cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neitoperho (vuoden 1997 elokuva)
Juoni
Pääosassa Leea Klemola esittää nuorta, työtä vieroksuvaa ja läheisriippuvaista Eeviä. Eevi haluaisi elää ilmaiseksi sisarensa Amin (Elina Hurme) luona, mutta tämä karkottaa elätettävänsä valmiiksi maksettuun vuokra-asuntoon. Eevi turhautuu hylätyksi tulemisen kokemuksesta ja anastaa Amin käteisrahat sekä tämän auton ja lähtee ajelemaan päämäärättömästi. Matkallaan Eevi jatkaa rikosten tekemistä. Hän muun muassa pahoinpitelee liftarin (Robin Svartström) ja tämän jyväskyläläisen naisystävän, Anjan (Rea Mauranen), ennen kiinnijäämistään.
Tausta
Auli Mantila kertoo saaneensa inspiraation elokuvaan John Fowlesin romaanista Neitoperho vuodelta 1963. Samaan John Fowlesin romaanin perustuu William Wylerin vuonna 1965 ohjaama elokuva Neitoperho.
Vastaanotto
Jo 2000-luvulla lehdistössä tunnistettiin Neitoperhon juonen ja tarinan edistyksellisyys. Elokuva kertoo tien päälle lähtevästä naisesta, joka on etääntynyt yhteisön asettamista arvoista ja käyttäytymissäännöistä. Kriitikoista ainoastaan Marko Ahonen puhui elokuvasta erittäin negatiivissävytteisesti. Tosin muitakin arvostelijoita hieman häiritsi päähenkilön vastenmieliseksi koettu luonne.
Ninna-ji
Ninna-ji on shingon-buddhalainen temppeli Japanissa Kioton länsiosassa Ukyō-kun alueella. Sen perusti alun perin palatsiksi keisari Kōkō vuonna 886, ja hänen kuoltuaan rakennustyöt saatti päätökseen keisari Uda vuonna 888. Uda asettui alueelle astuttuaan valtaistuimelta, ja se tunnettiinkin sittemmin "Omuron palatsina" (Omuro gosho) Omuron alueen mukaan. Myöhemmin palatsista tehtiin buddhalainen temppeli. Ninna-jistä tuli Kioton ensimmäinen monzeki-temppeli, jonka apotti oli keisarillisesta perheestä.
Aikoinaan Ninna-jillä oli laajat maa-alueet ja kuusikymmentä alatemppeliä. Temppeli paloi Ōnin-sotien aikana 1400-luvun loppupuolella, mutta sen rakensivat osittain uudelleen Tokugawat ja keisari Go-Mizuno'o 1630-luvulla. Uudelleenrakennuksen aikaisia rakennuksia ovat viisikerroksinen pagoda, Kondō (päähalli) ja Mieidō (perustajan halli), jotka olivat alun perin palatsin keskeisimmät rakennukset, sekä temppelin alueen lounaisosassa sijaitseva alkuperäisen palatsin paikalle rakennettu Omuro gosho.
Temppelin pohjoispuolelle on rakennettu miniatyyrikoossa Shikokun 88 temppelin pyhiinvaellus kunnioittamaan saarella syntynyttä Kūkaita. Reitti valmistui alun perin vuonna 1832.
Ninna-ji otettiin yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994.
Lumholtzinpuukenguru
Lumholtzinpuukenguru (Dendrolagus lumholtzi) on saksalaisen Carl Lumholtzin mukaan nimetty puukenguru.
Koko ja ulkonäkö
Tämän harmaan kengurun musta häntä on pitempi kuin eläimen ruumis. Sillä on terävät kynnet ja mustat käpälät. Ruumiinpituus 52–80 cm ja hännänpituus 42–93 cm.
Yleistä tietoa
Tämä puukenguru viettää suurimman osan ajastaan korkealla puissa, joissa se nautiskelee puiden antimia: lehtiä ja hedelmiä. Se jopa nukkuu puiden tukevilla oksilla. Tämä laji on uhanalainen, sillä hakkuut tuhoavat sen elinympäristön sademetsiä.
Levinneisyys
Australian kaakkoisosat.
Bonnie Dobson
Bonnie Dobson (s. 13. marraskuuta 1940, Toronto) on kanadalainen folklaulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänen 1960-luvun tunnetuimpia kappaleitaan ovat "I'm Your Woman" ja "Morning Dew". Jälkimmäisestä muodostui folkklassikko, jota on versioinut muun muassa Grateful Dead, Jeff Beck Group ja Robert Plant.
Vuonna 1969 Dobson muutti Englantiin ja vetäytyi musiikkialalta. Hänestä tuli myöhemmin Berwick College of the University of Londonin filosofian osaston hallintopäällikkö.
Mikkelinsaaret
Mikkelinsaaret on Vöyrin kunnassa entisen Maksamaan kunnan alueella noin 10 kilometrin päässä rannikolta sijaitseva saariryhmä Merenkurkussa. Saariryhmä koostuu noin 300 saaresta, joista suurimmat ovat Vildskär ja Stora Källskär.
Luonto
Mikkelinsaaret ovat melko matatalia; korkein kohta Stora Höuvanissa sijaitsee noin 15 metriä merenpinnan yläpuolella. Mikkelinsaarten luonto on monipuolista. Mikkelinsaaret koostuvat avoimista ulkoluodoista sekä puustoisista sisäsaaristomaisista saarista. Lisäksi Mikkelinsaarilla on lukuisia fladoja, glo-järviä, lampia ja suojaisia lahtia. Puusto saarilla koostuu pääosin mänty- ja kuusimetsistä sekä rantalepikoista. Rantavyöhyke on saarilla yleensä kapea. Rannat ovat pääosin kivikkoisia. Lisäksi muutamilla saarilla esiintyy myös kallio- ja hiekkarantoja. Hiekkaa on riittänyt myös poisvietäväksi; esimerkiksi Järnstångenilta ja Stora Sandöreniltä on viety hiekkaa muun muassa tien rakennuskäyttöön. Saarilla harjoitettiin talousmetsänhoitoa varsinkin 1950-luvulta lähtien. 1970-luvulla metsänhakkuut kiihtyivät, kun maanomistajat pelkäsivät menettävänsä maansa rauhoituspäätöksien myötä. Nykyisin suuri osa Mikkelinsaarista on rakennuskiellossa olevaa rauhoitettua aluetta.
Hyötymarjoista Mikkelinsaarilla esiintyy runsaasti puolukkaa ja mustikkaa. Lisäksi alueella kasvaa myös jossain määrin muun muassa karpaloita ja tyrnejä. Myös kurtturuusua esiintyy Fänisbådanilla. Mikkelinsaarilla on runsas linnusto. Siellä esiintyy samanaikaisesti arktisia, pohjoisia, itäisiä, eurooppalaisia ja siperialaisia lintulajeja. Saarilla esiintyy harvinaisemmista lintulajeista muun muassa merikotkia, räyskiä, lapasotkia, pilkkasiipiä ja selkälokkeja.
Historia
200px|thumb|right|Vitfågelskärin hiekkarantaa. Saaren metsä kaadettiin ja pohja poltettiin 1950-luvulla On arveltu, että Mikkelinsaarten saaristoa on hyödynnetty 1400-luvulta lähtien kalastus ja hylkeenpyynnin tukikohtana. 1500-luvun puolivälistä lähtien verotiedot vahvistavat kalastuksen Mikkelinsaarten saaristossa. Tarkasta ajankohdasta riippumatta joka tapauksessa Mikkelinsaarilla on kulkenut ihmisiä useiden vuosisatojen ajan. Tästä kertovat saariston lukuisat muinaisjäännökset, asumusten jäänteet, jatulintarhat, kompassiruusut, kiviuunit, yöpymissuojat ja metsästäjien ampumasijojen jäännökset. Tunnettuja asumusten jäänteitä sijaitsee esimerkiksi Kummelskärillä ja Boskärillä. Tunnettuja jatulintarhoja sijaitsee puolestaan esimerkiksi Järnstång -saarella (N63 24.317 E21 49.208), Krokskärillä (N63 27.485 E21 47.223), jossa kivessä vuosiluku 1701, Boskärillä (N63 27.9 E21 44.3) ja Stora Kolaningenilla (N63 27.105 E21 51.954). Samalla saarella sijaitsee myös Mikkelinsaarten parhaiten säilynyt kiviuuni. Kyseisen kiviuuniin uskotaan rakennetun jo 1550-luvulla. Tätä nuorempia ryssän uuneja on sijainnut usealla saarella, esimerkiksi Skrävelbådanilla ja Stora Höuvanilla, osa tosin on jo melko vaikeasti löydettävissä.
200px|thumb|right|Mikkelinsaarten luontoasema Kummelskärillä.Suullisen perimätiedon mukaan Isonvihan aikana mantereelta väkeä muutti asumaan Mikkelinsaarten Västra Finnholmenille pakoon venäläisiä, josta venäläiset lopulta heidät löysivät. Ensimmäinen dokumentoitu pysyvä asutus saariryhmälle saapui vuonna 1830, jolloin Grönvikin lasitehtaan palkkaama koivulahtelainen metsänvartija Marcus Bäck ja hänen vaimonsa Brita asettuivat sinne asumaan. Viimeinen pysyvä asukas, Marcuksen ja Britan jälkeläinen kolmannessa polvessa, muutti pois Mikkelinsaarilta 1990-luvulla. On esitetty laskelmia, että kaikkiaan pysyviä asukkaita olisi tänä aikana ollut Mikkelinsaarilla 267. Mikkelinsaarten asukkaat elivät pääosin omavaraistaloudessa kalastuksen ollessa pääelinkeino. Lisäksi saarilla on metsästetty hylkeitä ja poltettu tervaa jo ennen vakituisen asutuksen saapumista ja sen jälkeen. Suomen itsenäistyttyä osa Mikkelinsaarten asukkaista hyödynsi saarten sijaintia harjoittamalla muun muassa kahvin salakuljetusta Ruotsista Suomeen.
Varsinaista kesämökkiasutusta Mikkelinsaarille alkoi muodostua 1930-luvulta lähtien. Tuolloin tonttien ostajat olivat pääosin johtajia ja kauppiaita. 1960-luvulla kesämökkien rakentaminen kiihtyi. 1970- ja 1980-luvuilla rakennettiin alueelle keskimäärin 40 uutta kesämökkiä vuosikymmenessä. 1980-luvun lopulla Maksamaan kunnan tekemän inventoinnin mukaan saarilla sijaitsi 104 kesämökkitonttia.
Saariryhmän sijainnin vuoksi sinne sijoitettiin erilaista merivartiotoimintaa jo Venäjän vallan aikana. Merivartiotoiminta Mikkelinsaarilla loppui, kun Kummelskärin merivartioasema lopetti toimintansa vuonna 1993. Nykyään merivartioasema toimii metsähallituksen omistamana luontoasemana. Mikkelinsaarilla on ollut myös muunlaista vartiotoimintaa. Esimerkiksi talvisodan aikaan Mikkelinsaarilla oli myös Maksamaan suojeluskuntalaisia vartiossa.
Retkeily
200px|thumb|right|Fassgrundin kalliorantaa. Saarella sijaitsee Pidä Saaristo Siistinä ry:n jätepiste. Mikkelinsaarilla sijaitsee Pidä Saaristo Siistinä ry:n hoitama rantautumispaikka Kummelskärin luontoaseman ohella myös Kisbockenilla (N63 26.7 E21 46.1), jossa on käymälä ja grillikatos. Aiemmalle jätepisteellä varustetulle rantautumispaikalle Fassgrundilla (N63 26.78 E21 47) pääsee enää ainoastaan pienveneillä.
Aiheesta muualla
63.43333°N, 21.76667°W
Tokoloshe
Tokoloshe on eteläafrikkalainen, alun perin zulujen uskontoon kuuluva pieni räyhänhenki. Poppamiehet pystyivät tekemään niitä ruumiista puristamalla silmät ulos, katkaisemalla kielen ja polttamalla hehkuvalla raudalla aukon pääkalloon, jolloin ruumis kutistuu. Henkiin tokoloshe herää kun sen suuhun puhalletaan taikajauhetta, henkiin herättyään otukset ovat valmiita täyttämään herransa käskyt. Kun zulu oli riidoissa jonkun kanssa hän meni poppamiehen puheille ja maksoi tälle siitä, että hän lähettää tokoloshen vihollisen kotiin. Toinen poppamies taas pystyy manaamaan tokoloshen ulos. Tokoloshea vastaan kodeissa on myös yleensä tokoloshe sangoma, pieni ihmistä muistuttava patsas, jolla on valtavat korvat. On olemassa vain yksi paikka, johon tokoloshet eivät pääse: vuode, joka seisoo sanomalehdillä päällystettyjen tiilien päällä. Useimmiten vain uhri voi nähdä tämän kammotuksen. Mutta jos Tokoloshe nielaisee pikkukiven, se muuttuu näkymättömäksi jopa uhrilleen.
Paul van den Broeck
Paul N. van den Broeck (18. syyskuuta 1904 – 1. huhtikuuta1972) oli belgialainen rattikelkkailija. Hän voitti olympiapronssia rattikelkkailun 4 miehen joukkuekilpailussa vuoden 1924 talviolympialaisissa Chamonix’ssa yhdessä Henri Willemsin, René Mortiaux’n, Charles Mulderin ja Victor Verschuerenin kanssa
Broeck osallistui myös vuoden 1924 olympialaisissa jääkiekon kilpailuihin, mutta Belgia hävisi kaikki ottelut kisoissa ja jäi viimeiseksi.
Natalia Dorado
Natalia Dorado Gómez (s. 25. helmikuuta 1967 Madrid) on espanjalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän pelasi Espanjan olympiakultaa voittaneessa maajoukkueessa Barcelonassa 1992. Hän teki olympiaturnauksessa yhden maalin. Hän pelasi myös Atlantan olympialaisissa 1996, missä Espanja jäi kahdeksan joukkueen turnauksessa viimeiseksi. Dorado pelasi myös maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1986 ja 1994 sekä Champions Trophyssa vuonna 1995.
Västerlandet
Historia
Saariryhmä kuului Neuvostoliiton vuokraamaan Porkkalan alueeseen vuosina 1944 - 1956.
Lähteet
http://www.paikkatietoikkuna.fi/web/fi/kartta?coord=346542.4_6646221.241&zoomLevel=9 http://www.histdoc.net/historia/hanko.html
Ime Udoka
Ime Sunday Udoka (s. 9. elokuuta 1977 Portland, Oregon) on yhdysvaltalais-nigerialainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Pelaajauransa jälkeen Udoka on toiminut valmentajana. Hän voitti NBA:n mestaruuden San Antonio Spursin valmennusryhmässä vuonna 2014. Vuodesta 2021 Udoka on toiminut Boston Celticsin päävalmentajana.
Seurajoukkueet
Yliopistotasolla pelannut Udoka aloitti ammattilaisuransa yhdysvaltalaisissa piensarjoissa ja debytoi NBA:ssa pelattuaan neljä ottelua Los Angeles Lakersissa tammikuussa 2004. Käytyään tämän jälkeen Euroopassa Udoka siirtyi NBA:han vuonna 2006 jossa pelasi vuoteen 2011 saakka.
Maajoukkue
Udoka edusti Nigerian miesten maajoukkuetta muun muassa Japanin MM-kilpailuissa 2006 ja pronssimitalien arvoisesti vuosien 2005 ja 2011 Afrikan-mestaruuskilpailuissa.
Yksityiselämä
Udoka ja näyttelijätär Nia Long saivat poikalapsen vuonna 2012. Udokan isä oli syntyjään Nigeriasta ja sisko Mfon Udoka Nigerian maajoukkue- ja WNBA-pelaaja.
Pirjo Koppi
Pirjo Koppi (s. 1975) on suomalainen floristimestari. Koppi valmistui floristimestariksi 2000 ja sitä ennen floristiksi 1995.
Kansainväliseen tunnettavuuteen floristisella alalla hän nousi saavutettuaan toisen sijan nuorten kukkasitojien Euroopan mestaruuskilpailuissa (Euro Fleurs, Essen, Germany) 2000, jotka pidettiin IPM-messujen yhteydessä Saksan Essenissä. Sen jälkeen Koppi on kilpaillut monissa kotimaisissa ja kansainvälisissä kukkasidontakilpailuissa hyvällä menestyksellä. Hän saavutti kukkasidonnan maailmanmestaruuskilpailujen pronssimitalin Berliinissä 2015 sekä kukkasidonnan Euroopan mestaruuskilpailujen kolmannen sijan Genovassa 2016. Kukkasidonnan Suomen mestaruuden Koppi voitti 2007.
Koppi työskentelee omassa yrityksessään Floristimestari Pirjo Koppi. Toimialalana maailmanlaajuisesti ovat kukkasidontanäytökset, kurssit ammattilaisille ja kuluttajille, hääkimput ja juhlakoristelut, kukkasidontakilpailujen tuomarointi, ammattitutkintojen arviointi, floristiset projektit.
Luettelo bridgesysteemeistä
Tämä on lista tarjoussysteemeistä, joita käytetään bridgessä. Tarjoussysteemit luokitellaan karkeasti kahteen ryhmään:
Ross Barkley
Ross Barkley (s. 5. joulukuuta 1993 Liverpool) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Luton Townia. Barkley on 189 senttimetriä pitkä.
Seurajoukkueura
Barkley on Evertonin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2011−2012. Seuraavalla kaudella hän pelasi lainasopimuksella Mestaruussarjan Sheffield Wednesdayssa ja Leeds Unitedissa. Hän pelasi Evertonissa kaikkiaan 150 valioliigaottelua, joissa sekä teki että syötti 21 maalia. Tammikuussa 2018 hän siirtyi Chelseaan, jossa voitti samana keväänä FA Cupin pelattuaan yhdessä ottelussa. Kaudella 2018−2019 hän oli voittamassa Eurooppa-liigaa, jossa pelasi 12 ottelua ja teki kaksi maalia. Syyskuussa 2020–2021 hän solmi loppukauden mittaisen lainasopimuksen Aston Villan kanssa, jossa pelasi 24 valioliigaottelua. Chelseassa hän pelasi kaikkiaan 58 valioliigaottelua, joissa hän teki viisi ja syötti yhdeksän maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi OGC Nicessa 27 Ligue 1:n ottelua. Hän teki neljä maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Hän siirtyi Englannin Valioliigan Lutoniin kesällä 2023.
Maajoukkueura
Barkley pelasi useissa Englannin ikäkausimaajoukkueissa. Hän voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2010. Hän pelasi kolme ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2012 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Englannin maajoukkueessa 6. syyskuuta 2013 EM-karsintaottelussa Moldovaa vastaan. Hän pelasi Englannin kaikissa kolmessa ottelussa MM-kilpailuissa 2014. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan syyskuussa 2015 ja toisen runsas kuukausi myöhemmin Liettuaa vastaan. Hän kuului Englannin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016 muttei päässyt pelaamaan. Vuonna 2019 pelatuissa EM-karsinnoissa hän teki maaliskuussa kaksi maalia Montenegroa ja lokakuussa kaksi maalia Bulgariaa vastaan. Hän on pelannut maajoukkueessa viimeksi lokakuussa 2019.
Luettelo Ruotsin sotamarsalkoista
Ruotsissa sai 77 sotilasta sotamarsalkan arvon 1600-luvun alusta vuoteen 1824. Nykyisin arvo ei ole enää käytössä.
Silvia Manrique
Silvia Manrique Pérez (s. 6. maaliskuuta 1973 Llodio) on espanjalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän pelasi Espanjan olympiakultaa voittaneessa maajoukkueessa Barcelonassa 1992. Hän teki olympiaturnauksessa yhden maalin. Hän oli mukana myös Atlantan olympialaisissa 1996, missä Espanja jäi kahdeksan joukkueen turnauksessa viimeiseksi. Manrique pelasi myös maailmanmestaruuskilpailuissa 1994 ja Champions Trophyssa 1995.
Erkka Filander
Erkka Filander (s. 1993) on suomalainen runoilija. Hän voitti vuonna 2013 kaikkien aikojen nuorimpana Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon esikoisrunoteoksellaan Heräämisen valkea myrsky (Poesia).
Filanderin esikoisteos on romantiikan innoittamaa runoutta. Siinä ei ole sijaa kyynisyydelle tai ironialle, vaan se on nuoruuden ja elämänilon ylistystä, lähimpänä esikuvanaan brittiläiset romantikot John Keats ja Percy Bysshe Shelley.
Eero Rönkkö
Eero Juhani Rönkkö (25. helmikuuta 1938 Tuupovaara – 31. maaliskuuta 2005 Kuopio) oli suomalainen opettaja, kapellimestari ja nuortenkirjailija. Rönkkö valmistui opettajaksi vuonna 1961 Jyväskylän yliopistosta. Hän toimi sitten luokanopettajana Haapavedellä ja koulunjohtajana Haukivuorella.
Tosca
I näytöksen kesto on 45 min, II näytöksen 40 min ja III näytöksen 25 min eli yhteensä noin kaksi tuntia.
Victorien Sardoun La Tosca
Ranskalainen kirjailija Victorien Sardou (1831–1908) oli aikansa suosituimpia näytelmäkirjailijoita. Hänen kirjoittamansa viisinäytöksisen La Toscan ensi-ilta oli 24. marraskuuta 1887 Porte Saint-Martinin teatterissa. Näytelmän menestykseen vaikutti se, että se oli tehty mittatilaustyönä Sarah Bernhardtille.
Näytelmästä oopperaksi
Aluksi Sardou ei ollut kovinkaan innostunut näytelmänsä tekemisestä oopperaksi. Oopperasäveltäjä Alberto Franchetti (1860–1942) ja libretisti Luigi Illica tapasivat vuonna 1894 Pariisissa Victorien Sardoun. Giuseppe Verdi oli myös kiinnostunut, mutta korkean iän vuoksi hän jätti aiheen. Sardou myi oopperaoikeudet Franchettille.
Puccini oli nähnyt näytelmän jo kaksi vuotta (1890) sen ensiesityksen jälkeen ja kiinnostui siitä aiheena. Giulio Ricordi oli vakuuttunut, että Tosca olisi Puccinin käsissä onnistuneempi kuin Franchettin. Monimuotoisen vakuuttelun, painostuksen ja harhainformaation jälkeen Ricordi avustajineen onnistui vakuuttamaan Franchettin siitä, että Tosca olisi murhineen ja kidutuksineen sopimaton oopperaksi. Lopuksi Victorien Sardou saatiin myymään oopperaoikeudet Puccinille. Näytteeksi Puccini soitti pianolla musiikkia Toscasta. (Todellisuudessa Puccini soitti otteita Manon Lescautista ja La Bohèmesta.)
Toscan tapahtumapaikat
Sardou on merkinnyt näytelmäänsä tapahtumapäiväksi 17. kesäkuuta 1800. Puccini sen sijaan merkitsi librettoon ajankohdaksi vain kesäkuun 1800. Toscan tapahtumapaikat ovat Roomassa todella olevia rakennuksia. Tosca tapahtuu yhden vuorokauden aikana.
Ensimmäinen näytös Sardoun La Toscassa on sijoitettu Sant’ Andrea al Quirinalen kirkkoon. Puccini muuttaa sen Sant' Andrea della Valleen ja näytös tapahtuu puolenpäivän aikaan. Toinen näytös tapahtuu illalla Palazzo Farnesessa, joka toimii nykyisin Ranskan suurlähetystönä. Sardou sijoitti Scarpian huoneen kolmanteen kerrokseen ja kuningatar Maria Carolinan juhlien musiikki tulee ikkunasta sisään. Cavaradossin huvilan Sardou sijoittaa melko tarkasti Caracallan kylpylän luo. Kolmas näytös tapahtuu klo 4 aamulla Castel Sant’Angelossa, joka on keisari Hadrianuksen muistomerkki.
Toscan ensi-ilta
Poliittinen ilmasto oli kriittinen. Poliisipäällikkö tuli kapellimestari Leopoldo Mugnonen pukuhuoneeseen kertomaan, että ensi-illassa oli läsnä kuningatar Margherita sekä hallituksen jäseniä ja senaattoreita ja että poliittinen pommi-isku olisi mahdollinen. Jos näin tapahtuisi, orkesterin olisi aloitettava kansallishymni. Esitys alkoi äänekkäästi. Yleisö oli levotonta. Myöhään tulijat aiheuttivat niin kovat vastalauseet, että Mugnone joutui aloittamaan esityksen uudelleen. Useat kriitikot arvostelivat juonta ja vertasivat sitä näytelmään. Pääosin ooppera kuitenkin hyväksyttiin. Yleisö hyväksyi oopperan nopeasti. Esitys sai kaksikymmentä uusintaa ja pian se levisi ympäri Italiaa ja sitten ympäri maailman.
Toscan musiikki
Eri lähteet mainitsevat sävellystyön alkaneen joko I näytöksen rakkausdueton lopusta Mia gelosa tai sitten Te Deumista. Vaikka oopperan nimi on Tosca, se alkaa Scarpian teemalla. Eri teemoja, niiden muistutuksia ja metamorfooseja Toscassa lasketaan olevan yli 60 kpl. Te Deumia varten Puccini sai apua Isä Pietro Panichellilta, Kirkonkellokohtauksessa Puccinia avusti Maestro Meluzziin. Erityisesti Puccinia kiinnosti Pietarin kirkon suurin kello, kuuluisa campanone. Heräävän Rooman kirkonkellojen ääniä Puccini kävi kuuntelemassa Castel Sant’Angelon ylätasanteella. III näytöksen alussa Rooman murteella lauletun perinteisen campagnalaisen paimenlaulun alun sanat Puccini sai roomalaiselta runoilijalta Luigi Zanazzolta.
Ensi-iltamiehitys
Tosca 14.1.1900 Teatro Costanzi, Rooma
I näytös
Ooppera alkaa kolmella soinnulla fff, tutta forza, joka kuvaa Scarpian ylimielistä ja kostonhaluista luonnetta. Scarpia-teemaan loppuvat myös I ja II näytös.
Ensimmäisen näytöksen tapahtumapaikkana on Sant’Andrea della Vallen kirkko Roomassa. Oikealla on Attavantien kappeli ja vasemmalla maalaustelineillä iso fresko peitettynä. Telineillä on myös maalarin työvälineet ja kori. Poliittinen vanki ja entinen Rooman tasavallan konsuli Cesare Angelotti saapuu, löytää Neitsyt Marian alttarilta avaimen Attavantien sukukappeliin ja menee sisälle. Sakrestani tulee ja polvistuu rukoilemaan, samalla taiteilija Cavaradossi saapuu. Cavaradossi paljastaa keskeneräisen, sinisilmäisen ja kultatukkaisen Maria Magdalenaa esittävän maalauksen. Sakrestani tunnistaa taulussa kirkossa usein rukoilemassa käyneen naisen. Cavaradossi vertailee rakastamansa Floria Toscan kasvonpiirteitä kuvan esittämään Maria Magdalenaan aariassaan Recondita armonia (Salaperäinen harmonia). Sakrestanin poistuttua Angelotti tulee piilosta. Angelottin ja Cavaradossin keskustelun keskeyttää sisään saapuva Floria Tosca. Angelotti piiloutuu uudestaan. Oopperalaulaja Tosca on kuullut ääniä kirkosta ja on mustasukkainen. Hän ehdottaa tapaamista illan esityksen jälkeen. Cavaradossi haluaisi jatkaa työtään, ja Tosca on lähtemäisillään. Katsoessaan taideteosta Tosca tunnistaa Maria Magdalenan muistuttavan markiisitar Attavantia. Toscan mustasukkaisuus voimistuu. Rakkausduetto Mia gelosa (Olet mustasukkainen). Lopuksi Tosca pyytää taiteilijaa maalaamaan Maria Magdalenalle tummat silmät.
Cavaradossin ja Angelottin keskustelussa Cavaradossi ehdottaa Angelottille piilopaikaksi huvilansa kuivunutta kaivoa. Vankilasta kuuluu tykinlaukaus ja molemmat poistuvat. Suntio saapuu tyhjään kirkkoon innostuneena kertomaan, että Bonaparte on voitettu. Illan ohjelma on muutettu, ja Floria Tosca laulaa kantaatin kuningattaren läsnä ollessa Farnesen palatsissa. Kirkossa alkaa pian Te Deum, ja kuorolaisia saapuu paikalle.
Kesken ilon poliisipäällikkö Scarpia saapuu Spolettan ja Sciarronen kanssa. Attavantien kappeli tutkitaan ja sieltä löytyy viuhka, jossa on Attavantien sukuvaakuna. Tosca palaa kirkkoon ilmoittamaan illan ohjelman muutoksesta. Scarpia yllyttää Toscan mustasukkaisuuden raivoon Attavantin viuhkan avulla. Tosca lähtee kirkosta suunnattoman raivon vallassa itkien. Scarpia käskee Spolettan seurata Toscaa ja raportoida kaiken illalla Farnesen palatsissa. Te Deum alkaa ja sen aikana Scarpia ilmaisee halunsa saada Tosca syliinsä ja Cavaradossi hirteen. Lopuksi hän huudahtaa Tosca, mi fai dimenticare Iddio (Tosca, saat minut unohtamaan Jumalan), sen jälkeen Scarpia yhtyy Te Deumiin.
II näytös
Tapahtumapaikkana on Palazzo Farnese, Scarpian huoneisto. Suuri ikkuna on palatsin pihalle päin. Scarpia istuu syömässä. Alapuolen juhlahuoneistoista kuuluu orkesterin soittoa. Scarpia miettii tulevaa – Tosca è buon falco (Tosca on hyvä syötti) – ja antaa Sciarronelle viestin vietäväksi Toscalle. Spoletta palaa raportoimaan, että Angelottia ei löytynyt mutta Cavaradossi pidätettiin. Cavaradossi tuodaan sisälle, hän ei kuitenkaan kerro mitään. Cavaradossi siirretään viereiseen huoneeseen käsittelyä varten. Sisällä on jo teloittaja kidutusvälineiden kanssa valmiina. Tosca saapuu. Scarpia alkaa kiristää Toscaa Cavaradossilla. Viereisestä huoneesta kuuluu vaikerrusta, ja Tosca rukoilee armoa rakastetulleen. Tosca on suunniltaan epätoivosta ja paljastaa Angelottin piilopaikan: Nel pozzo – nel giardino (Kaivossa – puutarhassa). Cavaradossi tuodaan kidutuskammiosta, ja hän kysyy Toscalta pitikö tämä salaisuuden. Tosca kieltää kertoneensa. Kuuluvalla ja käskevällä äänellä Scarpia sanoo Spolettalle: "Kaivo puutarhassa – mene Spoletta!" Cavaradossi raivostuu Toscalle.
Sciarrone tuo huonoja uutisia. Huhu itävaltalaisten voitosta oli väärä. He ovatkin kärsineet tappion, ja Bonaparte voitti Marengon taistelun. Cavaradossi nousee innoissaan ja huudahtaa Vittoria, vittoria. Cavaradossi vangitaan. Tosca rukoilee armoa Cavaradossille. ''Quanto? Il Prezzo?'' (Paljonko? Hinta?) kysyy Tosca halveksien. Scarpia vastaa rauhallisesti Già mi dicon venal, ma a donna bella non mi vendo a prezzo di moneta (Vihamieheni sanovat minun olevan lahjottavissa, mutta kaunis nainen ei minua osta rahalla). Tosca on epätoivoinen ja rukoilee Vissi d’arte, vissi d’amore (Elin taiteelle, elin rakkaudelle). Scarpia vastaa Toscan rukoukseen: "Olet huono tinkimään, pyydät henkeä. Minä pyydän vain hetkeä". Paineen alla Tosca nyökkää heikosti mutta vaatii Cavaradossin välitöntä vapauttamista. Scarpia myöntyy mutta sanoo, että vapautus tapahtuu valeteloituksen jälkeen. Scarpia antaa merkitsevästi ja painokkaasti ohjeet Spolettalle teloituksesta – "aivan kuten tehtiin Kreivi Palmierille".
Tosca vaatii lähtölupaa itselleen ja Cavaradossille. Scarpia kirjoittaa luvan, taittaa paperin ja lähestyy Toscaa. Tosca työntää veitsen Scarpian sydämeen: Questo è il bacio di Tosca (Tämä on Toscan suudelma). Tosca etsii lupalapun, vilkaisee ruumista ja mumisee E avanti a lui tremava tutta Roma (Häntä pelkäsi koko Rooma). Lähtiessään hän asettaa kyntteliköt ruumiin molemmille puolille ja krusifiksin rinnan päälle.
III näytös
Tasanne Sant’ Angelon vankilassa. Vasemmalla on pöytä, penkki ja tuoli. Pöydällä on lamppu, suuri rekisterikirja ja kirjoitusmateriaalia. Yhdellä seinällä on ristiinnaulitun kuva ja sen edessä tuli. Oikealla on ovi auki, ja se johtaa vankilan tasanteelle. Vatikaani ja Pietarinkirkko näkyvät kaukaisuudessa. Kirkas taivas on täynnä tähtiä. On juuri aamunkoitto. Lyhyt alkusoitto kuvaa aamuun heräävää Roomaa. Paimenpoika laulaa kaihoisasti surullisen rakkauslaulun Io de sospiri (Huokaukset hartaat). Kirkkojen kellot soivat. Kaupunki herää uuteen aamuun. Aamun valjetessa soi orkesterista Cavaradossin tulevan aarian teema ja sen aikana lyö Pietarinkirkon suurin kello Campanone muutaman kerran.
Cavaradossi tuodaan teloitettavaksi, kirjoittaessaan hän vaipuu muistoihin ja laulaa jäähyväiset elämälle E lucevan le stelle (Tähdet ylläni). Tosca saapuu ja kertoo tappaneensa Scarpian sekä saaneensa lähtöluvan maasta. Cavaradossin ja Toscan toinen rakkausduetto O dolci mani mansuete e pure (Kätesi rakkaat, hellät ja niin puhtaat). Tosca kertoo valeteloituksesta väittäen, että sotilaiden aseet olisivat lataamattomia, ja kehottaen Cavaradossia teeskentelemään kuollutta, kunnes he ovat poistuneet.
Teloitusryhmä saapuu ja järjestäytyy. Upseerin miekan pudottua sotilaat ampuvat ja Cavaradossi lyyhistyy maahan. Teloitusryhmän poistuttua Tosca kehottaa Cavaradossia nousemaan. Tosca tajuaa kauhistuneena Scarpian pettäneen hänet ja määränneensä oikean teloituksen – kuten Palmierille. Scarpian murha on paljastunut, Spoletta ja Sciarrone tulevat pidättämään Toscaa. Tosca nousee muurille ja hyppää alas julistaen O Scarpia, avanti a Dio (Scarpia, tapaamme Jumalan edessä). Ooppera päättyy dramaattisesti takautumaan aariasta E lucevan le stelle, tutta forza.
Leo Tiainen
Leo Asser Tiainen (29. joulukuuta 1909 Helsinki – 16. maaliskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja suomentaja. Tiainen toimi myös kriitikkona, ja kokosi kirjallisuuteen liittyvää muistitietoa esimerkiksi kirjailija Joel Lehtosesta.
Tuvan autonominen alue
Tuvan autonominen alue oli Neuvostoliiton hallintoalue nykyisen Tuvan tasavallan alueella Etelä-Siperiassa. Alue muodostettiin 11. lokakuuta 1944, jolloin itsenäinen Tannu-Tuvan tasavalta (Tuvan kansantasavalta) liitettiin Neuvostoliittoon, jossa se tuli kuulumaan autonomisena alueena Venäjän sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Tuvan autonomisesta alueesta muodostettiin Tuvan autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 10. lokakuuta 1961.
Melancholian 3 huonetta
Melancholian 3 huonetta on Pirjo Honkasalon elokuva vuodelta 2004. Se liittyy Tšetšenian sotaan ja kertoo lasten ja nuorten elämästä sodan runtelemassa maailmassa, sekä näille lapsille orpokoteja järjestäneestä Gatajevin pariskunnasta. Elokuvan episodit, ”kolme huonetta”, sijoittuvat Kronstadtin kadettikouluun, Groznyin katulasten keskelle ja orpokotiin Ingušiassa.
Groznyin osuuden kuvanneiden henkilöllisyys paljastui vasta vuonna 2020. He ovat Zulay Magazijeva ja Zarema Mukuševa, jotka kuvasivat siellä Honkasalon antamien ohjeiden mukaisesti. Nimet liitetään asianmukaisesti lopputeksteihin.
Palkinnot
Elokuva sai parhaan dokumentin ja musiikin Jussi-palkinnot ja oli ehdolla parhaasta leikkauksesta. Lisäksi se on saanut palkintoja useilla elokuvafestivaaleilla: Amsterdam International Documentary Film Festival, Full Frame Documentary Film Festival, Mar del Plata Film Festival, Prix Italia, Sundance-elokuvafestivaali, Tampere Film Festival, Thessaloniki Documentary Film Festival, Venetsian elokuvajuhlat ja Yerevan International Film Festival.
Tapio Kaitaharju
Ilmari Tapio Kaitaharju (18. kesäkuuta 1923 Hamina – 28. tammikuuta 2004 Helsinki ) oli suomalainen kirjailija ja henkiparantaja.
Kaitaharju lähti vapaaehtoisena jatkosotaan vuonna 1941 ja hän pääsi ylioppilaaksi sodan aikana 1942. Kaitaharju haavoittui polveen sodan loppuvaiheissa 1944 ja sodan jälkeen hän asettui asumaan Kouvolaan. Hän oli valtion rautateiden palveluksessa ja toimi viimeksi liikennetarkastajana. Eläkkeelle jäätyään Kaitaharju muutti vaimonsa Ailin kanssa Helsingin Munkkiniemeen.
Ojajärvi (Sastamala)
Ojajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Ekojoen valuma-alueesta, jonka laskujoki Ekojoki laskee Evonlahdessa Rautaveteen Ekossa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria, ja sen pituus on 500 metriä ja leveys 150 metriä. Järvessä on vain kaksi pientä tulo-ojaa, ja sen luusua sijaitsee järven pohjoisrannassa, josta saa alkunsa viisi kilometriä pitkä Ojajärvenoja. Se kulkee osan matkastaan maan alla ja yhtyy lopulta Harjastenojaan. Se taas tunnetaan alajuoksulla Ekojokena.
Historia
Lukkari E. R. Lindstedt ja hänen kumppaninsa hakivat vuonna 1843 lupaa kuivattaa Ojajärvi, mutta ei tiedetä, vetivätkö he hakemuksensa takaisin. Vuonna 1848 Stormin kyläläiset hakivat lupaa kasketa Ojajärven rantoja ja saivat samana vuonna luvat kumpaankin hankkeeseen. Ojajärven vieressä olleen Paskolammen kuivattamisesta käytiin katselmus vuonna 1865, mutta asia vedettiin pois käsittelystä. Nykykarttojen mukaan järven vedenpintaa on kuitenkin laskettu.
Järvi on kutistunut neljännekseen alkuperäisestä Vatajan Järviän kyläläisten toimenpiteiden johdosta. Veden laskua varten kyläläiset perustivat ojayhtiön, joka kuivasi myös läheisen Paskolammin. Järveä kuivattiin vesijättömaan aikaansaamiseksi. Jättömaalla kasvatettiin järviruokoa, jota myytiin karjan tarpeisiin.
Robert I (Dreux)
Tausta
Robert sai vuonna 1137 apanage-läänityksenä isältään Dreux’n kreivikunnan, joka oli Kapetinki-suvun vanhoja perintömaita ja kuninkaan titulaariin kuuluva arvo. Tämän arvon Robert piti itsellään aina vuoteen 1184 saakka, jolloin hän luovutti sen pojalleen Robert II:lle.
Vuonna 1145 solmimansa avioliiton, Évreux’n Harvissen kanssa, myötä Robert sai itselleen myös Perchen kreivikunnan. Vuonna 1152 hän solmi jälleen edullisen avioliiton Agnès de Brainen kanssa, sillä nyt hänen hallintaansa tulivat Braine-sur-Veslen kreivikunta sekä Fère-en Tardenoisin, Pontarcyn, Neslen, Longuevillen, Quincy-en-Tardenoisin, Savignyn ja Baudementin läänitykset.
Robert I osallistui toiseen ristiretkeen ja sen yhteydessä Damaskoksen piiritykseen vuonna 1148. Vuonna 1154 hän osallistui englantilaisia vastaan tähdättyyn Séezin piiritykseen ja vuonna 1158 hän taisteli englantilaisia vastaan avoimessa sodassa.
Avioliitot ja lapset
Robert I ehti Kapetinki-suvun miesten tapaan eläessään useampaan avioon ja yleisesti ne olivat hänen kannaltaan poliittisesti, taloudellisesti ja vallan kannalta erinomaisen onnistuneita.
Enaimmäisen avioliittonsa Robert I solmi noin vuonna 1140 Rochefortin kreivin Anseau de Garlanden tyttären Agnèsin (1122–1143) kanssa. Avioliitosta syntyi:
Toisen avioliittonsa Robert I solmi noin vuonna 1144 Salisburyn kreivin Gautier d’Évreux’n tyttären Harvisen (1118–1152) kanssa. Tästä avioliitosta syntyi:
Kolmannen avioliittonsa Robert I solmi vuonna 1152 Brainen kreivin Guy de Baudemontin tyttären Agnèksen kanssa (1130–1202 tai 1218). Tästä avioliitosta olivat lapset:
KRS-Peking
Kunlun Red Star-BSU Peking  on kiinalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Pekingistä, Kiinasta. Se pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-liigassa ja toimii KHL-joukkue Kunlun Red Starin farmijoukkueena.
Nykyinen joukkue
(Tilanne 19. elokuuta 2021)
Ossi Ojala
Ossi Aarne Aatos Ojala (23. maaliskuuta 1933 Savonlinna – 18. joulukuuta 2006) oli suomalainen kirjailija.
Ojala aloitti kirjailijanuransa nuortenkirjoilla, joista sai Otava-palkinnon vuosina 1964 (Saarella tapahtuu) ja 1968 (Kahvila Sinuhe). Sittemmin hän laajensi aluettaan muuhunkin proosaan sekä näytelmiin ja kuunnelmiin.
Agronomiperheen poika Ossi Ojala kirjoitti ylioppilaaksi Sysmän yhteiskoulusta vuonna 1953 ja suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1962. Ojala toimi opettajana eri koulumuodoissa Suomessa ja Ruotsissa, minkä lisäksi hän työskenteli muun muassa sanomalehti- ja mainostoimittajana sekä harrastajateatterien ohjaajana. Hän toimi kuuden vuoden ajan Mikkelin läänintaiteilijana. Kirjallisten harrastusten ohella hän maalasi öljyväritöitä. Hän asui pitkään Tampereella.
Rein Raud
pienoiskuva|Rein Raud (2021) Rein Raud (s. 21. joulukuuta 1961) on virolainen Japanin-tutkija. Hän toimi Helsingin yliopiston Japanin kielen ja kulttuurin professorina vuosina 1995—2016. Hän oli Tallinnan yliopiston rehtori 2006–2011.
Raud valmistui Leningradin yliopistosta vuonna 1985 japanologian laitokselta ja väitteli filosofian tohtoriksi kirjallisuuden teoriasta Helsingin yliopistossa vuonna 1994.
Raudin isä oli virolainen lastenkirjailija Eno Raud.
Erkki K. Suomela
Erkki Kalevi Suomela (18. marraskuuta 1929 Sippola – 13. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen nuorisokirjailija.
Suomela sai valtion nuorisokirjailijapalkinnon 1974 ja 1984.
Audio Fashion
Audio Fashion on japanilaisen laulaja Jin Akanishin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 22. kesäkuuta 2016.
Kalvolan Keihäs
Kalvolan Keihäs on entisessä Kalvolan kunnassa toimiva urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1909. Historian aikana seurassa on harrastettu useita lajeja, mutta sen nykyiset päälajit ovat salibandy ja suunnistus.
Vuonna 1975 Kalvolan Keihään jalkapallotoiminnan pohjalta on perustettu Iittalan Pallo.
Sonia Barrio
Sonia Barrio Gutiérrez (s. 13. joulukuuta 1969 Madrid) on espanjalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän pelasi Espanjan olympiakultaa voittaneessa maajoukkueessa Barcelonassa 1992. Hän oli mukana myös Atlantan olympialaisissa 1996, missä Espanja jäi kahdeksan joukkueen turnauksessa viimeiseksi, ja Sydneyn olympialaisissa 2000, missä tuloksena oli neljäs sija. Barrio pelasi myös maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1994 sekä Champions Trophyssa vuosina 1993 ja 1995.
Turi Widerøe
Turi Widerøe (s. 23. marraskuuta 1937 Oslo, Norja) on norjalainen entinen liikennelentäjä, toimittaja ja graafinen suunnittelija, josta tuli vuonna 1968 Scandinavian Airlinesin palveluksessa ensimmäinen naispuolinen liikennelentäjä länsimaissa. Lentäjän uransa jälkeen hän työskenteli Norsk Rikskringkastingin ohjelmasihteerinä ja juontajana.
Varhaiset vuodet
Turi Widerøe syntyi 23. marraskuuta 1937 Oslossa. Hänen isänsä oli Widerøes Flyveselskap -lentoyhtiön perustaja Viggo Widerøe ja äitinsä Solveig Agnes Schrøder. Hän opiskeli Statens Håndverks- og Kunstindustriskole -opistossa nelivuotisen kirjansuunnittelututkinnon ja valmistui vuonna 1958. Hän työskenteli valmistumisensa jälkeen kaksi vuotta graafisena suunnittelijana Grøndahl & Søn -kirjapainossa. Vuonna 1958 hän voitti Foreningen for norsk bokkunst -yhdistyksen kilpailun työllään Solveig Christovin kirjan Valgets brodd parissa. Vuosina 1960–1964 hän työskenteli Norjan arkkitehtiliiton aikakauslehtien Byggekunst ja Arkitektur toimitussihteerinä.
Ilmailu-ura
Widerøe hankki vuonna 1962 yksityislentäjän lupakirjan vuonna 1962 ja sen jälkeen purjelentolupakirjan. Ansaitakseen tarpeeksi rahaa lennonopetusta varten hän aloitti työt Sydvaranger-kaivosyhtiön johtajan assistenttina. Hän sai liikennelentäjän lupakirjan vuonna 1965 ja aloitti työt isänsä lentoyhtiössä postinhoitajana ja vesitasojen lentäjänä huolimatta siitä, että hänen isänsä oli alun perin vastustanut hänen uravalintaansa. Hän lensi kesäkaudet malminetsintä-, ambulanssi- ja vesitasolentoja ja kävi talvisin lisäkoulutuksia.
Keväällä 1968 Widerøe ylennettiin kapteeniksi, ja hän alkoi lentää Noorduyn Norseman ja DHC-3 Otter -vesitasoilla Trondheimin ja Tromssan välillä. Kesällä hän lensi myös reittilentoja Helgelandin alueella DHC-6 Twin Otterin perämiehenä. Kesäkuussa 1968 hän läpäisi Scandinavian Airlinesin (SAS) pääsykokeet ja aloitti yhtiön lentäjäkoulutuksen syksyllä. Häntä ennen naisia oli ollut lentäjinä Neuvostoliitossa ja Bulgariassa, mutta hänestä tuli länsimaiden ensimmäinen suuren kansallisen lentoyhtiön palkkaama naispuolinen liikennelentäjä aikana, jolloin ajatusta naisesta liikennelentäjänä pidettiin lähestulkoon mahdottomana.
Widerøe valmistui koulutuksesta vuonna 1969 kurssinsa kolmanneksi parhaana ja aloitti Convair Metropolitan -koneiden lentäjänä SAS:n Euroopan reiteillä. Nuoren, kauniin naislentäjän SAS:lle tuoma julkisuusarvo oli valtava, ja hänet lähetettiinkin helmikuussa 1970 Pohjois-Amerikan kiertueelle SAS:n edustajana. Hän osallistui muun muassa NBC:n The Today Show’hun sekä CBS:n To Tell the Truth -paneeliohjelmaan, ja lisäksi häntä haastattelivat esimerkiksi ABC News, The New York Times ja United Press International. SAS:n edustaja kuvaili Widerøen olleen viikon ajan New Yorkin kuuluisin nainen. Widerøe sai muutenkin koko uransa ajan runsaasti huomiota sukupuolensa vuoksi. Ajalle tyypillisesti hänestä tehdyissä uutisissa, haastatteluissa ja artikkeleissa korostettiin usein hänen fyysisiä ominaisuuksiaan ja naimattomuuttaan ja esimerkiksi kyseltiin, eikö lentäminen pelottanut häntä.
Widerøe meni vuonna 1972 naimisiin kuvataiteilija Karl Erik Harrin kanssa. Huolimatta perheen perustamisesta ja kahden lapsen saamisesta hän jatkoi lentäjänä ja eteni ensin Caravelle- ja sitten vuonna 1975 Douglas DC-9 -suihkukoneiden lentäjäksi. Hänen ja Harrin liitto päättyi kuitenkin eroon vuonna 1975, ja lopulta lentämisen ja kahden lapsen yksinhuoltajuuden yhdistämisestä tuli liian vaikeaa. Widerøe lopetti lentämisen oltuaan kymmenen vuotta SAS:n palveluksessa.
Myöhemmät vuodet
Ilmailu-uransa jälkeen Widerøe aloitti vuonna 1979 Norjan yleisradioyhtiö Norsk Rikskringkastingilla (NRK) ohjelmasihteerinä ja juontajana. Hän oli mukana luomassa Norjan ensimmäistä kuluttajille suunnattua makasiiniohjelmaa Forbrukermagasinet ja toimi sen juontajana. Kahden vuoden ajan hän oli mukana Erik Byen lauantaiohjelmien toimituksessa. Hän lopetti työt NRK:lla vuonna 1986 ja työskenteli sen jälkeen kahden vuoden ajan kustannustoimittajana Gyldendal Norsk Forlag -kustannusyhtiöllä. Seuraavat kaksi vuotta hän toimi konsulttina useissa eri yhtiöissä. Vuoden 1990 jälkeen Widerøe työskenteli Norsk Aero Klubbin rekrytointikomiteassa tavoitteenaan saada enemmän norjalaisia naisia lentäjiksi. Vuodesta 1998 hän työskenteli Oslo Nye Teaterin tiedotuspäällikkönä ja vuodesta 2000 samassa tehtävässä Norjan kansallisteatterissa.
Vuodesta 1984 Widerøe opiskeli töiden ohella historiaa. Hän valmistui kandidaatiksi Oslon yliopistosta vuonna 1998 ja maisteriksi Tromssan yliopistosta 2006. Hänen maisterintutkielmansa aihe oli Etelämantereen tutkiminen ja kartoittaminen lentäen vuosina 1929–1939.
Huomionosoitukset ja merkitys
Widerøelle myönnettiin vuonna 1969 vuoden naislentäjän Harmon Trophy -palkinto ja vuonna 1970 naislentäjien Ninety-Nines-järjestön Amelia Earhart -mitali. Hänen Widerøen univormunsa on näytteillä Norjan ilmailumuseossa Bodøssä ja SAS:n univormunsa National Air and Space Museum -ilmailumuseossa Washington DC:ssä.
Huolimatta Widerøen saamasta julkisuudesta hänen vaikutuksensa naisten yleistymiseen lentäjinä oli ainakin Norjassa pienehkö. Norjalaisten lentoyhtiöiden edustajat kertoivat 1970-luvulla lehdistölle valitsevansa kahdesta muutoin tasapuolisesta hakijasta ennemmin miehen kuin naisen. Maan seuraava naispuolinen liikennelentäjä aloittikin työnsä vasta lähes 20 vuotta Widerøen jälkeen. Vielä vuonna 2007 norjalaisten lentoyhtiöiden noin 1 400 lentäjästä vain 41 oli naisia.
Keskusvaalilautakunta
Keskusvaalilautakunta on vaalilaissa säädetty kunnanvaltuuston asettama toimielin, joka huolehtii vaalien yleisjärjestelyistä kunnassa. Keskusvaalilautakuntaan kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja kolme muuta jäsentä sekä tarpeellinen määrä varajäseniä, joita on kuitenkin oltava vähintään viisi.
Keskusvaalilautakunta vastaa esimerkiksi ehdokasasettelusta, ääntenlaskennasta ja vaalituloksen julistamisesta.
Daniel Erlandsson
thumb|Daniel Erlandsson Daniel John Erlandsson (s. 22. toukokuuta 1976 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen rumpali, joka soittaa melodista death metallia soittavassa Arch Enemy -yhtyeessä.
Daniel on maininnut esikuvikseen mm. Bill Cobhamin, Mikael Lahden, Clive Burrin, Vinny Appicen, Dave Lombardon ja Scott Travisin.
Carl Bosch
Carl Bosch (27. elokuuta 1874 Köln – 26. huhtikuuta 1940 Heidelberg) oli saksalainen kemisti ja insinööri. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1931 yhdessä Friedrich Bergiuksen kanssa korkean paineen kemian menetelmien kehittämisestä. Carl Bosch oli merkittävä yritysjohtaja saksalaisen maailman suurimman kemianteollisuuden yrityksen IG Farbenin toimitusjohtaja ja myöhemmin hallituksen puheenjohtaja sekä Ford Motor Companyn Saksan-yrityksen hallituksen puheenjohtaja. Lisäksi Bosch oli IG Farbenin kokonaan omistaman Yhdysvaltain-tytäryhtiön hallituksen jäsen.
Bosch opiskeli Berliinin teknillisessä yliopistossa ja myöhemmin Leipzigin yliopistossa. Vuonna 1899 hän aloitti työt BASFin palveluksessa. Vuodesta 1908 vuoteen 1913 Bosch kehitti Haber–Bosch-menetelmää yhdessä Fritz Haberin kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Bosch työskenteli petrolin ja metanolin korkeassa paineessa tapahtuvan synteesin parissa. Bosch oli yksi IG Farbenin perustajista ja toimi sen hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1935 alkaen. Hän oli myös amatööriastronomi. Bosch sai Frankfurtin kaupungin Goethe-palkinnon vuonna 1939.
Carl Boschista tuli IG Farbenin toimitusjohtaja vuonna 1926. Carl Boschista tuli Ford Motor Companyn Saksan-yrityksen hallituksen puheenjohtaja, kun yritys liitettiin osaksi IG Farbenia vuonna 1928. Vuonna 1933 pian Hitlerin valtaannousun jälkeen Bosch solmi IG Farbenin toimitusjohtajana Hermann Göringin johtamien Saksan ilmavoimien kanssa sopimuksen korkeaoktaanisen lentopolttonesteen valmistamisesta. Tämä polttoainesopimus mahdollisti Saksan ilmavoimien pommitukset myöhemmin.
Carl Bosch kuoli ennen toisen maailmansodan päättymistä natsi-Saksan tappioon. IG Farbenin johtajia syytettiin ja tuomittiin Nürnbergin sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä, oikeusjutussa nimeltään The United States of America vs. Carl Krauch, et al.
Asetoni
Asetoni (myös 2-propanoni, propanoni, dimetyyliketoni, kemiallinen kaava C3H6O) on yksinkertaisin ketoniyhdiste. Asetoni on normaaliolosuhteissa väritön ja helposti syttyvä tunnusomaisen hajun omaava neste. Orgaanisena yhdisteenä se liukenee eetteriin, mutta pienen kokonsa ja ketoniryhmän ansiosta myös veteen ja etanoliin. Asetoni haihtuu erittäin nopeasti. Sen leimahduspiste on -18 °C ja itsesyttymislämpötila 465 °C.
Käyttö
Asetonia käytetään lähinnä liuottimena ja yleisesti orgaanisissa synteeseissä sekä laboratoriokemikaalina. Sitä valmistetaan hapettamalla 2-propanolista. Asetonia on muun muassa kynsilakanpoistoaineessa ja tinnerissä.
Valmistus
Asetonia on aiemmin tuotettu asetaattien kuivatislauksella. Ensimmäisen maailmansodan aikana sitä alettiin tuottaa Britanniassa teollisesti asetoni-butanoli-etanoli-käymisen avulla (ABE), jota jo Louis Pasteur ja F. Schardinger olivat käyttäneet, maissin ja hevoskastanjoiden tärkkelyksestä Chaim Weizmannin eristettyä Clostridium acetobutylicum -bakteerin.
Nykyisin asetonia tuotetaan pääasiassa propeenista. Pääasiallinen valmistusmenetelmä on kumeeni prosessi, jossa ensin tuotetaan bentseeniä propeenilla alkyloimalla kumeenia (isopropyylibentseeni). Kumeeni hapetetaan hapen avulla kumeenihydroperoksidiksi, joka taas hajotetaan niin sanotulla Hock-toisiintumisella happamissa olosuhteissa asetoniksi ja fenoliksi.
pienoiskuva|Asetonin myyntipakkaus
Ketoosissa ihmisen elimistö tuottaa asetonia. Asetonin haju on yksi ketoosin tuntomerkeistä.
Terveysvaarat
Asetoni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Suuret asetonipitoisuudet voivat aiheuttaa nenän, nielun ärsytystä ja silmien kirvelyä ja erittäin suuret pitoisuudet heikkoutta, päänsärkyä, väsymystä, pahoinvointia ja mahdollisesti jopa tajuttomuuden ja kuoleman. Mikäli asetonia menee silmään, se voi aiheuttaa sidekalvontulehduksen tai jopa sarveiskalvon vaurion. Asetonin joutuessa iholle, iho kuivuu. Muutaman desilitran nielemisestä aiheutuu tajuttomuus. On todettu, että päivittäinen asetonihöyryn suurille pitoisuuksille altistuminen aiheuttaa pohjukaissuolen, mahalaukun ja hengitysteiden tulehdusta.
USS Harlan County (LST-1196)
USS Harlan County (runkonumero LST-1196) oli Yhdysvaltain laivaston Newport-luokan maihinnousualus.
Valmistus
Alus tilattiin National Steel and Shipbuilding Corporationilta San Diegosta Kaliforniasta, missä köli laskettiin 7. marraskuuta 1970. Alus laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1971 kumminaan Richard Capenin puoliso ja otettiin palvelukseen 8. huhtikuuta 1972 ensimmäisenä päällikkönään Vernon C. Smith.
Palvelus
Palvelukseen oton jälkeen alus liitettiin Atlantin laivaston maihinnousujoukkoihin ja se läpäisi Panaman kanavan matkalla uuteen kotisatamaansa Little Creekiin Virginiaan. Seuraavina vuonsina alus osallistui erilaisiin harjoituksiin Yhdysvaltain itärannikolla ja Karibianmerellä sekä oli purjehduksilla Välimerellä.
Alus poistettiin palveluksesta 14. huhtikuuta 1995.
Espanjan laivasto
Alus vuokrattiin Espanjalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Pizarro (L42). Vuonna 1999 Yhdysvaltain hallitus myi aluksen Espanjalle, joka poisti sen palveluksesta 14. joulukuuta 2012. Joulukuussa 2013 ilmoitettiin aluksen mahdollisesta myynnistä Angolalle osana Principe de Asturiaksen myyntiä. Alusten myynti kuitenkin epäonnistui ja Pizarro myytiin romutettavaksi huhtikuussa 2016 noin miljoonalla dollarilla. Alus romutettiin toukokuusta marraskuuhun Cadizissa.
Jukka-Pekka Saraste
thumb|Jukka-Pekka Saraste Jukka-Pekka Saraste (s. 22. huhtikuuta 1956 Heinola) on suomalainen kapellimestari.