioikeus on kaikilla 18 vuotta täyttäneillä Saksan kansalaisilla. Puolet edustajista valitaan vaalipiireittäin ja puolet puolueiden vaalilistoilta. Jokaisella äänestäjällä on kaksi ääntä. Toisen hän käyttää vaalipiriissään henkilökohtaiseen ehdokkaaseen. Jokaisen 299 vaalipiirin voittaja valitaan suoraan liittopäiville. Toisella äänellä äänestäjä valitsee vaalilistan. Puolueen on ylitettävä viiden prosentin äänikynnys tai saatava vähintään kolme suoraa edustajaa, jotta lista menee läpi. Jos puolue saa esimerkiksi ääniä kymmeneen paikkaan ja siltä menee neljä edustajaa suoraan läpi, sen listalta valitaan liittopäiville kuusi edustajaa. Vaalijärjestelmästä johtuen edustajien kokonaismäärä vaihtelee. Vuoden 2013 vaaleissa valittiin 631 edustajaa. Liittopäivävaaleissa äänioikeus on kaikilla Saksan kansalaisilla, jotka ovat täyttäneet 18. Rekisteröitymistä ei vaadita. Äänestää voi paikan päällä tai kirjeitse. Äänioikeutetuilla on kaksi ääntä, joista toinen annetaan oman vaalipiirin ehdokkaalle ja toinen puolueelle. Annettujen äänten ei tarvitse osua yksi yhteen puolueen ja ehdokkaan kanssa. Eniten ehdokkaille annettuja ääniä saaneet nousevat suoraan liittopäiville. Puolueelle annetut äänet vaikuttavat osavaltion listavaaleihin, joista nousee sen verran ehdokkaita liittopäiville kuin mitä puolue saa ääniä. Molemmat äänet annetaan samalla vaalilipukkeella.
Saksassa noudatetaan 5 % äänikynnystä eli puolueen tulee saada vähintään 5 % annetuista äänistä, jotta se saa ensimmäisen ehdokkaan läpi. Tästä kynnyksestä tehdään poikkeus etnisiä vähemmistöjä (tanskalaiset, friisit, romanit ja sorbit) edustavien puolueiden kohdalla. Schleswig-Holsteinin friisejä ja tanskalaisia edustava Südschleswigscher Wählerverband saikin vaaleissa yhden paikan liittopäiville, vaikka puolue sai vain 0,1 % kaikista äänistä.
1 edeltäjät PDS (1990–2005) ja Vasemmistopuolue. PDS (2005–2007)
2 edeltäjät Vihreät (1983–1990), Liittouma 90 (1990–1994) ja Liittouma 90/Vihreät (1994-)
3 CDU ja CSU muodostavat vaaliliittouman, joten ne eivät kilpaile keskenään
4 BP 17 paikkaa, KPD 15 paikkaa, WAV 12 paikkaa, DZP 10 paikkaa, DKP-DRP 5 paikkaa, SSW 1 paikka ja sitoutumattomat 3 paikkaa
5 GB/BHE 27 paikkaa ja DZP 3 paikkaa
6 AfD- ja SPD-puolueista irtautuneet itsenäiset edustajat.
Rakennukset
Liittopäivät kokoontuu Berliinin Valtiopäivätalossa. Paul Wallotin suunnittelema rakennus valmistui 1894. Nykykäyttöönsä sen suunnitteli kansainvälisen suunnittelukilpailun voittanut Norman Foster. Liittopäivät muutti rakennukseen kesällä 1999, ja ensimmäinen istunto siellä pidettiin 6. syyskuuta.
Valtiopäivätalon yhteyteen on rakennettu liittopäiville kolme uutta rakennusta. Weimarin tasavallan viimeisen demokraattisen presidentin mukaan nimetyssä Paul Löbe -talossa on muun muassa komitioiden istuntosaleja ja edustajien työhuoneet. Liberaalipoliitikon ja naisliikkeen johtohahmon mukaan nimetyssä Marie-Elisabeth Lüders -talotalo on parlamentin informaatiokeskus, jossa on suuri kirjasto ja arkisto. Jakob Kaiser -talo on varattu parlamenttiryhmien ja niiden henkilökunnan toimistotiloiksi.
Gold Coast United FC
Gold Coast United on Australian Gold Coastilla toimiva jalkapalloseura. Sen omistaa Queenslandin rikkain mies Clive Palmer.
Michael Landon
Michael Landon (alun perin Eugene Maurice Orowitz, 31. lokakuuta 1936 – 1. heinäkuuta 1991) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänet muistetaan parhaiten television perhesarjoista kolmen vuosikymmenen ajalta. 1960-luvulla hän nousi maineeseen Bonanza-televisiosarjan Joe Cartwrightina, ja 1970–1980-luvuilla hän esitti Ingallsin perheen isää Charles Ingallsia Pienessä talossa preerialla. Vielä 1980-luvulla hän esiintyi televisiosarjassa Enkeli maantiellä (Highway to Heaven), jossa hän esitti enkeliä. Hän myös ohjasi useita kahden viimeksi mainitun sarjan jaksoja.
Henkilöhistoria
High school -aikana Landon menestyi hyvin yleisurheilussa, eritoten keihäänheitossa. Hän sai urheilustipendin Etelä-Kalifornian yliopistoon mutta ei voinut jatkaa urheilu-uraansa käsivamman vuoksi. Tämän vuoksi hän siirtyi näyttelemään pikkurooleja pienissä näytelmissä ja vaihtoi myöhemmin nimensä Michael Landoniksi. Nimen hän valitsi Los Angelesin puhelinluettelosta.
Tuottaja Herman Cohen löysi nuoren Landonin ja kiinnitti hänet elokuvaansa Nuori ja uhmaava (I Was a Teenage Werewolf, 1957) Tony Riversin rooliin. Hän näytteli myös nimiroolin elokuvassa Tom Dooley – kapinallinen (The Legend of Tom Dooley, 1959).
Saman vuonna hän liittyi televisiosarja Bonanzan näyttelijäkaartiin, jossa hän esitti Cartwrightien perheen nuorinta poikaa, Joe Cartwrightia, ja hänestä tuli nopeasti yksi sarjan rakastetuimpia hahmoja. Sarjan lähestyessä päätöstä Landon pyysi ja sai luvan ohjata muutamia sarjan jaksoja. Sarja lopetettiin 14 vuoden ja 461 jakson jälkeen.
Pian Bonanzan lopettamisen jälkeen Landon näytteli televisioelokuvassa nimeltä Little House on the Prairie (Pieni talo preerialla). Elokuva perustui kirjailija Laura Ingalls Wilderin samannimiseen lastenkirjaan ja kehittyi myöhemmin televisiosarjaksi, jota tuotettiin kahdeksan vuoden ajan (1974–1983). Landon näytteli Ingallsin perheen isää, Charles Ingallsia, mutta myös tuotti, käsikirjoitti ja ohjasi sarjaa sekä toimi sarjan vastaavana tuottajana.
Kun Pieni talo preerialla päättyi vuonna 1983, Landon tuotti vielä televisiosarjan Enkeli maantiellä (Highway to Heaven). Sarja päättyi vuonna 1989, kun Landonin hyvä ystävä Victor French kuoli keuhkosyöpään.
Narvanlahti
thumb|right|150px|Narvanlahti kartalla.
Michael Landon
Henkilöhistoria
Vuonna 1991 Landon esiintyi vielä televisioyhtiö CBS:n tuottamassa kaksituntisessa uuden sarjan Us pilottijaksossa. Sarjasta oli tarkoitus tulla Landonin neljäs menestyssarja, mutta samana vuonna hänellä todettiin haimasyöpä, joka oli levinnyt maksaan. Ennuste oli huono, ja Landonin viimeisistä haastatteluista pystyy havaitsemaan, että hän tiesi kuolevansa. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä oli The Tonight Show’ssa toukokuussa 1991. Pian tämän jälkeen hän kuoli Malibussa, Kaliforniassa perheensä ja ystäviensä keskellä. Hänet haudattiin Hillside Memorial Park Cemetery -hautausmaalle Culver Cityssä Kaliforniassa.
Narvanlahti
Narvanlahteen laskee Narvanjoki, jonka suussa sijaitsee Narva-Jõesuun kaupunki. Joki on myös Viron ja Venäjän rajajoki. Lahden eteläranta kuuluu Itä-Virumaan maakuntaan. Idässä lahtea rajaa Venäjälle kuuluva, pohjoiseen työntyvä Kurkolanniemi (Kurgalski poluostrov). Lahden rannalla sijaitsee myös Sillamäen kaupunki Narva-Jõesuusta länteen.
Michael Landon
Henkilöhistoria
Landon meni naimisiin kolmesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli häntä kuusi vuotta vanhempi lainopillinen sihteeri Dodie Frasier. Landon adoptoi Frasierin pojan, Markin, sekä toisen pojan. Landon ja Frasier erosivat vuonna 1962, ja Landon meni naimisiin malli (Marjorie) Lynn Noen kanssa. Lynn Noella oli tytär edellisestä avioliitosta, ja Landon ja Lynn saivat neljä lasta. Avioliitto näytti onnelliselta "Hollywood-avioliitolta", joten juorulehdet iskivät Landonin kimppuun, kun Landon aloitti seurustelun Cindy Clericon kanssa. Clerico oli meikkitaiteilija Landonin Pieni talo preerialla -sarjassa. Landon ja Clerico avioituivat vuonna 1983 ja saivat kaksi lasta.
Vuonna 1995 Landonin kanssanäyttelijä Melissa Gilbert nimesi poikansa Michael Garrett Boxleitneriksi Landonin muistoksi.
Landonin ja Clericon tytär Jennifer Landon on näytellyt muun muassa saippuasarjassa As the World Turns.
Kunnianosoitukset
Suorituksistaan televisiotuotannon hyväksi Michael Landon sai tähden Hollywood Walk of Fame -kävelykadulle, 1500 North Vine Streetille.
Vuonna 1998 Landon valittiin Oklahoma Cityn National Cowboy & Western Heritage Museum -museon Western Performers Hall of Fame -kunniagalleriaan.
Takaisin helvetistä
Juoni
Alkoholisoituneen Vietnamveteraani Daven (Ed Harris) ja hänestä huolehtivan sisaren Marthan (Kathy Baker) elämään ilmestyy Daven vanha Vietnam-sotakaveri Megs (De Niro), joka ei ole päässyt eroon sotamuistoistaan. Megsin ja Marthan välille syttyy suhde samalla kun veteraanit käyvät läpi yhteistä traumaansa.
Vastaanotto
Ed Harris oli Golden Globe -ehdokkaana sivuosastaan.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antaa elokuvan suomenkieliselle VHS-versiolle neljä tähteä viidestä ja kuvaa sitä hallituksi pienimuotoiseksi draamaksi, jonka pääosakolmikko tekee häikäisevää työtä.
Suomessa elokuvaa ei nähty teatterilevityksessä, mutta sen on esittänyt MTV3 vuosina 1997 ja 2000. Se on myös julkaistu suomeksi sekä VHS-kasetilla että DVD:nä.
Leikkaa, kopioi ja liitä
pienoiskuva|Leikkaa-, kopioi- ja liitä-kuvakkeet Leikkaa, kopioi ja liitä ovat tietokoneen toimintoja, joilla esimerkiksi tekstiä tai kuvia voidaan väliaikaisesti tallentaa leikepöydälle ja sitten liittää jonnekin muualle. Yleensä toiminnolla kopioidaan tekstiä, kuvia, taulukoita tms. nopeasti sovellusohjelmassa (yleensä tekstinkäsittelyohjelmassa) tietyn asiakirjan sisällä paikasta toiseen tai asiakirjasta toiseen. Tekstiä ja sen osia sekä muita elementtejä voi yleensä kopioida myös sovelluksesta toiseen.
Lawrence G. Tesler siirsi ensimmäisenä ”leikkaa ja liimaa” -ajatuksen tietokonepohjaiseen tekstinkäsittelyyn työskennellessään Xerox PARCissa 1974–1975. Pian sen jälkeen tuli käyttöön tekstinkäsittelyohjelmia, joissa tällä tavoin voitiin siirtää tai kopioida käsiteltävänä olevan tiedoston sisällä tekstin osia paikasta toiseen. Applen tietokoneet Lisa (1981) ja Macintosh (1984) tekivät toimintoa tunnetuksi.
Toimintoa voi käyttää myös kokonaisten tiedostojen ja kansioiden kopiointiin käyttöjärjestelmän tiedostonhallinnasta käsin.
Copypaste-toiminnon kanssa samankaltainen on ns. raahaa ja pudota -toiminto (drag and drop), jossa hiiren avulla valitaan kopioitava elementti ja ”raahataan” se sitten hiiren oikeanpuoleista nappia alhaalla pitäen haluttuun paikkaan. (Hiiren oikeanpuoleisen näppäimen vapauttaminen merkitsee tässä samaa kuin edellä liitä-komento eli Ctrl+V.)
Termiä käytetään myös tilanteissa, joissa kopioidaan valmiista tuotoksesta ja julkaistaan se uutena.
GP2 Malesian Grand Prix
GP2 Malesian Grand Prix oli GP2-sarjan osakilpailu, joka ajettiin vuosina 2012–2013 ja 2016 Sepang International Circuitin moottoriradalla Malesiassa.
Claude (Grand Theft Auto)
Claude on fiktiivinen hahmo videopelissä Grand Theft Auto III. Claude esiintyy myös pelissä Grand Theft Auto: San Andreas muutamissa välianimaatioissa yhtenä osallistujana laittomiin autokilpailuihin. Grand Theft Auto Vice Cityssä on hotellihuoneessa juliste Claudesta, joka pitelee käsissään rynnäkkökivääriä.
Clauden nimeä ei mainita pelin aikana, vaan pelin henkilöt käyttävät hänestä nimityksiä ”Fido” ja ”Kid”. Clauden etunimi mainitaan ensimmäisen kerran vasta pelissä Grand Theft Auto: San Andreas, vaikka joidenkin väittämien mukaan hänen nimensä on mahdollista löytää Grand Theft Auto 3:n tiedostoista. Osa pelaajista uskoo Clauden ja Grand Theft Auto 2:n päähenkilö Claude Speedin olevan sama henkilö heidän monien ulkoisten samankaltaisuuksien vuoksi, mutta Rockstar Games ei ole vahvistanut väittämää todeksi. Pelin Windows-version alkuvideossa tosin näkyy päähenkilön ollessa tietokoneella, että nimi Claude Speed on merkitty palkkamurhattavaksi ja tapetaan gta 2 moviessa.
Pelin aikana Claude ei puhu lainkaan, toisin kuin myöhemmät pelisarjan päähenkilöt.
Grand Theft Auto III
Lokakuussa 2001 Catalina pettää Clauden ampumalla tätä onnistuneen pankkiryöstön jälkeen ja jättää tämän kuolemaan sekä poliisien pidätettäväksi. Kun Claudea ollaan kuljettamassa vankilaan, kuljetusauto joutuu väijytykseen ja Claude pakenee 8-Ball-nimisen miehen avustuksella. Claude alkaa työskentellä Leonen rikollisperheelle lopulta tuhoten Catalinan ja tämän uuden liittolaisen Miguelin huumelaivan. Kiitokseksi työstään Claude on joutua Leonen rikollisperheen johtajan, Salvatore Leonen järjestämän ansan uhriksi, mutta Salvatoren tytär Maria varoittaa Claudea. Maria esittelee Clauden Yakuzan toiselle johtajalle, Asuka Kasenille, joka käskee Claudea tappamaan Salvatoren.