cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vitruviuksen mies
Vitruviuksen mies on ollut renessanssista alkaen suosittu teema taide- ja arkkitehtuuriteoriassa. Jälkimaailmalle tunnetuin lienee Leonardo da Vincin myös Italian yhden euron kolikossa esiintyvä versio noin vuodelta 1487. Muita tunnettuja esityksiä aiheesta ovat tehneet muun muassa Francesco di Giorgio Martini (1439–1501), Fra Giocondo (1445–1525), Giovanantonio Rusconi (n. 1520–1587) ja Vincenzo Scamozzi (1552–1616). Myös myöhemmät esimerkiksi Adolf Zeisingin (1810–1876) kultaiseen leikkaukseen perustuva esitys, Le Corbusier’n (1887–1965) Modulor, Ernst Neufertin (1900–1986) Oktametrijärjestelmä ja Aulis Blomstedtin (1906–1979) Harmonikaalinen tutkielma ovat saman teeman perillisiä.
Leonardon piirroksessa miehen mitat ovat Vitruviuksen teoksessaan esittämien ihmisruumiin ihanteellisten mittasuhteiden mukaiset. Leonardon esityksessä alaston mies on piirretty seisomaan kahdessa asennossa: perusasennossa kädet sivuille levitettyinä ja haara-asennossa. Miehen ympäri on piirretty ympyrä ja neliö. Piirroksen reunoilla on Leonardon peilikirjoitusta. Leonardon piirrosta säilytetään Gallerie dell’Accademiassa Venetsiassa.
Kuvan teksti
Teksti on kahdessa osassa piirroksen yläpuolella ja alla.
Ensimmäinen kappale Leonardon piirroksen yläosassa lainaa Vitruviusta: ”Vetruvio, arkkitehti, käyttää töissään mittasuhteita, jotka voidaan saada miehen luonnollisista mitoista seuraavasti:
ja näitä mittoja hän käyttää rakennuksissaan”.
Toisessa kappaleessa lukee: ”jos levität jalkojasi sen verran, että pääsi laskeutuu yhden neljästoistaosan pituudestasi ja nostat käsiäsi sen verran, että ojennetut sormesi koskettavat päälakesi kautta kulkevaa linjaa, tiedä siis, että ojennettujen raajojen keskipiste on navan kohdalla ja jalkojesi väli muodostaa tasasivuisen kolmion.”
Tekstin alemmassa osassa ovat nämä suhteet:
Viitteet
<references group="Alpha"/>
Koulutus Suomessa
Koulutus Suomessa koostuu yleissivistävästä ja ammatillisesta koulutuksesta sekä korkeakoulutuksesta, joita täydentävät aikuiskoulutus ja vapaa sivistystyö. Koulutusjärjestelmän runkona on kaikille pakollinen ja maksuton, yhdeksänvuotinen peruskoulu. Peruskoulun jälkeisissä opinnoissa voi valita lukion tai ammatillisen oppilaitoksen. Tämän jälkeen opintoja voi jatkaa korkeakoulussa, joko yliopistossa tai ammattikorkeakoulussa.
Vuoden 2020 loppuun mennessä 74 prosenttia 15 vuotta täyttäneistä suomalaisista oli suorittanut perusasteen jälkeisen tutkinnon. Suhteellisen suuri osa väestöstä saa korkeakoulutuksen. Suomi on menestynyt perusopetuksen tasoa mittaavissa vertailuissa hyvin.
Nykyisenkaltainen peruskouluun perustuva järjestelmä on ollut käytössä 1970-luvulta asti. Sitä ennen rinnakkaiskoulujärjestelmässä väestö jakautui kahtia jo noin kymmenvuotiaina, kun vain osa ikäluokasta lähti oppikouluun.
Suomen koulutusjärjestelmä
Niin peruskoulun luokan- ja aineenopettajat kuin toisen asteen opettajatkin suorittavat osana korkeakoulututkintoaan tai sen lisäksi pedagogisia opintoja. Myös varhaiskasvatuksen ja esiopetuksen opettajilla on vähintään alempi korkeakoulututkinto.
Esiaste
Varhaiskasvatus tarkoittaa 0–6-vuotiaiden kasvatusta ja opetusta, joka sisältää vuoden mittaisen esiopetuksen. Kuusivuotiaiden lasten, jotka aloittavat peruskoulun seuraavana vuonna, on vuodesta 2015 alkaen ollut pakko osallistua esiopetukseen tai vastaavat tiedot ja taidot antavaan toimintaan. Tätä ennenkin esiopetukseen osallistui lähes jokainen lapsi. Muu varhaiskasvatus on vapaaehtoista.
Perusaste
Perusopetuksella tarkoitetaan peruskoulua eli maksutonta yleissivistävää koulutusta, jota säätelee perusopetuslaki. Peruskoulu aloitetaan yleensä sinä vuonna, kun lapsi täyttää seitsemän vuotta. Huoltajat voivat hakea yhden vuoden muutosta koulun aloittamisikään, mikäli psykologisten testien perusteella lapsi on jo 6-vuotiaana valmis aloittamaan koulunkäynnin tai tarvitsee vuoden lisäaikaa kypsymiseen. Peruskoulun suorittaminen kestää tavallisesti yhdeksän vuotta. Peruskoulusta ei saa tutkintoa, mutta se antaa kelpoisuuden hakeutua sen jälkeiseen koulutukseen.
Kaikki Suomen 7–18-vuotiaat ovat lain nojalla oppivelvollisia, mikä velvoittaa heitä osallistumaan peruskoulutukseen tai huoltajat järjestämään koulutuksen jollakin toisella tavalla. Lukuvuodesta 2021–2022 alkaen oppivelvollisuuden kesto laajeni 18 ikävuoteen aikaisemmasta 16 vuodesta. Samalla myös toisen asteen tutkinnon suorittaminen muuttui kokonaan maksuttomaksi.
Vuoden 2021 lopussa Suomessa oli toiminnassa 2 085 peruskoulua, joissa opiskeli 547 300 oppilasta. Opetuskielenä on joko suomi tai ruotsi. Opetuskieli voi kuitenkin olla myös saame, romani tai viittomakieli.
Keskiaste: lukiokoulutus ja ammatillinen koulutus
pienoiskuva|Lukion päätteeksi uudet ylioppilaat painavat päähänsä [[Ylioppilaslakki|ylioppilaslakin.]]
Peruskoulun jälkeinen koulutus sisältää yleissivistävän lukiokoulutuksen ja ammatillisen koulutuksen (ammatilliset perustutkinnot, ammatti- ja erikoisammattitutkinnot). Toisen asteen tutkinnon suorittaminen on Suomessa kokonaan maksutonta vuodesta 2021 alkaen.
Kolmevuotiseksi suunniteltu lukiokoulutus on yleissivistävää ja valmistaa ylioppilastutkintoon. Lukion jälkeen opiskelija voi hakea ammatilliseen peruskoulutukseen tai korkea-asteen opintoihin. Vuonna 2021 lukiokoulutusta annettiin 378 oppilaitoksessa ja tutkintotavoitteisessa lukiokoulutuksessa opiskeli 107 000 opiskelijaa. Vuosina 2001–2021 lukiolaisten määrä väheni 17 prosenttia. Lukioiden opetuskielenä on joko suomi tai ruotsi, mutta opetuskielenä voi olla lisäksi saame, romani tai viittomakieli.
Ammatillisen perustutkinnon suorittaneella on alan perusammattitaito ja työelämässä tarvittava alan ammatillinen pätevyys. Tutkinnon laajuus on 180 osaamispistettä ja laskennallinen opiskeluaika kolme vuotta. Aikaisemmat opinnot ja työkokemus voivat lyhentää opiskeluaikaa. Vuonna 2021 ammatillisessa tutkintokoulutuksessa oli 342 000 opiskelijaa ja ammatillisia tutkintoja suoritettiin 69 000. Tutkinnon suorittaneista 55 prosenttia oli naisia. Eniten opiskelijoita oli tekniikan alalla (91 000), palvelualoilla (70 000) ja terveys- ja hyvinvointialoilla (66 000). Ammatti- ja erikoisammatti­tutkinnot ovat ammatillista lisäkoulutusta. Ne voidaan suorittaa näyttötutkintoina, ja tutkintoihin järjestetään valmistavaa koulutusta. Myös kolmevuotisen ammatillisen perustutkinnon suorittanut voi hakea korkeakouluihin mille tahansa alalle.
Korkeakoulujärjestelmä: yliopistot ja ammattikorkeakoulut
pienoiskuva|Matematiikan luento [[Teknillinen korkeakoulu |Teknillisessä korkeakoulussa.]] Yliopistoissa korostuu tieteellinen tutkimus ja siihen perustuva opetus. Ammattikorkeakoulut tarjoavat käytännönläheistä ja työelämän tarpeita vastaavaa koulutusta.
Yliopistoissa eli tiede- ja taidekorkeakouluissa, voi suorittaa alempia ja ylempiä korkeakoulututkintoja sekä tieteellisiä jatkotutkintoja, joita ovat lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot. Vuonna 2014 alemman korkeakoulututkinnon aloitti 17 500 ja ylemmän korkeakoulututkinnon 7 000 opiskelijaa. Tohtorintutkinnon aloitti alle 1 700 opiskelijaa. Eniten opiskelijoita oli kaupan ja hallinnon alalla sekä humanistisella alalla ja opetusalalla, noin 25 prosenttia kummassakin. Kolmanneksi eniten opiskelijoita oli tekniikan ja liikenteen alalla, 19 prosenttia.
Ammattikorkeakoulututkinnon suorittaminen kestää 3,5–4,5 vuotta. Ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon edellytyksenä on ammattikorkeakoulututkinto tai muu soveltuva tutkinto sekä vähintään kahden vuoden työkokemus aiemman tutkinnon suorittamisen jälkeen.
Aikuiskoulutus
Työttömille työnhakijoille ja työttömyyden uhkaamille henkilöille järjestetään työvoimapoliittista aikuiskoulutusta. Koulutus tähtää usein ammattitutkintoon tai sen osaan ja siihen sisältyy useimmiten työssäoppimista.
Tutkintoihin tähtäävän koulutuksen lisäksi Suomessa järjestetään vapaan sivistystyön piiriin kuuluvaa koulutusta esimerkiksi kansanopistoissa ja kansalais- ja työväenopistoissa. Vapaan sivistystyön opinnot ovat yleissivistäviä, harrastustavoitteisia tai yhteiskunnallisia opintoja. Ne voivat muodostua iltaisin muutaman tunnin viikoittain jatkuvista kursseista tai esimerkiksi päivän tai viikonlopun mittaisista lyhytkursseista. Kansanopistot tarjoavat myös lukuvuoden tai -kauden mittaisia opintolinjoja, joilla opiskellaan päätoimisesti. Vapaan sivistystyön tarkoituksena on elinikäisen oppimisen periaatteen pohjalta tukea yksilöiden persoonallisuuden monipuolista kehittymistä ja kykyä toimia yhteisössä sekä edistää kansanvaltaisuuden, tasa-arvon ja monipuolisuuden toteutumista yhteiskunnassa.
Suomalaisten koulutustaso
pienoiskuva|15 vuotta täyttäneiden suomalaisten miesten koulutusaste vuonna 2013. pienoiskuva|15 vuotta täyttäneiden suomalaisten naisten koulutusaste vuonna 2013. Suhteellisen suuri osa väestöstä saa korkeakoulutuksen. 1990-luvulla Suomen luvut olivat OECD-maiden vertailussa maailman huippua, mutta vuoteen 2017 mennessä 55 maata oli ohittanut Suomen tällä mittarilla. Vuonna 2013 noin 30 prosentilla aikuisista oli jokin korkea-asteen tutkinto ja lisäksi 40 prosentilla keskiasteen tutkinto. Korkeakoulututkintoja on hiukan enemmän naisilla kuin miehillä.
Syksyllä 2022 OECD:n julkaiseman raportin mukaan suomalaisten nuorten (25–34-vuotiaiden) koulutustaso on tippunut OECD-maiden keskitason alapuolelle.
Suomessa korkeakoulutettujen vanhempien lapset päätyvät korkeakoulutukseen kahdeksan kertaa todennäköisemmin kuin kouluttamattomasta perheestä tulevat. Helsingissä korkeakoulutettujen lapsista 90 prosenttia suoritti keskiasteen, lähes aina lukion, kouluttamattomien lapsista vähän yli puolet.
Koulutuksen arviointi
Koulutuksen tasoa arvioidaan maailmanlaajuisesti muun muassa PISA-tutkimusten avulla. Suomi on pärjännyt näissä peruskoulun tasoa mittaavissa tutkimuksissa hyvin. Sen sijaan yliopistojen tasoa mittaavissa tutkimuksissa sijoitukset eivät ole olleet kovin korkeita. Helsingin yliopisto ja Aalto-yliopisto ovat yleensä sijoittuneet parhaiten näissä listauksissa.
Suomessa koulutusta arvioi ja valvoo opetus- ja kulttuuriministeriö, mutta varsinaisia ranking-listauksia oppilaitosten paremmuudesta ei julkaista. Monet tiedotusvälineet, esimerkiksi televisiokanava MTV3, on julkaissut vuosittain ylioppilastutkintotilastojen perusteella tehtyjä lukiovertailuja. Useimmissa viestinten tekemissä vertailussa ei oteta huomioon oppilaiden lähtötasoa esimerkiksi sisäänpääsyrajoja painottamalla, joten vertailu ei välttämättä suoraan kerro itse koulutuksen laadusta.
Historia
Koulut tulivat Suomeen keskiajalla kirkon myötä. Suomen ensimmäiset koulut olivat Turussa. Turun tuomiokirkon yhteydessä annettiin koulutusta tuleville papeille 1200-luvulla perustetussa katedraalikoulussa, minkä lisäksi kaupungissa oli dominikaanien ylläpitämä luostarikoulu. Ensimmäinen lukio perustettiin Turkuun vuonna 1630. Suomen ensimmäinen yliopisto oli Kuninkaallinen Turun akatemia, joka perustettiin vuonna 1640. pienoiskuva|120px|vasen|Suomen maaseudun koulut vuonna 1899.
Kansanopetus oli 1800-luvun puoleen väliin saakka kirkon hallinnassa. Periaatteessa kaikilla vanhemmilla oli velvollisuus opettaa lapsensa lukemaan ja tuntemaan kristinopin alkeet. Tätä valvottiin 1600-luvun lopulta alkaen kinkereillä, joilla papisto kuulusteli lasten ja aikuisten kristinopin tuntemusta. Vanhempien työtä autettiin kuitenkin kirkon järjestämässä kiertokoulussa, jossa opettaja siirtyi opetuspaikasta toiseen useaan kertaan vuoden aikana. Kiertävä opettaja mahdollisti oppilaille alkeellisen opiskelumahdollisuuden, kun omalla kylällä tai paikkakunnalla ei ollut mahdollisuutta saada opetusta.
pienoiskuva|[[Kansakoululaisia 1920-luvulla.]]
Uno Cygnaeus tunnetaan Suomessa kansakoulun isänä. Hän jätti vuonna 1857 senaatille esityksen kansakoulusta, ja hänen ehdotustensa mukaan vuonna 1866 annettiin kansakouluasetus. Asetuksessa säädettiin kunnan järjestämästä, kirkosta erillisestä kansakoululaitoksesta, joka perustui erityisesti sveitsiläisiin esikuviin. Kansakoulu oli nelivuotinen, ja sellaisen perustaminen oli kunnalle vapaaehtoista. Kirkollinen kiertokoulu elikin vielä vuosikymmeniä kansakoulun rinnalla. Vasta vuoden 1898 piirijakoasetus pakotti kunnat perustamaan kansakouluja kaikkiin alueensa asutuskeskuksiin. Kansakoulun käyminen tuli kuitenkin pakolliseksi vasta vuoden 1921 oppivelvollisuuslain myötä. Syrjäseuduille myönnettiin pitkät siirtymäajat. Lapin ja Raja-Karjalan kunnissa etäisimmät kylät saatiin kansakoulujärjestelmään vasta 1950-luvulla. Kaupungeissa yksityiset valmistavat koulut kilpailivat alkuopetuksessa kansakoulun kanssa keski- ja yläluokan lapsista aina 1940-luvulle saakka.
Kansakoulu piteni 1950-luvulla kuusivuotiseksi ja lopulta 1960-luvulla kahdeksanvuotiseksi, ja myös oppikoulujärjestelmää uusittiin. Samalla aloitettiin suunnittelutyö, jonka seurauksena Suomi siirtyi rinnakkaiskoulujärjestelmästä peruskoulujärjestelmään. Vanha keskikoulu yhdistettiin kansakoulun ylimpiin luokkiin peruskoulun yläasteeksi. Samalla aiemmin yksityiset tai valtiolliset oppikoulut pääsääntöisesti kunnallistettiin. Lukiot säilyivät ammattikoulutuksesta erillisenä koulumuotona. Peruskoulu-uudistus toteutettiin vaiheittain pohjoisesta etelään vuosina 1972–1978.
Koulutukseen liittyvä päätöksenteko oli kirkon käsissä vuoteen 1869 asti. Silloin perustettiin koulutoimen ylihallitus. Ammattikasvatushallitus perustettiin vuonna 1966, ja vuonna 1991 se yhdistettiin kouluhallituksen kanssa Opetushallitukseksi. Nykyinen perusopetuslaki ja -asetus ovat vuodelta 1998.
Oppilashuolto
Suomessa esi- ja perusopetuksessa sekä toisen asteen tutkintoihin tähtäävässä koulutuksessa tarjotaan kaikille oppilaille sosiaalisesta asemasta riippumatta maksuton lounas koulupäivän aikana. Perusopetuksessa on tehty näin vuodesta 1948, jonka jälkeen lounaan tarjoaminen on asteittain laajentunut. Kouluruokailu tässä laajuudessa on maailmalla harvinaista.
Koululaisten hammashoidosta tuli lakisääteistä vuonna 1956. Nykyisin se on osa kouluterveydenhuoltoa, johon kuuluvat myös koko ikäluokan terveystarkastukset ja terveydenhoitajan avoimet vastaanotot. Osana oppilashuoltoa ovat myös koulupsykologin palvelut. Vuodesta 2015 alkaen kuntien on suositeltu hankkivan yhden psykologin tuhatta oppilasta kohden.
Alula
thumb|260px|Alula merkitty kaavakuvaan numerolla 3 Alula eli pikkusiipi on linnun käsisiivessä olevan peukalon luihin kiinnittynyt sulkaryhmä. Sulkia on joko 3 tai 4, lahkosta riippuen. Alula esiintyy kaikilla nykyisillä lintulajeilla. Se on analoginen lentokoneiden siipien solakkojen kanssa.
Alulan tehtävänä on lennon ohjailu, lähinnä ilmeisesti hienosäätö esimerkiksi linnun laskeutuessa tai lentäessä hitaasti ja tarkkuutta vaativasti. Alulan käyttö lisää siiven nostovoimaa. Lintu pystyy kääntelemään alulan sulkia peukaloon liittyvien lihasten avulla.
Useiden varpuslintulajien nuorten yksilöiden postjuvenaalisessa sulkasadossa alulan sulat jäävät joko kokonaan tai osittain vaihtumatta, jolloin vaihtumattomia sulkia voidaan käyttää yksilön iänmäärityksen apukeinona.
Alula on latinaa ja tarkoittaa pikkusiipeä.
Iv
Iv tarkoittaa seuraavia:
Äänetön huuto
Äänetön huuto (Hollow Reed) on brittiläis-saksalainen, Angela Popen ohjaama draamaelokuva vuodelta 1996. Siinä mies huomaa, että hänen ex-vaimonsa uusi miesystävä hyväksikäyttää heidän 9-vuotiasta poikaansa. Mies itse elää nyttemmin homosuhteessa, joten häntä ei helposti uskota. Asiasta nousee huoltajuusjuttu oikeudessa.
Hans Westerhof
thumb|Hans Westerhof Hans Westerhof (s. 24. marraskuuta 1948 Terborg) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Peliurallaan Westerhof pelasi BV Veendamissa ja BVO Cambuurissa. Hän siirtyi valmentajaksi vuonna 1986. Urallaan Westerhof on valmentanut Alankomaissa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2005 Westerhof sai potkut MLS-seura Club Deportivo Chivas USA:n päävalmentajan tehtävistä. Valmentajauransa lisäksi Westerhof on toiminut opettajana Heerenveenin urheiluakatemiassa. Vuonna 2007 hän toimi meksikolaisen Club Necaxan päävalmentajana.
Kesäkuussa 2008 Westerhof palasi valmennustehtäviin, kun Eredivisie-seura SBV Vitesse palkkasi hänet uudeksi päävalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Westerhofin alaisuudessa Vitesse pelasi kehnosti syyskaudella 2008/09 ja joulukuun lopulla 2008 hän sai potkut tehtävistään. Vitesse majaili ennen vuodenvaihdetta liigan häntäpäässä, vain neljä pistettä sarjajumbo FC Volendamin edellä.
Chigasaki
Chigasaki on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Kanagawan prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Sagaminlahden rannalla prefektuurin pääkaupungin Jokohaman lounaispuolella. Kaupungissa on 239 993 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 35,76 neliökilometriä. Chigasaki on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Chigasaki sijaitsee Sagaminlahden rannikon lämpimästä ilmastostaan tunnetulla Shōnanin alueella, ja se kehittyikin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella huvila- ja terveyskylpyläpaikkakuntana. Kaupunkioikeudet Chigasaki sai vuonna 1947. Sen jälkeen se on urbanisoitunut voimakkaasti osana Suur-Tokiota. Chigasaki tunnetaan muun muassa Southern Beach -uimarannastaan, joka avattiin jo vuonna 1898. Sen maamerkkejä ovat tapaamispaikkanakin käytetty suuri C-kirjaimen muotoinen veistos ja merellä näkyvä, 15 metriä korkea Eboshi-iwa-kallio, joka on saanut nimensä eboshi-hatulta. Chigasakia palvelevat JR Higashi-Nihonin Tōkaidō-päälinja ja Sagami-linja.
Samanta Tīna
Samanta Tīna (syntyjään Poļakova, s. 31. maaliskuuta 1989 Tukums, Latvian SNT) on latvialainen laulaja.
Vuonna 2012 Tīna osallistui Latvian Euroviisukarsintoihin Davids Kalandijan kanssa kappaleella ”I Want You Back”. He sijoittuivat kilpailun finaalissa toiseksi. Vuonna 2013 Tīna osallistui Latvian Euroviisukarsintoihin kappaleella ”I Need A Hero”, ja eteni kilpailun finaaliin, jossa selvisi aina superfinaaliin – kolmen parhaan joukkoon – saakka. Samana vuonna hän osallistui myös Liettuan karsintoihin yhdessä Vudisin kanssa, mutta he jäivät semifinaaliin. Vuonna 2014 Tīna osallistui Latvian Euroviisukarsintoihin kappaleella ”Stay”. Vuonna 2020 hän voitti Latvian euroviisukarsinnat ja hänen oli tarkoitus edustaa maataan Rotterdamissa kappaleella "Still Breathing". Vuoden 2020 Eurovision laulukilpailu kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi, ja hänet valittiin sen sijaan Latvian edustajaksi vuoden 2021 kilpailuun. Hänen vuoden 2021 edustuskappaleensa on nimeltään "The Moon Is Rising". Hän kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa hän sijoittui viimeiseksi ja täten karsiutui finaalista.
Formula 1 -kausi 1956
Formula 1 -kausi 1956 oli seitsemäs Formula 1 -kausi. Kausi alkoi 22. tammikuuta ja loppui 2. syyskuuta 1956 kahdeksan kilpailun jälkeen. Mestaruuden voitti argentiinalainen Juan Manuel Fangio, jolle mestaruus oli jo neljäs ja kolmas peräkkäinen. Kausi oli jälleen italialaistallien hallintaa kausien 1950–1953 tapaan.
Jean de La Fontaine
Jean de La Fontaine (8. heinäkuuta 1621 Château-Thierry, Ranska – 13. huhtikuuta 1695 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen runoilija.
Elämäkerta
Isä järjesti poikansa naimisiin, mutta nuori de La Fontaine ei asettunut aloilleen. Hän viihtyi paremmin ystäviensä järjestämissä juhlissa sekä korttipöydässä. Ystävät pyysivät häneltä runoja juhliinsa, ja de La Fontaine kirjoitti niitä ruokapalkalla. Vaimolleen hän oli kroonisesti uskoton, hänen juorutaan olleen suhteissa aatelisnaisten ja jopa erään abbedissan kanssa.
Boheemielämästään huolimatta de La Fontaine sai paikan vesi- ja metsähallituksen virkamiehenä ja hoiti virkaansa 20 vuoden ajan. Samalla hän hoiti myös perimäänsä maatilaa. Lopulta hän hylkäsi perheensä ja työnsä ja muutti Pariisiin. Pariisista löytyi nopeasti varakkaita naisia, jotka tarjosivat boheemirunoilijalle ruokaa ja asunnon. Hän kirjoitti runoja täysihoitoa vastaan. Boheemielämä jatkui lähes 70-vuotiaaksi, jolloin de La Fontaine sairastui. Toivuttuaan sairaudestaan hän katui entistä elämäänsä ja tuli uskonnolliseksi. Hän kirjoitti nyt hymnejä sekä virsiä ja käytti katumuksentekijän jouhipaitaa.
De la Fontainen onnistui ystävystyä aikansa ylhäisöön kuuluvien François de La Rochefoucauldin ja Louis II Condén kanssa. He ehdottivat kuningas Ludvig XIV:lle, että De la Fontaine ansaitsisi paikan Ranskan akatemiassa. Aurinkokuningas ei lämmennyt ajatukselle, sillä hän piti de La Fontainen kertomuksia, Contes, rivoina. Majesteetin mielestä kirjailijan olisi ensiksi tultava järkiinsä, ennen kuin paikkaa akateemikkona voitaisiin harkita. De la Fontaine pääsi Ranskan akatemian jäseneksi 63-vuotiaana, vuonna 1683. Akatemian kokouksissa hän lähinnä nukkui.
De la Fontaine on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle.
Teokset
Kuuluisuutensa de La Fontaine saavutti aluksi kertomuksillaan, Contes. Ne ovat saaneet merkittäviä vaikutteita Boccacciolta.
De la Fontaine sai innoituksen runomuotoisiin, vertauskuvallisiin eläinsatuihinsa ja arkielämän kertomuksiinsa Aisopokselta ja Horatiukselta. Siitä huolimatta ne ovat Ranskan kirjallisuuden merkkiteoksia. La Fontainen merkitys etymologisessa mielessä on merkittävä: esimerkiksi sanonta "karhunpalvelus", hyvää tarkoittava teko joka vahingoittaa autettavaa, on peräisin eräästä La Fontainen kertomuksesta jossa ystävällinen karhu auttaa hätistämään puutarhurin nenältä kärpästä kivenmurikan avulla.
Ensimmäinen 124 sadun kokoelma Fables Choisies (Eläinsatuja) ilmestyi 31. maaliskuuta 1668, ja se oli viisaasti omistettu Monseigneur dauphinille (jota nimitystä Ranskan kruununperillisistä käytettiin), kuningas Ludvig XIV:n kuusivuotiaalle pojanpojalle. Tarinat ovat joka suhteessa ensiluokkaisia: täysin virheettömiä, tasapainoisia, oivallisesti riimitettyjä, luonnollisia ja sujuvia, lystikkäitä, nokkelia, viisaita – ja ehdottoman ranskalaisia. Niistä tuli heti menestys. Vielä nykyäänkin hyvin kasvatetut ranskalaiset osaavat Eläinsatuja ulkoa sivukaupalla.
Saduissaan de La Fontaine osoittaa ihmisluonnon olevan alttiina erilaisille heikkouksille. Hän ei kuitenkaan kauhistele sitä, vaan haluaa nauraa inhimillisille heikkouksille, paikoitellen hieman ilkeästikin.
De la Fontaine julkaisi koko elämänsä ajan tasaisin väliajoin uusia eläinsatuja; viimeinen ilmestyi 1693. La Fontainea ja Eläinsatuja juhlistava postimerkkisarja julkaistiin Ranskassa 1995.
Pudasjärven kirkko
Pudasjärven kirkko on vuonna 1781 valmistunut ristikirkko.
Sijainti ja kirkkorakennus
Kirkko, kellotapuli ja hautausmaa sijaitsevat Pudasjärven kirkonkylällä seututien 855 varrella. Kirkko on järjestyksessä kolmas Riekinkankaalle Pudasjärven rantaan rakennettu kirkko. Siihen mahtuu noin 700 ihmistä. Alttaritaulun on maalannut Johan Gustav Hedman vuonna 1825.
Kirkkopiha
Kirkkopihan välittömässä läheisyydessä on museoalue, jonne vanha kirkkotie kulkee. Kirkon kellotapuli on kolmikerroksinen ja sen ulkoseinillä ovat ainoat tunnetut Mikael Toppeliuksen ulkomaalaukset vuosilta 1765–1766, jotka saivat uuden maalin kesällä 2008. Konservoinnin yhteydessä maalattiin esiin aiemmin peitetyt lehväkuviot. Koristekuvioiden ohella Toppelius maalasi kellotapulin seiniin mm. runsauden sarven, Jeesusta symboloivan jousta käpälissään pitelevän leijonan sekä raamatunlauseita.
Kirkkopihassa on sisällissodan taisteluissa kaatuneiden hauta sekä Pudasjärven ensimmäisen kirkkoherran Josephus Palmannuksen ja hänen perheensä hauta. Palmannukset hukkuivat Pudasjärveen palatessaan helluntaikirkosta vuonna 1666. Hautausmaata ympäröi 1 370 metriä pitkä katettu hirsiaita. Keskellä on sankarihauta-alue, jossa on taiteilija Paavo Tolosen tekemä sankaripatsas ja E. Anderssonin suunnittelema kivinen muistoristi.
Richard Leplastrier
Richard Leplastrier (s. 1939) on Sydneyssä asuva australialainen arkkitehti.
Leplastrier tunnetaan kotimaassaan harkitusta ja osaavasta puunkäytöstä sekä kunnioituksesta paikallista kulttuuria ja maisemaa kohtaan.
Leplastrier on saanut työstään lukuisia palkintoja ja muita tunnustuksia. Vuonna 2004 hän sai kolmannen Spirit of Nature -puuarkkitehtuuripalkinnon Lahdessa. Suomalaisen Puu kulttuurissa -yhdistyksen perustaman palkinnon arvo on 50 000 euroa. Kun palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000, sen sai italialainen arkkitehti Renzo Piano. Vuonna 2002 palkittiin japanilainen arkkitehti Kengo Kuma.
Kansainvälisen Spirit of Nature -palkintoraadin mielestä Leplastrierin suunnittelemat tilat ovat harmonisia, yksinkertaisia ja luonnonläheisiä. Tuomaristo korosti myös Leplastrierin arkkitehtuurinsa nöyrää ja vilpitöntä suhtautumista elämään.
"Lähtökohta arkkitehtuurissa on se, että suunnitellaan hyviä paikkoja ihmiselle. Se on niin yksinkertaista. Jos talo ei millään lailla inspiroi ihmistä, se on pelkkä rakennus, suoja tuulelta", Leplastrier sanoi Etelä-Suomen Sanomien haastattelussa 2004.
Leplastrierin mielestä puu on kaikkein paras rakennusmateriaali. "Puu on ollut ihmisillä rakennusmateriaalina aikojen alusta saakka. Sitä on helppo käsitellä, se on kevyt eikä vie pois ruumiinlämpöä, jos sitä koskettaa. Puu on myös kaunis ja uusiutuva materiaali" Leplastrier totesi lehtihaastattelussa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 411 001–412 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 411001:stä ja päättyen 412000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ääliö lastenvahtina
Ääliö lastenvahtina (Mr. Nanny) on yhdysvaltalainen Michael Gottliebin ohjaama nuortenelokuva vuodelta 1993. Sen pääosaa, mikrosirutehtailijan hemmoteltujen lasten lastenvahdiksi pestautuvaa miestä, esittää showpainija Hulk Hogan. Muissa pääosissa näyttelevät Sherman Hemsley, Austin Pendleton, Robert Gorman ja Madeleine Zima.
Video-opas vuodelta 1994 antaa elokuvalle yhden tähden viidestä.
Lev Oborin
Oborin aloitti musiikinopintonsa Moskovassa vuonna 1914. Vuonna 1921 hän pääsi Moskovan konservatorioon opiskelemaan pianonsoittoa ja sävellystä. Hän valmistui viisi vuotta myöhemmin. Voitettuaan Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun vuonna 1927 hän piti konsertteja Puolassa ja Saksassa. Hän soitti monesti myös viulisti David Oistrahin kanssa.
Oborin ensiesitti useiden nykysäveltäjien, kuten Hatšaturjanin, Šebalinin, Mjaskovskin, Prokofjevin ja Šostakovitšin teoksia. Hän kuului neljännen ja viidennen Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun tuomaristoon ja opetti mm. Vladimir Aškenazia.
Erkki Hannula
thumb|150px|Erkki Hannula Bror Erik (Erkki) Edvard Hannula (käytti Saksassa peitenimeä Hannel), (7. marraskuuta 1890 Ruovesi – 6. heinäkuuta 1961) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tuomiorovasti Edvard Hannula ja Ellen Palmgren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Hanna Hansenin kanssa.
Opinnot
Hannula kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1909 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla ja suoritti filosofin kandidaatin tutkinnon vuonna 1914 ja filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1924. Lakitieteellisiä opintojaan hän jatkoi vuosina 1922–1926.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Hannula liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 5. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui Suomalaisen sotilaskäsikirjan toimitustyöhön Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota
Hannula saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen sotaisa aikakausi
Hannula palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi. Hän toimi rykmentin 9. komppaniassa päällikkönä. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 5. tammikuuta 1919 liittyäkseen Viron vapaussotaan lähtevään apuretkikuntaan ja toimi Pohjan Poikain rykmentissä 1. pataljoonan komentajana ja otti osaa Luhde-Grosshofin, Valkin, Koikylän, Marienburgin ja Petserin rintaman taisteluihin. Hannula haavoittui Marienburgissa 21. helmikuuta 1919 ja Telvan luona 18.3.1919. Viron vapaussodasta palattuaan hän ei kauan viitsinyt istua toimettomana, kun liittyi 18. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan ja ryhtyi muodostamaan pataljoonaa, mutta estyi tässä ja luopui retkikunnasta. Hän ehti kuitenkin 5. pataljoonaksi nimitetyn, vielä järjestelynalaisen joukon johtajana ottamaan osaa Aunuksen kaupungin ympäristössä 4. – 10. toukokuuta 1919 käytyihin taisteluihin.
Uudelleen Hannula astui armeijan palvelukseen ja merkittiin rulliin 5. elokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Uudenmaan rykmenttiin, missä toimi 10. komppanian päällikkönä. Hän toimi johtajana Uudenmaan pohjoisessa ja Mikkelin suojeluskuntapiirissä toimeenpannuilla päällystö- ja alipäällystökursseilla vuonna1921. Hän erosi armeijan palveluksesta toistamiseen 24. marraskuu 1920 ja liittyi peitenimellä Paju Karjalan vapaajoukkoihin 4. joulukuu 1921 ja sai tehtäväkseen järjestää toiminnan Suojärveltä käsin. Hän ylitti rajan Suojärven Kaitjärven kylään kertyneistä vienankarjalaisista ja muutamista suomalaisista muodostamansa n. 60-miehisen vapaajoukon johtajana 16. joulukuuta 1921 Kostamuksen kylän kohdalla sekä toimi komppanianpäällikkönä Repolan pataljoonassa, vapaajoukon tultua liitetyksi siihen. Hän otti osaa retkikunnalla taisteluihin muun muassa Porajärven puolustustaisteluun 28. joulukuuta 1921. Repolan pataljoonasta hän erosi 4. tammikuuta 1922 sen peräännyttyä Porajärveltä Ilomantsin Liusvaaraan.
Opetustoimet
Hannula toimi opetusupseerina Viipurin (Markovillan) upseerikokelaskursseilla vuosina 1918–1919 ja Haminan reserviupseerikursseilla vuonna 1920 sekä sotilaslainopin tuntiopettajana Kadettikoulussa vuosina 1927–1928 sekä 1931 sekä sotilashallinnollisilla kursseilla vuonna 1927. Kansantalouden tuntiopettajana Suojeluskuntain päällystökoulussa toimeenpannuilla aktiiviupseerikursseilla hän toimi vuosina 1933–1935 ja komentajakursseilla vuonna 1934 sekä suojeluskuntain sotilashallinnollisella kurssilla vuonna 1935. Hän opetti välirauhan aikana sotilaslainoppia Kadettikoulussa vuosina 1940–1941.
Luottamustoimet
Hannula toimi Sotaministeriön asettaman ohjesääntökomitean jäsenenä vuonna 1920 ja virkapukukomitean sihteerinä vuosina 1926–1927 sekä osallistui sisäpalvelusohjesäännön laatimiseen vuonna 1927 sekä toimi avustajana ns. henkilöasiain neuvottelukunnassa, joka asetettiin laatimaan puolustuslaitoksen ylintä johtoa koskevaa asetusehdotusta vuonna 1927. Ilmavoimien oloja tutkimaan asetetun toimikunnan sihteeri hän toimi vuosina 1931–1932 ja sotilaslainsäädäntöä uusimaan asetetun komitean jäsenenä vuosina 1934–1937 sekä Yleisesikunnan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1928. Helsingin upseeriyhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1927–1928 ja Oy Sotilastalon hallituksen varajäsenenä vuonna 1928.
Husum
Husum (friis. Hüsem) on kaupunki Saksan pohjoisimman osavaltion Schleswig-Holsteinin länsiosassa Pohjanmeren rannikolla. Se toimii Nordfrieslandin piirikunnan hallintokaupunkina. Kaupungissa asui 23 097 ihmistä vuoden 2016 lopussa. Husum tunnetaan myös sieltä kotoisin olleen kirjailijan Theodor Stormin mukaan nimityksellä Graue Stadt am Meer eli suomeksi Merenrannan harmaa kaupunki.
Historia
Husum mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1252, kun Tanskan kuningas Abel kuoli sen lähistöllä verotusretkellä friisejä vastaan. Paikkakunnan nousu merkittäväksi kauppakeskukseksi alkoi sen jälkeen, kun vuonna 1362 tulva tuhosi laajoja alueita Pohjanmeren rannikolta, mm. Rungholtin kaupungin, ja rannikko siirtyi aiemmin sisämaassa sijainneen Husumin kohdalle. Tämä kehittyi kukoistavaksi markkinapaikaksi, 1421 alkoi ensimmäisen kirkon rakentaminen, ja lopulta Husum itsenäistyi Mildstedtin seurakunnasta vuonna 1448.
1577–1582 Schleswig-Holstein-Gottorfin herttua Adolf rakennutti Husumin linnan, ja hänen poikansa herttua Johann Adolf myönsi vihdoin Husumille kaupunginoikeudet vuonna 1603. Vuoden 1634 tulva tuhosi jälleen suuria osia kaupungin ympäristöstä, etenkin läheisestä Nordstrandin saaresta, mutta säästi kuitenkin itse Husumin. Seurauksena oli silti pitkään kestänyt taantuma, joka kääntyi kasvuun vasta, kun Schleswigin herttuakunta, johon kaupunki kuului, siirtyi Tanskalta Preussin hallintaan vuonna 1867 ja sitä myöten jatkossa Saksalle.
Väestö
thumb|left|Friisin- ja saksankielinen kyltti poliisiasemalla Husumissa. Husumin ympäristössä, etenkin Pohjoisfriiseinsaarilla puhutaan vielä jonkun verran pohjoisfriisin kieltä. Myös tanskalainen vähemmistö ylläpitää Husumissa kulttuuri- ja kirjastotoimintaa. Alueen vallitseva kieli on kuitenkin saksa.
Nähtävyydet
Husumin linnan puistossa kukkivat miljoonat krookukset vetävät joka vuosi kävijöitä kauempaakin. Linnan saksankielinen nimi merkitsee 'linnaa Husumin edustalla', mikä johtuu siitä, että linnaa rakennettaessa kaupunki ei vielä ollut kasvanut linnan liepeille.
Kaupungin keskusta on rakennettu suuren vuorovesisataman ympärille. Tämän lähellä sijaitsee myös kirjailija Theodor Stormin syntymäkoti, jossa nykyään toimii museo.
Turismilla on Husumissa suuri merkitys, sillä kaupungista on hyvät yhteydet lomakohteina suosituille Pohjoisfriiseinsaarille ja Pohjanmeren vuorovesialueille.
thumb|right|Husumin satama matalan veden aikana.
Kiiltokuoriaiset
Kiiltokuoriaiset (Nitidulidae) on härömäisten yläheimoon kuuluva heimo. Kiiltokuoriaisten heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti noin 350 sukua ja 4500 lajia.
Ulkonäkö ja koko
Tuntosarvet ovat nuijamaiset. Peitinsiivet ovat lyhyet.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kiiltokuoriaiset oleskelevat eniten kukissa, sienissä, puiden sisällä ja muurahaispesissä.
Ravinto
Osa lajeista on petoja. Osalla ravintona on mätänevä aines.
Luokitus
Kiiltokuoriaisiin kuuluvia sukuja ovat konnakuoriaiset (Epurea), mäihiäiset (Glischochilus) ja kaarniaiset (Rhizophagus). Heimoon kuuluu myös laji rapsikuoriainen (Meligethes aeneus).
Greifensee
Greifensee on järvi Koillis-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Järven laskujoki on Glatt.
Järven pinta-ala on 8,6 neliökilometriä. Se on kuusi kilometriä pitkä ja noin kilometrin levyinen. Järven valuma-alue on 164 neliökilometriä.
Greifenseehen laskevia jokia ovat Pfäffikerseen laskujoki Aabach ja kaakon suunnasta laskeva Mönchaltorfer Aa.
Järveä ympäröivät kunnat ovat Schwerzenbach, Greifensee, Uster, Mönchaltorf, Maur ja Fällanden.
Visamäki
pienoiskuva|Visamäkeä [[Hattelmalanharjun rinteeltä kuvattuna]] Visamäki on osa-alue Kankaantaustan kaupunginosassa Hämeenlinnassa. Visamäki sijaitsee valtateiden 3 sekä 10 liittymän läheisyydessä. Visamäen itäpuolella rajana on Vanajavesi. Alueen eteläosassa sijaitsee Hämeen ammattikorkeakoulun HAMK:in Visamäen kampus sekä Innopark-teknologiakeskus. Visamäen asuntokanta koostuu pääasiassa omakoti- ja rivitalo- asunnoista. Alueella on myös opiskelija-asuntoja. Visamäki on saanut nimensä alueen keskiosassa kohoavasta mäestä, jonka juurella sijaitsee myös entisen Visamäen tilan vanha päärakennus.
Historia
Vielä 1900-luvun alussa Visamäen alue on ollut pääasiassa peltoa tai vesijättömaata. Alueen eteläosassa aloitti 1930-luvulla toimintansa Hattelmalan piirimielisairaala, joka lakkautettiin 1990-luvulla. Sairaala-alueesta on jäljellä nykyisin Hämeen ammattikorkeakoulun käytössä olevia sairaalarakennuksia, liikuntahalli, henkilökunnan asuntoina toimineet 5-8 kerroksiset kerrostalot sekä Visamäentien varressa olevat koivurivistöt. Ennen vuoden 1967 kuntaliitosta Visamäki sijaitsi vielä Vanajan kunnassa. Suurin osa Visamäen pientaloalueista on rakennettu 2000-luvun alussa.
Tieliikenne
Visamäki on teiden risteyksessä, vierestä kulkee seututie 130, valtatie 10 sekä valtatie 3.
Luettelo Amstrad PCW -peleistä
Tämä on luettelo julkaistuista Amstrad PCW -peleistä.
Kyrkslätt IF
Kyrkslätt Idrottsförening (KyIF) on kirkkonummelainen urheiluseura. Sen jaostoina ovat käsipallo, voimistelu, ratsastus, yleisurheilu, hiihto ja miekkailu.
Käsipallo
Jalkapallon lisäksi KyIF:n toiminta keskittyy käsipalloon. Joukkueita on palloleikkijöistä aikuisten edustus-, sarjapeli- kuin harrasteryhmiin.
Miehet
Miehet pelaavat kaudella 2020–2021 kolmosta. KyIFillä on myös harrastejoukkue.
Naiset
Naiset ovat pelanneet SM-sarjaa kaudesta 2018–2019.
Ratsastus
Ratsastusjaosto perustettiin vuonna 2001. Se järjestää kerhotoimintaa, ratsastuskisoja, koulutusta, retkiä sekä erilaisia tempauksia. Myös ratsastajien valmennus on mahdollista kuten myös seuran edustaminen ratsastuskisoissa. Jaosto tekee läheistä yhteistyötä ratsutila Wiknerin kanssa.
Leclerc
250px|thumb|Leclerc-panssarivaunu Pariisissa AMX-56 Leclerc on ranskalainen taistelupanssarivaunu.
Giat Industries (nyk. Nexter) alkoi kehittää Leclerc-taistelupanssarivaunua 1983. Ensimmäiset kuusi prototyyppiä valmistuivat 1989. Ranskan armeija otti Leclercin käyttöön 1992 ja Yhdistyneitten Arabiemiraattien armeija 1995. Leclerc Mk 2 otettiin käyttöön 1998. Ranskan armeijalla on käytössään 406 Leclerciä, ja lisäksi 20 panssaroitua huoltovaunua. Yhdistyneet Arabiemiraatit on tilannut 390 taisteluvaunua ja 46 evakuointivaunua. Wärtsilä-SACM V8X-moottorin ns. Hyperbar-tekniikka tarkoittaa käytännössä sitä että moottoriin saadaan korkeampi ahtopaine ulkoisella kaasuturbiinilla. LECLERC Ranska / UAE
Amerikanpitbullterrieri
thumb|200px|Amerikanpitbullterrierin pentu
Rodusta käytetään myös nimitystä pitbull. Nimi tulee koiratappeluareenasta, englanniksi pit, ja härkää muistuttavasta ruumiinrakenteesta, englanniksi bull.
Luonne ja käyttäytyminen
Rodun maahantuonti Isoon-Britanniaan kiellettiin vuonna 1991. Maassa jo ennestään olleet yksilöt tuli rekisteröidä, steriloida, korvamerkitä ja mikrosiruttaa, ja julkisella paikalla niillä piti olla kuonokoppa eikä niitä saanut pitää irti. Pitbullien puolustajien mielestä niiden huonoon maineeseen ovat syypäitä vastuuttomat koiranomistajat ja sensaatiohakuinen media.
Amerikanpitbullterrieriä on käytetty terapiakoirana.
Alkuperä
1870-luvulla staffordshirenbullterrieri saapui ensikertaa Pohjois-Amerikkaan, missä sitä käytettiin koiratappeluissa. Se oli paikallisten tappeluharrastajien mielestä kooltaan liian pieni, joten jalostus keskittyi aiempaa suurempaan kokoon, raskaampaan runkoon, kookkaampaan päähän ja leveämpään rintakehään. American Kennel Club ei kuitenkaan suostunut rekisteröimään näin syntynyttä uutta amerikkalaista rotua sen tappelutaustasta johtuen. Vuonna 1898 rodun harrastajat perustivatkin oman järjestönsä, United Kennel Club:n, ja saivat täten koiransa rekisteröityä.
Vaikka koiratappelut kiellettiin Yhdysvalloissa lailla, vielä 1990-luvulla siellä tiedetään järjestetyn runsaasti laittomia otteluita, ja niissä arvioidaan kuolleen vuosittain noin 1 500 koiraa.
Pitbullmastiff
Yhdysvaltojen länsiosissa on jalostettu ns. Pit Bullmastiff, nimensä mukaisesti amerikanpitbullterrierin ja bullmastiffin välisestä risteytyksestä. Sen alkuperäinen rooli oli sama kuin pitbullilla: koiratappelut. Tarkoituksena oli saada aikaan nykyistä pitbullterrieriä kookkaampi ja voimakkaampi tappelukoira. Nämä suurikokoiset taisteluristeytykset olivat 2000-luvun alussa suosittuja maan länsirannikolla.
Apollo 11
Apollo 11 oli ensimmäinen Kuun kamaralle laskeutunut miehitetty avaruuslento. Lento oli samalla Apollo-ohjelman viides miehitetty avaruuslento ja ohjelman kolmas lento Kuun kiertoradalle. Apollo 11 toteutti presidentti Kennedyn asettamat tavoitteet viedä ihminen vieraan taivaankappaleen pinnalle ennen vuotta 1970 ja voittaa toinen supervalta Neuvostoliitto avaruuskilvassa, ja aloittaa paikan päällä tapahtuva Kuun tieteellinen tutkimus.
Lento laukaistiin Saturn V -kantoraketilla Kennedyn avaruuskeskuksesta Floridasta 16. heinäkuuta 1969 miehistönään lennon komentaja Neil Armstrong, komentomoduuli Columbian pilotti Michael Collins ja kuumoduuli Eaglen ohjaaja Edwin "Buzz" Aldrin. Armstrong ja Aldrin laskeutuivat Kuuhun 20. heinäkuuta kello 20.17.40 UTC ja tekivät pian laskeutumisen jälkeen ensimmäisen kuukävelyn. Collins jäi komentomoduuliin Kuun kiertoradalle. He laskeutuivat takaisin Maahan 24. heinäkuuta kello 16.50.35 UTC.
Apollo-ohjelma
Varsinaista kuulentoa oli valmisteltu aikaisemmilla Apollo-lennoilla; Apollo 11 oli Apollo-ohjelman viides miehitetty lento. Aikaisemmista miehitetyistä Apollo-lennoista kaksi oli käynyt Kuun lähellä. Apollo 8 kävi ensimmäisenä miehitettynä aluksena Kuun kiertoradalla, ja Apollo 10 -lennolla testattiin kuualusta Kuun kiertoradalla matalimmillaan 15 kilometrin päässä Kuun pinnasta.
Kohti Kuuta
Apollo 11:n laukaisu Cape Canaveralista onnistui hyvin. Saturn V -kantoraketin kaksi ensimmäistä vaihetta (S-IC ja S-II) putosivat tehtävänsä täytettyään mereen. Kolmas rakettivaihe S-IVB paloi hetken aikaa ja nosti astronautit aluksineen Maan kiertoradalle. Kolmas rakettivaihe, kuualus ja komento-/huoltoalus kiersivät Maata. Kuualus oli suojassa komento-/huoltoaluksen ja kolmannen rakettivaiheen välisessä kartiossa. Sitten kolmas rakettivaihe kiihdytti aluksen kohti Kuuta. Tämän jälkeen komento- ja huoltomoduuli irtautui kolmannesta vaiheesta, kääntyi ympäri ja telakoi kuumoduulin itseensä. Näin kolmannen rakettivaiheen ja Kuuhun matkaavan aluksen tiet erosivat.
Nousu- ja laskuosasta koostuva hämähäkkimäinen kuualus, kuumoduuli, oli nimeltään Eagle (”Kotka”).
Kuun kiertoradalla
Laskeutumispaikaksi oli valittu Kuun päiväntasaajan lähellä sijaitseva Rauhallisuuden meri, joka on melko tasainen basaltista koostuva alue. Muutamaa tuntia ennen laskeutumista varsinainen kuumoduuli Eagle irtaantui Michael Collinsin ohjaamasta komentoaluksesta Columbiasta. Alus lensi aluksi vaakasuorasti 1 500 m/s Kuun yllä. Alkoi pehmeä jarrutus kohti Kuun pintaa. Alus liukui loivasti Kuun pinnan yllä ja vajosi hitaasti alaspäin. Armstrong ilmoitti: "Kotkalla on siivet". Irtaantumisen jälkeen ilmeni ongelmia, kun telakointitutka oli päällä. Aluksen tietokone hälytti virheestä, ja Armstrong kytki telakointitutkan pois toiminnasta. Kolmen tunnin kuluttua Columbiasta irtautumisen jälkeen kuualus Eagle oli viidentoista kilometrin korkeudessa. Silloin Armstrong huomasi, että Kuun kraatterit lipuivat näkyviin kaksi sekuntia laskettua aiemmin. Armstrong totesi: "Menee vähän pitkäksi". Tällöin alus oli laskeutumassa aiotusta paikasta kolme kilometriä sivuun. Kahdentoista kilometrin korkeudessa Armstrong käänsi aluksen niin, että laskeutumistutka sai kaiun Kuun pinnasta.
Laskeutuminen
Teknisesti laskeutuminen tapahtui aluksen nopeuden pienentämisellä nollaan sekä pysty-, pituus- että sivusuunnassa Kuun pinnan lähellä. Laskeutumista ohjasi tietokone, joka nykymittapuun mukaan oli hidas ja kömpelö. Kun laskeutuminen eteni, Aldrin huomasi, että alusta ohjaava tietokone alkoi näyttää eri korkeuslukemia kuin tutkan suoraan astronauteille antamat lukemat. Tutka ilmoitti kuualuksen olevan 880 metriä tietokoneen laskelmia alempana. Tämäkin merkitsi, että kuualus oli ajautunut pois kurssistaan. Aldrin yritti syöttää tietokoneeseen käsin tutkan antaman korkeuslukeman. Tietokone oli ylikuormittunut ja välkytti keltaisella ennakkoharjoituksista tuntematonta virhekoodia ”1202”. Houstonissa keskusteltiin tilanteesta, mutta lennonohjaaja Steve Bales antoi silti, aina kun kone hälytti virheestä, luvan jatkaa laskeutumista. Jälkikäteen on todettu, että ohjelmisto ilmoitti laitteistoon liittyvästä viasta, mutta ohjelmisto kompensoi tilanteen. Astronauttien tarkistuslista oli virheellinen, josta johtuen tutkalaitteiston kytkin oli väärässä tilassa.
Noin 2 kilometrin korkeudessa alus käännettiin pystyyn jalakset kohti Kuun pintaa. Tietokone näytti virhekoodia 1202 silloin tällöin 3–4 minuutin ajan. Tämän jälkeen näytölle ilmestyi toinen tuntematon koodi: ”1201”. Noin 1 500 metrin korkeudessa alus putosi 30 metriä sekunnissa. Armstrong kokeili käsiohjausta, mutta antoi tietokoneen jatkaa. 1 000 metrissä alus putosi yhä kovalla vauhdilla, 21 m/s. Hälytysten loppuessa kuualus oli 300 metrin korkeudessa. Armstrong huomasi, että tietokone ohjasi alusta kohti kiviä täynnä olevaa jalkapallokentän kokoista kraatteria. Armstrong totesi: "Melko kivikkoinen alue!" . Armstrong jätti kesken seuraavan lauseensa: "Aion siirtyä..." [käsiohjaukseen]. Armstrongin oli pakko siirtyä käsiohjaukseen, ja lentää lohkareiden yli pitäen aluksen samalla korkeudella. Tämä kulutti vähäisiä polttoainevaroja. Aldrin luki korkeusarvoja. 106 metrin korkeudessa oli polttoainetta jäljellä vain 8 prosenttia. 60 metrin korkeudessa Armstrong huomasi, että hänen valitsemansa laskeutumispaikka oli väärä: Kaikkialla oli kiviä ja kuoppia. Alusta uhkasi murskautuminen Kuun pintaan tai laskeutuminen liian epätasaiseen kohtaan, jossa alus voisi kaatua.
Lennonjohto oli huolissaan aluksen leijuessa pitkään Kuun pinnan yllä ja kuluttaessa viimeisiä rippeitä laskeutumiseen varatusta polttoaineesta. Lennonjohto ei kuullut aluksesta muutamaan minuuttiin mitään, kun Armstrong etsi laskeutumispaikkaa. 30 metrin korkeudessa oli polttoainetta enää 90 sekunnin ajoon, mistä ilmoittava varoitusvalo syttyi. Tällöin Armstrong huomasi 60 × 60 metrin kokoisen tasaisen alueen, joka sopi laskeutumiseen. 20 metrin korkeudessa Aldrin näki Kuun pinnalla kuualuksen varjon, joka kasvoi hitaasti. Lennonjohto ilmoitti, että polttoainetta olisi 60 sekunnin lentoa varten. Armstrong seisautti hitaasti aluksen liikkeen eteenpäin. Aldrin ilmoitti aluksen ajautuvan hieman oikealle. Laskeutumisen onnistuminen vaati myös sivuttaisliikkeen pysäyttämistä. Alus liikkui vielä hieman sivulle, kun se oli 6 metrin korkeudessa. Polttoainetta oli jäljellä 30 sekunnin lentoa varten. Aluksen moottorit puhalsivat nyt Kuun pintaan nostaen melkoisesti pölyä, mikä haittasi huomattavasti näkyvyyttä, ja Armstrong ohjasi laskeutumista lähes sokkona. Jonkin laskutelineistä riippuvista 1,73 metriä pitkistä mitta-antureista osuessa Kuuhun Aldrin ilmoitti: "Kosketusvalo". Armstrong sanoi kytkevänsä laskeutumismoottorin ohjauksen pois päältä: "Selvä. Moottori pysähtynyt. Komento – pois. Moottorin varaus – pois. Neljä–kolmetoista sisään."