cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bree Turner
Ura
Ensimmäiset elokuvaosansa Turner sai statistina 1998–1999. Hänen ensimmäinen puheroolinsa oli elokuvassa Deuce Bigalow – 10 dollarin gigolo. Samana vuonna hän esiintyi MTV:n eroottisessa tv-sarjassa Undressed. 2000-luvun alussa hän näytteli useita pieniä rooleja elokuvissa. Vuonna 2004 Turnerilla oli keskeinen sivurooli elokuvassa Anna palaa 2. Hän esiintyi myös parin jakson rooleissa televisiosarjoissa Moesha, Todistettavasti syyllinen ja Spin City.
Vuodesta 2012 lähtien Turner näytteli Rosalee Calvertia fantasiadraamasarjassa Grimm. Hänen roolistaan tuli vakituinen sarjan toisesta tuotantokaudesta eteenpäin.
Uransa alussa Turner esiintyi myös Gapin ja Dr. Pepperin tv-mainoksissa.
Yksityiselämä
Turner avioitui vuonna 2008 Justin Salimanin kanssa ja heillä on kaksi lasta (s. 2010 ja 2012). Turner haki eroa vuonna 2018, vedoten ylitsepääsemättömiin erimielisyyksiin.
Gon
Gon on pieni fiktiivinen dinosaurus, joka seikkailee japanilaisessa sarjakuvassa jonka on luonut Masashi Tanaka. Sarjakuva on piirretty realistisella piirrostyylillä ja se on toteutettu ilman kirjoitettua puhetta sekä ääniefektejä. Vuonna 1998 manga saavutti Excellence Prize -palkinnon Japan Media Arts Festival -tapahtumassa.
Gonin seikkailut perustuvat luontoon liittyviin hauskoihin oivalluksiin. Sarjakuvassa on vain vähän jatkuvuutta eri osien välillä, sillä Gon seikkailee yksittäisissä tarinoissa eri maanosissa niille tyypillisissä luonto-olosuhteissa. Gon esitetään yleensä helposti suuttuvana, mutta hyväsydämisenä olentona, joka auttaa eläinystäviään pulassa ja taistelee viholliseläimiä vastaan.
Masashi Tanaka sanoi: "Tämä sarja ei sisällä dialogia tai onomatopoeettisia merkkejä. Minulta kysytään aina miksi olen valinnut niin. Alussa en ajatellut että äänet olisivat tarpeellisia. Sarjakuvassa (mangassa) ei pitäisi olla kielioppia. Mielestäni on myös outoa antaa eläimille ihmisten kieli ja laittaa ne puhumaan. Päätin piirtää Goniin jotain mikä oli mielenkiintoisempaa kuin mikään mitä voisit kuvailla sanoin. Sarjakuvalla on silti suurta potentiaalia mitä ei esiinny muussa mediassa. Aion vielä kehittää sarjakuvailmaisuani."
Gonin hahmo
Pelissä Tekken 3 Gon on tulenkestävä ja pystyy sylkemään tulipalloja ja hyökkäämään myrkkykaasulla. Gon päästelee lintua ja rääkymistä muistuttavia ääniä.
Manga
Paradox Press julkaisi alun perin englannin kielisen painoksen mangasta.
DC Comicsin alainen CMX julkaisi vuosina 2007-2009 Gon-mangaa amerikkalaiselle yleisölle seitsemänosaisena sarjana.
Gon videopeleissä
Gon esiintyi ensimmäisen kerran videopeleissä SNES-pelissä Gon. Peli oli Mario -pelejä muistuttava sivusuuntaan kulkeva tasoloikka.
Gon ilmestyi myös lisensoituna hahmona pelissä Tekken 3. Ei tiedetä, miksi Gon halusi liittyä King Of Iron Fist -turnaukseen tai sitä, liittyykö Gonin tarina mitenkään muullakaan tavoin Tekken-pelisarjan tarinan kaanoniin. Jotta hänet saisi pelattavaksi hahmoksi, on kirjoitettava omaksi nimeksi "GON" kun on saavuttanut Tekken Ball -alipelissä tai Survival modessa niin hyvän tuloksen että saa sen parhaiden tulosten listalle. Gonille saatava toinen asukokonaisuus sisältää kilpikonnan kuoren ja siniset hanskat, minkä on arveltu viittaavan Koopa Troopa -viholliseen Super Mario -peleistä. Mitä luultavammin tämä kuitenkin viittaa GON:n manga tarinaan, jossa tämä menee tyhjän kilpikonnakuoren sisään, ja matkustaa merikilpikonna poikasten mukana kuorensa kanssa.
Aleksandr Smirnov
Aleksandr Smirnov (s. 17. elokuuta 1964 Voskresensk) on venäläinen entinen jääkiekkopuolustaja ja nykyinen valmentaja.
Gon
Elokuva
Sprite Animation Studios ilmoitti tekevänsä Moto Sakakibaran ohjaaman tietokoneanimaatiolla toteutetun elokuvan, joka perustuu Gon-mangaan. Sakakibara tunnetaan paremmin apulaisohjaajana elokuvasta Final Fantasy: The Spirits Within. Elokuva oli tarkoitus julkaista vuonna 2007.
Aleksandr Smirnov
Smirnov pelasi vuosina 1992–1995 Jääkiekon SM-liigassa Turun Palloseurassa. Smirnov voitti kaudella 1993–1994 TPS:ssa Matti Keinonen -palkinnon parhaalla plus/miinus-tilastolla +35. Hän pelasi ennen TPS:aan tuloaan yhdeksän kauden verran Venäjän pääsarjassa ja tuli valmentaja Vladimir Jursinovin mukana Turun Palloseuraan.
Smirnov on pelannut yhdet olympialaiset sekä ollut neljä kertaa MM-kisoissa Venäjän maajoukkueessa. TPS-kausien jälkeen hän pelasi lähinnä Norjan pääsarjassa lukuun ottamatta kahta kautta Venäjällä. Norjassa Smirnov teki suuria pistemääriä ja kuului vuosia Storhamar IL:n tähtipelaajiin, kunnes siirtyi joukkueen valmentajaksi. Storhammar voitti Norjan mestaruuden Smirnovin valmennuksessa keväällä 2008.
Neidonlähde
Neidonlähde (Jungfrukällan) on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva vuodelta 1960. Sen tarina perustuu keskiaikaiseen 1200-luvun balladiin Herr Töres' döttrar, joka kertoo vauraan talonpojan tyttäristä. Elokuvan kuvaus on saanut vaikutteita Akira Kurosawalta ja Mauritz Stilleriltä. Kuvauksen toteutti Sven Nykvist.
Elokuva on kuvattu Taalainmaalla muun muassa Stuggforsenissa sekä Skattungbyssä. Elokuva sai Oscar-palkinnon parhaana vieraskielisenä elokuvana vuonna 1960 ja oli ehdokkaana myös puvustuksesta. Elokuva sai myös parhaan ulkomaisen elokuvan Golden Globen vuonna 1961.
Juoni
Toren ja Märetan tytär Karin lähtee viemään kynttilöitä kirkolle sisarpuolensa Ingerin kanssa. Ingeri on katkera sisarpuoltaan kohtaan. Matkalla kolme paimenta raiskaa ja tappaa Karinin. Ingeri näkee tapahtuman, mutta pelästyy eikä uskalla palata kotiin kertomaan murhasta. Paimenet saapuvat Toren ja Märetan kotiin, jossa he yrittävät myydä Karinin vaatteita Märetalle. Totuus paljastuu vanhemmille, ja isä Tore kostaa murhaamalla paimenet. Perhe lähtee Karinin ruumiin luokse Ingerin johdattamana. Tore ei ymmärrä tyttärensä murhan sallinutta Jumalaa, mutta päättää rakentaa paikalle kirkon. Karinin ruumiin alta paljastuu lähde.
Kohtelu Suomessa
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 15. kesäkuuta 1961 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten sitä ei saanut Suomessa laillisesti esittää. Elokuva vapautui sensuurista tarkastamon johtajan vaihduttua vuonna 1967, jolloin monet aiemmin kielletyt elokuvat uudelleentarkastuksissa vapautuivat sensuurista.
Eddy Ottoz
Eddy Ottoz (s. 3. kesäkuuta 1944) on entinen italialainen yleisurheilija. Hän oli päälajissaan 110 metrin aitajuoksussa paras eurooppalainen 1960-luvun jälkipuoliskolla.
Ottoz sijoittui 110 metrin aitajuoksussa neljänneksi Tokion 1964 olympialaisissa ajalla 13,8 s. Hänen edellään oli kaksi yhdysvaltalaista sekä Neuvostoliiton Anatoli Mihailov. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Ottoz voitti kultaa ajalla 13,7 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti parhaana eurooppalaisena pronssia ajalla 13,4 s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti toisen ulkoratojen Euroopan-mestaruutensa ajalla 13,5 s.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Ottoz voitti yhteensä kolme kultamitalia vuosina 1966–1968. Dortmundissa 1966 aitamatkana oli 60 metriä ja loppuaika 7,7 s. Prahassa 1967 hän voitti kultaa 50 metrin aidoissa ajalla 6,4 s ja Madridissa 1968 hänen loppuaikansa 50 metrin aidoissa oli 6,52 s.
Universiadeissa Ottoz voitti 110 metrin aitajuoksun vuonna 1965 ajalla 13,6 s sekä vuonna 1967 ajalla 13,9 s.
Morgan Rose
Morgan Rose (s. 13. joulukuuta 1968) on atlantalainen heavy-muusikko, joka on tullut tunnetuksi heavy metal -yhtye Sevendustin rumpalina.
Arthur Mentz
Arthur Mentz (7. maaliskuuta 1882 Elbing – 1957) oli saksalainen opettaja ja pikakirjoitushistorioitsija, joka tunnetaan erityisesti antiikin pikakirjoituksen tuntijana.
Mentz opiskeli Königsbergin Albertus-yliopistossa klassista filologiaa, historiaa ja maantiedettä. Hän valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1906 ja toimi sen jälkeen yliopistossa pikakirjoituksen lehtorina. Kun Königsberg (nykyinen Kaliningrad) siirrettiin Neuvostoliitolle vuonna 1945, Mentz muutti Rintelniin.
Jenni Linturi
Jenni Johanna Linturi (s. 24. kesäkuuta 1979 ) on suomalainen kirjailija.
Linturi on yhteiskuntatieteiden maisteri, joka on opiskellut kirjoittamista Turun yliopiston luovan kirjoittamisen linjalla ja Kriittisessä Korkeakoulussa. Hän asuu Helsingissä. Sotaromaani Isänmaan tähden on hänen esikoisromaaninsa, joka kertoo suomalaisen Waffen-SS -miehenä toimineen henkilön kokemuksista Saksassa jatkosodan aikana. Esikoisteos oli ilmestymisvuonnaan Finlandia-palkinto -ehdokkaana, samoin kuin Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinto -ehdokkaana.
Mustiala - Porras - Kaukolanharju
Mustiala - Porras - Kaukolanharju on yksi Ympäristöministeriön vuonna 1992 määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti arvokkaista maisema-alueista.
Maisema-alue sijaitsee Tammelassa Kanta-Hämeen maakunnassa. Se ulottuu Tammelan Mustialasta Tammelan kirkonkylän, Saaren kartanon, Kaukolanharjun ja Saaren kansanpuiston kautta Tammelan Portaaseen ja Hämeen Härkätielle ja käsittää myös Tammelan Kaukolan, Hykkilän ja Lunkaan kylät Pyhä- ja Kuivajärvien rannoilla.
Alueen sisällä Mustialan maanviljelysopisto, Tammelan kirkko sekä Saaren kartano ja kansanpuisto ovat myös Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä, samoin kuin aluetta Tammelan Portaassa leikkaava Hämeen Härkätie. Kaukolanharju ja Saaren kansanpuisto muodostavat myös Kaukolanharjun Natura 2000 -suojelualueen.
Luottamus (elokuva)
Luottamus (, Doverije) on suomalais-neuvostoliittolainen historiallinen poliittinen draamaelokuva vuodelta 1976. Se kuvaa Suomen itsenäisyyden tunnustamiseen vuonna 1917 johtaneita tapahtumia ja erityisesti neuvostojohtaja Vladimir Leninin roolia niissä. Elokuvan tuottivat Fennada-Filmi ja neuvostoliittolainen Lenfilm. Sen ohjasivat Edvin Laine ja Viktor Tregubovitš. Päärooleissa ovat Kirill Lavrov ja Vilho Siivola. Elokuvan juoni pohjautuu pääosin todellisiin historiallisiin tapahtumiin, joita on kuitenkin dramatisoitu.
Aloite elokuvaan tuli Fennada-Filmin toimitusjohtaja Mauno Mäkelältä, mutta lopullisen käsikirjoituksen laativat neuvostoliittolaiset Mihail Šatrov ja Vladlen Loginov. Käsikirjoitus hyväksyttiin vuonna 1974 Moskovan Marxismi-leninismin instituutissa, ja kirjailija Väinö Linna muokkasi käännöksen pohjalta suomenkielisen dialogin. Suomen opetusministeriö tuki elokuvan tuotantoa yli kahden miljoonan markan lainalla, jonka käyttöä valvoi kansliapäällikkö Jaakko Nummisen johtama työryhmä. Pelkästään suomalaisen osapuolen kustannukset tekivät Luottamuksesta siihen mennessä kalleimman suomalaisen elokuvan.
Edvin Laine sai elokuvasta valtion elokuvataiteilijapalkinnon, ja Vilho Siivola sai parhaan miesnäyttelijän Jussi-palkinnon. Riian elokuvafestivaalilla 1977 Luottamukselle ojennettiin tuomariston erikoispalkinto taiteellisista ansioista kuvattaessa rauhanomaisen rinnakkaiselon alkuvaiheita kahden naapurimaan välillä.
Luottamusta esitettiin valmistuttuaan koulunäytöksissä opetuselokuvana, mutta elokuvateattereissa se ei menestynyt kovin hyvin. Nykyisen yleisen käsityksen mukaan se edustaa vahvasti suomettumisen ajan henkeä. Varsinkin myöhemmän ajan arvioissa Luottamusta on pidetty elokuvallisesti kehnona.
Juoni
pienoiskuva|oikea|Elokuvan nimiplanssi. Luottamuksen tarina sijoittuu joulukuun loppuun 1917, jolloin Suomen valtuuskunta on matkannut Pietariin hakemaan tunnustusta maan itsenäisyydelle. Suomen pääministeri P. E. Svinhufvud joutuu päättämään, hakeako itsenäisyyden tunnustus bolševikkien hallitukselta, ja bolševikkijohtaja V. I. Lenin joutuu vastaavasti valitsemaan, tunnustaako porvarillisen Suomen itsenäisyys. Pääosa juonesta muodostuu takaumakohtauksista, jotka kuvaavat toisaalta Suomen autonomia- ja itsenäisyyskamppailun keskeisiä tapahtumia ja toisaalta Leninin kansallisuuspolitiikan ja henkilökohtaisen Suomen-suhteen muotoutumista vuosina 1899–1917. Elokuvan loppuun on liitetty pätkä uutisfilmiä vuoden 1975 Helsingin ETYK-kokouksesta.
Ling Guang
Ling Guang (s. 1. maaliskuuta 1966 Shanghai) on kiinalainen entinen koripalloilija. Hän pelasi Soulin olympialaisissa 1988, joissa Kiina sijoittui kuudenneksi ja Ling muun muassa voitti seitsemän levypalloa.
Don Carlos (1545–1568)
Carlos, Asturian ruhtinas (tunnettu nimellä Don Carlos; 8. heinäkuuta 1545 Valladolid – 25. heinäkuuta 1568 Madrid) oli Espanjan kuningas Filip II:n vanhin poika ja Espanjan kruununprinssi, joka kuoli vankeudessa salaperäisissä oloissa juoniteltuaan isäänsä vastaan. Hänen kuolemaansa liittyy Filip II:ta koskeva musta legenda, jonka mukaan kuningas olisi surmauttanut poikansa. Tarina on innoittanut myöhempiä kertojia.
Elämäkerta
Don Carlosin vanhemmat olivat kuningas Filip II ja tämän ensimmäinen vaimo, Portugalin prinsessa Maria Manuela. Don Carlos vietti lapsuutensa Alcalá de Henaresissa, jossa hänen kasvatuksestaan huolehtivat hänen tätinsä Doña María ja Doña Juana. Hän ei juuri tavannut isäänsä ennen kuin täytti 14 vuotta. Vuodesta 1559 hänen opettajanaan toimi tunnettu humanisti Honorato Juan Tristull. Don Carlos oli koko lapsuutensa ja nuoruutensa ajan sairaalloinen ja vaikutti henkisesti epävakaalta. Vuonna 1560 Kastilian parlamentti eli cortes tunnusti hänet virallisesti kruununperijäksi. Filip II kuitenkin kielsi antamasta kruunua pojalleen.
Don Carlos paljasti joulukuussa 1567 pakosuunnitelmansa sedälleen Juan de Austrialle, joka kertoi siitä kuninkaalle. Filip II määräsi Don Carlosin pidätettäväksi 18. tammikuuta 1568. Don Carlos kuoli vankeudessa muutamaa kuukautta myöhemmin vain 23-vuotiaana. Kuolema saattoi olla luonnollinen, sillä Don Carlosin kerrottiin kärsineen vankeudessa kovasta kuumeesta ja pahentaneen tilaansa olemalla välillä nälkälakossa ja syömällä välillä holtittomasti.
Legenda
Myöhemmin syntyneen legendan mukaan Filip II olisi surmauttanut poikansa Don Carlosin, koska tällä olisi ollut suhde kuningatar Isabelin kanssa tai koska tämä olisi kallistunut protestanttisen uskon suuntaan. Näiden väitteiden tueksi ei kuitenkaan ole mitään todisteita. Legendan ansiosta Don Carlos esiintyy kuitenkin traagisena sankarina Friedrich Schillerin näytelmässä Don Carlos ja Giuseppe Verdin samannimisessä oopperassa.
Jouluruusut
Jouluruusut (Helleborus) on suku leinikkikasvien heimossa. Lajeja suvussa on noin 20. Lajien levinneisyys yltää Euroopassa lauhkealle vyöhykkeelle. Jouluruusut ovat monivuotisia juurakollisia ruohoja. Kukat ovat suurehkot, ja niissä on viisi kehälehteä sekä runsaasti mesilehtiä. Siemenissä on rasvalisäke, sillä ne ovat muurahaislevitteisiä.
Useita lajeja käytetään koristekasveina. Erikoista on se, että osa lajeista kukkii luonnossa keskellä talvea, mutta kevätkukkiviakin lajeja on. Jouluruusut ovat hyvin myrkyllisiä, koska ne sisältävät sydämeen vaikuttavia glykosideja, kuten esimerkiksi myös sormustinkukat (Digitalis).
Scott Garland (showpainija)
thumb|Scotty 2 hotty Scott Ronald Garland (s. 2. heinäkuuta 1973) on yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan kehänimellä Scotty 2 Hotty.
Garland paini ensi kertaa WWE:ssä ottelemalla Tag Team -ottelun Sonny Blazen kanssa ja käytti tällöin Scott Tayloria kehänimenään.
Buick Verano
Buick Verano on Buickin vuodesta 2011 lähtien valmistama Opel Astraan perustuva keskiluokan automalli. Verano on espanjaa ja tarkoittaa suomeksi kesää.
Buick Verano I (2011–2016)
Ensimmäisen sukupolven Buick Verano perustuu Astra J -malliin, ja se tuli markkinoille Pohjois-Amerikassa vuonna 2011. Auton ulkoasun on suunnitellut Buickin David Lyon. Kiinassa mallia myytiin Buick Excelle GT -nimellä, ja siellä myynnissä oli myös viisiovinen hatchback, joka sedanista poiketen oli täysin sama auto kuin Opel Astra.
Ainoa moottorivaihtoehto Amerikan markkinoilla oli aluksi 2,4-litrainen (180 hv) Ecotec-bensiinimoottori. Vain Kiinassa saatavilla oli myös 1,6-litrainen (181 hv) turbomoottori. Voimansiirtona oli kuusivaihteinen automaattivaihteisto.
Vuoden 2012 lopussa valikoimaa laajennettiin 2,0 litran (250 hv) turboahdetulla moottorilla, jonka yhteyteen sai myös halutessaan kuusivaihteisen manuaalivaihteiston.
Buick Verano II (2015–)
Toisen sukupolven Buick Verano esiteltiin vuonna 2015, ja se perustuu Astra K -malliin. Siitä on saatavana sedanin lisäksi myös viisiovinen hatchback, joka on sedanista poiketen täysin sama auto kuin Opel Astra. Mallin nimi on nyt sama sekä Pohjois-Amerikan että Kiinan markkinoilla, mutta Kiinassa myytävä kolmannen sukupolven Buick Excelle on oma mallinsa. vasen|pienoiskuva|Buick Verano GS
Leipyöli
Leipyöli on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön eteläosassa Perniönjoen alajuoksun varrella.
Leipyöli sijaitsee Perniönjoen pohjoisrannalla Aitolahden ja Puopyölin välissä. Joen vastarannalla on Kestrikki ja kylän pohjoisosaa hallitsevan drumliinimuodostelman takana on Kyynämäki. Leipyölin kyläalue on pääosin tasaista peltoa. Pohjoisosassa on metsäistä mäkimaata. Kylässä on Leipöylin kantatila Löfböle sekä siitä lohkottu Uuttulan tila. Muuta rakennuskantaa ei ole.
Leipyöli on asutettu ennen 1300-lukua. Kylä oli vuoteen 1957 asti kantatila Löfbölen muodostama yksinäistila. Löfböle on toiminut historiansa aikana muun muassa augmenttitilana sekä nimismiehen virkatalona.
Feneltsiini
Feneltsiini (C8H12N2) on hydratsiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se on monoamiinioksidaasin estäjä, jota käytetään muun muassa masennuksen ja ahdistuksen hoidossa. Feneltsiini ei kuitenkaan ole käytössä Suomessa.
Vaikutusmekanismi, metabolia ja käyttö
Feneltsiini kuuluu toimintamekanismiltaan monoamiinioksidaasin estäjiin, jotka inhiboivat monoamiinioksidaasientsyymin toimintaa. Yhdiste on epäselektiivinen ja estää sekä MAO-A- että MAO-B-isoentsyymejä. Monoamiinioksidaasin toiminnan estäminen johtaa serotoniinin, noradrenaliinin ja dopamiinin pitoisuuksia neuroneissa, mikä lievittää masennuksen ja ahdistuksen oireita. Feneltsiini nostaa myös gamma-aminovoihapon pitoisuuksia aivoissa.
Feneltsiini metaboloituu maksassa pääosin monoamiinioksidaasin vaikutuksesta. Muita maksassa muodostuvia aineenvaihduntatuotteita ovat feneltsiinin asetyloitu johdannainen, fenyylietikkahappo ja p-hydroksifenyylietikkahappo.
Feneltsiiniä käytetään masennuksen hoidossa erityisesti silloin kuin siihen liittyy voimakasta ahdistusta, pelkotiloja ja pakko-oireita. Sitä on käytetty myös anoreksian ja bulimian hoidossa. Feneltsiini ei kuitenkaan yleensä ole ensimmäinen lääke, vaan sitä käytetään vasta kuin muilla hoidoilla ei saada toivottua hoitotulosta.
Haittavaikutukset
Feneltsiini voi estää pyridoksiinin synteesiä ihmiselimistössä, mikä voi johtaa neurologisiin sivuvaikutuksiin. Usein tähän auttaa pyridoksiinin ottaminen lisäravinteena. Muita haittavaikutuksia voivat olla leukopenia ja trombosytonemia ja myös Parkinsonin taudin ja feneltsiinin käytön yhteyttä on tutkittu.
Synteesi
Feneltsiiniä voidaan valmistaa synteettisesti 2-fenyylietyylibromidin ja hydratsiinin välisellä reaktiolla.
Touhun Pojat Lauttasaari
Touhun Pojat Lauttasaari on helsinkiläinen koripalloseura, jonka toimialue on Lauttasaari. Nykyään seurassa on joukkueita 17, kerhoja 3, valmentajia 30 ja jäseniä noin 400.
Historia ja saavutukset
Lauttasaarelaiset koripallojuniorit pelasivat alun perin Torpan Pojissa, mutta matkustamisrasituksen vuoksi lasten vanhemmat päättivät perustaa Lauttasaareen oman joukkueen. ToPoLa perustettiin kevättalvella 1978, ja sen perustajajäseniin lukeutuivat Tom Hynninen, Kari Harjula ja Paavo Suhonen. Touhun Pojat Lauttasaari -nimi pohjautuu Touhu-nimiseen sarjakuvahahmoon, jonka Hynninen keksi rekisterivirastossa, kun aikaisempia nimiehdotuksia Torpan Pojat, Lauttasaari ja Lauttasaaren Torpan Pojat (LaToPo) ei ollut hyväksytty.
ToPoLa tunnetaan ensisijaisesti juniori- ja kasvattajaseurana. Juniorisarjoissa paras saavutus on tyttöjen SM-pronssi vuodelta 1989. Pääsarjassa pelanneita seuran kasvatteja ovat Putte Onnela, Markku Rosokivi, Lassi Utrio, Elias Kajander, Meral Bedretdin, Moona Owusu, Johanna Sillander ja Roosa Myllyveräjä. Valmentajina muualla ovat menestyneet Jarkko Larkas ja Mikko Larkas niin aikuisten kuin nuorten SM-tasolla, sekä nuorten maajoukkueissa.
Seuran edustusjoukkue on korkeimmillaan pelannut miesten I-divisioonassa kaudella 2003–2004 koripallon I-divisioonaan, koska yksi sarjapaikka vapautui Turun NMKY:n ja Ura Basketin yhdistäydyttyä. Visiitti jäi kuitenkin vain yhden kauden pituiseksi joukkueen onnistuttua voittamaan ainoastaan yhden ottelun.
Kaudesta 2013-2014 alkaen ToPoLan naisten ja miesten edustusjoukkueet ovat pelanneet Eteläisen Alueen II-divisioonassa.
Seven Pillars of Wisdom
Seven Pillars of Wisdom on brittiläisen sotilashenkilön T. E. Lawrencen omaelämäkerrallinen teos, jossa tämä kuvaa osuuttaan ensimmäisen maailmansodan aikana Lähi-idässä käydyssä arabikapinassa vuosina 1916–1918. Kirjan nimi (suom.'Viisauden seitsemän pylvästä') on peräisin Sananlaskujen kirjasta. Lawrence aloitti kirjan kirjoittamisen sodan jälkeen 1919, mutta se pysyi eri versioineen keskeneräisenä pitkälle 1920-luvulle saakka.
Kirjan eri laitosten julkaisuhistoria on monivaiheinen. Lawrence painatti Oxfordin tekstinä tunnetusta laitoksesta ensimmäiset kappaleet vuonna 1922. 1926 sen pohjalta valmistui tilaajille tarkoitettu lyhennetty versio. Seuraavana vuonna 1927 julkaistiin suurelle yleisölle tehty lyhennelmä Revolt in the Desert, joka ilmestyi suomeksi 1928 nimellä Erämaan kapina. Vuoden 1926 versio julkaistiin yleisesti Lawrencen kuoleman jälkeen 1935, mutta täysipitkä Oxfordin laitos vasta 1997.
Seven Pillars of Wisdom sai hyvän aikalaisvastaanoton, ja sitä on luonnehdittu muun muassa kirjallisuuden merkkiteokseksi. Toisaalta kirjan historiallinen luotettavuus on kuitenkin kyseenalaistettu, ja Lawrencen on syytetty esittäneen itsensä ja arabijoukot paremmassa valossa brittien osuuden kustannuksella. Sotamuistelmiin perustuva David Leanin ohjaama Arabian Lawrence (1962) sai kymmenen Oscar-ehdokkuutta, mukaan lukien ehdokkuuden parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta.
Taustaa
pienoiskuva|upright|Lawrence kuvattuna [[Akabassa 1917.]] T. E. Lawrence toimi vuosina 1916–1918 brittien yhteysupseerina prinssi Faisalin joukoissa arabikapinan yhteydessä. Lawrencen aikomukset kirjoittaa kokemuksistaan myöhemmin kirja käyvät jo ilmi hänen kirjeenvaihdostaan syyskuulta 1917. Lawrence teki jo sodan aikana muistiinpanoja, jotka olivat lähinnä paikkojen ja ihmisten kuvauksia, sillä oli vaara, että ne olisivat voineet joutua vihollisen käsiin.
Arabikapina huipentui Lawrencen osalta Damaskoksen valtaukseen lokakuussa 1918. Sen jälkeen Lawrence palasi Englantiin, jossa ei salannut aikeitaan kirjoittaa kirja. Kuitenkin esimerkiksi kirjeessään Charles Doughtylle hän totesi, ettei kirjaa ole välttämättä tarkoitettu julkaistavaksi, sillä se saattaisi loukata elossa olevia henkilöitä, myös häntä itseään.
Ensimmäiset versiot
Kirjan alkuvaiheista tiedetään melko vähän, sillä Lawrencen 1920–1921 käymästä kirjeenvaihdosta on vain vähän tallella. Lawrence alkoi kirjoittaa kirjaa vuoden 1919 alkupuoliskolla osallistuessaan Pariisin rauhankonferenssiin ja jatkoi sitä myöhemmin ollessaan Egyptissä ja palattuaan Englantiin. Joulukuussa hän kuitenkin kadotti suurimman osan kirjan raakaversiosta vaihtaessaan junaa Readingin asemalla. Katoamisesta ilmoitettiin lehdessä, mutta varastetuiksi oletettuja muistiinpanoja ei löytynyt. Lawrence viittaa tähän ensimmäiseen versioon nimellä ”Text I”, jonka pituus olisi hänen mukaansa ollut valmistuessaan noin 250 000 sanaa.
Lawrence kertoi käyttäneensä kirjan kirjoittamisen apuna sota-aikana tekemiään muistiipanoja, jotka hän hävitti sitä mukaa kuin kirja valmistui. Siksi hän joutui kirjoittamaan muistinvaraisesti aloittaessaan työtä uudelleen noin kuukautta myöhemmin Lontoossa. Ainoastaan kirjan ensimmäisistä luvuista oli osa säilynyt, sillä Lawrence oli lainannut niitä tuttavalleen. Lawrence kirjoitti toisen version pitkissä rupeamissa noin kolmen kuukauden aikana. Esimerkiksi kirjan 6 hän kertoi kirjoittaneensa vuorokaudessa. ”Text II” oli Lawrencen arvion mukaan pituudeltaan yli 400 000 sanaa. Lawrencen omien sanojen mukaan version kielellinen tyyli oli kuitenkin toivoton, ja hän teki siihen korjauksia vuoden 1920 aikana.
1920 Lawrence ryhtyi suunnittelemaan kirjasta suurelle yleisölle tarkoitettua lyhennelmää kattaakseen muun muassa kirjan kuvituksen aiheuttamat kulut. Hän tarjosi lyhennelmää yhdysvaltalaiselle kustantajalle F. N. Doubledaylle. Sitten Lawrence ryhtyi luonnostelemaan lyhennelmää, mutta vetäytyi äkisti suunnitelmasta. Jeremy Wilsonin mukaan Lawrence halusi julkaista lyhennelmän ainoastaan Yhdysvalloissa ja välttää julkaisun Britanniassa. Wilsonin mukaan Lawrence ei kuitenkaan ollut yhtä tunnettu Yhdysvalloissa ja arvelee Lawrencen kuulleen Doubledaylta, ettei lyhennelmä voisi menestyä pelkästään Yhdysvalloissa julkaistuna.
Oxfordin laitos
pienoiskuva|upright|14 Barton Street [[Westminsterissä Lontoossa, jossa Lawrence kirjoitti sotamuistelmiaan 1919–1920. ]] Lawrence ryhtyi 1921 työstämään valmistuneen toisen version pohjalta muistelmiensa kolmatta versiota, jota hän kirjoitti työskennellessään Colonial Officessa 1921–1922. Kolmas versio eli ”Text III”, joka tunnetaan nimellä "Oxford Text", valmistui Lontoossa helmikuussa 1922. Sen pituus oli noin 335 000 sanaa. Toisen version Lawrence poltti 1922 yhtä sivua lukuun ottamatta. Tekstistä otettiin Oxford Times -lehden kirjapainossa kahdeksan korjausvedosta. Lawrence ei halunnut kenenkään lukevan kirjaa painovaiheessa, minkä vuoksi hän lähetti sen painoon sekalaisessa järjestyksessä ja sivut numeroimattomina.
Vedosten valmistuttua Lawrence järjesti arkit oikeaan järjestykseen ja numeroi sivut käsin. Syksyllä 1922 hän korjasi ladontavirheitä osaan vedoksista, jotka hän sidotti kansiin ja lähetti koelukuun henkilöille, joiden hän arveli olevan päteviä arvioimaan tekstiä historialliselta ja kirjalliselta kannalta. Koelukijoihin kuuluivat muun muassa Edward Garnett, Eric Kennington, Vyvyan Richards, George Bernard Shaw ja tämän vaimo Charlotte Payne-Townshend. Oxfordin laitos on kirjan useista laitoksista ensimmäinen ja rahassa mitattuna arvokkain. Yksi kirjan kuudesta jäljellä olevasta kopiosta huutokaupattiin New Yorkissa vuonna 2001 tuntemattomalle henkilölle yhteensä 941 000 dollarin kokonaishinnalla.
Tilaajien lyhennelmä
Lawrence oli lähettänyt yhden Oxfordissa tehdyistä vedoksista koelukuun brittiläiselle kustannustoimittajalle Edward Garnettille. Garnettin mielestä teksti oli liian pitkä julkaistavaksi kokonaisuudessaan, ja hän toimitti siitä Lawrencen suostumuksella lyhennetyn raakaversion. Saatuaan Garnettin lyhennelmäversion loppuvuodesta 1922 Lawrence oli kuitenkin edelleen epävarma kirjan julkaisun suhteen. Bernard Shaw kannatti aluksi lyhennelmän julkaisua, mutta suositteli Lawrencen konsultoiman Jonathan Capen tilalle itse käyttämäänsä Constable & Co. -kirjakustantamoa. Lisäksi Lawrence oli yhteydessä Curtis Brown -kirjallisuusagentuurissa toimivaan sota-ajan tuttavaansa Raymond Savageen. Loppuvuodesta 1922 Lawrence kuitenkin ilmoitti kustantajilleen vetäytyvänsä hankkeesta. Lawrencen Capelle ehdottama tilaajille tarkoitettu lyhennelmä jäi myös toteutumatta.
Lawrence ei kuitenkaan vetäytynyt pitkän aikavälin tavoitteestaan julkaista kirja jossain muodossa. Vuoden 1923 aikana kirja kiersi edelleen koeluettavana eri henkilöillä, joihin kuuluivat muun muassa Sydney Cockerell, J. L. Garvin, Thomas Hardy ja Rudyard Kipling. Lisäksi Lawrence lähetti sen faktojen tarkistusta varten henkilöille, kuten William Bartholomew, Robin Buxton, D. G. Hogarth ja Archibald Wavell. Loppuvuodesta 1923 Lawrence leikitteli edelleen ajatuksella hyväksyä Garnettin ehdottama suurelle yleisölle tarkoitettu lyhennelmä. Joulukuussa Lawrence päätti kuitenkin ystäviensä tukemana julkaista kirjasta tilaajille tarkoitetun painoksen, joka olisi lyhennelmä Oxfordin laitoksesta. Oxfordissa joulukuussa pidetyssä tapaamisessa sovittiin, että kirjasta painettaisiin 100 kopiota, jotka myytäisiin tilaajille 30 guinealla kappale. Lawrencen ystävät toivoivat samalla, että kirjaprojekti auttaisi Lawrencen masennukseen.
Lawrence työsti tilaajien painokseen tarkoitettua tekstiä vapaailtoinaan palvellessaan 1923–1924 armeijan Royal Tank Corps -yksikössä ja 1925–1926 Kuninkaallisissa ilmavoimissa. Se valmistui lopulta vuoden 1926 lopulla ja oli pituudeltaan noin 250 000 sanaa. Lawrence käytti huomattavia summia hankkiessaan painokseen runsaasti kuvitusta taiteilijoilta, kuten Augustus John ja Eric Kennington. Jokaisesta nidoksesta tehtiin tyyliltään erilainen ja koristelemalla niille yksin kappalein erilaiset kannet. Kirjan tuotantokustannukset tulivat lopulta maksamaan Lawrencelle suunnitellun 3 000 punnan sijasta arviolta 13 000 puntaa. Siitä otettiin huomattavasti suurempi painos kuin oli aluksi tarkoitus. Lawrencen merkintöjen perusteella tilaajille myytiin yhteensä 128 kappaletta. Lisäksi Lawrence painatti ylimääräisiä kappaleita muun muassa lahjoitettavaksi ystävilleen ja piti myös osan itse. Yhdysvalloissa huutokaupattiin vuonna 2001 yksi kappale tätä painosta yli 100 000 dollarilla.
Erämaan kapina
pienoiskuva|upright|Lawrence [[William Orpenin maalaamassa muotokuvassa.]] Vuoden 1925 alussa Lawrence myi suurelle yleisölle tarkoitetun lyhennelmän julkaisuoikeudet Jonathan Cape -kustantamolle. Tilaajien painoksen tuotantokustannukset olivat ylittänneet budjetin, minkä vuoksi Lawrence tarvitsi lisää rahaa voidakseen viedä hankkeen loppuun saakka. Kirja sovittiin julkaistavaksi vuonna 1927, ja Lawrence ryhtyi työstämään lyhennelmää Garnettin aikaisemmin tekemän version pohjalta. Valmiin lyhennelmän pituudeksi tuli Lawrencen mukaan lopulta noin 130 000 sanaa.
Erämaan kapina ilmestyi Britanniassa ja Yhdysvalloissa maaliskuussa 1927. Daily Telegraph julkaisi osan kirjasta sarjana joulukuussa 1926. Kirjaa myytiin Britanniassa yli 90 000 kappaletta, ennen kuin Lawrence veti sen myynnistä. Kirjan yhdysvaltalainen julkaisija oli Doran-kirjakustantamo. Yhdysvalloissa kirja oli vieläkin suurempi menestys, ja sitä myytiin ensimmäisinä viikkoina yli 130 000 kappaletta. Myyntitulojen ansiosta Lawrence pääsi eroon veloista, jotka olivat aiheutuneet tilaajien painoksen tuotantokustannuksista.
Myöhemmät painokset
Seven Pillars of Wisdomista ei tilaajien painoksen jälkeen 1926 ja Erämaan kapinan jälkeen 1927 julkaistu Lawrencen elinaikana uusia painoksia, sillä Lawrence vastusti sitä jyrkästi. Lawrencen kuoltua vuonna 1935 tilaajien lyhennetty laitos julkaistiin samana vuonna suurelle yleisölle. Kirjan brittiläinen kustantaja Jonathan Cape ilmoitti pian Lawrencen kuoleman jälkeen julkaisevansa Erämaan kapinasta uuden painoksen. Lawrencen nuorempi veli ja kirjallinen toimeenpanija A. W. Lawrence halusi kuitenkin välttää tämän ja myönsi oikeudet Seven Pillars of Wisdomin julkaisuun. Vuoden 1926 lyhennetty laitos oli muistelmien ainoa nopeaan julkaisuaikatauluun soveltuva versio, joten se valittiin julkaistavaksi vanhemman Oxfordin laitoksen sijasta.
Britanniassa sotamuistelmat julkaisi Jonathan Cape -kustantamo ja Yhdysvalloissa Doubleday, Doran (nykyään Doubleday). Tekstien samankaltaisuuden vuoksi tilaajien lyhennelmän tekijänoikeudet takasivat Jonathan Capelle ja Doubledaylle tekijänoikeudet myös vuoden 1922 Oxfordin laitokseen. Oxfordin laitos pysyi kuitenkin Britanniassa ja Yhdysvalloissa julkaisemattomana 1990-luvun lopulle saakka, sillä julkaisuoikeudet omistaneet kustantamot olivat haluttomia julkaisemaan uutta versiota, joka olisi kilpaillut jo markkinoilla olleiden lyhennettyjen painosten kanssa. Tekijänoikeuden suoja-aika Britanniassa raukesi kuitenkin 1980-luvun puolivälissä, minkä jälkeen vuoden 1922 Oxfordin tekstin julkaisi ensimmäisenä Castle Hill Press vuonna 1997.
Merkitys
Seven Pillars of Wisdomista on tullut julkaisunsa jälkeen kirjallisuuden klassikkoteos. Vuoden 1926 tilaajien lyhennetty laitos on käännetty useille kielille, ja sitä on myyty yli miljoona kappaletta. Se on Lawrencen palveluksesta Kuninkaallisissa ilmavoimissa kertovan The Mint (1955) -kirjan ohella toinen Lawrencen merkittävistä kirjallisista teoksista tämän käännöskirjallisuuden ja julkaistun kirjeenvaihdon ohella.
Nimi
pienoiskuva|Seven Pillars of Wisdom -kivimuodostelma [[Wadi Rumin laaksossa Jordaniassa.]] Kirjan nimi tulee Raamatun Sananlaskujen kirjan jakeesta 1:9: ”Wisdom hath builded her house, she hath hewn out her seven pillars” (kuningas Jaakon käännös,, vuoden 1992 käännös). Lawrence aikoi alun perin käyttävänsä nimeä suunnittelemassaan kirjassa Lähi-idän seitsemästä suuresta kaupungista, mutta kirja jäi lopulta toteuttamatta.
Lawrence epäröi nimensä merkitsemistä tilaajien painokseen. Eräässä vaiheessa hän harkitsi käyttävänsä nimikirjaimiaan ”T.E.S”, mutta päätti lopulta jättää viittauksen nimeensä kirjasta kokonaan pois. Kordan mukaan Lawrence piti nimensä merkitsemistä painokseen tarpeettomana, sillä kappaleet oli signeerattu yksitellen kutakin tilaajaa varten. Kordan mukaan on ainutlaatuista, että vastaavanlaisessa merkittävässä teoksessa ei ole ilmoitettu kirjailijan nimeä.
Omistuskirjoitus ”S.A.”
Kirjan alussa on Lawrencen kirjoittama runo, jonka omistuskirjoitus ”S.A.” on herättänyt spekulaatiota sen merkityksestä. Ehdotettuja henkilöitä ovat olleet muun muassa kiinni jäänyt ja turkkilaisten kiduttamaksi joutunut juutalainen vakooja Sarah Aaronsohn sekä Lawrencen arabian kielen opettajana ennen sotaa toiminut Faredeeh el Akle. Lawrence ei kuitenkaan koskaan itse tavannut Sarah Aaronsohnia. Lisäksi Fareedeh el Akle on itse sanonut, ettei nimi viittaa häneen.
Lawrence ei koskaan paljastanut omistuskirjoituksen merkitystä, mutta sanoi sen viittaavan sekä henkilöön että paikkaan. Michael Korda ja Scott Anderson uskovat, että lyhenne viittaa Lawrencea kahdeksan vuotta nuorempaan arabipoikaan Dahoumiin, johon tämän tutustui työskennellessään arkeologina Karkemišin kaivauksilla ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Rakenne ja pituus
1927 tilaajille lähettämässään esseessä Some Notes on the Writing of Seven Pillars of Wisdom Lawrence kertoi tekstiin tulleista muutoksista. Jeremy Wilsonin mukaan Lawrencen esittämät lukemat, kuten 15 %:n kokonaislyhennys verrattuna Oxfordin laitokseen, eivät pitäneet paikkaansa. Wilsonin mukaan tilaajille tarkoitettu laitos oli todellisuudessa peräti neljänneksen lyhyempi kuin vuoden 1922 Oxfordin laitos. Wilsonin mukaan on mahdollista, että Lawrencen esittämät sanamäärät olivat osaksi ulkomuistista ja arvailtuja. Wilsonin mukaan Lawrencen kirjoittama essee on joka tapauksessa hyväksytty jälkikäteen virheellisesti totuutena ja sisällytetty kirjan myöhempiin painoksiin.
Wilsonin mukaan Lawrencen käymä kirjeenvaihto osoittaa, että tämä rupesi tekemään keskeneräiseen tilaajien laitokseen merkittäviä lyhennyksiä vuoden 1925 alussa ollessaan noin puolivälissä lyhennysrojektia. Wilsonin mukaan tämä selittää, miksi merkittävimmät lyhennykset tekstissä sijoittuvat kirjan jälkipuoliskolle. Hänen mukaansa esimerkiksi kirjan kahdeksas kappale menetti tilaajien laitoksessa 47,5 % kokonaispituudestaan. Wilsonin mukaan Lawrence kärsi 1925 henkisestä epätasapainosta, ja tämän tekemät rajut lyhennykset saattoi selittää halu saattaa projekti nopeasti loppuun. Wilsonin mukaan painoksen julkaisua kuitenkin hidasti esimerkiksi Lawrencen kasvava pakkomielle kirjan typografian suhteen.
Sisältö ja todenperäisyys
Scott Andersonin mukaan tapahtumat Tafasissa ja Daraassa kiteyttävät vaikeuden selvittää täyttä totuutta Lawrencen myytistä. Hänen mukaansa esimerkiksi Lawrencen kuvaus tapahtumista Tafasin taistelussa vaikuttaa ajoittain epäuskottavalta ja eroaa myös muiden antamista kuvauksista. Andersonin mukaan lisäksi esimerkiksi Lawrencen ja kenraali George Barrowin esittämät kuvaukset tapahtumista arabijoukkojen valtaamassa Daraan kaupungissa poikkesivat huomattavasti toisistaan, ja Lawrence esitti tapahtumat arabijoukkojen kannalta paremmassa valossa.
Lawrence kertoo Seven Pillars of Wisdomissa jääneensä 1917 turkkilaisten vangiksi Daraassa, jossa hän joutui vangitsijoidensa kiduttamaksi ja seksuaalisen väkivallan kohteeksi, tulkinnasta riippuen kenties raiskatuksi. Andersonin mukaan Lawrencen antama kuvaus Daraan tapahtumista lähentelee sotapornografiaa. Kordan mukaan Lawrencen on väitetty liioitelleen tapahtumia tai peräti keksineensä ne kokonaan itse. Andersonin mukaan Lawrencen antamassa kuvauksessa on epäjohdonmukaisuuksia, minkä lisäksi hän esitti tapahtumista myöhemmin eri versioita.
Michael Kordan mukaan suurin osa kirjan asiasisällöstä on jälkikäteen vahvistettu muun muassa valtion salaisten asiakirjojen tultua julkisiksi 1970-luvulla. Hänen mukaansa Lawrence kuitenkin liittää itseensä tietoisesti tai tiedostamatta toistuvasti päätöksiä ja tekoja, jotka olivat alun perin muiden alullepanemia. Kordan mukaan Lawrence ei kuitenkaan väärentänyt tapahtumia tai keksinyt niitä itse, kuten jotkut ovat syyttäneet, vaan sen sijaan usein asetti itsensä niiden keskipisteeseen.
Jeremy Wilsonin mukaan Lawrence kirjoitti muistelmiensa toisen version suuren henkisen paineen alaisena ja vähätteli tarkoituksella brittien osuutta arabikapinassa oikeuttaakseen prinssi Faisalin Syyriaan kohdistuneet vaatimukset. Wilsonin mukaan Lawrencen kirjoittaessa muistelmiensa ensimmäistä versiota hänellä saattoi vielä olla toiveita siitä, että Ranska perääntyisi Syyrian kysymyksessä. Talvella 1919–1920 oli kuitenkin käynyt selväksi ettei Ranska perääntyisi kannassaan, ja siksi Lawrence omaksui Wilsonin mukaan kirjan toisessa versiossa voimakkaan poliittisen kannan.
Lawrencen suhde kirjaan
Wilsonin mukaan Lawrencen tekemä kieltäytymisen kirjan julkaisusta saatavista tuloista laukaisi aluksi todennäköisesti tilaajien painoksen verrattaen suuri 30 guinean tilaushinta. Wilsonin mukaan kieltäytymällä tekemästä kirjallaan voittoa Lawrence myös vältti mahdolliset syytökset, joiden mukaan hän olisi yrittänyt hyötyä maineestaan taloudellisesti. Scott Andersoninin mukaan Lawrence lahjoitti esimerkiksi Erämaan kapina -lyhennelmästä tulleet tuotot hyväntekeväisyyteen ja kieltäytyi julkaisemasta kirjasta uusintapainoksia elinaikanaan.
Vastaanotto
pienoiskuva|vasen|upright|[[Augustus Johnin maalaama Lawrencen muotokuva vuodelta 1919.]]
Aikalaisarvioita
1926 suurelle yleisölle julkaistu Erämaan kapina sai hyvän aikalaisvastaanoton, ja sen saamat arvostelut olivat pääasiassa myönteisiä. Esimerkiksi The Times Literary Supplementissa kirjaa luonnehdittiin ”erinomaiseksi ja loistavasti kirjoitetuksi kertomukseksi”, The Timesissa mestariteokseksi, ja The Daily Telegraphissa sitä pidettiin ”eräänä aikamme innostavimmista tarinoista”.
Lisäksi kirjaa kehuivat esimerkiksi Edmund Allenby, Hugh Trenchard ja John Buchan, joka kutsui Lawrencea aikansa parhaaksi englanninkielisen proosan kirjoittajaksi. Osa kirjan arvioista oli kuitenkin kriittisiä. Leonard Woolf moitti Lawrencea Charles Doughtyn tyylin jäljittelemisestä ja piti kirjaa suorastaan parodiana. Woolf kuitenkin myönsi nauttineensa kirjasta päästyään ärsytyksensä yli.
Bernard Shaw kuvaili Seven Pillars of Wisdomia pääministeri Stanley Baldwinille lähettämässään kirjeessä "mestariteokseksi, yhdeksi lajinsa parhaimmista maailmassa". Shaw oli kuitenkin huolissaan Oxfordin laitoksessa olevista kohdista, jotka voitaisiin tulkita loukkaaviksi. Lisäksi kirjaa ihaili Shaw'n vaimo Charlotte Payne-Townshend, joka osallistui miehensä ohella tilaajien laitoksen oikolukuun.
Lawrencen elämäkerran kirjoittanut Robert Graves, joka oli lukenut tilaajille tarkoitetun laitoksen lisäksi myös alkuperäisen Oxfordin laitoksen, piti vanhempaa versiota kielellisesti parempana ja helppolukuisempana. E. M. Forster, joka Lawrencen pyynnöstä vertaili versioita keskenään, piti myös tekstin vanhempaa versiota kielellisesti parempana. Hänen mielestään lauseiden väliset suhteet heikkenivät lyhennysprosessin aikana.
Myöhempiä arvioita
Michael Korda kutsuu Seven Pillars of Wisdomia kirjallisuuden merkkiteokseksi. Kordan mukaan kirjaa lukiessa syntyy kuitenkin kauttaaltaan vaikutelma henkilöstä, joka yrittää kenties liiaksi tuottaa mestariteosta. Kordan mukaan se ei kuitenkaan ole välttämättä huono asia, ja hän rinnastaa kirjan muihin kirjallisuuden klassikoihin. Kordan mielestä Erämaan kapina -lyhennelmä on huomattavasti helppolukuisempi versio.
Jeremy Wilson on samaa mieltä Oxfordin laitosta suosineiden varhaisten kriitikoiden kanssa. Hänen mukaansa se on lukijalle helppolukuisempi, koska tekstin kerronnalliset yhteydet kärsivät uuteen versioon tehdyistä lyhennyksistä. Hänen mukaansa vuoden 1926 laitoksessa oleva teennäinen kirjallinen sävy on kirjan vanhemmassa versiossa vähemmän läsnä. Wilsonin mukaan Lawrence halusi myöhemmin tuhota Oxfordin laitoksen kappaleet, jottei kirjasta jäisi kahta erilaista versiota.
Scott Andersonin mielestä Seven Pillars of Wisdom on teoksena suunnattoman epäsuhtainen. Hänen mukaansa kirjan ajoittain liitävä lyyrinen kuvaus ja hätkähdyttävät psykologiset kuvaukset tukahtuvat usein pitkien topografisten kuvausten, lukuisten paikannimien ja ohikiitävien henkilöiden alle. Andersonin mukaan Lawrence kuitenkin anaitsee tunnustusta siitä, että oli yksi varhaisimmista sodan todellisuutta kuvanneista moderneista kirjailijoista.
Elokuvasovitus
pienoiskuva|upright|[[David Leanin ohjaaman Arabian Lawrence (1962) -elokuvasovituksen teatterijuliste vuodelta 1963.]] Elokuvaoikeudet Erämaan kapina -lyhennelmään myytiin ensimmäisen kerran vuonna 1928. Sittemmin ne päätyivät unkarilaissyntyisen elokuvaohjaajan Alexander Kordan omistukseen. 1935 järjestetyssä tapaamisessa Korda lupasi Lawrencelle olla tekemättä kirjasta elokuvaa tämän elinaikana. Lawrencen kuoltua samana vuonna Korda omisti edelleen kirjan elokuvaoikeudet. Kordan elokuvasuunnitelma ei kuitenkaan toteutunut, sillä rahoituksen löytäminen oli hankalaa ja poliittinen ajankohta Lähi-itään sijoittuvalle elokuvalle herkkä.
Elokuvaoikeudet osti Kordalta myöhemmin yhdysvaltalainen elokuvatuottaja Sam Spiegel. Spiegelin tuottama ja David Leanin ohjaama kymmenen Oscar-ehdokkuutta saanut Arabian Lawrence (1962), pääroolissaan Peter O’Toole, sijoittuu korkealle useissa merkittävistä elokuvista tehdyissä listauksissa, mutta sen historiallinen tarkkuus on jälkikäteen kyseenalaistettu. Lawrencen sotamuistelmiin perustuva Robert Boltin ja Michael Wilsonin tekemä käsikirjoitus oli parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-ehdokkaana.
Aiheesta muualla
Teos on vapautunut tekijänoikeuden suojasta ja on siten vapaasti ladattavissa verkosta, esimerkiksi seuraavista osoitteista:
Paolo Veronese
thumb|350px|Lepanton taistelu, 1571. Paolo Veronese (1528 Verona – 19. huhtikuuta 1588 Venetsia) italialainen renessanssin taidemaalari, joka työskenteli Venetsiassa. Hän otti käyttöön nimen Paolo Cagliari tai Caliari, mutta hänet tunnetaan nimellä Veronese ("Veronalainen") syntymäkaupunkinsa Veronan mukaan.
Veronese maalasi vuodesta 1553 alkaen Venetsiassa Dogen palatsin (Palazzo Ducale) koristelua. Salin katossa olevista kymmenestä maalauksesta kuusi on Veronesen. Sen jälkeen hän alkoi 1560-luvulla maalata muihin Venetsian alueen suuriin saleihin jättiläiskokoisia tauluja. Niihin kuuluvat vuosien 1560–1561 Maseriin rakennetun Villa Barbaron freskokoristelu. Sen holveissa kuvataan kattoperspektiivissä mytologisia ja allegorisia aiheita, esimerkiksi Olympolaisia jumalia. Seuraavat työt hän teki Veronan San Giorgio in Braidan kirkkoon. Vuodesta 1580 alkaen hän alkoi käyttää laajamittaisesti apulaisia, mikä johti teosten epätasaiseen laatuun.
Veronesen kuuluisimpia maalauksia ovat Kaanaan häät (1562–1563) ja La Case di Levi (1573). Teoksissaan hän ilmentää Venetsian seurapiirien pyrkimystä seesteiseen onneen. Hänen sommitelmissaan on avaruutta, teatraalista arkkitehtuuria ja runsaasti henkilöitä. Vaikka niissä on realistisia yksityiskohtia, on kokonaisuus kuitenkin haavekuvien maailmaa.
Belgian Grand Prix 1966
Belgian Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. kesäkuuta 1966 Spa-Francorchamps'n radalla. Kilpailun voitti John Surtees, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Jochen Rindt saavutti ensimmäisen palkintosijan.
Puunjalostustekniikka
Puunjalostustekniikka on tekniikan osa-alue, joka selvittää, miten puusta tulee paperia tai vastaavaa käyttötavaraa, kuten pahvia. Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulussa koko jalostusketjun kaikkia osia tutkitaan ja opetetaan puunjalostustekniikan laitoksessa. Puunjalostustekniikkaa opiskellaan biotuotetekniikan koulutusohjelmassa.
Itä-Ukrainan sota
320px|pienoiskuva|Venäläismielinen separatistikapinallinen [[Slovjanskin taistelu (2014)|vallatulla Slovjanskin kaupungintalolla.]]
Itä-Ukrainan sota (myös Ukrainan kriisi, Ukrainan sota tai Donbassin sota) on huhtikuussa 2014 alkanut Ukrainan hallituksen ja Venäjän tukemien joukkojen, kapinallisten tai separatistien välinen aseellinen yhteenotto Itä-Ukrainassa.
Venäjä oli suunnitellut Krimin ja Itä-Ukrainan haltuunottoja jo ennen vuonna 2014 alkaneita tapahtumia. Jo vuonna 2008 Venäjän presidentti Vladimir Putin ilmoitti: ”Jos Ukraina menee Natoon, se menee ilman Krimiä ja itää”. Ennen varsinaisen Itä-Ukrainan kriisin alkamista Venäjän joukot miehittivät Krimin. Itä-Ukrainan tapahtumien taustalla on osittain myös Ukrainan parlamentin helmikuun 2014 lopulla peruuttama vuoden 2012 kielilaki, joka turvasi venäjän ja muiden vähemmistökielien asemaa Ukrainassa. Tämä päätös huolestutti Ukrainan venäjänkielistä väestönosaa.
Tapahtumat alkoivat, kun useissa Itä-Ukrainan kaupungeissa käynnistettiin protesteja Ukrainan uutta valtionjohtoa vastaan. Ukrainan presidentti perui myöhemmin kielilain muutoksen hyväksymisen, mutta protestointi jatkui. Itä-Ukrainassa protestoijat valtasivat monilla paikkakunnilla hallintorakennuksia. Valtaajat, joiden seassa oli Venäjän tiedusteluviranomaisten joukkoja, vastustivat maan uutta hallintoa ja vaativat alueille suurempaa itsehallintoa tai Itä-Ukrainan pääosin venäjänkielisten alueiden liittämistä Venäjään. Itäisimmän Ukrainan asukkaista noin kymmenen prosenttia on syntynyt Venäjällä.
Ukraina vastasi protesteihin ”terrorisminvastaisella operaatiollaan”. Operaatio alkoi menestyä kesä–heinäkuussa 2014, jolloin kapinakeskus Slovjansk luhistui. Yhtenä kriisissä laajasti huomiota herättäneenä tapahtumana voidaan pitää heinäkuun puoliväliä, jolloin Malaysia Airlinesin lento 17 ammuttiin alas ja lähes 300 siviiliä kuoli.
Lähes miljoona ukrainalaista on joutunut taistelujen vuoksi maan sisäisiksi pakolaisiksi. Näiden ihmisten lisäksi Yhdistyneiden kansakuntien arvion mukaan noin 600 000 henkilöä on hakenut turvapaikkaa tai oleskelulupaa Ukrainan naapurivaltioista, pääasiassa Venäjältä, mutta myös Valko-Venäjältä, Moldovasta, Puolasta, Unkarista ja Romaniasta.