cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samba
Samban historiaa
Orjia yritettiin käännyttää kristinuskoon, mutta öisin orjat harjoittivat omaa uskontoaan ja vaalivat perinteisiä rituaalejaan yhteismajoissaan, joissa he maatiloilla asuivat. Uskonnollisia rituaaleja sai harjoittaa joskus julkisesti erityisinä juhlapäivinä. Afrikkalaiset kuitenkin huomasivat, että he pystyivät käyttämään hyväkseen katolilaisia tilaisuuksia, sillä uskonnollisissa tapahtumissa he pystyivät vapaammin tuomaan esiin omaa kulttuuriaan. Katolilaisille pyhimyksille nimitettiin afrikkalaiset vastineet, nagô-jorubalaiset orixát. Kyseinen uskonto, candomblé, on tärkeä osa samban kehitystä.
Candomblén tärkeimpiä soittimia olivat atabaquet eli rummut, jotka muistuttavat conga-, tumba- tumbadora- ja quinto-rumpuja. Atabaqueilla kutsutaan jumalia ja säestetään uskonnollisia rituaaleja ja tansseja. Yleisin tanssi ja rytmi on afrikasta peräisin oleva batúque, jolla on 6/8 tahtilaji. Myöhemmin batúqueta alettiin käyttää yleisinimikkeenä useille afro-bahialaisille rytmeille ja tansseille. Samban kehityksen kannalta tärkeimmät samban afrikkalaiset varhaismuodot olivat umbigada ja piirissä tanssittava samba de roda.
Sana samba juontuu sanasta semba, joka Afrikan Kongossa ja Angolassa tarkoitti edellä mainittua umbigadaa, jolla on pitkät perinteet. Umbigadassa tanssitaan piirissä ja taputetaan käsiä rytmisoittimien tahtiin. Piirin keskellä on soolotanssija tai -tanssijoita, jotka tanssivat vapaamuotoisesti. Keskellä tanssiva hakee piiristä toisen henkilön jatkamaan ja vaihdon merkiksi koskettaa valitsemaansa henkilöä vatsallaan. Kyseistä kosketusta kutsuttiin sembaksi.
Sambakarnevaalit
Rio de Janeirossa vietetään vuosittain helmikuussa neljä päivää ennen tuhkakeskiviikkoa suuria sambakarnevaaleja, joissa sambakoulut kilpailevat keskenään. Tuhkakeskiviikko on tasan 40 päivää ennen pääsiäistä ja se on ensimmäinen paastopäivä laskiaistiistain jälkeen.
Sambakarnevaalit ovat koko kansan juhla Brasiliassa. Karnevaaleja varten sävelletään joka vuosi oma musiikkinsa, jota sambakoulun soittajat (bateria) soittavat ja jonka tahdissa tanssijat esiintyvät. Mielikuvitukselliset asut ovat kiinteä osa sambakarnevaaleja. Kukin sambakoulu suunnittelee oman enredon eli tarinan, jonka kuvittaa kulkueessaan. Karnevaaleilla sambakoulut kilpailevat keskenään, joten jokaisen sambakoulun aihevalinta, kulkue ja esiintyminen arvostellaan. Myös Suomessa järjestetään joka vuosi Helsinki Samba Carnaval, jossa kilpaillaan samban suomenmestaruudesta. Suomen karnevaalit ajoittuvat kesäkuulle.
Suomessa toimii Suomen Sambakoulujen Liitto ry (SSKL), johon kuuluu seitsemän sambakoulua. Liiton tehtävänä on ylläpitää yhteistyötä Suomen sambakoulujen välillä ja edistää kiinnostusta Suomi-sambaan. SSKL:n kuuluvat sambakoulut ovat Império do Papagaio (Helsinki), Força Natural (Helsinki), Samba Carioca (Turku), Samba el Gambo (Kokkola), Samba Maracanã (Lahti), Samba Tropical (Seinäjoki) ja União da Roseira (Tampere). Lisäksi SSKL:n kuuluu Tanssikoulu Sambic.
Parisamba
Samba on myös yksi viidestä latinalaistanssilajista kilpatanssissa. Parisamban tempo on perinteistä karnevaalisambaa hitaampi.
Kilpailussa soitettava musiikki on tempoltaan 50 tahtia minuutissa. Parisamban peruselementti on baunssi, rytmikäs jousto polvista ja nilkoista, mikä johtaa voimakkaaseen lantionliikkeeseen.
Christopher Paolini
Christopher Paolini (s. 17. marraskuuta 1983 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi Perillinen-kirjasarjastaan. Paolini aloitti esikoisteoksensa Eragonin kirjoittamisen 15-vuotiaana, ja hänestä tuli bestseller-kirjailija 19-vuotiaana. Perillinen on saavuttanut suuren suosion monissa maissa, myös Suomessa. Esimerkiksi sarjan kaksi ensimmäistä kirjaa ovat myyneet yhteensä yli 15,5 miljoonaa kappaletta, ja sen kirjoja on käännetty yli 50 kielelle. Ensimmäisen kirjan pohjalta on lisäksi tehty samanniminen elokuva, joka tuli elokuvateattereihin 15. joulukuuta 2006. Perillinen-sarjan kolmas osa, Brisingr, julkaistiin alkuperäiskielellä syyskuussa vuonna 2008 ja suomeksi keväällä 2009. Sarjan neljännen osan, Perillisen, alkuteos julkaistiin vuonna 2011 ja suomennos lokakuussa 2012. Christopher Paolini asuu Paradise Valleyssa, Montanassa.
Vuonna 2020 julkaistiin Paolinin tieteisromaani ''Infinitum. Tähtien meri, joka on ensimmäinen osa kirjasarjaa Fractalverse''. Suomeksi kirja julkaistiin seuraavana vuonna kahdessa osassa.
Josep Puig i Cadafalch
thumb|200px|Josep Puig i Cadafalch Josep Puig i Cadafalch (17. lokakuuta 1867, Mataró – 23. marraskuuta 1956, Barcelona) oli espanjalainen arkkitehti, historioitsija, poliitikko ja kulttuurin edistäjä. Josep Puig i Cadafalch on yksi tärkeimmistä katalonialaisen jugendin (modernisme) edustajista yhdessä Antoni Gaudín ja Domènech i Montanerin kanssa.
Josep Puig i Cadafalchin suunnittelemia rakennuksia on paljon Barcelonassa. Hän suunnitteli myös esimerkiksi Barcelonan maailmannäyttelyyn vuonna 1929 valmistuneen Palau Nacionalin näköalapaikan, kaksi paviljonkia, portaat ja neljä joonialaista pylvästä. Jotkut merkittävät työt, kuten Hotel Terminus ja Casa Trinxet, on hävitetty.
Casa Martí oli hänen ensimmäisiä merkittäviä töitään. Vuonna 1897 Els Quatre Gats -ravintola avattiin rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa. Ravintolasta tuli sen ajan intellektuellien, taiteilijoiden ja näytelmäkirjailijoiden, kuten Picasso, Opisso, Nonell, Santiago Rusiñol ja Isaac Albéniz, kohtauspaikka. Els Quatre Gats sijaitsee yhä samalla paikalla Barcelonan vanhassa kaupungissa. Barcelonan lisäksi hän suunnitteli rakennuksia syntymäkaupunkiinsa Mataróon ja kesälomapaikkaan Argentonaan, joka sijaitsee noin 35 kilometrin päässä Barcelonasta.
Ruslan Abışov
Ruslan İbrahim oğlu Abışov (s. 10. lokakuuta 1987 Baku, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Azerbaidžan) on azerbaidžanilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Azerbaidžanin jalkapalloliigassa pelaavaa Neftçi Bakun ja on pelipaikaltaan puolustaja ja keskikenttäpelaaja.
Nimet
azeriksi Ruslan İbrahim oğlu Abışov (latinalainen on käytetään Azerbaidžanissa), Руслан Ибраһим оғлу Абышов (kyrillinen on käytetään Dagestanissa), روسلان ابراهیم اوْغلو آبیشو (arabialainen on käytetään Iranilainen Azerbaidžanissa), venäjäksi Русла́н Ибраги́м оглы́ Абы́шов, Ruslan Ibragim ogly Abyšov (on käytetään Azerbaidžanissa), Русла́н Ибраги́мович Абы́шов, Ruslan Ibragimovitš Abyšov (on käytetään Dagestanissa).
Kalle Lepola
Kalle Lepola (aiemmin Lepotöyry, ; 10. elokuuta 1888 Korpilahti – 15. marraskuuta 1937 Leningrad ) oli suomalainen lohkotilallinen ja sosialidemokraattien kansanedustaja, joka siirtyi Suomen sisällissodan jälkeen Venäjälle ja liittyi mukaan SKP:n toimintaan.
Suomen sisällissodan aikana Lepola oli kansanvaltuuskunnan maatalousasiain valtuutettuna ja jäsenenä Työväen pääneuvostossa. Sodan loppuvaiheessa Lepola siirtyi Venäjälle. Hän oli Venäjällä SKP:n poliittisten kurssien opettajana Pietarissa 1920–1921, SKP:n keskuskomitean sihteerinä ja jäsenenä sekä oli mukana NKP:n suomenkielisten järjestöjen konferenssin puhemiehistössä 1920 ja toimi agitaatiokoulun johtajana 1921. Lepola opiskeli myös Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa.
Vuonna 1922 Lepola palasi Suomeen, mutta hän joutui olemaan vangittuna poliittisista syistä vuosina 1922–1926. Lepola armahdettiin ja luovutettiin vankien vaihdossa Neuvostoliittoon. Hän menetti tällöin myös Suomen kansalaisuuden. Palattuaan Neuvostoliittoon Lepola oli Suomen vallan­kumous­liikkeen tutkija­kunnan jäsenenä vuonna 1927 ja Vapaus-lehden päätoimittajana vuodesta 1930. Lepola vangittiin syyskuussa 1937, tuomittiin kuolemaan syytettynä vakoilusta ja vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin saman vuoden marraskuussa.
Lepola oli naimisissa vuodesta 1913 Lydia Albertina Suomäen kanssa.
Lepolan veljentytär oli Sosialistisen Työväenpuolueen puheenjohtaja Lahja Kivinen.
Caracallan kylpylät
pienoiskuva|Caracallan kylpylät vuonna 2016 Caracallan kylpylät olivat Rooman valtakunnassa sijainnut ylellinen rakennuskompleksi, jonka keisari Caracalla rakennutti vuosien 212 ja 216 välisenä aikana. Nykyään kylpylöiden rauniot ovat turistikohde Rooman kaupungissa.
Yleistä
pienoiskuva|Caracallan kylpylöiden pohjapiirustukset Kompleksi peitti arviolta 13 hehtaarin pinta-alan. Kylpylärakennus oli 228 metriä pitkä, 116 metriä leveä ja arviolta 38,5 metriä korkea. Sitä pystyi käyttämään noin 1 600 kylpijää kerralla.
Rakennuksen seinät oli koristeltu mosaiikeilla, jotka sisälsivät aidonkokoisia kuvia painijoista ja valmentajista sekä erilaisista merihirviöistä ja sankareista. Kylpylässä oli myös useita patsaita, joista suurin osa on viety turvaan muihin museoihin, kuten Vatikaanin museoihin.
Koko rakennusta lämmitettiin hypokaustin avulla. Kyseisessä tekniikassa lämmitettiin ensin hiilen avulla suuri määrä vettä, joka sitten virtasi kylpylän lattian alla lämmittäen näin koko rakennusta. Hypokausteja käytettiin vielä 1800-luvulla.
Kylpyläosasto
pienoiskuva|Kaivausten aikana pudonneita paloja kylpylöiden mosaiikkikoristeista Kylpylät itsessään sisälsivät frigidariumin (kylmän huoneen), tepidariumin (lämpimän huoneen) sekä caldariumin (kuuman huoneen). Pohjoissivulla oli natatio, joka oli uima-allas. Natatiolla ei ollut kattoa, ja sitä ympäröivät pronssipeilit, jotka ohjasivat auringonvaloa allasosastolle. Koko allasrakennus oli 6 metriä korkealla alustalla, jotta sen alle voitiin säilöä tavaraa ja sitä voitiin lämmittää erinäisillä uuneilla.
Muut osastot
Caracallan kylpylät eivät sisältäneet vain altaita, vaan niiden alueelle kätkeytyi muun muassa kirjasto, kaksi palaestraa, useita pylväskäytäviä sekä iso puutarha käytävineen. Kirjastossa oli kaksi eri huonetta, kuten kaikissa muissakin Rooman kirjastoissa: toinen oli kreikan- ja toinen latinankielisille teksteille. Kylpylärakennus oli osaltaan tarkoitettu kulttuurien kohtauspaikaksi, ja siellä solmittiin niin poliittisia kuin kaupallisiakin sopimuksia Rooman valtakunnan aikana.
Kirjastot olivat sijoitettu rakennuskompleksin itä- ja länsisiipeen, ja koko pohjoissiiveke oli omistettu kaupoille.
Nykyään
1900-luvun alkupuolella kylpylöiden muotoilua käytettiin inspiroimaan useita moderneja rakennuksia.
Iso-Britannia (saari)
Nimen historia
Ptolemaioksen ja Plinius vanhemman mukaan saaren asukkaat kutsuivat saartaan nimellä Albion. Roomalaiset kutsuivat saarella sijainnutta provinssiaan Britanniaksi. Nimen uskotaan juontuvan brittien kelttiheimosta. Rooman valtakunnan tuhon jälkeen nimi unohtui. Varhaiskeskiajalla Albion palasi käyttöön. Satoja vuosia myöhemmin kelttien keskiajalla voittopuolisesti asumia alueita alettiin mantereella nimittää nimellä Brittany (Pikku-Britannia) ja saarta Great Britain, ranskaksi: Bretagne ja Grande Bretagne. Vuonna 1604 Skotlannin ja Englannin kuningas Jaakko (Skotlannissa Jaakko VI vuodesta 1567, Englannissa Jaakko I 1603 lähtien) nimitti itseään Ison-Britannian kuninkaaksi, ehkä välttääkseen hankalaa titteliään. Arvonimestä "Ison-Britannian kuningas" tuli virallinen vuonna 1707 kuningaskuntien yhdistyessä. Vuodesta 1801 hallitsijat ovat olleet Ison-Britannian ja (Pohjois-)Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijoita.
Muodostuminen
Britannia muodostui runsaat 400 miljoonaa vuotta sitten, kun kaksi maamassaa yhdistyi. Avaloniasta syntyi suuri osa nykyistä Englantia ja Laurentiasta Skotlanti. Niiden lisäksi pienestä Armoricasta syntyi Cornwall ja eteläinen Devon. Armoricasta syntynyt osa muistuttaa geologisesti enemmän Manner-Eurooppaa kuin muuta Britanniaa.
Neoliittinen kausi
Ensimmäiset pysyvät asukkaat tulivat Britanniaan vuosien 4500–3000 eaa. välillä. Varhaisimmat tunnetut palvontapaikkojen rauniot on ajoitettu vuoden 3500 eaa. tienoille, ja ensimmäiset kivikehät ja henget kuten Seahenge (2049 eaa.) rakennettiin 3500–1200 eaa. Pronssityökalut otettiin käyttöön vuoden 2500 eaa. jälkeen. Britannian ensimmäiset suuret kuparikaivokset perustettiin 1800 eaa.
Rautakausi
Ensimmäiset kukkulalinnakkeet rakennettiin Britanniaan vuosien 800–700 eaa. välillä, ja Skotlantiin alettiin rakentaa kivilinnoja vuoden 500 eaa. jälkeen. Raudantyöstötekniikat yleistyivät vuoden 700 eaa. jälkeen. Glastonbury ja Meare rakennettiin ajanlaskun alkua edeltävinä vuosisatoina. Massilialainen löytöretkeilijä Pytheas purjehti Britannian ympäri 330 eaa. Kolikot otettiin käyttöön 100 eaa.
Roomalaisten aika
Julius Caesar hyökkäsi Britanniaan vuosien 55–54 eaa. aikana. Roomalaisten vaikutus kasvoi Etelä-Britanniassa vuosien 20 eaa. – 43 jaa. aikana, ja useat keisarit suunnittelivat saaren valtausta. Vihdoin vuonna 43 keisari Claudius määräsi valtauksen alkavaksi, ja roomalaiset valtasivat seuraavien vuosien aikana Englannin eteläosan. Vuonna 51 vastarintajohtaja Caratacus vangittiin. Vuonna 71 roomalaiset valloittivat Englannin pohjoisosat ja vuonna 78 Walesin. Vuonna 122 alettiin rakentaa Skotlannin rajalle Hadrianuksen vallia. Vuosien 142–163 välillä roomalaisten miehittämän alueen pohjoinen raja kulki sitä vielä pohjoisempaa Antoninuksen vallia pitkin.
Vuonna 211 roomalaiset jakoivat Britannian kahteen provinssiin. Skotlantilaiset piktit aloittivat hyökkäyksensä roomalaisia vastaan vuoden 250 tienoilla. Vuosien 259–274 välisenä aikana Postumus teki Britanniasta osan Gallian keisarikuntaa, kunnes Aurelianus palautti saarelle Rooman vallan. Roomalaiset vetäytyivät Britanniasta vihdoin vuosien 400–409 välillä.
Viikinkien ja anglosaksien aika
Anglit ja saksit rantautuivat Kaakkois-Britanniaan vuonna 449. Vuonna 516 britit löivät heidät taistelussa Mount Badonilla. Vuonna 597 Augustinus Canterburylainen saapui Britanniaan ja aloitti maan käännyttämisen kristinuskoon. Aethelberht, Englannin ensimmäinen kristitty kuningas, kuoli Kentissä vuonna 616.
Vuonna 789 viikingit hyökkäsivät ensimmäistä kertaa Dorsetiin ja seuraavien vuosien aikana muuallekin Britannian rannikolle. Vuonna 843 skotit ja piktit yhdistyivät Skotlannin kuningaskunnaksi. 860-luvun jälkeen viikingit valtasivat useita alueita Britanniassa, ja vuonna 886 kuningas Alfred Suuri teki rauhan viikinkien kanssa jakamalla maan kahteen osaan. Vuonna 937 Wessexin Athelstan, ensimmäinen koko Englannin kuningas löi viikingit ja skotit taistelussa. Britannian viimeinen viikinkikuningas ajettiin saarelta vuonna 954.
Normannien aika
Vuonna 1066 Vilhelm Valloittajan johtamat pohjoisranskalaiset normannit hyökkäsivät Englantiin. Normannien voitto Hastingsin taistelussa johti siihen, että maa siirtyi heidän valtaansa ja Vilhelmistä tuli Englannin kuningas.
Valtiot
Saarella oli ollut kolme maata: Englanti, Skotlanti ja Wales. Ison-Britannian kuningaskunta oli olemassa vuodet 1707–1801. Se muodostettiin vuoden 1707 unionisopimuksella Englannin kuningaskunnan ja Skotlannin kuningaskunnan yhdistyessä. Vuoden 1801 liittosopimus muutti valtion nimen Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneeksi kuningaskunnaksi, josta tuli vuonna 1927 nykyinen Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. Iso-Britannia-nimeä käytetään lähes aina tarkoittamaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Lyhenne GB (Great Britain) on myös jossakin yhteyksissä virallinen valtiosta käytetty lyhenne.
Mansikkakosken silta
Mansikkakosken silta (myös Mansikkalan silta) on Vuoksen ylittävä 556-metrinen maantiesilta valtatie 6:lla Imatralla. Vuonna 1973 valmistunut 9-aukkoinen silta on rakenteeltaan teräksinen kotelopalkkisilta, jonka kansi on teräsbetonia. Silta korvasi valtatien siltana kapeaksi käyneen yhdistetyn Mansikkakosken maantie- ja ratasillan, joka jäi paikallisliikenteelle ja ratasillaksi.
Mansikkakosken silta on kokonaispinta-alallaan 12 870 m2 Suomen kolmanneksi suurin silta Tähtiniemen sillan (20 930 m2) ja Tattarisuon sillan (20 330 m2) jälkeen.
Sillan pisin jännemitta on 75 metriä, kokonaispituus on 556 metriä ja hyötyleveys vaihtelee 21 metristä 29,5 metriin. Sillalla on kaksi ajokaistaa suuntaansa, länsipäässä 300 metrin matkalla sillan leveyttä lisäävät yksi liittyvä ja yksi erkaneva ramppi.
Taustaa
Vuoksen ylitys Imatralla oli pullonkaulana valtatie 6:n liikenteelle. Vanha silta oli 4,5 metriä kapea yhdistetty rata- ja maantiesilta, jonka alatasolla kulkeva autoliikenne kärsi kolmen metrin korkeusrajoituksesta. Muilla Vuoksen ylittävillä silloilla oli painorajoitus. Koska siltaa suunniteltiin keskeiselle paikalle, tutkittiin koko kaupungin liikenneverkon ja Mansikkalan alueen kehittämistarpeet yleiskaavatasolla.
Suunnittelu
Sillan suunnittelu alkoi vuoden 1967 alussa ja suunnitelmat valmistuivat alusrakenteiden osalta keväällä 1969 ja sillan päällysrakenteiden osalta saman vuoden marraskuussa. Sillan suunnittelija on insinööritoimisto Kruus & Myllymäki Ky:ltä tekniikan lisensiaatti Hannu Myllymäki. Sillan tilaaja oli Tie- ja vesirakennushallitus (TVH).
Aapo Heikkilä
Aapo (Aappo Erkki) Heikkilä (12. huhtikuuta 1931 Haapavesi – 22. huhtikuuta 1993) oli oululainen itse keksimänsä "tieteenalan" ortotopologian perustaja.
Mansikkakosken silta
Suunnittelu
Pohjaolosuhteiden vaihtelevuuden takia sillan kymmenestä tuesta neljä on perustettu maanvaraisina, kolme on teräsbetonisten lyöntipaalujen varassa ja kolme tukea on perustettu kalliolle. Sillan pääkannattajat ovat kaksi teräksistä kotelopalkkia, joita yhdistävät teräsristikot. Sillan kansirakenne on teräsbetonilaatta.
Rakentaminen
Sillan alusrakenteet eli maa- ja välituet ja niiden perustukset teki Oy Yleinen Insinööritoimisto. Urakkasopimus solmittiin joulukuun 1969 lopussa ja työt olivat valmiit tammikuussa 1971. Teräksiset päällysrakenteet teki Valmetin Pansion tehdas. Päällysrakenneurakan sopimus allekirjoitettiin elokuussa 1970 ja teräsrakenteiden piti olla asennettua maaliskuun 1972 loppuun mennessä. Urakka kuitenkin myöhästyi useita kuukausia. Ensin terästoimitukset ulkomailta myöhästyivät ja lisämyöhästymistä aiheutti helmikuussa 1971 alkanut noin puolentoista kuukauden kestoinen metallilakko ja sitä seurannut ylikuumeneminen tuotannossa. Toukokuussa 1972 alkoi kuukauden mittainen kuljetusalan lakko, joka lopetti kuljetukset konepajalta. Teräsrakenteet saatiin asennettua paikoilleen vasta lokakuussa 1972.
Konepajalla tehdyt osat koottiin lohkoiksi sillan länsipäässä ja asennettiin paikoilleen sillan itäpäästä lähtien osittain vetämällä ja osittain nosturien avulla. Kumpikin pääkannattimista asennettiin paikoilleen kahdessa osassa ja viimeisinä asennettavina osina olivat kotelopalkkien väliin tulleet teräsristikot.
Käyttöönotto
Alkuperäisen työaikataulun mukaan sillan teräsbetonikansi piti rakentaa kesällä 1972. Sillan käyttöönottoon oli paineita, valtatien liikennetilanne oli hankala ja Svetogorsk-hankkeen kuljetukset olivat alkamassa. TVH päätti tehdä kansirakenteet omana työnä ja sillan kannen rakentaminen alkoi 1972 elokuussa pohjoisen ajoradan valutöillä sillan itäpäästä alkaen. Kansilaatta valettiin ensin ja reunapalkit sen jälkeen erillisenä valuna. Betonointi oli valmis marraskuussa 1972. Pohjoisen ajoradan eristystyö ja suojabetonointi tehtiin syksyn aikana, ajoradalle levitettiin sepelikerros ja sille osalle tehtiin puiset kaiteet. Siltaa sallittiin käyttää omavastuulliseen liikenteeseen 21. joulukuuta 1972 alkaen.
Lopullisesti silta valmistui seuraavana vuonna ja sen vihki käyttöön 3. syyskuuta 1973 samana päivänä 73 vuotta täyttänyt presidentti Urho Kekkonen.
Melonta kesäolympialaisissa 2016
right|100px|Melonta. right|100px|Melonta.
Melonnassa kilpailtiin Rio de Janeiron 2016 kesäolympialaisissa 20:tta kertaa. Koskimelontakilpailut käytiin 7.–10. elokuuta ja ratamelontakilpailut 16.–21. elokuuta. Koskimelontatapahtumien pitopaikkana oli Estádio Olímpico de Canoagem Slalom kun ratamelontatapahtumat puolestaan järjestettiin Lagoa Rodrigo de Freitaksessa. Parhaiten menestyi Saksa, joka voitti seitsemän mitalia, joista neljä oli kultaa. Unkarilainen Danuta Kozák voitti kolme kultamitalia.
Mansikkakosken silta
Käyttöönotto
Mansikkakosken silta palkittiin RIL-palkinnolla vuonna 1974. Sitä on korjattu viimeksi vuonna 2014.
Aapo Heikkilä
Lapsuus ja nuoruus
Heikkilä syntyi Haapaveden Salmenniemen Arvolan talossa. Hän oli Aappo Ville (Vilhelm) Heikkilän ja Laina Viitalan esikoinen, perheeseen syntyi vielä viisi lasta. Käytyään Salmenniemen Apajan kansakoulua kolme vuotta Heikkilä aloitti opinnot Haapaveden yhteiskoulussa syksyllä 1944, mutta keskeytti koulunkäynnin huhtikuussa 1945 ja palasi takaisin ns. jatkokouluun Ollalaan. Hänen tiedetään silti ottaneen yksityisopetusta ja vielä 25-vuotiaana saaneen luvan opiskella ylioppilastutkintoa varten. Hän opiskeli myös kirjeopistossa. Heikkilä teki muun muassa metsätöitä Ruotsissa ja aloitti varusmiespalveluksensa Oulussa syksyllä 1952, mutta se keskeytettiin joulukuussa.
Heikkilä toimi Pulkkilan Vornan kylässä kansakoulunopettajana omatekoisin todistuksin syksyllä 1953, mutta selviytyi siitä rangaistuksetta. Vaasassa hän avasi psykiatrisen yksityisvastaanoton 1957 ilman alan pätevyyttä, josta hänet tuomittiin vankeuteen kahdeksaksi vuodeksi. Vaasan lääninvankilassa hän opiskeli kirjansitojaksi. Potilaat kuitenkin todistivat Heikkilän puolesta ja kahdeksan kuukauden kuluttua hänet armahdettiin. Heikkilä palasi Haapavedelle, jonne hän perusti kirjasitomon. Ouluun muutettuaan hän toimi kirjaltajana Kansan Tahto -lehdessä.
Ura ortotopologina
Oulun yliopiston yhteisöön Heikkilä ilmaantui heti yliopiston (perustettu 1958) alkuvaiheissa. Hän osallistui erityisesti fysiikan, kemian ja matematiikan luennoille ja alkoi vähin erin kehittää omaa "tieteenalaansa" ortotopologiaa. Häneen suhtauduttiin yhteisössä suopeasti ja hänelle annettiin työhuone, joka virallisesti oli fysiikan laitoksen siivouskomero. Heikkilä vilahti jopa yliopistoa esittelevässä multivisiossa 1990-luvun alussa. Hän oli suosittu "varjoluennoitsija", joka piti luentojaan muutaman kerran vuodessa täysille saleille. Kuten vanhan ajan yksityisdosentit, "dosentti" Heikkiläkin hankki tuloja suoraan yleisöltään, eli luentojen yhteydessä järjestettiin aina rahankeräys. Luentoihin osallistuminen ilman ennakkotietoa niiden luonteesta saattoi kuulua uusien opiskelijoiden perehdyttämisrituaaleihin.
Heikkilän luennoillaan käsittelemiä aiheita olivat muun muassa ”sininen enkeli para-avaruudessa”, ”tontun pään tilavuuden laskeminen” ja ”g-orbitaalit ja sinisen elektronin symbioosi kierteisgalaksin hypotenuusassa”.
Heikkilän maine levisi ja hän teki luentomatkoja ainakin Helsinkiin, Kemiin, Mikkeliin ja Tampereelle. Myös hänen järjestämänsä ortotopologian laskuharjoitukset, Aapon-päivän kahvit joulukuussa sekä hänen syntymäpäiväjuhlansa huhtikuussa olivat suosittuja tapahtumia. "Tyrät rytkyy taas", ilmoitti erään juhlan mainos. Opiskelijoiden aktiivinen osallistuminen takasi sen, että Heikkilä valittiin vuoden oululaiseksi 1987 muiden ja ehkä sovinnaisempien ehdokkaiden asemesta.
Kuolema ja perintö
Heikkilä kuoli ollessaan matkalla luennoimaan Helsingin yliopistoon keväällä 1993. Hän sai sydänkohtauksen yöjunassa ennen Tamperetta. Yhden tiedon mukaan hän kuoli junassa, toisen mukaan taas oli vielä elossa sairaalaan vietäessä. Heikkilä haudattiin Haapaveden hautausmaalle, oman toiveensa mukaisesti yhteishautaan vanhempiensa kanssa. Hautajaispäiväksi Oulun yliopisto varusti hänelle muistopöydän, jossa oli muotokuva ja palavat kynttilät.
Oulun yliopiston kirjasto kokosi Heikkilästä vuonna 2004 muistonäyttelyn, jonka aineisto lahjoitettiin Haapaveden kotiseutumuseolle.
Vuonna 2012 Oulun yliopiston maantieteen emeritusprofessori Olavi Heikkinen, joka oli itsekin tavannut Aapo Heikkilän, julkaisi Heikkilästä elämäkertakirjan.
Huhtikuussa 2018 Klaffi Tuotannot ilmoitti suunnittelevansa elokuvaa Heikkilästä.
Vuonna 2020 oli valmisteilla Heikkilästä kertova näytelmä, jonka ensi-illan oli määrä olla maaliskuussa 2020. Näytelmän ohjaajana oli Markku Pölönen ja pääosassa Heikkilänä sekä muissa rooleissa Mika Nuojua. Näytelmän esitykset siirtyivät koronaviruspandemian takia keväälle 2022, jolloin kuusi esitystä sai paikkansa ajalla 21.4.2022 - 30.4.2022.
Amber (laulaja)
pienoiskuva|Amber Bondin (2015) Amber Bondin (s. 26. toukokuuta 1991) on maltalainen laulaja, joka edustaa maataan vuoden 2015 euroviisuissa kappaleella Warrior. Hän osallistui Maltan euroviisukarsintoihin joka vuosi vuosina 2011–2015 sekä toimi maan taustalaulajana kansainvälisessä kilpailussa vuonna 2012.
Nevan taistelu
Nevan taistelu oli 15. heinäkuuta 1240 Nevajoella käyty taistelu ruotsalaisten, norjalaisten, varsinaissuomalaisten ja hämäläisten sekä Novgorodin ja karjalaisten välillä.Taistelusta kerrotaan Novgorodin ensimmäisessä kronikassa.
Novgorodin joukkoja komentanut ruhtinas Aleksanteri otti voittonsa johdosta lisänimen Nevalainen. Myöhemmin paavi yritti muun muassa neuvotteluteitse saada vuonna 1258 Aleksanteri Nevalaisen katolisen kirkon puolelle. Aleksanteri ei kuitenkaan suostunut ja siksi ortodoksit kunnioittavat häntä pyhänä.
Kronikkalähteet
Taistelusta kertovat 1300-luvulta peräisin oleva Novgorodin ensimmäisen kronikka sekä Sofian ensimmäinen kronikka.
Novgorin ensimmäinen kronikka
Novogorin ensimmäinen kronikka kuvaa tapahtumia seuraavasti:"'Vuonna 1240. Ruotsalaiset tulivat suurella sotajoukolla sekä norjalaiset, varsinaissuomalaiset ja hämäläiset laivoineen hyvin suurella joukolla, ruotsalaiset mukanaan ruhtinas ja omat piispansa, ja pysähtyivät Nevalle, Inkerjoen suulle, haluten vallata Laatokanlinnan ja suoraan sanottuna sekä Novgorodin että koko Novgorodin alueen. Mutta vielä varjeli hyvä, armollinen, ihmisiä rakastava Jumala meitä ja suojeli vierasheimolaisilta, sillä ilman Jumalan apua he tekivät turhaa työtä. Novgorodiin näet tuli tieto, että ruotsalaiset etenivät kohti Laatokanlinnaa. Ruhtinas Aleksanteri ei viivytellyt hetkeäkään. Hän tuli novgorodilaisten ja laatokanlinnalaisten heitä vastaan ja voitti heidät Pyhän Sofian voimalla ja meidän valtattaremme Jumalansynnyttäjän Neitsyt Marian rukousten avulla sunnuntaina 15. heinäkuuta Pyhien Kirikin ja Ulitan muistopäivänä, jolloin (aikoinaan) 630 Pyhää Isää piti kokousta Kalkhedonissa. Siellä teurastettiin suuri määrä ruotsalaisia ja heidän sotapäällikkönsä nimeltään Spiridon surmattiin. Toiset kertoivat, että myös piispa samalla surmattiin. Suuri joukko heistä kaatui. Kun he olivat lastanneet kaksi laivaa täyteen parhaiden miesten ruumiita, he antoivat näiden mennä edellään merelle, mutta muut, joita oli lukemattomia, heitettiin kaivantoon, jonka he olivat kaivaneet. Monet muut haavoittuivat. Sinä yönä he vetäytyivät häpeällisesti takaisin odottamatta maanantaiaamun valoa. Siellä kaatui novgorodilaisista Konstantin Lugotinpoika, Gjurjata Pineštšininpoika, Namĕst ja Drotšilo Nezdylov, nahkurinpoika, kaikkiaan laatokanlinnalaiset mukaan lukien 20 miestä tai vähemmän, Jumala tietää. Ruhtinas Aleksanteri tuli kotiseudulleen novgorodilaisten ja laatokanlinnalaisten kanssa, kaikki terveinä, Jumalan ja Pyhän Sofian ja kaikkien pyhien rukousten suojelemana.'"
Sofian ensimmäinen kronikka
Sofian ensimmäisen kronikan kuvaus taistelusta on seikkaperäisempi ja pidempi. Pääpiirteittäin se vastaa kuitenkin Novgorodin ensimmäisen kronikan kuvausta. Sofian kronikassa kerrotaan Inkerinmaan vanhimmasta, Pelkoisesta (Pelgusij), joka oli kastettu vaikka elikin pakanallisen sukunsa kanssa. Hänen tehtäväkseen oli annettu merenrannan vartioiminen. Pelgusij oli kronikan mukaan saanut näyn uhkaavasta sotajoukosta ja kertoi asiasta Aleksanterille, joka päätti hyökätä vihollisen kimppuun kello 6 päivällä. Sofian kronikka myös listaa kuusi taistelussa ollutta urhoollista miestä ja kuvailee lyhyesti heidän tekonsa. Lisäksi kronikka kertoo, kuinka Aleksanterin joukot löysivät Inkerijoen toiselta puolelta laivoista paljon vihollisen ruumiita, paikalta johon he eivät voineet päästä. Nämä ruumiit tulkittiin "Jumalten enkeleiden surmaamiksi".
Lähdekritiikki
Taistelua ei mainita yhdessäkään länsimaisessa lähteessä, mutta Ruotsin tiedetään olleen sisällissodassa vuodesta 1222 vuoteen 1248, jolloin Birger-jaarli sai vallan. Vaikka tarina mainitsee norjalaiset Ruotsin liittolaisina, Ruotsi ja Norja olivat tuolloin todellisuudessa sodan partaalla toistensa kanssa muun muassa vuoden 1225 Värmlannin liitoksen takia. Vihamielisyydet lakkasivat vasta 1249 Lödösen rauhan yhteydessä. Tässä sekasortoisessa tilassa Ruotsi tuskin pystyi järjestämään varsinaista laajentumisyritystä. Kyseessä on saattanut olla pieni rajakahakka, jota Aleksanteri on liioitellut poliittisten motiivien takia. Professori Jukka Korpelan mukaan koko Aleksanterin sotilasmaineen alkuvaihe on myöhemmin sepitetty osana hänen pyhimyselämäkertakirjoitteluaan.
Ioni
Ioni on sähköisesti varautunut atomi tai molekyyli. Ionin sähkövarauksellisuus aiheutuu joko sen ylimäärästä elektroneja verrattuna atomin järjestysluvun mukaiseen elektronimäärään, jolloin kyseessä on negatiivisesti varautunut anioni tai elektronivajauksesta, jolloin kyseessä on positiivisesti varautunut kationi. Varauksettomalla atomilla protonien ja elektronien lukumäärä on siis yhtä suuri. Koska anionit ja kationit ovat vastakkaisesti varautuneita, ne voivat vetää toisiaan puoleensa sähköstaattisten vetovoimien vuoksi ja muodostaa siten ioniyhdisteitä. Erimerkkisten ionien välisten voimakkaiden sähköisten vetovoimien seurauksena ioniyhdisteiden sulamis- ja kiehumispisteet ovat korkeita.
Sana ioni tulee kreikan kielen sanasta ion, joka tarkoittaa vaeltajaa. Etuliitteet kat- ja an- tulevat kreikan kielen sanoista “alas” ja “ylös”. Erimerkkiset varaukset kulkevat sähkökentällä eri suuntiin.
Ionisaatio
Ionin muodostumista sanotaan ionisaatioksi. Ioneja voi muodostua esimerkiksi säteilyttämällä alkuaineita kaasufaasissa, termisen energian avulla, sähkökemiallisessa kennossa sähkön avulla tai kemiallisissa reaktioissa.
Esimerkiksi kaasufaasissa hopea-atomi ionisoituu luovuttamalla elektronin: Ag → Ag+ + e−. Tähän reaktioon tarvittavaa energiaa kutsutaan ionisoitumisenergiaksi. Alkuaineen toinen ionisaatioenergia on energia, joka vaaditaan seuraavan elektronin irrottamiseksi muodostuneesta positiivisesti varautuneesta ionista. Vastaavasti voidaan määritellä myös kolmas ja neljäs ionisaatioenergia. Koska elektronin irrottua ydin vetää jäljelle jääneitä elektroneja voimakkaammin puoleensa, ovat seuraavien elektronien poistamiseen tarvittavat energiat aina suurempia.
Koska kaasufaasissa tapahtuvaan elektronin irrottamiseen tarvitaan aina energiaa, kyseessä on endoterminen reaktio ja ionisaatioenergia on positiivista. Vaaditun ionisoitumisenergian määrä vaihtelee atomikohtaisesti ja siihen vaikuttaa atomisäde. Atomi, jolla on pienempi atomisäde, vaatii suuremman ionisaatioenergian kuin suuremman atomisäteen omaava atomi. Pienemmällä säteellä valenssielektronien ja ytimen välillä on lyhyempi etäisyys ja siten niiden irrottaminen vaatii enemmän energiaa. Kun kyseessä on ioni, tällöin atomisäteen sijaan puhutaan ionisäteestä. Määritelmä on vastaava kuin atomisäteellä, mutta saman alkuaineen atomi- ja ionisäde eroavat toisistaan, koska ionilla elektronien lukumäärä on muuttunut. Anioni on saman alkuaineen atomia suurempi ja kationi saman alkuaineen atomia pienempi, koska anionilla elektroniverhon elektronien määrä on lisääntynyt ja kationilla vähentynyt verrattuna atomiin.
Jos ionisaatioenergia on suuri (esim. jalokaasut), ei atomi luovuta elektroneja helposti eikä se osallistu kemiallisiin reaktioihin. Toisaalta alkalimetallien 1. ionisaatioenergia on pieni ja ne luovuttavat yhden elektronin helposti ja muodostavat positiivisen kationin. Esimerkiksi perustilassa oleva vetyatomi vaatii ionisoituakseen energiaa 13.6 eV. Energian saatuaan elektroni poistuu kokonaan ytimen vaikutuspiiristä.
Kemiallisessa reaktiossa aineiden atomien uloimpien kuorien elektronit ryhmittyvät uudelleen ja muodostavat kemiallisia sidoksia. Jos sähköisesti neutraalin atomin elektroniverho luovuttaa tai ottaa vastaan yhden tai useamman elektronin, muuttuu atomi positiiviseksi tai negatiiviseksi ioniksi. Jokainen siirtynyt elektroni muuttaa atomin varausta yhden alkeisvarauksen verran. Ionin sähkövaraus on siis jokin alkeisvarauksen kerrannainen. Alkuaineista metallit muodostavat enimmäkseen positiivisia ja epämetallit negatiivisia ioneja. Atomien tai molekyylien välinen elektronegatiivisuusero määrää elektronien jakautumisen. pienoiskuva|Kuvassa havainnollistetaan atomien muuttuminen ioneiksi. Tässä esimerkissä magnesiumatomi luovuttaa ainoat kaksi ulointa elektroniansa happiatomille. Koska magnesium luovutti kaksi elektronia, magnesiumin kemiallisen merkin yläkulmaan lisätään merkintä 2+, joten magnesiumioni kirjoitetaan merkinnällä Mg2+. Vastaavasti merkintä O2- tarkoittaa sitä, että happiatomi on saanut kaksi elektronia lisää ja muodostanut oksidi-ionin. |360x360px
Erilaisia ioneja
Negatiivinen ioni on anioni, eli atomi tai molekyyli, joka vastaanottaa elektroneja. Positiivinen ioni on kationi, eli atomi tai molekyyli, joka luovuttaa elektroneja.
Pääryhmien 1, 2 ja 13 sekä sivuryhmien alkuaineet muodostavat positiivisia ioneja. Pääryhmien 16 ja 17 alkuaineet muodostavat negatiivisia ioneja.
Kationit
Jotkin alkuaineet pystyvät muodostamaan ioneja eri varauksilla. Esimerkiksi lyijy voi luovuttaa joko kaksi elektronia, jolloin siitä tulee Pb2+-ioni, tai neljä elektronia muodostaen Pb4+-ionin.
Anionit
Vain epämetallit muodostavat yksiatomisia anioneja. Jaksollisessa järjestelmässä oikealla olevien yksiatomisten anionien varauksen laskemiseen on olemassa pääsääntö, jonka mukaan varaus on alkuaineen ryhmän numero vähennettynä 18. Esimerkiksi typpi kuuluu ryhmään 15, ja 15–18=–3, eli typpi muodostaa N3--ionin.
Moniatominen ioni
Monet ionit muodostuvat useammasta kuin yhdestä atomista. Moniatomisella ionilla voi olla joko positiivinen tai negatiivinen varaus. Esimerkiksi ammoniumioni NH4+ muodostuu yhdestä typpi- ja neljästä vetyatomista, joilla normaalisti olisi yhteensä 11 elektronia (7 typeltä ja 4x1 vedyltä). Ammoniumioni on kuitenkin luovuttanut yhden elektronin, jolloin siitä on muodostunut kationi.
Yksiatomisen ionin (esimerkiksi kalsiumionin, Ca2+) hapetusluku on yhtä suuri kuin ionin varaus. Moniatomisessa ionissa atomien hapetuslukujen summa on yhtä suuri kuin ionin varaus.
Ionisidokselliset yhdisteet
Ionit muodostavat ionisidoksellisia yhdisteitä. Ionit vetävät puoleensa lähellä olevia vastakkaismerkkisiä ioneja, jolloin syntyy säännöllinen rakenne, ionihila. Ionihilassa jokaisella ionilla on tarkoin määrätty paikkansa. Esimerkiksi yhdessä suolakiteessä voi olla miljardi kertaa enemmän ioneja kuin maapallolla on ihmisiä. Ionisidos on vahva sidos ja ionihilan rakenne on hyvin kestävä.
Ionit sitoutuvat toisiinsa säännöllisesti ja ionirakenteiset yhdisteet muodostavat helposti säännöllisiä kiteitä. Kiteiden muoto riippuu mm. positiivisten ja negatiivisten ionien määräsuhteista ja ionien koosta. Ioniyhdisteitä nimettäessä alkuosa tulee positiiviselta ionilta ja loppuosa negatiiviselta ionilta.
Kun kaasumaisista ioneista muodostuu kiinteää kiteistä ainetta ionisidosten myötä, entalpia muuttuu ja energiaa vapautuu. Kun tällä tavalla syntyy 1 moolin verran kiinteää ainetta, vapautuneen energian määrää kutsutaan hilaenergiaksi. Hilaenergian suuruudessa ionien ominaisuuksilla on merkittävä osuus, sillä hilaenergiaan vaikuttaa ionien varaus ja ionien koko.
Kiinteä ionirakenteinen yhdiste on eriste eikä johda sähköä, mutta liuoksessa tai sulatteessa ionit pääsevät liikkumaan ja ne molemmat johtavat sähköä.
Yksi esimerkki ionisidoksesta on ruokasuola eli natriumkloridi. Se muodostuu positiivisesti varautuneista natriumkationeista eli natriumioneista (Na+) sekä negatiivisesti varautuneista kloorianioneista eli kloridi-ioneista (Cl-). Ruokasuolan kiteet sisältävät lukemattomia ioneja, jotka ovat järjestäytyneet tiiviisti yhteen ionisidosten kiinnittämänä. pienoiskuva|Ionien järjestäytyminen ruokasuolan kiteessä
Rapa-Ripa
thumb|Rapa-Ripa Rapa-Ripa on hahmo Charles M. Schulzin luomassa Tenavat-sarjakuvassa. Hän on jatkuvasti likainen ja pölypilven ympäröimä poika, jonka lähes kaikki esiintymiset sarjassa liittyvät jollain tavalla hänen likaisuuteensa.
Rapa-Ripan varhaisimmissa esiintymisissä hänen likaisuutensa johtuu yksinkertaisesti sottaisista tavoista; hän ei pyri likaisuuteen mutta ei myöskään yritä pysyä puhtaana. Myöhemmin sarjassa annettiin kuitenkin ymmärtää, että hän vetää tuntemattomasta syystä magneetin tavoin likaa puoleensa, halusi tai ei, ja kykenee nostattamaan pölypilven jopa vesi- tai lumisateessa. Rapa-Ripa suhtautuu likaisuuteensa ylpeydellä ja sanoo joskus kantavansa yllään muinaisten aikojen tomua. Muutaman kerran hänet on nähty tilapäisesti puhdistautuneena, jolloin häntä on yleensä ollut vaikea tunnistaa.
Rapa-Ripa kuuluu Jaska Jokusen baseball-joukkueeseen. Hän pukeutuu aina haalareihin.
Rapa-Ripa nähtiin Tenavissa ensi kerran 13. heinäkuuta 1954. Hän esiintyi Tenavien historian aikana vain noin sadassa stripissä. Rapa-Ripa-stripit vähenivät 1960-luvun loppua kohti, ja hän oli lähes koko 1970-luvun ajan poissa sarjasta, mutta alkoi taas esiintyä säännöllisemmin 1980-luvulla. Schulz sanoi eräässä haastattelussa kyllästyneensä hahmoon, koska pelkästä likaisuudesta oli hankala keksiä enempää vitsejä, mutta hahmon suosion vuoksi lukijat toivoivat jatkuvasti Rapa-Ripan esiintyvän sarjassa. Hahmo nähtiin lähinnä yksittäisissä irtovitseissä.
Elena Sofia Ricci
Elena Sofia Ricci (s. 29. maaliskuuta 1962 Firenze, Italia) on italialainen näyttelijä. Hän on kotimaassaan suosittu komedienne, joka on tehnyt urallaan myös draamallisia roolisuorituksia.
Riccillä on kaksi tytärtä, yksi näyttelijä-ohjaaja Pino Quartullon kanssa ja yksi säveltäjä-kapellimestari Stefano Mainettin kanssa.
Airo
thumb|Perinteisiä puisia airoja nojallaan aitaa vasten. thumb|220px|[[Croker-merkkiset kilpasoutuairot.]]
Airo on pitkävartinen väline, jota käytetään soutamiseen. Airot tukeutuvat veneeseen tukipisteinä toimivissa hankaimissa siten, että soutaja katsoo soutaessaan veneensä perää kohti. Airon osat ovat lapa, varsi ja pyyry.
Tavallisesti soutuveneessä on soutajaa kohti yksi airopari, toisin sanoen yksi airo veneen kummallakin laidalla. Suuremmissa laivoissa - kaleereissa, uiskoissa ym. - on ollut erikseen soutajat kummankin puolen airoille tai jopa useampia soutajia kutakin airoa kohti, jotka pisimmillään saattoivat olla yli 12-metrisiä. Airojen ja lavan koko vaihtelee veneen ja soutajan tarpeiden mukaan. Iso soutaja tai vene vaatii isommat airot.
Suomen kielen sana airo on lainattu ammoin germaanisista kielistä. Sanalla on vastine kaikissa itämerensuomalaisissa kielissä, ja samaa alkuperää on myös esimerkiksi ruotsin åra.
Arthur William Forsman
Arthur William Forsman (22. syyskuuta 1863 Viipuri – 7. kesäkuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja valtiopäivämies.
Forsmanin vanhemmat olivat Viipurin hovioikeuden presidentti, senaattori Paul Emil Forsman ja Emma Sofia Viktorina Kuhlström. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1881 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1887. Forsman sai varatuomarin arvon 1890.
Arthur William Forsman oli naimisissa vuodesta 1892 Maria Ehrnroothin kanssa. Heidän poikansa oli sosiaaliministeriön alkoholikemistinä toiminut filosofian tohtori William Reinhold Forsman (s. 1893).
Kreikka lasten Eurovision laulukilpailussa
Kreikka on osallistunut Lasten Eurovision laulukilpailuun kuusi kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 2003. Kreikan paras sijoitus on vuodelta 2005, jolloin se sijoittui kuudenneksi Alexandrosin ja Kallin esittämällä kappaleella "Tora Einai I Seira Mas".
Valdemar III
Valdemar III (1315–1364) oli Tanskan kuningas 1326–1330. Hän oli epäsuositun Kristofer II:n vastakuningas, mutta kohtasi myös itse paljon vastustusta ja luopui kruunusta vuonna 1329. Valdemar oli vuosina 1325–1326 ja 1330–1364 Slesvigin herttua.
Valdemar valittiin kuninkaaksi 11-vuotiaana, kun Kristofer II oli ajettu maanpakoon. Valdemarin eno kreivi Gerhard III oli Tanskan todellinen hallitsija alaikäisen kuninkaan hallituskaudella. Talonpoikia uusi hallinto ei kuitenkaan miellyttänyt, ja useiden kapinoiden jälkeen Valdemar luopui kruunusta ja Kristofer II:n annettiin palata valtaistuimelle.
Abhinaya
Abhinaya tarkoittaa intialaisen klassisen tanssin ilmaisua, eli "ekspressiivistä aspektia". Ilmaisu jaetaan klassisessa tanssissa neljään eri pääasiaan:
Mika Kähönen
Kähönen valmistui lääkäriksi ja lääketieteen tohtoriksi Tampereen yliopistolta. Hänen englanninkielinen väitöskirja (1995) tarkasteli kohonneen verenpaineen hoitoa ja oli otsikoitu Long-term antihypertensive therapy and arterial function in experimental hypertension.
Professori Kähönen on tuottelias tutkija, hänen julkaisuluettelossaan on yli 550 nimikettä. Vuonna 2018 Kähönen nousi arvostetulle viitatuimpien tutkijoiden 2018 Highly Cited Researchers -listalle tieteenrajat ylittävän tutkimuksen aihepiiristä. Maailmanlaajuisesti tällä alansa viitatuimpien (siteeratuin 1 %) listalla on kaikki aihealueet mukaan luettuna runsas 4 000 tutkijaa 21 tieteenalalta ja noin 2 000 tieteenrajat ylittävää tutkijaa. Tutkijoista 33 työskentelee ensisijaisesti Suomessa.
Musiikkivuosi 1989
Musiikkivuosi 1989 käsittelee vuoden 1989 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Novosibirskin alue
Novosibirskin alue on Venäjän federaatioon kuuluva alue Etelä-Siperiassa Aasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa Tomskin alueeseen, idässä Kemerovon alueeseen, etelässä Altain aluepiiriiriin ja Kazakstaniin sekä lännessä Omskin alueeseen.
Maantiede
Novosibirskin alue kuuluu pääasiassa Länsi-Siperian alankoon, vain itäosassa on ylänköä. Alueen merkittävimmät joet ovat Ob ja Om. Suurimmat järvet ovat Tšany, Sartlan, Ubinskoje ja Urjum. Alueen eteläosat ovat aroa ja pohjoisosat lehti- ja havumetsää. Soita on noin 35 % pinta-alasta.
Historia
Novosibirskin alue perustettiin 28. syyskuuta 1937, jolloin Länsi-Siperian aluepiiri jaettiin kahteen osaan, Altain aluepiiriksi ja Novosibirskin alueeseen. Vuonna 1943 Novosibirskin alueesta erotettiin Kemerovon alue ja vuonna 1944 Tomskin alue.
Väestö
Asukasluvun kehitys
Novosibirskin alueen suurin kaupunki on Novosibirsk (1 473 754 as. v. 2010). Muita kaupunkeja ovat Berdsk (97 296 as.), Iskitim (60 078 as.), Kuibyšev (45 299 as.), Barabinsk (30 394 as.), Karasuk (28 586 as.), Ob (25 382 as.), Tatarsk (24 217 as.), Togutšin (21 900 as.). Lisäksi alueella on monia tätä pienempiä kaupunkeja ja kaupunkimaisia taajamia.
Vuoden 2002 kansallisuusjakauma
Hallinto
Novosibirskin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja alueen pääkaupunki on Novosibirsk (1903–25 nimenä Novonikolajevsk). Alue on jaettu hallinnollisesti 30 piiriin ja 14 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat aluehallinnon päämies ja alueneuvosto.
Talous
Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Novosibirskin alue tuotti vuonna 2010 yhteensä 482,0 miljardin ruplan osuuden eli 1,29 % Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 180 800 ruplaa eli noin 4 429 euroa. Tämä on vain 69 % Venäjän keskiarvotasosta.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, rauta-, värimetalli-, kemian-, elintarvike-, rakennusaine- ja kevytteollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, vihanneksia, pellavaa ja auringonkukkia. Lisäksi on karjan ja siipikarjanhoitoa.
Navarasas
Navarasas tarkoittaa intialaisen klassisen tanssin yhdeksää eri tunnetilaa. Tunnetilat ovat:
Marco Fu
thumb|250px|Marco Fu 2013
Marco Fu Ka-chun (s. 8. tammikuuta 1978 Brittiläinen Hongkong) on tunnettu hongkongilainen snooker-ammattilainen. Hän on kotoisin Happy Valleysta, Hongkongista. Fu aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 ja on voittanut ammattilaisturnauksen sekä parhaimmillaan ollut ammattilaisten ranking-listalla sijalla 8. Fu on tehnyt urallaan 490 yli sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnaustasolla, mukaan lukien 147 pisteen maksimibreikin vuonna 2000.
Lupaava nuori
Marco Fun nimi tuli tunnetuksi vuoden 1997 amatöörien maailmanmestaruuskisoissa Zimbabwessa kun hän voitti finaalissa englantilaisen Stuart Binghamin.
147 suorittanut ammattilainen
Vuonna 2000 Fu kirjoitti kappaleen snookerhistoriaa suorittamalla 147 pisteen maksimibreikin ammattilaisturnaustasolla Regal Scottish Masters-turnauksessa.
Vuoden 2006 maailmanmestaruusturnauksessa Fu raivasi tiensä toistamiseen semifinaaliin, jossa hän kuitenkin hävisi Peter Ebdonille. Tämä oli merkki siitä, että mm. lyöntitekniikan kehittäminen valmentajan (snooker-veteraani Terry Griffiths) kanssa alkoi tuottaa tulosta
Turnausvoittaja
Kausi 2006/2007 ei ollut Fulle erityisen menestyksekäs ja kaudelle 2007/2008 hänen ranking-sijoituksensa oli vasta 27. Vihdoin vuonna 2007 Marco Fu voitti ensimmäisen ranking-turnauksensa kun hän päihitti Grand Prix-turnauksen finaalissa Ronnie O’Sullivanin lukemin 9–6. Maaliskuussa 2008 Fu päihitti jälleen O’Sullivanin Honghe Industrial China Open-turnauksen ensimmäisellä kierroksella. Tämä oli heidän 13:s kohtaaminen ammattilaisturnaustasolla ja Fu on voittanut näistä seitsemän, mikä melko harvinaista O’Sullivania vastaan. Kauden vahvojen esitysten kautta Fu teki vahvaa nousua ranking-listalla palaten eliittiin eli 16 parhaan joukkoon kaudelle 2008/2009. Vahva kausi näytti saavan jatkoa maailmanmestaruusturnauksessa, jonka Sheffieldissä pelattavaan loppuvaiheeseen hän selvitti tiensä karsinnoista, mutta ensimmäisen kierroksen tiukassa aasialaismittelössä Fu hävisi Ding Junhuille ratkaisevassa erässä 10–9.
Vakuuttava nousi jatkui kauden 2008/2009 alkupuoliskolla, sillä neljännesfinaalipaikka Kiinan Roewe Shanghai Masters-turnauksessa, pääsy 16 parhaan joukkoon London Royal Watches Grand Prix-turnauksessa, sekä syyskauden lopettavan Maplin UK Championship-turnauksen finaalipaikka takasivat Fulle nousua Provisional Ranking-listalla jo 10 parhaan joukkoon. Finaaliottelussaan Fu hävisi niukasti erin 9–10 Shaun Murphylle, joka ei kuluneen kauden aikana ollut voittanut yhtäkään ottelua ennen tätä turnausta.
JACK Audio Connection Kit
JACK Audio Connection Kit (lyhyesti JACK) audiopalvelinohjelmisto useille käyttöjärjestelmille. Ohjelmisto on suunniteltu alhaiselle viiveelle (latenssille). Alkuperäinen kehittäjä Paul Davis sai kehitystyöstä Open Source Award -palkinnon vuonna 2004. Ohjelmiston kehitys on juontuu ammattilaiskäyttöön suunnatun Ardour-ohjelmiston kehityksestä.
Marco Fu
Turnausvoittaja
Kausi 2009/2010 ei sujunut Fun osalta kovin hyvin, sillä ranking-turnauksista paras saavutus tuli kevään Sanyuan Foods China Openissa, missä hän eteni neljännesfinaaliin häviten ottelunsa turnauksen voittajalle Mark Williamsille. Muissa pääkiertueen turnauksissa Fu hävisi viimeistään jo toisella kierroksella. Yksi positiivinen turnaus Fulla kuitenkin oli, sillä hän voitti Championship Leaguen finaalissa Mark Allenin erin 3–2. Tämä ei kuitenkaan kuulu ammattilaisten pääkiertueelle, eikä tästä turnauksesta jaeta ranking-pisteitä.
JACK Audio Connection Kit
Linuxissa JACK tukee muun muassa ALSA, OSS, FFADO (FireWire) -ajureita.
Marco Fu
Taitoa ja tahtoa
Marco Fu on taitava break-builder ja on saavuttanut 147 lyöntisarjanammattilaisturnaustasolla pelatussa Regal Scottish Masters-turnauksessa. Lisäksi hän on tehnyt 501 sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ja on kaikkien aikojen breikkilistalla 10. parhaan joukossa. Hän on myös kova taistelija ja osoittautunut monelle huippupelaajalle vaikeaksi vastukseksi.
JACK Audio Connection Kit
OS X:ssä JACK tukee Core Audio -ajureita.