cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vihtori Kosonen
Tampereen aika
Hän lienee ollut myös bolševikkien joulukuun 1905 Tampereen puoluekonferenssin suomalainen järjestäjä. Kosonen kertoi pitäneensä puheen kokouksessa ruotsinkielellä, jonka joku käänsi venäjäksi, sekä lähettäneensä pöytäkirjat Pietariin lehtori Smirnoffin välityksellä.
Suurlakon innoittamana sosialidemokraattiseen puolueeseen liittyi nuoria akateemisesti koulutettuja radikaaleja, joita kutsuttiin nimellä ”marraskuun sosialistit”. Maltillista linjaa edustanut Kosonen erosi syksyllä 1906 sekä sosiaalidemokraattien puoluevaltuustosta että Kansan Lehden palveluksesta yhdessä Yrjö Mäkelinin ja Kössi Kaatran kanssa, kun lehden päätoimittajaksi nimettiin radikaaleihin lukeutunut Timo Korpimaa. Ryhdyttyään vastustamaan laitonta ja väkivaltaista toimintaa Kosonen menetti äkisti suosionsa, ja häntä vaadittiin lokakuussa 1906 jopa erotettavaksi Tampereen työväenyhdistyksestä.
Helsingin aika
Tämän jälkeen joulukuussa 1906 Kosonen, Mäkelin, Kaatra ja Reino Drockila perustivat lyhytikäiseksi jääneen Oikeus-nimisen lehden, joka vastusti myös puolueen pää-äänenkannattajan Työmiehen linjaa, vaati parlamentaarista toimintaa ja vastusti salaisia järjestöjä.
Vuosina 1915–1918 Kosonen toimi kirjailija Eino Leinon perustaman Sunnuntai-nimisen kulttuurilehden taloudenhoitajana. Muita lehden taustavaikuttajia olivat sen toimitussihteerinä työskennellyt L. Onerva ja teosofina tunnettu liikemies Fredrik Heliö. Sunnuntain toimitus sijoitettiin Helsinkiin muuttaneen Kososen luokse Isolle Roobertinkadulle, jonne myös Leino myöhemmin asettui. Vuosina 1918–1919 Kosonen julkaisi Työn Valta -nimistä sanomalehteä, joka vastusti sosialidemokraattisen puolueen radikalisoitumista ja aseellista vallankumousta. Se jatkoi ilmestymistään vuoteen 1919 saakka, mutta oli sisällissodan ajan punaisten lakkauttama. Kesäkuussa 1919 perustettiin Sosialistinen Työpuolue, jonka äänenkannattajaksi tuli Työn Valta ja puheenjohtajaksi Kosonen. Sekä lehti, että puolue heittivät henkensä Suomen Sosialidemokraatin ilmestyttyä syksyllä.
”Poliittinen kuolema”
thumb|Yritys aseiden laskemiseksi Kosonen kutsui ennen marraskuun 1917 Sosialidemokraattisen puolueen ylimääräistä puoluekokousta “Aseet alas” -kokouksen Uudelle ylioppilastalolle. Hänen pitämänsä puhe julkaistiin myös Sunnuntai-lehdessä. Kokous oli turha. Puolue päätyi junttauksen jälkeen kannattamaan epäparlamentaarista toimintaa. Venäjän sosialistien kansankomissaarien neuvoston vähemmistökansallisuuksien komissaari J. V. Stalin puhui vallankumouksen puolesta ja lupasi Suomen kansalle täyden vapauden elämänsä järjestämiseen, samoin kuin kaikille muillekin Venäjän kansoille, vapaaehtoisessa liitossa Venäjän kanssa. Työn Valta -lehden näytenumeron jälkeen aseellinen punakaartin lähetystö kävi tuomassa Vihtori Kososelle erottamispäätöksen sosialidemokraattisesta puolueesta. Kesän 1918 perhe oli “omia” ja muita paossa Espoon Glimsissä Felix Nylundin taloa hoitaen.
Vapaa-ajattelu, kustannustoiminta ja muut kulttuuriharrastukset
Kosonen tunnettiin myös vapaa-ajattelijana, joka toimi Tampereen Vapaa-ajattelijayhdistyksen puheenjohtajana. Vuonna 1910 hän alkoi julkaista Vapaa Ajatus -nimistä lehteä, josta tuli nopeasti eri puolilla maata vaikuttaneiden vapaa-ajattelijoiden ja ateistien yhdysside. Siihen kirjoittivat muun muassa kirjailija Ilmari Kianto ja toimittaja Ernst Lampén. Kososen linja oli erittäin jyrkkä ja kirkonvastainen, mikä aiheutti lukuisia painokanteita ja jumalanpilkkasyytteitä. Hän pystyi kuitenkin julkaisemaan lehteä kahdeksan vuotta tekemällä jatkuvasti valituksia saamistaan tuomioista ja lakkautuspäätöksistä. Lehden ansiosta perustettiin myös Vapaa-ajattelijain liitto vuonna 1911, mutta senaatti ei kuitenkaan hyväksynyt sen sääntöjä.
Kustannustoimintaa Kosonen harjoitti omalla nimellään vuosina 1906–1910. Juri Nummelin on luonnehtinut häntä kunnianhimoiseksi pienkustantajaksi. Kosonen julkaisi laadukasta kaunokirjallisuutta, runsaasti työväenkirjallisuutta sekä ateistisia ja teosofisia teoksia. Kosonen kustansi muun muassa lukuisia Arvid Järnefeltin ja Ilmari Kiannon teoksia, muita tunnettuja kotimaisia nimiä olivat esimerkiksi Larin Kyösti, L. Onerva ja Jalmari Finne. Vuonna 1907 Kosonen otti kustannettavakseen runsaasti Eino Leinon tuotantoa, ja hänen katsotaan jopa pelastaneen jälkipolville muun muassa Leinon kirjoittamat näytelmät. Ulkomaisista Kosonen julkaisi muun muassa Friedrich Nietzschen, Karl Kautskyn ja Henry Georgen teoksia.
Vuosina 1928–1932 Vihtori Kosonen toimi Suomen Kuoroyhdistyksen (SULASOL) toiminnanjohtajana. Hän oli myös perustamassa Krematoriosäätiötä.
Naloksoni
Naloksonin patentoi 1961 Jack Fishman, Mozes J. Lewenstein ja japanilainen Daiichi Sankyo -lääkeyhtiö. Naloksoni on WHO:n listalla yhteiskunnalle tärkeimmistä lääkkeistä.
Naloksoni on syntetisoitu tebaiinista ja sen kemiallinen rakenne muistuttaa oksimorfonia, niiden ainoan eron ollessa typpiatomiin liittynyt allyyliryhmä (prop-2-enyyliryhmä) metyyliryhmän sijaan. Naloksonin (naloxone) nimi on johdettu sanoista N-allyl ja oxymorphone.
Sitä on yhdessä buprenorfiinin kanssa lääkkeessä nimeltä Suboxone, mikä on tarkoitettu opioidiriippuvaisten hoitoon. Naloksonia on myös lääkkeessä nimeltä Targiniq yhdessä oksikodonin kanssa estämään ummetusta potilailla, jotka joutuvat syömään oksikodonia pitkiä aikoja. Naloksonin läsnäolo lääkkeessä estää myös sen väärinkäyttöä. Jos lääke otetaan kuten pitääkin (eli oraalisesti tai sublinguaalisesti) naloksonilla ei ole merkittävää fysiologista vaikutusta, kun taas suonensisäisesti otettuna naloksoni estää opioidireseptoreiden aktivoitumista.
Isossa-Britanniassa ja Saksassa tehdyissä tutkimuksissa heroiinin ja muiden opiaattien yliannostuskuolemat vähenivät huomattavasti, kun naloksonia ja yliannostuksen liittyviä ensiapuohjeita jaettiin kaikkiaan yli 200 päihderiippuvaiselle. Naloksonia annettiin 30:lle yliannostuksen saaneelle, joista kaikki selvisivät hengissä. Naloksonin jakelu ei näyttänyt lisäävän normaalitilannetta suurempaa riskinottoa huumeidenkäytössä. Pelastuslääkkeen jälkeenkin yliannoksen nauttinut tarvitsee sairaalahoitoa. Nykyään useassa maassa naloksonia annetaan opioidiriippuvaisille ja opioideja käyttäville kipupotilaille ja heidän läheisilleen. Suomessa opioidien käyttäjien läheiset eivät saa naloksonia.
Pohjois-Amerikassa opioidiepidemiaa hillitään Opiant Pharmaceuticals -yhtiön naloksonia sisältävällä Narcan-nenäsumutteella jota markkinoi Adapt Pharma. Nenäsumute on suomalainen keksintö.
Per Se
Per Se avattiin helmikuussa 2004. Sen omistajana ja pääkokkina toimii Thomas Keller.
Siiri Louhi
thumb|upright=1.0|Tampereen suurlakkokomitean valiokunta 1905: Siiri Lemberg (Louhi) (vas.), [[Heikki Lindroos, Yrjö Mäkelin, Vihtori Kosonen ja Eetu Salin.]] Sigrid (Siiri) Tyyne Louhi (ent. Lemberg; 18. helmikuuta 1886 Tampere – 12. marraskuuta 1963) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja ja sosialidemokraatti.
Louhi kävi kansakoulun ja kauppa-apulaiskoulun ja työskenteli alkuun asiatyttönä Kansan Lehdessä, myöhemmin lehden konttoristina ja taloudenhoitajana. Louhi tuli mukaan Tampereen Työväenyhdistyksen naisosaston toimintaan 15-vuotiaana vuonna 1902 ja vaikutti myöhemmin muun muassa SDP:ssä sekä puolueen naisjärjestössä Suomen sosialidemokraattisessa naisliitossa.
Poliittinen toiminta
Vuoden 1905 suurlakon aikana Louhi kuului Tampereen suurlakkokomitean valiokuntaan ja oli yksi Tampereen raatihuoneen parvekkeelta luetun niin sanotun punaisen julistuksen laatijoista ja allekirjoittajista. Lisäksi hän oli suurlakon yhteydessä perustetun Tampereen äänioikeuskomitean jäsen. Louhen ohella siihen kuuluivat muun muassa Alma Jokinen ja Ellen Mäkelin. Vuonna 1917 Louhi osallistui Suomen Kauppa- ja Liiketyöntekijäin Liiton perustavaan kokoukseen Helsingin työväentalolla. Louhi oli Tampereen sos.-dem. kunnallisjärjestön edustajana puoluekokouksissa Tampereella 1913 ja Helsingissä 1919. Hän toimi myös puolueen kunnallistoimikunnan ja piiritoimikunnan jäsenenä sekä Tampereen Työväenyhdistyksen sihteerinä.
Yksityiselämä
Louhen aviopuoliso oli vuodesta 1907 kirjaltaja Toivo Louhi (1884–1933). Sukunimensä Louhi muutti nimestä Lemberg nimeen Louhi vuonna 1914. Louhen vanhemmat olivat työmies Juho Henrik Lemberg ja Amanda Matilda (o.s. Grönlund).
Viikatekalat
Viikatekalat (Trachipteridae) on kiiltolahnakaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajit elävät valtamerissä.
Lajit
Viikatekaloihin kuuluu lähteestä riippuen 8–10 lajia kolmessa suvussa. Lajeja ovat muun muassa purjeviikatekala (Desmodema polystictum), viikatekala (Trachipterus arcticus), etelänviikatekala (Trachipterus trachypterus) ja lohikuningas (Trachipterus rexsalmonorum).
Anatomia
Pisimmillään viikatekalojen heimon lajit voivat olla noin 1,7 m pitkiä. Ruumis on litteä ja nauhamainen. Lajilla on kaksi selkäevää, joista etummainen on erittäin korkea ja taipuisa. Takimmainen selkäevä on matalampi ja ulottuu pyrstöön asti. Lajien pyrstöevä on viuhkamainen ja kalat voivat kääntää sen pystysuoraan. Nuorilla kaloilla vatsaevä on pitkä, kun aikuisilla se on lyhyempi tai sitä ei ole lainkaan. Viikatekaloilta puuttuu uimarakko tai se on hyvin alkeellinen. Kaloilla on suomuja ainoastaan kylkiviivan läheisyydessä. Ihossa voi olla teräviä väkäsiä.
Levinneisyys ja elintavat
Viikatekaloja tavataan sekä kylmistä että lämpimistä vesistä. Niitä tavataan Atlantista, Välimerestä sekä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Lajit ovat syvän veden kaloja ja ne elävät tyypillisesti 600–3 600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Viikatekalojen ravintoa ovat pienet kalat, äyriäiset ja nilviäiset. Lajien munat ovat suurikokoisia, punaisia ja ovat kelluvat vedessä vapaasti.
Elsa Puolanne
Elsa Mirjam Kaarina Puolanne (synt. Spolander, 1906 Orimattila – 1996) oli suomalainen tanssitaiteilija ja voimistelunopettaja.
Puolanne syntyi apteekkari Johan Spolanderin ja hänen vaimonsa Maria Spolanderin kahdeksanlapsisen perheen kuopuksena. Suomen itsenäistyttyä suurin osa perheestä muutti sukunimekseen Puolanteen. Perheen isän kuoltua keuhkokuumeeseen vuonna 1917 äiti muutti nuorimpien lasten kanssa Helsinkiin. Elsa opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui notaariksi.
Vuonna 1926 Puolanne aloitti voimistelu- ja tanssiopinnot yksityisessä koulussa. Puolanne esiintyi ensi kerran koulun kevätnäytöksessä vuonna 1929. Samana vuonna hän aloitti voimistelunopettajan opinnot ja valmistui vuonna 1932. Opintojen ohella hän työskenteli opettajana ja ohjaajana eri puolilla ja jatkoi tehtävissä myös valmistumisensa jälkeen. Puolanne oli myös Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton joukkueen jäsen. Lisäksi hän toimi Kisakenttä-lehden avustajana. Vuonna 1933 Puolanne esitti ensimmäisen sooloesityksensä Loitsu.
Puolanne teki 1930-luvulla useita opintoretkiä Saksaan ja Itävaltaan. Hän olikin mukana tuomassa Suomeen uutta saksalaisperäistä naisvoimistelua, joka oli lähellä tanssia. Vuonna 1944 hän perusti Mirri Karpion kanssa oman tanssikoulun. Puolanne ja Karpio olivat keskeisiä vaikuttajia suomalaisessa Krisnamurti-liikkeessä.
Mira Tuominen
Mira Kristiina Tuominen (s. 1. joulukuuta 1981 Valkeakoski) on suomalainen estejuoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edustaa Forssan Salamaa. Häntä ovat valmentaneet Eija Naukkarinen, Ossi Kolehmainen, Kauko Karra ja vuodesta 2010 Jari Nurmisto. Vuoteen 2018 asti hän edusti Valkeakosken Hakaa.
Tuominen sai hopeaa alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailujen 3 000 metrin estejuoksussa 2000. Naisten 10 000 metrin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailussa hän oli kolmas 2005. Hän on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2000.
Tuominen on voittanut 3 000 metrin estejuoksun Suomen-mestaruuden 2006, saanut SM-hopeaa 2004, 2005 ja 2008 sekä pronssia 2000, 2002, 2003, 2007, 2012 ja 2016. Maratonin Suomen-mestaruuden hän voitti 2005 ja oli kolmas 2004, 2008, 2012 ja 2018. Puolimaratonin SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 2010 sekä pronssia 2005, 2009 ja 2011. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on ollut 3 000 metrillä toinen 2010 ja kolmas 2007.
Tenchu 2: Birth of the Stealth Assassins
Tenchu 2: Birth of the Stealth Assassins on Acquiren kehittämä esiosa suositulle hiiviskelypeli Tenchu: Stealth Assassinsille. Activision julkaisi pelin PlayStationille vuonna 2000.
To-Mera
To-Mera on progressiivinen metalliyhtye, joka on kotoisin Englannin Oxfordshirestä. Yhtyeen omaleimainen musiikki yhdistelee eri metallimusiikin tyylilajien elementtejä jazziin.
Historia
Erottuaan Without Face -yhtyeestä laulaja Julie Kiss halusi aloittaa uuden yhtyeen. Hän ja basisti Lee Barret perustivat yhtyeen, jonka nimeksi valittiin vanha Egyptiä tarkoittava sana To-Mera. He kutsuivat mukaan unkarilaisen Akos Pirisin soittamaan rumpuja. Kitaristi Tom Maclean löysi tiensä yhtyeeseen onnenpotkun kautta – hän tapasi Kissin Dillinger Escape Planin konsertissa ja tunnisti hänet Without Facen laulajaksi. Kiss kutsui hänet yhtyeeseen, kun kävi ilmi, että heidän musiikkimakunsa ovat samanlaiset. Tällä kokoonpanolla To-Mera nauhoitti ensimmäisen demonsa. Hieman demon nauhoittamisen jälkeen yhtyeeseen löydettiin myös kosketinsoittaja Hugo Sheppard.
Demon avulla yhtye onnistui solmimaan sopimuksen Candlelight Recordsin kanssa. Debyyttialbumi Transcendental julkaistiin lokakuussa 2006. Myöhemmin Pirisi jätti yhtyeen, ja hänen tilalleen löydettiin Paul Westwood. Albumin siivittäminä To-Mera pääsi esiintymään isojen yhtyeiden, Emperorin, Dream Theaterin ja Fates Warningin kanssa. Vuonna 2007 myös Sheppard ilmoitti lähtevänsä yhtyeen. Hänen tilalleen värvättiin Haken-yhtyeen Richard Henshall, jota kutsuttiin hänen lempinimellään Hen.
Uudella kokoonpanolla To-Mera äänitti ja julkaisi toisen studioalbuminsa Delusions helmikuussa 2008. Julkaisun jälkeen Barret, yhtyeen perustajajäsen, jätti To-Meran. Mark Harrington liittyi yhtyeeseen Barrettin jättämälle paikalle. Yhtye mainosti albumiaan Euroopankiertueella, jossa he soittivat Pain of Salvationin kanssa. Vuoden 2009 alussa To-Mera erosi Candlelight Recordsista. Yhtyeen seuraava julkaisu Earthbound-EP ilmestyi omakustanteena.
Nimrod Greenwood
Nimrod Greenwood (28. lokakuuta 1929 Uusi Etelä-Wales – 9. syyskuuta 2016 Terrey Hills, Sydney) oli australialainen soutaja ja olympiamitalisti.
Greenwood voitti kahdeksikoissa olympiapronssia Helsingissä 1952.
Greenwood kuoli 86-vuotiaana 9. syyskuuta 2016.
Aigunin sopimus
thumb|Aigunin sopimuksessa Venäjälle luovutettu alue keltaisella. Aigunin sopimus (,, Àihún Tiáoyuē) oli Venäjän keisari­kunnan ja Qing-dynastian hallitseman Kiinan vuonna 1858 tekemä sopimus, jolla Kiina luovutti Amur-joen pohjois­puolella olleen osan Mantšuriaa Venäjälle. Sopimus kumosi vuonna 1689 tehdyn Nertšinkin rauhan­sopimuksen, jonka mukaan Venäjän ja Kiinan rajana olivat Stanovoivuoret. Kiinan Venäjälle luovuttaman alueen pinta-ala oli yli 600 000 neliö­kilo­metriä.
Tausta
Venäjä oli jo 1700-luvulla pyrkinyt merivaltaan Tyynellämerellä. Sitä varten se oli perustanut laivasto­tuki­kohtia Japaninmeren rannalle lähelle Amurin suuta, rohkaissut kansalaisiaan muuttamaan sinne ja tullut vähitellen sotilaalliseksi mahtitekijäksi alueelle. Qing-dynastian hallitsema Kiina ei koskaan hallinnut pohjoisimpia rajaseutujaan tehokkaasti eikä kiinnittänyt huomiota Venäjän toimiin alueelle.
Allekirjoittaminen
Neuvottelut olivat jännittyneitä ja kestivät kuusi päivää, minkä aikana Venäjän sotajoukot jatkuvasti ampuivat tykeillä ja uhkasivat paikallista väestöä karkotuksilla. Venäjän edustaja Nikolai Muravjov ja Qing-dynastian edustaja Yishan, jotka molemmat olivat raja­seudulla toimivia sotilas­johtajia, alle­kirjoittivat sopimuksen Amurin varrella sijaitsevassa Aigunin kaupungissa 28. toukokuuta 1858.
Vaikutukset
Sopimus vahvisti Amurin suurelta osin Venäjän ja Kiinan väliseksi rajaksi. Sopimuksen mukaisesti:
Ussuri-joen itä­puoliset alueet jäivät Venäjän ja Kiinan yhteis­hallintaan.
Keisari Xianfeng katsoi voittaneensa sopimuksella aikaa ennen kuin hän saattoi "toimia venäläisiin nähden päättäväisemmin", mutta siihen ei koskaan tarjoutunut tilaisuutta. Sen sijaan venäläiset tunkeutuivat Kiinaan uudestaan marras­kuussa 1860 ja vaativat yhteis­hallinnassa olleet alueet kokonaan itselleen. Tällöin he perustivat Primorjen aluepiirin, joka sulki Kiinalta kokonaan yhteyden Japaninmereen. Vuonna 1860 Pekingin rauhansopimus vahvisti, että nämä alueet kuuluivat Venäjään.
Kulosuonmäen kaivos
Kulosuonmäen rautakaivos toimi Karkkilassa vuosina 1817–1888. Paikalla ollut rautamalmi­esiintymä löytyi 1811, ja vuonna 1817 hovioikeuden ylimääräinen kanslisti Arvid Henrik Bökman ja Fiskarsin ruukin entinen johtaja Johan Jacob Dreilick aloittivat malmin louhinnan kaivoksessa. He perustivat 1820 Högforsin ruukin, jossa malmista alettiin valmistaa takkirautaa vuonna 1823 valmistuneessa masuunissa. Ruukissa aloitettiin myös valutuotteiden kuten patojen valmistus.
Kaivoksen malmi oli suhteellisen köyhää (pitoisuus 27–30 %), ja sen titaanipitoisuus teki siitä vaikeasti sulatettavaa. Malmia louhittiin aluksi kahdesta ja 1830-luvulla jo kolmesta kuilusta, joista merkittävin oli ns. Aleksanterin kaivos. Vuonna 1824 kaivos tuotti 84 % Suomen rautamalmista (noin 349 tonnia), ja 1830-luvun alussa malmin tuotanto oli keskimäärin 265 tonnia vuodessa.
Vuonna 1836 kapteeni Joseph Bremer osti Högforsin ruukin ja Kulosuonmäen kaivoksen. Vanhat kaivannot hylättiin näihin aikoihin malmin ehtymisen vuoksi, ja louhintaa jatkettiin 1837 avatusta ns. uudesta kaivoksesta ja 1840-luvulla avatuista Läntisestä ja Uudesta läntisestä kaivoksesta. Näistä kahdesta jälkimmäisestä oli yhteys vanhaan Aleksanterin kaivokseen, jonka kautta malmi nostettiin maan pinnalle.
Vuonna 1853 perustettu Högforsin putlaus- ja valssilaitos mahdollisti myös takomiskelpoisen kankiraudan valmistamisen rautamalmista putlaamalla. Kaivoksen malmintuotanto kasvoi niin, että se oli suurimmillaan noin 850 tonnia vuodessa vuonna 1860. Näihin aikoihin kuitenkin järvimalmi ja parempilaatuinen ruotsalainen rautamalmi alkoivat syrjäyttää kotimaista vuorimalmia. Högforsin ruukki alkoi käyttää pääasiassa järvimalmia omassa raudanvalmistuksessaan, mutta myös Kulosuonmäen malmia käytettiin aina 1880-luvulle saakka. Kaivoksesta louhittiin sen toiminta-aikana vuosina 1817–1888 yhteensä 25 160 tonnia rautamalmia. Kaivoksessa työskenteli keskimäärin 15 miestä.
Nykyisin Kulosuonmäen kaivoksesta on jäljellä vain veden täyttämät noin 90 metriä syvät kaivoskuilut sekä jätekivikasat. Entinen kaivos sijaitsee Valtatie 2:n varrella noin 8 kilometriä Karkkilasta Poriin päin. Paikalla sijaitsee kaivoksen muistolaatta.
Lähteet
60.57953°N, 24.13883°W
Kantalukulajittelu
Suorituskyky
Kantalukulajittelun asymptoottinen aikavaativuus on O(d · (n + k)), missä
Aikavaativuus voidaan johtaa yksinkertaisesti siitä, että laskentalajittelua toistetaan d kertaa.
Kantalukulajittelu ei ole yksiselitteisesti parempi kuin yleiset, ajassa O(n log n) suoriutuvat algoritmit. Apuna käytetty laskentalajittelu vie muistia kantaluvun koosta riippuen, siinä missä pikalajittelu toimii vakiotilassa ja käyttää välimuistia tehokkaasti hyväkseen.
Kantalukulajittelu yleisenä periaatteena
Kantalukulajittelua voidaan ajatella yleisenä periaatteena, jossa vähiten merkitsevä tieto lajitellaan ensin. Päivämäärät voidaan lajitella ensin päivien, sitten kuukausien ja lopuksi vuosien mukaan. Nimet voidaan lajitella ensin etunimen mukaan ja lopuksi sukunimen mukaan. Jokainen kantalukulajittelun periaatteella toimiva lajittelu vaatii ehdottomasti vakaan lajittelualgoritmin ja on hyvä esimerkki vakauden avulla saavutettavasta hyödystä.
Lähteet
Sorteringsalgoritme
Konispol
Konispol on kaupunki Albanian eteläosassa Vlorën maakunnassa 400 metrin korkeudessa. Siellä asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 8 245 asukasta. Kaupunki sijaitsee kilometrin päässä Kreikan rajasta ja 191 kilometrin päässä Tiranasta. Kaupungin tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja viinirypäleiden viljely.
Lauridsen
Lauridsen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aloysius Paul D’Souza
Aloysius Paul D’Souza (s. 21. kesäkuuta 1941) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mangaloren hiippakuntaan 3. joulukuuta 1966 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Duran titulaaripiispaksi 11. tammikuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Basil Salvadore D’Souza, jota avustivat Alphonsus Mathias ja Patrick Paul D’Souza.
D’Souza sai 8. marraskuuta 1996 nimityksen Mangaloren piispaksi.
Viheltäjämesikko
Viheltäjämesikko (Meliphaga mimikae) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Viheltäjämesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleisestä runsaslukuiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
WTA Madrid Open (tennis)
Madrid Open oli WTA-kiertueen tennisturnaus, joka järjestettiin vuodesta 1996 vuoteen 2003. Se järjestettiin Madridissa, Espanjassa.
Hortonomien Yhdistys
Hortonomien Yhdistys ry on perustettu vuonna 1925. Yhdistys on puutarhaopistoista ja alan ammattikorkeakouluista valmistuneiden hortonomien aatteellinen yhdistys. Sen tarkoituksena on edistää jäseniensä ammatillisia tietoja ja taitoja järjestämällä kursseja, kustantamalla julkaisuja ja lehteä. Yhdistys valvoo kannanotoin koulutuksen, työolojen ja palkkauksen kehittymistä. Hortonomien Yhdistykseen voi liittyä hortonomiksi opistosta tai ammattikorkeakoulusta valmistunut hortonomi tai ammattikorkeakoulussa opiskeleva tuleva hortonomi.
Jarno Paalasmaa
thumb|Jarno Paalasmaa pitämässä puhetta lapsen ihmisnäkemyksestä. Jarno Paalasmaa (s. 1972) on kasvatusvaikuttaja, tietokirjailija ja rehtori.
Hortonomien Yhdistys
Historia
Perustettaessa vuonna 1925 yhdistys sai nimekseen Suomen Puutarhateknikkojen Seura ry. Vuonna 1956 oli nimenmuutoksen aika. Hortonomi-nimi otettiin käyttöön opistotason tutkinnon suorittaneista ja puutarhateknikko-nimi jäi toisen asteen tutkinnon suorittaneiden käyttöön. Yhdistyksen nimeksi tuli siis Hortonomien Yhdistys ry. Hortonomien Yhdistys ry. on yksi Suomen vanhimpia puutarha-alan ammattilaisten muodostamia yhdistyksiä.
Jarno Paalasmaa
Hän on toiminut Steiner­kasvatuksen liiton (2009–2012) ja sen edeltäjän Steinerpedagogiikan seuran (2007–2009) puheenjohtajana. Hän on työskennellyt myös Opetushallituksen opetussuunnitelman perusteita laativan työryhmän jäsenenä sekä Karvin arviointiryhmän jäsenenä. Paalasmaa on toiminut pitkään steinerkoulun opettajana sekä luokanopettajan että historian opettajan tehtävissä. Hän toimii Vantaan seudun steinerkoulussa rehtorina. Lisäksi hän toimii aikuiskouluttajana muun muassa Snellman-korkeakoulussa. Paalasmaa kirjoitti Opettaja-lehteen säännöllisesti kirja-arvosteluita vuodesta 1997 vuoteen 2015.
Hortonomien Yhdistys
Yhdistyksen toiminta
Hortonomien Yhdistys valitsee vuosittain ansioituneen hortonomin Vuoden Hortonomiksi. Yhdistys hallinnoi myös stipendirahastoa, josta myönnetään vuosittain stipendejä yhdistyksen jäsenten ammatilliseen kehittämiseen, kuten kurssien tai opintomatkojen suorittamiseen. Lisäksi yhdistys osallistuu julkiseen keskusteluun hortonomia koskettavista asioista ja antaa kannanottoja esimerkiksi alan koulutusta, palkkausta tai työoloja koskeviin asioihin.
Jarno Paalasmaa
Hän toimittaa myös Steinerkasvatus-lehteä. Paalasmaa käsittelee useissa kirjoituksissaan ajankohtaisia kouluelämän kysymyksiä, tunnekasvatusta, ihmiskäsitystä, sivistystä ja arvoja.
Hortonomien Yhdistys
Yhdistyksen toiminta
Hortonomien Yhdistys järjestää kurssitoimintaa jäsenilleen, tukee jäsentensä verkostoitumista Hortoklubeissa sekä julkaisee Hortonomi-lehteä, joka ilmestyy 2 kertaa vuodessa. Yhdistyksen toiminnasta vastaa johtokunta, johon kuuluu puheenjohtaja ja kahdeksan jäsentä.
Jarno Paalasmaa
Paalasmaa on kasvatustieteen maisteri ja väitöskirjatutkija Tampereen yliopistossa. Hänellä on sekä historian aineopettajan, peruskoulun luokanopettajan että steinerkoulun luokanopettajan koulutus.
Maailman parhaat kasvatusajatukset -kirjassa Paalasmaa tuo esiin humanistisen kasvatusajattelun ydintä kasvatuksen historiaan ja filosofiaan perustuen. Yle Areenaan tehdyssä Podcast-sarjassa Kasvatusviisautta kiireisille hän soveltaa kasvatuksen klassikkojen oivalluksia myös kotikasvatuksen käytäntöihin. Vuonna 2021 häneltä ilmestyi saman podcastin nimeä kantava teos.
Palaiópoli (Kythera)
Palaiópoli (myös Paleópoli(s)) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 14 (vuonna 2011).
Palaiópoli on osa Mitátan kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran kaakkoisrannikolla.
Historia
Palaiópolin ympäristöstä on tehty neljännelle vuosituhannelle eaa. ajoitettuja arkeologisia löytöjä. Minolaiset saapuivat Kytheralle Kolmannen vuosituhannen eaa. lopulla. He perustivat Palaiópolin alueelle merikaupankäyntikeskuksen. Arkeologisten kaivausten perusteella Palaiópolin alue oli asutettuna ja toimi satamana 500-luvulle saakka.
Antiikin aikana satamapaikka tunnettiin nimellä Skandia. Se oli nykyisen Palaiókastron paikalla sijainneen saaren antiikin aikaisen pääkaupungin Kytheran pääsatama. Satama tuhoutui vuonna 375 eaa. maanjäristyksessä. Merirosvot tuhosivat Skandian linnoituksineen ja satamineen 600-luvulla.
Palaiókastro sijaitsee kukkulalla Palaiópolin läheisyydessä. Kukkula toimi antiikin Kytheran kaupungin akropoliina eli linnavuorena. Siellä on säilynyt nykyaikaan saakka kaupungin muurien ja rakennusten raunioita. Palaiókastrossa suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa on paljastunut muun muassa jumalatar Afroditelle omistetun temppelin oletettu paikka sekä erilaisia pronssiesineitä ja suitsukkeiden polttoastioita.
Erakkomesikko
Erakkomesikko (Meliphaga montana) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Erakkomesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Patrick Paul D’Souza
D’Souza jäi eläkkeelle 24. helmikuuta 2007.
Naisten Liiga -kausi 2012
Naisten Liiga on korkein naisten jalkapallon sarjataso Suomessa. Kaudella 2012 sarja pelattiin 10 joukkueen kolminkertaisena sarjana. PK-35 Vantaa voitti seuran historian kolmannen mestaruutensa. Viimeiseksi sijoittunut Tampereen Ilves putosi suoraan Ykköseen.
Hallitsevana mestarina kauteen lähti PK-35 Vantaa ja sarjanousijana Oulu Nice Soccer. Edelliskautena sarjassa pelannut Kuopion MimmiFutis luopui sarjapaikasta ja sarjapaikka siirrettiin toiselle kuopiolaisseuralle Pallokissoille.
Alejo Zavala Castro
Alejo Zavala Castro (s. 31. joulukuuta 1941) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Morelian arkkihiippakuntaan 17. joulukuuta 1966 ja nimitettiin Tlapan piispaksi 4. tammikuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Rafael Bello Ruiz ja Efrén Ramos Salazar.
Zavala Castro sai 19. marraskuuta 2005 nimityksen Chilpancingo-Chilapan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 14. helmikuuta 2006.
Äänis
Äänis on harvinainen suomalainen etunimi. Sillä oli oma nimipäivä 2. lokakuuta vuosina 1929–1949. Se on ollut suomalaisen almanakan kaikkien aikojen ainoa Ä-alkuinen nimi. Se viittaa Itä-Karjalassa sijaitsevaan Äänisjärveen ja kuuluu suursuomalaisiin nimiin.
Pääosa Ääniksistä on saanut nimensä 1940-luvulla. Jatkosodan aikana Äänis-nimen antamista perusteltiin joskus sillä, että lapsi oli kastettu rintamalta tuodulla Äänisen vedellä. Kustaa Vilkunan Etunimet-kirjassa Äänis on merkitty naisennimeksi, vaikka sen on saanut ainakin 50 miestä ja alle 30 naista.
Tunnettuja Ääniksiä
Jyrki Äänis Kaleva Vesikansa, toimittaja ja tietokirjailija
Sähkökvartetti
Sähkökvartetti oli M. A. Nummisen elektronisen musiikin hanke 1960-luvun lopussa. Sähkökvartetti on sekä yhtyeen nimi että Kullervo Auran Nummiselle rakentama syntetisaattori. Kyse on kollektiivisoittimesta, jonka soittamiseen tarvitaan neljä muusikkoa. Soittimen ensimmäinen yksikkö oli Melodiakone, jonka Aura sai valmiiksi Dipolin Taidetapahtumaan, jossa laite esiteltiin maaliskuussa 1968. Aura ei saanut soitinkokonaisuutta täysin valmiiksi ja sen viimeistelystä vastasi Erkki Kurenniemi. Sähkökvartetissa soittivat laulaja Nummisen lisäksi Arto Koskinen, Tommi Parko ja Peter Widén. Yhtye esitti vain yhtä kappaletta, "Kaukana väijyy ystäviä", ja esitys saattoi olla konsertin mittainen. Bulgarian kommunistisilla nuorisofestivaalilla Nummisen ja Sähkökvartetin esitys karkotti paikalta suuren osan tuhatpäisestä yleisöstä ja he saivat porttikiellon festivaalille.
Sähkökvartetti-laite on syntetisaattorikokonaisuus, jossa potentiometrin ohjaama ”sähköinen viulu” yhdistyy sähkörumpuihin ja elektronisia melodioita tuottavaan osaan. Sähkökvartetin ainoa levytetty versio "Kaukana väijyy ystäviä" -kappaleesta on konserttiesitys, joka julkaistiin Nummisen Taisteluni-albumilla vuonna 1970.
Heinrich Lübke
Karl Heinrich Lübke (14. lokakuuta 1894 – 6. huhtikuuta 1972) oli saksalainen kristillisdemokraattinen poliitikko. Hän oli Saksan liittotasavallan liittopresidentti 1959–1969. Vuonna 1932 Lübke valittiin Preussin parlamenttiin.
Uransa alussa Lübke toimi maatalousjärjestöissä. Hänet valittiin Preussin maapäivien jäseneksi katolisen keskustapuolueen edustajana. Hitlerin valtakaudella hän oli ensin vangittuna korruptiosta syytettynä 20 kuukauden ajan ja toimi sitten varajohtajana berliiniläisessä insinööritoimistossa sodan loppuun saakka, muun muassa rakennusmestarina Peenemünden tutkimuskeskuksessa jossa kehitettiin natsi-Saksan rakettiaseita. Rakennustyömaalla Lübken komennossa työskenteli satoja keskitysleirivankeja, vuodelta 1942 on säilynyt viesti jossa Lübke toivoo saavansa alaisuuteensa 500 hollantilaista pakkotyöläistä. Lübke rakennutti vankityövoimalla myös parakkeja Buchenwaldin keskitysleirille, osa Lübken työmailla kuolleista vangeista ilmeisesti teloitettiin. Sodan jälkeen Lübke palasi politiikkaan kristillisdemokraattina. Hänestä tuli vuonna 1947 Nordrhein-Westfalenin ja vuonna 1953 liittovaltion maatalousministeri. Liittopäivien jäsenenä hän oli vuodesta 1949. Lübke sai 1950-luvulla arvostusta Saksan liittotasavallan maatalouden ja elintarviketuotannon uudelleenorganisoijana.
Vuonna 1959 hänet valittiin liittopresidentiksi; hänen vastaehdokkaanaan oli sosialidemokraattien professori Carlo Schmid.
Eino Virtanen (muusikko)
pienoiskuva|Eino Virtanen vuonna 1965. Eino Johannes Virtanen (10. joulukuuta 1925 Helsinki – 26. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen laulaja, säveltäjä, kapellimestari, sovittaja ja trumpetisti. Hän teki paljon duolevytyksiä Brita Koivusen kanssa. Virtanen myös antoi äänensä Pikkuoraville "Saukki ja Oravat" -levytyksissä ja esiintyi muutamassa elokuvassa omana itsenään.
Musiikkiopintojen lisäksi Eino Virtanen opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän teki musiikki- ja muitakin ohjelmia Yleisradiolle niin televisioon kuin radion musiikkiosastolle, ja hän oli Radion tanssiorkesterin jäsen. Hän kirjoitti musiikista Rytmi-lehteen ja opetti musiikinteoriaa Oulunkylän Pop & Jazz -opistossa.
Rexall Place
Rexall Place on urheiluareena, joka sijaitsee Edmontonissa Albertassa. Se oli kotihalli NHL-liigassa pelaavalle Edmonton Oilersille vuosina 1974–2016. Rexall Placessa pelasivat myös WHL-liigan Edmonton Oil Kings ja NLL-liigan Edmonton Rush. Areena toimi Oilersin kotihallina jo WHA:n aikana 1970-luvulla. Rexall Place suljettiin vuonna 2018, ja rakennuksen purkaminen näyttää todennäköiseltä.
Piotr Stokowiec
Piotr Stokowiec (s. 25. toukokuuta 1972) on puolalainen jalkapallovalmentaja.
Ura
Stokowiecilla ei ole takanaan omaa pelaajauraa, vaan hän aloitti valmentajana 34-vuotiaana Wigry Suwałkissa vuonna 2006. Hän valmensi seuraa yhden kauden ja palasi valmennustehtäviin jälleen kesällä 2010 Polonia Varsovan apuvalmentajana. Poloniassa Stokowiec toimi José Mari Bakeron, Theo Bosin ja Paweł Janasin apuvalmentajana. Maaliskuussa 2011 hän toimi yhdessä ottelussa seuran päävalmentajana. Jacek Zielińskin noustua seuran päävalmentajaksi, Stokowiec jatkoi pelaajatarkkailijana. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Polonian II-joukkueen päävalmentajaksi.
Heinäkuussa 2012 Stokowiecista tuli Polonian edustusjoukkueen päävalmentaja. Hän luotsasi seuran Ekstraklasassa kuudenneksi, mutta seura putosi konkurssin vuoksi liigasta. Stokowiec jätti seuran ja siirtyi Jagiellonia Białystokin päävalmentajaksi. Hän sai potkut huhtikuun alussa 2014.
Toukokuussa 2014 Stokowiecin ura jatkui Zagłębie Lubinin päävalmentajana. Stokwiec luotsasi Lubinin kaudella 2014/15 Puolan I ligan voittoon ja joukkue nousi takaisin pääsarjaan. Kaudella 2015/16 joukkue sijoittui liigassa kolmanneksi. Menestyksekkään paluukauden jälkeen tulokset heikentyivät ja lopulta Stokowiec sai potkut seurasta marraskuussa 2017.
Maaliskuussa 2018 Stokowiecista tuli Lechia Gdańskin päävalmentaja. Hän luotsasi joukkueen Puolan cupin mestaruuteen 2019. Stokowiec jätti Gdánskin elokuussa 2021.
Joulukuussa 2021 hän palasi 2,5-vuotisella sopimuksella Zagłębie Lubinin päävalmentajaksi. Viisi perättäistä liigatappiota ja putoaminen cupista johtivat Stokowiecin potkuihin marraskuussa 2022.
Iberiankeisarikotka
thumb|Iberiankeisarikotka vankeudessa. pienoiskuva|Iberiankeisarikotkan muna. Iberiankeisarikotka (Aquila adalberti) on hyvin harvinainen haukkalaji. Se muistuttaa paljon keisarikotkaa, joka tosin on hieman suurempi. Aiemmin nämä onkin luettu alalajeiksi. Iberiankeisarikotkaa tavataan Espanjan lounaisosissa ja Portugalissa, mutta yksittäisinä pareina se pesii mahdollisesti myös Marokossa.
Tuntomerkit
Iberiankeisarikotka on 72–85 cm pitkä ja sen siipiväli on 180–210 cm. Se painaa 2 500–3 500 grammaa. Laji muistuttaa ulkonäöltään paljon keisarikotkaa. Vanhalla linnulla siiven etureuna on kuitenkin valkoinen sekä siiven ylä- että alapuolella. Iberiankeisarikotkan valkoiset hartialaikut ovat yleensä suuremmat kuin keisarikotkalla sijaiten edempänä, jolloin ne usein yhdistyvät valkeaan siiven etureunaan. Lisäksi iberiankeisarikotkan siipisulat ovat tummemmat eivätkä niin selvästi poikkijuovaiset, ja pyrstön tyvi vaaleammanharmaa ja juovaton. Nuori iberiankeisarikotka on nuorta keisarikotkaa punaruskeampi eikä sen puvussa ole viirutusta, vaan korkeintaan hyvin heikkoa kuviointia.
Levinneisyys
Iberiankeisarikotkaa tavataan Keski- ja Lounais-Espanjassa sekä Portugalin itäosissa. Marokosta se on hävinnyt. Marokosta on kuitenkin pesimähavainto vuodelta 1995, joten maassa voi olla yhä joitain pesiviä pareja. 1800-luvulla laji pesi myös Algeriassa, mutta sittemmin se on sieltä hävinnyt. Lajin pesimäkanta on nykyään noin 200 paria. Yksilömääräksi arvioidaan 450–600 yksilöä, joista 300–400 on täysikasvuisia.
Elinympäristö
Iberiankeisarikotkaa tavataan pääasiassa nahkealehtisen kasvillisuusvyöhykkeen metsissä, mutta myös marskimailla. Riittävä saaliseläinten määrä on tärkeä vaatimus elinympäristölle.
Vanhat iberiankeisarikotkat ovat paikkalintuja, mutta nuoret yksilöt vaeltavat itenäistymisensä jälkeen.
Ravinto
Iberiankeisarikotkan tärkeintä ravintoa ovat jänikset. Se syö myös raatoja, kyyhkyjä ja muita lintuja sekä matelijoita.
Kaarinan Reipas
Kaarinan Reipas ry (KaaRe) on kaarinalainen urheiluseura, jonka pääurheilumuoto on kautta aikojen ollut jalkapallo. Seura on perustettu 17. lokakuuta 1958 Kaarinassa, Kauselassa. Seuran tarkoituksena on edistää ja kohottaa liikuntakasvatusta toiminta-alueellaan Kaarinassa.
KaaRen edustusjoukkue pelaa kaudella 2014 Nelosessa.
Seura on Suomen Palloliiton (SPL) jäsen.
Timothy Ferriss
Timothy Ferriss on yhdysvaltalainen kirjailija, yrittäjä, bisnesenkeli ja julkinen esiintyjä. Häneltä on julkaistu teokset 4 tunnin työviikko (alkuteos The 4-Hour Workweek), 4 tunnin keho (alkuteos The 4-Hour Body) sekä The 4-Hour Chef.
Henri Filhol
Henri Filholin isä oli Toulousen museon konservaattori Édouard Filhol. 1873 Filhol väitteli lääketieteen tohtoriksi, väitöksen nimi oli De la sensibilité récurrente dans la main. Hän toimi lääkärinä ja luonnontieteilijänä ranskalaisten tutkimusmatkalla Uuden-Seelannin Campbell Islandille vuonna 1874. Retkikunnan tarkoituksena oli havainnoida Venuksen ylikulkua ja tehdä luonnontieteellisiä tutkimuksia. Saaren korkein huippu nimettiin hänen kunniakseen Filhol Peakiksi. Vuonna 1897 hänet valittiin Ranskan tiedeakatemiaan. Vuosina 1894–1902 Filhol toimi Pariisin Muséum national d'Histoire naturellen vertailevan eläinanatomian luennoitsijana.
Filhol nimesi linnuista sepelmerimetson 1874.
Tammimesikko
Levinneisyys
Tammimesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen korkeissa korkeuksissa ja harvinaisempi matalammalla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Unelmana Mestis
Unelmana Mestis on URHOtv:n tuottama suomalainen tosi-tv -sarja, joka seuraa Suomi-sarjassa pelaavan jääkiekkojoukkue HCK:n taivalta kohti unelmaa, nousua Mestikseen. Kymmenen viikon ajan ohjelma esittelee joukkueen, sen pelaajien ja valmentaja Sami Rannan, sekä myyntipäällikkö Jussi Haapasaaren arkea seuran pyörittämisessä. Sarja nähtiin URHOtv:llä talven 2012 aikana sunnuntaisin kello 20:00.
Carl Lovsted
Carl Martin Lovsted nuorempi (4. huhtikuuta 1930 Manila, Filippiinit – 8. marraskuuta 2013 Bellevue, Washington ) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä, jossa hän oli mukana saavuttamassa pronssia perämiehellisessä nelikossa.
Hans Backe
Hans Backe (s. 14. helmikuuta 1952 Luulaja) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän on tehnyt pitkän uran kansainvälisessä jalkapallossa sekä tullut tunnetuksi TV4:n jalkapalloasiantuntijana.
Ura
Backen peliura jäi varsin vaatimattomaksi. Parhaimmillaan hän pelasi IF Brommapojkarnassa vuosina 1977–1978 32 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia.
Valmentajana Backe on kuitenkin tunnettu paitsi Ruotsissa myös ympäri maailmaa. Hän aloitti uransa Djurgårdens IF:n päävalmentajana 1982. Läpimurtonsa hän teki Österin päävalmentajana luotsaten seuran takaisin Allsvenskaniin kauden 1990 päätteeksi. Kaudella 1992 Öster oli lähellä mestaruutta, mutta lopulta AIK vei kirkkaimman pokaalin dramaattisten vaiheiden jälkeen Österin hävittyä päätösottelussa kiistanalaisen tuomariratkaisun jälkeen.
Kaudella 2000–2001 Backe valmensi itävaltalaista SV Austria Salzburgia palaten jälleen takaisin Tanskaan. Syyskuussa 2001 Backe siirtyi tuoreen Tanskan mestarin, FC Kööpenhaminan päävalmentajaksi. Debyyttikaudella mestaruus karkasi suureksi pettymykseksi paikallisvastustaja Brøndby IF:lle, mutta seuraavina vuosina FCK dominoi Tanskan jalkapalloa voittaen mestaruuden 2003 ja 2004. Backe jätti seuran lopulta joulukuussa 2005 ja hänestä tuli seuraa pisimpään valmentanut päävalmentaja.
Huhtikuussa 2006 Backe siirtyi kreikkalaisen Panathinaikosin peräsimeen, mutta sai potkut jo syyskuussa. Kaudella 2007–2008 hän toimi Sven-Göran Erikssonin apuvalmentajana Manchester Cityssä. Yhteistyö Svenniksen kanssa jatkui City-potkujen jälkeen Meksikon maajoukkueessa, josta hän sai Erikssonin ja Tord Gripin lailla potkut helmikuussa 2009.
Syksyllä 2009 Backe oli median spekulaatioissa vahvasti tyrkyllä Ruotsin maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi. 27. lokakuuta spekulaatiot kuitenkin saivat päätöksensä, kun Backe allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Englannin kakkosliigassa pelaavan Notts Countyn päävalmentajan tehtävistä. Sven-Göran Eriksson toimii seuran teknisenä johtajana ja Tord Grip erityisneuvonantajana. Backen ura Notts Countyssa jäi kuitenkin vain yhdeksän ottelun mittaiseksi, sillä hän erosi tehtävistään joulukuun puolivälissä. Taustalla olivat seuran omistussuhteiden epäselvyydet.
Tammikuun alussa 2010 Backe siirtyi MLS-liigassa pelaavan Red Bull New Yorkin päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Red Bull voitti kaudella 2010 MLS:n Eastern Conferencen mestaruuden, mutta putosi valtakunnallisesta mestaruustaistelusta puolivälierissä. Kaudella 2011 tie katkesi myös mestaruuspuolivälieriin. Kaudella 2012 Red Bull oli konferenssissaan kolmas. Tulos ei tyydyttänyt seurajohtoa ja marraskuussa 2012 kerrottiin, ettei Backen sopimusta seuran kanssa jatketa. Elokuussa 2015 Suomen jalkapalloliitto tiedotti Backen aloittavan Suomen jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana tammikuussa 2016. Palloliitto erotti Backen päävalmentajan tehtävästä joulukuussa 2016.
Ingo von Bredow
Ingo von Bredow (12. joulukuuta 1939 Schleswig – 4. marraskuuta 2015) oli saksalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Von Bredow voitti Flying Dutchman -veneluokan olympiapronssia Roomassa 1960 parinaan Rolf Mulka. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 pari sijoittui kuudenneksi.
Von Bredow kuoli 75-vuotiaana 4. marraskuuta 2015.
Leijonhufvud
Leijonhufvud on ruotsalainen aatelissuku, myöhemmin Lewenhaupt, johon kuuluu muun muassa seuraavia henkilöitä:
Pensasmesikko
Pensasmesikko (Meliphaga albonotata) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pensasmesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan harvinainen, vaikkakin paikallisesti melko yleinen. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pablo Cedano Cedano
pienoiskuva|Pablo Cedano Cedano vuonna 2018.Pablo Cedano Cedano (25. tammikuuta 1936 – 19. marraskuuta 2018 ) oli dominikaanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. heinäkuuta 1967 ja nimitettiin Santo Domingon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Vitan titulaaripiispaksi 31. toukokuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nicolás de Jesús López Rodríguez, jota avustivat Juan Félix Pepén y Soliman ja François Robert Bacqué.
Lapuan urheilutalo
Lapuan urheilutalo on Lapuan kaupungin omistama liikuntapaikka ja monitoimitalo. Se sijaitsee Lapuan keskustassa, koulujen, keskusurheilukentän sekä pesäpallostadionin välittömässä läheisyydessä. Urheilutalo toimii jäähallin ja paikallisen Virkistysuimala Sateenkaaren yhteydessä. Salin pinta-ala on suurimmillaan 990 m2, ja tila on jaettavissa kolmeen osaan. Katsomoihin mahtuu enimmintään 800 henkeä. Mikäli näyttämöosa on laskettu alas, saliin voidaan sijoittaa tuoleja noin 1 000 hengelle.
Urheilutalossa voidaan järjestää paitsi urheilutapahtumia, myös kokouksia, konsertteja, puhetilaisuuksia, messuja sekä näyttelyitä. Urheilulajeista muun muassa lentopallo, koripallo, salibandy, futsal, sulkapallo, squash ja pöytätennis ovat mahdollisia. Rakennuksessa on myös kuntosali ja painisali. Urheiluseuroista salia käyttäjiin kuuluvat esimerkiksi Korisliigassa pelaava Kobrat (jolloin salia kutsutaan Kobra-areenaksi) sekä Futsal Ykkösen joukkue Lapuan Ponnistus.
Täytyy tuntuu
Täytyy tuntuu on suomalaisen rap-yhtye Fintelligensin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 15. kesäkuuta 2011 Rähinä Records -levy-yhtiön kautta. Albumi valittiin julkaisunsa aikaan YleX:n viikon albumiksi, ja se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 7.
Matkijamesikko
Matkijamesikko (Meliphaga analoga) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Matkijamesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Frank Ross
Francis Joseph Ross, Jr. (12. elokuuta 1904 Boston, Massachusetts – 18. helmikuuta 1990 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän valmistui Princetonin yliopistosta ja aloitti elokuvauransa näyttelijänä 1929. Myöhemmin hän siirtyi Hal Roachin palvelukseen tuottajaksi ja toimi muun muassa apulaistuottajana elokuvassa Hiiriä ja ihmisiä (1939). Ross sai yhdessä Mervyn LeRoyn kanssa Oscar-kunniapalkinnon lyhytelokuvasta The House I Live In vuonna 1945. Muihin Rossin tuottamiin elokuviin kuuluvat muun muassa Liekki ja nuoli (Flame and the Arrow (1950), Näin hänen kuolevan (The Robe, 1953) ja Gladiaattorit (Demetrius and the Gladiators, 1954). Rossin ensimmäinen avioliitto oli näyttelijä Jean Arthurin kanssa. Toinen aviopuoliso oli näyttelijä Joan Caulfield.
Paul Patterson
Paul Patterson (s. 1947) on brittiläinen säveltäjä. Hän alkoi opiskella Royal Academy of Musicissa vuonna 1964 aluksi pasuunansoittoa ja sitten säveltämistä. Hän on myöhemmin itse toiminut muun muassa Royal Academy of Musicin sävellyksen Manson-professorina. Patterson on säveltänyt lukuisia suurimuotoisia kuoroteoksia, joihin lukeutuvat Mass of the Sea (1983), Stabat Mater (1986), Te Deum (1988), Magnificat (1993), Hell's Angels (1998) ja Millennium Mass (2000). Hänen muuta tuotantoaan edustaa muun muassa viulukonsertto (1992).
Patterson on National Youth Orchestra of Great Britainin kotisäveltäjä. Hänelle on myönnetty Puolan kulttuuriministeriön kunniamitali (1987) ja Leslie Boosey -palkinto (1996).
Most-Híd
Most-Híd (sanat tarkoittavat siltaa slovakiksi ja unkariksi) on Slovakian unkarilaisvähemmistön ja slovakkien välien parantamista ajava puolue.
Puolueen perustivat vuonna 2009 Unkarilainen koalitio -puolueesta eronneet, jotka arvostelivat puolueen linjaa liiallisen nationalistiseksi. Vuoden 2010 vaaleissa puolue sai 14 paikkaa Slovakian parlamentissa, ja Unkarilainen koalitio menetti kaikki paikkansa jäätyään äänikynnyksen alle.
Puolueen ensimmäinen johtaja on Béla Bugár, joka oli myös Unkarilainen koalitio -puolueen johdossa kymmenen vuotta. Varapuhemies Rudolf Chmel on etninen slovakki.
Silvia Modig
Anna Silvia Modig (s. 8. heinäkuuta 1976 Helsinki) on suomenruotsalainen poliitikko ja radio- ja televisiotoimittaja.
Modig on ollut kansanedustaja vuosina 2011–2019, Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2019 ja Helsingin kaupunginvaltuutettu vuodesta 2008 alkaen. Hän edustaa vasemmistoliittoa.
Lisäksi hän on toiminut useita vuosia Oranssi ry:n omistaman Oranssi Asunnot Oy:n hallituksen puheenjohtajana.
Silvia Modig nousi julkisuuteen 1990-luvulla television lasten- ja nuortenohjelmien kautta. Hän juonsi muun muassa Yleisradion nuorten makasiiniohjelma Tiikeriä.
Helsingin kaupunginvaltuustossa
Silvia Modig valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran vuoden 2008 kunnallisvaaleissa. Hän oli ehdolla vasemmistoliiton sitoutumattomana ehdokkaana ja sai 895 ääntä. Hän uusi paikkansa kaupunginvaltuustossa vuoden 2012 kuntavaaleissa 2 003 äänellä. Vuoden 2017 vaaleissa Modig valittiin kolmannelle kaudelleen 2 300 äänellä.
Eduskunnassa
Kansanedustajaksi Silvia Modig valittiin vasemmistoliiton listalta vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Samana vuonna hän liittyi vasemmistoliiton jäseneksi.
Vuoden 2015 vaaleissa hänet valittiin toiselle kaudelle.
Vuodesta 2015 alkaen Modig on toiminut ympäristövaliokunnan varapuheenjohtajana. Aiemmin hän on ollut muun muassa sivistysvaliokunnan, Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan sekä Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Vuosina 2011–2015 Modig oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmän 1. varapuheenjohtaja.
Modig oli yksi kolmesta vasemmistoliiton kansanedustajasta, joka allekirjoittivat lakialoitteen työvoiman saatavuusharkinnasta luopumisesta.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Modig sai 5 676 ääntä ja jäi varasijalle.
Euroopan parlamentin vaalit 2019
Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Modig valittiin ensimmäiselle kaudelleen 51 844 äänellä.
Toimittajana
Lapsuutensa Silvia Modig asui Itä-Helsingissä. Hänen uransa televisiossa alkoi 18-vuotiaana Helsingin kaupungin Sinisessä Verstaassa, jonka jälkeen Modig teki töitä Yleisradion lasten- ja nuortenohjelmissa. Sittemmin hän on juontanut ja toimittanut viihde- ja asiaohjelmia televisiossa ja radiossa.