cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NHL:n varaustilaisuus 1987
thumb|225px|[[Joe Sakic oli 15. varaus. Hän teki kuitenkin urallaan enemmän pisteitä kuin kukaan toinen vuoden 1987 varattu pelaaja. ]] NHL:n varaustilaisuus 1987 oli NHL:n 25. vuotuinen varaustilaisuus. Se järjestettiin 13. kesäkuuta Joe Louis Arenalla, Detroitissa. Tilaisuudessa varattiin kaikkiaan 252 pelaajaa, ja ensimmäisenä varaajana Buffalo Sabres valitsi Pierre Turgeonin.
Franco Cerri
thumb|Franco Cerri Franco Cerri (29. tammikuuta 1926 Milano – 18. lokakuuta 2021 ) oli italialainen jazz-kitaristi.
Cerri teki uransa aikana yhteistyötä muun muassa Gorni Kramerin, Django Reinhardtin, Chet Bakerin, Gerry Mulliganin, Billie Holidayn sekä Lee Konitzin kanssa. Italian presidentti Carlo Azeglio Ciampi myönsi hänelle tammikuussa 2006 Commendatore della Repubblican arvonimen.
Sessiomuusikkona
Roberto Vecchioni Caterina Valente
Nicola Arigliano
Matteo Brancaleoni
Alvaro Belloni
Shirley Bunnie Foy
Pullman
Pullman voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Danny Cooksey
1990-luvulla Cooksey oli Bad 4 Good -yhtyeen laulajana. Yhtye julkaisi yhden levyn Refugee elokuussa 1992. Alun perin hän muutti Los Angelesiin 1980-luvulla tullakseen country-laulajaksi, mutta päätyikin koe-esiintymään televisiosarjaan Diff'rent Strokes. Sittemmin Cooksey teki musiikkia hevin parissa.
White Blood Cells
White Blood Cells on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen The White Stripes kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Yhdysvaltain kansallinen tiedesäätiö
150px|right
Yhdysvaltain kansallinen tiedesäätiö (engl. National Science Foundation, lyh. NSF) on Yhdysvaltain viranomainen ja säätiö, joka tukee ei-lääketieteellisen tieteen ja tekniikan tutkimusta ja koulutusta. Sen vastine lääketieteen alalla on National Institutes of Health.
Kansallisen tiedesäätiön vuosibudjetti on noin kuusi miljardia dollaria. Säätiö rahoittaa noin 20 prosenttia kaikesta liittovaltion tukemasta perustutkimuksesta. Joillakin aloilla kuten matematiikka, tietojenkäsittelytiede, taloustiede ja yhteiskuntatieteet, NSF on päärahoittaja. Säätiö jakaa vuosittain kansallisen tieteen ja tekniikan palkinnon, National Medal of Sciencen. Säätiö perustettiin 10. toukokuuta 1950.
Lykastet
Lykasteja on noin 45 lajia epifyyttisiä tai maassa kasvavia orkideoita, joita esiintyy luonnossa Meksikossa, Keski-Amerikassa, Etelä-Amerikassa ja Länsi-Intiassa. Kasvavat pilvimetsissä 600–2200 metrin korkeudella merenpinnasta. Suuret tuoksuvat kukat ovat tavallisesti kolmion muotoiset.
Viljellyt lykastet viihtyvät viileässä. Niitä kasvatetaan kaarnamurskassa tai muussa ilmavassa ruukkuseoksessa tai kaarnalevyjen pinnalla.
Pylvästyräkki
Pylvästyräkki (Euphorbia trigona) on nopeakasvuinen suuri mehikasvi, jota pidetään myös huonekasvina. Se muistuttaa kasvutavaltaan kynttelikköä.
Ulkonäkö ja koko
Pylvästyräkki voi kasvaa 2–3 metrin korkuiseksi, koko vaihtelee pensaasta pieneen puuhun. Haarovat versot ovat kolmi- tai nelisärmäisiä, vihreitä tai harmaankirjavia, 4–5 cm paksuja ja niissä on harmaanvihreitä juovia. Haaroissa kasvaa pieniä kesävihantoja lusikkamaisia lehtiä, noin 3–5 cm, ja lehtihangoissa on kaksi ruskeaa piikkiä, joiden pituus on noin 5 mm. Jos verso vahingoittuu, se erittää vaurion kohdalta maitiaisnestettä. Maitiaisneste saattaa aiheuttaa ärsytystä iholle tai silmiin joutuessaan.
Pylvästyräkistä on olemassa myös muotoja, jotka ovat versoista ja lehdistä punertavia.
Levinneisyys
Pylvästyräkki on kotoisin Etelä-Afrikasta, Malawista ja Tansaniasta.
Hanna (Alberta)
Hanna on kaupunki itäisessä Keski-Albertassa, Kanadassa. Kaupungin asukasluku on noin 2 700 ja sen elinkeinoista tärkeimpiä ovat maatalouden ja öljyntuotannon lisäksi matkailu- sekä kaivostoiminta.
Kaupungin synty
Kaupunki syntyi ensimmäisten uudisasukkaiden saapuessa sen nykyiselle alueelle kesällä 1912. Aluetta huutokaupattiin Saskatoonin julkisessa huutokaupassa, ja pian sen lähialueilla liikkui jo huhu alueelle suunnitellusta kaupungista. Vuoden loppuun mennessä Hannaan oli muuttanut jo 800 asukasta.
Kaupungin syntyyn liittyy vahvasti teollistuminen ja varsinkin rautatieteollisuuden lisääntyminen.
Maantiede ja väestö
Hanna on kaupunki keskisessä Albertassa, Kanadassa. Se sijaitsee valtateiden 9 ja Veteran's Memorial Highwayn risteyksessä, 215 kilometrin päässä Calgarysta koilliseen. Matkaa Yhdysvaltain ja Kanadan väliselle rajalle on noin 330 kilometriä.
Hannan asukasluku on noin 2 673 ja pinta-ala 8,56 neliökilometriä.
Elinkeinot
Hannan pääelinkeinoja ovat maatalous, öljy- sekä polttoainetuotanto, kaivostoiminta sekä tehdasteollisuus. Myös turismilla on tuloissa merkittävä osa, sillä kaupunki sijaitsee valtateiden varsilla.
Maatalouden saralla eniten viljellään muun muassa ohraa, vehnää ja ruista. Karjankasvatuksessa tärkeimpiä ovat lampaat, siat sekä siipikarja.
Tunnettuja hannalaisia
Myös kanadalaisyhtye Nickelback on perustettu Hannassa.
Pahan otteessa (vuoden 1986 elokuva)
Pahan otteessa on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut toimintatrilleri. Se perustuu Elmore Leonardin romaaniin Peli toisen elämästä. Elokuvan ohjasi John Frankenheimer ja sen pääosissa ovat Roy Scheider ja Ann-Margret.
Juoni
Roy Scheider näyttelee varakasta, naimisissa olevaa ja Los Angelesissa asuvaa teollisuusmies Harry Mitchelliä, jonka vaimo (Ann-Margaret) työskentelee kaupunginvaltuustolle. Harryllä on kuitenkin lyhytkestoinen suhde tyttöön (Kelly Preston), mikä johtaa lopulta Harryn kiristämisen kohteeksi: kolme kiristäjää vaativat Harryltä 105 000 dollaria vastineeksi videonauhasta, joka sisältää todisteet Harryn suhteesta rakastajattareensa. Vaimonsa poliittisen uran vuoksi Harry ei voi mennä ilmoittamaan kiristyksestä poliisille. Harryllä ei kuitenkaan ole kuin 52 000 dollaria, minkä hän todistaa yhdelle kiristäjistään, Alan Raimylle (John Glover). Raimy hyväksyy Harryn 52 000 dollarin tarjouksen, minkä jälkeen Harry ryhtyy kääntämään kiristäjänsä toisiaan vastaan.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kuvailee elokuvaa yllättävän karskiksi ja kiihkeäksi kiristysjännäriksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Puy de Sancy
Puy de Sancy (oks. puèi de la Crotz) on Ranskan keskiylängön korkein vuori, jonka huippu on 1 886 metrin korkeudessa. Puy de Sancu on osa vanhaa kerrostulivuorta, joka on purkautunut viimeksi yli 220 000 vuotta sitten.
Pohjoisia ja eteläisiä rinteitä käytetään lasketteluun. Vuoren rinteille on asennettu myös muutama hiihtohissi.
Storvasstinden
Storvasstinden on Skandien Lyngsalpenen osaan kuuluva vuorenhuippu Paatsivuonon kunnassa Norjassa. Se on Lagofjelletin kanssa jakavan vuorimassiivinsa korkein huippu (1 377 m) ja sijaitsee vuorenharjanteen itäosassa. Vuoresta pohjoiseen sijaitsee Piggtindenin (1 505 m) pyramidimainen huippu ja etelään 305 metriä korkealla merenpinnan tasosta oleva järvi, Storvatnet.
Ensimmäisen nousun Storvasstindenille suorittivat saksalaiset Kurd Endell ja Wilhelm Martin kesällä 1911.
Parmigianino
Parmigianino eli Parmeggianino (oik. (Girolamo) Francesco (Maria) Mazzola, 1503 Parma, Italia – 1540 Casalmaggiore, Italia) oli italialainen manieristinen taidemaalari, jonka tunnetuimpia teoksia ovat Pitkäkaulainen madonna, freskot Fontanellaton linnassa ja Pyhän Hieronymoksen näky (1527). "Pikku parmesaania" tarkoittava lempinimi Parmigianino viittaa syntymäpaikkaan Parmaan.
Parmigianino oli keskeinen Italian manierismin maalari ja myös varhainen etsaaja, joka toimi Firenzessä, Roomassa, Bolognassa ja Parmassa. Hän oli yksi Giorgio Vasarin taiteilijaelämäkerroissa kuvatuista taiteilijoista.
Venytetyt muodot sekä valojen ja varjojen jyrkät vastakohdat ovat tyypillisiä Parmigianinon maalauksille. Hänen henkilöhahmojaan on sanottu henkistyneen kauniiksi.
Katrina Bowden
Katrina Bowden (s. 19. syyskuuta 1988 Wyckoff, New Jersey) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Cerien roolista NBC:n sitcom-sarjassa 30 Rock. Bowden näytteli sivuhahmoa koko sarjan ajan vuosina 2006–2013.
Jamburg
Jamburg on maakaasun tuotannon kasvattama taajama (посёлок) Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan keskiosissa Luoteis-Siperiassa. Taajama sijaitsee Nadymin kunnallispiirin pohjoisosissa Obinlahden itärannalla Tazin niemimaalla. Taajaman tärkein yritys on valtiollinen Gazprom, jonka vastuulla on lähistöllä sijaitsevan, Venäjän 2. suurimmaksi ja maailman 5. suurimmaksi mainitun Jamburgin kaasukentän hyödyntäminen. Lähistöllä on muitakin kaasu- ja öljykenttiä; osittain myös Obinlahden alla.
Katrina Bowden
Bowdenin ura alkoi saippuasarjasta One Life to Live, jossa hän näytteli kahdessa jaksossa Britney Jenningsiä. Hän on lisäksi esiintynyt sarjoissa Kova laki: Erikoisyksikkö, Ruma Betty ja Kolme miestä ja tyttö. Bowdenin debyyttielokuva oli Sex Drive vuodelta 2008. Hän on sen jälkeen näytellyt elokuvissa Tucker & Dale vs Evil, American Pie: Luokkakokous, Movie 43 ja Scary Movie 5.
Fëanorin pojat
Fëanorin pojat ovat seitsemän veljestä J. R. R. Tolkienin kirjassa Silmarillion. Heidän isänsä Fëanor oli noldo-haltia ja äiti, Nerdanel, vanya-haltia. Silmarilien varastamisen jälkeen Fëanor ja hänen poikansa vannoivat kammottavan valan, jonka rikkomisella he kutsuisivat päälleen ikuisen pimeyden. Veljekset osallistuivat myös Alqualondën sukusurmaan minkä jälkeen he varastivat telerin laivat joilla pääsivät Amanista Keski-Maahan. Näin Fëanorin pojat joutuivat Mandoksen kirouksen alaisiksi mikä koitui myös heidän kohtalokseen. Ennen kuolemaansa he kävivät sotia jopa toisia haltiavaltakuntia vastaan Silmarilien takia.
Jamburg
thumb|210px|left|Asuinparakkeja Jamburgin taajaman alkuvaihessa vuonna 1986. Kuva on ilmeisesti otettu ennen YIT:n toimittamaa Jamburgin vanhempaa suomalaista parakkikylää. thumb|210px|left|Ortodoksinen kirkko Jamburgissa
Fëanorin pojat
Maedhros
Maedhros Pitkä (myös Nelyafinwë, "Kolmas Finwë") oli pojista vanhin ja toinen niistä kahdesta jotka perivät äitinsä punaiset hiukset. Hän oli serkkunsa Fingonin hyvä ystävä eikä luopunut ystävyydestä vaikka hänen isänsä ja setänsä Fingolfin ajautuivat ristiriitoihin. Fëanorin kuoleman jälkeen Morgoth vangitsi Maedhrosin ja kahlitsi hänet ranteesta Thangorodrimin rinteeseen josta Fingon pelasti hänet katkaisemalla käden. Myöhemmin Maedhros luopui myös vaatimuksesta Noldorin Korkean Kuninkaan kruunuun joka näin siirtyi hänen setäpuolelleen Fingolfinille.
Jamburg
Jamburg sijaitsee linnuntietä 220 kilometriä Jamalin Nenetsian suurimpiin kaupunkeihin kuuluvasta Novyi Urengoista pohjoiseen ja 390 kilometriä pääkaupunki Salehardista koilliseen.
Historiaa
Jamburgin seudun kaasuntuotannolla ja asutuksella on vuosikymmenten historia. Maaliskuussa 1958 piirikunnan pääkaupungissa Salehardissa perustettiin tutkimusretkikunta selvittämään akateemikko I.M. Gubginan arvio öljyn ja maakaasun esiintymisestä nykyisen Jamalin Nenetsian alueelta. Huhtikuussa 1965 Tazin kylän (nykyinen Tazovskin taajama?) lähistölle porattu koereikä purki maakaasua yli 1 miljoonan kuutiometrin päivävauhdilla. Tarkovskin maakaasukenttä oli ensimmäinen arktisen alueen ja Jamalin-Nenetsian maakaasulöytö. Vuoden 1969 elokuussa Tazin kaasulöydön tehnyt tutkimusretkikunta löysi Jamburgin alueelta valtavan kaasukondensaattia sisältävän esiintymän poraaja V. Romanovan johdolla. Tästä sai alkunsa Jamburgin saagaksikin mainittu kehitys, jonka tuloksena alueella on nykyään Venäjän 2. suurin kaasuntuotantoalue.
Fëanorin pojat
Maedhros
Dagor Bragollachin jälkeen ja Fingolfinin kuoltua Maedhros perusti Maedhrosin liiton, johon hän keräsi veljensä, Fingolfinin ja Finarfinin jälkeläiset, Bëorin huoneen jäsenet sekä Nogrodin ja Belegostin kääpiöt. Liitto tuhottiin kuitenkin Nirnaeth Arnoediadissa.
Jamburg
Historiaa
Lokakuussa 1980 ensimmäinen maastoajoneuvoin kulkeva ajoneuvokaravaani saapui alueelle; tätä ennen oli tehty 400 kilometriä uutta tietä. Mukana saapui tuotantoporauksia valmisteleva johtoryhmä Nadymgazpromista, jonka seuraaja on nykyinen Gazprom dobytša Nadym (suom. Gaspromin Nadymin kaivosyhtiö).
Jamburgin taajama perustettiin virallisesti vuonna 1982.
Fëanorin pojat
Maedhros
Vihan sodan päätteeksi Maehdros oli Maglorin ohella ainoa veljesparven eloon jäänyt jäsen. He päätyivät varastamaan kaksi saatavilla ollutta Silmarilia jotka oli revitty Morgothin kruunusta (kolmas oli jo aiemmin viety siitä ja se oli päätynyt tavoittamattomiin taivaalle). Kun Maedhros viimein sai kiven se alkoi kuitenkin polttaa hänen käsiään ja hän syöksyi tuskissaan sen kanssa palavaan rotkoon.
Jamburg
Historiaa
Jamburgin asutushistoriassa ja nimistössä näkyy suomalaisten vaikutus. Aikoinaan, tiiviiden neuvottelujen jälkeen rakennusyhtiö YIT solmi kaupat maaliskuussa 1986 ja toimitti Jamburgiin Gazpromin tilaamat asuinparakit 9000 hengelle. Jamburgin komennuskylän rakentamiseksi vietiin kaksi laivalastillista rakennustarvikkeita ja neljä asennusvalvojien asuinparakkia perille jo kesän 1986 avomerikaudella. Seuraavana kesänä Suomesta, lähinnä Porin Mäntyluodon satamasta vietiin 24 laivallista rahtia ensin Skandinavian ympäri Murmanskiin tullattavaksi, jonka jälkeen Karanmeren kautta Obinlahdelle. Lastien kuljetuksesta vastasivat Murmanskin ja Mustanmeren laivaston alukset. Lastit piti tuolloin purkaa Obinlahdella ja viedä matalamman syväyksen jokialuksilla Jamburgin satamaan. Nykyisin tämän parakkikylän alue tunnetaan Jamburgin Vanhana suomalaisena (Staryi finski) asuinalueena. Taajamassa on myös uutena suomalaisena tunnettu asuinalue.
Fëanorin pojat
Maglor
Maglor (myös Canafinwë, "Vahvaääninen Finwë") oli pojista toiseksi vanhin, jota kuvattiin Keski-Maan soittoniekoista toiseksi suurimmaksi Daeronin jälkeen. Hän laati monta laulua liittyen Ardan tapahtumiin kuten ensimmäiseen sukusurmaan (Noldolantë, "Noldorin lankeemus") jonka hän laati hieman ennen kuolemaansa. Maedhrosin ohella hän oli ainoa veljeksistä joka osallistui Fingolfinin järjestämään juhlaan Mereth Aderthadiin, jossa solmittiin liitto noldorin ja sindarin välillä.
Gondolinin tuhon jälkeen Maglor oli uuvuksissa isänsä valasta ja jäi hoitamaan vangeiksi saamaansa Eärendiliä ja tämän kaksospoikia Elrondia ja Elrosia. Maglor huokasi myös helpotuksesta nähtyään Elwingin mukana karanneen Silmarillin päätyneen lopulta taivaalle turvaan pahalta. Siitä huolimatta vala vainosi yhä häntä ja hänen ainoaa elossa ollutta veljeään Maedhrosia jotka varastivat jäljellä olleet Silmarillit. Maedhrosin tapaan Maglor oli "menettänyt oikeutensa" jalokiviin ja ne alkoivat polttaa hänen käsiään jolloin Maglor joutui heittämään Silmarillin mereen. Loppuelämänsä Maglor vaelsi rannalla laulaen "kivusta ja katumuksesta aaltojen äärillä".
Jamburg
Väestö
Nadimin kunnallispiirin väestötilastoissa Jamburgin kaasuntuotantotaajaman vuoden 2010 asukasluku oli 0 henkeä, mutta taajaman työntekijöiden määräksi kunnallispiiri ilmoitti 13418 henkeä. Kaasuntuotantotaajaman asukkaat koostuvat tyypillisesti ehkä kuukauden kerrallaan paikalla olevista kausityöntekijöistä, jotka asuvat perheineen vuorokuukaudet muilla paikkakunnilla. Asukkaita myös lähetetään ankaran kylmän ilmaston ja talven kaamoksen vastapainoksi terveyssyistä välillä suurempiin kaupunkeihin tai etelään virkistäytymään. Kerrallaan saa taajamassa asua korkeintaan 2 kuukautta. Vuonna 2005 taajama oli mitoitettu enimmillään 14 000 hengelle. Kerrallaan Jamburgissa asuu ja/tai työskentelee siten ehkä 5000-7000 henkeä.
Liikenneyhteydet
Jamburgiin maantie- ja rautatieyhteys tulee Novyi Urengoin kautta; etäisyys rautateitse on 246 km. Novyi Urengoista pääsee edelleen Gubkinskiin, Nojabrskiin ja muun muassa Hanti-Mansian Surgutiin. Jamburgissa on myös lentokenttä ja rahtisatama, joskin Obinlahden mataluuden vuoksi kaupungin satamaan ei pääse syvyykseltään suurimmilla aluksilla täydessä lastissa.
Fëanorin pojat
Maglor
Maglorin kuolemasta ei ole kerrottu mitään, mutta Tolkien on maininnut että hän on kuollut.
Celegorm
Dagor Bragollahin jälkeen Celegorm ja Curufin päätyivät Nargothrondiin serkkunsa Finrodin hoviin, jossa molemmat saivat paljon vaikutusvaltaa puhelahjojensa ansiosta, he muun muassa estivät suurinta osaa sotureista lähtemästä Finrodin mukaan auttamaan Bereniä ja Lúthienia hakemaan Silmarillia Morgothin kruunusta. Finrodin kuoltua hänen seuraajakseen noussut Orodreth hääti molemmat Nargothrondista. Myöhemmin Celegorm kaappasi Curufinin kanssa Lúthienin ja vaati Thingolilta luvan naida tämän, mutta Huan petti omistajansa ja vapautti Lúthienin. Selkkaus esti kuitenkin Thingolia liittymästä Maedhrosin liittoon.
Fëanorin poikien hyökättyä Doriathiin hakeakseen Silmarillin, Celegorm menehtyi taistelussa Lúthienin poikaa Dior Elúchilia vastaan kaksikon tapettua toisensa.
Caranthir
Caranthir Tumma (myös Morifinwë, "Tumma Finwë") oli neljänneksi vanhin pojista ja kopein heistä. Hänen ylpeät puheensa kuningas Thingolin viestinviejälle Angrodille saivat tämän kertomaan Thingolille Alqualondën sukusurmasta ja noldorin paluun todellisesta syystä. Tämän vuoksi Thingol määräsi quenyan kielletyksi ja johti osaltaan noldorin vaihtamaan arkikielensä sindariksi.
Caranthir asettui kansoineen Thargelioniin ja teki saattueineen pitkiä tutkimusretkiä Keski-Maan sisäosiin. Parhaimmillaan hän kävi Ered Lindonissa asti, missä kohtasi Sinivuorten kääpiöitä, joita Caranthir halveksi näiden ulkonäön vuoksi, mutta liittoutui silti niiden kanssa Morgothin takia. Caranthirin kautta kulkivat myös kaikki kääpiöiden kauppatavarat mikä rikastutti häntä suuresti.
Ensimmäiset Beleriandiin saapuneet ihmiset asettuivat Caranthirin maille, mihin tämä ei aluksi kiinnittänyt huomiota. Örkkien hyökättyä ja lähes tuhottua kaikki ennen kuin Caranthir pääsi apuun, hän vakuuttui ihmisten uljaudesta ja tarjosi näille turvallista asuinpaikkaa pohjoisempana maillaan. Ylpeät haladin jatkoivat kuitenkin matkaansa länteen.
Dagor Bragollahin jälkeen örkit hävittivät Caranthirin maan ja tämä joutui pakenemaan Amrodin ja Amrasin kansojen pariin. Nirnaeth Arnoediadiin Caranthir kokosi joukon ihmisiä jotka pettivät kuitenkin hänet ja kävivät jälkijoukon kimppuun. Caranthir osallistui myös Doriathin hävitykseen jossa sai surmansa kesken taistelun.
Curufin
Curufin (quenyaksi Curufinwë, "Kyvykäs Finwë") oli viides pojista ja Fëanorin suosikki, joka peri isänsä kädentaidot. Hän oli myös ainoa pojista joka sai jälkeläisen, Celebrimborin. Curufinillä ei ollut puolisoa.
Curufin seurasi veljeään Celegormia siihen asti kunnes molemmat häädettiin Nargothrondista. Hän menehtyi Celegormin ja Caranthirin tavoin Doriathin hävityksessä.
Amrod ja Amras
Amrod (myös Pityafinwë, "Pieni Finwë") ja Amras (myös Telufinwë, "Viimeinen Finwë") olivat kaksoset sekä kuudes ja seitsemäs Fëanorin pojista. Varhaisessa lapsuudessa he muistuttivat toisiaan, ja kummallakin oli punaiset hiukset, kunnes myöhemmin Amrasin hiusten väri muuttui mustaksi. He asuivat Kaakkois-Beleriandissa Maedhrosin alaisina ja tunnettiin hyvinä metsästäjinä. Caranthirin kansan paettua heidän keskuuteensa kaksoset joutuivat vetäytymään entistä enemmän etelään. Molemmat osallistuivat Doriathin hävitykseen ja Sirionin suun taisteluun, joissa Amrod ja Amras saivat surmansa. Toisen version mukaan jompikumpi kaksosista kuoli jo telerin laivojen palossa jäätyään nukkumaan sinne Fëanorin tietämättä.
Antioh Dmitrijevitš Kantemir
Antioh (Antiochus) Dmitrijevitš Kantemir (, 1708–1744) oli venäläinen lähinnä diplomaattitehtävissä toiminut ruhtinas, runoilija, kääntäjä, kirjailija ja maansa lähettiläs Englannissa, Ranskassa ja Saksassa. Hän sai paljon mainetta vuosina 1729–1739 kirjoittamillaan runosatiireillaan, jotka ovat teräviä ja valistusajan hengen mukaisia.
Arvioiden mukaan hän oli aikansa venäläisistä satiirikirjailijoista merkittävin ja ensimmäinen kirjailija, joka tunnettiin Venäjän ulkopuolella. Kantemirin satiireissa esiintynyt valistusajan vihollisiin, tarvittaessa myös hallitusvaltaan ja etenkin ortodoksisen kirkon papistoon kohdistunut kärkevyys johti siihen, ettei niitä voitu vielä hänen elinaikanaan julkaista. Ranskassa versio niistä ilmestyi vuonna 1739, ja Venäjällä niitä julkaistiin kiertävinä käsikirjoituksina vuonna 1749 ja virallisesti vasta vuonna 1762.
Suku ja perhe
Syntyperältään Kantemir oli moldovalaista hallitsijasukua. Hänen isänsä oli ruhtinas, oppinut Dimitrie Kantemir ja äitinsä Kassandra Cantacuzene (1682–1713). Hänellä oli sisar Maria (1700–1754), joka oli kuuluisa kaunotar ja hovinainen, Pietari I:n rakastajatar ja piti kirjallista salonkia; veli Konstantin (1703—1747), joka joutui salaliiton keisarinna Annaa vastaan vuoksi maanpakoon Siperiaan sekä kauneudestaan tunnettu sisarpuoli Smaragda Katarina (Jekaterina Dmitrievna) Trubetskaja Golitsyna (1720—1761), joka oli keisarinna Elisabetin ystävä. Perhessä oli lisäksi pojat Matvei ja Șerban.
pienoiskuva|318x318px|Antiochus Cantemir, n. 1720-luku. P. A. Polevoy "Venäläisen kirjallisuuden historia", osa 1, Pietari, 1903 Hän sai koulutuksensa Moskovassa luostarin ylläpitämässä Slaavilais-kreikkalais-latinalaisessa hengellisessä akatemiassa ja Venäjälle kutsutuilta saksalaissyntyisiltä oppineilta Pietarissa, koska ei saanut Pietari I:lta lupaa matkustaa ulkomaille opiskelemaan. Kantemir oli erittäin kielitaitoinen: hän osasi latinaa, ranskaa, italiaa, nykykreikkaa ja kirkkoslaavia.
Kirjallinen ura
Hän käänsi venäjäksi latinankielistä ja ranskalaista kirjallisuutta kuten Horatiusta, esikuvaansa Nicolas Bouleau'ta, Voltairea, hänen käännöksensä Montesquieu'n Persialaiskirjeistä on kadonnut. Hän tunsi myös englantilaisen The Spectator-lehden kirjoitukset.
Kantemirin tuotannon muodostavat yhdeksän satiiria, joitten nimet ovat kuvaavia: Opin panettelijoille (Na hulsjaštših utšenija) 1729, Ihmisen intohimojen eroista (O razlitšii strastej tšelovetšeskih), Satiiristen teosten vaarallisuudesta (O opasnosti satiritšeskih sotšineni), Pahatapaisten aatelismiesten kateudesta ja ylpeyden johdosta (Na zavist i gordost dvorjan zlonravnyh). Ne pilkkaavat aina samaa asiaa – Venäjän takapajuisuutta ja erityisesti mitättömiä pappeja sekä saamattomia oppimattomia aatelisnuorukaisia.
Buchholz in der Nordheide
Buchholz on asukasluvultaan Harburgin piirikunnan suurin kaupunki. Sen ystävyyskaupunkeja ovat Canteleu Ranskassa, Wołów Puolassa ja Järvenpää Suomessa. Buchholzissa yritettiin vuonna 2006 tehdä maailmanennätys asettamalla 2000 ihmistä sydämen muotoon, mutta ennätys jäi tekemättä, koska paikalle saapui 39 ihmistä liian vähän.
Kaupunki
Buchholz on rakennuskannaltaan uudehko ja nuorekas kaupunki. Kaupungin keskusta on rakennettu junaradan läheisyyteen. Asemalta kävelykadulle ja kaupungin sydämeen Galerie-nimiseen kauppakeskukseen on kävellen matkaa vain muutama minuutti. Kaupungista löytyy kaikki kansalliset kaupat ja suurin osa eri alojen erikoisliikkeistä. Suuret kaupat on sijoitettu pois keskustasta moottoritien varteen.
Galerie-kauppakeskus
Galerie on vuoden 2012 syksyllä avattu 3-kerroksinen ostoskeskus. Alakerrassa on useita ruokapaikkoja ja kaksi muuta tasoa on varattu erikoisliikkeille ja vaatekaupoille. Valikoima on erittäin kattava ja rakennuksesta löydätkin lähes kaiken tarvitsemasi. Ainoastaan ruokakauppaa ei ole rakennukseen sijoitettu. Uusi Famila palvelee asiakkaita 50m päässä.
Koulut
Kaupungissa on kaksi Gymnasiumia eli lukiota (vuosiluokat 5.-12.) Kaupungissa on näiden lisäksi useita alakouluja (vuosiluokat 1.-4.) sekä Realschule ja Gesamtschule. Rautatieaseman viereisessä uudessa Kabenhof-rakennuksessa on myös työväenopisto. Työväenopistosta löytyy laaja tarjonta monenlaisia kursseja. Vaihto-oppilaille järjestetään täällä kootusti yhteinen kielikurssi ennen koulujen alkua.
Bussit
Kaupungissa liikennöi kaupungin oma bussiyhtiö "Buchholz bus". Bussit ovat uusia ja liikennöinti säännöllistä. Sunnuntaisin bussit eivät kulje. Kaikki bussit lähtevät "Treffpunkt"-nimiseltä päätepysäkiltä. Pysäkki sijaitsee kauppakeskus Galerien vieressä, kävelykadun kirkon puoleisessa päässä.
Rautatieasema
Juna-asemalla pysähtyy Metronom-niminen juna, joka liikennöi Hampurin ja Bremenin välillä. Metronom on yleensä 5 vaunua pitkä kaksikerroksinen juna. Junat kulkevat Hampurin suuntaan ykkösraiteelta 00:59 ja 00:19. Viimeinen juna Hampurista Buchholziin saapuu aamu yhden aikaan. Aamun ensimmäinen juna Hampurista pysähtyy aamu viideltä. Lippu Hampuriin maksaa 6,10€ ja päivälippu suur-Hampurin alueelle 11,90€. Lippuja voi ostaa automaateista tai juna-asemalta. Automaatit hyväksyvät useimmiten vain pieniä seteleitä.
Colón
Colón on espanjankielinen sukunimi, joka esiintyy myös paikannimenä ja rahayksiköiden nimenä. Latinalaisen Amerikan Colón-nimiset paikat ja rahayksiköt ovat saaneet nimensä Kristoffer Kolumbuksen mukaan.
Malin demokratialiike
Malin demokratialiike oli poliittisista ryhmistä, opiskelijoista ja ammattiliitoista koostunut kansanliike, joka kaatoi Malin presidentin Moussa Traorén hallinnon vuonna 1991.
Presidentti Traorén yksipuoluejärjestelmän vastainen oppositio alkoi järjestäytyä 1980-luvun puolivälissä. Maanalaisina toimineet ryhmät perustivat vuonna 1986 Dakarissa Front national démocratique et populaire (FNDP) -yhteenliittymän, joka tuomitsi Traorén hallinnon väärinkäytökset, korruption ja epäonnistuneen taloudenhoidon.
Itä-Euroopan kommunistivallan murentuessa Malissa ryhdyttiin muiden Afrikan maiden tapaan vaatimaan demokratiaa. François Mitterrandin johtaman Ranskan painostuksesta Moussa Traoré alkoi vuoden 1990 alussa puhua pluralismin sallimisesta hallitsevan Malin kansan demokraattisen liiton puitteissa. Riippumattomassa Les Échos -sanomalehdessä julkaistiin elokuussa 1990 175 henkilön allekirjoittama avoin kirje, jossa vaadittiin uutta perustuslakia ja monipuoluevaaleja.
Lokakuussa 1990 muodostettiin kaksi demokratiaryhmää, FNDP:stä kehittynyt Alliance pour la démocratie au Mali (ADEMA) ja Comité national d’initiative démocratique (CNID). Niihin liittyivät ulkomailla toimineet ryhmät kuten Rassemblement pour la démocratie et le progrès, parempia etuja ja työllistymismahdollisuuksia vaatineet opiskelijajärjestö Association des élèves et étudiants du Mali (AEEM) ja ammattiliitto Union nationale des travailleurs du Mali (UNTM) sekä säästötoimenpiteiden takia työttömiksi jääneet julkisen sektorin työntekijät.
ADEMA:n ja CNID:n koolle kutsumat mielenosoitukset alkoivat joulukuussa 1990. Ammattiliitto UNTM järjesti tammikuussa 1991 kahden päivän yleislakon. Malin pohjoisosan tuaregikapinaan keskittynyt Moussa Traoré vastasi painostukseen nimittämällä hallitukseen kovan linjan kannattajia kuten sisäministeri Sékou Lyn. Opiskelijajärjestö AEEM:n mielenilmaukset muuttuivat maaliskuussa 1991 väkivaltaisiksi mellakoiksi, joissa sai surmansa ainakin 200 ihmistä. Traoré julisti maahan poikkeustilan ja oppositio muodosti presidentin eroa vaatineen yhteistyöelimen Comité de coordination des associations et organisations démocratiques.
Everstiluutnantti Amadou Toumani Tourén johtamat sotilaat ottivat vallan käsiinsä maaliskuun 25. ja 26. päivän välisenä yönä. He pidättivät presidentti Traorén ja hallituksen johtajat, mitätöivät vuoden 1974 perustuslain sekä hajottivat kansalliskokouksen ja hallitsevan puolueen. Armeija muodosti hallitsevan kansallisen sovun neuvoston. Demokratialiikkeen ja ulkomaiden painostamana se joutui pian luovuttamaan vallan siviileistä ja sotilaista koostuneelle siirtymävaiheen komitealle, joka johdatti Malin monipuoluejärjestelmään vuoteen 1992 mennessä.
Luettelo vaalikauden 1991–1995 kansanedustajista
Luettelo vaalikauden 1991–1995 kansanedustajista sisältää eduskunnan jäsenet vaaleista 1991 seuraaviin vaaleihin. Vuonna 1991 valittu eduskunta toimi 22. maaliskuuta 1991 – 23. maaliskuuta 1995.
Wataru Takagi
Wataru Takagi ( Takagi Wataru, s. 25. kesäkuuta 1966 Chiban prefektuuri, Japani) on japanilainen ääninäyttelijä, joka työskentelee Arts Visionille. Hän on tehnyt äänirooleja kymmeniin anime-sarjoihin ja tietokonepeleihin. Hänen merkittävimpiä ääniroolejaan ovat muun muassa Eikichi Onizuka Great Teacher Onizukassa, Genta Kojima ja Wataru Takagi Salapoliisi Conanissa, Masaru Aoki Hajime no Ippossa, Ganju Shiba Bleachissa, Tobi Naruto Shippuudenissa sekä Rikiya Komiyama Ichigo 100%:ssa.
Jyväskylän Pallokerho
Jyväskylän Pallokerho (lyh. JyPK) on Jyväskylässä toimiva jalkapalloseura, joka on keskittynyt nais- ja tyttöjalkapalloon. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Kansallisessa Liigassa. Sen kotikenttä on Harjun stadion.
JyPK järjestää vuosittain juniorijalkapalloturnaukset sekä pojille (Jyväskylä Cup) että tytöille (Hippo-turnaus).
Historia
Vuonna 1952 perustetun JyPK:n miesten joukkueet yhdistyivät vuonna 1992 JyP-77:n kanssa ja muodostivat uuden seuran JJK Jyväskylän.
Naisten liigajoukkue kaudella 2021
''Päivitetty 24. huhtikuuta 2021''
Björn Kontiopää
Björn Harald WIlhelm (Nalle) Kontiopää, sukunimi vuoteen 1938 Bergh (27. maaliskuuta 1916 Pudasjärvi – 6. maaliskuuta 1997 Playa del Ingles, Kanariansaaret) oli suomalainen yleisesikuntaeversti ja toiminnanjohtaja.
Kontiopään vanhemmat olivat metsähallituksen piiritarkastaja, metsänhoitaja Albert Wilhelm Bergh (1880–1949) ja Mildred Nordström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja valmistui Kadettikoulusta 1939 ja Sotakorkeakoulusta 1949.
Kontiopää oli Suomen valkoisen kaartin nuorempana upseerina 1939, talvisodassa JR 26:n komppanianpäällikkönä 1939–1940, jatkosodassa 17. tykkikomppanian päällikkönä 1941–1942, Maasotakoulun opetusupseerina 1942–1943 sekä päämajan ulkomaaosaston toimistoupseerina 1943–1944 ja 1945–1947. Hän oli sitten sotilasasiamiehen apulaisena Tukholmassa 1944–1945, puolustusvoimain komentajan adjutanttina 1949–1951, pääesikunnan sotilasasiamiestoimiston päällikön viransijaisena 1951–1953 ja 5. prikaatin pataljoonankomentajana 1953–1954. Tämän jälkeen Kontiopää toimi puolustusministeriön toimistopäällikkönä ja puolustusministerin adjutanttina 1954–1956 sekä Suomen YK-komppanian yhteysupseerina Egyptissä 1956–1957. Hän oli sotilas-, laivasto- ja ilmailuasiamiehenä Pariisissa sekä sotilas- ja ilmailuasiamiehenä Bernissä 1957–1959, pääesikunnan ulkomaaosaston päällikkönä 1959–1962, 1. divisioonan esikuntapäällikkönä 1962–1965 ja Pohjan prikaatin komentajana 1965–1968. Viimeksi Kontiopää oli Suomen tieyhdistyksen toiminnanjohtajana 1970–1979.
Kontiopäästä tuli vänrikki 1939, luutnantti 1940, kapteeni 1942, majuri 1950, everstiluutnantti 1955 ja eversti 1959 sekä yleisesikuntaupseeri 1950.
Björn Kontiopää oli naimisissa vuodesta 1950 kielenkääntäjä, filosofian maisteri Hilkka Tellervo Toropaisen (1912–1993) kanssa.
Renato Sanches
Renato Júnior Luz Sanches (s. 18. elokuuta 1997 Lissabon) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa ranskalaista Paris Saint-Germainia. Pelipaikaltaan Sanches on keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Portugalin jalkapallomaajoukkueeseen, jonka mukana hän voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 2016.
Seurajoukkueura
Sanches on Benfican kasvatti. Hän debytoi seuran kakkosjoukkueen paidassa vuonna 2014. Seuran edustusjoukkueen paidassa Primeira Ligassa Sanches teki debyyttinsä lokakuussa 2015 CD Tondelaa vastaan. Seuraavassa kuussa hän teki debyyttinsä Mestarien liigassa FC Astanaa vastaan. Joulukuussa 2015 Sanches teki uransa avausmaalin Académica de Coimbran verkkoon. 10. toukokuuta 2016 Sanches siirtyi Bayern Müncheniin 35 miljoonan euron siirtosummalla. Hän teki debyyttinsä seurassa 9. syyskuuta 2016 Schalkea vastaan. Kaudeksi 2017–2018 Sanches siirtyi lainalle Englannin Valioliigan Swansea Cityyn.
Sanches siirtyi ranskalaiseen Lilleen elokuussa 2019.
Maajoukkueura
thumb|220px|Sanches tekemässä ensimmäistä maajoukkuemaaliaan Sanches on edustanut Portugalia nuorten maajoukkuetasolla. Vuonna 2014 hän oli mukana alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa, jossa hän teki yksi maalin (Skotlantia vastaan). Portugalin jalkapallomaajoukkueessa Sanches teki debyyttinsä 25. maaliskuuta 2016 ystävyysottelussa Bulgariaa vastaan. Ensimmäisen maalin maajoukkueessa hän teki 30. kesäkuuta 2016 EM-kisojen puolivälieräottelussa Puolaa vastaan.
Vuoden 2016 Euroopan-mestaruuskilpailuissa Sanches pelasi mestaruuden voittaneessa joukkueessa. Hänet nimettiin turnauksen parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.
Betatroni
upright|pienoiskuva|Ensimmäinen Donald Kerstin betatroni vuodelta 1940. Siinä oli 4 tonnin sähkömagneetit ja donitsin muotoinen tyhjökammio.
Betatroni on hiukkaskiihdytintyyppi. Rakenteeltaan se on eräänlainen muuntaja, jonka toisiokääminä on toruksen muotoinen tyhjiöputki. Ensiökelassa kulkeva vaihtovirta kiihdyttää elektroneja tyhjiöputkessa. Betatroni oli ensimmäinen keskeinen suuri-energisiä elektroneja tuottava laite.
Betatronin idea kehitti Rolf Widerøe, mutta hän ei onnistunut toimivan laitteen valmistuksessa. Ensimmäisen toimivan betatronin kehitti 1935 Max Steenbeck Saksassa. Merkittävää jatkokehitystä teki Yhdysvalloissa Illinois’n yliopistossa professori Donald Kerst 1940-luvulla. Kerst kollegoineen tutki betatronilla röntgensäteilyn tunkeutumista ihmiskudokseen, mikä loi pohjaa säteilylähteiden käytölle syöpähoidoissa.
Amanda Blake
Amanda Blake (oik. Beverly Louise Neill 20. helmikuuta 1929 Buffalo, New York – 16. elokuuta 1989 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Blakesta tuli vuonna 1949 MGM:n sopimusnäyttelijä. Tänä aikana hän näytteli muun muassa elokuvassa Sanan voimalla. Ura ei kuitenkaan ollut erityisen menestyksellinen, kunnes hän vuonna 1955 sai Miss Kittyn roolin television lännensarjassa Gunsmoke. Tässä roolissa hän esiintyi aina sarjan toiseksi viimeiselle tuotantokaudelle asti vuonna 1974.
Amanda Blake kuoli AIDSiin 60-vuotiaana vuonna 1989.
Tour de Ski 2009–2010
Tour de Ski 2009–2010 kilpailtiin 1. – 10. tammikuuta 2010. Kilpailusarjan hiihdot hiihdettiin Oberhofissa, Prahassa, Cortina d'Ampezzossa, Dobbiacossa ja Val di Fiemmessä. Naisten kokonaiskilpailun voiton vei puolalainen Justyna Kowalczyk, joka kukisti viimeisellä osuudella kärjessä lähteneen slovenialaisen Petra Majdičin lähes 20 sekunnilla. Miesten kilpailun voitti Tšekin Lukáš Bauer, joka nousi kilpailun kärkitaisteluun mukaan vasta viimeisissä osakilpailussa. Bauer oli ylivoimainen viimeisellä osuudella nousussa Alpe Cermisiin, jossa hän ohitti kolme osakilpailua voittaneen ja lähes koko kilpailusarjan ajan johdossa olleen norjalaisen Petter Northugin.
Suomalaisille tämän vuoden Tour de Ski ei ollut edellisvuosien kaltaista juhlaa. Naisten puolella kaksinkertainen voittaja Virpi Kuitunen jätti kilpailun kesken kolmen osakilpailun jälkeen ja palasi kotimaahan valmistautumaan Vancouverin olympialaisiin. Aino-Kaisa Saarisen taistelu voitosta ratkesi toiseksi viimeisen osakilpailun väärään suksivalintaan, ja hän sijoittui lopulta neljänneksi. Miesten puolella paras oli 12. sijoittunut Matti Heikkinen.
Moni hiihtäjä jätti kilpailun kesken, koska muun muassa sprinttereille sopivimmat matkat käytiin kilpailusarjan alkupuolella ja ensimmäistä kertaa maailmancup-pisteet jaettiin vaikkei kilpailija hiihtänytkään viimeisen osuuden maaliin asti.
1. osakilpailu
1. tammikuuta 2010, Oberhof - prologi (v)
2. osakilpailu
2. tammikuuta 2010, Oberhof - takaa-ajo (p)
3. osakilpailu
3. tammikuuta 2010, Oberhof - sprintti (p)
4. osakilpailu
4. tammikuuta 2010, Praha - sprintti (v)
5. osakilpailu
6. tammikuuta 2010, Cortina d'Ampezzo /  Dobbiaco  - takaa-ajo (v)
6. osakilpailu
7. tammikuuta 2010, Dobbiaco  - väliaikalähtö (p)
7. osakilpailu
9. tammikuuta 2010, Val di Fiemme  - yhteislähtö (p)
Palkintosummat
Palkintosummat Sveitsin frangeina kauden 2009–2010 kilpailusarjassa. Lisäksi seitsemän ensimmäisen osakilpailun jälkeen kokonaiskilpailun sen hetkinen johtaja saa 2 500 frangia.
Foot of the Mountain
Foot of the Mountain on A-han yhdeksäs albumi, joka julkaistiin 12. kesäkuuta 2009.
Mine (Yamaguchi)
Minen luonnonnähtävyyksiä ovat Akiyoshin karstiylänkö erityyppisine kivimuodostelmineen, Maguran kiviröykkiöt, Akiyoshin luola ja useat muut luolat. Osa kaupungin alueesta kuuluu Akiyoshin ylängön puolikansallispuistoon. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin Mine-linja, joka kulkee kaupungin länsiosien läpi pohjois–eteläsuunnassa.
2 cm Flak 30
2 cm Flak 30 eli 2 cm Flugzeugabwehrkanone 30 oli Saksan armeijan toisessa maailmansodassa käyttämä kevyt 20 mm ilmatorjuntatykki. Siitä kehitettiin myöhemmin parannettu malli 2 cm Flak 38, joka oli Saksan pääasiallinen kevyt ilmatorjunta-ase sodassa. Flak 38:sta kehitettiin myös kevyt vuoristomalli 2 cm Gebirgsflak 38 sekä neliputkinen 2 cm Flakvierling 38. Tykkejä asennettiin myös erilaisille puolitelavaunu- ja panssarialustoille. Tykeistä oli myös olemassa laivastoversiot 2 cm C/30 ja 2 cm C/38. Suomeen saatiin 50 Flak 30 -tykkiä talvisotaan sekä noin sata Flak 38 -tykkiä jatkosodan aikana. Suomalaiset nimikkeet tykeille olivat 20 ItK/30 BSW ja 20 ItK/38 BSW.
Kehitys
Rheinmetall-tehdas oli kehittänyt Saksassa ensimmäisen maailmansodan loppupuolella Ehrhardt Flz.K -lentokonetykin 20x70RB-patruunalle suurennetun Dreyse-konekiväärin koneiston pohjalta. Tykki ei ehtinyt palveluskäyttöön, mutta tehdas onnistui pitämään aseen piirustukset ja mallikappaleet hallussaan. 1920-luvulla Rheinmetallin asiantuntijat siirtyivät tilapäisesti Sveitsiin Solothurnin tehtaalle 20 mm konetykkien kehittelemiseksi. Kehitystyön tuloksena syntyi Ehrhardt-tykin pohjalta uutta voimakkaampaa 20x138B-patruunaa käyttävä Solothurn S5-100 -konetykki laiva-, ilmatorjunta- ja panssarintorjuntalaveteilla. Aseesta tehtiin myös ajoneuvoversio T5-100, josta kehitettiin edelleen saksalaisten 2 cm KwK 30 panssarivaunutykki. 1930-luvun vaihteessa asetta kehitettiin sekä Sveitsissä että Saksassa, jossa se tunnettiin Rheinmetallin kaupallisella nimellä 2 cm Maschinenkanone ST 5.
Solothurn ja Rheinmetall yrittivät myös kilpailla Oerlikonin 20 mm tykin kanssa tarjoamalla ST-5-tykkiä mm. Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen asevoimille, mutta käytännössä tuloksetta. Yhdysvallat kokeili ST-5-tykkiä jo vuonna 1933, mutta asetta ei katsottu riittävän hyväksi, jotta se olisi kannattanut hankkia. Iso-Britannia järjesti kilpailun tykkien välille vuonna 1935, joiden tuloksena valittiin Oerlikonin ase. Saksan laivasto otti ST-5-konetykin ensimmäisenä käyttöönsä laivastoversiona 2 cm MG C/30L kartiolavetilla Sockellafette 30L. Vuonna 1933 Berlin-Suhler Waffen und Fahrzeugwerke suunnitteli tykille kaksipyöräisellä ajolaitteella varustetun ilmatorjuntalavetin, jolla varustettuna Rheinmetallin (vuodesta 1936 Rheinmetall-Borsig) tykki hyväksyttiin Saksan uudelleen muodostettujen asevoimien käyttöön. Ensimmäisenä 2 cm Flak 30 -tykin saivat Luftwaffen ilmatorjuntayksiköt vuosien 1934–1935 tienoilla.
Toimintaperiaate
Flak 30:n varsinaisen aseen kiinteät osat ovat laatikko, laatikon kansi ja peräkappale sekä lipas. Putki on 130 cm eli 65 kaliiperimitan pituinen, josta kahdeksalla rihlalla varustetun osan pituus on 72 cm. Rekyylin säätelyä varten putken suuhun kiinnitettiin pikakiinnityksellä suujarru, uudenkarheissa tykeissä tai kylmässä säässä vähemmän jarruttava 41 mm suujarru tai jo sisäänajetuissa aseissa 35 mm suujarru. Laatikon sisällä liikkuvaan luistiin putki on kiinnitetty pikakiinnityksellä putken helppoa vaihtamista varten. Lavetissa oleviin laukaisupolkimiin on kiinnitetty aseen kaksi liipaisinta, jotka sijaitsevat peräkappaleen molemmin puolin, vasemmanpuoleinen sarjatulta varten ja oikeanpuoleinen kertatulta varten. Sarjatulta ammuttaessa laatikon peräkappaleessa olevan vasemmanpuoleisen liipaisimen nokka vapauttaa lukon syöksymään eteenpäin ja ottamaan patruunan mukaansa. Lukonpidättimen kynnys päästää luistin ja putken liikkumaan, jolloin puskurijousi alkaa työntää lukkoa, luistia ja putkea yhdessä eteenpäin jolloin luistiin akseloitu vipumainen lukituskappale synnyttää jäykkäyhteyden osien välille. Iskuri sytyttää patruunan nallin samalla hetkellä kuin liikkuvien osien liike eteenpäin pysähtyy luistin osuessa laatikon etuosaan, ja laukauksen rekyyli saa putken, luistin ja lukon peräytymään. Liikkuvien osien peräännyttyä noin 25 mm lukko ja luisti irtautuvat toisistaan, ja luisti ja putki pysähtyvät luistin puskuria vasten jääden taakse lukituskappaleen ja sen salvan varaan. Lukko jatkaa perääntymistä jolloin ulosheittäjän osuminen ammutun hylsyn kantaan saa hylsyn poistumaan aseesta. Lukko pysähtyy peräkappaleen puskuria vasten, ja sykli toistuu mikäli laukaisupoljinta yhä painetaan ja lippaassa on patruunoita. Kertatulta ammuttaessa oikeanpuoleinen pyörivä liipaisi pidättää lukon lukonpidättimän nokan varaan jokaisen laukauksen jälkeen.
Lavetti ja tähtäimet
thumb|left|2 cm Flak 30- Tykissä käytetään 20 patruunan kaksirivistä kaarevaa lipasta joka kiinnittyy tykin vasempaan kylkeen vaakasuoraan asentoon. Lippaan tyhjentyessä lukko jää taakse ja ase on tulivalmis heti lippaan vaihdon jälkeen. Flak 30:n teoreettinen tulinopeus on 280 laukausta minuutissa käytännön tulinopeuden ollessa 120 laukausta minuutissa. Tykki on varustettu kaksipyöräisellä ajolaitteella Sonderanhänger 51 (Sd.Ah.51, erikoisperävaunu 51), jolta se tuliasemassa pudotetaan Y:n muotoiselle aluslavetille säädettävien maalevyjen varaan. Tarvittaessa tykillä voidaan ampua myös ajolaitteen kanssa pyörien päältä. Aluslavettiin on laakeroitu 360 asetta pyörivä ylälavetti johon tykin painontasaimella ja joustinlaitteella varustettu kehto on kiinnitetty. Tykin suuntaus tapahtuu kahdella käsipyörällä joista sivusuuntauskoneiston pyörä on tykin takana istuvan suuntaajan edessä ja korotoskoneistonpyörä ylälavetin oikeassa sivulevyssä. Tykin ja suuntaajan suojaksi lavettiin voidaan kiinnittää panssarilevyt maataistelua varten. Korkeussuuntauksen rajat ovat –12° – +90°. Alun perin Flak 30 -tykeissä käytettiin Carl Zeissin valmistamaa ilmatorjuntatähtäintä Flakvisier 35, kaupalliselta nimeltä Ned 4 A. Tämä tähtäin oli ennakkolaskimella varustettu heijastustähtäin joka annettujen ampuma-arvojen (kohteen nopeus, etäisyys, lentokaltevuuskulma ja liikesuunta) kääntyi niin että ampuja saattoi pitää kohteen tähtäimessä huolehtimatta ennakosta. Lisäksi oli olemassa yksinkertaisempi Linealvisier 21 -ennakkotähtäin. Flakvisier-tähtäintä käytettäessäkin jouduttiin tulta korjaamaan valojuovien avulla ilmatorjuntakonekiväärien tapaan koska suurin osa laskimelle annetuista arvoista oli arviomääräisiä.
2 cm Flak 38
Lentokoneiden nopeuden kasvaessa 1930-luvulla todettiin 2 cm Flak 30:n tulinopeuden jääneen liian alhaiseksi tehokasta torjuntaa ajatellen. Tämän lisäksi Flak 30 oli melko altis häiriöille. Waffenfabrik Mauser AG aloitti oman 20 mm ilmatorjuntatykin kehittelyn vuonna 1934 insinöörien Linder ja Froebe johdolla. Kehitystyö jatkui vuoteen 1938 ja sarjavalmistukseen pääsi vuonna 1939 uusi 2 cm Fliegerabwehrkanone 38. Suurin parannus oli teoreettisen tulinopeuden nostaminen 450–480 laukaukseen minuutissa, jolloin myös käytännön tulinopeus nousi 220 laukaukseen minuutissa. Flak 38 oli myös kevyempi ja lisäksi edullisempi valmistaa. Flak 38 perustuu myös lyhyeen putkirekyyliin kuten Flak 30:tä, mutta muuten aseen koneisto on tyystin erilainen kuin vanhemman tykin ja on läheistä sukua Mauserin MG 151 -lentokonetykille.
Tykin putki on vanhemman mallin mukaan 130 cm:n pituinen kahdeksanrihlainen ja pikakiinnityksellä varustettu, mutta se on kiinnitetty luistia huomattavasti lyhyempään putkenjatkeeseen. Flak 38:n lukon sulkukappale kiertyy lukon pituusakselin ympäri ja on varustettu katkaistua kierrettä muistuttavilla lukitussolakkeilla. Liipaisinkoneiston vapautettua lukon se syöksyy eteenpäin vieden patruunan mukanaan putkeen. Sulkukappale kiertyy ohjausurissaan ja lukko pysähtyy hetkeksi patruunan työnnyttyä putkeen, mutta vasta erillisen lukon takana liikkuvan inertiakappaleen iskeytyminen lukon perään saa jäykkäyhteyden lukon ja putken välillä syntymään lukitussalvan kiinnittäessä sulkukappaleen putkenjatkeen koneistuksiin. Iskurin työntyminen lukituskappaleen läpi sytyttää patruunan nallin jolloin putki ja lukko alkavat yhdessä peräytyä rekyylin voimasta. Lukitussalpa aukeaa ja sulkukappale pääsee kiertymään ohjausrullissaan. Putken hidastusrenkaat pysäyttävät putken liikkeen ja putkenpalautusjousi palauttaa sen taas etuasentoon, mutta lukon sulkukappaleen irrotessa putkenjatkeesta lukko on jo saanut tarpeeksi liike-energiaa palatakseen taka-asentoonsa. Lukon peräytyessä hylsy poistuu aseesta ja laatikon peräosan puskuri pysäyttää inertiakappaleen liikkeen. Puskurijousi ja laatikon kannessa lukon yläpuolella oleva palautinjousi saavat lukon liikkumaan taas eteenpäin ja toimintasyklin toistumaan. Toisin kuin aiemmassa Flak 30:ssä Flak 38:ssa ei ole erillisiä laukaisupolkimia kerta- ja sarjatulta varten, vaan ampumatapa valitaan varmistimen valintavivusta. Kuten Flak 30:ssäkin lippaan tyhjentyessä lukko jää taakse on ase vireeseen.
Flak 38:ssa käytettiin samaa Sonderanhänger 51 ajolaitetta kuin Flak 30:ssäkin ja myös aluslavetti on samantyyppinen. Ylälavetti on suunniteltu uudestaan niin että tykin kehto on sijoitettu molemmilta puolilta avoimien laakerikehien väliin joihin kehdon kehämäiset vastinpinnat sijoittuvat. Lavetin suuntauskoneisto on muutettu nopeammaksi ja tarkemmaksi niin että suuntaaja voi valita kahdesta vaihteesta nopeamman karkeaa suuntausta varten tai hitaamman hienosuuntaukseen. Korkeussuuntaus ulottuu Flak 38:ssa –20 asteesta +90 asteeseen, ja korkeussuuntauksen hammaskehä on oikeanpuoleisen laakerikehän sisällä. Suuntaaja ei enää istu suoraan tykin takana vaan sen oikealla sivulla. Tähtäimenä oli alkuun aiemman Flakvisier 35:n pohjalta kehitetty sähkötoiminen Flakvisier 38 -automaattitähtäin, mutta sodan kuluessa yksinkertaisempi Linealvisier 21 vakiintui tykin tähtäimeksi. Myöhemmin lentokoneiden nopeuksien kasvaessa liian suuriksi ennakkolaskimelle tykkiin kehitettiin yksinkertainen heiluriennakkorengastähtäin Schwebekreisvisier 30.
2 cm Gebirgsflak 38 ja Flakvierling 38
thumb|left|2 cm Flakvierling 38. Aiemman 2 cm KwK 30:n tapaan myös Flak 38:sta kehitettiin panssarivaunutykki 2 cm KwK 38. Vuoristo- ja maahanlaskujoukoille kehitettiin Flak 38:sta kevyempi versio 2 cm Gebirgsflak 38, jonka paino oli vain 276 kg. Tavallisen alalavetin sijaan tykissä oli kolmihaarainen lavetti johon voitiin kiinnittää pyörät hinausta varten, tai tykki voitiin purkaa osiin esimerkiksi kantojuhtien kuljetettavaksi. Vuonna 1940 todettiin että lentokoneet eivät olleet muuttuneet vain nopeammiksi vaan myös kestävämmiksi ja paremmin panssaroiduiksi. Flak 38:n suurempi tulinopeus paransi osumistodennäköisyyttä, mutta yksi osuma 20 mm kranaatista ei useinkaan riittänyt lentokoneen pudottamiseen. Kevyen ilmatorjunnan tehon parantamiseksi neljä Flak 38:n asetta asetettiin yhdelle lavetille neliputkiseksi tykiksi 2 cm Flakvierling 38. Ensimmäiset Flakvierlingit saatiin käyttöön loppuvuodesta 1940. Neljä putkea oli sijoitettu pareittain tykin kummallekin kyljelle, ja ne voitiin ampua joko vastakkain pareittain tai kaikki yhdessä. Kaksi laukaisupoljinta laukaisivat vastakkaiset putkiparit (oikea ylä ja vasen ala sekä päinvastoin). Kahta putkea ammuttaessa kahden muun liippaat voitiin vaihtaa tai kaikki neljä putkea voitiin ampua kerralla suurimman tulivoiman saamiseksi. Tykki oli tavallisesti kaksipyöräisellä ajolaitteella Sonderanhänger 52, mutta voitiin myös asentaa rautatievaunuun tai kiinteästi ilmatorjuntatorniin tai muuhun linnoitettuun asemaan. Flakvierlingin paino oli 1 509 kg tuliasemassa ja 2 100 kg kuljetuskunnossa. Tykin tähtäimenä oli Flakvisier 40 tai Linealvisier 21.