cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ansongon piiri
Liikenne, talous ja palvelut
Piirissä toimii 51 alakoulua, kymmenen yläkoulua, lyseo, kahdeksan koraanikoulua, 32 lukutaitokeskusta, 18 koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) ja opetuksen tukikeskus. Terveyspalveluihin kuuluvat piirin poliklinikka, 11 terveyskeskusta, 17 terveysasemaa ja kaksi apteekkia. Kulttuurilaitoksia ovat Ansongon kulttuuritalo, kirjasto ja nuorisotalo. Sotelman lankapuhelinverkko sekä Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot kattavat osan piiristä. Ansongossa on vesijohto, mutta ei sähköverkkoa.
Matkailu
Seudun nähtävyyksiä ovat Labbézangan kosket, Ansongon–Ménakan eläintensuojelualueen strutsit ja kirahvit, Nigerjoen virtahevot sekä Kukian kuninkaanpalatsin rauniot Bentian saarella. Matkailupalveluja ei ole käytännössä lainkaan.
Raitavarpuspöllö
Raitavarpuspöllö (Glaucidium cuculoides) on pöllöihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa seuraavissa maissa: Intia, Nepal, Bhutan, Bangladesh, Pakistan, Myanmar, Thaimaa, Kiina, Kambodža, Laos, Vietnam). Sen luontaista elinpiiriä on lauhkean, subtrooppisen ja trooppisen vyöhykkeen metsät ja pensastot..
Alalajit
Sillä on kahdeksan alalajia:
Jääkiekon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1926
Vuoden 1926 Pohjoismaisten kisojen ohjelmaan kuului jääkiekkoturnaus Ruotsin-mestaruudesta. Mestaruuskilpailujen lisäksi Puolan jääkiekkomaajoukkue pelasi Tukholmassa muutaman ystävyysottelun.
Muumit ja suuri syysjuhla
Muumit ja suuri syysjuhla on kahdeksas Muumi-tietokonepeli. Se ilmestyi loppuvuodesta 2007 ja julkaistiin myös Nintendo DS -käsikonsolille keväällä 2010.
Kesä on lopuillaan ja Muumit valmistautuvat vuosittaiseen syysjuhlaan. Pelaajan tehtävänä on auttaa Muumipeikkoa syysjuhlan järjestämisessä. Ennen kuin juhlajärjestelyt ovat valmiina, on paljon tekemistä, ja Muumipeikko tarvitsee kaiken mahdollisen avun selvitäkseen siitä.
Erilaisia tehtäviä, joista saa aina palkinnoksi jonkin esineen tai tavaran juhlia varten, on useita:
Kaikki tehtävät täytyy suorittaa, jotta suuri syysjuhla voi viimein alkaa.
Robbie Earl
Robert Wayne Earl (s. 2. kesäkuuta 1985 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin NL-joukkue SCL Tigersissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä.
Junioriura ja yliopistovuodet
250px|thumb|right|Earl [[Sveitsin National League A:n ottelussa EV Zugin paidassa lokakuussa 2014.]] Earl pelasi kaudella 2000–2001 Los Angeles Jr. Kingsin joukkueessa, jonka jälkeen Kamloops Blazers varasi hänet 164. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa. Earl ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, vaan vietti kaksi seuraavaa kautta Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. NAHL-junioriliigaa. Tämän jälkeen hän kävi vuosina 2003–2006 Wisconsinin yliopistoa. Earl oli kaudella 2003–2004 joukkueensa kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+13=27. Hänet valittiin kauden päätteeksi WCHA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Toronto Maple Leafs varasi Earlin kuudennella kierroksella 187. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Kaudella 2004–2005 hän oli tehoilla 20+24=44 UW:n paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Joe Pavelskin jälkeen. Earl sijoittui WCHA:n maalipörssissä kahdeksanneksi ja jakoi myös pistepörssin kahdeksannen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2005–2006 Earl oli tehoilla 24+26=50 UW:n paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies taas Pavelskin jälkeen. Hän jakoi WCHA:n maalipörssin neljännen sijan UND:n Drew Staffordin ja T. J. Oshien kanssa sekä pistepörssin seitsemännen sijan Colorado Collegen Marty Sertichin kanssa. Earl voitti kauden päätteeksi koko NCAA:n mestaruuden ja hänet palkittiin lopputurnauksen arvokkaimpana pelaajana sekä valittiin tähdistökentälliseen. Yliopistokauden jälkeen, huhtikuussa 2006 Earl teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa ja siirtyi samalla loppukevääksi AHL-joukkue Toronto Marliesin vahvuuteen.
Ammattilaisuran alku Pohjois-Amerikassa
Kauden 2006–2007 Earl pelasi kokonaan Marliesissa, jossa AHL:n tulokaskausi toi 67 runkosarjaottelussa tehot 12+18=30. Kaudella 2007–2008 hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+33=47. Earl debytoi samalla kaudella myös Maple Leafsin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi yhdeksän runkosarjaottelua. Earl teki NHL-debyyttinsä 2. helmikuuta 2008 Ottawa Senatorsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 15.03 minuuttia ja teki myös yhden syöttöpisteen, joka jäi Earlin kauden ainoaksi tehopisteeksi NHL:ssä. Kauden 2008–2009 hän pelasi taas kokonaan farmissa. Kesken kauden, tammikuussa 2009 Earl kaupattiin Minnesota Wildiin vaihdossa Ryan Hamiltoniin. Hän pelasi loppukauden Wildin farmijoukkue Houston Aerosissa.
Kaudella 2009–2010 Earl pelasi NHL:ssä 32 runkosarjaottelua tehden kuusi maalia. Hän avasi maalitilinsä NHL:ssä heti kahdella osumalla 15. marraskuuta 2009 vieraissa Carolina Hurricanesia vastaan. Heinäkuussa 2010 Earl teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen Wildin kanssa. Kaudella 2010–2011 hän pelasi kuusi NHL-ottelua ilman tehopisteitä. Earl oli farmijoukkue Aerosin toiseksi paras pistemies Jon DiSalvatoren jälkeen tehoilla 24+31=55.
Siirtyminen Eurooppaan
Elokuussa 2011 Earl siirtyi try-outille KHL-joukkue Dinamo Riikaan, jossa hän jäi kuitenkin ilman jatkosopimusta ja siirtyi noin viikkoa myöhemmin Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan EC Red Bull Salzburgiin. Earl oli kaudella 2011–2012 tehoilla 22+28=50 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Thomas Rafflin jälkeen. Hän jakoi EBEL:n maalipörssin kuudennen sijan EHC Linzin Gregor Baumgartnerin kanssa ja sijoittui pistepörssissä kahdeksanneksi. Kevään 2012 pudotuspeleissä Earl oli tehoilla 4+3=7 Salzburgin paras pistemies ja maalintekijä. Hän voitti joukkueessa kauden aikana myös European Trophyn mestaruuden. Earl vahvisti kauden aikana myös sveitsiläistä HC Davosia Spengler Cupissa, joka päättyi joukkueen voittoon ja hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2012–2013 Earl siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Sveitsin National League A:n Rapperswil-Jona Lakersiin, jonka sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin hän voitti tehoilla 22+23=45. Earl jakoi koko NLA:n pistepörssin viidennen sijan Davosin Dario Bürglerin kanssa ja sijoittui pistepörssissä kahdeksanneksi. Hän jatkoi Lakersissa myös kaudella 2013–2014, mutta Earlin sopimus kuitenkin purettiin lokakuussa 2013. Noin kaksi viikkoa myöhemmin marraskuussa hän siirtyi EV Zugiin, jonka toiseksi paras maalintekijä Earl oli 13 osumallaan Josh Holdenin kanssa. Hän teki runkosarjassa kauden aikana yhteensä 20 osumaa, joilla Earl jakoi NLA:n maalipörssin kuudennen sijan Genève-Servette HC:n Matthew Lombardin ja HC Ambrì-Piottan Alexandre Giroux'n kanssa sekä pistepörssin yhdeksännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Elokuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Zugin kanssa.
Kaudella 2014–2015 Earl oli Zugin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 19+26=45, joilla hän jakoi koko NLA:n pistepörssin kuudennen sijan SC Bernin Martin Plüssin kanssa. Kaudeksi 2015–2016 Earl siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsiin SHL-joukkue Färjestads BK:n riveihin. Kesken kauden, tammikuussa 2016 hän siirtyi kuitenkin kevääseen 2017 asti kestävällä sopimuksella NLA-joukkue EHC Bieliin.
Maajoukkueura
Earl pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003, jolloin hän jakoi lukemalla +5 Yhdysvaltain sisäisen tehotilaston voiton T. J. Hensickin kanssa. Earl pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2002, jolloin hän voitti kultaa ja teki finaalissa mestaruuden ratkaisseen voittomaalin Canada Pacificia vastaan.
Muuta
Earlin perheeseen kuuluu siskot Brianne ja Erin. Hän kävi Pioneer High Schoolin Michiganin Ann Arborissa ja sen jälkeen Mira Costa High Schoolin Kalifornian Manhattan Beachilla.
Bryan Young
Bryan William Young (s. 6. elokuuta 1986 Ennismore, Ontario, Kanada) on eteläkorealais-kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Aasian liigan eteläkorealaisjoukkue Daemyung Killer Whalesissa. Hän on pelannut urallaan aiemmin myös 17 NHL-ottelua Edmonton Oilersissa ja on kaikkien aikojen ensimmäinen Etelä-Korean maajoukkueessa pelannut NHL-kokemusta omaava pelaaja.
Seuraura
OHL-joukkue Peterborough Petes varasi Youngin 45. pelaajana vuonna 2002. Hän pelasi kauden 2002–2003 vielä suurimmaksi osaksi OPJHL-joukkue Lindsay Muskiesissa ja sai tililleen kaksi OHL-ottelua. Edmonton Oilers varasi Youngin OHL:n tulokaskautensa päätteeksi viidennellä kierroksella 146. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Hän pelasi Petesissa tämän jälkeen vielä kolme kokonaista kautta, joista viimeinen kausi 2005-2006 päättyi sarjan mestaruuteen, J. Ross Robertson Cupiin.
Kesäkuussa 2006 Young teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän pelasi kaudella 2006–2007 kolmella sarjatasolla neljässä eri joukkueessa. Young aloitti kautensa AHL-joukkue Milwaukee Admiralsissa, josta hän siirtyi 22 pelaamansa ottelun jälkeen ECHL-joukkue Stockton Thunderiin. Loppukaudesta Young nousi takaisin AHL:ään, tällä kertaa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin joukkueeseen. Yhteensä hänen tulokaskautensa AHL:ssä toi 32 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen, kuten myös neljässä playoff-ottelussa. Young debytoi kauden aikana myös Oilersin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 15 runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Young pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 9. maaliskuuta 2007 vieraissa Anaheim Ducksia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.19 minuuttia.
Kaudet 2007–2008 ja 2008–2009 Young vietti pääasiassa AHL:ssä Springfield Falconsin vahvuudessa ja sai ensimmäisenä mainitulla kaudellaan tililleen myös kaksi NHL-ottelua. Kaudella 2009–2010 hän jatkoi Falconsissa vuoden mittaisella AHL-sopimuksella. Young pelasi kautensa kuitenkin suurimmaksi osaksi ECHL:n puolella Stockton Thunderissa.
Young siirtyi kaudeksi 2010–2011 vuoden mittaisella sopimuksella ALIH-liigan eteläkorealaisjoukkue High1:een. Hän jatkoi joukkueessa kuitenkin myös tämän jälkeen ja nousi kaudella 2011–2012 High1:n varakapteeniksi. Young oli tuolloin myös joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 4+42=46. Hän voitti myös koko ALIH:n puolustajien pistepörssin ja palkittiin kauden päätteeksi liigan parhaana hyökkäävänä puolustajana. Young oli High1:n tehokkain puolustaja myös kausina 2012–2013 ja 2013–2014. Hän sijoittui jälkimmäisellä kaudella myös 134 minuutillaan ALIH:n jäähypörssissä toiseksi edellään vain Nikkō Ice Bucksin Matt Waddell. Kaudeksi 2017–2018 Young siirtyi jatkamaan uraansa samassa liigassa pelaavan Daemyung Killer Whalesin riveihin.
Maajoukkueura
Young edusti Etelä-Koreaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2018, jotka olivat joukkueen kaikkien aikojen ensimmäiset pääsarjatasolla. Young valittiin Norjaa vastaan pelatun alkulohkon päätteeksi Etelä-Korean ottelun parhaaksi pelaajaksi. Joukkueen turnaus päättyi lopulta putoamiseen IA-divisioonaan. Young pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014, 2016 ja 2017, joista viimeisin turnaus päättyi hopeaan. Hän oli myös ensimmäistä kertaa historiassa nostamassa Etelä-Koreaa pääsarjan MM-kilpailuihin. Young pelasi myös Aasian talvikisoissa vuonna 2017, jolloin hän voitti hopeaa.
Point Roberts
Paikallinen sanomalehti on All Point Bulletin.
Historia
Vuonna 1791 espanjalainen tutkimusmatkailija Francisco de Eliza ja brittiläinen George Vancouver olivat samaan aikaan tutkimassa aluetta ja kartoittivat yhteistyössä Georgiansalmen ja Boundary Bayn. Vancouver nimesi Point Robertsin brittiläisen kapteenin Henry Robertsin kunniaksi.
Vuonna 1846 solmitussa Oregonin sopimuksessa Kanadan ja Yhdysvaltain raja määriteltiin seuraamaan 49:ttä leveyspiiriä, lukuun ottamatta Vancouverinsaarta joka jäi kokonaisuudessaan Kanadan puolelle. Tämän vuoksi Point Roberts on maantieteellisesti erillään muusta Washingtonin osavaltiosta. thumb|left|300px|Karttakuva Point Robertsista
Alue oli sotilasaluetta vuoteen 1908 jolloin valtio antoi maat uudisasukkaille, jotka olivat lähinnä islantilaisia siirtolaisia. Heidän muistokseen kaupungin hautausmaalla on Islannin presidentin paljastama muistomerkki. Kerrotaan että paikkakunnalla asuu paljon, ehkä 50, Yhdysvaltojen todistajasuojeluohjelman piiriin kuuluvia ihmisiä.
Liikenneyhteydet
Maanteitse Point Robertsiin pääsee vain Kanadan Brittiläisen Kolumbian kautta. Alueelle on myös lossiyhteyksiä Washingtonista, ja siellä on pieni paikallinen lentoasema.
Iivari Halttu
Iivari (Kaarlo Isak Antinpoika) Halttu (1. tammikuuta 1894 Haukipudas – 8. heinäkuuta 1951 Alatornio) oli suomalainen itseoppinut taidemaalari.
Haltun vanhemmat olivat Kuivaniemen entinen kunnankirjuri Antti Halttu ja Iida Kustaava Halttu.
Halttu muutti 1940-luvun lopulla Alatorniolle, jossa hän sitten kuoli 57-vuotiaana.
Rock Out
Rock Out on brittiläisen heavy metal -yhtyeen Motörheadin kappale levyltä Motörizer. Kappale on tullut melko tunnetuksi sen julkaisun jälkeen, ja sitä on pidetty jopa 2000-luvun Ace of Spadesina. Kappale on hyvin nopeatempoinen. Siitä on tehty myös musiikkivideo. Rock Out oli tunnuslauluna WWE:n Pay-Per-View-tapahtumassa 7. syyskuuta 2008. Kappale äänestettiin Motörheadin neljänneksi parhaaksi biisiksi Radio Rockin Suurimmat yhtyeet -äänestyksessä.
Kapillaarielektroforeesi
Kapillaarielektroforeesi (CE) on kromatografiaa hyvin läheisesti muistuttava erotusmenetelmä, jota voidaan käyttää yhdisteiden kvalitatiiviseen tai kvantitatiiviseen määrittämiseen. Ero kromatografiaan on erottelussa käytetty sähkökenttä, varautuneet hiukkaset kulkevat sähkökentässä kohti vastakkaista varausta. Komponenttien erottuminen toisistaan perustuu ionisten komponenttien varauksiin ja erisuuruisiin vastusvoimiin. Kapillaarielektroforeesi on suhteellisen uusi analyysimenetelmä, jonka etuina ovat nopeus, yhdisteiden tehokas erottuminen ja vähäinen liuottimien tarve.
Kapillaarielektroforeettisia tekniikoita, jotka voidaan toteuttaa samanlaisella laitteistolla:
Laitteisto ja menetelmän periaatteesta
Laitteistoja on saatavilla kaupallisesti. Niihin kuuluu lämpötilakontrolloitu kapillaari, virtalähde, automaattinen näytteensyöttömenetelmä ja detektori. Nestemäinen näyte injektoidaan sopivalla tavalla kapillaariin, jonka kumpikin pää on upotettu puskuriliuokseen. Kun systeemiin kytketään virta, näytteessä olevat aineet kulkeutuvat eli migratoituvat erilaisilla nopeuksilla, kapeina vyöhykkeinä kohti detektoria. Näytevyöhykkeet ovat erityisen kapeita, koska kapillaarin sisälle muodostuu elektro-osmoottinen virtaus.
Analyysi tapahtuu useimmiten polyimidillä päällystetyissä silikakapillaareissa, jotka kunnostetaan ennen analyysiä emäksisellä liuoksella.
Historia
Ensimmäistä kertaa tunnetuin CE-tekniikka kapillaarivyöhyke-elektroforeesi (CZE) esitettiin vuonna 1981. (Jorgenson J.:Anal. Chem 53 (1981) 1298)
Sjuksköterskeföreningen i Finland
Sjuksköterskeföreningen i Finland ('Suomen sairaanhoitajataryhdistys') on vuonna 1898 perustettu ruotsinkielinen sairaanhoitajien järjestö Suomessa. Järjestö on Pohjoismaiden ensimmäinen sairaanhoitajien järjestö.
Järjestön puheenjohtajat
Järjestön puheenjohtajina ovat toimineet:
Angus, Thongs and Perfect Snogging
Angus, Thongs and Perfect Snogging on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut brittiläinen komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Gurinder Chadna. Elokuva perustuu kahteen Louise Rennisonin kirjoittamaan nuortenromaaniin, Angus, Thongs and Full-Frontal Snogging ja It's OK, I'm Wearing Really Big Knickers (suom. Kissanpäiviä ja jumalaisia jätkiä ja Minihameita ja miesmagneetteja). Elokuva seuraa 14-vuotiaan Georgia Groomen näyttelemän Georgia Nicolsonin elämää, kun hän yrittää saada poikaystävän, järjestää parhaat viisitoistavuotissyntymäpäivät ikinä ja pitää samalla vanhempansa (Alan Davies ja Karen Taylor) onnellisena.
Angus, Thongs and Perfect Snogging sijoittuu Eastbourneen, Englannin rantakaupunkiin. Elokuva on kuvattu siellä ja Brightonissa. Elokuva julkaistiin Englannissa 25. heinäkuuta 2008.
Juoni
Samaan aikaan Georgian isä saa työtarjouksen Uudesta-Seelannista ja lähtee sinne valmistelemaan perheen muuttoa hänen luokseen. Hänen ollessaan poissa Georgian äiti palkkaa komean rakentajan Jemin remontoimaan olohuonetta. Äiti alkaa viettää yhä enemmän aikaa Jemin kanssa ja saa Georgian huolestumaan vanhempiensa avioliiton puolesta. Yrittäessään "kasvaa isoksi" Robbieta varten Georgia menee Peter Dyerin (Liam Hess) suutelutunnille. Peter ihastuu Georgiaan ja yrittää seuraavan illan bileissä suudella tätä. Molemmat kaatuvat puskaan ja Robbie, Lindsay, Jas ja Tom näkevät hänen alushousunsa ja hänet maassa Peterin kanssa. Yrittäessään päästä eroon Peteristä Georgia valehtelee tälle olevansa lesbo. Tom kutsuu Jasin uimaan hänen ja Robbien kanssa. Georgia keksii tavata heidät altaalla ja tuo pikkusiskonsa mukaan, koska on joutunut tämän lapsenvahdiksi. Robbie ja Georiga suutelevat uima-altaassa. Robbie lähtee ja sanoo, että hänen pitää järjestää pari asiaa, mutta lupaa soittaa Georgialle myöhemmin. Muutamaa viikkoa myöhemmin Huba-Dave kutsuu Georgian mukaansa Robbien bändin Stiff Dylansin bileisiin. Luettuaan kirjan "Men are from Mars, Women are from Venus" Georgia keksii suunnitelman tehdä Robbien mustasukkaiseksi menemällä Daven kanssa. Robbie yrittää jutella Georgian kanssa bileissä, mutta Lindsay keskeyttää hänet. Koulussa Dave saa tietää Georgian käyttäneen häntä tehdäkseen Robbien kateelliseksi ja lopettaa Georgialle puhumisen. Kun Dave kertoi Robbielle Georgian käyttäneen Davea hyväksi, Robbiekin suuttuu hänelle. Kun Georgia saa tietää Jasin paljastaneen asian, heille tulee riita ja he sanovat, etteivät puhu toisilleen enää ikinä. Georgiasta tuntuu, että hänellä ei ole syytä jäädä Englantiin, ja hän päättää haluta muuttaa Uuteen-Seelantiin. Ennen lähtöään Georgia menee rannalle tietäen Robbien olevan siellä ja pyytää tältä anteeksi. Robbie kertoo hänelle jättäneensä Lindsayn ja tunnustaa yhä pitävänsä Georgiasta.
Lopussa Georgian äiti vie Georgian klubille, ja selviää, että siellä on Georgian yllätysviisitoistavuotissyntymäpäiväjuhlat, jotka Jas on Georgian äidin kanssa salaa järjestänyt. Kaikki hänen ystävänsä ja hänen perheensä onnittelevat häntä, ja Jas ja Georgia päättävät olla taas ystäviä. Yllätykseksi Georgian isä on palannut Uudesta-Seelannista ja päättänyt jäädä Eastbourneen saatuaan paremman työtarjouksen. Paljastuu myös, että Jem on homo ja hänen poikaystävänsä omistaa yökerhon. Stiff Dylans esittää kappaleensa Ultraviolet, jonka Robbie on kirjoittanut Georgiasta, kun Lindsay, joka on tullut omista juhlistaan (jonne kukaan ei ole saapunut), keskeyttää heidät ja sanoo Robbielle, että voi joko ottaa tämän tai menettää ikuisiksi ajoiksi. Robbie kertoo Lindsaylle, että Georgia on se, jonka hän haluaa, ja suutelee Georgiaa lavalla.
Kirjasin
Kirjasin voi tarkoittaa
Cristin Milioti
Cristin Milioti (s. 16. elokuuta 1985 Cherry Hill, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Milioti tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjassa Ensisilmäyksellä ja elokuvassa The Wolf of Wall Street sekä useissa Broadway-musikaaleissa. Hän oli vuonna 2012 Tony-ehdokkaana musikaalista Once, josta hän myös voitti Grammy-palkinnon.
Burman rata
thumb|Burman rautatien kartta. Burman rata eli Thaimaan–Burman rautatie on yli 400 kilometriä pitkä rautatie Myanmarin (eli entisen Burman) Yangonista (entinen Rangoon) Thaimaan pääkaupunkiin Bangkokiin. Radasta vain osa on nykyään käytössä. Historiansa vuoksi rata tunnetaan myös ”Kuoleman rautatienä”.
Japanilaiset rakensivat radan toisen maailmansodan aikana vuosina 1942–1943 mahdollistaakseen tarvikkeiden kuljettamisen Bangkokin ja Rangoonin välillä. Radan rakennustöissä käytettiin sotavankeja ja pakkotyöläisiä. Noin 180 000 aasialaisesta pakkotyöläisestä jopa 90 000 kuoli joko onnettomuuksissa, surmattuna, nälkään tai sairauksiin. Pakkotyössä oli myös 60 000 vangittua liittoutuneiden sotilasta, joista kuoli arviolta 16 000. Sodan lopulla vuonna 1945 liittoutuneet pommittivat radan käyttökelvottomaksi. thumb|left|250px|Junamatkaa radalla pitkin Kwaijoen vartta vuonna 2004.
Thaimaan puolella radasta on käytössä 130 kilometrin mittainen osuus Ban Pongin ja Namtokin välillä. Myös Myanmarissa harkitaan 105 kilometrin mittaisen osuuden kunnostamista ja ottamista käyttöön. Kunnostustöihin on luvassa ulkomaista tukea.
Radan rakennustyöstä ja rakentajien kovasta kohtelusta kertoo vuoden 1957 elokuva Kwai-joen silta, joka perustuu Pierre Boullen samannimiseen romaaniin.
Katsuragi (1944)
Katsuragi oli keisarillisen Japanin laivaston Unryū-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 25. kesäkuuta 1942 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1942. Se laskettiin vesille 19. tammikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta päällikkönään Kawahata Masaji.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Saseboon sijoitettuun 1. lentotukialusdivisioonaan ja oli vuoden loppuun Sisämerellä miehistön koulutuksessa. Alus siirrettiin 4. helmikuuta 1945 huollettavaksi Kuren laivastontelakalle, mistä se vapautui 18. maaliskuuta. Seuraavana päivänä se vaurioitui Kuressa liittoutuneiden TF58:n ilmahyökkäyksessä. Miyazaki Toshio vastaanotti 20. huhtikuuta aluksen päällikkyyden, jolloin aluksen sijoituspaikaksi vaihtui Kure luokiteltuna 4. luokan reservialukseksi. Alus ankkuroitiin naamioituna Mitsukojimaan noin 450 metriä pohjoiseen Amagista.
Alus vaurioitui 24. heinäkuuta TF38:n ilmahyökkäyksessä ja uudelleen 28. heinäkuuta ilmahyökkäyksessä, jolloin lentokansi tuhoutui ja ylempi hangaari vaurioitui. Rungon alemmat osat ja konehuoneet eivät vaurioituneet. Alus poistettiin alusluettelosta 20. marraskuuta. Pommituksissa menehtyi 26 aluksen miehistön jäsentä.
Sodan jälkeen alus kuljetti sotilaita ja siviilejä takaisin Japaniin muun muassa Uuden-Britannian saarelta. Se poistettiin 15. marraskuuta 1946 tehtävästä ja siirrettiin 20. marraskuuta sisäministeriölle. Alus romutettiin 22. joulukuuta 1946 – 30. marraskuuta 1947 Hitachi-Sakurajimalla Osakassa.
Kamikaze
thumb|upright|[[Mitsubishi A6M Reisen|Mitsubishi Zero hyökkää taistelulaiva USS Missourin kimppuun.]]
Kamikaze ( tai shinpū) eli kamikazelentäjä oli keisarillisen Japanin asevoimien erikoisjoukkojen itsemurhalentäjä toisessa maailmansodassa. Kamikazelentäjän tehtävänä oli tarkoituksellisesti ohjata räjähteillä lastattu lentokone vihollisen laivaan. Erityisesti kamikazelentäjät kuuluivat keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 perustamiin erikoisjoukkoihin, jotka tunnettiin virallisesti nimellä ”Kamikaze-erikoishyökkäysjoukot”. Laivaston lisäksi myös keisarillisen armeijan ilmavoimilla oli omia itsemurhalentäjiään. Lento-osastot olivat osa keisarillisen armeijan ja laivaston muita erikoisjoukkoja (tokubetsukōgekitai tai lyhyemmin tokkōtai), joihin kuului esimerkiksi itsemurhasukellusveneitä, -torpedoja ja -moottoriveneitä.
Japani turvautui tappiollisen sodan lopulla itsemurhahyökkäyksiin, koska oli menettänyt kykynsä estää vihollisen eteneminen perinteisen sodankäynnin keinoin. Kamikaze olikin uhrattuihin resursseihin nähden tehokas taktiikka, joka kykeni suhteellisen vähäisin menetyksin aiheuttamaan liittoutuneille raskaat tappiot. Japanilaiset tekivät sodan aikana noin 2 400 kamikazehyökkäystä. Ne aiheuttivat liittoutuneille lähes 10 000 miehen tappiot ja upottivat tai vaurioittivat yli 400 alusta. Lentäjät olivat enimmäkseen vapaaehtoisia, joskin monia painostettiin suostumaan. Sodan lopputulokseen kamikazella ei ollut vaikutusta.
Tausta
thumb|left|Koulutytöt vilkuttavat kamikazelentäjälle.
Toisen maailmansodan lopulla japanilaiset turvautuivat itsemurhataktiikkaan, koska eivät enää kyenneet estämään liittoutuneiden etenemistä perinteisen sodankäynnin keinoin. Keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien lentäjät pyysivät lupaa itsemurhahyökkäyksiin jo maaliskuun 1943 alkupuolella. Lupaa ei myönnetty, mutta yksi lentäjistä ohjasi silti koneensa päin vihollisen pommikonetta ja kuoli. Kesällä 1943 itsemurhahyökkäysten mahdollisuudesta puhuttiin jo virallisesti. Ajatuksena oli täyttää hävittäjä räjähteillä. Kesällä 1944 kenraalimajuri Hiroshi Masaki julkaisi artikkelin ”Tutkielma itsemurhahyökkäyksestä laivaston aluksia vastaan” (Sutemisenpō ni yoru kanteikōgeki no kōsatsu). Samoihin aikoihin nousi esiin myös ajatus ihmistorpedoista ja pienistä moottoriveneistä, jotka lastattaisiin pommeilla ja ohjattaisiin vihollisaluksiin.
Laivaston ilmavoimien kamikazetaktiikan pääarkkitehti oli amiraali Takijirō Ōnishi, joka arvioi sen olevan ainoa keino kääntää sodan kulku Japanin eduksi. Toisaalta Japanissa tiedostettiin hyvin tilanteen toivottomuus, ja kamikazeen kuului ajatus kunniakkaasta taistelusta ylivoimaista vihollista vastaan katkeraan loppuun saakka. Lentäjän kuolema ei silti ollut hyökkäyksen itsetarkoitus, vaan sitä pidettiin isänmaan hyväksi tehtävänä uhrauksena. Bushidōssa itsemurha ei ole sankariteko vaan keino sovittaa epäonnistuminen tai häpeä, eikä kamikazehyökkäyksiä sodanaikaisessa Japanissa nähty itsemurhina. Muodollisesti kamikazejoukot tunnettiin ”erikoisjoukkoina” (特攻隊, tokkōtai). Lentäjien kunnioittamiseksi eteen lisättiin sana shinpū, ’jumalallinen tuuli’, joka voidaan lausua myös kamikaze. Lentäjät käyttivät valkoista huivia ja sitoivat otsaansa samuraikulttuuriin kuuluvan valkoisen hachimaki-huivin.
Taktiikan mahdollisti japanilainen sotilaskulttuuri, joka korosti yksilön uhrautuvaisuutta valtion ja hallitsijan hyväksi. Tuhannet nuoret lentäjät ilmoittautuivatkin vapaaehtoisiksi kamikaze-lentoja varten. Viholliselle antautumista pidettiin kunniattomana, kun taas sodassa kaatuneista tulisi kameja. Keisarin palveluksessa kuolleiden soturien henkien uskottiin palaavan Japaniin, jossa ne asettuisivat esimerkiksi Yasukuni-jinjan pyhäkköön Tokiossa. Eloonjääneet vapaaehtoiset ovat usein viitanneet zen-filosofiaan, jonka mukaan kuolema ei ole muita tapahtumia merkityksellisempi. Vastoin yleistä käsitystä monet kamikazelentäjät olivat kuitenkin vastahakoisia ja ryhtyivät vapaaehtoisiksi vasta pitkän painostuksen jälkeen. Monet heistä saivat vain lyhyen lentokoulutuksen ja huonolaatuisen koneen. Sodan loppuvaiheessa itsemurhalentäjiksi otettiin myös yliopisto-opiskelijoita.
Sodankäynti
thumb|300 px|[[Okinawan taistelun aikana 11. toukokuuta 1945 kaksi kamikazekonetta vaurioitti vakavasti lentotukialus USS Bunker Hilliä. Laivan miehistöstä kuoli 346 miestä, 43 katosi ja 264 haavoittui. ]]
Biakin taistelussa 27. toukokuuta 1944 neljä armeijan ilmavoimien lentäjää ohjasi hävittäjä-pommittajansa liittoutuneiden aluksia päin Uuden-Guinean lähellä. Hyökkäys oli ilmeisesti menestys ja nosti huomattavasti japanilaisten taistelutahtoa. Kontra-amiraali Masafumi Arima yritti 15. lokakuuta lentää päin amerikkalaista lentotukialusta. Hyökkäys epäonnistui, mutta Arima oletti muiden lentäjien seuraavan esimerkkiään. Ei tiedetä, oliko tällä vaikutusta itsemurhataktiikan yleistymiseen. Joka tapauksessa ensimmäinen virallinen kamikazeosasto perustettiin viisi päivää myöhemmin.
Laivaston ilmavoivat teki ensimmäisen virallisen kamikazehyökkäyksen Leytenlahden taistelun aikana 25. lokakuuta 1944, jolloin 24 vapaaehtoista hyökkäsi Yhdysvaltain lentotukialusosastoa vastaan. A6M Zero -hävittäjä osui lentotukialus St. Lo’hun, joka upposi alle tunnissa. Hyötysuhdetta pidettiin tyydyttävänä, ja Leyten jälkeen itsemurhahyökkäyksistä tuli vakituinen osa japanilaisten sodankäyntiä.  Eniten kamikazehyökkäyksiä tehtiin Okinawan taistelussa, jossa japanilaiset tekivät arviolta 2 000 itsemurhahyökkäystä. Ne aiheuttivat Yhdysvaltain laivastolle noin 5 000 miehen tappiot, mikä on sen suurin yhdessä taistelussa kärsimä määrä. Kamikazehyökkäysten torjuminen osoittautui vaikeaksi. Tehokkainta oli ryhmittää hävittäjät raskaampien alusten ympärille ja tuhota itsemurhakoneet ilmatorjuntatulella.
Laivaston lisäksi myös armeijan ilmavoimat perustivat omia kamikazeyksiköitä. Niiden tärkeimmät tukikohdat sijaitsivat Filippiineillä. Armeija yliarvioi hyökkäysten tehon pahoin. Filippiineiltä lennettiin 338 kamikazetehtävää, joissa menetettiin 277 lentäjää ja 224 konetta. Japanilaisen arvion mukaan iskut upottivat 116 alusta ja vaurioittivat 191:tä, mutta yhdysvaltalaisen kirjanpidon mukaan uponneita aluksia oli vain 19 ja vaurioituneita 72. Japanilaiset eivät käyttäneet kamikazetaktiikkaa Tyynenmeren taisteluiden ulkopuolella.
Hyökkäys pyrittiin tekemään auringon suunnasta tai pilviverhon suojasta. Usein hyökkäyksiä tehtiin samaan aikaan monesta eri suunnasta ja monelta eri korkeudelta. Japanin sodanjohto piti lentäjien taistelutahtoa onnistumisen kannalta keskeisenä. Lentäjiä kehotettiin pitämään silmänsä auki loppuun asti ja huutamaan kaikin voimin Hissatsu! (必殺, ’varma upotus’). Parhaana törmäyskohtana pidettiin komentosiltatornien ja savupiippujen väliä. Myös lentotukialuksen lentokantta, hangaarin sisäänkäyntiä sekä erityisesti hissejä pidettiin arvokkaina maaleina. Muiden alustyyppien kohdalla kehotettiin tähtäämään laivan perän konehuonetta. Komentosiltatorniin tai tykkitorneihin osumista tuli välttää. Taktiikan parantaminen oli vaikeaa, sillä kamikazelentäjillä oli vain vähän japanilaisia saattohävittäjiä. Lisäksi saattajien huomio kiinnittyi viholliskoneiden torjumiseen. Luotettavaa tietoa hyökkäysten tehosta ei siksi juurikaan ollut.
Viimeiset kamikazehyökkäykset tehtiin Nagasakin pommituspäivänä, jolloin kolme Japanin laivaston amiraalia päätti lentää itsemurhalennon antautumisen sijaan. He repivät tähdet kauluksistaan, pukeutuivat kamikazelentäjän asuihin ja ottivat samuraimiekat mukaansa. Mukaan lähti useita muita vapaaehtoisia. Lisäksi ilmaan saatiin kymmenkunta Kawanishi N1K Shiden -hävittäjää ja kaksi Saiun-torpedokonetta. Hyökkäys epäonnistui, kun kokeneet amerikkalaiset hävittäjälentäjät iskivät japanilaiskoneiden kimppuun jo kauan ennen kohteeseen saapumista. Kokemattomat japanilaislentäjät eivät pärjänneet ilmataistelussa ja heidät kaikki ammuttiin alas. Japanilaisten ainoa aikaansaannos oli kahden jo palavan Shiden-hävittäjän törmäys saattueen suureen ammuslaivaan, joka räjähti kappaleiksi.
Tulokset
Japanilaisten sotilasjohto odotti kamikazetaktiikalta paljon ja sen toivottiin jopa kääntävän sodan kulun. Käytettyihin resursseihin nähden kamikazet olivatkin tehokas sodankäynnin menetelmä ja pakottivat liittoutuneet tekemään merkittäviä muutoksia laivasto-operaatioidensa suunnitteluun ja toteutukseen. Japanissa lentäjiä juhlittiin sankareina, kun taas kristillisessä kulttuurissa kasvaneille liittoutuneiden sotilaille itsemurhahyökkäykset olivat järkyttävä kokemus. Kamikazen vaikutus sodan lopputulokseen oli kuitenkin vähäinen. Amiraali Ōnishi teki Japanin antauduttua seppukun anteeksipyyntönä nuorille miehille, jotka oli tarpeettomasti lähettänyt kuolemaan.
Kamikazea voidaan pitää modernin risteilyohjuksen edeltäjänä. Kummatkin ovat maaliinhakeutuvia täsmäaseita, jotka kykenevät aiheuttamaan pieneen kokoonsa ja hintaansa nähden suurta tuhoa vihollisaluksille.
Kalusto
Kamikaze-hyökkäyksissä käytetyt koneet olivat lähinnä tavallisia hävittäjiä ja kevyitä pommikoneita, joihin oli asennettu ylimääräisiä polttoainetankkeja ja pommeja.
Useiden Zeroilla tehtyjen kamikaze-hyökkäysten epäonnistuttua alettiin valmistaa lentävää pommia, jonka virallinen nimi oli Yokosuka MXY7 ”Ōka” ja jolle liittoutuneet antoivat lempinimen ”Baka” (’idiootti’). Kone kulki rakettimoottoreillaan lähes 1 000 kilometriä tunnissa, joten ilmatorjunnan oli lähes mahdotonta osua siihen. Bakat kuljetettiin lähelle kohdetta Mitsubishi G4M2 ”Betty” -pommikoneilla, jotka hitautensa vuoksi olivat haavoittuvia. Vain muutama rakettipommi onnistui tehtävässään. Amerikkalaiset saivat runsaasti Baka-pommeja sotasaaliiksi; muun muassa Okinawan maanalaisista lentokonesuojista löytyi 300 konetta. Sen sijaan sodan jälkeen Yokosukan laivastovarikolta löytynyt kahdella saksalaisella Walther-rakettimoottorilla ja kuudella kiinteäpolttoaineisella raketilla varustettu, itsenäisesti maastartin suorittamaan pystyvä Baka-prototyyppi. Se ilmeisesti oli mallinsa ainoa valmistettu kone.
Japanilaisten ainoa lähinnä itsemurhakoneeksi suunniteltu suihkukonetyyppi Nakajima Kikka teki ainoastaan koelentoja. Tyypistä oli olemassa piirustukset myös torjuntahävittäjäksi, joskaan tämä malli ei päässyt koskaan edes prototyyppiasteelle.
Muut erikoisjoukot
Tarkkaan ottaen kamikaze oli laivaston erikoisjoukkojen nimi (神風特別攻撃隊, Kamikaze tokubetsukōgekitai eli ’Kamikaze-erikoishyökkäysjoukot’). Laivaston lisäksi myös armeijan ilmavoimilla oli omia itsemurhalentäjiään. Lento-osastot olivat osa keisarillisen armeijan ja laivaston muita erikoisjoukkoja (tokubetsukōgekitai tai lyhyemmin tokkōtai), joihin kuului esimerkiksi itsemurhasukellusveneitä, -torpedoja ja -moottoriveneitä.
Itsemurhatorpedojen valmistamisesta tehtiin päätös helmikuussa 1944. Niille annettiin myöhemmin nimeksi Kaiten (回天, ’taivas kääntyy’). Tokiossa pidettiin huhtikuussa kokous, jossa päätettiin valmistaa moottoriveneitä itsemurhahyökkäyksiä varten. Maavoimilla (Marure) ja laivastolla (Shin’yō) oli omat itsemurhaveneprojektinsa, mutta kokonsa ja suorituskykynsä puolesta ne olivat lähes identtiset. Myös itsemurharynnäkkösukeltajia oli olemassa: heidän piti tunkeutua vihollisen ankkuripaikoille suurten räjähdyspanosten kanssa ja tuhota vihollisen aluksia räjäyttämällä panokset kriittisissä paikoissa kuten potkuriakselien juuressa. Tätä ryhmää kutsuttiin nimellä Fukuryū eli ’ryömivä lohikäärme’. Menetelmän toimivuus oli kyseenalainen, koska sukeltajille varatut kevyet happilaitteet olivat syystä tai toisesta lähes käyttökelvottomia.
Jacky Durand
Durand tunnettiin irtiottojen erikoismiehenä. Hän voitti vuoden 1992 Flanderin ympäriajon 217 kilometrin irtioton jälkeen. Hän voitti suurista klassikkokilpailuista myös Pariisi–Toursin 1998. Ranskan mestaruuden Durand voitti kahdesti. Ranskan ympäriajossa hän voitti kolme etappia, kantoi vuoden 1995 kilpailussa kaksi päivää Maillot jaune -paitaa, voitti vuosina 1998 ja 1999 yritteliäimmän ajajan palkinnon ja sijoittui 1999 lisäksi kokonaiskilpailussa viimeiseksi.
Stanislav Galimov
Stanislav Raisovitš Galimov (, s. 12. helmikuuta 1988 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkomaalivahti.
Galimov aloitti uransa Traktor Tšeljabinskin kakkosjoukkueessa Pervaja ligassa, Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla vuonna 2005. Hän siirtyi HK Neftjanik Almetjevskin kakkosjoukkueeseen kaudelle 2006–2007, niin ikään Pervaja ligaseuraan. Hän pääsi pelaamaan Almetjevskin ykkösjoukkueessa 19 runkosarja- ja 2 pudotuspeliottelua Vysšaja Ligassa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Galimov siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Oulun Kärppiin.
Olavi Laine
Olavi Einar Laine (20. joulukuuta 1922 Oulu – 15. joulukuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Oulun vapaan taidekoulun 1940 käynyt Laine meni naimisiin jatkosodan loppuvaiheessa 1944 Tyyne Alapihlajan kanssa johon hän oli tutustunut kolme vuotta aiemmin sotasairaalassa Mikkelissä. Laineet asuivat sodan jälkeen Ristiinassa ja muilla paikkakunnilla Itä-Suomessa kunnes he muuttivat Hämeenlinnaan. Viimeksi he asuivat pääkaupunkiseudulla muun muassa Espoon Tapiolassa ja Helsingin Vuorimiehenkadulla.
Uransa alkuvaiheissa 1940-luvulla Laineen työt levisivät lähinnä tuttavien ja sukulaisten välityksellä. Hän piti ensimmäiset näyttelynsä 1947 Mikkelissä. Vuonna 1952 hylättyihin apuraha-anomuksiin kyllästynyt Laine myi omaisuutensa ja matkusti perheensä kanssa Nizzaan Ranskaan jossa hän opiskeli École Nationale d'Arts Décoratifs de Nicessä 1952–1953 ja vielä myöhemmin École Municipale de Dessinissä 1962–1963. Nizza ympäristöineen teki suuren vaikutuksen Laineeseen ja hän kuvasikin sitä useissa maalauksissaan. Toinen Laineen suosikkikohde Ranskassa oli Chartres Pariisin lähellä. Laine kävi myös usein Ruotsissa ja maalasi siellä Lökholmenin kalastajasataman ja Kosterin saaren maisemia. Laine hankki 1960-luvulla Maalarmäki-nimisen kesäpaikan Juvalta ja kuvasi tätäkin ympäristöä useissa maalauksissaan.
Dubai Tennis Championships
Dubai Tennis Championships on Dubaissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa pelattava tennisturnaus. Turnaus kuuluu miesten ATP World Tour 500 -turnauksiin ja naisten WTA-kiertueen Premier 5 -turnauksiin. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1993.
José Oscar Barahona Castillo
José Oscar Barahona Castillo (29. marraskuuta 1938 Mercedes La Ceiba – 22. lokakuuta 2016) oli elsalvadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Vicenten hiippakuntaan 20. tammikuuta 1963 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Mibiarcan titulaaripiispaksi 16. heinäkuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pedro Arnoldo Aparicio y Quintanilla, jota avustivat Arturo Rivera Damas ja José Eduardo Alvarez Ramírez.
Barahona Castillo sai 6. kesäkuuta 1983 nimityksen San Vicenten piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 4. kesäkuuta 2005.
Käpypalmut
Käpypalmut ovat paljassiemenisiä siemenkasveja, jotka muodostavat lahkon Cycadales. Ne eivät ole kovinkaan läheistä sukua muille nykyisin eläville kasveille, vaikka niitä usein luullaankin palmuiksi tai saniaisiksi. Siinä mielessä ryhmän suomenkielinen nimi käpypalmut onkin hieman harhaanjohtava, sillä ryhmän lajit eivät ole erityisen läheistä sukua palmuille. Käpypalmujen lehdet ovat jäykät ja ne kasvavat viuhkamaisena rykelmänä paksusta varresta, joka nuorena muistuttaa suurta käpyä.
Esiintyminen
Nykyisin elävät käpypalmut jakautuvat kolmeen heimoon, yhteentoista sukuun ja 289 tunnettuun lajiin, jotka kaikki esiintyvät maapallon trooppisissa ja subtrooppisissa osissa. Keski- ja Etelä-Amerikassa lajimäärä on runsain; lisäksi useita lajeja esiintyy Australiassa, Tyynenmeren saarilla, Japanissa, Kiinassa, Intiassa, Madagaskarilla ja ainakin 65 lajia Afrikan mantereen eteläosassa ja trooppisessa keskiosassa.
Useimmat käpypalmut tarvitsevat elinympäristökseen suhteellisen valoisan ja lämpimän paikan, mutta muutoin ne eivät ole kasvupaikkansa suhteen vaativia. Jotkut lajit selviytyvät hiekalla tai jopa kalliolla tai suolaisella maaperällä. Jurakaudella käpypalmut olivat yksi hallitsevista kasvityypeistä, mutta nykyään ne muodostavat varsin pienen osan kasvikunnasta. Lisäksi monet lajit ovat käyneet uhanalaisiksi elinympäristön muutosten takia. Käpypalmut ovat nykyisin melko suosittuja koriste- ja huonekasveja, ja niitä voi myös kasvattaa suoraan siemenistä.
Kehityshistoria
Yhdessä neidonhiuspuiden kanssa käpypalmut ovat vanhin nykyään elävä siemenkasviryhmä. Ne kehittyivät todennäköisesti muinaisista siemensaniaisista myöhäisellä paleotsooisella maailmankaudella. Varhaisimmat Kiinasta tehdyt fossiililöydöt ovat peräisin alapermikaudelta 270–280 miljoonaa vuotta sitten. Ne levisivät mesotsooisella maailmankaudella kaikkialle maailmaan, ja yhdessä neidonhiuspuiden sekä havupuiden kanssa ne hallitsivat kauden kasvillisuutta. Kyseiset käpypalmut eivät kuitenkaan olleet läheistä sukua nykyään eläville kolmelle heimolle, jotka ilmestyivät tertiäärikaudella 50–60 miljoonaa vuotta sitten. Koppisiemenisten noustua hallitseviksi kasveiksi liitukaudella alkoivat käpypalmut vähitellen harvinaistua ja monet lajit kuolivat sukupuuttoon.
Käyttö
Käpypalmuista tehdään joissakin maissa saagon tapaista jauhoa ihmisravinnoksi. On olemassa hypoteesi, että mikrobien tuottama aminohappo beeta-N-metyyliamino-L-alaniini (BMAA) joutuisi käpypalmujen ravintokäytön vuoksi ihmisiin ja aiheuttaisi ainakin Guamin alkuperäisasukkaiden tšamorrojen keskuudessa motoneuronitaudin kaltaista dementiaa.
Luettelo Nivalan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Nivalan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Nivalassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Mira ja miljoonakodit
Mira ja miljoonakodit on maalis–toukokuussa 2015 AVA-kanavalla esitetty ohjelma, jossa seurattiin myyntijohtaja Mira Kasslinin arkea kiinteistönvälittäjänä. Ohjelmassa Kasslinin johdolla tutustuttiin lähinnä suomalaisiin luksuskoteihin ja siihen kuinka Suomessa myydään arvokohteita.
Tšekin Extraliga -kausi 2012–2013
Tšekin extraligan kausi 2012-2013 oli liigan 20. kausi. Pudotuspelit voitti ensimmäistä kertaa HC Škoda Plzeň.
Patrick Joseph Walsh
thumb|right|Patrick Joseph Walsh
Savannivarpuspöllö
Savannivarpuspöllö (Glaucidium perlatum) on pöllöihin kuuluva lintu.
Sitä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa seuraavissa maissa: Angola, Benin, Botswana, Burkina Faso, Burundi, Etelä-Afrikka, Eritrea, Etiopia, Gambia, Ghana, Guinea, Guinea-Bissau, Kamerun, Kenia, Keski-Afrikan tasavalta, Kongon demokraattinen tasavalta, Liberia, Malawi, Mali, Mauritania, Mosambik, Namibia, Niger, Nigeria, Norsunluurannikko, Ruanda, Sambia, Senegal, Somalia, Sudan, Swazimaa, Tansania, Togo, Tšad, Uganda ja Zimbabwe.
Savannivarpuspöllön kanta on vakaa, ja se on elinalueellaan yleinen lintu, jota näkee helposti avoimissa metsissä ja savannilla. Sen pesä on puunkolossa, ja se munii 2–4 munaa.
Savannivarpuspöllö on pieni (19 cm) ja tukeva lintu, ja sillä on pitkähkö pyrstö. Sillä on voimakkaan ruskea selkäpuoli, jossa on valkoisia täpliä. Alapuolelta se on valkoinen, mutta siitä on ruskeita juovia. Sen naama on valkoinen, silmät keltaiset. Niskassa sillä on kaksi silmätäplää.
Sukupuolet ovat samanlaiset, mutta nuoret linnut ovat vaaleampia ja niiden pyrstö on lyhyempi. Se lentää hyvin aaltoilevasti.
Laji metsästää usein päiväsaikaan, ja pienet linnut voivat nähdä sen helposti ja kiusaavat sitä, kun se istuu puussa. Se saalistaa erilaisia pieniä saaliseläimiä. Sen ääntely on vihellys tu-tu-tu-tu-tu-tu-tu.
Alalajit
Sillä on kaksi alalajia:
Timo Hellenberg
Timo Tapani Hellenberg (s. 14. lokakuuta 1970) on suomalainen kansainväliseen kriisinhallintaan erikoistunut asiantuntija ja Hongkongissa toimivan Hellenberg International Limited -yhtiön toimitusjohtaja. Hän toimi Anneli Jäätteenmäen EU-asioiden neuvonantajana 29. huhtikuuta – 24. kesäkuuta 2003. Hellenbergistä tuli yrityksen toimitusjohtaja 2003 hänen erottuaan pääministerin neuvonantajan tehtävästä Anneli Jäätteenmäen hallituksen kaaduttua.
Tausta
Vuosina 1994–1997 Hellenberg oli Yhdistyneiden kansakuntien kansainvälisen luonnontuhojen torjunnan vuosikymmenen johtajan Olavi Elon avustaja ja toimi saman hankkeen tutkijana Genevessä. Vuosina 1997–2003 Hellenberg toimi EU-asioiden päällikkönä Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa, jossa hän vastasi EU-rahoitteisista hankkeista, EU–Venäjä-projekteista ja Kiinaan liittyvistä yhteistyöhankkeista. Hellenberg väitteli vuonna 2002 valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa kansainvälisestä politiikasta. Hellenberg on myös vakiokolumnisti Pelastustieto-lehdessä ja julkaissut yli 10 kriisinhallinta-aiheista julkaisua sekä lukuisia akateemisia artikkeleita.
Vasiljev
Vasiljev, naisilla Vasiljeva (Васи́льева) on yleisimpiä venäläisiä sukunimiä. Se perustuu kreikkalaisperäiseen ristimänimeen Vasili (Васи́лий), jota suomessa vastaa etunimi Pasi. Nimi voi viitata seuraaviin henkilöihin tai asioihin:
Marianne Lindholm
Marianne Lindholm (s. 19. helmikuuta 1969) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan muun muassa Kontulan Urheilijoita, jossa hän voitti Suomen mestaruuden kaudella 1993. Lindholm pelasi vuosina 1993–1996 maajoukkueessa 21 ottelua.
Lindholm valittiin vuoden naisjalkapalloilijaksi vuonna 1995.
GT (huoltoasemaketju)
thumb|GT-huoltoasema Sodankylässä kesällä 2013 GT oli suomalainen huoltoasemaketju, jota pyöritti Neptune Oil Suomi Oy (ent. GT Retail Oy), kesällä 2013 yhtiö siirtyi osaksi kansainvälistä öljyalantoimijaa Optima Energy Groupia. Yksi GT-ketjun perusajatuksista oli mahdollistaa huoltoasematoiminta pienillä paikkakunnilla, sillä ne ovat usein hyviä kauppapaikkoja, mutta eivät täytä isompien huoltoasemaketjujen kriteereitä.
Ensimmäinen GT-huoltoasema avattiin Virtain Vaskivedelle 15. marraskuuta 2012. Elokuussa 2014 GT-ketjussa oli 44 huoltoasemaa. Osa asemista oli emoyhtiö Neptune Oilin kylmäasemia, loput yksityisyrittäjien pyörittämiä huoltoasemia, joille emoyhtiö toimitti ainoastaan polttoaineet. Neptune Oil ei ohjaillut yrittäjien toimintaa, vaan GT-yrittäjät saivat itse valita ja hinnoitella palvelunsa ja myymänsä tuotteet.
Huoltoasemaketju lopetti toimintansa huhtikuussa 2016.
The Mother and the Enemy
The Mother and the Enemy on puolalaisen avantgarde metal -yhtye Lux Occultan neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2001.
Once in a Lifetime
Once in a Lifetime on Inesin esittämä kappale, jolla hän edusti Viroa vuoden 2000 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Tukholmassa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 24. maan joukosta sijalle 4. 98 pisteellä.
Mauri Kaattari
Mauri Antero Kaattari (s. 6. helmikuuta 1986 Himanka) on suomalainen kymmenottelija, joka edustaa Himangan Urheilijoita. Häntä valmentavat Kimmo Perkkiö ja Tapani Haapakoski.
Kaattari voitti kymmenottelun 19-vuotiaiden EM-pronssia vuonna 2005 tuloksella 7427. Kalevan kisoissa Kaattari on voittanut kymmenottelussa SM-kultaa vuonna 2013 ja hopeaa vuonna 2011. Hän on voittanut myös pronssia kolmiloikassa vuonna 2009 ja korkeushypyssä vuonna 2014.
Sisäratojen SM-kisoissa Kaattari on saavuttanut kaksitoista mitalia; korkeushypyssä kultaa 2015, hopeaa 2005 (jaettu 2. sija), 2012, 2013 ja 2016 sekä pronssia 2009, 2011 ja 2014 sekä seitsenottelusta kultaa 2013 ja hopeaa 2010, 2011 ja 2014.
Kaattarin ennätys kymmenottelussa on 7 333 pistettä (28.7.2013). Hänen korkeushyppyennätyksensä on ulkoradoilla 217 cm (2005) ja hallissa 216 cm (2013). Kaattarin seiväshyppyennätys on ulkona 510 cm (2005) ja hallissa 500 cm (2008). Kolmiloikassa hänen ennätyksensä on ulkona 15,37 m (2007).
Pewit
Pewit on Pekka Pohjolan kolmastoista studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1997.
Levyllä soittaa Pekka Pohjolan pitkäaikaisin yhtye, jossa olivat Pohjolan lisäksi mukana Markku Kanerva (kitara), Seppo Kantonen (koskettimet) ja Anssi Nykänen (rummut). Yhtye toimi 1992-2002, ja Pohjolan levytetyssä tuotannossa sillä on merkittävin rooli juuri Pewitillä. Levyllä soittaa myös monia muita keskeisiä suomalaisia muusikoita.
Levyn kappalemateriaali on melko vaihtelevaa. Kolme ensimmäistä kappaletta ovat ehkä levyn painavimmat sävellykset. Niiden jälkeen seuraavat mm. "Toy Rockin" rock'n'roll leikittelyä ja kirkkomusiikkivaikutteita ja aleatorisia kokeiluja sisältävä "Ordinary Music". Tässä kappaleessa muusikot saivat valita sattumanvaraisesti erilaisista musiikillisista vaihtoehdoista toisistaan tietämättä.
Yukimi Nagano
Yukimi Eleanora Nagano (s. 31. tammikuuta 1982 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen isänsä Yusuki Nagano on japanilainen ja äitinsä Joanne Brown amerikanruotsalainen. Nagano on ruotsalaisen elektronisen musiikin yhtyeen Little Dragonin laulaja.
Pewit
Turun Sanomien kriitikko Jarmo Wallenius kirjoittaa Pewit-levystä näin: ”Pekka Pohjola luottaa Pewitilläkin pitkiin sävelkaariin. Melodiat menevät eteenpäin pienin variaatioin hieman minimalistien ja ambientikkojen tyyliin. Pohjolan tavaramerkki on kuitenkin maisemallinen jylhyys. Musiikki ei nouse trendien hissistä tai usvaisesta kuulaudesta. Sen sijaan Pohjolassa tuulee. Aina.”