cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaliumfluoridi
Valmistus ja käyttö
Yhdistettä käytetään fluorin lähteenä muun muassa hammastahnoissa. Kaliumfluoridia käytetään runsaasti myös orgaanisissa synteeseissä. Sen sisältämä fluoridi-ioni on hyvin nukleofiilinen ja reagoi muiden alkyylihalogenidien kanssa nukleofiilisella substituutiolla muodostaen alkyylifluorideja. Näin valmistetaan esimerkiksi natriumfluoriasetaattia natriumklooriasetaatista. Reaktioita parantavat aproottisten liuottimien ja kruunueetterien käyttö. Kaliumfluoridia voidaan käyttää myös emäksisenä kokatalyyttinä polyuretaanivaahtojen valmistuksessa, Michael-additioissa ja Knoevenagel-kondensaatioissa. Muita käyttökohteita ovat zirkoniumin ja tantaalin metallurgia.
Tributyylitinaoksidi
Tributyylitinaoksidi eli bis(tributyylitina)oksidi tai TBTO (C24H54Sn2O) on tinan organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty laivojen pohjamaaleissa, puunsuoja-aineena ja tuholaismyrkkyinä, joskin nämä käyttökohteet ovat vähentyneen yhdisteen myrkyllisyyden vuoksi. Tributyylitinaoksidia voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet
Tributyylitinaoksidi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja heksaaniin.
Tributyylitinaoksidi ei liukene veteen, minkä vuoksi se kertyy muun muassa merissä sedimentteihin ja hapettomissa olosuhteissa voi säilyä jopa kaksi vuotta. Yhdiste on erittäin myrkyllistä useille vesieliöille. Yhdiste on hyvin myrkyllistä ja ärsyttää ihoa silmiä ja limakalvoja. Tributyylitinaoksidille altistumisesta voi aiheutua syövytysvammoja ja höyryjen hengittäminen aiheuttaa pääkipua, kurkkukipua, hengityksen vaikeutumista voimakkaita vatsakipuja ja huonovointisuutta. Tributyylitinaoksidi on Euroopan kemikaaliviraston erityistä huolta aiheuttavien aineiden luettelossa.
Valmistus ja käyttö
Tributyylitinaoksidia valmistetaan käsittelemällä tributyylitinakloridia natriumhydroksidilla. Tributyylitinaoksidia on käytetty runsaasti puunsuoja-aineena homehtumista, lahoamista ja hyönteisten aiheuttamia vaurioita vastaan esimerkiksi ikkunoiden ja ovien puitteissa. Aineen etuna tässä käytössä on se, että tributyylitinaoksidi ei muuta puun alkuperäistä väriä eikä vaikuta maalien väreihin. Yhdistettä on käytetty myös maataloudessa hyönteismyrkkynä. Tärkeä aineen käyttökohde on ollut laivojen pohjamaaleissa estämään merirokkojen tarttumista ja skistosomiaasia aiheuttavien loisien kantajaeliöinä toimivien vesikotiloiden hävittämiseen. Tributyylitinaoksidia käytetään useiden organotinayhdisteiden synteesiin. Se reagoi muun muassa aryylihalogenidien kanssa korvaten halogeeniryhmän tributyylitinaryhmällä, substituutioreaktiolla ja additioreaktioilla esimerkiksi karbonyyliyhdisteiden kanssa. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää hapetettaessa sekundäärisiä alkoholeja ja sulfideja, hapen tai typpeä sisältävien funktionaalisten ryhmien aktivointiin, rikinpoistoon molekyyleistä ja hydrolyysien katalyyttinä.
Irving G. Thalbergin muistopalkinto
Irving G. Thalbergin muistopalkinto on Oscar-gaaloissa ajoittain jaettava palkinto, joka annetaan "luoville tuottajille, joiden työt johdonmukaisesti kuvastavat korkeaa laatua elokuvatuotannossa". Palkinto on nimetty vuosina 1924–1936 Metro-Goldwyn-Mayer-yhtiön ensimmäisenä tuotantopäällikkönä toimineen Irving Thalbergin mukaan ja sitä on jaettu vuodesta 1937 lähtien.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2020
Vuoden 2020 Yhdysvaltain avoin tennisturnaus pelattiin 31. elokuuta – 13. syyskuuta 2020 Queensissä, New Yorkissa. Se oli kaikkiaan 140. Yhdysvaltain avoin tennisturnaus ja poikkeuksellisesti vuoden toinen Grand Slam -turnaus, koska koronaviruspandemian vuoksi Wimbledon peruttiin ja Ranskan avoimet siirrettiin syyskuun lopulle.
Euville
Euville on kunta Pohjois-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Meusejoen varrella.
pienoiskuva|vasen|Kivilouhimo Euville on tunnettu kivilouhimoistaan. Niistä louhittiin kiveä 1800-luvulla moniin Pariisissa rakennettaviin rakennuksiin ja monumentteihin, joita olivat Louvre, Grand Palais ja Petit Palais, Opéra Garnier sekä Gare de l'Est.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2020
Naisten pääsarjan voitti Naomi Ōsaka ja miesten Dominic Thiem.
John Evans (tutkimusmatkailija)
thumb|250px|John Evansin kartta [[Missouri (joki)|Missourijoesta.]] John Thomas Evans (1770 Waunfawr, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta – 1799 New Orleans, Yhdysvallat) oli walesilainen tutkimusmatkailija, joka teki Missourijoen varhaisen kartan.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2020
Tänä vuonna turnauksessa pelattiin poikkeuksellisesti vain miesten ja naisten kaksin- sekä nelinpelit. Nelinpelissä pelasi 32 paria normaalin 64 sijaan. Kaksinpelissä karsintoja ei pelattu ollenkaan, vaan 128 pelaajaa pelasi suoraan pääsarjassa. Myöskään katsojia ei otettu stadioneille.
John Evans (tutkimusmatkailija)
Evans oli metodistipastorin poika. Hän muutti Lontooseen etsimään töitä 1791. Lontoossa hän oli yhteyksissä walesilaisen kirjallisuuden seuran kanssa. Seuran jäsenet uskoivat, että Pohjois-Amerikassa oli intiaaniheimo, joka oli 1100-luvulla Amerikassa käyneiden walesilaistutkimusmatkailijoiden jälkeläisiä. Evans kiinnistui Madocin legendasta, ja häntä kannustettiin lähtemään etsimään heimoa Pohjois-Amerikkaan. Kirjallisuuden seura lähetti Evansin Pohjois-Amerikkaan, ja hän saapui Baltimoreen 10. lokakuuta 1792.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2020
Palkintorahat
Summat Yhdysvaltain dollareina. Nelinpelissä summa per joukkue.
John Evans (tutkimusmatkailija)
Evans työskenteli hetken Baltimoressa, kunnes lähti kohti Espanjan Louisianaa maaliskuussa 1793. Hän saapui New Madridiin kaksi kuukautta myöhemmin ja siitä hän jatkoi matkaansa St. Louisiin. Evans oli kuullut James MacKayn johtamasta retkikunnasta, jonka oli tarkoitus tehdä kolmas matka Missourijokea pitkin. Pelko Englannin ja Espanjan välisestä sodasta oli aiheellinen, joten Espanjan siirtokunnan johtajat heittivät Evansin vankilaan, sillä he pelkäsivät walesilaista vakoojana. Hänet vapautettiin kuitenkin pian, ja hänen puolestapuhujiensa joukossa oli myös MacKay.
MacKayn retkikunta, jossa Evans oli kakkosmiehenä, lähti St. Louisista elokuun lopussa 1795. He saapuivat nykyisen Nebraskan koillisosiin kolme kuukautta myöhemmin ja pystyttivät sinne linnoituksen. Saman talven aikana MacKay lähetti Evansin tutkimaan Missourijokea ja etsimään joen lähteiltä reittiä Tyynellemerelle. Evansin ryhmä selvisi nykyiseen Pohjois-Dakotaan, jossa se kohtasi kuitenkin vihamielisiä siouxeia, jotka pakottivat ryhmän palaamaan linnoitukseen. Keväällä 1796 Evans aloitti uuden matkan Missourin yläjuoksulle. Syyskuussa hän saapui mandani-intiaanien kylään Pohjois-Dakotassa. Evans vietti mandanien luona koko talven. Hän ei pystynyt yhdistämään mandanien kieltä kymriin, ja vuonna 1797 Evans lähetti walesilaisseuralla kirjeen, jossa hän kertoi, ettei hänellä ollut todisteita mandanien ja walesilaisten yhteydestä.
Evans palasi St. Louisiin toukokuussa 1797. Espanjalaiset palkkasivat hänet maanmittaajaksi Cape Girardeauhun. Evans teki vielä myös yhteistyötä jo aiemmin St. Louisiin palanneen MacKayn kanssa. He piirsivät yhdessä Missourijoen kartan Saint Charlesista mandanien kyliin asti. Lewis ja Clark kantoivat kopiota kartasta kuuluisalla retkellään Tyynellemerelle. Vuonna 1798 Evans matkusti New Orleansiin kuvernööri Manuel Gayoso de Lemosin vieraaksi. Evans sairastui ja kuoli vuonna 1799.
Parthenios
Parthenios Nikaialainen (,, ensimmäinen vuosisata eaa.) oli kreikkalainen kieliopintutkija ja runoilija. Hän oli kotoisin Bithynian Nikaiasta.
Cinna otti hänet vangiksi ja vei hänet Roomaan vuonna 72 eaa. Hän kävi Neapoliissa, jossa hän opetti Vergiliukselle kreikkaa. Muuten hän eli Aleksandriassa.
Parthenios kirjoitti elegioita, erityisesti kuolleiden muistolle, sekä lyhyitä eeppisiä runoja. Hänen ainoa säilynyt teoksensa on Erotika Pathemata (Rakkauden suruista), jonka hän kirjoitti runoilija Cornelius Gallukselle. Se on kokoelma, joka sisältää 36 rakkaustarinaa, jotka kaikki päättyvät onnettomasti. Ne on lainattu eri historioitsijoilta ja runoilijoilta. Nämä tarinat ovat arvokkaita siksi, että niistä saa paljon tietoa aleksandrialaisista runoilijoista ja kieliopintutkijoista, sillä Parthenios mainitsi lähteensä runoissaan.
Parthenioksen sanotaan eläneen Tiberiuksen valtaannousuun vuonna 14 saakka. Häntä kutsutaan usein "viimeiseksi aleksandrialaiseksi".
Ghazi Ghrayri
Ghazi Ghrayri on tunisialainen jalkapallovalmentaja, joka valmentaa arabiemiirikuntalaista Ajman Clubia.
Juoksutusmaha
Juoksutusmaha on märehtijöiden mahan viimeinen osa. Se vastaa yksimahaisten eläinten mahalaukkua ja lintujen rauhasmahaa. Juoksutusmahassa on samanlaista entsyymitoimintaa kuin yksimahaistenkin mahalaukussa, mutta sen toiminta ravinnonsaannin kannalta on vähäisempi, koska märehtijöiden pääasialliset ravintoaineet, haihtuvat rasvahapot, muodostuvat pötsissä.
Juoksutusmaha sijaitsee vatsaontelon alaosassa pötsin oikealla puolella. Rehumassa tulee sinne satakerrasta eli lehtimahasta.
Juoksutusmahasta alkaa ohutsuoli. Tunnetuin juoksutusmahan sairaus on juoksutusmahan laajentuma ja kiertymä. Sen syy ei ole täysin selvillä, mutta se ilmenee useimmiten poikimisen jälkeen, kun ruokintaa aletaan lisääntyneen maidontuoton vuoksi lisätä. Juoksutusmahassa alkaa virhekäymisen seurauksena muodostua kaasua, joka nostaa mahan poimulle ylöspäin. Juoksutusmaha voidaan saada tyhjenemään ja paikoilleen kävelyttämällä lehmää tai kaatamalla se ja painelemalla mahaa. Vaiva uusiutuu helposti, koska kudos yleensä venyy ja jää tavallista veltommaksi. Leikkaushoidolla juoksutusmaha kiinnitetään vatsaontelon seinämään siten, että se ei enää pääse liikkumaan. Leikkaus voidaan yleensä tehdä navetassa. Muilla märehtijöillä juoksutusmahan kiertymät ovat erittäin harvinaisia. Juoksutusmahaan voi huonoissa kasvatusolosuhteissa muodostua mahahaava, joka vastaa ihmisen mahahaavaa.
Melaniemi
Melaniemi on osittain 1980-luvulla rakennettu omakotialue Vaasassa. Vaasan kaupunki osti metsät Strömberg Oy:ltä ja myi ne omakotitonteiksi. Alueella on edelleen paljon luonnonvaraista metsää ja hyvät ulkoilumahdollisuudet. Matkaa Vaasan keskustaan on noin viisi kilometriä.
Vaasan kaupunginhallinnon tilastoalueista Melaniemi kuuluu Huutoniemen suuralueeseen. Vuonna 2013 Melaniemen alueella oli 1 886 asukasta.
Melaniemen itäpuolella sijaitsee kaupunginosa nimeltä Itä-Melaniemi. Käytännössä vakiintuneessa puhekielessä Melaniemellä tarkoitetaan yleensä näitä kumpaakin kaupunginosaa, eikä moni kuntalainen edes tiedä, että osa "Melaniemestä" onkin eri kaupunginosaa.
Sietoalue
Sietoalue on jollekin eliölle sopiva vaihteluväli tietyn ympäristötekijän suhteen. Näitä ympäristötekijöitä ovat esimerkiksi lämpötila, UV-säteily ja maaperän ravinteet.
Grahn, Hedman & Wasastjerna
thumb|Grahn, Hedman & Wasastjerna 1895 Grahn, Hedman & Wasastjerna oli suomalainen Helsingissä vuosina 1892–1905 toiminut arkkitehtitoimisto joka oli aikanaan Suomen suurin. Toimiston perustivat vastavalmistuneet arkkitehdit Karl Gustaf Grahn, Ernst G. Hedman ja Knut Wasastjerna. Toimistossa työskentelivät myös ruotsalaiset arkkitehdit John Settergren ja Gustaf Adolf Lindberg. Toimisto suunnitteli useita merkittäviä rakennuksia Helsinkiin ja myös muualle Suomeen.
Inderjeet Singh
Inderjeet Singh (s. 19. huhtikuuta 1988) on intialainen kuulantyöntäjä. Hänen ennätyksensä on maaliskuussa 2015 Mangalurussa työnnetty 20,65 m.
Singh oli toinen vuoden 2013 kesäuniversiadeissa tuloksella 19,70 m. Vuonna 2014 hän työnsi pronssille Aasian kisoissa tuloksella 19,63 m.
Vuosi 2015 on Singhille menestyksekäs. Hän voitti sekä Aasian mestaruuden Wuhanissa työntämällä kisaennätyksen 20,41 m että kesäuniversiadit Gwangjussa työntämällä sielläkin kisaennätyksen 20,27 m. Hän pääsi myös Pekingin MM-kilpailujen finaaliin työntämällä karsinnan neljänneksi tuloksella 20,47 m. Finaalissa hän oli 11. työnnettyään tuloksen 19,52 m.
Kuluttaja
Kuluttaja voi tarkoittaa seuraavia asioita
Risto Köykkä
Risto Ensio Köykkä (s. 23. kesäkuuta 1962 Keuruu) on suomalainen runoilija.
Pitkäoja
Pitkäoja on kylä entisen Halikon kunnan alueella Salossa. Kylä sijaitsee syrjässä aivan Halikon keskiosissa suunnilleen Perälän ja Kydön kylien välissä. Pitkäojantie kulkee kylän halki Vaskiolta Juvan, Melkolan ja Pitkäojan halki Hajalaan.
Vaikka Pitkäoja sijaitsee aivan Halikonjoen läheisyydessä, se on saanut kylämuotoisen asutuksen vasta 1300- ja 1400-lukujen aikana. 1500-luvun ja vuonna 1780 toteutetun isojaon välisenä aikana kylästä on hävinnyt kantatiloja, joista on tähän päivään saakka säilynyt Perttula, Isotalo ja Vähätalo edelleen vanhalla kylämäellä. Pitkäoja on kuulunut muun Vaskion ohella Marttilan hallintopiiriin vuoteen 1860 asti, jolloin kunnallishallinto otettiin Halikossa käyttöön.
Pitkäojan laajan kyläalueen ydinalue sijaitsee Halikonjokeen laskevan Alustaojan varrella kylämäellä. Mäen länsipuolelta Alustaojaan laskee Myllyoja. Mäen ja ojien väliset alueet ovat peltomaata. Kylän rakennuskanta sijaitsee mäkien reunoilla. Mäistä korkein on Hiittenmäki. Kyläalue jatkuu pitkälle luoteeseen, jossa on pääasiassa laajaa suota.
Lähteet
60.4628°N, 22.98048°W
Johan Ekblad
Johan Ralf (Julle) Ekblad (s. 15. huhtikuuta 1960) on suomenruotsalainen muusikko, säveltäjä ja lauluntekijä. Hän on säveltänyt musiikkia lukuisille artisteille ja yrityksille. Vuosina 2002-2004 hän toimi Ylen BettinaS -shown kapellimestarina. Johan Ekblad on julkaissut vuonna 2003 levyn Fångade känslor ja Unbalanced Horizon Painter vuonna 2010. Johan Ekblad esiintyy monissa eri kokoonpanoissa, mm. Fratres, HypeZen ja HottFile -yhtyeissä. Hän omistaa Espoossa toimivan Boomsounds -nimisen ohjelmatoimiston.Boomsounds
Island
Island voi tarkoittaa seuraavia:
Philibert Tsiranana
Philibert Tsiranana (12. lokakuuta 1912 – 16. huhtikuuta 1978) oli madagaskarilainen poliitikko ja maansa ensimmäinen presidentti.
Tsiranana syntyi Mahajangan maakunnassa Madagaskarin pohjoisella rannikolla. Hän oli etniseltä taustaltaan tsimihety. Tsiranana opiskeli Ranskassa ja toimi Tananarivem teknisen koulun opettajana. Hän nousi Madagaskarin parlamentin alahuoneeseen. Tsiranana sai vuonna 1956 yhden Madagaskarin kolmesta paikasta Ranskan kansalliskokouksessa.
Tsiranana oli mukana perustamassa maltillista sosiaalidemokraattipuoluetta, joka kannatti Madagaskarin itsehallinnollisuutta. Hänestä tuli maansa pääministeri vuonna 1958.
Popliini
Popliini (ransk.) on tiukkaloiminen, tavallisesti merseroitu puuvillakangas (myös muita materiaaleja voidaan käyttää, kuten silkkiä tai villaa), jossa on hienoja ripsiraitoja. Popliinia valmistetaan ohuista keskipaksuihin laatuihin. Loimilankoja paksummasta kudelangasta muodostuu kankaan pintaan hentoja kohoraitoja - ripsiraitoja.
Eripaksuisia popliinikankaita käytetään paidoissa, päällystakeissa, housuissa, jakuissa jne.
Philibert Tsiranana
Tsirananan poika Philippe oli ehdolla Madagaskarin presidentinvaalissa 2006.
Unholy Blessings
Unholy Blessings on suomalaisen black metal -yhtye Beheritin materiaalista koostettu bootleg, joka julkaistiin vuonna 1993.
Kokoelma sisältää demot The Seventh Blasphemy (1990), Demonomancy (1990) ja Promo 92 (1992) sekä EP:n Dawn Of Satans Millennium (1990). Loput viisi liveraitaa on poimittu 20. lokakuuta 1990 järjestetystä konsertista.
Villers-lès-Nancy
Villers-lès-Nancy on kunta Koillis-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee aivan Nancyn kaupungin vieressä.
Kunnan alueella on useita linnoja, kuten 1600-luvulta peräisin oleva Château de Madame de Graffigny sekä Château de Rémicourt, jonka alkuperä juontaa 1200-luvulle. Château et Domaine de l'Asnée on rakennettu 1800-luvulla ja siellä on pidetty seminaaria.
Timo Kytölä
Timo Kytölä on suomalainen kitaristi. Hän vaikutti hard rock -yhtye Ancarassa ja on sen toinen perustajajäsen.
John J. Carty
John Joseph Carty (14. huhtikuuta 1861 – 27. joulukuuta 1932) oli yhdysvaltalainen sähköteknikko, joka kehitti puhelinjohtojen tekniikkaa.
Krzysztof Charamsa
pienoiskuva|Krzysztof Charamsa. Krzysztof Olaf Charamsa (s. 5. elokuuta 1972) on puolalainen pappi. Hän on palvellut Vatikaanissa pappina.
Charamsa aiheutti kohua kertomalla 3. lokakuuta 2015 päivää ennen katolisen kirkon piispainsynodin täysistuntoa olevansa homoseksuaali. Hän esiintyi mediassa espanjalaisen miesystävänsä kanssa. Katolinen kirkko ilmoitti välittömästi tiedon tultua julkisuuteen erottaneensa Charamsan katolisen kirkon uskonopin kongregaatiosta. Kongregaatiossa Charamsa toimi vuodesta 2003 lähtien.
Ratkaisija
Ratkaisija (engl. The Closer) on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka kertoo Los Angelesin poliisin henkirikoksia tutkivasta yksiköstä.
Tuotanto
Sarjan päähenkilö on apulaispoliisipäällikkö Brenda Leigh Johnson, jota esittää näyttelijä Kyra Sedgwick. Sedgwick voitti roolistaan Golden Globe -palkinnon vuonna 2007 ja Primetime Emmy -palkinnon vuonna 2010. Ennen voittoaan Sedgwick oli kuusi kertaa Emmy-ehdokkaana.
Sarja alkoi Yhdysvalloissa vuonna 2005 ja päättyi vuonna 2012 seitsemän tuotantokauden jälkeen. Muita pidempi viimeinen tuotantokausi pohjusti spin-off-sarjaa Rikoksista pahin. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa TNT-kanavalla. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3.
Canary Wharfin metroasema
Vaikka metroasemalla on sama nimi kuin Docklands Light Railwayn vastaavalla, ne eivät kuitenkaan ole yhteydessä toisiinsa suoraan, tosiasiassa Heron Quaysin asema DLR:llä on lähempänä kuin Canary Wharfin, joten Lontoon liikennelaitoksen kartat osoittavat näiden kolmen aseman väliset kävely-yhteydet. Kaikki kolme ovat yhteydessä toisiinsa maanalaisen ostoskeskuksen kautta.
Pokaakku
Pokaakku (Bokak, Bokaak, Pokak, Taongi) on atolli Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu Marshallinsaarille.
Pokaakkuun kuuluu 11 saarta. Niistä suurimmat ovat nimiltään Sibylla ja Kamome.
Pokaakkun sijainti on melko syrjäinen eikä siellä ole ihmisasutusta. Pokaakkun pinta-ala on ainoastaan 3,2 neliökilometriä.
Espanjalainen Alonso de Salazar löysi atollin vuonna 1526.
Jurveliuksen talo
thumb|250px|Jurveliuksen talo kesällä 2008. thumb|250px|Jurveliuksen talo 1990-luvulla. Jurveliuksen talo sijaitsee Oulussa Kauppatorin laidalla Rantakadun ja Kauppurienkadun kulmassa.
Jurveliuksen talo on Oulun vanhimpia puutaloja. Rakennuksen ensimmäisen osan Kauppurienkadun varrelle rakennutti kauppias J.W. Callmeijer vuonna 1828. Rantakadun osuus valmistui vuonna 1845, ja rakennuksessa oli nyt 12 huonetta, alkuperäisen viiden sijaan. Vuonna 1900 rakennusmestari F.K Jurvelius, säveltäjä Aatto Jurveliuksen isä, muutti tiilisen kellarikerroksen liiketiloiksi, ja pidensi Kauppakadun puoleisen osan kiinni viereiseen rakennukseen. Jurveliuksen omistuksessa rakennukseen tuotiin yhtenä ensimmäisistä asuinrakennuksista Oulussa sähkövalo, kun kadun toiselle puolelle vuonna 1901 valmistuuneeseen Oulun kauppahallin sähkövalojen asennuksen yhteydessä myös rakennusmestari Jurvelius sai yhteyden sähköverkkoon.
Rakennuksen omistus siirtyi rakennushallitukselle vuonna 1994, ja edelleen Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiölle. Opiskelija-asuntosäätiö remontoi talon opiskelija-asunnoiksi ja alakerran liiketilan ravintolaksi vuosina 1997–1998. Suunnittelusta vastasi arkkitehtitoimisto Jukka Laurila. Vuonna 1999 asuntosäätiölle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, talon onnistuneesta ja perinteitä kunnioittavasta perusparannuksesta. Talo on saanut nimensä säveltäjä Aatto Jurveliuksen mukaan, joka omisti sen.
Jurveliuksen talon alakerrassa toimi vuoteen 2012 saakka eräänä Suomen parhaimmista ravintoloista tunnetuksi tullut Ravintola Matala. Talossa on ollut kahvilatoimintaa ainakin 1920-luvulta lähtien. Kahvila tai keskiolutravintola on paikalla toiminut ainakin nimillä Torikahvila ja Rantabaari, mutta jo 1940–1950-luvuilla paikkaa kutsuttiin "Matalaksi". Huonomaineinen paikka toimi ainakin 1980-luvun puoleen väliin asti. Nykyisin talossa toimii ravintola Toripolliisi.
Delorsin komissio
Delorsin komissio oli Euroopan komissio, jonka toimikausi kesti 7. tammikuuta 1985–24. tammikuuta 1995. Komissioiden puheenjohtajana toimi ranskalainen Jacques Delors.
Österstjernan
Purjealuksesta vastaa osakeyhtiö ja toimintaa pyörittää taustayhdistys (Yhdistys ry Österstjernan rf), joka omistaa enemmistön purjealuksen varustajana toimivasta osakeyhtiöstä. Aluksen kotisatama on Loviisan Laivasilta, jossa se myös talvehtii useimmat vuodet.
Österstjernan on rekisteröity huvi-alukseksi. Sen pää-asiallisena toimintana on huvipurjehdukset lähinnä itäisellä Suomenlahdella, niin yhdistyksen omilla matkoilla kuin myös charterkäytössä. Yhdistys on keskittynyt nuorisotyöhön ja purjehdusperinteiden ylläpitoon.
Daihatsu Charade
Daihatsu Charade on japanilaisen Daihatsun pikkuautomalli, jota valmistettiin 1977−2000. Charadea edelsi Daihatsu Consorte ja sen korvasi Sirion. Mallia tehtiin neljää eri sukupolvea, joita kaikkia tuotiin myös Suomeen: viimeistä sukupolvea tosin vain muutamia kappaleita aivan valmistuksen loppupäästä, kun merkin maahantuonti alkoi uudestaan sen päätyttyä laman seurauksena 1993.
Ensimmäinen sukupolvi (G10, G20; 1977–1983)
Suomen-versioissa molempia liikutti sama kolmisylinterinen ja yksilitrainen bensiinimoottori, joka tuotti 56 hevosvoimaa pyörimisnopeudella 5600 kierrosta minuutissa. Sittemmin, 2010-luvulla, kolmisylinteriset moottorit ovat yleistyneet pikkuautojen voimanlähteinä, mutta 1970-luvun lopussa niitä ei juuri tavattu. Daihatsun tapauksessa ratkaisuun päädyttiin suunnittelun tavoitteista johtuen: haluttiin noin 1000 kuutiosenttimetrin moottori, jonka iskusuhde on noin 1. Nelisylinterisessä tämä olisi johtanut ahtaisiin palotiloihin ja siten heikompaan hyötysuhteeseen. Kolmisylinterisyydellä saatiin suuremmat sylinterit sekä pienempi moottorilohko. Kolmisylinteriselle moottorille tyypillinen epätasainen käynti tasattiin kampiakseliin nähden vastakkaiseen suuntaan pyörivällä tasapainotusakselilla.
Suomen lehdissä
30 tuhannen kilometrin kestotestissään Tuulilasi piti Charadea "mekaniikaltaan hyvin tehtynä", mutta sisustuksen laatu sai moitteet. Daihatsun 40 980 markan hintaa pidettiin melko hintavana kokoiseksensa; Charade oli näinä vuosina lyhyin Suomessa myytävä uusi auto, ja vain muutaman tuhannen markan lisäpanostuksella sai jo esimerkiksi merkittävästi tilavamman, viisipaikkaisen Talbot Horizonin.
Kuohenmaa
pienoiskuva|Elokuun ilta Kuohenmaalla. Kuohenmaa on Kangasalan osa-alue, kylä ja kaupunginosa 20, joka sijaitsee Kangasalla seututie 310 (Kaarina Maununtyttären tie) varrella lähellä Valkeakosken rajaa. Kuohenmaasta on matkaa Kangasalan keskustaan noin 20 kilometriä ja Valkeakosken keskustaan noin 15 kilometriä. Kuohenmaassa on lähes 200 asukasta. Kylälle on muuttanut paljon nuoria lapsiperheitä. Vakituisia asuntoja on hiukan alle 70. Kuohenmaalla toimii Kangasalan Kisan Kuohenmaan-Haapaniemen alaosasto, Kuohenmaan kyläyhdistys sekä Etelä-Kangasalan metsästysseura. Kuohenmaa valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi 2015. Kuohenmaalla on paljon kylätoimintaa ja talkootyötä. Kuohenmaalla sijaitsee Kuohenmaan vanha kyläkoulu, tanssilava ja Rissan laavu ja veneranta.
Telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 2010
Vuoden 2010 telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Birminghamissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa 21. huhtikuuta – 2. toukokuuta. Yksilökilpailun moniottelut eivät kuuluneet kisojen ohjelmaan.
Daihatsu Charade
Toinen sukupolvi (G11; 1983–1987)
Ulkomuotoa päivitettiin hiukan nykyaikaisemmaksi 1985. Samalla moottorivalikoimaan tuli myös uutuutena turboahdettu versio kolmisylinterisestä dieselmoottorista. Samana vuonna esiteltiin myös 54kW Charade 926 Turbo ja 88kW 926R, molemmat litran bensaturboja.. Alle litran iskutilavuudella diesel-Daihatsu oli aikanaan ainoa ensimmäisen veroluokan dieselauto Suomessa. Turboversion ECE-normin mukainen maantiekulutus oli vain 3,6 litraa sadalle kilometrille, mutta varsinkin turbodieselin lisähinta bensiiniversioon nähden (69 900 markkaa vs. 42 900 mk) oli useimmille liikaa.
Moottorit
Yleisestä linjasta poikkeava oli myös Maanteho Oy:n tarjoama moottorivalikoima, joka koostui kahdesta kolmisylinterisestä bensiinimoottorista, joiden molempien tilavuus oli 993 cm3. TS- ja CS-varustelutasojen yhteydessä moottori oli 52-hevosvoimainen, mutta GTti-erikoismallissa samasta voimanlähteestä otettiin välijäähdytetyn turbon, polttoaineen suorasuihkutuksen ja neliventtiilitekniikan avulla 101 hevosvoimaa. 1989 kolmisylinteristen mallien oheen esiteltiin nelisylinterinen, 1,3-litrainen bensiinimoottori. Kannessa oli 16 venttiiliä, ja polttoainetta koneeseen suihkutettiin sähköisesti ohjatulla Nippondenso EFI-ruiskulla. Koska mukana oli myös kärjetön sytytys ja kolmitoimikatalysaattori, saatettiin puhua kokoluokassaan jo hyvin modernista voimalinjasta. Moottorin tehokkuus (90 hv), laaja vääntöalue ja tasainen toiminta tekivät Charadesta huomattavan helpon ja ripeän ajettavan. Toisaalta varustelu pysyi moottorin uusimisesta huolimatta varsin askeettisena.
Arvostelumenestys
Suomen markkinoilla kolmannen sukupolven Charade oli eräänlainen väliinputoaja. Erityisesti tämä korostui porrasperäisessä mallissa, joka oli kuin "pesussa kutistunut perheauto"; se ei pystynyt riittävästi erottumaan ulkonäöllään tai tuoteprofiilillaan vahvojen japanilaisisten Toyotan, Nissanin ja Mazdan joukossa, mutta eurooppalaisten autojen ystävät luokittelivat sen mielessään vain tyypilliseksi japanilaisautoksi. Hinnaltaan kolmisylinteriset perusmallit (TS 56 800 markkaa, viisivaihteinen ja -ovinen CS 64 800 mk vuonna 1988 ) olivat muutaman tuhannen markan verran kilpailijoitaan huokeampia, kun taasen 1,3-litraiset olivat jo modernin moottoritekniikkansa vuoksi kilpailijoitansa kalliimpia (75 900 mk vuonna 1990 ).
Koeajoartikkelit ja pikkuautovertailut antoivat keskenään hyvin samansuuntaisia arvioita. Tarkkaa ohjausta kehuttiin, joskin uraherkkyyttä pidettiin pienenä ongelmana. Alustan ja jousituksen ominaisuuksia pidettiin yleisesti erinomaisina, kunhan tie vain on kestopäällysteinen ja riittävän sileä; kova ja lyhytjoustoinen jousitus välittää tien pinnankarheudenkin kuljettajan takamukseen ja sormenpäihin. Pikkuautovertailunsa loppuarvostelussa Tekniikan Maailma pitikin Charade 1,3i TS -mallia joukon "rata-automaisimpana": moottori on "väkivahva" ja suorituskyky "melkoinen", mutta alusta on kivikova, varustelu karua ja äänieristys heikko. Askeettisesta varustuksesta huomioitiin erityisesti takalasinpyyhkimen, tuulilasinpyyhkimen tihkukytkimen ja istuimenlämmittimien puute, vain ulkoa avaimella aukeava polttonestesäiliö ja takakontti, sekä ulkopeilit, joita voi säätää vain auton ulkopuolelta hylsyavaimen avulla. Pienemmällä, kolmesylinterisellä moottorilla varustettuja malleja pidettiin yllättävän pystyvinä, säästäväisinä, ja omaleimaisessa käyntiäänessä kuultiin Porschenkin kaikuja.
Pienten urheiluautojen vertailussa litrainen Charade GTti näytti suorituskyvyllään pitkää nenää kilpailijoilleen, joiden konehuoneessa oli yli puolta suurempia, 1,6-litraisia moottoreita. 50 tuhannen kilometrin kestotestin loppuraportissa Tekniikan Maailma toteaa GTti:n jakavan koekäyttäjien mielipiteet voimakkaasti ja arvioi sen olevan auto, jonka hankkimista "tuskin kukaan ajatteleekaan ajaakseen [sillä] normaalin pikkuauton tapaan".
Tsaarin kanuuna
thumb|250px|Tsaarin kanuuna Tsaarin kanuuna on valtava kanuuna, jonka valmistamisen Venäjän tsaari Fjodor I määräsi vuonna 1586. Andrei Tšohovin valama kanuuna painaa noin 38 tonnia ja se on 5,34 metriä pitkä. Sen kaliiperi on 890 mm. Kanuunaa ei uskota käytetyn sotilaallisessa käytössä vaan se oli näyte sotilaallisesta mahdista ja insinööritaidosta. Kanuuna sijaitsee Moskovan Kremlissä Tsaarin kellon läheisyydessä.
Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Tsaarin kanuuna on maailman suurin haupitsi.
Aiheesta muualla
55.751°N, 37.618°W
Georges Danton
thumb|Georges Danton, tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva vuodelta 1792. Georges Jacques Danton (26. lokakuuta 1759 Arcis-sur-Aube – 5. huhtikuuta 1794 Pariisi) oli ranskalainen vallankumousmies ja asianajaja. Taitavana puhujana tunnettu jakobiinijohtaja Danton oli Ranskan suuren vallankumouksen keskivaiheen vaikutusvaltaisimpia toimijoita, jolla oli keskeinen rooli monarkian kumoamisessa ja ensimmäisen tasavallan perustamisessa syksyllä 1792. Hän oli tasavallan ensimmäinen oikeusministeri syksyllä 1792 sekä yhteishyvän valiokunnan johtava hahmo sen toiminnan alkuaikoina huhti–heinäkuussa 1793, mutta joutui jyrkemmän Maximilien de Robespierren syrjäyttämäksi. Terrorin aikana Danton ryhtyi vastustamaan poliittisia puhdistuksia, joten Robespierre järjesti hänet tuomituksi kuolemaan. Dantonia syytettiin myös korruptiosta, mikä myöhempien historiantutkijoiden mukaan ilmeisesti olikin totta.
Nousu kuuluisuuteen
Georges Dantonin vanhemmat olivat asianajaja Jacques Danton ja tämän toinen vaimo Marie-Madeleine Camus. Isä työskenteli syyttäjänä Arcis-sur-Auben voutikunnassa (bailliage), mutta kuoli jo 1762. Danton aloitti koulunkäyntinsä Champagnessa ja kävi vuosina 1773–1775 oratoriaanien koulua Troyes’ssa. Hän valmistui lakimieheksi vuonna 1784 Reimsin yliopistosta ja työskenteli Pariisin syyttäjänvirastossa. Vuonna 1787 Danton nai varakkaan pariisilaisen kahvilanomistajan tyttären Antoinette Charpentier’n ja osti myötäjäisrahoilla itselleen viran kuninkaan neuvostosta (Conseil du Roi). Hän perusti toimistonsa Pariisin rue des Cordeliers -kadun varrelle.
Danton ei osallistunut vuoden 1789 säätykokouksen vaalikampanjointiin, mutta hän oli mukana vallankumouksen lähtölaukaukseksi muodostuneessa Bastiljin valtauksessa heinäkuussa 1789. Hän liittyi paikalliseen porvarikaartiin ja lokakuussa 1789 hänet valittiin Pariisin vanhan kordelieerikirkon naapurustosta muodostetun Cordeliersin piirin puheenjohtajaksi. Hän tutustui tässä asemassa muun muassa Jean Paul Marat’han ja Camille Desmoulinsiin, joiden kanssa hän perusti keväällä 1790 paikallisen poliittisen keskustelukerhon, ”Ihmis- ja kansalaisoikeuksien ystävien seuran” eli niin sanotun Kordelieeriklubin (Club des Cordeliers). Danton valittiin tammikuussa 1790 Pariisin kommuunin väliaikaiseen kaupunginvaltuustoon, mutta ei tullut valituksi syyskuussa varsinaiseen valtuustoon. Tammikuussa 1791 hänet valittiin Pariisin departementin hallintoon, mutta hän ei saavuttanut siellä vaikutusvaltaa. Sen sijaan hänen maineensa kasvoi vähitellen esiintyjänä jakobiiniklubissa. Hän muun muassa puolusti Marat’ta, kun tätä uhkasi pidätys. Vallankumouksen alkuaikana Dantonilla ei ollut johdonmukaista poliittista linjaa ja hänen huhuttiin olleen Orléansin herttuan agentti.
Danton astui esiin tasavaltalaisuuden lipunkantajana kuningas Ludvig XVI:n kesäkuun 1791 epäilyttävän pakoyrityksen jälkeen. Danton ei tosin allekirjoittanut kordelieerien nimissä heinäkuussa 1791 julkaistua vetoomusta, jossa vaadittiin Ludvig XVI:n kruunustaluopumista, mutta hänen puheidensa arveltiin vaikuttaneen Marskentän verilöylyyn johtaneen tasavaltalaisten mielenosoituksen syntyyn. Sen jälkeen Danton pakeni joksikin aikaa Lontooseen Englantiin. Hän palasi Ranskaan syyskuussa 1791 yleisen armahduksen myöntämisen jälkeen ja oli lakiasäätävän kansalliskokouksen vaaleissa Théâtre français’n vaalipiirin valitsijamiehenä. Joulukuussa 1791 hänet nimitettiin Pariisin kommuunin prokuraattorin toiseksi apulaiseksi. Dantonin maine suosittuna ”kansantribuunina” sai alkunsa keväällä 1792, kun hän arvosteli puheissaan monarkistisia poliitikkoja kuten kenraali La Fayettea. Danton muistetaan yleensäkin juuri terävistä ja tulisista puheistaan, pauhaavasta äänestään ja jykevästä olemuksestaan, jotka tekivät hänestä suositun melko rumasta ulkonäöstään huolimatta. Hän oli taitava innostamaan Pariisin rahvasta, sanskulotteja. Häntä kutsuttiin ”kansan Mirabeauksi”.
Tasavallan perustaminen ja oikeusministerikausi
thumb|upright=1.2|Pariisilaiset kansanjoukot piirittävät Tuileries’n kuninkaallista palatsia 10.8.1792, aikalaispiirros. Danton ei ilmeisesti osallistunut lainkaan kesäkuun 20. päivän 1792 mielenilmauksiin, joiden yhteydessä pariisilainen väkijoukko tunkeutui kuninkaalliseen Tuileries’n palatsiin. Sen sijaan hän oli mukana 10. elokuuta tapahtuneessa kansannousussa, jonka yhteydessä palatsi vallattiin ja kansalliskokous painostettiin erottamaan Ludvig XVI valtaistuimelta. Dantonin osuus tapahtumassa ei ole täysin selvä, mutta hän sai yksittäisistä henkilöistä suurimman kunnian monarkian kumoamisesta ja kerskaili myöhemmin järjestäneensä sen kokonaan. Hänen tiedetään jakaneen kansannousupäivän aikana ohjeita Pariisin kaupungintalolla. Kansalliskokous joka tapauksessa nimitti hänet välittömästi oikeusministeriksi ja hänestä tuli uuden toimeenpanevan neuvoston (Conseil exécutif) eli Ranskan hallituksen vahva mies. Muut ministerit edustivat maltillisten tasavaltalaisten girondistipuoluetta, Danton oli hallituksen ainoa jakobiini. Hän järjesti virkanimityksiä ystävilleen kuten Desmoulinsille.
Danton kannatti alkuaan vallankumoussodan pikaista päättämistä neuvottelurauhaan. Sotaan Ranskaa vastaan liittynyt Preussi valtasi elokuun lopulla 1792 Longwyn, ja vihollisjoukkojen komentaja, Braunschweigin herttua Kaarle Vilhelm Ferdinand uhkaili julistuksissaan Pariisin asukkaita. Danton alkoi nyt vastustaa Ranskan hallituksessa perääntymissuunnitelmia ja laati hallituksen nimissä annetun julistuksen, jolla kansalaisia kutsuttiin taisteluun. Kun 2. syyskuuta saapui tieto piiritetyn Verdunin kukistumisesta, Danton piti kansalliskokouksessa yhden kuuluisimmista puheistaan, jossa hän vaati ”rohkeutta ja yhä enemmän rohkeutta” isänmaan pelastamiseksi vihollisilta. Ranskan pian saavuttama voitto Valmyn taistelussa käänsikin sotaonnen ja lisäsi Dantonin suosiota. Myöhemmin hän kääntyi sille kannalle, että vallankumouksen suojelemiseksi Ranskan olisi puolustettava ”luonnollisia rajojaan”, vaikka se merkitsisi sodan pitkittämistä.
Koska vihollisen tiedettiin tukevan Ranskan rojalisteja, Danton yllytti puheissaan ranskalaisia kääntymään rojalisteja vastaan osana henkistä vastarintaa. Syyskuun 2.–6. päivänä 1792 Pariisissa tapahtuivat niin sanotut syyskuun murhat, kun raivokkaat vallankumoukselliset väkijoukot surmasivat vankiloissa joukoittain poliittisia vankeja. Kyseessä oli ilmeisesti suunnittelematon spontaani tapahtuma, mutta Dantonia syytettiin murhien tahallisesta lietsomisesta. Joka tapauksessa hän ei ainakaan puuttunut tapahtumiin. Tämä rikkoi hänen välinsä väkivaltaisuuksia vastustaneiden girondistien kanssa. Danton valittiin 6. syyskuuta Pariisin edustajana uuteen kansalliskonventtiin, jossa hän liittyi tasavaltalaisten vasenta siipeä edustaneeseen vuoripuolueen edustajaryhmään, mutta yritti sovitella girondistien ja vuoripuolueen riitaisiksi muuttuneita välejä. Kun hän jätti oikeusministerin tehtävät 6. lokakuuta, girondistit vaativat häntä tekemään julkisen selonteon ministerikaudestaan. Ilmeni, että Danton oli käyttänyt 200 000 livreä valtion varoja tuntemattomiin salaisiin menoihin. Nöyryyttävä paljastus katkeroitti häntä.
Kohti valtataistelua
Danton tuki aluksi uuden yhteishyvän valiokunnan linjaa useimmissa asioissa, mutta ajautui pian kasvaviin erimielisyyksiin sen kanssa. Danton halusi rauhoittaa ja vakauttaa vallankumouksen, Robespierre tukijoineen pyrki viemään sitä entistä radikaalimpaan suuntaan. Dantonista tuli kordelieerien piiristä nousseiden maltillisten indulgenttien (indulgents) ryhmän johtohahmo, missä hän kykeni hyödyntämään kansanjohtajan asemaansa. Kun hänet olisi valittu uudelleen yhteishyvän valiokuntaan 6. syyskuuta 1793, hän kieltäytyi ottamasta paikkaa vastaan. Danton oli keväällä 1793 tukenut konventissa vallankumoustuomioistuimen perustamista, mutta syksyn kuluessa hän alkoi yhä voimakkaammin kammoksua vallankumouksen edistämistä terroripolitiikalla. Hän vetäytyi aluksi itse poliittisesta elämästä ja jätti hallituksen kritisoinnin ystäviensä harteille. Girondistien oikeudenkäynnit ja teloitukset lokakuussa 1793 järkyttivät Dantonia, mutta hän ei yrittänyt puuttua tapahtumien kulkuun. Hän pyysi 12. lokakuuta lomaa kansalliskonventista ja matkusti synnyinseudulleen Arcis-sur-Aubeen, mutta palasi Pariisiin jo 21. marraskuuta ja aktivoitui uudelleen politiikassa. Robespierre oli sillä välin kuitenkin ehtinyt heikentää hänen vaikutusvaltaansa.
Dantonin ensimmäinen vaimo Antoinette kuoli vuonna 1793, mutta hän avioitui vain muutamaa kuukautta myöhemmin Louise Gély -nimisen 16-vuotiaan naisen kanssa.
Viimeiset vaiheet ja oikeudenkäynti
Danton vältti yhä suoraa yhteenottoa Robespierren kanssa, sillä hän vastusti vielä voimakkaammin yhteishyvän valiokunnan radikaaleinta linjaa edustanutta Jacques Hébertiä ja tämän kannattajia, hébertistejä, ja päätti liittoutua muun valiokunnan kanssa heitä vastaan. Danton vastusti esimerkiksi yksityiseen omistusoikeuteen puuttumista. Hän tuki yhteishyvän valiokuntaa myös sen asettuessa kristinuskonvastaisen liikkeen ylilyöntejä vastaan, sillä hän vastusti kirkon ja valtion eroa. Kun Danton 1. joulukuuta 1793 ilmoitti puheessaan radikaalien vallankumouksellisten ajan olevan ohi, häntä alettiin julkisuudessa pitää maltillisen ja ”lempeyttä” vaativan opposition johtajana. Hän tuki Camille Desmoulinsin perustamaa lyhytikäistä Le Vieux Cordelier -lehteä, jossa avoin kritiikki ulotettiin myös Robespierreen ja tämän hallinnon koko politiikkaan.
thumb|left|Dantonin vangitsemismääräys, allekirjoittajina mm. [[Maximilien de Robespierre|Robespierre, Saint-Just, Couthon, Carnot, Collot d’Herbois, Billaud-Varenne ja Barère de Vieuzac.]] Kun näytelmäkirjailija ja poliitikko Philippe Fabre d’Églantine pidätettiin tammikuussa 1794, Danton yritti pelastaa hänet vaatimalla julkista oikeudenkäyntiä kansan edessä. Ranskan Itä-Intian kauppakomppanian lakkauttamisen yhteydessä lahjuksia vastaanottaneen Fabre d’Églantinen puolustaminen oli varomatonta, koska se altisti Dantonin vihollistensa kuten hébertistien ja ”raivopäiden” (enragés) hyökkäyksille. Häntä alettiin jo suoraan uhkailla kansalliskonventin istunnoissa. Robespierre päätti kuitenkin tuhota ensin äärivasemmiston, joten maaliskuussa 1794 Hébert lähimpine tukijoineen vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Dantonin ryhmä luuli tämän merkitsevän suunnanmuutosta ja voimisti esiintymisiään.
Danton ei kuunnellut saamiaan varoituksia, sillä hän uskoi olevansa koskematon. Hänet ja hänen lähimmät ystävänsä kuitenkin vangittiin 29.–30. maaliskuuta, vain viisi päivää hébertistien teloituksen jälkeen. Iskun oli valmistellut Robespierren oikea käsi, Louis Antoine de Saint-Just, ja sitä vaativat yhteishyvän valiokunnassa Saint-Justin ohella erityisesti Jean-Marie Collot d’Herbois, Jean Nicolas Billaud-Varenne ja Bertrand Barère de Vieuzac, jotka taivuttelivat vastahakoisen Robespierren. Kansalliskonventissa enää vain Louis Legendre uskalsi puolustaa Dantonia.
Danton joutui vallankumoustuomioistuimen eteen 2. huhtikuuta 1794. Oikeudenkäynnissä oli yhteensä 17 syytettyä, mukaan lukien Desmoulins, Fabre d’Églantine, Delacroix, Hérault de Séchelles, Chabot, kenraali Westermann ja eräitä ulkomaalaisia. Dantonia syytettiin muun muassa palvelusten myymisestä vastavallankumouksellisille, ja hänen epäilyttävän nopean rikastumisensa väitettiin olevan todiste korruptiosta. Hän puolusti itseään oikeudessa niin taitavasti, että näytösoikeudenkäynniksi tarkoitettu juttu uhkasi kääntyä hänen edukseen. Syyttäjä Antoine Quentin Fouquier-Tinvillen pyynnöstä Saint-Just ajoi kesken oikeudenkäynnin kansalliskonventissa läpi uuden lain, jonka mukaan ”oikeutta loukkaavalta” syytetyltä voitiin kieltää puheenvuorojen käyttäminen oikeudessa. Saadakseen sen hyväksyttyä Saint-Just keksi kesken oikeudenkäynnin uusia syytteitä, joiden mukaan Desmoulinsin vaimo Lucile Desmoulins olisi juonitellut vastavallankumouksellista vankilakapinaa.
Danton ja muut syytetyt tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinilla 5. huhtikuuta. Mestauslavalle vietäessä Danton julisti Robespierren seuraavan pian hänen perässään, mikä osoittautui kaukonäköiseksi ennustukseksi. Viimeisinä sanoinaan Danton sanoi pyövelille: ”Näytä päätäni kansalle! Se kyllä maksaa vaivan!”.
Jälkimaine
thumb|Auguste Parisin veistämä Dantonin patsas Pariisissa. Danton koki Ranskassa julkisen maineenpalautuksen toisen keisarikunnan aikana, ja kolmannen tasavallan aikana 1800-luvun lopulla hänestä tehtiin suoranainen kansallissankari. Hänen henkilönsä on kuitenkin ollut hyvin kiistelty. Poliittisten vastustajien syytöksiä Dantonin korruptiosta ja lahjottavuudesta ei voitu todistaa hänen elinaikanaan, mutta myöhemmin niitä on pidetty tosina; monarkian aikana hän ilmeisesti toimi hovin maksettuna tiedottajana. 1900-luvun alkupuolen ranskalaisten historioitsijoiden arviot Dantonista vaihtelivat laidasta laitaan: Alphonse Aulard piti häntä suurimpana vallankumousajan sankarina, kun taas Albert Mathiez’n mukaan hän oli turmeltunut, politiikassaan horjuva ja Orléansin suvun päämäärien välikappale.
Dantonille pystytettiin vuonna 1888 patsas Arcis-sur-Aubeen ja vuonna 1891 Pariisiin. Saksalainen Georg Büchner kirjoitti Dantonista vuonna 1835 näytelmän Dantonin kuolema. Gottfried von Einem sävelsi sen pohjalta samannimisen oopperan vuonna 1947. Puolalaisen Andrzej Wajdan vuonna 1982 ohjaamassa elämäkertaelokuvassa Danton nimikkohenkilöä näyttelee Gerard Depardieu.
Täysosuma (vuoden 1941 elokuva)
Täysosuma on Hannu Lemisen ohjaama salonkikomedia vuodelta 1941. Elokuva on Lemisen esikoisohjaus.
Veikkauksessa voittanut konekirjoittajatar Pirkko Kyllinen (Ansa Ikonen) palkkaa ylivahtimestari Aku Karppalan (Aku Korhonen) esiintymään kauppaneuvosisänään. Tarina liikkuu kahden kerroksen väen, ylä- ja alaluokan, parissa.
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva sai kielteisiä arvioita, kuten Uuden Suomen M. V.:ltä, joka ei pitänyt elokuvaa täysosumana, sillä ”se ei ole jaksanut maaliin saakka”. Marja Linturin (Helsingin Sanomat) mukaan se on ”tyypillinen SF:n iloittelu”. Hans Kutter (Hufvudstadsbladet) toteaa kuitenkin, että Leminen on ”kunnianhimoinen, hänellä on laaduntajua”. Myös Olavi Vesterdahl (Aamulehti) kiittää, että Leminen on saanut elokuvaan ”hilpeän ja kevyen hengen, joka paikka paikoin saavuttaa kerrassaan nautittavan veikeän ja huvittavan ilmapiirin.”
Myöhemmpien televisioesitysten yhteydessä erään kriitikon mukaan elokuvan alkupuolella on notkeaa komiikkaa. Elokuvassa on myös todettu olevan harvinaislaatuista kansainvälisyyttä, ja kiittäen kriitikko toteaa, että korostetun luokkatietoisissa miljöissä sukkuloivassa elokuvassa ei idylliä pilata ”rahvaanomaisella fassilla, vaan satiiri kunnioittaa sivistystä”.
Obscured by Clouds
Obscured by Clouds on Pink Floydin vuonna 1972 julkaisema rock-albumi. Levyn musiikki on sävelletty Barbet Schroederin elokuvaan La Vallée.
Kappaleen Childhood's End sanotaan olevan Arthur C. Clarken samannimisen romaanin inspiroima. Kappaleessa Free Four Roger Waters viittaa isänsä kuolemaan Anzion maihinnousussa vuonna 1944; teema tuli keskeiseksi Watersin myöhemmässä tuotannossa.
Pesäpallon SM-sarja 1955
Pesäpallon Suomen mestaruuden 1955 voitti edellisvuoden tapaan Haminan Palloilijat. Helpolla ei mestaruus nytkään tullut, viimeisessä kamppailussa säilymisestään kamppaillut Kiri antautui vain juoksulla. Kouvola nujersi kuitenkin Pallo-Toverit ja Kiri vältti karsintaan joutumisen. Tempo voitti "pronssikamppailussa" Ilmajoen viimeisen vuoron kahdella juoksullaan, mutta tarvitsi tämän lisäksi apuja Pyrinnöltä, joka kukisti Jyväskylän Veikot, joka voittaessaan olisi kivunnut kolmannelle sijalle juoksusuhteen turvin.
TUL:n kanssa yhteistyö oli katkennut, eivätkä sen seurat enää osallistuneet yhteistoimintaan. Monet TUL:laiset seurat olivatkin erotettu siitä (mm. Työväen Mailapojat) ja liittyneet Urheilun Tuki -järjestöön, jonka pohjalle vuonna 1959 perustettiin Työväen Urheiluseurojen Keskusliitto (TUK). Jyväskylän Veikot jatkoi PPL:n sarjoissa nimellä Veikot -55, myöhemmin Pesä-Veikot. Emäseura Veikot jatkoi kuitenkin TUL:n sarjoissa.
Sarjataulukko
Myllykoski putosi sarjasta. Pallo-Toverit karsintaan juoksusuhteensa perusteella.
Karsintasarja
Pallo-Toverit säilyi ja Puna-Mustat nousi mestaruussarjaan. Aiemmin nousunsa olivat varmistaneen suomensarjan kaksi parasta joukkuetta: Ylihärmän Junkkarit ja Rauman Urheilijat. Mestaruussarjajoukkueiden määrä nostettiin 15:een kaudeksi 1956.
Lyöjätilasto
Kunnarista 2 pistettä.
Naisten mestaruussarja
Naiset pelasivat ensimmäisen kerran mestaruudesta suoraan sarjamuotoisesti. Mestaruus ratkesi Kuopiossa 11. syyskuuta Väinölänniemellä (pelialusta oli ruohokenttä): KeMu – PT 16-8.
Kelta-Mustat: Aila Reinikainen (o.s. Rossi), Aino Sipilä, Anja Hartikainen, Anja Inkinen, Asta Ruotsalainen, Leena Horjander, Maija-Liisa Hiltunen, Maire Eskelinen, Pirjo Mikkonen, Vuokko Jokinen.
Palkinnot
Naisten lyöjäkuningatarta ei virallisesti valittu, mutta eniten löi Pallo-Tovereiden Sinikka Takasalo 4+12 = 20 pistettä miesten laskutavan (kunnarista 2) mukaan. Anja Riski, PT 2+16 pääsee myös 20 pisteeseen. Seija Knuutila, myös Pallo-Tovereista oli epävirallinen tuojakuningatar 17 tuodulla juoksulla.
Robert Silverberg
Silverberg alkoi kirjoittaa jo opiskellessaan Columbian yliopistossa. Hän ryhtyi julkaisemaan omaa science fiction -fanzinea vuonna 1949, ja ensimmäinen novelli ylitti julkaisukynnyksen englantilaisessa scifilehdessä 1954.
Silverberg kirjoitti 1950-luvulla suuren määrän pian unohdettua tieteisfiktiota sekä omalla nimellään että lukemattomilla salanimillä. Vuonna 1959 hän lopetti science fictionin kirjoittamisen lähes kymmeneksi vuodeksi ja kirjoitti sen sijaan kaikenlaista muuta, muun muassa tietokirjoja. 1960-luvun lopulla hän palasi tieteiskirjallisuuden pariin, nyt kioskikirjatason tekijästä merkittäväksi kirjailijaksi kehittyneenä.
New Wave -kirjoittajasukupolven mukana myös Silverberg alkoi uudistaa science fictionia. Uudet kirjoittajat suuntasivat mielenkiintonsa avaruuden valloituksen sijasta sisäavaruuteen, ihmisen sisäisiin mielenliikkeisiin ja ongelmiin. Aikaisemmin ihmissuhteet ja henkilökuvaus olivat jääneet tieteiskirjallisuudessa sivuun, mutta tulivat nyt lajityypin tärkeiksi osiksi. Scifi alkoi lähestyä tavallista kaunokirjallisuutta.
Silverberg toimi Science Fiction Writers of American puheenjohtajana vuosina 1967–1968.
Takeo
Takeo voi tarkoittaa:
Mussalon golfkenttä
thumb Mussalon golfkenttä on Kotkan Golf Oy:n hallinnoima golfkenttä Kotkassa Mussalon saaressa. Kotkan Golf Oy:n omistajina ovat Kymen Golf ry, Kotkan kaupunki sekä yksityiset henkilöt ja yritykset. Kenttä on 18-reikäinen.
Historia
Kymen Golfin varsinaisena kenttänä toimi ennen Mussalon kenttää pienempi Koivulassa sijaitseva kenttä, joka rakennettiin vuonna 1975. Seura alkoi suunnitella 1980-luvun puolivälissä suurempaa kenttää. Paikaksi harkittiin Jumalniemeä, Laajakoskea ja Kaarniemeä, mutta pääasiassa maanomistusongelmien vuoksi paikaksi valikoitui Mussalo. Kentän ensimmäiset yhdeksän reikää avattiin 1. kesäkuuta 1989 ja loput kentästä 8. heinäkuuta samana vuonna. Kentän suunnitteli Kosti Kuronen. 2010-luvun puolivälissä kenttäsuunnittelija Lassi-Pekka Tilanderilta tilattiin suunnitelma, jonka pohjalta on muokattu viheriöitä ja siirretty tiiauspaikkoja.
Veikko Takala
Veikko Armas Takala (1. marraskuuta 1923 Vaasa – 1. elokuuta 2008 Vaasa) oli suomalainen kuvataiteilija, taidemaalari, taidegraafikko ja valokuvaaja. Uransa alkuvaiheessa hän oli mainosgraafikko.