cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edward Norton
Nuoruus
Norton varttui Columbiassa Marylandissa. Hän kiinnostui näyttelemisestä jo viisivuotiaana ja kävi lapsena teatterikoulua. Ensimmäisen kerran teatterilavalla hän esiintyi kahdeksanvuotiaana.
Ura
Norton jatkoi näyttelemistä työnsä ohessa ja päätti lopulta ryhtyä kokonaan näyttelijäksi. Hän esiintyi Edward Albeen näytelmässä Fragments vuonna 1994 ja liittyi New York Signature -teatteriryhmään.
Nortonin ensimmäinen elokuvarooli oli murhasta syytettynä kuoripoikana elokuvassa Alaston pelko (1996), josta hän sai heti Golden Globen ja Oscar-ehdokkuuden. Sitä seurasivat samana vuonna laulurooli musikaalissa Kaikki sanovat I Love You ja asianajajan rooli elokuvassa Larry Flynt – Minulla on oikeus.
Nortonin muita elokuvia ovat esimerkiksi American History X (1998), Fight Club (1999), Valtikka (2001), Frida (2002), 25th Hour – viimeinen ilta (2002), Silmänkääntäjä (2006), Kirjava huntu (2006), The Incredible Hulk (2008), Moonrise Kingdom (2012), The Grand Budapest Hotel (2014) ja Birdman (2014). Hän on myös ääninäytellyt elokuvissa Sausage Party (2016) ja Isle of Dogs (2018).
Yksityiselämä
Norton on ollut naimisissa Shauna Robertsonin kanssa vuodesta 2012.
RTP2
RTP 2 on Portugalin radion ja television omistama televisiokanava. Kanava perustettiin 1980-luvulla ja nykyään se on yksi maansa suurimpia. Kanava tunnetaan myös nimellä 2: tai a dois. Kanava esittää myös musiikkia uutisten ja TV-ohjelmien lisäksi.
Joseph Merrick
thumb|Joseph Merrick noin 27-vuotiaana vuonna 1889. Joseph Carey Merrick (5. elokuuta 1862 – 11. huhtikuuta 1890) oli viktoriaanisen ajan Englannissa elänyt mies, joka tunnettiin epämuodostumiensa vuoksi nimellä ”Elefanttimies”.
Elämä
Merrickiä hoitanut lääkäri Frederick Treves otti tämän hoiviinsa vuonna 1886. Siitä alkaen hän eli lahjoitusvarojen varassa, ja Treves saattoi jopa laajentaa sairaalaansa yläluokan runsaan tuen ansiosta. Walesin prinssi Edvard (tuleva kuningas Edvard VII) vieraili tapaamassa Merrickiä ja piti tähän säännöllisesti yhteyttä.
Merrick nukkui yleensä istuma-asennossa pystyäkseen hengittämään. Hän kuoli 11. huhtikuuta 1890 laskettuaan päänsä tyynylle, jolloin hänen niskansa murtui.
Sairaus
Merrickin uskotaan kärsineen Proteus-oireyhtymästä, joka on perinnöllinen epämuodostumia aiheuttava sairaus. Tämä diagnoosi tehtiin vasta 1970-luvulla. Merrickin elinaikana lääkärit uskoivat hänen sairastavan elefantiaasia eli elefanttitautia. Merrickin luurankoa säilytetään Royal London Hospitalissa.
Tutkijat ovat selvittäneet proteus-oireyhtymästä kärsivien geenimuutoksia ja geenimutaation osuutta taudin syntyyn. Yhdysvaltalaisen National Genome Research -instituutin tutkijat löysivät sairastuneissa kudoksissa mutaation geenissä AKT1. Tutkijoiden tarkoituksena on varmistaa vielä Merrickin jäännöksistä, sairastiko hän proteus-sairautta.
Muuta
Yhdysvaltalainen progressive metal -yhtye Mastodon on omistanut kappaleet ”Elephant Man”, ”Joseph Merrick” ja ”Pendulous Skin” Merrickille.
Ahmonlampi
Ahmonlampi (myös Ahmo) on järvi Siilinjärven keskustaajamassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 6,3 hehtaaria. Etäisyys Kuopiosta on 21 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Ahmonlammen pituus kaakosta luoteeseen on 650 metriä, leveys lounaasta koilliseen vaihtelee 100 metrin molemmin puolin. Saaria ei ole. Järveä ympäröi kaupunkiasutus, länsirannalla sijaitsee Ahmon urheilualue. Järven pohjoispäässä on 17-metrinen syvänne.
Ahmonlammen heikkoa vedenlaatua on pyritty kohentamaan.
Ahmonlampi (04.651.1.003) kuuluu Siilinjoen-Sulkavanjärven alueeseen (04.651), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Siilinjoen valuma-alue (04.65) ja ensimmäinen Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Ahmonlampi on viidenneksi laajin Siilinjoen-Sulkavanjärven alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Sulkavanjärvi. Siilinjärveä seuraa Tihvonjärvi.
Lissabonin polytekninen opisto
Lissabonin polytekninen opisto (Instituto Politécnico de Lisboa) on yksi Portugalin suurimmista polyteknisistä opistoista. Se perustettiin 1980-luvulla.
Lissabonin polytekniselle opistolle kuuluvat seuraavat instituutit ja koulut:
Kaliforniantikka
Kaliforniantikka (Picoides nuttallii) on pieni tikka, joka on saanut tieteellisen nimensä englantilaisen luonnontieteilijän Thomas Nuttallin mukaan.
Koko ja ulkonäkö
Kaliforniantikka on kooltaan pieni tikka, vain noin 15–17 senttimetrin pituinen. Väritykseltään se on mustavalkoinen. Uroksella on punainen laikku päälaellaan.
Levinneisyys
Kaliforniantikka on yleinen tikkalaji Kaliforniassa ja sen levinneisyysalue ulottuu myös Kalifornian niemimaan pohjoisosiin Meksikossa.
Super Mario Bros.: Lost Levels
Super Mario Bros.: The Lost Levels (alkup. nimi Super Mario Bros. 2) on Nintendon kehittämä ja julkaisema tasohyppely. Peli on julkaistu vuonna Nintendo Entertainment Systemille Japanissa. Peli julkaistiin Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa ensimmäisen kerran vuonna 1993 Super Mario All-Stars -kokoelman mukana. Peli julkaistiin myös Game Boy Colorille yhdessä alkuperäisen Super Mario Bros. -pelin kanssa nimellä Super Mario Bros. Deluxe, joka toimi myös lähtökohtana Super Mario Advance -uudelleenjulkaisusarjalle. Peli kuuluu Mario-sarjaan.
Edeltäjästään eroten uimakentissä tapaa normaalisti maan päällä liikkuvia vihollisia ja pyöriviä tulipallotankoja esiintyy normaaleissa tasoissa (eikä ainoastaan linnoissa). Lisäksi pelissä oli uutena asiana puhaltavat lehtimyrskyt, jotka vaikeuttavat liikkumista radalla. Erona alkuperäiseen Super Mario Bros. -peliin oli myös se, että peliä ei voi pelata kaksinpelinä. Pelissä on vain yksinpeli, jossa pelaaja saa valita, pelaako Mariolla vai Luigilla. Toisin kuin alkuperäisessä Super Mario Bros. -pelissä, hahmoilla on eroa: esimerkiksi Luigi hyppää korkeammalle kuin Mario, mutta pysähtyy hitaammin.
Pelissä on ensimmäisen pelin tapaan kahdeksan maailmaa, sekä salaiset A-D -maailmat, jotka pelaaja saa avattua pelaamalla pelin läpi kahdeksan kertaa.
Imbodenin alue
Imbodenin alue on yksi Sveitsin 146:sta ja Graubündenin kantonin 11:stä hallinnollisesta alueesta. Se sijaitsee Itä-Sveitsissä Reinin ja sen alkujokien Hinterrheinin ja Vorderrheinin laaksoissa Churin kaupungin länsipuolella.
Alueeseen kuuluu seitsemän kuntaa: Bonaduz, Domat/Ems, Felsberg, Flims, Rhäzüns, Tamins ja Trin. Alueen pinta-ala on 204 neliökilometriä ja asukasluku 20 545 (31.12.2016). Alueen pääkieli on saksa.
James Gordon
James Worthington ”Jim” Gordon on DC Comicsin Batman-sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen komisario ja Batmanin liittolainen. Gordon esiintyi ensi kerran Detective Comics -sarjakuvan numerossa 27 toukokuussa 1939.
DC Comics on ilmoittanut James Gordonin syntymäpäiväksi 5. tammikuuta.
Historia
James Gordon on Gotham Cityn komisario ja taistelee Batmanin kanssa rikollisia vastaan. Hän saapui alun perin Chicagosta ja tullessaan Gothamin poliisivoimiin töihin hän huomasi, ettei Chicago ollut mitään verrattuna siihen, miten korruptoituneita Gothamin poliitikot ovat. Hänen ensimmäisenä vuotena myös Batman aloitti lainvalvojan uransa ja kylvi pelkoa Gothamin rikollisiin. Gordon oli aluksi varovainen Batmanin suhteen, mutta hänen luottamuksensa kasvoi ja pian hän jo luottikin Batmanin apuun. Myöhemmin Gordon ylennettiin poliisipäälliköksi. Hänellä on kaksi lasta, tytär Barbara Gordon ja poika James Gordon Jr. Myöhemmin Gordonin toinen vaimo komisario Sarah Essen kuoli Jokerin murhaamana.
Batman: Tappava pila -tarinassa Jokeri yritti tehdä James Gordonin hulluksi aikeenaan todistaa, että vain yksi erittäin huono päivä voi muuttaa kenet tahansa yhtä hulluksi kuin hän. Batman onnistui pelastamaan Gordonin pilaten Jokerin suunnitelman, vaikka Gordonin tytär Barbara halvaantui Jokerin ammuttua tätä. The Joker War tarinassa James Gordon eroaa virastaan ja Harvey Bullock ottaa tämän paikan uutena Gothamin poliisivoimien poliisipäällikkönä. Gordon tämän jälkeen ryhtyi yksityisetsiväksi.
Clyde Bruckman
Clyde Bruckman (20. syyskuuta 1894 San José, Kalifornia – 4. tammikuuta 1955 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja komediaelokuvien ohjaaja sekä mykkäelokuvien loppukaudella että äänielokuvien alkupuolella. Bruckman teki yhteistyötä monien tunnettujen komedianäyttelijöiden, kuten Buster Keatonin, W. C. Fieldsin, Laurelin ja Hardyn, Three Stoogesin, Abbottin ja Costellon sekä Harold Lloydin, kanssa.
Bruckman tunnetuin yhteistyökumppani lienee Buster Keaton, jonka elokuvia Bruckman käsikirjoitti tämän kanssa. Menestyneimpiä elokuvia ovat Ruutia, räminää ja rakkautta, Kovaa kyytiä ja kaunokaisia, Ruorimies, Seitsemän mahdollisuutta, Kameramies ja Kenraali, jossa Bruckman toimi toisena ohjaajana.
Bruckman jatkoi komediaelokuvien kuvaamista äänielokuvien lyötyä itsensä lopullisesti läpi, mutta hänen uraansa varjosti alkoholismi, mikä aiheutti tuotantoviivästymisiä. Vuodesta 1935 lähtien Bruckmanin käsikirjoittamista rajoitettiin viivästymisien takia.
Vuonna 1955 työtön Bruckman lainasi Keatonilta pistoolin ja ampui itsensä.
Homo erectus
Homo erectus eli pystyihminen on sukupuuttoon kuollut nykyihmistä edeltänyt ihmislaji, joka eli eri puolilla Vanhaa maailmaa noin 1,9 miljoonaa – 50 000 vuotta sitten. Laji polveutui mahdollisesti jostakin kantapystyihmislajista, vaikkakin aiemmin on pidetty mahdollisena että sitä edeltävä laji olikin käteväihminen tai turkananihminen. Jotkut lukevat kaikki pystyihmiset samaksi lajiksi, mutta koska eri puolilta maailmaa löytyneet pystyihmisten fossiilit eroavat toisistaan huomattavasti, moni tutkija jakaa ne eri lajeiksi. Näitä ovat:
Pystyihmiset hävisivät yksi kerrallaan sukupuuttoon kehittyneempien ihmistyyppien tieltä. Pisimpään ne säilyivät Jaavan saarella, mahdollisesti aina vuoteen 25 000 eaa. saakka.
Nykyihmisen edeltäjän heidelberginihmisen uskotaan kehittyneen Afrikassa afrikanihmisestä, mutta on myös mahdollista, että sen esi-isä oli euroopanihminen.
Ominaisuudet
Pystyihminen oli nykyihmistä rotevampi, voimakkaampi ja apinamaisempi. Sen pituus oli 130–160 cm. Luultavasti se osasi valmistaa vaatteita ja käsitellä tulta sekä varastoida ruokaa. Pystyihmisen ravinto koostui pääasiassa rasvaisesta suurriistasta. Pystyihmisten aivotilavuus oli noin 950–1 100 cm³, 75 prosenttia nykyihmisen aivotilavuudesta.
Asuinalueet
Varhaiset pystyihmiset elivät Turkanajärven ja Olduvain rotkon tienoilla. Abbevillestä Ranskasta löydettiin käsikirveitä ja muita työkaluja vuonna 1836. Louis-Laurent-Marie Gabriel de Mortillet (1821–1898) nimesi ne tuottaneen kulttuurin Abbevillen kulttuuriksi. Samanlaisia työkaluja on löytynyt Olduvain rotkosta Tansaniasta yhdessä pystyihmisen luiden kanssa.
Paola Pigni
Paola Cacchi (o.s. Pigni, 30. joulukuuta 1945 Milano – 11. kesäkuuta 2021 Rooma) oli italialainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija, joka voitti urallaan olympia- ja EM-pronssia. Hän oli myös maastojuoksun kaksinkertainen maailmanmestari.
Elämä ja urheilu-ura
Hän voitti urallaan 1 500 metrin juoksussa olympiapronssia Münchenissä 1972. Maastojuoksun maailmanmestaruuden hän voitti 1973 ja 1974. Hän saavutti maansa mestaruuden 800 metrin juoksussa vuosina 1965–1969 ja 1973, 1 500 metrillä vuosina 1970, 1972, 1974 ja 1975 sekä 3 000 metrin juoksussa vuonna 1974. Hän voitti Italian mestaruuden 5 000 metrin juoksussa kahdesti ja 10 000 metrin juoksussa kerran, vuonna 1970. 1 500 metrillä hän voitti myös universiadien kultamitalin Moskovassa 1973. Méxicon kesäolympialaisissa 1968 hän kilpaili 800 metrillä.
Cacchi juoksi 1 500 metrillä maailmanennätyksen 4.12,4 heinäkuussa 1969 ja maililla ME:n 4.29,5 elokuussa 1973. Lisäksi hän juoksi epävirallisen maailmanennätyksen kolmesti 3 000 metrillä, kaksi kertaa 5 000 metrillä ja kerran 10 000 metrillä. Lisäksi hän juoksi 29 Italian ennätystä.
Pigni kuoli Roomassa 75-vuotiaana 11. kesäkuuta 2021.
Orthex
Orthex Oyj on suomalainen, kodin muovituotteita valmistava ja markkinoiva yrityskonserni. Orthexin tuotteita ovat muun muassa pakasterasiat, ämpärit ja säilytyslaatikot. Vuonna 2018 Orthex ja Stora Enso julkistivat kehittämänsä elintarvikekelpoisen biokomposiitin. Orthex listautui Helsingin pörssiin maaliskuussa 2021.
1950-luku
Idea Orthexin muovitehtaan perustamiseen saatiin alun perin lohjalaiselta kansakoulunopettaja Jaska Palomäeltä, joka kertoi poikansa uraa miettivälle Einari Kalloselle guttaperkan olevan tulevaisuuden materiaali. Einari lähetti poikansa tutustumaan alaan Ruotsiin, jossa lohjalaislähtöisellä Birger Bergqvistillä oli muovitehdas. Suomeen palattuaan Aulis Kallonen osti ensimmäisen muovikoneensa Halosen veljesten konepajalta Helsingistä. Perheensä rintamamiestalon kellarissa hän alkoi valmistaa paitaklemmareita, joita tarvittiin Suomesta Neuvostoliittoon vietyjen tuhansien paitojen pakkaamisessa.
1956–1979 Orth-Plast
Tanskalainen Orth-Plast perusti Suomeen tytäryhtiö Orth-Exportin, jonka alihankkijaksi Aulis Kallosen toiminimi Ruisku-Muovi ryhtyi. Alkuvaiheessa yritys toimi tanskalaisyhtiön alihankkijana ja käytti tuotannossaan enimmäkseen muualta ostettuja muotteja. Orth-Export ajautui konkurssin partaalle ja vuonna 1956 Kalloset ostivat sen itselleen saaden samalla paljon arvokkaita muotteja omaan muovikoneeseensa. Orth-Exportin muovimuotteihin oli merkitty yrityksen nimen lyhenne, Orthex, joka vakiintui myöhemmin Kallosten yrityksen nimeksi. Yhtiö muutti Helsingistä Lohjan Immulaan vuonna 1958. Yrityksen päätavoite oli työllistää omaa perhettä.
1960-luvulla yritys alkoi valmistaa muovisia ämpäreitä ja pesuvateja. Sinkkiämpäreistä siirryttiin muoviämpäreihin ja Orthex myi miljoona ämpäriä vuodessa. Kallonen hankki uusia muovikoneita ja laajensi Lohjalla kotinsa ympärillä olevaa tehdasta useita kertoja.
1960-luvun puolivälissä Orthexin muotoilijana toimi arkkitehti Väinö A. Valve.
1970-luvulla Orthex valmisti myös muovikalvoa ja siitä muovisäkkejä ja -kasseja.
1980–2008
1980-luvun alusta Orthex päätti keskittyä taloustavaroihin, joiden muotoilijaksi palkattiin Laura Huhtela-Bremer.
Aulis Kallonen toimi yrityksen toimitusjohtajana vuoteen 1995 asti, jolloin hän siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi hänen poikansa Kari Kallosen ryhdyttyä uudeksi toimitusjohtajaksi.
Vuonna 1999 Orthexin liikevaihto oli 60 miljoonaa markkaa ja se työllisti 91 henkeä. Vuonna 2000 yrityksellä oli 200 tuotetta, joissa oli erilaisia myyntinimikkeitä 1760.
Vuonna 2006 yritys täytti 50 vuotta ja juhlavuoden kunniaksi teetettiin uusi tuote, Löylyx-saunasetti. Sisäkkäin pinottavaan settiin kuului sanko, kiulu ja kauha ja tuotteissa hyödynnettiin muun muassa muovin läpikuultavuutta. Setin suunnitteli Pentagon Design.
2009–2014 Orthex ja Intera Partners
Keväällä 2009 Kari Kallonen ja hänen vaimonsa Tiina Kallonen myivät enemmistön yhtiöstä suomalaiselle sijoitusyhtiö Intera Partnersille. Kari Kallonen jätti toimitusjohtajan tehtävät, sillä hänellä ei ollut osaamista kansainvälisestä liiketoiminnasta. Hänen seuraajakseen nimitettiin Alexander Rosenlew, joka oli vetänyt Suomessa Colgate-Palmoliveä. Yhtiön liikevaihto oli 12 miljoonaa euroa.
Intera Partnersin myötä yritys alkoi kasvaa yritysostoin. Vuonna 2010 se osti ruotsalaisen keittiön työvälineitä valmistavan Sveicon, mikä kaksinkertaisti sen liikevaihdon. Sveico valmisti metallisia ja muovisia keittiövälineitä kuten kauhoja ja vispilöitä. Orthex puristi muottiin yli kymmenen miljoonaa yksittäistä muovista kotitaloustavaraa. Runsaan lumen vuoksi Orthexin valmistamien lumikolien määrä tuplattiin normaalivuosiin verrattuna. Se myi myös paljon lumentyöntimiä, joilla tyhjennetään kattoja lumesta.
Vuonna 2011 Orthex osti ruotsalaisen Hammarplast Consumer AB:n ja sai samalla käyttöönsä tuotemerkit Hammarplast, Sarvis ja SmartStore. Tämäkin yrityskauppa yli kaksinkertaisti Orthexin liikevaihdon ja nosti henkilöstömäärän noin kolmeensataan. Yhtiön liikevaihto oli noin 60 miljoonaa euroa.
2015– Orthex ja Sponsor Capital
Vuonna 2015 suomalainen pääomasijoittaja Sponsor Capital ja yrityksen toimiva johto ostivat Orthexin. Orthexin toimitusjohtaja Rosenlew jatkoi tehtävässään kaupan jälkeenkin. Syy yrityskauppaan oli se, että Orthex halusi keskittyä yrityksen kansainvälistymiseen, johon liittyvää kokemusta Sponsor Capitalilta löytyi. Orthex vei tuotteitaan 40 maahan.
Vuosien 2016 ja 2017 aikana Keski-Eurooppaan perustettiin myyntiorganisaatiot Saksaan, Ranskaan ja Britanniaan.
Vuonna 2018 Orthex ja Stora Enso julkistivat kehittämänsä elintarvikekelpoisen biokomposiitin. Biokomposiittikeittiövälineitä alettiin myydä ensin S-ryhmän kaupoissa, ennen kuin jakelua laajennettiin.
Orthex listautui Helsingin pörssiin maaliskuussa 2021. Anti ylimerkittiin moninkertaisesti. Yhtiön ankkurisijoittajia olivat Conficap, Ilmarinen ja Thomasset.
Kesäkuussa 2021 Orthex myi heinolalaiselle Wiittalle lumileluliiketoimintansa, johon kuului muun muassa pulkat, liukurit ja lumilapiot, muttei niihin liittyviä brändejä. Vuonna 2005 Helsingin Sanomat kertoi, että Orthexin perusahkio on ollut pitkään Suomen suosituin lasten pulkka.
Organisaatio
Orthexilla on tehtaat Ruotsissa Gnosjössä ja Tingsrydissä ja Lohjalla Suomessa.
Orthex-konserniin kuuluvat :
Lohjan tehtaan yhteydessä toimii tehtaanmyymälä. Myös Tingsrydissä on tehtaanmyymälä.
Markkinat
Yhtiö on keskittynyt kotitalousasiakkaisiin, mikä tuo sille tasaista tuloa. Esimerkiksi 1990-luvun lamassa sen ei tarvinnut turvautua lomautuksiin, kun ihmiset lisäsivät ruuanlaittoa, leipomista ja pakastamista. Myöskään raaka-aineiden kovat hinnannousut eivät rasita sitä niin paljon kuin suurille asiakkaille tuotteitaan valmistavia - hinnannousut on voitu siirtää suoraan hintoihin.
Tuotteita
Orthex on valmistanut kaksi Suomen levinneintä esinettä: Pakastusrasian (aiemmin Jäänalle) ja kymmenen litran ämpärin. Keväällä 2019 Ilta-Sanomien kyselyssä Orthexin Jäänalle-pakastusrasian omisti 89 prosenttia yli 100 000 vastaajasta. Toiseksi sijoittuneen ämpärin omisti 87 prosenttia vastaajista.
Jäänalle-pakastusrasia
Alun perin Jäänalle-brändillä myytyjen pakastusrasioiden valmistus alkoi vuonna 1995, minkä jälkeen niitä on myyty 60–70 miljoonaa kappaletta.
Ennen Jäänallea pakastusrasioiden myynti oli jakautunut Suomessa melko tasaisesti Orthexin Jääkarhun ja Sarviksen Jääkukan välille. 1990-luvun alussa Sarvis pienensi suurimman pakastusrasiansa koon yhdestä litrasta 0,9 litraan, minkä ansiosta tuote halpeni. Jäänalle syntyi, kun Aulis Kallonen pyysi Huhtela-Bremeriä suunnittelemaan Orthexille uuden pakasterasian vastaiskuna kilpailijan aloittamassa hintakilpailussa. Huhtela-Bremer aloitti suunnittelutyönsä miettimällä, millaista pakastusrasiaa hän ei itse haluaisi käyttää. Aiemmista teräväkulmaisista rasioista poiketen Jäänallen kulmat ovat pyöreät, mikä ansiosta sisältö jäätyy nopeammin ja tasaisemmin. Myös sisällön lusikoiminen rasiasta oli aiempaa helpompaa. Rasian kannessa olevan syvennyksen avulla rasioita voi pinota päällekkäin, mutta niiden välissä on silti riittävästi tilaa, josta kylmä ilma pääsee virtaamaan pakastimessa. Tyhjinä rasioita voi säilyttää sisäkkäin. Rasian yläreunaa kiertävät "jäykkyysrivat", jotka auttavat rasiaa säilyttämään muotonsa, vaikka siihen kaadettaisiin kuumaa nestettä. Aikaisemmista malleista tutut avaamisläpät korvattiin yläkulmien syvennyksillä, joista kannen voi napsauttaa peukalolla auki.
Yksinkertaiset mutta käytännönläheiset innovaatiot tekivät Jäänallesta hittituotteen. Keskusliikkeet lakkasivat myymästä kilpailijoiden tuotteita ja vuosittain pakastusrasioita myytiin miljoonia. Jäänallella ei vain vallattu markkinoita vaan myös laajennettiin niitä: Jäänallea käytetään paitsi pakastamiseen myös eväsrasiana.
Jäänallea myydään eniten loppukesästä ja sen kysyntä seuraa marja- ja sienisatoja. Tuotteen menekin ennustamisessa Orthex kerää tietoa marjasatoennusteista. Hyvänä mustikkavuonna myydään enemmän pienempiä rasioita ja hyvänä mansikkavuotena suurempia rasioita. Rasian suosituin koko on 0,5 litraa, jonka osuus myynnistä on lähes puolet.
Rasian valmistukseen käytetään raemuotoista polypropeenia, jota syntyy öljynjalostuksen sivutuotteena. Orthex saa sitä Porvoosta Borealiksen tehtaalta. Kannet taas valmistetaan lineaarisesta pienitiheyksisestä polyeteenistä.
Intera Partnersin ostettua Orthexin vuonna 2009 Jäänalle-nimestä luovuttiin ja tuotteesta tuli Pakastusrasia. Keväällä 2019 kerrottiin, että Pakastusrasiat ovat siirtymässä Orthex-brändistä kansainvälisesti tunnetumman Gastromax-brändin alle.
Uusio- ja biopohjaiset muovituotteet
Orthex on valmistanut tuotteita kierrätysmuovista 2000-kymmenluvun loppupuolelta lähtien. Vuonna 2019 bio- ja uusiomuovin osuus Orthexin käyttämästä raaka-aineesta oli 14 prosenttia. Tammikuussa 2021 Lohjan tehtaalla valmistetuista tuotteista noin 30 prosenttia oli tehty kierrätetyistä tai biopohjaisista raaka-aineista.
Uusiotuotteet
Orthex on kasvattanut uusiomuovin käyttöä vaiheittain. Vuonna 2015 sitä käytettiin tuotannossa 378 000 kiloa, vuotta myöhemmin 706 000 kiloa. Vuonna 2017 Orthex otti käyttöön uusiomuovin 20 eri tuotteen valmistuksessa.
Orthex valmistaa kaikki kukkaruukkunsa ja parvekelaatikkonsa kokonaan kierrätysmuovista. Uusiomuovista tehdään myös säilytyslaatikoita, mutta säännösten vuoksi uusiomuovi ei voi olla kosketuksissa elintarvikkeiden kanssa. Orthex hyödyntää uusiomuovituotteidensa raaka-aineena muun muassa kauppojen pakkausmuovia. Orthex hyödyntää raaka-aineena myös Fortumin Riihimäen laitoksella jalostettua kierrätysmuovimateriaalia sekä tanskalaisen Plastix-yrityksen merestä keräämistä käyttämättömistä kalastusverkoista valmistamaa granulaattia. Neitseelliseen muoviin verrattuna kalaverkoista tehdyn kierrätysmuovin hiilidioksidipäästöt ovat 82,4 prosenttia pienemmät. Siitä tehdään vihreitä ämpäreitä. Orthex järjestää myös itse käytettyjen sankojen keräyskampanjoita.
Biopohjaiset muovituotteet
Orthex ja Stora Enso ovat suunnitelleen muovia korvaamaan biokomposiitin jota tehdään puukuidusta ja sokeriruo'osta. Tuotteet koostuvat 98-prosenttisesti biomateriaaleista. Puukuidun osuus tuotteissa vaihtelee 30–50 prosentin välillä, lopputuotteesta riippuen. Esimerkiksi leikkuulaudoissa puukuitua on noin kolmannes, 63 prosenttia on sokeriruo'osta valmistettua polyeteenia ja loput ovat lisä- ja sidosaineita.
Materiaalia hyödynnetään Orthexin valmistamassa keittiötuotesarjassa, johon kuuluu muun muassa leikkuulautoja ja keittiötyökaluja, joiden kahvat ovat biokomposiittia. Raaka-aine materiaaliin saadaan Stora Enson Hylten tehtaalta Ruotsista, sellu- ja puutuoteteollisuuden sivuvirrasta. Aine on perinteiseen muoviin verrattuna vähän kovempaa. Se kestää pesukonepesun ja sitä voi kierrättää. . Biokomposiittituotteita otti myyntiin ensimmäisenä S-ryhmä. Tuotantomäärien kasvaessa tuotteita alkoivat myydä myös Kesko ja Ruotsissa muun muassa ICA ja Bergendahls.
Yhteiskuntavastuu
Orthex on asettanut tavoitteekseen saavuttaa hiilineutraali tuotanto vuoteen 2030 mennessä. Tähän se pyrkii muun muassa käyttämällä uusiutuvaa energiaa, hyödyntämällä valmistuksessa kierrätettyjä ja biopohjaisia raaka-aineita sekä vähentämällä tuotantoprosessin hukkaa.
Anagrammi
Anagrammilla tarkoitetaan sanan tai sanajoukon kirjainten uudelleen ryhmittelyä siten, että niistä muodostetaan yksi tai useampi uusi sana. Esimerkiksi sanan vaali eräs anagrammi on laiva. Anagrammi voidaan määritellä myös merkkijonon merkkien bijektiona itselleen. Tämä tarkoittaa, että alkuperäisen sanan jokaista kirjainta X on käytettävä täsmälleen n_X kertaa uutta sanaa muodostettaessa, missä n_X tarkoittaa kirjaimen X lukumäärää alkuperäisessä sanassa. Anagrammi toimii sanaleikkinä parhaiten silloin, kun uuden sanan avulla pystytään jollakin tavoin antamaan vihje alkuperäisestä sanasta.
Eräs kaunokirjallisuuden tunnetuimpia anagrammeja on ollut Giovanni Guareschin kirjassa Isä Camillon kylä, jossa toinen päähenkilö, Peppone, voitti arpajaisissa nimellä "Pepito Sbezzeguti". Nimi oli anagrammi hänen oikeasta nimestään, Giuseppe Bottazzi.
Anagrammi on eräs piilosanojen vihjetyyppi.
Suomenkielisiä anagrammeja
Musiikkituottaja Rauli Eskolin löysi taiteilijanimensä Illusion Rake anagrammikoneen avulla. Yleisradion toimitusjohtaja Lauri Kivinen soittaa ja laulaa Åttopojat-yhtyeessä nimellä Ilari Vinkuen, joka on anagrammi hänen nimestään.
Saaristenmäki
pienoiskuva|Saaristenmäen sijainti Hämeenlinnassa. pienoiskuva|IV kaupunginosaa lännen suunnasta. Etualalla kauppatori, [[Toripuisto (Hämeenlinna)|Toripuisto ja kirkko, joiden takana Raatihuoneenkatu.]] pienoiskuva|IV kaupunginosaa Kantolasta nähtynä. IV kaupunginosa eli Saaristenmäki on yksi Hämeenlinnan keskustan neljästä kaupunginosasta. Se sijaitsee samannimisellä mäellä Vanajaveden rannalla keskustan itäosassa. Kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa kauppatori, Hämeenlinnan kirkko, raatihuone, kaupunginmuseon päätoimipiste Museo Skogster, Hämeenlinnan oikeustalo, varhainen kauppakeskus Keskustalo sekä lisäksi edelleen VPK:n käytössä oleva vanha Palokunnantalo. Saaristenmäen läpi kulkee myös Raatihuoneenkatu, eräs keskustan tärkeimmistä liikekaduista.
Hämeenlinnan keskustan paikalla ennen sijainneesta Saaristen tilasta nimensä saanut Saaristenmäki rajautuu lännessä 1., 2. ja 3. kaupunginosiin sekä idässä Keinusaaren ja Kantolan kaupunginosiin. Kaupunginosaa sivuaa suurelta osin Vanajavesi, jonka yli sen yhdistää Keinusaareen kaksi siltaa. Saaristenmäen liikenneyhteydet ovat hyvät, sillä sen halki kulkee keskustan pääväyliin kuuluva Paasikiventie ja alueella sijaitsee myös linja-autoasema, jonka kautta kulkevat niin kauko- kuin paikallisliikenteen linja-autot.
Taiga (draamasarja)
Taiga-draama on japanilainen televisio-ohjelmagenre. Draamaa toimintaan yhdistävät historialliset sarjat sijoittuvat maan historian romantisoiduimpiin vaiheisiin.
Lilian (Ruotsin prinsessa)
Prinsessa Lilian (s. Lilian Davies, ent. Craig, 30. elokuuta 1915 Swansea, Wales – 10. maaliskuuta 2013 Tukholma ) oli Ruotsin prinsessa ja Hallandin herttuatar. Hän avioitui nykyisen kuninkaan Kaarle XVI Kustaan sedän prinssi Bertilin kanssa 7. joulukuuta 1976 Drottningholmin linnan kappelissa ja liittyi näin virallisesti Ruotsin nykyiseen kuningasperheeseen. Hän ja Bertil olivat kuitenkin ennen tätä eläneet yhdessä kolme vuosikymmentä, jolloin Lilian kuului epävirallisesti kuningasperheeseen. Ruotsin silloinen kruununperimysjärjestys esti prinssi Bertiliä avioitumasta aatelittoman kanssa. Kuningas Kaarle Kustaa antoi sedälleen luvan mennä naimisiin vuonna 1976, omien häidensä jälkeen. Prinssi Bertil kuoli 5. tammikuuta 1997.
Lilian oli kuollessaan Ruotsin kuningasperheen vanhin elossa oleva jäsen.
Taiga (draamasarja)
Useimmat NHK:n taiga-sarjat sijoittuvat Sengoku- tai Azuchi-Momoyama-kausille tai Edo-kauden alkuun, eli historian sotaisiin tai muutoin kiihkeisiin muutoskausiin. Sarjojen juonet ovat uudelleenkerrontoja klassisista, historiallisiin tapahtumiin perustuvista kabuki-näytelmistä tai romaaneista. Päähahmot kuuluvat historiallisiin aatelis- ja samuraisukuihin. Esimerkkinä vuoden 2005 sarja Yoshitsune, jonka pääjuoni kertoo Minamoto-klaanin kenraalista. Sama tarina oli myös vuoden 1966 taiga-sarjan pohjalla.
Spermatogeneesi
pienoiskuva|Normaali spermatogeneesi, kivesten [[biopsia]] Spermatogeneesi eli siittiöiden syntyminen kiveksissä tapahtuu murrosiästä vanhuuteen saakka, ja siittiöitä muodostuu vuorokaudessa satoja miljoonia.
Taiga (draamasarja)
Taigalla on myös ulkomaisia faneja. Sarjoja on esitetty myös Japanin ulkopuolella, Suomessa esitettiin vuonna 1988 tuotettu Takeda Shingen 13-osaisena 1990-luvun alkupuolella.
Spermatogeneesi
Siittiöiden kypsyminen kestää noin 10 viikkoa, jonka jälkeen ne siirtyvät vähitellen kohti siementiehyen onteloa, ja lopuksi irtoavat tukisoluista ja kulkevat kiveksistä lisäkiveksiin. Tukisolujen toimintaa hallinnoi aivolisäkkeestä erittyvä luteinisoiva hormoni eli LH. LH ja testosteronituotantoa hallinnoiva FSH ovat välttämättömiä siittiöiden muodostumista varten.
Lopuksi siittiöt varastoituvat lisäkiveksiin ja jäävät sinne noin 2–3 viikoksi, jonka jälkeen ne ovat kehittyneet liikkumis- ja hedelmöityskykyisiksi. Lisäkiveksestä lähtevä pitkä ja erittäin kiemurainen lisäkivestiehyt avautuu siemenjohtimeen.
Kypsässä siittiösolussa on kolme osaa: pää, keskikappale ja häntä. Pään sisällä on tuma ja isän geenit, kärkikappaleessa on entsyymejä, joilla siittiö pääsee munasolun sisälle ja keskikappaleessa on runsaasti mitokondrioita. Hännän liike kuluttaa runsaasti energiaa, ja tämä energia tuotetaan keskikappaleen mitokondrioilla.
Liikkeellä on suuri evolutiivinen merkitys, koska siittiöt joutuvat uimaan emättimestä kohdun munanjohtimeen saakka, jossa siittiö hedelmöittää munasolun.
Siemensyöksyssä siittiöt työntyvät lisäkiveksistä siemenjohdinta pitkin virtsaputkeen.
Siemennesteessä on siittiöiden lisäksi rakkularauhasen ja eturauhasen eritteitä, joka koostuu pääasiallisesti limasta ja sokerista.
Spermatogeneesi ei onnistu ruumiinlämmössä, koska siittiöiden proteiinit denaturoituisivat, minkä takia kivekset roikkuvat kivespusseissa, joissa niiden lämpötila on pari astetta matalampi.
Hrodnan alue
Hrodnan alue eli Grodnon alue on yksi Valko-Venäjän alueista (oblasteista). Se sijaitsee maan länsiosassa. Alueen naapurina on lännessä Puola ja pohjoisessa Liettua. Valko-Venäjän maakunnista naapureita ovat Brestin alue etelässä, Minskin alue idässä ja pieni pätkä Vitsebskin aluetta pohjoisessa.
Alue on perustettu vuonna 1944. Sen pääkaupunki on Hrodna, joka sijaitsee Niemen-joen varrella.
thumb|left|210px| Yhteinen historia osana Puolaa ja Puolan läheisyys näkyy Hrodnan maakunnan väestössä runsaana puolalaisten osuutena. thumb|right|290px| Hrodnan maakunnan hallintorakennus.
Väestöstä
Alueen asukasluku oli vuoden 2009 lokakuussa 1 072 381 ja pinta-ala 25 000 km². Edeltävän 20 vuoden aikana väestöpohja on pienentynyt lähes 8% (1989: 1 163,6 milj., 2009: 1 072,4 milj.). Samalla alueen väestön kaupungistuminen on jatkunut voimakkaana (1989: maaseudulla asui 42,8 % ja kaupungeissa 57,3 %; 2009: vastaavasti 31,0 % ja 69,0 % asukkaista).
Hrodnan alueen suurimmat kaupungit ja taajamat
Alueen suurimmat kaupungit ovat Hrodna, Lida, Slonim. Oheisessa taulukossa ovat Hrodnan alueen yli 10 000 asukkaan taajamat asukasluvun mukaisessa suuruusjärjestyksessä. Väkiluvut perustuvat vuoden 2009 lokakuun väestönlaskentaan.
Maakunnan osa-alueet
Aluehallinnollisesti suoraan Hrodnan maakunnan alaisuuteen kuuluu Hrodnan kaupunki ja 17 hallintopiiriä (raion). Maakunnan osa-alueet ovat (asukasluvut 2009 väestönlaskennasta) :
Linnanniemi
pienoiskuva|Linnaniemen sijainti Hämeenlinnassa. thumb|250px|Kaupunginosassa sijaitsee keskiaikainen [[Hämeen linna.]] I kaupunginosa eli Linnanniemi on yksi Hämeenlinnan keskustan neljästä kaupunginosasta, joka sijaitsee Vanajaveden rannalla keskustan itäosassa. Kaupunginosan halki kulkee keskustan pääväyliin kuuluva Lukiokatu, ja siellä sijaitsevat muun muassa Hämeen linna, Vankilamuseo ja Museo Militaria. Alueen puistoja ovat hoidettu Linnanpuisto sekä luonnontilaisempi Karnaalinpuisto.
Linnanniemi rajoittuu idässä Koilliskulman, Hämeensaaren ja Saaristenmäen kaupunginosiin sekä länsi- ja pohjoisosiltaan Myllymäkeen, Kaurialaan, Ojoisiin, Puistonmäkeen, Sairioon ja Keinusaareen. Kaupunginosaa sivuaa lännessä 1960-luvulla moottoritieksi rakennettu valtatie 3 ja lisäksi siellä sijaitsevat Saaristen koulu, Maanmittauslaitoksen toimisto, Hämeenlinnan verotoimisto sekä Vapaakirkon ja Pelastusarmeijan seurakunnat. Puolustusvoimien käytössä aikaisemmin olleet punatiiliset Linnankasarmit sijaitsevat kaupunginosan pohjoisosassa.
Linnanpuisto, joka tunnetaan suosittuna vapaa-ajanviettopaikkana, sijaitsee Hämeen linnan, keskustan kortteleiden ja Vanajaveden rajaamalla alueella. Puisto on vanhimmalta osaltaan peräisin kaupungin ensimmäisestä asemakaavasta, jonka laati Axel Magnus Arbin vuonna 1777. Vielä 1600-luvulla alue oli ollut alavaa vesijättömaata. Linnanpuistossa järjestetään kesäisin monenlaisia tapahtumia, kuten Wanaja Festival ja Hämeen keskiaikafestivaali.
Bounce
Bounce on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Bon Jovin kahdeksas studioalbumi. Albumi julkaistiin 8. lokakuuta 2002 ja sen ovat tuottaneet Jon Bon Jovi ja Richie Sambora yhdessä Luke Ebbinin kanssa. Albumi nauhoitettiin Sanctuary II-studiolla yhtyeen kotiseudulla New Jerseyssä. Albumin kappaleet ja niiden sanoitukset ovat saaneet hyvin paljon inspiraatiota ja vaikutteita Syyskuun 11. päivän terrori-iskuista.
Linnanniemi
Hämeenlinnan kaupunki perustettiin alkujaan juuri Linnanniemen alueelle linnan pohjoispuolelle, paikalle, jossa nykyään sijaitsevat Linnankasarmit. Nimensä kaupunginosa on saanut Hämeen linnalta, jonka alue lienee entisaikoina työntynyt nykyistä niemimäisempänä kohti Vanajavettä.
Bounce
Ilmestymisviikollaan albumia myytiin 160 000 kappaletta Yhdysvalloissa, ja samalla viikolla albumi oli Billboard 200 -listan toisella sijalla. Albumi on kuitenkin yhtyeen ainoa levytys, joka ei ole saavuttanut platinalevyyn oikeuttavaa myyntimäärää Yhdysvalloissa.
Albumi ja kappaleet
Yhtyeen laulaja Jon Bon Jovi kertoi terrori-iskujen vaikutuksesta albumiin seuraavasti:
Singlenä julkaistu, ehkä albumin tunnetuin raita Everyday kuvaili lähinnä yhtyeen jäsenten tunnetilaa jatkaa eteenpäin terrori-iskujen jälkeen. Yhdysvalloissa single ei saavuttanut menestystä, mutta muualla maailmassa single saavutti jatkuvasti top 10 -listasijoituksia. Single huomioitiin Grammy-ehdokkuudella parhaasta rockesityksestä vokaaleilla. Myös albumin toinen single Misunderstood oli ehdolla samaan palkintoon.
Albumin avausraita Undivided käsittelee terrori-iskujen seurauksia huomattavasti albumin muita kappaleita enemmän.
Albumin nimikkoraita Bounce on omistettu Jon Bon Jovin hyvälle ystävälle, NFL-liigassa pelaavan New England Patriots -joukkueen päävalmentajalle, Bill Belichickille. Kappale kertoo Belichickin kokemista vastoinkäymisistä ennen mestaruuden voittamista. Monien mielestä kappale käsitteli myös yhdysvaltalaisten kansalaisten kilpistymisiä terrori-iskujen jälkeen.
Ruokasipuli
Sipuli eli ruokasipuli (Allium cepa) on laukkojen eli sipulien (Allium) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se on sukunsa tunnetuimpia ja yleisimmin käytettyjä syötäviä, viljeltyjä kasveja. Myös turvonnutta lehtityveä, johon kasvi (esimerkiksi tulppaanit) varastoi ravintoa seuraavalle vuodelle, sanotaan yleisesti sipuliksi.
Historia
Sipulia on viljelty ainakin vuodesta 3500 eaa. Aasiassa. Muun muassa pyramidien rakentajat söivät ja viljelivät sipulia. Sipulia on helppo viljellä, kuljettaa ja varastoida. Sipulin syömisestä on merkkejä palestiinalaisissa pronssikauden jäänteissä jo 5000 eaa., mutta nämä ovat voineet olla villejä sipuleita.
Ulkonäkö
Ruokasipuli kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat puoliliereitä ja sinivihreitä. Tyven sipulista kohoava varsi on ontto, kukintona on tiheä sarja sen päässä. Kukan kehä on valkea tai violetti. Siementen lisäksi se tuottaa usein itusilmuja.
Sipulin lajikeryhmät
Ilmasipuli on myös luokiteltu sipulin lajikeryhmäksi (Allium cepa Proliferum-ryhmä) tai muunnokseksi (A. cepa var. viviparum), mutta sitä pidetään ensisijaisesti ruokasipulin ja pillisipulin risteymänä (Allium × proliferum).
Triviaa
Sipulissa on raakana voimakas haju ja terävä maku, joka katoaa, jos sipuli kypsennetään.
Puutarhaliitto ja Kotimaiset Kasvikset valitsivat vuoden 2015 vihannekseksi sipulin.
Vaaleanpunainen pantteri (vuoden 2006 elokuva)
Vaaleanpunainen pantteri (The Pink Panther) on Shawn Levyn ohjaama komediaelokuva vuodelta 2006, joka perustuu vanhoihin Vaaleanpunainen pantteri -elokuviin. Elokuvassa Jacques Clouseaun (Steve Martin) täytyy selvittää kuuluisan jalkapallovalmentajan murha sekä löytää tältä varastettu kuuluisa Vaaleanpunainen pantteri -niminen jalokivi.
Menai Bridge
Historia
Seudulla uskotaan olleen asutusta jo tuhansia vuosia. Sieltä on löydetty kivikirveitä neoliittiselta kaudelta (3000–2000 eaa.) sekä hautauurnia ja kirveitä pronssikaudelta (2000–1000 eaa.). Rooman vallan ajalta on useita löytöjä, kuten kolikoita 200-luvulta jaa. Kaupungin kohdalla salmi on kapeimmillaan, ja sen uskotaan olleen tärkeä salmen ylityspaikka.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Porthaethwysta on vuodelta 1194. Tällöin käytiin Porthaethwyn taistelu, jossa Gwyneddin prinssi Llewelyn Ap Iorwerth (myöhemmin Llewelyn the Great) voitti setänsä Rhodri ab Owain Gwyneddin, joka oli Gwyneddin kuninkaan Owain Gwyneddinin poika.
1500-luvun loppupuolella kaupunki alkoi kehittyä kalastuskaupunkina. Vuonna 1681 kaupungissa pidettiin ensimmäiset messut. Vuonna 1805 paikallinen Lord Bulkely rakennutti tien Porthaethwyn ja Beaumarisin välille. Tämä tie ja vuonna 1826 valmistunut riippusilta saivat kaupungin kasvamaan.
Kaupungin seuraava kukoistuskausi alkoi 1800-luvun loppupuolella jatkuen ensimmäisen maailmansotaan. Tuolloin kaupungista kehkeytyi edvardiaanisen ajan lomakeskus, minne liverpoolilaiset matkustivat höyrylaivoilla. Menainsalmen rantaan rakennettiin rantakatuja ja uimarantoja. Kaupungissa ensimmäistä maailmansotaa paossa olleet belgialaiset pakolaiset rakensivat Belgialaisen promenadin kahden saaren, Ynys Tysilio (Church Island) ja Carreg yr Halen, väliselle matkalle. Promenadi valmistui vuonna 1916.
Nykyaika
Nykyisin kaupunki saa elantonsa kaupasta ja palveluista. Kaupungissa on yksi Angleseyn saaren viidestä lukiosta, nimeltään Ysgol David Hughes. Koulussa on 1400 oppilasta ja se on saaren suurin. Bangorin yliopistolla on Menai Bridgessä merentutkimusta kouluttava The School of Ocean Sciences. Yliopiston tutkimusalus The Prince Madog on ankkuroituna samaan laituriin johon 1800-luvulla höyrylaivat saapuivat. Kaupungissa kuvataan suosittua kymrinkielistä saippuasarjaa Rownd a Rownd, jota esitetään walesilaisella S4C-kanavalla.
Pavut
Pavut eli hyötypavut (Phaseolus) on hernekasvisuku, johon kuuluu noin 80 köynnöstävää ruohovartista lajia. Pavut kasvavat luonnonvaraisina Keski- ja Etelä-Amerikassa, mutta niitä viljellään muillakin mantereilla.
Papujen käyttö on yleistä etenkin Etelä-Amerikan ja Lähi-idän maiden ruokakulttuureissa. Ensimmäiset hyötypavut tuotiin Eurooppaan 1500-luvulla.
Suomen ilmastossa voidaan viljellä ainoastaan tuoreena käytettävää tarhapapua (Phaseolus vulgaris), josta syödään koko palko. Tarhapapu tuotiin Suomeen 1600-luvulla. Tarhapapu on puna- tai valkoteriöinen ja sillä on sileä vihreä, keltainen tai violetti, 8–16 cm pitkä palko. Sen viljelysmuotoja ovat muun muassa pensasmaisesti kasvava pensaspapu ja salkomainen salkopapu, joista kummastakin on olemassa useita lajikkeita. Pyöreäpalkoisista tarhapavuista käytetään nimeä taitepapu ja litteäpalkoisista leikkopapu. Tarhapavun syötäviä osia ei tarvitse liottaa ennen käyttöä.
Kuivapavut ovat yleensä kuivattuja pensaspapujen siemeniä, joiden muoto vaihtelee lajikkeittain. Väreiltään ne voivat olla valkoisia, ruskeita, vihreitä, mustia tai punaisia. Suosittuja lajikkeita ovat ruskea ja valkoinen papu, mungpapu sekä voi- eli limanpapu. Muita lajikkeita ovat esimerkiksi borlottopapu ja adsukipapu.
Puna- tai valkokukkainen, 3–4 metriä korkea ruusupapu on Suomessakin menestyvä koristeköynnös, jonka palot ja siemenet ovat syötäviä.
Soijapapu ja härkäpapu eivät kuulu nimestään huolimatta papujen sukuun.
Terveysvaikutukset
Kuivattuna käytettävät pavut sisältävät huonosti sulavia ja jopa myrkyllisiä lektiinejä ja muita vahingollisia proteiineja. Jotta ne saataisiin tehottomiksi, kuivatut ja raa’at pavut tulisi liottaa ja keittää ohjeiden mukaan. Vähäisempi käsittely voi johtaa ruoansulatusongelmiin ja jopa ruokamyrkytykseen.
Monet pavut, kuten mung-, canneliini- ja soijapapu, sisältävät runsaasti nikkeliä, jonka krooninen liikasaanti saattaa vaurioittaa munuaisia ja maksaa sekä häiritä immuunijärjestelmän toimintaa ja syntyvän lapsen kehitystä.
Pavut arkikielessä
Suomen papu-sana on alkuaan tarkoittanut vain härkäpapua, jota on Suomessa viljelty ainakin 600-luvulta eli merovingiajalta saakka. Biologit ovat kuitenkin myöhemmin kehittäneet kasvien tieteellistä luokittelua ja alkaneet käyttää papu-sanaa eri asiasta, joten härkäpapu ei nykyisessä kasvien biologisessa jaottelussa kuulu papujen sukuun.
Yleiskielessä papuja ovat yksinkertaisesti pavun näköiset kasvinosat, kasvien keskinäisistä biologisista suhteista välittämättä. Sanalla papu viitataan usein yhtä lailla kasvin palkoon kuin sen sisältä löytyviin siemenen- tai marjankaltaisiin osiin.
Eräissä murteissa myös tavallisia herneitä sanotaan pavuiksi.
Yleiskielessä pavuiksi nimitetään näin ollen useita hernekasvilajeja ja niiden siemeniä, muun muassa härkäpapua ja soijaa, sekä mungopapua, joka aiemmin luokiteltiin papujen sukuun mutta nykyään omaansa. Lisäksi täysin eri heimoon kuuluvan kahvipensaan siemeniä nimitetään yleensä kahvipavuiksi ja kaakaopuun hedelmien siemeniä kaakaopavuiksi.
Mikro (täsmennyssivu)
Mikro voi viitata seuraaviin:
Väri avaruudesta
Väri avaruudesta on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1927 kirjoitettu ja julkaistu novelli. Se kertoo oudosta väristä, joka alkaa levittäytyä ympäristöönsä aiheuttaen kauhua ja kärsimystä.
”Väri avaruudesta” oli Lovecraftin henkilökohtainen suosikki tuotannostaan. Myös tarinan jälkimaine on ollut hyvä, ja sen antagonistin outoutta ja salaperäisyyttä on ylistetty. Novelli on filmattu useaan kertaan, viimeksi vuonna 2019.
Juoni
pienoiskuva|pysty|vasen|Gardnerien hehkuva kaivo. Novellin kertoja on maanmittari, joka kartoittaa Arkhamista länteen sijaitsevaa karua ja harvaan asuttua tienoota. Arkhamin lähelle on tarkoitus rakentaa pato, ja maanmittarin tutkima alue tulee jäämään tekojärven alle. Kertoja ihmettelee elotonta maaperää ja siitä kiertäviä outoja tarinoita. Hän tapaa Ammi-nimisen vanhuksen, joka elää karun seudun laitamilla ja muistaa tuhon aiheuttaneet tapahtumat.
Suurin osa tarinasta tapahtuu vuonna 1882 tai pian sen jälkeen. Eloton alue oli tuolloin Gardnerin perheen omaisuutta ja normaalia maaseutua. Eräänä päivänä maatilan pihaan putoaa meteoriitti, joka hehkuu salaperäistä, tuntematonta väriä. Gardnerit kutsuvat paikalle tiedemiehiä, jotka ovat kuitenkin ymmällään meteoriitin suhteen eivätkä kykene tutkimaan sitä edes parhailla laitteillaan. Vähitellen meteoriitti kutistuu, kunnes katoaa olemattomiin, ja Gardnerien elämä palaa joksikin aikaa entiselleen. Kesän mittaan heidän viljelyksensä kasvavat luonnottoman suuriksi. Perhe on aluksi innoissaan, mutta myöhemmin paljastuu, että hedelmät ovat syömäkelvottomia. Eläimet kärsivät mutaatioista, heikkenevät vähitellen eikä niiden lihaa voi syödä. Myös Gardnerit alkavat käyttäytyä kummallisesti ja ajautuvat yksi kerrallaan hulluuteen. Pihalla olevasta kaivosta levittäytyy ympäristöön samaa väriä, jota meteoriittikin hehkui. Myöhemmin koko maatila muuttuu aivan harmaaksi ja kasvit murenevat tomuksi.
Ammi huolestuu Gardnereista, joista hän ei ole kuullut moneen päivään. Hän vierailee heidän tilallaan ja toteaa perheen jäsenten joko kuolleen tai rappeutuneen soperteleviksi raunioiksi. Isäntä-Gardner hourailee ja sanoo värin saapuneen maailmasta, jossa asiat olivat toisenlaiset. Se asui kaivossa ja muutti ympäristönsä itselleen mieluisaksi. Gardner olisi halunnut paeta, mutta ei kyennyt, koska väri veti häntä puoleensa. Isännän puhuessa väri levittäytyy taloon ja surmaa viimeisetkin Gardnerit. Kauhistunut Ammi käy hakemassa paikalle poliisin ja lääkärin. He tutkivat paikkoja ja löytävät perheen poikien ruumiit kaivosta. Kaivo alkaa hehkua yhä voimakkaammin ja Ammi seuralaisineen pakenee paikalta. Väri nousee ylös kaivosta ja syöksyy takaisin avaruuteen. Pelostaan huolimatta Ammi vilkaisee taakseen vielä kerran ja näkee, kuinka pieni kappale väriä putoaa takaisin kaivoon.
Tarinan lopussa kertoja toteaa olevansa iloinen siitä, että vesi tulee peittämään Gardnerien tilan rauniot. Hän suree Ammia, joka elelee yksikseen elottoman maan laitamilla, ja muistaa Gardnerin varoitukset: väriä ei pääse pakoon, koska se vetää uhrejaan puoleensa.
Kirjoittaminen ja julkaisu
Novellissa mainittu patoallas on todellinen Quabbinin tekojärvi. Sen rakentamisesta ilmoitettiin 1926, mutta työt valmistuivat vasta 1939. Lovecraft itse mainitsi esikuvakseen Rhode Islandiin vuonna 1926 rakennetun Scituaten tekojärven, jonka hän näki matkustellessaan lokakuussa 1926. Maantieteellisesti ”Arkhamista länteen” sijaitseva allas vastaa kuitenkin juuri Quabbinia, jonka alle jäi kokonaisia asutuskeskuksia.
Mahdollinen kirjallinen esikuva oli Arthur Machenin ”Valkea väki”, jota Lovecraft ylisti. Machenin ja Lovecraftin tarinaa yhdistää se, että ne pidättäytyvät kertomasta lukijalle mitään varmaa ja keskittyvät tuntemattoman pelkoon. Lovecraftin mukaan ”Väri avaruudesta” ei varsinaisesti ollut juonellinen tarina vaan pikemminkin ”tunnelmallinen tutkielma”. Se oli ensimmäinen pitempi kertomus, jossa Lovecraft sekoitti kauhua ja tieteiskirjallisuutta. Yhdistelmä muodostui sittemmin hänen tavaramerkikseen.
Värin aiheuttamat vammat muistuttavat säteilymyrkytyksen oireita. Radioaktiivisuus oli 1900-luvun alussa muoti-ilmiö, jonka riskejä ei kunnolla ymmärretty. Yhdysvalloissa syntyi 1920-luvun puolivälissä suuri kohu, kun joukko kellotehtaassa työskenteleviä nuoria naisia (Radium Girls) alkoi kärsiä vakavista oireista. Syynä oli pimeässä hehkuva radium, jolla naiset maalasivat kellojen numerot. Joidenkin arvioiden mukaan Lovecraft luki tapauksesta lehdistä ja otti siitä vaikutteita novelliinsa.
Lovecraft kirjoitti novellin maaliskuussa 1927. Se ilmestyi Amazing Stories -lehdessä saman vuoden syyskuussa. Lehden päätoimittaja Hugo Gernsback maksoi novellista vain 25 dollaria ja nekin vasta kolmen karhukirjeen jälkeen. Lovecraft ei tarjonnut Gernsbackille tekstejään toista kertaa. Vuonna 1936 kirjoittamaansa tieteisnovelliin ”Eryksin muurit” hän sijoitti ugrats-nimisiä otuksia (”Hugo the Rat” eli ”Hugo-rotta”).
Vastaanotto
Lovecraft piti ”Väriä avaruudesta” parhaana tarinanaan. Lovecraft joutui usein tekemään myönnytyksiä pulp-lehdille ja selittelemään kauhujensa luonnetta, mikä vähensi tarinoiden pelottavuutta. ”Värin avaruudesta” kohdalla hän pidättäytyi selityksistä, mikä näkyy tarinan herättämässä tuntemattoman pelossa. L. Sprague de Camp kirjoitti vuonna 1975 kertomuksen lukeutuvan parhaisiin Cthulhu-tarinoihin.
Lovecraft-elämäkerturi S. T. Joshin mukaan novellin teho perustuu antagonistin täydelliseen vierauteen. Lukija ei tunne olennon motiiveja eikä voi olla varma edes siitä, onko se elävä olento. Tuotannossaan Lovecraft vältteli tietoisesti inhimillisten olentojen, tunteiden ja arvojen kuvausta, ja Joshin mukaan ”Väri avaruudesta” onnistui tässä tavoitteessa paremmin kuin yksikään toinen hänen tarinansa.