cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikkeli (Murmanskin alue)
Sodan jälkeen Neuvostoliitossa
Nämä rakensivat ainakin loppuun Liinahamarin-Yläluostarin-Kolosjoen kaivosradan ja jatkoivat Muurmannin radalla sijainneen Kitsan ja (Ylä) Luostarin välisen radan rakentamista. Stalinin kuoleman jälkeen maaliskuussa 1953 rautatierakennushanke pantiin jäihin ja koko rakennushanke lopetettiin 19. toukokuuta 1953.
Nikkelimalmin louhinta ja jalostus ovat aiheuttaneet runsaasti haitallisia päästöjä ja alueen luonto on nykyisin pahoin saastunut. Ympäristöongelmat tiedettiin jo Suomen aloittaessa kaivostoimintaa.
Nikkelin keskusaukiolla oleva obeliski on sama monoliitti, jonka suomalaiset pystyttivät Alaluostarille 1938 Petsamon Suomeen liittämisen muistoksi. Syyskuussa 1944 Suomen suorittaman Petsamon luovutuksen jälkeen obeliski on siirretty nykyiselle paikalleen, jossa se on muistomerkkinä lokakuussa 1944 tapahtuneelle saksalaisjoukkojen ajamiselle pois Petsamon alueelta.
Barbieri
Barbieri on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Wilhelmsson
Wilhelmsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Serpan aurinkovoimala
thumb|Serpan aurinkovoimala
Serpan aurinkovoimala on aurinkokennoilla sähköä tuottava voimala, joka sijaitsee Serpan kunnassa, eteläisessä Portugalissa. Aurinkovoimalan omistaa yhdysvaltalainen GE Energy Financial Services -yhtiö.
Serpan aurinkovoimalan huipputeho on 11 MWp, joka riittää 8 000 portugalilaisen kotitalouden kulutukseen.
Voimalan aurinkopaneelit on kiinnitetty moottoroituihin jäljittimiin, jotka pitävät paneelien aurinkokennot optimaalisessa kulmassa aurinkoon nähden. Aurinkovoimalan pinta-ala on 60 hehtaaria.
William Poole
William Poole (24. heinäkuuta 1821 – 8. maaliskuuta 1855), tunnettu myös kutsumanimellä ”Bill the Butcher”, oli jäsenenä newyorkilaisessa Bowery Boys -jengissä ja toimi johtajana Know Nothing -nimisessä poliittisessa liikkeessä.
Elämä
Poole syntyi Sussexin Piirikunnassa, New Jerseyssä englantilaisille vanhemmille. Vuonna 1832 perhe muutti New Yorkiin ja avasi teurastamon Manhattanilla. Poolesta tuli isänsä kouluttama teurastaja ja hän peri vanhempiensa teurastamon 1840-luvulla. Poolen ja Bowery Boys -jengin ”arkkivihollinen” oli Dead Rabbits -jengi ja sen johtaja John Morrissey.
Poolea ammuttiin 26. helmikuuta 1855 ravintolassa Broadwayllä. Hän kuoli ampumahaavoihin kotonaan 8. maaliskuuta 1855. Poolen kerrotaan sanoneen viimeisiksi sanoikseen
William Poole fiktiossa
Yksi Martin Scorsesen elokuvan Gangs of New York päähahmoista, William ”Bill the Butcher” Cutting, pohjautuu William Pooleen. Elokuvassa ”Bill the Butcheria” esitti Daniel Day-Lewis, joka sai roolistaan Parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Pertti Lindfors
Pertti Juhani Lindfors (12. tammikuuta 1927 Oulu – 26. huhtikuuta 2007 Helsinki) oli filosofi, yhteiskuntatieteiden tohtori ja dosentti.
Elämä ja ura
Lindfors oli kolme vuotta Itä-Saksassa matematiikan opiskelijana Humboldt-yliopistossa ja jatko-opiskelijana Deutsche Akademie der Wissenschaftenissa 1958–1961. Hän opiskeli, tutki ja opetti myös yliopistoissa Unkarissa 1963, Puolassa 1963–1965, Neuvostoliitossa 1967–1968 ja Romaniassa 1975.
Lindfors väitteli tohtoriksi vuonna 1978 dialektisen materialismin ja loogisen empirismin suhteesta. Hän oli Saksan liittotasavallassa vierailevana dosenttina Ludwik-Maximilian Universitätin filosofian, tieteenteorian ja logiikan instituutissa 1985–1993. Välivuosina 1988–1989 hän opetti Helsingin yliopistossa.
Lindfors muisteli elämäänsä ja uraansa vuoden 2005 juhlakirjassa Suomalaisen filosofian enfant terrible ja omissa kaksiosaisissa muistelmissaan. Ensimmäinen osa Seikkailuni tieteen, viinan, naisten ja politiikan parissa ilmestyi 2004 ja toinen osa Eurooppalaiset seikkailuni 2007. Kirjojen kustantaja oli Tammi.
Aleksis Kiven Seura myönsi Lindforsille vuonna 2004 Eskon puumerkki -palkinnon. Inversiomatemaatikkojen seura jakoi Pertti Lindfors -palkintoja hyvistä matemaattisista suorituksista vuoteen 2014 saakka.
Yksityiselämä
Lindfors mainitaan useissa julkaisuissa hänen lempinimellään ”Lande”, mutta hän itse kärsi siitä saatuaan sen muutettuaan nuorena Helsinkiin. Lindfors lopetti alkoholinkäytön 7. heinäkuuta 1977 ja omien sanojensa mukaan ”kärsi raittiudesta” siitä lähtien. Lindfors harrasti shakkia. Hän katsoi myös mielellään luontodokumentteja.
Lindfors kuoli 80 vuoden ikäisenä vuonna 2007 Kivelän sairaalassa Helsingissä.
Filosofia
Lindfors katsoi olevansa Eino Kailan ja loogisen empirismin perinteen jatkaja. Vuonna 1950 Lindfors tutustui kybernetiikkaan ja 1960-luvun alussa Georg Klausin kybernetiikkaa soveltavaan tietoteoriaan. Lindforsin mielestä looginen empirismi voi kehittyä kolmanteen vaiheeseen, johon kuuluu kyberneettinen tieteenteoria. Siinä tiede ja tieteenfilosofia määritellään itseään ja ympäristöään havainnoiviksi ja havainnoinnin perusteella itseään korjaaviksi järjestelmiksi. Korjaukset tehdään invarianssi- eli säilyvyysperiaatteiden mukaan.
Lindfors esitti nimirelaation teorian, eräänlaisen Eino Kailan esittämän symbolifunktion käsitteen matematisoinnin. Lindfors pyrki palauttamaan tieteenfilosofian suhteellisen yksinkertaisuuden ongelmaan. Tähän hän kehitti menetelmän, jota hän kutsui lyhenteellä MISIL. Tällöin mahdollisesti syntyvät ristiriidat Lindfors katsoi ratkaisevansa monikerroksisella tyyppiteorialla.
My Head’s in Mississippi
My Head’s in Mississippi on blues rock-yhtye ZZ Topin kappale vuodelta 1990. Recycler-albumilla julkaistusta kappaleesta on tehty myös musiikkivideo ja se on julkaistu erikseen singlenä, saavuttaen kärkisijan Mainstream Rock -listalla.
Pablo Iglesias Posse
Pablo Iglesias Posse (18. lokakuuta 1850 El Ferrol – 9. joulukuuta 1925 Madrid) oli espanjalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, jonka katsotaan perustaneen Espanjan sosialistisen työväenpuolueen (PSOE) ja maan johtavan ammattijärjestön Unión General de Trabajadoresin (UGT). Hän johti kumpaakin järjestöä usean vuosikymmenen ajan.
Köyhästä perheestä lähtöisin ollut Iglesias oli alkuperäiseltä ammatiltaan latoja. Hän liittyi vuonna 1870 ensimmäisen internationaalin paikallisosastoon ja vuonna 1873 Espanjan kirjapainotyöntekijöiden liittoon, jonka johdossa hän toimi vuosina 1874–1885. Hän osallistui Espanjan sosialistisen työväenpuolueen perustamiseen toukokuussa 1879 ja tuli pian puolueen sihteeriksi. Hän johti vuonna 1882 Espanjan ensimmäistä lakkotaistelua sitten vuoden 1875 monarkian palauttamisen. Vuonna 1885 Iglesiasista tuli PSOE:n keskuskomitean puheenjohtaja. Seuraavana vuonna aloitti ilmestymisensä Iglesiasin toimittama puolueen lehti El Socialista. Hän oli mukana perustamassa myös UGT-keskusammattijärjestöä puolueen rinnalle vuonna 1888. Iglesias johti vuodesta 1899 alkaen sekä PSOE:ta että UGT:ta kuolemaansa asti. Hän oli puolueensa edustajana toisen internationaalin perustavassa kokouksessa vuonna 1889.
Iglesiasin pitkällä puheenjohtajakaudella sosialistinen puolue kasvatti vähitellen kannatustaan ja vaikutusvaltaansa. Iglesias valittiin yhtenä ensimmäisistä sosialisteista Madridin kaupunginvaltuustoon vuonna 1905 ja Espanjan parlamenttiin vuonna 1910. Hän vastusti alun perin yhteistyötä ei-sosialististen puolueiden kanssa, mutta lievensi kantaansa vuoden 1909 Barcelonan niin sanotun murheellisen viikon tapahtumien jälkeen. Viimeisinä vuosinaan Iglesias vastusti työväenliikkeen kommunistista suuntausta, ja hänen kantansa vaikutti siihen, että PSOE ei vuonna 1921 liittynyt kommunistiseen internationaaliin. Vuodesta 1923 alkaen PSOE:n ongelmana oli suhtautuminen Miguel Primo de Riveran diktatuuriin. Iglesiasin hautajaiset Madridissa vuonna 1925 muodostuivat valtavaksi mielenosoitukseksi.
Eric Bana
Eric Bana (oik. Eric Banadinovich; s. 9. elokuuta 1968) on australialainen näyttelijä. Hän syntyi Melbournessa, Australiassa kroatialaiselle Ivanille ja saksalaiselle Eleanor Banadinovichille. Hänellä on myös vanhempi veli Anthony, joka syntyi 1965. Eric on naimisissa Rebecca Gleesonin kanssa ja heillä on kaksi lasta, vuonna 1999 syntynyt poika ja vuonna 2002 syntynyt tytär.
Bana on näytellyt muun muassa elokuvissa Troija, Isku Mogadishuun, Hulk ja München.
Marielle Nordmann
thumb|right|Marielle Nordmann
Marielle Nordmann (s. 24. tammikuuta 1941 Montpellier) on ranskalainen harpisti.
Nordmann aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana, mutta siirtyi harppuun tavattuaan 10-vuotiaana Lily Laskinen, jonka harppuluokalta Pariisin konservatoriosta valmistui vuonna 1958. Nordmann on esiintynyt muiden muassa Laskinen, Jean-Pierre Rampalin, Juri Bašmetin, Claude Bollingin, François-René Duchâblen, Patrice Fontanarosan ja Emmanuel Pahudin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä myös genrerajojen ja taiteenalojen yli näyttelijä Michel Duchaussoyn, rapartisti MC Solaarin ja televisiojuontaja, ohjaaja Pierre Tchernian kanssa. Nordmann on soittanut johtavien orkesterien kanssa sellaisten kapellimestareiden kuin Serge Baudon, Roberto Benzin, Michel Corbozin, Theodor Guschlbauerin, Leopold Hagerin, Marek Janowskin, Armin Jordanin, Alain Lombardin, Jehudi Menuhinin ja John Neschlingin johdolla.
Nordmann piti ensimmäisen esityksen Elias Parish-Alvarsin c-mollikonsertosta Israelissa Avi Ostrowskyn johtaman Israel Sinfoniettan kanssa. Hän on kantaesittänyt myös Jacques Charpentierin, Edison Denisovin, Gerald Finzin, Jean Françaix'n, Philippe Hersantin, Marcel Landowskin, Laurent Petitgirard'n, Einojuhani Rautavaaran ja Alexandre Benéteaun teoksia. Vuonna 2010 hän perusti bandoneontaiteilija Eduardo Garcian kanssa Encuentro-duon. Nordmann on toteuttanut muun taiteellisen toimintansa ohella musiikkinäytöksiä, joissa musiikkia on yhdistetty mimeen, tanssiin sekä komediaan ja joissa hän on itse esiintynyt myös kertojana. Nordmann on levyttänyt ensisijaisesti Erato-levymerkille.
Sture Fjäder
Sture Roger Fjäder (s. 14. maaliskuuta 1958 Hanko) on suomalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi Akavan puheenjohtajana vuosina 2011–2022.
Marielle Nordmann
Nordmann perusti lapsille suunnattuja mestarikursseja Pariisin konservatorioon. Hän opetti vuosikymmenen ajan Argentiinassa ja perusti maan ensimmäisen kansallisen harppukilpailun. Hän on ollut myös mukana perustamassa Journées internationales de la harpe -tapahtumaa Arlesissa ja kansainvälistä Lily Laskine -harppukilpailua Pariisissa. Nordmann sai vuonna 1998 Kunnialegioonan ritarin arvon.
Sture Fjäder
Aiemmin Fjäder toimi Suomen Ekonomiliiton edunvalvontajohtajana ja Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n puheenjohtajana.
Koulutus
Fjäder kirjoitti ylioppilaaksi Hangö Gymnasiumista vuonna 1977. Varusmiespalveluksensa hän suoritti Uudenmaan prikaatissa toimien varusmiestoimikunnan päätoimisena puheenjohtajana. Hän on sotilasarvoltaan alikersantti.
Syksyllä 1978 Fjäder aloitti valtiotieteiden opinnot Svenska social- och kommunalhögskolanissa (Soc&kom) Helsingissä. Hän rahoitti opintonsa työskennellen koko opiskeluaikansa ja aloitti järjestöuransa ylioppilaskunnasta. Fjäder oli vuonna 1979 Soc&komin ylioppilaskunnan pääsihteeri. Sosionomiksi hän valmistui vuonna 1981. Kauppatieteiden maisteriksi hän valmistui vuonna 2000.
Politiikka
Fjäder siirtyi nuorisopolitiikasta kunnallispolitiikkaan, ylioppilaskunnasta nuorisojärjestöön, puoluetoimistolta eduskuntavaaleihin. Samalla hän opiskeli, valmistui sosionomiksi ja jatkoi opintojaan Hankenilla. Fjäder aloitti politiikan nuorena teinikunnassa Hangossa, jossa ainut porvarillinen vaihtoehto oli RKP. Hän toimi RKP:n Svensk Ungdomin Uudenmaan piirin toiminnanjohtajana ja oli suomenruotsalaisten kansankäräjien jäsenenä.
Vuoden 1980 kunnallisvaaleissa Fjäder valittiin RKP:n listalta Hangon kaupunginvaltuustoon. Hänestä tuli Hangon asemakaavalautakunnan jäsen. Hän toimi tehtävässä seitsemän vuotta vuoteen 1988 asti. Ensimmäisen valtuustokautensa ajan Fjäder toimi myös RKP:n piiriasiamiehenä vastaten vaali- ja koulutustyöstä.
Vuoden 1984 kunnallisvaaleissa Fjäder tuli valituksi uudelleen ja samalla hän nousi asemakaavalautakunnan puheenjohtajaksi. Vuosina 1984–1986 hän toimi Svenska Landskapsförbundin hallituksen jäsenenä ja vuosina 1985–1988 Länsi-Uudenmaan seutukaavaliiton hallituksen jäsenenä.
Vuonna 1987 Fjäder pyrki Uudeltamaalta eduskuntaan RKP:n listalta. Vaaleja seurasi jonkinlainen burnout: monta vuotta hän oli vain opiskellut, toiminut järjestöissä ja ollut kunnallispolitiikassa. Fjäder tunsi pettymystä viiteryhmäänsä, joka oli vetänyt hänelle luvatun vaalirahoituksen pois ja itse alkoi vetäytyä RKP:stä. Seuraavana vuonna hän jättäytyi pois kunnallispolitiikasta.
Erottuaan RKP:sta Fjäder liittyi kokoomukseen, jossa hän on toiminut rivijäsenenä ja taustavaikuttajana.
Kevään 2023 eduskuntavaaleissa Sture Fjäder oli ehdolla Uudeltamaalta, mutta ei tullut valituksi 878 äänellä.
Ura Akavassa
Fjäder siirtyi ammatillisen edunvalvonnan piiriin vuonna 1987, jolloin hän aloitti kaksi vuotta kestäneen toimen akavalaisen Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:n ruotsinkielisen jäsenjärjestön Finlands Svenska Lärarförbundin ("Suomen ruotsalainen opettajaliitto") järjestösihteerinä. Vuonna 1989 hän siirtyi Suomen Ekonomiliiton julkisen sektorin asiamieheksi. Vuonna 1995 tehtävänimikkeeksi muuttui apulaistyömarkkinapäällikkö. Neuvottelupäälliköksi hän yleni vuonna 1995 ja lopulta edunvalvontajohtajaksi vuonna 2004. Pohjoismaisen ekonomiliiton Nordiska Civilekonomiförbundin pääsihteerinä hän toimi vuosina 1991, 1995 ja 1999.
Ura Akavassa eteni myös Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n toiminnassa. Vuonna 1994 Fjäderistä tuli YTN:n hallituksen ja työvaliokunnan jäsen. Akavan hallituksen jäsen hänestä tuli vuonna 1995 ja työvaliokunnan 2000. JUKO:n valtion neuvottelukunnan varapuheenjohtajana hän toimi 1995–2000. Vuonna 2005 hänestä tuli YTN:n varapuheenjohtaja ja vuonna 2007 puheenjohtaja. Vuonna 2009 Heikki Kauppi valittiin YTN:n uudeksi puheenjohtajaksi ja Fjäder varapuheenjohtajaksi. Vuosina 2003–2007 hän toimi Akavan elinkeinopoliittisen toimikunnan puheenjohtajana.
Vuoden 2011 alussa YTN:n puheenjohtajana ja Suomen Ekonomiliiton edunvalvontajohtajana toiminut Fjäder asettui ehdolle Akavan puheenjohtajaksi. Takanaan hänellä oli suurin jäsenliitto Opetusalan Ammattijärjestö OAJ, Suomen Ekonomiliitto ja kolme muuta liittoa. Vaalipäällikkönä hänellä oli Jutta Urpilaisen SDP:n puheenjohtajaksi nostanut sosiaalidemokraatti, Ekonomiliiton asiamies Tage Lindberg. Huhtikuussa 2011 hänen arvioitiin Helsingin Sanomissa ennakkosuosikiksi. Vastaehdokkaat olivat Lääkäriliiton toiminnanjohtaja Heikki Pälve (kok.), Tekniikan Akateemisten toiminnanjohtaja Heikki Kauppi (kok.), Akavan neuvottelujohtaja Minna Helle (sit.) ja Akavan Erityisalojen toiminnanjohtajana Salla Luomanmäki (sit.). Fjäder oli aiemmin ollut Akavan istuvan johtajan Matti Viljasen vastaehdokkaana ja omien sanojensa mukaisesti Akavan puheenjohtajuus oli melkein ainut tehtävä, joka häneltä enää oli hoitamatta ja kyse viimeisestä mahdollisuudesta. Akavan liittokokous 25. toukokuuta 2011 valitsi Fjäderin puheenjohtajaksi toimikaudelle 2011–2015. Tärkeimmäksi tehtäväkseen Fjäder nosti Akavan yhteiskuntapoliittisen vaikutusvallan vahvistamisen. Marraskuussa 2011 Fjäder arvosteli Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT:tä raamisopimuksen viivästymisestä.
Fjäder pyrki kasvattamaan Akavan vaikuttavuutta jakamalla asiantuntijoille vastuut lobbaustyöstä ja palkkaamalla entisiä ministereiden erityisavustajia eri puolueista. Akavan teettämän kyselyn mukaan Akavan julkinen näkyvyys ja vaikutusvalta keskeisten virkamiehien, poliitikkojen, avustajien ja toimittajien keskuudessa kaksinkertaistui.
Maaliskuussa 2012 Fjäder otti kantaa Timo Rädyn käytökseen Hilkka Ahteen erottamisjupakassa.
Vuonna 2014 Fjäder esitti, että opiskelupaikkojen määrää tulisi tietyillä aloilla vähentää merkittävästi akateemisen työttömyyden hillitsemiseksi.
Fjäder valittiin jatkokaudelle 26. toukokuuta 2015.
Fjäderin johdolla Akavassa on myllätty organisaatio, laajennettu ohjelmatyötä ja perustettu ajatus- ja tutkimuspaja, Akava Works. Hallituksen kokoukset avattiin kaikille jäsenliitoille, kun pienemmät liitotkin saivat puhe- ja läsnäolo-oikeuden.
Fjäder oli vuonna 2020 neljättä kertaa ehdolla Akavan puheenjohtajaksi. Fjäder voitti vastaehdokkaansa Maria Teikarin äänin 578–292.
Kassakaappisopimus
Fjäderin allekirjoittama ”kassakaappisopimus” hänen erostaan kesken kauden paljastui alkukesästä 2022. Hän oli sopinut akavalaisten järjestöjen johtajien, Tekniikan akateemiset TEK:n toiminnanjohtajan Jari Jokisen, Suomen Ekonomien hallituksen puheenjohtaja Timo Saranpään ja OAJ:n puheenjohtajana kevääseen asti toimineen Olli Luukkaisen kanssa, että luopuu tehtävästä syksyllä 2022. Sopimus oli edellytyksenä vuoden 2020 vaalissa joidenkin liittojen tuelle hänen valinnalleen. Tuen taustalla arvellaan olleen myös sen, että Akavan hallitus oli päättänyt maksaa Fjäderille täyttä palkkaa vastaavaa palkkiota eläkeikään asti, vaikka hän häviäisi puheenjohtajavaalissa. Sopimus kuitenkin allekirjoitettiin vasta vuoden 2020 valinnan jälkeen. Sopimuksen allekirjoittaneet pyrkivät kesäkuussa 2022 vetäytymään vastuusta siitä, kenen aloitteesta se tehtiin, ja Fjäder itsekin ilmoittaa allekirjoittaneensa vastentahtoisesti. Fjäderin oman halun keskeyttää kausi puheenjohtajana arvellaan johtuvan siitä, että hän pyrkisi eduskuntaan kevään 2023 vaaleissa, mutta artikkelissaan Suomen Kuvalehdessä Tuomo Lappalainen uskoo, että paljastunut sopimus on hänelle rasite.
Luottamustehtäviä
Fjäderin nykyisiä luottamustehtäviä:
Aiemmin Fjäder on ollut Työttömyysvakuutusrahaston hallituksen jäsen (2011–2018) sekä Ylemmät Toimihenkilöt YTN: n puheenjohtaja (2007–2010) ja varapuheenjohtaja (2005–2007 sekä 2010–2011). Vuosina 2016–2017 hän oli sisäministeriön Sisäisen turvallisuuden strategian laadinta -ohjausryhmän jäsen.
Poliittinen vakaumus
Fjäder kuuluu kokoomukseen, koska kannattaa markkinataloutta ja pitää itseään poliittisena ihmisenä. Hän kuitenkin katsoo, ettei voi toimia aktiivisesti puoluetoiminnassa samaan aikaan, kun toimii ay-liikkeen palveluksessa.
Yksityiselämä
Hangossa kirvesmiehen ja puolipäiväisesti siivoojana toimineen äidin poikana kasvanut Fjäder oli sukunsa ensimmäisten ylioppilaiden joukossa. Fjäderin äidinkieli on ruotsi. Hän on toista kertaa naimisissa ja hänellä on poika. Fjäder asuu Helsingissä mutta viettää edelleen paljon aikaa synnyinseuduillaan Hangossa.
Huomautukset
<references group="Huom"/>
Hautakorvenlampi (Ikaalinen)
Hautakorvenlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sipsiössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Hautakorvenlampi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa
Se on 230 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja se on pinta-alaltaan 1,4 hehtaaria. Lampi sijaitsee hautakorven maatilaa lukuun ottamatta metsäalueella. Tilan pellot ovat nykyään niittyä. Lampeen laskee yksi pelto-oja ja sen oma laskuoja lähtee sen pohjoispäästä. Laskuoja on 650 metriä pitkä ja se laskee Kortetlampeen. Lammella on puoli kilometriä rantaa, mutta rannalle ei ole rakennettu mitään. Lähin tie johtaa maatilalle muttei rantaan asti.
Pro Motorsport
Pro Motorsport on italialainen pikkuformulatalli. Talli perustettiin vuonna 2002. Vuosina 2005-08 talli kilpaili International Formula Master-sarjassa voittaen sarjan kuljettajien mestaruuden vuonna 2005. Talli kilpaili myös Italian Superturismo Championship-sarjassa vuoteen 2008 saakka.
Giotto di Bondone
thumb|200px|Giottoa esittävä patsas Firenzessä [[Uffizin lähellä]]
Uran alku
Giotton kerrotaan jo kymmenvuotiaana osoittaneen poikkeuksellista lahjakkuutta niin älyllisesti, taiteellisesti ja muutoinkin. Giotton toimiessa kymmenvuotiaana lammaspaimenena hänen kerrotaan toteuttaneen taiteellisia taipumuksiaan piirtelemällä kiviin, kallioihin ja maahan. Tästä alkoi myös Giotton ura taiteilijana. Vasari kertoo teoksessaan Taiteilijaelämäkertoja, kuinka Cimabue kohtasi Giotton ollessaan matkalla Firenzestä Vespignanoon hoitamaan asioitaan. Giotto oli paimentamassa lampaita, ja Cimabue seurasi kuinka Giotto piirteli terävällä kivellä kalliolle lampaitaan. Vaikka Giottolla ei ollut mitään taiteellista koulutusta, piirrokset tekivät vaikutuksen Cimabueen, joka kysyi tahtoisiko Giotto tulla hänen oppilaakseen. Isä Bondonen annettua luvan nuori Giotto muutti Cimabuen luokse Firenzeen. Cimabuen opetuksen ja luonnollisen lahjakkuutensa avulla Giotto kehittyi nopeasti ja saavutti lopulta tason, joka ohitti kokonaan Cimabuen omien oppien taustalla olleen karkeapiirtoisemman kreikkalaisvaikutteisen tyylin.
Maalaukset
Giotton ensimmäisiä julkisia töitä olivat Badian kirkon alttaritaulut Firenzessä. Näistä varhaisista töistä ilmeni Giotton kyky kuvata tunteita ja tunnetiloja. Alttaritaulua on pidetty erityisen kiitettävänä Neitsyt Marian ilmeen osalta, joka kuvastaa tämän pelkoa arkkienkeli Gabrielin tervehtiessä Mariaa.
Maalauksissa ilmenevä henkilöiden luonnollisuus, ilmeiden, asentojen ja toimien aitous olikin ominaista Giotton maalauksille. Esimerkkejä tästä löytyy lukuisista Giotton maalauksista, kuten Pyhän Fransiskuksen kuolemaa esittävässä maalauksessa, jossa tunteiden katsotaan ilmenevän erityisen hyvin fransiskaani-veljien surevista ilmeistä. Vastaavasti Johannes Kastajaa esittävässä teoksessa Herodesta palvelemaan kiirehtivien palvelijoiden olemusta on pidetty kiitettävänä. Olemusten ja ilmeiden osalta Vasari luonnehtikin Giotton kuvausta itämaan tietäjistä katsomassa Neitsyt Mariaa kohti Kristus-lapsen kurkottaessa tietäjiin sanoilla: "ettei se voisi olla koskettavampi tai kauniimpi."
Ilmeiden ja olemusten lisäksi Giotton taiteessa merkittävänä yksityiskohtana on pidetty sitä tarkkuutta, jolla hän on kuvannut menneiden aikojen asuja. Lisäksi Giotton maalausten katsotaan myös osoittavan kykyä varsin vaihteleviin sommitelmiin. Giotton maalauksissa on myös aiempaa enemmän realismia. Esimerkkinä tästä pidetään muun muassa merimiehiä kuvaavaa teosta, jossa muille merimiehille puhuva mies sylkee nostaen samalla käden kasvoilleen.
Vuonna 1305 Giotto sai valmiiksi 37 Raamatun aiheisiin liittyvää freskoa Scrovegnin kappelissa, Padovassa. Maalausten ilmeikkyys ja todentuntuisuus laskostuvine vaatteineen ja kolmiulotteisuuksineen herättivät tuolloin suurta huomiota.
Veistokset ja arkkitehtuuri
Ensimmäisiä kuvanveistotaiteen töitä Giotton uralla oli Arezzon herran ja piispan Guido Tarlati da Pietramalan hautamuistomerkki, jonka edesmenneen veli tilasi Giottolta. Haudan olikin tarkoitus kuvastaa edesmenneen suuruutta niin maallisena kuin henkisenäkin herrana. Da Pietramala kun oli ollut myös Toscanan Ghibelliini-puolueen johtaja. Vaikka Giotto suunnittelikin hautamuistomerkin, itse kuvanveistosta huolehti ulkopuolinen taiteilija.
Sittemmin Giotto siirtyi arkkitehtuurin pariin ja laati suunnitelmat Campanile Santa Maria del Fioren toteuttamiseksi. Kyseinen työ oli Firenzen tuomiokirkon kellotorni, josta nykyisin käytetään usein nimitystä "Giotton kellotorni".
Giotto suunnitteli kellotorniin sen koristelun paitsi piirtämällä, myös toteuttamalla osan reliefeistä marmorisina luonnoksina. Alun perin kellotornin piti päättyä korkeaan pyramidiin, mutta sitä ei toteutettu.
Kun työt kellotornin rakentamiseksi alkoivat, Firenzen kaupunki sitoutui maksamaan Giottolle sadan floriinin vuosittaisen avustuksen, jota tuohon aikaa pidettiin valtaisana summana. Tätä vastaan Giotto valvoi kellotornin valmistumista.
Giotto menehtyi ennen tornin valmistumisesta ja Taddeo Gaddi valvoi rakennustöiden viimeistelyä.
Giotto henkilönä
Ulkomuodoltaan ilmeisen rujo. Giotto oli henkilönä varsin pidetty ja hyvän seuramiehen maineessa. Hänen luonnettaan on pidetty ulospäinsuuntautuneena ja humoristisena. Hänen luonnettaan kuvaavia tarinoita on useita, mutta hänen työskennellessään Napolin kuninkaan palveluksessa, kuninkaan kerrotaan viihdyttäneen itseään viettämällä päiviä seuraten Giotton maalaamista ja laskemalla leikkiä taiteilijan kanssa.
Giotton kerrotaan myös harrastaneen kepposia. Opiskellessaan Cimabuen luona Giotto muun muassa maalasi Cimabuen maalaaman hahmon päälle kärpäsen, jota Cimabue piti niin luonnollisen näköisenä, että yritti pariin otteeseen hätistää sitä pois.
Giotto tunsi Danten, josta maalasi myös muotokuvan.
Vinylideenikloridi
Vinylideenikloridi eli 1,1-dikloorieteeni (C2H2Cl2) on kloorattuihin alkeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään polymeeriteollisuudessa muovien valmistamiseen.
Ominaisuudet
Vinylideenikloridi on huoneenlämpötilassa väritöntä, helposti haihtuvaa ja makeahkolta tuoksuvaa nestettä. Yhdiste liukenee vain vähän veteen, mutta paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Vinylideenikloridi on hyvin reaktiivinen yhdiste ja polymerisoituu helposti. Tämän vuoksi tuotteeseen lisätään inhibiittoreiksi fenoli-, amino- tai rikkiyhdisteitä. Yhdiste myös hapettuu helposti. Kuumennettaessa noin 400 °C:n lämpötilaan vinylideenikloridi hajoaa vetykloridiksi ja kloorietyyniksi.
Valmistus ja käyttö
Vinylideenikloridia voidaan valmistaa kuumentamalla 1,1,1-trikloorietaania. Tyypillisempi valmistusmenetelmä on kuitenkin 1,1,2-trikloorietaanin dehydrohalogenointi joko neste- tai kaasufaasissa. Nestefaasissa yhdistettä valmistetaan 1,1,2-trikloorietaanin ja natriumhydroksidin vesiliuoksen välisellä reaktiolla ja muodostuva vinylideenikloridi puhdistetaan strippaamalla ja tislaamalla. Reaktiota voidaan nopeuttaa faasinsiirtokatalyyttien avulla. Toinen tapa valmistaa yhdistettä 1,1,2-trikloorietaanista on kaasufaasissa tapahtuva terminen krakkaus. Nestefaasissa tapahtuvan reaktion etuna on sen korkeampi selektiivisyys vinylideenikloridin suhteen ja tässä prosessissa tapahtuu kaasufaasissa tapahtuvaan reaktioon verrattuna vähemmän 1,2-dikloorieteenin ja kloorieteenin muodostumista. Kaasufaasissa tapahtuvan reaktion etuna on, että sivutuotteena muodostuva vetykloridi voidaan helposti erottaa ja käyttää uudelleen muissa prosesseissa.
Vinylideenikloridia käytetään pääasiassa polymeeriteollisuuden raaka-aineena. Siitä saatavaa homopolymeeriä polyvinylideenikloridia voidaan käyttää muun muassa elintarvikkeiden pakkaamiseen. Yhdistettä käytetään myös muiden muovilaatujen valmistukseen komonomeerinä esimerkiksi vinyylikloridin, akryylinitriilin, metakryylinitriilin ja metakrylaattien kanssa. Vinylideenikloridia voidaan käyttää myös klooriasetyylikloridin valmistukseen.
Bruniakasvit
Bruniakasvit (Bruniaceae) on 75-lajinen kasviheimo koppisiemenisten Bruniales-lahkossa.
Tuntomerkit
Bruniakasvit ovat verson tyveltä tavallisesti puutuneita ja turvonneita (lignotuuberi-muodostuma), kanervamaisia pensaita, joilla on kierteisesti järjestyneet, pienet ja tiheässä sijaitsevat neulasmaiset lehdet. Niiden lapa on tasasoukka ja ehytlaitainen, teräväkärkinen. Lehdissä on korvakkeet, jotka tosin useasti ovat huomaamattoman vähäpätöisiä. Kukinto on terttumainen tai tähkämäinen, enemmän tai vähemmän mykerömäinen, ja siinä on pieniä kukkia. Terälehdet ovat usein kynnelliset, harvoin kasvaneet yhteen. Niiden sisäpinta on epätasainen. Heteenponnet ovat enemmän tai vähemmän pitkänomaisia. Kukassa voi olla mesiäinen. Sikiäin on enemmän tai vähemmän kehänalainen, ja siinä on kärki- tai aksiletyyppiset istukat. Vartalo on haaroittunut tyvestä alkaen, ja luotti on pallomainen. Kussakin emilehdessä on kaksi siemenaihetta. Hedelmä on pähkylämäinen tai pähkinämäinen, yksisiemeninen, ja siinä on verhiö tallella. Siemenet voivat joskus olla vaipallisia.
pienoiskuva|vasen|250px|[[Berzelia lanuginosa]] Bruniakasvien heimo on tieteellisesti vähän tunnettu. Kasvien kerrotaan olevan tuoksuvia. Lehtien kärjissä on korkkiutuneita soluja, jotka tekevät kärjestä tumman. Teriön torvimaisuus johtuu ainakin joissakin tapauksissa heteenpalhojen kiinnittymisestä muuten erillisiin terälehtiin; terälehdet ovat kehityksessään alun perin erillisiä. Hetiö on usein heikosti vastakohtainen: uloin hedepari on kookkaampi kuin muut heteet. Sikiäin on hyvin monimuotoinen; esimerkiksi suvussa Berzelia on vain yksi emilehti.
Levinneisyys
Bruniakasvit kasvavat melko pienellä alueella Etelä-Afrikassa rajoittuen miltei kokonaan Kapmaahan. Vähäisessä määrin niitä esiintyy myös KwaZulu-Natalissa.
Luokittelu
Bruniakasvit jaetaan kolmeen tribukseen :
Kaksi jälkimmäistä tribusta ovat sisaruspari bruniakasvien evoluutiopuussa. Linconia on sen ensimmäinen haara.
Aikaisemmin bruniakasvit käsitettiin eteläafrikkalaisen sälepensaskasvien (Grubbiaceae) heimon sukulaiseksi. Jälkimmäinen on nykyään lahkossa Cornales. Näiden kahden yhtäläisyydet selittynevät kanervamaisella ulkoasulla, joka on seurausta samanlaisista kuivista kasvupaikoista.
Evoluutio
Ruotsin yläliitukautisista kerrostumista löytynyt Actinocalyx-fossiili muistuttaa kovasti bruniakasvien kukkia. Se on ajoitettu noin 83,6 miljoonan vuoden taakse. Edellä mainitut kolme kladia (tribukset) ovat erilaistuneet arviolta myöhäisintään 20 miljoonaa vuotta sitten, mutta enin monimuotoistuminen lienee tapahtunut viimeisten 18–3 miljoonan vuoden aikana.
Heimossa esiintyy myrmekokoriaa, so. muurahaiset toimivat siementen levittäjinä, mihin niitä houkuttelevat siementen mehevät vaipat eli arillukset.
Tony Martin (pyöräilijä)
Tony Martin (s. 23. huhtikuuta 1985 Cottbus, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2006–2021. Hän voitti aika-ajon henkilökohtaisen maailmanmestaruuden neljä kertaa, joukkueaika-ajon kolmesti ja sekajoukkueiden aika-ajoviestin kerran. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli aika-ajossa toinen. Merkittävimmän etappikilpailun kokonaisvoittonsa hän saavutti Pariisi–Nizza-ajossa 2011.
Martin sai Fabian Cancellaran ja Gustav Larssonin jälkeen pronssia Mendrision MM-kilpailujen aika-ajossa 2009. Melbournen MM-kilpailuissa 2010 hän oli rengasrikosta huolimatta niin ikään kolmas aika-ajossa. Vuonna 2011 hän voitti Pariisi–Nizza-ajon 36 sekunnin erolla Andreas Klödeniin. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti Grenoblessa aika-ajona käydyn 20. etapin. Hän voitti 2011 aika-ajoetapin myös Espanjan ympäriajossa. Saman vuoden Kööpenhaminan MM-kilpailuissa hän voitti aika-ajon maailmanmestaruuden minuutin ja 15 sekunnin erolla Bradley Wigginsiin.
Lontoon olympialaisissa hän oli aika-ajossa hopealla jääden Wigginsille 42 sekuntia. Limburgin MM-kilpailuissa hän voitti toisen maailmanmestaruutensa aika-ajossa viiden sekunnin erolla Taylor Phinneyyn. Samoissa kilpailuissa hän oli mukana myös Omega Pharma-Quick Stepin joukkueaika-ajon kultaa voittaneessa joukkueessa. Ranskan ympäriajossa 2013 hän voitti aika-ajoetapin. Firenzen MM-kilpailuissa hän voitti aika-ajon 46 sekuntia ennen Bradley Wigginsia. Hän kuului jälleen myös joukkueaika-ajon voittaneeseen Omega Pharma-Quick Stepin joukkueeseen.
Ranskan ympäriajossa 2014 Martin voitti Mulhouseen päättyneen mäkisen 9. etapin 2 minuutin ja 45 sekunnin erolla lähdettyään yksin irti 59 kilometriä ennen maalia. Samassa kilpailussa hän voitti myös aika-ajoetapin. Hän voitti aika-ajon myös Espanjan ympäriajossa 2014. Ponferradan MM-kilpailuissa 2014 hän sai hopeaa aika-ajossa ja pronssia joukkueaika-ajossa. Ranskan ympäriajossa 2015 hän voitti neljännen etapin. Richmondin MM-kilpailuissa 2015 hän sai hopeaa joukkueaika-ajossa. Dohan MM-kilpailuissa 2016 hän voitti jälleen kultaa sekä aika-ajossa että joukkueaika-ajossa. Hän saavutti MM-hopeaa sekaviestissä Yorkshiren MM-kilpailuissa 2019. Hän päätti uransa sekajoukkueiden aika-ajoviestin maailmanmestaruuteen 2021.
Yöpartio (romaani)
Yöpartio on Sergei Lukjanenkon vuonna 1998 ilmestynyt fantasiaromaani. Teos on ensimmäinen osa viisiosaista sarjaa. Timur Bekmambetovin elokuva Night Watch – yövahti perustuu tähän romaaniin. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 2012 Innon kustantamana. Suomentaja on Arto Konttinen.
Vastaanotto
Tomi Huttunen kirjoitti Helsingin Sanomien arviossa, että toimintaviihteenä kirja on koukuttavaa luettavaa. Arjen ja fantasian lomittuminen sekä psykologinen pohdinta viittaavat Mihail Bulgakovin ja Strugatskin veljesten vaikutukseen.
Kainuun Sanomien Seppo Turusen mukaan teoksen asetelma antaa Lukjanenkolle mahdollisuuden pohtia tekojen odottamattomia vaikutuksia: halu tehdä hyvää voikin johtaa muiden vahingoittamiseen. Toiminnallisuus nousee kuitenkin kirjassa etusijalle.
Tähtivaeltajan Toni Jerrmanin mielestä kirja on kehnohko. . Saman lehden arvostelijan Juho Salon mukaan Yöpartiota voi suositella kuvauksena 1990-luvun Venäjästä, jossa arvottomuus ja ahneus hallitsevat. Puhtaana fantasiana kirja sen sijaan ei toimi.
Hohtokottaraiset
Hohtokottaraiset (Spreo) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Hohtokottaraisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Toisissa lähteissä sukuun on esitetty kuuluvaksi kolme lajia.
Joachim Kunz
oikea|pienoiskuva|395x395px|Joachim Kunz voitti hopean luokassa 67,5 kg Moskovan olympialaisissa.
Victor Espinoza
thumb|Victor Espinoza Victor Espinoza (s. 23. toukokuuta 1972 Tulancingo) on meksikolainen jockey. Hän on voittanut kolmivuotiaille hevosille tarkoitetun laukkakilpailun Kentucky Derbyn kolmeen kertaan.
Aksel Schiøtz
Schiøtz debytoi vuonna 1931 Kööpenhaminassa esiintymällä Mozartin oopperassa Così fan tutte.
Schiøtz tulkitsi oopperan lisäksi Schubertin, Schumannin ja Bellmanin lauluja. 1940-luvulla hän saavutti suosiota laulamalla tanskalaisia kansanlauluja. Vuosina 1955-1957 Schiøtz toimi musiikin professorina Minnesotan yliopistossa.
Natalja Podolskaja
Natalja Podolskaja (, s. 20. toukokuuta 1982 Mahiljou) on valkovenäläinen laulaja, joka edusti Venäjää toukokuun 2005 Euroviisuissa kappaleella ”Nobody Hurt No One”.
Podolskaja syntyi Mahiljoussa ja aloitti pianonsoiton yhdeksänvuotiaana. Pian hän alkoi myös laulaa. Hän muutti Moskovaan vuonna 2002. Vuosina 1999–2004 hän opiskeli lakia.
Suomalainen iskelmälaulaja Laura Voutilainen on julkaissut Natalian ”Жар-птица” (Zhar-ptica) -kappaleesta oman versionsa ”Monta monta”.
Donna (kappale)
Donna oli 1950-luvun lopulla vaikuttaneen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi Ritchie Valensin toinen singlejulkaisu. Valens oli kirjoittanut kyseisen teiniballadin tyttöystävästään Donna Ludwigista ja Valens oli tuolloin vain 17-vuotias.
Levyn kääntöpuolella oli rockaava versio vanhasta meksikolaisesta standardista "La Bamba". Myös tämä kappale oli Yhdysvalloissa Top 40 -listalla.
Adroit-luokka (hävittäjä)
Adroit-luokka oli Ranskan laivaston neljäntoista hävittäjän muodostama alusluokka.
Donna (kappale)
Donna oli Valensin ensimmäinen ja viimeinen Top 10 -hitti, sillä hän kuoli pian 3. helmikuuta yhdessä Buddy Hollyn ja Big Bopperin kanssa lento-onnettomuudessa, kun nämä olivat Winter Dance Party -nimisellä kiertueella.
Britanniassa Valens oli melko tuntematon ennen elämäkertaelokuvaa La Bamba, joka valmistui vuonna 1987 Luis Valdezin ohjaamana.
Suomessa "Donnan" on levyttänyt ainakin Teddy & The Tigers albumilleen Burn It Up.
Eugenio Montale
Eugenio Montale (12. lokakuuta 1896 Genova – 12. syyskuuta 1981 Milano) oli italialainen runoilija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1975. Nuorena hän opiskeli musiikkia haaveenaan tulla oopperalaulajaksi. Ensimmäisessä maailmansodassa Montale palveli jalkaväessä. Hänen nuoruudenrunojensa maisema on kotimaakunta Liguria. Sodan absurdius johti hänet surrealismin ja pessimismin pariin.
Suomennokset
Runosuomennoksia on julkaistu useissa antologioissa, ja samasta runosta voi olla eri versioita.
Kazuyoshi Hoshino
Kazuyoshi Hoshino (, s. 1. heinäkuuta 1947 Shizuoka) on entinen japanilainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla 1976–1977. Hän oli 11. Japanin GP:ssä 1977. Hän kilpaili Tyrrellistä ja Kojimasta muunnellussa Heros Racing -autolla.
Hoshino kilpaili Kawasakin 125- ja 90-kuutioisissa 60-luvulla voittaen motocross-sarjan mestaruuden vuonna 1968. Hän voitti Japanin Formula 2000 -sarjan mestaruuden vuosina 1975 ja 1977 ja Japanin F2-mestaruuden vuonna 1978. Hän voitti kansallisen Japanin Formula 3000-mestaruuden vuosina 1987, 1990 ja 1993 sekä Japanin Sports-Prototype-mestaruuden vuonna 1991 ja 1992. Hän kilpaili myöhemmin Nissanilla yhdessä Masahiro Hasemin kanssa voittaen Japanin Touring car -sarjan mestaruuden vuonna 1990. Hänen varteenotettavin voitto oli vuoden 1985 WEC Fujin 1 000 km voitto. Hoshino osallistui myös Le Mansin 24 tunnin ajoon vuosina 1986–1990 ja 1995–1998. Hän oli parhaimmillaan kolmas vuoden 1998 Le Mansin ajoissa.
Hoshino lopetti kilpailemisen vuonna 2002 keskittyen omaan Super GT -tiimiinsä ja Nissaniin erikoistuvaan yritykseensä. Hänen poikansa Kazuki Hoshino ajoi isänsä Super GT -tallissa vuosina 2006-2007.
Herzog & de Meuron
thumb|[[Elbphilharmonie, HafenCity Hamburg (2007-2016).]] thumb|[[Pekingin kansallinen stadion eli Linnunpesä]] thumb|[[Allianz Arena, München]] Herzog & de Meuron on sveitsiläisten arkkitehtien Jacques Herzogin ja Pierre de Meuronin perustama arkkitehtitoimisto. Kummatkin ovat syntyneet Baselissa 1950. Herzog & de Meuron saivat Pritzker-palkinnon vuonna 2001.
Heidän suunnittelemiensa rakennusten tunnusmerkkejä ovat yksinkertainen muotokieli ja työstämättömäksi jätetty pintamateriaali. Tunnetuimpia töitä ovat Pekingin kansallinen stadion (ns. Linnunpesä) ja Lontoon Tate Modern.
Herzog & de Meuron on tehnyt kiihkeitä tunteita herättäneen suunnitelman hotellista Helsingin Katajanokalle. Helsingin kaupunginhallitus hyväksyi täpärästi suunnitelman yhden äänen erolla. Helsingin kaupunginvaltuusto kuitenkin hylkäsi suunnitelmat keväällä 2010.
Hanna Ruohomaa
Hanna Ruohomaa (s. 10. helmikuuta 1994 Eura) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Ura
Ruohomaa debytoi Naisten Liigassa kaudella 2011 NiceFutiksen paidassa. Hän pelasi tuolla kaudella 21 ottelua tehden viisi maalia. Yhteensä hän pelasi vuosina 2011–2013 Naisten Liigassa 66 ottelua tehden 16 maalia. Kaudeksi 2014 Ruohomaa siirtyi Turun Palloseuran paitaan. Avauskaudellaan hän pelasi 16 ottelua tehden kymmenen maalia. Vuosina 2014–2015 Ruohomaa opiskeli Yhdysvalloissa Koillis-Ohion yliopistossa ja pelasi yliopiston joukkueessa 19 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia.
Kaudella 2015 Ruohomaa pelasi TPS:n paidassa Naisten Liigassa 15 ottelua tehden yhdeksän maalia. Kaudella 2017 hän teki Liigassa 14 maalia ja koko TPS-jaksonsa aikana 40 maalia 69 ottelussa. Kaudeksi 2018 hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin.
Ruohomaa edusti kaudella 2021 Kansallisessa liigassa FC Honkaa. Hän päätti uransa kyseisen kauden jälkeen useiden päävammojen vuoksi.
Ruohomaa edusti Suomea nuorten maajoukkueissa. Hän edusti Suomea alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013, joissa hän pelasi kolmessa ottelussa.
Daniel Henney
Daniel Phillip Henney (s. 28. marraskuuta 1979) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on työskennellyt pääasiassa Etelä-Koreassa.
Henney aloitti uransa Koreassa mainosten myötä ja esiintyi muun muassa Coca-Colan ja Olympuksen mainoksissa. Vaikka Henney ei puhunut koreaa, hänestä tuli tunnettu suositun korealaisen draaman, My Name is Kim Sam Soon, myötä. Tämän jälkeen hän on esiintynyt muutamissa korealaisissa elokuvissa ja myös yhdysvaltalaisessa supersankarielokuvassa X-Men Origins: Wolverine.
Maa-antilooppi
Maa-antilooppi eli korvagaselli (Raphicerus sharpei) on melko pieni Afrikassa elävä sorkkaeläin. Sillä ei nykykäsityksen mukaan ole alalajeja. Se muistuttaa suuresti muita Raphicerus-suvun lajeja, mutta sen on myös esitetty olevan lähempänä kääpiöantilooppeja (Neotragus). Lajin elintavat tunnetaan melko huonosti. Maa-antilooppi on saanut tieteellisen nimensä Sir Arthur Sharpen mukaan.
Koko ja ulkonäkö
Maa-antiloopilla on pituutta 65–75 senttiä ja painoa 7–16 kiloa. Säkäkorkeus on 45–55 senttiä ja hännän pituus 4–8 senttiä. Naaraat ovat hieman uroksia suurempia Sarvet ovat 6–10 sentin pituiset ja ne kasvavat vain uroksille. Turkki on punertavanruskea ja siinä on valkoisia täpliä, jotka saavat maa-antiloopin näyttämään harmahtavalta. Naaman sivuilla, otsassa, kuonon yläosassa ja jalkojen ulko-osassa on kellertävänruskeaa väriä. Vatsa, jalkojen sisäpuoli, kaulan alapuoli ja korvat ovat vaaleat. Silmien ympärillä on valkoinen rengas.
Elintavat
Maa-antilooppi on enimmäkseen yksineläjä, mutta voi elää pareittainkin. Ne ja ruokailevat yöllä tai viileällä säällä ja viettävät suurimman osan päivästään lepäämällä piilossa. Ne sulautuvat hyvin ympäristöönsä. Ravintonaan ne käyttävät lähinnä pensaiden lehtiä ja nuoria versoja, mutta myös heiniä, kukkia ja hedelmiä. Niiden ei ilmeisesti ole pakko juoda, mutta tekevät niin tilaisuuden tullen. Hajuviestinnässä käytetään silmien ja kasvojen rauhasten eritteitä. Maa-antiloopit ovat reviiritietoisia ja puolustavat aluettaan yksin tai pareittain. Kamppaillessaan urokset syöksyvät toisiaan kohti, laskeutuvat polvilleen ja iskevät sarvillaan tai lyövät ne yhteen. Maa-antiloopilla on paljon vihollisia, kuten petolintuja, pytoneita ja petonisäkkäitä aavikkoilveksistä leijoniin. Pelästyessään ne eivät yleensä pakene petoa, vaan painautuvat maahan ja ojentavat päänsä ja kaulansa ja jäävät aluskasvillisuuden suojiin piiloon. Ne saattavat paeta vasta pedon tultua aivan niiden vierelle. Maa-antilooppien tiedetään käyttävän pakopaikkoina koloja, jotka useimmiten maasika on kaivanut.
Maa-antiloopit voivat lisääntyä mihin aikaan vuodesta tahansa, mutta eniten marras-joulukuussa. Tällöin eteläisessä Afrikassa alkavat kevät ja sateet. Maa-antiloopin kiimakäytöstä ei tunneta. Kantoaika kestää keskimäärin 180 vuorokautta ja poikueessa on yksi tai kaksi poikasta. Niitä imetetään noin kolme kuukautta ja poikaset tulevat sukukypsiksi joskus 6–19 kuukauden jälkeen.
Jaakko Haataja
Jaakko Haataja (23. heinäkuuta 1846 Oulu – 6. elokuuta 1918 Oulu) oli suomalainen Oulussa asunut perämies, runoilija ja merimieslaulujen kerääjä.
Haataja keräsi muistiin merimieslauluja ja -runoja sekä kirjoitti myös itsekin niitä. Hän kirjoitti todennäköisesti myös sanat "Toivon laulu" (Laiva Toivo, Oulu)-nimiseen tunnettuun merimieslauluun, jota fregatti Toivon miehet esittivät Oulussa ensi kerran 1877. Haataja oli itse toiminut Toivo-laivan aliperämiehenä 1874–1875. Haatajan keräämät kokoelmat ovat nykyisin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkistossa jonne hänen poikansa Kyösti Haataja lahjoitti niitä 1905 ja 1915.
Matias Nisula
Matias Nisula (s. 15. maaliskuuta 1996 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espoossa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Seuraura
27. tammikuuta 2016 Nisula teki loppukauden 2015–2016 kattavan sopimuksen Bluesin SM-liigajoukkueen kanssa. Samana päivänä hän teki liigadebyyttinsä Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Nisula sai ottelussa jääaikaa 7.05 minuuttia. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 16 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Nisula jatkoi kaudella 2016–2017 pelejään Bluesin A-nuorissa, joiden varakapteeniksi hän nousi. Nisula nousi kauden aikana myös seuran konkurssiin ajautuneen SM-liigaorganisaation tilalle perustettuun Espoo Unitediin. Hänen tulokaskautensa toi siellä 24 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3 ja 11 playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Nisula voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espooseen.
Maajoukkueura
Nisula on pelannut yhden poikien maaottelun. Hänet ja Tapparan/HC Nokian Jaakko Hälli valittiin Huippu-Pohjola -leirin tähtipelaajiksi vuonna 2011.
Tatra K1
Tatra K1 oli ČKD Tatran vuosina 1964 ja 1965 valmistama kokeellinen nivelraitiovaunu.
Historia
Tatran aiemmissa raitiovaunuissa oli keskitytty yksittäisen vaunun suurimman mahdollisen kuljetuskyvyn saavuttamiseen, ja Tatra pyrki ratkaisemaan ongelman kehittämällä ensimmäisen nivelraitiovaunun, K1:n. Se perustui suurelta osin aiemmin julkaistuun T3:een, mutta joitakin sähkölaitteita muunnettiin K1:tä varten. Lyhyen Prahassa suoritetun koejakson jälkeen kulkuneuvon koekappaleet tulivat liikenteeseen Ostravassa, jossa ne pysyivät ajossa kolme vuotta vuoteen 1968 asti, jolloin ne palautettiin valmistajalle. Koeajoissa paljastui ongelmia K1:n sähkölaitteiden kanssa, ja näiden ongelmien vuoksi koekappaleet olivat tyypin ainoat vaunut, jotka valmistettiin.
Tuotanto
Huomaa: Tässä luettelossa on vaunujen ensimmäiset omistajat. Kalustoa on voitu jälleenmyydä luettelon ulkopuolisiin kaupunkeihin.
Lenny (täsmennyssivu)
Lenny tarkoittaa seuraavia asioita:
Etu- tai sukunimi
Tunnettuja nimenkantajia ovat:
HMS Easton
HMS Easton (viirinumero L09) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin III saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Alus tilattiin 19. heinäkuuta 1940 J. Samuel White and Companyltä Cowesista osana vuoden 1940 hätäohjelmaa. Sen köli laskettiin 25. maaliskuuta 1941 ja alus laskettiin vesille 11. heinäkuuta 1942. Alus valmistui saman vuoden lopulla 7. joulukuuta.
Palvelus
HMS Easton siirrettiin valmistuttuaan hyväksyntätesteihin ja varustettavaksi, joiden päätyttyä se siirtyi Scapa Flowhun koulutukseen. Matkan aikana alus suojasi rannikkosaattuetta. Alus osallistui 13. tammikuuta 1943 laivastoharjoitukseen HMS Walpolen ja HMS Ledburyn kanssa. Koulutuksen päätyttyä alus matkasi Gibraltarille liittyäkseen 22. Hävittäjälaivueeseen.
Alus upotti 17. helmikuuta Bougien edustalla HMS Wheatlandin kanssa Italian laivaston sukellusveneen Asterian. Alus siirrettiin 20. helmikuuta Algeriin sukellusveneidentorjuntaan HMS Wheatlandin, HMS Lamertonin ja HMS Bicesterin kanssa. Saksan laivaston sukellusvene U-443 paikannettiin 23. helmikuuta ja osasto upotti sen Algerin edustalla syvyyspommein (26.58333°N, 11.93333°W). Alus hyökkäsi 4. maaliskuuta Cartagenan edustalla sukellusvene U-83:n kimppuun ilman tulosta.
HMS Easton osallistui toukokuussa operaatio Retributioniin, jossa estettiin akselivaltojen joukkojen evakuointi Tunisiasta Sisiliaan. Alus valmistautui kesäkuussa Sisilian maihinnousuun ja siihen liittyvien saattueiden suojaamiseen. Se siirrettiin heinäkuussa itäiselle Välimerelle Saattajaryhmä R:ään operaatioon osallistumiseksi.
Alus suojasi 5. heinäkuuta Port Saidista maihinnousualueelle saattueen MWF36. Paria päivää myöhemmin alus suojasi sillanpäähän saattueen MWF37, josta erottuaan se matkasi Syrakusaan. Alus saapui määränpäähänsä 13. heinäkuuta.
Aluksen suojatessa 23. elokuuta saattuetta MKF22 se sai Pantellarian edustalla kaikuluotain havainnon Saksan laivaston sukellusveneestä U-548. Alus hyökkäsi syvyyspommein kahdesti ilman tulosta. Kreikan laivaston hävittäjä Pindos liittyi hyökkäykseen, jolloin sukellusvene nousi pintaan. HMS Easton ajoi sukellusveneen päälle upottaen sen (36.41667°N, 12.65°W). Törmäyksessä alus kärsi pahoja vaurioita menettäen liikuntakykynsä. Pindos hinasi liikuntakyvyttömän aluksen Maltalle.
Alukselle tehtiin syyskuussa Maltalla tilapäiskorjauksia, jotka mahdollistivat siirron Gibraltarille. Alus siirtyi lokakuussa Gibraltarille, jossa se siirrettiin telakalle.