cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rebekka Karijord
Rebekka Karijord (s. 1976) on norjalainen laulaja ja säveltäjä. Karijord opiskeli Norsk Musikkteater og Ballettakademissa Oslossa. Hän on myös opiskellut Teatterikorkeakoulussa Tukholmassa 1999–2003. Hän on julkaissut levyt Neophyte (KKV, 2003), Good or goodbye (2006), Noble art of Letting Go (2009) ja We become Ourselves (2012). Noble art of Letting Go oli musiikkina sirkus Cirkörin esityksessä ”Wear it like a crown” (näyttelyn nimi on peräisin albumista). Syksyllä 2007 Karijord kirjoitti musiikkishow'n "Mitt namn är Rachel Corrie" ja keväällä 2008 hän näytteli ja sävelsi musikaalin "Som Jerusalem" Tukholman kaupunginteatterille. Syksyllä 2008 hän sävelsi musikaalin "Love och circusfåglarna" Royal Dramatic Theatressa Tukholmassa
Pokerisivut.com (lehti)
Pokerisivut.com-lehti oli vuonna 2008 perustettu suomenkielinen pokeriin keskittyvä aikakauslehti. Lehti ilmestyi kuusi kertaa vuodessa. Ensimmäisen numeron kansikuvassa esiintyi Patrik Antonius, ja sen jälkeen kansikuvissa ovat olleet muun muassa Doyle Brunson, Ilari Sahamies, Jens Kyllönen ja Ville Wahlbeck. Lehden vakiokolumnisteina toimivat muun muassa Sami Kelopuro, Juha Helppi ja Phil Galfond.
Pokerisivut.com-lehden julkaiseminen lopetettiin vuonna 2010 lokakuun alussa voimaan tulevan arpajaislain takia. Lehden viimeinen numero ilmestyi elokuussa 2010.
Walter Villa
Villa kuoli vuonna 2002 sydänkohtaukseen 58-vuotiaana.
Vladimir Antonov-Ovsejenko
thumb|Vladimir Antonov-Ovsejenko. Vladimir Aleksandrovitš Antonov-Ovsejenko (, oikea sukunimi Ovsejenko, puoluenimi Štyk, Штык, kirjallinen salanimi A. Galski, А. Гальский; 21. maaliskuuta (J: 9. maaliskuuta) 1883 Tšernigov – 10. helmikuuta 1939) oli ukrainalaissyntyinen bolševikki, sotilas, neuvostoliittolainen poliitikko ja diplomaatti.
Vladimir Antonov-Ovsejenko syntyi upseerin perheeseen. Hän valmistui Voronežin kadettikoulusta vuonna 1901 ja Vladimirin jalkaväkikoulusta Pietarissa vuonna 1904. Hän osallistui vallankumousliikkeeseen vuodesta 1901 lähtien ja liittyi vuonna 1903 Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen.
Vuosina 1905–1906 Antonov-Ovsejenko osallistui sotilaskapinoiden järjestämiseen Puolassa ja Sevastopolissa. Vuonna 1906 hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin 20 vuoden vankeudeksi. Hän pakeni vankilasta ja asui vuodesta 1910 lähtien ulkomailla, missä hän aluksi liittyi menševikkeihin.
Toukokuussa 1917 Antonov-Ovsejenko palasi Venäjälle, liittyi bolševikkeihin ja työskenteli jonkin aikaa Helsingissä. Lokakuun vallankumouksen aikana hän johti Talvipalatsin valtausta ja väliaikaisen hallituksen pidätystä. Hän kuului kansankomissaarien neuvostoon ja johti Pietarin puolustusta. Venäjän kansalaissodan aikana Antonov-Ovsejenko komensi puna-armeijan joukkoja Etelä-Venäjällä ja Ukrainassa, toimi puolueen keskuskomitean valtuutettuna Vitebskin ja Tambovin lääneissä sekä työskenteli eri kansankomissariaateissa. Vuonna 1921 hän johti talonpoikaiskapinoiden tukahduttamista Tambovin läänissä ja oli puna-armeijan poliittisen hallinnon päällikkönä vuosina 1922–1924.
Vuonna 1924 Antonov-Ovsejenko erotettiin kaikista viroistaan trotskilaisena. Sen jälkeen hän työskenteli Neuvostoliiton lähettiläänä Kiinassa, Tšekkoslovakiassa, Liettuassa ja Puolassa. Vuosina 1934–1936 hän toimi Venäjän SFNT:n prokuraattorina, vuosina 1936–1937 Neuvostoliiton pääkonsulina Barcelonassa ja Venäjän SFNT:n oikeusasiain kansankomissaarina. Antonov-Ovsejenko pidätettiin lokakuussa 1937 ja ammuttiin Moskovan lähellä Kommunarkan teloituspaikalla syytettynä vastavallankumoukselliseen terroristijärjestöön kuulumisesta. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1956.
Antonov-Ovsejenko on kirjoittanut joukon Venäjän vallankumousta ja kansalaissotaa käsitteleviä muistelmateoksia: Pod vympelom Oktjabrja (”Lokakuun viirin alla”, 1923), Zapiski o graždanskoi voine (”Muistiinpanoja kansalaissodasta”, 1924–1933, V semnadtsatom godu (”Vuonna 1917”, 1933), V revoljutsii (”Vallankumouksen aikana”, 1957).
Cliff Barker
Clifford Eugene ”Cliff” Barker (15. tammikuuta 1921 Yorktown, Indiana – 17. maaliskuuta 1998 Satsuma, Florida) oli yhdysvaltalainen koripalloilija, koripallovalmentaja ja olympiavoittaja.
Barker voitti Kentuckyn yliopiston joukkueessa kaksi NCAA:n mestaruutta. Hän pelasi NBA:ssa vuodet 1949–1952 Indianapolis Olympiansissa, jonka päävalmentajana hän samalla toimi kahden ensimmäisen kauden ajan. Barker pelasi myös Yhdysvaltojen olympiakultaa Lontoon kesäolympialaisissa 1948 voittaneessa maajoukkueessa.
Suomuerakkokolibri
Suomuerakkokolibri (Phaethornis eurynome) on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää mantereen keskiosan Paraguayn itäosissa, Argentiinan koillisosissa sekä Brasilian kaakkoisosassa Bahiasta Rio Grande do Suliin. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. René-Primevère Lesson kuvaili lajin holotyypin Brasiliasta vuonna 1832.
Karvakot
Karvakkolajeja on aiemmin luettu muun muassa villakoiden (Senecio) sukuun kuuluviksi.
Henrik Nerlund
Magnus Henry Erkki Nerlund (14. elokuuta 1978 Tukholma) on ruotsalainen arkkitehtuurihistorioitsija, toimittaja ja kirjailija.
Nerlund on erikoistunut kulttuuriympäristökysymyksiin ja sodanjälkeiseen kaupunkien uudistamiseen. Hän on myös Tukholman kaupungin julkisivulautakunnan (skönhetsråd) varapuheenjohtaja ja Tukholman nimistötoimikunnan (namnberedning) jäsen.
Hiirensammalet
Hiirensammalet (Bryum) on hiirensammalten lahkoon kuuluva suku, johon kuuluu 34 Suomessa esiintyvää lajia.
Salil Shetty
thumb|Salil Shetty vuonna 2012. Salil Shetty (3. helmikuuta 1961 Mumbai ) on toiminut Amnesty Internationalin pääsihteerinä heinäkuusta 2010 alkaen. Hän seurasi tehtävässä Irene Khania. Shetty on kotoisin Intiasta.
Vuosina 2003–2010 Shetty toimi YK:n vuosituhattavoitekampanjan johtajana. Vuosina 1998–2003 hän työskenteli ActionAidissa.
Vanhaa paskaa
Vanhaa paskaa – epäviralliset kokeilut 1997–2008 on Stam1na-yhtyeen kokoelma-albumi, joka ilmestyi 3. marraskuuta 2010. Albumi sisältää yhtyeen 2000-luvun alussa julkaisemat suomenkieliset demot, yhtyeen ensimmäisen sävellyksen, englanninkielisen kappaleen ”Meet Your Fate” (1997) sekä Raja-albumin (2008) äänityksistä peräisin olevan ennen julkaisemattoman kappaleen ”Yhdeksän tien päät”. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, joka on nähtävissä YouTubessa.
Kappaleet
Sanoitukset: Antti Hyyrynen. Sovitukset: Stam1na ja Kai Poutanen, ellei toisin mainita.
Kokoonpanot
+
Niklas Eklund
Niklas Eklund (s. 1969) on ruotsalainen trumpetisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen Göteborgissa vuonna 1969. Hänen isänsä oli arvostettu trumpetisti ja kapellimestari Bengt Eklund. Niklas Eklund aloitti musiikin opintonsa isänsä opetuksessa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Göteborgin yliopistossa opiskellen musiikkia ja musiikin teoriaa. Vuonna 1996 Niklas voitti ensimmäisen palkinnon Saksa Bad Säckingen -barokkitrumpettikilpailussa. Kilpailu järjestettiin Saksassa paikassa nimeltänsä Bad Säckingen. Niklas on tehnyt paljon yhteistyötä levy-yhtiö Naxoksen kanssa. Hän on erityisen suosittu barokkitrumpettilevytyksistään. Niklas Eklund on soittanut solistina oopperalaulaja Cecilia Bartolin kanssa. Hän on soittanut myös arvostetussa Carnegie Hallissa.
Vincent Youmans
Vincent Millie Youmans (27. syyskuuta 1898 – 5. huhtikuuta 1946) oli yhdysvaltalainen elokuvamusiikin ja operettien säveltäjä, aikansa keskeisiä elokuvasäveltäjiä. Häneltä on suomeksi esitetty yksi hänen alkukautensa musikaaleista No no Nanette (1924) ja Laivaston tyttö.
Pakila
Pakila on Pohjois-Helsingissä, noin yhdeksän kilometrin päässä keskustasta  sijaitseva pientalovaltainen kaupunginosa. Alueella asui 10 730 henkeä vuoden 2018 alussa.
Pakilan osa-alueet ovat Länsi-Pakila ja Itä-Pakila, joita erottaa toisistaan Tuusulanväylä. Suomen vilkasliikenteisin tie Kehä I kulkee Pakilan halki jakaen sen suunnilleen yhtä suureen etelä- ja pohjoisosaan.
Pakilan historiaa
Pakila on vanhaa maanviljely- ja asuinaluetta. Se oli aiemmin Helsingin pitäjään kuulunut kylä. Kylän nimi Baggböle on ollut käytössä jo 1400-luvulla. Se johtuu ilmeisesti henkilön lisänimestä Bagge. Sana merkitsee alkujaan paksua ja kömpelöä. Suomenkielisenä mukaelmana tuli 1900-luvun alussa käyttöön ensin Pakinkylä, myöhemmin Pakila, joka virallistettiin 1946. Kaupunginosan nimeksi Pakila vahvistettiin 1959; samalla alue jaettiin Länsi- ja Itä-Pakilaksi.
Pakilassa oli 1700-luvun isojaossa neljä taloa: Erikas, Murmästars, Lantmästars ja Prästbacka. Näistä muodostettiin myöhemmin Björkbacka, Nystyga ja Mellangård. Vielä 1800-luvulla Pakila oli täysin ruotsinkielinen. Asukkaita oli tuolloin nelisenkymmentä.
1800-luvun loppupuolella alueelle perustettiin huvilayhteisö. Suomenkielisten asukkaiden osuus kasvoi vähitellen. Pakilan asukasluku kasvoi huvila-asutuksen ja työväen asutuksen myötä 1800-luvun lopusta lähtien. Kun asukasluku vuonna 1900 oli vain 118, vuonna 1920 se oli jo 1 279. Helsingin pitäjään kuulunut Pakinkylä oli vuonna 1920 yksi harvoja enemmistöltään suomenkielisiä kyliä.
Pakila kehittyi Helsingin esikaupungiksi 1900-luvun alussa. Sen historia on Helsingin kaupunginosaksi varsin pitkä ja suhteellisen dramaattinen. Vaikka väestörakenne nykyään on hyvin keskiluokkainen, tilanne ei aina ole ollut samanlainen. Köyhän työväestön osuus Pakilan asukkaista oli aiemmin merkittävä. Työväestön asutus Pakilaan syntyi 1900-luvun alussa osuuskuntamuotoisena: osuuskunnat Elo, Lepola ja Alku ostivat maata Pakinkylän talollisilta. Vuonna 1908 Helsingin pitäjään kuulunut Pakila muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi.
Rakentaminen jatkui varsin vapaana vuoden 1932 asemakaavalakiin saakka. Rakentamisen yleisilmettä yhtenäistettiin kaupungin käyttöön ottamilla tyyppipiirustuksilla.
Pakila liitettiin Helsinkiin Helsingin suuressa kuntaliitoksessa 1946.
Poliittiset olot
1930-luvulla valtiovalta lakkautti monet pakilalaiset työväenyhdistykset, jotka edustivat pääasiassa työväenliikkeen vasenta äärilaitaa, kuten urheiluseura Pakinkylän Veljet ja työväenyhdistys Salaman.
1950-luvulla suurin osa pakilalaisista äänesti SKDL:ää, jonka kannatus oli Pakilassa 40 prosenttia. 1970-luvulta alkaen suurin puolue Pakilassa on ollut kokoomus. Kokoomus oli Pakilassa suosituin puolue sekä vuoden 2019 eduskuntavaaleissa (kannatus 37,9 prosenttia) että vuoden 2021 kuntavaaleissa (kannatus 41,0 prosenttia).
Alue
Idässä Pakilaa rajaa Vantaanjoki, jonka toisella puolella on Pukinmäki. Etelässä Pakila rajoittuu Oulunkylään ja lännessä Helsingin keskuspuistoon, jonka toisella puolella on Kaarela. Pohjoisessa Pakilaa rajaa Tuomarinkylä.
Pakila jakautuu Länsi- ja Itä-Pakilaan. Hallinnollinen aluejako on esitetty seuraavassa taulukossa. Tämä artikkeli käsittelee Pakilan kaupunginosaa (34). Itä-Pakilan viereinen, samaan peruspiiriin lukeutuva Tuomarinkartanon alue ei kuulu Pakilan kaupunginosaan.
Postinumeroalueet eivät noudata täsmälleen muuta aluejakoa.
Asukkaat
Pakilan seurakunnan alue on Helsingin alueista kaikkein luterilaisin; kirkkoon kuuluminen on siellä yleisempää kuin missään muualla Helsingissä. Vuonna 2014 Pakilan seurakuntaan kuului 73 prosenttia alueen väestöstä, kun Helsingin keskiarvo oli 56 prosenttia.
Helsingin 34 peruspiirin tulovertailussa Länsi-Pakila sijoittui sijalle 2 ja Itä-Pakila sijalle 4.
Asunnot
Länsi-Pakilassa asuntojen keskikoko on Helsingin alueista toiseksi suurin, 98,5 m2.
Pakila on enimmäkseen pientalovaltainen alue. Länsi-Pakilassa on vähiten vuokra-asuntoja kaikista Helsingin alueista, 7,9 %, ja Itä-Pakilassa neljänneksi vähiten, 12,6 %. Helsingissä vuokra-asuntojen osuus on keskimäärin 47,1 %. Länsi-Pakilan asunnoista on pientaloissa 92 % ja kerrostaloissa 8 %. Itä-Pakilan asunnoista on pientaloissa 89 % ja kerrostaloissa 11 %.
Pakilassa yleisimpiä ovat 1960–1980-luvuilla rakennetut asunnot, ja 1990-luvulta alkaen asuntotuotanto on alueella vähentynyt. Kuitenkin vielä 2000- ja 2010-luvuilla alueella on ollut vähäistä asuntotuotantoa.
Pakilaan rakennettiin rintamamiestaloja 1940- ja 1950-luvuilla. Niitä rakennettiin muun muassa Halkosuontielle, Heinämiehentielle, Niittyluhdantielle ja Kyläkunnantielle. Näitä katuja onkin kutsuttu ”jälleenrakennuskauden helmiksi”.
Palvelut
Kaupalliset palvelut ovat keskittyneet varsinkin Pakilantien varrelle Länsi-Pakilaan. Pakilantien varrella sijaitsee muun muassa päivittäistavarakauppa- ja muita kauppa- ja palveluliikkeitä sekä huoltoasema.
Morainville
Morainville on Ranskan kunta Centre-Val de Loiren alueella Eure-et-Loirin departementissa. Se sijaitsee Chartresin itäpuolella. Kunnan pinta-ala on 3,82 neliökilometriä ja siellä on arviolta 26 asukasta (vuonna 2016).
Pakila
Koulut ja päivähoito
pienoiskuva|oikea|[[Pakilan ala-asteen koulu|Pakilan ala-aste vuonna 2014.]]
Pakilassa on viisi koulua. Länsi-Pakilassa on kaksi koulua: Pakilan ala-aste ja Pakilan yläaste. Itä-Pakilassa on kolme koulua: Metsolan ala-aste, Solakallion koulu ja Toivolan koulu. Kaksi jälkimmäistä ovat erityiskouluja oppilaille, joilla on laaja-alaisia oppimisvaikeuksia. Länsi-Pakilassa toimii kaksi päiväkotia: Päiväkoti Pakila ja Päiväkoti Havukka. Länsi-Pakilassa toimii myös Pakilan Montessori-leikkikoulu.
Syksyllä 2020 alkoi hanke, jossa Länsi-Pakilan koulujen ja päiväkotien toiminta yhdistetään viidestä rakennuksesta kahteen. Ala-asteena toiminut rakennus peruskorjataan ja sitä laajennetaan myös yläasteen käyttöön. Myös alueen nuorisotalotoiminta sijoittuu koulun tiloihin. Tämän on tarkoitus valmistua alkuvuodesta 2022. Uusi päiväkodin ja peruskoulun alaluokkien rakennus valmistuu arviolta syksyksi 2023, ja se korvaa nykyiset Pakilan ja Havukan päiväkodit. Rakennuksiin tulee tilaa yli tuhannelle lapselle ja nuorelle: 950 koululaiselle ja 240 päiväkotilapselle. Henkilökuntaa on noin 140. Pakilan yläasteelta vapautuvalle tontille NMKY aikoo rakentaa urheiluhallin, Namika Areenan, joka valmistuu arviolta vuonna 2023.
Sosiaalipalvelut
Pakilassa sijaitsee Pakilan tukikoti, joka on tarkoitettu päihdeongelmaisille ja muille asunnottomille miehille. Pakilassa sijaitsee myös Pakilan työkeskus, joka on Helsingin sosiaali- ja terveysviraston alaisuudessa toimiva työllistymisen tuen toimipiste. Pakilassa sijaitsi myös Toivolan lastenkoti, joka oli tarkoitettu huostaanotetuille lapsille ja nuorille. Se lopetti toimintansa vuonna 2016.
Liikuntapalvelut
Varsinaisen Pakilan alueella on vähän puistoja. Niistä laajin on Länsi-Pakilan keskellä Kehä I:n pohjoispuolella oleva Pakilanpuisto.
Pakilan asukkaiden virkistysmahdollisuudet ovat hyvät, sillä Keskuspuisto ja Pirkkolan liikuntapuisto sijaitsevat heti Pakilan länsipuolella. Pakilan ulkoilumahdollisuudet pohjautuvat ennen kaikkea Keskuspuiston tarjoamiin, aina Vantaanjoelle saakka ulottuviin ulkoilureitteihin. Lähellä sijaitsevassa Pirkkolan liikuntapuistossa on urheilukenttiä, kunto- ja voimailusali, maauimala, uimahalli, palloiluhalli ja kaksi jäähallia. Lisäksi puistossa on kuntoratoja ja hiihtolatuja. Vantaanjoen varressa sijaitsee myös Pakilan uimaranta. Lähellä sijaitsevat myös Haltiala, Maunulan ulkoilumaja, Maunulan liikuntahalli, Paloheinän ulkoilumaja, Paloheinän jäähalli ja Paloheinän golfkenttä. Itäsuunnassa lähimmät ulkoilualueet ovat Oulunkylän liikuntapuistossa ja Tuomarinkartanon alueella.
Pakilan Alko
Vuonna 2012 avattu Pakilan Alko herätti pakilalaisissa näkyvää vastustusta. Alkon nähtiin aiheuttavan häiriötä. Sitä vastaan kerättiin 500 hengen adressi, joka ei kuitenkaan estänyt Alkon tuloa Länsi-Pakilaan Pakilantien varrelle, jossa sille Alkon mukaan oli tarvetta. Pakilan Alko oli Suomen ensimmäinen Lidlin yhteydessä toimiva Alkon myymälä. Aiemmin Alkot olivat toimineet vain S- ja K-ryhmien myymälöiden ja suurten kauppakeskusten yhteydessä.
Pakilan Teboil
Länsi-Pakilassa Pakilantiellä sijaitseva Pakilan Teboil-huoltoasema on yhtenä tapahtumapaikkana Jarkko Sipilän dekkarissa Seinää vasten sekä Kari Hotakaisen romaaneissa Sydänkohtauksia eli kuinka tehtiin Kummisetä (1999), Juoksuhaudantie (2002) ja Satukirja (2004). Hotakainen mainitsee huoltamon ja sen kahvion myös todellisuudessa kantapaikakseen ja ”henkiseksi kodikseen”.
Hyvän Paimenen kirkko
Hyvän Paimenen kirkko sijaitsee Länsi-Pakilassa Tuusulanväylän ja Kehä I:n kulmauksessa. Kirkkosalissa on 350 paikkaa ja seurakuntasalissa 120. Hyvän Paimenen kirkko on kesäkuusta 2010 alkaen ollut Pakilan seurakunnan ainoa kirkkorakennus. Kirkossa järjestetään viikoittain jumalanpalvelus.
Kirkolla toimii myös kaksi aikuisten kuoroa ja lasten karitsakuoro, lasten päivä- ja iltapäiväkerhot sekä paljon erilaisia kerhoja eri ikäryhmille. Kirkolla järjestetään myös erilaisia kursseja.
Puutarhat
Kauppapuutarhatoiminta oli Pakilassa näkyvää ja vilkasta useiden vuosikymmenien ajan aina 2010-luvulle asti, jolloin viimeinen Pakilassa sijainnut kauppapuutarha eli Kokkosen puutarha purettiin. Pakilassa oli lähtökohtaisesti hyvät edellytykset kauppapuutarhatoiminnalle: maata laajaan viljelyyn ja hyvät liikenneyhteydet keskustaan ja sieltä muuallekin Suomeen. Pakilan ensimmäinen kauppapuutarha perustettiin 1918. Kokkosen puutarha perustettiin 1930-luvulla ja se oli toiminnassa yli 80 vuotta. Kokkosen puutarhan kasvihuoneet purettiin 2017.
Länsi-Pakilassa sijaitsee Pakilan Kukkatalo. Kauppapuutarhojen lisäsi Pakilassa on myös harrastepohjaista puutarhatoimintaa. Itä-Pakilassa lähellä Vantaanjokea sijaitsee kaksi siirtolapuutarhaa: vuonna 1946 perustettu Pakilan siirtolapuutarha, joka on Helsingin yhdeksästä siirtolapuutarhasta suurin, ja sen viereen vuonna 1977 perustettu Klaukkalanpuiston Ryhmäpuutarha.
Liikenneyhteydet
Alueen merkittävimmät liikenneväylät ovat Tuusulanväylä ja Kehä I. Pakilassa on monipuoliset liikenneyhteydet sekä joukkoliikenteen, yksityisautoilun että kevyen liikenteen näkökulmasta. Liikenneyhteydet keskustaan ovat hyvät: matkustusaika bussilla on noin puoli tuntia.
Länsi-Pakilan bussit
Länsi-Pakilassa ajavat bussit:
Itä-Pakilan bussit
Itä-Pakilassa ajavat bussit:
Lisäksi Pakilan poikki ajaa Kehä I:tä pitkin bussilinja 54 (Itäkeskus – Pitäjänmäki).
Liikennemelu
Helsingin kaupungin selvityksen mukaan valtaosa Pakilaa on yli 55 desibelin melualueella. Pakilassa tieliikenteen melua aiheuttavat Tuusulanväylä ja Kehä I, joiden varsille on rakennettu meluesteitä. Kaikista pääkaupunkiseudun postinumeroalueista Itä-Pakila on meluisin. Itä-Pakilasta 97 prosenttia ylittää vuorokausimelulle asetetun 55 desibelin riskirajan. Länsi-Pakilan puolella osuus on 69 prosenttia. Taustamelu on pienhiukkasten jälkeen toiseksi merkittävin ympäristön terveysriski. Koko Suomessa yli miljoona ihmistä asuu alueilla, joilla ympäristön äänentaso ylittää 55 desibeliä.
Yhdistystoiminta
Pakila on paikallisesti aktiivinen kaupunginosa. Tärkeitä pakilalaisia yhdistyksiä ovat tai ovat olleet Pakilan Visa, Pakilan Veto, Pakila-seura, Lions-club Helsinki/Pakila, Lions-club Helsinki/Pakinkylä, Lions-club Helsinki/Aurora, Pakinkylän VPK, Pakilan Voimistelijat (entinen Pakilan Naisvoimistelijat), Työväenyhdistys Salama, Pakilan omakotiyhdistys, Pakilan Marttayhdistys, Partiolippukunta Vuorenhaltiat, Pakilan NMKY ja Mannerheimliiton Pakilan osasto.
Helsingin Palloseura
Helsingin Palloseura on vuonna 1917 perustettu urheiluseura, joka nykyisin on keskittynyt jalkapalloon. Helsingin Palloseura toimii Pakilan, Paloheinän ja Torpparinmäen alueilla tarjoten jalkapalloharrastuksen edellytykset mahdollisimman monelle lapselle ja nuorelle. Jäseniä on noin 1 100.
Kaskipartio
Kaskipartio on vuonna 1975 perustettu noin 250-jäseninen lippukunta. Se tarjoaa partiotoimintaa Pohjois-Helsingissä Pakilan, Paloheinän ja Torpparinmäen alueilla lapsille ja nuorille. Toimintaan kuuluu niin viikoittaiset kokoukset kuin retket ja leiritkin.
Pakilan Musiikkiopisto
Pakilan Musiikkiopistossa järjestetään musiikin perusasteen ja sille rakentuvan musiikkiopisto-asteen opetusta. Opisto on tarkoitettu pääsääntöisesti kouluikäisille nuorille. Oppilaitoksessa on myös musiikkileikkikoulu ja soitinvalmennusosasto alle kouluikäisille lapsille. Pakilan Musiikkiopisto sijaitsee Itä-Pakilassa.
Pakila-Seura
Pakila-Seuran toiminnan tarkoituksena on edistää toimialueensa asukkaiden yhteisiä sivistyksellisiä, sosiaalisia ja yleisiä taloudellisia pyrkimyksiä sekä valvoa jäsentensä etuja kaupungin kunnallisasioiden hoidossa ja muissakin asuntoaluetta koskevissa kysymyksissä. Yhdistys ei puutu kieli- eikä puoluepolitiikkaan. Tarkoitusperiensä saavuttamiseksi yhdistys tekee esityksiä viranomaisille, järjestää keskustelu- ja valistustilaisuuksia, tukee lasten ja nuorten urheilu- ja liikuntaharrastuksia, harjoittaa julkaisutoimintaa, järjestää juhlia ja huveja, arpajaisia ja rahankeräyksiä.
Pakilan Veto
Pakilan Veto on helsinkiläinen hiihtoseura, joka on toiminut jo yli 80 vuotta. Lajikirjo on vuosien varrella ollut monipuolinen mm. painia, jääkiekkoa, pesäpalloa, yleisurheilua ja hiihtoa. Viime vuodet Vedon päälajina on ollut maastohiihto. 1990-luvulta saakka Pakilan Veto on kuulunut maastohiihdon seuraluokittelun valioluokkaan eli 20 parhaan hiihtoseuran joukkoon.
Pakilan Visa
Pakilan Visa on urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1936. Seuran toimintalajeina ovat koripallo, salibandy, yleisurheilu ja erilaiset kuntoliikuntaryhmät. Pakilan Visan toiminta-alue on Pohjois-Helsinki, mutta jäseniä on ympäri pääkaupunkiseutua.
Pakilan Voimistelijat
Pakilan Voimistelijat on perustettu vuonna 1947. Pakilan Voimistelijat on yksi Helsingin suurimpia seuroja ja jäseniä on lähes 1400. Pakilan Voimistelijat toimii Pakilassa ja sen lähistöllä. Seurassa on varsin kattava tarjonta harrastusliikuntaa ja lisäksi yhä kasvava joukkuevoimistelun kilpailu- ja valmennuspuoli. Joukkuevoimistelujoukkueita seurassa on 20 ja joukkueissa mukana 220 lasta ja nuorta.
Pakinkylän VPK
Pakinkylän VPK on toiminut Pohjois-Helsingin alueella jo vuodesta 1922. Pakinkylän VPK:lla on sammutussopimus Helsingin kaupungin kanssa. Pakinkylän VPK on yksi pääkaupungin 15:stä sopimuspalokunnasta. Palokunnassa toimii aktiivisesti hälytysosasto, nuoriso-osasto sekä naisosasto. Nuoriso-osasto kokoontuu viikoittain harjoituksiin ja osallistuu aktiivisesti Helsingin pelastusliiton ja Uudenmaan pelastusliiton tapahtumiin ja kilpailuihin. Pakinkylän VPK:n paloasema sekä juhlatilat sijaitsevat Länsi-Pakilassa, aivan Kehä I:n vieressä. Palokunnalla oli aikoinaan myös vilkasta urheilu- ja kulttuuritoimintaa, muun muassa oma näytelmäkerho.
Partiolippukunta Vuorenhaltiat
Vuorenhaltiat on Pakilassa toimiva lippukunta, joka on perustettu vuonna 1955. Kokouspaikkana toimii Länsi-Pakilassa sijaitseva Pakilan Partiomaja, joka on rakennettu lippukunnan käyttöön vuonna 1958. Nykyisin Vuorenhaltioita on yli 100 ja toimintaan kuuluu niin viikoittaiset kokoukset kuin retket ja leiritkin. Syksyllä 1955 perustettiin itsenäinen lippukunta, jonka nimeksi tuli Haltiavuoren Tytöt. Haltiavuoren Tytöt ry toimi Pakilassa tyttölippukuntana vuoteen 1977. Poikien partiotoiminta Pakilassa alkoi vuonna 1948. Lippukunnan nimeksi valittiin Pakilan Kotkanpojat. Maaliskuussa 1977 pidetyssä kokouksessa päätettiin lakkauttaa Pakilan Kotkanpojat ja Haltiavuoren Tytöt ry:stä tehtiin yhteislippukunta, jonka nimeksi myöhemmin valittiin Vuorenhaltiat ry.
Historiallisia rakennuksia
pienoiskuva|oikea|Pakin talo vuonna 1964.
Pakin talo
Itä-Pakilassa on säilynyt 1700-luvulta peräisin oleva hirsinen maalaistalo, jota kutsutaan Pakin taloksi. Se on kunnostettu 1800-luvun asuun, ja sitä on vuokrattu juhla- ja kokouskäyttöön. Rakennus on Helsingin kolmanneksi vanhin alkuperäisellä paikallaan seisova talo, jonka suojaisaa pihapiiriä reunustaa viisi aittaa ja savusauna. Pakin talon omistaa Helsingin kaupunki, ja taloa on isännöinyt ja vuokrannut Pakila-Seura. Kaupunki suunnittelee rakennuksen myyntiä.
Ensimmäisen maailmansodan aikaiset linnoitteet
Eri puolilla Pakilaa on ensimmäisen maailmansodan aikaisia vallihautoja ja tuli- ja tähystyspesäkkeitä. Ne ovat osa Puotinkylän lahdelta Mellunkylän, Pakilan ja Leppävaaran kautta Tapiolaan ulottuvaa ulointa linnoitusvyöhykettä. Kolme linnoitusvyöhykettä muodostivat yhdessä ns. Krepost Sveaborgin maarintaman eli Helsingin maalinnoituksen.
Pakilan työväentalo
Pakilan työväentalo on huvila, jonka Pakilassa toimineet työväenliikkeen vasenta äärilaitaa edustaneet työväenyhdistykset ostivat käyttöönsä vuonna 1917. Työväentalo oli 1930-luvulla valtion takavarikoimana niin sanottujen kommunistilakien nojalla. Länsi-Pakilassa sijaitseva Pakilan työväentalo on toiminut vuodesta 1994 lähtien pääasiassa Pakilan nuorisotalona, mutta jossain määrin myös työväentalona.
Tulevaisuus
Pakilan–Tuomarinkylän alueelle on kaavailtu merkittävää lisärakentamista. Pakilaan ja Tuomarinkylään on ehdotettu tehokkaasti rakennettavia asuin-, työpaikka- ja lähipalvelualueita. Tehokasta rakentamista on ehdotettu muun muassa ABC:n lähelle sekä Pakilantien ja Kehä I:n varteen. Kaavaluonnoksen tavoitteiden saavuttaminen olisi vaikeaa Pakilan nykyisellä pienkiinteistö- ja pientalorakenteella, minkä vuoksi on Pakilaan ehdotettu tehokkaammin rakennettuja alueita.
Videokoodekki
Videokoodekki on laite tai ohjelmisto joka mahdollistaa digitaalisen videon pakkauksen ja/tai purkamisen. Pakkauksessa käytetään yleensä häviöllistä pakkausta. CD-levyn tuleminen markkinoille mahdollisti videon tallentamisen ja käyttämisen digitaalisessa muodossa, jolloin pakkausmenetelmille tuli tarvetta ja niitä alettiin kehittää.
Digitaalisia videokoodekkeja käytetään DVD-laitteissa, Video CD-laitteissa, TV- ja radiolähetysjärjestelmissä sekä useissa digitaalisen videon toistoon ja nauhoittamiseen tarkoitetuissa laitteissa ja tietokoneohjelmistoissa.
Lucius Iwejuru Ugorji
Lucius Iwejuru Ugorji (s. 13. tammikuuta 1952 Naze) on nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. huhtikuuta 1977 ja nimitettiin Umuahian hiippakunnan johtoon 2. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paul Fouad Naïm Tabet, jota avustivat Anthony Gogo Nwedo ja Albert Kanene Obiefuna.
Mati Puhm
Mati Puhm (s. 1962 Paide, Viro) on virolainen runoilija.
Puhm on opiskellut Tallinnan teknillisessä korkeakoulussa ja työskentelee Läänemaan maakuntakirjastossa.
Merja Aho kuvaa artikkelissaan, että runoilijana Puhm poikkeaa nykyvirtauksista ja kytkeytyy pikemminkin aikoihin, jolloin runous oli yhtä kuin kauneus. Ahon mukaan linja vaatii rohkeutta:
Andrei Arlouski
Andrei Valerjevitš Arlouski (,, s. 4. helmikuuta 1979 Babruisk, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen vapaaottelija. Hän voitti UFC:n raskaansarjan mestaruuden vuonna 2005.
Arlouski on tehnyt myös muutamia elokuvarooleja 8 of Diamondsissa ja Universal Soldier: Regenerationissa. Hän esiintyi myös Jason Millerin juontamassa Bully Beatdown tosi-tv-sarjassa.
Vapaaottelu
Arlouski otteli ensi kerran vapaaottelun parissa 9. huhtikuuta 1999 viisi päivää 20-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen. Hän otteli Vjatšeslav Datsikia vastaan M-1 Global -organisaation MM-kilpailussa. Arlouski hävisi ensimmäisen ottelunsa tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Hän jatkoi M-1 Globalissa ja kilpaili vuotta myöhemmin organisaation EM-kilpailussa. Arlouski otteli turnauksessa kaksi ottelua voitettuaan ensin Michael Tielrooyn ensimmäisessä erässä giljotiinikuristuksella. Voiton myötä hän eteni loppuotteluun, jossa Arlouski voitti Roman Zentsovin teknisellä tyrmäyksellä ajassa 1:18. Mestaruuden jälkeen hän otteli vielä John Dixsonia vastaan toukokuussa 2000 ennen siirtymistään UFC:hen. Arlouski voitti ottelun tyrmäyksellä 13 sekunnissa.
UFC (2000–2008)
Arlouski otteli ensi kerran UFC:ssä 17. marraskuuta 2000 Aaron Brinkiä vastaan, joka myös otteli ensi kerran samassa organisaatiossa. Arlouski voitti kamppailun käsilukolla ensimmäisessä erässä. Arlouski otteli seuraavan kerran kesäkuussa 2001, jolloin hän hävisi ensimmäistä UFC-kamppailuaan otelleelle Ricco Rodriguezille. Kamppailu päättyi kolmannessa erässä teknisellä tyrmäysellä. Sittemmin Rodriguez voitti neljä ottelua peräkkäin voittaen UFC:n raskaansarjan mestaruuden.
Arlouski otteli vuonna 2003 yhden ottelun syyskuussa Vladimir Matjušenkoa vastaan. UFC 44 -tapahtumassa käyty kamppailu päättyi Arlouski tyrmäysvoittoon ajassa 2:10.
Raskaansarjan mestaruus (2005–2006)
Raskaansarjan hallitsevan mestarin Frank Mirin jouduttua syyskuussa 2004 moottoripyöräonnettomuuteen UFC päätti järjestää kamppailun raskaansarjan tilapäismestaruudesta, jonka voittaja tulisi kohtaamaan varsinaisen mestarin. Arlouski kohtasi Tim Sylvian tilapäisestä mestaruudesta 5. helmikuuta 2005 UFC 51 -tapahtumassa. Hän voitti mestaruuden akilleslukolla 47 sekunnissa.
Mirin oltua edelleen loukkaantuneena Arlouski puolusti tilapäistä mestaruuttaan Justin Eilersia vastaan. Kesäkuussa 2005 käyty kamppailu päättyi Arlouskin voittoon teknisellä tyrmäyksellä ajassa 4:10. Myöhemmin elokuussa UFC:n puheenjohtaja Dana White ilmoitti Arlouskin olevan uusi raskaansarjan mestari Frank Mirin oltua kykenemätön tekemään paluuta moottoripyöräonnettomuudesta johtuneiden vammojen vuoksi.
Arlouski puolusti ensimmäistä kertaa mestaruuttaan Paul Buentelloa vastaan UFC 55 -tapahtumassa. Lokakuussa 2005 käyty kamppailu päättyi Arlouski tyrmäysvoittoon 15 sekunnissa.
Mestaruuden menettäminen (2006)
Arlouski puolusti toista kertaa mestaruuttaan 15. huhtikuuta 2006 Tim Sylviaa vastaan. Arlouski oli otellut vuotta aikaisemmin Sylviaa vastaan tilapäisestä mestaruudesta, jolloin hän voitti kamppailun luovutuksella. Tällä kertaa Arlouski hävisi kamppailun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä ja menetti samalla raskaansarjan mestaruutensa. Arlouski sai välittömästi uusintaottelun, joka käytiin 8. heinäkuuta 2006 UFC 61 -tapahtumassa. Hän ei kuitenkaan onnistunut voittamaan mestaruuttaan takaisin hävittyään Sylvialle tuomariäänin.
Affliction (2008–2009)
Jätettyään UFC:n Arlouski siirtyi ottelemaan uuteen vapaaotteluorganisaatioon Affliction Entertainmentiin. Hän kohtasi ensimmäisessä ottelussaan Ben Rothwellin heinäkuussa 2008. Rothwell oli tuolloin voittanut kolmetoista ottelua peräkkäin. Arlouski voitti kamppailun tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Hän kohtasi vielä lokakuussa Roy Nelsonin EliteXC -organisaatiossa ja voitti kamppailun myös tyrmäyksellä nyt toisessa erässä.
Haastaminen WAMMAn mestaruudesta (2009)
Lokakuussa 2008 Arlouski julkistettiin ottelevan World Alliance of Mixed Martial Arts raskaansarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Fjodor Jemeljanenkoa vastaan. Ottelu käytiin tammikuussa 2009 Honda Centerissä, jossa Arlouski hävisi kamppailun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä yrittäessään hyökätä hyppypolvipotkulla Jemeljanenkoa kohti, joka sen seurauksena tyrmäsi hänet lyönnillä. Tappio katkaisi hänen viiden ottelun voittoputkensa hävittyään edellisen kerran Tim Sylvialle 2006.
Strikeforce (2009–2011)
Tappion jälkeen Arlouski siirtyi ottelemaan Strikeforceen, jossa hän kohtasi ensimmäiseksi Brett Rogersin. Arlouski hävisi ottelun 22 sekunnin jälkeen teknisellä tyrmäyksellä. Hän otteli Strikeforcessa vielä kahdesti, mutta tulokset eivät olleet sen parempia. Toisessa ottelussa Arlouski hävisi Antônio Silvalle tuomariäänin ja kolmannessa ottelussa raskaansarjan turnauksessa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella tyrmäyksellä Sergei Haritonoville ensimmäisessä erässä.
ProElite (2011)
Arlouski palasi takaisin ottelemaan elokuussa 2011 ProElite-organisaatioon, jossa hän otteli kahdesti. Hän voitti molemmat ottelunsa tyrmäyksellä kolmannessa erässä, ensin Ray Lopezia vastaan elokuussa 2011 ja sen jälkeen Travis Fultonia vastaan marraskuussa 2011.
World Series of Fighting (2012–2013)
Arlouski siirtyi ottelemaan jälleen uuteen vapaaotteluorganisaatioon, tällä kertaa WSOF:n, jossa hän kohtasi ensimmäisenä Devin Colen. Arlouski voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, joka jäi myös Colen uran viimeiseksi otteluksi.
Maaliskuussa 2013 järjestettiin WSOF:n toinen tapahtuma, jossa Arlouskin ottelu Anthony Johnsonia vastaan oli illan pääottelu. Johnson oli myös aiemmin otellut UFC:ssä ja otteli toista otteluaan WSOF:ssä. Arlouski hävisi ottelun tuomariäänin. Arlouski nähtiin seuraavan kerran syyskuussa 2013 Mike Kylea vastaan, joka oli hiljattain otellut Strikeforcessa. Alun perin Anthony Johnsonin oli määrä otella Kylea vastaan, mutta joutui jättämään ottelun väliin loukkaantumisen vuoksi. Arlouski voitti ottelun tuomariäänin (29-28, 29-28, 29-28), mikä oli samalla hänen vapaaottelu-uransa kahdeskymmenes voitto.
Paluu UFC:hen (2014–)
Arlouski teki paluun UFC:hen 2014 purettuaan sopimuksen WSOF:n kanssa, ja hänelle suunnitteltiin ensimmäiseksi vastustajaksi Brendan Schaubia. Kaksikko kohtasi kesäkuussa 2014, ja Arlouski voitti hajaäänin (28–29, 29–28, 29–28). Syyskuussa Arlouski kohtasi Antônio Silvan, jota vastaan hän oli otellut aiemmin Strikeforcessa. Tuolloin hän hävisi ottelun tuomariäänin, mutta UFC:ssä Arlouski voitti ottelun ensimmäisen erän tyrmäyksellä. Hänet palkittiin myös voitosta illan suoritus -bonuksella.
Toukokuussa 2015 Arlouski jatkoi voittoputkeaan Travis Brownea vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän lopussa. Lyhyestä kestosta huolimatta molemmat ottelijat palkittiin illan kamppailu -bonuksella. Syyskuussa Arlouski kohtasi entisen UFC:n raskaansarjan mestarin Frank Mirin, jonka hän voitti tuomariäänin (29–28, 29–28, 30–27). Arlouski oli ottelun myötä voittanut kuusi ottelua peräkkäin UFC:ssä.
Vuoden 2017 Arlouski aloitti jälleen tappiolla, joka oli hänelle neljäs peräkkäinen. Arlouski hävisi Francis Ngannoulle teknisellä tyrmäyksellä minuutin jälkeen. Kesäkuussa Arlouskin tappioputki sai jatkoa, kun hän hävisi Marcin Tyburalle tuomariäänin (29-28, 28-27, 29-27). Marraskuussa Arlouski katkaisi viiden ottelun tappioputkensa voittamalla Júnior Albinin tuomariäänin (29–28, 30–27, 30–27). Voitto oli samalla hänen UFC-uransa 15:s, jolla hän on raskaansarjan toiseksi eniten voittoja saavuttanut ottelija. Hänen edellään on Frank Mir 16 voitolla.
Vuonna 2018 Arlouski jatkoi voitolla Stefan Struvea vastaan maaliskuussa Las Vegasissa, kun hän voitti kamppailun tuomariäänin (29–28, 29–28, 30–27). Kesäkuussa Arlouski kohtasi Tai Tuivasan, jolle hän hävisi kamppailun tuomariäänin (28–29, 28–29, 28–29). Kolme kuukautta myöhemmin Arlouski otteli Venäjällä Šamil Abdurahimovia vastaan. Hän hävisi kamppailun tuomariäänin (28–29, 27–30, 27–30). Vielä joulukuussa Arlouski otteli neljännen kerran vuoden sisällä. Hän kohtasi Walt Harrisin UFC 232 -tapahtumassa. Arlouski hävisi ottelun hajaäänin. Myöhemmin maaliskuussa 2019 ottelun tulos mitätöitiin, kun Harris antoi positiivisen dopingnäytteen käytettyään LGD-4033:a, joka muun muassa parantaa anabolista reaktiota harjoittelun ärsykkeisiin.
Jakomäen terveysasema
Jakomäen terveysasema on Helsingin Suurmetsän kaupunginosan Jakomäen osa-alueella sijaitseva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema.
thumb|left|Jakomäen terveysasema. Vuonna 1987 valmistuneen kaksikerroksisen terveysasemarakennuksen on suunnitellut Suunnittelurengas. Terveysaseman vieressä sijaitseva Jakomäen palvelutalo edustaa samaa tyyliä ja sillä on sama julkisivumateriaali.
Tupuna Vaissi
Tupuna Vaissi (ent. Sirkka Helinä Vaissi, 26. helmikuuta 1941 Turku – 12. toukokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija ja kuvataiteilija.
Vaissi valmistui ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta vuonna 1962. Neljä vuotta myöhemmin hän valmistui kuvaamataidon opettajaksi, muttei koskaan työskennellyt ammatissa. Sen sijaan Vaissi aloitti työt televisiokuuluttajana ja alkoi vähitellen tehdä lastenohjelmia ja koko perheen näytelmiä. Vuosina 1966–1970 hän kertoi ja piirsi satuja lastenohjelmassa Pienten piiri. Hän myös kuvitti lastenkirjoja.
Vaissin puoliso oli ohjaaja Veikko Kerttula 1964–1984.
Trebinje
Trebinje (kyrillisillä aakkosilla Требиње) on kunta Bosnia ja Hertsegovinan kaakkoisosassa Serbitasavallan alueella Dinaaristen Alppien tuntumassa, Trebišnjica-joen varrella. Idässä Trebinje rajoittuu Montenegroon ja etelässä Kroatiaan. Matkaa Adrianmerelle Trebinjestä on noin 10 km.
Trebišnjica -joki virtaa Trebinjen läpi.|thumb|250px|left
Mutta mitä tapahtui joulupukille 2
Mutta mitä tapahtui joulupukille 2 (The Santa Clause 2) on yhdysvaltalainen 1. marraskuuta 2002 ensi-iltansa saanut koko perheen komediaelokuva, joka on jatko-osa elokuvalle Mutta mitä tapahtui joulupukille?. Elokuvan ohjasi Michael Lembeck ja pääosassa olivat Tim Allen ja Elizabeth Mitchell.
The Agonist
thumb|right|310px|The Agonist, 2022
The Agonist (aikaisemmin The Tempest) on kanadalainen melodista deathmetalia soittava yhtye. Montrealissa vuonna 2004 perustetun yhtyeen jäseniin kuuluu laulaja Vicky Psarakis, kitaristi Danny Marino, basisti Chris Kells, rumpali Simon McKay ja kiertuekitaristi Chris Adolph. The Agonist tunnetaan erityisesti laulajien tavasta yhdistellä murinalaulua ja puhdasta laulua. Yhtye levyttää Century Media Recordsille. 17.3.2014 yhtye ilmoitti Facebook-sivuillaan laulaja Alissa White-Gluzin jättäneen yhtyeen. Uudeksi laulajaksi ilmoitettiin Vicky Psarakis.
David Åslin
David Åslin (s. 26. heinäkuuta 1989 Mora, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Allsvenskan-seura HC Vita Hästeniä. Åslin laukoo vasemmalta. Hän on pelannut urallaan myös Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä.
Ura
Åslin debytoi SHL:ssä kaudella 2012–2013 Växjö Lakersin HC:n paidassa. Åslin pelasi Växjössä kaksi kautta kunnes hän siirtyi Leksands IF:n riveihin. Seuraavalla kaudella Åslin edusti Rögle BK:ta.
Seuraavat kaksi kautta Åslin pelasi HockeyAllsvenskanin Södertälje SK:ssa. Kaudella 2019-20 Åslin siirtyi EBEL-liigan Graz 99ersiin, mutta ehti pelata seurassa vain kymmenen ottelua ennen kuin hän siirtyi Vienna Capitalsiin.
Veer-Zaara
Veer-Zaara on Yash Chopran ohjaama intialainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 2004. Chopra tuotti elokuvan yhdessä poikansa Aditya Chopran kanssa, joka on myös käsikirjoittanut elokuvan. Shah Rukh Khan, Preity Zinta ja Rani Mukerji näyttelevät päärooleja.
Veer-Zaara oli vuoden menestynein Bollywood-elokuva Intiassa ja ulkomailla. Se menestyi Intian ja Pakistanin lisäksi Britanniassa, Saksassa, Ranskassa, Etelä-Afrikassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Se voitti monia palkintoja Intiassa, muun muassa National Film Awards -palkinnon, neljä Filmfare Awards -palkintoa ja seitsemän International Indian Film Academy Awards -palkintoa.
Elokuvassa seurataan intialaisen lentäjän ja pakistanilaisen poliitikon tyttären epäonnista rakkaustarinaa.
Rolando José Álvarez Lagos
pienoiskuva Rolando José Álvarez Lagos (s. 27. marraskuuta 1966 Managua) on nicaragualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Managuan arkkihiippakuntaan 7. joulukuuta 1994 ja nimitettiin Matagalpan hiippakunnan johtoon 8. maaliskuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Leopoldo José Brenes Solórzano, jota avustivat Jorge Solórzano Pérez ja Henryk Józef Nowacki.
Vincent Valentine Egwuchukwu Ezeonyia
Vincent Valentine Egwuchukwu Ezeonyia (5. huhtikuuta 1941 Uke – 8. helmikuuta 2015) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 3. elokuuta 1968 ja nimitettiin Aban hiippakunnan johtoon 2. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paul Fouad Naïm Tabet, jota avustivat Anthony Gogo Nwedo ja Albert Kanene Obiefuna.
Fortunatus Nwachukwu
pienoiskuva Fortunatus Nwachukwu (s. 10. toukokuuta 1960 Ntigha) on nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihki papiksi Umuahian hiippakuntaan Anthony Gogo Nwedo 17. kesäkuuta 1984, ja hänet inkardinoitiin Aban hiippakuntaan 2. huhtikuuta 1990. Nwachukwu sai 12. marraskuuta 2012 nimitykset apostoliseksi nuntiukseksi Nicaraguaan ja Aquavivan titulaariarkkipiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 2013. Pääkonsekraattorina toimi paavi Benedictus XVI, jota avustivat Tarcisio Bertone ja Zenon Grocholewski. Joulukuun 17. päivästä 2021 lähtien hän on ollut Pyhän istuimen pysyvä tarkkailija Yhdistyneiden Kansakuntien toimistossa ja Geneven erityisjärjestöissä sekä Maailman kauppajärjestössä sekä Pyhän istuimen edustaja. Kansainvälisessä siirtolaisjärjestössä.
Vera Farmiga
pienois|pysty|Vera Farmiga [[Hugo (elokuva)|Hugon ensi-illassa vuonna 2011.]] Vera Ann Farmiga (s. 6. elokuuta 1973 Clifton, New Jersey) on yhdys­valtalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elo­kuvissa Running Scared (2006), The Departed (2006), Poika raidallisessa pyjamassa (2008), Ottolapsi (2009) ja Kirottu (2013). Hän sai parhaan nais­sivu­osan Oscar-ehdokkuuden elo­kuvasta Up in the Air (2009).
Varhainen elämä
Farmiga syntyi ja kasvoi eristyneessä amerikan­ukrainalaisessa yhteisössä. Hänen vanhempansa ovat amerikan­ukrainalaisia maahan­muuttajia. Isä on tietokone­ohjelmien analyytikko ja äiti opettaja. Farmiga on perheen seitsemästä lapsesta toiseksi vanhin ja hän oppi puhumaan englantia kuusi­vuotiaana.
Yksityiselämä
Farmiga oli naimisissa näyttelijä Sebastian Rochén kanssa vuosina 1997–2004. Vuonna 2008 Farmiga meni naimisiin muusikkona toimivan Renn Hawkeyn kanssa, heillä on kaksi lasta: poika ja tyttö. Farmigan sisko Taissa Farmiga on myös näyttelijä.
Incel
Alana’s Involuntary Celibacy Project
Termiä alettiin käyttää vuonna 1997, kun vain etunimellään tunnettu Alana, kanadalainen nainen, perusti verkkosivuston, jossa kaikenlaiset ihmiset pääsivät purkamaan mieltään seksipartnerin puuttumisesta. Yhteisö oli tarkoitettu turvalliseksi keskustelupaikaksi niille, jotka pääsivät kokeilemaan parisuhdemaailmaa "liian myöhään" eli vasta yli 20-vuotiaina.
Alana itse jätti yhteisön 2000-luvun vaihteessa.
Nuoret miehet löytävät incel-käsitteen
2000-luvun vaihteessa käsitteen kaappasivat käyttöönsä nuoret miehet.
Ideologia
Incel-alakulttuurissa keskustellaan erityisesti seksistä ja läheisyydestä, jota jäsenet eivät saa. Jotkut jäsenistä syyttävät ujouttaan, miesvaltaisia työpaikkojaan, negatiivista minäkuvaansa, miehisiä mittojaan tai fyysistä olemustaan siitä, etteivät he pysty solmimaan seksisuhteita. Jotkut jäsenistä syyttävät tästä naisia.
Tyypillistä keskusteluissa on naisviha ja uskomus siitä, että miehillä on oikeus saada seksiä. Jotkut jäsenistä pitävät kaikkia naisia tyhjänpäiväisinä ja kiinnostuneina vain omasta ulkonäöstään. Incel-miesten kirjoituksissa naisia esineellistetään ja halveksitaan, vaikka samanaikaisesti jotkut heistä haluavat seksiä vihaamiensa naisten kanssa.
Keskusteluissa käytetään termiä "Chad" komeista, lihaksikkaista naistenmiehistä, joille on helppoa löytää kumppani. Nämä miehet kohtelevat naisia huonosti, mutta naiset joko pitävät tästä tai jättävät sen huomioimatta miehen ulkonäön vuoksi. Osa Inceleistä pitävät itseään kaikin puolin ”Chadeja” ylivertaisampina. Osa taas kokee olevansa kilttejä ja mukavia, jonka vuoksi he ansaitsevat saada seksiä tai parisuhteen palkkioksi.
Vox-julkaisun mukaan jotkut incelit ovat esittäneet omaa versiotaan seksuaalisesta marxilaisuudesta, jonka mukaan jokaiselle yksilölle olisi jollain tavalla olemassa sekä ulkonäöllisesti että taloudellisesti vastaava kumppani.
Väkivalta
pienoiskuva|Muistotilaisuus itsensä inceliksi julistaneen Elliot Rodgerin uhreille vuonna 2014. Rodger tappoi kuusi ja haavoitti neljäätoista. Rodger kertoi teon motiiviksi halunneensa rangaista naisia jotka torjuivat hänet.
Empiirisen todistusaineiston mukaan incelit ovat vähemmän väkivaltaisia kuin muu väestö, vaikka tapausten valtava mediahuomio on synnyttänyt vastakkaisia käsityksiä. Lisäksi incel-postauksistakin vain 1,39 % oikeutti väkivaltaa ja incelien ylivoimainen enemmistö torjuu väkivallan täysin. Väkivallattomuuden syy saattavat olla netin virtuaalimaailmat, kuten pornografia, jotka tuottavat seksuaalisen täyttymyksen tunnetta ja vähentävät motivaatiota kilpailuun tosielämän kumppaneista rauhoittaen seksittömiä nuoria miehiä.
Henkinen tasapaino
Sexpo vastaanottaa viikoittain viestejä, joissa kerrotaan sosiaalisen ja seksuaalisen yksinäisyyden aiheuttamasta vihasta, ahdistuksesta ja jopa itsetuhoisista ajatuksista. Samoista aiheista keskustellaan myös incel-palstoilla ja onkin ehdotettu että incel-miehet saattaisivat kärsiä masennuksesta ja sosiaalisesta ahdistuksesta; terapiaan ja lääkitykseen turvautumisen sijaan he syyttävät naisia huonovointisuudestaan.
Bossofala
Bossofala on maalaiskunta Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Néguéla sijaitsee 45 kilometriä Katista länteen. Kunnassa on 16 900 ja keskuskylässä 5 700 asukasta (vuonna 2009).
Bossofalan kunnan pinta-ala on 800 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin N’Tjiban ja Diédougoun, idässä Dio-Garen ja Dombilan, etelässä Sibyn ja Sobran sekä lännessä Kayesin alueen Katin piirin Makanon ja Kassaron kuntiin. Länsirajalla virtaa Baouléjoki.
Incel
Kritiikkiä
Incel-keskustelu saattaa osiltaan olla vain oman pahan olon purkamista, mihin anonyymit sivustot antavat mahdollisuuden, eikä todellisuudessa haluta oikeasti satuttaa ketään toista. Keskustelupalstojen sulkemisesta on asiantuntijoilla eriäviä näkemyksiä. Sulkemisen ajatellaan vain ajavan käyttäjät muualle syvemmälle internettiin, kun toiset taas puoltavat palstojen sulkemista kokonaan, ennen kuin ne tuottavat uusia väkivallantekoja.
Valmis (Kasmirin albumi)
Albumilta julkaistiin ennen sen julkaisua kuusi singleä, joista ensimmäinen (”Amen”) lähes kaksi vuotta aiemmin.
Yliopistovaltaus
Yliopistovaltaus tarkoittaa yliopiston rakennuksen tai sen osan, tilan tai keskeisen symbolin ottamista haltuun yleensä ilman lupaa. Yliopistovaltaus on protestin, aktivismin ja mielenosoituksen muoto sekä suoraan demokratiaan kuuluva yhteiskunnallisen vaikuttamisen tapa. Yliopistovaltauksella pyritään yleensä vaikuttamaan opiskelijoiden asemaan tai heitä koskeviin päätöksiin, vastustamaan esimerkiksi opintososiaalisia heikennyksiä tai puolustamaan opiskelun maksuttomuutta. Valtaus katsotaan kuuluvaksi kokoontumisvapauden piiriin Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksessa (artikla 11). Yliopistovaltaukset saavat yleensä julkista huomiota.
Toimi Waltari
Toimi Armas Waltari (17. helmikuuta 1882 Helsinki – 5. heinäkuuta 1914 Nummela) oli suomalainen pappi ja opettaja, joka julkaisi lukuisia hengellisiä kirjoja. Parhaiten hänet tunnetaan kirjailija Mika Waltarin isänä.
Henrik Visnapuu
Henrik Visnapuu (2. tammikuuta 1890 Valgamaa, Viro – 3. huhtikuuta 1951 New York, Yhdysvallat) oli virolainen runoilija. Hän kuului kirjailijaryhmä Siuruun, jonka myrsky ja kiihkokauden huomattavin edustaja hän oli Marie Underin ohella.
Toimi Waltari
Toimi Waltarin isä Gustaf Helenius oli Hattulan Katinalasta kotoisin ollut ja Helsinkiin muuttanut muurari, joka otti uudeksi sukunimekseen Waltari kotitalonsa mukaan. Toimi Waltari ja hänen veljensä Toivo Waltari valmistuivat kumpikin papeiksi. Toimi Waltari oli sittemmin työssä muun muassa Kalliolan setlementissä ja toimi Sörnäisten vankilan vankilapastorina. Hän meni naimisiin 18. marraskuuta 1906 Olga Johanssonin (18.11.1886 Pietari – 12.6.1945 Helsinki) kanssa. Pariskunnalle syntyi kolme lasta, Samuel 1907, Mika Toimi 1908 ja Erkki Kustaa 1913.