cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Pedrosa
MotoGP
Ennen kauden 2008 alkua Pedrosa kärsi testien aikana muun muassa käsivammasta, toisen metacarpaalin murtumisesta, jonka vuoksi hän joutui jättämään pyörän kehittämisen väliin. Pedrosa jatkoi Haydenin tallikaverina Hondalla ja käytti poikkeuksellisesti kilpailunumerona 2, kun sitä ennen Pedrosalla oli käytössä numero 26. Hän johti MM-sarjaa yhdeksän kilpailun jälkeen, kunnes loukkasi muun muassa ranteensa ja nilkkansa seuraavassa kilpailussa Saksassa, kaaduttuaan ja joutui jättämään seuraavan kilpailun väliin Yhdysvalloissa. Pedrosa palasi sitä seuraavaan Tšekin kilpailuun, jossa hän sijoittui vasta 15:nneksi, mutta onnistui parantamaan suoritustaan kauden lopuissa kilpailuissa. Pedrosa sijoittui lopulta MM-pisteissä kolmanneksi häviten maailmanmestaruuden 124 pisteellä Valentino Rossille. Pedrosan tallikaveri Hayden sitä vastoin sijoittui kuudenneksi. Pedrosa ajoi kauden aikana voittoon kahdesti Espanjassa ja Kataloniassa. Lisäksi ennen loukkaantumistaan hän onnistui ajamaan yhdeksässä ensimmäisessä kilpailussa kahdeksan kertaa palkintokorokkeelle. Ainoastaan Ranskassa hän sijoittui neljänneksi huolimatta siitä, että lähti kilpailuun paalupaikalta. Yhteensä Pedrosa ajoi palkintokorokkeelle yksitoistakertaa, joka oli hänen uusi ennätys MotoGP luokassa. Hän ajoi myös kaksi paalupaikkaa, joista ensimmäinen tuli Ranskassa ja toinen kauden lopulla Malesiassa, jossa hän sijoittui kilpailussa lopulta toiseksi. Pedrosa ajoi myös kauden aikana kahdesti kilpailun nopeimman kierrosajan ja onnistui samalla voittamaan kummatkin kilpailut.
Kaudella 2009 Pedrosa koki saman kohtalon, kuin edellisellä kaudella loukkaannuttuaan ennen kautta ajettavissa testeissä. Hän aloitti kauden heikosti sijoittumalla Qatarin aika-ajoissa neljänneksitoista ja kilpailussa sijalle 11, kun Pedrosan uusi tallikaveri Andrea Dovizioso ajoi kilpailun viidenneksi. Avauskilpailun jälkeen Pedrosa kuitenkin paransi suoritustaan ja oli MM-sarjan loppupisteissä kolmas, kun tallikaveri Dovizioso jäi kuudenneksi. Hän saavutti kaksi voittoa Yhdysvalloissa ja kauden päätöskilpailussa Valenciassa. Pedrosa ajoi myös kahdesti paalupaikalle ensin Ranskassa ja myöhemmin Indianapolisissa, mutta jäi itse kilpailussa kymmenenneksi, kun Ranskassa hän ajoi kolmanneksi. Pedrosa onnistui ajamaan myös yksitoista kertaa palkintokorokkeelle sivuten edelliskauden tulostaan. Parhaimmillaan hän ajoi viisi kertaa peräkkäin palkintokorokkeelle, jotka tulivat kauden viidessä viimeisessä kilpailussa. Pedrosa ajoi viisi kilpailun nopeinta kierrosaikaa, joka oli hänen MotoGP uran uusi ennätys.
Kausi 2010 eteni Pedrosan kannalta lupaavasti, vaikka suoritustaso ailahteli kilpailusta toiseen kauden alussa. Rossin loukkaannuttua kauden neljännessä kilpailussa Pedrosa nousi kilpailemaan vahvasti kauden aloittaneen Jorge Lorenzon kanssa mestaruudesta. Kauden 14. kilpailussa Pedrosa menetti mahdollisuutensa mestaruuteen loukkaantumisen johdosta. Hänellä todettiin olevan muun muassa solisluun murtuma. Pedrosa joutui jättämään kolme kilpailua väliin, jonka aikana Lorenzo oli ehtinyt varmistaa maailmanmestaruuden. Pedrosa sijoittui lopulta MM-sarjassa toiseksi 138 pisteen erolla Lorenzoon. Hänen tallikaveri Dovizioso sen sijaan sijoittui viidenneksi. Pedrosa ajoi neljästi voittoon, joka oli hänen uusi ennätys MotoGP luokassa. Hän voitti Italian ja Saksan kilpailut, sekä peräkkäiset Indianapolisin ja San Marinon. Pedrosa onnistui ajamaan yhdeksän kertaa palkintokorokkeelle, joista parhaimmillaan hän ajoi neljästi peräkkäin. Pedrosa ajoi kauden aikana eniten kilpailun nopeimpia kierroksia (8), jolla hän sivusi yhden kauden ennätystään ajettuaan 2004 250-kuutioisissa saman määrän kilpailun nopeimpia kierroksia. Paalulle Pedrosa ajoi neljä kertaa, josta hän ajoi kahdesti suoraan voittoon.
Kaudella 2011 Pedrosa ajoi Repsol Hondalla yhdessä Casey Stonerin ja Andrea Dovizioson kanssa, kun talli päätti ottaa käyttöön kolmannen pyörän. Pedrosa aloitti kauden vahvasti sijoittumalla kolmessa ensimmäisessä kilpailussa palkintokorokkeelle, joista yksi oli voitto Portugalissa. Hän kuitenkin ajoi kolarin Marco Simoncellin kanssa toukokuussa Ranskan kilpailussa ja loukkasi solisluunsa joutuen jättämään seuraavat kolme kilpailua väliin. Hän palasi takaisin kilpailemaan heinäkuussa Italian kilpailussa, jossa Pedrosa sijoittui kahdeksanneksi. Kauden päätyttyä hän sijoittui MM-sarjassa neljänneksi, kun Stoner ajoi Hondalla maailmanmestariksi ja Dovizioso sijoittui kolmanneksi. Epäonnisesta kaudesta huolimatta Pedrosa onnistui voittamaan kolme kilpailua Portugalin lisäksi Saksan ja Japanin kilpailut. Hän ajoi myös parhaimmillaan neljä kertaa peräkkäin palkintokorokkeelle ollen kolmesti toinen ja kerran ensimmäinen. Yhteensä Pedrosa ajoi yhdeksän kertaa palkintokorokkeelle, sekä kahdesti paalupaikalle Tšekissä ja Malesiassa. Hänen epäonnekseen Tšekissä Pedrosa joutui keskeyttämään ja Malesian kilpailu jouduttiin keskeyttämään, kun toisella kierroksella sattuneessa onnettomuudessa Marco Simoncelli kuoli saamiinsa vammoihin.
Kausi 2012 oli Pedrosan uran paras MotoGP:ssä, kun Honda päätti palata takaisin kahden kuljettajan voimin uuteen kauteen. Lisäksi uusien sääntömuutoksien myötä MotoGP pyörät muutettiin 800-kuutioisista tuhat kuutioisiin, jonka myötä talli esitteli uuden Honda RC213V pyörän. Pedrosa sijoittui kolmanneksi kauden toisessa kilpailussa Espanjassa, joka oli hänen MotoGP-uran sadas kilpailu. Stonerin loukkaannuttua kauden toisella puoliskolla Pedrosa oli yhä lähempänä maailmanmestaruutta, mutta lopulta hävisi 18 pisteen erolla Yamahalla ajaneelle Jorge Lorenzolle, joka ajoi huomattavasti tasaisemmin ollen huonoimmillaan toinen. Pedrosa voitti kauden aikana eniten kilpailuja seitsemällä voitolla, joka oli samalla hänen uran paras saavutus MotoGP:ssä. Pedrosa ajoi myös kauden 18:sta kilpailusta 15 kertaa palkintokorokkeelle, jolla hän rikkoi vanhan ennätyksensä 13 palkintokorokesijoitusta 250-kuutioisten sarjassa. Pedrosa ajoi myös eniten nopeimpia kierrosaikoja yhdeksän kappaletta, joka oli myös hänen yhden kauden ennätyksensä. Paalupaikalle hän ajoi viidesti, joista kahdesti hän ajoi suoraan voittoon Tšekissä ja Valenciassa. Kesken kauden heinäkuussa Honda ilmoitti Italian kilpailuviikonlopun aikana tehneen Pedrosan kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen.
Kaudelle 2013 Pedrosa sai tallikaverikseen viime kauden Moto2 maailmanmestarin Marc Márquezin. Pedrosa keräsi kaudella 300 pistettä, mikä riitti kolmanteen tilaan, kun tallikaveri Márquez voitti mestaruuden tulokaskaudellaan 334 pisteellä. Kaksikon välissä oli Jorge Lorenzo 330 pisteellä. Pedrosa joutui jättämään kauden aikana yhden kilpailun väliin Saksassa murtuneen solisluun vuoksi, kaaduttuaan lauantain harjoituksissa. Tällä kertaa Pedrosa voitti kolme kilpailua, joista Espanjan ja Ranskan kilpailut hän voitti peräkkäin kauden kolmannessa ja neljännessä kilpailussa. Kauden lopussa Pedrosa voitti vielä Malesian kilpailun. Palkintokorokkeelle hän onnistui ajamaan 13 kertaa, joista parhaimmillaan Pedrosa ajoi viidesti peräkkäin kolmen parhaan joukkoon. Hänelle kirjattiin myös neljä kilpailun nopeinta kierrosta, sekä kaksi paalupaikkaa, jotka hän ajoi peräkkäisissä kilpailuissa Italiassa ja Kataloniassa. Pedrosa sijoittui molemmissa kilpailuissa toiseksi.
Kausi 2014 alkoi vahvasti Pedrosalla, mutta loppua kohden hän menetti mahdollisuutensa taistella maailmanmestaruudesta. Pedrosa keskeytti muun muassa kaksi kilpailua peräkkäin Australiassa ja Malesiassa. Hän sijoittui pisteissä neljänneksi, kun tallikaveri Márquez saavutti uransa toisen maailmanmestaruuden. Pedrosa voitti kauden aikana yhden osakilpailun Tšekissä ja ajoi kaiken kaikkiaan 10 kertaa palkintokorokkeelle. Hän onnistui parhaimmillaan ajamaan neljä kertaa peräkkäin palkintokorokkeelle kauden alussa. Pedrosa ajoi myös yhden paalupaikan Kataloniassa, jossa hän sijoittui kilpailun kolmanneksi.
Pedrosa ilmoitti toukokuussa 2016 ennen Italian kilpailua tehneensä kaksivuotisen jatkosopimuksen Repsol Hondan kanssa.
Naoki Yuasa
Naoki Yuasa (, s. 24. huhtikuuta 1983 Sapporo) on japanilainen alppihiihtäjä. Hän edustaa Sports Alpen Ski Clubia.
Yuasa sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 pujottelussa seitsemänneksi. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän oli samassa lajissa kuudes.
Yuasa on kilpaillut maailmancupissa yksinomaan pujottelussa. Ensimmäisen kilpailunsa hän laski Shigokogenissa maaliskuussa 2003. Ensimmäiset pisteensä hän sai oltuaan 21:s Sestrieressä joulukuussa 2004. Kymmenen parhaan joukossa hän debytoi oltuaan seitsemäs Kranjska Gorassa joulukuussa 2005. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi Madonna di Campigliossa joulukuussa 2012.
Yuasa on voittanut pujottelun Japanin-mestaruuden 2003 ja 2006. Euroopan cupissa hän on voittanut kolme kilpailua.
Undisputed Attitude
Undisputed Attitude on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Slayerin seitsemäs studioalbumi, joka sisältää punk-covereita. Levyllä on Hannemanin nimettömässä sivuprojektissaan vuosina 1984 ja 1985 kirjoittamat kappaleet "Can't Stand You" ja "Ddamm", sekä kappale "Gemini", jonka King sävelsi ja Araya sanoitti vuonna 1996. Levystä on tehty myös erikoispainos johon on lisätty bonuskappaleina Venom-cover "Witching Hour" sekä "Divine Intervention" ja "Dittohead".
Paul Bostaph lähti yhtyeestä pian albumin julkaisemisen jälkeen työskennelläkseen omassa projektissaan The Truth about Seafood. Slayer palkkasi Bostaphin tilalle Testamentin rumpalin Jon Detten suunnatessaan vuoden 1996 Ozzfest-kiertueelle. Dette erotettiin yhtyeestä vuoden jälkeen, jolloin Bostaph palasi yhtyeeseen jatkamaan kiertuetta.
Parallel Universe (albumi)
Parallel Universe – A Liberty/U.A. Years Anthology 1970–1974 on Hawkwind-yhtyeen vuonna 2011 julkaistu 3:n cd:n kokoelma-albumi, joka sisältää materiaalia vuosilta 1970–1974, jolloin yhtye oli Liberty Recordsin (sittemmin United Artists Records) artisti. Se sisältää kappaleita yhtyeen virallisilta julkaisuilta sekä myös ennenjulkaisemattomia versioita ja kappaleita. Lisäksi digitaalisessa muodossa julkaistiin ep Hawkwind Zoo – Sunshine Special joka sisältää kappaleita ajalta jolloin yhtye toimi vielä Hawkwind Zoo-nimellä. Ennakkotietojen mukaan kappaleesta "Master Of The Universe" piti olla vaihtoehtoisilla vokaaleilla varustettu ennenjulkaisematon versio kokoelmalla mutta se jouduttiin jättämään pois nauhaongelmien takia ja tilalla on kappaleen originaali versio. Harvinaisemmat kappaleet kokoelmalla ovat ennenjulkaisemattomat "Hog Farm" sekä "Take What You Can", josta tosin on julkaistu hieman erilainen versio Weird Tapes 1–8-sarjassa. Mielenkiintoisena seikkana voidaan mainita vuoden 1975 Warrior on the Edge of Time-albumin, joka kuului yhtyeen United Artists Records-kauden julkaisuihin, aikaisten kappaleiden puuttumisen kokonaan. On tosin sanottu, ettei EMI:llä, joka omistaa vuosien 1970–1974 materiaalien oikeudet, olisi oikeuksia tällä hetkellä kyseisen albumin materiaaleihin. Alkuperäisjäsen Nik Turner on kirjoittanut kokoelman saatesanat.
Digital Downloadina lisäksi
Hawkwind Zoo - Sunshine Special E.P.
Lusailin stadion
Se valmistui marraskuussa 2021 ja se toimi vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelun pelipaikkana.
Minna Sundberg
Minna Sundberg (s. 9. tammikuuta 1990) on Ruotsissa syntynyt suomalainen kuvittaja ja sarjakuvataiteilija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat verkkosarjakuvat Redtail's Dream ja Stand Still Stay Silent.
Minna Sundberg syntyi vuonna 1990 Ruotsissa asuneeseen suomalaisperheeseen, joka muutti takaisin Suomeen 1997. Hän valmistui 25-vuotiaana Aalto-yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun graafisen suunnittelun koulutusohjelmasta taiteen kandidaatiksi.
Vuonna 2015 Sundbergin Stand Still, Stay Silent -verkkosarjakuva voitti ensimmäisenä suomalaisena Reuben-palkinnon pitkän verkkosarjakuvan kategoriassa.
Vuosina 2013 ja 2014 Sundberg järjesti kaksi onnistunutta Indiegogo-joukkorahoituskampanjaa rahoittaakseen verkkosarjakuviensa painettujen versioiden julkaisemisen.
Stand Still, Stay Silentin kielikuntia kuvaava infosivu on julkaistu erillisenä julisteena, joka on saanut suosiota erityisesti kielitieteilijöiden keskuudessa.
Sundbergin sarjakuvia on pidetty hyvinä esimerkkeinä verkkosarjakuvan kypsymisestä ilmaisuvoimaiseksi mediaksi.
Chéri (elokuva)
Chéri on 2009 valmistunut ranskalais-brittiläis-saksalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Stephen Frears. Elokuvan pääosia näyttelevät Michelle Pfeiffer ja Rupert Friend, ja se perustuu ranskalaisen kirjailijan Coletten romaaneihin Chéri ja Chérin loppu. Elokuva oli ensi-illassa 59. Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2009.
Vastaanotto
Uuden Suomen Mikko Pielan mielestä yleensä luotettavan Stephen Frearsin ohjaama Chéri on oudon kankea työ. Pielan mukaan Michelle Pfeifferin nyanssoitu, haikea roolityö taloudellisesti menestyneenä prostituoituna Lea de Lonvalina kannattelee elokuvaa. Rupert Friend sopii hyvin Pfeifferin vastanäyttelijäksi. Kathy Bates taas on hämillään olevan tuntuinen. Darius Khondji on kuvannut elokuvan varmakätisesti ja nätisti, mutta elokuvan ongelma piilee Pielan mukaan dialogissa ja rytmissä.
Nyt-liitteessä elokuva sai neljältä kriitikolta keskiarvoksi 2,5.
Konehelsinki
pienoiskuva|Kone Helsingin logo. Kone Helsinki oli suomalainen farkkujen valmistaja. Yritys teki pääasiassa miesten design-farkkuja, mutta myös muita tuotteita, kuten paitoja ja vöitä. Yritys perustettiin vuonna 1997. Sen pääsuunnittelija ja perustaja oli Kalle Kuusela, joka myi yrityksen kesällä 2007 Perttu Klaavolle. Kuusela jatkoi kuitenkin freelance-suunnittelijana.
Kone Helsinki oli mukana Design Forum Finlandin, Suomen New Yorkin pääkonsulaatin ja Suomen New Yorkin kulttuuri-instituutin järjestämässä Hardcore-muotoilunäyttelyssä New Yorkissa toukokuussa 2008.
Vuonna 2009 Kone Helsinki toi markkinoille pääbrändin rinnalle alabrändin, erilaiseen jakelukanavaan ja edullisempaan hintakategoriaan sijoittuvan Kone Helsinki Jeans-tuotemerkin. Kalle Kuusela toimi alabrändin pääsuunnittelijana, ja jälleenmyynti tapahtui Anttila-tavaratalojen kautta. Alkuperäinen merkki jatkoi yksilöllisten mallistojen tuotantoa. Tuotteita myytiin nettikaupassa sekä omissa myymälöissä.
Anna Segal
Anna Segal (s. 15. elokuuta 1986) on australialainen uransa päättänyt freestylehiihtäjä, jonka päälaji oli slopestyle.
Segal kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Inawashirossa helmikuussa 2008 sijoittuen half-pipessa 12:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa kaksi kertaa kolmannelle sijalle slopestylessa. Park City Mountain Resortin MM-kilpailuissa vuonna 2011 hän voitti slopestylessa kultaa. Sotšin talviolympialaisissa 2014 hän sijoittui slopestylessä neljänneksi. Vuonna 2009 hän saavutti slopestylen kultaa X Gameseissa. Hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen australialainen X Games -mitalisti.
Martin Kurtén
Martin Johannes Kurtén (16. elokuuta 1935 Kokkola – 27. marraskuuta 2013) oli suomenruotsalainen näyttelijä, kääntäjä ja teatterinjohtaja. Hän johti yhdessä puolisonsa Kristin Olsonin kanssa Klockrike-teatteria, joka toimii sekä Helsingin Erottajalla että Porvoossa. Kurtén sai Harry Martinson -palkinnon 1992 ja Pro Finlandia -mitalin vuonna 1996.
Sinikka Sipilä
Sinikka Sipilä (s. 3. syyskuuta 1951) on suomalainen kirjastoneuvos. Hän on toiminut Suomen kirjastoseuran toiminnanjohtajana vuodesta 1997 ja oli kansainvälisen kirjastojärjestö IFLAn puheenjohtaja 2013-2015. Kirjastoneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 2015.
Ura
Sipilä on työskennellyt kirjastonhoitajana Hämeenlinnan kaupunginkirjastossa ja Tampereen yliopistolla.
Dragon Ball Z: Budokai
Dragon Ball Z: Budokai ( Doragon Bōru Zetto) on Dimpsin kehittämä ja Atarin vuonna 2002 julkaisema tappelupeli, joka perustuu Dragon Ball Z -animeen. Se on julkaistu PlayStation 2:lle ja Nintendo GameCubelle. Peli on ensimmäinen osa Dragon Ball Z: Budokai -sarjaa.
Story mode (Tarinatila)
Tarinatilassa pelataan sarjan eri saagoissa, kuten saiyalaiset, frieza ja androidit, jonka mukaan vastustajat vaihtuvat. Jokaisen taistelun välissä on ns. cut-scene, joka kertoo pelin juonenkulusta ja selittää, miksi pelaaja joutuu kyseiseen taisteluun.
World Match (Maailmanottelu)
Pelaaja käy maailmanottelussa saadakseen rahaa. Pelaaja pelaa tekoälyllä ohjattua vastustajaa (COM) vastaan.
Skills (Taidot)
Skills-tilassa voidaan parantaa hahmon taitoja ja myös vaihtaa niitä toisten pelaajien kanssa. Tarkoituksena on kehittää hahmon taitoja äärimmilleen.
Dueling (Kaksintaistelu)
Dueling-moodissa on yksin- ja moninpelimahdollisuus. Yksinpelissä on mahdollista pelata tekoälyllä toimivia sarjan hahmoja vastaan ja moninpelissä taas jotain toista pelaajaa vastaan.
Savijaloilla
Savijaloilla on Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjan yhdeksästoista romaani. Se on kolmas kirja, joka kertoo kaupunginvartiostosta.
Tarina
Ankh-Morporkissa liikkuu salamurhaaja, jonka pääkohteena näyttäisi olevan lordi Vetinari. Murhayritysten lisäksi Vetinarin huolena ovat aateliset, jotka haluaisivat syöstä hänet vallasta ja muuttaa Ankh-Morporkin kuningaskunnaksi. Hallitsijan paikalle ollaan nostamassa kapteeni Porkkanaa, jota tällaiset ylenemismahdollisuudet eivät kiinnosta lainkaan.
Tekoälytaide
Tekoälytaide hyödyntää tekoälyä taiteen tuottamisessa. Tekoälytaiteessa hyödynnetään tekoälyn luomia teknologisia mahdollisuuksia taiteen luomisiin. Keskustelua tekoälyn hyödyntämisestä kuvataiteeseen on käyty 1960-luvun lopulta alkaen, mutta keskustelu on 2020-luvulla kiihtynyt generatiivisten tekoälysovellusten, kuten DALLE-E ja Midjourney myötä.
Taiteilijalähtöinen tekoälytaide
Sosiaalipsykologian professori Atte Oksanen ja kuvataiteilija Jussi Lahtinen ovat luoneet määritelmän taiteilijalähtöiselle tekoälytaiteelle, joka on:
1) Taiteilijalähtöistä: Taiteilija taideteoksineen toimii syötteenä tekoälylle. Taiteilija toisin sanoen hyödyntää omaa osaamistaan ja taideteoksiaan teosten osana.
2) Konseptilähtöistä: Taiteilija tai tekijäryhmä vastaa teoksen kokonaisideasta ja sen tuotannosta. Idean luo ihminen, vaikka konetta voidaan käyttää prosessissa apuvälineenä.
Suomessa taiteilijalähtöistä tekoälytaidetta on kehitetty muun muassa tiedettä ja taidetta yhdistävässä UrbanAI-hankkeessa.
Tekoälyn käyttö taiteessa
Tekoälyratkaisuja on tuotettu eri taiteen aloille, mutta niistä merkittävin sovellusalue on ollut kuvataide. Yksi varhaisista tekoälyä taiteessaan hyödyntäneitä kuvataiteilijoita oli Harold Cohen (1927–2016). Cohenin AARONia on kutsuttu pisimpään kestäneeksi tekoälyprojektiksi, joka loppui vasta Cohenin kuolemaan vuonna 2016. AARONin koodi ei ollut avointa, mutta Cohen jätti jälkeensä muistiinpanoja. Cohenin merkitys tekoälytaiteelle perustuu itsekehitettyihin ratkaisuihin, joita hän hyödyntää taiteessaan. Teosten lopputulos oli usein Cohenin täydentämää, taiteilija- ja konseptilähtöistä.
Kehittyneet syväoppimiseen perustuvat tekoälysovellukset kuten DALL-E ja Midjourney ovat virittäneet keskustelua tekoälyn tuottamasta taiteesta. Generatiivisten tekoälysovellusten avulla on voitettu jopa taidekilpailuja. Esimerkiksi tekoälyllä kilpailuun osallistunut kertoi halunneensa testata kilpailun käytäntöjä ja pohdintaa tekoälyn roolista taiteessa. Tekoälysovellusten tapa käyttää laajoja aiempien taideteosten kuvakirjastoja nostaa kysymyksiä tekijänoikeuksien suojaamisesta: onko vanhojen teosten tällainen käyttö sallittua. DALL-E:llä ja Midjourneyllä tehdyt kuvat eivät täytä tekoälytaiteen kriteerejä Atte Oksasen ja Jussi Lahtisen mukaan, koska ne hyödyntävät valmista muiden tekemää materiaalia ja valmista tekoälysovellusta. Ne ovat kuitenkin esimerkkejä tekoälyn mahdollisuuksista.
Jussi Lahtisen UrbanAI Art -taidekone avattiin 31.3.2023 teoksen ensi esittelyssä Oulussa. Lahtisen työssä verkkoon avautuu mahdollisuus rajattomaan määrään erilaisia kuvavirtoja (stream), jotka ovat loputtomia. Jokainen tekoälyn tuottama teos on ainutkertainen ainutkertaisessa virrassa. Lahtisen teos poikkeaa merkittävästi videoteoksista, joissa yksittäiseen tallenteesen on hyödynnetty tekoälyä. Hän on luonut yhdessä ohjelmoijan kanssa toteutuksen, joka on räätälöty teoksen palvelemaan teoksen kokonaisidea. Teoksen yhteydessä on määritelty uudet tekoälytaiteen periaatteet, jotka vastaavat edistyneiden tekoälyratkaisujen haasteisiin. Teoksen toinen esitys oli Nokia Arenan Tampere Smart City Expo & Conferencessa 6.6.2023. Teos on esitetty myös Tampereen Tapahtumien yössä 10.8.2023 ja Helsingin Taiteideiden yössä 17.8.2023.
Don (vuoden 1978 elokuva)
Don on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintaelokuva, jonka ohjasi Chandra Barot.
Albert Ketèlbey
Albert William Ketèlbey (9. elokuuta 1875 – 26. marraskuuta 1959) oli englantilainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti.
Ketèlbey syntyi Birminghamissa, Englannissa George Ketelbeyn (sukunimi ilman aksenttia) ja Sarah Astonin lapsena. Hän oli naimisissa laulajatar Charlotte Siegenbergin (1871-1947) kanssa. Tämän kuoleman jälkeen hän avioitui Mabel Maud Pritchettin kanssa. Kummastakaan avioliitosta ei syntynyt lapsia.
Ketèlbey pääsi Lontoon Trinity College of Musiciin vuonna 1888, jossa hän opiskeli pianon- ja urkujensoittoa, käyrätorvea ja klarinettia. Hän toimi Wimbledonin Saint John’s Churchin urkurina vuosina 1891-1894 ja myöhemmin pääasiassa teatterikapellimestarina. Hän oli myös 1909 lähtien Columbia-yhtiön äänitysosaston johtaja.
Ketèlbey oli erittäin taitava soitinnuksessa, josta esimerkkinä 1915 julkaistu Luostarin puutarhassa -orkesteriteos. Se oli suuri yleisömenestys. Hän sävelsi orkesteriteosten lisäksi myös muun muassa erinomaisia pianokappaleita sekä koomisen oopperan. Hän käytti joissain sävellyksissä salanimeä.
Ketèlbey kuoli kotonaan Cowesissa vuonna 1959. Hänen sävellyksensä ovat jatkuvasti soitetuimpia ja toivotuimpia radio-ohjelmissa eri puolilla maailmaa.
Kauko Käyhkö levytti kappaleen Luostarin puutarhassa Kyllikki Solanterän sanoin vuonna 1961.
Kuuluisimpia sävellyksiä:
Giampaolo Dall’Ara
Giampaolo Dall’Ara (s. 8. heinäkuuta 1968 Rimini) on italialainen entinen Sauberin Formula 1 -tallin insinööri. Dall’Ara aloitti uransa Sauberilla vuonna 2000.
Kaudella 2004 Dall’Ara toimi Giancarlo Fisichellan, 2005–2006 Jacques Villeneuven ja 2007–2008 Nick Heidfeldin kisainsinöörinä. Kaudesta 2009 lähtien hän toimi tallin insinööriosaston johtajana lukuun ottamatta kautta 2013, jolloin hän toimi tallin strategiajohtajana. Tammikuussa 2016 Dall’Ara jätti Sauberin.
Anja Pärson
Anja Sofia Tess Pärson (s. 25. huhtikuuta 1981 Uumaja) on ruotsalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Pärson hallitsi naisten alppihiihtoa 2000-luvun alkuvuosina yhdessä Kroatian Janica Kostelićin kanssa.
Pärson voitti Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hopeaa suurpujottelussa ja pronssia pujottelussa. Kausilla 2003–2004 ja 2004–2005 hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Jälkimmäisen hän voitti vain kolmen pisteen erolla Janica Kostelićiin. Lisäksi hän on voittanut suurpujottelun maailmancupin kausilla 2002–2003, 2003–2004 ja 2005–2006, pujottelun maailmancupin kaudella 2003–2004 sekä alppiyhdistetyn maailmancupin kaudella 2008–2009.
Ura
Pärsonin tutustutti alppihiihtoon hänen isänsä Anders, joka toimi myös Pärsonin valmentajana. Pärsonin ilmoitetaan olevan 170 senttiä pitkä ja painavan 81 kiloa. Hänen seuransa on Tärnabyssä toimiva Fjällvinden; samaan seuraan ovat kuuluneet muun muassa Ingemar Stenmark ja Stig Strand.
Pärsonin ensimmäinen esiintyminen maailmancupissa tapahtui Crans-Montanassa keväällä 1998 suurpujottelussa jossa hän sijoittui sijalle 25. Hänen ensimmäinen palkintopallisijoituksensa maailmancupissa oli voitto Mammoth Mountainin pujottelussa Yhdysvalloissa 3. joulukuuta 1998. Pärson saavutti yhteensä 42 osakilpailuvoittoa ja 95 palkintopallisijaa. Uransa alussa lähinnä teknisenä laskijana menestynyt Pärson voitti ensimmäisen super-G -osakilpailunsa maaliskuussa 2005 ja syöksylaskun tammikuussa 2006.
Torinon olympialaisissa 2006 Pärson voitti olympiakultaa pujottelussa ja kaksi pronssia syöksyssä sekä alppiyhdistetyssä. Vancouverin olympialaisissa 2010 Pärson saavutti pronssia alppiyhdistetyssä. Maailmanmestaruuskisoista hänellä on seitsemän kultaa: 2001 pujottelussa, 2003 ja 2005 suurpujottelussa, 2005 ja 2007 super-G:ssä sekä 2007 alppiyhdistetyssä ja syöksylaskussa. Lisäksi hän on saavuttanut pronssia suurpujottelussa 2001, pujottelussa 2007, superalppiyhdistetyssä 2011 ja joukkuekilpailussa 2011 sekä hopeaa alppiyhdistetyssä 2005 ja joukkuekilpailussa 2007. Hänestä tuli 2007 syöksylaskun voiton myötä ensimmäinen kaikki viisi lajia Maailmanmestaruuskisoissa voittanut alppihiihtäjä.
Yksityiselämä
Taustaltaan saamelainen Pärson ilmoitti maaliskuussa 2012 lopettavansa urheilu-uransa. Anja Pärsonin puoliso on Filippa Rådin, ja heillä on kaksi poikaa, jotka ovat syntyneet vuonna 2012 ja 2015.
Eliittikisat 2012
Eliittikisat järjestettiin vuonna 2012 viidellä paikkakunnalla: Tampereella, Lapinlahdella, Lappeenrannassa, Kuortaneella ja Joensuussa.
Tampere
Tampereen eliittikisat järjestettiin 10. kesäkuuta 2012.
Miehet
Olga Leino
Olga Leino (o.s. Kosonen, 17. kesäkuuta 1871 Pietari – 23. toukokuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä. Teatterityön ohella hän näytteli sivurooleja suomalaisissa mykkäelokuvissa ja ensimmäisissä suomalaisissa äänielokuvissa.
Eliittikisat 2012
Tampere
Naiset
Lapinlahti
Lapinlahden eliittikisat järjestettiin 8. heinäkuuta 2012.
Miehet
Olga Leino
Elämä ja ura
Leino näytteli yhdeksässä kokoillan elokuvassa, joista osa on kadonnut. Hän näytteli lähinnä sivurooleja emäntinä ja eukkoina. Sylvin ensimmäisessä valkokangasadaptaatiossa vuonna 1913 hän teki Elinin roolin. Waldemar Wohlströmin varhaisessa äänielokuvassa Olenko minä tullut haaremiin Leino näytteli ruustinnaa.
Eliittikisat 2012
Lapinlahti
Naiset
Lappeenranta
Lappeenrannan eliittikisat järjestettiin 18. heinäkuuta 2012.
Miehet
Naiset
Kuortane
Kuortaneen eliittikisat järjestettiin 22. heinäkuuta 2012.
Miehet
Naiset
Joensuu
Joensuun eliittikisat järjestettiin 18. elokuuta 2012.
Miehet
Naiset
Avaruussukkula
thumb|675x675px|Avaruussukkula Discovery (lento STS-91) lähtöalustalla.
Avaruussukkula on uudelleen käytettävä miehitetty avaruusalus. Avaruussukkuloilla voidaan kuljettaa satelliitteja ja muuta rahtia sekä Maan matalalle kiertoradalle että takaisin Maahan. Toistaiseksi vain Nasa on ottanut avaruussukkulan käyttöön. Vuoden 1998 lopusta Nasa on käyttänyt avaruussukkuloitaan ennen kaikkea kansainvälisen avaruusaseman (ISS) rakennustöissä ja miehistön kuljetuksessa. Viimeinen Nasan avaruussukkulalento STS-135 laukaistiin Atlantis-avaruussukkulalla ISS-avaruusasemalle 8. heinäkuuta 2011. 30 vuotta kestänyt Nasan avaruussukkulaohjelma päättyi Atlantiksen laskeuduttua Kennedyn avaruuskeskukseen Floridaan 21. heinäkuuta 2011 kello 12.57 Suomen aikaa.
Ainoat käytössä olleet avaruussukkulat olivat Yhdysvaltain ilmailu- ja avaruushallinto Nasan omistuksessa. Nasa rakensi viisi avaruuslentoihin soveltuvaa sukkulaa (kuudes sukkula, testisukkulana käytetty Enterprise ei soveltunut avaruuslentoihin), joista kaksi tuhoutui onnettomuuksissa. Sukkulaohjelma maksoi Nasalle vuosina 1971–2010 192 miljardia dollaria eli 1,5 miljardia dollaria per lento.
Nasan lisäksi Neuvostoliitto lähetti täysimittaisen mutta miehittämättömän Buran-sukkulan avaruuteen koelennolle vuonna 1988; lento kuitenkin jäi neuvostoliittolaisen sukkulan ainoaksi. Lisäksi sukkulatyyppisiä avaruusaluksia on suunnitellut ESA sekä muutamat Länsi-Euroopan maat yhteistyössä keskenään.
Avaruussukkulat ovat monimutkaisimpia ihmisen rakentamia kulkuneuvoja. Nasan 135 avaruuslennosta kaksi päättyi onnettomuuteen (noin 1,5 % lennoista). Alun perin sukkuloista suunniteltiin helppokäyttöisiä ja turvallisia, mutta sukkulat eivät täysin vastanneet näitä suunnitelmia. Alkujaan suunniteltiin myös, että juuri lennolta laskeutunut sukkula voisi lähteä uudelleen matkaan jo viikon sisällä, mutta todellisuudessa aikaa saattaa kulua vähintään muutamia kuukausia.
Historiaa
Ensimmäisenä sukkula-ajatusta kehitteli itävaltalainen Eugen Sänger 1930-luvulla.
Nasan avaruussukkuloiden kehittely alkoi tammikuussa 1972, jolloin Yhdysvaltain silloinen presidentti Richard Nixon ilmoitti halvan ja uudelleenkäytettävän avaruusaluksen kehitystyön aloittamisesta. Kehittelyn alussa yhden lennon keskihinnaksi arvioitiin 10-20 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Laskelmat osoittautuivat kuitenkin vääriksi, sillä vuoden 2005 arvion mukaan sukkulaohjelma on tullut maksamaan Nasalle kaikkiaan 145 miljardia dollaria. Kaavailtujen 10–20 miljoonan dollarin laukaisukulujen todelliseksi hinnaksi tuli keskimäärin noin 500 miljoonaa dollaria.
Nasan ensimmäinen avaruussukkula, eli Enterprise (OV-101) valmistui 17. syyskuuta 1976, muttei koskaan lentänyt avaruuteen asti. Enterprise oli alkujaan suunniteltu lentämään avaruuteen, mutta myöhemmin Challengerin muuttaminen avaruuslentoihin soveltuvaksi tuli halvemmaksi, ja Enterprise jäi maan pinnalle. Enterprisella tehtiin kuitenkin muutamia lentoja ilmakehässä vuonna 1977. Vähäisistä lennoista huolimatta Enterprisesta tehtiin kaikkien muiden Nasan avaruussukkuloiden perusmalli. Myös nyt jo tuhoutunut Challenger-sukkula oli alkujaan tarkoitettu vain testikäyttöön, mutta Nasan insinöörit muuttivat sen avaruuskelpoiseksi 1980-luvun alussa.
thumb|left|220px|Avaruussukkula Enterprise koelennollaan.
Ensimmäinen avaruuteen lentänyt sukkula oli vuonna 2003 tuhoutunut Columbia-sukkula. Sukkulan suunnittelusta ja rakentamisesta vastasi nykyään Boeing-yhtiöön kuuluva Rockwell. Valmis sukkula toimitettiin Kennedyn avaruuskeskukseen maaliskuussa 1979 ja se lähti neitsytlennolleen STS-1 12. huhtikuuta 1981 mukanaan kaksi astronauttia.
When Doves Cry
When Doves Cry on yksi Princen tunnetuimmista kappaleista ja Purple Rain -levyn ensimmäinen single.
Avaruussukkula
Historiaa
Vuonna 1983 Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ehdotti Space Station Freedom -nimisen avaruusaseman rakentamista. Avaruussukkulat olivat projektissa hyvin tärkeässä osassa, sillä niiden lisäksi vain jo käytöstä poistetuilla Saturn V -raketeilla pystyttiin viemään avaruusaseman suurimmat osat paikoilleen. Myöhemmin projekti nimettiin Space Station Alphaksi ja hankkeeseen tuli kansainvälisiä kumppaneita. Nykyään asema tunnetaan nimellä Kansainvälinen avaruusasema (ISS). Avaruussukkulat olivat projektissa tärkeässä osassa. Ensimmäinen avaruussukkulalento ISS-avaruusasemalle oli STS-88 joulukuussa 1998.
When Doves Cry
Kappale herätti aikoinaan huomiota, koska huolimatta siitä, että se oli tanssittava ja sähäkkä laulu, siinä ei käytetty lainkaan bassoa. Prince rakensi grooven rumpukompin ja lauluvokaalin yksinkertaiselle yhdistelmälle ja täydensi äänikuvaa melodisilla pianosävelillä. Levy-yhtiö vastusti aluksi moisen kappaleen julkaisemista singlenä, mutta When Doves Crysta tulikin murskaava hitti, koko vuoden 1984 myydyin single. Rock-lehti Rolling Stone luonnehti laulua myöhemmin "vuoden 1984 merkittävimmäksi kappaleeksi."
Avaruussukkula
Historiaa
Vuonna 1986 tapahtuneen Challenger-sukkulan onnettomuuden jälkeen suuri yleisö alkoi menettää kiinnostustaan avaruusmatkailuun ja NASA joutui rahoitusvaikeuksiin. Kestikin kaksi vuotta, ennen kuin seuraava sukkula laukaistiin matkaan, koska sukkulaan tehtyjen turvallisuusparannusten toteuttaminen vei aikaa. NASA on tehnyt 91 avaruuslentoa Challengerin onnettomuuden jälkeen.
When Doves Cry
When Doves Cry olikin Princen uran ensimmäinen Yhdysvaltain listaykkönen ja kaupallinen lippulaivakappale. Se oli Amerikan listan kärjessä viisi viikkoa ja ylsi Englannin singlelistalla parhaimmillaan sijalle neljä. Suomessa se nousi virallisen singlelistan sijalle 12.
Arvi Artama
Arvi Artama, vuoteen 1932 Grönberg (23. elokuuta 1911 Kajaani – 25. helmikuuta 1992 Tampere) oli suomalainen teollisuusneuvos, opettaja, insinööri ja yrittäjä.
Avaruussukkula
Historiaa
1980- ja 1990-luvuilla avaruussukkuloiden tärkeimpiin tehtäviin kuului viedä satelliitteja ja avaruusluotaimia avaruuteen. Päätehtäviin kuuluivat myös avaruusasemien, kuten ISS:n ja Mirin ruoka- ja happivarastojen täydentäminen. Vilkkainta sukkulaliikenne oli tilastollisesti katsottuna 1990-luvulla, jolloin Nasa laukaisi avaruuteen 64 lentoa. 1980-luvun vastaava määrä taas oli 32 ja 2000-luvulla 19.
Arvi Artama
Artaman vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Grönberg ja Kaisa Greta Karppinen ja puoliso vuodesta 1935 Aira Kyllikki Ryynänen (k. 1992). Artama tuli ylioppilaaksi 1930 ja valmistui filosofian maisteriksi 1933 ja koneenrakennuksen diplomi-insinööriksi 1946. Hän oli matematiikan opettaja Lauttakylän yhteiskoulussa 1934 ja Turussa 1935–1936, Alavudella keskikoulun matematiikan, luonnonopin ja kirjanpidon opettaja 1936–1938, Rauman yhteislyseon matematiikan lehtori 1938–1946, Sytytin-yhtiön työnsuunnitteluinsinööri 1946–1947, Hollming-yhtiön konepajan päällikkö 1947–1950, Rauma-Raahe-yhtiön konepajan suunnitteluinsinööri 1950–1951 ja Tampereen teknillisen oppilaitoksen koneenrakennuksen lehtori 1951–1953 ja yliopettaja 1954–1967. Yrittäjänä hän oli toiminimi Ar-Vassa vuodesta 1949 ja sitten Lasipaino-yhtiössä, vuodesta 1971 Lamino Oy, johtaja 1952–1967, toimitusjohtaja 1967–1976 ja johtokunnan puheenjohtaja Vuodesta 1952. Teollisuusneuvoksen arvon Artama sai 1970. Hänen perustamastaan lasialan yrityksestä kasvoi uusi lasin taivuttamiseen perustuva teollisuudenala ja hänen kehittämänsä autojen tuulilasien tuotantotekniikka on laajasti tunnettu ja yhä käytössä.
Avaruussukkula
Historiaa
Sukkulalennot keskeytettiin toistamiseen Columbian tuhoutumisen jälkeen 2003. Tämän onnettomuuden jälkeen sukkulalennot jäädytettiin tilapäisesti aina heinäkuuhun 2005 saakka, kunnes Nasa päätti laukaista Discovery-sukkulan avaruuteen. Columbian onnettomuuden jälkeen astronautit ovat tarkastaneet jokaisen avaruussukkulan lennon aikana ulkopuolelta ennen laskeutumista. Normaalisti tarkastus suoritetaan robottikäsivarren jatkeella heti laukaisun jälkeen ja vielä toisen kerran ennen maahan paluuta. Myös kansainväliseltä avaruusasemalta kuvataan sukkulan lämpökilpi ennen telakoitumista. 11. toukokuuta 2009 laukaistulla Hubble-teleskoopin huoltolennolla STS-125 astronautit käyttivät pelkästään aluksen Canadarm-robottikäsivarteen kiinnitettyä kameraa tarkastaakseen aluksen alapuolella sijaitsevat lämpötiilet. Avaruussukkula Endeavour STS-400 oli myös lähtövalmiina laukaisualustalla pelastaakseen Atlantiksen miehistön mikäli alus olisi vaurioitunut laukaisun aikana eikä turvallinen paluu ilmakehään olisi mahdollista. Sukkula ei pysty saavuttamaan sekä Hubblea että ISS:ää samalla lennolla.
thumb|270px|Atlantis matkaa kuljetuskoneen selässä. Nasan sukkuloiden ensisijainen laskeutumispaikka on Kennedyn avaruuskeskus Floridassa, mutta sukkula pystyy laskeutumaan myös sotilastukikohtien lentokentille ja hätätapauksessa myös normaalille lentokentälle. Sukkula kuljetetaan kuitenkin aina takaisin Kennedyn avaruuskeskukseen ja tähän Nasa käyttää kuljetuskoneiksi muutettuja [[Boeing 747 -lentokoneita.]]
Tulevaisuus
STS-125 oli suunnitelmien mukaan Atlantiksen viimeinen lento, Nasa uskoi pystyvänsä suorittamaan loput suunnitellut avaruusaseman kokoonpanolennot Discoveryllä ja Endeavourilla. Suunnitelmat kuitenkin muuttuivat, ja kevään 2010 tilanne on se, että kaikki jäljellä olevat sukkulat lentävät vuorotellen jäljellä olevat lennot loppuun asti.
Sukkuloiden seuraajia on Orion-avaruusalus, jonka ensilento tapahtuu kuitenkin vasta 2015. Seuraaja on kuitenkin osa Obaman hallinnon keskeytettäväksi kaavailemaa ohjelmaa ja on epäselvää, jatkuuko Orionin kehitystyö. Republikaanipoliitikot sellaisista osavaltioista, joissa on paljon Nasan keskusten työntekijöitä työllistettyinä mm. Sukkula-ohjelmassa, esittivät maaliskuussa 2010 Sukkulan käytön jatkamista ainakin vuoden 2012 lopulle, mikä ei sitten toteutunut. Nasan pääjohtaja Charles Bolden lupaili marraskuun lopulla 2010 ylimääräistä sukkulalentoa vuonna 2011, koska yhdysvaltalaiset kaupalliset miehitettyjen laukaisujen tekijät eivät ole valmiina paikkaamaan poistuvaa sukkulaa. Todellisuudessa sukkulan korvaavaa yhdysvaltalaista miehitettyä avaruusalusta joudutaan odottamaan vuosia vuoden 2011 loputtuakin.
Kunkin lentokelpoisen avaruussukkulan viimeinen lento sijoittui vuoteen 2011. Nämä sukkulaohjelman kolme viimeistä lentoa olivat aikajärjestyksessä: STS-133 Discovery, STS-134 Endeavour ja STS-135 Atlantis, mikä oli Boldenin lupaama ylimääräinen, sukkulaohjelman viimeinen lento.
Rakenne
Nasan avaruussukkula koostuu neljästä osasta: kahdesta kiinteän ajoaineen moottorista, ajoainetankista ja itse avaruuteen matkaavasta sukkulasta. Se laukaistaan avaruuteen pystysuorassa kolmen perärungossa sijaitsevan päämoottorin ja kahden kiinteää ajoainetta polttavan apurakettimoottorin avulla. Sukkulan ainoa kertakäyttöinen osa on sen päämoottorin ajoainetankki (, lyhenne ET). Päämoottorit käyttävät nestemäisiä polttoaineita, vetyä ja happea. Tankki painaa tyhjänä noin 30 tonnia, ja sisältää 554 m³ nestemäistä happea ja 1 500 m³ nestemäistä vetyä. Täysi tankki painaa 750 tonnia ja siihen mahtuu noin kaksi miljoonaa litraa polttoainetta.
Hakaniemen Sokos
Hakaniemen Sokos oli Helsingin Hakaniemessä, Hakaniemen torin laidalla sijainnut tavaratalo. Tavaratalo avasi ovensa uuden merkin alla 6. toukokuuta 2004. Tavaratalon toiminta päättyi vuoden 2013 lopussa ja paikalla toimii nykyisin S-marketin lisäksi Sokos-ketjun kosmetiikkamyymälä Emotion.
Historiaa
Sokoksen rakennuksessa toimi alun perin Elannon rohdoskauppa, leipä- ja maitokauppa, sekatavarakauppa, makkara- ja leikkelekauppa, kenkäkauppa, vaatekauppa ja kaksi ravintolaa. Näin oli saanut alkunsa Elannon tavaratalo. Vuonna 1913 valmistuneessa talossa toimi muun muassa Elannon kahvila. Elanto osti talon vuonna 1920 kolmella miljoonalla markalla. 1980-luvun alussa rakennettiin viereiselle tontille laajennus tavaratalolle. Tuolloin tavarataloa kutsuttiin muiden Elannon keskustatavaratalojen tavoin nimellä Elanto-Centrum. Elannon luottokriisin jälkimainingeissa vuosina 1996–2004 paikalla oli Elannon hypermarketketjun Maxin tavaratalo.
Avaruussukkula
Rakenne
Sukkulan apurakettimoottorit (SRB, solid rocket booster) tuottavat lentoonlähdössä 71,4 % työntövoimasta (14,7 MN). Ajoaineena on ammoniumperkloraatti NH4ClO4, jota on 69,6 % massasta ja jota käytetään hapettimena, sekä alumiini, jota on 16 % ja jota apurakettimoottorit käyttävät itse polttoaineenaan. Polymeerimatriisissa on myös rautaa, joka toimii palamisreaktion katalysaattorina. Kukin kolmesta sukkulan päärakettimoottorista tuottaa 1,8 MN työntövoiman ja polttoaineena käytettävä nestehappi ja -vety tuottavat palaessaan noin 3300 celsiusasteen lämpötilan. Päämoottorien lisäksi sukkulassa on kaksi pienempää, hydratsiinilla (N2H4) toimivaa moottoria, joiden työntövoima on 27 kN ja joita käytetään laukaisuvaiheessa apurakettien irrotuksen jälkeen suorituskykyä parantamaan sekä polttoainesäiliön irrotuksen jälkeen ratamuutoksien tekemiseen. Kiertoradalle nousussa moottorien yhteisteho on 34,8 MN. Kaikkiaan sukkulassa on yli 30 rakettimoottoria, joista pääosaa käytetään sukkulan asennonsäätämiseen avaruudessa.
Hakaniemen Sokos
Historiaa
Tavaratalo muuttui Sokokseksi vuonna 2004. Helsingin Osuuskauppa HOK:in ja Elannon yhdistyessä liikekonseptit tulivat Helsingin Osuuskaupalta, joten talossa toimineen Maxin käyttötavaraosastot muuttuivat Sokos-tavarataloksi ja elintarvikeosasto S-marketiksi. Talon perinteikäs tavaratalomaisuus haluttiin säilyttää, joten sitä ei muutettu Prismaksi kuten muut pääkaupunkiseudun Maxit.
Avaruussukkula
Rakenne
Vaikka avaruussukkula on monimutkaisin ihmisen rakentama laite, se voidaan laukaista täysin automaattisesti. Miehistöä tarvitaan kiertoradalla, avaruuskävelyllä, laskeutumisessa ja mahdollisissa hätätilanteissa. Avaruussukkulaa voidaan kiertoradalla ohjata pienten ulkoisten moottorien avulla (RCS, Reaction Control System) ja rataa voidaan muuttaa em. hydratsiinimoottoreilla. Laskeutumiseen käytetään sukkulan siipien ohjainpintoja lentokoneen tavoin.
Hakaniemen Sokos
Historiaa
Sokos toimi tiloissa vuoden 2013 loppuun. Tavaratalon ensimmäinen kerros säilyi kuitenkin myymälätoiminnassa, kun kosmetiikkaosasto muuttui Emotion-ketjun kosmetiikkamyymäläksi. Ensimmäisessä kerroksessa jatkoivat toimintaansa myös S-market ja Coffee Bar -kahvila.
Aiheesta muualla
60.17806°N, 24.94917°W
Avaruussukkula
Laukaisu
Avaruussukkulan laukaisu suoritetaan automaattisesti. Irrotettavat kiinteäajoainemoottorit (, lyhennettynä SRB) palavat muutaman minuutin ajan. Ne irrotetaan sukkulan ollessa 45,7 km:n korkeudessa. Polttoainetankki irrotetaan 8,5 minuutin kuluttua laukaisusta, jolloin sukkula on suunnilleen 109 km:n korkeudessa. Tässä vaiheessa hapen lämpötila on −253 °C, jolloin tankin ulkopintaan muodostuu jäätä ilman kosteuden härmistyessä kylmään pintaan. Sukkula pystyy nostamaan kiertoradalle 28,8 tonnia lastia. Miehistönä voi olla 10 astronauttia mutta suurin miehistön määrä oli kahdeksan henkeä. Pisin lento, STS-80 marraskuussa 1996, kesti 17 ja puoli vuorokautta.
Laskeutuminen
thumb|left|170px|Laskeutuessaan sukkulan lämpökilvet joutuvat suuren kuormituksen eteen. Lämpötila lämpökilpien tuntumassa nousee noin 1 500 celsiusasteeseen. (Taiteilijan näkemys)
Avaruussukkula aloittaa laskeutumisensa ollessaan noin 120 kilometrin korkeudessa. Laskeutumisessa sukkula liikkuu nokka noin 40 astetta ylöspäin nopeudella Mach 25 mikä on suunnilleen 8,2 kilometriä sekunnissa. Myöhemmässä vaiheessa sukkula on pudottanut vauhtinsa nopeuteen Mach 3. Laskeutumisen viimeisten vaiheiden alkaessa sukkulan nopeus on laskenut jo alle äänennopeuden, mutta laskeutuminen tapahtuu yli kahdensadan kilometrin tuntinopeudessa.
Sukkula (OV) laskeutuu liitolennossa. Ilmakehään paluu aiheuttaa hyvin suuria lämpökuormia sukkulan nokkaan ja sen siipien etureunaan sekä aluksen alapintaan. Alumiinista valmistettu sukkulan runkorakenne on eristetty kuumasta rajakerroksesta rakenteen pinnalle liimattujen lämpöeristelaattojen avulla. Sukkulan lämpösuojausta on parannettu useita kertoja painon säästämiseksi ja työmäärän vähentämiseksi. Eristelaattojen sääsuojaus tuhoutuu sukkulan palatessa ilmakehään, joten se joudutaan uusimaan ennen jokaista laukaisua. Sukkula voi laskeutua vain hyvällä säällä, sillä vesipisaroita sisältävien pilvien läpi lentäminen kastelisi laatat läpimäräksi ja pisaroiden osumat kuluttaisivat niitä. Samoin irrotettavan polttoainetankin massaa on vähennetty viisi tonnia ohjelman aikana alkuaikojen valkoisen pintamaalin pois jättämisellä.
Lämpöeristelaatat on tehty eri materiaaleista riippuen niiden sijainnista. Laattoja on seitsemää mallia: RCC, HRSI, FRCI, FIB, LRSI, TUFI ja FRSI. RCC on käytössä korkeimpien lämpötilojen alueella ja FRSI alhaisimpien lämpötilojen alueella.
Lennon keskeytykset
Tilanteesta riippuen avaruussukkulalento voidaan hätätilanteessa keskeyttää viidellä eri tavalla. Lennonjohto valitsee tarvittaessa kaikkien nopeimman (jos esimerkiksi ohjaushytti vuotaa) tai kaikkein turvallisimman tavan (jos esimerkiksi yksi moottoreista lakkaa toimimasta).
ATO
ATO on hidas, mutta turvallinen vaihtoehto, jos sukkula ei jostain syystä pysty saavuttamaan tavoitekiertorataansa. Tällöin sukkula ohjataan matalalle tilapäiskiertoradalle, josta maahan paluu tehdään samalla tavalla kuin normaalin lennon loppuvaiheessa.
TAL
TAL on laskeutuminen jollekin Euroopan tai Pohjois-Afrikan hätälaskeutumispaikoista. Se aloitetaan pian apurakettien irrotuksen jälkeen ja sukkulan päämoottorien voima käytetään kurssimuutokseen. Kun ulkoisen polttoainetankin polttoaine loppuu, se irrotetaan. Tällöin se putoaa vähän aikaa sukkulan vieressä kunnes putoaa Atlantin valtamereen. Sukkula pystyy siipiensä avulla liitämään jollekin laskeutumispaikoista, joita on muun muassa Espanjassa ja Afrikan länsirannikolla. Lennonjohto valitsee laskeutumispaikaksi kentän, jonka säätila ei ole vaaraksi. Sen lisäksi tarvitaan USA:n hallituksen hyväksyntä mahdollisten poliittisten syiden vuoksi.
RTLS
RTLS on sananmukaisesti nopea paluu laukaisupaikalle. RTLS pitää aloittaa heti apurakettien irrottua. Autopilotti laskee, milloin jäljellä oleva suorituskyky riittää kääntämään sukkulan suunnan takaisin laukaisupaikalle niin että laskeutuminen on turvallista, ja kääntää sukkulan sitten perä menosuuntaan päin. Polttoainetankki irrotetaan vasta, kun päämoottoreiden poltto on loppunut ja sukkula on tulossa takaisin laukaisupaikalle. Tarvittaessa RCS-moottorit aloittavat polttoaineen tyhjentämisen, jotta sukkulan liito-ominaisuudet paranisivat massan vähetessä. Laskeutuminen tapahtuu samalla tavalla kuin normaalin lennon loppuvaiheessa. Kriittistä RTLS-tapauksessa on se, että irrottautuminen polttoainetankista on vaikeaa silloin kun sukkula on jo tulossa takaisin laukaisupaikalle. Irrottautuminen vaatii juuri oikean lentokulman alaspäin ja tämän jälkeen sukkulan on vielä kyettävä erottautumaan tankista turvallisesti.
Sukkulan hylkääminen
Pahimmassa tapauksessa sukkula joudutaan hylkäämään miehistön pelastamiseksi. Sukkula ohjataan syöksymään kohti vesistöä (jos mahdollista) ja eräänlainen tanko syöksyy ulos samalla kun ohjaamon ovi avataan. Miehistö kiinnittäytyy metallirenkaalla tankoon ja liukuu tangon päähän ja pudottautuu laskuvarjoilla. Tangon tehtävä on estää hyppäävien ihmisten törmääminen aluksen vasempaan siipeen.
Teknisiä tietoja
thumb|332x332px|Piirros Challenger-sukkulasta.
Nasan avaruussukkulat
thumb|850x850px|Nasan avaruussukkulat|keski
Avaruussukkulat museoissa
12. huhtikuuta 2011 Nasan pääjohtaja Charles Bolden ilmoitti Sukkuloiden sijoitukset eri yhdysvaltalaisiin museoihin
Muiden valtioiden avaruussukkulaohjelmat
Yhdysvaltojen lisäksi moni muukin valtio on ollut kiinnostunut omasta avaruussukkulastaan.
Neuvostoliiton avaruussukkula
Neuvostoliitto kehitti omaa Buran-sukkulaansa 1970-luvulta alkaen. Vuonna 1988 miehittämätön Buran laukaistiin yhden kerran Energija-kantoraketilla Maan kiertoradalle.
ESA, Ranska, Saksa ja Englanti
Läntinen Eurooppa yritti kehittää omia avaruussukkuloitaan 1980-luvun lopulla. ESA otti kehitysohjelmaansa Ranskan Hermès-sukkulan. Se käytti Ariane 5-kantorakettia voimalaitteenaan. Saksa kehitti Sänger-sukkulaa ja Englanti HOTOL-sukkulaa, jotka olivat lentokoneen kaltaisesti lentoon lähteviä. Sängerissä oli kaksi lentolaitetta, kantoalus ja siitä laukaistava sukkula. HOTOLissa kantoalusta ei ollut. Myös nämä päättyivät rahoitusvajeisiin paljon ennen prototyypin rakentamista.
Euroopan avaruusjärjestöllä (ESA) on edelleen (2005) oma sukkulaohjelma (Phoenix). Tavoitteena on saada sukkula käyttöön noin 2015–2020. ESA teki toukokuussa 2004 Kiirunassa sukkulan pienoismallilla koelennon, jolla testattiin onnistuneesti automaattista laskeutumista.
Venäjä
Venäjän avaruusjärjestö ja ESA kehittävät yhdessä Kliper-sukkulaa (englannin kielessä käytetään, joskus ulkoasua Clipper), joka on nostava runko-tyyppinen avaruusalus. Se olisi Burania ja Yhdysvaltain avaruussukkulaa halvempi ja kevyempi. Kliperin on suunniteltu tekevän muun muassa ratamuutoksia satelliitteihin hinaamalla niitä.