cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Sibakow
pienoiskuva|Daniel Sibakow Daniel Sibakow (17. helmikuuta 1933 Helsinki – 15. syyskuuta 1988 Rovaniemen maalaiskunta) oli suomalainen kuvataiteilija. Sibakow kuvasi maalauksissaan mielellään puhdasta, koskematonta erämaata ja Lapin luontoa. Maalausten tyyli on taiteilijan sanojen mukaan "fantastis-realistinen". Sibakow maalasi kankaalle käyttäen akryylivärejä ja palettiveistä, hän on tehnyt myös hiili- ja pastellitöitä.
pienoiskuva|Daniel Sibakow on haudattu Maijasen hautausmaalle, Rovaniemelle.
30-vuotisen taiteilijauransa aikana hän ehti asua useilla paikkakunnilla muun muassa Lahdessa, Nokialla , Utsjoella sekä Lohinivan kylässä Rovaniemen maalaiskunnassa. Sibakow asusteli ja piti ateljeeta 1960-luvulla myös Helsingissä, Bensowin talon ”Brondan vintillä”, jossa Eino Leinokin aikoinaan majaili. Lapissa hän asui vakituisesti vuodesta 1979 lähtien, Lapin keskussairaalassa tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Rovaniemelle Maijasen hautausmaalle 1. lokakuuta 1988.
Viitteet
pienoiskuva|Muotokuva, Daniel Sibakow. Maalannut taiteilija Jussi (Juhani) Tukiainen 1968.
Under Pressure (albumi)
Under Pressure on Rotten Soundin vuonna 1997 julkaistu esikoisalbumi.
Newtonin lause
Newtonin lause on Isaac Newtonin keksimä geometrian tulos.
Olkoon ABCD ympyrän ympäri piirretty nelikulmio. Sivutkoon janat AB, BC, CD ja AD ympyrää pisteissä E, F, G ja H. Tällöin janat AC, EG, BD ja FH leikkaavat samassa pisteessä.
Todistus: Olkoon O EG:n ja FH:n leikkauspiste ja X EH:n ja FG:n leikkauspiste. Koska D on pisteiden G ja H kautta kulkevien tangenttien leikkauspiste, ovat Pascalin lauseen mukaan (sovellettu kuusikulmioon EGGFHH) O, D ja X samalla suoralla. Vastaavasti soveltamalla Pascalin lausetta pisteisiin E, E, H, F, F ja G huomataan, että B, X ja O ovat samalla suoralla.
Tällöin B, O ja D ovat samalla suoralla, jolloin janat EG, BD, ja FH leikkaavat samassa pisteessä, O. Vastaavasti janat AC, EG ja FH leikkaavat pisteessä O, mikä oli todistettava.
Rin Tin Tin
Rin Tin Tin on useille televisiossa ja elokuvissa esiintyneille saksanpaimenkoirille annettu nimi.
Historia
Ensimmäinen Rin Tin Tin syntyi lokakuussa 1918 Lorrainessa Ranskassa. Sen Betty-emä synnytti viisi pentua, joista vain kaksi selviytyi: narttu Nannette ja uros Rin Tin Tin. Amerikkalainen Lee Duncan otti koirat huostaansa ja opetti niille temppuja. Hän oli vaikuttunut siitä, kuinka hyvin saksanpaimenkoirat oppivat eri asioita.
Ensimmäisen maailmansodan loputtua Duncan päätti viedä koirat mukanaan kotiinsa Los Angelesiin. Nannette sairastui laivamatkalla New Yorkiin ja kuoli junamatkalla Kaliforniaan. Vuonna 1922 Duncan järjesti esityksiä, joissa Rin Tin Tin hämmästytti yleisöä esimerkiksi hyppäämällä 13½ jalan (4,1 metrin) korkeudelle. Darrell Zanuck tarjosi Duncanille 350 dollaria, jos hän saisi kuvata koiraa filmille. Duncan suostui, koska hän arveli siitä olevan hyötyä.
Eräänä päivänä Duncan oli kävelemässä kuvausalueella. Hän huomasi erään elokuvan kuvauksissa, että elokuvaa varten koulutettu susi ei suostunut tottelemaan sille annettuja käskyjä, joten hän ehdotti kohtaukseen Rin Tin Tiniä. Tuosta elokuvasta alkoi Rin Tin Tinin filmiura. Elokuva oli Warner Brothersin tuottama, ja sen nimi oli Man from Hell's River. Elokuvasta tuli erittäin suosittu.
Rin Tin Tin näytteli kaikkiaan 26 elokuvassa ennen kuin se kuoli 10. elokuuta 1932 Los Angelesissa Yhdysvalloissa.
Ensimmäisen Rin Tin Tinin jälkeen
Duncan nimesi Rin Tin Tinin pennun Rin Tin Tin junioriksi. Myös tästä koirasta tuli elokuvatähti. Juniorin pennuista tuli niin ikään kuuluisia. Rin Tin Tin III:lla ja Rin Tin Tin IV:lla oli oma tv-sarja nimeltä The Adventures of Rin Tin Tin vuosina 1954-59. Lee Duncan kuoli vuonna 1960, mutta Jannettia Brodsgaard Propps jatkoi alkuperäisen Rin Tin Tinin jälkeläisten jalostusta. Proppsin sanojensa mukaan "There Will Always Be a Rin Tin Tin!" (Aina tulee olemaan Rin Tin Tin!). Proppsin kuoltua vuonna 1988 hänen tyttärentyttärensä Daphne Hereford jatkoi koirien kasvatusta ja koulutusta.
TV-sarja ja sarjakuvalehti
Suomessa esitettiin 1960-luvulla vuosina 1954-1959 tehtyä lasten TV-sarjaa, jossa Rin Tin Tin (Rinty) oli Yhdysvaltain ratsuväen koulutettu koira. Rintyn paras ystävä oli pikkupoika Rusty, joka oli sotilasarvoltaan alikersantti. Sotilasarvon Rustylle antoi Rip Masters, jotta poika ja koira saattoivat jäädä Fort Apacheen. .
Suomessa ilmestyi vuonna 1960 lyhyen aikaa sarjakuvalehti Rin Tin Tin ja Rusty, jonka jälkeen julkaistiin Rin Tin Tin -nimistä sarjakuvalehteä vuosina 1961-1964 (Kustannus Oy Pecos Bill) vuorokuukausittain Lassien kanssa. Ilmeisesti lisenssisyistä lehdessä ei enää ollut mukana Rustya ja muita televisiosarjan hahmoja. Sarjakuvalehdessä Rin Tin Tinin kumppanina olivat inuiittipoika Mukluk ja Red Johnson, jotka seikkailivat yhdessä Kanadan saloseuduilla. Lehti ilmestyi vuoroin väreissä ja vuoroin mustavalkoisena. Kakkossarjana Rin Tin Tinissä oli Paul Bunyan Jr.
Digimon Story: Cyber Sleuth
Digimon Story: Cyber Sleuth on Media.Visionin kehittämä ja Bandai Namcon julkaisema Digimon -aiheinen roolipeli. Peli julkaistiin Japanissa 12. maaliskuuta 2015 PlayStation Vitalle. Kesäkuussa 2015 Bandai Namco vahvisti pelin myös tulevan länsimaihin vuoden 2016 aikana PlayStation 4 ja PlayStation Vita -konsoleille.
Seuraava PS Vita Digimon -peli Bandai Namcon julkaisemana tulee olemaan Digimon World: Next Order, ilmoitettu myös tulevan vuoden 2016 aikana.
Kaisaniemenkatu
Kaisaniemenkatu on Rautatientorilta koilliseen johtava liikenneväylä Helsingin keskustasta. Se päättyy Unioninkadun varrella olevaan liikenneympyrään, ja yhdessä Unioninkadun pohjoispään ja Pitkänsillan kanssa se muodostaa alkuosan keskustasta Hämeentien kautta itään ja pohjoiseen johtaville valtateille johtavaa liikenneväylää. Suunnaltaan Kaisaniemenkatu poikkeaa täysin lähialueiden muiden katujen muodostamasta pääilmansuuntien mukaisesta ruutukaavasta. Sen läntisenä jatkeena voidaan pitää Kaivokatua.
Digimon Story: Cyber Sleuth
Lokakuussa vuonna 2019 peli julkaistaan yhtenä pakettina Digimon Story: Cyber Sleuth - Hacker's Memoryn kanssa Nintendo Switch -konsolille ja PC:lle. Paketin nimi on Digimon Story: Cyber Sleuth Complete Edition.
Kaisaniemenkatu
Kaisanimenkatua pitkin kulkevat useat raitiolinjat sekä kaikki Rautatientorilta itään ja pohjoiseen lähtevät bussilinjat. Varsinkin ennen Helsingin metron valmistumista se oli usein erittäin ruuhkainen.
Digimon Story: Cyber Sleuth
Digimon Story: Cyber Sleuth - Hacker's Memory
Japanilaisen CoroCoro-lehden mukaan pelille on tulossa vuoden 2017 aikana eräänlainen "sivutarina" eli gaiden. Se julkaistiin Japanissa PlayStation 4 ja PlayStation Vita -konsoleille.
Kaisaniemenkatu
Kaisaniemenkatu rakennettiin vasta 1910-luvulla, jolloin se puhkaistiin ennestään rakennettujen korttelien läpi. Aluksi sen nimenä oli tämän vuoksi Murtokatu, mutta jo vuonna 1915 se sai nykyisen nimensä lähellä sijaitsevan Kaisaniemen puiston mukaan. Kaisaniemenkadun pohjoisin osa kulkee puiston poikki erottaen Varsapuistikon Kaisaniemen puistosta. thumb|273px|Kaisaniemenkatua [[Kaisaniemen metroasema|metroaseman kohdalta etelästä päin katsottuna.]] thumb|273px|Kaisaniemenkadusta erkanevan lyhyen Vilhonkadun päässä häämöttää kuparinruskea [[Helsingin päärautatieasema|päärautatieasema.]]
Kaisaniemenkadun palveluita ja liikkeitä
Kaisaniemenkatu oli pitkään Helsingin keskeisiä kauppakatuja, mutta 1990-luvun alun lama, Pukevan konkurssi ja kadun auki repineet Kaisaniemen metroaseman rakennustyöt tyrehdyttivät kaupankäynnin hetkellisesti. Metroaseman auettua 1. maaliskuuta 1995 alue kuitenkin jälleen virkistyi, ja Pukevan tavaratalosta tehtiin kauppakeskus Kaisa. Se kuitenkin purettiin vuonna 2010, minkä jälkeen paikalle rakennettiin vuonna 2012 valmistunut Helsingin yliopiston uusi kirjasto­rakennus, Kaisa-talo. Vuonna 1995 avattiin kauppakeskuksen viereen myös Kulttuurikeskus Caisa. Samanaikaisesti metroaseman kanssa avattiin muun muassa Kodin Ykkösen metrokerros ja pohjakerros, Kaisaniemen apteekki, K-Market Kaisaniemi ja Tarjoustalo.
Kulttuuria ja opetusta
Kaisaniemenkadun varrella on merkittäviä Helsingin yli­opiston keskusta­kampuksen rakennuksia: Kaisa-talo, jossa toimii Helsingin yliopiston kirjasto, sekä Opiskelijakirjasto. Lähellä on myös humanistisen tiedekunnan käytössä oleva Metsätalo. Kymmenisen vuotta toimineessa kulttuurikeskus Caisassa kadun toisella puolella harrastavat varsinkin maahanmuuttajat aktiivista laulu-, tanssi- ja muuta kulttuuritoimintaa.
Angel Dark
Angel Dark (s. 11. huhtikuuta 1982 Sobrance, oikealta nimeltään Viktoria Knezova) on slovakialainen AVN-ehdokkuuden saanut pornonäyttelijä ja malli.
Ura
Angel Dark aloitti uransa pornoalalla vuonna 2002. Sitä ennen hän työskenteli baaritarjoilijana. Dark teki paluun aikuisviihteeseen vuonna 2010 oltuaan poissa kolme vuotta, minkä aikana hän opiskeli tanssimista Italiassa ja Espanjassa. Vuonna 2011 hän voitti AVN-palkinnon luokassa Vuoden ulkomainen naisesiintyjä ja vuonna 2020 hänet kiinnitettiin AVN:n kunniagalleriaan.
Kylkiäinen (Soini)
Kylkiäinen on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Mäkelänkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 187 metriä mpy.
Leslie Cliff
Cliff saavutti Münchenin olympialaisissa 1972 hopeaa 400 metrin sekauinnissa ajalla 5.03,57. Hän hävisi maailmanennätyksen uineelle Australian Gail Neallille 0,60 sekuntia. Samoissa kisoissa Cliff sijoittui 200 metrin sekauinnissa viidenneksi, 200 metrin selkäuinnissa kahdeksanneksi sekä vapaa- ja sekauintiviestissä seitsemänneksi. Hän karsiutui 100 metrin perhosuinnin alkuerissä.
Cliff kilpaili Kansainyhteisön kisoissa 1970 vielä ilman menestystä. Hän voitti Pan-Amerikan kisoissa 1971 kultaa 200:n ja 400 metrin sekauinneissa ja sekauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 100 metrin perhosuinnissa ja vapaauintiviestissä. Kansainyhteisön kisoissa 1974 hän voitti kultaa 200:n ja 400 metrin sekauinnissa.
Kätilöopiston juttu
Kätilöopiston juttu oli 1950- ja 1960-luvun vaihteessa Suomessa tapahtunut poliittinen skandaali.
Helsingissä Ullanlinnan Neitsytpolulla sijainneen Kätilöopiston vanhat tilat olivat käyneet pieniksi, ja uutta Kätilöopistoa alettiin rakentaa Kumpulaan Sofianlehdonkatu 5:een vuonna 1956. Kätilöopiston rakennustoimikunta oli nimetty ja opiston tontin kalliolouhos tehty jo vuonna 1954, mutta varojen puute viivytti rakennustöiden aloittamista. Ongelmat alkoivat, kun opiston rakennustoimikunta johtajanaan valtiovarainministeri Aarre Simonen valitsi talon urakoitsijaksi jo konkurssikypsän Rakennusliike Teoran joulukuussa 1956. Rakennusliikkeen vaikeudet piilotettiin verorästien maksusuunnitelman taakse ja sille maksettiin ennakkoja vielä tekemättömistä töistä lähes 200 miljoonan markan edestä, jotta yritys ei joutuisi protestilistalle.
Samaan aikaan Teora rakensi Munkkivuoressa asuntoja sopuhintaan Kätilöopiston rakennustoimikunnan jäsenille, muun muassa valtiovarainministeri Simoselle. Rakennusliike Teora panttasi myös näiden asuntojen osakekirjoja velkojensa ja Kätilöopiston urakan vakuudeksi. Kun Teora lopulta teki konkurssin, ministeri Simonen oli kuitenkin ehtinyt järjestää oman asuntoyhtiönsä vapaaksi näistä vakuuksista. Kohu Kätilöopiston ympärillä alkoi, kun Helsingin Sanomat julkaisi helmikuussa 1958 pikku-uutisen Simosen ja Teoran toimitusjohtajan Leo Lyytikäisen välisestä, hieman ennen Kätilöopiston urakkakilpailun ratkeamista tehdystä asuntokaupasta. Lehti ihmetteli Teoran heikkoa maksuvalmiutta ja sitä, miksi urakka ylipäätään oli tällaiselle yhtiölle annettu. Fagerholmin ns. yöpakkashallitus asetti syyskuussa 1958 hallitusneuvos Torsten Törnblomin johtaman komitean selvittämään Kätilöopiston rakentamiseen mahdollisesti liittyviä väärinkäytöksiä.
Rakennusliike Teoran konkurssista tuli lopulta veronmaksajille noin 300 miljoonan markan tappiot. Kätilöopiston uuden rakennuksen viimeisteli loppuun Teoran konkurssin jälkeen rakennusyhtiö Puolimatka Oy, ja rakennus otettiin käyttöön 11. huhtikuuta 1960.
Oikeudenkäynti Kätilöopiston jutussa useita virkamiehiä vastaan alkoi maaliskuussa 1960 Helsingin hovioikeudessa. Eduskunnan perustuslakivaliokunta totesi 2. kesäkuuta 1960 entisten ministerien Aarre Simosen, Vilho Väyrysen ja Urho Kiukkaan toimineen lainvastaisesti opiston rakentamisvaiheessa ja vaati heiltä selvityksen toiminnastaan. Eduskunta ei pitänyt Simosen, Väyrysen ja Kiukkaan selvityksiä tyydyttävinä, vaan päätti 8. marraskuuta 1960 jättää asian heidän osaltaan valtakunnanoikeuden tutkittavaksi. Päätös syytteen nostamisesta syntyi Simosen osalta äänin 163–24, Väyrysen osalta äänin 154–30 ja Kiukkaan osalta äänin 157–31. Asian raukeamisen puolesta äänestivät TPSL:n eduskuntaryhmä ja eräät Maalaisliiton kansanedustajat.
Valtakunnanoikeus aloitti jutun käsittelyn 5. huhtikuuta 1961. Oikeudenkäynti sai lisäväriä, kun valtakunnanoikeuden jäsen, Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Reino Kuuskoski pantiin viralta niin sanotun kansaneläkelaitoksen asuntojutun vuoksi kesken Kätilöopiston jutun käsittelyn kesällä 1961. Valtakunnanoikeus tuomitsi 14. joulukuuta 1961 ministerivastuulain nojalla Aarre Simosen 375 000 ja Vilho Väyrysen 80 000 markan sakkoihin. Urho Kiukas vapautettiin syytteistä. Syytetyt vapautettiin lähes 450 miljoonan markan korvausvaatimuksista, jotka olivat aiheutuneet rakennusurakan antamisesta Teora Oy:lle ja Teoran konkurssista.
Aarre Simosen elämäkerran kirjoittajien Pentti Peltoniemen ja Hannu Rajalan mukaan Kätilöopiston jutun oikeuskäsittely jäi epäselväksi, eikä valtakunnanoikeuden pöytäkirjoista sekä niiden liitteistä saa täysin selville, mitä todella oli tapahtunut. Elämäkertaa varten haastateltu sosiaalineuvos ja entinen SDP:n ja TPSL:n kansanedustaja Martta Salmela-Järvinen sanoi vuonna 1981, ettei juttua ollut koskaan tutkittu juuriaan myöten ja että kyseessä oli ajojahti Simosta kohtaan. Salmela-Järvisen mielestä Simonen toimi Kätilöopiston rakennushankkeessa täysin vilpittömin mielin, ja oikeusjutun taustalla oli tuolloinen SDP:n sisäinen valtataistelu. Salmela-Järvisen mukaan Simosen kivittäjiä ei häirinnyt edes se, että samassa liemessä oli heidän oman linjansa kannattaja Vilho Väyrynen. Vaikka Aarre Simonen näytti ulkoisesti kestävän häneen kohdistuneen ryöpytyksen tyynenä, prosessi oli hänelle hyvin raskas, ja sen seurauksena hänellä todettiin sydämen rytmihäiriöitä ja hän sairastui diabetekseen. Valtakunnanoikeuden antama tuomio vain hieman ennen vuoden 1962 eduskuntavaaleja vaikutti siihen, että Simonen putosi eduskunnasta.
Oikeusministeriön kansliapäällikön Kai Kortteen mukaan Aarre Simonen, jota Korte piti yhtenä parhaista esimiehistään, sai kunnianpalautuksen vuonna 1966 tultuaan nimitetyksi oikeusministeriksi ja hänen kelpoisuudestaan tehdyn välikysymyksen kaatuessa eduskunnassa.
Wau (täsmennyssivu)
Wau voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
John Malkovich
John Gavin Malkovich (s. 9. joulukuuta 1953 Christopher, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän on näytellyt yli 70 elokuvassa ja ollut kahdesti ehdolla Oscar-palkintoon parhaasta miessivuosasta elokuvissa Tilaa sydämessä (1984) ja Tulilinjalla (1993). Malkovich on myös toiminut tuottajana elokuvissa kuten Juno (2007) ja Elämäni seinäruusuna (2012).
Varhainen elämä
Malkovich syntyi Christopherin kaupungissa Illinoisissa. Hänen vanhempansa olivat katolisia ja isovanhemmat kotoisin Kroatiasta. Malkovichilla on lisäksi äitinsä puolelta englantilaisia, ranskalaisia, saksalaisia ja skotlantilaisia sukujuuria. John kasvoi Bentonissa, Illinoisissa, jossa hän asui tulevan NBA-koripallotähden ja Olympia-voittajan Doug Collinsin naapurissa. Malkovichin isä Daniel Leon Malkovich on Outdoor Illinois -lehden entinen julkaisija ja luonnonsuojelusta vastaava valtion virkamies, ja äiti Joe Anne oli lehden omistaja, kuten myös Benton Evening Newsin. Malkovichilla on kolme nuorempaa siskoa ja yksi vanhempi veli.
Malkovich esiintyi lukiovuosinaan muutamissa näytelmissä sekä musikaalissa Carousel. Hän lauloi myös kirkossa folk-gospelryhmässä. Malkovich opiskeli Itä-Illinoisin yliopistossa sekä Illinoisin osavaltion yliopistossa. Alkuun hän opiskeli biologiaa, mutta osavaltion collegessa hän vaihtoi pääaineekseen draaman. Ennen näyttelijänuraa Malkovich työskenteli muun muassa kirjakaupassa, tiskaajana ja koulubussin kuljettajana. Hän on itse kertonut näyttelijänuransa alkaneen vuonna 1976, kun hänen koulutoverinsa Gary Sinise, Terry Kinney ja Jeff Perry perustivat Steppenwolf Theatre Company -nimisen teatterin Chicagoon ja pyysivät häntä mukaan. Samaa teatteria kävivät myös Joan Allen ja Malkovichin tuleva puoliso Glenne Headly.
Ura
Vuonna 1980 Malkovich muutti New Yorkiin ja esiintyi muun muassa Steppenwolfin tuotannossa Sam Shepardin näytelmästä True West ja voitti Obie-palkinnon. Hän toimi myös ohjaajana Steppenwolf-teatterissa ja vuonna 1982 esiintyi Viettelyksen vaunussa. Malkovich voitti Emmy-palkinnon roolistaan Broadway-näytelmässä Kauppamatkustajan kuolema, joka oli hänen ensiesiintymisensä maailmankuululla näyttämöllä.
Malkovichin elokuvaura alkoi statistina Robert Altmanin elokuvassa Mitkä häät! vuonna 1978. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa elokuvassa Tilaa sydämessä toi Malkovichille hänen ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Hän alkoi saada edelleen merkittäviä rooleja elokuvatuotannoista, kuten Auringon valtakunta (1988) ja Tennessee Williamsin kirjaan perustuva Lasinen eläintarha. Synkän ja sensuellin Valmontin rooli elokuvassa Valheet ja viettelijät vuonna 1988 osoittautui läpimurroksi ja toi Malkovichin suuren yleisön tietoisuuteen. Hän uusi roolinsa myöhemmin Annie Lennoxin musiikkivideolla ”Walking on Broken Glass”.
Vuonna 1992 Malkovich tähditti elokuvaa Hiiriä ja ihmisiä ja sai toisen Oscar-ehdokkuutensa seuraavana vuonna elokuvasta Tulilinjalla. Hän esitti itseään hieman muunneltuna tulkintana elokuvassa Being John Malkovich, jonka käsikirjoitti Charlie Kaufman. Ohjausdebyyttinsä Malkovich teki vuonna 2002 elokuvassa Väkivallan tanssi. Samana vuonna hän otti pääroolin trilleristä Ripley's Game.
Malkovich on juontanut kolme jaksoa NBC:n viihdeohjelmasta Saturday Night Live, vuosina 1989, 1993 ja 2008. Vuonna 2009 hän esiintyi George Clooneyn kanssa kansainvälisessä Nestlén Nespresso-kahvimainoksessa.
Näyttelijänuran lisäksi Malkovich on suunnitellut vaatteita. Hän perusti oman muotiyrityksensä Mrs. Muddin vuonna 2002 ja se on julkaissut kaksi mallistoa, joiden asut Malkovich on suunnitellut itse.
Vuonna 2012 Malkovich ohjasi Valheet ja viettelijät -alkuperäisnäytelmän ranskalaisen version Théâtre de l'Atelieriin Pariisissa. Hän on jatkanut myös aktiivisesti näyttelemistä elokuvissa, joita ovat muiden muassa Linnunradan käsikirja liftareille (2005), Beowulf (2007), Burn After Reading (2008), Changeling – vaihdokas (2008) ja Red (2010).
Malkovich on tunnettu omalaatuisesta, korkeasta äänestään sekä antagonistien mestarillisena esittäjänä. Hän ei pidä itseään metodinäyttelijänä.
Heinäkuussa 2010 Malkovich esiintyi Suomessa Turun musiikkijuhlilla Michael Sturmingerin näytelmässä Infernal Comedy. Hän palasi musiikkijuhlille seuraavana vuonna, jolloin hän esiintyi Giacomo Casanovana Sturmingerin The Giacomo Variationsissa.
Malkovich debytoi klassikkoetsivä Hercule Poirot'na BBC:n minisarjassa ABC-murhat, joka julkaistiin vuonna 2018.
Yksityiselämä
Malkovich oli naimisissa näyttelijä Glenne Headlyn kanssa vuodesta 1982 vuoteen 1988. He erosivat, kun Malkovich aloitti suhteen Michelle Pfeifferin kanssa. Pitkäaikaisen kumppaninsa, apulaisohjaaja Nicolette Peyranin, hän tapasi yhden elokuvansa kuvauksissa vuonna 1989. Heillä on kaksi lasta, Amandine ja Loewy.
Malkovich puhuu sujuvasti ranskaa ja asui lähes kymmenen vuotta Euroopassa. Hän muutti 1990-luvulla perheensä kanssa Etelä-Ranskaan, jossa Malkovich asui ja työskenteli teatterissa. Perhe muutti verolain takia takaisin Yhdysvaltoihin vuonna 2003. Nykyään Malkovich asuu Cambridgessä, Massachusettsissa.
Malkovich aiheutti vuonna 2002 skandaalin sanottuaan Cambridgen yliopistossa opiskelijatilaisuuden yhteydessä haluavansa ampua skotlantilaisen poliitikon George Gallowayn ja brittiläisen journalistin Robert Fiskin. Haastattelussa vuonna 2011 Malkovich kertoi, ettei ole erityisen poliittinen henkilö eikä ole äänestänyt presidentinvaaleissa vuoden 1972 jälkeen.
Autonominen hermosto
Autonominen hermosto eli tahdosta riippumaton hermosto (myös vegetatiivinen hermosto) vaikuttaa sileän lihaksiston ja sydänlihaksen liikkeisiin sekä rauhasten eritykseen. Autonominen hermosto osallistuu moniin elimistön säätelytoimintoihin, kuten verenpaineen säätelyyn. Autonominen hermosto jaetaan sympaattiseen ja parasympaattiseen hermostoon.
Yleistä
Tavallisesti sisäelimeen tulee sekä parasympaattisia että sympaattisia hermosyitä, joiden säätelytoiminta voi olla vastakkaista tai ne voivat toimia yhdessä. Elimistön "autonominen status" ei useimmiten ole joko täysin parasympaattinen tai sympaattinen vaan jotain siltä väliltä. Parasympatikotonus on vahvasti esillä ihmisen ollessa levossa, "rest and digest", kun taas sympatikotonus esiintyy ihmisen ollessa valppaana, "fight or flight".
Autonomiseen hermostoon lasketaan toisinaan kuuluvaksi myös enteerinen hermosto, joka kuitenkin toimii itsenäisesti, riippumatta muusta autonomisesta hermostosta.
Autonomisessa hermostossa on sekä motorisia että sensorisia hermosoluja. Alemmat motoneuronit sijaitsevat keskushermoston ulkopuolella autonomisissa ganglioissa. Autonomisten hermojen päätteet eivät muodosta varsinaisia synapseja, vaan viskositeettejä, jotka ovat pullistumia hermon pääteosassa.
Sympaattinen hermosto
Ääreishermostossa sympaattista hermostoa edustaa sympaattinen hermorunko, joka muodostuu sympaattisista ganglioista ja niitä yhteen liittävistä viejähaarakekimpuista. Sympaattisia hermorunkoja on kaksi, ja ne sijaitsevat molemmin puolin selkäydintä rintanikamista lannenikamiin asti. Sympaattiset hermot muodostavat vielä lähempänä kohde-elintä prevertebraalisen ganglion. Sympaattisten hermojen preganglionaaristen hermosolujen (hermorungon gangliot) synapsipäätteistä erittyy asetyylikoliinia, kun taas postganglionaaristen hermosolujen (prevertebraaligangliot) synapsipäätteistä erittyy noradrenaliinia, poikkeuksen muodostavat hikirauhaset, joiden sympaattinen aktivaatio tapahtuu asetyylikoliinin avulla.
Sympatikotonus aiheuttaa sydämen sykkeen nousun ja iskutilavuuden suurenemisen, pupillin laajenemisen, noradrenaliinin ja adrenaliinin erittymisen lisämunuaisytimestä, kapillaariverisuonten supistumisen ja glukoosin muodostuksen stimulaation maksassa.
Parasympaattinen hermosto
Parasympaattiset hermot kulkevat joko aivohermojen tai ristihermojen mukana kohdesoluihin. Gangliot sijaitsevat lähellä kohde-elintä. Parasympaattisten hermojen pre- ja postganglionaarisen hermosolujen synapsipäätteistä erittyy molemmista asetyylikoliinia. Parasympaattisen hermoston reseptorit ovat joko nikotiini- tai muskariinireseptoreita, jotka ovat G-proteiinivälitteisiä.
Parasympaattiset vasteet ovat mm. pupillin pieneneminen, sydämen sykkeen laskeminen ja ruoansulatuskanavan verenkierron aktivoituminen.
Säätely
Autonomisen hermoston säätely on peräisin keskushermoston alueelta. Autonomisen hermoston toiminnat ovat jakautuneet laajalle alueelle muodostaen autonomisen verkoston. Hypotalamus, mantelitumake, talamus, aivorungon alueet ja aivokuorelta primaari autonominen motorinen ja sensorinen alue ovat osa autonomista verkostoa.
Sensorinen osa
Autonomisen hermoston sensoriset hermosolut kulkevat dorsaalisesta gangliosta sympaattisten hermojen kanssa kohde-elimiinsä. Sensorisia hermoja kulkee esim. sydämen, ruoansulatuskanavan ja rakon seinämiin, jossa ne aistivat venytystilaa, kemosensitiivisiä (happipitoisuuden tarkkailu) karotiskeräsiin. Autonomisen hermoston sensoriset hermot aistivat myös kipua (iskemia). Vain kipuaistimus tulee tietoisuuteen.
Yöliskot
Yöliskot (Xantusiidae) on pieni liskojen heimo. Yöliskoihin kuuluu vain kolme sukua, joissa on yhteensä 34 lajia. Pienin yölisko kasvaa kuonosta peräaukkoon mitattuna 4 senttiä pitkäksi ja suurin 13-senttiseksi. Suvut jaetaan eri elinalueiden mukaan, Xantusia-suvun yksilöt esiintyvät lounaisessa Yhdysvalloissa ja luoteisessa Meksikossa, Cricosaura-sukuisia esiintyy Kuubassa ja Lepidophyma-sukua esiintyy Nuevo Leónin ja Panaman välisellä alueella.
Euroopan nyrkkeilyliitto
Historia
Liitto aloitti toimintansa kansainvälinen nyrkkeilyliitto -nimellä Pariisissa vuonna 1910 ja vaihtoi nimensä nykyiseen vuonna 1946.
Hallitsevat mestarit
(tilanne 22. elokuuta 2010)
Matt Bartkowski
Matthew Richard ”Matt” Bartkowski (s. 4. kesäkuuta 1988 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa. Hän on Florida Panthersin seitsemännen kierroksen varaus vuodelta 2008.
Bartkowski laukoo vasemmalta. Hän on 185 senttimetriä pitkä ja painaa 89 kilogrammaa.
Classics (Poisonblackin albumi)
Classics on suomalaisen goottimetalli -yhtye Poisonblackin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä EMI.
Östen Sjöstrand
Östen Sjöstrand (1925 Göteborg, Ruotsi – 2006 ) oli ruotsalainen kirjailija ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1975. Hän aloitti runoilijana 1940-luvun lopulla, ja runoissa heijastuu hänen katolinen ajatusmaailmansa. Hän oli kiinnostunut ranskalaisesta symbolismista. Hän kirjoitti myös esseitä, kuunnelmia ja oopperalibreton Gästabudet. Hänen puolisonsa oli kirjailija Ella Hillbäck.
Heikinjärvi (Soini)
Heikinjärvi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Mäkelänkylän lähellä sijaitseva järvi.
Lucien Aimar
thumb|right|Lucien Aimar Lucien Aimar (s. 28. huhtikuuta 1941 Hyeres) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka tuli tunnetuksi voittamalla vuoden 1966 Ranskan ympäriajon. Hän sijoittui myös tulevissa Ranskan ympäriajoissa hyvin (kolmesti kymmenen parhaan joukossa, vuosina 1967, 1968 ja 1971), mutta ykkössija jäi ainoaksi laatuaan. Häntä edelsi voittajana Felice Gimondi ja seurasi Roger Pingeon.
Heikinjärvi (Soini)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 188,1 metriä mpy.
Keinokastelu
thumb|Peltojen keinokastelua
Keinokastelu eli kasteluviljely on maanviljelyä siten, että esimerkiksi joesta tai järvestä ohjataan vettä ja lietettäkin kasveille. Tämä mahdollistaa viljelyn kuivilla seuduilla, joilla ei sada riittävästi viljelyä varten.
Historia
left|thumb|upright|[[Akvedukti|Akvedukteilla ohjattiin vettä muun muassa viljelmille.]] Keinokastelun historiallinen merkitys on se, että se vaati pysyvää asutusta ja mahdollisti kaupunkien synnyn, sillä kastelemalla saa 2–3 hyvää satoa vuodessa, jos tekee työtä riittävästi. Kaupunkien synty johti muinaisessa Mesopotamiassa ja Egyptissä sivilisaation syntyyn jo 6000 eaa., ja myös Perussa 4000 eaa. , Indusjoella Intiassa 3000 eaa. käytettiin myös keinokastelua. Keinokastelu Kiinassa aloitettiin myös kuudennella vuosituhannella eaa. Roomalaiset käyttivät kasteluun akvedukteja ja virtaavan veden tai eläinten pyörittämiä vesirattaita ohjaamaan vettä viljelmille Italian niemimaalla ja uudisasukkaina Pohjois-Afrikassa noin 150 eaa.
Kastelujärjestelmiä
right|thumb|Kastelukanava, josta lähtee vesiputkia viljelmille. thumb|left|upright|Pyörillä kulkeva sadetin right|thumb|upright|Viiniköynnöksen tihkukastelua thumb|left|upright|Vehnän tulvakastelua right|thumb|Center-pivot-järjestelmän kastelulaite
Perinteisin menetelmä ovat kastelukanavat, joiden avulla vettä ohjataan joesta tai järvestä viljelykselle. Madeiran saaren kastelukanavat ovat kuuluisa kastelukanavajärjestelmä. Saaren poikki kulkee levadoiksi kutsuttuja vesikanavia, jotka ovat turistinähtävyys.
Madeiralla vesi valuu kanaviin painovoiman myötä, mutta paikoin käytetään tuulimyllyjä tai eläinten pyörittämiä vesirattaita nostamaan vettä kastelukanaviin.
Paikalliskastelujärjestelmässä vesi johdetaan matalapaineputkia myöten kasteltaville viljelmille. Yksi paikalliskastelujärjestelmä on tihkukastelu, jossa vesi siirretään suoraan kasvin juuristoon tippa kerrallaan.
Sadetuskastelussa suuripainesadettimet sadettavat kasteltavaa viljelysalaa. Roottorit on rakennettu ympyrän muotoisiksi ja osittain pyöreiksi. Paine on 40–130 lbF/cm² (275–900 kPa), kastelutehon ollessa 50–1200 US gal (3–75 l/s), tavallisesti suutinhalkaisijat ovat välillä 0,5–1,9 tuumaa (10–50 mm).
Center-pivot-kastelussa järjestelmä koostuu useista osaputkista, jotka yleensä on valmistettu sinkitystä teräksestä tai alumiinista ja jota tukevat ristikot. Järjestelmä liikkuu ympyrän muotoisella radalla. Useimmissa järjestelmissä on U-muotoinen putki (Gooseneck), johon on liitetty sadetinten suuttimia. Järjestelmät ovat nykyään hydraulisesti ohjattavia (TL kastelujärjestelmät) ja sähkömoottorilla ohjattavat järjestelmiä (TL, Reinke, Valley, Zimmatic). Useimmat sadetinjärjestelmät toimivat GPS-laitteiden avulla. Kastelumenetelmä on käytössä enimmäkseen Yhdysvalloissa. Sivusuunnassa liikkuvassa kastelussa kasteluputki on kiinnitetty kastelulaitteen 1,5 metriä halkaisijaltaan olevan pyörän keskipisteseen ja sadettimet ovat sijoitettu pyörän ulkokehälle.
Sergei Litvinov (täsmennyssivu)
Sergei Litvinov on seuraavien henkilöiden nimi:
Keinokastelu
Kastelujärjestelmiä
Tulvakastelulla viljelmille valutetaan niin paljon vettä, että ne jäävät sen alle. Perinteisesti riisiä on viljelty tällä tavoin. Suotumismenetelmällä pohjavesi nostetaan pumppaamalla kasvien juurien tasolle. Hydroviljely on keinokastelun äärimmäinen muoto: siinä kasvit ovat vähässä mullassa tai kokonaan vesi-ravintoliuoksessa.
Ympäristövaikutukset
Liiallinen keinokastelu voi johtaa maaperän suolaantumiseen ja pilata viljelymaata. Vuotavat keinokastelulaitteistoputket ja kanavat aiheuttavat veden hukkaantumista.
Essi Unkuri
Essi Unkuri (s. 16. toukokuuta 1998 Vaasa) on suomalainen näyttelijä, malli ja kauneuskilpailija. Hän voitti Miss Suomi 2021 -kilpailun.
Elämä ja ura
Unkuri kilpaili Miss Suomi 2017 -finaalissa, jossa ei kuitenkaan päässyt kolmen parhaan joukkoon. Hän osallistui toistamiseen Miss Suomi -kilpailuun vuonna 2021, jolloin hän voitti tittelin kahdeksan missin finaalissa. Unkurista tuli näin Suomen Miss Universum 2022 -edustaja. Kilpailu järjestettiin joulukuussa 2021 Israelissa, mutta Unkuri karsiutui jo ennen semifinaalia.
Unkuri asuu avoliitossa Viljami Harjuniemen kanssa Helsingissä.
Suomen urheilu 1975
Suomen urheilu 1975 käsittelee vuoden 1975 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Arme blindée cavalerie
Arme blindée cavalerie eli Ranskan maavoimien panssari- ja ratsuväkijoukot on Ranskan maavoimien aselaji. Aselaji muodostettiin toisen maailmansodan jälkeen yhdistämällä panssari- ja ratsuväkiaselajit. Se hallinnoi pääosaa Ranskan panssariajoneuvoista, vaikka niitä onkin jonkin verran sijoitettuina jalkaväkirykmentteihin. Aselaji jatkaa ratsuväen ja panssarijoukkojen sekä ratsastavan tykistön perinteitä.
Saumurin ratsuväkikoulu on aselajin opinahjona.
Organisaatio
Vuonna 2017 aselajiin kuuluivat:
Egnar Holmström
Holmström valmistui kanttori-urkuriksi 1941. Hän piti ensikonserttinsa 1943 ja opiskeltuaan laulua muun muassa Sibelius Akatemiassa, Tukholmassa ja Italiassa hän oli kiinnitettynä Berliinin Deutsche Staatsoperiin 1951–1953. Hän oli vierailevana esiintyjänä muun muassa New Yorkissa, Pariisissa, Wienissä, Roomassa, Göteborgissa ja Oslossa ja oli 1950-luvulla esiintymiskiertueella useiden vuosien ajan Yhdysvalloissa. Holmström toimi vuodesta 1961 lähtien kanttorina Helsingin Norra Svenska Församlingen:issa (Pohjoinen ruotsinkielinen seurakunta).
Hatanpää
alt=|pienoiskuva|[[Hatanpään arboretum|Hatanpään arboretumin puistoaluetta.]] Hatanpää on kaupunginosa Tampereella, keskustan eteläpuolella Pyhäjärven rannalla. Hatanpää on varsinaisesti niemi, joka työntyy kohti Pyhäjärveä jättäen pohjoispuolelleen Viinikanlahden ja eteläpuolelleen Vihilahden vesialueet. Alue on saanut nimensä Hatanpään kartanosta, jonka Härmälästä Sääksjärvelle ja Nekalaan ulottuneet maat ostettiin kaupungille vuonna 1913. Messukylän kuntaan aikaisemmin kuulunut Hatanpää liitettiin Tampereen kaupunkiin vuonna 1920. Hatanpää on virallisesti Tampereen 22. kaupunginosa.
Historia
Hatanpäänniemi esiintyy ensimmäisen kerran maakirjoissa vuonna 1540. Silloin se esiintyi kylänä, johon kuului kolme taloa, jotka omisti Matti Seppä, Ragvald-niminen talonpoika ja Lasse Niilonpoika Pehkiä. Matti Sepän talo oli suurin ja pian se sai nimen Hatanpää. 1500-luvulla Hatanpää oli jo vauras talo, jossa oli 4-5 lehmää, 6 hiehoa, 5-7 lammasta, muutama vuohi, 2-5 sikaa ja 1-2 hevosta. Kartanon vaiheet ovat moninaiset ja niihin voi tutustua tarkemmin esimerkiksi lähdeviitteessä. Kartanon viimein omistaja päätyi vararikkoon vuonna 1913 ja Tampereen kaupunki osti kartanon.
Siirtolapuutarha
Hatanpäälle perustettiin vuonna 1916 Suomen ensimmäinen siirtolapuutarha, Hatanpään siirtolapuutarha, joka siirtyi Näsijärven rannalle Niihamaan vuonna 1975. Siirtolapuutarhan mailla sijaitsee nykyisin vuosina 1997–2002 rakennettu kerrostaloalue. Siirtolapuutarhan muistolaatta on sijoitettu kiveen, joka sijaitsee E.J. Reinilän puistossa asuinalueen keskellä.
Teollisuus
1910-luvulta alkaen Hatanpäälle perustettiin teollisuutta, kuten Lokomon konepaja ja valimo, Hyppösen kenkätehdas ja J. N. Salmisen nahkatehdas. Hyppösen kenkätehdas siirtyi 1937 Suomen Gummitehtaan omistukseen. Näiden lisäksi Hatanpäällä oli Sarviksen muovitehdas. Teollisuuden tueksi Hatanpäälle johti rautatien pistoraide. Raide lähti Viinikan ratapihalta ja alitti tunnelissa pääradan raiteet. Se jatkui edelleen nykyisen Valimokadun suuntaisesti Hatanpään valtatien ja Lokomonkadun risteykseen, jossa oli Hatanpään valtatien ylittävä tasoristeys. Raide jatkui sitten Hatanpään valtatien länsireunaa seuraten aina Hankkija Oy:n rakennuksille (Hatanpään valtatie 31) saakka. Hatanpään teollisuusraiteelta oli sivuraiteet myös Lokomon ja Sarviksen tehtaiden alueelle. Nykyään raiteesta on jäljellä vain pääradan alittava tunneli. Hankkijan alueelle rakennettiin 1970-luvun lopulla viljavarastoiksi suuret betoniset viljasiilot, jotka on sittemmin purettu.
1980-luvun alussa paljastui, että entisessä Hyppösen kenkätehtaassa toiminut Nokian kondensaattoritehdas oli laskenut läheiseen Pyhäjärveen jätevesien mukana PCB-yhdisteitä. Näitä yhdisteitä käytettiin eristeinä tehtaan valmistamissa kondensaattoreissa. Yhdisteitä oli myös poltettu ja niinpä tehtaan savupiippu jouduttiin purkamaan sinne kertyneen PCB:n takia. Vielä nykyäänkin Pyhäjärven pohjasedimenteistä löytyy korkeita PCB-pitoisuuksia erityisesti Viinikanlahden alueelta, vaikka kondensaattoritehdas siirtyi pois Hatanpäältä jo 1980-luvun puolivälissä.
Kaupunginosa tänään
Hatanpää on tunnettu kaupunginosa, koska siellä sijaitsee paljon merkittäviä kohteita. Hatanpään kartano, Hatanpään puisto ja Hatanpään arboretum, Hatanpään sairaala, Hatanpään koulu ja Hatanpään lukio sekä suuri määrä autoliikkeitä ja teollisuutta.
Hämeenkadulta haarautuva vilkasliikenteinen Hatanpään valtatie johtaa linja-autoasemaa ja Viinikanlahtea sivuten suoraan alueelle ja jakaa sen voimakkaasti kahtia. Tien itäpuolella sijaitsee teollisuutta ja autoliikkeitä, länsipuolella ja lähempänä keskustaa suuria konttorirakennuksia sekä etelämpänä Hatanpään puistoon rajoittuvaa asuinaluetta. Useat tietotekniikka-alan yritykset ovat sijoittuneet Hatanpäälle entisiin Nokian taloihin sekä entisiin Sarviksen kiinteistöihin. Toimistorakennusten läheisyydessä on Viinikan jätevedenpuhdistamo, josta aiheutuu paikallisia hajuhaittoja. Hajuhaitat eivät kuitenkaan haittaa asuin- ja puistoalueita.
Hatanpäälle rakennetaan paljon uutta ja näin kaupunginosa kasvaa ja kehittyy. Vedenpuhdistamo siirretään uuteen vuonna 2024 käynnistettäväksi suunniteltuun keskuspuhdistamoon, jota louhitaan Sulkavuoreen. Siirtyvän puhdistamon alueelle on suunniteltu uutta Viinikanlahden asuinaluetta, josta järjestettiin ideakilpailu vuonna 2019 ja tulokset julkaistiin vuonna 2020. Lisäksi vanhalle kaupungin puutarhayksikön tontille on suunniteltu uusi asuinalue aivan Hatanpään puiston naapuriin.
Hatanpäällä toimii TAYS:n toinen suuri sairaala-alue Hatanpään sairaala. Sairaalaa on laajennettu viime vuosina ja suunnitellaan laajennettavan edelleen. Päivystys ja ensiapu on keskitetty jo vuosia sitten TAYS:n keskussairaalaan Kauppiin. Tampereen eteläisen palvelualueen terveydenhoito ja lääkäripalvelut ovat keskittyneet Hatanpään terveysasemalle. Myös eteläisen palvelualueen sosiaaliasema sijaitsee samalla alueella.
Noksu
Noksu (engl. Noksu II) on vuonna 2011 julkaistu animaatiosarja, jossa nähdään arjen seikkailuja pikkuisen ankan kanssa.
Äänirooleissa
Suomenkieliset äänet
tuotanto: Uptempo Oy
Jussi Pekka Kasurinen
Jussi Pekka Kasurinen (s. 24. huhtikuuta 1982 Savonlinna) on suomalainen kirjailija ja tutkija. Kasurinen valmistui diplomi-insinööriksi Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta 2007 ja väitteli tohtoriksi 2011 Lappeenrannassa.
Akateemisen uran kohokohdat
Kasurinen kirjoitti diplomityönsä ohjelmoinnin opetuksen kehittämisestä otsikolla Siirtyminen C-kielestä Pythoniin ohjelmoinnin perusopetuksessa (2007). Jatko-opinnoissaan hän keskittyi ohjelmistotestauksen tutkimiseen ja kehittämiseen. Väitöskirja on otsikoitu Software Test Process Development (2011).
Yliopisto-opetuksen ja testauksen tutkimisen lisäksi Kasurinen on tutkinut myös digitaalista pelaamista, ohjannut lukuisi opinnäytetöitä ja opettanut lukuisia kursseja esiopetuksesta yliopisto-opetukseen.
Kasurinen työskenteli Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa 2006–2017 tutkijana. Alkuvuodesta 2017 Kasurinen siirtyi Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun (XAMK) palvelukseen tutkimuspäälliköksi. Kasurinen palasi kuitenkin takaisin Lappeenrannan teknilliseen yliopistoon syksyllä 2018 saatuaan apulaisprofessorin viran.
Palkitsemiset akatemisella uralla
Kasurinen on saanut Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunnan myöntämän palkinnon vuoden opintojaksosta kahdesti. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui 2008 Ohjelmoinnin perusteet -kurssista ja toisen kerran 2015 Game Development Project -kurssista.
Kasurisen julkaisut ovat myös palkittuja, muun muassa Computer Systems and Technologies konferenssi palkitsi 2016 Kasurisen “Games as Software – Similarities and Differences between the Implementation Projects” -artikkelin parhaan artikkelin palkinnolla.
Muita saavutuksia
Kasurinen on näyttelijänä elokuvassa Iron Sky: The Coming Race ja tuottajana lyhytelokuvassa Infirmity.
Kasurinen on työskennellyt myös Finnish Software Measurement Association:ssa (FiSMA).
Kasurisen Bacon-Erdos-indeksi on 8.
Björn Skifs
Björn Skifs (s. 20. huhtikuuta 1947 Vansbro, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja elokuvakäsikirjoittaja. Hänen suurin menestyksensä oli kappale ”Hooked on a Feeling”, joka nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan ykköseksi vuonna 1974.
Skifs edusti Ruotsia Pariisissa järjestetyssä Eurovision laulukilpailussa 1978 kappaleella ”Det blir alltid värre framåt natten”, ja sijoittui 14. sijalle sekä vuonna 1981 Dublinissa kappaleella ”Fångad i en dröm” ja sijoittui sijalle 10. Skifs on osallistunut Ruotsin euroviisukarsintana toimivaan Melodifestivaleniin myös vuonna 1972 kappaleella "Andra kan väl också se", joka sijoittui kilpailussa yhdeksänneksi sekä vuonna 1975 kappaleella "Michelangelo", joka sijoittui kilpailussa viidenneksi.
Björn Skifs on myös näytellyt pääosaa muutamissa ruotsalaiselokuvissa. Niistä Suomessa on esitetty ainakin Tyttö riesana (En flicka i halsen, 1982) ja Syyttömänä vankilassa (Strul, 1988), johon hän laati myös käsikirjoituksen.
Skifs palkittiin vuonna 1984 Karamelodiktstipendiet-palkinnolla. Hän on Ruotsin metsäsuomalaisten jälkeläisiä.
Walter Scott
Elämä
Walter Scott syntyi Edinburghissa Skotlannissa vuonna 1771. Nuorena hän selvisi hengissä poliosta, joka kuitenkin sai hänet nilkuttamaan oikeaa jalkaansa koko loppuelämän. Opiskeltuaan lakia Edinburghin yliopistossa hän seurasi isänsä jalanjälkiä ja ryhtyi lakimieheksi. 25-vuotiaana hän aloitti kirjoitusharrastuksensa, käänsi ensin saksankielisiä teoksia ja siirtyi sitten runouteen. Näiden kahden kirjallisuusuransa vaiheiden välissä hän julkaisi kolmiosaisen sarjan skotlantilaisia balladeja, The Minstrelsy of the Scottish Border. Se oli ensimmäinen merkki hänen kirjallisesta kiinnostuksestaan Skotlantia ja sen historiaa kohtaan. Vuonna 1797 Scott meni naimisiin Charlotte Carpenterin kanssa, ja heille syntyi viisi lasta.
Sen jälkeen kun Scott oli perustanut kirjapainon, hän saavutti mainetta runoudellaan, jonka julkaiseminen alkoi teoksella The Lay of the Last Minstrel vuonna 1805. Scott julkaisi lukuisia muita runoja seuraavan kymmenen vuoden aikana, mukaan lukien suositun ”Lady of the Lake” -runon vuonna 1810. Osia siitä (saksaksi käännettyinä) kulkeutui Schubertin Ave Mariaan. Marmion, tämän ajanjakson toinen teos, synnytti joitakin Scottin lainatuimmista lauseista.
Kun kirjapaino joutui rahavaikeuksiin, Scott pyrki vuonna 1814 kirjoittamaan menestysteoksen, ”rahasammon”. Näin syntyi Waverley, romaani vailla tekijän nimeä. Se kertoo Ison-Britannian viimeisestä jakobiittikapinasta ja saavutti melkoisesti menestystä. Sitä seurasi koko joukko romaaneja seuraavan viiden vuoden aikana, kaikki yleisesti ottaen tyyliltään samanlaisia. Runoilijanmaineestaan tarkka Scott jatkoi Waverleyssa alkanutta nimettömyyttä ja julkaisi aina romaaninsa nimellä ”Waverleyn kirjoittaja” tai tekijän kohdalla ”...:n tarinoita” ilman tekijän nimeä. Silloinkin kun oli selvää, ettei julkisuuteen tulo olisi haitannut, hän piti yllä nimettömyyden kulissia, ilmeisesti huvin vuoksi. Tänä aikana salaperäisestä menestyskirjailijasta käytettiin yleisesti lisänimeä ”Pohjoisen velho”. Kirjoittajan oikeasta henkilöllisyydestä huhuttiin silti laajalti.
pienois|[[Scottin muistomerkki|Scottin monumentti Edinburghissa]] Vuonna 1820 Scott päätti Skotlannista kirjoittamisen romaanillaan Ivanhoe, historiallisella 1100-luvun Englannista kertovalla romanttisella kirjalla. Myös se oli suuri menestys, ja kuten ensimmäisen kirjan kohdalla, ilmestyi jälleen koko joukko samantapaisia kirjoja. Kun Scottin maine kasvoi uran tämän vaiheen aikana, hän sai baronetin arvonimen.
Scottin skotlantilaiset romaanit palauttivat arvon Ylämaan kulttuurille jakobiittikapinoiden jälkeen. Scott oli kuitenkin Alamaan skotti ja hänen näkemyksensä Ylämaista olivat epärealistisia. Hän keksi monia klaanitartaaneja pelkästään Yrjö IV:n Skotlannin-vierailua varten vuonna 1822.
Scott sai Edinburgh Weekly News -lehdessä vuonna 1826 julkaistulla ja nimimerkillä kirjoitetulla kirjesarjalla aikaan sen, että skotlantilaiset pankit säilyttivät oikeuden laskea liikkeelle omia seteleitään. Hänen kuvansa on Bank of Scotlandin kaikkien setelien etupuolella.
Viipurin vankileiri
Viipurin vankileiri oli Suomen sisällissodan vankileiri, joka toimi Viipurissa huhtikuusta 1918 toukokuuhun 1919. Leirillä oli enimmillään toukokuun 1918 alussa noin 11 350 vankia. Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan Viipurin vankileirillä kuoli nälkään, tauteihin tai teloituksiin 834 vankia.
Historia
Valkoiset perustivat vankileirin Viipurin taistelun yhteydessä 29. huhtikuuta, jolloin leirille alettiin keräämään kaupungissa antautuneita punaisia. Leirille sijoitettiin myös 5 000–6 000 Viipurin maalaiskunnassa käydyn Naulasaaren taistelun jälkeen vangittua punaista. Vangit sijoitettiin pääosin Linnoituksen kaupunginosaan Keskuskasarmille, mutta heitä oli myös useassa muussa paikassa eri puolilla Viipuria, kuten Paraatikentällä, lääninvankilassa ja Markovillan sotilassairaalassa. Leirin päällikkönä toimi aluksi Viipurin suojeluskuntaan kuulunut liikemies Hjalmar Sarkanen ja heinäkuusta 1918 lähtien majuri Gunnar Wennerström. Vankileirin koulutusohjaajana toimi pastori Arvo Pohjannoro ja lääkärinä Oskari Reinikainen.
Kesällä 1918 Viipurin vankileiristä tuli yksi 13 keskusleiristä, jonne pienempien vankileirien vangit keskitettiin. Kun punaisia samaan aikaan myös vapautettiin jäi Viipuriin enää noin 8 000 vankia. 15. syyskuuta leirin ylläpito siirtyi armeijan vastuulta vankeinhoitolaitokselle ja samalla se muuttui pakkotyölaitokseksi. Viipurin pakkotyölaitos suljettiin toukokuun lopussa 1919, jolloin jäljellä olleet vangit siirrettiin Lahden pakkotyölaitokseen.
Viipurin vankileirillä olivat vangittuna muun muassa kansanedustajat Anni Savolainen, Maria Paaso, Kaarlo Saari ja Axel Åhlström, ay-toimitsija Väinö Uurtamo, toimittajat Osvald Fager, A. E. Forsman, Gunnar Mörn ja Hannes Uksila, kirjailijat Oskar Johansson, Verneri Jokiruoho ja Otto Saarnio, taidemaalari Väinö Kunnas, valokuvaaja Heikki Aho sekä Aarne Arvonen, Otto Kalvitsa, Oiva Lundén ja Vilho Pentikäinen. Vankileirillä teloitettujen joukossa olivat kansanedustajat J. V. Hakkinen, Samuli Häkkinen, Sofia Hjulgrén, Vilho Lehokas ja Juho Rikkonen sekä kirjailija Emil Lehén ja opettaja Riku Penttinen. Kansanedustajat Julius Nurminen ja Albin Valjakka kuolivat tauteihin. Huomiota on herättänyt myös punakaartin keittiössä työskennelleen 15-vuotiaan Ester Rahkosen teloitus.
Hyvinkään helluntaiseurakunta
Hyvinkään helluntaiseurakunta eli Hyvinkään Saalem-seurakunta on vuonna 1931 perustettu hyvinkääläinen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastorina toimii Jani Rossi. Seurakunnan tilat sijaitsevat Hyvinkään Martin kaupunginosassa. Seurakuntaan kuuluu noin 500 jäsentä.
Hyvinkään helluntaiseurakunnan toiminta alkoi hyvinkääläisen toimittajan, Ensio Lehtosen Hyvinkäällä 1920-luvulla järjestämistä evankelioimistilaisuuksista. Lehtosen kodissa kokoontui 1930-luvun alussa toistakymmentä helluntailiikkeen jäsentä. Tuolloin ryhmä oli Helsingin Saalem-seurakunnan rukouspiiri, joka järjestäytyi seurakunnaksi vuonna 1931. Seurakunta on tukenut lähetystyötä vuosikymmenien ajan.