cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dareios I
Antiikin lähteet
Toinen tärkeä lähde on kreikkalainen historioitsija Herodotos, jonka teos käsittelee Persian historiaa. Myös kreikkalainen Ktesias kirjoitti Persian historiaa käsittelevän teoksen, mutta tämä ei ole säilynyt kokonaisuudessaan nykypäivään asti.
Neuvic (Corrèze)
Neuvic on kunta keskisessä Ranskassa Corrèzen departementissa Uuden-Akvitanian alueella.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on Henri Queuille omistettu vuonna 1982 perustettu Ranskan vastarintaliikemuseo Musée de la Résistance Henri Queuille.
Yhdestoista hetki (albumi)
Yhdestoista hetki on laulaja-lauluntekijä Pekka Ruuskan sooloalbumi vuodelta 1990. Avauskappaleensa ”Rafaelin enkeli” suuren suosion myötä albumia myytiin platinalevyyn oikeuttava määrä ja Pekka Ruuskan menestys esiintyvänä artistina nousi uudelle tasolle.
Ruuska piti vuoden 1990 haastattelussa levy-yhtiön Riku Mattilaa ja albumin tuottajaksi hankittua Edu Kettusta merkittävinä tekijöinä albumin ja läpimurtonsa onnistumiselle. Albumin kappaleiden teemoiksi hän mainitsi ihmissuhteet ja ympäristöasiat, jotka olivat 1990-luvun taitteessa uutisotsikoissa muun muassa happosateiden vuoksi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat Pekka Ruuskan ja niiden sovitukset Ruuskan ja Edu Kettusen tekemiä.
Älvängen
Älvängen on taajama Alen kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä Länsi-Götanmaan maakunnassa Ruotsissa. Vuonna 2005 siellä oli 3 986 asukasta.
Älvängen oli Ivar Aroseniuksen kotipaikka.
Fokker C.X
Taustaa
Kone suunniteltiin vuonna 1933 korvaamaan vanhentuva Fokker C.V. Prototyyppi lensi ensimmäisen kerran vuonna 1934 ja se esiteltiin samana vuonna Pariisin ilmailunäyttelyssä. C.X:ssä oli Fokkerille tyypillinen sekarakenne: siivet olivat puuta ja runko teräsputkea. Verhoiluna olivat rungon etuosassa kevytmetallilevyt ja muutoin koneessa oli kangasverhoilu. Prototyypissä oli Rolls-Royce Kestrel II V-moottori.
Alankomaiden Itä-Intian ilmavoimat tilasi 10 konetta, joiden toimitukset alkoivat vuonna 1937. Alankomaiden kuninkaalliset ilmavoimat tilasivat 20 konetta, joista viimeiset 15 oli varustettu kuomulla. Kaksi konetta myytiin Espanjan tasavaltalaisille ja neljä Suomen ilmavoimille. Kaikkiaan 36 sarjakonetta rakennettiin Alankomaissa.
Hankinta Suomeen
Puolustusministeriö tilasi hollantilaiselta Fokkerilta neljä Bristol Pegasus -moottorilla varustettua Fokker C.X -konetta ja hankki valmistuslisenssin 18. toukokuuta 1936. 12. lokakuuta 1936 Valtion lentokonetehdas sai alustavan 13 koneen tilauksen. 2. joulukuuta 1936 tilaus laajennettiin 30 koneeseen. Fokkerin rakentamat mallikoneet (FK-78..81) toimitettiin Suomeen vuoden 1937 alussa ja lentokonetehdas toimitti lisenssillä rakennetut sarjakoneet (FK-82..111) vuoden 1938 kuluessa. Kertyneistä varaosista koottiin vielä viisi konetta (FK-111...115) vuosina 1942–1943. Tunnus FK-111 oli kahdella koneella.
Käyttö Suomessa
thumb|Suomen ilmavoimien Fokker C.X Viiksjärvellä maaliskuussa 1942. Fokker C.X:ää käytettiin useissa tiedustelulaivueissa tiedustelu- ja pommikoneena talvi-, jatko- ja Lapin sodassa vuosina 1939–1945. Hitaudestaan johtuen "Frans-Kalle" kärsi suuret tappiot. Konetta käytettiin vaativissakin tulenjohtotehtävissä, esimerkiksi Tuuloksen suurhyökkäyksessä 1941. Sodissa menetettiin 17 konetta ja 25 lentäjää. Onnettomuuksissa menetettiin koneen käyttöaikana 1938–1955 yhteensä 20 konetta ja 17 lentäjää. Tyypillä saatiin jatkosodassa jopa yksi ilmavoitto, vaikka aseistuksena oli hyvin vaatimaton konekivääri. Vain kaksi konetta poistettiin loppuunlennettyinä. Viimeinen kone tuhoutui onnettomuudessa vuonna 1958.
Petr Nedvěd
Petr Nedvěd (s. 9. joulukuuta 1971 Liberec, Tšekkoslovakia) on tšekkiläis-kanadalainen jääkiekkoilija. Pitkällä urallaan hän on pelannut lukuisissa NHL-joukkueissa ja edustanut sekä Kanadan että Tšekin maajoukkueita. Nedvěd voitti Lillehammerin olympialaisissa 1994 hopeaa. Hänen veljensä Jaroslav on myös jääkiekkoilija.
Ura
Nedvěd aloitti pelaamisen CHZ Litvinovin juniorijoukkueessa Tšekkoslovakiassa. Hänen isänsä oli aikoinaan pelannut seurassa kahdeksan kautta. Nedvěd loikkasi Kanadaan vuonna 1989 Calgaryssa pelatun junioriturnauksen aikana, ja hän alkoi pelata WHL-liigan Seattle Thunderbirdsissä. Nedvěd teki kaudella 1989–1990 71 ottelussa 145 pistettä, ja Vancouver Canucks varasi hänet toisena vuoden 1990 varaustilaisuudessa.
Nedvěd siirtyi heti kaudeksi NHL:ään, ja pelasi Vancouverissa yhteensä kolme kautta. Kaudella Nedvěd ei päässyt Vancouverin kanssa yhteisymmärrykseen uudesta sopimuksesta, joten hän solmi sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Nedvěd ehti pelata St. Louisissa vain 25 ottelua, sillä hänet myytiin ennen seuraavan kauden alkua New York Rangersiin vaihdossa Esa Tikkaseen ja Doug Lidsteriin.
Pelaajalakon takia tyngäksi jääneen -kauden jälkeen Rangers myi Nedvědin Sergei Zubovin kanssa Pittsburgh Penguinsille, joka antoi vaihdossa Luc Robitaillen ja Ulf Samuelssonin. Pittsburghin pelityyli sopi Nedvědille, ja hän on pelannut joukkueessa uransa tehokkaimmat kautensa. Kahden kauden jälkeen Nedvěd ajautui jälleen sopimuskiistaan, minkä vuoksi hän ei pelannut yli vuoteen NHL:ssä. Kauden 1997–1998 hän pelasi Tšekissä ja IHL:ssä.
Työsulkukaudella 2004–2005 Nedvěd pelasi HC Sparta Prahassa. Kaudeksi hän teki sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa, joka myi hänet 25 ottelun jälkeen Philadelphia Flyersiin. Huonon -kauden jälkeen Philadelphian manageri Paul Holmgren ilmoitti että Nedvěd, Niko Dimitrakos ja Nolan Baumgartner vapautetaan joukkueesta. Edmonton palkkasi Nedvědin loppukaudeksi, muttei uusinut tämän jälkeen hänen sopimustaan.
Nedvěd palasi Tšekkiin ja pelasi kauden 2007–2008 Sparta Prahassa, minkä jälkeen hän yritti paluuta NHL:ään Rangersin harjoitusleirillä. Nedvěd ei vakuuttanut joukkuejohtoa, eikä saanut pelipaikkaa lopullisessa kokoonpanossa. Vuodesta 2008 lähtien Nedvěd on pelannut HC Bílí Tygři Liberecissä.
Kansainvälinen ura
Nedvěd sai Kanadan kansalaisuuden 1993, ja hän pelasi Kanadan jääkiekkomaajoukkueessa 1993–1994 kun hänellä ei ollut sopimusta NHL:ään. Nedvěd edusti Kanadaa vuoden 1994 talviolympialaisissa, joissa Kanada saavutti hopeaa. Myöhemmin Nedvěd olisi halunnut pelata Tšekin jääkiekkomaajoukkueessa, mutta IIHF:n sääntöjen mukaan kanadalaisena hän ei saanut osallistua IIHF:n turnauksiin. Vuoden 1996 jääkiekon maailmancup pelattiin NHL:n sääntöjen mukaan, jolloin Nedvěd pelasi Tšekin joukkueessa. Pelattuaan tarpeeksi kauan kotimaansa pääsarjassa IIHF katsoi Nedvědin olevan jälleen tšekkiläinen ja hän sai edustaa Tšekkiä MM-kilpailuissa 2012, jolloin hän voitti pronssia. Hän pelasi myös vuoden 2014 talviolympialaisissa Tšekin joukkueessa.
Karsin sopimus
Karsin sopimus oli ystävyyssopimus Turkin ja Neuvostoliiton välillä. Se allekirjoitettiin Karsissa 23. lokakuuta 1921 ja ratifioitiin Jerevanissa 11. syyskuuta 1922. Turkki luovutti Neuvostoliitolle Batumin kaupungin vastineeksi Karsin ja Ardahanin kaupungeista. Sopimus käytännöllisesti katsoen päätti lyhytaikaisen Armenian tasavallan, joka oli perustettu edellisen Sèvres’n sopimuksen pohjalta. Nykyinen Armenia ei tunnusta Karsin sopimusta.
Isku suoneen
Isku suoneen on vuonna 1988 MTV:llä esitetty suomalainen televisiosarja, jonka Anssi Mänttäri käsikirjoitti ja ohjasi Pentti Kirstilän saman nimisen romaanin pohjalta.
Etummainen sahalihas
thumb|300px|Serratus anterior
Etummainen sahalihas (lat. musculus serratus anterior) sijaitsee kahdeksan ylimmän kylkiluun päällä rinnan vieressä ja kiinnittyy pitkin lapaluun takimmaista reunaa.
Toiminnot
Serratus anterioria kutsutaan toisinaan "nyrkkeilijän lihakseksi", sillä sen työnä on venyttää eli työntää eteenpäin lapaluuta ja se osallistuu käden liikkeisiin kylkiluiden alueella, mikä tapahtuu lyöntiä tehdessä. Serratus anterior osittain pitää lapaluun paikoillaan, kääntää sitä ylös ja toimii myös ihmisen hengittäessä.
Harjoittaminen
Etummainen sahalihas on lähinnä apulihas, joka kehittyy isommissa liikkeissä. Sitä voi harjoittaa "incline shoulder raise" -liikkeellä, jossa maataan vinopenkissä kädet suorina ja painot/tanko käsissä ja sitten kurotetaan kattoon nostamalla olkapäät penkistä, mutta ei kuitenkaan yläselkää. Suurempina liikkeinä on mainittu myös mm. pystypunnerrus, penkkipunnerrus ja leukojen veto, joissa käsivarsia käytetään kohotetuissa asennoissa.
Schweizerpsalm
Schweizerpsalm, joka saksalaisten alkusanojensa mukaan tunnetaan myös nimellä ”Tritts im Morgenrot daher”, on Sveitsin kansallislaulu. Laulun sävelsi 1841 Alberich Zwyssig, sisterssiläismunkki Wettingenin luostarista, Leonhard Widmerin kirjoittamaan isänmaalliseen runoon. 1961 Sveitsin liittoneuvosto (Bundesrat) päätti ottaa Schweizerpsalmin Sveitsin väliaikaiseksi kansallislauluksi. Virallisen kansallishymnin aseman laulu sai vasta vuonna 1981. Tätä ennen Sveitsin kansallislauluna laulettiin hymniä ”Rufst Du mein Vaterland”, jossa on sama melodia kuin Ison-Britannian kansallishymnillä God Save the Queen.
Schweizerpsalm on Sveitsissä verrattain vähän tunnettu, ennen kaikkea laulun sanat osaavat vain harvat. Tämän takia valtiollisissa tilaisuuksissa, kuten kansallispäivän juhlassa 1. elokuuta, on tullut tavaksi jakaa yleisölle laulun sanat sisältäviä lappusia, jotta he voisivat laulaa mukana edes ensimmäisen säkeistön.
Saksaksi
Schweizer Nationalhymne – Schweizerpsalm
Ranskaksi
Cantique Suisse
Italiaksi
Inno Nazionale Svizzero (Salmo svizzero)
Retoromaaniksi
Imni naziunal Svizzer (Psalm svizzer Rumantsch Grischun)
Epävirallinen suomalainen käännös
Dukkha
Dukkha on eräs keskeinen buddhalaisuuden käsite, jota Buddha käytti ensimmäisen jalon totuuden yhteydessä. Sana suomennetaan usein kärsimykseksi. Dukkhan merkitys on kuitenkin paljon laajempi – sillä tarkoitetaan kaikkia kielteisiä tunnetiloja aina lievästä tyhjyyden tunteesta fyysiseen ja henkiseen kipuun. Termille ei ole yhtä ainoaa sopivaa suomennosta. Se voidaan kääntää esimerkiksi epätyydyttäväksi, epätäydelliseksi, turhauttavaksi tai pysymättömäksi.
Buddhalaiset eivät usko, että elämä olisi silkkaa kärsimystä, vaan onnellisuus (sukkha) on yhtä hyväksytty osa elämää. Kaikki hyväkin on kuitenkin pysymättömänä dukkhaa. Sanan etymologiseksi alkuperäksi selitetään usein kärrynpyörä, joka on huonosti kiinni. Sen takia se tärisee ja hyppelehtii ja tekee matkanteosta epämiellyttävää.
Buddha käytti sanaa dukkha ensimmäisessä jalossa totuudessa: elämä on dukkha. Elämä on epätyydyttävää. Asiat voisivat aina olla jossakin suhteessa paremmin. Ensimmäinen jalo totuus pyrkii opettamaan, että kärsimys on väistämätön osa elämää ja kaikki joutuvat kokemaan sitä. Neljä jaloa totuutta käsittelevät dukkhan alkuperää ja sen sammumista.
Buddhan mukaan dukkhaa on syntymä, sairaus, vanhuus ja kuolema, kipu, ero siitä mistä pitää, kosketus siihen mistä ei pidä ja se ettei saa mitä haluaa. Lyhyesti kaikki viisi takertumisen kohdetta (skandhat) ovat dukkha. Buddhalaisuuden mukaan dukkha kytkeytyy jollakin tavoin kaikkiin asioihin ja tekoihin. Esimerkiksi lihansyöntiin kärsimys liittyy siinä muodossa, että lihan vuoksi on täytynyt tappaa jokin eläin.
Buddha jaotteli dukkhan kolmeen päätyyppiin. Niitä ovat:
Dukkha on myös yksi olemassaolon tuntomerkeistä pysymättömyyden ( tai ) ja itsettömyyden ( tai ) ohella. Koska olemassa olevat asiat ovat pysymättömiä, ne ovat dukkhaa eli kykenemättömiä tuomaan lopullista onnea.
Hilkka Ahmala
Elämä
Kansakoulun käynyt Ahmala työskenteli Elannon maitokaupan myyjänä ja lähti 1930-luvun puolivälissä mukaan kielletyn Suomen Kommunistisen Puolueen toimintaan. Etsivä Keskuspoliisi raportoi hänestä ensimmäisen kerran vuonna 1935. Hän oli Jenny Pajusen ohella yksi sotaa edeltävien vuosien työläisnaisista, joka liikkui aktiivisesti Suomen harvalukuisen vasemmistoälymystön piirissä. Ahmala oli mukana muun muassa Helsingin Työväen Näyttämön toiminnassa, jossa hän näyttelemisen lisäksi lausui runoja. Vuosikymmenen lopulla Ahmala työskenteli kommunistien julkaiseman Kirjallisuuslehden konttorissa ja välirauhan aikana 1940–1941 lyhytaikaiseksi jääneen Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran toimistossa. Jatkosodan sytyttyä vuonna 1941, hänen kotoaan löydettiin laittomia lentolehtisiä ja Ahmala suljettiin turvasäilöön.
Moskovan välirauhan jälkeen 1944 hän siirtyi Vapaan Sanan toimitukseen ja sieltä edelleen vuonna 1957 perustettuun Kansan Uutisiin. 1950-luvun alussa hän kuului Suomi–Kiina-seuran hallitukseen ja oli myöhemmin mukana muun muassa Kansan Sivistystyön Liiton toiminnassa. Vuonna 1965 Ahmala käänsi yhdessä Raija Jänicken kanssa Kansankulttuurin julkaiseman satukirjan Peikon lahja.
Perhe
Hilkka Ahmalan isä oli työläisrunoilija Kössi Ahmala, jonka valkoiset teloittivat Viipurissa vuoden 1918 sisällissodan loppuvaiheessa. 1930-luvulla hän oli avioliitossa Kauno Viitasen (1912–1992) kanssa.
FS Tramontane (1924)
Tramontane oli Ranskan laivaston 1924 vesille laskettu Bourrasque-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Bordeaux'sta Forges et Chantiers de la Girondelta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1923. Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta 1924 ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta 1927.
Palvelus
Aluksen 75 millimetrin ilmatorjuntatykki vaihdettiin 1930-luvun alussa kahteen 37 millimetrin ilmatorjuntatykkiin, jolloin tulinopeus nousi merkittävästi kantaman kustannuksella.
Liittoutuneiden aloittaessa Pohjois-Afrikan maihinnousun alus oli Oraniin sijoitetussa 7. hävittäjäviirikössä, jonka muuta alukset olivat Tornade ja Typhon. Viirikön pyrkiessä 8. marraskuuta 1942 torjumaan maihinnousua risteilijä HMS Aurora vaurioitti Tramontanea niin pahoin, että alus piti ajaa matalikolle uppoamisen estämiseksi.
Revealed Recordings
Revealed Recordings on alankomaalainen levy-yhtiö. Sen perusti DJ-tuottaja Hardwell vuonna 2010 ja sen toimitilat sijaitsevat Alankomaiden Bredassa. Yhtiö on keskittynyt julkaisemaan big room house, tanssipop ja electro house-musiikkia.
Gregory Corso
Gregory Nunzio Corso (26. maaliskuuta 1930 New York – 17. tammikuuta 2001) oli yhdysvaltalainen beat-sukupolven runoilija.
Äiti oli 16-vuotias, kun Gregory syntyi. Hän jätti perheen pojan ollessa yksivuotias. Lapsuutensa Gregory vietti erilaisissa kasvatuslaitoksissa ja lastenkodeissa. Täyttäessään 20 vuotta hän oli ollut vankilassa kolmen vuoden ajan. Vankilassa hän innostui lukemaan kirjallisuutta ja ryhtyi kirjoittamaan runoja.
Vankilasta vapauduttuaan Corso opiskeli epävirallisesti Harvardin yliopistossa. Esikoiskokoelmansa The Vestal Lady and Other Poems hän julkaisi vuonna 1955. Corso tunnetaan varsinkin runostaan Bomb, joka on ydinräjähdyksestä syntyvän pilven muotoon kirjoitettu runo.
Corso lukeutuu beat-sukupolven kirjailijoihin yhdessä Jack Kerouacin, Allen Ginsbergin, ja William S. Burroughsin ohella. Corso matkusteli runsaasti varsinkin Meksikossa ja Euroopassa. Hän myös opetti lyhyen aikaa New Yorkin valtionyliopistossa Buffalossa.
Suomennettuja runoja
Antologiassa Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Antologiassa Idän ja lännen runot: valikoima Neuvostoliiton ja Amerikan uutta runoa, suom. ja toim. Markku Lahtela (idän runot), Anselm Hollo (lännen runot) Weilin + Göös 1963
Topi Miettinen
Miettinen on koulutukseltaan taloustieteen tohtori. Hän väitteli tohtoriksi University College Londonista vuonna 2006.
Dina Korzun
Diana Aleksandrovna ”Dina” Korzun (s. 13. huhtikuuta 1971 Smolensk) on venäläinen näyttelijä. Hän aloitti uransa näyttämöllä, mutta on sittemmin esiintynyt myös elokuvissa, kuten Paweł Pawlikowskin Last Resortissa (2000).
Hänen äitinsä on Olga Dmitrievna Korzun, joka työskenteli insinöörinä ja kasvatti tyttärensä yksin. Koulussa tytär suuntautui taidelinjalle ja harrasti tanssia. Harrastuksessaan Dina Korzun tapasi tulevan aviomiehensä, Moskovan teatterijohtajan Ansar Khalilullinin. Nuoret asettuivat yhdessä Moskovaan, ja Korzun tuli Moskovan taideteatterikouluun. He saivat myös lapsen ja Dina Korzun liittyi Moskovan taideteatterin näyttelijäryhmään.
Dina Korzunin pitkän elokuvan debyytti tapahtui vuonna 1998 Valeri Todorovskin draamassa Country of the Deaf, joka perustuu Renata Litvinovan romaaniin. Vuonna 2000 hän päätti siirtyä kokonaan elokuvanäyttelijäksi ja muutti Englantiin filmaamaan Paweł Pawlikowskin Last Resort -melodramaa. Elokuva ja erityisesti Dina Korzunin osuus toi kriitikoilta kittäviä arvioita. Hän sai muun muassa parhaan naisnäyttelijän palkinnon Gijónin kansainvälisillä elokuvajuhlilla Espanjassa vuonna 2000. Samaan aikaan Korzun tapasi toisen aviomiehensä, belgialaisen dokumenttiohjaajan Louis Franckin.
Vuonna 2015 hän näytteli brittiläisen BBC:n Sharp Visors -sarjan kolmannella kaudella.
Dina Korzun on vuonna 2006 perustanut Подари жизнь (Give Life) -säätiön tukemaan vakavasti sairaiden lasten hoitoa Venäjällä.
Ateistien osuus väestöstä
Ateistien osuutta väestöstä on hankala mitata. Ihmiset tulkitsevat ateismin ja muut läheiset käsitteet eri tavoin. Lisäksi on vaikeaa tehdä rajanvetoa ateismin, ei-uskonnollisuuden, ei-teistisen uskonnollisuuden tai spiritualismin välille. Lisäksi ateistit eivät välttämättä ilmoita näkemystään sosiaalisen leimautumisen tai syrjinnän vuoksi joillakin alueilla. Useimmat tutkimukset kuitenkin arvioivat ei-uskonnollisten osuuden olevan noin 12–15 % maailman väestöstä.
thumb|250px|left|Jumalaan uskovien osuus väestöstä Euroopassa (eurobarometri 2005). thumb|250px|left|Jumalaan uskovien osuus väestöstä Pohjois-Amerikassa. (2001) Zuchermanin vuoden 2007 tutkimuksen mukaan ”ei-uskonnollisten” määrä olisi noin 750 miljoonaa ja ateistien määrä tästä noin 150 miljoonaa, eli 2,5 % maailman väestöstä. WIN/GIA:n vuonna 2012 teettämän kyselytutkimuksen mukaan maailman väestöstä 13 % on ateisteja ja lisäksi 23 % on uskonnottomia.
Joidenkin tutkimusten mukaan ateismi on erityisen yleistä tieteenharjoittajien keskuudessa. Vuonna 1914 James H. Leuba havaitsi, että 41,5 % yhdysvaltalaisista biologeista, fyysikoista, tähtitieteilijöistä ja matemaatikoista ei uskonut jumalaan ja lisäksi 16,7 % epäili jumalan olemassaoloa. Edward J. Larson toisti kyselyn vuonna 1996. Tulosten mukaan 45,3 % kyseisten alojen tieteenharjoittajista oli uskonnottomia ja 14,5 % epäilijöitä. Uskonnottomien osuus oli lisääntynyt tänä aikana 3,8 prosenttiyksikköä. Vuonna 1998 julkaisun jatkotutkimuksen mukaan Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian huippututkijoista 72,2 % oli uskonnottomia ja 20,8 % epäilijöitä.
Maailmanlaajuisia kyselyjä
BBC:n vuonna 2004 kymmenessä eri maassa tekemässä kyselyssä tutkituissa maissa väestöstä keskimäärin 17 % on uskonnottomia. Eniten uskonnottomia oli Britanniassa (39 %). Yhdysvaltain väestöstä 10 % oli uskonnottomia.
AP/Ipsos teki vuonna 2005 kyselyn kymmenessä maassa. Teollisuusmaista eniten uskonnottomia oli Etelä-Koreassa (41 %) ja Ranskassa (35 %) ja vähiten Italiassa (5 %) ja Yhdysvalloissa (6 %).
Vuoden 2008 ARIS-tutkimuksen mukaan Yhdysvalloissa uskonnottomien määrä on kasvanut. Vuonna 1990 uskonnottomia oli 14 331 000 ihmistä eli 8,2 % väestöstä, vuonna 2001 29 481 000 ihmistä eli 14,1 % väestöstä ja vuonna 2008 34 169 000 ihmistä eli 15 % väestöstä. Agnostikkoja vuonna 2008 Yhdysvalloissa oli 1 985 000 ihmistä eli 0,9 % väestöstä ja ateisteja 1 621 000 ihmistä eli 0,7 % väestöstä. Pew Research Center -tutkimuslaitoksen vuonna 2014 tekemän tutkimuksen mukaan Yhdysvalloissa uskonnottomien määrä on noussut. Vuonna 2007 uskonnottomia oli 16,1 prosenttia väestöstä, joista agnostikkoja oli 2,4 prosenttia ja ateisteja 1,6 prosenttia. Vuonna 2014 uskonnottomia oli 22,8 prosenttia väestöstä, joista agnostikkoja oli 4,0 prosenttia ja ateisteja 3,1 prosenttia.
Ateismi Euroopassa
Eurostatin vuonna 2010 tekemän Eurobarometri-tutkimuksen mukaan 20 % Euroopan unionin asukkaista ei uskonut jumalaan, henkeen tai elämänvoimaan. 51 prosenttia sanoi uskovansa jumalaan ja 26 % jonkinlaiseen henkeen tai voimaan. Vähiten jumalaan uskovia oli Tšekissä (16 %).
Useiden tutkimusten mukaan Ruotsi on maailman uskonnottomimpia maita. Davien (1999) mukaan 85 % ruotsalaisista ei usko jumalaan. Eurostatin vuoden 2010 kyselyssä 18 % ruotsalaisista uskoi jumalan olemassaoloon, 45 % uskoi jonkinlaiseen henkeen tai voimaan ja 34 % ei uskonut mihinkään jumalaan, henkeen tai voimaan. Tämä tekisi Ruotsista Euroopan unionin kolmanneksi ateistisimman maan Viron ja Tšekin jälkeen. Vuonna 2001 tehdyn väestölaskennan mukaan 59 % väestöstä oli uskonnottomia, 32,2 % uskovia ja 8,8 prosenttia ei vastannut kysymykseen.
Vuonna 2006 norjalainen sanomalehti Aftenposten teki kyselytutkimuksen, jonka mukaan 29 % uskoi jumalaan, 23 % uskoi korkeampaan voimaan, jonka luonteesta heillä ei ole tietoa, 26 % oli uskonnottomia ja 22 % epäilijöitä. Määritelmästä riippuen Norjassa olisi siis ateisteja 49–71 % väestöstä.
Lääkelaitos
Lääkelaitos oli vuosina 1993–2009 toiminut sosiaali- ja terveysministeriön alainen valvontaorganisaatio, jonka tehtävänä oli edistää väestön terveyttä ja turvallisuutta valvomalla lääkkeitä, terveydenhuollon laitteita ja tarvikkeita sekä verivalmisteita. Tämän lisäksi Lääkelaitoksen keskeisiä asiakkaita olivat lääke- ja laitealan elinkeinonharjoittajat ja muut toimijat sekä terveydenhuollon ammattilaiset. Lääkelaitos lopetti toimintansa 1.11.2009 Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimean perustamisen myötä.
Ateistien osuus väestöstä
Ateismi Euroopassa
Vuonna 2003 tehdyssä kyselyssä ranskalaisista 54 % sanoi olevansa uskovia, 47 % uskonnottomia ja 26 % välinpitämättömiä. (Tutkimuksessa luokat eivät olleet toisensa poissulkevia, koska kokonaisprosenttiluvut olisivat 127 %).
Lääkelaitos
Lääkkeitä ja laitteita valvotaan yhä tiiviimmin yhteistyössä EU-jäsenvaltioiden ja kansainvälisten organisaatioiden kanssa. Ala kehittyy jatkuvasti, ja haasteita tuovat mm. uudet, erityisesti biotieteiden avulla kehitetyt lääkkeet, laitteet ja niiden yhdistelmät, joita valvotaan EU:ssa yhteisin menetelmin. Lääkelaitos valitsi EU-vaikuttamisensa keskittymisalueiksi biologiset lääkevalmisteet ja lastenlääkkeet.
Ateistien osuus väestöstä
Ateismi Euroopassa
BBC:n Isossa-Britanniassa vuonna 2004 tekemässä kyselyssä uskonnottomia oli 40 % väestöstä. Samana vuonna tehdyn YouGov-kyselyn mukaan uskonnottomia oli 35 %, epävarmoja 21 %. Kyselyssä miehet ja nuoret olivat keskimäärin uskonnottomampia kuin naiset ja vanhempi osuus väestöstä.
Lääkelaitos
Laitos toimi Helsingissä. Sen henkilöstön määrä oli noin 200. Henkilöstön koulutustaso oli korkea: tieteellisen jatkotutkinnon suorittaneita oli lähes neljännes ja yli puolella henkilöstöstä on korkeakoulututkinto. Yleisimpiä koulutusaloja Lääkelaitoksessa ovat farmasia, lääketiede, oikeustiede, talous- ja hallintotieteet sekä tekniikka.
Ateistien osuus väestöstä
Ateismi Euroopassa
Vuonna 2002 VTsIOM-tutkimuslaitoksen tekemän tutkimuksen mukaan 32 % venäläisistä oli uskonnottomia. 58 % kutsui itseään ortodokseiksi, mutta 42 % heistä sanoi, ettei ole käynyt koskaan kirkossa.
Ateismi Suomessa
Kirkon tutkimuskeskus on kartoittanut kyselytutkimuksilla suomalaisten uskonnollista identiteettiä. Vuonna 2003 tehdyn Kirkkomonitor 2004 -tutkimuksen mukaan suomalaisista 12 % katsoo olevansa ateisteja. Kristittynä itseään piti 73 %, uskovana 38 % ja uskovaisena 16 %. Kirkkomonitor 2007 -tutkimuksessa kysymyksen vastausvaihtoehtoja lisättiin, ja ”ateismi” vaihtoehto muutettiin muotoon ”vakaumuksellinen ateismi”. Vakaumuksellisia ateisteja oli 5 % ja kristityksi itsensä koki 68 % vastaajista. Uskovana itseään piti 31 % ja uskovaisena 15 %.
Lääkelaitos
Laitoksen toiminta katettiin valtaosin maksuperustelain mukaisesti asiakkailta perittävillä maksuilla. Laitevalvonnan määrärahat osoitettiin valtion tulo- ja menoarviosta.
Gottfried Keller
thumb|Gottfried Keller vuonna 1860 thumb|Keller 10 [[Sveitsin frangin setelissä vuodelta 1956.]]
Ateistien osuus väestöstä
Ateismi Suomessa
Zuckermanin vuonna 2005 tekemän eri maita vertailevan tutkimuksen mukaan suomalaisista ateisteina, agnostikkoina tai persoonalliseen jumalaan uskomattomina itseään piti 28–60 %.
Gottfried Keller
Gottfried Keller (19. heinäkuuta 1819 Zürich, Sveitsi – 15. heinäkuuta 1890 Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläinen kirjailija, joka tunnetaan esimerkiksi kehitysromaanistaan Viheriä Heikki.
Keller opiskeli ensin maisemamaalausta Münchenissä 1840–1842, mutta tiukan taloustilanteen vuoksi hän joutui palaamaan kotikaupunkiinsa Zürichiin, missä hän pian huomasi olevansa lahjakkaampi runoilijana kuin maalarina.
Vuonna 1856 ilmestyi ensimmäinen nidos hänen kertomuksiaan Die Leute von Seldwyla (Seldwylan asukkaat), joiden huumori ja taiteellinen sommittelu herättivät ihastusta. Suuri yleisö löysi ne kuitenkin vasta vähitellen. Vuonna 1861 Keller nimitettiin Zürichin kantonin ensimmäiseksi valtionkirjuriksi, ja hän pysyi virassa vuoteen 1876. Tehtävä oli niin vaativa, ettei hänelle juuri jäänyt aikaa kirjalliseen työhön. Sieben Legenden kuitenkin ilmestyi 1872. Hän saattoi keskittyä kirjoittamiseen vasta virasta luovuttuaan. Keller muokkasi uudelleen romaaninsa Der grüne Heinrich ja julkaisi uuden kokoelman novelleja Züricher Novellen (1878). Siinä ilmenee tekijän elämänilo entistä vahvempana. Vuonna 1883 Keller julkaisi aikojen kuluessa syntyneillä lyyrisillä runoilla laajennetun runokokoelman Gesammelte Gedichte. Aikansa epäkohtia hän ruoski satiirisessa romaanissa Martin Salander (1886, Martti Salander). Kellerille ominaista on idealismi, huumori, havainnollinen ja omintakeinen mielikuvitus ja erinomainen esityskyky. Eeppisenä runoilijana hän kuuluu vuosisatansa parhaisiin.
Keller julkaisi kootut teoksensa itse 1889–1890. Kellerin kuoltua Jakob Baechtold julkaisi Nachggelassene Schriften und Dichtungen (1893) ja ''Gottfried Kellers Leben. Seine Briefe und Tagebücher (1892–1896) sekä liitteenä Gottfried Keller Bibliographie'' (1897).
Suomennettuja runoja
Kellerin runojen suomennoksia on julkaistu seuraavissa antologioissa:
Laulujen virta: saksalaista lyriikkaa seitsemänsadan vuoden varrelta, suom. Arvi Kivimaa, WSOY 1936
sekä runot
Ateistien osuus väestöstä
Ateismi Suomessa
Vapaa-ajattelijain liitto teki yhdessä Suomen Gallupin kanssa vuonna 1973 kyselytutkimuksen, jonka lopputulos oli seuraava: Väite ja %
Win-Gallup -tutkimuslaitos on tutkinut uskonnollisuuden ja ateismin kehitystä maailmanlaajuisesti vuosina 2005–2012. Tutkimuksen mukaan Suomi kuuluu maailman rikkaista maista uskonnollisimpaan kolmikkoon Belgian ja USA:n kanssa. Uskonnollisiksi itsensä mieltävien määrä on noussut 51 prosentista 53 prosenttiin tarkastelujaksolla. Ateistiksi tunnustautuvien määrä on tutkimuksen mukaan pudonnut yhden prosenttiyksikön seitsemästä kuuteen. Lisäksi 38 % piti itseään uskonnottomina.
Tutkimusmenetelmien ongelmia
Ateismin tai uskonnollisuuden mittaaminen on hankalaa. Kyselytutkimuksissa jo pelkästään esitetyn kysymyksen sanamuoto voi vaikuttaa merkittävästi tulokseen. Lisäksi monissa tutkimuksissa kysytään, ovatko he ”ateisteja” tai ”agnostikkoja”. Tämä voi olla harhaanjohtavaa, koska näiden käsitteiden merkitys tulkitaan eri tavoin ja jotkut voivat sanoa olevansa sekä ateisteja että agnostikkoja. Useat tutkimukset pyrkivät vain mittaamaan uskonnottomien ihmisten lukumäärää.
Lääkelaitos
Lääkelaitoksen alueellistaminen
Myös oikeuskansleri moitti lääkelaitoksen alueellistamista: siirtopäätös tehtiin liian nopeasti ja ilman kunnon valmistelua.
Lokakuussa 2011 eduskunnan terveysjaoston puheenjohtaja Sari Sarkomaa esitti Fimean alueellistamisen pysäyttämistä viitaten asiantuntijoiden varoituksiin Fimean toiminnan kriisiytymisestä ja lääketurvallisuuden vaarantumisesta.
Aleksandr Grossheim
Aleksandr Alfonsovitš Grossheim (, Grossgeim; 23. helmikuuta (6. maaliskuuta) 1888 Lihovka, Venäjän keisarikunta – 4. joulukuuta 1948 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kasvitieteilijä ja Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen. Grossheim valmistui Moskovan yliopistosta vuonna 1912, jonka jälkeen hän työskenteli pitkään Tbilisissä.
Hänen päätyönsä oli Kaukasuksen alueen kasvillisuuden tutkimus, josta hän julkaisi muun muassa neliosaisen teossarjan Флора Кавказа ('Kaukasuksen kasvillisuus') vuosina 1928–1934.
Albireo
frame|left|Albireo harrastelijakaukoputkella kuvattuna. Albireo (β Cygni, Beeta Cygni) on kaksoistähti Joutsenen tähtikuviossa. Molempien tähtien etäisyys Maasta on 386 ± 26 valovuotta ja yhteenlaskettu suuruusluokka 2,90. Komponenteista kirkkaampi on väriltään oranssi ja himmeämpi sininen; niiden sijaitessa vierekkäin silmän havaitsema väriero korostuu, ja kaksoistähti on siten erityisen näyttävä. Tähtien näennäinen väli on 35 kaarisekuntia, joten ne on erotettavissa tehokkaalla, jalustaan tuetulla kiikarilla tai pienellä kaukoputkella. Aiemmin Albireoa on pidetty pelkkänä optisena kaksoistähtenä, mutta huolimatta komponenttien välisestä suuresta etäisyydestä niiden on havaittu muodostavan fyysisen parin.
Tähtiä kutsutaan joko nimellä Albireo A+B tai β1 / β2 Cygni. Koko systeemin absoluuttinen kirkkaus on −2,31 ± 0,15 magnitudia. Oranssin Albireo A:n näennäinen kirkkaus on 3,05 magnitudia ja sinisen B:n kirkkaus 5,17. Tähtien todellinen väli on 4 400 AU ja kiertoaika 7 300 vuotta. Albireo Aa:n pintalämpötila on 4 100 kelviniä, säteilyntuotto 950 kertaa Aurinkoa suurempi ja säde 20 Aurinkoa sekä massa 5 Aurinkoa. Tähden spektrityyppi on K3II ja väri-indeksi +1,13. Albireo A on itsessäänkin kaksoistähti, ja oranssia tähteä kiertää aivan lähellä B8V-tyyppinen sininen tähti Albireo Ab, jonka pintalämpötila on 11 000 kelviniä, säteily 100 aurinkoa ja massa 3,2 auringon massaa. Näiden väli on 40 AU ja kiertoaika toistensa ympäri 96,84 vuotta. Radan eksentrisyys (soikeus) on 0,719, mikä merkitsee hyvin soikeaa rataa. Näiden tähtien näennäinen väli on 0,586 kaarisekuntia.
Albireo B:tä ympäröi kaasukiekko, sillä se pyörii ainakin 250 km/s menettäen nopeasti massaansa. Albireo B:n spektrityyppi on B8–B9eV ja pintalämpötila 12 100 kelviniä, kokonaissäteily 190 Aurinkoa ja massa 3,3 Aurinkoa. Väri-indeksi (B–V) on −0,1. Tähteä ympäröivä kaasukuori aiheuttaa emissioviivoja tähden spektriin. Albireo B:stä katsottuna Albireo A paistaisi 33 kertaa täysikuuta kirkkaampana.
Röyttän saha
Röyttän saha oli Torniossa Selleen saaressa sen Röyttänniemen alueella vuosina 1862-1982 toiminut saha. Saha ensimmäinen jakso oli vuosina 1862-1928, jonka päätti sahan tuhonnut ankara tulipalo. Sen jälkeen sahaustoimintaa jatkettiin vasta vuonna 1951 aina vuoteen 1985.
Sahaustoiminnan alkuvaihe
Vuonna 1857 annetulla Suomen suuriruhtinaskunnan asetuksella höyryvoimalla käyvät sahalaitokset olivat luvallisia. Lainmuutoksen pohjalta torniolaiset suurkauppias Paul Govenius ja merikapteeni C. W. Berg sekä oululaiset J. W. Snellman ja F. Granberg perustivat Röyttään sahan vuonna 1862 nimellä Tornion Höyrysaha Oy. Röyttän sahan tukit saatiin 11 kilometrin päästä Tornionjoen uitosta ja 20 kilometrin päästä Kemijoen uitosta Kemijokisuulta. Aluksi kullakin osakkaalla oli neljännes, mutta pian oululaiset hankkivat yhteensä kolme neljännestä sahayhtiön osakkeista. Merikapteeni Bergistä tuli sahan toimitusjohtaja, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa vuoteen 1892 asti. Sahapalot olivat tyypillisiä. Niinpä Röyttän sahakin paloi 1800-luvulla kaksi kertaa eli vuosina 1875 ja 1882. Molemmilla kerroilla vakuutukset kattoivat vahingot, ja saha rakennettiin nopeasti uudelleen. thumb|left|Röyttän kylä vuonna 1900 - kuvassa sen aikainen satama, johon mm. laivat pysähtyivät käydessään Röyttässä. Kuva otettu lännen eli Ruotsin rajan suunnasta, joka oli vain muutaman sadan metrin päässä Röyttästä. Kuvan oikeassa reunassa sahan lautatapuleita ja sahan savupiippu. Saha siirtyi vähitellen Snellmanin kauppahuoneen omistukseen ja sen myötä vuonna 1893 perustetun Trävaruaktiebolaget Kemin eli Kemiyhtiön hallintaan (myöh. Ab Kemi Oy). Tällöin sahalla oli töissä lähes 400 työntekijää. Enimmillään sahalla oli töissä 500 henkeä vuonna 1905. Tultaessa 1920-luvulle sahan työntekijämäärä oli 300 ja vuotuinen tuotanto 8 000–9 000 standarttia eli noin 40 000 kuutiota. Sahan toiminnassa oli 1920-luvulla useita lakkoja, kuten muillakin sahoilla Suomessa. Sahan toiminta loppui ankaraan tulipaloon 22. elokuuta 1928, jolloin saha ja asunnot tuhoutuivat. Omistaja eli Kemiyhtiö keskitti sahaustoiminnan Karihaaran sahalleen, josta tuli näin Euroopan suurin saha. Röyttän sahan tuhoutuminen takasi toisaalta myös läheisessä Kuusiluodon saaressa sijainneen W. Rosenlew & co:n omistaman sahan toiminnan jatkuvuuden, koska Tornionjoelta ja Kemijoelta tulevalle raaka-aineelle ei ollut nyt kilpailua Kuusiluodon ja Röyttän kesken.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa lokakuussa 1944 käynnissä ollut Lapin sota kosketti Röyttän aluetta, kun suomalaiset tekivät maihinnousun Röyttän satamaan. Sodan seurauksena Kuusiluodon saaren asukkaiden asunnot tuhoutuivat ja saha siirrettiin sotakorvauksena Neuvostoliittoon. Näin 1940-luvulla lopulla sahaustoiminta oli loppunut niin Röyttässä kuin Kuusiluodossa.
Sodan jälkeinen uusi saha - Narsin veljesten saha ja edelleen Rauma-Repolan saha
thumb|left|Röyttän satama 1950-luvulla. Taustalla vasemmalla Röyttän saha. Röyttän alueen käyttöä puunjalostusteollisuuden käyttöön alettiin osoittaa kiinnostusta 1940-luvun lopulla. Metsäliitto vuokrasi 1947 Röyttän alueelta 20 hehtaarin alueen puutavaran jalostusta, varastointia ja laivausta varten. Parin vuoden jälkeen Metsäliitto luopui kehityssuunnitelmistaan Röyttän suhteen.
Uudistusten seurauksena Röyttän sahan vuosituotanto kasvoi niin, että 1960-luvun lopulla tuotanto oli yli 60 000 kuutiometriä ja 1970-luvulla yli 80 000 kuutiometriä. Sahausennätys saavutettiin vuonna 1980, jolloin Röyttän tuotanto oli 103 600 kuutiometriä. Sahan työntekijämäärä oli 1970-luvun lopulla 240 henkilöä. Sahalla satsattiin perinteisen sahatuotannon lisäksi myös jatkojalostukseen, ja 1970-luvulla luotiin pakkauslevyjen valmistuslinja. Saha oli vientisaha ja sen tuotannosta meni vientiin noin 75%:a, ja vientimaita olivat Englanti, Tanska, Espanja, Kreikka ja Tunisia.
Vuoden 1985 alussa Rauma-Repolassa todettiin, että Pohjois-Suomessa oli liikaa sahakapasiteettia. Toimintaa supistettiin yrityksen molemmilla sahoilla eli Röyttässä ja Martinniemessä. Tämä tarkoitti työvoiman supistumisen 145:een. Vuosituotanto väheni samalla 120 000 kuutiosta 70 000 kuutioon. Vuoden 1985 lopussa Rauma-Repola päätti lopettaa Röyttän sahan toiminnan, joka hiljeni kevään 1986 aikana. Viime vaiheessa työttömäksi jäi sahan 130 työntekijää. Sen jälkeen alueella työskenteli muutama kymmenen henkilöä kuormalavojen valmistuksessa pääasiakkaan ollessa Outokumpu Oy. Rauma-Repola myi myöhemmin Röyttän kuormalavavalmistuksen Oplax Oy:lle, joka on jatkanut tuotantoa edelleen Röyttän entisellä saha-alueella.
Andrej Kudrna
Andrej Kudrna (s. 11. toukokuuta 1991 Nové Zámky, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tšekin pääsarjassa Extraliga-joukkue HC Litvínovissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Kudrna pelasi suurimman osan junioriurastaan HC Slovan Bratislavassa. WHL-joukkue Vancouver Giants varasi hänet 58. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2008. Kudrna siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2008–2009. Kesken kauden 2009–2010, syyskuussa 2009 Giants kauppasi hänet Red Deer Rebelsiin vaihdossa Cass Mappiniin. Kudrna oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 30+24=54. Spartak Moskova varasi hänet 91. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2010. Kaudella 2010–2011 Kudrna oli Rebelsin toiseksi paras pistemies Ryan Nugent-Hopkinsin jälkeen tehoilla 29+53=82.
Kaudeksi 2011–2012 Kudrna palasi kotimaahansa ja kasvattajaseuraansa HC Slovan Bratislavaan, jonka Extraliga-joukkueeseen hän siirtyi. Kudrnan tulokaskausi toi siellä 37 runkosarjaottelussa tehot 5+6=11, seitsemässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen ja seitsemässä European Trophyn ottelussa tehot 1+1=2. Hän voitti kauden päätteeksi Slovakian-mestaruuden. Kudrna vahvisti myös seuran A-nuoria, joiden varakapteenina hän toimi.
Kaudeksi 2012–2013 Slovan siirtyi pelaamaan Extraligasta KHL:ään. Kudrna pelasi siellä kauden aikana 13 runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin Extraligaa lainalla HK 36 Skalican vahvuudessa. Kudrna oli 16 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Tibor Kutálekin ja Marcel Holovicin kanssa. Hän pelasi siellä kauden loppuun. Kaudella 2013–2014 Kudrna pelasi yhden KHL-ottelun, mutta hänen loppukautensa eteni taas Skalicassa. Kaudella 2014–2015 Kudrna pelasi Slovanissa 21 KHL-ottelua tehopistein 1+2=3. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan lainalla Extraligan HC Banská Bystricassa, jonka paras pistemies Kudrna oli pudotuspeleissä Petr Kafkan kanssa tehoilla 6+7=13. Hän eteni Banská Bystrican kanssa liigan finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin HC Košice otteluvoitoin 4–2.
Kudrna siirtyi kaudeksi 2015–2016 Tšekin Extraligan HC Sparta Prahaan. Hän voitti kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden. Kaudella 2016–2017 Kudrna eteni Spartan kanssa Mestarien liigan finaaliin, mutta mestaruuden vei kuitenkin kotonaan ruotsalainen Frölunda HC jatkoajalla lukemin 4–3.
Maajoukkueura
Kudrna edusti Slovakiaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2017. Yhteensä Kudrna on pelannut 38 A-maaottelua tehopistein 13+4=17.
Kudrna pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011. Hänet valittiin Saksaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Kudrna pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2008. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2011.
The Triggering
Tilaisuus
vasen|200px|pienoiskuva|[[Christina Hoff Sommers Louder with Crowder-podcastissa vuonna 2016.]] alt=A photo of Milo Yiannopoulos at the LeWeb13 Conference in Paris, France, wearing a microphone headset and a red, black, and white scarf over a brown leather jacket|pienoiskuva|225x225px|[[Milo Yiannopoulos LeWeb13-konferensissa Pariisissa, Ranskassa vuonna 2013.]] Amhers College Republicansin johtajan Kyle Boydin esitellessä aiheen ja yrittäessä aloittaa keskustelun sekä mielenosoittajat että kannattajat keskeyttivät hänet huudoillaan. Yiannopoulos lopetti esittelypuheenvuoronsa sanoihin ”Feminismi on syöpä. Kiitoksia paljon.”, mikä johti useisiin vastustushuutoihin yleisöstä. Hoff Sommers ei ehtinyt aloittaa puheenvuoroaan ennen kuin huutelijat alkoivat syyttää häntä rasismista. Crowder taas aloitti esittelypuheenvuoronsa viittaamalla mielenosoittajiin ”höpsöinä liberaaleina kahjoina”. Yleisön aiheuttamat keskeytykset ja vastalauseet jatkuivat koko keskustelutilaisuuden ajan: keskustelijoita häirittiin vastalauseita huutelemalla, syyttämällä heitä rasismista ja vihapuheesta ja yleisiä loukkauksia esittämällä.
Eräs Hampshiren taideopiston opiskelija huusi yleisössä toistuvasti ”Pitäkää vihapuheenne poissa tältä kampukselta”   ja ”Fuck you”. Muut yleisön jäsenet tallensivat videokuvaa hänen huutelustaan. Ennen tilaisuuden alkua kyseinen opiskelija oli jakanut monisteita joissa hän väitti etteivät keskustelutilaisuuden puhujat ”välitä paskan vertaa ihmisten traumoista ja kivusta” ja että ”heidän mielestään on hauskaa saattaa ihmisiä paniikin ja ahdingon olotilaan. Yksi tilaisuuden järjestäjistä, Nicholas Pappas, mainitsi että vastustusta oltiin odotettu mutta sen voimakkuus oli yllättävä. Pappas kuvaili vastustajien haluavan sensuroida omiensa vastaisia mielipiteitä ja että tilaisuuden tarkoituksena oli ”kertoa muilla opiskelijoille meidän näkökantamme”.
Qızılorda
Qızılorda, aiemmin Kyzyl-Orda , on kaupunki Kazakstanin eteläosassa, Syrdarjan pohjoisrannalla. Se on Qızılordan alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasmäärksi arvioitiin 201 719 (2012).
The Triggering
Jälkipuinti
alt=A photo of Steven Crowder at the 2013 Conservative Political Action Conference, wearing a blue sweater over a white collared shirt, speaking at a blue CPAC podium.|oikea|pienoiskuva|Steven Crowder Conservative Political Action Conference-tapahtumassa vuonna 2013. Keskustelutilaisuus videoitiin ja julkaistiin internetissä. Entinen Washington Timesin toimittaja Robert Stacy McCain huomautti blogissaan useiden Twitter-käyttäjien väittäneen että tilaisuutta häiriköineen opiskelijan tunnistaminen videolta oli doxausta. McCainin mukaan väitteet ”väärinkäyttivät doxaus-termiä”.
Qızılorda
Historia
Qızılorda perustettiin 1820 Kokandin kaanikunnan linnakkeeksi suojaamaan Ak-Metšetin kaupunkia (, suom. valkoinen moskeija). Venäläiset joukot valtasivat kaupungin kenraali Vasili Perovskin johdolla 1853. Kokandin kaanikunta kaatui 1876.
The Triggering
Jälkipuinti
Yksi kommunikaatiota pääaineenaan opiskeleva opiskelija lähetti yliopiston kansliapäällikölle ja muille yliopiston työntekijöille suunnatun, ”opiskelijoiden moninaisuuden turvallisuutta” käsittelevän sähköpostin. Opiskelija pyysi viestissään että College Republicans -järjestö esittäisi opiskelijoille virallisen anteeksipyynnön puhujien tuomisesta ”pelkkiä herjoja ja kiihkoilua sisältävään” keskustelutilaisuuteen ”poliittisen seminaarin varjolla”. Opiskelija myös leimasi Amherstin College Republicans -järjestön viharyhmäksi ja väitti tilaisuuden johtaneen siihen että ”monet opiskelijat tuntevat nyt olonsa turvattomaksi kampuksella”. Crowder julkaisi verkkosivuillaan vastauksen jossa hän puolusti kantaansa.
Qızılorda
Historia
Venäläiset nimesivät linnakkeen Fort Perovskiksi ('Perovskin linnake'). Vuodesta 1867 kaupungin nimi oli Perovsk, vuonna 1920 se nimettiin uudelleen Ak-Metšetiksi. 1925 kaupunki nimettiin jälleen uudelleen, tällä kertaa nimeksi tuli Kyzyl-Orda, joka tulee kazakin kielestä ja tarkoittaa punaista pääkaupunkia; vuosina 1925–1929 kaupunki toimikin Kazakstanin pääkaupunkina.
Ukrainan yhdistetty valtionyliopisto toimi evakossa Qızılordassa sotavuosina 1942–1943.
Nykyään
Metalliteollisuutta, selluloosa- ja paperitehdas, rakennusteollisuutta. Pien- ja elintarviketeollisuutta. Maataloudessa riisintuotannon keskus, joka on tunnettu myös meloneistaan.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat ortodoksinen Kristus Vapahtajan kirkko 1800-luvulta, Aitbajan moskeija (1878). Kaupungin eteläpuolella on pato Syrdarjan vesivoimaloineen. Pedagoginen instituutti, kaksi teatteria, kotiseutumuseo.
Kaupunki on liikenteellisesti merkittävä. Sen kautta kulkee Kazakstanin eteläinen päärata. Tšeljabinskista saapuva eurooppatie E123 kulkee kaupungin läpi ja jatkaa etelässä muun muassa Taškentiin ja Dušanbeen. Lisäksi kaupunkiin saapuvat eurooppatiet E38 ja E004. Myös lentokenttä.
Antiikin Attika
pienoiskuva|Attika ja ympäröivät alueet. Attika oli antiikin Kreikan maakunta. Se käsitti Ateenan kaupunkivaltion vallassa olleen alueen. Antiikin Attika vastasi alueeltaan pääosin nykyistä Attikan hallinnollista aluetta, ollen sitä kuitenkin jonkin verran pienempi.
Attikan asukkaat olivat taustaltaan joonialaisia ja puhuivat Attikan murretta. Attikan kansa jakaantui fyleihin ja sen alue edelleen lukuisiin demoksiin, jotka olivat Ateenan kaupungin kaupunginosia tai muita kaupunkivaltion alueella sijainneita kaupunkeja tai kyliä. Attikan tärkeimpiä kaupunkeja Ateenan ohella olivat sen alaisuudessa olleet satamakaupungit Pireus ja Faleron sekä muun muassa Eleusis ja Salamis.
Luonnonmaantiede
pienoiskuva|Vanha kartta Attikan alueesta antiikin aikana. William R. Shepherd: Historical Atlas, 1911.
Attika muodostaa kolmionmuotoisen niemimaan, jonka lounaisrannikko on Egeanmereen kuuluvan Saroninlahden rantaa ja itärannikko varsinaisen Egeanmeren rantaa. Niemimaan eteläkärjen muodosti Sunionin niemi. Attikan länsipuolella sijaitsi Megaris ja pohjoispuolella Boiotia. Attikan pinta-ala oli mantereella noin neliökilometriä ja Salamiin saari mukaan lukien lähemmäs  neliökilometriä. Sen länsirannikon pituus Kerata-vuorelta Sunionin niemelle oli lähes 100 kilometriä ja itärannikon pituus suunnilleen saman verran.
Attikan alue voidaan jakaa viiteen luonnonmaantieteelliseen alueeseen: Thriasian tasanko eli Eleusiin tasanko; Attikan tasanko eli Ateenan tasanko; Diakria eli koilliset ylänköalueet, mukaan lukien Marathonin tasanko; Mesogaian tasanko eli keskinen sisämaa; sekä Paralia eli eteläinen rannikkoalue. Jako heijastui usein myös alueen politiikassa.
Vuoret ja tasangot
Mantereen puolella Attikan erotti Boiotiasta jyrkkä ja korkeahko, monin paikoin läpipääsemätön vuorijono, joka kulki Korintinlahteen kuuluvalta Aigosthenan lahdelta aina Eteläisen Euboianlahden rannalle saakka. Vuorijonon läntisin osa lähellä Korintinlahden rantaa, Theban ja Plataiain eteläpuolella, tunnettiin nimellä Kithairon. Siitä erkaantui kaksi haaraa, joista toinen ulottui lounaaseen Megariin alueen halki Oinain vuorina ja päättyi Saroninlahden rantaan Skironin kallioina; toinen suuntautui itään ja kulki meren rannalle Rhamnukseen saakka, ja tunnettiin Parnes-vuorena. Mantereen puolella vuoret erottivat näin Attikan kokonaan muusta Kreikasta. Megaris oli luonnon puolesta osa Attikan niemimaata ja kuuluikin siihen vanhastaan, mutta erkaantui siitä myöhemmin omaksi alueekseen.
Peloponnesoksen suunnasta Korintista Megariin alueelle johti vuorten poikki kaksi solaa. Kithairon- ja Parnes-vuorilla oli puolestaan kolme solaa, joilla kaikilla oli keskeinen asema Attikan puolustuksessa Boiotian suuntaan. Näistä läntisimmän kautta kulki tie Thebasta Plataiain kautta Eleusiihin. Keskimmäisen solan kautta kulki suora tie Thebasta Ateenaan Fylen linnoituksen kautta, ja idänpuoleisen solan kautta tie Ateenasta Oropokseen ja Delioniin Dekeleian linnoituksen kautta. Parnes-vuoren jyrkin kohta sijaitsi kahden viimeksi mainitun solan välillä.
pienoiskuva|vasen|Ateenan [[Olympoksen Zeuksen temppelin rauniot, taustalla Lykabettos- ja Hymettos-vuoret.]] Mainituilta vuorijonoilta laskeutuu useita pienempiä vuorijonoja Attikan sisäosiin. Niiden välissä sijaitsi neljä erikokoista tasankoa. Attikan luoteisosassa nimellä Kerata (”Sarvet”) tunnettu kaksihuippuinen vuorijono suuntautui etelään ja päättyi Eleusiinlahden länsipuolelle, ja muodosti Attikan ja Megariin välisen rajan. Toinen vuorijono sai alkunsa Parnes-vuorelta ja suuntautui etelään päättyen Eleusiinlahden itäpuolelle. Se tunnettiin nimellä Aigaleos, ja sen pohjoisosa tunnettiin nimellä Poikilon ja eteläosa nimellä Korydallos. Näiden kahden vuorijonon välissä sijaitsi Thriasian tasanko eli Eleusiin tasanko.
pienoiskuva|vasen|[[Ymittós|Hymettos- eli Ymittós-vuoren maisemia nykyisin, taustalla Ateenan kaupunki.]] Thriasian tasangon itäpuolella sijaitsi Attikan tasanko eli Ateenan tasanko, usein vain ”Tasanko” (Pedion). Esimerkiksi Strabon käytti kuitenkin nimitystä ”Tasanko” Attikan ja Eleusiin tasangoista yhdessä, ja nimitystä Akte niemimaan rannikosta. Attikan tasangolla sijaitsi useita kukkuloita, joista tärkeimmät ovat Akropolis ja Lykabettos. Tasankoa reunustivat länsipuolelta jo mainitut Aigaleos-vuoret. Niiden poikki tasangolle johti tärkeä sola Poikilon- ja Korydallos-vuorten välistä. Sitä kautta kulki Ateenasta Eleusiihin kulkenut Pyhä tie.