cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Li Yundi
Vuonna 2003 Li julkaisi ensimmäisen levytyksensä, Deutsche Grammophonille äänittämänsä Chopin-levytyksen. Vuonna 2010 hän siirtyi EMI Classicsin artistiksi, ja sittemmin hän on levyttänyt myös Warner Classicsille. Li on saanut levytyksillään monia palkintoja, kuten Echo-palkinnon, Edison-musiikkipalkinnon ja Gramophone-lehden Editor's Choice -tunnustuksen. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Seiji Ozawa, Riccardo Chailly, Daniel Harding, Yannick Nézet-Séguin, Andrew Davis, Valeri Gergijev ja Gustavo Dudamel. Li istui Chopin-pianokilpailun tuomariston jäsenenä vuonna 2015 ja sai vuonna 2019 Puolan Gloria Artis -kulttuuriansiomitalin.
Li asettui vuonna 2006 Hongkongiin. Hän on opettanut Kiinassa ja pitänyt mestarikursseja kansainvälisesti.
7 Year Bitch
thumb|7 Year Bitch 7 Year Bitch oli yhdysvaltalainen punk-yhtye. Se perustettiin Seattlessa, Washingtonissa vuonna 1990 ja julkaisi kolme täysimittaista studioalbumia. 7 Year Bitchin tärkeimpiä musiikillisia vaikuttajia oli The Gits.
7 Year Bitch sai levytyssopimuksen C/Z Recordsilta, ja ensimmäinen albumi Sick 'Em julkaistiin vuonna 1992. Juuri ennen sen ilmestymistä kitaristi Stefanie Sargent kuoli yliannostukseen. Hänelle löydettiin kuitenkin korvaaja.
7 Year Bitch julkaisi vuonna 1994 albumin ¡Viva Zapata! Se on nimetty vuonna 1993 surmatun The Gits -laulaja Mia Zapatan mukaan. Vuonna 1995 yhtye sai levytyssopimuksen Atlantic Recordsilta. Vuonna 1996 ilmestyi viimeiseksi jäänyt albumi Gato Negro. Neljättä albumia ehdittiin suunnitella, mutta yhtye hajosi alkuvuodesta 1997.
Elbonia
Elbonia on Dilbert-sarjakuvassa esiintyvä kuvitteellinen valtio. Elbonian on luonut Dilbert-piirtäjä Scott Adams.
Elbonia on rutiköyhä entinen kommunistimaa, joka ensiesiintymisensä yhteydessä sijoittui Itä-Eurooppaan, mutta jonka piirteet viittaavat lähinnä Uzbekistanin tai Tadžikistanin kaltaiseen Keski-Aasian entiseen neuvostotasavaltaan. Elbonia on metrisen mutakerroksen peitossa ja siellä vallitsi pitkään sisällissota vasen- ja oikeakätisten kansalaisten välillä. Elbonialaiset – myös naispuoliset – ovat kaikki parrakkaita ja pukeutuvat kaapuun, turbaaniin ja lapasiin. Naisten asema on Elboniassa surkea; siellä on mahdollista tilata postimyyntimorsian. Elbonian lentokoneet on korvattu katapulteilla.
Dilbertin yhtiö ulkoistaa säännöllisesti Elboniaan erilaisia toimintojaan, koska siellä työ on halpaa (muttei kovin laadukasta) – tämä johtaa yleensä katastrofaalisiin tuloksiin.
Katso myös
Dilbert
Robert E. Sherwood
Robert Emmet Sherwood (1896 New Rochelle, New York, Yhdysvallat – 1955 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, toimittaja ja teatterikriitikko. Hän kirjoitti lisäksi elokuvakäsikirjoituksia.
Sherwoodin näytelmä The Shall Be No Night sai aiheen Suoman talvisodasta, mutta myöhemmin Sherwood muokkasi sen tapahtumapaikaksi Kreikan. Elokuva Sumujen silta perustuu Sherwoodin näytelmään Waterloo Bridge ja Kivettynyt metsä näytelmään The Petrified Forest.
Shlomo Zabludowicz
Shlomo Zabludowicz (1915 tai 1916 Łódź, Puola, Venäjän keisarikunta – 8. elokuuta 1994 Kesarea, Israel) oli puolalaissyntyinen, Suomessa ja Israelissa vaikuttanut kansainvälinen asekauppias, joka keräsi omaisuuden muun muassa Tampellan ja Israelin valtion välisellä asekaupalla.
Nuoruus
Zabludowiczin alkuperäisestä nimestä ja syntymäajasta on olemassa erilaisia tietoja, mutta hän itse piti syntymäpäivänään 15. huhtikuuta 1916. Hän oli syntyjään puolanjuutalainen, ja hänen isänsä oli rabbi. Koko Zabludowiczin perhe joutui toisen maailmansodan aikana Auschwitzin tuhoamisleirille, josta hän selvisi perheensä ainoana vaimonsa Polan (k. 2000-luvun alussa) kanssa. Viikkoa ennen sodan päättymistä Hampurissa täytettiin laiva juutalaisilla, jotka poltettiin elävältä, mukana Zabludowiczin viimeinen perheenjäsen, isoveli Moshe. Zabludowicz joutui näkemään tämänkin. Nälän ja tuberkuloosin heikentämä Zabludowicz pääsi hoitoon Ruotsin Gotlantiin, kun hänet pelastettiin aivan sodan lopussa Saksasta kreivi Folke Bernadotten järjestämillä niin sanotuilla valkoisilla busseilla.
Ura asekauppiaana
Zabludowicz asui Ruotsissa ja Israelissa kunnes muutti kesällä 1947 Suomeen, Tampereelle. Hän tuli mahdollisesti Suomeen siksi, että Israelissa oltiin kiinnostuneita Tampellan valmistamista tykistöaseista. Zabludowicz värväsi Suomen juutalaisten keskuudesta vapaaehtoisia Israelin itsenäisyyssotaan, ja sai Suomen puolustusvoimien komentajan, kenraali Aarne Sihvon kautta yhteyden Tampellaan. Zabludowicz sai itselleen pitkäaikaisen suojelijan ja yhteistyökumppanin yhtiön johtoon kuuluneesta vuorineuvos Åke Kihlmanista, jonka intohimona oli Israelin tukeminen. Zabludowicz pystyi aloittamaan asekauppiaanuran ilman minkäänlaista pääomaa, koska hänellä oli yhteys israelilaiseen teollisuusyhtymään Sollel-Bonehiin.
Zabludowiczin aloitteesta Tampella perusti Sollel-Bonehin kanssa vuonna 1950 Soltam-nimisen yhteisyrityksen, joka valmisti Tampellan suunnittelemia aseita Haifan lähellä Israelissa käyttäen Suomesta tuotuja koneita. Pariisin rauhansopimus kielsi Suomelta lähes kaiken aseviennin, mutta rahtikirjoissa saatettiin puhua maatalouskoneista ja toimittajille kartongista. Zabludowicz ei virallisesti ollut Tampellan palveluksessa, mutta toimi Tampellan luxemburgilaisen tytäryhtiön Salgadin toimitusjohtajana ja alkoi 1960-luvulla järjestää Tampellan aseille kauppoja pitkin maailmaa. Zabludowiczin kerrotaan olleen sosiaalisesti lahjakas ja äärimmäisen taitava myyntimies. Hän myi aseita eri aatteita edustaville maille. 1950-luvun lopussa hän myi israelilaisia asejärjestelmiä Länsi-Saksaan, minkä paljastuminen synnytti Israelissa poliittisen skandaalin ja uhkasi kaataa David Ben-Gurionin hallituksen. Israelin puolustusministeri Moshe Dayan sanoi kuuden päivän sodan voiton olleen Mirage-hävittäjien ja Tampella-tyypin kranaatinheittimien ansiota. Zabludowicz onnistui myös myymään israelilaisia aseita Intialle aikana, jolloin Israel ja Intia olivat vihamielisissä väleissä.
Zabludowicz isännöi kesäkuussa 1971 Israelin pääministerin Golda Meirin vierailua Rovaniemellä. Kyseessä oli todellisuudessa Zabludowiczin järjestämä salainen neuvottelu Meirin ja Tampellan edustajien välillä. Zabludowiczin yhteistyö Tampellan kanssa päättyi ainakin virallisesti vuonna 1974. Hän muutti seuraavana vuonna pysyvästi Israeliin, mutta piti myös asunnon Tampereen Kaakinmaalla. Suomen kansalaisuuden Zabludowicz ja hänen vaimonsa hankkivat 1970-luvulla, kun perhe asui jo pääasiallisesti Israelissa. Zabludowiczin rooli suomalaisten asekauppojen taustavaikuttajana tuli julkisuuteen ensi kerran vuonna 1983 Helsingin Sanomien uutisoidessa siitä. Hän myi vielä vuonna 1988 Tampellan kehittämiä ja Soltamin valmistamia kranaatinheittimiä Yhdysvaltain armeijalle.
Tampellan lopetettua yhteistyön Israelin kanssa 1970-luvulla Zabludowicz hankki Tampellan aseiden patentit Salgad-yhtiön nimiin. Salgadista tuli tuli lopulta Zabludowiczin kokonaan omistama sijoitusyhtiö Tamares Ltd, joka rekisteröitiin Caymansaarille. Sen avulla Zabludowiczin perhe onnistui lopulta kartuttamaan itselleen miljardiomaisuuden. Zabludowicz alkoi 1980-luvulla irtautua asekaupasta ja siirtää sijoituksiaan muun muassa kiinteistöihin, hotelleihin sekä rakennus- ja astiateollisuuteen.
Yksityiselämä
Viimeiset vuotensa Zabludowicz tutki juutalaisia tekstejä rabbi-isänsä mallin mukaan.
Zabludowicz oppi Gotlannissa puhumaan ruotsia, mutta suomea hän ei juurikaan osannut.
Zabludowiczilla oli kaksi lasta, Poju Zabludowicz ja Yhdysvalloissa asuva Rebecka Belldegrun (s. 1950), jotka ovat riitaantuneet perintöasioista. Tamaresin omistaa nykyään Poju Zabludowicz. Tyttärellä on arviolta 1,3 miljardin dollarin omaisuus, pojalla vieläkin suurempi. Hekin karttavat julkisuutta.
Kynsikaivonniemen luolat
Kynsikaivonniemen luolat ovat kaksi luolaa, jotka sijaitsevat Hirvensalmen kunnassa, Puulaveden rannalla. Luolat sijaitsevat jyrkänteessä, missä kallio on porfyyristä eli hajarakeista graniittia. Niistä suurempi on rakoluola, joka on 15 metriä pitkä. Sen pohjassa on raon täyttämiä lohkareita. Siihen johtaa kaksi aukkoa, joista toinen on veden äärellä ja toinen kymmenen metrin korkeudessa. Pienempi niistä lohkaraluola, joka on 9 metriä pitkä. Siihen johtaa kolme aukkoa, joista yksi on veden äärellä ja muut hieman korkeammalla. Sen pohja koostuu peruskalliosta, kivilouhikosta ja hiekasta, joka on rapautumisjäännettä. Alueella on lisäksi myös vedenalaisia luolia. Kynsikaivonniemen seudulla on luolien lisäksi raukkeja eli kivipaaseja, jotka ovat eräänlaisia rantamuodostumia. Niistä korkein on 15 metriä korkea ja on nimeltään Saarnastuoli. Ranta-alueella on myös kaksi muuta raukkia, jotka ovat nimiltään Karhu ja Alttarikallio.
Jakovlev Jak-40
thumb|300px|RusLine-lentoyhtiön Jak-40. Jakovlev Jak-40 on kolmemoottorinen lyhyille reiteille suunniteltu lentokone. Jakovlevin suunnittelutoimiston koneella oli tarkoitus korvata Neuvostoliiton sisäisessä lentoliikenteessä Lisunov Li-2 ja Iljušin Il-14-koneet. Kone voi toimia myös huonoilta kentiltä: se pystyy STOL-nousuun ja laskuun. Koneessa on omat laskuportaat, joten kentiltä ei vaadita edes niitä. Konetyypin ensilento tapahtui 21. lokakuuta 1966 ja tuotanto alkoi seuraavana vuonna. Kaupallinen liikenne alkoi Aeroflotilla syyskuussa 1968. Tuotanto jatkui vuoteen 1978 asti, jolloin konetyyppiä oli valmistettu yhteensä 1 011 kappaletta.
Kone on saanut lempinimiä, kuten "lentävä pilli" moottoriäänensä perustella, "kerosiinihävittäjä" moottorien huonon polttoainetalouden vuoksi sekä "tupakantumppi" (ven. окурок.) koneen muodon ja savuttavien moottorien takia.
Versiot
thumb|Unkarilaisen [[Linairin Jak-40:n matkustamo.]]
Käyttäjät
Suurin osa edelleen liikenteessä olevista Jak-40:stä on käytössä entisissä Neuvostoliiton maissa. Länsimaissa konetyyppiä ei juurikaan näe mm. melurajoitusten takia.
Jak-40-operaattoreita olivat tai ovat Aerirren, Air Calypso, Air Settanta, Aeroflot, Bakhtar Afghan, Balkan Bulgarian, CAS, Egyptair, General Air, Lloyd Aero Boliviano, Severstal, Slovair, Templewood Aviation, Vietnam Airlines ja Jamal Airlines.
Venäjän Aeroflotin laivastosta koneita on siirtynyt yksityiskoneiksi liikemiehille.
Seuraavien maiden asevoimilla on ollut Jak-40 -koneita: Bangladesh, Bulgaria, Etiopia, Guinea-Bissau, Laos, Puola, Päiväntasaajan Guinea, Syyria, Vietnam, Jugoslavia, Sambia
Onnettomuudet
Jak-40:n toistaiseksi pahin onnettomuus tapahtui 28. elokuuta 1993 Tadžikistanin Horugissa, kun Tadžikistanin sisällissodassa naisia, lapsia ja militantteja kuljettaneen Tajik Airin Jak-40:n lentoonlähtö epäonnistui. Kone kulki yli kiitotien pään suurella nopeudella, osui maapenkkaan ja betonirakennukseen ja päätyi jokeen. Koneessa oli kolme tonnia ylikuormaa. Miehistö pakotettiin ottamaan koneeseen liikaa matkustajia, ja lopulta 28-paikkaisessa koneessa oli yhteensä 86 ihmistä, joista vain neljä selvisi onnettomuudesta. Se on myös pahin Tadžikistanin alueella tapahtunut lento-onnettomuus.
Tekniset tiedot (Jak-40)
300px|right
Mariliis Valkonen
Mariliis Valkosen tuotantoon kuuluu mm. kamarimusiikkiteoksia erilaisille kokoonpanoille sekä kuoromusiikkia.
Kajaaninjoki
Kajaaninjoki laskee Nuasjärvestä Oulujärveen. Se on Sotkamon reitin laskujoki. Kajaaninjoessa on neljä koskea: Petäjäkoski, Kuurnakoski eli Kalliokoski, Koivukoski ja Ämmäkoski.
Voimalaitokset
Kajaaninjoen vesivoimaa on muunnettu sähköenergiaksi vuodesta 1917 alkaen, jolloin Ämmäkoskeen rakennettiin kaksi vesiturbiinia tuottamaan sähkövoimaa paikkakunnan teollisuuden tarpeisiin. Vuonna 1941 laitosta täydennettiin yhdellä vesiturbiinilla.
Energian tuotanto
Kainuun Voima Oy omistaa nykyään kolme vesivoimalaitosta Kajaanin kaupungissa: Ämmäkoski, Koivukoski I-II ja Koivukoski III. Kajaaninjoesta saatava sähköteho on 35 MW. Vuotuinen energiantuotanto on 100 000 MWh. Energian tuotanto voidaan ohjata ajallisesti pääosin arkivuorokausien huippukuormituksien mukaisesti. Koivukoski III:n tuottama sähkö siirretään osakkaille lähistöllä sijaitsevalla 110 kV:n voimajohdolla, joka on yhteydessä maan kantaverkkoon. Laitos osallistuu käynnissä ollessaan valtakunnan verkon taajuuden säätöön.
Kajaaninjoen kaupungin keskustan kohdalla olevan uoman virtauksen ja veden vaihtumisen varmistamiseksi vettä johdetaan tasaisena virtana vanhojen koneistojen kautta vähintään 25 m³/s. Loppu kulloinkin käytettävissä olevasta vedestä ohjataan Koivukoski III:n koneiston läpi. Kaupungin keskustan kohdan aiemmin verraten kiivaan virtauksen rauhoittuminen ja ajoittaisten suurehkojen vedenkorkeusvaihteluiden pienentyminen on antanut uusia mahdollisuuksia Kajaaninjoen virkistyskäytölle. Joen rannalle on Kajaanin kaupunki rakentanut mm. vierasvenesataman. Koivukoski III valmistui 1995 ja sen koneasema on sijoitettu maan alle Petäisenniskan teollisuusalueelle. Vesi poistuu kaupungin alittavan noin kolme kilometriä pitkän tunnelin kautta. Maisemalliset näkökohdat olivat tärkeimpiä, kun laitoksen ja purkutunnelin (Ämmäkosken alapuolella) sijaintipaikkaa valittiin.
Koivukosken ja Ämmäkosken voimalaitoksissa on yhteensä viisi vesiturbiinia, joista kaksi uusintakin ovat ylittäneet 60 vuoden iän. Voimalaitosten mitoitusvirtaama oli alun pitäen 90 m³/s eli kovin alhainen joen keskimääräiseen virtaamaan nähden, joka oli 91 m³/s vuosina 1961-1990.
Koivukoski III:n parhaan hyötysuhteen tehoksi valittiin 20 MW, mikä vastaa 165 m³/s virtaamaa; laitoksen suurin teho on 25 MW, jolloin virtaama 207 m³/s. Koivukoski III:n valmistumisen jälkeen ohijuoksutukset loppuivat, virtaushäviöt pienenivät ja tuotannon hyötysuhde parani. Kajaaninjoen maisema- ja käyttöarvojen säilyttäminen on ollut ensiarvoisen tärkeää. Siksi Koivukoski III:n toteuttamisvaihtoehdoksi valittiin ratkaisu, missä voimalaitoskoneisto rakennettiin Petäisenniskan teollisuusalueelle ja sen poistovesi johdetaan noin kolme kilometriä pitkää tunnelia myöten kaupungin alitse Ämmäkosken alapuolelle.
Energian käyttö
Koko Kajaaninjoen vesivoiman käyttöoikeus siirtyi Kainuun Voima Oy:lle sadan vuoden ajaksi vuonna 1995. Kainuun Voima Oy osti Kajaaninjoen vanhat vesivoimalaitokset ja vastasi Koivukoski III:n valmistumisen jälkeen Kajaaninjoen vesivoiman tuotannosta ja vesivoimalaitosten hoidosta. Kajaaninjoen vesivoiman käyttöoikeus jakaantui tasan Kajaanin kaupungin ja Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n (nykyisin UPM) kesken. Kaupungin ja yhtiön edustajat alkoivat 1980-luvun jälkipuoliskolla pohtia, kuinka Kajaaninjoen täydennysrakentaminen ja sen vesivoiman käyttö voitaisiin yhteistyössä järjestää. Tarpeelliset suunnittelu- ja selvitystehtävät teki osapuolien tasan omistama ja hallinnoima Kainuun Voima Oy. Se myös toteutti täydennysrakentamisen eli Koivukoski III:n.
250px|thumb|Tukinuittoa Ämmäkoskessa vuonna [[1908.]]
Jokivarren näkymiä
Kajaaninjoen varressa olevalla Tihisenniemellä on myös UPM-Kymmene Oyj:n Kajaanin saha ja Kainuun Voima Oy:n höyryvoimalaitos. Aiemmin tehdaskompleksiin kuului myös paperitehdas,sellutehdas sekä siihen liittyvää kemianteollisuutta. Kajaaninjoen kosket haittasivat muun muassa tervakuljetuksia 1890-luvulla.
Joen varressa on myös Karolineburgin kartano, joka toimii nykyisin hotellina.
Kautta aikojen Kajaaninjoki on tunnettu hyvänä urheilukalastuspaikkana, nykyisin pääosin kalaistutusten ansiosta. Kaupungin läheisyys ja joen rantojen puistot tarjoavat hyvät puitteet kalastukselle.
Kaupungin keskustassa jokea kiertää rantojen puistojen läpi Renforsin lenkki, josta on hyvät näkymät joelle ja siellä oleviin nähtävyyksiin.
Kajaanin kaupunkisuunnitteluun liittyy yksi jokea koskeva ongelma: sen yli kulkee paljon liikennettä, mutta sopivia paikkoja siltojen rakentamiseen on hyvin vähän joen pengerten kauniin luonnon ja historiallisen arvon vuoksi.
Jarmo Männistö
Jarmo Männistö (s. 1. marraskuuta 1947 Tampere) on suomalainen jääkiekkohuoltaja. Hänet valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 184.
Männistö toimi Tampereen Tapparan apulaishuoltajana vuosina 1968–1980 ja päätoimisena huoltajana hän on toiminut vuodesta 1986 lähtien.
Rita von Willebrand
pienoiskuva|Kirjailija Rita von Willebrand huvilallaan vuonna 1949. Rita Elma Harriet von Willebrand, o. s. Winckelmann (10. lokakuuta 1918 Kööpenhamina – 24. joulukuuta 1957)   oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Rita von Willebrandin romaani palkittiin 1949 pidetyssä pohjoismaisessa maaseutuaiheisessa romaanikilpailussa.
Luoma (Ruovesi)
Luoma on Pirkanmaalla Ruovedellä Pohtion kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 80 hehtaaria, se on 2,5 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 4 saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 6,9 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0069 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 8,6 metriä ja suurin syvyys on 30,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 9,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,9 metriä mpy.
Arina Tanemura
Arina Tanemura (, s. 12. maaliskuuta 1978, Ichinomiya, Aichi ) on japanilainen mangaka. Hänen ensimmäinen mangansa oli I-O-N, jota julkaistiin japanilaisessa Ribon-lehdessä toukokuusta lokakuuhun vuonna 1997. Tanemuran kolmiosainen teos Time Stranger Kyoko vuosilta 2000–2001 oli ensimmäinen suomeksi käännetty shōjo-manga. Myös hänen tunnetuimpia mangasarjojaan Kamikaze kaitou Jeannea (1998–2000) ja Full Moon wo Sagashitea (2002–2004) on käännetty suomeksi. Molempien sarjojen pohjalta on tehty myös animesarjat. Time Stranger Kyoko taas jäi vain lyhyeksi OVA-versioksi.
Avenue des Champs-Élysées
Avenue des Champs-Élysées tai Les Champs-Élysées [le ʃɑ̃z‿e.li.ze] on katu Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Elokuvateattereineen, kahviloineen ja kauppoineen se on yksi maailman kuuluisimmista kaduista. Kadun itäosa kulkee Champs Elysées -puiston halki. Nimensä katu on saanut kreikkalaisen mytologian Elysionin, kuolleiden valtakunnan mukaan.
Avenue des Champs-Élysées on noin kaksi kilometriä pitkä. Se kulkee Pariisin luoteisosassa kahdeksannen kaupunginosan läpi Place de la Concordelta Place Charles de Gaullella sijaitsevalle Riemukaarelle.
Champs-Élysées'n suorana jatkeena lännessä, Riemukaaren toisella puolella, ovat Avenue de la Grande-Armée ja edelleen Neuilly-sur-Seinen pääkatu Avenue Charles de Gaulle, jotka johtavat suoraan kohti La Défensen aluetta ja siellä sijaitsevaa Grande Archea. Idässä, Concorden toisella puolella taas Tuileries-puiston suurin puistokäytävä kulkee samalla suoralla kohti Carrouselin riemukaarta ja edelleen Louvrea. Täten Champs-Élysees on samalla osa noin kahdeksan kilometriä pitkästä suorasta akselista, Axe historique, joka johtaa Louvren sisäpihalta La Défenselle.
Vuonna 1860 kadun kauppiaat muodostivat Syndicat d'Initiative et de Défense des Champs-Élysées -järjestön, jonka nimeksi tuli vuonna 1980 Comité des Champs-Élysées. Järjestö on omistautunut puistokadun ilmapiirin säilyttämiseen ja kehittämiseen. Nykyäänkin komitea päättää kadulle tulevasta uudesta liiketoiminnasta. Kalliiden vuokrien takia vain harvat asuvat Champs-Élysées'llä; talojen yläkerrat ovat pääasiassa toimistotiloina. Erityisen kallista on kadun pohjoispäässä. Joka vuosi kadulla nähdään Ranskan armeijan suurin paraati. Se on myös Ranskan ympäriajon perinteinen päätepiste.
Historia
Avenue des Champs-Élysees rakennettiin vuonna 1640 myös Versailles'n puutarhan suunnittelijana tunnetun André Le Nôtren johdolla suoraksi jatkeeksi Tuileries-puiston pääkäytävälle. Aluksi se sijaitsi kaupungin ulkopuolella, sillä Pariisin länsiraja sijaitsi vielä tuolloin nykyisen Place de la Concorden paikalla. 1700-luvulla puistokatua jatkettiin lännessä Neuilly-sur-Seinen kautta Seinen ylittävälle sillalle saakka. Vähän myöhemmin kuitenkin rakennettiin uusi kaupunginmuuri, joka lännessä kulki nykyisen Riemukaaren kohdalla, ja täten katu sai nykyisen pituutensa. Nykyiselle kohdalleen kaupungin raja siirrettiin 1800-luvulla.
Kadusta tuli kaupungin omaisuutta vuonna 1828, jolloin kadulle rakennettiin muun muassa jalkakäytävät, kaasuvalaistus ja suihkulähteitä. Viimeksi katua muutettiin vuonna 1993, kun jalkakäytäviä laajennettiin.
Aarno Strömmer
Aarno Mikael Strömmer (6. syyskuuta 1927 Tornio – 16. maaliskuuta 2021 Oulu ) oli suomalainen kaupunginjohtaja, ministeri, professori (arvonimi 1984), koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori.
Make a Star
Make a Star on Dope Stars Inc.:in vuonna 2006 julkaisema EP-levy.
Deep Forest
Deep Forest on ranskalainen yhtye, jonka perustivat muusikot Eric Mouquet ja Michel Sanchez vuonna 1992. Yhtye on säveltänyt ambient-tyylistä musiikkia johon sekoittuu vahvoja etnisiä vaikutteita. Vuonna 1993 yhtye oli Grammy-ehdokas "Paras maailmanmusiikkialbumi" -luokassa (Best World Music Album) ja voitti saman palkinnon vuonna 1996 albumillaan Boheme. Yhtyeen albumeja on myyty yli 10 miljoonaa. Osa myynnistä saaduista tuloista on lahjoitettu hyväntekeväisyyteen.
Sanchez lähti yhtyeestä laulajan soolouralle 2005, jonka jälkeen vain Mouquet on tehnyt musiikkia Deep Forest -nimikkeellä.
Nikita Aleksandrov
Nikita Igorjevitš Aleksandrov (s. 16. syyskuuta 2000 Burgwedel, Saksa) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura St. Louis Bluesin organisaatiossa. Aleksandrov on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Aleksandrov syntyi ja vietti suurimman osan lapsuudestaan Saksassa, jossa hänen isänsä Igor pelasi suurimman osan urastaan. Nikita Aleksandrovin kasvattajaseura on Iserlohner EC. Kaudella 2015–2016 hän oli tehoilla 38+37=75 seuran C-nuorten paras pistemies ja syöttäjä. Aleksandrov sijoittui koko Schüler-BL:n maalipörssissä kuudenneksi ja pistepörssissä kahdeksanneksi. Hän voitti myös tehoilla 7+7=14 pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin sekä jakoi maalipörssin voiton EC Bad Tölzin Filip Varejckan kanssa. Sioux Falls Stampede varasi Aleksandrovin 287. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2006. Hän jatkoi kaudella 2016–2017 kuitenkin Iserlohnissa. Aleksandrov voitti seuran U19-junioreiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 32+29=61, joilla hän jakoi koko Deutsche Nachwuchsligan maalipörssin neljännen sijan Jungadler Mannheimin Luca Gläserin kanssa ja sijoittui pistepörssissä viidenneksi. Aleksandrov voitti myös Iserlohnin sisäisen tehotilaston lukemalla +32.
QMJHL-joukkue Charlottetown Islanders varasi Aleksandrovin 50. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2017. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2017–2018. Aleksandrov teki siellä tulokaskaudellaan 66 runkosarjaottelussa tehot 13+18=31 sekä 18 playoff-ottelussa tehot 7+10=17, joilla hän voitti Islandersin sisäisen pistepörssin. Kaudella 2018–2019 Aleksandrov oli tehoilla 27+34=61 joukkueen toiseksi paras pistemies Daniel Hardien jälkeen. Neljännesvälierissä hän oli Islandersin paras maalintekijä neljällä osumallaan. Aleksandrov pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
St. Louis Blues varasi Aleksandrovin toisella kierroksella 62. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Jo saman vuoden elokuussa hän teki seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Aleksandrov pelasi kauden 2019–2020 vielä Charlottetown Islandersin QMJHL-joukkueessa, jonka varakapteeniksi hän nousi. Aleksandrov voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 23+31=54. Hän oli pelaamatta alkukauden 2020–2021, kunnes vuoden 2021 vaihteessa Blues lainasi Aleksandrovin loppukaudeksi SM-liigajoukkue KooKoohon. Hän pelasi ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa 13. tammikuuta 2021 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Aleksandrov merkittiin heti KooKoon ykkösketjun vasempaan laitaan Kyle Platzerin ja Ahti Oksasen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.53 minuuttia ja Aleksandrov keräsi teholukeman –1. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki 23. helmikuuta 2021 Helsingin IFK:ta vastaan. Kaikkiaan Aleksandrov pelasi SM-liigassa kauden aikana 28 runkosarjaottelua tehopistein 3+6=9 ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Kauden jälkeen, huhtikuussa 2021 hän liittyi AHL-joukkue Utica Cometsin vahvuuteen.
Maajoukkueura
Aleksandrov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2020, jolloin hän voitti hopeaa. Aleksandrov jakoi Venäjän sisäisen syöttöpörssin voiton Grigori Denisenkon kanssa kuudella syöttöpisteellään. Hänet valittiin Kanadaa vastaan pelatun finaaliottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Muuta
Aleksandrovin isoveli Artjom pelasi kaudella 2020–2021 hyökkääjänä Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberliga-joukkue Höchstadter EC:ssä. Hänellä on myös Saksan kansalaisuus. Veljesten isä Igor Aleksandrov pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Neuvostoliiton mestaruussarjassa, Kansainvälisessä liigassa, Superliigassa, AHL:ssä, Norjassa ja Saksassa. Hän hankki pelaajauransa aikana myös Saksan kansalaisuuden.
Luettelo Taiwanin diplomaattisista edustustoista
Tämä on luettelo Taiwanin (Kiinan tasavalta) diplomaattisista lähetystöistä.
Taiwanilla on täydet diplomaattiset suhteet 13 valtion kanssa, joissa sillä on myös suurlähetystöjä. Muut edustustot ovat kaupallisia, kulttuurillisia tai yhteysvirastoja, joita kutsutaan usein nimellä Taipein kaupallinen edustusto.
Taiwanilla on pysyvä edustusto Euroopan unionissa ja Maailman kauppajärjestö ssä. Taiwan ei ole Yhdistyneiden kansakuntien jäsen.
Taiwanilla on diplomaattisten edustustojen verkosto, joka on akkreditoitu maihin, jotka tunnustavat osittain tunnustetun valtion, pääasiassa Afrikassa, Oseaniassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Lisäksi Taiwania edustavat useat kaupalliset ja kulttuuri edustustot jotka edustavat Taiwania muille valtioille ja kansainvälisille järjestöille, joiden edustajille voidaan myöntää jonkinasteinen tunnustaminen kuin muille diplomaateille.
Afrikka
pienoiskuva|Taiwanin suurlähetystö [[Swazimaassa]]
Amerikka
pienoiskuva|Taipein talous- ja kulttuuritoimisto [[Washington, D.C.:ssa]] pienoiskuva|Taipein talous- ja kulttuuritoimisto [[Houstonissa]]
Aasia
pienoiskuva|Taipein talous - ja kulttuuritoimisto Tokiossa
Eurooppa
pienoiskuva|Taiwanin suurlähetystö Vatikaanivaltiossa pienoiskuva|Taipein edustusto Alankomaissa
Elisabet Kristiina (Braunschweig-Wolfenbüttel)
Elisabet Kristiina (28. elokuuta 1691 – 21. joulukuuta 1750) oli saksalaisen Braunschweig-Wolfenbüttelin ruhtinaskunnan prinsessa, josta tuli Kaarle VI:n puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna, Unkarin, Böömin, Kroatian ja Serbian kuningatar ja Itävallan arkkiherttuatar. He saivat neljä lasta, joista kaksi kuoli hyvin nuorena.
Gilbertsaaret
Gilbertsaaret ovat ryhmä atolleja ja korallisaaria Tyynellämerellä. Ne kuuluvat Kiribatiin. Gilbertsaaria olivat asuttaneet mikronesialaiset vuosisatoja ennen kuin eurooppalaiset löysivät saaret 1700- ja 1800-luvuilla. Englantilaiset kapteenit Thomas Gilbert ja John Marshall löysivät vuonna 1788 Aranukan, Kurian, Abaiangin ja Tarawan saaret. Venäläinen Adam Johann von Krusenstern nimesi saariryhmän Gilbertin mukaan 1820-luvulla. Vuonna 1892 Gilbertsaarista tuli osa Gilbert- ja Ellicesaarten protektoraattia. Saaret tulivat osaksi Kiribatia maan itsenäistyessä 1979.
Elisabet Kristiina (Braunschweig-Wolfenbüttel)
Avioliittoa oli valmisteltu jo vuosia, koska Wolfenbüttelit halusivat solmia siteitä Habsburgien mahtisukuun. Elisabet Kristiina kääntyi katoliseksi, ja hänet vihittiin 1708 Itävallan arkkiherttuan ja Espanjan kuninkaan Kaarlen kanssa. He asuivat onnellisina Barcelonassa. Kaarlen veljen kuoltua lapsettomana Kaarle joutui lähtemään Wieniin ottaakseen keisarin tehtävän vastaan, kun taas Elisabet Kristiina jäi Barcelonaan osoittamaan Habsburgien sitoutumista Espanjan hallitsemiseen. Suunnitelma ei oonnistunut, ja Elisabet Kristiina muutti miehensä luo Wieniin. Ainoa poika kuoli nuorena, joten keisarinistuimelle nousi isänsä kuoltua heidän tyttärensä Maria Teresia.
Gilbertsaaret
Gilbertsaarten ryhmä muodostuu seuraavista atolleista ja saarista:
Annastiina
Annastiina on Suomessa käytetty naisen etunimi. Se on yhdysnimi, joka koostuu osista Anna ja Stiina. Kirjoitusasu Annastiina on huomattavasti yleisempi kuin yhdysmerkillinen muoto Anna-Stiina, mikä kertoo siitä, että Annastiina on vakiintunut itsenäiseksi nimeksi.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Annastiina-nimisiä naisia on syyskuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 860–870. Heistä suurin osa on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Trois-Rivières Viking
Trois-Rivières Viking on kanadalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Trois-Rivièresista Quebecista. Se pelaa LNAH-liigaa.
Redmond
Redmond on kaupunki, joka sijaitsee Kingin piirikunnassa Washingtonissa. Se sijaitsee Seattlen kaupunkialueen itäisellä laidalla. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 54 144.
Redmond tunnetaan parhaiten alueellaan sijaitsevasta Microsoftin kampusalueesta. Kaupunki tunnetaan hyvin Yhdysvalloissa myös puistoistaan.
Valovuosien päässä
Valovuosien päässä (Les Années lumière / Light Years Away) on Alain Tannerin käsikirjoittama ja ohjaama sveitsiläis-ranskalainen, englanninkielinen draamaelokuva vuodelta 1981. Daniel Odierin romaaniin La voie sauvage (1974) perustuvassa tarinassa nuori Jonas (Mick Ford) ajautuu Irlannin maaseudulle ja tutustuu siellä vanhaan autonromujen keskellä asuvaan erakkomieheen Yoshkaan (Trevor Howard).
Elokuva sai Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston erikoispalkinnon.
Valovuosien päässä ensiesitettiin Suomessa Mainostelevision ohjelmistossa maaliskuussa 1982, ja Kolmoskanava esitti sen lokakuussa 1987. Helsingin Sanomien Mikael Fränti luonnehti sitä älylliseksi ja pohdiskelevaksi elokuvaksi, jonka asettamiin kysymyksiin katsoja joutuu itse etsimään vastaukset. Hän näki Yoshkan hahmon eräänlaisena modernina Kristus-hahmona ja Jonasin tämän opetuslapsena. Jotakin ratkaisevaa on Fräntin mielestä ehtinyt tapahtua, ehkäpä kolmas maailmansota: ”Ovatko Yoshka ja Jonas viimeisiä ihmisiä viimeisellä rannalla? Viestiikö heidän kohtaamisestaan jokin tärkeä opetus ihmiskunnalle?”
Anders Eriksson
Anders Eriksson voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Miami
Miami on Yhdysvaltain Floridan osavaltion toiseksi suurin kaupunki Jacksonvillen jälkeen ja suurin kaupunkialue. Kaupunki sijaitsee Miami-Daden piirikunnassa Floridan Everglades-suoalueen ja Atlantin valtameren välissä. Kaupungin nimi tulee intiaanikielisestä ”makeaa vettä” tarkoittavasta sanasta. Kaupunki perustettiin virallisesti vuonna 1896, ja sen asukasluku vuoden 2020 väestönlaskennassa oli 442 241. Koko suurkaupunkialueen asukasluku oli yli 5,8 miljoonaa.
Miamin väkiluku on kasvanut viime vuosina selvästi Yhdysvaltain sisäisen muuttoliikkeen ja maahanmuuton takia. Suuret määrät Latinalaisesta Amerikasta ja Karibianmeren maista tullutta väestöä on tehnyt Suur-Miamista kulttuurisen sulatusuunin. Alueen kulttuurinen ja taloudellinen painoarvo on nostanut Miamin maailmankaupungin asemaan.
Maantiede
Yhdysvaltojen Census Bureaun mukaan Miamin pinta-ala on 143,15 km² josta 92,68 km² maata ja 50,73 km² vettä. Veden osuus on 35,44 %.
Ilmasto
Miamin ilmasto on trooppinen; kesät ovat kuumia ja kosteita ja talvet lämpimiä. Päivälämpötilat ovat talvella +23–27 °C ja kesällä +30–35 °C.
Historia
Miamista löytyi 1998 Miami Circle -niminen rakennelma, jonka uskotaan olevan 2 000 vuotta vanha ja Yhdysvaltain itärannikon vanhin säilynyt pysyvä rakennelma. Sen rakensivat todennäköisesti tequestat, jotka olivat Miamin alkuperäisiä asukkaita. Heistä tiedetään hyvin vähän, mutta espanjalaisten tulon jälkeen he hävisivät. Florida oli espanjalaisten hallussa brittien parinkymmenen vuoden hallintoaikaa lukuun ottamatta vuodesta 1565 vuoteen 1821, jolloin se myytiin Yhdysvalloille. Miamin alueella ei kehittynyt paljoakaan asutusta, mutta 1800-luvun alussa espanjalaiset onnistuivat houkuttelemaan sinne muutamia bahamalaisperheitä viljelemään maata. Vuosina 1835–1842 käyty toinen seminolisota vaikutti Miamissakin, jonka väkiluku laski selvästi. Yhdysvaltain armeija perusti sinne 1830-luvulla Fort Dallasin.
Toisen maailmansodan aikana Miamissa koulutettiin paljon sotilaita, ja sodan jälkeen monet siellä koulutetut asettuivat asumaan kaupunkiin. Sodan jälkeen alkoikin Miamin toinen kasvukausi, joka jatkuu käytännössä edelleen. Sitä vauhditti 1960-luvulla kuubalaissiirtolaisten muutto, joka teki Miamista kansainvälisen kaupungin. Yhdysvaltain sponsoroimat niin kutsutut ”vapauden lennot” kuljettivat vuosina 1965–1973 noin 150 000 kuubalaista Yhdysvaltoihin. Heistä iso osa muutti Miamiin ja sen ympäristöön.
Kansainvälisen ilmeensä ansiosta Miamista tuli 1980- ja 1990-luvuilla merkittävä kansainvälisen talouden keskus. Kaupunki kärsi kuitenkin rotujännitteistä, Hurrikaani Andrew’sta ja muutamista turistimurhista, mitkä aiheuttivat vuosina 1990–1996 noin 100 000 eurooppalaisperäisen ihmisen muuttamisen pois Suur-Miamin alueelta. Latinalaisamerikkalaiset nousivatkin enemmistöön. Miami kärsi taloudellisesti 1990-luvun lopulla. Kaupungin ilme oli lumoava, mutta se oli virallisesti Yhdysvaltain neljänneksi köyhin kaupunki. Kaupungin budjetissa oli vuonna 1997 noin 68 miljoonan dollarin vaje. Osavaltio asetti valvontakomission valvomaan kaupungin taloutta. Talousongelmien lisäksi Miamin kuubalaisten ja muiden asukkaiden väliset ristiriidat syvenivät Elián Gonzálezin tapauksen takia. Viisivuotias González saapui Yhdysvaltoihin laivan hylyllä, mutta hänet palautettiin Kuubaan.
Miamin pormestariksi valittiin 2001 lakimies Manny Diaz, joka ei aiemmin ollut mukana politiikassa. Hän muokkasi hallintoa ja pyrki kehittämään taloutta ja paikallisten sekä turistien elinolosuhteita. Diazin pormestarikaudella Miamin talous kehittyä nopeasti. Kaupunki oli ollut vielä vuonna 2001 konkurssin partaalla ja sen luottoluokitus oli ollut roskaluokassa. Wall Street antoi kuitenkin Miamin luotoille jo vuonna 2004 A+-luokituksen, korkeimman Miamin historian aikana, ja Manhattan-instituutti palkitsi Diazin vuoden kaupunkikehittäjänä.
Talous
thumb|200px|[[Royal Caribbean International -laivayhtiön pääkonttori.]] Miami on yksi Yhdysvaltojen tärkeimmistä taloudellisista keskuksista ja sen liike-elämä on hyvin kansainvälistä. Globalization and World Cities Study Group & Network (GaWC) on maailman tärkeiden kaupunkien luokittelussaan määritellyt Miamin alfa-tason maailmankaupungiksi.
Johtuen läheisyydestään Latinalaiseen Amerikkaan, useiden monikansallisten yhtiöiden Latinalaisen Amerikan toimintojen pääkonttori on sijoitettu Miamiin. Näihin lukeutuvat mm. American Airlines, Cisco, Disney, Exxon, FedEx, Microsoft, Oracle ja Sony.
Miamin kansainvälinen lentokenttä ja Miamin satama ovat kummatkin vilkkaita maahantuloväyliä ihmisille, mutta varsinkin Etelä-Amerikasta ja Karibialta saapuvalle rahdille. Lisäksi Miamin keskustassa on Yhdysvaltojen suurin keskittymä kansainvälisiä pankkeja.
Turismi on tärkeä tulonlähde kaupungille. Miamin hiekkarannat vetävät lomailijoita niin koti- kuin ulkomailtakin ja South Beachin kuulu Art Deco -henkinen yökerho- ja hotellialue on myös suosittu kohde.
Liikenne
thumb|400px|Miami kuvattuna [[Miami Beachistä.]] Miamin kansainvälinen lentoasema on yksi maailman vilkkaimmista lentokentistä ja Miamin tärkein kansainvälisen liikenteen keskus. Sen läpi kulkee yli 35 miljoonaa ihmistä vuodessa. Miamin satama on maailman vilkkain risteilysatama, joka palvelee noin 18 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Samalla se on Yhdysvaltain suurin rahtisatama; se käsittelee kymmenen miljoonaa tonnia rahtia vuodessa. Miami kuuluu Amtrakin Atlantin rannikon rautatieverkostoon. Miamin paikallista julkista liikennettä liikennöi Miami-Dade Transit. Julkinen liikenne hoidetaan Metrobus ja South Miami-Dade Busway -bussilinjoilla, Metrorail-metroverkostolla ja automaattisilla Metromover-pienmetrolinjoilla.
Väestö
Miamissa oli vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 442 241 asukasta. Asukkaista peräti 72,7 prosenttia on latinoja. Mustia on 16,8 prosenttia ja valkoihoisia ei-latinoja vain 11,3 prosenttia asukkaista. Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman vuoden 2004 raportin mukaan Miamin asukkaista 59 prosenttia on syntynyt Yhdysvaltojen ulkopuolella. Missään muussa kaupungissa ulkomaalaisten osuus väestöstä ei ole näin suuri.
Miami populaarikulttuurissa
Syksyllä 2001 Miamissa kuvattiin elokuvaa Adaptation. Miamiin sijoittuvat myös rikossarjat CSI: Miami sekä Dexter, tosin C.S.I. Miamia ei ole kuvattu Miamissa. Elokuva Scarface (1983) sijoittuu Miamiin, ja on osittain kuvattu Miamissa. 1980-luvun suosittu televisiosarja Miami Vice on kuvattu lähes kokonaan Miamissa. Toinen 1980-luvun hittisarja Tyttökullat sijoittuu myös Miamiin ja myös tv-sarja O.C.:ssä on vierailtu Miamissa. Videopeli Grand Theft Auto: Vice Cityn pelialue perustuu Miamin alueeseen. Miamissa kuvataan myös ohjelmaa Miamin tatuointitarinat (Miami Ink). Myös Pako-sarjan (Prison Break) 4. tuotantokautta on kuvattu osin Miamissa.
Valleyfield Braves
Valleyfield Braves on kanadalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Valleyfieldista Quebecista. Se pelaa LNAH-liigaa.
Escape (Enrique Iglesiasin albumi)
Escape on espanjalaislaulaja Enrique Iglesiasin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Lisäksi vuoden 2002 loppupuolella julkaistiin erikoispainos, joka sisälsi kaksi uutta kappaletta.
Escapen tunnetuin kappale on singlenäkin julkaistu Hero, josta albumilla on myös espanjankielinen versio Héroe ja nopeatempoisempi Metro Mix -versio. Espanjankieliset versiot on tehty lisäksi kappaleista Escape (Escapar) ja Don't Turn Off the Lights (No Apagues la Luz). Singleinä julkaistiin Heron lisäksi Escape, Don't Turn Off the Lights, Love to See You Cry, Maybe ja To Love a Woman.
Yhteensä albumilla on kymmenen kappaletta, joiden lisäksi se sisältää kolme espanjankielistä versiota sekä Heron Metro Mix -version. Erikoispainoksen kaksi uutta kappaletta olivat Mark Taylorin tekemä remix Maybe-kappaleesta ja Lionel Richien kanssa laulettu duetto To Love a Woman.
Myynti ja listamenestys
Escape debytoi Billboard 200 -listalla sijalla 2. myyden 267 000 kappaletta ensimmäisen viikon aikana. Se oli Iglesiasin korkein debytointi kyseisellä listalla. Samanaikaisesti albumin tunnetuin kappale, Hero nousi Ison-Britannian listakärkeen tehden Iglesiasista ensimmäisen latinoartistin, joka on pitänyt yhtä aikaa hallussaan sekä albumi- että singlelistan kärkipaikkaa.
Yhdysvalloissa Escape myi triplaplatinaa, Isossa-Britanniassa nelinkertaista platinaa, Irlannissa viisinkertaista platinaa, Kanadassa kuusinkertaista platinaa, Australiassa viisinkertaista platinaa, Intiassa triplaplatinaa ja Saksassa tuplaplatinaa. Toistaiseksi albumia on myyty maailmanlaajuisesti yli yhdeksän miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä Iglesiasin myydyimmän albumin.
Kappaleet
Tähdellä merkityt kappaleet vain erikoispainoksessa.
Carl Gustav von Rosen
thumb|[[Bengt Nordenskiöld ja Carl Gustaf von Rosen.]] Carl Gustav von Rosen (19. elokuuta 1909 Helgesta, Ruotsi – 13. heinäkuuta 1977 Gode, Ogaden, Etiopia) oli ruotsalainen kreivi ja seikkailija-lentäjä, joka lensi muun muassa avustus- ja sotilaallisissa tehtävissä. Hän oli Eric von Rosenin poika.
Von Rosen sai lentolupakirjan vuonna 1929 ja vieraili Etiopiassa marraskuussa 1930 keisari Haile Selassien kruunajaisissa. Hän oli yhdysvaltalaisen afroamerikkalaisen lentäjän John C. Robinsonin ohella merkittävä vaikuttaja Etiopian ilmavoimien laajentamisessa vuosina 1935–1936 ennen Abessinian sotaa ja sen aikana. Robinson ja von Rosen eivät kuitenkaan kyenneet kunnolla yhteistyöhön keskenään. Robinsonin elämäkerran kirjoittajan Thomas E. Simmonsin mukaan Robinson kerran iski von Rosenin tajuttomaksi, koska tämä oli sanonut, ettei halunnut toimia mustan miehen lentoperämiehenä.
Von Rosen osallistui vapaaehtoisena talvisotaan Lentolaivue 44:ssä Bristol Blenheim -koneella. Von Rosen hankki ilmavoimille kolme konetta: hän osti sukulaiseltaan lainaamallaan 250 000 kruunulla Douglas DC-2 -koneen (Hanssin-Jukka) entiseltä työnantajaltaan KLM-lentoyhtiöltä Alankomaista. Kaupan päälle von Rosen sai kaksi Koolhoven F.K.52 -lentokonetta. Hänelle myönnettiin talvisodan jälkeen 3. luokan Vapaudenristi palveluksistaan Suomen hyväksi.
Toisen maailmansodan aikana von Rosen pyrki Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimiin lentäjäksi, mutta ei päässyt, koska hänen tätinsä Carin (1888–1931) oli ollut Hermann Göringin vaimo.
Toisen maailmansodan päätyttyä Etiopian keisari Haile Selassie pyysi von Rosenia Etiopian ilmavoimien pääkouluttajaksi. Von Rosen suostui tehtävään, ja vuonna 1946 hän perusti lentokoulun Debre Zeitiin. Koulun henkilökunta koostui pääasiassa aiemmin Ruotsin ilmavoimissa palvelleista. Von Rosen palasi vuonna 1956 Ruotsiin turhauduttuaan muun muassa alaisensa Assefa Ayenen yrityksiin saada hänet pois tehtävästä. Läksiäislahjaksi hän sai keisarilta 200 aarin maa-alueen läntisessä Etiopiassa.
1950-, 1960- ja 1970-luvuilla von Rosen lensi useissa avustuslento-operaatioissa Afrikassa. Biafran sotaan hän osallistui kapinallisten puolella jäätyään eläkkeelle Transair-lentoyhtiön palveluksesta. Hänen johdollaan viiden ruotsalaisen Malmö MFl-9B Militrainer -lentokoneen ryhmä tuhosi Nigerian ilmavoimien hävittäjiä suoraan lentokentilleen käyttäen tukikohtinaan maantiesuoria. Vuosina 1975–1977 hän pudotti ruoka-apua Etiopiaan useilla MFI-17-koneilla. Biafran johto myönsi von Rosenille everstin arvon, koska hän toimi maan ilmavoimien virkaatekevänä päällikkönä ja kieltäytyi kenraalin arvosta.
Von Rosen kuoli somalisissien iskussa Ogadenin sodan aikana 13. heinäkuuta 1977 Godessa Etiopiassa. Hänet on haudattu Gulalen hautausmaalle Addis Abebaan.
Suopöllö
Koko ja ulkonäkö
Suopöllön erikoistuntomerkkinä ovat keltaisten silmien mustat ympärykset. Laji muistuttaa sarvipöllöä, mutta on tätä vaaleampi. Suopöllön siivenkärjet ovat myös alta selvemmin ja kapeammin tummemmat, ja sen siivissä on valkoinen takareuna. Suopöllön viiruinen rinta kontrastoituu juovattomaan vatsaan, ja sen siivet ovat alta paljon vaaleammat kuin päältä.
Suopöllön pituus on noin 37–39 cm, ja sen siipien kärkiväli on noin 95–110 cm. Aikuinen suopöllö painaa noin 350 grammaa. Suopöllön soidinääni on erittäin matalaa puuskutusta. Poikaset puolestaan kerjäävät ruokaa sähisemällä.
Vanhin suomalainen rengastettu suopöllö on ollut 13 vuotta, 11 kuukautta ja 21 päivää vanha. Euroopan vanhin tavattu suopöllö on ollut 20 vuoden ja 9 kuukauden ikäinen saksalainen lintu.
Ääntely
Koiraan ääni on kiivas, uhkaava ”tsäh-ef”, kerjätessään venyvä ”tsääh-opp”. Varoitusääni on karhea ”tseff-tseff-tseff”. Laulu ilmassa on tukahtunut matala ”pu-pu-pu-pu-pu-...” puputussarja, nopeudeltaan alle puolet helmipöllön ääntelystä. Kerralla kuuluu noin 6–20 tavua, 3–4 tavua sekunnissa kantaen noin kilometrin päähän.
Poikasten kerjuuääni muistuttaa koirasta, mutta on sähisevämpi.
Levinneisyys
Suopöllö pesii laajalla alueella Euroopassa, Aasiassa, Pohjois-Afrikassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Karibialla, Havaijilla ja Galápagossaarilla. Osa linnuista muuttaa talveksi lämpimämmille alueille. Suomalaiset suopöllöt talvehtivat Etelä-Euroopassa. Huonoina myyrävuosina suopöllöt vaeltavat ravinnon perässä uusille alueille.
Linesaaret
Linesaaret ovat saariryhmä Tyynellämerellä Havaijin eteläpuolella. Suurin osa ryhmän saarista kuuluu Kiribatiin, mutta kolme Linesaarten saarta ovat Yhdysvaltain hallinnassa. Kaikki Yhdysvalloille kuuluvat Linesaaret (Palmyran atolli, Kingmanin riutta ja Jarvis) ovat asumattomia.
Linesaarten maapinta-ala on yhteensä noin 500 km2. Saariryhmän kaikki saaret ovat muodostuneet korallista, mutta vain kuusi niistä on varsinaisia, laguunin sisältäviä atolleja. Linesaarista vakituista asutusta on vain Kiribatiin kuuluvilla Kiritimatin ja Tabuaeranin atolleilla sekä Terainan saarella.
Seuraavat Linesaaret kuuluvat Kiribatiin:
Suopöllö
Elinympäristö
Suopöllö metsästää avoimessa ympäristössä, kuten suolla, usein päiväsaikaan. Pesimäpiiriin kuuluu suota, rantaniittyä, heinämaata tai viljelysmaata.
Lisääntyminen
Suopöllö rakentaa yksinkertaisen korsipesän maahan. Muninta tapahtuu toukokuussa. Valkoisia munia on keskimäärin 6, tavallisimmin 4–7. Hyvänä jyrsijävuonna munia voi olla 10 tai jopa enemmän. Naaras hautoo noin 4 viikkoa. Koska haudonta alkaa jo ensimmäisten munien ilmaannuttua, poikaset kuoriutuvat yleensä eri aikaan, joten pesässä voi olla vastakuoriutuneita ja lähes puolikasvuisia poikasia samaan aikaan. Pariviikkoisina poikaset jalkautuvat maastoon ja oppivat kunnolla lentämään neliviikkoisina.
Ravinto
Suopöllö syö enimmäkseen jyrsijöitä (etenkin myyriä), mutta myös muita pieniä nisäkkäitä ja lintuja.
Täydellisyysaksiooma
Matematiikassa täydellisyysaksiooma on reaalilukujen joukon luonnetta kuvaava aksiooma. Sen mukaan jokaisella epätyhjällä reaalilukujen joukon osajoukolla, joka on ylhäältä rajoitettu (ts. sillä on olemassa yläraja), on olemassa supremum eli pienin yläraja.
Täydellisyysaksioomasta seuraa että jokaisella alhaalta rajoitetulla reaalilukujen osajoukolla on olemassa infimum eli suurin alaraja. Täydellisyysaksioomaa vaaditaan mm. reaalilukujen joukossa määrittämään irrationaaliluvut. Rationaalilukujen joukko ei toteuta täydellisyysaksioomaa, koska esimerkiksi osajoukko on ylhäältä rajoitettu, jolloin sillä on supremum =: \sqrt{2}, joka siis ei ole rationaaliluku.
Kaakkolammi (Ruovesi, Pohtio)
Kaakkolammi on Pirkanmaalla Ruovedellä Pohtion kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 166 metriä mpy.
Luontoarvoja
Lammen etelärannat kuuluvat Helvetinjärven kansallispuistoon, mutta sen pohjoinen vesialue ei ole suojeltua aluetta. Järvi sijaitsee suojelualueen eteläpuolella.
Malden
Malden on Kiribatiin kuuluva asumaton saari Tyynellämerellä. Sitä lähin maa-alue on siitä noin 204 kilometrin päässä sijaitseva asumaton Starbuckin saari. Lähin asuttu paikka on 450 kilometrin päässä sijaitseva Tongareva. George Anson Byron löysi Baldenin 30. heinäkuuta 1825.