cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
René Malaise
Tutkimusmatkailijana
Tutkimusmatkailijana Malaise otti osaa Kamtšatkan niemimaan retkelle vuosina 1920–1922. Matkaseurueeseen kuuluivat myös Sten Bergman ja Eric Hultén. Kamtšatkasta lähdettyään ja erottuaan muista retkikunnan jäsenistä hän saapui Kamakuraan Japaniin elokuussa 1923. Hän oli silminnäkijänä Japania koetelleessa suuressa maanjäristyksessä 31. elokuuta 1923. Toisen kerran hän matkasi takaisin Kamtšatkan niemimaalle vuonna 1924 kihlattunsa toimittaja, kirjailija ja tutkimusmatkailija Ester Blenda Nordströmin kanssa. Matka kesti aina vuoteen 1930 saakka. Hän meni naimisiin kihlattunsa Esterin kanssa elokuussa 1925, mutta he erosivat vuonna 1929.
Hyönteistutkijana
Vuonna 1933 Malaise avioitui Ebba Söderhellin kanssa, joka toimi biologian ja uskonnon opettajana Tukholmassa.
Toivo Anttila
Toivo Johannes Anttila (9. joulukuuta 1910 Pöytyä – 3. syyskuuta 2001 Aura ) oli suomalainen taidegraafikko, valokuvataiteilija ja lyhytelokuvien tekijä. Hän opiskeli Turussa vuosina 1933–37 ja teki debyyttinsä samassa kaupungissa vuonna 1936. Hänen töitään kuuluu Turun taidemuseon kokoelmiin. Anttila sai valokuvista ja lyhytelokuvista monia palkintoja.
René Malaise
Hyönteistutkijana
Malaise lähti vuonna 1933 Pohjois-Burmaan tutkimusmatkalle vaimonsa kanssa. Matkalla hän kehitti ja rakensi Malaise-pyydyksen vuonna 1934. Matkan aikana hän keräsi yli 100 000 hyönteistä, joista useat olivat tieteelle ennen tuntemattomia. Vuosina 1953–1958 hän johti Ruotsin luonnonhistoriallisen museon entomologian osastoa.
Toivo Anttila
Anttilalla oli yksityisnäyttelyitä Aurassa, Raumalla, Maarianhaminassa, Turussa ja Pöytyällä. Kansainvälisesti hänen töitään oli esillä Göteborgissa, Lontoossa ja Oslossa.
René Malaise
Hyönteistutkijana
Hän tutkaili myös geologisia kysymyksiä teoksessaan Atlantis, en geologisk verklighet ("Atlantis, geologinen tosiasia"). Kirjassa puolustetaan teoriaa, jonka mukaan uponnut Atlantiksen manner olisi aikoinaan auttanut eliölajeja siirtymään mantereelta toiselle. Elämän ehtoopuolella Malaise omistautui keräämään taideteoksia. Kokoelmaan kuului muiden muassa Rembrandtin maalauksia.
Huuliltaluku
Huuliltaluku tai huulioluku on puheen päättelemistä puhujan kasvonalueen, kuten huulten ja leuan, liikkeitä seuraamalla. Kielen äänteistä suurin osa muodostetaan suulla tai suu osallistuu äänteen tuottamiseen, mikä mahdollistaa huuliltaluvun. Termiä huulioluku käytetään useimmiten viittomakielten huulion tulkitsemisesta.
Huuliltalukua käyttää pääasiallisena kommunikointikeinonaan suurin osa kuuroutuneista ja huonokuuloisista. Huuliltalukua hyödyntävän henkilön kanssa on tärkeä puhua normaalilla äänenvoimakkuudella, sillä huutaessa huulio vääristyy ja huuliltaluku vaikeutuu.
Eija Saijonmaa
thumb|[[Vantaan kaupungintalo. Arkkitehtuuritoimisto Olli ja Eija Saijonmaa (1957).]] Eija Tyttö Saijonmaa (o.s. Äyhö, 17. tammikuuta 1923 Salo – 16. elokuuta 2014 Helsinki ) oli suomalainen arkkitehti. Hän työskenteli yhdessä miehensä arkkitehti Olli Saijonmaan kanssa yhteisessä toimistossa.
Huuliltaluku
Myös kuulevat käyttävät tietämättään huuliltalukua hyödykseen puhutun viestin ymmärtämisessä. Koska jokainen näkevä on nähnyt koko elämänsä ajan suun liikkeitä, alitajuisesti kaikki osaavat yhdistää äänteet ja suun liikkeet toisiinsa. Tämän huomaa silloin, kun huulten liike ja puhe eivät vastaa toisiaan, kuten dubatuissa elokuvissa. Varsinaiseen huuliltalukuun ilman ääntä tarvitaan kuitenkin harjoitusta.
Eija Saijonmaa
Eija Äyhö pääsi ylioppilaaksi vuonna 1942 silloisesta Salon yhteislyseosta ja siirtyi opiskelemaan Teknilliseen korkeakouluun, josta hän valmistui arkkitehdiksi vuonna 1950. Opiskeluaikanaan vuonna 1948 hän avioitui Olli Saijonmaan kanssa. Olli Saijonmaalla oli oma arkkitehtitoimisto, jossa Eija Saijonmaa työskenteli opiskeluaikanaan vuodesta 1948 lähtien. Puolisoiden suunnitteluyhteistyö jatkui vuonna 1951 perustetun yhteisen toimiston, Arkkitehtuuritoimisto Olli ja Eija Saijonmaan nimissä.
Arkkitehtuuritoimisto Olli ja Eija Saijonmaan merkittäviä suunnittelutöitä ovat muun muassa Vantaan kaupungintalo, Tikkurilassa. Talo valmistui 1957 ja sen suunnitelma perustuu Helsingin maalaiskunnan virastotalon suunnittelukilpailuun vuodelta 1954. Helsinkiin rakennettuja kirkkoja ovat Pitäjänmäen kirkko, joka valmistui 1959 ja Puistolan kirkko, valmistunut 1960.
Four By Four
Four by Four on Backyard Babiesin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 28. elokuuta 2015.
Amfora
pienoiskuva|upright=0.85|[[Attikalainen keramiikka|Attikalainen mustakuviotekniikalla koristeltu kaula-amfora, n. 500 eaa.]] Amfora on antiikin aikana käytetty keraaminen kuljetus- ja säilytysastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Amforoiden muodoissa ja koossa on paljon vaihtelua. Tärkeimmät ylätason tyypit ovat kaula-amfora, vatsa-amfora, kuljetusamfora ja kahva-amfora. Lisäksi varsinkin kaula- ja vatsa-amforoista on tunnistettu lukuisia alityyppejä.
Historia ja käyttö
Varhaisimmat esimerkit amfora-tyypistä periytyvät kanaanilaisiin muotoihin Lähi-idästä 1400-luvulta eaa. Kreikkalaiset saivat amforamuodon todennäköisesti Egyptistä. Kaula-amforat tunnettiin jo geometrisella protoattikalaisella kaudella, kun taas vatsa-amforat kehitettiin 600-luvulla eaa. Roomalaiset saivat amforamuodon Suur-Kreikasta noin 300-luvulla eaa. Amforoiden valmistus lakkasi arabivalloituksen aikoihin 600-luvulla jaa., jonka jälkeen amforat korvautuivat puutynnyreillä ja nahkaleileillä.
Amforoita käytettiin pääasiassa nestemäisten aineiden, kuten viinin, oliiviöljyn ja roomalaisella kaudella garumin kuljettamiseen ja säilyttämiseen. Amforoita käytettiin erityisesti vesiteitse tapahtuvassa kaupankäynnissä. Amforoita käytettiin myös hautauurnana. Amforat toimivat myös muun muassa voittopalkintoina Ateenassa järjestetyissä Panathenaia-kisoissa (Panathenaia-amforat). Tällöin ne oli täytetty oliiviöljyllä.
Amforan nimi on peräisin sanasta, ”molemmin puolin kannettava” < , ’ympäri’ + , ’kantaa’. Kreikkalaisissa tilavuusmitoissa amforallista nestettä vastasi metretes eli amforeus, noin 39 litraa.
Muoto ja tyypit
pienoiskuva|upright=0.5|Amforan osat, esimerkkinä Dressel 1B -tyypin kuljetusamfora: 1. huuli tai reuna 2. kaula 3. kädensija 4. hartia 5. vatsa tai vartalo 6. jalka
Amfora on muodoltaan kaksikorvainen ja kapeakaulainen astia. Kooltaan amfora oli sellainen, että siihen mahtui suuri määrä nestettä, mutta se oli silti yhden henkilön käsiteltävissä.
Amforoissa oli paljon paikallisia muotoja mahdollisesti tunnistamisen helpottamiseksi. Kaupankäynnissä amforat oli usein leimattu erilaisin valmistajaa, sisältöä ja tilavuutta koskevin merkein. Osaan oli merkitty leimalla tuottajakaupunki sekä ajoitustiedoksi virkamiehen nimi. Seremonia- ja juhlakäytössä amforat olivat sirompia ja usein myös koristeltu maalauksin.
Vatsa-amfora
Vatsa-amforoilla (myös kaulaton amfora, yksiosainen amfora) on yhtenäinen profiili huulesta jalkaan. Amforoissa on usein ollut usein kansi. Muoto kehitettiin 600-luvulla eaa. ja oli hallitseva 500-luvulla eaa. Tärkeimpiä tyyppejä oli kolme, tyypit A, B ja C.
Kuljetusamfora
Kuljetusamfora on muihin tyyppeihin nähden kapea muoto, jossa on pitkä vartalo, terävähkö kärki ja kapea suu, joka on voitu sulkea. Kuljetusamforat oli tarkoitettu erityisesti merikuljetuksia varten. Ne lastattiin laivaan limittäin kyljelleen.
Kahva-amfora
Kahva-amfora on harvinaisempi tyyppi, jossa kädensija on kantokahvana suun yläpuolella.
Helen Traubel
thumb|right|Helen Traubel etualalla Pipe Dream -musikaalissa
Helen Traubel (20. kesäkuuta 1899 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 28. heinäkuuta 1972 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli keskeinen Richard Wagnerin tulkki, mutta hän nautti suosiota myös populaarimusiikin parissa.
Traubel alkoi käydä laulutunneilla 13-vuotiaana ja keskeytti high schoolin omistautuakseen päätoimisesti laulamiselle. Hän teki konserttidebyyttinsä vuonna 1925 St. Louisin sinfoniaorkesterin kanssa. Traubel esiintyi St. Louisin sinfoniaorkesterin kanssa useissa Yhdysvaltojen Keskilännen ja etelän kaupungeissa. Hän lauloi New Yorkin filharmonikkojen kanssa vuonna 1926 ja piti myöhemmin konserttisarjan Philadelphian orkesterin kanssa.
Traubel aloitti myös kirjallisen uran The Ptomaine Canary -teoksella vuonna 1950. Toisena romaanina ilmestyi vuonna 1951 The Metropolitan Opera Murders. Metropolitan-oopperan yleisjohtaja Rudolf Bing vastusti vuonna 1953 jyrkästi Traubelin esiintymisiä New Yorkin yökerhoissa, joten Traubel sanoi irti sopimuksensa Metropolitan-oopperassa. Tämän jälkeen hän esiintyi Broadwaylla Rodgers ja Hammerstein -musikaalissa Pipe Dream (1955) ja useissa elokuvissa. Vuonna 1959 hän julkaisi omaelämäkertateoksen St. Louis Woman.
Donovan McNabb
Ura
Ennen ammattilaisuraansa McNabb pelasi neljä kautta, kaudet 1995–1998, Syracusen yliopiston amerikkalaisen jalkapallon joukkueen aloittavana pelinrakentajana. Hänet nimettiin kaikilla neljällä kaudella Big East Conferencen ensimmäiseen tähdistöön, kolmesti, 1996–1998, konferenssin vuoden hyökkääjäksi ja 1990-luvun päätteeksi Big East Conferencen vuosikymmenen parhaaksi hyökkääjäksi. Hän pelasi yliopistoaikanaan myös koripalloa. Hän opiskeli Syracusessa pääaineenaan puheviestintää.
Renhuvud
Historia
Suvun vanhin tunnettu jäsen on Sten Henriksson, joka alun perin toimi raatimiehenä Turussa. Kirjallisten mainintojen mukaan hän oli 1447 ja 1450 alivoutina Hämeen linnassa, 1454 voutina Norrbottenissa ja 1456 voutina Mustasaaressa. Sinä aikana 2. lokakuuta 1455 hän sai Aateliskirje en kuningas Kaarle VIII Knuutinpoika Bonde lta. Hän avioitui ennen vuotta 1456 Anna Fincken kanssa, joka oli Katarina Nilsdotterin (Tavast) tytär. Vaimo Anna kuoli ennen vuotta 1473, jolloin hänen vanhempansa perintöä jaettiin. Sten Henriksson avioitui uudestaan 10. elokuuta 1480 Anna Jakobsdotterin kanssa, joka oli Karin Klasdotterin tytär. Sten Henriksson oli yhä elossa 21. joulukuuta 1490.
Donovan McNabb
Ura
Kaudella 2004 McNabb oli auttamassa Philadelphia Eaglesiä etenemään Super Bowliin ensimmäisen kerran sitten kauden 1980. Joukkue kuitenkin hävisi helmikuussa 2005 pelatun Super Bowl -ottelun hallitsevalle mestarille New England Patriotsille pistein 21–24. Lisäksi joukkue oli McNabbin aikana kausina 2001–2003 ja 2009 NFC:n mestaruusottelun häviävänä osapuolena.
McNabb siirtyi huhtikuussa 2010, muutama kuukausi ennen kauden 2010 alkua, Washington Redskinsiin. Eagles sai vaihdossa kaksi varausvuoroa. Redskinsissä pelattu kausi oli hänen siihenastisen ammattilaisuransa tilastollisesti heikoin aloittavana pelinrakentajana. Hän menettikin aloittavan pelinrakentajan paikkansa Rex Grossmanille kauden kolmessa viimeisessä ottelussa. Marraskuussa 2010 hän teki seuran kanssa viisivuotisen, 78 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen, mutta siirtyi heinäkuussa 2011, jo ennen seuraavan kauden alkua, Minnesota Vikingsiin. Redskins sai vaihdossa kuudennen kierroksen varausvuoron vuonna 2012 sekä ehdollisen kuudennen kierroksen varausvuoron vuonna 2013. McNabb on valittu kuudesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin, kausina 2000–2004 ja 2009.
Yksityiselämä
McNabb on naimisissa ja hänellä on vaimonsa kanssa neljä lasta. Heidän ensimmäinen lapsensa, tytär, syntyi vuonna 2004, vuonna 2008 heille syntyi kaksoset, poika ja tytär, ja vuonna 2009 heille syntyi poika.
Ryan Kwanten
Ryan Christian Kwanten (28. marraskuuta 1976 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa saippuaoopperassa Home and Away ja nuorten televisiosarjassa Summerland. Vuodet 2008–2014 Kwanten näytteli Jason Stackhousea televisiosarjassa True Blood.
Lapsuus
Ryan Kwanten syntyi Eddie ja Kris Kwantenin perheeseen. Hän on isänsä puolelta hollantilaista syntyperää. Kwantenilla on kaksi veljeä, Mitchell ja Lloyd. Ensin mainittu on ammatiltaan muusikko ja jälkimmäinen puolestaan lääkäri. Kwanten kävi lapsuudessaan katolista koulua. Nuoruudessaan hän harrasti useita urheilulajeja, muun muassa nyrkkeilyä. Näyttelijän ammattiin hän päätyi sattumalta.
Ura
Kwanten aloitti näyttelijänuransa sivuosalla australialaisessa television draamasarjassa A Country Practice vuonna 1992. Ensimmäinen pääosa hänellä lankesi nuorille suunnatussa tieteissarjassa Spellbinder (Spellbinder 2: Land of the Dragon Lord) vuonna 1997. Hänen roolihenkilönsä oli Josh Morgan. Samana vuonna hänet kiinnitettiin australialaisen saippuaoopperan Home and Awayn näyttelijäkaartiin. Hänen roolinsa oli hengenpelastaja Vinnie Patterson. Kwanten jätti sarjan vuonna 2002, hieman sen jälkeen kun hänen roolihahmonsa oli avioitunut ja tullut isäksi. Kwanten muutti Yhdysvaltoihin. Hän sai Jay Robertsonin osan Lori Loughlinin tähdittämästä draamasarjasta Summerland, jota esitettiin vuosina 2004 ja 2005.
Vuonna 2008 Kwanten sai keskeisen miesosan televisiokanava HBO:n draamasarjassa True Blood, joka perustuu Charlaine Harrisin Sookie Stackhouse -fantasiakirjasarjaan (The Southern Vampire Mysteries). Kwantenin näyttelemä Jason Stackhouse on sarjan keskushenkilön Sookie Stackhousen (Anna Paquin) veli.
Vuonna 2006 Ryan Kwantenilla oli isohko rooli Michael Mayerin ohjaamassa elokuvassa Tyttö ja villivarsa. James Wanin kauhuelokuvassa Dead Silence (2007) hänellä oli päärooli. Vuonna 2009 Kwanten oli draamaelokuvan Don't Fade Away protagonisti. Hänen vastanäyttelijänsä olivat Mischa Barton ja Beau Bridges. Patrick Hughesin psykologisessa trillerissä Red Hill (2010) Kwantenilla oli pääosa poliisi Shane Cooperina. Joe Lynchin kauhukomediassa The Knights of Badassdom (2011) Kwanten tulkitsee Joen roolin.
Stigmata of Life
Stigmata of Life on puolalaisen thrash/death metal -yhtye Spinal Cordin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2004.
Rauni Arjas
Rauni Lea Arjas (Haarala; 5. tammikuuta 1921 Orimattila – 27. tammikuuta 2006 Tampere) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1943–1944 ja teki taiteellisen debyyttinsä Tampereella vuonna 1958.
Arjaksen yksityisnäyttelyitä järjestettiin Tampereella vuosina 1972, 1973 ja 1977, Raumalla 1982 sekä Kotkassa 2004. Hän pääsi edustetuksi myös ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin. Hänen töitään kuuluu Tampereen kaupungin kokoelmiin. Kansainvälisesti Arjaksen töitä oli esillä naistaiteilijoiden kansainvälisessä näyttelyssä Pariisissa 1958. Hän työskenteli myös kuvaamataidon opettajana vuosina 1971–1980.
Kimmo Kahma
Kimmo Kaarlo Kahma (s. ) on suomalainen merentutkija ja Ilmatieteen laitoksen fysikaalisen meritieteen tutkimusprofessori (emeritus). Hänet tunnetaan erityisesti aallokkoon liittyvistä tutkimuksistaan.
Hänen isänsä oli professori Aarno Kahma. Kimmo Kahma kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yhtenäiskoulusta vuonna 1967. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1973, lisensiaatiksi 1979 ja filosofian tohtoriksi 1981 (geofysiikka). Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1981) käsitteli pyyhkäisymatkan vaikutusta tuulen synnyttämän aallokon kasvuun. Työn otsikkona oli On the growth of wind waves in fetchlimited conditions. Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti on ollut vuodesta 1982.
Kahma työskenteli Merentutkimuslaitoksella tutkijana vuosina 1972–1991. Tästä ajanjaksosta hän oli Kanadassa (NSERC, post-doct fellow) vuosina 1983–1986 ja Suomen Akatemian vanhempi tutkija 1986–1989. Vuosina 1992-2005 tohtori Kahma toimi Merentuutkimuslaitoksen erikoistutkijana. Vuodesta 2005 lähtien hän on toiminut fysikaalinen oseanografian tutkimusprofessorina ensin Merentutkimuslaitoksella ja organisaatioliitoksen jälkeen Ilmatieteen laitoksella eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Kahma on työtoveriensa kanssa julkaissut kymmeniä tutkimuksia fysikaalisen oseanografian alalta. Hän osallistui esimerkiksi aallokkomittauksia selvittäneen COST-714 -tutkimushankkeen loppuraportin (Measuring and Analysing the Directional Spectra of Ocean Waves, 2005) kirjoittamiseen. Tohtori Kahma on myös tuonut meritieteellistä asiantuntemusta selvitettäessä suomalaisia koskettaneita, mereen liittyviä suuronnettomuuksia. Hän toimi pysyvänä meritieteellisenä asiantuntijana presidentti Martti Ahtisaaren johdolla 2005 laaditussa Kaakkois-Aasian tsunamin (26.12.2004) jälkeisessä onnettomuusselvityksessä.
Kahmalle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki. Vuonna 2017 hän sai Geofysiikan seuran Palmén-mitalin ansiokkaasta työstään meritieteen alalla.
Sarrancolin
Sarrancolin on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées'n alueella. Se on ollut keskiajalla linnoitettu kaupunki. Kunta on tunnettu marmoristaan.
Porvoon palo (1760)
Porvoon palo syttyi 11. kesäkuuta 1760.
Paloa oli edeltänyt pitkä kuivuus, ja palopäivänä puhalsi voimakas pohjoistuuli. Tulipalon arvellaan olleen peräisin Vuorikadulta Anders Bergmanin talosta, jossa kaksi piikaa oli laittanut mallassaunaa. Myös Bergmanin vaimon Maria Holmin epäillään laittaneen keittiössään yöllä kalakeittoa, mutta tämä kiisti väitteet.
Kello puoli neljältä aamulla herännyt nikkari Martin Witting ei nähnyt missään tulta, mutta kello viideltä tuli oli jo vallannut Bergmanien katon. Eräs piika huomasi tämän, ja hän ja hänen talonväkensä yrittivät sammuttaa sitä vedellä, mutta katto luhistui ja sammuttajien oli pakko pelastautua siitä nousseilta liekeiltä. Seuraavien muutaman tunnin ajan tulipalo tuhosi Wittingin mukaan 170 taloa. Palo alkoi hiipua kello kymmeneltä, kun talot alkoivat loppua.
Tuli tuhosi kaksi kolmasosaa Porvoon kaupungista. Liekeissä menehtyi ainakin piika Lena Mat­sin­ty­tär, ja por­va­ri Erik Skog­berg sai vakavia palovammoja joihin hän myöhemmin kuoli. Vuonna 1761 tehdyn arvion mukaan 209 porvoolaista menetti tulipalon takia yhteensä 505 200 ku­pa­ri­taa­le­ria.
Palon jälkeen Porvoossa suosittiin talojen rakentamisessa kivimateriaalia paloturvallisuussyistä.
Hohkakivi
pienoiskuva|Hohkakiveä, huokoista kiviainesta.
Hohkakivi on hohkainen, runsaasti kaasurakkuloita sisältävä, lasiksi jähmettynyt laava. Se on mineraalikoostumukseltaan tavallisesti lipariittia tai trakyyttiä mutta siinä saattaa olla myös andesiittia ja dasiittia.
Hohkakiveä on vulkaanisessa pommimaisessa ilmaan lentäneessä tulivuoresta purkautuneessa laavassa. Se on vulkaanista kuonaa, joka on erittäin huokoista. Hohkakivi on vettä keveämpää ja kelluvaa.
Siitä tehdään hohkakivijauhetta jota käytetään puupintojen hiomiseen, täyttämiseen ja metallien kiillotukseen. Samaa hohkakivijauhetta on käytetty myös lasin brilliant-hiontaan.
Hohkakiveä käytetään ihon kovettumien poistamiseen hieromalla pääasiallisesti jaloista.
Hyppylanka
pienoiskuva|Vihreät langat [[reikäpiirilevyllä ovat hyppylankoja.]]
Hyppylanka on elekroniikassa ja sähköalalla käytetty termi hyvin lyhyelle johtokytkennälle kontaktipinnasta toiseen, joissa välietäisyydet ovat yleisesti korkeintaan muutamissa senttimetrissä. Sillä yhdistetään sähkökontaktipinta toiseen laitteen sisällä käyttäen esimerkiksi "jumpperia" tai kuparijohtoa.
Hyppylanka on sinänsä harhaanjohtava ilmaisu, koska kyseessä ei ole lanka, vaan mikä tahansa vaadittavan virran tarvitsema sähköjohde oli kyseessä tasa- tai vaihtovirta.
2. jääkäriprikaati
2. Jääkäriprikaati tarkoittaa seuraavia asioita:
Naughty by Nature
thumb|300px|Naughty by Nature vuonna 2009. Naughty by Nature on Grammy-palkittu yhdysvaltalainen hiphop-trio kotoisin East Orangesta, New Jerseystä. Muodostuksensa aikana, vuonna 1988, trio koostui kolmesta henkilöstä: Treach (Anthony Criss, s. 2.12.1970), entinen jäsen Vin Rock (Vincent Brown, s. 17.9.1970) ja DJ Kay Gee (Keir Gist, s. 15.9.1969).
Lemieux
Lemieux on ranskalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Naughty by Nature
1980-luku
Ryhmä muodostui East Orangessa, New Jerseyssä vuonna 1988. He ilmestyivät ensimmäisen kerran musiikkikuvioihin vuonna 1989 albumillaan Independent Leaders, joka julkaistiin heidän silloisen nimensä, The New Stylen, alla. Albumi loi pienoisen hitin "Scuffin' Those Knees". Ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen ryhmä sai mentorointia New Jerseystä myös kotoisin olevalta Queen Latifahlta ja jälkeenpäin muutti nimensä.
1990-luku
Ryhmän ensimmäinen hitti Naughty by Nature -nimen alla oli kappale nimeltään "O.P.P.", missä sämplättiin Jackson 5 -kappaletta "ABC" ja se ilmestyi ryhmän vuonna 1991 julkaistulla omaa nimeä kantavalla "Naughty by Nature" -albumilla. Kappale nousi kuudennelle sijalle Billboard Hot 100 -listalla tehden siitä yhden suosituimmista musiikkityylejä sekoittavista kappaleista rapin historiassa. Kappaleesta on tullut hyvin tunnettu popkulttuurissa, se on mainittu tv-ohjelmissa ja elokuvissa, kuten Bel-Airin prinssi, Malibu's Most Wanted, Meidän faija (My Wife and Kids), Monk ja Konttori. "O.P.P." sai osakseen myös kriitikoiden ylistystä, vuonna 1998 se nimettiin The Source -lehden kaikkien aikojen sadan parhaan rap-singlen joukkoon ja Spin -lehti nimesi kappaleen 20:nenneksi parhaaksi 90-luvun singleksi.
Albumi loi toisenkin hitin, muokatun version Bob Marleyn kappaleesta "No Woman, No Cry", nimeltään "Everything's Gonna be All Right" (kappale kulki myös nimellä "Ghetto Bastard" joillakin sensuroimattomilla julkaisuilla). Kappale kertoi Treachin kokemuksista köyhyydessä kasvamisesta ja myöhemmin huipulle noususta. Näiden kahden kappaleen tuoman menestyksen myötä ryhmän omaa nimeä kantava albumi myi platinaa.
New Jerseystä kotoisin oleva merkittävä ja kunnioitettu tuottaja Tony D syytti Naughty by Naturea hänen breakbeat albumillaan, "Music Makes You Move" olevan samplen varastamisesta ja käyttämisestä "O.P.P." -kappaleella. Kiista ratkaistiin ilman oikeudenkäyntiä. Albumien välillä ryhmä sai jättihitin kappaleestaan "Uptown Anthem", joka on vuoden 1992 Juice -elokuvan soundtrackillä. Räppäri Tupac näytteli myös elokuvassa ja Treach ystävystyi tämän kanssa. Se johti Treachin pitkään näyttelijän uraan ja pitkään ystävyyssuhteeseen Tupacin kanssa. Vuonna 1993 ryhmä näytteli katujengiä supersankari komediaelokuvassa "The Meteor Man". Kun Tupac kuoli vuonna 1996, Treach teki hänelle tribuuttikappaleen nimeltään "Mourn You Till I Join You" (vapaa suom. "suren sinua kunnes liityn seuraasi").
90-luvun puolivälissä Naughty by Nature perusti oman tuotantoyhtiön Illtown Records ja vuonna 1995 julkaisi suojattinsa Rottin Razkalsin albumin. Kokoonpano (lähinnä Kay Gee) työskenteli seuraavina vuosina tiiviisti erinäisten R&B -yhtyeiden, erityisesti, Zhanén ja Nextin kanssa. Kay Gee tuotti Nextin kappaleen "Too Close", mistä tuli listaykkönen vuonna 1998.
2000 - nykyhetki
Nineteen Naughty Nine: A Nature's Fury  -albumin julkaisun jälkeen Kay Geen ja Treachin välille syntyi kiista koskien rahoitusta. Treach syytti Kay Geetä ryhmän rahojen tuhlailusta. Näiden erimielisyyksien johdosta DJ Kay Gee päätti erota kokoonpanosta vuoden 2000 loppupuolella. Hän alkoi kehittää omaa Divine Mill -levy-yhtiötään. Ryhmän jäljelle jääneet jäsenet Treach ja Vin Rock julkaisivat vuonna 2002 albumin nimeltään IIcons, käyttäen moninaisia eri tuottajia, mukaan lukien Da Beatminerz. Albumi kuitenkin sai viileän vastaanoton yleisöltä. Vuonna 2003 ryhmä lopetti toimintansa. Vuoden 2006 toukokuussa Kay Gee yhdistyi uudelleen Treachin kanssa, liittyen jälleen Naughty by Natureen B. B. Kingin yökerholla pidetyssä konsertissa. Huhtikuussa 2010 he julkaisivat singlen "Get to Know Me Better", jossa oli mukana räppäri Pitbull ja singlen B-puolella kappale "I Gotta Lotta". Myöhemmin vuonna 2010 he julkaisivat ryhmän ensimmäisen mixtapen nimeltään Naughty by Nature: Tha Mixtape. Vuonna 2011 ryhmä työskenteli pitkään viivästyneen seitsemännen studioalbuminsa parissa ja se julkaistiin viimein. Albumi nimeltään Anthem Inc. ilmestyi 13. joulukuuta, 2011. Albumilla oli aivan uutta materiaalia, sekä uudelleen nauhoitettuja vanhoja hittejä.
11. kesäkuuta 2011 kokoonpanosta tuli ensimmäinen hiphop -ryhmä, joka esiintyi arvostetulla Fenway Park -baseball stadiumilla. He esittivät kappaleen "Hip Hop Hooray" osana mega-poikabändi NKOTBSB:n konserttia.
6. toukokuuta 2013 Treach "erotti virallisesti" twittertilinsä kautta Vin Rockin Naughty by Naturesta.
PAOK Thessaloniki BC
PAOK Thessaloniki BC on kreikkalainen koripalloseura, joka sijaitsee Thessalonikissa. Joukkue kuuluu PAOK-seuraan ja se on pelannut A1 Ethnikissa vuodesta 1960 lähtien yhtäjaksoisesti.
Historia
PAOK Thessalonikin koripallojaosto perustettiin pian emäseuran perustamisen jälkeen vuonna 1928. Vuonna 1959 joukkue voitti ensimmäisen Kreikan mestaruutensa. Kun Kreikan liigaa muutettiin ammattimaiseksi vuonna 1963, joutui PAOK sarjaporrasta alemmas A2 Ethnikiin. Seuraavaksi kaudeksi joukkue onnistui kuitenkin nousemaan uudestaan korkeimmalle tasolle. Putoaminen takaisin alemmalle sarjalle oli lähellä vuonna 1977, mutta PAOK onnistui voittamaan karsinnat.
1980–luvulla seura kävi kovaa paikalliskamppailua Aris Thessalonikin kanssa kaupungin ykkösjoukkueen tittelistä. Kun joukkueet kohtasivat vuonna 1984 Kreikan cupin finaalissa, oli PAOK Thessalonikin silloinen valmentaja Faidonas Mathaiou käskenyt pelaajiaan ajamaan hiuksensa kokonaan pois. PAOK voitti finaalin luvuin 74–70 ja peli muistetaan nimellä “ajettujen päiden finaali”.
1990–luvun PAOK aloitti vahvasti voittaen Saporta Cupin vuonna 1991. Seuraavanakin vuonna joukkue pääsi loppuotteluun, mutta joutui lopulta häviämään Real Madridille. Samana vuonna joukkue voitti Kreikan mestaruudenkin. Seuran viimeisin runkosarjan voitto on kaudelta 1992–1993, jolloin se voitti 26:sta pelistä 22. Samana kautena se pelasi ensimmäistä kertaa historiassaan Euroliigassa päästen aina Final Fouriin saakka. Toni Kukočin johtama Benetton Treviso vei kuitenkin voiton niukasti kahdella pisteellä. Korać Cupin voitto vuonna 1994 on seuran tähänastisen historian tärkeimpiä voittoja. Seuraavana kautena voitti Kreikan cupin ja vuonna 1999 tämä tapahtui uudestaan.
Vuonna 2000 PAOK muutti Alexandrio Melathronilta PAOK Sports Arenaan, jonka jälkeen seura ei ole onnistunut voittamaan yhtään mestaruutta.
250px|thumb|PAOK Sports Arena
Heini Sistonen
Heini Karoliina Sistonen (s. 3. maaliskuuta 1973 Tampere) on entinen suomalainen pika-aitajuoksija. Hän edusti Tampereen Pyrintöä ja häntä valmensivat Pekka Peltonen ja Aki Salo.
Mengarinin avaus
Mengarinin avaus on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla
Musta voi halutessaan pelata myös eräänlaista käännettyä kuningasgambiittia siirrolla 2…f5!?
Mengarinin avauksen perusasemaan voidaan päästä siirtovaihdolla myös Anderssenin avauksesta pelaamalla siirrot järjestyksessä 1. a3 e5 2. e4. Mestaritasolla näin on pelattu esimerkiksi vuonna 1933 Hastingsin turnauksessa, jossa englantilainen mestari Conel Hugh Alexander voitti valkeilla Philip Stuart MiIner-Barryn.
Ølbyn Nordhøj
Ølbyn Nordhøj on hautakumpu Skandinavian pronssikaudelta, joka sijaitsee Køgessä Ølbyn pohjoispuolella Sjællannissa Tanskassa. Se ajoitetaan kaivauslöytöjensä vuoksi Monteliuksen periodille II eli noin 1500–1300 eaa.
Historiaa
Hautakumpu kuului maanviljelijän Peder Pedersen maatilaan ja hän oli käyttänyt kumpua lisämaan ottamiseen. Hautakummusta oli jo käytetty vajaa puolet, kun hän vuonna 1880 otti yhteyttä kansallismuseoon, joka oli silloin nimeltään Museet for de nordiske Oldsager. Sieltä saapui museon tarkastajan Sophus Müllerin ja hän havaitsi kummun keskeltä hyvin säilyneitä puun- ja kaarnan kappaleita. Nämä kuuluivat tammiarkkuun, josta löytyi puoliksi säilynyt naisen luuranko. Naista alettiin kutsua nimellä Ølbyn nainen.
Vuonna 1901 tehtiin alueelle inventointiretki ja vuonna 1941 hautakumpu rauhoitettiin vuoden 1937 rauhoituslakiin vedoten. Kummusta on otettu valokuva vuonna 1982, jossa sen ympäristöä viljellään ahkerasti, mutta kumpu kasvaa pensaikkoa ja nittykasveja.
Hautakumpu
Nordhøj on ollut pyöreäpohjainen hautakumpi, jonka halkaisija oli vuonna 1901 26 metriä ja korkeus 3,25 metriä. Muitakin mittauksia tunnetaan: halkaisija 28,3 metriä ja korkeus 4,5 metriä (vuonna 1880) ja halkaisija 30 metriä ja korkeus 5 metriä (1941). Vuonna 1901 kirjoitettiin muistiin, että kummun lakiosa oli tasainen ja että kummun pohjoisosassa oli suoritettu arkeologiset kaivaukset.
Puoliksi kaivetun hautakummun keskikohdasta löytyi lahoamassa oleva tammiarkku, joka oli vuonna 1880 mitattuna 2,5 metriä pitkä ja 0,63 metriä leveä. Arkussa oli luurangon ympärillä odotettavissa olevissa kohdissa koruja ja muita esineitä, joiden perusteella voitiin osittain rekostruoida naisvainajan vaatetusta. Luurangon luut olivat pehmenneet lähes tahnaksi ja vain pääkallo otettiin talteen. Kummusta on löytynyt myös polttohautaus, joka on ajoitettu roomalaiselle rautakaudelle. Siinä vainajan tuhkat ja palaneet luunkappaleet oli koottu hautauurnaan, joka sijoitettiin kummun lakipisteeseen tammiarkun yläpuolelle.
Passengers (vuoden 2016 elokuva)
Passengers on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka on ohjannut Morten Tyldum. Elokuvan pääosissa ovat Jennifer Lawrence ja Chris Pratt.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 21. joulukuuta 2016. Se sai kaksi Oscar-ehdokkuutta vuoden 2017 gaalassa: parhaasta musiikista ja lavastuksesta.
Juoni
Avaruusalus Avalon on kuljettamassa 5 000 matkustajaa planeetalle nimeltä Homestead II. Matkan on määrä kestää 120 vuotta, ja matkustajat sekä miehistö viettävät koko matkan horrostilassa. Kun matkaa on kuljettu 30 vuotta, alukseen osuu asteroidi, jolloin Jim Prestonin (Chris Pratt) horroskapseli menee epäkuntoon herättäen hänet 90 vuotta liian aikaisin.
Koneinsinööri Jim yrittää ensin kaikin keinoin korjata kapselinsa palatakseen horrostilaan, mutta ei onnistu siinä. Hän yrittää myös lähettää hätäviestin Maahan ja murtaa aluksen ohjaamon oven, mutta kaikki hänen yrityksensä epäonnistuvat.
Vietettyään vuoden aluksella ainoana seuranaan androidibaarimikko Arthur (Michael Sheen) Jim harkitsee itsemurhaa, mutta huomaa pian eräässä horroskapselissa naisen nimeltä Aurora Lane (Jennifer Lawrence). Jim tutkii Auroran videoprofiilia ja ihastuu tämän kirjoituksiin ja persoonaan. Pitkällisen pohdiskelun jälkeen Jim päättää herättää Auroran horroksesta ja väittää tälle, että hänenkin horroskapselinsa ilmeisesti herätti hänet yllättäen. Jim pakottaa Arthurin lupaamaan, ettei kerro Auroralle, miksi hän todellisuudessa heräsi horroksesta. Asia kuitenkin paljastuu lopulta Auroralle.
Aluksessa alkaa esiintymään vikoja yhä useammin ja yhä vakavampina. Erään vikatilanteen jälkeen yksi horroskapseleista lopettaa toimintansa ja herättää aluksen henkilökuntaan kuuluvan jäsenen Gus Mancuson (Laurence Fishburne). Hereilläolijat alkavat selvittämään aluksessa ilmenevien vikojen todellista syytä. Gus on kuitenkin saanut vakavia vammoja heräämisvaiheessa ja kuolee vammoihinsa.
Grímr Kamban
Grím Kamban oli saagojen mukaan ensimmäinen Färsaarille asumaan asettunut ihminen. Hän oli norjalaista alkuperää, mutta saapui Färsaarille joko Hebridien tai Irlannin kautta.
Passengers (vuoden 2016 elokuva)
Juoni
Jim ja Aurora saavat selville, mistä aluksen häiriöt johtuvat. Alukseen iskeytyneestä meteoriparvesta yksi meteori on päässyt iskeytymään alukseen suojakilvistä huolimatta. Meteori on vioittanut yhtä keskusyksikköä ja moottoria. Yksikkö saadaan korjattua, mutta moottorin jäähdytys vaatii vielä korjausta. Jim joutuu korjaamaan vian avaamalla manuaalisesti jäähdytysjärjestelmän aluksen ulkopuolelta käsin. Jäähdytys saadaankin kuntoon, mutta Jim joudutaan elvyttämään hapenpuutteen vuoksi.
Tutkiessaan tarkemmin lääkintätiloissa sijaitsevia laitteita Jim saa selville lääkintäkapselissa olevan ominaisuus, joka mahdollistaa syväunen. Lääkintäkapseleita on vain yksi, joten jäljelle jää päätös käytetäänkö kapselia.
Julkaisu
Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin 20. syyskuuta 2016.
Urashima Tarō
Urashima Taro on japanilainen kansantarina, joka kertoo 24-vuotiaasta kalastajasta Urashima Tarosta. Hän huomaa kalastaessaan, että ryhmä lapsia kiusaa kilpikonnaa. Hän pelastaa kilpikonnan. Palkinnoksi hyvästä teostaan hän pääsee käymään meren alla lohikäärmejumalan palatsissa. Urashima viettää palatsissa kolme vuorokautta ja saa siellä tapaamaltaan prinsessalta lahjaksi laatikon.
Kun Urashima palaa kotiin, talossa, joka hänen kadotessaan oli ollut hänen kotinsa, on vieras mies. Urashima kertoo asuvansa siellä ja esittelee itsensä. Vieras mies sanoo, että hän asuu talossa nykyisin. Hän kertoo tietävänsä, että talossa asui aikanaan Urashima Taro-niminen kalastaja mutta siitä on jo 300 vuotta eikä tuo mainittu Urashima Taro siis enää voi mitenkään olla hengissä. Urashimalle kylässä kiertäessään alkaa selvitä, että mies puhuu totta. Kotitienoolla moni asia on muuttunut eikä hän löydä tuttujaan. Hän kysyy ihmisiltä tuntevatko nämä kalastajan, jonka nimi on Urashima Taro, ja kaikki kertovat kuulleensa Urashima Taro -nimisestä kalastajasta, joka eli kolme vuosisataa sitten.
Se, että Urashima viimein ymmärtää, että aika, joka palatsissa meren alla oli kolme päivää, oli hänen kotitienoollaan kolme vuosisataa, saa hänet kauhun valtaan. Kun Urashima avaa prinsessalta lahjaksi saamansa laatikon, hän alkaa ikääntyä ja hetken kuluttua on jo raihnas vanha mies, vaikka hän juuri oli ollut vain 24-vuotias. Vanhennuttuaan näin äkillisesti hän kaatuu maahan kuolleena.
Darkness (Hell-Bornin albumi)
Darkness on puolalaisen black/death metal -yhtye Hell-Bornin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2008.
Mustakakadu
Mustakakadu (Zanda funereus) on suurikokoinen, tumma australialainen kakadu.
Koko ja ulkonäkö
Mustakakadu on noin 67 cm pitkä ja painaa 750–900 grammaa. Se on yleisväriltään mustanruskea, ja varsinkin alapuolen höyhenten reunukset ovat kellertävät. Poskessa on kellertävä laikku ja mustassa pyrstössä on keltainen tai valkoinen kuvio. Se nostaa toisinaan päälaenhöyhenensä töyhdöksi. Nokka on tummanharmaa, iiris tummanruskea ja koivet ruskeat. Naaraan poskilaikku on kirkkaampi ja nokka on luunvärinen. Nuoret linnut muistuttavat naarasta. Mustakakadut ovat vilkkaita ja äänekkäitä. Niiden lentoääni on lajityypillinen kova huuto "kii-ou", varoitusääni karhea kirkaisu. Mustakakadut voivat elää vankeudessa 50-vuotiaiksi.
Esiintyminen
Mustakakadua tavataan Kaakkois-Australiassa. Sen elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on yli 20 000 yksilöä. Laji on jaettu eli "splitattu", ja entinen alalaji baudini on erotettu omaksi lajiksi lyhytnokkakakadu (Zanda latirostris). Mustakakadu elää Australian kaakkoisosassa Queenslandin keskiosista aina Kengurusaarelle ja Eyren niemimaalle sekä Tasmaniassa ja Bassinsalmen suurimmilla saarilla.
Elinympäristö
Mustakakadut asuvat enimmäkseen vain tuoreissa ja vetisissä metsissä, käyden harvinaiseksi kuivilla alueilla.
Lisääntyminen
Mustakakadun pesä on syvässä puunkolossa, tavallisesti eukalyptuksessa. Naaras munii yhden tai kaksi munaa ja hautoo niitä noin kuukauden. Muna on kooltaan 50 mm x 34,7 mm. Koiras ruokkii hautovaa naarasta kolme-neljä kertaa päivässä. Jos naaras munii kaksi munaa, se munii toisen munan 4–7 päivää ensimmäisen jälkeen. Toinen muna jää usein kuoriutumatta, tai jos se kuoriutuu, jää poikanen yleensä pieneksi ja kuolee pian. Pesäpoikasaika on 12–13 viikkoa. Molemmat emot ruokkivat poikasia aikaisin aamulla ja toistamiseen myöhään iltapäivällä. Poikasia ruokitaan vielä pesästä lähdön jälkeen noin neljän kuukauden ajan.
Ravinto
Mustakakadut syövät siemeniä, pähkinöitä, marjoja, hedelmiä, kukkia sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Paikoin ne ovat puutarhurien riesana syömällä omenista siemenet. Metsänviljelyalueilla ne syövät radiatamännyn (Pinus radiata) siemeniä aiheuttaen suuria taloudellisia menetyksiä.
Mustakakaduparvi ruokailee puun latvustossa hyvin huomaamattomasti. Yksi tai kaksi lintua on vartiossa, ja vaaran havaittuaan ne varoittavat kirkumalla, jolloin koko parvi lennähtää pois.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1930 loppuottelu
thumb|Uruguayn joukkue ottelussa Jugoslaviaa vastaan. Vuoden 1930 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu pelattiin Uruguayn pääkaupungin Montevideon Estadio Centenario -stadionilla 30. heinäkuuta 1930. Siinä olivat vastakkain Uruguay ja Argentiina. Ottelu päättyi Uruguayn voittoon maalein 4–2.
Tausta
Kyseessä olivat historian ensimmäiset jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut. Heinäkuussa 1930 järjestettyyn turnaukseen osallistui yhteensä 13 maata, joista välierissä kohtasivat Argentiina ja Yhdysvallat sekä Uruguay ja Jugoslavia. Finaaliin selvinneet Uruguay ja Argentiina olivat pelanneet vastakkain jo kaksi vuotta aikaisemmin Amsterdamissa vuoden 1928 kesäolympialaisten loppuottelussa, joka päättyi myös Uruguayn voittoon uusintaottelun jälkeen.
Ottelu
thumb|Vuoden 1930 MM-loppuottelun pelipallot. Loppuottelu alkoi keskiviikkona 30 heinäkuuta kello 14.15 paikallista aikaa. Stadionin portit avattiin jo kahdeksalta aamulla, ja puoleenpäivään mennessä Estadio Centenario -stadionilla oli jo 93 000 katsojaa, jota enempää järjestäjät eivät turvallisuussyistä päästäneet sisään. Ottelun viralliseksi yleisömääräksi ilmoitettiin kuitenkin vain noin 68 000, koska järjestäjät olivat jo alun perin rajanneet 100 000 henkeä vetävän stadionin yleisömäärän 70 000:n sen keskeneräisyyden vuoksi. Joissakin lähteissä puolestaan esiintyy ottelun yleisömääränä 80 000, joista noin 30 000 olisi saapunut Argentiinasta Río de la Platan ylittävillä lautoilla. Ottelun tuomariksi nimettiin kokenut belgialainen John Langenus. Valinta suoritettiin vasta muutamaa tuntia ennen ottelun alkua, jotta kannattajat ja lehdistö olisivat jättäneet erotuomarin rauhaan. Langenus vaati itselleen poliisisaattuetta ja satamassa odottavaa alusta, jolla hän tarpeen vaatiessa pääsisi mahdollisimman nopeasti pois maasta.
Ennen loppuottelun alkua syntyi joukkueiden välille erimielisyyttä, kumman pallolla se pelattaisiin. Vuoden 1930 MM-kilpailuissa ei vielä ollut käytössä virallista kisapalloa, vaan otteluita pelattiin eri joukkueiden mukanaan tuomilla palloilla. Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n otteludelegaatti ratkaisi ongelman niin, että ottelun ensimmäinen puoliaika pelattiin argentiinalaisten "Tiento"-nimisellä pallolla ja toinen uruguaylaisten "T-Modelilla". Ensimmäisen puoliajan jälkeen Argentiina johti ottelua 2–1, mutta Uruguay käänsi sen edukseen toisen jakson aikana. Uruguaylaisten pallo oli raskaampi ja hieman suurempi kuin argentiinalaisten.
Itse ottelussa Uruguay siirtyi aluksi johtoon Pablo Doradon laukauksella, joka meni helposti sisään Argentiinan maalivahdin Juan Botasson jalkojen välistä. Argentiina tasoitti kuitenkin ottelun jo kahdeksaa minuuttia myöhemmin ja 37. minuutilla Guillermo Stábile vei joukkueen johtoon paitsiomaalilla. Ottelun toinen jakso oli uruguaylaisten hallintaa kovaäänisen kotiyleisön kannustaessa. Joukkue nousi tappioasemasta 3–2-johtoon Pedro Cean ja Santos Iriarten 11 minuutin välein tekemillä maaleilla. Lopullisen sinetin iski Héctor Castro viimeisellä peliminuutilla. Castro muistetaan myös siitä, että hän oli 13-vuotiaana menettänyt onnettomuudessa oikean käsivartensa kyynärtaipeesta alaspäin.
Voittopokaalin luovutti FIFA:n puheenjohtajana toiminut ranskalainen Jules Rimet. Palkinto nimettiin myöhemmin hänen kunniakseen Jules Rimet -pokaaliksi. Maailmanmestaruuden johdosta seuraava päivä julistettiin Uruguayssa kansalliseksi vapaapäiväksi. Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa puolestaan puhkesi mellakoita.
Muuta
Loppuottelun viimeinen elossa ollut pelaaja oli Argentiinan Francisco Varallo, joka kuoli 100-vuotiaana elokuussa 2010.
Sliver & Gold
Sliver & Gold on Backyard Babiesin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 2019.
Monitapaustutkimus
Monitapaustutkimus on tutkimusstrategia, yksi tapaustutkimuksen muodoista. Monitapaustutkimuksessa (multiple case study) tutkimuksen kohteena olevaa ilmiötä kuvaavia tapauksia ja niiden piirteitä puretaan osiin ja kootaan uudestaan ylemmällä abstraktion tasolla teorian kehittämiseksi.
Kaukokartoituspäivät
Kaukokartoituspäivät on vuosittain Suomessa järjestettävä kaukokartoituksen seminaari ja alan kokoontuminen. Sen järjestää Kaukokartoituskerho.
Transvaalin siirtomaa
Transvaalin siirtomaalla (, hollanniksi ja afrikaansiksi Transvaalkolonie) tarkoitettiin Transvaalin aluetta Britannian vallan ja sotilasmiehityksen alaisena toisen buurisodan päättymisestä vuonna 1902, kun Transvaal purettiin, Etelä-Afrikan unionin perustamiseen vuonna 1910. Transvaalin siirtomaan rajat eivät olleet identtiset päihitetyn Etelä-Afrikan tasavallan eli Transvaalin kanssa, joka oli ollut olemassa vuodesta 1856 vuoteen 1902, vaan oli suurempi. Vuonna 1910 koko alueesta tuli Etelä-Afrikan unionin Transvaalin provinssi.
Pakko olla in
Pakko olla in on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Raja Gosnell. Elokuvassa esiintyy James Franco debyyttiroolissaan.
Elokuvan pääosassa on 25-vuotias Chicago Sun-Times -lehdessä oikolukijana työskentelevä Josie, joka ei ole koskaan käynyt oikeilla treffeillä. Nyt hän joutuu ensimmäistä oikeaa lehtijuttuaan varten soluttautumaan high schoolin nörttikastiin ja kokemaan oman nuoruutensa uudelleen.
Chiller
Chiller Oy on jäähdytys-, lämmitys- ja energiajärjestelmiä valmistava yritys. Se on perustettu vuonna 1990. Yritys aloitti kylmäalan maahantuojana, mutta siirtyi vähitellen suunnittelemaan omaa tuotemallistoa. Keväällä 2019 suomalainen Koja Yhtiöt osti Chiller Oy:n. Yrityskaupan toteuttamisen jälkeen Chiller on toiminut Koja-Yhtiöt Oy:n itsenäisenä tytäryhtiönä.
SLBM
Ohjuksilla oli merkittävä rooli kylmässä sodassa. Sukellusveneistä laukaistavat ohjukset toimivat osana kauhun tasapainoa; vaikka joku sodan osapuolista olisi tuhonnut vastustajansa yhteiskunnan ja ydinasetukikohdat ydinasein, olisivat valtamerillä piilossa seilanneet sukellusveneet pystyneet tekemään iskun hyökkääjävaltioon.
Yhdysvaltalaisia ohjuksia
thumb|Ranskalaisten M45 SLBM:n ja M51 SLBM:n konfiguraatio sukellusveneessä.
Ranskalaisia ohjuksia
Ranska otti omat sukellusveneistä laukaistavat MSBS-ydinohjuksensa käyttöön vuonna 1971. Ranskan ydinsukellusvenelaivasto käsittää 6 alusta, aluksi niitä oli 3-4. Nykyistä ohjusasetta käytettäneen aina 2040-luvulle saakka. Ranskan käyttämät SLBM-ohjukset olivat aluksi 2-vaiheisia, sittemmin 3-vaiheisia.
Valtakunnallinen Raittiusseura
VRS ry - Valtakunnallinen Raittiusseura on osan Raittiuden Ystävät ry:tä muodostava suomalainen raittiusliikettä. VRS on perustettu vuonna 1974. Seura toimii valtakunnallisesti toisin kuin muut Raittiuden Ystävien jäsenjärjestöt, jotka ovat paikallisia.
Sosiaalisessa mediassa se on kasvanut suurimmaksi vaikuttajaksi omalla sektorillaan: ryhmäjäseniä on noin 2200 ja kampanjoihin se on parhaimmillaan saanut yli 36000 osallistujaa.
Riikka Niemelä
Riikka Johanna Niemelä (s. 15. marraskuuta 1975 Kannus) on entinen suomalainen 400 metrin juoksija. Hän edusti Kannuksen Uraa ja häntä valmensivat Juho Kössi ja Pentti Pulkkinen.
Niemelä kuului Suomen joukkueeseen, joka sijoittui viidenneksi 19-vuotiaiden MM-kilpailujen 4 × 400 metrin viestissä Lissabonissa 1994 ikäluokan Suomen ennätysajalla 3.37,55. 22-vuotiaiden EM-kilpailuissa Turussa 1997 hän oli 400 metrillä kuudes ajalla 54,06 sekä kuului Suomen pitkän viestin joukkueeseen, joka oli neljäs uudella 22-vuotiaiden Suomen ennätysajalla 3.34,88. Hän voitti uransa aikana yhden aikuisten maaottelujuoksun 400 metrillä, Helsingissä elokuussa 1996, ja oli voittamassa kahta 4 × 400 metrin viestiä. Hän juoksi ennätyksensä 53,52 s Tampereella 1997.
Niemelä voitti 400 metrin Suomen mestaruuden Tampereella 1996 ajalla 54,13 s. SM-hopeaa hän sai Lappeenrannassa 1997 sekä SM-pronssia Tuusulassa 1994 ja Lapualla 1995.
Gertrude Bell
pienoiskuva|Gertrude Bell 1909 [[Babylonissa, Irakissa.]] Gertrude Bell, CBE (14. heinäkuuta 1868 Washington Hall, County Durham, Englanti – 12. heinäkuuta 1926 Bagdad) oli brittiläinen tutkimusmatkailija, kirjailija, poliittinen virkailija, arkeologi ja vakooja, joka toimi ensimmäisen maailmansodan aikana Britannian tiedustelupalvelulle, ja josta tuli myöhemmin merkittävä vaikuttaja Britannian siirtomaapolitiikassa. Bell oli T. E. Lawrencen tavoin merkittävässä roolissa Britannian nostaessa sodan jälkeen valtaan hashemiitti-suvun dynastioita nykypäivän Jordanian ja Irakin alueella.
Vuonna 2015 tuli ensi-iltaan Bellistä kertova Werner Herzogin ohjaama elokuva Aavikon kuningatar (Queen of the Desert), jossa Belliä esittää Nicole Kidman. Hänestä on tehty myös dokumenttielokuva Kirjeitä Bagdadista (Letters from Baghdad, 2016), jonka Yle Teema esittää ja näyttää arkistossaan kevään 2018 aikana. Se tekijöinä ovat Sabine Krayenbühl ja Zeva Oelbaum. Se perustuu Bellin kirjeisiin ja aikalaiskommentteihin.
Paperitaide
Paperitaide on erilaisien paperimateriaalien ja paperintyöstötekniikoiden avulla syntyvää nykytaidetta. Paperitaideteokset ovat pienistä osista tai suuremmista yhtenäisistä pinnoista rakentuvia muodoltaan veistosmaisia, kolmiulotteisia kappaleita. Niitä voi tavata kaikkialla museoissa ja gallerioissa sekä julkisissa tiloissa, jopa ulkona. Paperitaide on myös suosittu luovan toiminnan harrastus, koska paperi on helppo ja halpa materiaali, joka on useimpien ulottuvilla.
Paperitaiteilijat käyttävät monenlaisia tekniikoita teosten valmistuksessa. On mahdollista hyödyntää perinteisiä paperinvalmistusmenetelmiä, joiden avulla jauhetaan kierrätystekstiileistä paperimassaa tai materiaalit voidaan etsiä luonnosta. Voidaan myös käyttää valmista teollista paperimateriaalia tai kierrätysmateriaaleja. Teoksen tekninen valmistaminen voi siis olla pitkä ja työläs prosessi tai vaihtoehtoisesti teos voi syntyä helposti ja yksinkertaisesti saksien ja liiman avulla. Paperin työstämistavasta riippumatta teoksiin voidaan yhdistää monenlaisia ainesosia paperin lisäksi. Voidaan käyttää esimerkiksi muovia, metallia, vahoja, kankaita, tai vaikkapa eläinten karvoja. Paperitaiteen suosio on kasvanut kierrätysajatuksen suosion myötä.
Paperitaiteen synty
Tiedetään, että jo 1700-luvulla käytettiin paperimassaa erilaisten kädentaitoa vaativien esineiden valmistuksessa. Kuitenkin vasta 1900-luvun taitteessa suhtautuminen paperiin materiaalina alkoi muuttua, ja sitä alettiin käyttää taiteessa nykyiseen länsimaissa tunnettuun tapaan. Paperi sai uuden merkityksen, kun taidegrafiikka irrottautui omaksi taiteenlajikseen kirjapainokäytössä olleista menetelmistä. Tunnetuimmat varhaiset paperitaideteokset syntyivät, kun kubistit Pablo Picasso ja Georges Braque tekivät revityistä paperiarkeista kollaaseja ja reliefejä.