cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cerbère
Kunnan asukasluku on 1 487. Cerbèren mainitsee ensimmäisen kerran kirjallisessa lähteessä ensimmäisellä vuosisadalla roomalainen maantieteilijä Pomponius Mela.
Tupac Shakur
right|thumb|250px|Tupacin käyttämä logo levynkansissa Tupac Amaru Shakur (16. kesäkuuta 1971 Harlem, Manhattan, New York, Yhdysvallat – 13. syyskuuta 1996 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen hip hop -artisti ja näyttelijä. Shakur käytti artistinimenään lyhennettä 2Pac (joskus myös pelkästään Pac) ja yhdellä albumilla myös nimeä Makaveli.
Shakur syntyi New Yorkissa mutta siirtyi Baltimoren kautta Kaliforniaan ollessaan nuori. Köyhistä oloista ponnistanut Shakur julkaisi esikoisalbuminsa 2Pacalypse Now vuonna 1991 ja debytoi pääosan näyttelijänä vuoden 1992 elokuvassa Juice. Hänen toista studioalbumiaan Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z... (1993) pidetään hänen läpimurtolevynään. Vuonna 1994 Shakur julkaisi Thug Life -kollektiivinsa kanssa albumin Thug Life Vol. 1. Kolmannen sooloalbuminsa Me Against the World (1995) jälkeen Shakurin uraa leimasi tuolloinen julkinen riita rap-kulttuurissa länsi- ja itärannikon välillä. Vuonna 1996 julkaistiin Shakurin tupla-albumi All Eyez on Me, josta tuli hänen menestynein levynsä. Myöhemmin samana vuonna hänet ammuttiin Las Vegasissa hieman ennen The Don Killuminati: The 7 Day Theory -albumin julkaisua. Shakurin jäljelle jääneestä materiaalista on julkaistu kuoleman jälkeen useita albumeita.
Guinness World Recordsin mukaan Shakur on eniten levyjä myynyt rap-artisti maailmassa: levyjä on myyty Yhdysvalloissa yli 50 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti yli 75 miljoonaa kappaletta. Todellisuudessa lukemat ovat suuremmat, koska Shakurin levyistä ei ole enää vuosiin pidetty tarkkaa kirjaa.
Shakur oli MTV:n järjestämän äänestyksen kaikkien aikojen parhaimpien MC:den listalla sijalla kaksi. Hän sijoittui Vibe-lehden kaikkien aikojen parhaimman rap-artistin äänestyksessä sijalle 1. Rolling Stone valitsi hänet kaikkien aikojen 86:nneksi parhaaksi artistiksi. Tupacille on omistettu lukuisia lauluja muun muassa Meek Millin ja Rick Rossin ”Tupac back” sekä Naughty by Naturen tekemä ”Mourn You Till I Join You” kappale.
Tupac Shakurin elämäkerta ilmestyy 24. lokakuuta 2023. Kirja ilmestyy suomeksi yhtä aikaa alkuteoksen kanssa. Kirjan on kirjoittanut Shakurin nuoruudenystävä Staci Robinson ja kirjan ovat suomentaneet Paleface, Yasir Gaily ja Ari Väntänen. Suomennoksen julkaisee Like Kustannus.
Nuoruus
thumb|upright|Shakurin patsas MARTa Herford -museon pihalta, [[Herford, Saksa.]] Tupac Amaru Shakur syntyi köyhään perheeseen New Yorkin itä-Harlemissa Manhattanilla. Hänen äitinsä Afeni Shakur oli Mustien panttereiden jäsen. Hän antoi pojalleen ensin nimeksi Lesane Parish Crooks, mutta muutti nimen hyvin pian intiaanivapaustaistelijan mukaan Tupac Amaru Shakuriksi, joka on siis hänen virallinen ja oikea nimensä.
Perhe muutti ensin Baltimoreen Marylandiin, minkä jälkeen Shakurin taiteellisuus alkoi ilmetä. Koulussa hän opiskeli muun muassa balettia, runoutta, jazzia ja näyttelemistä. Siellä hän tutustui Jada Pinkettiin ja muodosti hänen kanssaan läheisen ystävyyssuhteen, joka kesti Shakurin kuolemaan saakka. Myöhemmin perhe muutti Marin Cityyn Kaliforniaan lähelle San Franciscoa. Shakur muutti pois kotoa 17-vuotiaana saatuaan tietää äitinsä käyttävän crack-huumetta. Tästä ei kuitenkaan tullut mitään. Sen jälkeen Shakur tutustui manageri Leila Steinbergiin, joka oli kuullut hänen musiikkiaan ja vakuuttunut taidoista. Steinberg esitteli Shakurin rap-ryhmä Digital Undergroundin keulahahmo Shock G:lle. Shock G otti Shakurin mukaan ryhmäänsä ensin tanssijaksi ja roudariksi. Työ ei ollut loisteliasta, mutta hän pääsi mukaan isompiin rap-piireihin ja keikoille muun muassa New Yorkiin.
Nousu kuuluisuuteen
Shakurin rap-ura alkoi Digital Underground -yhtyeessä. Shakur esiintyi ensimmäistä kertaa yhtyeen kanssa vuonna 1991 julkaistussa kappaleessa ”Same Song”, josta kuvattiin myös musiikkivideo. Myöhemmin samana vuonna julkaistiin ensialbumi 2Pacalypse Now, joka myi kultaa singlen ”Brenda’s Got a Babyn” ansiosta. Albumi sai julkisuutta myös siksi, että Yhdysvaltain varapresidentti Dan Quayle hyökkäsi sitä vastaan. Quayle totesi muun muassa, ettei albumilla ole mitään sijaa amerikkalaisessa yhteiskunnassa. Quaylen sanat toivat Shakurille lisää julkisuutta ja lisäsivät levynmyyntiä. Esikoislevyn ilmestymisen aikoihin Shakur sai kiinnityksen ensimmäiseen elokuvarooliinsa Ernest Dickersonin ohjaamassa elokuvassa Juice, jonka ensi-ilta oli vuonna 1992.
Thug Life
thumb|250px|Graffitit Shakurista ja Thug Lifesta [[Manenbergissä Kapkaupungissa.]]
Loppuvuodesta 1993 Shakur perusti Thug Life -yhtyeen. Siihen kuuluivat hänen kaverinsa Big Syke, Macadoshis, Rated R ja hänen velipuolensa Mopreme Shakur. Yhtye julkaisi ensialbumin Thug Life Vol. 1 26. syyskuuta 1994. Albumin singlen ”Pour Out a Little Liquor” tuotti Johnny Jackson, joka tuotti myös useita kappaleita Shakurin albumilla All Eyez on Me. Yhtye esiintyi konserteissa ilman Shakuria.
Vaikeudet alkavat
Vuosi 1993 oli Shakurille vaikea. Hän julkaisi toisen soololevynsä Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z..., joka myi platinaa ja toisen elokuvansa Poetic Justice (ohjaaja John Singleton ja vastanäyttelijänä Janet Jackson). Kesällä Menace 2 Society -elokuvaan kiinnitetty Shakur riitaantui elokuvan ohjanneen Allen Hughesin kanssa ja pahoinpiteli tämän. Shakur joutui 15 päiväksi vankilaan ja sai potkut elokuvasta. Saman vuoden lokakuussa sattui selkkaus Atlantassa. Shakur näki autosta, kuinka kaksi valkoihoista siviilipukuista poliisia pahoinpitelivät tummaihoista miestä. Shakur yritti mennä väliin, mutta toinen poliiseista uhkasi häntä aseella, jolloin Shakur otti itsekin aseen esiin ja ampui poliiseja kohti. Molemmat poliisit loukkaantuivat. Tapaus vahvisti Shakurin ”gangsta”-imagoa ja antoi vahvistusta mielikuvalle, että hän todellakin elää niin kuin kappaleissaan räppää. Oikeudenkäyntien aikana Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z... lähestyi myyntiluvuissa platinalevyn rajaa. Levyn myyntiä edistivät top-10 R&B -listatkin vallanneet hittisinglet ”Keep Ya Head Up” ja ”I Get Around”, jotka molemmat myivät kultaa.
Thug Lifen ensimmäinen albumi Thug Life Vol. 1 julkaistiin syyskuussa 1994. Albumi ei ollut yhtä suosittu kuin Shakurin kaksi ensimmäistä sooloalbumia, mutta myi kuitenkin kultaa lähes olemattomasta markkinoinnista huolimatta. Marraskuussa 1994 Shakur oli menossa tapaamaan Bad Boy Recordsin edustajia näiden päämajaan New Yorkissa. Odotellessaan hissiä rakennuksen ala-aulassa kaksi miestä tuli ja ampui Shakuria samalla ryöstäen kaikki hänen kultaketjunsa ja -korunsa. Kahdesta päähän osuneesta luodista huolimatta Shakur selvisi hyökkäyksestä hengissä. Laukauksia ammuttiin yhteensä seitsemän, joista viisi osui Shakuriin.
Marraskuussa 1993 nainen syytti Shakuria ja tämän seurassa olleita miehiä raiskauksesta hotellihuoneistossa. Shakur sai 1,5–4,5 vuoden vankeustuomion, joskaan häntä ei tuomittu raiskauksesta vaan naisen luvattomasta kourimisesta. Shakur itse kiisti kaikki syytökset. Myös läsnä ollut Charles Fuller tuomittiin seksuaalisesta hyväksikäytöstä, joskaan hän ei naisen mukaan osallistunut raiskaukseen. Lisäksi paikalla ollut Jacques ”Haitian Jack” Agnant oli syytettynä, mutta hän sai erillisen oikeuskäsittelyn eikä tullut tuomituksi. Huoneessa oli ollut myös mies, jota ei tavoitettu eikä näin ollen tuomittu. Shakur oli neljä päivää aiemmin tavannut raiskauksesta syyttäneen naisen yökerhossa Manhattanilla ja ollut seksisuhteessa tämän kanssa. Väitetty raiskaus tapahtui naisen tultua uudestaan Shakurin hotellihuoneistoon, jolloin paikalla oli myös muita miehiä, kuten Jacques ”Haitian Jack” Agnant. Shakur oli naisen hierottavana makuuhuoneessa, kun muut miehet tulivat huoneeseen. Naisen mukaan tässä vaiheessa Shakur ja muut miehet raiskasivat hänet. Shakurin mukaan hän kuitenkin poistui makuuhuoneesta muiden tultua paikalle ja meni nukkumaan toiseen huoneeseen. Kertomansa mukaan Shakurin herättyä nainen itki hysteerisesti ja syytti häntä siitä, että salli muiden raiskata tämän.
Vankilassa ollessaan jotkut Shakurin vankitovereista kertoivat hänelle, että hänen ystävänsä rap-artisti The Notorious B.I.G. olisi tiennyt ampumisesta etukäteen. Hän alkoi uskoa, että The Notorious B.I.G., Sean ”Puff Daddy” Combs sekä muutamat muut Bad Boy Recordsista tiesivät, että hänet tultaisiin ampumaan ja ryöstämään mutta eivät varoittaneet häntä. Vankeustuomion aikana ilmestyi kaksinkertainen platina-albumi Me Against the World. Albumi on ensimmäinen listaykkönen, jonka esittäjä on samaan aikaan istunut vankilassa. Päästyään vankilasta Shakur työsti 20 kappaletta kahdessa viikossa.
Vuonna 1994 Shakur seurusteli pop-tähti Madonnan kanssa.
Vuoden 1994 ampuminen
Shakur oli 30. marraskuuta 1994Quad Recording Studiosin aulassa Manhattanilla, kun kaksi maastokuvioisiin vaatteisiin pukeutunutta miestä alkoi ampua häntä kohti. Shakuriin osui kaiken kaikkiaan viisi luotia, joista kaksi päähän, kaksi nivusiin ja yksi käteen. Hänet vietiin Bellevue Hospitaliin. Hän syytti tapauksesta Jacques ”Haitian Jack” Agnantia ja James ”Jimmy Henchman” Rosemondia sekä Bad Boy Recordsin jäseniä The Notorious B.I.Giä, Andre Halleria, Sean Combsia, Kimi Haleyita ja Samuel Sunia.
30. marraskuuta 1995 eli päivälleen vuosi Shakurin ampumistapauksen jälkeen Shakurin läheinen ystävä Randy ”Stretch” Walker murhattiin teloitustyyliin Queensissa New Yorkissa.
27. maaliskuuta 2007 LA Times -lehti pyysi anteeksi Combsin syyttämistä tapauksesta. Artikkelin mukaan Shakur johdatettiin studioon, jossa häntä ammuttiin.
15. kesäkuuta 2011 mies nimeltä Dexter Isaac väittää, että hän ampui Shakuria samalla ryöstäen tämän. Tekoon Isaacin palkkasi James ”Jimmy Henchman” Rosemond, joka lupasi maksaa 2 500 dollaria, jos Isaac ryöstäisi Shakurin. Isaac väittää pystyvänsä todistamaan tekonsa, koska hänen mukaansa hänellä on vieläkin tallessa ryöstöstä saatu kaulakoru. Isaac istuu tällä hetkellä elinkautista vankeutta muun muassa murhasta ja ryöstöstä, eikä häntä pystytä enää syyttämään teosta.
Kesäkuussa 2012 James ”Jimmy Henchman” Rosemond myönsi ampuneensa Shakuria ryöstön yhteydessä. Rosemond pidätettiin mm. huumekaupoista, ja hän samalla myönsi ampumisen. New Yorkin osavaltion lakien mukaan rikos on jo vanhentunut, jolloin häntä ei voida enää syyttää teosta.
Death Row Records
Death Row- ja Interscope-levy-yhtiöt maksoivat 1,4 miljoonaa dollaria saadakseen Shakurin ulos vankilasta syksyllä 1995. Ehtona oli, että hän tekee kolme levyä Death Row’lle.
Helmikuussa 1996 ilmestyi Shakurin viides albumi, yhdeksänkertaista platinaa myynyt ja ensimmäinen rap-musiikin tupla-cd All Eyez on Me. Albumi pääsi Rock And Roll Hall of Famen listalla sijalle 90. Levyllä vieraili ensimmäistä kertaa Shakurin perustaman Tha Outlawz -yhtyeen jäseniä. Myös rap-artistit Snoop Dogg, Nate Dogg ja Dr. Dre vierailevat albumilla.
Shakur juonsi MTV:n tilaisuuden, jossa hard rock -yhtye Kiss palasi alkuperäiskokoonpanossa ja maskeissa julkisuuteen. Shakur kertoi samalla pitävänsä Kissin musiikista ja ihailevansa Gene Simmonsia ja Ace Frehleytä.
Musiikin ohella hän jatkoi elokuvien tekemistä. Vain videolevitykseen päässyt trilleri Bullet ilmestyi kuukausi Shakurin murhan jälkeen. Samoihin aikoihin Shakur näytteli myös elokuvissa Gridlock’d ja Gang Related, joka jäi miehen viimeiseksi elokuvaksi. Elokuvat saivat ensi-iltansa vuonna 1997.
Kuolema
Shakuria ammuttiin 7. syyskuuta 1996 Las Vegasissa, ja hän kuoli saamiinsa vammoihin kuuden päivän kuluttua lasvegasilaisessa sairaalassa. Ampumavälikohtaus tapahtui muutama tunti Mike Tysonin ja Bruce Seldonin välisen raskaan sarjan WBA-liiton mestaruusottelun jälkeen. Shakur oli tullut seuraamaan ystävänsä Tysonin paluuottelua yhdessä Death Row -seurueen kanssa. Tyson voitti ottelun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Ottelun jälkeen Shakur hyökkäsi Death Row -ryhmän kanssa Southside Crips -jengin jäsenen Orlando ”Baby Lane” Andersonin kimppuun. Shakur, Marion ”Suge” Knight ja muutama muu pahoinpitelivät Andersonin, koska tämä oli ollut huhujen mukaan mukana varastamassa erään Death Row -artistin arvokasta kaulakorua. Hetken kestänyt pahoinpitely tapahtui kello 20.50 MGM-hotellin aulassa. Tappelun jälkeen Shakur seurueineen suuntasi kohti Death Row’n omistamaa klubia Club 662 (nykyisin ravintola-klubi tunnetaan nimellä Seven).
Shakurin seurue pysähtyi kello 22.55 punaisiin liikennevaloihin. Shakur avasi ikkunan, ja valokuvaaja otti hänestä kuvan. Kuva on viimeinen, jossa Shakur on elossa. Kello 23.00–23.05 poliisit pysäyttivät Sugen ajaman auton Las Vegas Blvd. kadulla. Syynä oli liian kovaa soinut musiikki. Autossa ei myöskään ollut rekisterikilpiä. Kello 23.10 Knightin ajama musta BMW 750iL -sedan pysähtyi Maxim Hotellin edessä East Flamingo Roadin ja Koval Lanen risteykseen liikennevaloihin. Vasemmalta puolen auton lähelle tuli omalla autollaan kaksi naista, joiden kanssa Shakur vaihtoi muutaman sanan ja kutsui heidät juhlimaan Club 662:een. Kello 23.15 oikealta puolen takaa lipui hiljalleen valkoinen, tummennetuin lasein varustettu Cadillac, johon kukaan ei kiinnittänyt huomiota. Cadillacin takapenkiltä ammuttiin drive-by -tyyliin 12–13 laukausta kohti Sugen BMW:tä. Apukuskin paikalla istuneeseen Shakuriin osui neljä luotia; kaksi rintaan, yksi käsivarteen ja yksi reiteen. Yksi luodeista lävisti Shakurin oikean keuhkon. Suge lähti kuljettamaan Shakuria sairaalaan. Koko matkan sairaalaan Shakur toisti: ”I can’t breathe, I can’t breathe”. Sugen ohjaama auto osui keskikaiteeseen ja kaksi rengasta puhkesi. Suge soitti paikalle ambulanssin. Kun ambulanssi saapui ja oli lähdössä, Shakur sanoi Sugelle: ”I’m dying, man”. . Suge väitti, että häntä osui päähän luoti, mutta lääkärin kuvauksen mukaan vammat johtuivat Sugen päähän osuneista lasinsiruista. Poliisit tulivat paikalle, ja poliisin kysyessä Shakurilta kuka häntä ampui, Shakur vastasi ”Fuck you”. Tämän jälkeen hän vaipui tiedottomaan tilaan.
Poliisit veivät Shakurin ja Sugen Etelä-Nevadan yliopistolliseen keskussairaalaan. Shakurin ystävän mukaan heidän ollessaan sairaalassa hän sai kuulla Death Row’lta, että ampujat olivat ilmoittaneet tulevansa viimeistelemään Shakurin sairaalaan. Perjantaina 13. syyskuuta 1996, kuusi päivää myöhemmin kello 16.03 Shakur todettiin kuolleeksi. Hän oli kuollessaan 25-vuotias. Hänet polttohaudattiin seuraavana päivänä. Kerrottiin, että Outlawzin jäsenet sekoittivat osan Shakurin tuhkista marihuanaan ja polttivat ne sätkässä.
Myöhemmin selvisi, että sätkässä ei ollut Shakurin tuhkia.
Orlando Anderson
Monet uskovat Orlando Andersonin olleen mukana Shakurin murhassa. Anderson ja Shakurin seurue olivat kahakassa MGM Grand Hotellin aulassa vain kolme tuntia ennen kuin Shakuria ammuttiin 7. syyskuuta 1996. Tämän takia monet uskovat Andersonin ampuneen Shakuria myöhemmin tuona yönä. Huhujen mukaan Anderson kerskui räppärin ampumisella, minkä hän kuitenkin kielsi haastatteluissa. Las Vegasin poliisi piti Andersonia syyllisenä, mutta he eivät onnistuneet todistamaan häntä syylliseksi. Shakurin äiti, Afeni Shakur haastoi Andersonin oikeuteen, mutta jutun käsittely lopetettiin, koska Anderson kuoli ennen sen alkamista.
Kuoleman jälkeen
Tupac Shakurin murhaajia ei ole saatu kiinni, vaikka ammuskelun sattuessa kadulla vilisi ihmisiä ja Sugen auton takana oli vielä muita seurueeseen kuuluneita autoja. Ainoa, joka olisi pystynyt kuvasta tunnistamaan murhaajan, oli Shakurin lapsuudenystävä ja Tha Outlawz -yhtyeen jäsen Yafeu ”Kadafi” Fula. Fulaa ammuttiin kasvoihin 10. marraskuuta 1996, ja hän kuoli vammoihinsa heti. Myöhemmin selvisi, että ampuja oli hänen serkkunsa. Poliisi ei ehtinyt näyttää hänelle kuvia epäillyistä.
Shakurin kuudes albumi The Don Killuminati: The 7 Day Theory ilmestyi pari kuukautta hänen kuolemansa jälkeen. Hän käytti albumilla nimeä Makaveli italialaisen filosofin Niccolò Machiavellin mukaan. Levy valmistui jo ennen kuolemaa, joten se julkaistiin sellaisena kuin hän halusi. Myöhemmin julkaistuille levyille kappaleita on muutettu niin, etteivät ne enää täysin vastaa alkuperäisiä äänityksiä joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta.
Loppuvuodesta 2003 Afeni Shakur perusti Makaveli-vaatemerkin. Vuonna 2005 Death Row julkaisi CD:n ja DVD:n Live at the House of Blues. Elokuussa 2006 julkaistiin Jamal Josephin kirjoittama Tupac Shakur Legacy. Shakurin kuudes postuumi studioalbumi Pac’s Life oli alun perin tarkoitus julkaista Shakurin kuoleman kymmenvuotispäivänä, mutta albumin julkaisu viivästyi ja julkaistiin vasta marraskuussa. Hän oli edelleen vuonna 2006 yksi suosituimmista artisteista.
Syyskuussa 2008 aikakauslehti Blender kirjoitti Shakurin olevan musiikkimaailman yliarvostetuin henkilö.
Vuonna 1998 julkaistu kokoelma-albumi Greatest Hits on myynyt yli 10 miljoonaa kappaletta ollen näin ensimmäinen Shakurin albumi, mikä on saavuttanut timanttirajapyykin.
16. kesäkuuta 2017, joka olisi ollut Shakurin 46. syntymäpäivä, Shakurista julkaistiin elämäkertaelokuva All Eyez on Me. Demetrius Shipp Jr. esitti Shakuria.
Tyyli ja vaikutteet
Shakurin musiikki ja filosofia juontaa juurensa amerikkalaisiin, afroamerikkalaisiin ja yleismaailmallisiin aatteisiin, kuten Mustiin panttereihin, mustaan nationalismiin, egalitarismiin ja vapausaatteeseen. Shakurin ensialbumista 2Pacalypse Now tuli esille hänen yhteiskunnallisesti tiedostava puolensa. Hän otti albumin kappaleissa ”Brenda’s Got a Baby”, ”Trapped” ja ”Part Time Mutha” kantaa yhteiskunnalliseen epäoikeudenmukaisuuteen, köyhyyteen ja poliisiväkivaltaan. Hän sai tyyliin albumilla vaikutteita hip-hopissa 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa levinneestä yhteiskunnallisesta tiedostamisesta ja afrosentrismista. Ensimmäisiin julkaisuihinsa Shakur otti tyylillisiä vaikutteita eri rap-ryhmistä, kuten Boogie Down Productions, Public Enemy, X-Clan ja Grandmaster Flash, kun hänestä tuli ensimmäinen tiedostava rap-muusikko länsirannikolla.
Toisessa nauhoituksessaan Shakur jatkoi laulamista afroamerikkalaisia kohtaavista yhteiskunnallisista epäkohdista kappaleilla ”The Streetz R Deathrow” ja ”Last Wordz”. Hän myös näytti inhimmillisen puolensa kappaleella ”Keep Ya Head Up”, mutta toisaalta näytti tunnetun aggressiivisuutensa Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z... -albumin nimikappaleella, jossa hän mainitsi Digital Undergroundin kappaleessa ”I Get Around”. Shakurin myöhemmillä albumeilla ilmenee koko uran ajan nähtävillä ollut aggressiivisuus.
Shakurin työhön vaikuttivat ristiriitaiset teemat yhteiskunnallisesta eriarvoisuudesta ja epäoikeudenmukaisuudesta, hillitön aggressio, myötätunto, leikillisyys ja toivo jatkuivat kaikki, kuten hänen vuoden 1995 Me Against the World -albumista huomaa. Vuonna 1996 Shakur julkaisi albumin All Eyez on Me. Kriitikot ovat luokitelleet klassikoiksi monet albumin kappaleista, esimerkkeinä ”Ambitionz Az a Ridah”, ”I Ain’t Mad at Cha”, ”California Love”, ”Life Goes On” ja ”Picture Me Rollin’”. Albumilla All Eyez on Me Shakurin tyyli muuttui aikaisemmista albumeista. Albumi sisälsi aikaisemman tyylin lisäksi myös meneviä bilekappaleita ja oli muutenkin iloisempi kuin aikaisemmat. Shakur kuvaili albumia ”elämän ylistykseksi”, ja albumi oli myyntimenestys.
Shakur luki runsaasti kirjallisuutta ja sai vaikutteita monilta tunnetuilta kirjailijoilta, kuten Niccolò Machiavelli, Donald Goines, Sun Tzu, Kurt Vonnegut, Mikhail Bakunin, Maya Angelou, Alice Walker, ja Khalil Gibran.
National Recording Registry
Tupacin kappale ”Dear Mama” on päässyt erittäin arvostettuun seuraan, sillä kappale valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -arkistoon. Kyseinen arkisto säilyttää musiikkia tuleville sukupolville. Arkistoon valitaan joka vuosi 25 kappaletta ja albumia, yleisön ja asiantuntijoiden valitsemina. Tupac on kolmas rap-artisti, joka on päässyt kyseiseen arkistoon. Muut ovat Grandmaster Flash ja Public Enemy.
Seksivideoskandaali
15 vuotta Shakurin kuoleman jälkeen julkisuuteen on vuotanut seksivideo, jossa Shakur ja tuntematon nainen harrastavat suuseksiä. Video on kuvattu vuonna 1991, ja sen kesto on noin viisi minuuttia. Videolla esiintyy myös Digital Underground -yhtyeen jäsen Money B, jonka kanssa Shakur juttelee suuseksin aikana. Videon aikana taustalla soi Tupacin julkaisematon kappale, jonka oikeuksista on tarjottu yli miljoona dollaria. Tarjouksen on jättänyt yhdysvaltalainen NOHO-yhtiö, jonka toimitusjohtaja haluaa sen virvoitusjuomansa mainoskampanjaan.
Hologrammiesiintyminen
15. huhtikuuta 2012 Coachella-musiikkifestivaaleilla Shakur esiintyi 2D-tekniikkaa käyttäen hologrammina yleisölle. Shakur liikkui lavalla musiikin tahtiin ja esiintyi yhdessä Snoop Doggin kanssa, esittäen kaksi tunnettua kappalettaan ”Hail Mary” ja ”2 of Amerikaz Most Wanted”. Hologrammin loihti Digital Domain Media Groupin johtaja Ed Ulbrich. Hahmon luomiseen meni aikaa noin neljä kuukautta ja toteuttaminen maksoi yhtiölle noin 100 000–400 000 dollaria. Dr. Dre on visioinut mahdollista kiertuetta Tupacin hologrammin ympärille. Myöhemmin Dr. Dre kertoi, ettei kiertuetta tehdä.
Yksityiselämä
Shakur kertoi uskovansa jumalaan, mutta hän ei harjoittanut mitään uskontoa.
Shakur avioitui Keisha Morris-Shakurin kanssa huhtikuusta 1995. Pari erosi kymmenen kuukauden päästä.
Shakur oli näyttelijä-malli Kidada Jonesin kanssa kihloissa. He elivät yhdessä neljän kuukauden ajan, kunnes Shakur kuoli syyskuussa 1996.
Elokuvaura
Hänelle oli myös rooli elokuvassa Menace II Society, mutta hänet erotettiin elokuvasta, koska hän pahoinpiteli ohjaajan Allen Hughesin. Ohjaaja John Singleton kirjoitti elokuvaan Baby Boy Shakurille roolin, mutta Shakur kuoli ennen elokuvan kuvaamista ja hänen paikan elokuvassa otti Tyrese Gibson. Baby Boy julkaistiin vuonna 2001.
Varpu
thumb|[[Mustikka ja monet muut kanervakasvit kuuluvat varpuihin.]] Varpu tarkoittaa puuvartista, tyvestä haarovaa, korkeintaan puoli metriä korkeaa kasvia. Tätä suurempi monihaarainen puuvartinen kasvi on pensas. Varvut eivät muodosta taksonomisesti yhtenäistä ryhmää, vaan luokittelu perustuu niiden kasvumuotoon.
Luettelo Johann Sebastian Bachin kantaateista
Johann Sebastian Bachin säveltämät kantaatit BWV numeron mukaan. Mukana ovat myös ne kantaatit, jotka ovat myöhemmin paljastuneet jonkun muun säveltämiksi.
Shortsit
pienoiskuva|[[Denimistä valmistetut shortsit.]] pienoiskuva|Eripituisia shortseja. Shortsit, sortsit tai šortsit ovat lyhytlahkeiset (engl. short = lyhyt) housut. Joidenkin sortsien lahkeet ulottuvat pohkeiden puoliväliin asti, mutta shortsit eivät kuitenkaan peitä jalan koko pituutta.
GAF Nomad
GAF Nomad on australialaisen Government Aircraft Factoriesin valmistama kaksimoottorinen, potkuriturbiinikäyttöinen STOL-lentokone. Nomadin suunnittelu alkoi vuonna 1965, ja se lensi ensilentonsa 23. heinäkuuta 1971. Nomadia on käytetty muun muassa matkustaja- ja ambulanssilentokoneena sekä ilmakuvaus- ja tutkimusalustana. Sitä valmistettiin vuosina 1972–1984 yhteensä 172 kappaletta. Koneen suurin käyttäjä vuonna 2018 oli Indonesian laivasto, jolla oli 28 Nomadia merivalvontakäytössä ja yksi kuljetuskoneena.
Historia
pienoiskuva|Ilmakuvaus- ja kartoituskäytössä oleva Nomad vuonna 2017. Fishermen’s Bendin alueella Melbournessa sijainnut Australian valtion omistama Government Aircraft Factories (GAF) rakensi 1960-luvulla Mirage-hävittäjiä Australian ilmavoimille. Ohjelman lähestyessä loppuaan GAF tarvitsi toimintansa jatkamiseksi uuden konetyypin valmistettavakseen. Vuonna 1965 käynnistettiin projekti N, jossa aiottiin suunnitella yksimoottorinen, yläsiipinen konetyyppi. Vuoteen 1969 mennessä suunnitelmat olivat muuttuneet, ja koneesta tuli lopulta kaksimoottorinen. Potkuriturbiinikäyttöinen kone oli suunnattu sekä sotilas- että siviilimarkkinoille.
Australian hallitus antoi tammikuussa 1970 hyväksyntänsä kahden prototyypin ja yhden ei-lentävän koekoneen rakentamiselle. Ensimmäinen N22-koneen prototyyppi teki ensilentonsa Avalonin lentoasemalla lähellä Melbournea 23. heinäkuuta 1971 koelentäjä Stuart Pearcen ohjauksessa. Koneelle annettiin nimeksi Nomad, ja toinen prototyyppi lennettiin Englantiin, jossa se osallistui vuoden 1972 Farnborough’n ilmailunäyttelyyn. Sarjatuotanto GAF:n tehtailla käynnistyi vuonna 1972, ja ensimmäinen tuotantokone teki ensilentonsa lokakuussa 1974.
N22-mallista kehitettiin siviilikäyttöön tarkoitettu N22B ja edelleen pidempirunkoinen N24. Ohjelma koki takaiskun elokuussa 1976, kun N24-mallin prototyyppi syöksyi maahan Avalonissa. Onnettomuudessa saivat surmansa sekä koelentäjä Pearce että Nomadin pääsuunnittelija David Hooper. Jatkokehitys jatkui siitä huolimatta, ja Nomadista esiteltiin muun muassa Missionmaster-kuljetuskone, Floatmaster-vesitaso, tutkalla varustettu Searchmaster-merivalvontakone, Royal Flying Doctor Servicen lentävien lääkärien käyttämä Medicmaster-ambulanssilentokone ja ilmakuvauskäyttöön suunniteltu Surveymaster.
Nomadeja myytiin ulkomaille Papua-Uuden-Guinean, Indonesian, Filippiinien ja Thaimaan puolustusvoimille. Vientineuvotteluja käytiin myös Portugalin ja Etelä-Afrikan kanssa, mutta kaupat kariutuivat poliittisista syistä. Vaikka suuristakin vientitilauksista huhuttiin, Nomadeja valmistettiin lopulta vain 172 ennen tuotannon lopettamista vuonna 1984. Joitakin koneita jäi tuotannon lopettamisen jälkeen myymättä, ja ne siirrettiin vuonna 1987 Australian maa- ja ilmavoimille. Vuonna 1990 sattuneen onnettomuuden seurauksena Australian maavoimat asetti joksikin aikaa Nomadinsa lentokieltoon ja poisti ne lopulta käytöstä vuonna 1995. Ilmavoimien käytöstä Nomad poistui jo vuonna 1993.
GAF nimettiin Nomadin tuotannon jo loputtua ASTA:ksi (Aerospace Technologies of Australia), jonka Rockwell hankki vuonna 1996. Samana vuonna Boeing hankki Rockwellin, ja Nomadin oikeudet päätyivät sille. Australialainen GippsAero hankki kesäkuussa 2008 oikeudet itselleen aikomuksenaan käynnistää Nomadiin pohjautuvan GA18-koneen tuotanto. GippsAero arvelee voivansa valmistaa jopa 200 konetta.
Käyttäjät
pienoiskuva|Filippiinien ilmavoimien N22 Searchmaster L. Nomadeja oli vuonna 2018 käytössä kolmen valtion puolustusvoimilla. Suurin käyttäjä oli Indonesian laivasto, jolla oli 28 Nomadia merivalvontakäytössä ja yksi kuljetuskoneena. Lisäksi muutamia koneita oli rekisteröitynä yksityiskäyttöön Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa.
Esiintymisjännitys
Esiintymisjännitys on julkisen esiintymisen aiheuttamaa jännitystä. Esittävien taiteilijoiden kohdalla voidaan puhua myös ramppikuumeesta. Kun ihminen kokee jännityksen niin vahvasti, että se häiritsee esiintymistä, puhutaan puolestaan esiintymispelosta.
Syitä
Nyyti ry:n mukaan 70% suomalaisista kokee jännittävänsä joskus esiintymistilanteissa. Yksilö voi jännittää esiintymistä monista eri syistä: esiintyjän taustan ja persoonallisuuden lisäksi jännittämiseen vaikuttavat erilaiset tilannetekijät, kuten yleisön koko. Esiintyjä saattaa asettaa itselleen myös liian korkeita vaatimuksia onnistumisestaan, mikä tekee esiintymistilanteesta vielä jännittävämmän. Esiintymisjännitykseen vaikuttavat myös aiemmat esiintymiskokemukset ja se, ovatko ne olleet myönteisiä tai kielteisiä. Myönteistä palautetta ja kokemusta kerännyt henkilö on itsevarmempi seuraavassa esiintymistilanteessa, kun taas kielteisiä kokemuksia saanut henkilö voi muodostaa valmiiksi kielteisiä mielikuvia esityksestään ja esiintymisestään.
Oireet
Yleisimpiä oireita ovat sykkeen kiihtyminen sekä erilaiset fyysiset muutokset, kuten hikoilu, huimaus sekä vapina. Esiintyjä voi tuntea itsensä hermostuneeksi ja levottomaksi. Muita oireita voivat olla hengitysrytmin muutokset, äänen väriseminen, kuumat aallot kehossa sekä kasvojen kuumotus. Myös esiintyjän kriittisyys esiintymisensä kiinnostavuutta ja omia kykyjään kohtaan saattaa kasvaa.
Lievittäminen
Jännittämisen lievittämiseen on monia keinoja, joiden toimivuus vaihtelee potilaan mukaan. Perusajatuksena on pyrkimys ymmärtää jännitysoireiden syyt sekä oppia pois kielteisistä asenteista ja sietämään oireita. Osa potilaista hyötyy mielikuvaharjoittelusta tai esiintymistilanteeseen altistuksesta. Toisaalta osa potilaista hyötyy puheviestinnän kurssille, jännittäjille suunnatulle kurssille tai vertaisryhmään osallistumisesta. Hoitokeinoihin kuuluvat myös henkilökohtaiset keskustelut ja psykoterapia.
Esiintymisjännitystä voi vähentää väliaikaisesti myös lääkkeillä, kuten sympaattiseen hermostoon vaikuttavalla beetasalpaajiin kuuluvalla propranololilla tai keskushermoston toimintaa vaimentavalla bentsodiatsepiineihin kuuluvalla Diapamilla.
Muusikoiden jännittäjätyypit
Päivi Arjaksen väitöstutkimuksessa muusikot voitiin analyysin perusteella jakaa neljään tyyppiin, joissa tärkein erotteleva tekijä oli suhtautumistapa esiintymistilannetta kohtaan.
Assosiaatio
Assosiaatio (lat. a + sociare 'liittää') voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Moisio (Lohja)
thumb|250px|Tytyrin kaivos Moisiolta Pappilan peltojen yli kuvattuna
Moisio on Lohjan 6. kaupunginosa, joka sijaitsee aivan keskustan vieressä. Moision pohjoisessa Anttilan kaupunginosasta erottaa Lohjan satamarata Kurjenkatuun saakka, idässä Gruotilasta Lohjanharju sekä lännessä Pappilasta Pappilan pellot. Etelässä Moisio ulottuu aina Nummentien päähän saakka. Moision pisin katu on Nummentieltä laskeva Moisionkatu.
Asutus koostuu pääosin Moisionpellon 1950-luvun omakotitaloista, Nummentien 1980-luvun kerrostaloista ja myöhemmin rakennetusta rivitaloalueesta. Moisiolla on 2 päiväkotia ja entinen koulu, joka purettiin vuonna 2011.
Moisiolla on hyvät liikuntamahdollisuudet. Moision pohjoispuolella on Moisionlahti, jonka uimarannan vieressä sijaitsee kaksi tenniskenttää, ulkokuntosali sekä kaupungin venelaituri. Moisionlahdelta on pääsy Lohjanjärvelle Pappilanselän ja Hiidensalmen kautta. Moisionpolku, pieni kävelytie, joka johtaa museolle, sopii hyvin lenkkeilyyn, polulle on jo vuosia tehty paikallisen rouvan toimesta kynttilävalaistus. Entisen Moision koulun pihalla voi harrastaa jalkapalloa, koripalloa ja talvisin jalkapallokentästä tehdään luistinrata. Myös lumilautailu on mahdollista, koska Moisiolla on mäki joka soveltuu kyseiseen lajiin. Hiihtohissiä mäessä tosin ei ole, mutta siihen rakennetaan vuosittain hyppyri talkoovoimin. Moisiolta näkyy hyvin Tytyrin kaivoksen torni, josta voi katsoa paikallisen ajan.
Valtiopäivätalo (Saksa)
thumb|250px|Valtiopäivätalo alkuperäisessä asussaan 1890-luvulla. thumb|250px|Valtiopäivätalon pääty ja teksti Dem Deutschen Volke (Saksan kansalle).
Valtiopäivätalo (, lyhyemmin Reichstag) on parlamenttirakennus Berliinissä, Saksassa. Rakennuksessa kokoontuu Saksan parlamentti eli liittopäivät.
Valtiopäivätalo rakennettiin vuonna 1894 Saksan keisarikunnan parlamentin eli valtiopäivien istuntopaikaksi ja se oli samassa käytössä myös Weimarin tasavallan aikana. Rakennus vaurioitui pahoin vuoden 1933 tuhopoltossa ja myöhemmin toisen maailmansodan pommituksissa. Kylmän sodan aikana rakennus oli tilapäiskäytössä, mutta vuonna 1999 liittopäivät muuttivat takaisin restauroituun rakennukseen.
Saksaksi rakennuksen virallinen nimi on Reichstagsgebäude eli ”valtiopäivärakennus”, mutta sitä kutsutaan tavallisesti lyhyemmin nimellä Reichstag (”valtiopäivät”). Termillä Reichstag viitattiin alun perin Saksan valtiopäiviin, jotka kuitenkin korvattiin toisen maailmansodan ja liittotasavallan perustamisen jälkeen Saksan liittopäivillä. Nykyään Reichstag tarkoittaa siis rakennusta ja Bundestag siinä kokoontuvaa parlamenttia.
Suunnittelu ja rakentaminen
Saksan keisarikunnan valtiopäivät syntyivät vuonna 1871. Jo seuraavana vuonna järjestettiin arkkitehtikilpailu uudesta valtiopäivätalosta Berliinin Königsplatzin (nykyinen Platz der Republik) itälaidalle. Voittanutta Ludwig Bohnstedtin ehdotusta ei kuitenkaan koskaan ryhdytty toteuttamaan käytännön vaikeuksien sekä keisari Vilhelm I:n, valtakunnankansleri Otto von Bismarckin ja valtiopäivien välisten erimielisyyksien vuoksi.
Vuonna 1882 järjestettiin toinen kilpailu, jonka voitti frankfurtilainen arkkitehti Paul Wallot. Rakennuskomission vaatimuksesta hän kuitenkin joutui muuttamaan suunnitelmiaan useaan otteeseen. Keisari Vilhelm I muurasi rakennuksen peruskiven 9. kesäkuuta 1884. Kuriositeettina mainittakoon, että keisarin iskiessä peruskiveä vasaralla protokollan mukaan vasara hajosi osiinsa. Uusi keisari Vilhem II sekaantui useaan otteeseen rakennustöihin pyrkien muuttamaan rakennusta enemmän mieleisekseen. Wallot ei kuitenkaan suostunut muutoksiin ja valtiopäivät tuki hänen kantaansa. Rakennustyö kesti kymmenen vuotta ja niiden päättymistä juhlittiin lakikiven paikalleen asettamisella 5. joulukuuta 1894.
Valtiopäivätalo yhdistää useita eri rakennustyylejä, tosin italialainen renessanssityyli on hallitseva. Wallot yhdisti tämän Alppien eteläpuolisen tyylin erilaisiin saksalaisiin rakennustyyleihin. Samalla hän käytti rakennuksessa yksityiskohtia saksalaisen kulttuurialueen eri puolilta. Vaikka kriitikot syyttivätkin Wallotia ”tyylien sekasotkun” luomisesta, hän onnistui luomaan rakennuksen, joka kuvastaa erinomaisella tavalla saksankielisen kulttuurialueen moninaisuutta. Rakennus tunnusti Saksan federatiivisen luonteen eri osavaltioista koostuvana valtakuntana, mutta samalla se esitti olevansa koko Saksan kansan kansanedustuslaitoksen tyyssija. Rakennuksen kruunasi 75 metriä korkea, böömiläisestä kristallista ja teräksestä tehty lasikupoli, jonka suunnitteli rakennusinsinööri Hermann Zimmermann. Tämä ei symboloinut kulttuurista monimuotoisuutta, vaan pikemminkin Saksan teknistä edistystä. Lasikupolin kautta valtiopäiväsali sai luonnonvalaistuksen.
Valtiopäivätalon sisätilat oli koristeltu erittäin loisteliaasti. Koristelussa toistuivat heraldiset symbolit, jotka toivat esiin Saksan koostumisen monista pienvaltioista, Saksan eri osia kuvaavat maalaukset sekä kuuluisia saksalaisia kuvaavat veistokset. Rakennuksessa oli istuntosali sekä valtiopäiville että eri osavaltioiden edustajista koostuvalla liittoneuvostolle, lisäksi siellä oli valiokuntien istuntosaleja, lukusali, kirjasto ja oleskelutiloja. Valtiopäivien arkisto tuli piankin koostumaan miljoonista niteistä. Niteitä voitiin toimittaa lukusaliin erittäin modernin pneumaattisen hissijärjestelmän avulla. Rakennuksessa oli myös oma generaattori. Näin siitä tuli Saksan ensimmäinen täysin sähköistetty parlamenttirakennus.
Wallot oli suunnitellut rakennuksen julkisivuun tunnuslauseen ”Dem Deutschen Volke” (”Saksan kansalle”). Keisari Vilhelm II kuitenkin kielsi tämän liian kansanvaltaisena pitämänsä tunnuslauseen käytön. Lause saatiin paikalleen vasta vuonna 1916, jolloin tuolloinen valtakunnankansleri Theobald von Bethmann Hollweg onnistui sopimaan asiasta keisarin kanssa, kun parlamentti oli ensin hyväksynyt valtakunnalle uudet sotalainat. Keisari määräsi, että tunnuslauseen kirjaimet tuli valaa pronssista, joka oli sulatettu sotasaaliiksi saaduista vihollisen ammuksista. Kirjoituksen suunnitteli arkkitehti Peter Behrens.
Pian rakennuksen käyttöönoton jälkeen kävi ilmi sen vakavin puute. Kansanedustajilla ei ollut rakennuksessa työtiloja. Puutetta koetettiin poistaa seuraavina vuosina lisärakennuksilla, mutta ne auttoivat ahdingossa vain hieman. Suorastaan legendaarinen on rakennuksessa toiminut kanttiini, joka omistajansa mukaan sai nimen Schulzen valtiopäiväryhmä. Nykyäänkin Berliinissä kiertää huuli, jonka mukaan Valtiopäivätalon kanttiini on koko kaupungin kehnoin ravintola.
Vuoden 1918 vallankumouksen yhteydessä sosiaalidemokraattinen valtiopäiväedustaja Philipp Scheidemann julisti valtiopäivätalon lukusalin länsiparvekkeelta Saksan tasavallaksi 9. marraskuuta 1918. Nykyään paikalla on muistotaulu. Rakennuksessa jatkoi toimintaansa Weimarin tasavallan valtiopäivät.
Valtiopäivätalo Kolmannessa valtakunnassa
thumb|250px|Valtiopäivätalo pommitettuna 3. kesäkuuta 1945.
Valtiopäivätalo vaurioitui voimakkaassa tulipalossa 27. helmikuuta 1933, kuukausi sen jälkeen kun Adolf Hitler oli noussut Saksan valtakunnankansleriksi. Poliisi pidätti palon sytyttämisestä alankomaalaisen vasemmistoaktivistin Marinus van der Lubben, joka saatiin kiinni palopaikalta. Itse asiassa Valtiopäivätalo ei kuitenkaan palanut kokonaan. Rakennuksesta paloivat vain valtiopäivien istuntosali sekä eteisaula. Valokuvat, joissa koko Valtiopäivätalo näytetään ilmiliekeissä, ovat myöhempiä fotomontaaseja. Van der Lubbe tunnusti teon kuulusteluissa ja hänet teloitettiin giljotiinilla oikeudenkäynnin jälkeen. Natsit syyttivät tulipalosta kommunistista salaliittoa ja saivat siitä tehokkaan aseen vasemmiston toiminnan tukahduttamiseksi.
Natsien 12-vuotisen valtakauden aikana Saksan valtiopäivät kokoontuivat Kroll-oopperan talossa, joka sijaitsi Königsplatzin länsilaidalla Valtiopäivätaloa vastapäätä. Käyttökelvottomaksi tuhoutunutta Valtiopäivätaloa ei kunnostettu alkuperäiseen asuunsa. Tuhoutuneet istuntosali ja eteisaula korjattiin vain pintapuolisesti. Berliinin olympialaisten aikaan vuonna 1936 rakennuksessa järjestettiin opastettuja kiertokäyntejä ulkomaalaisille kisaturisteille, ja kisojen jälkeen rakennus toimi näyttelytilana. Siellä järjestettiin esimerkiksi ”Ikuinen juutalainen” -näyttely sekä elokuvaesityksiä.
Reggie de Jong
Regina ”Reggie” Constance de Jong (s. 7. tammikuuta 1964 Hilversum, Pohjois-Hollanti), on alankomaalainen vapaauimari, joka osallistui vuoden 1980 kesäolympialaisiin. Siellä hän saavutti 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä pronssia (joukkueella Conny van Bentum, Wilma van Velsen, de Jong, ja Annelies Maas, aika 3.49,51). Lisäksi hän osallistui 200 metrin vapaauintiin (5. sija, aika 2.02,76), 400 metrin vapaauintiin (7. sija, aika 4.15,95) ja 800 metrin vapaauintiin (ei sijoittunut, aika 8.54,49).
Valtiopäivätalo (Saksa)
Valtiopäivätalo Kolmannessa valtakunnassa
Toisen maailmansodan aikana rakennus oli sotilaskäytössä, ja jopa sen muuttamista ilmatorjuntatorniksi harkittiin. Sodan loppuvaiheessa rakennuksessa toimi berliiniläisen Charité-klinikan synnytysosasto alkuperäisen vaurioiduttua pommituksissa. Liittoutuneiden pommittaessa Berliiniä 1945 Valtiopäivätalo oli symboliarvonsa vuoksi yksi puna-armeijan pääkohteista ja tuhoutui pahoin. Se oli myös viimeisiä vastarintapesäkkeitä keväällä 1945.
Toisen maailmansodan jälkeen
Berliinin jaossa Valtiopäivätalo jäi täpärästi Länsi-Berliinin puolelle. Itä- ja Länsi-Berliinin välinen raja, joka 1961 suljettiin Berliinin muurilla, kulki vain muutaman metrin päässä siitä. Vuonna 1949 perustetun Saksan liittotasavallan pääkaupungiksi otettiin Bonn, jonne asettuivat myös Saksan liittopäivät. Raunioituneen ja ilman käyttäjää jääneen Valtiopäivätalon kohtalosta käytiin pitkiä väittelyitä, toisten kannattaessa sen purkamista ja toisten sen kunnostamista. Kuuluisa kupoli räjäytettiin 22. marraskuuta 1954. Virallinen peruste teolle oli sortumavaara ja kupolin muuta rakennusta rasittava paino. Asiantuntijat pitävät nykyään esitettyjä syitä kyseenalaisina, räjäytystyö lienee johtunut ennen muuta poliittisista syistä. Koska rakennuksen lopullisesta kohtalosta ei ollut selvyyttä, sitä hallinnoiva liittotasavallan rakennusvirasto tyytyi ensimmäisinä vuosina varmistamaan rakennuksen sortumavaaralta ja korjaamaan julkisivun yksinkertaistetussa muodossa.
Lopulta säilyttämistä kannattanut mielipide voitti ja Valtiopäivätalo saneerattiin 1958–1971. Saneeraustyön aikana rakennuksen historiallinen ilmapiiri hävitettiin. Tuhopoltosta ja sodasta selvinneet veistoskoristeet, puuleikkaukset ja muut koristeet revittiin yksinkertaisesti irti ja tuhottiin. Saneerausta johtanut arkkitehti Paul Baumgarten perusteli tekoa selittämällä, että rakennuksen runsas ja kansallismielinen koristelu ei vastannut rakennuksen suunnitelleen Wallotin alkuperäisiä suunnitelmia. Väite on selkeästi väärä, koska Wallotin alkuperäisiä koristesuunnitelmia on säilynyt. Sitä paitsi Wallot selitti nimenomaan, että hän halusi luoda rakennuksen, joka korostaa Saksan historian ja maantieteen moninaisuutta.
Jälleenrakennuksen yhteydessä myös rakennuksen historiallinen pohjapiirros muutettiin täysin toisenlaiseksi. Valtiopäivätaloon rakennettiin istuntosali, joka oli kolme kertaa vanhaa istuntosalia suurempi ja täten liian suuri jopa mahdolliselle yhteissaksalaiselle parlamentille. Baumgarten, jonka työtä tosin johdettiin hyvin tarkkaan liittotasavallan rakennusvirastosta, halusi luoda rakennuksen, joka ei lietso kansallismielisyyttä eikä kiihota mieliä nationalismiin. 1960- ja 1970-lukujen toiminnallisen funktionalismin hengessä toteutettu rakennus onnistui useimpien arvioijien mielestä tässä erinomaisesti. Rakennusta käytettiin kylmän sodan aikana satunnaisesti Liittotasavallan liittopäivien valiokunta- ja toimikuntaistuntoihin (joita DDR:n ilmavoimat usein häiritsivät lentämällä hävittäjillään matalalla aivan rajan pinnassa), varsinaiset liittopäivien istunnot olivat DDR:n ympäröimässä Berliinissä mahdottomia. Lisäksi sen tiloissa oli Saksan historiaa esitellyt pysyvä näyttely Fragen an die deutsche Geschichte (”Kysymyksiä Saksan historialle”).
Yhdistyneen Saksan aikana
Valtiopäivätalo päätettiin saneerata liittopäiviä varten. Saneeraustöitä varten julistettiin kansainvälinen arkkitehtikilpailu, jonka voitti brittiläinen arkkitehti Sir Norman Foster. Hänen alkuperäinen suunnitelmansa tosin erosi huomattavasti siitä, mikä myöhemmin tosiasiallisesti toteutettiin. Hän oli suunnitellut Valtiopäivätalon ja sen sivurakennusten päälle jännitettäväksi suunnattoman suuren lasikaton, joka olisi ollut pinta-alaltaan noin kaksi kertaa Valtiopäivätalon suuruinen. Hankkeen kustannukset olisivat kuitenkin olleet suunnattomat, noin 1,3 miljardia Saksan markkaa, minkä johdosta liittopäiväedustajien enemmistö asettui vastustamaan suunnitelmaa. Tämän lisäksi monet berliiniläiset vierastivat suunnitelmaa, koska lasikatto olisi heidän mielestään ollut ruma. Berliinissä puhuttiinkin halveksivasti ”Saksan suurimmasta huoltoasemasta”. Foster joutuikin muuttamaan suunnitelmiaan. Hän sai tehtäväkseen suunnitella rakennukseen myöhemmin huomiota herättäneen lasikupolin. Vuonna 1994 Liittopäivien rakennuslautakunta päätti vain yhden äänen enemmistöllä toteuttaa Fosterin muokatun suunnitelman. Vähemmistö kannatti suunnitelmaa, joka olisi ennallistanut rakennuksen sen toista maailmansotaa edeltäneeseen asuun. Entisöinti maksoi lopulta yli 600 miljoonaa Saksan markkaa.
Fosterin arkkitehtifirman Foster & Associates johdolla Valtiopäivätalosta purettiin sisäosat, mukaan lukien kaikki 60-luvulla tehdyt muutokset ja sen sisusta rakennettiin kokonaan uudelleen. Foster siis myös palautti rakennukselle lasikupolin, tosin huomattavasti modernimmassa muodossa kuin alkuperäinen 1890-luvun kupoli. Ennen saneeraustöiden aloittamista kuuluisat tilataiteilijat Christo ja Jeanne-Claude kietoivat Valtiopäivätalon kankaalla peittoon. Performanssi herätti sekä ihastusta että tyrmistystä. Liittopäivät muuttivat virallisesti rakennukseen vuonna 1999.
Valtiopäivätalon rakentamisessa on otettu huomioon myös ekologiset näkökohdat. Erityiset eristeet ja lasitukset pyrkivät vähentämään energiahukan minimiin. Rakennuksen lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmä hyödyntää maalämpöä sekä viilentävää pohjavesikerrosta. Valtiopäivätalo itse asiassa tuottaa enemmän energiaa kuin se kuluttaa. Monimutkainen peilisysteemi johtaa luonnonvalon kupolista istuntosaliin, jota siis valaistaan osin luonnonvalolla. Alkuaikojen tapaan rakennuksessa on taas oma voimanlähde, joka käyttää biodieseliä Mecklenburg-Vorpommerista.
Lobskoje
Lobskoje on kylä, taajama sekä entinen kylähallinto Karjalan tasavallan Karhumäen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjärven Poventsanlahden koillisrannalla Poventsan itäpuolella. Nykyään Lobskoje kuuluu Poventsan kaupunkikuntaan.
Lobskojen kylähallinnon keskuksena toimi Haapaselän kylä. Muita kylähallinnon alaisia kyliä olivat Uusi-Haapaselkä ja Voijärvi. Kylähallintoalueen itäpuolella sijaitsi Tsolmuisten kylähallinto, pohjoispuolella Danilovan kylähallinto ja länsipuolella Poventsan asutushallinto. Vuonna 1987 Lobskojen kylähallintoalueella oli 900 asukasta. Alueen halki kulkee maantie Karhumäeltä Puudožiin.
Lähteet
62.73889°N, 35.26667°W
Tšuktšimeri
thumb|400px|Tšuktšimeri Tšuktšimeri eli Tšuktšienmeri on Pohjoiseen jäämereen kuuluva matala reunameri, joka sijaitsee Itä-Siperian meren ja Beaufortinmeren välissä.
Nimen etymologia
Tšuktšimeri on saanut nimensä Tšuktšien niemimaalla elävien tšuktšien mukaan. Tšuktšit ovat perinteisesti saaneet elantonsa merestä ja sen rannikkoalueilta metsästämällä merinisäkkäitä ja harjoittamalla poronhoitoa.
Maantiede
thumb|Ilmakuva Tšuktšimerta peittävästä merijäästä. Tšuktšimerta reunustavat lännessä Wrangelinsaari ja Itä-Siperian meri, idässä Alaskaan kuuluva Point Barrow ja etelässä pohjoinen napapiiri ja Beringinmeri. Sen pohjoisraja kulkee Point Barrow’sta Wrangelinsaaren pohjoiskärkeen ja myötäilee arktista mannerrinnettä. Meren pinta-ala on noin 595 000 neliökilometriä ja keskisyvyys 77 metriä. Yli puolet sen alasta on alle 50 metrin syvyistä.
Merkittävin yksittäinen geologinen muodostuma Tšuktšimeren pohjassa on Hope Basin Alaskan edustalla. Merenpohjassa kulkee myös kaksi vedenalaista kanjonia, Herald ja Barrow. Noin 90 metriä syvä Herald alkaa 70. pohjoiselta leveyspiiriltä ja kulkee pohjoiseen pitkin 175. läntistä pituuspiiriä. Barrow myötäilee Alaskan rannikkoa ja ulottuu Tšuktšimereltä Beaufortinmerelle. Sen syvyys on 50–100 metriä.
Päivämääräraja kulkee pääosin 180. pituuspiiriä pitkin mutta tekee mutkan itään Beringinsalmen ja Tšuktšimeren kautta ja yhtyy 180. pituuspiiriin taas Wrangelinsaaren pohjoispuolella.
Hydrologia
Tšuktšimeressä on kolme suurta merivirtaa. Beringin merivirta tuo Tyynenmeren ja Anadyrjoen vettä Beringinsalmen kautta pohjoiseen. Alaskan rannikkovirta virtaa Alaskan rannikon edustalla ja Siperian rannikkovirta pitkin Siperian rannikkoa. Siperian rannikovirta häviää lähes olemattomiin talvella ja keväällä mutta voimistuu kesällä ja syksyllä. Merialue on purjehduskelpoinen heinä- ja lokakuun välisenä aikana; muina aikoina se on jäässä, jolloin merijäätä virtaa Siperian rannikkoa pitkin kaakkoon.
Tšuktšimereen laskee useita jokia: Siperian puolelta muun muassa Amguema, Tšegitun ja Joonаivejem ja Alaskan puolelta Kivalina, Kobuk, Kokolik, Noatak, Wulik ja Utukok.
Biologia
Tšuktšimeri on maailman tuotteliaimpia meriekosysteemejä. Sen ravintoketjujen perustan muodostaa merijään tuntumassa elävä kasviplankton. Matalassa ja ravinteikkaassa merenpohjassa esiintyy runsaasti äyriäisiä, simpukoita ja muita pohjaeläimiä, joita käyttävät puolestaan ravintonaan mursut, hylkeet, harmaavalaat ja vesilinnut. Monille näille lajeille on yhteistä merijään käyttäminen pesä- ja lepopaikkana.