cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Radioaktiiviset hajoamissarjat
Joskus samakin ydin saattaa hajota joko alfa- tai beeta­hajoamisella, jolloin syntyy sekaisin kahta eri hajoamistuotetta. Alla olevista taulukoista on kuitenkin jätetty pois sellaiset hajoamisketjujen sivuhaarat, joiksi pienempi osa kuin 0,0001 % edellisestä aineesta hajoaa. Luovutettuun energiaan on laskettu kaikkien emittoituneiden hiukkasten sekä jäljelle jäävän ytimen liike-energia (elektronien, alfa­hiukkasten, gamma­kvanttien, neutriinojen, Augerin elektronien ja röntgensäteilyn).
Nuklidien nimet
Nykyisin kaikista nuklideista käytetään alkuaineen nimeä, johon lisätään nuklidin massaluku. Nuklidit, joiden atomiytimessä on yhtä monta protonia, ovat saman alkuaineen isotooppeja. Esimerkiksi radium-226 (Ra-226) on nuklidi, jonka ytimessä muiden radiumisotooppien tavoin on 88 protonia ja 138 neutronia, yhteensä 226 nukleonia, joten sen massaluku on 226.
Hajoamissarjojen tutkimuksen alkuvaiheessa 1900-luvun alussa ei isotoopin käsitettä kuitenkaan vielä tunnettu. Tällöin samankin aineen isotoopeille annettiin eri nimiä ja sen mukaiset symbolit, useimmiten sen mukaan, minkä aineen hajoamistuotteina ne syntyivät ja mihin hajoamissarjaan ne näin ollen kuuluvat. Seuraavissa taulukoissa mainitaan myös nämä vanhat nimet.
Toriumsarja (4n-sarja)
Toriumsarjaan kuuluvat seuraavat nuklidit. Taulukossa kirjain 'a' tarkoittaa juliaanista vuotta (365,25 vuorokautta). thumb|300px|right
Radiumsarja (4n+2 -sarja)
Uraani- eli radiumsarjaan kuuluvat seuraavat nuklidit:
Aktiniumsarja (4n+3 -sarja)
Aktiniumsarjaan kuuluvat seuraavat nuklidit:
thumb|right|300px
Neptuniumsarja (4n+1 -sarja)
Neptuniumsarjan nuklideista vain Bi-209 ja Tl-205 esiintyvät luonnossa. 300px|thumb|right
Archie Robertson (täsmennyssivu)
Archie Robertson voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Tuula Kotisaari
Tuula Kotisaari (Pihlajamäki, s. 29. helmikuuta 1960 Nokia) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Kotisaari pelasi Suomen pääsarjassa yhdeksän kauden ajan saavuttaen muun muassa neljä Suomen mestaruutta ja kaksi Suomen cup-mestaruutta. Suomen naisten maajoukkuetta Kotisaari edusti muun muassa vuoden 1980 EM-kilpailuissa.
Urheilu-ura
Nokian Urheilijoiden kasvatti Kotisaari pelasi naisten SM-sarjaa kasvattajaseurassaan vuosina 1975–1984 saavuttaen Suomen mestaruudet vuosina 1978, 1979, 1980 ja 1981, SM-hopeaa vuosina 1977 ja 1982, Suomen cup-mestaruuden vuosina 1978 ja 1979 sekä Suomen cupin hopeaa vuonna 1976. Kaudella 1976–1977 hän oli SM-sarjan koko kauden kolmanneksi paras pisteidentekijä 15,5 pisteen ottelukeskiarvollaan.
Kotisaari kuului Suomen alle 16-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueen kokoonpanoon ikäluokan vuoden 1976 EM-kilpailuissa ja alle 18-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueeseen ikäluokan EM-kilpailuissa 1977 sekä 1979. Vuoden 1977 turnauksessa Suomi sijoittui seitsemänneksi. Naisten maajoukkuetta Kotisaari edusti vuosina 1977–1980 yhteensä 34 ottelussa 8,8 pisteen keskiarvolla. Peltoniemi kuului Suomen turnauskokoonpanoon vuoden 1980 EM-kilpailuissa, missä hän parhaimmillaan teki sijoitussarjaottelussa Belgiaa vastaan 16 pistettä. Hän heitti naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä (25) joulukuussa 1978 Ruotsia vastaan.
Simona Kossak
Simona Gabriela Kossak (30. toukokuuta 1943 – 15. maaliskuuta 2007) oli puolalainen professori, biologi, kirjailija, elokuvantekijä ja toimittaja. Hänet tunnetaan myös metsäneläinten kanssa asumisesta.
Lapsuus ja nuoruus
Simona Kossak syntyi Krakovassa Elżbieta Dzięciołowska-Śmiałowskan ja Jerzy Kossakin tyttäreksi. Isän puolelta hän oli kuuluisaa taiteilijasukua. Isä Jerzy Kossak, isoisä Wojciech Kossak ja isoisoisä Julius Kossak olivat kaikki taidemaalareita ja kuuluisia puolalaisen luonnon ja historian kuvaajia. Tädit Magdalena Samozwaniec ja Maria Pawlikowska-Jasnorzewska olivat kirjailijoita.
Kossak kävi tyttökoulun ja lukion, minkä jälkeen hän pyrki tuloksetta opiskelemaan teatteria ja taidehistoriaa. Lopulta hän pääsi Jagellon yliopiston biologian ja maantieteen laitokselle. Häntä kiinnostivat eritoten eläinten käyttäytymiseen liittyvät opinnot.
Tieteelliset saavutukset
Kossak julkaisi urallaan satoja tieteellisiä artikkeleita muun muassa eläinten käyttäytymisestä, käyttäytymisekologiasta ja biodiversiteetistä. Hänestä tuli tohtori vuonna 1980 ja professori vuonna 2000. Kossak työskenteli Puolan tiedeakatemian Nisäkästutkimusinstituutissa ja johti instituuttia vuodesta 2003 lähtien. Hänet on palkittu kunniamitalilla saavutuksistaan tieteen ja luonnonsuojelun aloilla. Kossak kirjoitti neljä kirjaa, käsikirjoitti ja ohjasi useita palkittuja luontoelokuvia sekä toimitti useita suosittuja radio-ohjelmia. Hän kirjoitti säännöllisesti lehtiin tiedettä popularisoineita artikkeleita.
Kossak oli myös kehittämässä kaikkialla maailmassa käytettävää laitetta, joka pelottaa hirvieläimiä pois junaraiteiden läheltä kun juna on lähestymässä.
Białowieża ja eläimet
Kossak asui merkittävän osan elämästään Puolassa ja Valko-Venäjällä sijaitsevassa Euroopan lehtimetsävyöhykkeen suurimmassa metsässä, Białowieżassa. Kossak sai vihjeen huonokuntoisesta mökistä metsän siimeksessä. Hän kävi katsomassa mökkiä ja päätti muuttaa sinne, remontoi mökin ja asui siellä yli 30 vuotta. Mökissä ei ollut sähköä tai juoksevaa vettä.
Kossak kulki päivittäin töihin joko mopolla tai hiihtämällä.
Kossak tuli tunnetuksi villieläinten hoitajana ja suojelijana. Hän adoptoi emonsa menettäneen villisianporsaan, joka kasvoi yli satakiloiseksi emakoksi ja asui Kossakin mökissä 17 vuotta. Tunnetuin Kossakin eläinystävä oli varis nimeltä Korasek. Lintu oli kuuluisa häirikkö, joka varasteli metsässä käyviltä ihmisiltä esineitä, tuhosi pyörien satuloita ja ihmisten vaatteita ja hyökkäili eritoten pyöräilevien ihmisten kimppuun.
Yksityiselämä
Kossakin puoliso oli luontovalokuvaaja Lech Wilczek.
Kuolema
Simona Kossak kuoli syöpään 64-vuotiaana. Hänet on haudattu Stawiskin kaupunkiin Koillis-Puolassa.
Matteo Marsaglia
250px|thumb|Mattro Marsaglia Matteo Marsaglia (s. 5. lokakuuta 1985 Rooma ) on italialainen alppihiihtäjä, joka kilpailee enimmäkseen vauhtilajeissa.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Marsaglia sijoittui 15:nneksi supersuurpujottelussa. Schladmingissa 2013 hän oli samassa lajissa 11:s ja Vailissa / Beaver Creekissä 2015 14:s. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui syöksylaskussa 13:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui syöksylaskussa 15:nneksi ja supersuurpujottelussa 18:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli syöksylaskussa viidestoista.
Alppihiihdon maailmancupissa Marsaglia laski ensimmäisen kerran helmikuussa 2008 Val d'Isèren superalppiyhdistetyssä sijoittuen 16:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kitzbühelin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2011 laskettuaan yhdeksänneksi. Ensimmäisen voittonsa ja palkintokorokesijoituksensa Marsaglia saavutti joulukuussa 2012 Beaver Creekin supersuurpujottelussa. Hän oli samalla kaudella toinen Val Gardenan supersuurpujottelussa. Supersuurpujottelucupissa hän sijoittui toiseksi.
Toni Laakso
Toni Laakso (s. 17. elokuuta 1987 Kitee) on uransa jo lopettanut suomalainen pesäpalloilija.
Ura
Laakso on Imatran Pallo-Veikkojen kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä kesällä 2003 15-vuotiaana kasvattajaseuransa riveissä. IPV putosi seuraavaksi kahdeksi kaudeksi Ykköspesikseen, jonka jälkeen nousi vuoden ajaksi takaisin Superpesikseen. Seura luopui sarjapaikastaan ja Laakso siirtyi Superpesis-joukkue Kiteen Palloon kesäksi 2007.
Laakso pääsi pelaamaan uransa ensimmäisen Itä–Länsi-otteluun 2010, kun Kosti Rautiainen jäi ottelusta pois loukkaantumisen vuoksi. Syksyllä 2011 Laakso teki Kiteen Pallon kanssa vuoteen 2014 asti kestävän sopimuksen. Laakso kertoi kesällä 2019, ettei hänellä ollut kaikki kohdallaan ja taakka oli kasautunut useiden vuosien ajan, jonka takia sopimus Kiteelle purettiin ja hän siirtyi Kouvolan Pallonlyöjiin kaudelle 2016. Samana vuonna hänen akillesjänteensä meni poikki näpy-yrityksen seurauksena ja hänen kautensa oli ohi kuuden pelin jälkeen.
Laakso vaihtoi pelipaikkansa lukkarista polttolinjaan. Kesällä 2018 hänellä todettiin kaksi välilevyn pullistumaa ja repeämä, jonka takia hän joutui jättämään pelit kesken heinäkuussa. Laakso pääsi takaisin pelaamaan pudotuspeleissä ja voitti uransa ensimmäisen SM-mitalin, joka oli hopeinen.
Laakso siirtyi kaudeksi 2021 Sotkamon Jymyn riveihin.
Laakso teki kausiksi 2022 ja 2023 kaksivuotisen sopimuksen kasvattajaseuransa Imatran Pallo-veikkojen kanssa. Kesäkuussa 2022 IPV kertoi, että sopimus Laakson kanssa on purettu. Päivää myöhemmin Ykköspesiksessä pelaava Haminan Palloilijat ilmoitti tehneensä loppukauden pituisen sopimuksen Laakson kanssa.
Yksityiselämä
Laakso on julkisesti kertonut olleensa urheilu-uransa aikana uhkapeliriippuvainen, kärsineensä alkoholiongelmista ja sairastaneensa masennusta, mutta uransa lopettamisen jälkeen hän on käynyt terapiassa ja saanut jo apua ongelmiinsa. Laaksolla on yksi poika, joka asuu äitinsä kanssa.
Kutemajärvi (Orivesi)
Kutemajärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Siitamassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 59 hehtaaria ja se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Vaikka järvellä on suuret ulkomitat, ei sitä huomaa järvellä ollessa. Vaikka järvellä onkin pituutta, ei se ole leveä. Itään työntyy 750 metriä pitkä lahti ja etelässä sijaitsee 450 metriä pitkä kapea Saukkolahti. Se sijaitsee valtatien 9 pohjoispuolella Siitamasta koilliseen Kuteman kulmakunnalla. Järven itärannasta kohoaa Kutemavuori 65 metrin korkeuteen. Muota maanpinnan muotoja on pieni Rantavuori, joka on kokonaan kalliota. Järvellä on kartan mukaan neljä saarta, joista suurin on nimeltään Isosaari. Se on 240 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on kartasta mitattuna 1,4 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 10,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven haja-asutus muodostuu kahdesta kiinteästä taloudesta ja yli 30 vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet valtatieltä haarautuvalta yhdystieltä 14199. Järven pohjoispään luoteispuolella sijaitsee Oriveden kaivos, jolla on myös nimi Kutemajärven kaivos.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Kutemajärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,1 metriä mpy. Siihen on johdettu ympäröiviltä soilta ja metsistä ojia. Tärkeimmät ojat tuovat vettä Sarvisuolta, jonka länsipuolella sijaitsee Oriveden kaivos, Vuorentaustankorvesta Alaisensilmäkkeen kautta, Rökäslammin kautta, Yläisenvuoren ympäristöstä ja Ahvenaisista. Järven laskujoki lähtee järven eteläpäästä ja se virtaa etelään laskien 4,5 kilometrin päässä Myllyjärveen ja sitten Vesijärven Vanhankylänlahteen. Matkalla joki virtaa Ylisen Jokijärven ja Alisen Jokijärven läpi.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli samanniminen metsäjärvi, jonka rannoilla ei ollut asutusta. Laskujoen varrelta oli raivattu niittymaata ja joidenkin niittyjen vieressä oli torppariasutusta.
Vuosien 1954 ja 1956 peruskartoissa järven ainoat kaksi maatilaa sijaitsivat itäisen lahden pohjukassa. Oriveden ja Tampereen välinen maantie kulki talojen ohitse ja tie seurasi järven pohjoisrantoja tiiviisti.
Santajoki
Santajoki on Suomenlahteen laskeva joki Suomessa Etelä-Karjalassa ja Venäjällä Viipurin piirissä. Joesta käytetään myös nimeä Kaltonjoki. Joen vesistöalueen latvaosat sijaitsevat Suomen puolella Lappeenrannan kaupungin alueella. Alajuoksu sijaitsee Venäjän puolella Viipurin piirin alueella ja entisen Säkkijärven kunnan alueella. Vesistöalueen pinta-ala on 187 neliökilometriä, josta Suomen puolella on 122 km² ja Venäjän puolella 65 km².
Santajoki saa alkunsa entisen Ylämaan kunnan eteläosista Ottojärven (pinnan korkeus 45,1 metriä merenpinnasta) ympäristöstä. Täältä joki virtaa kaakkoon järvireittinä Ylijärven, Husujärven, Myllylammen ja Ylä-Sammalisen kautta Ala-Sammaliseen, joka rajoittuu rajavyöhykkeeseen. Venäjän puolella alajuoksulla sijaitsee entisen Säkkijärven kunnan kirkonkylä Säkkijärvi. Jokisuussa oli Santajoen kylä.
Lähteet
60.56241°N, 28.22803°W
Tuovila
Tuovila on kaksikielinen kylä Mustasaaren kunnassa Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee Laihianjoen pohjoisrannalla ja joen vieressä kulkee kylän läpäisevä Tuovilantie.
Enemmistö Tuovilan asukkaista on suomenkielisiä. Kylässä on suomenkielinen koulu, jossa on luokat 1–6. Tuovilan koulussa on noin 110 oppilasta.
Tuovilassa on Suomen toiseksi vanhin kivinen museosilta, Tuovilan silta. Se valmistui vuonna 1781.
Kylä kuuluu postinumeroalueeseen 65520 Helsingby.
David Robertson (pyöräilijä)
David Cairns Robertson (1883 Harthill – 11. elokuuta 1963 Norwich) oli brittiläinen ratapyöräilijä. Hän osallistui Lontoon olympialaisiin 1908, joissa hän oli 100 kilometrin matkalla seitsemäs, mutta karsiutui 20 kilometrillä ensimmäisellä kierroksella.
Davidin veli Archie tuli tunnetuksi juoksijana.
Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto
thumb|180px|Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto sijaitsee Italian Parmassa. Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (, EFSA) on Euroopan unionin erillisvirasto, jonka tehtävänä on hoitaa EU-alueen elintarviketurvallisuusviranomaistehtäviä. Se tuottaa ja kokoaa riippumatonta tieteellistä tutkimustietoa elintarvikkeiden ja koko elintarvikeketjun turvallisuuden takaamiseksi. turvallisuuteen liittyvissä asioissa. Virasto myös tiedottaa elintarvikkeisiin liittyvistä olemassa olevista ja uusista riskeistä. Viraston palveluksessa on noin 430 henkeä. Pääjohtajana toimii tohtori Bernhard Url.
EFSA:n vastuulla oleviin asioihin luetaan kuuluviksi elintarvikkeiden ja eläinrehujen turvallisuus, ravitsemus, eläinten terveys ja hyvinvointi, elintarvikeketjuun liittyvä kasvinsuojelu ja kasvien terveys. EFSA valvoo ja sääntelee EU:n tasolla muun muassa funktionaalisten elintarvikkeiden tai ravintolisien markkinoinnissa käytettäviä terveysväittämiä.
Virasto perustettiin vuonna 2002 säädöksellä 178/2002. Suomi toivoi, että virasto sijoitettaisiin Helsinkiin, mutta Italian Parma sai sen.
Suomessa EFSAn kansallisena koordinaatioviranomaisena (Focal Point) toimii Elintarviketurvallisuusvirasto Evira.
Kirkkojärvi (Kangasala, Sahalahti)
Kirkkojärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Sahalahden kirkonkylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 250 hehtaaria eli 2,5 neliökilometriä ja se on 4,6 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Se on lähes joka suunnassa peltomaiden ympäröimänä. Pohjoisessa Sahalahden kirkonkylän taajama-alue ulottuu rantaan asti. Järven rannoilla sijaitsevat myös Töykänän kylä ja Isolahden kulmakunta. Järven ympäristö on alavaa peltomaata ja suuret mäet sijaitsevat kauempana. Vain Kurmittavuoren silhuetti näkyy järvelle asti.
Järvi on luoteessa leveä ja kaakossa pitkä ja kapea. Luoteispäässä on matalaa ja siellä on myös saaria. Kaakkoinen kapekko alkaa Holmansalmesta ja se jatkuu 2,7 kilometrin pituisen ja alle 300 metriä leveänä kaakkoon päin. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 12,2 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0122 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,9 metriä ja suurin syvyys on 23,3 metriä. Järven syvänne alkaa kaakkoispäästä ja jatkuu lähes järven luoteispäähän asti seuraten kaakkoisrantaa. Syvin kohta sijaitsee Hullonkärjen kohdalla.
Siinä on laskettu olevan 15 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 3,0 hehtaaria, mikä on noin 1,1 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari on autio Selkäsaari. Se sijaitsee nimestään huolimatta luoteisrannan tuntumassa. Se on 270 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 1,7 hehtaaria. Saarista 10 on yli aarin ja loput 4 ovat alle aarin kokoisia luotoja.
Sen rantaviivan pituus on 17,0 kilometriä ja sen rannat ovat enimmäkseen metsää. Metsin takan siintävät peltoaukeat ulottuvat luoteis- ja kaakkoispäässä rantaan asti. Järven asutus on haja-asutusta, mutta pohjoispäässä sijaitsee taajaman asuntoalueita rannalla asti. Rannoille on rakennettu lähes 100 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet seututieltä 325, yhdysteiltä 3230 ja 3231 sekä Töykänän kylätieltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.729) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,6 metriä mpy. Järven valuma-alue on suhteellisen pieni ja veden vaihtuvuus siksi vähäinen. Sen itärantaan laskee Pakkalanjärven laskuoja ja kaakkoispäähän pienen Lahnajärven laskuoja. Töykänän rantaan laskee metsäoja, joka tuo länsipuolen metsistä ja soilta vesiä. Sen kautta laskevat järveen myös Töykänäsjärvi ja Majaajärvi. Järven oma laskuoja Myllyoja lähtee järven luoteispäästä ja se virtaa rauhallisesti Hangaslahden läpi Längelmäveteen. Längelmäveden vedenpinta on samalla korkeudella Kirkkojärven kanssa.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli osa Längelmäveteen yhtyvää lahtea, joka oli arviolta 7,8 kilometriä pitkä. Lahteen kuuluivat myös Joukslahti, josta on jäljellä Vähä-Jauksa ja Iso-Jauksa, toinen Perälahti, jossa on vettä Perälahtena tunnetussa lammessa ja Hangaslahti, jonka kautta lahden suu kulki Längelmäveteen. Järven karttanimenä oli tuolloin ”Iso Laks sjö”. Lahden kapeimmasta kohdasta Hangaslahden yläpuolelta sen ylitti silta. Syy lahden kuroutumisesta järviksi on vuoden 1830 Kaivannon kanavan romahtamisessa. Kaivantoon rakennettiin patoluukuin varustettua kanavaa, jolla oli tarkoitus kehittää vesiliikennettä ja metsäteollisuuden kuljetuskapasiteettia. Patoluukkujen auettua kaivannon reunat kuitenkin syöpyivät rikki ja romahtivat. Silloin Längelmävesi purkautui Roineeseen ja Längelmäveden pinta laski pari metriä. Vedenlasku maadutti Kirkkojärven lahdensuun ja paikalle jäi soistuva uoma. Sitä on myöhemmin perattu Myllyojaksi, jossa on ilmeisesti keväisin pyörinyt vesimylly. Järvenlaskussa Kirkkojärven rannat vetäytyivät alavilta osiltaan kauemmaksi ja esimerkiksi suuri Holmansaari (kartoissa nimeltään ”Isosaari”) maatui mantereeseen kiinni. Saaren vanha salmi on pelloilla keväisin märkä ja samoin on myös Myllyojan rantamatkin. Vaikka järvenlasku tapahtui jo vuonna 1830, on vanha tilanne edelleen Kalmbergin kartastossa näkyvillä.
Adolf Malin
Adolf Malin (14. toukokuuta 1834 Vanaja – 13. lokakuuta 1893 Pori ) oli suomalainen opettaja, rehtori ja toimittaja.
Malinin vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Matinpoika Kappola ja Ulrika Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1855, opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1861, maisterin tutkinnon vuonna 1864 ja opettajakandidaatin tutkinnon vuonna 1867. Malin työskenteli Helsingin poika- ja kansakoulun opettajana vuosina 1861–1871 ja Hämeenlinnan ruotsalaisen alkeiskoulun historian lehtorina vuosina 1872–1879. Vuonna 1879 hänet nimitettiin vasta perustetun Porin lyseon ensimmäiseksi rehtoriksi. Malin työskenteli lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen opettajana ja toimi vuosina 1883–1890 myös Porin suomenkielisen alkeiskoulun rehtorina.
Reichsmarine
thumb|150px|Reichsmarinen lippu 1921–1933. Reichsmarine oli Saksan merivoimien nimitys Weimarin tasavallan aikana 1919–1933 ja natsi-Saksan kahden ensimmäisen vuoden aikana. Reichsmarine oli alkuun Weimarin ajan puolustusvoimien Reichswehrin merivoimat. Kun Adolf Hitler aloitti Saksan uudelleenvarustamisen, siitä tuli vuonna 1935 natsi-Saksan asevoimiin Wehrmachtiin kuulunut Kriegsmarine.
Rajoitettu laivasto
thumb|300px|Reichsmarinen laivasto manööverissä vuonna 1929. 11. marraskuuta 1918 allekirjoitettu Versailles’n rauha päätti ensimmäisen maailmansodan. Sopimuksen toisen osan luku V (Artiklat 181-197) rajoittivat Weimarin tasavallan laivaston tonniston määrää ja laatua sekä uudistamisrytmin. Laivaston miesmääräksi oli asetettu 15 000, sukellusveneet ja laivaston ilmavoimat olivat kiellettyjä. Laivaston koko oli rajoitettu kuuteen vanhaan taistelulaivaan, kuuteen risteilijään ja 12 hävittäjään. Vanhentuneet taistelulaivat saatettiin korvata korkeintaan 10 000 tonnin aluksilla 20 vuoden kuluttua korvattavan aluksen vesillelaskusta.
Historia
Saksan keisarikunnan laivasto oli lakkautettu ensimmäisen maailmansodan päättyessä tappioon. Saksan hallitus antoi 16. huhtikuuta 1919 jo ennen rauhansopimuksen vahvistamista lain Vorläufige Reichsmarinen perustamisesta. Laivaston ensimmäiseksi komentajaksi nimettiin vara-amiraali Adolf von Trotha. Vorläufige Reichsmarine nimettiin Reichsmarineksi 31. maaliskuuta 1921, ja samalla laivastosta tuli täysivaltainen puolustushaara.
Muiden puolustushaarojen lailla Reichsmarine yritti kiertää rauhansopimuksen ehtoja lähes koko olemassaolonsa ajan. Se rakensi muun muassa taistelulaivoja pienempiä taskutaistelulaivoja, joiden tulivoima oli kuitenkin verrattain suuri. Se myös rakennutti sukellusveneitä ulkomaisilla alihankkijoilla. Liittoutuneiden valvontakomissio oli osittain selvillä Reichsmarinen salaisesta varustelusta, mutta katsoi sitä läpi sormien, sillä Saksan laivastoa pidettiin toisaalta tärkeänä Itämeren alueen tasapainottavana tekijänä esimerkiksi kommunistisen Neuvostoliiton uhkaa vastaan.
Taistelulaivat
Taistelulaivat muodostivat edelleen vuonna 1922 laivaston rungon, mutta Versaillesin rauhansopimuksessa rajoittama palveluksessa pidettävä miesmäärä mahdollisti ainoastaan neljän taistelulaivan pitämisen aktiivipalveluksessa samanaikaisesti.
Kevyet risteilijät
Versaillesin rauhansopimus mahdollisti kahdeksan 6 000 tonnin kevyen risteilijän pitämistä. Aluksista ei kuitenkaan saanut olla kuin kuusi palveluskäytössä samanaikaisesti. Alusten korvaaminen uusilla sai tapahtua aikaisintaan 20 vuotta vesille laskusta.
Hävittäjät
Versaillesin rauhansopimuksen mukaan Reichsmarinella sai olla 12 hävittäjää ja 12 torpedovenettä sekä näiden lisäksi aluksia sijoitettuna materiaalireserviin eli varaosiksi. Hävittäjäyksikkö koostuikin merikelpoisista Keisarillisen laivaston 1911–1913 rakennetuista hävittäjistä. Alukset olivat kuitenkin jo vanhentuneita, ja useimmiten ne luokiteltiin torpedoveneiksi.
Vuosien 1921–1923 aikana alusten kattilat vaihdettiin ja niihin asennettiin kaksi 105 millimetrin 45 kaliiperin tykkiä. G-sarjan alusten pituutta kasvatettiin, ja niiden uppouma kasvoi noin 15 prosenttia. Alusten nimien ensimmäinen kirjain viittasi rakennuttajaan: V = AG Vulcan, S = Schichau ja G = Germaniawerft. Jäljellä olevien alusten etukirjain vaihdettiin 1937 T:ksi (Torpedoboot), ja samalla alukset numeroitiin uudelleen.
Muut alukset
Lisäksi laivastoon kuului 12 torpedovenettä (T151-158, T175, T185, T190 ja T196), jotka oli rakennettu 1906–1907, ja reserviin oli sijoitettuna seitsemän. Laivastoon kuului keveitä yksiköitä, kuten 38 miinanraivaajaa ja runsaasti erilaisia veneitä, koska Saksa oli velvoitettu raivaamaan miinat Pohjanmereltä ja Itämereltä. Miinanraivaamiseen käytetyt alukset kuitenkin riisuttiin aseista.
Anonyymit Ylensyöjät
Anonyymit Ylensyöjät (, OA) on kansainvälinen vertaistukiryhmä syömishäiriöistä kärsiville ihmisille, jonka toipumisohjelma perustuu Nimettömien Alkoholistien 12 askeleeseen. Kuten kaikissa 12 askeleen ryhmissä, myös OA:ssa noudatetaan nimettömyyden periaatetta, jäsenlistoja ei kerätä ja tapaamisissa käyvät voivat pysyä anonyymeinä. Overeaters Anonymous perustettiin vuonna 1960 Los Angelesissa, Yhdysvalloissa.
Talous
OA ei kerää jäsenmaksuja, eikä mitään velvoitteita ole. Ryhmät toimivat omavaraisina omien vapaaehtoisten avustusten pohjalta.
David Robertson
David Robertson on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Ella Lapissa
Ella Lapissa on Timo Parvelan kirjoittama, vuonna 2003 julkaistu Ella ja kaverit -kirjasarjaan kuuluva kirja. Kirjan on kustantanut Tammi. Kirjasta on julkaistu myös äänikirja.
Juoni
Ellan luokka on lähdössä opettajansa kanssa ulkomaanmatkalle. Ulkomaan sijasta seurue päätyy kuitenkin Lappiin ja heidät hakevat lentokentältä "joulupukki ja tontut". Joulupukki osoittautuu kuitenkin opettajan isäksi.
Jukka Ylinen
Jukka Tapio Ylinen (s. 29. maaliskuuta 1961 Alahärmä) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti vuodesta 1989 lähtien Porvoon Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Jorma Junttila.
Kalevan kisoista Ylinen saavutti pituushypyn pronssia vuonna 1984. Lisäksi hän saavutti sisäratojen SM-kilpailuista hopeaa vuonna 1985.
Virallisissa kilpailuissa Ylinen ei ole esiintynyt vuoden 1991 jälkeen.
Vinnytsjan joukkomurha
oikea|pienoiskuva|350x350px|Muistomerkki Neuvostoliiton terrorin uhreille 1937–1938 lähellä Gorkin puistoa [[Vinnytsjassa Ukrainassa.]] Vinnytsjan joukkomurha, myös nimellä Vinnytsjan verilöyly, oli NKVD:n suorittama joukkomurha Vinnytsjan kaupungissa Ukrainassa vuosina 1937–1938. Se toteutettiin niin kutsuttujen Stalinin puhdistusten aikana. Vinnytsjan joukkohaudat löydettiin ja tutkittiin osittain vuonna 1943 Saksan miehittäessä Ukrainaa. Saksalaisten saatua tietoonsa Neuvostoliiton suorittamia joukkomurhia Vinnytsjan joukkohaudoista tuli tutkituimpia niistä paikoista, joissa kommunistit harjoittivat terroria Ukrainassa.
Tutkintalautakunta
Professori Schraderin ryhmän tekemän alustavan tutkimuksen jälkeen kaksi muuta lääketieteen asiantuntijaryhmää kutsuttiin kansainväliseen toimikuntaan ja 13 asiantuntijaryhmään Saksan eri yliopistoista. Kansainvälinen toimikunta koostui anatomian ja oikeuslääketieteen asiantuntijoista yhdestätoista Euroopan maasta: oikea|pienoiskuva|300x300px|Vinnytsian asukkaat etsivät sukulaisia kaivettujen ruumiiden joukosta.
Teloitettujen sukulaiset pystyivät tunnistamaan 468 ruumista, ja ruumiiden kaivausten yhteydessä laadittujen asiakirjojen ja tehtyjen löydösten perusteella tunnistettiin 202 ruumiista. Suurin osa oli ukrainalaisia, mutta 28 heistä oli etnisiä puolalaisia.
Kansainvälisen komission lisäksi joukkohaudoilla kävi kesällä 1943 muita ulkomaalaisia. Heidän joukossaan oli poliitikkoja ja muita virallisia edustajia Bulgariasta, Tanskasta, Suomesta ja Ruotsista. Valokuvat ja tutkimusten tulokset julkaistiin monissa Euroopan maissa, ja Saksa käytti niitä propagandassaan Neuvostoliittoa vastaan.
Kukaan kävijöistä ei näytä huomanneen muita suurempia joukkohautoja Vinnytsiassa. Syyskuussa 1941 Einsatzgruppen tappoi noin puolet juutalaisista, jotka eivät olleet paenneet. Loput tapettiin huhtikuussa 1942.
Suurin osa kaivetuista ruumiista haudattiin juhlallisesti metropoliitta Vissarionin johdolla Odessan johdolla. Seremoniaan osallistui useita ortodoksisia piispoja ja ulkomaisia kirkonjohtajia. Sen jälkeen pystytettiin muistomerkki ”Stalinin terrorin uhrien” muistoksi. Sodan jälkeen Neuvostoliiton viranomaiset muuttivat ensin muistomerkin nimeksi "Natsien terrorin uhrit" mutta poistivat pian koko muistomerkin ja rakensivat paikalle kulttuuri- ja huvipuiston, jossa oli tanssilattia ja naurukaappi.
Vaikka monet vinnytsjalaiset tiesivät joukkohaudoista, ne unohdettiin virallisesti Neuvostoliiton aikana, ja kesti aina vuoteen 1988, ennen kuin asiasta voitiin alkaa puhua julkisesti uudelleen silloisessa Neuvostoliittoon kuuluneessa Ukrainassa. Nykyään Vinnytsjassa on myös uusia muistomerkkejä, joissa kunnioitetaan kommunistisen terrorin uhreja.
Raivo Puusepp
pienoiskuva|Raivo Puusepp Raivo Puusepp (s. 21. maaliskuuta 1960) on virolainen arkkitehti. Hän on suunnitellut ainakin Tallinnassa sijaitsevan Skandinaviska Enskilda Bankenin päärakennuksen, Tarton tavaratalon, Tallinnassa sijaitsevat Solaris Centerin, WW Passaažin ja Sikupilli-kauppakeskuksen.
Yhtenäistetty nimeke
Yhtenäistetty nimeke on kirjastoluetteloinnissa käytetty keinotekoinen nimenmuoto, jonka tarkoituksena on yksilöidä saman teoksen erilaiset ja erikieliset esiintymät yhden hakumuodon alle. Pyrkimyksenä on saada yhden teoksen kaikki tietokannassa esiintyvät muodot haettavaksi yhdellä nimellä. Yhtenäistetty nimeke liittyy kirjastojen auktoriteettivalvontaan: erikielisistä ja vaihtoehtoisista nimenmuodoista voidaan tehdä viittauksia valittuun yhtenäistettyyn nimenmuotoon. Erityisen hyödyllisiä yhtenäistetyt nimekkeet ovat musiikkiteosten yksilöimisessä, ja niitä onkin Suomessa hyödynnetty etenkin taidemusiikin luetteloinnissa.
Hahmontunnistus (romaani)
Hahmontunnistus on William Gibsonin vuonna 2003 ilmestynyt romaani.
Yhtenäistetty nimeke
Yhtenäistetyn nimekkeen muoto
Yhtenäistettyjä nimekkeitä on kahdenlaisia: erisnimiä ja yleisnimiä. Erisnimet ovat teoksista käytettäviksi sovittuja, usein alkukielisiä nimenmuotoja (esim. Kalevala, Raamattu, Finlandia, Zauberflöte). Yleisnimet muodostetaan yleensä teoksen monikkomuotoisesta teostyyppiä kuvaavasta sanasta (esim. Sinfoniat, Sonaatit), johon teoksen yksilöimiseksi lisätään täsmentävää tietoa, esim. esityskokoonpano, opus- tai teosluettelonumero, sävellaji jne. Myös erisnimiin voidaan tarvittaessa lisätä täsmentäviä tietoja. Yhtenäistetyn nimekkeen ympärillä käytetään hakasulkuja kertomassa, ettei nimekettä ole otettu luetteloitavasta julkaisusta.
Hahmontunnistus (romaani)
Gibson oli kirjoittanut kirjasta noin 100 sivua kun World Trade Centerin kaksoistornit kaatuivat johtaen kirjan maailman ja hahmojen taustatarinoiden uusiksikirjoittamiseen.
Yhtenäistetty nimeke
Yhtenäistetyn nimekkeen muoto
MARC 21 standardi käyttää kenttiä 130, 240, 243, 630, 730 ja 830 yhtenäistylle nimekkeelle.
Esimerkkejä yhtenäistetyistä nimekkeistä
[Raamattu. UT. Apostolien teot]
Sibelius, Jean, säv.
Chopin, Frédéric, säv.
[Etydit, piano, op10. Nro 12, c-molli]
[Sonaatit, viulu, piano, op24, F-duuri; sov., huilu, piano]
Severi Sievinen
Severi Rikhard Sievinen (ent. Lepistö, es. Sisu Koukkula 2009–2010, Rufus Rusanen 2011–2016, Roope Puhakka 2016– ) on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Salatut elämät.
Perhe
Severi Sievinen on Paula Sievisen ja Eero Vanalan poika. Severin biologinen isä Eero ei ehtinyt nähdä lastaan ennen kuolemaansa. Lasse Sievinen on kuitenkin pitänyt Severiä omana lapsenaan vaikkei tämän biologinen isä olekaan. Katri, Heli ja edesmennyt Annika ovat Severin siskopuolia. Jiri Viitamäki on Severin serkku, mutta Severi pitää häntä veljenään. Severillä on myös serkku, Linda Eerikäinen, setänsä Aaro Vaalanteen puolelta. Severin kummit ovat Panu ja Iiris Kaukovaara, joista Iiristä ei ole nähty vuoden 2010 jälkeen.
Ennen syntymää
Paulan odottaessa Severiä hän seurusteli vielä tämän biologisen isän, Eero Vanalan kanssa. Eeron mielenterveys kuitenkin horjui ja hän alkoi nähdä näkyjä kaksoisveljestään Aarosta, joka oli piinannut häntä koko tämän elämän ajan. Eero hautasi raskaana olevan Paulan verstaansa lattian alle ”suojaan Aarolta”. Paulan entinen puoliso Lasse Sievinen kuitenkin löysi Paulan ja pelasti tämän. Eero kuoli kahvila Kentaurin räjähdyksen jälkeen sairaalassa eikä ehtinyt nähdä poikansa syntymää. Lasse toimi lapsen isänä ja lupasi kasvattaa pojan omanaan.
Tutustuminen biologiseen isoäitiin
Varttuessaan Severi tutustui Joonatan Sievisen sosiaalityöntekijään Anni Vataseen. Anni ystävystyy Sievisten kanssa, ja pian hän paljastui Severin Biologisen isän Eeron äidiksi eli Severin isoäidiksi. Tämän jälkeen Lasse kielsi Annia tapaamasta Severiä, mutta Anni houkutteli pojan luokseen tekstiviesteillä. Sieviset lähtevät Annin perään, mutta takaa-ajon päätteeksi Anni ajoi Severi kyydissään sillalta alas jokeen, ja Lasse, Paula sekä Joonatan törmäävät sillalla olevaan tietyöromuun.
Severin kuolleeksi luultu setä Aaro pelastaa Severin pois uppoavasta autosta jonka seurauksena Severi menettää muistinsa ja Aaro uskottelee olevansa hänen isänsä. Vaikka pojan muisti alkaa palautua, Aaro ei päästä häntä lähtemään. Anni alkaa katua Severin kaappaamista ja yrittää palauttaa pojan takaisin tämän vanhemmille, mutta Aaro estää heidän lähtönsä. Anni paljastaa Severin olinpaikan Paulalle, jota Aaro yrittää houkutella karkureissulle Ruotsiin. Poliisi, Lasse sekä Ismo Laitela kuitenkin pysäyttävät karkulaiset. Aaro pakenee poliiseilta, ja Sieviset palaavat kotiin.
Ella aalloilla
Ella aalloilla on Timo Parvelan 2005 julkaistu kymmenes Ella-kirja. Kirjan kustansi Tammi.
Severi Sievinen
Äidin mielenterveysongelmat ja kuolema
Kun Paula alkoi kokea mielenterveysongelmia ja pakeni sen seurauksena Pihlajakadulta päätti Lasse lähteä etsimään häntä ulkomailta. Severi jäi asumaan siksi ajaksi Ismo Laitelan ja Liisa Salon kanssa. Vanhempiaan ikävöivä Severi sai Lassen palaamaan kotiin valehtelemalla että Ismo löi häntä. Tämän jälkeen Lasse päätti jättää Paulan etsinnät poliisille ja lopulta vuoden päästä Paula palasi takaisin kotiin.
Katariina Mäkelän hyväntekeväisyystansseissa Paula saa osuman luodista ja vajoaa koomaan. Hengityskoneet kytketään pois, jotta Jirin tytär Nella Tamminen saisi Paulan sydämen. Severi ei aluksi tahdo olla tekemisissä Nellan kanssa, mutta myöhemmin kaksikko ystävystyy. Äitinsä kuoleman jälkeen Severi alkaa ikävöidä isäkseen luulemaansa Aaroa ja päättää etsiä tämän käsiinsä Aaron päiväkirjan avulla.
Suhde Violaan
Severi tutustuu Aaron tyttärentyttäreen Viola Heleniukseen Instagram-sovelluksen kautta. Yhtenä Violan vierailun aikana Severi loukkaa Violaa, minkä seurauksena Viola väittää veljelleen Antonille, että Severi oli houkutellut hänet huoneeseensa ja laittanut kätensä Violan paidan alle. Yhteenotosta alkaa ikävä koston kierre, mutta myöhemmin pari kuitenkin sopii riitansa ja alkaa seurustella. Sittemmin Severille paljastuu, että Violalla on salasuhde Benjamin Taalasmaahan, mutta kostoyritysten ja riitelyn jälkeen pari palaa yhteen.
Kun Aaro tulee koululuokkaan pitämään puheen kiusaamisesta, hän paljastaa samalla olevansa Violan isoisä ja Severin ”isä”. Kiusaajat alkavat kutsua Severin ja Violan suhdetta insestiksi. Benjaminin kanssa vietetyn saunaillan aikana Severi toteaa ”Monican olevan parempi sängyssä”, minkä Viola kuulee ja mikä lopulta johtaa parin eroon.
Juho Sattuma
'''Juho Väinö Grönqvist myöh. Sattuma''' oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa Saksassa saanut jääkäri.
Perhe ja opinnot
Sattuman vanhemmat olivat leipuri Heikki Emil Grönqvist ja Amanda Tolonen. Hänet kastettiin 4.6.1898 Leppävirralla ja yksi hänen neljästä kummistaan oli Adolf Tillaeus. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna vasta 1925 Margit Alice Lindforsin kanssa. Sattuma kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1921. Sotilaskoulutusta hän sai jääkätialiupseereille järjestetyillä aktiiviupseerikursseilla Kadettikoulussa vuonna 1920 ja Taistelukoulun joukkueenjohtajakurssilla vuonna 1930.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania. Grönqvist liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 29. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 23. syyskuuta 1917 alkaen pioneerikomppaniaan. Hän osallistui Libaussa vuonna 1917 järjestetyille rautatienrakennuskursseille.
Suomen sisällissota
Sattuma astui 11. helmikuuta 1918 Suomen armeijan palvelukseen Saksassa, ensin vannottuaan valan Suomen valtiolle ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksensa Suomen armeijalle. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan ) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Vaasasta hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 Kuolajärven pataljoonan 2. komppaniaan. Kuolajärven pataljoonassa hän toimi joukkueenjohtajana ja otti osaa taisteluihin Kivisalmella ja Kilislammella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sattuma palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana Lapin I rajavartiopataljoonan ja Lapin ryhmän II pataljoonan 2. komppaniassa. Hänet siirrettiin 15. tammikuuta 1919 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een. Armeijasta hän erosi 26. syyskuuta 1919, mutta jatkoi vielä Humppilan suojeluskunnan paikallispäällikkönä, johon tehtävään hän oli ryhtynyt 26. helmikuuta 1919 vielä 15. lokakuuta 1919 saakka, jolloin hänet määrättiin Suojeluskuntain päällystökoulun vääpeliksi. Päällystökoulusta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1920 toimistoupseeriksi Yleisesikunnan liikekannallepano-osastolle. Tänä aikana hän vaihtoi sukunimensä Sattumaksi vuoden 1922 aikana. Seuraavaksi hänet siirrettiin 30. kesäkuuta 1925 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Autopataljoonaan ja edelleen 11. huhtikuuta 1929 alkaen Helsingin komennuskomppaniaan. Edellä mainituissa yksiköissä hän hoiti adjutantin ja ajoittain komppanianpäällikön tehtäviä. Sattuma erosi armeijasta toistamiseen 13. helmikuuta 1932 ja työskenteli sen jälkeen toimitusjohtajana perustamassaan liike. ja mainostoimistossa.
Talvi- ja jatkosota
Sattuma osallistui talvisotaan talousupseerina 7. Asevarikko-osastossa. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi Mäntän Harjoituskeskuksen Huoltokomppaniaan. Myöhemmin vuonna 1941 hänet siirrettiin Täydennysosaston päälliköksi Juvalle. Myöhemmin hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 89. Perävaunuautokomppaniaan, josta hänet siirrettiin toimistoupseeriksi Helsingin suojeluskuntapiirin Liikennetoimistoon, missä hän palveli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet kotiutettiin. Hänet haudattiin Hietaniemen hautausmaahan.
FC Levadia II Tallinn
FC Levadia II Tallinn on tallinnalaisen jalkapalloseuran FC Levadia Tallinnan maardulainen kakkosjoukkue. Se pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Esiliigassa.
Historia
Joukkue perustettiin vuonna 2000 kun Levadia-niminen metalliyhtiö, joka jo aikaisemmin omisti silloin nimellä FC Levadia Maardu -tunnetun seuran, osti toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen FC Maardun, entisen KSK Vigri Tartun -nimisen seuran. Seuraavaksi kaudeksi joukkue nousi korkeimmalle sarjatasolle Meistriliigaan ja sen uudeksi nimeksi tuli FC Levadia Tallinn. Kaudella 2002 joukkue voitti Viron cupin. Kaudeksi 2004 joukkue myi sarjapaikkansa Merkuur Tartulle ja osti Sõrve JK:n paikan Esiliigasta. Se muutti nimensä nykyiseen muotoonsa, ja FC Levadia Tallinn -nimeä ryhtyi käyttämään silloinen Levadia Maardu. Samalla molemmat Levadia-joukkueet siirtyivät yhteisen seuran alaisuuteen.
Intohimo (vuoden 1982 elokuva)
Intohimo on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Jean-Luc Godardin ohjaama, käsikirjoittama ja leikkaama ranskalais-sveitsiläinen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Isabelle Huppert, Hanna Schygulla, Michel Piccoli ja Jerzy Radziwilowicz. Jean-Luc Godard käsikirjoitti elokuvan Jean-Claude Carrièren kanssa. Elokuvan tuottajina olivat Armand Barbault, Catherine Lapoujade, Martine Marignac ja Alain Sarde. Intohimo kilpaili vuoden 1982 Cannesin elokuvajuhlilla, missä Jean-Luc Godard oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva oli ehdolla myös muun muassa kolmen Césarin saajaksi.
Juoni
Jerzy (Jerzy Radziwilowicz) on puolalainen elokuvantekijä, jolla on ongelmia uusimman elokuvansa kanssa. Elokuvanteon aikana Jerzy tutustuu kahteen paikalliseen naiseen, tehdastyöntekijä Isabelleen (Isabelle Huppert) ja hotellinomistaja Hannaan (Hanna Schygulla), jonka aviomies Michel Boulard (Michel Piccoli) omistaa tehtaan, missä Isabelle on töissä.
Julkaisu ja vastaanotto
Intohimo sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 26. toukokuuta 1982 ja oli Parafrance Filmsin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 207 294 katsojaa. Suomessa Intohimo ei saanut teatteriensi-iltaa, mutta televisioensi-iltansa se sai Yle TV1 -kanavalla 30. toukokuuta 1990.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 67% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,2/10 keskiarvolla. Keräys perustuu kuuteen arviointiin. 787 käyttäjästä 61% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,5/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 1 807 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,2/10.
Intohimo julkaistiin Ranskassa DVD:lle 9. marraskuuta 2005.
Marja-Liisa Kiljunen
Marja-Liisa Kiljunen on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut 2008–2012 Suomen Liettuan-suurlähettiläs Vilnassa sekä samalla Valko-Venäjällä. Sitä ennen hän toimi vuodesta 2004 Helsingistä käsin kiertävänä suurlähettiläänä Keski-Aasian tasavalloissa Kazakstanissa, Kirgisiassa, Tadžikistanissa, Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa sekä vuosina 2004–2005 myös Mongoliassa. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1983.
Kiljunen on työskennellyt kotimaassa ulkoministeriön kehitysyhteistyöosastolla ja itäosastolla sekä palvellut Suomen Nairobin-suurlähetystössä. Kiljunen on työskennellyt myös Helsingin yliopistossa, YK-yliopiston Wider-instituutissa, Unicefin päämajassa New Yorkissa sekä toiminut Suomen YK-liiton ja Sosialidemokraattisten Naisten pääsihteerinä.
Marja-Liisan puoliso oli vuosina 1972–2009 SDP:n kansanedustaja Kimmo Kiljunen. Heillä on yhteisestä avioliitosta neljä täysi-ikäistä lasta.
Kaisa Valtakari (koripalloilija, 1961)
Kaisa Valtakari (s. 9. toukokuuta 1961 Lappeenranta) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Valtakari pelasi Suomen pääsarjassa neljän kauden ajan saavuttaen muun muassa Suomen mestaruuden vuonna 1985 ja Suomen cup-mestaruuden vuonna 1984. Suomen naisten maajoukkuetta Valtakari edusti muun muassa vuoden 1980 EM-kilpailuissa.
Vieksinki
Vieksinki oli kylä Korpiselän kunnan kaakkoisosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Vieksingin kyläkeskus sijaitsi Vieksinkijärven itärannalla noin 45 kilometriä Korpiselän kirkonkylästä itään. Vieksingin alue muodosti muusta Korpiselästä ulkonevan alueen, joka oli pääasiassa naapurikuntien Suojärven ja Suistamon ympäröimä. Vieksingin naapurikyliä olivat lännessä Tolvajärvi, idässä Suojärven puolella Kivijärvi ja etelässä Suistamon puolella Šemeikka. Kylän alueella sijaitseva Vieksinkijärvi kuuluu Suojoen vesistöön ja laskee kaakkoon Suojärven puolelle.
Kaisa Valtakari (koripalloilija, 1961)
Urheilu-ura
Lappeenrannan NMKY:n kasvatti Valtakari pelasi naisten SM-sarjaa Lahden Sampossa vuosina 1982–1986 saavuttaen Suomen mestaruuden vuonna 1985, SM-pronssia vuonna 1986, Suomen cup-mestaruuden vuonna 1984 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 1982. Kauden 1981–1982 Valtakari pelasi Yhdysvalloissa Brigham Youngin yliopistossa.
Valtakari kuului Suomen alle 16-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueeseen ikäluokan vuoden 1978 EM-kilpailuissa ja alle 18-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueeseen ikäluokan EM-kilpailuissa 1977. Suomi sijoittui kummassakin turnauksessa kahdeksanneksi. Naisten maajoukkuetta Valtakari edusti vuosina 1978–1984 yhteensä 52 ottelussa 3,0 pisteen keskiarvolla. Valtakari kuului Suomen turnauskokoonpanoon vuoden 1980 EM-kilpailuissa. Hän heitti naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä (18) syyskuussa 1980 Ruotsia vastaan.
Waterfall (Sopo Gelovanin ja Nodiko Tatišvilin kappale)
Waterfall on Nodi Tatišvilin ja Sophie Gelovanin esittämä kappale, joka edusti Georgiaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Malmössä.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kymmenenneksi ja selviytyi finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta sijalle 15.
Kuvanvakain
pienoiskuva|Taskulaskimesta optisella kuvanvakaimella (alla) ja ilman sitä (yllä) otettu kuva. Kuvanvakain on tekniikka, jolla vähennetään kameran liikkuessa syntyvää pientä epätarkkuutta ja videokuvan tärinää. Kuvanvakaimet jaetaan optisiin ja digitaalisiin. Kuvanvakainta käytetään monissa still-kuvia ottavissa kameroissa ja videokameroissa. Sitä käytetään myös tähtikaukoputkissa ja joissakin kiikareissa.
Digitaalinen kuvanvakain
Digitaalinen (myös sähköinen, elektroninen tai ohjelmallinen) kuvanvakain vakauttaa videokuvaa siirtämällä kennon muodostamaa kuvaa tallennetussa videossa tärähdyksen suhteen vastakkaiseen suuntaan. Menetelmän huonona puolena on, että kennon koko aluetta ei voida käyttää videon tallentamiseen, koska reuna-alue tarvitaan siirtelyn kompensoimiseen.
Madge Kennedy
Madge Kennedy (19. huhtikuuta 1891 Chicago, Illinois – 9. kesäkuuta 1987 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Broadway-näyttelijänä aiemmin tunnettu Kennedy siirtyi elokuviin vuonna 1917 Samuel Goldwynin palvelukseen. Hän palasi tilapäisesti takaisin Broadwaylle 1923 ja kolme vuotta myöhemmin päätti lopettaa elokuvanäyttelemisen. Kennedy kuitenkin palasi elokuviin uudelleen vuonna 1952, jolloin hän näytteli avioerotuomarin roolin George Cukorin ohjaamassa elokuvassa Erotaan pois. Hänen myöhempiin elokuviinsa kuuluvat muun muassa Hän rakasti elämää ja Vaarallinen romanssi (1959). 1960-luvulla Kennedy näytteli muun muassa Broadway-näytelmässä A Very Rich Woman. Televisiossa Kennedyn merkittävimpiin rooleihin kuuluu Martha-täti tilannekomediasarjassa Leave It to Beaver. Kennedy on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Century Series -hävittäjät
pienoiskuva|Kuvassa sarjan neljä ensimmäistä sotilaskonetta: F-100—104. Century Series-nimellä kutsuttiin Yhdysvaltain ilmavoimien hävittäjäkoneita, joiden tunnusnumero ylitti luvun 100. Nämä otettiin palveluskäyttöön 1960-luvun alkuun mennessä. Viimeiset sarjan koneet poistettiin käytöstä vasta 1990-luvulla. Monet sarjan koneista palvelivat Natomaiden ilmavoimissa. Pitkät palvelusurat huipentuivat päätökseensä Yhdysvaltain kansalliskaartin (ANG) riveissä. Koneet oli suunniteltu myöhemmin aseistettaviksi taktisin ydinasein, joista ensimmäinen oli Mk-7 "Thor".
Näiden lisäksi osa jäi mock-up -tai prototyyppiasteelle:
Mâtin
Mâtin on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. Mâtin tarkoittaa mastiffia, mutta sillä ei ollut mitään tekemistä molossien kanssa, vaan se oli vinttikoira. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis laniarius.
Ulkomuoto
Mâtin oli kookas ja lihaksikas. Sen pää oli kapea ja pitkä, korvat puolipystyt ja otsapenger/kuononselkä tasainen. Mahdolliset värit olivat ruskeavalkoinen, punainen, valkoinen ja fawn. Säkäkorkeus oli noin 60 cm.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotua pidettiin voimakasluonteisena, mutta ei kuitenkaan erityisen rohkeana.
Alkuperä
thumb|250px|Jacques de Sèven piirtämä mâtin. 1800-luvulla jotkut kirjailijat pitivät rotua lurcherin vastineena. Sitä käytettiin suden ja villisian metsästykseen.
Lazy Jones
Lazy Jones on David Whittakerin kehittämä tasohyppely. Pelin julkaisi Terminal Software vuonna muun muassa Commodore 64-, MSX- ja ZX Spectrum -kotitietokoneille. Pelin kehittänyt Whittaker on myöhemmin tullut tunnetuksi pelimusiikeistaan.
USS San Juan (SSN-751)
USS San Juan (runkonumero SSN-751) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.