cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grenoble
Grenoblen historiaa tunnetaan yli 2000 vuoden ajalta. Kaupungin nimi on ollut ajan saatossa myös Cularo ja myöhemmin Gratianopolis. Grenoblen merkitys kasvoi 1000-luvulla, kun Albonin kreivit valitsivat sen Dauphinén maakunnan pääkaupungiksi. Pääkaupungin asemaa vahvisti maakunnan liittäminen Ranskaan, mistä kaupunki hyötyi taloudellisesti ja hallinnollisesti. Grenoblesta tuli tuolloin parlamentti- ja sotilaskaupunki.
Grenoblen teollinen kehitys alkoi kunnolla 1700-luvulla hansikasteollisuuden avulla ja voimistui edelleen 1800-luvun toisella puoliskolla vesivoiman keksimisen myötä. Kiivain kasvu nähtiin Grenoblessa kuitenkin vasta toista maailmansotaa seuranneen talouskasvun aikana.
Voi veljet, missä lienet?
Palkinnot
Voi veljet, missä lienet? oli ehdolla muun muassa parhaan kuvauksen ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscarin, parhaan kuvauksen, parhaan puvustuksen, parhaan lavastuksen ja parhaan käsikirjoituksen Bafta-palkinnon sekä parhaan komedian tai musikaalin ja parhaan miesnäyttelijän (George Clooney) Golden Globen saajaksi. Näistä se sai ainoastaan parhaan miesnäyttelijän Golden Globen.
Elokuvan soundtrack-albumi voitti viisi Grammy-palkintoa. Albumi itsessään palkittiin vuoden albumin ja parhaan visuaaliseen mediaan tehdyn kompilaatio-soundtrackin palkinnoilla. Dan Tyminski, Harley Allen ja Pat Enright esittävät soundtrackilla cover-version kappaleesta ”I Am a Man of Constant Sorrow”, josta he voittivat parhaan lauletun country-yhteistyön Grammyn. Ralph Stanley tulkitsi albumilla kappaleen ”O Death”, ja hänet palkittiin parhaan mieslaulajan country-esityksen Grammylla. Lisäksi T-Bone Burnett palkittiin vuoden tuottajana.
Grenoble
Ilmasto
pienoiskuva|Kaupunginpuutarhan huvimaja talvella. Grenoblessa ja sen lähialueilla vallitsee sijaintiin nähden epätavallinen ilmasto. Kaakkois-Ranskassa kohtaavat manner-, meri- ja välimerenilmasto, minkä vuoksi alueen kesät ovat kuumia ja melko kuivia. Kuitenkin sijainti vuorten keskellä tekee ilmastosta erityisen, ja vuorilla on suurempi merkitys kuin kaupungin vaatimaton 213 metrin korkeus merenpinnasta antaisi ymmärtää. Grenoblen ainutlaatuista ilmastoa kuvastaa kolme erityispiirrettä: huomattava lämpötilojen vaihtelu, aurinkoisten päivien suuri määrä sekä runsas sademäärä. Näiden lisäksi myös muun muassa Föhntuulella ja paikallisilla mikroilmastoilla on vaikutus seudun ilmastoon.
Ympäröivät vuoret heikentävät tuulia ja pienentävät niiden ilmastoa tasapainottavaa vaikutusta niin merkittävästi, että lämpötilavaihtelut kesän ja talven välillä ovat Ranskan suurimpia, 19 °C tammi- ja heinäkuun välillä. Talvella lämpötila voi laskea pakkasen puolelle, mutta alittaa harvoin -5 °C. Kesäisin kaupunki on yksi Ranskan kuumimmista, ja yli +35 °C helteitä koetaan vuosittain. Grenoblea ympäröivien huippujen vuoksi myös lämpötilojen vuorokausivaihtelu on muuta maata suurempaa. Lämpötila paitsi kohoaa päivisin nopeasti myös laskee öisin erittäin nopeasti.
Grenoblen laaksossa on pitkiä aurinkoisia jaksoja, sillä ympäröivät vuoret rajoittavat matalapaineiden ja alapilvien pääsyä alueelle. Aurinkoisten päivien vastapainoksi alueella saadaan runsaita sateita ja vuoden sadekertymä on noin 1000 mm. Kaupungin itäpuolella sijaitsevien vuoristojen vuoksi Grenoblen sateet ovat pääasiassa peräisin Atlantilta tai Välimereltä. Suurinta sateen kertymä on syksyllä.
Luonnon riskit
Grenoblen kaupunginhallituksen mukaan kaupunkia uhkaavia luonnon riskejä ovat tulvat, maanvyörymät, metsäpalot, sään aiheuttamat katastrofit sekä maanjäristykset.
Tulvariski on Grenoblen alueella suuri, sillä alue sijaitsee vuoristojokien Isèren ja Dracin yhtymäkohdassa. Jokiin rakennettiin padot vähitellen 1500- ja 1900-lukujen välillä ja niitä huolletaan jatkuvasti. Kaupunki hyväksyi suunnitelman tulvariskin ennaltaehkäisemiseksi (Le Plan de Prévention du Risque Inondation, PPRI) vuonna 2007. Suunnitelmassa Grenoble kuvattiin suojattomaksi mahdollisten suurtulvien sattuessa pohjaveden korkeuden nousun ja viemäriverkoston takaisinvirtauksen vuoksi. Grenoblen kaupungissa maanvyöryjen ja irtolohkareiden vaara keskittyy Bastillen linnoitukseen, joka sijaitsee kunnan ainoassa vuoristoisessa osassa. Riskialueiden valvonta perustuu useisiin geoteknisiin tutkimuksiin. Grenoblen kaupunkisuunnitelman (Plan Local d’Urbanisme, PLU) osana tehdystä tutkimuksesta käy ilmi, että maanvyöryt, vuorilta putoilevat irtolohkareet, sortumat ja luolien romahdukset ovat alueella tyypillisiä. Kuten maanvyöryjä, myös metsäpaloja esiintyy ennen kaikkea Mont Rachais -vuoren etelärinteellä sijaitsevalla metsäisellä Bastillen alueella, joka ulottuu kolmen kunnan alueelle Grenobleen, Saint-Martin-le-Vinoux’n sekä la Troncheen. Metsää hoidetaan säännöllisesti metsäpalojen nopean leviämisen ehkäisemiseksi. Myös alueen kulkuväyliä huolletaan, jotta apu pääsisi vaivatta perille. Grenoblen kaupunki ja sen ympäryskunnat sijaitsevat laaksossa, mikä aiheuttaa paikallisia sääilmiöitä, kuten tuhoisia voimakkaita tuulia, helleaaltoja ja kovia pakkasjaksoja. Koko Grenoblen alue kuuluu luokkaan 4 seismisellä asteikolla.
Kaupungin kehitys
pienoiskuva|Grenoblen kaupunki vuonna 1575. pienoiskuva|Kohokuva: Grenoble vuonna 1848. Vanhan kaupungin ja kenraali Haxon rakennuttamien linnoitusten keskellä kohoaa uusi kaupunki.
Vanha kaupunki
Grenoblen kaupunki ympäröitiin 200-luvulla muureilla yhdeksän hehtaarin suuruiseksi alueeksi. Nykyinen katuverkko on peräisin keskiaikaisesta kaupunkikuvasta, jossa kapeiden teiden muodostamasta epäsäännöllisestä verkostosta on uloskäynti tasangolle ja Isère-joen ylittävälle sillalle. Kaupungissa ei kuitenkaan ole juuri säilynyt keskiaikaisia rakennuksia, lukuun ottamatta katedraalia ja kollegiaattikirkkoa. Muurien laajennukset eivät muuttaneet kaupunkikuvaa, joskin niistä johtuneet arkkitehtoniset uudistukset ovat näkyneet myös rakennuksissa. Muurien suojaama alue laajentui vähitellen linnoitusten kehittymisen myötä, erityisesti 1500–1600 -luvuilla. Kaupungin pinta-ala kasvoi Lesdiguières-herttuoiden aikana (1591–1606) 36 hehtaariin ja heitä seuranneiden Créqui-aatelisten aikana (1640–1675) vuoden 1651 tulvasta huolimatta 45 hehtaariin.
1700-luvun lopussa Grenoblen noin 20 000 ihmisen asutuskeskus muodosti pikkukaupungin Chartreusen juurelle. Ympäröivät kylät yhdistyivät kaupunkiin tieverkon avulla, joka pysyi lähes muuttumattomana toisen maailmansodan loppuun asti.
Teollistuminen
Grenoble ja sen lähikunnat alkoivat kehittyä merkittävästi 1800-luvulla, kun kenraali Haxo rakennutti vanhan kaupungin eteläpuolelle 50 hehtaarin kokoisen uuden linnoituksen. Place de Verdun -aukiolle (ent. Place d’Armes) vievät keskiaikaiset kadut korvattiin nykyaikaista ruutukaavaa noudattavilla kaduilla. Place de Verdun -aukion ympärille puolestaan rakennettiin Grenoblen kasvavaa mahtia symboloivat rakennukset, kuten sotilasyhdistys (alun perin tykistökoulu, vuodelta 1858), vuoristojoukkojen palatsi (1862), prefektin hallintorakennus (1866), kirjastomuseo (1870) sekä yliopiston päärakennus (1875–1879).
Kaupungin länsipuolella Isèren sivujoen Dracin yli rakennettiin vuonna 1828 riippusilta, ja rautatie saatiin vuonna 1858. Rautatieasema sijoitettiin ministeriön päätöksellä kaupungin ulkopuolelle. Nämä uudistukset edistivät työpaja- ja työläiskaupunginosan syntymistä kaupungin muurien ulkopuolelle.
pienoiskuva|Grenoble vuonna 1929.
Väestön ja teollisuuden kasvun myötä Grenoble laajentui kaupungin muurien ulkopuolelle ja linnoituksia päätettiin siirtää vuoden 1870 Ranskan ja Preussin välisen sodan jälkeen. Alun perin suunniteltiin muurien rakentamista Drac-joelle asti, mutta lopulta uusi linnoitusvyöhyke päätettiin pystyttää koko Grenoblen ympärille. Tämän vuoksi itäisen tehdasalueen (nyk. Chorier-Berriat) paikalle vanhan kaupungin ja työläiskortteleiden väliin alettiin 1890-luvulla rakentaa uutta keskustaa. Victor Hugo-aukiolta lähtevät uudet kadut suunniteltiin yhdistämään kaupungin eri osat toisiinsa ja niitä reunustamaan rakennettiin uudenaikaisia haussmann-tyylisiä rakennuksia.
Sodanjälkeinen laajentuminen
Toisen maailmansodan jälkeen Grenoblen kasvu jatkui edelleen. Grenoble ja sitä ympäröivät kunnat muodostivat nyt yhtenäisen kaupunkialueen. Kasvavaan asunnontarpeeseen vastattiin rakentamalla useisiin kuntiin suuria julkisesti rahoitettuja vuokra-asuntoalueita. Lisäksi yliopiston kehittyminen johti yhtenäisen kampuksen rakentamiseen Isère-joen rantaan.
Vuonna 1968 järjestettyihin kymmenensiin talviolympialaisiin valmistauduttiin luomalla yhtenäinen tie- ja rautatieinfrastruktuuri, joka myös selkeytti kaupungin rakennetta. Tätä seurasi useiden tuhansien asuntojen ja palveluiden rakentaminen. Uudet rakennukset sopivat hyvin aiempaan kaupunkikuvaan, vaikka ne olivatkin keskenään tyyliltään erilaisia. Grenoblen ja Eschirollen väliselle alueelle rakennettiin toiseksi keskustaksi Villeneuven kaupunginosa, jonka tarkoituksena oli tarjota eteläisten kaupunginosien asukkaille palvelut, joita ei voitu sijoittaa vanhaan keskustaan. Ulkoisesti Villeneuve eroaa selkeästi muista kaupunginosista, sillä se edustaa uutta kaupunkiarkkitehtuuria.
pienoiskuva|340px|Bonnen ekokaupunginosa puistoineen edustaa 2000-luvun kaupunkikuvaa.
Grenoblen vanhoja kaupunginosia alettiin kunnostaa talouskasvun aikana 1960- ja 1970-luvuilla. Aluksi vanhaan kaupunkikuvaan kokeiltiin yhdistää uudenlaista arkkitehtuuria (keskusta sekä Rue de la République -kadun ympäristö ja kaupunginosat Mutualité/Bir-Hakeim ja Île Verte), mutta kokeilu ei miellyttänyt grenoblelaisia, joten uudistusta jatkettiin vanhaa arkkitehtuuria kunnioittaen.
Koska Grenoblen autoliikenne lisääntyi 1970-luvun alussa, julkista liikennettä uudistettiin muun muassa rakentamalla raitiolinja. Samalla uudistettiin vanhojen kaupunginosien ja naapurikuntien rakennetta. Uuden kaupan ja hallinnon keskuksen, Europolen, rakennustöiden yhteydessä 1990-luvulla tehtiin uudistuksia myös naapurikaupunginosissa. Kaupunkikuvaa ei tuolloin kuitenkaan muutettu. Keskeiset hallinnolliset elimet, kuten oikeustalo sekä yliopiston tutkimusyksiköt, sijoitettiin Grenoblen läntiselle alueelle.
Uusi ekokaupunginosa Bonne edustaa 2000-luvun kaupunkikuvaa, joka yhdistää kestävän kehityksen periaatteet ja uuden kaupunkirakentamisen. Bonne rakennettiin vanhan kasarmin paikalle ja se on Ranskan ensimmäinen ekokaupunginosa. Vuonna 2009 se sai Ranskan ympäristöministeriön myöntämän ekokaupunginosien Grand Prix -palkinnon.
Grenoblen kaupunginosat
upright|pienoiskuva|Kartta Grenoblen kaupunginosista. Grenoble koostuu lukuisista kaupunginosista, joista tärkeimmät ovat Bastille, Saint-Laurent, Esplanade, Île Verte, Chorier-Berriat, Europole, Polygone scientifique, Notre-Damen ja Hyper-centren muodostama historiallinen keskusta, Grands Boulevards, Eaux Claires, Vigny-Musset, Capuche, Exposition-Bajatière, Alliés-Alpins, Teisseire, Village Olympique, Villeneuve, Alpexpo-Grand’place sekä Le Rondeau.
Esihistoria
Grenoblesta ja sen lähiympäristöstä, erityisesti Rabot-vuorelta, on tehty useita esihistoriallisia löytöjä, jotka todistavat Grenoblen toimineen kulkureittinä ja ehkä jopa palvelleen asuinpaikkana neoliittisella ja pronssikaudella. Arkeologisia löytöjä on kuitenkin tehty suhteellisen vähän, sillä muun muassa Chartreuse-vuorilta virtaavat vedet ovat vieneet mukanaan lähes kaikki arkeologiset jäänteet.
Grenoblen ja Isèren museoiden arkeologisen ja historiallisen keskuksen arkeologin Alan Montjoyen mukaan ensimmäiset asutukset ilmestyivät neoliittisella kaudella lähinnä Vercors-vuorten alimmille rinteille ja myöhemmin kalkoliittisella kaudella myös Chartreuse-vuorten rinteille Grenoblen solaan.
Tutkijoiden mukaan Grenoblen kautta on käyty vaihtokauppaa pronssikaudelta alkaen. Yksinkertainen vaihtokauppa kehittyi ja kasvoi rautakaudella La Tènen kulttuurin päättymiseen asti. Arkeologisten tutkimusten ansiosta on voitu tunnistaa useita tältä kaudelta peräisin olevia asumuksia kaikkialla Grenoblen ympäristössä ja Grésivaudanin laaksossa. Varsinaisella Grenoblen maaperällä on kuitenkin tehty vain yksittäisiä löytöjä viime vuosisadan lopussa.
Antiikki
Ensimmäinen maininta Grenoblesta on peräisin vuodelta 43 eKr. Alkujaan se oli vaatimaton Cularo-niminen gallialaiskylä (vicus), kyläpahanen väylällä, jota roomalaiset käyttivät kulkiessaan Italian ja Wienin väliä Montgenèvren kautta. Diocletianuksen ja Maximianuksen aikana (284–293) kylä kasvoi ja saavutti hallinnollisen keskuksen aseman keisari Gratianuksen oletetun vierailun seurauksena vuonna 379. Tällöin se sai uuden nimen, Gratianopolis. Roomalaisten joukot viipyivät siellä yhtenään, ja hiippakunta se on todistetusti ollut viimeistään vuodesta 381, jolloin ensimmäisenä piispana toimi Domnin.
Hannibalin Alppien ylitys
Tähän liittyvä artikkeli: Toinen puunilaissota pienoiskuva|230px|Hannibal ylittämässä Alppeja vuonna 218 eKr. (Münchener Bilderbogen). Useat Antiikin historiaan erikoistuneet tutkijat ovat kertoneet karthagolaisen sotapäällikön, Hannibalin, kulkeneen Grenoblen laakson läpi joko seuraten Isère-jokea tai ylittämällä Vercors-vuoret lännestä itään.
Brittiläisen Newcastlen yliopiston muinaishistorian emeritusprofessori John Francis Lazenby on kirjoittanut teoksen kuuluisan valloittajan Hannibal Barcan sotaretkestä. Kirjassaan hän esittää teorian, jonka mukaan Hannibal ylitti Alpit kelttiläisten Allobrogien vastustuksesta huolimatta.
Lazenbyn mukaan Hannibalin tarkoitus ei ollut ylittää Isèreä, minkä vuoksi hän kulki joukkoineen joen vasenta rantaa. Hannibal kuitenkin joutui Saint-Nazaire-en-Royansin ohitettuaan kulkemaan La Bournen solan kautta tuon aikaisten vaikeiden kulkuolosuhteiden vuoksi. Hannibalin leiri sijaitsi tiettävästi lähellä nykyistä Choranchen kylää. Sieltä hänen reittinsä kulki Isère-joen suuntaisesti vieden Grenobleen Sassenagen ja Noyareyn välillä sijaitsevan tieosuuden kautta.
Eräiden muiden historioitsijoiden mukaan tämä mahtava karthagolainen kenraali ja strategi olisi mahdollisesti kulkenut Montaudin kautta ja jatkanut Isère-joen suuntaisesti nykyisten Veurey-Voroizen, Sassenagen ja Grenoblen alueiden kautta ennen kuin hän pääsi ylittämään Grésivaudanin laakson takaiset Alpit. Tätä teoriaa ei ole voitu sen enempää vahvistaa kuin kumotakaan, koska Montaudissa tai sen välittömässä ympäristössä ei ole tehty arkeologisia löydöksiä, kuten aseita tai luita. Niinpä on mahdollista, että Hannibal todella ylitti Alpit.
Erään uudemman (2009) tutkimuksen mukaan Hannibal ei kulkenutkaan Grenoblen pohjoispuolta vaan Chartreusen länsirinnettä päästäkseen Petit Saint Bernardin solaan. Esihistorioitsija Aimé Bocquet perustaa väitteensä asutustietoihin kolmannelta vuosisadalta eKr.
Dauphinit
150px|pienoiskuva|Dauphinien vaakuna. pienoiskuva|upright|vasen|François de Bonne (1543–1626), ensimmäinen Lesdiguières-herttua.
Myöhempien sukupolvien dauphinit perustivat kaupunkiin yliopiston vuonna 1338 ja Dauphinien tuomioistuin (le Conseil delphinal), joka käsitteli sotilaallisia asioita, siirtyi Grenobleen vuonna 1340. Satavuotisen sodan aikana Dauphin-aatelisto osallistui Englannin ja sen liittolaisten vastaisiin sotatoimiin.
Dauphinén mukana Grenoble liitettiin osaksi Ranskan kuningaskuntaa vuonna 1349, jolloin siitä tuli maakuntansa pääkaupunki. Kaupunkiin perustettiin parlamentti eli aatelin hallitsema tuomioistuin vuonna 1453, ja parlamenttikaupungin mainetta pönkitti dauphinin, tulevan kuningas Ludvix XI:n, läsnäolo. Kaupunkiin myös perustettiin varuskunnan päämaja Savoijin herttuakunnan rajalle, ja se vahvisti asemaansa maakuntansa pääkaupunkina.
Hugenottisodat
Katolisten ja protestanttien välillä käytyjen hugenottisotien joukkomurhat ja hävitys olivat kova koettelemus grenoblelaisille. Hugenottisodat päättyivät Lesdiguièresin herttuan voittoon vuonna 1590, jolloin hän sai hallintaansa sekä Grenoblen kaupungin että Dauphinén hallinnon. Herttua teki Grenoblessa huomattavia muutoksia. Kaupunki kasvoi ja Bastillen linnoituksen ytimeen kuuluvan Tour de l’Isle -tornin ensimmäinen suojamuuri rakennettiin.
La Journée des Tuiles -mellakka
Grenoblessa 7.6.1788 muistetaan Ranskan vallankumousta enteilleestä mellakasta. Mellakka sai alkunsa, kun Grenoblen aatelin hallitsema parlamentti, Dauphinén korkein tuomioistuin, asettui vastustamaan kuninkaallista julistusta, jonka tarkoituksena oli perustaa maakunta- ja kunnallishallitukset ja saada kaikki säädyt maksamaan veroa. Dauphinén tuomioistuin huolestui, koska uudistus uhkasi rajoittaa sen valtaa.
Mellakan nimi, La Journée des Tuiles eli “kattotiilien päivä”, on peräisin mellakkaan liittyneestä tapauksesta, joka sai alkunsa, kun Grenette-aukiolle kokoontunutta ihmisjoukkoa hillitsemään tullut kuninkaan kaarti haavoitti hyökkäyksessä vanhusta pistimellä. Veren nähdessään hurjistunut kansa alkoi irrottaa katukiviä. Osa grenoblelaisista nousi talojen katoille ja alkoi heitellä kattotiiliä ja katukiviä sotilaiden päälle.
Tapahtumien seurauksena tehtaanjohtaja Claude Perier kutsui Dauphinén säädyt koolle 21.7.1788 omistamansa Vizillen linnan Jeu de paume -pallohuoneeseen. Ranskan säätyjen vuoden 1789 yleiskokousta edeltänyt Dauphinén maakunnan säätykokous pidettiin useissa vaiheissa, viimeiseksi Romans-sur-Isèressä 1.12.1788–16.1.1789.
Grenoblelainen edistyksellisyys
pienoiskuva|Alexandre Debellen La journée des tuiles (1788) (Ranskan vallankumouksen museo).
Grenoblelaiset ovat aina olleet poliittisesti ja sosiaalisesti edistyksellisiä. Esimerkiksi La Journée des Tuiles -mellakassa nähtiin ensimmäiset merkit tulevasta vallankumouksesta.
pienoiskuva|G. Brunon oppikirjassa Le Tour de la France par deux enfants, vuoden 1904 painos. (Taiteilijan näkemys Isèren rannoista Grenoblessa). ”Isère-joki jakaa 68 000 asukkaan kaupungin kahtia. Jokea reunustavat molemmin puolin suurenmoiset rantakadut. Grenoble, samoin kuin Valence ja Vienne, tunnetaan hansikas- ja nahkateollisuudestaan. Grenoblen lähellä sijaitsee upealla paikalla Grande-Chartreusen luostari, jossa myydään Chartreuse-likööriä.”
Grenoblelaiset hansikastehtailijat perustivat työläisilleen 1.5.1803 Ranskan ensimmäisen työntekijöiden etujärjestön. Tätä seurasi samankaltaisten järjestöjen perustaminen esimerkiksi suutareille, kutojille, kangastehtaan työntekijöille ja verhoilijoille. Grenoblessa saivat alkunsa myös ensimmäiset naisten etujärjestöt vuonna 1822. Järjestöillä oli yhteiset tavoitteet ja niiden toimistot sijaitsivat samassa rakennuksessa. Järjestöt suojasivat työläisiä ja heidän perheitään sairauden varalta maksamalla heille avustuksia järjestön jäsenyyttä ja kuukausimaksua vastaan. Jotkut etujärjestöt maksoivat myös työttömyyskorvausta ja jopa eläkettä. Tällainen ennakoiva järjestelmä koski vain osaa työläisistä, ja kaikkein vähäosaisimmat jäivät sen ulkopuolelle.
Toisen maailmansodan aikana grenoblelaiset kunnostautuivat vastarintaliikkeen toiminnassa. Saksalaiset miehittivät kaupungin vuonna 1943, jonka jälkeen nähtiin väkivaltaisia yhteenottoja, kuten sarja vastarintaliikkeen tärkeimpien johtajien pidätyksiä ja murhia. Vastarinnan uskaliaita toimia olivat esimerkiksi räjäytykset Bonnen kasarmilla ja tykistön ampumaharjoitusalueella. BBC:n radiotaajuudella vastarintaliike Vapaa Ranska (la France libre) antoi Grenoblelle lisänimen Capitale des Maquis, vastarinnan pääkaupunki. Kiitoksena osallistumisesta Ranskan vastarintaliikkeen toimintaan, kenraali de Gaulle jakoi kaupungille 4.5.1944 Ordre de la Libération -kunniamerkin.
Ranskan ensimmäinen perhesuunnittelukeskus avattiin Grenoblessa 10.6.1961. Tämä oli tärkeä vaihe taistelussa vapaaehtoisen ja suunnitellun äitiyden puolesta.
Vuonna 2002 saatiin osoitus grenoblelaisten aktiivisuudesta, kun kaupunkilaiset lähtivät sankoin joukoin kaduille mielenosoituksiin vastustamaan presidentinvaalien toiselle kierrokselle päässyttä äärioikeiston ehdokasta. Vuosina 2003–2004 kaupunki pääsi otsikoihin Paul Mistral -puistoon suunnitellun Stade des Alpes -stadionin rakentamista vastustaneen ympäristöliikkeen myötä. Monet rakentamista vastustaneet mielenosoittajat kahlitsivat itsensä puiston ikivanhojen puiden latvoihin, eivätkä he suostuneet lähtemään ennen kuin virkavalta vei heidät pois.
Poliittiset suuntaukset ja vaalien tulokset
pienoiskuva|Trois Ordres -veistos on rakennettu kunnioittamaan grenoblelaisten kansalaistoimintaa La Journée des Tuiles -mellakassa.
Poliittisesti Grenoble on vasemmistolainen kaupunki. Vasemmistopuolueet ovat hallinneet kaupunkia toisen maailmansodan jälkeen lähes yhtäjaksoisesti, vain kolmea vaalikautta lukuun ottamatta.
Vaikka vasemmisto on kaupungissa perinteisesti vahvempi, toimi oikeistolaista RPR-puoluetta edustanut Alain Carignanin pormestarina yhtäjaksoisesti poikkeuksellisen pitkään (1983–1995).
Vuoden 2014 kunnallisvaalit voitti vasemmistolainen le Rassemblement citoyen sekä vihreät puolueet (EELV, PG sekä liittolaiset) yhdessä. Éric Piollesta tuli ensimmäinen vihreitä edustanut pormestari yli 100 000 asukkaan kaupungissa Ranskassa.
Vahva vasemmistokannatus näkyy myös kansallisissa vaaleissa, ja esimerkiksi vuoden 2017 presidentinvaaleissa Jean-Luc Mélenchon sai grenoblelaisilta enemmän ääniä kuin presidentiksi valittu Emmanuel Macron.
Koulutusjärjestelmä
Grenoblen koulutukselliseen hallintoalueeseen kuuluvat Ardèchen, Drômen, Isèren, Savoien sekä Haute-Savoien departementit. Hallintoalueen kanslia sijaitsee Bir Hakeim -aukiolla Grenoblen kaupungintalon läheisyydessä. Grenoblen koulutusalue on ylioppilaskokeen tulosten perusteella yksi Ranskan parhaista.
Perusopetus ja lukio
Grenoblessa on yhteensä 71 esiopetusta (3–5-v.) ja alakouluopetusta (6–11-v.) tarjoavaa oppilaitosta. Esiopetus ja alakoulu voivat toimia yksin tai molemmat voidaan tarjota samassa oppilaitoksessa. Yläkouluja (12-15-v.) on 15 ja lukioita 28.
Kaupungissa on sekä julkisia että yksityisiä kouluja.
Korkeakoulutus
Yliopistovertailussa Grenoblen alue sijoittuu kansallisesti kymmenenneksi. Alue on myös yksi Ranskan maineikkaimmista korkeakoulutuksen keskuksista ja se tunnetaan erityisesti luonnontieteiden alalla. Vuonna 2012 Grenoblessa opiskeli 54 395 opiskelijaa, joista 15 prosenttia oli ulkomaalaistaustaisia. Tohtorikoulutettavista jopa 45 prosenttia on ulkomaalaistaustaisia.
L’étudiant-lehti valitsi Grenoblen Ranskan parhaaksi opiskelukaupungiksi lukuvuonna 2016–2017.
Valmentavat luokat
Useat grenoblelaislukiot tarjoavat valmennusta Ranskan arvostetuimpiin yliopistoihin ja grand école -korkeakouluihin pyrkiville. Kaupungissa on mahdollista opiskella esimerkiksi luonnontieteiden, kirjallisuuden ja kauppatieteiden valmentavilla luokilla.
Grenoblen yliopisto
pienoiskuva|340px|Yliopistoalueen keskusaukio. Vuonna 1339 dauphin Humbert II perusti Grenoblen yliopiston, joka on perustamisestaan lähtien pitänyt esikuvanaan Pariisin yliopistoa. Yliopistossa opetettiin oikeustiedettä, lääketiedettä ja vapaita taiteita. Majoitus ja ylläpito oli opiskelijoille ilmaista, mikä oli tuohon aikaan huomattava etuoikeus. Grenoblen yliopisto joutui 1300–1800-luvuilla kilpailemaan jatkuvasti parhaista oppilaista Ludvig XI:n vuonna 1452 perustaman Valencen yliopiston sekä valovoimaisen Pariisin yliopiston kanssa.
Napoleon I perusti keisarillisen yliopiston (Université impériale) 1800-luvulla. Yksi sen alaisuuteen kuuluneista akatemioista sijaitsi vuodesta 1879 eteenpäin Place de Verdun -aukiolla Grenoblessa. Akatemiaan kuului oikeustieteellinen, humanistinen ja luonnontieteellinen tiedekunta. Kolmannen tasavallan aikana 1870–1940-luvuilla Grenobleen perustettiin uusi yliopisto, jossa opiskeli 1800-luvun lopulla noin 560 oppilasta.
Vuonna 1869 ranskalainen insinööri Aristide Bergès onnistui käyttämään paperitehtaansa koneita vesivoimalla. Uusi energianlähde vauhditti teollisuuden kehittymistä. Teollisuuden toimijat ja yliopisto ovat Grenoblessa tehneet näistä ajoista lähtien yhteistyötä, mikä on myötävaikuttanut teknillisten korkeakoulujen, kuten puunjalostustekniikkaan ja kirjapainotaitoon sekä biomateriaaleihin erikoistuneen teknillisen koulun sekä elektrotekniikan instituutin, perustamiseen (vuodesta 1913 Grenoblen ammattikorkeakoulu).
Vuonna 1970 Grenoblen yliopisto jakautui ammattikorkeakouluun ja kolmeen yliopistoyksikköön:
Edellä mainitut yliopistoyksiköt, Savoien yliopisto sekä Grenoblen ammattikorkeakoulu yhdistyivät vuonna 2005 (Communauté Université Grenoble-Alpes). Yksi yhteistyön hedelmistä on 2009 perustettu ainutlaatuinen tohtorikoulu, johon kuuluu edellä mainittujen oppilaitosten lisäksi Lyon 3 -yliopiston filosofian tohtorikoulu.
Grenoblessa aloitti vuonna 2007 toisen asteen oppilaitos Université populaire de Grenoble, eräänlainen avoin yliopisto, joka tarjoaa kaikille avointa ja maksutonta opetusta.
Kulttuuritapahtumat
pienoiskuva|Foire des rameaux -tivoli 2010. Foire des Rameaux on Pariisin Foire du Trône -tivolin jälkeen yksi tärkeimpiä vuosittaisia tapahtumia, joka on vieraillut Grenoblessa toisen maailmansodan jälkeen joka vuosi.
Viini- ja musiikkitapahtuma Festival le Millésime on myös tärkeä juhla Grenoblessa. Tapahtumassa musiikkiohjelmisto koostuu erityisesti jazzista ja klassisesta musiikista.
pienoiskuva|Fête des Tuiles 2016 Fête des Tuiles -tapahtumassa on juhlittu Grenoblen kaupunkia ja sen edistyksellisyyttä pormestari Eric Piollen aloitteesta 6.6.2015 alkaen. Ensimmäinen tapahtuma kokosi yhteen lukuisia yhdistys- ja kulttuuritoimijoita ja 80 000 kävijää.
pienoiskuva|Grenoble Street Art Fest -tapahtuman koju 2018. Grenoble Street Art Fest -niminen katutaiteen festivaali juhlistaa kaupunkitaidetta ja levittäytyy alkukesästä Grenoblen keskustaan ja ympäryskuntiin useiksi viikoiksi. Festivaalia mainostetaan ensimmäisenä eurooppalaisena festivaalina, jossa juhlitaan nimenomaan katutaidetta.
Grenoblessa järjestetään useita elokuvafestivaaleja. Heinäkuussa Festival du Film court en plein air -festivaali esittää yhteistyössä Cinémathèque de Grenoble -elokuvateatterin kanssa lyhytelokuvia ulkoilmassa. Marraskuussa puolestaan Rencontres du cinéma de montagne -elokuvatapahtuma tuo yhteen vuorikiipeilijät, oppaat ja elokuvatuottajat esitelläkseen yleisölle vuorikiipeilyä. Loppuvuotta juhlistavat vielä italialaisen elokuvan päivät, Rencontres du cinéma italien de Grenoble. Grenoblessa järjestetään vuosittain myös yksi Ranskan ensimmäisistä LGBT-elokuvafestivaaleista, Vues d’en face – LGBT.
pienoiskuva|Kaupunginpuutarha Cabaret frappé -musiikkifestivaalin aikaan. Muita merkittäviä tapahtumia ovat Rocktambule-festivaali syksyisin sekä modernin maailmanmusiikin festivaali Détours de Babel. Heinäkuun lopulla Grenoblen kaupunki järjestää myös Cabaret frappé -musiikkifestivaalin kaupunginpuutarhassa.
Epätavallinen kulttuuriperintö
Joulukuussa 1999 Space Invaders -videopelin hahmot valtasivat maailman kaupungit, mukaan lukien Grenoblen. Invader eli katu- ja mosaiikkitaiteilija Franck Slama toteutti kuvataideakatemian (École des Beaux-Arts) oppilaiden kanssa 54 mosaiikkiteosta ympäri kaupunkia kaikkien klassikkovideopelin fanien iloksi. Jäljellä olevien teosten sijainnit selviävät Grenoblen Kuvataideakatemian hallussa olevasta kartasta.
Paikallista kielihistoriaa
pienoiskuva|Dauphinén kielikartta. Dauphinén pohjoisosassa puhutaan [[arpitaanin eli frankoprovensaalin paikallista murretta (dauphinois). Dauphinén eteläosa puolestaan kuuluu oksitaanin kielialueeseen ja siellä puhutaan paikallista oksitaanin murretta (vivaro-alpin).]] Grenoble lähialueineen sijaitsee entisen Haut Dauphinén, nykyisen Grésivaudanin alueella. Dauphinén murteet kuuluvat arpitaanin eli frankoprovensaalin kieliryhmään. Samaan ryhmään kuuluvat myös Savoijin, Vaudin, Aostan laakson, Forezin ja Saint-Étiennen, sekä Bressen murteet.
Vuonna 1773 Grenoblen valtasi tuhoisa tulva. Kauppias ja runoilija Blanc La Goutte kirjoitti kaupunkia kohdanneesta luonnonkatastrofista Grenoblen murteella runon Grenoblo malhérou. Seuraavan runo-otteen pohjalta on ollut todettavissa kielen kuuluvan arpitaanin kieliryhmään:
Blanc La Goutten vuonna 1773 julkaistu teksti on saatavissa Gallica-sivustolta.
Nimen frankoprovensaali on luonut italialainen kielitieteilijä ja patriootti Graziadio Isaia Ascoli, joka määritti sen piirteet vuonna 1873. Frankoprovensaali tarkoittaa kieltä, jota puhutaan Keski-Ranskan itäosassa.
Heraldiikka
150px|pienoiskuva|Grenoblen vaakuna. Grenoblen vaakuna on kultainen ja siinä on kolme punaista ruusua. Eri historioitsijat ovat tulkinneet vaakunaa eri tavoin. Vesivoiman uranuurtajan, Auguste Bouhayerin (1874–1943) tulkinnan mukaan ruusut ovat kolmen pyhän marttyyrin, Grenoblen hiippakunnan suojeluspyhimyksen (Pyhä Vincent), Dauphinien suojeluspyhimyksen (Pyhä Andréa) ja grenoblelaisten suojeluspyhimyksen (Pyhä Jean Baptiste) tunnus. Ruusujen voidaan ajatella näin symboloivan myös kolmea keskiaikaista auktoriteettia: piispaa, dauphinia ja konsuleita.
Nykyisessä Grenoblen logossa vanhaa heraldiikkaperinnettä ei ole noudatettu, vaan ruusut on aseteltu eri tavalla.
Urheilu
Grenoblessa pidettiin vuonna 1968 talviolympialaiset. Siitä lähtien kaupungissa on järjestetty suuria urheilutapahtumia, kuten yleisurheilun sisäratojen Euroopanmestaruuskilpailut, tenniksen Davis Cup sekä nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut.
Grenobleen rakennettiin vuonna 2003 tekohiekkaranta ja kaupunki on Ultra Tour des 4 massifs (UT4M) -juoksutapahtuman vetonaula. Kaupungin 350 urheiluseurassa harrastetaan 65 eri lajia ja seuroilla on yhteensä 33 000 lisensoitua urheilijaa ja urheilujohtajaa. Joka kolmas grenoblelainen urheilee joko kilpatasolla tai harrastusmielessä. Espace Vertical -kiipeilyhalli ja Bastillen Via Ferrata -seikkailurata tarjoavat vauhdikasta toimintaa kiipeilystä kiinnostuneille. Lisäksi kaupunkia ympäröivät vuoristot tarjoavat lukuisia kiipeilykohteita eritasoisille kiipeilijöille.
Ystävyys- ja yhteistyökaupungit
Grenoble on ollut 1960-luvulta alkaen mukana ystävyyskaupunkitoiminnassa tarkoituksenaan parantaa vuorovaikutusta ulkomaalaistaustaisen väestönsä kanssa sekä edistääkseen kulttuuri-, koulutus- ja urheiluvaihtoa.
Tilanne lokakuussa 2017:
Lähde:
António Calvário
António Calvário (s. 17. lokakuuta 1938) on portugalilainen laulaja, joka oli suosituimmillaan 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla. Vuonna 1957 hän osallistui Emissora Nacional -laulukilpailuun. Vuonna 1961 hänet tunnustettiin Rei da Radioksi ja seuraavana vuonna Portugalin parhaaksi mieslaulajaksi. Hän esitti Portugalin debyyttieuroviisun Oração vuoden 1964 Eurovision laulukilpailussa jääden jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä. Myöhemmin hän osallistui Portugalin euroviisukarsintana toimineeseen Festival RTP da Canção -laulukilpailuun vielä vuosina 1965, 1966 ja 1968.
Björn Nybergh (juristi)
Björn August Nybergh (14. maaliskuuta 1922 Helsinki – 10. kesäkuuta 2010) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos vuodesta 1977.
Roger Fenton
thumb|275px|Roger Fenton: [[Balaklavan taistelusta hengissä selvinneitä]] Roger Fenton (20. maaliskuuta 1819 Bury – 18. elokuuta 1869) oli brittiläinen valokuvaaja, joka tuli kuuluisaksi Krimin sotaa koskevista kuvistaan ollen eräänlainen rintamavalokuvaamisen edelläkävijä. Fentonin kuvia julkaistiin The Illustrated London News -aikakauslehdessä, joka oli myönteisempi brittien osallistumiselle ranskalaisten ja turkkilaisten kanssa sotaan Krimillä venäläisiä vastaan.
Hans-Gunnar Liljenwall
Hans-Gunnar Liljenwall (9. heinäkuuta 1941) on ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija, joka voitti kertaalleen maailmanmestaruushopeaa. Hän oli myös ensimmäinen olympialaisissa dopingista kärähtänyt urheilija.
Liljenwall osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin Tokiossa 1964. Hän sijoittui tuolloin henkilökohtaisessa kilpailussa 11:ksi ja oli mukana Ruotsin neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Jönköpingissä pidetyissä MM-kilpailuissa 1967 Liljenwall oli osa Ruotsin hopealle sijoittunutta joukkuetta.
Méxicossa 1968 Liljenwall osallistui toisiin olympialaisiinsa. Ruotsi sijoittui joukkuekilpailussa pronssille, mutta se joutui myöhemmin luovuttamaan mitalinsa Liljenwallin jäätyä kiinni dopingista. Méxicon kisat olivat ensimmäiset kisat, joissa tehtiin dopingtestejä, ja Liljenwall oli ensimmäinen dopingista kärynnyt urheilija. Tuohon aikaan viisiottelijoilla oli tapana ennen ammuntaa nauttia hieman alkoholia hermojen rauhoittamiseksi. Liljenwall veressä oli alkoholia 0,81 promillea, ja hän myönsi ottaneensa ”kaksi olutta”. Liljenwall jatkoi tapauksen jälkeen uraansa ja Münchenissä 1972 osallistui kolmansiin olympialaisiinsa. Tällä kertaa hän oli henkilökohtaisen kilpailun 25. ja joukkuekilpailun 5:s.
Kyle Nakazawa
Seurajoukkueura
Perk pelasi yliopistojalkapalloa UCLA:n joukkueessa Bruinsissa vuosina 2006–2009 ja valittiin muun muassa kerran Pacific-10-konferenssin tähdistöjoukkueeseen ja kansallisen jalkapallovalmentajaliiton NSCAA:n tähdistöjoukkueeseen. Hän pääsi myös semifinalistien joukkoon maan parhaalle yliopistojalkapalloilijalle annettavan Hermann Trophyn ehdokasvalinnoissa. Yliopistovuosiensa aikana hän pelasi myös USL Premier Development Leaguen San Fernando Valley Quakesissä ja Los Angeles Legendsissä.
Tulokasjoukkue Philadelphia Union varasi Nakazawan ammattilaisliiga Major League Socceriin vuoden 2010 MLS SuperDraft -varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 33. Hän debytoi MLS:ssä 1. toukokuuta 2010 ottelussa Los Angeles Galaxyä vastaan. Hän edusti Unionia kahden kauden ajan, kunnes palasi kotiseudulleen Kaliforniaan ja liittyi juuri Galaxyn joukkueeseen helmikuussa 2012.
Nakazawa päätti pelaajauransa kauden 2012 jälkeen vasta 24-vuotiaana. Hän pelasi MLS:ssä 41 ottelussa, joista 24 avauskokoonpanossa, ja teki yhden maalin.
Mithridates
thumb|Pontoksen Mithridates VI:n kuva kolikossa.
Mithridates tai Mithradates on ollut useiden hallitsijoiden ja muidenkin henkilöiden nimi. Nimi on johdettu Mithra-jumalan nimestä.
New Haven Nighthawks
New Haven Nighthawks on entinen jääkiekkoseura, joka pelasi AHL-liigaa vuodet 1972–1992. Joukkue toimi Minnesota North Starsin (1972–1977), New York Rangersin (1977–1981 ja 1984–1987) ja Los Angeles Kingsin (1981–1991) farmiseurana. Nighthawks pelasi kotiottelunsa New Haven Coliseum -areenalla.
Nighthawks pelasi Calder Cupin finaaleissa neljästi: vuosina 1974, 1978, 1979 ja 1989. Viimeisen finaalivuosi oli yllätyksellisin, sillä joukkue oli vasta neljäs omassa divisioonassaan, mutta tiputti jatkosta kaksi paremmin sijoittunutta joukkuetta. Vasta finaalisarjassa Adirondack Red Wings oli parempi voitoin 4–1. Nighthawksin viimeinen peli oli pudotuspeleissä keväällä 1993, jolloin vastassa oli myös Adirondack Red Wings.
Nighhawksin kuuluisimpia pelaajia ovat Tom Colley, Billy O'Dwyer, Al Tuer, Bobby Sheehan ja Dale Lewis. Colley pelasi seurassa eniten pelejä (534) ja sai eniten pisteitä (204+281). Seura tunnettiin pelaajien kovasta kierrätyksestä, sillä Colleyn lisäksi kukaan toinen pelaaja ei edustanut joukkuetta yli 300 ottelussa. Lisäksi Nighthawksilla on edelleen AHL-ennätys: joukkue käytti 62 pelaajaa kaudella 1985–1986, mikä on enemmän kuin mikään toinen joukkue on käyttänyt kauden aikana.
Kaudeksi 1992–1993 organisaatio vaihtoi nimensä New Haven Senatorsiksi, kun se aloitti yhteistyön Ottawa Senatorsin kanssa. Seuraavalla kaudella seura siirtyi Prinssi Edwardin saarelle ja tunnettiin nimellä Prince Edward Island Senators. Nykyään edelleen Senatorsin farmiseurana toimiva organisaatio kantaa nimeä Binghamton Senators.
Joukkueessa on pelanut myös Raimo Helminen.
Kavango–Zambezi Transfrontier Conservation Area
pienoiskuva|300px|Kartta Kavango–Zambezi Transfrontier Conservation Area (lyh. KAZA) on eteläisessä Afrikassa sijaitseva luonnonsuojelualue. Se on maailman toiseksi suurin kuivan maan luonnonsuojelualue Koillis-Grönlannin kansallispuiston jälkeen kattaen 440 000 neliökilometriä. Se vihittiin käyttöön keväällä 2012 ja se levittäytyy viiden valtion (Angola, Botswana, Namibia, Sambia, Zimbabwe) alueelle. Nimensä se on saanut Kavango- ja Sambesi-jokien mukaan.
Via (yhdistys)
Via ry on Suomessa toimiva, teosofiasta vaikutteita saanut uskonnollinen yhteisö. Via ry on rekisteröity yhdistys, joka toimii yhdyssiteenä (oppilaskuntana) Kirjeopisto Vian ja Kerimäellä toimivan Via-akatemian välillä. Via ry on perustettu 1977. Sen taustalla toimivan Kirjeopisto Vian perustivat Tyyne Matilainen (1911-1989) ja Mirja Salonen (1925-2002) vuonna 1955. Matilainen oli aikaisemmin osallistunut Teosofisen seuran, Ruusu-Ristin ja Kristosofisen seuran toimintaan. Mirja Salonen oli suuntautunut ruusuristiläisyyteen.
Via ry:n paikallisosastoja toimii Helsingissä, Järvenpäässä, Lohjalla, Kerimäellä, Pohjanmaalla, Tampereella ja Turussa. Via ry julkaisee lehteä Uusi safiiri (painos 1000-1200 kpl). Via ry julkaisee myös neljästi vuodessa ilmestyvää Via Positiva-nimistä jäsenlehteä. Lehden postituslistalla on noin 250 henkilöä (2011).
Kirjeopisto Via mainosti alun alkaen kymmenestä opetuskirjeestä koostuvaa kurssiaan sanoilla "Rajajoogan kurssi valkoisen veljeskunnan adeptien johdolla". Esoteriikkaan viittaavat sanat "valkoisen veljeskunnan adeptien johdolla" jätettiin pois mainoksista vuosien 1977-1978 taitteessa. Tämä liittyi Kirjeopisto Vian haluun ottaa etäisyyttä itämaisesta meditaatioperinteestä ja esoteriikasta. Nykyisin liike korostaa olevansa länsimaiseen tieteelliseen ajatteluun perustuva persoonnallisuuden kehittymistä ja jalostumista opettava yhteisö. Via ry:n tarkoituksena on tukea jäsentensä henkistä kehitystä Kirjeopisto Vian kehittämän ja opettaman raja-joogan [radza-joogan], loogisen positiivisen ajattelun ja sen käytäntöön soveltamisen avulla. Se korostaa länsimaisen filosofian, nykyaikaisen psykologian ja psykoterapian merkitystä, itämaista joogaa ja mietiskelyä unohtamatta. Kuvataiteen ja musiikin rooli persoonan ilmentäjänä ja terapian välineenä korostui ennen muuta 1980-luvulla.
Vian teosofiset juuret tulevat esiin esimerkiksi Kirjeopistossa opetettavassa karman eli syyn ja seurauksen laissa. liike opettaa myös jälleensyntymisoppia, jonka mukaan ihminen syntyy kuolemansa jälkeen maan päälle uudelleen uutena persoonana.
Via ry hankki 1990 omistukseensa Kerimäen entisen huonoon kuntoon joutuneen Kaukalinnan kappalaisen pappilan, jonka se on huolellisesti entistänyt Via-akatemian opetus- ja asuintiloiksi. Via-akatemia tarjoaa Kirjeopisto Vian ajatteluun perustuvia kursseja. Via ry on hankkinut ja entistänyt myös Kerimäellä sijaitsevan Vanhan apteekin rakennuksen, jossa on myös kurssitarjontaa. Vanhaa apteekkia on myös mahdollisuus vuokrata majoitustiloiksi tai juhlahuoneistoksi.
Salamiyya
Salamiyya (, myös as-Salamiya) on kaupunki Syyrian Haman maakunnassa. Kaupunki on Salamiyyan piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 66 724 ja koko piirikuntaan 186 337 asukasta.
Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 180 kilometriä Syyrian pääkaupunki Damaskoksesta pohjoiseen, ja 30 kilometriä maakuntakeskus Hamasta itäkaakkoon.
Historia
thumb|vasen|Moskeija Salamiyyassa. Salamiyya saattaa olla antiikin ja varhaisen kristinuskon aikana kukoistanut Salamias tai Salaminias, mutta yhteys nykyiseen kaupunkiin ei ole varma. Arabit valtasivat kaupungin vuonna 636. Abbasidien valtakaudella Salamiyyasta tuli Hashemiittien haaran keskus ja kaupunki näytteli tärkeää osaa ismailiittien varhaisessa historiassa. Fatimidien dynastian perustanut Abdullah al-Mahdi Billah syntyi Salamiyyassa. Vuonna 903 karmaatit valloittivat kaupungin ja surmasivat suuren osan sen asukkaista. Abbasidit voittivat kuitenkin heidät kaupungin ulkopuolella samana vuonna. Ristiretkien aikana Salamiyyassa ei mainita olleen linnoituksia, mutta se oli useampaan otteeseen muslimiarmeijoiden kokoontumispaikka. Vuonna 1299 paikalla käytiin taistelu, jossa mongolit kukistivat mamelukkien armeijan ja miehittivät taistelun seurauksena jonkin aikaa Damaskosta. Osmanien valtakunnan aikana kaupunki menetti merkitystään ja se hylättiin kokonaan 1800-luvun alkuun mennessä todennäköisesti beduiinien muodostaman uhan takia.
1800-luvun puolivälissä al-Qadmusin ismailiittiemiiri Ismail ibn Muhammad sai osmaniviranomaisilta luvan asettua alueille orontesjoen itäpuolelle. Siirtolaiset valitsivat paikan läheltä vanhan Salamiyyan raunioita. Siirtolaiset saivat vapautuksia veroista ja asepalveluksesta, mikä veti ajan kuluessa lisää ismailiittisiirtolaisia alueelle. Vuonna 1878 alueelle muutti myös tšerkessejä. Vuonna 1884 Salamiyyasta tuli oman piirinsä keskus Haman sancakissa. Vuosisadan lopulla kaupungissa oli noin 6 000 asukasta ja viimeinen ismailiittien muuttoaalto kaupunkiin tapahtui vuonna 1919. Syyrian sisällissodan aikana Salamiyya on ollut Bašar al-Assadin hallinnon tukikohta.
Väestö
Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 66 724 ja koko piirikuntaan 186 337 asukasta. Salamiyya on suurin ismailiittien keskittymä Syyriassa ja koko Lähi-idässä.
Opintotoiminnan Keskusliitto
Opintotoiminnan Keskusliitto ry on vuonna 1943 perustettu keskusliitto, joka puoluepoliittisesti sitoutumattomana järjestönä pyrkii lisäämään koulutuksellista tasa-arvoa. Se on aikuiskoulutus- ja kulttuurijärjestö, ja jäsenjärjestöjensä kanssa yhteistyössä sen tavoitteena on aktivoida aikuisia elämänkatsomuksellisten ja yhteiskunnalisten valmiuksien kehittämiseen.
Hallituksen puheenjohtaja vuonna 2014 on Kristiina Kumpula.
Liiton edeltäjiä ovat Valistusjärjestöjen Opintotoimikunta ja Suomalainen Luentotoimisto, jotka yhdistyivät 1943 Opintotoiminnan Keskusliitoksi, jonka toiminnanjohtajaksi tuli Olla Teräsvuori.
Robert Richardson
Robert Richardson voi olla:
Lighttpd
Lighttpd (lausutaan ”lighty”) on HTTP-palvelinohjelma, joka on suunniteltu turvalliseksi, nopeaksi, standardimyönteiseksi ja joustavaksi nopeuskriittisiin ympäristöihin.
Käyttö
Lighttpd on käytössä useilla suurilla Internet-sivustoilla, kuten YouTubessa, Wikipediassa ja meebossa. Esimerkiksi Wikimedia  ja SourceForge käyttää Lighttpd:tä osaan palveluista. Kolme suurinta BitTorrent-seurantasivustoa, The Pirate Bay, Mininova ja isoHunt, joihin tulee yli 1 000 sivunlatausta sekunnissa, käyttää myös Lighttpd-ohjelmistoa.
August Sundell
thumb|upright|August Sundell 1870-luvulla Tukholmassa. August Fredrik Sundell (11. syyskuuta 1843 Helsinki – 26. syyskuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Hän oli vuosina 1878–1904 Helsingin yliopiston ylimääräinen professori. Hän toimi vakauskomission johtajana 1888–1916 ja vaikutti metrijärjestelmän käyttöönottoon ja myös mittojen ja painojen valvonnan parantamiseen. Hän laati uusia mittausvälineitä. Tieteellisissä julkaisuissaan hän käsitteli mekaniikkaa, valo-oppia, sähköoppia, tähtitiedettä ja ilmatiedettä. Hän toimi pitkään (1876–1921) Vakuutusyhtiö Kalevan johtokunnassa.
August Sundellin poika Isak Gustaf Sundell toimi Rahapajan johtajana.
Never Fall Into Silence
Never Fall Into Silence on Endstandin vuonna 2002 julkaistu albumi.
Akun tehdas (televisiosarja)
Akun tehdas (, 1999–2000) oli piirrossarja, jossa esitettiin uusia Disney-piirrettyjä. Akun tehdasta on esittänyt Suomessa televisiossa Nelonen vuosina 2000–2001 ja uusintana MTV3 vuonna 2005. Useimmiten vain tutuimmat Disney-hahmot Aku Ankka, Hessu Hopo, Mikki Hiiri, Minni Hiiri, Pluto, Iines Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu Ankka ja Taavi Ankka esiintyivät ohjelmassa. Myös Roope Ankka, Musta Pekka, Mustakaapu ja Simo Sisu ovat joskus osallisena tarinan kulkuun.
Sarjan nimi muutettiin Suomessa Akun tehtaaksi alkuperäisen nimen ollessa nimetty Mikki Hiiren mukaan, sillä Suomessa katsottiin Aku Ankan olevan paljon suositumpi hahmo. Sarjan englanninkielisen version alkutunnuksessa on lopussa kohtaus, jossa Aku yrittää sabotoida sarjan nimeä ja lisätä tilalle omansa, mutta yritys kostautuu aina jollain tapaa. Kohtaus on joka jaksossa erilainen. Suomessa tämä kohtaus tunnuksesta on leikattu pois siitä syystä, että Aku kantaa jo ohjelman nimeä.
Yleensä sarjassa on toilauksia ja epäonnea. Sarjan piirrettyjä on myöhemmin esitetty Mikin klubi -sarjassa, jota esitetään Disney Channelilla ja Toon Disneyllä.
Peacock
Peacock voi viitata seuraaviin asioihin.
José Carlos Bauer
José Carlos Bauer (21. marraskuuta 1925 – 4. helmikuuta 2007) oli brasilialainen jalkapalloilija ja jalkapallomanageri.
Bauer oli kotoisin São Paulosta ja voitti kuusi kertaa kotiosavaltionsa jalkapallomestaruuden. Hän pääsi Brasilian jalkapallomaajoukkueeseen, jonka kanssa ehti pelata 29 ottelua. Hän pelasi Brasilian joukkueessa vuosien 1950 ja 1954 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Pelaajauran jälkeen Bauer toimi vielä Ferroviária de Araraquaran managerina. Hän kuoli São Paulossa 81-vuotiaana.
Thomas Davis
thumb|185px
Thomas Osborne Davis (14. lokakuuta 1814 Mallow, Corkin kreivikunta – 16. syyskuuta 1845 Dublin) oli irlantilainen kansallismielinen toimittaja ja runoilija sekä yksi Nuori Irlanti -ryhmän perustajista 1840-luvulla.
Davis oli protestantti ja hän vierasti vallalla ollutta tapaa yhdistää irlantilainen nationalismi katolisuuteen. Käydessään Dublinin Trinity Collegea hän kehitteli ajatuksen Irlannin kaikkien uskonnollisten ryhmien ja yhteiskuntaluokkien saattamisesta yhteen kansallisen taistelun merkeissä. Hän perusti vuonna 1842 yhdessä katolisen Charles Gavan Duffyn kanssa The Nation -nimisen viikkolehden, joka tuki alun perin Daniel O’Connellin liikettä Irlannin ja Ison-Britannian valtiounionin kumoamiseksi, mutta josta tuli sittemmin Nuorena Irlantina tunnetun liikkeen pää-äänitorvi. Davis ja Duffy eivät tosin itse pitäneet nimityksestä ”Nuori Irlanti”, joka korosti heidän nuoruuttaan ja kokemattomuuttaan suhteessa O’Connelliin. Davisin merkittävimmät ulkomaiset innoittajat olivat ranskalaiset historioitsijat Jules Michelet, Augustin Thierry ja Jean Charles Léonard de Sismondi. Hän kirjoitti tunnettuja isänmaallisia runoja, kuten “A Nation Once Again” and “The Battle of Fontenoy”, joista tuli myöhemmin Irlannin kansalliselle vallankumousliikkeelle lähes pyhiä tekstejä.
Davis kuoli vain 30-vuotiaana. Pian sen jälkeen Nuoren Irlannin ryhmä irtautui lopullisesti O’Connellin liikkeestä ja siirtyi radikaalimmille urille.
25. joulukuuta
25. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 359. päivä (360. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä kuusi päivää.
25. joulukuuta on joulupäivä. Monissa maissa joulupäivä on pyhäpäivä ja yleinen vapaapäivä.
Nimipäivät
Suomenkielisen kalenterin mukaan joulupäivä ei ole kenenkään nimipäivä.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 24. joulukuuta, 26. joulukuuta
Heikka
Heikka on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: