cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Al Capone
Alku
thumb|250px|Caponen talo Chicagossa osoitteessa 7244 Prairie Avenue vuonna 1929. Torrion toinen avustaja oli Dion O’Bannion, jota kutsuttiin liikanimellä ”Gimpy” eli Nilkku. Hän oli pudonnut pienenä raitiovaunusta eikä vamma parantunut koskaan. Virallisesti hän oli kukkakauppias. Tätä työtä hän teki päivisin ja omisti illat murroille, ryöstöille ja kieltolain tultua voimaan viinantrokaukselle. O’Bannion oli kitsas ja verenhimoinen, Torrio sen sijaan suosi enemmän lahjuksia ja vältti murhia viimeiseen asti. Torrio pyrki rakentamaan Chicagon eri gangsteriliigojen välille löyhän liittojärjestelmän, jossa laittomien liiketoimien markkina-alueita säädeltiin yhteisellä sopimuksella.
Uran huippu
thumb|250px|Al Caponen selli, jossa hän suoritti luvattoman aseen hallussapidosta saamaansa tuomiota vuonna 1930. Eastern State Penitentiary. Vuosina 1925–1930 Capone kasvatti liiketoimiaan merkittävästi ja hänestä tuli Chicagon suurin viinatrokari. Hänen vuositulojensa on arvioitu olleen parhaimmillaan 100 miljoonaa dollaria. Nimellisesti hän oli huonekalukauppias. Caponen panimoissa oli koko hänen uransa ajan tiukka aikataulu, jonka mukaan tietty määrä alkoholia oli tuotettava yhdessä yössä. Capone myös toi Chicagoon Kanadasta salakuljetettua alkoholia. Lisäksi hän sai tuloja uhkapeliluolien ja prostituution avulla.
Kesästä 1928 lähtien Capone asui ja piti päämajaansa hotelli Lexingtonissa. Hänellä oli kokonaan käytössä hotellin neljäs kerros, osia kolmannesta ja lisäksi muita yksittäisiä huoneita. Hänen oma sviittinsä käsitti kuusi huonetta ja hänen käytössään oli myös oma erityiskeittiö ja keittiömestari. Tarkoitus oli suojata häntä myrkyttämiseltä. Saadakseen hengähdystaukoja Chicagon gangsterisodankäynnistä Capone osti myös huvilan Floridan Palm Islandilta (Miami). Caponen ollessa poissa Frank Nitti hoiti hänen rikosimperiuminsa juoksevia asioita. Caponen pahimpia vastustajia Chicagon gangsterisodissa olivat varsinkin Dion O’Banionin liigaan kuuluneet George ”Bugs” Moran ja Earl ”Hymie” Weiss miehineen.
Capone oli häikäilemätön ja usein tapatti kilpailijansa ennen kuin nämä kasvoivat liian vahvoiksi. Tunnetuin Caponen järjestämä murha lienee vuoden 1929 niin sanottu ystävänpäivän verilöyly eli Bugs Moranin jengin kuuden jäsenen surmaaminen. Kyseisessä joukkoteloituksessa sai surmansa myös yksi ulkopuolinen. Capone itsekin joutui useita kertoja murhayritysten kohteeksi, mutta hän selvisi niistä ehjin nahoin.
Uran loppu
Ensimmäisen kerran Capone tuomittiin vuonna 1930 Philadelphiassa aseen luvattomasta hallussapidosta vuodeksi vankeuteen, mutta tuomio lyheni hyvän käytöksen perusteella kymmeneen kuukauteen.
Valtiovarainministeriön agentti Eliot Ness tutki Caponen toimia saadakseen hänet vangittua. Nessin ryhmää alettiin kutsua nimellä Lahjomattomat (the Untouchables), koska hän ilmoitti julkisesti, ettei vastaanota lahjuksia. Caponea ei kuitenkaan pystytty liittämään todistetusti viinan myyntiin, mutta lopulta hänet tuomittiin vuonna 1931 veronkierrosta 11 vuodeksi vankeuteen. Eliot Nessin agentit olivat takavarikoineet Caponen kirjanpitoa, ja voitiin todeta, että hänen ilmoitetut tulonsa olivat liian pienet riittääkseen hänen omaisuuteensa ja elintasoonsa. Tuoreen lain mukaan myös rikollisilla toimilla saaduista tuloista oli maksettava tuloveroa. Tuomio oli pisin mahdollinen veronkierrosta annettava.
Vuonna 1932 Capone lähetettiin Atlantan vankilaan. Kun hän yhä sieltä käsin pystyi hoitamaan liiketoimiaan, hänet lähetettiin 1934 tiukemmin valvottuun Alcatraziin. Kieltolain kumoamisen myötä Caponen luoma imperiumi alkoi nopeasti hiipua. Todistettu rikosten jatkaminen vankilasta käsin merkitsi lisätuomiota. Capone siirrettiin 6. tammikuuta 1939 Federal Correctional Institution -vankilaan Terminal Islandille, josta hänet laskettiin ehdonalaiseen vapauteen 16. marraskuuta 1939 huonon kuntonsa ja neurosyfiliksen vuoksi heikentyneen todellisuudentajunsa takia.
Luettelo Suden tähdistön tähdistä
Luettelo Suden tähdistön tähdistä:
Pentti Seppänen
alt=|pienoiskuva|Pentti J.P. Seppänen Pentti Jaakko Pietari Seppänen (s. 6. joulukuuta 1910 Kivijärvi – 3. heinäkuuta 1962 Rovaniemi) oli Rovaniemen kirkkoherra ja Kemin rovastikunnan lääninrovasti.
Perhe
-Vanhemmat: Jaakko Leonard Seppänen, Rovaniemen kirkkoherra ja maalaisliiton kansanedustaja, kansakoulunopettaja Laina Maria Seppänen os. Krank, säveltäjä -kirkkoherra Frans Petter Krankin ja Maria Elisabet Krankin (os. Durchmanin) tytär.
-Puoliso: Maila Enne Räty (1915 -1995), Antti Rädyn ja Iida Rädyn os. Karppisen tytär
-Lapset: Hely Marjatta (s. ja k. 1938), Taimi Lilja (s. ja k. 1938), Terttu Maila Tellervo, Viena Sinikka (1941 – 1949), Pertti Jaakko Kullervo, Jarmo Pentti Albert, Pirjo Sorja Soilikki, Markku Pentti Antero, Sirpa Ulla Anneli, Arto ja Kaarlo (s. ja k. 1954), Harri Pentti Pietari.
Virkaura ja elämä
Pentti Seppänen syntyi Kivijärvellä 6. joulukuuta 1910 ja eli lapsuuden Haapajärvellä. Hän kävi koulua Haapajärvellä ja Oulun lyseossa. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Rovaniemellä. Papiksi hänet vihittiin Oulussa vuonna 1935.
Pentti Seppäsen papin ura alkoi Ranualta 1935, jossa hän toimi yhden vuoden. Koko lopun elämänsä ajan hän palveli pappina Rovaniemellä eri tehtävissä, kappalaisena vuodesta 1936 alkaen ja kirkkoherrana vuodesta 1953 alkaen. Kemin rovastikunnan lääninrovastiksi hänet kutsuttiin vuonna 1956, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. Papin työn ohessa Pentti Seppänen toimi Lapin rajavartioston sotilaspappina ja oli sotilasarvoltaan luutnantti. Talvi- ja jatkosodassa hän oli sotilaspappina Sallan suunnalla ja Viipurinlahdella, Rovaniemellä papin tehtäviä hoitamassa ja evakkotalvena Ruotsissa n. 5000 evakkolaisen pappina. Pentti ja Maila Seppäsen elämästä on kirjoitettu Perintö- niminen romaani v.2010.
Viime sodissa Rovaniemi tuhoutui lähes kokonaan, myös kirkko, pappilat ja kaikki seurakunnalliset rakennukset. Pentti Seppänen toimi Rovaniemen seurakunnan jälleenrakennustoimikunnan puheenjohtajana. Tänä aikana rakennettiin väliaikaiset pappilat, kanttorila, väliaikainen parakkikirkko ja 1950 uusi kirkko ja alttarifresko 1951, myöhemmin myös uusi seurakuntatalo pappiloineen ja virastotalo. Pentti Seppänen edisti tehtävässään Rovaniemen kirkon Elämän Lähde - freskon syntyä. Taiteilijan ja Seppäsen freskoa koskeva kirjeenvaihto, niin kuin muukin kirjeenvaihto, on tallennettu Oulun Maakunta -arkiston Lestadiana -kokoelmaan. Seurakunnassa käynnistettiin myös uusia toimintamuotoja mm. partiotoiminta ja torvisoittokunta sai alkunsa ja seurakunta sai leirikeskukset Paaniemelle ja Norvajärvelle sekä rukoushuoneet Viirinkylään ja Auttiin.
Pentti Seppänen muistetaan etenkin sananjulistajana ja lukuisien hengellisten ym. tekstien kirjoittajana. Lestadiolaisuudessa hän kuului ensin Rauhan Sana -liikkeeseen, mutta irtautui siitä ns. Antinpäivän kokouksessa ja siirtyi vanhoillislestadiolaisiin.
Kalašnikov-konserni
Kalašnikov-konserni on venäläinen valtionkonserni Rostehiin kuuluva holdingyhtiö. Merkittävä, 49 prosentin vähemmistöosuus yhtiöstä on kuitenkin myyty venäläisille yksityissijoittajille. Konserni kehittää ja valmistaa automaatti- ja tarkkuusaseita ja ohjattavia ammuksia sekä siviilituotteiksi luettuja metsästys- ja kilpailuaseita. Puolustusvälinetuotanto sisältää myös automaattiaseisiin kytkettäviä pienoiskranaatinheittimiä, tarkkuusohjaavia aseita ja ilmatorjunta-aseita. Konserniin kuuluu useita tytäryrityksiä, joista tunnetuin on Iževskin asetehtaan perinteitä jatkava, muun muassa rynnäkkökiväärejä ja metsästysaseita valmistava Ižmaš. OAO Ižmaš muutti nimensä vuonna 2013 Kalašnikov-konserniksi.
Ižmaš
Iževskin asetehdas perustettiin Aleksanteri I:n määräyksestä vuonna 1807 Iževskin kaupunkiin.
Tehdas valmistaa runsaasti myös metsästysaseita, kuten Suomessa metsästäjien keskuudessa hyvin tunnettuja Baikal-merkkisiä haulikoita.
Tehdas valmistaa myös henkilöautoja ja moottoripyöriä.
Iževskin autotehdas ja Iž-autot
IŽ on Iževskin autotehtaalla (, tai, aiemmin myös ) on venäläinen automerkki. Sen jälkeen, kun Moskvitš teki konkurssin, IŽ piti hallussaan pientä osaa Venäjän automarkkinoista edullisilla mutta tilavilla ajoneuvomalleillaan. Neuvostoliiton aikana IŽ valmisti Moskvitšin malleista omia sovelluksiaan, kuten pakettiauto- ja farmariversioita. IŽ valmisti myös Moskvitšin tehtaan ralliauton.
Vuoden 2005 jälkeen tuotannossa olleita automalleja ovat Kia Spektra, Rio ja Sorento ja VAZ-207 sekä Lada Granta. Elokuussa 2009 Ižmaš-konsernin autoja valmistava tytäryhtiö IžAvto hakeutui konkurssiin. Vuosien 2010-2011 aikana IžAvto siirtyi osaksi AvtoVazia. Pian aloitettiin Ladojen uudemman mallin (Granta) tuotanto myös Iževskin tehtaalla. AvtoVaz on puolestaan osa valtionkonserni Rostehin tytäryhtiötä, autoalan holdingyhtiötä OAO RT-Avtoa.
Tehdas on valmistanut myös moottoripyöriä, joita on Suomessa myyty nimellä IC.
Zala Aero Group
Helmikuussa 2015 Kalašnikov-konserni kertoi hankkivansa määräenemmistön vuonna 2005 perustetusta Zala Aerosta. Zala Aero on vuonna 2005 perustettu miehittämättömiä ilma-aluksia eli drooneja (UAV) ja räjähdelennokkeja sekä näihin liittyviä laitteistoja niin sotilaalliseen kuin viranomais- ja siviilikäyttöönkin.
Hyökkäyssodassa Ukrainaan 2022 Venäjän asevoimat ovat käyttäneet usean Zala Aeron lennokimallin aseita. Oryx-sivuston dokumentoiman aineiston mukaan Zala Aeron valmistamista lennokeista Ukrainassa on lokakuun 22. päivään 2022 mennessä käytetty ainakin Zala 421-16Е2 ja Zala 421-16EM -lennokkeja. Lisäksi muut lähteet kertovat Venäjän asevoimien käyttäneen Ukrainassa useita kohteeseen osuessaan räjähtäviä Zala Kub- ja Zala Lancet-lennokkeja.
Diya
Diya on islamilaisessa oikeudessa uhrille tai uhrin läheisille maksettava taloudellinen korvaus jonka syytetyn tulisi maksaa, kun rikoksessa on kyse murhasta, vammantuottamuksesta tai vahingonteosta. Se on vaihtoehtoinen rangaistus qisallelle. Arabian kielessä sana merkitsee lunnaita, ja kirjoitetaan joskus myös diyah tai diyeh. Diya-menetelmää sovelletaan vain silloin, kun uhrin perhe haluaa tehdä kompromissin syyllisen kanssa.
Diya-korvaukset ovat historian aikana vaihdelleet uhrin sukupuolen ja uskonnon mukaan. Nykyään diya on käytössä Iranin, Pakistanin, Saudi-Arabian ja Yhdistyneiden arabiemiirikuntien oikeusjärjestelmissä.
Diyan arvo vaihtelee uhrin uskonnon, sukupuolen ja laillisen aseman mukaan (vapaa vai orja). Vapaan muslimimiehen osalta hänen elämänsä diyah-arvo asetettiin perinteisesti 100 kamelin arvoksi. Tämä oli arvoltaan 1000 dinaaria tai 12000 dirhamia, mikä vastaa 4,25 kilogrammaa kultaa tai 29,7–35,64 kilogrammaa hopeaa.
Diyah ei ole sama musliminaisille ja muslimimiehille šaria-tuomioistuimissa, sillä musliminaisen elämän diyah-arvo on puolet muslimimiehen elämästä perinteisessä islamilaisessa laissa.
Saudi-Arabia
Kun Saudi-Arabiassa henkilö tappaa toisen tahallisesti tai tahattomasti, šaria-tuomioistuimen on päätettävä määrätystä rahasta.
Korvauksen määrä perustuu vastuun prosenttiosuuteen. Rahaa ei makseta vain murhasta, vaan myös luonnottomasta kuolemasta, joka tulkitaan siten, että esimerkiksi kuoleman sattuessa tulipalossa tai liikenneonnettomuudessa vastuu kuuluu syytetylle. Diyah- korvauksen määrä riippuu myös uhrin uskonnosta.
Human Rights Watch ja Yhdysvaltojen uskonnonvapauden raportti toteavat, että Saudi-Arabian šaria-tuomioistuimissa korvaus on syrjivää. Jos tuomioistuin tekee tuomion sellaisen uhrin hyväksi, joka on juutalainen tai kristitty mies, uhrilla on oikeus saada vain 50 prosenttia korvauksesta, jonka miespuolinen muslimi saisi. Buddhalaiset, hindut ja ateistit taas saavat vain yhden kuudestoistaosan määrästä, jonka miespuolinen muslimi saisi.
Iran
Neljän haramin kuukauden aikana (Dhu al-Qi'dah, Dhu al-Hijjah, Muharram ja Rajab) diya-rahan määrä nousee kolmanneksella.
Iranin vuoden 1991 islamilainen rikoslaki määritteli alun perin korvauksen olevan saatavilla vain muslimimiehelle. Vuonna 2003 Ayatollah Khamenei muutti vuoden 1991 lakia, joka johti siihen, että muslimeille ja muille kuin muslimeille myönnettiin sama diya. Vuoden 2006 Yhdysvaltain ulkoministeriön uskonnonvapausraportin mukaan Iranissa naiset ja Bahai-uskontoon kuuluvat jätettiin vuoden 2003 tasoitusmääräysten ulkopuolelle.
Joseba Etxeberria
Joseba Etxeberria Lizardi (s. 5. syyskuuta 1977 Elgoibar, Guipúzcoan maakunta, Espanja) on espanjalainen baskisukuinen jalkapalloilija. Laitahyökkääjänä pelannut Etxeberria edusti bilbaolaista Athleticia suurimman osan urastaan, jonka kapteeninakin hän toimi. Vuodesta 2018 hän on toiminut Segunda Divisiónissa pelaavan Tenerifen päävalmentajana.
Etxeberrian ensimmäinen seura oli CD Elgoibar, johon hän liittyi 9-vuotiaana. Elgoibarista hän siirtyi pian sansebastiánilaisen Real Sociedadin riveihin käytyään näytillä myös Athleticissa. Ensimmäisen aikuisten ottelunsa Realissa Etxeberria pelasi seuran B-joukkueessa keväällä 1994, ja 29. tammikuuta 1995 hän debytoi edustusjoukkueessa Espanjan pääsarjan Primera Divisiónin ottelussa Españolia vastaan. Jo seuraavana kesänä Athletic osti tuolloin 17-vuotiaan Etxeberrian 550 miljoonalla pesetalla.
Athleticissa Etxeberria pelasi yhtäjaksoisesti kaudesta 1995–1996 lähtien. Yksi seurajoukkueuran kohokohdista oli sijoittuminen Espanjan pääsarjan toiseksi kaudella 1997–1998, minkä myötä joukkue pääsi seuraavan kauden Mestarien liigaan. Etxeberria on toiseksi eniten Espanjan pääsarjan otteluita Athleticin paidassa pelannut pelaaja José Ángel Iribarin jälkeen. Hän päätti uransa 15 Athletic-vuoden jälkeen kauteen 2009–2010, jonka hän pelasi poikkeuksellisesti palkatta kiitoksena seuralle ja sen kannattajille.
Etxeberria voitti alle 20-vuotiaiden MM-turnauksen maalikuninkuuden vuonna 1995, ja nousi pian myös Espanjan A-maajoukkueeseen. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1998 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2000 ja 2004 EM-kilpailuissa. Hän on pelannut 53 maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia. Epävirallisessa Baskimaan maajoukkueessa Etxeberria on pelannut kymmenen ottelua ja tehnyt kaksi maalia.
Martin Andermatt
Martin Andermatt (s. 21. marraskuuta 1961) on sveitsiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana
Andermatt pelasi amatöörinä SC Zugin, FC Baarin, FC Emmenbrücken ja FC Wettingenin joukkueissa. Hän pelasi ammattilaisena myös Grasshopper-Club Zürichissä ja FC Baselissa. Grasshoppersissa Andermatt voitti Sveitsin mestaruuden ja Sveitsin Cupin. Hän pelasi myös Sveitsin maajoukkueessa.
Ura valmentajana
Andermatt aloitti valmennusuransa pelaaja-valmentajana FC Emmenbrückenin joukkueessa 1995. Hän siirtyi kahden kauden jälkeen FC Winterthuriin, josta 1998 FC Badenin joukkueeseen. Maaliskuussa 1999 Andermatt siirtyi SSV Ulmin päävalmentajaksi. Andermatt nosti seuran 2. Bundesliigassa sijalle 3 ja nosti seuran ensimmäistä kertaa 1. Bundesliigaan. Joukkueen kausi 1999–2000 alkoi hyvin, mutta lopulta SSV Ulm romahti ja putosi 2. Bundesliigaan. Andermatt sai potkut syyskuussa 2000 huonosti alkaneen 2. Bundesliigakauden jälkeen.
Marokon lippu
right|220px|thumb|Marokon lippu.
Martin Andermatt
Ura valmentajana
Kesällä 2001 Andermatt siirtyi Eintracht Frankfurtin päävalmentajaksi. Andermattin tavoitteena oli nostaa seura takaisin 1. Bundesliigaan, mutta tavoitteet eivät täyttyneet ja Andermatt sai potkut maaliskuussa 2002. Hän palasi Sveitsiin FC Wilin päävalmentajaksi, mutta sai potkut 2003 tehden tilaa Igor Belanoville.
Marokon lippu
Marokon lippu on Marokon tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön 17. marraskuuta 1915 ja sen mittasuhteet ovat 2:3. Lipun punainen kenttä viittaa Marokon kuninkaallisen perheen polveutumiseen profeetta Muhammadista. Lipun keskellä oleva vihreä viisisakarainen tähti on Salomon sinetti, muinainen hyvinvoinnin ja elämän symboli.
Martin Andermatt
Ura valmentajana
2003 Andermatt siirtyi liechtensteiniläisseura FC Vaduzin päävalmentajaksi toimien samalla myös maajoukkueen päävalmentajana. Andermattin alaisuudessa FC Vaduz pelasi Sveitsin 2.divisioonassa, mutta kaudella 2004–2005 pelit eivät sujuneet odotusten mukaan ja Andermatt sai potkut neljä kierrosta ennen loppua.
Liechtensteinin maajoukkue menestyi Andermattin alaisuudessa kehnosti. Vaikka joukkue ylsi EM-karsinnoissa 2004 mm. yllätystasapeliin Portugalin kanssa, MM-karsinnoissa 2006 Liechtenstein hävisi kaikki ottelunsa. Andermatt jätti tehtävänsä lokakuussa 2006 ja siirtyi BSC Young Boysin päävalmentajaksi. Ensimmäisella kaudellaan berniläisseuran peräsimessä Andermatt luotsasi seuran liigassa sijalle 4.
Kausi 2008/09 alkoi Young Boysin kannalta kehnosti ja kolmen liigakierroksen jälkeen heinäkuun lopussa 2008 Andermatt sai potkut tehtävistään. Hän palasi valmennustehtäviin lokakuussa 2009, kun Sveitsin liigassa hännille juuttunut FC Aarau palkkasi hänet valmentajakseen. Hän ei kuitenkaan onnistunut kääntämään Aaraun kurssia, ja seura keräsi Andermattin alaisuudessa pelaamassaan 17 ottelussa ainoastaan kuusi pistettä. Andermatt sai potkut tehtävistään huhtikuussa 2010.
Toukokuussa 2011 Andermatt palasi valmentajaksi, kun Sveitsin liigan hännille juuttunut AC Bellinzona palkkasi hänet pelastamaan seuran varmalta putoamiselta. Andermatt johdatti Bellinzona 2–0 voittoon Grasshopper-Club Zürichistä viimeisellä kierroksella. FC St. Gallenin hävittyä samaan aikaan BSC Young Boysille pelastui Bellinzona suoralta putoamiselta. Sarjakarsinnassa Andermattin suojatit saivat vastaansa Servetten. Ensimmäinen osaottelu päättyi Bellinzona 1–0 kotivoittoon, mutta vieraissa Servette oli parempi maalein 3–1 ja näin Andermattin miehistön kohtalona oli putoaminen liigasta. Andermatt jatkoi seuran päävalmentajana alemmalla sarjatasolla. Hän sai potkut toukokuussa 2012, kun Bellinzona ei onnistunut kauden päätteeksi nousemaan takaisin liigaan.
Andermatt palasi Bellinzonan peräsimeen jo vuoden 2013 alussa. Andermattin johdolla joukkue sijoittui Challenge Leaguessa toiseksi. Talousvaikeuksien vuoksi hänen sopimustaan seuran kanssa ei kuitenkaan jatkettu.
Tammikuussa 2014 Andermattista tuli FC Zugin päävalmentaja. Hän sai potkut seurasta kesäkuussa 2015.
Turning Point USA
Turning Point USA (TPUSA) tai lyhyemmin Turning Point on yhdysvaltalainen voittoa tavoittelematon järjestö, jonka tarkoituksena on edistää konservatiivisia arvoja high schoolien ja korkeakoulujen kampuksilla. Järjestön perustivat vuonna 2012 Charlie Kirk ja Bill Montgomery. Se tekee läheistä yhteistyötä muun muassa konservatiivisen viestintäyhtiö PragerU:n kanssa.
Turning Point USA pitää ”Professor Watchlist” -nimistä listaa, jossa se kertoo paljastavansa professoreita, jotka ”syrjivät konservatiivia opiskelijoita ja edistävät vasemmistolaista propagandaa” opetuksessa. Anti-Defamation League on väittänyt TPUSA:n jäsenillä olevan yhteyksiä poliittiseen ektremismiin, ja heidän esittäneen rasistisia ja syrjiviä kommentteja.
Järjestön rahoitus tapahtuu lahjoitusten avulla, joita antavat muun muassa jotkut Yhdysvaltain republikaanisen puolueen poliitikot.
Pavel Ploc
Pavel Ploc (s. 15. kesäkuuta 1964) on tšekkiläinen mäkihyppääjä, joka edusti urallaan Tšekkoslovakiaa. Hän saavutti urallaan muun muassa normaalimäen olympiahopean 1988 ja pronssin 1984. MM-kilpailuissa Ploc kuului vuosina 1984 ja 1989 pronssia voittaneeseen Tšekkoslovakian joukkueeseen. Maailmancupissa Ploc voitti kymmenen osakilpailua. Hän lopetti uransa vuonna 1992.
The Coffinshakers
The Coffinshakers on ruotsalainen kauhuhenkistä countrymusiikkia esittävä, nykyisin viisihenkinen yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 1995 alun perin laulaja-kitaristi Rob Coffinshakerin projektina.
Suonenjoen rautatieasema
Suonenjoen rautatieasema on rautatieasema Suonenjoella rataosalla. Asema avattiin kaupalliselle liikenteelle Kouvolan–Kuopio-radan valmistuessa vuonna 1889. Asemarakennus valmistui samana vuonna. Museovirasto on luokitellut Suonenjoen rautatieaseman ja sen ympäristön valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Asemalla pysähtyvät kaikki rataosan kaukojunat. Kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta yksi.
Historia
pienoiskuva|vasen|Suonenjoen yksipaikkainen tiilinen veturitalli vuonna 2019. Suonenjoen rautatieasema avattiin liikenteelle 1. lokakuuta 1889, kun Kouvola–Kuopio-rata valmistui. Samalla avattiin Iisvedelle johtava Iisveden rata. Asema sijoitettiin keskelle kirkonkylää. Asemarakennus rakennettiin Oulun radan IV luokan tyyppipiirustuksen nro 2 mukaan, ja se valmistui 1889. Rakennusta on muutettu vuosina 1899 ja 1915. Suonenjoelle rakennettiin myös yksipaikkainen veturitalli.
Suonenjoella oli lipunmyynti vuoteen 1998 saakka. Tavaraliikenne lakkautettiin 1. maaliskuuta 2002. Vuonna 2007 asemarakennus ja muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille, joka myi ne Suonenjoen kaupungille vuonna 2010. Asema huutokaupattiin yksityiselle yritykselle vuonna 2018.
Eleanor Parker
Eleanor Jean Parker (26. kesäkuuta 1922 Cedarville, Ohio – 9. joulukuuta 2013 Palm Springs, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hollywood Walk of Famenkin huomioma näyttelijä sai sopimuksen Warner Brothersilta vuonna 1941. Hänen varhaisen tuotantonsa joukkoon lukeutuu elokuva Naisen orja (1946).
Suonenjoen rautatieasema
Historia
Vuonna 2016 Suonenjoen ratapihaa uudistettiin parantamalla laitureita ja rakentamalla alikulkutunneli.
Eleanor Parker
Parker oli kolmesti ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi rooleillaan elokuvissa Rautahäkki (1950), Lain vartija (1951) ja Interrupted Melody (1955). Vuonna 1963 hän oli vielä ehdolla Emmyn ja vuonna 1970 Golden Globen saajaksi.
Myöhemmällä urallaan Parker esiintyi esimerkiksi The Sound of Musicissa (1965). Hän ansioitui myös televisiossa ja teatterissa. Hän oli neljästi naimisissa; viimeinen avioliitto kesti vuodesta 1966.
Primera Divisiónin kausi 1929
Espanjan jalkapallon Primera Divisiónin ensimmäinen kausi alkoi helmikuussa 1929 ja kausi päättyi heinäkuussa. Historian ensimmäisen Espanjan mestaruuden voitti FC Barcelona.
Karsintaottelut
Santander säilyi Primera Divisiónissa.
Manhattan Community District 12
Vuonna 2000 alueella asui 208 414 henkeä. Sen väkiluku oli kasvanut kymmenessä vuodessa viitisen prosenttia. Asukkaista 74,1 % oli etelä- tai keskiamerikkalaista alkuperää. Ulkomailla syntyineitä oli 53%, heistä 86,2% oli syntynyt Latinalaisessa Amerikassa.
Kōshun Takami
Kōshun Takami (, syntynyt vuonna 1969, Amagasaki, Hyōgon prefektuuri, Japani) on japanilainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten Battle Royale -kirjan kirjoittajana. Kirja on julkaistu alun perin japaniksi vuonna 1999, ja Yuji Oniki on kääntänyt sen myöhemmin englanniksi.
Takami kasvoi Kagawan prefektuurissa, Shikokussa. Hän valmistui Osakan yliopistosta pääaineenaan kirjallisuus.
Kuikka
Kuikka (Gavia arctica) on suurikokoinen kuikkalintu, jota tavataan myös Suomessa. Kuikka on saanut nimensä ääntelynsä mukaan.
Kuikka on Pohjois-Savon maakuntalintu.
Lloque Yupanqui
pienoiskuva|Lloque Yupanqui Lloque Yupanqui oli kolmas Sapa Inca eli Inkavaltion hallitsija noin vuosina 1258–1288 tai 1260–1290. Hän kuului Hurinin dynastiaan ja oli isänsä Sapa Inca Sinchi Rocan nuorempi poika. Kuten isänsä, ei Lloque Yupanqukaan ollut erityisen sotaisa, eikä hän valloittanut inkoille uusia alueita.
Kuikka
Ulkonäkö ja koko
Kuikalla on harmaa pää, musta kurkku, valkoinen vatsa ja valkoruutuinen selkä mustalla pohjalla. Lisääntymiskauden ulkopuolella höyhenpuku on harmaampi. Kuikan nokka on harmaa tai valkeahko ja tikarinmuotoinen. Linnun pituus on 58–73 cm ja paino 2–3 kg. Sen siipien kärkiväli on noin 110–130 cm. Kuikan jalat ovat hyvin takana; tämä on uintikyvyn kannalta etu, mutta maalla kuikka liikkuu varsin vaikeasti, käytännössä raahautumalla eteenpäin.
Merimetso
Merimetso (Phalacrocorax carbo) on iso, musta lintulaji, joka kuuluu merimetsojen heimoon.
Kuikka
Äänet
Kuikan soidinääni on kauas kuuluva kuiik-ko kuiik-ko, jota se päästää varsinkin touko-kesäkuun aamuina ja iltoina. Linnun muita ääniä ovat matala, narahtava ja hieman valittava aoor tai arkk. Ennen sukellusta kuikka päästää usein helähtävän kluik-äänen.
Elinikä
Vanhin suomalainen rengastettu kuikka on ollut vähintään 13 vuoden ja 29 päivän ikäinen. Euroopan vanhin on ollut saksalainen, ainakin 27 vuoden ja 10 kuukauden ikäinen yksilö.
Cryo Interactive
Cryo Interactive oli ranskalainen videopelien kehittäjä ja julkaisija, joka virallisesti on perustettu vuonna 1992. Aiemmin epävirallisesti oli olemassa kehittäjäryhmä nimellä Cryo.
Merimetso
Koko ja ulkonäkö
Merimetso on muuten hiljainen, mutta pesimäyhdyskunnassa se voi päästää syviä kurkkuääniä.
Kuikka
Levinneisyys
Kuikka pesii kirkasvetisissä ja kalaisissa järvissä tai merenlahdissa Euraasiassa ja satunnaisesti Alaskassa. Laji pesii koko Suomen alueella, jossa sitä on 8 000 – 10 000 paria. Pesimistiheys on 0,5–2 paria/km². Euroopassa pesii 20 000 – 30 000 kuikkaparia, Venäjällä 100 000 – 200 000. Laji talvehtii Välimeren itäosissa ja Mustallamerellä. Suomessa voi talvehtia 50–200 yksilöä. Kaikista EU:n alueen kuikista pesii Suomessa 60 prosenttia.
Cryo Interactive
Yhtiöllä oli myös tytäryhtiö nimellä Cryo Networks.
Kuikka
Muutto
Suomessa kuikan kevätmuutto alkaa keskimäärin 10. huhtikuuta, on suurimmillaan 5. toukokuuta ja päättyy noin 20. toukokuuta. Syysmuutto alkaa keskimäärin 10. elokuuta, on suurimmillaan 5. lokakuuta ja päättyy 5. marraskuuta. Suomen yli muuttaa pääasiassa Suomen- ja Pohjanlahtea pitkin toukokuussa ja syys–lokakuussa 50 000 – 70 000 Luoteis-Venäjällä pesivää yksilöä.
Merimetso
Koko ja ulkonäkö
Merimetso on luonnonsuojelulailla rauhoitettu. Sen pesinnän häiritseminen on luonnonsuojelurikos. Vanhin suomalainen rengastettu merimetso on ollut vähintään 16 vuotta 4 kuukautta ja päivän vanha. Euroopan vanhin on ollut islantilainen, vähintään 32 vuotta ja kuukauden.
Levinneisyys
Merimetsot pesivät Euraasiassa, Afrikassa, Australiassa sekä Pohjois-Amerikan Atlantinpuoleisella rannikolla ja Grönlannin itärannikolla. Pohjoisimpana pesivät yksilöt muuttavat talveksi etelämmäksi.
Suomeen ensimmäiset carbo-alalajin merimetsot saapuivat jääkauden jälkeen, noin 10 000 vuotta sitten. Merimetso pesi Suomessa vielä pari sataa vuotta sitten, kunnes se metsästettiin sukupuuttoon 1900-luvun alkuun mennessä. . Turun akatemian varhaisissa tutkielmissa 1700-luvulta merimetson mainitaan pesineen Suomen lounaissaaristossa.
Merimetsokannat ovat kasvaneet muualla Euroopassa, ja Suomen merimetsokantojen runsastuminen 2000-luvulla liittyy yleiseurooppalaiseen kannankehitykseen.
Merimetson luontaiseksi saalistajaksi on osoittautunut merikotka. Merikotkat ovat hyökänneet merimetson poikasten kimppuun. Keväältä 2010 Turun saaristossa raportoitiin tapauksia, joissa merikotkat surmasivat ja söivät aikuisia merimetsoja. Myös Ruotsissa ja Virossa on raportoitu merikotkakantojen vahvistumisesta ja merimetsoyhdyskuntien taantumisista.
Elinympäristö
thumb|Merimetsokolonia [[Porin Enäjärvellä. Kyseessä on Suomen ensimmäinen järvellä ja sisämaassa tapahtunut onnistunut merimetsojen pesintä. .]] Merimetson alalajit carbo ja maroccanus pesivät rannikoiden jyrkänteillä. Alalaji sinensis pesii rannikolla tai järvillä puissa, tai joskus ruovikossa tai maassa. Pesimäalueen välittömässä läheisyydessä sijaitseva puusto ja muu kasvillisuus kuolee merimetsojen ulostekuorman seurauksena. Merimetsojen siirtyessä uuteen pesimäpaikkaan luonto kuitenkin toipuu ulostekuormituksen vähennyttyä. Merimetso kalastelee niin merellä kuin lahdillakin, se voi lentää jopa kymmeniä kilometrejä sisämaan puolelle mikäli hyvä kalastuspaikka löytyy.
Ravinto
Merimetso syö pääosin pieniä, runsaslajisia ja helposti saalistettavia kaloja. Joskus saaliiksi joutuu suuriakin kaloja, jopa ankeriaita. Merimetso ei kiinnitä huomiota kalan lajiin. Valtaosan ravinnosta on todettu olevan särkeä, kiiskeä, ahventa tai kivinilkkaa riippuen siitä, mitä ravintoa lähialueilta löytyy. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tutkimuksessa sen todettiin syövän runsaasti pientä kuhaa ja pieniä ahvenia paikassa, jossa näitä esiintyy runsaasti. Se voi olla sukelluksissa yli kaksi minuuttia, mutta silti se usein pysyttelee melko matalassa vedessä. Se syö myös äyriäisiä ja merissä eläviä matoja.
Haitat ihmiselle
Merimetson haitat johtuvat pääasiassa pesäkolonioiden hajuhaitoista sekä pyydysten, kuten verkkojen tuhoutumisesta. Merimetson vaikutukset kalastoon ovat kuitenkin mitättömiä. Merimetson ulosteet tuhoavat myös vähäisissä määrin merenrannan puustoa, mutta toisaalta ne luovat elinympäristöjä typensuosijakasveille, kun puut kuolevat ulosteiden vaikutuksesta.
Cryo Interactive
Vuonna 2002 yhtiö ajautui konkurssiin ja suurimman osan siitä hankki DreamCatcher Interactive.
Vuonna 2008 Microïds hankki Cryo Interactiven brändit ja oikeudet. Vuonna 2009 Anuman Interactive osti Microïds -yhtiön.
Pelit
Yhtiön tunnetuimpia pelejä ovat:
Kuikka
Muutto
Jotta kuikkien muuttoaikatauluista saataisiin tarkempaa tietoa, kahteen kuikkaan, jotka on nimetty Rurikiksi ja Lahjaksi, on Suomessa asetettu kirurgisesti satelliittilähetin. Näiden yksilöiden muuttokäyttäytymistä on seurattu syksystä 2015. Molemmat lähtivät muuttomatkalle lokakuun lopulla. Nuori Rurik-kuikka teki matkaa Mustallemerelle neljä viikkoa, vanhempi Lahja matkasi pari päivää ja pysähtyi matkalla vain kerran, Itämerellä.
Hammastunturin erämaa
Hammastunturin erämaa-alueella on laajoja metsiä, monia tuntureita ja järviä sekä Ivalojoen laakso sivujokineen. Alueen halki kulkee kuusen levinneisyysvyöhykkeen pohjoisraja. Pohjoisosassa valtapuuna on mänty. Erämaa-alueen korkein huippu on 531-metrinen Hammastunturi. Suurin järvi on seitsemän kilometriä pitkä Hammasjärvi. Erämaa-alue voidaan jakaa kahteen osa-alueeseen, ydinosana Hammastunturin–Appistunturin tunturialue sekä toiseksi Ivalojoen laakso kullanhuuhdonta-alueineen.
Erämaa-alue on tärkeää porojen laidunaluetta. Retkeily alueella lisääntyy koko ajan. Kullankaivuu jatkuu Ivalojoella ja sen sivujoilla edelleenkin.
Ylälampi (Jyväskylä)
Ylälampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Perä-Palokan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Hammastunturin erämaa
Historia
Viimeisin jääkausi päättyi Hammastunturin alueella noin 9 300 vuotta sitten. Arkeologiset löydöt osoittavat ihmisen liikkuneen alueella ja asuneen Ivalojokilaaksossa jo kivikaudella noin 7500–5000 eaa.
Ylälampi (Jyväskylä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Touruvuoren koillispuolella Saarenmäen alla olevassa laaksossa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 91 900 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys on 4,9 metriä. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä. Sen länsipuolella sijaitsee maatila, jonka peltomaita viljellään yhä.
Hammastunturin erämaa
Historia
1800-luvulla Hammastunturin erämaa-alue oli Ivalojoen kylän metsästys- ja peuranpyyntialuetta. Alueelta löytyy vanhoja peurojen pyyntikuoppien jäänteitä. Suuren kultaryntäyksen aikaan 1870-luvulta alkaen Ivalojoen Kultalassa oli satoja asukkaita. Kullankaivajia oli yhtä paljon kuin muita inarilaisia yhteensä.
Kuikka
Kuikka ja ihminen
pienoiskuva|vasen|Piirros kuikasta vuodelta 1918. Suurehkosta koostaan huolimatta kuikka on erittäin arka lintu, ja ihmisen havaittuaan se usein sukeltaa jopa satoja metrejä pitkiä matkoja. Aiemmin kuikkaa vainottiin, koska sen kalaa syövänä pelättiin vievän kalastajien saaliit ja sitä pidettiin vahinkoeläimenä. 1800-1900-lukujen vaihteessa kuikkia tapettiin vuosittain satamäärin. 1950-luvulla linnun arvostus alkoi lisääntyä, mutta yhä nykyäänkin kuikkia uhkaavat kalastajien verkot ja kesäasutuksen leviäminen järvien rannoille. Kuikka vaatii pesäpaikakseen rauhallisen ja eristyneen sopen saaren tai niemen kärjestä, eikä sopivia paikkoja ole enää yhtä paljon kuin aiemmin. Myös vesistöjen sääntely ja rehevöityminen uhkaavat kuikan tulevaisuutta. Maanlaajuisesta rauhoituksesta huolimatta Suomen kuikkakanta näyttää olevan hitaasti taantumassa, vaikka vielä tällä hetkellä laji luokitellaankin elinvoimaiseksi. Toisaalta linnun on myös arveltu vähitellen sopeutuvan ihmisen läsnäoloon.
Hammastunturin erämaa
Historia
Hammasjärven rannalla on ollut asutusta jo 1800-luvun alusta lähtien.
Ylälampi (Jyväskylä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Karhupuron valuma-alueeseen (14.297) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101 metriä mpy. Lammen lounaispuolella on kaksi lampea Suolampi ja Kaakkolampi, joiden vedet laskevat Ylälampeen. Ylälammen laskuoja yhtyy Alalammen alapuolella Karhupuroon, joka laskee Alvajärveen.
Shanti Devi
Shanti Devi (11. joulukuuta 1926 Delhi – 27. joulukuuta 1987) oli intialainen nainen, joka väitti lapsena muistavansa asioita edellisestä elämästään. Hänen väitteensä katsottiin vahvistukseksi sille, että hindulaisuuden perusajatus jälleensyntymästä olisi totta. Shanti Devi oli kertonut olleensa naimisissa ja että hänen miehensä, jonka nimi oli Kedar Nath, asuisi Mathurassa. Shantin koulun rehtori selvitti asiaa ja löysi Mathurasta Kedarnath Chaubey -nimisen kauppiaan, joka vastasi Shantin kuvausta.
Poliittinen käänne
Jälleensyntymistarinat eivät olleet Intiassa erityisen poikkeuksellisia. Tapauksesta tuli poliittisesti merkittävä, kun Mahatma Gandhi nimesi muun muassa toimittajista ja poliitikoista koostuneen ryhmän selvittämään väitteiden todenperäisyyttä. Ryhmä päätyi tukemaan väitteitä.
Helmikuussa 1936 Shri Bal Chand Nahata haastatteli Shanti Deviä ja tämän lähipiiriä ja päätyi päinvastaiseen tulokseen. Hän julkaisi raporttinsa hindiksi kirjasena.
Indra Sen tutki Shanti Devin muistikuvia hypnotisoijan avulla ja totesi, että jotkut muistikuvat eivät täsmää. Tämä saattoi johtua myös käytetystä menetelmästä.
Vuonna 1939 Sushil Bose haastatteli Shanti Deviä ja julkaisi yksityiskohtaiset haastattelut. Hän ei kuitenkaan ottanut asiaan kantaa.
Myöhemmät tutkimukset
Sture Lönnerstrand tutki tapausta 1950-luvulla haastattelemalla ihmisiä. Hän sai selville, että Shantin puolisokseen väittämä kauppias oli todellisuudessa käynyt useasti Delhissä ja asioi säännöllisesti Shantin naapurissa. Oli mahdollista, että hän oli tytölle entuudestaan tuttu. Tapauksen tultua Mathurassa tunnetuksi kauppias oli myös lähettänyt serkkunsa tapaamaan tyttöä, ja tämä oli saattanut saada tietoa sitä kautta.
Parapsykologi Ian Stevenson tutki tapauksesta kertyneitä materiaaleja ja kirjoitti, että Shanti Devi esitti ainakin 24 väitettä, jotka olivat totta. Toisaalta myös hän totesi, että mies saattoi olla tytölle tuttu entuudestaan.
John Hick haastatteli Gandhin nimittämään ryhmään kuulunutta jo eläkkeellä ollutta H. N. Banerjeeta ja kirjoitti tämän myöntäneen, että vaikka hän aikanaan allekirjoitti raportin ei hän oikeasti uskonut, että tyttö olisi jälleensyntynyt.
K. S. Rawat haastatteli Shanti Deviä 3.2.1986 ja 30.10.1987 ja vielä 23.12.1987.
Kuikka
Kuikka ja ihminen
Kuikka on Pohjois-Savon maakuntalintu, ja kyseinen maakunta onkin sen runsainta esiintymisaluetta. Kesällä 2010 kuikka valittiin ylivoimaisesti suosikkilinnuksi BirdLife Suomen järjestämässä "Rakkain mökkilintu" -äänestyksessä.
Kuikan liha on sitkeää, ja ravinnoksi sitä on käytetty vain hätätilanteissa. Karjalaisen sananlaskun mukaan "Huono on kuikka keittiä, paha lintu paistua", Savossa on sanottu, että kuikkaa saa keittää "kuusi vettä kuivillensa, seitsemännen suurukseen".
Kuikka mytologiassa
Kuikan jalat ovat taaempana kuin useimmilla muilla linnuilla, mihin syy on kansanperinteen mukaan se, kuinka kuikalla "oel kiire poes luomispaekalta" ja niin Luoja joutui tökkäisemään kuikalle jalat, ja "sen taatta se ei piäse mualla kävelemmään kun luoja ei ylettänä jalakoja panna oekeelle kohti".
Pirkan Opiskelija-asunnot
Pirkan Opiskelija-asunnot (POAS) on Tampereen kaupungin omistama osakeyhtiö, jolla on runsaat 30 talokokonaisuutta kaupungin eri osissa. POAS vuokraa asuntoja Tampereella ja Pirkanmaan alueella peruskoulun jälkeisissä oppilaitoksissa opiskeleville opiskelijoille sekä alle 30-vuotiaille työssäkäyville nuorille.
Historia
Pirkan Opiskelija-asunnot on perustettu vuonna 1966. Alkujaan yritys toimi Peltolammin Opiskelija-asunnot Oy:nä, joka perustettiin vastaamaan opiskelijoiden lisääntymisen tuomaa asuntopulaa muuttuvassa yhteiskunnassa. Jo tuolloin vakiintui puheissa lyhenteeksi POAS, vaikkei se vielä ennen 2000-lukua ollut virallinen. Vuonna 2004 Härmälän Opiskelijatalo Oy fuusioitui osaksi Peltolammin Opiskelija-asuntoja, jonka nimi oli vuotta aikaisemmin vaihdettu nykyiseen muotoonsa eli Pirkan Opiskelija-asunnot Oy:ksi. Perusteena nimen muutokselle oli asuntokannan laajeneminen Peltolammin ulkopuolelle. Samalla myös lyhenne POAS virallistettiin. Vuoden 2016 aikana Insinöörioppilastalo Oy ja Kiinteistö Oy Opintanner fuusioituivat osaksi Pirkan Opiskelija-asunnot Oy:tä.
POAS on rakennuttanut tasaisesti lisää asuntokantaa Tampereelle sekä kehittänyt asumista. Yhtenä hyvänä esimerkkinä on ATK-verkon rakentaminen 1990-luvun lopulla, jolla haluttiin vastata muuttuneen yhteiskunnan tarpeisiin. Vuonna 2011 Tampereen Hervantaan valmistui POASin rakennuttamana 16-kerroksinen asuinkerrostalo, joka oli valmistuessaan Tampereen korkein. Alkujaan asuntokohteet ovat keskittyneet keskusta-alueen ulkopuolelle, mutta vuonna 2016 strategiaan on lisätty tavoite tarjota asumista keskusta-alueellakin. Strategiaa lähdettiin toteuttamaan ostamalla Peltokadulta historiallinen kohde Lompanlinna, joka remontoitiin perinteitä kunnioittaen asuinkäyttöön. Sen jälkeen POAS on hankkinut asuinkiinteistöjä myös Kaupin ja Petsamon alueelta.
Edla Kojonen
Edla Maria Kojonen o.s. Tiitinen, (23. kesäkuuta 1879 Vesanto – 1955 Lahti) oli suomalainen kansanopiston johtaja.
Kojosen vanhemmat olivat luonnonparantaja Otto Tiitinen ja Anna Liisa Hytönen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1903 kansanopiston johtaja Rope Kojonen. Hän valmistui opettajaksi Helsingin suomalaisesta jatko-opistosta. Vuosina 1901–1903 hän oli luonnontieteiden opettaja Porvoon yhteiskoulussa ja vuodesta 1904 Lahden kansanopistossa.
Mikkelin suomalaisen tyttökoulun johtaja, Ida Arppe halusi Kojosen tutustuvan Keski-Suomen metsäkylien elämään, niinpä tyttökoulusta valmistuttuaan hän toimi kansakoulunopettajana Petäjävedellä ylemmässä sekakansakoulussa. Helsingissä opiskellessaan hän kiinnostui politiikasta, sillä siihen ajanjaksoon osui Nikolai Bobrikovin nimitys kenraalikuvernööriksi ja venäläistämispolitiikka. Porvoossa hän tutustui Uusimaa -sanomalehden päätoimittajaan, maisteri Rope (Robert) Kojoseen. Epävarmana omasta uranluontimahdollisuudestaan hän sai kirjeissä kannustusta tulevalta mieheltään. He avioituivat ja Edla Kojonen aloitti seuraavana vuonna Lahden kansanopistossa, jonne hänen miehensä oli jo 1902 mennyt johtajaksi.
Kojonen teki merkittävän uran Lahden kansanopiston (1893>) opettajana, johtajattarena, nuorisokasvattajana sekä naisasia- ja raittiusaatevaikuttajana. Jo hänen omana aikanaan hänen elämäntyötään pidettiin uraauurtavana.
Lahdessa Kojonen alkoi tehdä työtä äänioikeuden saamiseksi naisille, ja muutenkin hän piti usein esillä myös naisasian näkökulmaa ja samapalkkaisuutta. Kesällä 1906 Edla Kojonen nimitettiin miehensä rinnalle Lahden kansanopiston johtajattareksi. Rope Kojonen kuoli 1931, jolloin Edla Kojosesta tuli virallisesti kansanopiston johtaja. Heidän perheeseensä syntyi seitsemän lasta. Jo miehensä eläessä hän hoiti paljolti tämän tehtäviä tämän kiertäessä puhumassa ja esitelmöimässä eri puolilla maakuntaa. Kun Rope Kojonen valittiin eduskuntaa, kansanopiston johtajuus jäi käytännössä Edla Kojosen harteille.
Kynsikkäät (sienisuku)
Kynsikkäät (Lyophyllum) on suhteellisen huonosti taksonomisesti määritelty helttasienisuku, joka toisinaan jaetaan vielä pienten lajien osalta omaan sukuunsa Tephrocybe. Lajien suomenkielisten ja tieteellisten nimien yhdistäminen on jopa kirjallisuudessa aika kaoottista. Tupaskynsikkäät ovat suuria lajeja, jotka esiintyvät isoina, jopa kilojen painoisina tuppaina. Aiemmin suvun lajeja on pidetty esimerkiksi malikkoina tai valmuskoina.
Bebop
Bebop eli bop on jazzin tyylisuunta, jonka luonteenomaisia piirteitä ovat nopea tempo sekä kappaleen harmoniseen perusrakenteeseen ja melodiaan perustuva improvisaatio. Bebop syntyi Yhdysvalloissa 1940-luvun alkupuolella. Musiikkityylin synty oli seurausta kunnianhimoisten mustien jazzmuusikoiden tarpeesta esittää jotakin vaativampaa kuin perinteinen jazz, johon suhtauduttiin tanssi- ja viihdemusiikkina. Bebopin synty aiheutti 1940-luvun jazzmaailmassa jyrkän kahtiajaon ”modernistien” ja bebopia vieroksuvien ”traditionalistien” välillä.
Historia
Jazzin yksinäiset sudet, Dizzy Gillespie, Charlie Parker, Bud Powell ja Thelonious Monk saivat vaikutteita edeltävän sukupolven rohkeilta kokeilijoilta. Heitä olivat pianistit Art Tatum ja Earl Hines, tenorisaksofonistit Coleman Hawkins ja Lester Young ja trumpetisti Roy Eldridge.
Gillespie ja Parker, jotka molemmat soittivat uransa alkuvaiheessa Earl Hinesin orkesterissa Chicagossa, olivat olleet kiertueella esi-bebopin mestareiden Jack Teagardenin ja Jay McShannin kanssa. Nämä muusikot olivat jo ehtineet tutkia edistyksellisiä harmonioita, mutkikkaita rytmejä sekä sijais- ja altered chord -sointuja. Varsinainen bopsukupolvi vei kehitystä eteenpäin tähän suuntaan.
Minton’s Playhouse- ja Monroe’s Uptown House -nimisistä klubista New Yorkissa tuli varhaisten bebop-soittajien harjoitussali ja kokeilunäyttämö. Tärkeimpiä heistä oli kitaristi Charlie Christian, joka oli jo ennättänyt Benny Goodmanin yhtyeessä soittamissaan sooloissa viitata välähdyksittäin bop-tyyliin. Christianin uudistukset perustuivat ennen muuta rytminkäsittelyyn. Hän korosti yleensä heikkoja tahtiosia ja tahdinosien välisiä kahdeksasosia (off beats) ja päätti fraasinsa usein neljännen iskun jälkeiseen offbeatiin.
Christian kokeili myös epäsäännöllisillä fraaseilla. Tästä tuli myöhemmän bebop-tyylin tavaramerkki. Swing-improvisaatiot rakentuivat yleensä kahden tai neljän tahdin säkeistä, jotka vastasivat kappaleen laulumuodon (AABA) soinnullisia rakenteita kadensseineen (II-V-I). Bop-improvisoijien fraasit kestivät usein parittoman määrän tahteja ja ulottuivat tahtiviivojen ja kadenssirakenteiden yli. Christian ja muut varhaiset bop-muusikot saattoivat myös ennakoida tulevia harmonioita sooloissaan jo ennen kuin ne esiintyivät rytmisektiolla. Tällainen hetkellinen dissonanssi toi voimakkaan eteenpäin vievän tunnun improvisoituun sooloon. Swing-improvsoijat korostivat yleensä tahdin ykköstä ja kolmosta. Dizzy Gillespien ”Salt Peanutsin” kaltaisessa bebop-sävellyksessä rytmiset painotukset vaihtuvat tahdin kakkoselle ja neloselle. Tällaiset uudet rytminkäsittely- ja fraseeraustekniikat antavat bebop-soololle vapauden ”kellua” vapaasti rytmisektion yläpuolella, ilman pohjalla olevan laulumuodon kahlitsevaa vaikutusta.
Swing-rumpalit olivat pitäneet vakaata pulssia yllä soittamalla bassorummulla neljä iskua tahtia kohden. Boprumpalit, kuten Kenny Clarke, siirsivät tämän roolin ride- tai hi-hat -symbaalille. Bassorummulle jäi aksentoijan tehtävä, ja näitä korostuksia kutsuttiin muusikoiden keskuudessa ”putoileviksi pommeiksi”. Huomattavat boprumpalit Max Roach, Philly Joe Jones, Roy Haynes ja Kenny Clarke ryhtyivät tukemaan solisteja ja vastaamaan heidän ideoihinsa kysymys-vastaus-periaatteen mukaisesti. Kontrabasson rooli korostui rumpalien lähestymistavan muuttuessa. Basso huolehti paitsi kappaleen harmonisen perustan ylläpidosta, myös pulssista soittamalla walking bass -linjoja neljä iskua per tahti. Pienet swing-kokoonpanot olivat saattaneet tulla toimeen ilman bassoa, mutta uusi bop-tyyli edellytti basson jatkuvaa läsnäoloa.
Vuoden 1950 tienoilla toisen polven bebop-muusikot Clifford Brown, Sonny Stitt ja Fats Navarro alkoivat omassa musiikissaan lieventää varhaisen bebopin rytmisiä erikoisuuksia. Katkonaisten fraasien sijaan heidän improvisaationsa muodostuivat pitkistä tasaisten kahdeksasosanuottien jatkumoista. Rytminen vaihtelu saatiin aikaan yksinkertaisesti korostamalla tiettyjä säveliä.
Musiikillinen tyyli
Bebop-musiikki erosi täydellisesti swingkauden suoraviivaisista sävellyksistä. Sen luonteenomaisia piirteitä olivat nopeat tempot, epäsymmetrinen fraseeraus, monimutkaiset melodiat ja rytmisektiot, joiden rooli oli paljon laajempi kuin pelkkä pulssin ylläpito. Bebop kuulosti erittäin sekasortoiselta Benny Goodmanin tai Glenn Millerin iloiseen ja tanssittavaan tyyliin tottuneista kuulijoista. Bebop oli hurjapäistä, hermostunutta ja katkonaista. Jazzmuusikoiden ja asialle vihkiytyneen jazzyleisön mielestä bebop merkitsi kuitenkin jännittävää ja tervetullutta musiikillista vallankumousta.
Swing-kaudella harrastettiin tiukan järjestelmällisiä big band -sovituksia. Bebop oli paljon vapaampaa rakenteeltaan. Teema – usein swingkauden pop- tai jazzstandardi – esiteltiin kappaleen alussa ja lopussa. Väliin mahdutettiin joukko improvisaatioita. Kappaleen pääosa muodostui improvisoiduista sooloista, ja ainoa koossa pitävä voima oli rytmisektion pitäytyminen kappaleen harmoniseen runkoon. Joskus improvisaatioihin sisällytettiin sitaatteja alkuperäisestä melodiasta tai jostakin muusta tunnetusta melodiasta, mutta useimmiten ne olivat alkuperäisiä, spontaaneja, esityshetkellä luotuja melodioita.
Bebop-kappaleiden sointurakenteet otettiin usein suoraan swingkauden hiteistä ja niihin liitettiin uusi, mutkikkaampi melodia. Siten luotiin kokonaan uusia sävellyksiä. Käytäntö oli tunnettu jo varhaisemman jazzin yhteydessä, mutta bebopissa siitä tuli keskeinen periaate.
Soitinnus
Klassiseen bebop-yhtyeeseen kuului saksofoni, trumpetti, basso, rummut ja piano. Tätä kokoonpanoa käyttivät sekä Gillespie että Parker 1940-luvun yhtyeissään ja levytyksissään. Joskus joukkoon liitettiin ylimääräinen saksofoni tai kitara (sähköinen tai akustinen) tai muita puhaltimia (usein pasuuna). Oli myös mahdollista jättää yksi kvintetin soittimista pois ja muodostaa kvartetti.
Vaikka bebop on vain yksi osa rikasta jazzmusiikin perinnettä, sitä soitetaan jatkuvasti eri puolilla maailmaa. Improvisaatio on muuttunut sitten bebopin harmoniasidonnaisen tyylin, mutta jazzkoulutuksen perustavoitteena pidetään edelleen bebopin edellyttämää kykyä improvisoida mutkikkaan muunnesointutaustan pohjalta.
Etymologia
Sanan ”bebop” on sanottu syntyneen scat-laulussa käytetyistä merkityksettömistä tavuista vuoden 1928 tienoilla. On myös spekuloitu Charlie Christianin hymisseen jotakin samalta kuulostavaa soittaessaan. Uskottavin selitys lienevät kuitenkin latinalaisamerikkalaisten yhtyeenjohtajien ”Arriba! Arriba!” -huudot heidän kannustaessaan orkesteriaan. Termit bebop ja rebop olivat käytössä rinnakkain, ja ”arriba” muistuttaa amerikkalaisittain lausuttuna jälkimmäistä. Vuoden 1945 tienoilla sanat ”bebop” ja ”rebop” olivat merkityksettöminä sanoina laajalti käytössä rhythm and blues -musiikissa, esimerkiksi Lionel Hamptonin kappaleessa ”Hey Ba-Ba-Re-Bop” ja muutamia vuosia myöhemmin rock and rollissa, esimerkiksi Gene Vincentin hitissä Be-Bop-A-Lula” (1956).