cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lusitaanit
Historia
thumb|vasen|[[Viriatus|Viriatuksen patsas Viseussa Portugalissa.]] Ennen roomalaisten saapumista Pyreneiden niemimaata asuttivat kelttiläiset tai kelttiläistyneet heimot, sekä kelttien leviämistä ensimmäisellä vuosituhannella eaa. edeltäneet indoeurooppalaiset kansat. Lusitaanit kuuluivat jälkimmäiseen ryhmään ja heidän alueensa sijaitsivat nykyisen Portugalin keskiosissa Tajo- ja Dourojokien välillä. Heidän naapureitaan olivat esimerkiksi kelttiläistyneet turdulit ja celticit etelässä, callaecit koillisessa ja kelttejä edeltäneet coniit nykyisen Algarven alueella. Lusitaanit itse ovat saattaneet olla sukua kelttiläistyneille lusoneseille niemimaan koillisosassa, mutta lusitaanien itsensä kelttiläistymisen astetta ei tunneta tarkasti.
Linnavuorten määrä Pyreneiden niemimaalla kasvoi huomattavasti rautakauden loppupuolella, mikä kertoo kasvaneesta väkivallan määrästä ja väestönkasvusta. Strabon kuvaili oloja esimerkiksi nykyisen Estremaduranin alueella, jossa luusitaanien ja callaecien ryöstöretket aiheuttivat suuria tuhoja, jotka jättivät usein esimerkiksi pellot viljelemättä. Karthago oli aikanaan suurvalta, jolla oli omistuksia myös Pyreneiden niemimaalla. Yksi heidän tärkeistä keskuksistaan alueella oli Carthago Nova eli nykyinen Cartagena. Vuonna 218 eaa. Hannibal hyökkäsi Roomaan Pyreneiden niemimaalta käsin ylittäen Alpit ja hänen mukanaan oli Pyreneiden niemimaalta värvättyjä lusitaanisotilaita. Sotaonnen kääntyessä roomalaiset valtasivat Carthago Novan vuonna 209 ja kolme vuotta myöhemmin heidän käsissään olivat kaikki Karthagon entiset omistukset alueella.
Roomalaiset hyödynsivät uusia alueitaan viemällä niiltä kultaa, hopeaa, kuparia ja orjia kotimaahansa. Niemimaan hyödyntäminen synnytti kapinoita, joihin sekaantuivat myös roomalaisen vaikutusvallan ulkopuolella olevat heimot. Roomalaiset päättivät samalla alistaa koko niemimaan valtansa alle oman asemansa vakiinnuttamiseksi. Osa alueista liitettiin Roomaan rauhanomaisesti esimerkiksi liittoutumalla paikallisten heimojen kanssa, mutta lusitaanit tekivät ankaraa vastarintaa, jonka vaiheet tunnetaan hyvin Strabonin ja Appianoksen kirjoituksista.
Ensimmäisen kerran roomalaiset ja lusitaanit ottivat yhteen jo 194–193 eaa. lusitaanien tehdessä ryöstöretken Hispania Ulteriorin provinssiin. Ryöstöretket jatkuivat tämän jälkeen ja varhaisimmat tunnetut nykyisen Portugalin alueen nimeltä tunnetut henkilöt olivat lusitaanisotapäälliköitä, jotka johtivat joukkojaan roomalaisia vastaan. Punicus teki ryöstöretken syvälle roomalaisten alueelle vuonna 155 eaa, Caesarus voitti roomalaisen kenraali Mummiuksen johtamat joukot vuonna 153 eaa. ja Caucaenus teki aina Pohjois-Afrikkaan asti ulottuneen ryöstöretken vuonna 151 eaa. Roomalaiset eivät kyenneet ottamaan lusitaaneista voittoa taistelukentällä ja niinpä kenraali Servius Galba surmasi neuvotteluhin kutsutun lusitaanijoukon vuonna 150 eaa. Yksi hengissä selvinneistä lusitaaneista oli nimeltään Viriatus ja hänestä tuli tunnetuin roomalaisia vastaan sittemmin taistellut lusitaanipäällikkö. Hän soti roomalaisia vastaan vuosien 146–139 eaa. välillä aiheuttaen näille suuret tappiot. Hänet voitettiin kuitenkin lopulta lahjomalla ja salamurhalla. Vuosien 138–137 eaa. välillä roomalaiset valtasivat Taguksen laakson ja tekivät sotaretken aina nykyiseen Galiciaan asti. Lusitaanit oli voitettu hetkellisesti, mutta he sotivat roomalaisia vastaan vielä myöhemmin. Hispania Citeriorin kuvernööri Quintus Sertorius johti vuonna 80 eaa. kapinaa Roomaa vastaan. Kapinaa kukistamaan saapui pian roomalaisia joukkoja, mutta tällöin Sertoriuksen puolelle liittyivät paikalliset heimot, kuten lusitaanit. Veriset taistelut jatkuivat aina vuoteen 72 eaa, jolloin Sertorius murhattiin ja kapinaliike luhistui. Lusitaanien oli vielä ajoittain mahdollista käyttää edukseen Rooman valtakunnan sisäisiä kiistoja. Esimerkiksi Julius Caesarin kansalaissodan aikana lusitaaneja palveli Julius Caesarin ja hänen kilpailijansa Pompeiuksen joukoissa. Viimeistään Augustus teki kuitenkin lopun kaikesta itsenäisyydestä nykyisen Portugalin alueella hänen johtaessaan sotaretkiä alueella vuosina 24–19 eaa. Vuonna 27 eaa. perustettu Lusitanian roomalainen provinssi sai nimensä lusitaanien mukaan.
Guria
Guria on hallintoalue (mkhare) Georgian länsiosassa Mustanmeren rannalla. Alueella on noin 113 350 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 2033 neliökilometriä. Gurian pääkaupunki on Ozurgeti.
Historia
thumb|left|100px|[[Gurian ruhtinaskunta|Gurian ruhtinaskunnan lippu.]] Paikannimi "Guria" esiintyy ensimmäisen kerran noin vuonna 800 laaditussa Pseudo-Džuanšerin kronikassa. Erään teorian mukaan nimi on peräisin sutta tarkoittavasta juuresta, ja se on mahdollisesti samaa alkuperää kuin itse Georgian nimi. Toisen selityksen mukaan nimi olisi peräisin mingrelin sydäntä tarkoittavasta sanasta guri, sillä alue sijaitsee Georgian sydämessä.
Guriasta tuli noin vuonna 1352 Vardanisdze- ja Dadiani-sukujen läänitys, ja vuoden 1463 jälkeen se erosi Georgian kuningaskunnasta itsenäiseksi ruhtinaskunnaksi, jota hallitsi edellisten sukujen Gurieli-nimellä tunnettu haara. Ruhtinaskunta käsitti nykyisen Gurian alueen ja suuren osan Adžariasta, mukaan lukien Batumin kaupungin. Myöhemmin se kutistui ja kärsi tuhoa jouduttuaan konflikteihin osmanien valtakunnan kanssa. 19. kesäkuuta 1810 Mamia V Gurieli:n kanssa solmitun sopimuksen mukaan alueelle perustettiin Venäjän protektoraatti. Vuonna 1829, Gurian viimeisen prinssin Davit Gurielin hallituskauden aikana, Venäjä liitti ruhtinaskunnan itseensä.
Lusitaanit
Kulttuuri
Lusitanian kieli kuului läntisiin indoeurooppalaisiin kieliin ja sen lähimmät sukukielet olivat kelttiläiset kielet ja itaaliset kielet. Se muodosti kuitenkin niistä selvästi erillisen oman ryhmänsä. Kieli tunnetaan muutamista säilyneistä kaiverruksista.
Guria
Historia
Alueella oli kansannousuja Venäjää vastaan vuosina 1819 ja 1841. Vuonna 1840 Guriasta tehtiin maakunta (ujezd) ja sen nimeksi annettiin Ozurgeti alueen tärkeimpiin kuuluvan kaupungin mukaan. Vuonna 1846 se liitettiin uuteen Kutaisin kuvernementtiin. Vuoteen 1904 mennessä väkiluku oli noussut hieman alle sataan tuhanteen noin 532 000 eekkerin alueella vuoria ja soisia laaksoja, joita peittivät maissipellot, viinitarhat ja teeplantaasit. Guria oli yksi Georgian etnisesti homogeenisimmista alueista, ja lähes koko väestö koostui talonpojista ja vähäaatelista. Lukutaitoaste oli korkea ja taloudellinen tilanne suhteellisen hyvä. Talonpoikien protestiliike, joka sai alkunsa vuonna 1902 ja huipentui avoimeen kansannousuun hallitusta vastaan vuoden 1905 vallankumouksen aikana, oli eräs tehokkaimmista ja järjestäytyneimmistä talonpoikaisliikkeistä koko keisarikunnassa. Talonpoikien hallinto, niin kutsuttu Gurian tasavalta, selviytyi vuoteen 1906 saakka kunnes kasakkojen rangaistusretkikunta tuhosi sen ja hävitti Guriaa.
Lusitaanit
Kulttuuri
Strabon kuvailee lusitaaneja raivokkaiksi ja uppiniskaisiksi ja heidät tunnettiin ryöstöretkistään. He kasvattivat pitkät hiukset ja nukkuivat paljaalla maalla. Ryöstöretkiin heitä kannusti lusitaanien omien alueiden suhteellinen köyhyys. Aseinaan he käyttivät lyhyitä miekkoja, pronssikärkisiä keihäitä ja heittokeihäitä, sekä ympyrän muotoisia kilpiä. Ryöstöretkien ohella lusitaanit harjoittivat pääasiassa paimentolaisuutta, mutta myös pienimuotoista maanviljelyä.
Guria
Historia
Alue oli Georgian sosiaalidemokraattisen puolueen merkittävä kannatusalue. Puolue hallitsi Georgian demokraattista tasavaltaa vuosina 1918–1921. Guriassa oli sissivastarintaa puna-armeijan hyökkäyksen jälkeen perustettua neuvostohallintoa vastaan 1920-luvun alussa. Neuvostoaikana Guria oli maatalousaluetta, ja se jaettiin kolmeen piirikuntaan. Vuonna 1995 Georgian hallitus perusti Gurian hallintoalueen (mkhare) ja palautti historiallisen provinssin nimen uudelleen käyttöön.
Lusitaanit
Kulttuuri
Lusitaaneilla oli useita eri jumalia, joista osaa palvottiin vain heihin kuuluneiden tiettyjen heimojen keskuudessa. Joitakin näistä tunnetuimpia olivat Banda ja Nabia, joiden palvonta oli omaksuttu kelttiläisiltä kansoilta. Trebaruna oli lusitaanien sodanjumala, joka liitettiin myöhemmin roomalaiseen voiton jumalatar Victoriaan.
Askivuosi
Askivuosi on tapa määrittää, kuinka paljon henkilö on polttanut savukkeita. Se lasketaan kertomalla päivittäin poltettujen askien määrä tupakoinnin kestolla vuosina. Vaihtoehtoisesti voidaan kertoa poltettujen savukkeiden määrä vuosilla ja jakaa tulo kahdellakymmenellä (tupakka-askissa on 20 savuketta). Esimerkiksi yksi askivuosi merkitsee, että henkilö on polttanut askin päivässä vuoden ajan tai, että henkilö on polttanut kaksi askia päivässä puolen vuoden ajan.
Askivuosien määrä on läheisessä yhteydessä tupakoinnin riskeihin. Esimerkiksi keuhkosyövän kohdalla sairastumisriski on koholla jo kymmenen askivuoden historialla, mutta suurimmassa vaarassa ovat vähintään 30 askivuotta polttaneet.
Lawrence Kohlberg
Lawrence Kohlberg (25. lokakuuta 1927 Bronxville, New York – 19. tammikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen psykologi. Hän toimi professorin ammatissa sekä Chicagon että Harvardin yliopistoissa, ja hänet tunnetaan erityisesti työstään moraalisen kehityksen tutkimusten parissa. Kohlbergin työt heijastavat ja laajentavat edeltäjänsä, Jean Piagetin, kognitiivisen kehityksen teoriaa. Hänen töilleen perustivat työnsä uudet tutkijat kuten Carol Gilligan.
Kauhajoen lukio
pienoiskuva|350x350px|Kauhajoen lukio etelän suunnasta nähtynä. thumb|right|200px|Kauhajoen sijainti Suomessa.
Lawrence Kohlberg
Kohlberg tunnetaan parhaiten teorisoimistaan moraalin tasoista joita oli alun perin kuusi. Kohlbergin mukaan aikuinen ihminen saavuttaa tyypillisesti neljännen tason; tasoja 3–4 kutsutaankin yhteisesti konventionaaliseksi tasoksi. Kuudes taso yhdistyi myöhemmin sitä edeltävään tasoon, koska näihin niin kutsuttuihin postkonventionaalisiin tasoihin ei kovin moni ihminen koskaan yllä. Teoria perustuu Kohlbergin väitöskirjaan, jossa hän tutki 72 chicagolaista nuorta valkoihoista miestä. Myöhemmin hän laajensi tutkimusjoukkoaan.
Kauhajoen lukio
Kauhajoen lukio on Kauhajoen keskustassa sijaitseva lukio. Lukion rehtorina toimii Virpi Nyman. Opiskelijoita lukiossa on noin 200 ja henkilökuntaan kuuluu noin 15 opettajaa. Kauhajoen lukiolla on keskikokoisena lukiona monipuolinen kurssitarjonta niin luonnontieteissä, kielissä kuin ihmistieteissäkin. Kielistä Kauhajoen lukiossa on mahdollista opiskella lähiopetuksena englantia, ruotsia, venäjää, ranskaa, saksaa, italiaa, espanjaa ja kiinan alkeita. Lukuvuonna 2020-2021 toteutettiin lukion omana lähikurssina ensimmäistä kertaa kiinan kielen alkeiden kurssi. Lukio tarjoaa asiantuntevien opettajiensa johdolla monia muitakin omia syventäviä erikoiskursseja. Kauhajoen lukion yhteydessä toimii monipuolinen liikuntalinja. Lukio on aktiivisesti mukana Erasmus+ kansainvälisyyshankkeissa Lauhanvuori-Hämeenkangas Geoparkin kehittämisessä.
Lawrence Kohlberg
Tasot:
Kauhajoen lukio
Historiaa
Vuonna 1928 perustettiin Kauhajoen yhteislyseo. Tätä koulua piti yllä kannatusyhdistys. Parin vuoden kuluttua perustamisesta, valmistui yhteislyseolle hirsistä rakennettu koulurakennus. Hirret oli tuotu Karjalankannaksella sijaitsevasta Raivolan kylästä. 1. joulukuuta 1939 – 12. helmikuuta 1940 välisen ajan eduskunta kokoontui yhteislyseon tiloissa. Vuonna 1957 ja jälleen vuonna 1962 kouluun rakennettiin lisärakennus. Vuonna 1975 peruskoulu-uudistuksen myötä yhteislyseon lukio siirtyi Kauhajoen kunnan omistukseen ja nimi muuttui nykyiseen muotoon Kauhajoen lukioksi.
Vuonna 1979 lukio siirtyi nykyiseen koulurakennukseen. Rakennuksen on suunnitellut Viljo Revell. Vuonna 1995 Kauhajoen lukio siirtyi luokattomaan lukioon. Seuraavana vuonna koulu peruskorjattiin.
Lukiolla oli vuosittaista oppilasvaihtoa Saksan Hittfeldiin ja Alankomaiden Venrayhin vuodesta 1996 alkaen. Venrayssa sijaitsevan Raayland Collegen kanssa Kauhajoen lukio aloitti oppilasvaihdon keväällä 1996 alankomaalaisten vieraillessa Kauhajoella. Kauhajoelta Venrayhin lähdettiin ensimmäistä kertaa saman vuoden syksyllä. Vaihto-ohjelma koostui kahdesta viikosta, joista toinen vietettiin Kauhajoella ja toinen kohdemaassa.
Kauhajoen lukio palkittiin 28. marraskuuta 2002 opetushallituksen myöntämällä European Label -laatuleimalla. European Label on Euroopan unionin kehittämä kieltenopetuksen laatuleima. Sillä on tarkoitus palkita innovatiivisia ja tasokkaita kieltenopetushankkeita.
Vuonna 2015 alkoi Kauhajoen lukion ensimmäinen 2-vuotinen Erasmus+ rahoitteinen hanke, jonka puitteissa tehtiin yhteistyötä Portugalilaisen Vidigueiran koulun kanssa. Hankkeen teemana olivat aurinko- ja tuulivoima sekä kestävä yrittäjyys. Hankkeen rahoituksella 20 opiskelijaa ja 4 opettajaa Kauhajoen lukiolta vieraili 10 päivän ajan Portugalissa huhtikuussa 2016 ja talvella 2017 Portugalista tehtiin vastavierailu Kauhajoelle. Seuraavana lukuvuonna lukio osallistui toiseen Erasmus+ hankkeeseensa, jonka teemana oli matkailu ja virtuaalisten matkailuesitteiden tekeminen Blippar-sovelluksella.
Yhteistyötä
Lukuvuonna 2019-2020 alkoivat Kauhajoen lukion kolmas ja neljäs Erasmus+ -hanke. Näiden hankkeiden teemoina ovat vesi sekä eurooppalainen kulttuuriperintö ja niissä lukio tekee yhteistyötä kahdeksan Euroopan maan: Slovakian, Portugalin, Italian, Kreikan, Puolan, Espanjan, Serbian ja Turkin koulujen kanssa. Hankkeissa tehdään viikon mittaisia opiskelijavaihtoja, tutkimustehtäviä ja pidetään yhteyttä monella tavalla. Vaihdoissa majoittautumiset tapahtuvat isäntäperheissä, joten opiskelijat saavat tutustua pieneen palaan todellista arkipäivää vieraassa kulttuurissa.
Kauhajoen lukio on mukana Lauhanvuori-Hämeenkangas UNESCO Geoparkiin liittyvää opetusta kehittävässä hankkeessa mm. Kankaanpään yhteislyseon kanssa. Tässäkin hankkeessa on kansainvälistä yhteistyötä saksalaisen ja itävaltalaisen geoparkin kanssa.
Wallander (televisiosarja)
Wallander on brittiläinen televisiosarja, joka perustuu ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin romaaneihin ruotsalaisesta rikospoliisista Kurt Wallanderista. Wallanderia esittää Kenneth Branagh, joka halusi päästä rooliin, koska pitää Wallander-kirjoista.
Elokuvat on kuvattu pääasiassa Ruotsissa, Wallanderin kotikaupungissa Ystadissa. Ensimmäiset kolme jaksoa esitettiin Britanniassa BBC:n ykköskanavalla vuonna 2008. Jaksot saivat kriitikoilta positiivisen vastaanoton. Seuraavat kolme jaksoa kuvattiin kesällä ja alkusyksystä 2009 ja esitettiin Britannian televisiossa vuonna 2010.
Vuonna 2011 aloitettiin kolmen uuden elokuvan tuotanto. Riian verikoirat ja Ennen routaa perustuvat Wallander-kirjoihin, niistä on myös ruotsalaiset elokuvaversiot. Kolmas elokuva Musta syksy perustuu Wallander-novelliin Haudattu.
Näiden jälkeen tehtiin vielä kolme jaksoa, joista yksi perustuu kirjaan Valkoinen leijona ja kaksi viimeistä kirjaan Rauhaton mies.
Tervikin kartano
Tervikin kartano sijaitsee Pernajanlahden länsirannalla Loviisassa. Kartano on edelleen ensimmäisen omistajansa, Katarina Guthrien, jälkeläisten hallussa.
Historia
Tervikin kartanon historia alkaa vuodesta 1636. Se muodostettiin viidestä tilasta, jotka oli lahjoitettu Katarina Guthrielle. Kartano sai säterivapauden, joka tosin peruttiin vuonna 1691. Uudemman kerran Tervikille myönnettiin säterivapaus 1766, jolloin sille siirrettiin Edön säterin rälssioikeudet. Kartano on pysynyt saman suvun hallussa koko historiansa ajan, vaikka omistajasukujen nimet ovatkin vaihtuneet avioliittojen myötä. Ensimmäinen perijä oli Guthrien poika, kreivi Robert Lichton. Omistajasuvun nimi vaihtui Muhliksi, kun Lichtonin sisarentytär peri kartanon puolisonsa Adam Gustav Muhlin kanssa. Heidän pojantyttärensä avioitui upseeri Otto Wilhelm De Geerin kanssa. Otto De Geer toteutti isonjaon Tervikissä jo 1768. Omistajasuvun nimi on ollut Ehrnrooth vuodesta 1855, jolloin Wilhelmina Ottiliana Lovisa de Geer peri Tervikin. Hänen puolisonsa oli kenraaliluutnantti Gustaf Robert Ehrnrooth.
Tervikin tammikuja on Suomen pisin. Nykyisen päärakennuksen kantaosa valmistui 1730-luvulla, keittiösiipi rakennettiin lähes sata vuotta myöhemmin. 1810-luvulla julkisivu muutettiin empiretyyliseksi ja mansardikatto purettiin 1800-luvun lopussa toisen asuinkerroksen tieltä. 1920-luvun remontti palautti julkisivun empiretyylin mukaiseksi. Kartano kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Tervikin kartanomuseon säätiön omistuksessa oleva muotokuvakokoelma on Suomen suurin yksityinen muotokuvakokoelma.
Mauritania kesäolympialaisissa 2000
Mauritania osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin vuonna 2000 kahden urheilijan joukkueella. Maan molemmat urheilijat osallistuivat yleisurheiluun. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi juoksija Sidi Mohamed Ould Bidjel.
Najran (provinssi)
Najran on Saudi-Arabian provinssi maan eteläosassa. Sillä on rajaa Jemenin kanssa. Provinssin pinta-ala on 149 511 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2017 arvion mukaan 607 100. Provinssin pääkaupunki on Najran.
Lähteet
17.49167°N, 44.13222°W
Strateginen ydinase
thumb| B83-pommi kuorineen. Strateginen ydinase on ydinase, jolla tuhotaan strategisia kohteita, kuten ydinohjuksia, komentokeskuksia ja suuria kaupunkeja. Vertailun vuoksi taktiset ydinaseet on tarkoitettu käyttöön taistelukentällä. Strategisten aseiden räjähdysvoima on paljon suurempi, vähintään 100 kilotonnia, suurimmillaan monta megatonnia. Voimakkain aktiivisessa käytössä ollut ydinase oli 25 megatonnin B41. Nykyisellään tehokkain on B83, jonka räjähdysvoima on 1,2 megatonnia. Jotkut aseet voivat toimia sekä taktisina että strategisina, esimerkiksi B61.
Strategisilla ydinaseilla on suurempi kantama kuin taktisilla. Strategisten aseiden päätehtävänä nykyisin on estää erityisesti ydinsota, molemminpuolisen pelotteen opin mukaisesti; toinen puoli ei uskalla laukaista ydinaseitaan, koska toisen puolen vastaisku tuottaisi liian suurta vahinkoa sodan aloittajalle.
Kuljetusjärjestelmät
Puhuttaessa strategisesta ydinasetriadista tarkoitetaan kolmea järjestelmää:
Heinrich Severloh
Heinrich Severloh (23. kesäkuuta 1923 Metzingen – 14. tammikuuta 2006 Lachendorf) oli toisessa maailmansodassa Saksan 352. jalkaväkidivisioonan sotilas, joka jäi sotahistoriaan merkittävästä panoksestaan Normandian maihinnousussa vuonna 1944.
Hän oli syntynyt Metzingenissä lähellä Celleä maanviljelijän poikana.
Severlohin 352. divisioona oli sijoitettu Normandiaan kesällä 1944. Hän oli konekivääriampujana nimellä Widerstandsnest 62 tunnetussa paikassa Omaha Beachilla, jossa yhdysvaltalaiset joukot nousivat maihin. Hän tappoi tai haavoitti oman arvionsa mukaan Omaha Beachilla 2 000–2 500 amerikkalaissotilasta. Tosin Richard Anderson, Cracking Hitler's Atlantic Wall: the 1st Assault Brigade Royal Engineers on D-Day – kirjan kirjoittaja, on laskenut Axis history -foorumilla, että alueilla, joille Severloh pystyi ampumaan, yhdysvaltalaisten tappioiksi arvioitiin 573 miestä, eikä Severloh ollut suinkaan ainoa konekivääriampuja, joka tulitti noita alueita puhumattakaan muusta käytössä olleesta aseistuksesta, johon lukeutui esimerkiksi tykkejä, tornitykkejä, 17 kranaatinheitintä sekä neljä kenttätykistöpatteria. Täten Severlohin arviossa voi hyvinkin olla liioittelua. Hän jäi läheisessä kaupungissa amerikkalaisten vangiksi ja vietti kolme vuotta Yhdysvaltain sotavankileireillä.
Vapauteen päästyään hän asettui Saksaan, ja ystävystyi veteraanitapaamisessa David Silva -nimisen amerikkalaissotilaan kanssa, joka oli haavoittunut Severlohin ampumista luodeista. Mahdollisesti Severloh ampui myös kirjailija Ernest Hemingwaytä, joka oli maihin nousseiden amerikkalaisten sotiladen joukossa. Severloh kuoli vuonna 2006.
Saurmag I
Saurmag I oli Kartlin (antiikin lähteiden nimellä Iberia tunteman muinaisen georgialaisen kuningaskunnan) hallitsija. Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden perinteisissä kuningaslistoissa häntä pidetään Iberian toisena kuninkaana. Professori Cyril Toumanoff ehdottaa vuosia 234–159 eaa. Saurmagin hallinnon ajankohdaksi.
Noin vuonna 800 kirjoitettu "Kuninkaiden elämä" pitää Saurmagia kuningas Parnavaz I:n, Parnavaziani-dynastian perustajan, poikana ja seuraajana. Siinä vahvistetaan Iberian kuninkaiden primogenituuriin perustuva valtaannousujärjestys. Kertomuksen mukaan valtakunnan aateliset yhdistivät voimansa surmatakseen Saurmagin. Saatuaan tietää juonesta Saurmag pakeni dzurdzukien maahan (mahdollisesti nykyisten vainahien esi-isiä), joka oli hänen äitinsä kotimaa. Dzurdzukien avulla Saurmag murskasi kapinan ja loi uuden aatelisten luokan, joka oli suoraan riippuvainen kruunusta.
Kronikassa kerrotaan myös, että Saurmag noudatti isänsä omaksumaa seleukideja kannattavaa politiikkaa. Iberian siteet ajan iranilaiseen maailmaan korostuvat myös itse nimessä "Saurmag", joka perustuu skyyttiläis–sarmaattilaisten kielten juureen. Saurmagin kerrotaan kuolleen ilman miespuolista perillistä, joten häntä seurasi hänen adoptiopoikansa ja vävynsä Mirian I.
Suomen Tulitikkuteollisuustyöntekijäin Liitto
Suomen Tulitikkuteollisuustyöntekijäin Liitto oli vuosina 1906–1908 toiminut tulitikkutehtaissa työskennelleiden ammattiliitto.
Tulitikkutehdastyöläisten järjestäytyminen alkoi vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Ensimmäiset ammattiosastot perustettiin Tampereelle, Poriin ja Viipuriin. Tulitikkutehtaalaisten liittoa valmistava komitea muodostettiin kesäkuussa 1906 tehdastyöväen edustajain kokouksessa tehdyllä päätöksellä. Tampereella 8.–9. joulukuuta 1906 pidetyssä edustajakokouksessa tulitikkutyöläiset päättivät perustaa valtakunnallisen ammattiliiton. Liittohallinto toimi aluksi Tampereella, mutta paikallisen tehtaan lakkauttamisen myötä se siirrettiin Viipuriin. Vuonna 1907 liiton puheenjohtajana toimi J. Heino. Liittoon kuului tuolloin 5 osastoa ja 211 jäsentä.
Liiton toiminta päättyi, koska sen toimihenkilöt karkotettiin työpaikoistaan.
Liitto ei kuulunut vuonna 1907 perustettuun Suomen Ammattijärjestöön.
Kiialan seisake
Kiialan seisake on rautatien seisake Porvoon radan varrella Porvoossa. Seisake perustettiin Kiialan kartanon tarpeisiin Porvoon radan avaamisvuonna 1874. Se muutettiin miehittämättömäksi 1. maaliskuuta 1954 ja henkilöliikenne lakkautettiin 27. syyskuuta 1970. Nykyisin liikennepaikalla pysähtyvät Porvoon museorautatien museojunat. Liikennepaikalla on yksi raide, jolle on rakennettu lyhyt laituri. Aiemmin liikennepaikalla oli myös yksi sivuraide.
Petter Huttunen
Petter (Pekka) Huttunen (12. huhtikuuta 1883 Iisalmen maalaiskunta – 9. maaliskuuta 1933 Turku) oli suomalainen osuuskaupan johtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Miles Dougal
Miles Dougal on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Elviksen roolista elokuvassa Detroit Rock City vuonna 1999. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa The Chase (1994) ja Look (2007).
Petter Huttunen
Huttusen vanhemmat olivat työmies Aapeli Huttunen ja Kaisa Saastamoinen. Hän kävi keskikoulun ja suoritti kolme kuukautta kestäneen kauppakoulukurssin. Huttunen oli kauppaharjoittelijana Yhdysvalloissa 1903–1907. Palattuaan Suomeen hän toimi Kiuruveden työväen osuuskaupan johtajana 1908–1910, Kerkonkosken osuuskaupan johtajana 1910–1913 ja Iisalmen työväen osuuskaupan johtajana 1913–1924. Viimeksi Huttunen oli toimitusjohtajana Osuusliike Ahjossa Hyvinkäällä 1924–1932 ja Osuusliike Tarmolassa Turussa 1932–1933.
Huttunen oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän toimi myös Iisalmen kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä.
Mauritius kesäolympialaisissa 2000
Mauritius osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin vuonna 2000 20 urheilijan joukkueella. Maan urheilijat osallistuivat kahdeksaan eri lajiin. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi nyrkkeilijä Michael Macaque.
Christian Wolff
pienoiskuva|Christian Wolff Christian Wolff (24. tammikuuta 1679 Breslau – 9. huhtikuuta 1754 Halle) oli filosofi, josta kehittyi Saksassa alan suuri auktoriteetti. Toisin kuin useat Immanuel Kantia edeltäneet saksalaiset filosofit hän oli yliopiston professori ja julkaisi suuren suosion saavuttaneita oppikirjoja.
Wolff aloitti teologian opiskelun, mutta suuntautui pian matematiikkaan ja filosofiaan. Hallen yliopiston professorina hän yritti Gottfried Leibnizin jalanjäljissä luoda kaikenkattavan aksiomaattisen systeemin tieteissä, myös kosmologiassa, teologiassa ja psykologiassa. Wolff oli rationalisti. Hän kannatti Leibnizin ajatusta ennalta-asetetusta harmoniasta, mutta hylkäsi tämän monadologian. Hänen edustamansa rationalismi herätti suuttumusta Hallen yliopiston pietistisissä piireissä. Tämä johti siihen, että Preussin kuningas Fredrik Vilhelm I erotti tämän virastaan ja karkotti maanpakoon vuonna 1723. Hän sai heti vastaavan viran Marburgista.
Ikeya–Zhang
Nimillä C2002/C1 ja 153P/Ikeya–Zhang on komeetta, joka löydettiin helmikuussa 2002.
Kaoru Ikeya ja Daqing Zhang löysivät itsenäisesti vuoden 2002 komeetan, jota pidetään samana kuin puolalaisen astronomin Johannes Heveliuksen vuonna 1661 havaitsemaa komeettaa. Komeetan jakso on 366,5 vuotta, ja seuraavan kerran sen odotetaan saapuvan Auringon lähettyville vuonna 2362.
Christian Wolff
Teoksia
Tärkeimpiä teoksia:
Ikeya–Zhang
Komeetta näkyi parhaiten maaseudulla sekä valokuvissa. Edellisestä paljain silmin havaittavasta komeetasta Suomen taivaalla oli kulunut viisi vuotta (Hale-Bopp).
Christian Wolff
Teoksia
Kootut teokset:
Topic (DJ)
Topic (oikealta nimeltään Tobias Topic, s. 23. maaliskuuta 1992 Solingen, Saksa) on saksalainen DJ, tuottaja ja muusikko. Hän nousi suuren yleisön tietoon vuonna 2014 julkaistuaan kappaleen "Light It Up", jonka musiikkivideota on katsottu YouTubessa yli miljoona näyttökertaa. Vuotta myöhemmin hän sai lisää näkyvyyttä julkaistuaan debyyttialbuminsa nimeltään Miles, joka pääsi listoille muun muassa Itävallassa ja Saksassa.
Topic on kotoisin Saksan Solingenista, mutta hänen sukujuurensa ovat kroatialaiset. Hän kiinnostui musiikin tekemisestä 16-vuotiaana kun hän alkoi käyttämään Logic Studiota, digitaalisen audion työasemaa tuottaakseen musiikkia opettajan ohjeistuksella. Varsinaisen musiikkiuransa hän aloitti sosiaalisessa mediassa häneen yhteyttä ottaneiden YouTube-muusikkojen avustuksella.
Keski-Suomen viestipataljoona
Keski-Suomen viestipataljoona (lyhenne KSVP) on ollut Suomen puolustusvoimien viestijoukkojen koulutusjoukko-osasto Keuruun varuskunnassa, missä toimi samanaikaisesti myös Keski-Suomen pioneeripataljoona. Keski-Suomen viestipataljoona muodostui 1976, kun alkujaan Hämeenlinnan varuskunnassa toiminut 4. erillinen viestikomppania ja Keuruulle perustettu 5. erillinen viestikomppania yhdistettiin.
Vuodesta 1961 Kouvolassa ja 1979 Mikkelissä toimineen 3. erillisen viestikomppanian toiminnot siirrettiin myös Keski-Suomen Viestipataljoonaan sen toiminnan lakattua 1997.
Keski-Suomen viestipataljoonassa koulutettiin sotilaita radiosähkötykseen, radiolinkkeihin sekä puhelinjärjestelmiin liittyen. Alan aliupseerikoulutus toteutettiin Riihimäellä ja upseerikoulutus Haminassa.
Siirryttäessä maanpuolustusalueisiin siirrettiin Keski-Suomen viestipataljoona Karjalan prikaatin osaksi 1. heinäkuuta 1998, ja sen nimi muutettiin Itä-Suomen viestipataljoonaksi.
Giuseppe Piazzi
thumb|Giuseppe Piazzi Giuseppe Piazzi (7. heinäkuuta 1746 Ponte in Valtellina, Sondrion maakunta, Lombardia – 22. heinäkuuta 1826 Napoli, Napolin kuningaskunta) oli italialainen munkki, matemaatikko ja astronomi, joka löysi Ceres-asteroidin. Ceres on ensimmäinen löydetty ja asteroidivyöhykkeen suurin asteroidi. 24. elokuuta 2006 IAU hyväksyi uuden planeetan määritelmän, jonka seurauksena Cereksestä tuli kääpiöplaneetta.
Piazzi perusti Palermoon observatorion, joka on nykyisin nimeltään Osservatorio Astronomico di Palermo "Giuseppe S. Vaiana". Giuseppe Piazzin mukaan on nimetty asteroidi 1000 Piazzia.
Tom Lysiak
Thomas James ”Tom” Lysiak (22. huhtikuuta 1953 High Prairie, Alberta – 30. toukokuuta 2016 ) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan pääasiassa keskushyökkääjä. Sukutaustaltaan hän oli puolalainen.
Päntäneenjoki
Päntäneenjoki on noin 44 kilometrin pituinen joki Kauhajoella. Joki saa alkunsa Kauhajoen länsiosista. Kokonkylässä joki yhtyy 24 kilometriä pitkään Kainastonjokeen. Joki kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen. Päntäneenjoen vedenlaatu oli 2000-luvun alussa tyydyttävä. Päntäneenjoen alaosa on kuormittunut raskaasti hajakuormituksesta johtuen.
Päntäneenjoen rannoilla sijaitsee peltoalueita, jotka ovat pysyvässä käytössä. Joki on erittäin eroosioherkkä ja mutkainen.
Tom Lysiak
Ammattilaisura
Maaliskuussa 1979 Atlanta Flames myi Lysiakin Chicago Black Hawksiin yhdessä Pat Ribblen, Greg Foxin, Harold Phillipoffin ja Miles Zaharkon kanssa vaihdossa Ivan Boldireviin, Phil Russelliin ja Darcy Rotaan. Siirto oli hänelle yllätys, sillä hän oli juuri solminut Flamesin kanssa monivuotisen jatkosopimuksen. Black Hawksissa Lysiak pelasi kauden lopun ja seuraavat seitsemän täyttä kautta. Pisteiden valossa parhaalla kaudellaan Chicagossa, kaudella, hän viimeisteli 82 pistettä 71:ssä runkosarjaottelussa, 32 maalia ja 50 syöttöpistettä, ja 15 pistettä 15:ssä pudotuspeliottelussa, kuusi maalia ja yhdeksän syöttöpistettä. Edeltävällä kaudella hän oli Black Hawksin paras pistemies 76:lla pisteellään (21 maalia ja 55 syöttöpistettä) 72:ssa runkosarjaottelussa. Kaudella Lysiak joutui olemaan pelikiellon takia sivussa 20 runkosarjaottelua kampitettuaan linjatuomari Ron Foytin Hartford Whalersia vastaan pelatussa ottelussa. Pelikielto on kuulunut pitkään NHL-historian pisimpiin. Seuraava sitä pidempi jäällä tapahtuneesta annettu oli Dale Hunterin 21:n ottelun pelikielto vuodelta 1993.
Päntäneenjoki
Tavallisia Päntäneenjoen yläosan ja sivu-uomien kaloja ovat kivennuoliainen, harjus, purotaimen ja kivisimppu. Harjus- ja taimenkannat lienevät kuitenkin riippuvaisia vuosittain tapahtuvista istutuksista. Joen keski- ja alaosassa tavallisia kaloja ovat kiiski, ahven, made, hauki ja särki.
Tom Lysiak
Ammattilaisura
Tom Lysiak lopetti pelaajauransa vuonna 1986, oltuaan kaudella sivussa suuren osan otteluista loukkaantumisten vuoksi. Hän pelasi 13 kautta kestäneellä NHL-urallaan 919 runkosarjaottelua tehoin 292 maalia ja 551 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän esiintyi 76:ssa ottelussa tehden 63 pistettä, 25 maalia ja 38 syöttöpistettä. Plus/miinus-tilastossa hän saavutti parhaan lukemansa kaudella, +23.
Maajoukkue
Lysiak pelasi urallaan jääkiekon kansainvälisissä arvokilpailuissa yhtenä vuonna. Hän oli voittamassa Kanadalle pronssia jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1978. Lysiak pelasi turnauksessa seitsemän ottelua ja teki kaksi tehopistettä.
Dynamo Moskova (jääpallo)
Moskovan Dynamo on moskovalainen jääpalloseura. Vuonna 1923 perustettu seuraa kuuluu Neuvostoliiton ja Venäjän menestyksekkäimpiin.
Suomalaisista Venäjän Superliigan moskovalaista huippuseuraa on edustanut Mika Mutikainen kaudella 2005-2006.
Saavutuksia
Saavutuksia Neuvostoliiton mestaruussarjassa: Saavutuksia Venäjän mestaruussarjassa: Neuvostoliiton cupin voitto 1988, 1989, 1991 (yht. 3) Venäjän cupin voitto 2005, 2006, 2008, 2010-11, 2011, 2012, 2019, 2020, 2021 (yht. 9) Venäjän Super cupin voitto 2013, 2021 (yht. 2) Kansainvälisiä saavutuksia:
Harry Mulisch
Harry Mulisch (29. heinäkuuta 1927 Haarlem, Alankomaat – 30. lokakuuta 2010 Amsterdam, Alankomaat ) oli alankomaalainen kirjailija. Hän kuuluu yhdessä W. F. Hermansin ja Gerard Reven kanssa Alankomaiden sodanjälkeisen kirjallisuuden keskeisiin nimiin.
Mulisch syntyi Haarlemissa mutta asui Amsterdamissa vuodesta 1958. Hänen isänsä oli alun alkaen Itävalta-Unkarista ja äitinsä juutalainen. Sekä Mulisch että hänen äitinsä säästyivät keskitysleireiltä.
Mulisch julkaisi monenlaista kirjallisuutta: romaaneja, novelleja, näytelmiä, runoja, esseitä ja omaelämäkerrallisia teoksia. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat myös elokuviksi tehdyt De aanslag (1982, suom. Attentaatti, elokuvana Muistojen vanki, 1986) ja De Ontdekking van de Hemel (1992).
Taitoluistelu kesäolympialaisissa 1920
1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissa järjestettiin taitoluistelussa kolme kilpailua.
Harry Mulisch
Mulisch mainittiin usein Nobel-ehdokkaana.
Taitoluistelu kesäolympialaisissa 1920
Naisten yksinluistelu
<br style="clear:both;"/>
Kartussi (ampumatarvike)
Kartussi on tykin latauspanos, varsinaisesta kranaatista erillinen elementti, joka sisältämänsä ruutipanoksen voimasta lähettää kranaatin tykinputkea myöten ilmaan. Kartussin muodostaa hylsy, nalli ja erillisiin pusseihin jaettu ajopanos.
Carmina Burana (Orff)
Carmina Burana on näyttämökantaatti, jonka Carl Orff sävelsi vuosina 1935–1936 keskiaikaisesta Carmina Burana -käsikirjoitussarjasta valikoimiinsa teksteihin. Musiikkiteoksen täydellinen latinankielinen nimi on: Carmina Burana: Cantiones profanae cantoribus et choris cantandae comitantibus instrumentis atque imaginibus magicis eli ”Beuernin lauluja: maallisia lauluja laulajille ja kuoroille laulettavaksi instrumenttien ja maagisten kuvien kanssa”.
Kartussi (ampumatarvike)
Kartussilaukauksia ampuvissa tykeissä ladataan ensin varsinainen kranaatti (ammus), jossa on sytytin kärjessä, sen perään välittömästi kartussi, jonka jälkeen tykin lukko lukitaan käsin tai se lukittuu automaattisesti ja tykki on laukaisu valmis.
Carmina Burana (Orff)
Carmina Burana kuuluu Trionfi-nimiseen musiikilliseen triptyykkiin, joka sisältää myös osat Catulli carmina ja Trionfo di Afrodite. Carmina Buranan kuuluisin kohtaus on kuoron laulama ”O Fortuna”, joka sekä aloittaa että päättää teoksen.
Kartussi (ampumatarvike)
Kartussia muistuttava sana kartessi tarkoittaa puolestaan tykin haulipanosta.
Kevyemmissä tykeissä varsinainen ammus ja kartussi muodostavat yhteen liitetyn kokonaisuuden, mutta suurissa ne ovat erillään, kuten venäläisessä 130-millimetrisessä M-46-kanuunassa. Ampumaetäisyyttä voidaan säätää latausvaiheessa, avaamalla kartussin kansi ja vähentämällä tai lisäämällä sisällä olevia ruutipusseja.
Carmina Burana (Orff)
Teksti
Orff törmäsi teksteihin alkujaan John Addington Symondsin vuonna 1884 julkaisemassa teoksessa Wine, Women, and Song, joka oli 46 runon käännös englanniksi. Nuori lainopiskelija sekä latinan ja vanhan kreikan intohimoinen harrastaja Michel Hofmann avusti Orffia 24 runon valitsemisessa ja järjestämisessä, jotta teokset muodostaisivat yhtenäisen libreton.
Kartussi (ampumatarvike)
Amerikkalaiset käyttivät toisessa maailmansodassa kartussilaukausta keskiverroissa laivastotykeissä; esimerkiksi Samarin taistelussa saattuehävittäjä USS Samuel B. Roberts (kapteeniluutnantti R W Copeland) sai tuhoisia vaurioita, kun sen keulatykissä räjähti kartussi.
Carmina Burana (Orff)
Teksti
Libretto on kirjoitettu osin latinaksi ja osin keskiyläsaksan kielellä. Se käsittelee maallisia aiheita: varallisuuden ja omaisuuden ailahtelevaisuutta, elämän katoavuutta, riemua kevään paluusta sekä juomisen, ylensyömisen, pelaamisen ja ylellisyyden iloja.
Rakenne
Carmina Burana jakautuu rakenteellisesti viiteen keskeiseen osaan, jotka puolestaan jakautuvat osiin. Kaikkiaan kantaatti koostuu 25 musiikkikappaleesta, joista ensimmäinen ja viimeinen ovat samat. Orff merkitsi jokaisen kappaleen välille ”attaccan”.
Pääosa musiikin rakenteesta perustuu ajatukselle onnenpyörän pyörimisestä. Tästä onnenpyörästä on kuva käsikirjoituksen ensimmäisellä sivulla (sama kuin on tämän artikkelin alussa), ja sen ympärille on sijoitettu neljä lausetta.
Musiikillinen analyysi
Carl Orffin musiikki edustaa pyrkimystä helposti lähestyttävään ja suoraan kommunikoivaa tyyliä. Carmina Burana ei sisällä klassisessa mielessä juurikaan musiikillista kehittelyä, ja sen polyfonia on yleensä yksinkertainen. Orff välttää harmonian ja rytmin monimutkaisuutta, ja se ei miellyttänyt esteettisesti useimpia aikakauden muusikoita. Kuitenkin aikalaiset, jotka käyttivät hänen sävellystään, pitivät hänen musiikkiaan tekniseltä kompositioltaan monimutkaisena ja vaikeasti lähestyttävänä.
Musiikillisesti Orffin esikuvina olivat myöhäisrenessanssin ja varhaisen barokin säveltäjät, kuten William Byrd ja Claudio Monteverdi. Toisin kuin yleisesti luullaan, Orff ei perustanut Carmina Buranan sävellystyötä aiemmilla melodioilla, sillä sellaisia ei Codex Bauern sisällä. Hänen orkestrointinsa osoittaa kunnioitusta Igor Stravinskya kohtaan. Orffille kuten Stravinskillekin rytmi on musiikin keskeisin elementti.
Näyttämöversio
Carl Orff kehitteli draamallisen konseptin, jota hän kutsui nimellä ”Theatrum Mundi” ja jonka mukaan musiikki, liike ja sanat ovat erottamaton kokonaisuus. Babcock kirjoittikin: ”Orffin taiteellinen kaava rajoittaa musiikkia niin, että jokaista sävelmää tulee seurata tapahtuman näyttämöllä. Juuri tämän tähden Carmina Buranan nykyiset toteutukset eivät vastaa Orffin tarkoituksia”.
Vaikka Carmina Burana on alkujaan ollut draamateos, johon sisältyi myös tanssia, lavasteet ja muita näyttämöllisiä elementtejä, teosta esitetään nykyisin yleensä konserttisaleissa niihin soveltuvana kantaattiversiona. Toisinaan esityksissä kuitenkin pyritään toteuttamaan alkuperäistä näyttämöllistä kokonaisuutta, mutta nämä esitykset ovat hyvin harvinaisia.
Vastaanotto
Ensimmäisenä Carmina Buranan esitti Frankfurtin ooppera 8. kesäkuuta 1937. Orkesteria johti Bertil Wetzelsberger, kuorona oli Cäcilienchor, ohjaaja oli Otto Wälterlin, ja puvustuksesta vastasi Ludwig Sievert. Tämän jälkeen kokemansa suosion johdosta Carl Orff kirjoitti musiikkikustantajalleen Schott Musicille:
Useita eri tuotantoja nähtiin myös muualla Saksassa huolimatta natsihallinnon huolestuneisuudesta esitysten eroottisesta latauksesta, jota oli eräissä runoissa, kuin myös venäläisvaikutteista. Carmina Buranan kansansuosio kasvoi rajusti, ja siitä tuli nopeasti natsihallinnon aikaisen Saksan suosituin musiikkiesitys. Carmina Burana oli erittäin ristiriitainen, kun otetaan huomioon sen sävellysaika ja historiallinen tilanne. Natsihallinto piti sävellystä arjalaisen rodun ylistyksenä. Kuitenkin sodan jälkeen teoksen menestys yhä vain jatkoi kasvamistaan, jopa niin hyvin, että se tuli 1960-luvulla kansainväliseen klassisen musiikin repertuaariin. Vuonna 1966 Carmina Burana esitettiin ensimmäisen kerran Israelissa.
Orff oli vasta 42-vuotias menestyksen kohdatessa häntä, mutta pyyntö, jonka hän esitti kustantajalleen, on saanut maailmanmaineen ja sitä on siteerattu lukemattomissa yhteyksissä. Yksikään toinen hänen sävellyksensä ei ole saanut osakseen Carmina Buranan kaltaista suosiota. Tämän osoittaa ”O Fortunan” suosio erilaisissa populaarikulttuurin yhteyksissä kuin myös teoksen menestys klassiselle musiikille ominaisissa piireissä ja siitä tehdyt lukemattomat levytykset.
Carmina Burana populaarikulttuurissa
Carmina Buranan musiikkia ja eritoten sen kuoro-osuutta ”O Fortuna” on käytetty elokuvissa ja mainoksissa. Myös useat populaarimusiikin yhtyeet ovat sovittaneet sitä äänitteilleen.
John Boormanin ohjaama vuoden 1981 elokuva Excalibur – sankarin miekka oli ensimmäinen, jossa ”O Fortuna” -osiota käytettiin jo ennen kuin siitä muotoutui musiikillinen klisee. Tämän jälkeen musiikkia on käytetty useissa elokuvissa, muun muassa The Doors, Glory, Punaisen lokakuun metsästys ja Syntyneet tappajiksi. Kappaletta on käytetty introna amerikkalaisen death metal -yhtyeen Vital Remainsin levyllä Dechristianizesekä tanskalaisen heavy metal -yhtye Pretty Maidsin albumilla Red, hot & heavy (1984). Therion on tehnyt cover-version O Fortunasta Deggial-albumilleen.
Edward Sadomba
Edward Sadomba (s. 31. elokuuta 1983 Harare, Zimbabwe) on zimbabwelainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Sadomba edustaa Sudanin pääsarjassa pelaavaa Al-Hilalia.
Ura
Sadomba siirtyi sudanilaiseen Al-Hilalia kaudella 2009 ja on sittemmin ollut joukkueensa johtava maalintekijä. Hän teki avauskaudellaan 16 maalia 30 ottelussa ja juhli kauden päätteeksi Sudanin mestaruutta. Myös kaudella 2010 Sadomba saavutti toistamiseen Sudanin mestaruuden. Kaudella 2011 Al-Hilal eteni aina Afrikan Mestarien liigan välieriin, jossa se lopulta hävisi tunisialaiselle Espérancelle yhteismaalein 3–0. Turnauksen aikana Sadomba teki seitsemän maalia, joilla hän myös voitti Mestarien liigan maalikuninkuuden. Vuonna 2019 Sadomba teki paluun Dynamoksen -joukkueeseen.
Maajoukkue
Sadomba on edustanut Zimbabwea vuodesta 2006 lähtien. Hän on pelannut yhteensä 13 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1956
15 km
<br style="clear:both" />
30 km
<br style="clear:both" />
50 km
<br style="clear:both" />
4 x 10 km viesti
<br style="clear:both" />
10 km
<br style="clear:both" />
3 x 5 km viesti
<br style="clear:both" />
Normaalikilpailu
<br style="clear:both" />
Normaalimäki
<br style="clear:both" />
Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä
Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä on Armand Lohikosken ohjaama elokuva vuodelta 1954. Se valmistui kolmantena kolmentoista Pekka Puupää -elokuvan sarjassa.
Tässä Lohikosken yhdessä Reino Helismaan kanssa käsikirjoittamaksi merkityssä elokuvassa olivat päähenkilöinä aiemmista sarjan elokuvista tutut henkilöhahmot, mutta Pätkä esiintyi ensi kerran elokuvan nimessä. Sarjan elokuville tyypillisesti tekijät pyrkivät mahdollisimman nopeaan ja halpaan tuotantoon. Lohikosken mukaan Reino Helismaalla ei kuitenkaan ollut mitään tekemistä tämän sen paremmin kuin eräiden muidenkaan Pekka ja Pätkä -elokuvien kanssa.
Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä -elokuvaa kuvattiin Kilpisjärvellä. Elokuvan tekoon osallistuneet ovat haastattelussa kertoneet idean lumimiehestä löytyneen sanomalehdestä. Pekka ja Pätkä -elokuvasarjan jatkaminen oli joka tapauksessa selvää. Suomen Filmiteollisuus haki lehti-ilmoituksella lumimiehen rooliin lähemmäksi kaksimetristä henkilöä. Ilmoittautumiset pyydettiin lähettämään SF:n konttoriin Mikonkadulle. Valituksi tuli helsinkiläinen Vihtori Välimäki.
Elokuvan tyylissä on kauhuelokuviin viittaavia piirteitä. Keskeisiä kohtauksia ovat myös Pätkän kiipeily kotitalon seinällä ja Justiinan käyttäminen lumimiehen syöttinä.
Arviot
Tv-maailmassa 2012 julkaistu arvio kiinnittää huomiota elokuvan miellyttävään arkisuuteen.
Juoni
On aprillipäivä ja Justiina lähettää Pekan ja Pätkän ostoksille. Kaksikko ihmettelee, miksi ostoslistassa lukee "sukset", kunnes he lukevat päivän lehden. Siinä kerrotaan, että Lapissa on nähty lumimies ja että radiojuontaja Karvajärvi tarjoaa miljoona markkaa sen vangitsemisesta. Kaksikko olettaa Justiinan haluavan lumimiesjahtiin ja ostaa hiihtovarusteet. Kotona kuitenkin paljastuu, että listassa lukeekin "sakset", mutta Justiina innostuu silti miljoonan markan lumimiesjahdista.
Puupäät lähtevät kohti Lappia lumimiestä etsimään. Pekka ja Pätkä arvelevat Justiinan olevan siinä avuksi syöttinä. Junamatkalla pohjoiseen Pekka ja Pätkä kohtaavat Olavi Virran esittämän Timo Vasken (edellisessä elokuvassa olleen Kalevi Vasken identtisen kaksoisveljen, jota Pekka ensi alkuun luuleekin Kaleviksi) ja Anneli Saulin esittämän Katriina Sirkkusen. Kilpisjärvellä joukko majoittuu tunturihotelliin. Siellä odottaa myös Timon tyttöystävä Irmeli Laavu (Tuija Halonen), jota kosiskelee hiihdonopettaja Riku Sundman (Åke Lindman). Suhdesotkujen selvittelyyn antavat apua myös Pekka ja Pätkä. Lopulta kaikki kuitenkin järjestyy, kun Timo saa Katriinan ja Riku Irmelin.
Pekka, Pätkä ja Justiina lähtevät suksilla tunturiin ja löytävät riemukseen "Pohjoisnavan". Kesken ilakointia paikalle ilmaantuu kuitenkin lumimies, jolloin Pekka ja Pätkä pyörtyvät ja lumimies pakenee Justiina kainalossaan. Virottuaan Pekka ja Pätkä kuvittelevat murheissaan lumimiehen syöneen Justiinan. Hotellihuoneessa heitä kuitenkin odottaa yllätys: lumimies kutoo sukkaa Justiinan kanssa.
Pekka ja Pätkä lähtevät kohti etelää mukanaan mattokäärö, johon he uskovat Justiinan paketoineen lumimiehen. Radiostudiossa kaveruksille paljastuu pettymys: Karvajärven lupaama miljoonapalkkio oli aprillipila ja mattokääröstä paljastuu Justiina, jonka lumimies on sinne käärinyt. Elokuvan viimeisessä kuvassa nähdään lumimies tallustelemassa vapaana Lapin lumikentillä.
Pirou
Pirou on kunta Ranskassa Manchen departementissa Normandian alueella. Se on pieni rantalomakohde Englannin kanaalin rannikolla. Kunnan tärkein nähtävyys on sen 1100-luvulta peräisin oleva linna Château de Pirou.
Arandas
Arandas on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 135 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Arandasin pinta-ala on 14 neliökilometriä.
Luettelo Muumi-tarinoiden hahmoista
Tämä on luettelo Tove ja Lars Janssonin kirjoittamien Muumi-tarinoiden ja niiden pohjalta luotujen televisiosarjojen hahmoista.
Drontti Edvard
Drontti Edvard on "maailman suurin eläin veljensä jälkeen". Drontit ovat meressä eläviä, lohikäärmeen näköisiä vuoren kokoisia otuksia, jotka pystyvät liikkumaan maallakin. Edvard esiintyy teoksessa Muumipapan urotyöt. Se on pahantuulinen, mutta ei lopulta koskaan tee toisille pahaa tahallaan, vaikka joskus astuukin vahingossa jonkin pienemmän eläimen lyttyyn. Kuvakirjassa Kuka lohduttaisi Nyytiä? nähdään yhdellä aukeamalla iso Rontti, joka onkin alkutekstin mukaan joku dronteista. Todellisuudessa drontit eli dodot olivat sukupuuttoon hävitettyjä lentokyvyttömiä lintuja, joita eli muutamalla Intian valtameren saarella. Edvard esiintyy myös televisiosarjassa Muumilaakson tarinoita Muumipapan muistelmia käsittelevissä jaksoissa Muumipapan muistelmat I ja Muumipapan muistelmat III sekä jaksossa Lohikäärmeen kyyneleitä. Muumipapan muistelmissa kerrotaan, kuinka Fredrikson varoittaa Muumipappaa joutumasta Edvardin tallomaksi, mutta huomauttaa tämän maksavan aina hautajaiskulut.
Muumien maailma -sarjassa Edvardin äänenä oli Jarmo Koski.
Emma
Emma esiintyy teoksessa Vaarallinen juhannus. Hän on yksinäinen ja äkäinen vanha nainen ja toimii teatterin siivoojana. Hän kantaa kädessään aina luutaa ja hänellä on pyöreät silmälasit silmillään. Hänellä on sisarentytär nimeltä Vilijaana. Hän on myös näytellyt Muumien kanssa yleisön edessä. Vaarallisessa juhannuksessa muumiperhe on paennut evakkoon suurta tulvaa, ja he löytävät kelluvan teatterin, jossa Emma asustaa. Eräänä iltana Emma päästää irti köyden, joka on kiinni puussa, jossa Muumipeikko ja Niiskuneiti nukkuvat. Aamulla herättyään he huomaavat teatterin ajelehtineen kauas pois.
Emma nähdään muun muassa Muumilaakson tarinoiden jaksossa Laineilla lipuva teatteri, jossa Muumiperhe löytää hänet salaperäisestä teatterista, jonka he luulivat olevan tyhjä. Jakson jatko-osat ovat Kadonneet lapset ja Jälleen yhdessä.
Ulkonäkönsä ja luonteenpiirteidensä perusteella Emma kuuluu todennäköisesti vilijonkkien lajiin.
Muumilaakson tarinoita -sarjan Yleisradion dubbauksessa Emmaa ääninäyttelee Leena Uotila ja MTV:n dubbauksessa Carla Rindell. Muumien maailma -sarjassa Emman ääninäyttelijä oli Leena Rapola ja Muumilaakso-sarjassa Arja Saijonmaa.