cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Endaumentti
Seremonian kehitys
Kirkon johtajat muokkasivat endaumenttia edelleen tulevina vuosikymmeninä. Vuonna 1936 seremoniaan liitettiin presidentti McKayn laatimat selitykset esiripun ja garmentin merkeistä. Saatanan palveluksessa olleen papin roolista poistettiin kohta, jossa Saatana sopi papin kanssa tarkasta rahapalkasta. Palkka nousi vuosien myötä, mutta pappi valitti alituiseen palkkion pienuutta (vaikka hän lupaisikin tehdä parhaansa Aadamin käännyttämiseksi). Lisäksi Saatana sanoi nyt opettavansa uskonoppeina "ihmisten filosofioita, sekoitettuina pyhiin kirjoituksiin". Aiemmin Saatana sanoi ammentavansa uskontonsa opin "sanomalehdistä, romaaneista sekä miesten ja naisten muistiinpanoista ja kuorruttavansa ne pyhillä kirjoituksilla". Myös papin lause, jossa hän luonnehti Saatanaa "hienoksi herrasmieheksi ja kaikkien maailman uskontojen pääksi", poistettiin. Nämä Mark Twainin kyynistä tyyliä muistuttavat lauseet lienevät olleen peräisin Brigham Youngilta ja todistavan hänen erikoislaatuista huumorintajuaan.
1960-luvulla luomista kuvaavasta jaksosta poistettiin Elohimin lause, jossa hän sanoi Aadamista: "Ihmisen ei ole hyvä olla yksin, koska minäkään en ole yksin." Tämä tulkittiin yleisesti viittaukseksi siihen mormoniteologian opetukseen, että taivaallisella Isällä on vaimo, taivaallinen äiti, joka on meidän henkiemme äiti. 1970-luvulla tekstistä poistettiin viittaus siihen, että Saatanan tunnusmerkkeihin kuului musta iho.
Endaumentin ensimmäiset elokuvaversiot valmistuivat 1950-luvulla. Niiden valmistamista johti Gordon B. Hinckley, joka myös toimi kirkon presidenttikunnassa vuodesta 1955 vuoteen 2008. Tuolloinen presidentti McKay oli tehnyt asiasta aloitteen, koska Zollikofeniin, Bernin lähelle Sveitsiin valmistunut Euroopan ensimmäinen temppeli edellytti seremonian valmistamista lyhyen ajan sisällä monella kielellä.
Vuonna 1990 endaumenttiseremonia koki tähän asti suurimmat muutoksensa. Tähän lienevät vaikuttaneet ainakin kirkon jäsenten keskuudessa 1980-luvulla tehdyt kyselytutkimukset, joissa selvitettiin heidän suhtautumistaan endaumenttiin. Ensiksikin seremoniasta poistettiin kaikki rangaistuseleet. Aikaisemmin vihittävät olivat tehneet symbolisia eleitä, jotka kuvasivat kurkun auki viiltämistä, sydämen repimistä rinnasta ja vatsan auki leikkaamista. Näiden sanottiin symboloivat eri tapoja, jolla ihminen voi menettää henkensä, ellei hän pitäisi temppelissä saamiaan tunnusmerkkejä salaisina. Rangaistuseleiden sijasta nykyään endaumenttiseremoniassa sanotaan ainoastaan, ettei Herra jätä rankaisematta niitä, jotka kavaltavat pyhät merkit. Seremoniasta pyyhittiin myös kokonaan papin rooli Saatanan palkkalaisena sekä viittaus siihen, että Saatana tulee ostamaan itselleen "paaveja ja pappeja". Nämä viittaukset toisten kirkkojen pappeihin koettiin ilmeisesti yleisesti loukkaavina. Seremoniasta esiripulla poistettiin "ystävyyden viisi kohtaa" (engl. "five points of fellowship") eli vapaamuurariudesta peräisin oleva rituaalinen halaus, jota monet naiset pitivät kiusallisena. Samoin esitelmä esiripulla poistettiin kokonaan. Myös Melkisedekin pappeuden toisen tunnusmerkin eleessä käytetty "Aadamin kieli" korvattiin luonnollisilla kielillä.
Ehkä tärkein muutos seremoniassa oli silti naisen aseman muuttuminen. Naiset eivät enää joutuneet lupaamaan kuuliaisuutta "miehensä laille", vaan he vannovat miestensä kanssa tasaveroisina kuuliaisuutta "Jumalan laille". Naiset tosin lupaavat kuulevansa miestään, kuten mies kuulee Kristusta. Seremonia ei enää syytä yksin naista syntiinlankeemuksesta. Samoin aikaisemmat viittaukset "Aadamiin" on yleensä korvattu viittauksella "Aadamiin ja Eevaan", mikä tässä yhteydessä on nähtävä selkeänä viittauksena miehen ja naisen tasa-arvoon.
Vuonna 2005 valmistavien toimitusten pesut ja voitelut muuttuivat lähes kokonaan symbolisiksi.
Tammikuussa 2019 seremonian sanamuotoja muutettiin tasa-arvoisempaan suuntaan. Esitoimituksissa naiset pestään ja voidellaan "kuningattariksi ja papittariksi", kun heidät aiemmin pestiin ja voideltiin "kuningattariksi ja papittariksi miehelleen". Nykyinen muotoilu korostaa naisten itsenäistä asemaa, ei enää heidän asemaansa miehen yhteydessä. Nykyisessä muodossa naiset ja miehet lupaavat kummatkin yhtä lailla seurata Kristusta ja olla kuuliaisia Jumalalle, kun aiemmin naiset lupasivat seurata miestään, kuten nämä seuraavat Kristusta. Tämäkin korostaa naisten ja miesten tasavertaista asemaa Kristuksen seuraajina. Toimitukseen tehtiin myös muuten pieniä muutoksia. Esimerkiksi aikaisempi "evankeliumin laki" muutettiin "korkeammaksi laiksi". Nykyään pappeuden viitta puetaan päälle vain kerran, oikealle olkapäälle, eikä tossuja riisuta missään vaiheessa seremoniaa.
Endaumentin yhteydet vapaamuurariuden toimituksiin
MAP-kirkkoa kritisoivat tahot viittaavat usein siihen, että endaumentseremonialla on selkeitä yhteyksiä vapaamuurareiden loošeissaan suorittamiin rituaaleihin. Yhteyksiä onkin vaikea kiistää. Useat käsimerkit ja eleet ovat samankaltaisia vapaamuurareiden rituaalien kanssa, samoin ajatus siitä, että kyse on salaisista merkeistä, joiden avulla toinen voidaan tunnistaa. Vuonna 1990 poistetut rangaistuseleet ovat lähestulkoon identtiset loošeissa käytettävien eleiden kanssa, samoin esiripulla käytetty "veljeyden viisi kohtaa". Smith itse oli otettu vapaamuurariloošin jäseneksi vain muutama viikko ennen endaumenttiseremonia käyttöönottoa, ja useat alkuvaiheessa endaumenttinsa vastaanottaneet olivat hekin korkean asteen saavuttaneita vapaamuurareita. Toisaalta on huomattava, ettei yksikään heistä syyttänyt Smithiä vapaamuurariuden salojen kavaltamisesta. Vapaamuurariuden seremoniat eivät liioin muodosta sellaista pelastushistoriallista kokonaisuutta kuin endaumenttiseremonia.
MAP-kirkko ei ole koskaan ottanut virallista kantaa kirkon endaumenttiseremonian ja vapaamuurariuden yhteyksiin. Se ei liioin ole suostunut kommentoimaan endaumenttiseremonian yksityiskohtia ylipäänsä julkisuudessa. Osa kirkon edustajista on kuitenkin nostanut esiin ajatuksen, jonka mukaan nykyinen vapaamuurarius on itse asiassa harhaan mennyt muistuma alkuperäisistä pyhistä toimituksista, jotka toimitettiin aikoinaan Jerusalemin temppelissä.
Vaikka Smith itse ei koskaan kommentoinut endaumentin ja vapaamuurariuden yhtäläisyyksiä, on ilmeistä, että hän itse ajatteli tämän suuntaisesti. Vapaamuurariushan katsoi olevansa muinaisten, Jerusalemin temppelissä toimitettujen salaisten seremonioiden vaalija ja eteenpäin viejä, ja monet ottivat tämän väitteen 1800-luvulla vielä vakavasti. Vapaamuurareiden toimituksiin tutustunut Smith lienee pitänyt niitä alkuperäisten temppelin salamenojen turmeltuneina versioina, jotka eivät välittäneet niitä hengellisiä totuuksia, joita seremonioiden olisi ollut tarkoitus välittää. Samoin kuin Smith katsoi ennallistavansa Jumalan avulla alkuperäisen kristinuskon, hän lienee myös halunnut ennallistaa alkuperäiset vapaamuurariuden rituaalit ja antaa niille sen hengellisen sisällön, joita seremonioilla alun alkaen oli ollut.
Agricola
Agricola tarkoittaa seuraavia:
Tšekkoslovakian naisten koripallomaajoukkue
Tšekkoslovakian naisten koripallomaajoukkue edusti Tšekkoslovakiaa koripallon naisten maajoukkuekilpailuissa. Sen seuraajat ovat Tšekin ja Slovakian maajoukkueet.
Tšekkoslovakian maajoukkue saavutti MM-kilpailuissa kaksi hopea- ja neljä pronssimitalia. EM-kilpailuissa se sai seitsemän hopeaa ja kahdeksan pronssia. Joka kerta, kun Tšekkoslovakia oli hopealla MM- ja EM-kilpailuissa, kultaa voitti Neuvostoliitto. Olympialaisissa Tšekkoslovakia oli parhaimmillaan neljäs Montrealissa 1976.
Tunnettuja Tšekkoslovakian maajoukkuepelaajia olivat muun muassa Milena Blahoutová, Helena Jošková ja Dagmar Hubálková.
Olympialaiset
===Maailmanmestaruuskilpailut === ===Euroopan-mestaruuskilpailut ===
Raymond Suvigny
Raymond André Marie Suvigny (21. tammikuuta 1903 Pariisi – 26. lokakuuta 1945 Pariisi) oli ranskalainen painonnostaja. Hän voitti kultaa höyhensarjassa vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa. Hän oli osallistunut aiemmin vuoden 1924 kesäolympialaisiin Pariisissa.
Kansainvälinen palkokasvien vuosi
Kansainvälinen palkokasvien vuosi on Yhdistyneiden kansakuntien 68. yleiskokouksen  20. joulukuuta 2013 julistamana vuonna 2016 vietettävä vuosi. Teema vuoden kunniaksi Suomessa järjestää seminaarin ainakin Luomuliitto.
Happonen
Happonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Iso-Kero
Iso-Kero ja Keski-Kero muodostavat keskikokoisen järven Kuusamossa, viitostien varressa kirkonkylän eteläpuolella. Järvi kuuluu Iijoen vesistöön. Suurin saari on Iso Käsmänsaari. Vesistöön on istutettu järvilohta, järvitaimenta, harjusta, planktonsiikaa sekä vaellussiikaa. Järven itäpuolella sijaitsee Pikku-Kero-niminen järvi.
Pink Floydin odysseia
Pink Floydin odysseia on vuonna 1991 ilmestynyt Nicholas Schaffnerin kirja Pink Floyd -yhtyeestä. Kirjan on julkaissut suomeksi vuonna 2006 Johnny Kniga ja sen on suomentanut J. Pekka Mäkelä. Teokseen sisältyvät Michael Heatleyn jälkisanat vuodelta 2005.
Heller (yhtye)
Heller oli serbialainen ja entinen jugoslavialainen speed/thrash metal -yhtye Belgradista. Se oli ensimmäisiä jugoslavialaisia thrash metal -yhtyeitä sekä maan extreme-musiikin pioneereja.
Clifford Brown with Strings
Clifford Brown with Strings on yhdysvaltalaisen jazzmuusikon Clifford Brownin studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1955. Sovitukset teki Neal Hefti.
Laivasuunnittelu
Tärkein sisältö
Sana alus sisältää kaikki vesikulkuvälineet, myös vettä syrjäyttämättömät maaefektialukset ja vesilentokoneet, joita käytetään tai voidaan käyttää vesikuljetuksiin. Laivasuunnittelun oleellisimmat kohteet ovat:
thumb|Tankkerin kansinäkymä
Dmitri Rjabykin
Dmitri Anatoljevitš Rjabykin (, s. 24. maaliskuuta 1976 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa KHL-liigan Jugra Hanty-Mansijskia.
N. E. Tengén
Niklas Emanuel Tengén (alkuperäinen sukunimi Tenkanen; 19. tammikuuta 1817 Sakkola – 26. maaliskuuta 1878 Koivisto) oli suomalainen kirkkoherra, jolla oli kirjallisia harrastuksia suomen kielellä ja joka myös sävelsi koko joukon yksinlauluja sekä käänsi suomen kielelle saksankielisiä runoja.
Tengénin vanhemmat olivat Sakkolan lukkari Tuomas Tuomaanpoika Tenkanen ja Maria Simontytär Kitunen, ja Niklas oli vanhempiensa kymmenestä lapsesta nuorimmaisin. Hän kävi Haminan piirikoulua ja Viipurin lukiota päästen ylioppilaaksi 1835. Tenkanen (pappina Tengén) vihittiin papiksi 1839. Hän toimi pappina Sakkolassa, Muolaassa, Lemillä, Uukuniemellä ja Lappeella.
Tengén oli naimisissa vuodesta 1845 Anna Sofia Blombergin kanssa.
Tengén sai varapastorin arvon 1849 ja hänet valittiin 1851 Kuolemajärven kappalaiseksi; hän aloitti tässä virassa 1853. Vuonna 1863 hänestä tuli Kuolemajärven kirkkoherra ja vuonna 1875 Koiviston kirkkoherra. Jälkimmäisessä virassa hän aloitti 1877.
Kirjallisissa harrastuksissaan hän näyttää onnistuneen parhaiten kansan elämää käsittelevien lyhyiden kuvaelmien ja kertomusten kirjoittamisessa; niitä julkaistu Viipurissa ilmestyneessä Sanan-Lennätin -lehdessä otsikolla ”Tarinoita I-VII”, marras-joulukuu 1857.
SKS:n arkistossa on julkaisematon käsikirjoitus 3-näytöksiseen tendenssimäiseen murhenäytelmään ”Suomalaiset”, joka perustui päätapahtuman osalta v. 1837 Sakkolan lahjoitusmaatalonpoikien kahnaukseen hovitilan edustajien ja näitä tukevien viranomaisten kanssa.
Yksinlaulunsa (kaikki lyyrisiä) pianon säestyksellä hän sävelsi pääasiassa Vänrikki Stoolin tarinoiden ruotsinkielisiin sanoihin.
Vapaaehtoinen vaihto
Vapaaehtoinen vaihto (vapaaehtoinen transaktio) tarkoittaa jonkin esineen tai asian vaihtamista toiseen suostuvaisten kesken. Vapaaehtoinen vaihto on markkinatalouden toiminnan ytimessä.
Kiilapalsta
Kiilapalsta (ruots. Kilskiftet) on pieni Vaasan kaupunginosa, joka kuuluu samaan yhtenäiseen alueeseen Teeriniemen, Huutoniemen ja Melaniemen kanssa ja on Ristinummen länsipuolella. Sieltä on 4,5 km Vaasan torille. Kiilapalsta on pientaloaluetta, jossa on 1960-luvulla rakennettuja omakotitaloja. Lähimmät palvelut ovat viereisellä Huutoniemellä.
Vapaaehtoinen vaihto
Taloustieteilijöiden mukaan vapaaehtoiset vaihdot lisäävät talouden tehokkuutta, siis myyjä, ostaja ja mahdolliset muut sopimusosapuolet saavat niistä hyötyä. Professori Arnold Klingin mukaan eräissä tapauksissa jonkin vapaaehtoisen vaihdon kieltäminen voi hyödyttää jotakuta muiden kustannuksella.
Vapaaehtoista vaihtoa verrataan usein valtion verojen, lakien ja sääntelyn määräämiin ei-vapaaehtoisin vaihtoihin.
Pizzaleikkuri
thumb|Pizzaleikkuri
Pizzaleikkuri on pizzan tai muiden paloiksi jaettavien ruoka-annosten leikkaamiseen tarkoitettu työkalu. Yleisimmässä mallissa on varteen akseloitu pyöreä, pyörivä ja sileäreunainen terä.
Aiheesta muualla
Kökskniv
ARTA Engineering
ARTA Engineering (tunnettu aiemmin nimellä Pôle Services) on ranskalainen pikkuformulatalli. Talli perustettiin vuonna 1998 nimellä Pôle Services. Talli kilpaili pitkään Ranskan Formula Renault -sarjassa ja myöhemmin Eurocup Formula Renault -sarjassa ja Formula Renault WEC -sarjassa. Vuonna 2010 tallin nimeksi muutettiin ARTA Engineering. Talli on voittanut Formula Renault MEC -sarjan mestaruuden vuonna 2010 ja Formula Renault Alps Rookie Cup -luokan mestaruuden vuonna 2011. Vuosina 2011-2015 talli kilpaili jälleen Eurocup Formula Renault -sarjassa.
VR-Yhtymä
VR-Yhtymä Oyj eli VR Group on Suomen valtion omistama logistiikkakonserni, joka harjoittaa henkilö- ja tavaraliikennettä Suomen rautateillä ja maanteillä. VR:llä oli Suomen rautatieliikenteessä sopimusoikeudellinen monopoli, joka päättyi tavaraliikenteessä vuonna 2007 ja kaukoliikenteen henkilöliikenteessä vuonna 2021.
Yhtymän tunnuskirjaimet VR on johdettu Valtionrautateistä, joka oli Suomen valtiollinen rautatielaitos vuosina 1862–1995.
Historia
thumb|Valtionrautateiden ja VR-Yhtymän vuosien 1985-2009 logon sininen versio.
thumb|Punainen versio aiemmasta logosta
Valtionrautateiden muutos osakeyhtiöksi vietiin päätökseen Eino Saarisen pääjohtajakaudella 1988–1995. Muutos oli aloitettu jo ennen Saarista, mutta hän vei hanketta voimakkaasti eteenpäin. Vuonna 1995 VR:stä muodostui valtion omistama osakeyhtiö VR-yhtymä Oy.
Saarisen seuraaja pääjohtaja Panu Haapala ehti toimia tehtävässään vain muutaman kuukauden, sillä maaliskuussa 1997 hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen. Haapalan seuraajaksi nimitettiin Henri Kuitunen. Kuitunen toimi konsernin pääjohtajana 12 vuoden ajan, kunnes irtisanoutui lokakuussa 2008.
Maaliskuussa 2009 uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin Mikael Aro. Vuosina 2009–2010 toteutettiin konsernirakenteen uudistus. VR-Yhtymän omistaman, linja-autoliikennettä harjoittaneen Pohjolan Liikenne -konsernin emoyhtiö Oy Pohjolan Liikenne Ab sulautettiin ensin junaliikennettä harjoittaneeseen VR Osakeyhtiöön, jolloin Pohjolan Liikenteen henkilöliikenne siirtyi henkilöliikennedivisioonaan ja tavaraliikenne logistiikkadivisioonaan. Tämän jälkeen VR Osakeyhtiö sulautettiin VR-Yhtymään. Oy Pohjolan Henkilöliikenne Ab:n nimi muutettiin Oy Pohjolan Liikenne Ab:ksi. Lisäksi Megasiirto Oy sulautettiin radanpidon suunnittelu-, rakentamis- ja kunnossapitopalveluja toimittavaan Oy VR-Rata Ab:hen, josta tuli VR Track Oy. Logistiikassa Transpoint-yhtiöt ja VR Cargo yhdistettiin VR Transpoint -brändin alle, ja Transpoint-yhtiöt (Transpoint Internationalia lukuun ottamatta) fuusioitiin VR-Yhtymään. Vuoden 2011 alussa VR-Yhtymä otti liikemerkikseen VR Group, joka oli jo aiemmin yrityksen englanninkielinen rinnakkaistoiminimi.
Vuonna 2019 VR Track Oy vaihtoi nimensä NRC Group Finland Oy:ksi sen jälkeen kun yhtiö oli myyty norjalaiselle NRC Groupille. Samalla VR Groupista tuli kaupassa NRC Groupin suurin osakkeenomistaja noin 18,3 prosentin osuudella. Myöhemmin samana vuonna NRC Group myi suunnitteluliiketoimintansa Tukholman pörssiin listautuneelle Swecolle.
Kesäkuussa 2021 Lauri Sipponen nimitettiin uudeksi toimitusjohtajaksi ja 5. elokuuta 2021 Sipponen aloitti VR Groupin toimitusjohtajana. Hänet irtisanottiin huhtikuun alussa 2022. Elokuussa 2022 uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin Elisa Markula.
Heinäkuussa 2022 VR saavutti kaukoliikenteessä kuukausikohtaisen matkamääräennätyksensä, joka oli 1,4 miljoonaa matkaa.
Konsernin rakenne
VR Groupin liiketoiminta voidaan jakaa seuraaviin toimintoihin:
Yhteensä VR-konsernissa on 28 yhtiötä ja osakkuusyrityksiä kahdeksan. Liikenteen ohjauspalvelut eriytettiin vuoden 2015 alussa Finrail-nimiselle yhtiölle (vuoden 2021 alusta Fintraffic Raide), joka ei kuulu VR-yhtymään.
VR-Yhtymä määritellään liikennöitsijäksi tai rautatieyritykseksi, kun taas Väylävirasto on Suomen rataverkon haltija ja vastaa sen ylläpidosta. Sen jälkeen kun muutkin liikennöitsijät ovat päässeet liikennöimään rataverkolla, ovat Väyläviraston ja VR-Yhtymän erilliset roolit näkyneet entistä voimakkaammin.
Talous
VR:n tulos heikkeni vuonna 2015 edellisvuoteen verrattuna, mikä selittyy muun muassa saksalaisen Siemensin kanssa tehdyistä Vectron-vetureiden kalustokaupoista. Vuonna 2017 VR:n tulos parani, kun matkustajamäärät kasvoivat 8 prosenttia matkalippujen hinnanalennuksien ansiosta. Liikevaihdon lasku tilikaudella 2019 johtui VR Trackin myynnistä NRC Groupille. Konsernin vertailukelpoinen liikevaihto, jossa on huomioitu VR Trackin myynti, kasvoi 1,2 prosenttia vuoteen 2018 verrattuna. VR Track -kaupan osuus vuoden 2019 liikevoitosta oli 177,6 miljoonaa euroa järjestelyyn liittyvien kulujen jälkeen. Vertailukelpoinen liikevoitto kasvoi 29 prosenttia edellisestä tilikaudesta.
Toiminta
Henkilöliikenteen osalta VR-Yhtymä hoitaa sekä Helsingin seudun, Riihimäen ja Lahden seudun, Kymenlaakson ja Tampereen seudun lähijunaliikennettä että kaukoliikennettä, myös kansainvälistä yhteyttä Pietariin ja Moskovaan. Se hoitaa myös kilpailutuksen kautta Tampereen raitiotien liikennöinnin. Kansainvälinen yhteys Tornion kautta Ruotsin ja Norjan satamiin ja kaupunkeihin ei sen sijaan ole VR:lle mahdollinen, koska Haaparannan ja Tornion välistä kaksoisraideosuutta ei ole sähköistetty.
Rautateiden turvallisuudesta ja toimivuudesta vastaa liikenne- ja viestintäministeriön alainen Väylävirasto.
Rakennuslehti valitsi VR Trackin Lielahti-Kokemäki-allianssihankkeen työmaan Vuoden työmaaksi 2012. Kyseinen ratahanke oli Euroopan ensimmäinen julkisten hankintojen allianssihanke. Työmaan vastuuhenkilöt Juha Jalamaa ja Jussi Takamaa palkittiin H. Roosin säätiön työturvallisuuspalkinnolla 18. maaliskuuta 2014.
Ville Saksin kaudella VR Trackin Ruotsissa tekemä kunnossapitosopimus tuotti huomattavia tappioita Suomen valtiolle, ja se lopetettiin ennen sopimuksen päättymistä, ja Saksi irtisanoutui samanaikaisesti kun asiasta tiedotettiin. VR Track sai hänen aikanaan rataverkon huonosta kunnossapidosta moitteita Liikennevirastolta. Liikennevirasto sulki laiminlyöntien vuoksi VR Trackin pois rataverkon kunnossapidon tarjouskilpailusta.
Kilpailuasema
VR-Yhtymällä oli Suomen rautateiden henkilöliikenteessä sopimusoikeudellinen monopoliasema, joka päättyi 1. tammikuuta 2021. Rautateiden henkilöliikenne Suomessa avautui kilpailulle täysimääräisesti 1. tammikuuta 2021 vapaan pääsyn (open access) mallilla, jossa liikennöitsijät voivat kilpailla samoilla rataosilla markkinaehtoisesti omalla kalustollaan. Rautateiden tavaraliikenteessä VR:n monopoliasema poistui jo vuonna 2007.
Aikaisemmin henkilöliikennettä suunniteltiin kilpailutettavaksi. Kilpailutukseen olisi haluttu mukaan myös maakunnat ja kaupungit, jotta olisi saatu aikaan myös alueellista liikennettä. VR:n oli tarkoitus säilyä sen monopoliaseman purkamisen jälkeenkin valtion omistuksessa, mutta siitä olisi eriytetty kilpailun mahdollistamiseksi kolme eri valtionyhtiötä, jotka olisivat olleet kalusto-, kunnossapito- ja kiinteistöyhtiö. Kiinteistöyhtiöön olisi kuulunut käytännössä vain VR:n juna-asemat. Niihin olisi tullut pääsy myös VR:n kilpailijoille. Kalustoyhtiö olisi vuokrannut VR:n kalustoa myös muille toimijoille. Arveltiin, että kaluston hankkiminen olisi muuten saattanut olla VR:n kilpailijoille liian kallista.
Henkilöjunaliikenteen kilpailuttaminen oli tarkoitus alkaa Etelä-Suomen taajamajunaliikenteestä vuonna 2020. Tarkoituksena oli avata koko Suomen matkustajajunaliikenne kilpailulle vuoteen 2026 mennessä. Sittemmin kilpailutus jätettiin tekemättä ja päädyttiin vapaan pääsyn malliin, jossa markkinoille tuleva yritys ostaa itse kaluston. Ensimmäinen näin tehnyt yritys oli Suomen Lähijunat, joka osti VR:ltä 11 Sm2-junayksikköä Turun seudun lähijunaliikennettä varten syksyllä 2022. Kilpailu- ja kuluttajaviraston mukaan henkilöjunaliikenteen kilpailuttaminen alentaisi matkalippujen hintoja ja kasvattaisi liikenteen kysyntää.
Euroopan unionin lainsäädäntö edellyttää, että julkisesti hankitut henkilöliikenteen palvelut tulee kilpailuttaa. Uudistuksen pitää olla toteutunut vuoteen 2031 mennessä.
2020-luvulla VR aikoo myydä useita omistamiaan rautatieasemia. VR:n omistuksessa ovat muun muassa Tampereen rautatieasema ja Helsingin päärautatieasema. VR:n mukaan kiinteistöistä luopuminen tukee junaliikenteen kilpailun avautumista.
Veturit
pienoiskuva|200px|Dv12-mallinen dieselveturi VR-Yhtymällä on kaupallisessa liikenteessä käytössä kolme sähköveturityyppiä: Sr1, Sr2 ja Sr3 sekä kolme dieselveturityyppiä: Dv12, Dr14 ja Dr16.
Ensimmäiset Sr1-luokan veturit tilattiin vuonna 1973 neuvostoliittolaiselta Novotšerkasskin veturitehtaalta, joka valmisti vetureita 110 kappaletta ja niitä ennen yhden prototyypin. Sr1 onkin nykyisin Suomen runsaslukuisin sähköveturityyppi. Alkuvaikeuksien jälkeen se on osoittautunut erittäin luotettavaksi. Ensimmäinen Sr1-veturi, 3001, saapui Suomeen 4. syyskuuta 1973. Vuonna 1993 Hyvinkään konepaja kokosi ylimääräisestä korista ja muista varaosista veturin 3111. Verrattuna vastaavan ikäisiin länsimaisiin sähkövetureihin on Sr1 teholtaan pienempi. Kahdeksan Sr1-veturia on tällä hetkellä hylätty. Sr1-vetureilla on ollut yhteensä kolme väritystä.
Ensimmäinen Sr2 valmistettiin vuonna 1995. Vuoteen 2003 mennessä vetureita rakennettiin 46 kappaletta. Sr2:n suurin sallittu nopeus on 210 km/h. Koeajoissa sillä on ajettu 232 km/h. Nopeus 230 km/h oli merkittynä joissakin vetureissa, mutta sittemmin tätä lukua on alennettu voimassa olevan hyväksynnän mukaiseksi. Sr2 3201 seisoo varaosalähteenä Oulussa.
VR-Yhtymä liikennöi kolmella dieselveturityypillä kaupallisessa liikenteessä; nämä ovat Dv12, Dr14 ja Dr16. Dr16-veturi on dieselsähköinen veturi, josta on mahdollista syöttää virtaa matkustajavaunuihin. Vuonna 2022 koeajoihin saapui uusi dieselveturi Dr19, joka otettiin kaupalliseen käyttöön 2023.
Moottorijunat
Lähijunavuorot ajetaan sähkökäyttöisillä Sm2-, Sm4- tai Sm5-moottorivaunuilla ja dieselkäyttöisillä Dm12-moottorivaunuilla. Lähiliikenteessä on yhdessä vuoroparissa Helsinki–Kouvola-reitillä käytössä myös erillisiä vihreäväritteisiä veturivetoisia lähiliikennevaunuja. Aikaisemmin Eil-vaunuja kulki myös Helsinki–Riihimäki-reitillä. Syksyllä 2022 ilmoitettiin VR:n tilanneen sveitsiläiseltä Stadlerilta 20 uutta sähkömoottorijunaa lähiliikenteeseen.
pienoiskuva|Pendolino-juna Helsingin päärautatieasemalla Suomessa nopein junatyyppi on kuusivaunuinen Pendolino. Junia voidaan yhdistää enintään kahden yksikön mittaisiksi. Kallistuvan korin ansiosta Pendolino voidaan ajaa kaarteisiin 35 prosenttia muita junia nopeammin. Pendolinoilla liikennöidään vilkkaimpiin matkustusaikoihin, ja ne pysähtyvät pääosin vain suurimmilla asemilla. Junan suurin nopeus on 220 km/h. Ensimmäiset Pendolinot tilattiin vuonna 1992 ja ne aloittivat liikennöinnin Helsingin ja Turun välisellä rantaradalla vuonna 1995.
Allegro on muutamin poikkeamin Pendolinon kaltainen junayksikkö. Niitä liikennöi Karelian Trains, joka on VR-Yhtymän ja Venäjän rautatieyhtiön omistama. Junayksikkö on seitsemänvaunuinen ja niitä käytetään Helsingin ja Pietarin välisessä liikenteessä.
Vaunut
pienoiskuva|Intercity-junan ohjaus- ja matkustajavaunu Jyväskylän rautatieasemalla vuonna 2013 Suomessa VR-Yhtymä liikennöi InterCity-junia kaikilla merkittävillä reiteillä (muun muassa Helsinki–Tampere–Oulu–Rovaniemi, Helsinki–Kuopio–Kajaani–Oulu, Helsinki–Turku, Helsinki–Vaasa, Helsinki–Joensuu sekä Turku–Tampere/Pori). Junien huippunopeus on radasta, veturista ja junatyypistä riippuen 140–200 km/h. Yksikerroksisten Intercity-vaunujen nopeusrajoitus on 160 km/h ja uudempien kaksikerroksisten Intercity-junien jopa 200 km/h. Intercity-junan tunnistaa vihervalkoisesta (aiemmin punavalkoisesta) värityksestä ja vaunun litteran kirjaimesta x (yksikerroksinen) tai d (kaksikerroksinen). Kaksikerrosvaunuissa on ilmastointi ja WLAN-verkko, ja ne ovat uudenaikaisia ja moderneja.
pienoiskuva|Sininen päivävaunu Siniset vaunut eli saksalaisvaunut eli VR:n siniharmaat teräskoriset pikajunavaunut ovat olleet ensisijaisia pikajunavaunuja VR:n liikenteessä 1970-luvulta asti. Ne korvasivat kaukoliikenteestä ruskeat vaunut, jotka olivat puukorisia. Vanhimmat vaunut ovat jo melko vanhoja, ja niitä on romutettu uusien yksi- tai kaksikerroksisten Intercity-vaunujen ja Pendolino-junien valmistuessa. Vanhoja vaunuja on myös sijoitettu taajamajunavaunuksi. Sinisten makuuvaunujen käyttö on vähentynyt uusien kaksikerroksisten makuuvaunujen valmistuttua. Lähes kaikki vanhemman sarjan sileäkattoiset siniset vaunut on romutettu ja uudemman, vekkikattoisen sarjan romutuskin on jo alkanut.
Tuleva kalusto
Syksyllä 2022 ilmoitettiin VR:n tilanneen sveitsiläiseltä Stadlerilta 20 uutta sähkömoottorijunaa lähiliikenteeseen.
Alkuvuodesta 2023 VR ilmoitti 9 makuuvaunun ja 8 autovaunun tilauksesta.
Asemarakennukset
VR omisti vuoden 2023 keväällä 64 asemarakennusta, joista valtaosasta se aikoo luopua lähivuosina. Vain Helsingin ja Tampereen asemat jäävät toistaiseksi varmasti VR:lle.
Lähivuosina myytävät asemat ovat: Akaa Toijala, Hyvinkää, Hämeenlinna, Joensuu, Järvenpää, Kajaani, Kerava, Kolari, Kotka, Kouvola, Kuopio, Kemijärvi, Lahti, Mikkeli, Oulainen, Parkano, Pieksämäki, Riihimäki, Siilinjärvi, Turku, Turku Kupittaa, Tuusula Jokela, Varkaus.
Lisäksi Venäjän rajalla sijaitsevien kolmen aseman tilannetta tarkastellaan erikseen. Ne ovat Kuhmo Vartius, Lappeenranta Vainikkala ja Tohmajärvi Niirala.
Muuta
VR-Yhtymän pääkonttori sijaitsi pitkään Helsingin päärautatieaseman rakennuksessa. Vuonna 2017 VR-Yhtymä siirsi pääkonttorinsa Pasilaan, Ylen eläkesäätiön omistuksessa olevaan Iso Paja -toimistotaloon, jossa VR-Yhtymä on vuokralla.
Vuosina 1993–2015 VR julkaisi Matkaan-asiakaslehteä.
Kilpailu- ja kuluttajavirasto päätti jättää tutkimatta Marecap Trans Oy:n tekemän tutkintapyynnön VR Transpointin kansainvälisistä maantiekuljetuksista, perustellen päätöstä maantiekuljetusten alalla toimivien yritysten lukumäärällä. Marecap Trans Oy epäili laitonta ristisubventiota, jossa VR paikkaisi maantieliikenteen tappioita muista liiketoiminnoista tulevilla voitoilla.
Abckiria
Abckiria (”Abc-kirja”) oli ensimmäinen suomenkielinen kirja. Sen kirjoitti uskonpuhdistajana tunnettu Mikael Agricola, ja se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1543. Agricola kirjoitti kirjan samaan aikaan kun hän teki Uuden testamentin ensimmäistä suomenkielistä käännöstä, ja molempia teoksia työstäessään Agricola samalla myös loi suomelle kirjakieltä.
Historia
Agricolan teos on ensimmäisiä tunnettuja yrityksiä kirjoittaa suomen kielellä, ja teoksen sekä Agricolan Rucouskirian (1544) ja Uuden testamentin (Se Wsi Testamenti, 1548) ilmestymisen jälkeen suomen kirjakieli alkoikin hiljalleen kehittyä. Niin Agricolan suomelle kuin koko niin sanotulle vanhalle kirjasuomelle on tyypillistä sen oikeinkirjoituksen epäsäännönmukaisuus. Esimerkiksi K-äänne saatettiin toisinaan merkitä C:nä, joskus taas K:na tai G:nä.
Abckirian ensimmäisessä vuoden 1543 painoksessa oli 16 sivua ja toisessa, ilmeisesti vuonna 1551 ilmestyneessä painoksessa 24 sivua. Kirjasta ei ole säilynyt yhtään kokonaista kappaletta, mutta siitä on löydetty osia, joiden perusteella kirjan rakenne suurin piirtein tunnetaan. Osat löydettiin Uppsalan yliopiston kirjastosta ja yksi osa on lahjoitettu Helsingin yliopistolle.
Vuonna 1966 löytyi lisää osia, joihin oli merkitty painovuodeksi 1559, siis kaksi vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen.
Sisältö
Abckiria sisälsi sekä aapisen että katekismuksen. Tunnettu näyte kirjan alusta on vanhin suomenkielinen loppusointuinen runo:
Tätä alkurunoa seuraavat aakkoset sekä luku- ja kirjoitusohjeita, minkä jälkeen alkaa kirjan uskonnollinen osuus. Lopussa on vielä suomen kielen lukusanat.
Uskonnolliseen osuuteen kuuluu kymmenen käskyä, apostolinen uskontunnustus, Isä meidän -rukous, Ave Maria, kasteen, ripin ja ehtoollisen sakramentit, ruokarukoukset, aamu- ja iltarukoukset ja lopuksi rukoukset kirkonkelloja soitettaessa.
Ruoka-, aamu- ja iltarukoukset Agricola käänsi Martti Lutherin Vähästä katekismuksesta, mutta muut tekstit olivat papiston jo ennalta tuntemia. Vaikka jumalanpalvelusten kieli keskiajalla oli latina, kristinuskon perusopinkappaleet oli käännetty myös kansankielelle. Piispojen määräyksestä papeilla oli oltava nämä opinkappaleet paperille kirjoitettuna, jotta ne tulisi luettua kirkkoväelle samalla tavalla joka sunnuntai. Vaikka näitä paperilappusia ei olekaan nykypäiviin säilynyt, voidaan olettaa, että Agricolalla oli niitä käytössään Abckiriaa tehdessään.
Gorontalo (kaupunki)
thumb|Kaupungin sijainti Gorontalon provinssissa. Gorontalo on samannimisen Gorontalon provinssin pääkaupunki Indonesiassa, Sulawesin saarella. Gorontalon kaupungin asukasluku on 144 000. Gorontalosta tuli provinssin pääkaupunki vuonna 2000, jolloin se erotettiin Pohjois-Sulawesin provinssista.
René Duverger
René Duverger (30. tammikuuta 1911 Pariisi – 16. elokuuta 1983 Caen) oli ranskalainen painonnostaja. Hän voitti kultaa kevytsarjassa vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa. Hän kilpaili myös vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä.
Lieksan tyttö
Lieksan tyttö on pohjoiskarjalaisen (Joensuu, Outokumpu, Valtimo) Huojuva lato -yhtyeen mini-CD-julkaisu vuodelta 2012. Levy-yhtiö on Suomen Maaseutumusiikkiyhdistys ja luettelotunnus SMYCD-11.
Albumin nimikappale on alun perin Nick Lowen säveltämä ”Country Girl” Brinsley Schwarz -yhtyeen vuoden 1970 kakkosalbumilta Despite It All.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Huojuva lato.
Sijaissynnytys
Sijaissynnytys tarkoittaa järjestelyä, jossa nainen saatetaan raskaaksi ja hän synnyttää lapsen siten, että järjestelyn tarkoituksena on luovuttaa lapsi synnytyksen jälkeen toisen henkilön tai pariskunnan (aiottujen vanhempien) kasvatettavaksi. Sijaissynnytyksestä käytetään myös termiä kohdunvuokraus.
Järjestelyyn saatetaan ryhtyä esimerkiksi silloin, jos äidiksi haluavalla naisella ei ole kohtua tai synnyttäminen on terveydellisistä syistä riskialtista. Myös miesparit saattavat hankkia lapsen sijaissynnyttäjäjärjestelyillä.
Sijaissynnytysjärjestelyssä on mahdollista käyttää sijaissynnyttäjän omia munasoluja (perinteinen sijaissynnytys) tai vaihtoehtoisesti aiotun äidin tai kolmannen naisen luovuttamia munasoluja (keinohedelmöitykseen perustuva sijaissynnytys). Usein hedelmöityksessä käytetään aiotun isän siittiöitä, mutta myös luovutettuja sukusoluja voidaan käyttää. Jos järjestelyssä käytetään jonkun muun kuin sijaissynnyttäjän omia munasoluja, ne hedelmöitetään koeputkessa hedelmöityshoitoklinikalla. Perinteisessä sijaissynnytyksessä tämä ei ole välttämätöntä. Syntyvä lapsi voi olla molempien aiottujen vanhempien yhteinen lapsi myös geneettisesti, sukua vain toiselle vanhemmista tai geneettisesti täysin vieras aiotuille vanhemmille.
Ei-kaupallisessa sijaissynnytyksessä sijaissynnyttäjä suostuu järjestelyyn sympatiasta lapsetonta pariskuntaa kohtaan eikä ota vastaan palkkiota. Tällöin sijaissynnyttäjä on tyypillisesti aiottujen vanhempien lähipiiriin kuuluva henkilö – esimerkiksi sisar, äiti tai läheinen naisystävä. Kaupallisiin järjestelyihin, joissa sijaissynnyttäjä on usein aiotuille vanhemmille vieras, liittyy palkkio sijaissynnyttäjänä toimimisesta. Kaupallisten ja ei-kaupallisten sijaissynnytysten välistä rajaa hämärtävät maksut, joilla korvataan järjestelyistä aiheutuvia kustannuksia (esimerkiksi lääkärinpalkkiot, äitiysvaatteet, mahdolliset lisäravinteet tai raskauden aikaiset ansionmenetykset) tai raskauteen ja synnytykseen liittyvä kipu ja haitta.
Eräissä maissa sijaissynnytys on laillista, toisissa kiellettyä kuten vuodesta 2007 Suomessa ja kolmansissa maissa se on kiellettyä esimerkiksi muilta kuin heteropareilta tai esimerkiksi kustannusten korvaamista suuremmat palkkiot ovat kiellettyjä. Eräissä maissa tulevat vanhemmat tekevät sijaissynnyttäjän kanssa etukäteen sopimuksen adoptiosta tai lapsi on jo syntyessään laillisesti heidän.
Suomi
Suomessa sijaissynnytys ei ollut laitonta ennen kuin vuonna 2007 säädettiin hedelmöityshoitolaki. Hedelmöityshoitolain 8 §:n mukaan hedelmöityshoitoa ei saa antaa, jos on syytä olettaa, että lapsi aiotaan antaa adoptiolapseksi. Muun muassa Väestöliitto järjesti sijaissynnytyksiä ja Suomessa on parikymmentä sijaissynnytyksellä alkunsa saanutta lasta. Toisaalta avioliittoon vihitty henkilö ei voi hakeutua hoitoihin muun kuin aviokumppaninsa kanssa. Vuonna 2011 oikeusministeriössä on alettu suunnitella sijaissynnytyksen rajoitettua laillistamista. Monet suomalaiset käyttävät yhdysvaltalaisten, venäläisten, ukrainalaisten, valkovenäläisten tai intialaisten klinikoiden palveluita sijaissynnytyksiin.
Tammuz Nordic Surrogacy
Vuonna 2018 albanialaisnainen kantoi suomalaislääkäri Erkko Välimäen lasta Pohjoismaissa Tammuz Nordic Surrogacyn kautta. Välimäki ryhtyi sivutyönään neuvomaan Tammuzin kautta lapsia hankkivia suomalaisia. Albaniassa sijaissynnytys on laillista.
Sijaissynnyttäjien kriteerit ovat, että naisen tulee olla vapaaehtoinen eikä hän saa olla liian köyhistä olosuhteista. Hänellä täytyy olla omaa kokemusta synnyttämisestä, eikä siinä ole saanut ilmetä komplikaatioita. Vapaaehtoisuus varmistetaan haastattelemalla halukas nainen ja järjestämällä tälle asianajaja ja tarvittaessa tulkki.
Ruotsi
Ruotsissa lainsäädäntö kieltää lapsettomuushoidot niin että sekä vieraan siittiön että munasolun käyttäminen hedelmöityshoitoihin on kielletty. Käytännössä tämä johtaa sijaissynnytykseen tähtäävien hoitojen estymiseen.
Viro
Virossa ei ole lainsäädäntöä sijaissynnytyksiin liittyen. Toiminta ei siis ole kiellettyä, mutta ei myöskään lailla säädeltyä. Tilanne siis vastaa Suomen käytäntöjä ennen vuotta 2007. Isä saa isyyden tunnustamalla lapsensa, aiottu (usein biologinen) äiti myöhemmin perheen sisäisen adoption kautta.
Venäjä
Venäjällä hedelmöityshoidot ovat lailla säädeltyä toimintaa. Kantaja allekirjoittaa jo ennen hoitojen alkua sopimuksen lapsen luovutuksesta, joten juridisesti asia on selvä. Kantajalle voidaan myös maksaa kohtuullinen hoidon korvaus kustannusten lisäksi.
Yhdysvallat
Yhdysvalloissa sijaissynnytys on neljässä osavaltiossa kiellettyä ja muutamassa rajoitettua. Erityisen suosittua maksullinen sijaissynnytys on Kaliforniassa.
Joissakin Yhdysvaltojen osavaltioissa lapsi on jo syntyessään tulevien vanhempiensa laillinen lapsi, ei sijaissynnyttäjän.
Vuoteen 2007 mennessä Yhdysvalloissa tapahtuneista 15 000 sijaissynnytyksestä 60:ssä oli ollut juridisia ongelmia, joista suurimmassa osassa tulevat vanhemmat eivät halunneetkaan ottaa lasta vastaan, ja pieni osa oli sellaisia, joissa synnyttäjä ei halunnut luopua lapsesta. Synnyttäjän omia sukusoluja ei käytetty 96 %:ssa tapauksista. Useimmat tulevat vanhemmat olivat heteropareja. Useimmiten sijaissynnyttäjälle maksettiin kymmeniä tuhansia dollareita, ja halukkaita synnyttäjiä klinikoilla on moninkertaisesti kysyntään nähden.
Israel
Israelissa maksullinen sijaissynnytys on laillista mutta vain valtion hyväksymin sopimuksin. Vanhempien pitää olla samaa uskontoa tunnustava hedelmätön heteropari ja sijaissynnyttäjällä ei saa olla puolisoa.
Sallittua
Joissakin maissa maksulliset sijaissynnytykset ovat sallittuja, toisissa vain maksuttomat, ja monissa maissa on muita rajoituksia.
Sijaissynnytys on laillista muun muassa Belgiassa, Hollannissa, Englannissa ja Kreikassa. Georgiassa sijaissynnytys on ollut laillista vuodesta 1992.
Ukrainassa sijaissynnytys on laillista ja hoitoa tarvitsevien klinikoita on paljon. Intiassa sijaissynnytys on laillista korkeimman oikeuden päätöksen perusteella.
Palkkioton sijaissynnytys on sallittua Australiassa (paitsi Tasmania), Pohjois-Australiassa palkkioitakaan ei ole kielletty.
Kanadassa vain maksuton sijaissynnytys on laillista.
Täysin kiellettyä
Hongkongissa sijaissynnytys on laitonta.
Saudi-Arabiassa uskonnolliset viranomaiset eivät hyväksy sijaissynnytystä, mutta siellä on sen sijaan tehty kohdunsiirto hedelmättömälle naiselle.
Eettisiä argumentteja
Helsingin Sanomien mukaan sijaissynnytys tulee sallia mutta palkkiot tulee kieltää, jottei kukaan taloudellisessa ahdingossa oleva suostuisi rahan vuoksi sijaissynnyttäjäksi.
Sijaissynnytysten siirtyminen ongelmamaihin
Perhesosiologi Juha Jämsän mukaan sijaissynnytysten kielto siirtää ilmiön ongelmallisiin kehittyviin maihin kuten Venäjälle ja Intiaan, ja siksi palkkioon perustuvan sijaissynnytyksen laillistamista tulisi harkita Suomessa.
Tasa-arvo
Helsingin Sanomien artikkelin mukaan nykyinen lainsäädäntö on epätasa-arvoista, koska se sallii hedelmöityshoidot itsellisille naisille muttei sijaissynnytystä miehille.
Adoptio
Itsellisen miehen on erityisen vaikeaa adoptoida lasta, koska kehittyneen maailman väestön vaurastuttua yhä harvempi antaa enää lapsiaan adoptoitaviksi, ja luovuttajamaat asettavat pariskunnat etusijalle.
Raskauden riskit
Väestöliiton tutkija pitää pohtimisen arvoisena sitä, että sijaissynnyttäjään kohdistuu raskauksiin liittyviä lääketieteellisiä riskejä, vaikka ne ovatkin pieniä. Toisaalta hän ymmärtää miesten raastavan lapsenkaipuun ja soisi lapsen kaikille sitä haluaville.
Äiti-lapsisuhde
Family and Child Psychology Research Centren (UK) vuonna 2002 tekemän tutkimuksen mukaan sijaissynnyttäjillä ei yleensä ollut vaikeuksia luopua kantamastaan lapsesta ja että vastaanottajaäidit suhtautuivat lapsiinsa lämpimämmin kuin lapsensa itse synnyttäneet äidit keskimäärin.
Raskauden viimeisinä kuukausina sikiön tiedetään kuulevan etenkin äitiinsä liittyviä ääniä ja oppivan tunnistamaan äitinsä äänen jo kohdussa.
Heinonen
Heinonen on suomalainen sukunimi. Se kuuluu niin sanottuun Virtanen-tyyppiin, lukuisien toisilleen sukua olemattomien, siihen asti sukunimettömien tai ruotsinkielisen sukunimen omanneiden henkilöiden 1800-luvun lopulla omaksumiin sukunimiin, joissa on liitetty vanhoista itäsuomalaisista sukunimistä saatu -nen-pääte luontoaiheiseen sanaan, joka ei ole eläinlajin nimi. Heinonen-nimen kohdalla on ajateltu sanaa heinä, ei nimeä Heino. Tunnettuja Heinosia ovat:
Aaron Kosminski
Aaron Kosminski (syntyjään Aron Mordke Kozminski, 11. syyskuuta 1865 – 24. maaliskuuta 1919) oli puolanjuutalainen parturi, jota on epäilty Lontoossa 1800-luvun lopulla naisia surmanneeksi sarjamurhaajaksi Viiltäjä-Jackiksi. Kosminski saapui Englantiin siirtolaisena Puolasta 1880 ja työskenteli parturina Whitechapelin kaupunginosassa Lontoossa, jossa tehtiin vuosien 1888 ja 1891 välisenä aikana ainakin 11 poikkeuksellisen raakaa naismurhaa.
Kosminski nimetään usein yhdeksi vahvimmista epäillyistä Whitechapelin murhiin. Murhia tutkineen apulaispoliisipäällikkö Sir Melville Macnaughtenin muistion tietojen mukaan Kosminski oli yksi kolmesta poliisin pääepäillystä. Kosminskin mahdollisiksi motiiveiksi mainitaan naisviha ja murhanhimoiset taipumukset. Hänen on kerrottu olleen vainoharhainen skitsofreenikko. Lisäksi Kosminski asui hyvin lähellä rikospaikkoja ja hänen tiedetään uhkailleen ainakin kahta naista veitsellä.
Raa’at naismurhat loppuivat Whitechapelissa vuonna 1891, eli samana vuonna kun Kosminski joutui mielisairaalaan.
DNA-tutkimus
Syyskuussa 2014 julkistettiin tieto dna-tutkimuksesta, jonka katsottiin tukevan oletusta Kosminskin syyllisyydestä. Suomalainen tohtori Jari Louhelainen, joka toimii tutkijana Liverpoolin John Moores -yliopistossa ja on aiemmin työskennellyt ainakin Oxfordin ja Helsingin yliopistoissa, onnistui eristämään DNA-näytteen Catherine Eddowesin murhapaikalta aikoinaan löydetystä uhrin kaulahuivista. Kaulahuivin oli hankkinut huutokaupasta englantilainen liikemies ja Viiltäjä-Jack-harrastaja Russell Edwards nimenomaan mahdollisia DNA-tutkimuksia varten. Jopa 126 vuotta säilyneistä soluista onnistuttiin nykyaikaisella erikoistekniikalla eristämään DNA:ta. Louhelainen vertasi DNA-jälkiä sekä Eddowesin että Kosminskin sukujen jälkeläisten DNA:han. Vastaavuus oli täydellinen. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan tutkimus ei vielä osoita Kosminskia kiistattomasti syylliseksi, sillä tutkimusta ei ole vertaisarvioitu, saali on voinut kontaminoitua, eikä saalin alkuperästä ole varmuutta. Myöskään se, että Kosminski on ollut kosketuksissa saalin kanssa, ei tee hänestä vielä syyllistä. Tutkija Louhelainen ei itsekään pidä DNA-tutkimustaan riittävänä tapauksen lopulliseen selvittämiseen.
Russell Edwardsin ja Jari Louhelaisen DNA-tutkimuksista kirjoittamassa, Gummeruksen 2015 suomeksi julkaisemassa kirjassa Viiltäjä-Jack: Kuinka paljastimme murhaajan (englanninkielinen alkuperäisteos: Naming Jack the Ripper) esitetään myös Scotland Yardin olevan vakuuttunut Aaron Kosminskin syyllisyydestä.
Edwards kertoo soittaneensa Scotland Yardin koulutusmuseoon, kansankielessä niin kutsuttuun Mustaan museoon, kyselläkseen saalin tutkimiseen liittyvistä yksityiskohdista ja erityisesti saalin alkuperästä, koska saali oli tulossa myyntiin huutokauppaan, josta Edwards sen lopulta myös hankki. Edwards keskusteli puhelimessa museon intendentin Alan McCormackin kanssa. Museo on yleisöltä suljettu, autenttisiksi todistettujen historiallisiin rikoksiin liittyvien esineiden säilytyspaikka, samaan tapaan kuin keskusrikospoliisin rikosmuseo Tikkurilassa. Intendentti kertoi puhelimessa Edwardsille, että vaikka Scotland Yardilla oli ollut saali lainassa useita vuosia, he eivät olleet jäljittäneet sen aitoutta, minkä vuoksi he eivät voisi myöskään lausua aitoudesta mitään. Tästä huolimatta McCormack oli ollut kiinnostunut saamaan saalin lainaan museon kokoelmiin uudelleen, mikäli Edwards aikomustensa mukaisesti ostaisi sen itselleen. (Myöhemmin kävi ilmi, että saalin omistaja oli pyytänyt sitä pois museosta aihepiirin harrastajien tutkittavaksi, koska museo ei pitänyt sitä esillä varsinaisessa kokoelmassaan juuri siksi, ettei sen aitoutta voitu tyhjentävästi varmistaa.) Intendentti kuitenkin kertoi heillä aina olleen aineistoa, joka osoittaa Aaron Kosminskin syyllisyyden. Alan McCormack kehotti Edwardsia tekemään omat selvityksensä, koska todisteet eivät ole julkisia, vaan osa museon kokoelmaa. Edwardsin ihmetellessä asiaa McCormack antoi vähintäänkin erikoisen vastauksen sanoen Edwardsin mukaan, että ". . . televisio-ohjelmista ja kirjoista saa niin paljon rahaa, ettei todellista syyllistä kannata paljastaa!"
An Evening with John Petrucci and Jordan Rudess
An Evening with John Petrucci and Jordan Rudess on Dream Theater -yhtyeessä soittavien kitaristi John Petruccin ja kosketinsoittaja Jordan Rudessin puoliakustisesta esiintymisestä nauhoitettu livealbumi. Se nauhoitettiin Helen Hayes Performing Arts Centerissä New Yorkissa 10. kesäkuuta 2000. Levyllä soittavat ainoastaan Petrucci ja Rudess.
Albumi julkaistiin alun perin itsenäisesti 11. joulukuuta 2000. Albumi julkaistiin kuitenkin uudelleen Favored Nationsin kautta 18. toukokuuta 2004 kolmen uuden kappaleen sekä uuden kansikuvan kera.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt John Petrucci ja Jordan Rudess.
Kappaleet 4, 7, ja 10 vain uudelleenjulkaisussa.
Difenyylifosforyyliatsidi
Difenyylifosforyyliatsidi (C12H10PN3O3) on orgaanisiin fosforiyhdisteisin kuuluva yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä erityisesti orgaanisten atsidien valmistamiseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa difenyylifosforyyliatsidi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta vetyatsidiksi. Aine liukenee muun muassa tetrahydrofuraaniin, dimetyyliformamidiin ja tolueeniin. Kuumennettaessa yli 200 °C:n lämpötilaan se hajoaa. Difenyylifosforyylin hajoaminen tässä lämpötilassa voi olla räjähdysmäinen, mikäli aine on kosketuksissa eräiden metallisuolojen tai hapettimien kanssa.
Valmistus ja käyttö
Difenyylifosforyyliatsidia valmistetaan difenyylifosfonokloridaatin eli difenyylifosforyylikloridin ja natriumatsidin välisellä reaktiolla. Reaktiossa natriumatsidia käytetään hieman ylimäärin ja liuottimena tyypillisesti asetonia. Muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla alhaisessa paineessa. Difenyylifosforyyliatsidia käytetään erityisesti orgaanisten atsidien valmistamiseen. Se reagoi stereospesifisesti alkoholien kanssa korvaten hydroksyyliryhmän atsidiryhmällä SN2-reaktiolla, ja karboksyylihappojen tai happokloridien kanssa muodostuu asyyliatsideja. Yhdistettä voidaan käyttää myös Mitsunobu-reaktioissa, aldehydien dekarbonylointireaktioissa, rengasrakenteisten ketonien reaktioissa, joissa rengaskoko pienenee, sekä tioliesterien synteeseissä. Yhdisteen käyttöä suuressa mittakaavassa rajoittaa sen suhteellisen korkea hinta, mutta laboratoriomittakaavan synteeseissä se on hyvin yleisesti käytetty reagenssi.
École des hautes études commerciales de Paris
École des hautes études commerciales de Paris (Pariisin kauppakorkeakoulu, HEC Paris) on Pariisin esikaupunkialueella, Jouy-en-Josasissa toimiva 1881 perustettu kauppakorkeakoulu. Sen toimintaa rahoittaa Pariisin kauppakamari. HEC Paris oli vuonna 2013 Financial Timesin mukaan Euroopan arvostetuin kaupallinen korkeakoulu.
HEC Parisilla on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB).
Catacombs of the Black Vatican
Catacombs of the Black Vatican on heavy metal -yhtye Black Label Societyn yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 8. huhtikuuta 2014 levymerkillä E1 Music.
Bharatpur
Bharatpur on suurkaupunkitason kaupunki Nepalin Keskisen kehitysalueen Narayanin vyöhykkeellä. Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 143 836. Sittemmin, vuoden 2014 joulukuussa siihen liitettiin usean läheisen kylä(kehitys)komitean (VDC) alueet (kuten Gitanagar, Fulbari, Sibanagar, Mangalpur ja Patihani) ja kaupunkiluokitusta muutettiin suurkaupungiksi (sub-metropolitan city). Liitokset mukaan luettuna vuoden 2011 väkiluku olisi ollut 199 967.
Catacombs of the Black Vatican
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12.
Bharatpur
Bharatpur on noin 580 000 asukkaan Chitawanin piirikunnan hallintokeskus ja laajemman, 3,0 miljoonan asukkaan Narayanin vyöhykkeen suurin kaupunki. Kaupungin pinta-ala on 162,2 neliökilometriä.