cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaarjoki
Vaarjoki on peltojen ympäröimä pieni joki Naantalin kaupungin ja Maskun kunnan rajalla. Se laskee Saaristomereen Luikkionlahden kohdalla. Itse Vaarjoki on 2,5 kilometriä pitkä, mutta yläjuoksulla se muodostuu kahdesta haarasta. Naantaliin suuntautuva haara on nimeltään Orjanoja ja myöhemmin Murikonoja, mutta Maskuun suuntautuvalla haaralla ei ole nimeä. Vaarjoki muodostaa Vaarjoen valuma-alueen, joka on 3. jakovaiheen vesistöalue. Valuma-alueen suuruus on 16,03 km² ja vesistöalueen tunnus 82.051. thumb|left|250px|Venekatos Vaarjoessa Maskun puolella. Vaarjoen laakso on yksi kolmesta Maskun keskeisistä avoimista maisemakokonaisuuksista. Fortumin Härkäsuon läjitysalueen sekä entisen Isosuon kaatopaikan luontaiset valumavedet ohjataan Orjanojaan josta ne edelleen kulkeutuvat Vaarjokeen. Joen alajuoksua on ehdotettu melontakäyttöön ja rakennettavaksi sinne laituri ja levähdyspaikkoja.
Eliölajisto
Vaarjoessa kutee runsaasti lahnoja ja sen kasvillisuus sekä linnusto selvitettiin vuonna 2008. Joessa on runsas vesikasvisto, muun muassa lummetta ja ulpukkaa. Joen kavetessa ojaksi alkaa niittykasvillisuus, pensaikot, sekä runsas kurjenmiekkakasvusto.
Joen alajuoksulla on tiheä ruovikko ja se jatkuu myös joen reunoilla kapeampana ylös mentäessä. Aikoinaan joki on perattu ja sen rantavalilla alajuoksulla kasvaa vankka koivu- ja rantalepikkokuja.
Aiheesta muualla
60.49725°N, 22.01031°W
Kertamuovi
thumb|Kuvassa oikealla [[Verkkosidos|verkkosidoksilla muodostetun kertamuovimolekyylin rakenne.]] Kertamuovi on muovia, jota voi muovata vain yhden kerran, sillä uudelleen muovattaessa sen kemiallinen rakenne hajoaa. Kertamuovista valmistettu tuote koostuu yhdestä kolmiulotteisesta jättimolekyylistä.
Kertamuovit ovat lujempia kuin uudelleen muovattavat kestomuovit, ja ne myös kestävät kuumentamista paremmin.
Kertamuoveja ovat esimerkiksi bakeliitti, polyuretaani ja tyydyttymätön polyesteri.
Leevi Madetoja
Leevi Antti Madetoja [] (17. helmikuuta 1887 Oulu – 6. lokakuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari, kirjoittaja ja opettaja.
Suomessa Madetoja on klassisen musiikin suuria säveltäjänimiä. Hänellä on keskeinen asema Jean Sibeliuksen jälkeisessä suomalaisessa musiikissa sukupolvensa ehkä hienoimpana myöhäisromantikkona. Madetojan musiikille on leimallista tietty kahtalaisuus. Yhtäältä siinä on selvä suomalaiskansallinen sävy, jollaiseksi koetaan hänen musiikkinsa usein melankolinen pohjavire. Toisaalta siinä on ranskalaiseksi miellettyä hienostuneisuutta ja jopa eleganssia.
Jean Sibelius ilmeisesti arvosti Madetojaa eniten itsensä jälkeen tulleista suomalaisista myöhäisromantikoista. Hän kuului Sibeliuksen harvoihin yksityisiin sävellysoppilaisiin. Madetojalla oli myös koulukuntaa luova vaikutus. Ruotsalainen musiikkihistorioitsija Bo Wallner on puhunut monista 1930-luvulla debytoineista suomalaisista säveltäjistä jälkimadetojalaisuuden edustajina.
Elämä
Madetoja syntyi Oulussa köyhään kotiin, eikä merimiesisä ehtinyt nähdä poikaansa ennen menehtymistään Amerikassa. Isän kuoleman jälkeen vastuu perheestä jäi kokonaan äidille, mutta siitä huolimatta hän pystyi kauppa-apulaisen palkallaan kouluttamaan Leevin ja tätä kaksi vuotta vanhemman isoveljen. Madetoja muisteli myöhemmin, että lämmin ateria syötiin kotona vain sunnuntaisin, jolloin äidin ei tarvinnut olla työssä. Lapsuuskodin syvää uskonnollisuutta kuvaa, että Leevi sai nimensä Lapin profeetaksi kutsutun Lars Levi Laestadiuksen mukaan.
Madetoja kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalais-klassillisesta lyseosta 1906. Koulussa ollessaan hän lauloi koulun kuorossa, johti toverikunnan kuoroa ja opiskeli itsenäisesti viulun- ja pianonsoittoa, joskin hänen pääsoittimenaan oli kantele. Hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa (nyk. Sibelius-Akatemia) ja Yliopistossa vuosina 1906–1910 Armas Järnefeltin, Erik Furuhjelmin sekä Jean Sibeliuksen johdolla. Madetoja suoritti lisäksi opintoja Pariisissa ja Wienissä.
Vaikka Madetoja lähti Oulusta heti kirjoitettuaan ylioppilaaksi vuonna 1906, hänellä oli kuitenkin vahvasti pohjalainen identiteetti, ja tätä kuvastaa myös säveltäjän pääteoksiin luettava ooppera Pohjalaisia (1923).
Madetoja toimi kapellimestarina Viipurissa sekä yhdessä Toivo Kuulan kanssa Kotimaisen Orkesterin apulaiskapellimestarina. Hän oli myös Helsingin Sanomien musiikkiarvostelija, Helsingin yliopiston musiikinopettaja ja Teoston puheenjohtaja.
Madetoja asui puolisonsa kanssa muun muassa Etu-Töölössä, Lallukan taiteilijakodissa (Helsinki, Apollonkatu 13). Talo on rakennettu vuonna 1933.
Madetoja on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin. Hänen viereensä haudattiin 25 vuotta myöhemmin hänen puolisonsa L. Onerva.
Musiikki
Madetojan musiikissa suomalaiseen syvämietteisyyteen yhdistyy onnistuneesti ranskalainen kuulaus ja soinnin hienostuneisuus. Madetojan teoksissa ei useimmiten ole näyttäviä ulkoisia eleitä, mutta ne luovat oman persoonallisen, kauniin ja hienosyisen sisäisen maailmansa. Säveltäjä aloitti kansallisromantikkona, mutta ammensi musiikkiinsa pian vaikutteita nykytaidemusiikista ja pohjalaisesta musiikkikielestä. Psykologinen ote musiikilliseen kerrontaan kuvastuu useissa teoksissa, kuten Kuoleman puutarha (op. 41), oopperassa Juha (op. 74) ja baletissa Okon Fuoko (op. 58).
Muistomerkit
Oulussa on kuvanveistäjä Aarre Aaltosen vuonna 1962 tekemä Leevi Madetojan patsas. Helsingissä toimiva Madetoja-säätiö on perustettu 1997. Suomen Säveltäjät ry on jakanut vuodesta 1988 lähtien Madetoja-palkintoja suomalaisen nykymusiikin esittäjinä ansioituneille muusikoille. Helsingin Pukinmäkeen nimettiin vuonna 1974 Madetojanpolku ja Madetojankuja. Oulussa toimivat Madetojan musiikkilukio sekä Oulun musiikkikeskuksen pääsali Madetojan sali ovat myös saaneet nimensä säveltäjältä.
Madetoja -kilpailut
Leevi Madetoja -pianokilpailu on yksi keskeisimmistä klassisen musiikin alalla järjestettävistä kilpailuista Suomessa. Sitä isännöi Oulun seudun ammattikorkeakoulu kolmen vuoden välein.
Niin ikään Madetojan nimeä kantaa Suomessa noin viiden vuoden välein järjestettävä mieskuorolaululle omistettu, Suomen Mieskuoroliiton järjestämä Kansainvälinen Leevi Madetoja -mieskuorokilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1989 Turussa. Seitsemäs kilpailu käytiin Helsingin Musiikkitalossa 27.11.2021 kansainvälisessä, kansallisessa ja katselmussarjassa.
Sävellyksiä
right|thumb|Madetoja-postimerkki vuodelta 1987.
Yakumo (1899)
Yakumo oli keisarillisen Japanin laivaston kesäkuussa 1900 Vulcanin telakalta valmistunut panssariristeilijä. Alus romutettiin vuonna 1947.
Valmistus
Alus tilattiin 1. syyskuuta 1897 Vulcanilta Stettinistä osana vuoden 1896 hankintoja. Tilatun aluksen nimeksi vahvistettiin Yakumo 18. lokakuuta 1897. Köli laskettiin 1. syyskuuta 1898. Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1899 ja valmistui 20. kesäkuuta 1900.
Palvelus
Venäjän–Japanin sodassa alus osallistui Tsushiman meritaisteluun, jossa se oli upottamassa Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijä  Admiral Ušakovia. Vuoden 1920 jälkeen alus siirrettiin koululaivaksi, ja se teki vuosina 1921–1922 ensimmäisen koulutuspurjehduksensa Izumon kanssa mukanaan 150 kadettia. Ennen matkaa pääosa aluksen aseistuksesta poistettiin. Aluksen Belleville-kattilat korvattiin kuudella Yarrow-kattilalla, jotka oli poistettu modernisoitavana olleelta taistelulaiva Harunalta.
Alus romutettiin vuonna 1947.
Sir Lucious Left Foot: The Son of Chico Dusty
Sir Lucious Left Foot: The Son of Chico Dusty on rap-artisti Big Boin ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 5. heinäkuuta 2010.
130/50 N
130/50 N eli 130 mm:n 50 kaliiperin merikanuuna mallia N on suomalainen nimike neuvostoliittolaiselle 130 mm vuoden 1935 laivatykille B-13. Tykki oli Neuvostoliiton laivaston hävittäjien pääase toisen maailmansodan aikana, ja sitä käytettiin myös rannikko- ja rautatietykkinä. Tykkiä valmistettiin kolmena eri versiona, joilla oli kaikilla erilaiset, keskenään yhteensopimattomat ampumatarvikkeet ja -taulukot. Asetta käytettiin sekä yksiputkisella jalustalla että kaksoistykkitorneissa. Suomi sai jatkosodassa sotasaaliiksi viisi tykkiä, joita käytettiin rannikko- ja laivatykkeinä, sodan jälkeen myös rautatietykkeinä. Muihin maihin tykki päätyi Neuvostoliiton myymien sotalaivojen mukana.
Close My Eyes
Close My Eyes on alankomaalaisen tekno- ja trancemuusikko DJ:n ja tuottajan Sander van Doornin kappale. Kappaleella vierailee Robbie Williams ja sen ovat tuottaneet Pet Shop Boys sekä Chris Zippel. Se on remix-versio kappaleesta "We’re the Pet Shop Boys", joka on Williamsin sekä Pet Shop Boysin tuottama kappale Williamsin Rudebox-studioalbumilta. Kappale pääsi Yhdysvaltain Billboard Hot Dance Club Songs-listan 5. sijalle.
Sir Lucious Left Foot: The Son of Chico Dusty
Kappaleet
thumb|right|250px|Big Boi kiertueella marraskuussa 2010.
130/50 N
Historia
Vuonna 1929 Neuvostoliitossa ryhdyttiin suunnittelemaan uutta 130 mm 45 kaliiperin tykkiä sukellusveneiden kansitykiksi, jolla olisi samat ulkoballistiset ominaisuudet kuin vanhemmalla 130/55 V -laivatykillä. Tykissä piti olla kiilalukko ja sen oli tarkoitus käyttää patruunalaukauksia. Suunnitelmiin tehtiin kuitenkin muutoksia jo ennen prototyypin tilausta. Vuonna 1930 Bolševik-tehtaalta tilattiin tykin piirustukset ja koekappale. Suunnittelutoimiston päällikkönä oli N. N. Magdasijev ja hankkeen johtajana G. N. Rafalovits. Muita työhön osallistuneita olivat muun muassa S. A. Morozov, S. A. Zalazaev, B. A. Lever, V. M. Rosenberg ja V. I. Kudrjashov. Tilausta tarkennettaessa vuonna 1932 tykin pituuskaliiperi muutettiin 50:ksi ja lukko muutettiin kierrelukoksi. Tykin käyttötarkoitus muutettiin sukellusveneen kansitykistä hävittäjän aseeksi ja patruunalaukaus irtopanoslaukaukseksi. Tykin koeammunnoissa vuosina 1934–1935 löydettiin useita puutteita etenkin lataimesta. Koska Leningrad-luokan hävittäjät, joihin tykkejä tarvittiin, olivat jo tekeillä, ase hyväksyttiin sarjatuotantoon 1935 ja ensimmäiset 12 tykkiä valmistuivat samana vuonna.
Close My Eyes
Kappalelista
CD 2
130/50 N
Tykkimallit
Jotta aseen ulkoballistiset ominaisuudet saatiin pidettyä samana kuin pidempiputkisen 130/55 V -tykin, 130/50 N -tykin putkipainetta jouduttiin nostamaan vanhempaan tykkiin verrattuna. Tämä johti nopeaan putkien kulumiseen siinä määrin, etteivät ensimmäisiä tykkiversioita käyttäneet Leningrad- ja Gnevny-luokan hävittäjät pystyneet ampumaan kaikkia kuljettamiaan ammuksia ennen kuin putket olisi tullut vaihtaa. Ratkaisu putkien kulumiseen löydettiin muuttamalla tykkien rihlausta syvemmäksi. Alkuperäisessä mallissa rihlauksen syvyys oli 1,0 mm ja putken kesto 130 laukausta; syvemmillä 2,7 mm rihloilla varustetussa putkessa kesto oli 1 100 laukausta. Lisäksi oli olemassa 1,95 mm rihloilla tehty putki. Rihloja oli 40 kappaletta vakionousulla. Kaikissa putkimalleissa oli erilaiset tähtäimet, ampumatarvikkeet ja ampumataulukot. Tykissä oli paineilmalla toimiva latain johon ammus työnnettiin putken sivuun kääntyvältä lataussillalta. Lataaminen oli mahdollista kaikilla korotuksilla mutta tulinopeus aleni yli +25° korolla. Tykistä suunniteltiin myös mallia pidemmällä 55 kaliiperin putkella jota olisi voitu käyttää myös ilmatorjuntaan, mutta toisen maailmansodan syttyminen pysäytti hankkeen.
Lavetit
Tykkiä käytettiin yksitykkisissä takaa avoimissa laveteissa varhaisemmissa hävittäjissä sekä rannikkotykkeinä. Myöhempiin hävittäjämalleihin sekä monitoreihin kehitettiin kaksoistykkitorni.
B-13 oli ensimmäinen lavettimalli. Kyseessä oli yksitykkinen takaa avoin lavetti, joka oli varustettu 13 mm suojakilvellä sirpaleita ja luoteja vastaan. Tätä lavettia käytettiin ennen toista maailmansotaa valmistuneissa hävittäjissä sekä rannikko- ja rautatietykeissä. Lavetilla oli painoa 12 tonnia, siinä oli keskussuuntausjärjestelmän vastaanottimet mutta suuntauskoneistot olivat käsikäyttöiset.
B-2LM oli myöhemmissä hävittäjäluokissa käytetty kaksoistykkitorni. Kaksoistykkitorni oli tarkoitettu käytettäväksi Oputny-hävittäjässä (projekti 45), mutta laivaan asennettiin yksitykkiset B-13 lavetit. Tashkent (pr. 20) sai suunnitellut B-2LM tornit niiden valmistuttua ja yksi projekti 7U -luokan hävittäjistä (Storozhevoi) aseistettiin uudelleen B-2LM kaksoistorneilla. B-2LM tornia käytettiin toisen maailmansodan jälkeen valmistuneiden Ognevoi-luokan (pr. 30 ja 30K) sekä Skoryy-luokan (pr. 30bis) aseistuksena. Tornilla oli painoa 49 tonnia.
B-2LMT kaksoistornia käytettiin Sivash- ja Perekop-monitoreissa sekä Shilka-luokan monitoreissa. Paino 90,9 tonnia.
B-28 kaksoistorni oli monitori Khasanin aseistuksena, paino 83,7 tonnia.
B-2-U oli yleiskäyttöön (U = Universal'naya) suunniteltu kaksoistorni, jota olisi voitu käyttää tehokkaasti myös ilmatorjunta-aseena. Tähän torniin oli tarkoitus suunnitella uusi 55 kaliiperimitan versio B-13-tykistä maksimikorotuksen ollessa 85° ja paino 48,4 tonnia. Sota kuitenkin pysäytti hankkeen eikä tornia valmistettu.
Palveluskäyttö Neuvostoliitossa
130/50 N oli Neuvostoliiton uusimpien hävittäjien ase toisen maailmansodan aikana ja tykki oli myös Neuvostoliiton toisen maailmansodan jälkeen rakentamien hävittäjien aseistuksena vuoteen 1954 asti. Tykki palveli Leningrad, Minsk, Baku, Tashkent, Gnevny, Storozhevoi, Oputny, Ognevoi ja Skoryy -luokan hävittäjien aseena. Tykki oli massatuotannossa ja sitä valmistettiin yli tuhat kappaletta. Sitä käytettiin myös pienempien alusten aseistuksena sekä rannikkotykkinä. Tykkiä käytettiin rannikkotykkinä aina Neuvostoliiton hajoamiseen asti, ja 1970-luvulla 90 tykkiä 20 patterissa asennettiin Vladivostokiin Muravyovin-Amurskin niemimaan rannikkopuolustukseen Kiinan mahdollista hyökkäystä vastaan.
Palveluskäyttö Suomessa
Suomi sai jatkosodan aikana useita tykkejä sotasaaliiksi Hangon vuokra-alueen valtauksen yhteydessä. Venäläisillä oli Hangossa neljä patteria 130/50 N-tykkejä, mutta tykit rikottiin tai räjäytettiin vetäydyttäessä. Valtion Tykkitehtaan ja Helsingin Laivastoaseman tykkipajan onnistui koota viisi käyttökelpoista tykkiä. Tykeille saatiin ampumatarvikkeita sotasaaliiksi vain muutama sata laukausta, joten ampumatarvikkeita ryhdyttiin valmistamaan Suomessa. Tykille valmistetut kotimaiset kranaatit olivat miinakranaatteja, venäläiset ampumatarvikkeet käsittivät uudenaikaisia sirpalekranaatteja varustettuna kärki- ja pohjasytyttimillä sekä puolipanssarikranaatteja. Kolme tykkiä oli lyhyitä aikoja Uudenmaan Rannikkoprikaatin Pihlajasaaren ja Miessaaren linnakkeilla. Kaksi tykkiä oli aputykkiveneiden Aunus ja Viena aseistuksena.
1964 kolme tykkiä muutettiin rautatietykeiksi 130/50 NRaut Hangon Rannikkopatteristossa. Vaunu kiinnitettiin ammuttaessa saksitarttumilla ratakiskoihin ja tuettiin sivusuunnassa puisten levyjen sekä ratavalleihin ruuvattavien tukitankojen avulla. Kolmitykkinen 130/50 N patteri asennettiin 1972 Suomenlinnan Rannikkotykistörykmentin Glosholman linnakkeelle. Kolme kilpeä asennettiin Raippaluodon Sommarön 152/46 VLo -tykkeihin ja kaksi muuta suojakilpeä käytettiin Puolustusvoimien Tutkimuskeskuksessa ja Keuruun Pioneerivarikolla koeräjäytyspaikkojen panssaroituina tähystysasemina. 130/50 N -tykkien kranaateista yritettiin 1980-luvulla tehdä 130 TK -tykin merimaalikranaatteja, mutta yritys epäonnistui koska kranaatit eivät kestäneet laivapanssarin läpäisyä. 130/50 N tykin lempinimi Suomessa oli Nikolajev. Tykin merkinnän N (myös Nl tai NI) alkuperästä ei ole täyttä selvyyttä, mutta todennäköisesti se on tarkoittanut Neuvostoliittolaista. Yksi tykki siirrettiin Kuivasaareen museotykiksi 2005.
thumb|200px|Puolalaisen [[ORP Wicher (1958)|Wicher-hävittäjän B-2LM torni.]]
Muut maat
Puola sai kaksi Skoryy-luokan hävittäjää Neuvostoliitolta 1950-luvun lopulla. Lisäksi 130 mm B-13 tykkejä käytettiin Helassa rannikkotykkeinä. Skoryy-luokan hävittäjiä myytiin myös Egyptiin (6 alusta) ja Indonesiaan (7 alusta). Kiina sai B-13 tykkejä Neuvostoliiton lahjoitettua neljä Gnevny-luokan (projekti 7) hävittäjää Kiinaan.
Muunnokset
Neuvostoliitossa yritettiin 1940-luvun alussa asentaa 130 mm B-13 tykki panssarivaunun alustalle. Talvisodan jälkeen yksi T-100 panssarivaunun prototyyppi varustettiin runkoon asennetulla 130 mm B-13 -tykillä. Näin saatu rynnäkkötykki tunnettiin nimellä SU-100Y. Prototyyppiä käytettiin Moskovan taistelun aikana taistelussa. Prototyyppi selvisi sodasta ja on nyt esillä Kubinkan panssarimuseossa.
Robottiratsastaja
thumb|Robottiratsastajilla varustettuja kameleita. Robottiratsastaja on yleisesti käytetty kameleiden ajurina kamelikilpailuissa korvaamaan ihminen ohjastajana (jockey). Ne kehitettiin vuonna 2004 ja robotit ovat hiljalleen korvaamassa kokonaan ihmisohjastajat, jotka usein Lähi-idän kamelikilpailuissa ovat lapsityöläisiä ja systemaattisten ihmisarvon loukkausten kohteena. Kansainvälinen yhteisö on vastannut tähän voimakkaasti ja siksi Qatarin valtio on kieltänyt ihmiset ajajina robottien hyväksi.
Ihmisten käyttö kamelikisoissa
Kamelikisoja on käyty tuhansia vuosia. "Sheikkien kisoissa" käytetään lähes yksinomaan pieniä lapsia, yleensä noin neljävuotiaita poikalapsia, ohjaamaan kameleita. Usein poikien annetaan nälkiintyä, jotta he olisivat mahdollisimman kevyitä. Historiallisesti pojat olivat usein myyty orjina organisoijille tai kamelin omistajille ratsastajiksi. Tähän liittyi usein kidnappaus tai epätoivoisten perheiden hyväksikäyttö pakottamalla heidät myymään oman lapsensa. Heitä ei usein koulutettu ja he olivat usein seksuaalisen hyväksikäytön kohteita.
Qatarissa kamelikilpailut ovat olleen historiallisesti kansallinen vapaa-ajan vieton kohde, ja pienten lasten käyttö ajajina on hyväksytty vuosisatoja. Kuitenkin kansainvälisen yhteisön painostuksen takia Qatarin emiiri, Hamad ibn Khalifa Al Thani, kielsi lapsiajurit vuonna 2005 ja käski, että vuoteen 2007 mennessä kaikkien kamelikilpailujen osallistujien pitää olla robottien ohjaamia.
Kehitys ja käyttö
thumb|Robottiratsastajia Qatarin hallitus käynnisti robottien kehityksen vuonna 2004. Sveitsiläinen K-Team yritys yhdessä Alexandre Colotin johdossa kehitti robotit. Alustavissa tutkimuksissa havaittiin ongelmaksi se, että kamelit olivat tottuneet ihmisen hallintaan. Varhaiset mallit pelottivat tai häiritsivät kameleiden keskittymistä. Muotoilua uudistettiin ihmismäisemmäksi lisäämällä mannekiini-tyyppiset kasvot, aurinkolasit, hatut, ajohansikkaat ja jopa perinteiset parfyymit, joita ihmisajajat käyttivät. Muita kohdattuja haasteita olivat olosuhteet, joissa robotti ja tietokone toimivat; yleensä korkea lämpötila ja pölyinen ilmasto, sekä nopea liike ja kuoppainen kulkeminen.
Robotit ovat pieniä, kevyitä ja kauko-ohjattavia. Ne ovat alumiinirakenteisia, keskiosaltaan suurin piirtein ison kirjan kokoisia, ja sisältävät pienet kädet, jotka ohjastavat ruoskaa ja kuolaimia.
Tämänhetkinen käyttö
Laaja-alainen käyttö on rajoittunut Qatariin, missä robotit ovat yleisesti hyväksyttyjä. Muut maat missä kamelikilpailut ovat suosittuja kuten Yhdistyneet arabiemiirikunnat, ovat kasvavan painostuksen alaisia johtuen lapsityövoiman käytöstä kilpailuissa.
Västerbotten
Västerbotten (joskus myös, ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Västerbottenin pinta-ala on 15 097,6 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 212 660 asukasta, joten väestötiheys oli 14,1 asukasta neliökilometriä kohti.
Maakunnan nimi Västerbotten tarkoittaa sananmukaisesti käännettynä "länsipohjaa". Suomessa sijaitsevan Pohjanmaan nimi on ruotsiksi vastaavasti Österbotten, joka merkitsee "itäpohjaa".
Keski-Nevka
thumb|250px|Keski-Nevka elokuussa 2010. Keski-Nevka on Nevan suuhaara Pietarissa Venäjällä. Se erkanee Suuresta Nevkasta Mistulansaaren  luona ja virtaa sen eteläpuolitse vastapäätä Korpisaarta  ja Ristisaarta  kunnes laskee Suomenlahteen Ristisaaren ja Mistulansaaren välissä.
Västerbotten
Maakunnan suurin kaupunki on Uumaja. Korkein kohta on Åmliden, joka kohoaa 551 metrin korkeuteen.
Historiallinen maakunta
thumb|right|[[Länsipohja eli Västerbottenin historiallinen maakunta Ruotsissa ja Suomessa.]]
Västerbottenin eli Länsipohjan historiallinen maakunta Ruotsissa ennen vuotta 1809 käsitti myös Ruotsin nykyisen Norrbottenin maakunnan, jota on Ruotsissa alettu pitää omana maakuntanaan vasta Norrbottenin läänin perustamisen jälkeen vuonna 1810, ja siihen kuului vuoteen 1809 myös Tornionlaakson nykyään Suomeen kuuluva osa, jonka Ruotsi tuolloin menetti Venäjälle. Tässä vanhassa, vuotta 1810 edeltäneessä laajuudessaan Länsipohjan historiallinen maakunta ulottui nykyisessä Ruotsissa Pohjanlahden länsirannalla Tornionjoesta Uumajanjoen suun eteläpuolelle. Sen alue nykyisessä Ruotsissa jakautuu Västerbottenin ja Norrbottenin lääneihin.
Väestö lääneittäin
Västerbottenissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 212 660 asukasta, jotka kaikki asuivat Västerbottenin läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.
Komipermjakin kieli
Komipermjakki eli Permin komi (komipermjakiksi коми-пермяцкöй кыв, коми кыв) on komipermjakkien puhuma suomalais-ugrilainen kieli Venäjällä.
Levinneisyys ja puhujamäärä
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan komipermjakkia puhui Venäjällä 94 000 henkeä, joista 70 000 (74,4 % kaikista puhujista) Permin Komissa (lukuihin sisältyvät myös komipermjakkia toisena tai vieraana kielenä puhuvat).
Vuonna 1989 Venäjän komipermjakeista 71,1 % puhui komipermjakkia äidinkielenään ja 7,3 % toisena kielenä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan kansallisuudeltaan komipermjakeista 98,3 % osaa venäjää (90,8 % vuonna 1989). Permin Komissa asuvista komipermjakeista 83,1 % osaa komipermjakkia. Piirikunnan koko väestöstä 51,6 % osaa komipermjakkia ja 98,4 % venäjää.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 63 100 komipermjakin puhujaa.
Historia ja murteet
Komipermjakki kuuluu suomalais-ugrilaisten kielten permiläiseen haaraan. Sen lähimmät sukukielet ovat komisyrjääni ja udmurtti. Kielitieteilijät varsinkin Venäjän ulkopuolella pitävät komipermjakkia usein yhtenä komin kielen päämurteista. Niiden katsotaan eriytyneen 1300–1400-luvuilla, jolloin Kaman alueen komit kuuluivat itsenäiseen Suur-Perman ruhtinaskuntaan. Nimitys komipermjakki on syntynyt vasta Venäjän vallankumouksen jälkeen. Sitä ennen Permin komeja kutsuttiin permjakeiksi (ven. пермяки́) ja heidän kieltään permjakin kieleksi (ven. пермя́цкий язы́к). Komipermjakkien itsestään ja kielestään käyttämä nimitys on komi.
Piirre, joka erottaa komipermjakin kaikista muista suomalais-ugrilaisista kielistä, on sen morfologisoitunut kiinteä sanapaino, esim. ви́сян ’sairastat’ – вися́н ’sairaus’, ве́рдас ’ruokkii’ – верда́с ’ruoka’. Venäjän kielen vaikutus on komipermjakissa paljon voimakkaampi kuin komisyrjäänissä. Eräiden arvioiden mukaan venäläisten lainojen osuus tavallisesta puheesta on 30–40 %. Siksi väitetäänkin, että venäjää taitavan syrjäänin on helppo ymmärtää komipermjakkia, kun taas permjakeille komisyrjäänin ymmärtäminen on huomattavasti vaikeampaa.
Komipermjakin kieli jakautuu neljään päämurteeseen. Permin Komissa puhutaan etelä- ja pohjoismurretta. Etelämurre jakautuu Kudymkarin-Invan, Nerdvan, ala-Invan ja Onkovon murteisiin, pohjoismurre Kotšovon, Kosan-Kaman, Mysovon ja ylä-Lupjan murteisiin. Muut päämurteet ovat Kirovin alueen ja Permin aluepiirin koillisosissa puhutut ylä-Kaman murre ja Jazvan komi. Ylä-Kaman eli Zjuzdinin murteessa yhdistyvät syrjäänin ja permjakin piirteet, Jazvan komia pidetään usein erillisenä komin kielen päämurteena. Murteita erottavia piirteitä ovat mm. [l]:n ja [v]:n esiintyminen, sanapaino ja sijamuotojen lukumäärä.
Kirjakieli
thumb|250px|[[Kudymkarilaisen kaupan kaksikielinen mainostaulu.]] 1860-luvulta lähtien ilmestyi useita komipermjakin kielioppeja, sanastoja ja oppikirjoja. Varsinainen kirjakieli syntyi kuitenkin vasta Venäjän vallankumouksen jälkeen Kudymkarin-Invan murteen pohjalta. 1920-luvun alussa otettiin käyttöön kyrilliseen kirjaimistoon perustuneet Molodtsovin aakkoset ja 1930-luvun alussa siirryttiin latinalaiseen kirjaimistoon. Vuodesta 1938 lähtien komit ovat käyttäneet yhteistä kyrillistä kirjaimistoa, johon on liitetty lisämerkit ӧ ja і. Kirjakielen erikoisuus on komisyrjäänin mukainen äänteen [l] käyttö, joka poikkeaa kaikista komipermjakin murteista.
1920–1930-luvuilla komipermjakkia ryhdyttiin käyttämään koulussa, lehdistössä ja teatterissa. Samaan aikaan syntyi myös komipermjakkien kaunokirjallisuus. 1950–1960-luvuilla kirjakielen käyttöala alkoi kuitenkin supistua. Kouluissa siirryttiin venäjänkieliseen opetukseen, piirikunnan sanomalehti alkoi ilmestyä venäjäksi ja käännetyn kaunokirjallisuuden julkaisemisesta luovuttiin. 1990-luvulle tultaessa komipermjakin kirjakielen asema oli hyvin marginaalinen.
Nykyään komipermjakkia käytetään opetusvälineenä lastentarhoissa ja kouluissa sitä opetetaan aineena. Sillä julkaistaan kauno- ja lastenkirjallisuutta. Lehdistössä, radiossa ja televisiossa kielen käyttö on vähäistä.
Nykytilanne
Komipermjakit ovat etnisesti ja kielellisesti pitkälle venäläistyneitä. Kielen julkinen käyttö on vähäistä, eikä se ole viime aikoina juurikaan laajentunut. Vuonna 1992 komipermjakille yritettiin saada virallinen asema Permin Komissa, mutta aloite ei saanut riittävää kannatusta. Maaseudulla kielen asema on melko vahva, mutta Permin Komin taloudellisesta ahdingosta johtuva väestön poismuutto lisää kielellistä assimilaatiota.
Adam Driver
Driver näytteli isä Francisco Garupea Martin Scorsesen elokuvassa Silence (2016). Hän oli pääosassa Jim Jarmuschin elokuvassa Paterson (2016). Vuonna 2018 Driver näytteli etsivä Flip Zimmermania Spike Leen elokuvassa BlacKkKlansman, josta hän sai parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden. Vuonna 2019 Driver näytteli draamaelokuvassa Marriage Story, josta hän sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Elämä
Driver kasvoi Indianan osavaltiossa. World Trade Centerin pommi-iskun jälkeen hän värväytyi merijalkaväkeen. Ennen kuin häntä ehdittiin lähettää Irakiin, hänen rintalastansa murtui ja sotilasura päättyi siihen. Driver yritti päästä opiskelemaan New Yorkin kuuluisaan Juilliard Schooliin, mutta hänet hylättiin. Myöhemmin Driver yritti kuitenkin uudestaan päästä Juilliardiin, ja tällä kertaa onnistui.
Driver meni naimisiin Joanne Tuckerin kanssa kesäkuussa 2013. Heillä on yksi lapsi.
Suzy Favor Hamilton
Suzy Favor Hamilton (s. 8. elokuuta 1968 Stevens Point, Wisconsin) on yhdysvaltalainen uransa jo päättänyt keskimatkojen juoksija. 160 senttimetriä pitkä ja 50 kilogrammaa painava Favor Hamilton edusti Reebok Running Clubia.
Favor Hamilton kilpaili vuosien 1992, 1996 ja 2000 kesäolympialaisissa. Vuonna 2000 hän selviytyi 1 500 metrillä finaaliin ja johti sitä pitkään, mutta kaatui maahan teeskennellen loukkaantunutta muutaman urheilijan ohitettua hänet. Myöhemmin Favor Hamilton myönsi huijanneensa ja kaatuneensa tahallaan mitalin karattua. Vuoden 1989 kesäuniversiadeista Favor Hamilton saavutti hopeaa 1 500 metriltä. Hän osallistui myös neljiin MM-kilpailuihin, jääden joka kerta välieriin.
Favor Hamiltonilla todettiin kaksisuuntainen mielialahäiriö alkuvuodesta 2013. Sitä ennen hän oli työskennellyt prostituoituna Las Vegasissa salanimellä Kelly Lundy, vaikka hänellä oli oma perhe. Hän paljasti tämän vuonna 2015 ilmestyneessä kirjassaan.
Utva
260px|right|Utvan tehdas
Utva (suomeksi hanhi) on nykyisin serbialainen lentokonetehdas. Se sijaitsee Pančevossa Belgradin lähellä. Tehdas perustettiin vuonna 1937 Zemunissa. Sen toimeliain vaihe oli sosialistisen Jugoslavian aika. Se on valmistanut yli 900 lentokonetta.
Andreas Athanasiou
Andreas Athanasiou (s. 6. elokuuta 1994 London, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Chicago Blackhawksia. Pelipaikaltaan 188 senttimetriä pitkä ja 87 kilogrammaa painava Athanasiou on hyökkääjä. Hänellä on kreikkalaisia sukujuuria. Ennen Blackhawksia hän pelasi Detroit Red-Wingsissä, Edmonton Oilersissa ja Los Angeles Kingsissa.
Athanasiou on Detroit Red Wingsin neljännen kierroksen varaus vuoden 2012 varaustilaisuudesta. Kaudella 2013–2014 hän debytoi AHL:ssä Red Wingsin farmiseuran Grand Rapids Griffinsin paidassa. NHL-debyyttinsä hän teki marraskuussa 2015 Dallas Starsia vastaan ja avausmaalinsa vain kahden päivän päästä Washington Capitalsia vastaan. Andreas Athanasiou kaupattiin vuoden 2020 trade-deadlinella Detroitista Edmontoniin. Toiseen suuntaan meni 2 2.kierroksen varausvuoroa. Joulukuussa 2020 Athanasiou teki vapaana agenttina Los Angeles Kingsin kanssa yksivuotisen ja 1,2 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Heinäkuussa 2021 Athanasiou solmi yhden vuoden ja arvoltaan 2,7 miljoonan dollarin jatkosopimuksen Kingsin kanssa.
Heinäkuussa 2022 Athanasiou teki Chicago Blackhawksin kanssa yksivuotisen ja kolmen miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Kesäkuussa 2023 Athanasiou teki Blackhawksin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 8,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Athanasiou edusti Kanadaa vuoden 2012 Ivan Hlinkan muistoturnauksessa, joka päättyi Kanadan voittoon.
Yksityiselämä
Athanasiou on noudattanut vegaanista ruokavaliota kesästä 2017 alkaen.
Carl Johan Bernadotte
thumb|Carl Johan Bernadotten hauta vuonna 2013. Carl Johan Arthur Bernadotte af Wisborg (31. lokakuuta 1916 Tukholma, Ruotsi – 5. toukokuuta 2012 Ängelholm, Ruotsi) oli ruotsalainen kreivi, liikemies ja entinen Ruotsin prinssi ja Taalainmaan herttua. Hän menetti kruununperimysasemansa vuonna 1946 avioiduttuaan ei-aatelisen toimittaja Kerstin Wijkmarkin kanssa.
Hän asui useita vuosia Lontoossa ensimmäisen vaimonsa kanssa ja työskenteli liikemiehenä. Pariskunta adoptoi kaksi lasta. Vaimonsa kuoleman jälkeen Bernadotte muutti takaisin Ruotsiin ja avioitui uudelleen vuonna 1988 kreivitär Gunnila Märta Louise Wachtmeister af Johannishusin kanssa. Luxemburgin suurherttuatar Charlotte myönsi Bernadottelle kreivin arvon vuonna 1951, ja hänestä tuli Wisborgin kreivi. Wisborg on keskiaikainen rauniolinna Visbyssä.
Carl Johan Bernadotte oli kruununprinssi Kustaa Aadolfin (sittemmin kuningas Kustaa VI Aadolf) ja prinsessa Margaretan nuorin poika ja nykyisen Ruotsin kuninkaan Kaarle XVI Kustaan setä. Hän oli myös kuningatar Viktorian viimeinen elossa ollut lapsenlapsenlapsi.
Puolankajärvi
Puolankajärvi on järvi Puolangan kunnan keskustaajaman kohdalla ja siitä itään.
Järven keskivaiheilla olevan Housiussalmen itäpuoliseen perukkaan eli järven koillisnurkkaan Hetteenperälle laskee Kapustajoki, koillisesta Vilpusjärvestä taas Vilpusjoki ja kaakosta pieni Morsiuspuro-niminen puro. Puolangan kuntakeskus sijaitsee järven pohjoisrannalla Huosiussalmesta länteen, aina luoteiskolkan Pappilanlahteen ja siitä vielä hieman etelään Puolanka-nimiseen tilaan saakka. Ristijärveen Puolankajärven yhdistää kapea salmi Ryhtälänniemen lähistöllä.
Järven pohjoisrannalla on venesatama ja uimaranta, toinen yleinen uimapaikka laitureineen on Puolangan koulukeskuksen kohdalla. Pappilanlahdella on leirintäalue.
Maria Teresia (Ranskan kuningatar)
Maria Teresia (10. syyskuuta 1638 Madrid – 30. heinäkuuta 1683 Versailles) oli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n puoliso, Espanjan infanta eli kruunuprinsessa ja Ranskan kuningatar. Maria Teresian vanhemmat olivat Espanjan kuningas Filip IV ja Elisabet Ranskalainen. Lapsen ollessa vasta 6-vuotias, hänen äitinsä kuoli ja kaksi vuotta myöhemmin kuoli veli. Maria Teresiasta tuli Espanjan kruunun suunnattomien omistusten perijä.
Maria Teresia oli kuitenkin salaa vakuuttunut, että hänen puolisonsa olisi Ranskan Ludvig XIV, joka oli hänen kaksoisserkkunsa, mutta hovin vihollinen. Ranska ja Espanja olivat olleet sodassa vuodesta 1635 alkaen. Espanjalaiset hyväksyivät 7. marraskuuta 1659 ns. Pyreneiden sopimuksen allekirjoittamisen. Sopimuksella määrättiin tarkoin Ranskan ja Espanjan välinen raja Pyreneillä. Ludvig XIV hyväksyi sopimuksen pykälien noudattamisen, jopa sen, missä hänen odotettiin avioituvan infanta Maria Teresian kanssa. Avioliiton oli tarkoitus lähentää rauhansopimuksen osapuolia toisiinsa. Maria Teresian oli tarkoitus luopua oikeuksistaan Espanjan kruunuun avioituessaan, mutta ranskalaiset saivat ehdot sille rauhansopimukseen. Espanjan tulisi maksaa 500 000 ecu d’oria, jotta oikeuksista luopuminen olisi ollut pätevä. Espanja ei koskaan maksanut kyseistä summaa ja tätä Ludvig käytti oikeutuksenaan Dévolution-sodalle valloittaakseen Espanjan Alankomaat. Vihkiminen tapahtui 9. kesäkuuta 1660 Saint-Jean-de-Luzissa. Puolisot tunsivat toisensa vasta kolmen päivän ajalta, eikä Maria Teresia puhunut sanaakaan ranskaa. Hän toi kuitenkin Ranskaan suklaata ja ensimmäisen appelsiinin. Vaikka hän oppikin hallitsemaan hyvin ranskan kieltä, hän ei selvästikään ollut maailmannainen ja niinpä julkiset esiintymiset olivat vain tilaisuuksia, joissa hänen kömpelyytensä tuli näkyviin. Ludvigin ja Maria Teresian avioliitto alkoi lupaavasti ja nuori vaimo rakastuikin palavasti mieheensä. Ludvig kuitenkin kyllästyi vaimoonsa pian ja palasi seurustelemaan lukuisten suosikkiensa kanssa. Maria Teresia tuli hyvin toimeen anoppinsa ja tätinsä Anna Itävaltalaisen kanssa. Uskonnollisuus yhdisti heitä. He rukoilivat ja vierailivat luostareissa yhdessä. Maria Teresia vietti eristynyttä elämää hovissa muodostaen palvelijoineen oman pienen espanjankielisen piirinsä. Miehensä suhteilleen hän ei voinut mitään, vaikka olikin mustasukkainen. Silti hän kesti miehensä uskottomuuden hyvin valittaen harvoin mistään.
1670-luvun lopulla Madame de Maintenonin myötävaikutuksesta Ludvig vietti enemmän aikaa laiminlyödyn kuningattarensa kanssa, mikä teki Maria Teresiasta hyvin onnellisen. Miehensä huomaavaisuudesta Maria Teresia ei ehtinyt nauttia kauaa. Heinäkuun lopulla 1683, Maria Teresian kädestä löydettiin paise. Lääkärien antamasta hoidosta huolimatta kuningattaren tila heikkeni nopeasti ja Maria Teresia kuoli kivuliaasti 30. heinäkuuta Versaillesissa. Kuningas sanoi vaimonsa kuoleman jälkeen: "Tämä oli ensimmäinen suru mitä hän minulle koskaan aiheutti."
Ludvig XIV ja Maria Teresia saivat kuusi lasta, mutta vain yksi jäi eloon, Ludvig, jonka pojasta tuli Espanjan Filip V.
Pekka Pesonen
Pekka Juhani Pesonen (s. 1. huhtikuuta 1947 Norrköping, Ruotsi) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja emeritusprofessori. Hän oli Helsingin yliopiston venäläisen kirjallisuuden professori 1998–2010. Hän teki tutkimus- ja opetustyön ohella lehtikritiikkiä venäläisestä kirjallisuudesta sekä radio-ohjelmia. Lisäksi hän on vetänyt suurelle yleisölle avoimia luento- ja keskustelusarjoja.
Pesonen valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1973, filosofian lisensiaatiksi 1975 ja filosofian tohtoriksi 1987. Hän oli Helsingin yliopistossa tuntiopettaja ja vt. assistentti 1970–1972, 1974 ja yleisen kirjallisuustieteen assistentti 1975–1980. Vuonna 1979 hän oli Oulun yliopistossa kirjallisuuden vt. apulaisprofessori. Vuosina 1981–1983 ja 1986–1987 hän oli Helsingin yliopistossa vt. apulaisprofessori, 1988–1997 apulaisprofessori ja 1998–2010 venäläisen kirjallisuuden professori.
Aiheesta muualla
Pekka Pesonen 375 humanistia -sivusto 9.3.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Albert Göring
Albert Göring oli saksalainen liikemies ja aristokraatti, joka pelasti toisinajattelijoita ja juutalaisia natsien vainoilta Kolmannen valtakunnan aikana käyttämällä hyväksi sukulaisuuttaan Saksan valtakunnanmarsalkka Hermann Göringiin, joka oli hänen vanhempi veljensä. Albert Göring toimi miehitetyssä Tšekkoslovakiassa Škodan vientipäällikkönä. Rasitteenaan kansallissosialismissa tahriintunut sukunimensä Albert joutui toisen maailmansodan jälkeen tuuliajolle kuollen unohdettuna ja varattomana vuonna 1966. Hänen ansionsa vainottujen auttajana ovat tulleet julkisuuteen vasta myöhemmin.
Juutalaisten muistokeskus Yad Vashem selvittää, voidaanko Göring liittää kunnianosoitukseksi kansojen oikeamielisten listalle.
Deutscher Photodienst
Deutscher Photodienst, usein lyhennettynä Dephot, oli saksalainen kuva- ja uutistoimisto, jonka perustivat vuonna 1928 Simon Guttmann ja Alfred Marx. Sen listoilla olivat vuodesta 1929 Felix H. Man ja Otto Umbehr (Umbo) ja vuodesta 1930 Kurt Hübschmann. Dephotissa kehitty nykyaikainen kuvajournalismi, ja sen työntekijöiden kuvia oli monissa merkittävissä lehdissä, kuten Berliner Illustrirte Zeitungissa ja Münchner Illustrierte Pressessä. Dephotissa tehtiin sekä studio- että reportaasivalokuvausta. Sen toimittajat yhdistivät ensimmäisenä kuvareportaaseja ja tekstejä; Umbehr muun muassa teki kuuluisia kuvatypografeja, joissa yhdistyi valokuvat ja typografia. Dephot meni konkurssiin vuonna 1932, mutta se jatkoi pian sen jälkeen toimintaansa nimellä Degephot (Deutsche Photogemeinschaft).
Melania Trump
Melania Trump (syntymänimeltään Melanija Knavs, saksalainen kirjoitusasu Melania Knauss; s. 26. huhtikuuta 1970 Novo mesto, Jugoslavia) on entinen Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuosina 2017–2021, kun hänen miehensä Donald Trump oli presidenttinä. Nuoruudessaan hän työskenteli mallina Euroopassa ja New Yorkissa.
Varhainen elämä
Melanija Knavs syntyi Novo mestossa, Sevnican kylän lähellä Jugoslaviassa, nykyisen Slovenian alueella. Hänen isänsä oli automyyjä, ja äiti työskenteli lastenvaatetehtaassa. Hänellä on pikkusisko sekä vanhempi velipuoli, josta hän kuuli vasta vanhempana.
Knavs asui Sevnicassa teini-ikäiseksi asti, kunnes perhe muutti Ljubljanaan. Siellä Knavs opiskeli teollisuusmuotoilua ja valokuvausta sekä arkkitehtuuria. Knavs aloitti mallintyöt kotimaassaan 16-vuotiaana. Hän keskeytti opintonsa ja jatkoi mallinuraansa ulkomailla, aluksi Milanossa ja Pariisissa.
Muutto New Yorkiin ja avioituminen
Melania Trump sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2006. Hänellä on myös Slovenian kansalaisuus.
Mallinura ja muu toiminta
Trump on esiintynyt mallina muotinäytöksissä, mainoskampanjoissa ja erilaisissa lehtiartikkeleissa ympäri maailmaa. Hän on esiintynyt muun muassa Avenuen, GQ:n, Harper's Bazaarin, In Stylen, New York Magazinen, Ocean Driven ja Voguen kansikuvissa sekä kuvasarjoissa muun muassa Alluressa, Ellessä, Voguessa, Glamourissa, Selfissä, Sports Illustratedissa ja Vanity Fairissa. Häntä ovat kuvanneet muun muassa valokuvaajat Patrick Demarchelier, Helmut Newton, Arthur Elgort, Ellen Von Unwerth, Peter Arnell, Antoine Verglas ja Mario Testino. Valokuvaaja Jarl Ale de Basseville otti hänestä myös alastonkuvia, jotka tulivat julkisuuteen myöhemmin.
Mallintöiden lisäksi Trump on tehnyt vuosia hyväntekeväisyystyötä järjestäen ja osallistuen varainkeruutilaisuuksiin sekä muihin hyväntekeväisyyskampanjoihin ja -projekteihin. Yhdysvaltain Punainen Risti nimesi Trumpin hyvän tahdon lähettilääkseen vuonna 2005.
Trump toi vuonna 2010 markkinoille oman kello- ja korumerkkinsä.
Trump puhuu viittä kieltä, sloveenia, englantia, ranskaa, saksaa ja serbiaa. Uskonnoltaan Trump on katolilainen.
Yhdysvaltain ensimmäinen nainen
Melania Trumpista tuli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen, kun Donald Trump astui presidentinvirkaan tammikuussa 2017. Hän ei aluksi muuttanut Valkoiseen taloon, vaan jäi New Yorkiin Barron-poikansa koulunkäynnin vuoksi. Kesäkuussa 2017 he kuitenkin muuttivat Valkoiseen taloon.
Melania Trump on kertonut, ettei hän aio puhua politiikkaa julkisuudessa vaan aikoo olla perinteinen presidentin puoliso. Esikuvikseen hän on maininnut Jackie Kennedyn ja Betty Fordin. Hän kertoi aluksi aikovansa työskennellä ensimmäisenä naisena varsinkin lapsiin kohdistuvan nettikiusaamisen estämiseksi. Toukokuussa 2018 hän ilmoitti ryhtyvänsä kampanjoimaan lasten ja heidän terveytensä puolesta. "Be Best" -kampanjassa pyritään edistämään lasten terveitä elämäntapoja ja myönteistä sosiaalisen median käyttöä sekä vastustamaan opioidien väärinkäyttöä.
Melania Trumpin ilmoitettiin lokakuun 2020 alussa olevan miehensä kanssa karanteenissa koronatartunnan johdosta.
Dorando Pietri
thumb|225px|Dorando Pietri [[Alexandra (Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar)|kuningatar Aleksandralta saamansa pokaalin kanssa]] Dorando Pietri (16. lokakuuta 1885 Correggio – 7. helmikuuta 1942 Sanremo) oli italialainen kestävyysjuoksija. Pietri edusti La Patria Carpi -seuraa.
Parhaiten Pietri tunnetaan vuoden 1908 olympiamaratonista. Pietri johti kilpailua tullessaan stadionille, mutta oli niin väsynyt, että lähti kiertämään rataa väärään suuntaan ja kaatui lopulta hiilimurskalle. Virkailijat tulivat Pietrin avuksi ja kantoivat tämän maaliin voittajana. Yhdysvaltain joukkue teki protestin ja lopulta Pietri hylättiin. Hän sai kuitenkin suurempaa mainetta kuin voittaja Johnny Hayes. Kuningatar Alexandra antoi hänelle kullatun pokaalin, joka oli samanlainen kuin voittajalle annettu pokaali. Irving Berlin kirjoitti myös kappaleen Dorando hänen kunniakseen.
Olympialaisten jälkeen Pietri lähti ammattilaiseksi ja juoksi ennätyksensä 2.38.49 vuonna 1910. Hän kilpaili ammattilaisena kolme vuotta saavuttaen 200 000 Italian liiraa. Toimittuaan hotelliyrittäjänä ja automekaanikkona Pietri kuoli vuonna 1942 sydänkohtaukseen 56-vuotiaana.
This Rhythm
This Rhythm on suomalaisen musiikkituottaja ja muusikko T. T. Oksalan kolmas studioalbumi ja se on julkaistu vuonna 1992. Oksala on sen itse tuottanut ja levy-yhtiö on Polarvox.
Albumin kappaleista kolme on äänitetty Dublinissa.
Kappaleet
Sävellykset ovat T.T. Oksalan ja J. Syrjälän yhteistyötä ja sanoitukset on tehnyt H. Bent, ellei toisin ole mainittu.
Kappaleiden tekijänoikeudet omistaa Polarvox Music Publishing Oy paitsi kappaleen "John O'Dreams" osalta Bill Caddic / MCPS.
Kokoonpano
sekä
Vierailijat:
Mervi (Hattula)
thumb|right|200px|Merven kylää [[Kansallisarkistossa säilytettävässä venäläisessä topografisessa vuodelta 1899. ]] Mervi on kylä Hattulan kunnassa Kanta-Hämeessä. Se sijaitsee Vanajaveden kapeikon Mervenselän länsirannalla, vastapäätä Vesunnin kartanoa. Kylä lukeutuu Hattulan vanhimpiin, sillä varhaisin sitä koskeva asiakirjatieto on vuodelta 1385.
Merven kartano
Merven kartano on muodostunut Ylöstalon ja Alastalon rälssisätereistä, joista edellinen on vanhaa rälssiä. 1830-luvulla tilaan yhdistettiin Kraatarin rälssisäteri. Kartanon ovat omistaneet muun muassa Samuel Arvidsson, Henrik Tott, Hanss Schraffer, Arvid Tawast, Herman Blåfield, O. G. Utter ja O. Idestam. Kauppias J. F. Grönlund osti kartanon huutokaupalla vuonna 1882 hintaan 67 500 markkaa. Vuonna 1915 kartanon omisti agronimi Gösta Alander. Kartanon nykyinen päärakennus on 1850-luvulta.
Talot
Kylä on perinteisesti ollut maanviljelyspainotteinen ja on sitä vielä nykyäänkin pinta-alaan suhteutettuna, joskin maatilojen koneistumisen myötä tarvittavan työväen määrä on vähentynyt merkittävästi. 1900-luvun vaihteessa kylän keskusta oli ainutlaatuisen tiheä. Keisarin, Hentan ja Visalan lisäksi siihen kuului toinenkin Visala, kaksi Nuuttilaa, Pora ja Tykki. Uusjaon yhteydessä toinen Visala ja toinen Nuuttila siirrettiin kylän ulkolaidalle Parolan tien varteen. Toinen Nuuttila yhdistettiin oston avulla Merven Keisarin tilaan. Pora oli jo ennen uusjakoa joutunut Merven kartanon haltuun, ja Tykin talo oli vanhimman tyttären myötä liitetty Keisariin.
Maanviljelyä ainoana ansiotyönään tekee enää kolme tilaa, Keisarin tila sekä kaksi Ahtilan tilaa. Muut ovat joko myyneet, vuokranneet peltonsa tai ovat muussa ansiotyössä viljelyn lisäksi. Merven kartanon pellot ovat myös nykyään vuokralla.
Merven Keisari
Merven Keisarin talosta on lähtöisin samanniminen suku. Henrik ja Amanda Keisarin perheeseen syntyi yhdeksän lasta, joista yksi kuoli jo lapsena. Kaikki muuttivat sukunimensä, tyttäret avioliiton kautta, paitsi naimattomaksi jäänyt Fanni Manner (?). Seuraavassa ikäjärjestyksessä nimet ja niiden muutokset: Amanda (1859–1945) Nummelin, Johan (Janne) (1861–1949) Aaltonen, Aurora (1864–1926) Ahla, Aleksandra (1871–1959) Maukola, Josefiina (1873–1949) Ala-Paavola, Hugo Pertti (1879–1971) Kulhia ja Armiida (1881–1958) Veijalainen.
Yksi viimeisimpiä yhdeksästä sisaruksesta Keisarin sukunimeä kantanut oli tilanomistaja Johan Evert Keisari (myöhemmin Aaltonen, 7.9.1861–27.1.1950) ja vaimonsa Matilda Josefiina Keisari (o.s. Tykki, 11.6.1879–22.3.1961). Keisarin tilan isäntänä ollessaan Johan (Janne) Evert Keisari joutui reservinharjoituksiin mennessään valitsemaan itselleen uuden nimen, koska toista Keisaria ei suvaittu tsaarin valtapiirissä. Hän valitsi nimiluettelon alusta itselleen Aaltosen nimen, mutta Keisarina tai Keisarin isäntänä hänet Mervessä ja Hattulassa tunnettiin, eikä Aaltosena.
Edellä mainitun Merven Keisarin suvun edelliset polvet tulivat taloon alun perin vuonna 1826, ja sitä ennen taloa asutti ainakin yksi muu perhe. Yllä mainittu Amanda (s. 1859) on taloon v. 1826 muuttaneen emännän tyttären tytär (lähde: Hattulan kirkonkirjat).
Merven koulu
Merven ensimmäinen koulu sijaitsi vuonna 1905 Tykin rakennuksessa isossa salissa, ja myöhemmin 1910 kylä sai oman koulurakennuksen.
Nimi
Mervi on myös suomalainen naisen etunimi. Merven Keisarin sukuun kuuluneen filosofian maisteri Mervi Ahlan (s. 1917) tiedetään saaneen nimensä kylässä sijaitsevan Merven kartanon mukaan, mutta hän ei liene ollut ensimmäinen nimenkantaja, koska ensimmäisen kerran nimi tiedetään annetun jo vuonna 1911.
1. FC Kaiserslautern
1. FC Kaiserslautern (tunnetaan myös nimillä Kaiserslautern, 1. FCK tai FCK) on vuonna 1900 Kaiserslauternissa perustettu saksalainen jalkapalloseura. Kaudella 2022–2023 Kaiserslautern pelaa 2. Bundesliigassa.
Kaiserslautern oli yksi Bundesliigan perustajajäsenistä. Seura pelasi Bundesliigassa yhtäjaksoisesti vuodesta 1963 vuoteen 1996, kunnes putosi 2. Bundesliigaan.
Joukkue on yksi Saksan perinteisimmistä seuroista, ja se on voittanut neljä kertaa Saksan mestaruuden (kahdesti Bundesliigan). Lisäksi palkintokaapista löytyy kaksi Saksan Cupin ja yksi Saksan Supercupin voitto. Kaiserslautern onkin Saksan menestyksekkäimpiä seuroja pokaalien määrällä mitattuna. Kaudella 1997-1998 Kaiserslautern voitti Bundesliigan historiallisesti nousijajoukkueena.
Kaiserslautern putosi kauden 2005-2006 päätteeksi 2. Bundesliigaan. Joukkue nousi kaudeksi 2010–2011 takaisin Bundesliigaan ja välttyi ongelmistaan huolimatta putoamiselta. Kaudella 2011-2012 joukkue jäi liigassa viimeiseksi voitettuaan 34 ottelustaan vain neljä ja tehtyään vain 24 maalia. Joukkue on siitä lähtien pelannut Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Pelaajat
''Tilanne 13. helmikuuta 2018''
Pyhä Spyridon
Pyhä Spyridon (n. 270 – 12. joulukuuta 358) on ortodoksisen kirkon pyhä.
Pyhä Spyridon on muun muassa savenvalajien ja Tolstoin perheen sekä kreikkalaisten Elafónisoksen, Kásoksen ja Korfun saarten suojeluspyhä. Hänen juhlapäivänsä on 12. joulukuuta.
Elämä
Kerran Spyridonin ollessa myymässä muutamia pässejä eräälle maanviljelijälle, Spyridon käski maanviljelijän jättää maksun pässeistä tiettyyn paikkaan ja ottaa sieltä mukaansa pässit. Maanviljelijä vei rahat paikkaan ja Spyridon otti ne, mutta ei laskenut niitä. Tämän nähtyään maanviljelijä päätti ottaa yhden ylimääräisen pässin, mutta pässi palasi puolivälissä matkaa takaisin Spyridonin talliin. Tämä toistui kolme kertaa. Maanviljelijä myönsi rikoksensa ja maksoi ylimääräisestäkin pässistä, jonka jälkeen pässi meni maanviljelijän talliin.