cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Final Fantasy IV
Juoni
Taivallettuaan luolan läpi Muurahaisleijonan pesäpaikkaan. Se ilmestyy yllättäen. Edward kuitenkin sanoo sen olevan harmiton. Mutta se käy kumppanusten kimppuun ja He eivät voi muuta kuin taistella. Edward oli ihmeissään, mutta Cecil oli jo kauan sitten huomannut hirviöiden ja eläinten tulevan päivä päivältä aggressiivisemmaksi. Kumppanukset lähtevät takaisin Kaipoon parantamaan Rosaa ja Hiekkarubiinin ansiosta hän toipuu nopeasti. Rosa kertoo, että Golbez on uusi punasiipien komentaja ja että Baronin kuningas on oikeastaan hänen sätkynukkensa. Nyt hän on matkalla kohti Fabulin kuningaskuntaa ja tavoittelee siellä olevaa Veden Kristallia. Rosa liittyy Cecilin matkaan ja seuraavana päivänä he lähtevät matkaamaan kohti Fabulia.
FS Vauban (1882)
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin helmikuussa 1879. Alus laskettiin vesille heinäkuussa 1882 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1885.
Final Fantasy IV
Juoni
Tarpoessaan Hobs-vuoren yli he törmäävät Fabulin karate-mestari Yangiin ja auttavat tätä hänen kimppunsa hyökänneitä hirviöitä vastaan. Yang lähtee heidän kanssaan puolustamaan Fabulin linnaa, jossa kristallia pidetään. Kumppanukset asettavat linnalle puolustuksen ja pian Golbez hyökkää. Cecil, Edward ja Yang pidättelevät heitä minkä pystyvät, mutta Golbezin joukot puskevat kristallikammioon asti. Kammioon he asettivat viimeisen puolustuslinjan. Yhtäkkiä paikalle ilmestyy Kain. Cecil on iloinen nähdessään ystävänsä, mutta Kain käy hänen kimppuunsa ja päihittää Cecilin. Lopuksi paikalle saapuu itse Golbez, joka kolkkaa taikavoimillaan loputkin puolustajat ja hän vie mukanaan kristallin ja Rosan. Rydia auttaa kaikki muut jalkeille ja kumppanukset päättävät lähteä pelastamaan Rosaa ja hankkimaan kristalli takaisin. Mutta siihen he tarvitsevat ilmalaivaa ja ainoastaan Baronilla on niitä. Niinpä Fabulin kuningas antaa heille laivan käyttöön, jotta he pääsevät Baroniin.
FS Vauban (1882)
Palvelus
Vauban poistettiin alusluettelosta vuonna 1905.
Final Fantasy IV
Juoni
Aluksi laivamatka sujuu rauhallisesti. Cecil sanoo, että heidän on löydettävä Cid, Baronin johtava ilma-alusten insinööri. Mutta sitten yllättäen merestä nousee valtava vesihirviö Leviatan, joka keskeyttää matkan. Rydia putoaa mereen ja Yang hyppää hänen peräänsä. Leviatan imee laivan itseensä.
Myöhemmin Cecil herää tajuttomuudestaan ja huomaa olevansa yksin lähellä Mysidiania, kylää josta hän ryösti Tuulen kristallin. Cecil menee kylään pyytämään apua, vaikka kylän asukkaat vieroksuvat häntä. Hänen onnekseen Mysidianin kylänvanhin antaa hänelle tilaisuuden hyvittää tekonsa. Hänen tulee kavuta Ordeals-vuoren huipulle, jossa hänestä voi tulla Paladiini, pyhä ritari. Kylänvanhin määrää hänen mukaansa Palomin ja Poromin, pienet velhokaksoset. Cecil on heitä kohtaan epäileväinen, mutta ottaa heidät mukaansa.
Taivallettuaan tiensä Ordeals-vuorelle Cecil, Palom ja Porom tapaavat Tellahin, joka tuli vuorelle hankkimaan kiellettyä Meteo-taikaa, jolla hän voisi kostaa Golbezille. Hän liittyy mukaan. Vuoren huipulla he törmäävät yhteen Golbezin elementtipedoista, Scarmiglioneen. Hän haastaa Cecilin ja kumppanit tappeluun jonka hän häviää, kahdesti. He jatkavat huipulla olevalle alttarille, josta he pääsevät peilien ympäröimään kammioon. Cecil kuulee jonkun puhuvan hänelle ”Poikani”. Cecil on ihmeissään. Silloin hänen käteensä lennähti miekka, ja hänen voimansa muuttui pimeästä valoisaan. Sitten hän joutui kaksinkamppailuun vanhan minänsä kanssa. Hän voitti kunniallisesti ja hänestä tuli todellinen valon soturi, Paladiini. Samalla tämä valo myönsi Tellahille Meteo-taian. Kumppanukset palasivat Mysidianiin ja kylänvanhin paljasti, että hän määräsi Palomin ja Poromin hänen mukaansa vakoilemaan häntä. Cecil ei kantanut asiasta kaunaa, koska hän ajatteli ansainneen sen. Kylänvanhin avasi heille Baroniin johtavan Serpentiinitien, jota pitkin he pääsivät suoraan Baroniin.
Päästyään linnaan he tapasivat linnan vartijoiden kapteenin Baiganin, jonka Golbez oli muuttanut hirviöksi. Baigan kävi heidän kimppuunsa, mutta ei kyennyt voittamaan. Kumppanukset jatkoivat valtaistuinsaliin, jossa Baronin kuningas odotteli Ceciliä. Mutta tämä kuningas ei ollut oikea, vaan tämän paikan ottanut veden elementtipeto Gagnazzo. Ei ihme, että hänen käskynsä olivat niin outoja. Hän aloitti taistelun Ceciliä vastaan, mutta hänenkään voimansa eivät riittäneet Cecilin ja kumppanusten kukistamiseen. Voiton jälkeen Cid tulee paikalle ja on ihmeissään Cecilin olevan yhä hengissä. Hänkin oli ihmetellyt kuningasta jo kauan ja nyt vastaus valkeni hänellekin. Cecil kertoi, mitä oli tapahtunut sillä aikaa, ja että he tarvitsevat ilmalaivaa. Cid lähti viemään heitä linnan kellariin, jossa hänen uusin ilmalaivansa Enterprise odotti. Mutta sitten he kävelivät ansaan. Valtasituinsalin esikammion seinät alkoivat liikkua heitä kohti ja ovet lukittuivat. Palom ja Porom keksivät kuinka tästä selvitään ja he menivät seiniä vasten ja muuttivat itsensä kiviksi siitä huolimatta, että kaikki heitä vanhemmat yrittivät estää heitä. Tämä pysäytti ansan, mutta Tellah oli sitä mieltä, että hänen olisi vanhempana pitänyt tehdä tämä, ja yritti poistaa kivettyneisyyden heistä, mutta se ei toiminut, koska he olivat muuttuneet kiviksi omasta tahdosta. Tästä huolimatta kumppanukset jatkoivat Enterpriseen.
Samaan aikaan Golbez ja Kain miettivät, että kuinka he voisivat saada maan kristallin. Kain keksi, että he voisivat käyttää Ceciliä hankkimaan se heille. He aikoivat käyttää Rosaa vaihtovaluuttana kristallista. Kain lähti tapaamaan Ceciliä, joka oli juuri saanut Enterprisen liikkeelle. Kain tuli paikalle omalla ilmalaivallaan ja antoi Cecilille ehdotuksensa, että hän antaa Rosan takaisin, jos Cecil tuo hänelle maan kristallin Toroian valtakunnasta. Cecil tietenkin vannoi pelastavansa Rosan keinolla millä hyvänsä ja suostui, kuitenkin epäilevästi.
Kumppanukset matkasivat Toroiaan, jossa kävi ilmi, että maan kristallin oli ryöstänyt Pimeä Menninkäinen (Dark Elf). Toroian linnasta he löysivät myös vakavasti loukkaantuneen Edwardin. Edward halusi liittyä mukaan, mutta muut olivat sitä mieltä, että hänen on parempi levätä. Edward antoi heille harpun mukaan sanoen, että siitä voi olla apua Pimeää Menninkäistä vastaan.
Pimeä Menninkäinen asui luolassa, jota ympäröi magneettikenttä, joka esti kumppanuksia käyttämästä mitään metallista. Oikeanlaisella varustuksella kumppanukset selvisivät Pimeän Menninkäisen luo luolan kristallihuoneeseen. He kävivät taisteluun, mutta Pimeä Menninkäinen oli liian voimakas heille, koska magneettikenttä vahvisti häntä. Edward vaistosi heidän olevan pulassa ja vaivalloisesti haki harppunsa ja alkoi soittaa. Musiikki alkoi soida myös harpussa, jonka Edward antoi kumppanuksille. Edwardin soittaessa Pimeä Menninkäinen ei voinut ylläpitää luolan magneettikenttää ja Cecil pystyi käyttämään miekkaansa normaalisti. Cecil päihitti miekallaan Pimeän Menninkäisen suhteellisen helposti, koska Pimeä Menninkäinen kammosi metallia. He saivat kristallin, ja samassa Kain ktsui heitä telepaattisesti ja neuvoi Ceciliä palaamaan Enterpriseen, jonka jälkeen Kain opastaa heidät paikkaan, jossa Rosaa pidettiin. Cecil teki työtä käskettyä ja Kain opasti heidät Zotin torniin. Tornissa Golbez kutsui heitä ja kertoi Rosan olevan tornin huipulla. Tellah raivostui täysin Golbezista ja kumppanukset aloittivat tarpomisen tornin huipulle.
Taivallettuaan tiensä läpi tornin hirviöitten ja samalla myös Magus-sisarien läpi he saapuivat perille ja törmäsivät Golbeziin. Cecil antoi kristallin Golbezille ja kysyi, missä Rosa on. Golbez väitti, ettei tiennyt mitään tästä ja kolkkasi taikavoimillaan kumppanukset kumoon Tellahia lukuun ottamatta. Nyt Tellah sai viimein tilaisuuden kostaa Annan kuolema ja hän käytti kaikkia voimakkaimpia loitsujaan Golbezia vastaan, mutta ne eivät tehneet paljoakaan vahinkoa. Sitten hän alkoi loitsia Meteo-taikaa vaikka muut yrittivät estää häntä, sillä se tuhoaisi Tellahin. Tellah kuitenkin vannoi kukistavansa Golbezin ja taikoi loitsun. Golbez heikkeni loitsusta jonkin verran, mutta se ei kuitenkaan tappanut häntä. Golbez oli ihmeissään, mutta ei kuitenkaan jäänyt paikalleen. Cecil nousi pystyyn ja aikoi käydä Golbezin kimppuun mutta sai itse köniinsä Golbezin salamasta. Golbez sitten lähestyi Ceciliä aikomuksena tappaa tämä, mutta sitten hän alkoi ihmetellä Ceciliä. Aivan kuin Golbez olisi tuntenut Cecilin jo entuudestaan. Cecil ihmetteli myös ja loppujen lopuksi Golbez säästi Cecilin hengen ja käski Kainia tulemaan hänen mukaansa. Mutta Tellahin Meteo oli rikkonut Golbezin hallinnan Kainista ja niinpä Golbez poistui yksin kristallin kanssa.
Golbezin lähdettyä muut virkosivat ja Tellah kuoli. Kain tokeni myös ja ihmetteli kaikkea. Vaikka hän olikin Golbezin hallinnan alaisena, hän silti pysyi tajuissaan ja silloin hän yhtäkkiä muisti, että Rosa on vaarassa. Hän vei kumppanukset tämän luo ja Cecil vapautti Rosan viime hetkellä, sillä valtava rautakuula oli putoamassa Rosan päälle. Rosa tiesi Cecilin tulevan ja Cecil tunnusti hänelle rakastavansa häntä, vaikkei hän ehtinyt sanoa sitä loppuun, kun Rosa alkoi miltei heti suudella häntä. Muut punastuivat ja Cid varsinkin oli iloinen. Kain pyysi Cecililtä ja Rosalta anteeksi ja oli valmis kohtaamaan seuraukset, mutta Cecil ja Rosa eivät kantaneet Kainille minkäänlaista kaunaa, koska hän oli Golbezin hallinnan alaisena. Cecil pyysi Kainia tulemaan heidän mukaansa ja hän suostui. Mutta sitten heidät yllätti taas yksi Golbezin elementtipedoista. Tällä kertaa kyseessä oli Barbariccia, Tuulen peto. Hän ei ollut helppo vastustaja, mutta Kainin Dragoon-kyvyt olivat kumppanuksille suureksi avuksi tätä vastaan, ja he voittivat. Ennen poistumistaan Barbariccia kertoi heille, että kaikkein vahvin elementtipeto, Tulen peto Rubicant, on vielä jäljellä. Sitten koko torni alkoi romahtaa, mutta onneksi Rosa oli paikalla. Hän käytti poistumisloitsua ja kumppanukset palasivat sen seurauksena Cecilin makuuhuoneeseen Baronin linnaan.
Toivo näytti olevan mennyttä, koska Golbez oli saanut käsiinsä viimeisen kristallin. Mutta Kain kertoi, että heidän maailmansa on kaksijakoinen. Maanpinnan alta nimittäin löytyy Alamaailma, jossa neljää pimeää kristallia pidetään. Golbez oli siis vasta saanut käsiinsä puolet kaikista kristalleista. Jos Golbez onnistuu samaan käsiinsä kaikki kristallit, hän kykenee avaamaan tien Kuuhun, jossa uskotaan olevan mahtavia voimia. Nyt kumppanusten tehtäväksi tuli päästä Alamaailmaan, mutta kukaan ei tiennyt mistä sinne pääsee, mutta Kainilla oli siihen tarvittava avain. Cid sanoi, ettei huolta, koska he pystyivät lentämään maailman joka kolkkaan Enterprisella. Niinpä he päättivät lähteä huomenaamulla matkaan.
Seuraavana aamuna matka alkoi taas, tällä kertaa tarkoituksena etsiä reitti Alamaailmaan. Etsittyään aikansa he saapuivat Agartin kylään, jossa oli kylän asukkaiden mukaan pohjaton kaivo. Cecil heitti Kainin avaimen kaivoon ja jotain kummallista tapahtui: läheinen vuori alkoi vavista ja aueta. Siihen muodostui aukko, joka johti Alamaailmaan. Cid ohjasi Enterprisen aukosta sisään ja he saapuivat Alamaailmaan. Heti ensimmäiseksi he joutuivat keskelle Punasiipien ja Alamaailman kääpiöiden väliseen tulitaisteluun ja Enterprise vahingoittui. Onneksi he pystyivät laskeutumaan kääpiöiden linnan lähelle ja menivät sieltä kysymään apua ja tietoja Golbezin liikkeistä.
Kääpiöiden kuningas Giott otti kumppanukset vastaan mielihyvin ja kertoi, että Golbez oli onnistunut tähän mennessä saamaan kaksi pimeää kristallia. Cid poistui samalla sanoen, että hän menee takaisin ylämaailmaan hankkimaan osia korjatakseen Enterprise ja muokatakseen sitä, jotta se kykenee lentämään laavan yllä. Giott sanoi, että yksi kristalli on huoneessa valtaistuinsalin takana. Yhtäkkiä Yangista alkoi tuntua, että heitä salakuunnellaan. Giott päästi kumppanukset kristallihuoneeseen, josta he löysivät joukon maagisia nukkeja. Nämä nuket kävivät kumppanusten kimppuun ja kumppanusten oli voitettava heidät. Tämän tehyään Golbez ilmestyi kuin tyhjästä ja antoi pieniä kehuja kumppanuksille, mutta sitten sanoi, että tämä päättyy nyt. Hän alkoi käyttää voimiansa kaikkia vastaan, ja lopulta kukaan kumppanuksista ei kyennyt tekemään mitään. Sitten Golbez kutsui paikalle Shadow-hirviön, joka pisti Rosan, Kainin ja Yangin matalaksi. Cecil oli kyvytön tekemään mitään. Mutta sitten yllättäen jostain ilmestyi Mist-lohikäärme, joka tuhosi Golbezin Shadow-hirviön yhdellä iskulla. Golbez ihmetteli, että mitä nyt, ja samalla Cecil sai kykynsä takaisin. Pian paikalle ilmestyi yllätyksellisesti Rydia, joka ei kuollut Leviatanin nielaistessa hänet. Cecil ja Rydia palauttivat Rosan, Kainin ja Yangin takaisin taisteluun ja nyt he viimeinkin kykenivät taistelemaan kunnolla. Kamppailu lopulta päättyi kumppanusten voittoon.
Rydian jälleennäkeminen oli suuri ilo Cecilille, Rosalle ja Yangille. Hän oli muuttunut paljon viime näkemältä, sillä nyt hän oli jo aikuinen. Hän kertoi mitä hänelle tapahtui sen jälkeen, kun Leviatan nielaisi hänet. Sen sijaan, että hän olisi kuollut, hänet vietiin Kutsuttavien Hirviöiden Maahan (Land of the Summoned Monsters), jossa ajan erilainen liikkuminen oli kasvattanut hänet aikuiseksi. Hän oli kasvattanut voimiaan mustassa magiassa, eikä sen vuoksi pystynyt käyttämään valkoista magiaa enää. Kain oli ainoa joka ei tunnistanut häntä ja hän yllättyi suuresti kuullessaan, että tämä nainen oli se sama tyttö jonka hän ja Cecil löysi Mist-kylästä. Mutta sitten Golbez virkosi ja muunsi itsensä pieneksi ja hanskansa avulla hän onnistui viemään kristallin ja katoamaan.
Ahvenanmaan baptistiseurakunta
Ahvenanmaan baptistiseurakunta oli vuosina 1860–1900 Ahvenanmaan saaristossa toiminut baptistiseurakunta. 1860-luvun alussa seurakunnan jäseniä oli Finströmissä, Hammarlandissa ja Saltvikissä. Etäisyyksien vuoksi seurakunta kokoontui Föglön ohella myös Hammarlandissa ja Saltvikissä. Vaikean kulkuyhteyden vuoksi seurakunta perustettiin jälkimmäisille vuonna 1860 ja seurakuntaa kutsuttiin Ahvenanmaan seurakunnaksi. Seurakunta oli vuoteen 1869 asti yhteydessä Tukholman piiriyhdistykseen. Kuolemantapausten vuoksi seurakunnan toiminta hiipui ja seurakunta yhdistyi Maarianhaminan baptistiseurakuntaan vuonna 1900.
Final Fantasy IV
Juoni
Vain yksi kristalli oli enää jäljellä. Giott kuitenkin sanoi, että se on teljetyssä luolassa, johon pääsee vain yhdellä ainoalla avaimella. Tästä hän myös keksi, että Cecil kumppaneineen voisi matkata Bab-ilin torniin hankkimaan muut kristallit takaisin. Kumppanukset lähtivät torniin ja siellä he saivat selville, että hullu tiedemies Lugae oli rakentanut supertykin, jolla hän kykenee tuhoamaan kääpiöt. Kumppanukset päihittivät hänet ja aikoivat sitten pysäyttää tykin. Mutta tykki oli valmiina ampumaan ja sen käyttäjät sanoivat, ettei sitä voi enää pysäyttää. Mutta Yang päätti tuhota tykin vaikka se maksaisi hänen henkensä. Muut yrittivät estää häntä, mutta Yang heitti heidät pois ja tuhosi tykin. Mutta tämän jälkeen hänestä ei kuullut mitään. Surullisina muut lähtivät pois tornista.
Tornin juurella he joutuivat taas ansaan. Tornnin johtava silta alkoi romahtaa ja kumppanukset putosivat kohti laavaa. Mutta viime hetkellä Cid sai kumppanukset kiinni. Mutta yksi Punasiipi lähti saman tien heidän peräänsä ja Enterprise ei kyennyt karistamaan sitä. Cid käski Cecilin ottaa ohjat ja paeta takaisin ylämaailmaan ja hän käyttää pommia telkeämään Alamaailmaan johtavan aukon. Muut yrittivät estää hänen uhraustaan, mutta turhaan. Kumppanukset pääsivät pakoon ylämaailmaan ja Cid onnistui telkeämään aukon. Cecil ja muut palasivat alakuloisina Baroniin.
Baronissa Cidin työntekijät asensivat Enterpriseen koukun, jolla kykeni kantamaan ilmatyynyalusta. Bab-ilin torniin nimittäin oli toinenkin sisäänkäynti ylämaailmasta, Eblanin kuningaskunnassa sijaitsevassa luolassa. Kumppanukset hakivat Damcyanin ilmatyynyaluksen ja matkasivat sen avulla luolaan, johon Eblanin ninja-kansa oli paennut heidän linnan tuhouduttua. Matkatessaan luolan läpi kohti tornia he huomasivat nuoren ninjan kamppailevan tulen peto Rubicantia vastaan. Ninja hävisi Rubicantille. Kumppanukset tulivat paikalle ja Rosa paransi ninjan. Ninja kertoi olevansa Eblanin prinssi Edge. Cecil tarjosi Edgelle apua, mutta Edge ei sitä aluksi hyväksynyt, kunnes Rydia suuttui ja alkoi murehtia kaikkia niitä, jotka he olivat menettäneet: Cid, Yang ja Tellah. Tämä suorastaan sulatti Edgen sydämen ja hän suostui. Sitten viisikko jatkoi torniin.
Päästyään tornin huipulle he törmäsivät Edgen vanhempiin. Mutta he eivät olleet enää ihmisiä vaan heidät oli muutettu hirviöiksi. Kumppanukset alkoivat taistella, ja kamppailun tuoksinnassa he palasivat järkiinsä. Mutta he eivät voineet enää olla tässä maailmassa ja he lähtivät Edgen esetelyistä huolimatta. Vanhempien mentyä Rubicant ilmestyi ja Edge raivostui. Rubicant kuitenkin sanoi, että tohtori Lugae muunsi Edgen vanhemmat. Edge ei siitä välittänyt ja kävi taas taisteluun. Rubicant halusi kuitenkin taistella reilusti ja palautti alkuun kumppanukset alkuperäiseen vahvuuteensa. Taistelu oli pitkä ja hankala, mutta lopulta kumppanukset voittivat. Samalla kertaa Edge kuuli Golbezista ja päätti auttaa kumppanuksia loppuun asti. Kumppanukset astuivat tornin kristallihuoneeseen. Mutta heitä oltiin odotettu, sillä huoneeseen oli asennettu ansakuilu ja he putosivat sitä kautta Alamaailmaan.
Viimeinen kristalli oli nyt Golbezin käsissä. Kumppanukset palasivat linnaan jossa Giott kauhisteli, mutta sitten hän muisti "Ison Valaan legendan", jonka Cecil oli kuullut jo aikaisemmin Mysidianissa.
”''Syntyä lohikäärmeestä joka nostaa valoa ja pimeä nousee korkealle taivaalle liikkumattomaan maahan. Verhottaen kuuta ikuisuuden valolla se tuo toisen lupauksen äiti maahan palkkiolla ja armolla''.”
Giott sanoi, että kumppanusten on palattava Mysidianiin. Mutta Alamaailmaan johtava aukko oli tukossa, mutta Cid sanoi parantavansa Falconin asentamalla siihen poran. Tämän jälkeen kumppanukset palasivat ylämaailmaan ja suuntasivat Mysidianiin.
Kumppanukset palasivat Maahan, mutta liian myöhään. Bab-ilin jättiläinen oli jo herännyt ja Rydia kirkaisi nähdessään sen. Se alkoi heti runnella ympäristöään. Kaikki toivo näytti olevan jo mennyttä, mutta sitten Rosa huomasi tykkitulitusta kohti jättiläistä. Alamaailman kääpiöitten tankit tulivat paikalle ja niitä komensi kuningas Giott ja Yang. Heti perään paikalle ilmestyi myös Mysidianin, Damcyanin ja Toroian ilmalaivat mukanaan Cid, Edward, Palom, Porom ja Mysidianin kylänvanhin. Nämä joukot saivat jättiläisen pelkäämään ja Cecil pyysi Cidiä viemään kumppanukset jättiläisen sisään, jotta he voivat tuhota sen ytimen. Cid onnistui viemään heidät sisään.
Sisällä kumppanukset kamppailivat tiensä kohti ydintä. Juuri ennen kuin he pääsivät perille heidät yllätti kaikki neljä elementtipetoa, jotka Zemus oli herättänyt henkiin. Tällä kertaa elementtipedot päättivät työskennellä yhdessä kukistaakseen kumppanukset, mutta sekään ei riittänyt. Lopultakin elementtipedot olivat lopullisesti voitettu.
Pian he löysivät ytimen ja alkoivat hajottaa sitä. Se ei ollut ihan helppoa, mutta he onnistuivat. Golbez tuli raivoissaan paikalle ja aikoi tappaa heidät kaikki, mutta FuSoYa meni hänen lähelle ja rikkoi Zemuksen hallinnan hänestä. Golbez tuli järkiinsä ja ihmetteli, miksi hänellä oli kaikki tuo viha. FuSoYa sanoi, että Zemus hallitsi häntä ja kysyi, tiesikö hän isänsä nimen. Hän vastasi, että hänen isänsä nimi on KluYa. Cecil hätkähti niin pahasti, että hänen sydämensä oli pysähtyä. Koko ajan Cecil oli taistellut omaa veljeänsä vastaan. Golbezin oli yhtä vaikea uskoa tätä, kuten myös Rosan, Rydian ja Edgen. Kun tilanne selvisi Golbezille, hän vannoi mennä tekemään tästä loppu kukistamalla Zemus. FuSoYa lähti Golbezin mukaan. Rosa ja Rydia ihmettelivät, aikooko Cecil todella antaa veljensä mennä noin vain. Mutta sitten jättiläinen alkoi romahtaa heidän ympärillä. Heillä ei ollut hajuakaan ulospääsystä, mutta sitten tuttu ääni kutsui heitä. Se oli Kain, joka viimeinkin oli päässyt irti mielenhallinnasta. Hän johdatti kumppanukset ulos jättiläisestä ennen kuin se tuhoutui lopullisesti.
Kumppanukset palasivat Isoon Valaaseen, jossa Kain oli valmis kohtaamaan petoksensa seuraukset. Edge olisi hoitanut hänet jo päiviltä, mutta Rosa esti häntä, koska Golbez oli yhtä lailla Zemusin hallinnassa. Niinpä Kain päätti maksaa Zemusille takaisin. Cecil päätti lähteä Kuuhun auttamaan Golbezia ja FuSoYaa. Hän käski Rosan ja Rydian jäämään pois kyydistä, koska hän ei halunnut vaarantaa heitä. Kumpikin tyttö lähti vastahakoisesti aluksesta ja Cecil, Kain ja Edge lähtivät kuuhun. Päästyään perille kävikin ilmi, etteivät Rosa ja Rydia jääneetkään kyydistä vaan he olivat salamatkustaneet koko matkan. Cecil käski Rosan pois hänen tieltään, mutta Rosa ei suostunut ellei Cecil ota häntä mukaan. Cecil lopulta hyväksyi Rosan pyynnön ja he ottivat myös Rydian mukaan. Sitten he lähtivät matkaamaan kohti Kuun ydintä.
Samaan aikaan Sinisellä Planeetalla kumppanusten ystävät olivat kokoontuneet Mysidianiin. Palom ja Porom vaistoivat Cecilin ja kumppaneitten olevan vaarassa. Mysidianin kylänvanhin siten totesi että oli aika lähettää ihmisten toiveet Cecilille. Toivojiin kuuluivat muun muassa Yang, Cid, Edward ja monet muut. Heidän toiveensa kantautui Kuuhun asti, jossa Zeromus piti kumppanuksia yhä maassa. Cecil kuitenkin pääsi pystyyn ja ensimmäiseksi meni Golbezin luo. Golbez antoi hänelle kristallin, jonka jälkeen Cecil vannoi tuhoavansa Zeromuksen kaikkien Maassa elävien vuoksi. Ihmisten toiveet tulivat lopulta perille, ja näiden toiveiden avulla kumppanukset pääsivät pystyyn ja valmiina taistelemaan itse vihan ruumiillistumaa vastaan. Cecil käytti kristallia Zeromukseen, paljastaen tämän todellisen, ruumiillisen muodon. Nyt kumppanukset kykenivät kamppailemaan häntä vastaan. Zeromus oli vahva, mutta se ei riitänyt hänen voittoonsa ja hän lopulta kaatui. Mutta ennen katoamistaan hän sanoi, ettei hän kuole niin kauan kuin ihmisten sydämissä on pahuutta. Golbez kertoo ettei hän voi palata maahan ja pyytää Fusoyaa mukaansa. Ennen kuin he lähtevät, Golbez näyttää oikean muotonsa.
Lopulta kumppanukset palaavat maahan Isolla Valaalla. Cecilistä tulee Baronin kuningas ja Rosasta kuningatar. Koska Edgen vanhemmat ovat edes menneet, Edgestä tulee Eblanin kuningas. Palom ja Porom taas jatkavat maagi-opintojaan. Kääpiöt kunnostivat linnansa. Heiltä loppuu materiaali, mutta Giott käskee purkamaan tankit ja ottamaan osat niistä,koska tankkeja ei enää tarvita. Kain lähtee Ordealsin vuorelle ja muistelee isäänsä Sir Richard Highwindiä. Vaikuttaa myös siltä, että Edgen ja Rydian välillä on jotain… Fabulin kuningas luovuttaa paikkansa Yangille ja Yang julistaa vaimonsa kuningattareksi.
SS Dainty
SS Dainty oli Irlannin laivaston vartioalus, joka valmistui 1918 Edward Finch and Companyltä Chepstow’sta telakkanumerolla 360 Britannian amiraliteetin hinaajaksi.
Palvelus
Britannian amiraliteetti luovutti aluksen 1922 Irlannin vapaavaltiolle, jossa se palveli vuoteen 1923 saakka laivaston vartioalusten lippulaivana. Se myytiin 1931 Soc. Cherbourgeoise de Remorquage et de Sauvetagelle Cherbourgiin Ranskaan, missä se sai nimen SS Cherbourgeois No 1. Alus nimettiin 1932 SS Cherbourgeois No 2:ksi. Se siirrettiin vielä samana vuonna Société Havraise de Transport et de Transitille Le Havreen, missä se sai nimen SS Havraise No 3 ja edelleen syyskuussa Les Abeillesille nimellä SS Abeille No 23. Vuonna 1934 aluksen nimeksi tuli SS Cherbourgeois No 5.
Saksan laivasto pakko-otti aluksen 5. lokakuuta 1940 apumiinanraivaajaksi, jolloin se nimettiin M 4223:ksi. Alus nimettiin 7. kesäkuuta 1941 M 4443:ksi. Britannian kuninkaallisen laivaston moottoritorpedoveneet upottivat aluksen 15. kesäkuuta 1942 Cap Griz Nezin lähellä. Se nostettiin 1943. Alus upposi 20. lokakuuta 1943 kuljetettaessa telakalle.
Marc Surer
Marc Surer (s. 18. syyskuuta 1951 Arisdorf, Sveitsi ) on entinen sveitsiläinen autourheilija. Hän ajoi muun muassa Formula 1 -sarjassa, jossa hän osallistui 87 Grand Prix'hin ja saavutti niissä 17 MM-pistettä. Uran parhaiksi tuloksiksi jäivät vuoden 1981 Brasilian ja vuoden 1985 Italian osakilpailujen neljännet sijat.
BMW tuki Sureria hänen uransa alusta asti, minkä ansiosta hän pääsi ajamaan Euroopan Formula 2 -sarjaan, jonka hän voitti vuonna 1979. Surerin F1-uran alku oli hankala; muita selvästi hitaammassa Ensign-tallissa ajaminen ei kaunistanut hänen tilastojaan, ja hän siirtyi ATS:lle. Kuitenkin 1980 hän mursi jalkansa Kyalamissa ja pääsi palaamaan vasta 1981 – jälleen Ensignille.
Surer siirtyi tällä kertaa Arrowsille, mutta BMW:n tahdosta hän joutui vaihtamaan ensin Brabhamille 1985 ja sitten takaisin Arrowsille seuraavaksi kaudeksi, kun Arrows hankki BMW:n moottorit.
Surer ajoi myös rallia, mutta hän loukkaantui vakavasti ja hänen kartturinsa kuoli onnettomuudessa vuoden 1986 ADAC Hessen Rallyessa Saksassa. Kartanlukija Michel Wyder kuoli välittömästi Ford RS200 -auton suistuessa tieltä puuhun liki 200 km/h tuntinopeudesta. Surer selvisi ulosajosta ja seuranneesta autopalosta hengissä, mutta vakavin vammoin. Surerin kolme kuukautta myöhemmin antaman lausunnon mukaan ulosajo ei johtunut ajo- tai teknisestä virheestä vaan epäpuhtauksista tienpinnalla. BMW palkkasi Surerin onnettomuuden jälkeen kuljettajien valmentajaksi ja myöhemmin moottoriurheiluosaston johtajaksi. Surer ajaa yhä historiallisten F2-autojen sarjaa ja toimii televisiossa kommentaattorina.
Formula 1 -tulokset
(Avain)
Ukrainan historia
pienois|Ukrainan kartta vuodelta 1720. Ukrainan historialle on tyypillistä, että maan rajat ovat jatkuvasti muuttuneet. Kasakkakulttuuri on Ukrainan erityispiirre. Kulttuurin vaikutteita on tullut sekä Venäjältä että lännestä. Vaikutteita on siirtynyt Ukrainasta Venäjällekin: Kiovan Rusista ovat tuhat vuotta sitten muodostuneet nykyukrainalaisten lisäksi venäläiset ja valkovenäläiset.
Esihistoria
Ensimmäisellä vuosituhannella eaa. Ukrainan aroja hallitsivat peräkkäin kimmerialaiset, skyytit ja sarmaatit. 600-luvulta eaa. lähtien kreikkalaiset alkoivat perustaa Mustanmeren pohjoisrannikolle siirtokuntia, jotka joutuivat sittemmin osaksi Rooman valtakuntaa. Gootit tulivat Itämeren alueelta nykyiseen Ukrainaan vuoden 200 jaa. tienoilla ja syrjäyttivät sarmaatit, mutta jäivät itse 300-luvun loppupuolella idästä saapuneiden hunnien jalkoihin. 400–500-luvuilla heitä seurasivat avaarit ja bolgaarit. Tämän jälkeen aroalueesta tuli osa turkinsukuisten kasaarien valtakuntaa, jonka keskus oli Volgan alajuoksulla. Madjaarit kukistivat kasaarit 800-luvun lopulla; heitä seurasivat 900–1000-luvuilla petsenegit ja heitä vuorostaan kumaanit. Kumaanit onnistuivat luomaan valtakunnan, joka ulottui Karpaateilta Araljärvelle. Myös jonkin verran kreikkalaisasutusta säilyi alueella.
Slaavien muuttoliike alkuperäisestä kotimaastaan Karpaattien pohjoispuolelta alkoi samoihin aikoihin, kun avaarit ja bolgaarit saapuivat Ukrainaan. Osan siirtyessä länteen ja osan etelään Balkanille itäslaavit asettuivat nykyisten Ukrainan ja Valko-Venäjän metsä- ja aroalueille, mistä asutus laajeni kauemmas pohjoiseen ja koilliseen seudulle, jonne myöhemmin muodostui Venäjän valtio. Maanviljelyä ja karjanhoitoa harjoittaneet itäslaavit alkoivat muodostaa linnoitettuja asutuksia, joista osasta tuli myöhemmin tärkeitä kaupallisia ja poliittisia keskuksia. Yksi näistä oli Ukrainan tuleva pääkaupunki Kiova.
Kiovan Rus perustetaan
800-luvun puolivälissä Kiovan kaupungin ympärille alkoi syntyä valtio, joka tunnetaan historiankirjoituksessa nimellä Kiovan Venäjä tai Kiovan Rus. Sen ensimmäiset ruhtinaat olivat skandinaavisperäisiä varjageja eli ruseja, joiden mukaan valtakunta sai myös nimensä, mutta slaavilaistuivat nopeasti.
1000-luvun loppuun mennessä Kiovan Rus kattoi laajan alueen Ukrainasta aina Laatokalle ja Volgan yläjuoksulle. Voimakkaimmillaan valtakunta oli Vladimir Suuren ja hänen poikansa Jaroslav Viisaan hallintokaudella. Ortodoksinen usko tuli maahan 900-luvun lopulla Bysantista, ja uuden uskonnon myötä kehittyi kirjallinen kulttuuri sekä kirjoitettu kieli, muinaiskirkkoslaavi. Jaroslav Viisas edisti näitä prosesseja, julkaisi ensimmäisen slaavilaisen lakikoodeksin ja ylläpiti hyviä suhteita eurooppalaisiin hallitsijoihin, joille hän myös naitti jälkeläisiään. Jaroslavin kuoltua kumaanien kanssa käytyjen sotien ja perimyskiistojen rasittama Kiova vaipui taantumaan, josta se nousi vain lyhytaikaisesti Vladimir Monomahin hallintokaudella. Valtakunta pirstoutui vähitellen pienempiin osiin, kuten pääasiassa nykyisen Valko-Venäjän alueella sijainneeseen Polatskin ruhtinaskuntaan, Novgorodin tasavaltaan, Vladimir–Suzdaliin ja Galitsian ja Volynian ruhtinaskuntaan, joka hallitsi ajoittain myös Kiovaa. Mongolit ja tataarit hyökkäilivät 1220-luvulta alkaen ja tuhosivat lopulta Kiovan vuonna 1240.
Puola-Liettuan valtakausi
pienois|Ukrainan kasakat valtaavat ottomaaneilta [[Caffan eli Feodosian vuonna 1615.]] Mongolit hävittivät petsenegien valtakunnan 1200-luvun alussa ja valloittivat Kiovan Rusin vuonna 1240. Puola alkoi muodostua suurvallaksi Puolan ja Liettuan personaaliunionista 1300-luvun puolivälissä. Tšernihiv ympäristöineen liitettiin Liettuaan 1350-luvulla ja Perejaslavin ja Podolian alueet sekä Kiova itse seuraavalla vuosikymmenellä. Entinen Galitsian ja Volynian ruhtinaskunta jaettiin 1380-luvulla Puolan ja Liettuan kesken, jolloin Liettua sai Volynian ja Puola puolestaan Galitsian. Alkuvaiheessa itäslaavit säilyttivät Liettuassa huomattavan autonomian ja ruteenin kieli kehittyi. Galitsia pysyi Puolan omistuksessa vuoteen 1772 asti ja sen keskuksena oli Lviv. Puola aloitti 1400-luvulla alueen länsimaistamisen, jolloin Galitsian ortodoksiylimystö pakeni Liettuaan, Moldovaan ja Valakiaan. Alueelle jääneet ukrainalaiset sulautuivat puolalaisiin, ja Galitsiasta tuli kulttuurisesti muusta Ukrainasta eroava alue. Etelä-Ukrainan arot ja Krimin niemimaa jäivät kuitenkin vielä osaksi mongolien Kultaista ordaa sekä sittemmin Krimin kaanikuntaa aina vuoteen 1783 saakka.
Puola-Liettua muodosti Galitsiaan katolisen puolalaisen aatelin, minkä vaikutuksesta muodostui jumalanpalvelusmenoiltaan ortodoksinen, mutta Rooman paavia päämiehenään pitävä, Moskovan arkkipiispasta riippumaton uniaattikirkko. Puola-Liettuan ylivallan aikana myös maaorjuus alkoi yleistyä. Ortodoksisten ruteenien asema heikkeni ja Ukrainan ja Valko-Venäjän kansat ja kielet alkoivat eriytyä toisistaan, kun suurin osa Ukrainan alueista erotettiin Liettuasta vuonna 1569 ja luovutettiin Puolalle samaan aikaan, kun Valko-Venäjä pysyi Liettuan alaisuudessa. Toisaalta yhteisen hallinnon alle joutuneet Galitsia ja Itä-Ukraina alkoivat nyt yhdentyä yhdeksi kansakunnaksi.
Kasakkakausi
1400-luvulla Ukrainan aroille alkoi muodostua uudenlaisia kasakkayhteisöjä, jotka puolustivat Ukrainan rajaseutua tataarien hyökkäyksiltä. Heidän määräänsä lisäsivät maaorjuutta paenneet talonpojat ja muista yhteiskuntaluokista, mukaan lukien aatelista, lähteneet seikkailijat.
pienois|vasen|Bohdan H’melnytskyi, aikalaiskuva. Puolan hallinto pyrki vähentämään kasakkojen autonomiaa, mikä aiheutti suuria kapinoita vuodesta 1591 alkaen. Kasakat osallistuivat myös aikakauden uskonnolliseen elämään tukemalla ”puhdasta” ortodoksisuutta ja vastustamalla uniaattikirkkoa. Lopulta vuonna 1648 kasakoiden johtajaksi eli hetmaniksi valittu Bohdan H’melnytskyi aloitti laajan kapinan ja vapaustaistelun puolalaisia vastaan ja perusti itsenäisen kasakkahetmanaatin, mutta joutui lopulta tukeutumaan ulkopoliittisesti Venäjään ja solmimaan sen kanssa liiton Perejaslavin sopimuksella vuonna 1654. Sopimuksen tuloksena kasakat tunnustivat Venäjän yliherruuden Ukrainassa ja saivat sotilaallista tukea Venäjältä, mikä johti Venäjän ja Puolan väliseen sotaan.
Venäjän mukaantulo ei tuonut nopeaa voittoa kasakkahetmanaatille: sen ja Venäjän välille syntyi nopeasti kiistoja itsehallinnon rajoista sekä valloitettujen alueiden hallinnasta. Pohjan sodan sytyttyä vuonna 1655 H’melnytskyi menetti luottamuksensa Venäjän haluun sotia Ukrainan puolesta ja alkoi harkita sen sijaan liittoutumista Venäjän ja Puolan yhteisten vihollisten, erityisesti Ruotsin kanssa. Muita mahdollisia liittolaismaita olivat Transilvania, Moldavia, Valakia ja Brandenburg. H’melnytskyi suunnitteli myös Moskovan kanssa tehdyn sopimuksen purkamista, mutta kuoli ennen kuin ehti tehdä sen.
H’melnytskyin kuolema ajoi kasakkahetmanaatin sisäiseen valtataisteluun ja hajaannukseen, joka tunnetaan Ukrainan historiassa raunioitumisen aikana. H’melnytskyin seuraajaksi valittiin aluksi hänen alaikäinen poikansa Juri H’melnytskyi, mutta valta siirtyi pian sijaishallitsijana toimineelle Ivan Vyhovskyille. Sekä Juri että Vyhovskyi liittoutuivat eri yhteyksissä Puolan kanssa ja joutuivat kasakoiden syrjäyttämiksi, mikä takasi Venäjän kanssa solmitun liiton säilymisen. Sota päättyi lopulta vuonna 1667 Andrusovon rauhaan, jossa Puolan oli luovutettava Venäjän hallintaan ”vasemman rannan” nimellä tunnettu Dneprin itäpuolinen Ukraina sekä Kiova. Järjestely vahvistettiin vuonna 1686 Puolan ja Venäjän välisellä ”ikuisen rauhan” sopimuksella.
Hetmanaatin jako Puolan ja Venäjän kesken aiheutti ukrainalaisissa katkeruutta. ”Oikean rannan” hetmani Petro Dorošenko miehitti lyhyeksi aikaa vasemman rannan ja yritti luoda uudelleen yhtenäisen Ukrainan valtion Osmanien valtakunnan vasallivaltiona, mutta seuraus oli lähinnä Podolian joutuminen neljännesvuosisadaksi osmanivallan alle. Suuret alueet oikealta rannalta autioituivat, kun ihmiset pakenivat seuranneita levottomuuksia vasemmalle rannalle ja kauemmaskin. Podolia palasi takaisin Puolalle vuonna 1699, ja vuosisadan vaihteessa Puola lakkautti ainakin nimellisesti hallitsemansa oikean rannan hetmanaatin.
1600-luvulla hetmanaatin itäpuolelle syntyi myös toinen sisäisesti itsehallinnollinen valtiomuodostelma, Sloboda-Ukraina. Sen tärkein keskus oli Harkova, ja ensimmäiset asukkaat olivat pääosin Puolan hallintoa ja ”raunioitumisen ajan” sekasortoa paenneita ukrainalaisia talonpoikia ja kasakoita. Sloboda-Ukrainan autonomia kesti vuoteen 1765 saakka, jolloin Katariina Suuri lakkautti sen.
1700-luvun alku ja Mazepan kapina
Hetmanaatin itsehallinnon ehdot neuvoteltiin uudelleen aina, kun uusi hetmani valittiin, mikä johti ajan kuluessa hetmanien vallan rappeutumiseen. Vuonna 1687 valtion johtoon nousi kuitenkin Ivan Mazepa, jonka aikana hetmanin asema oli lähes monarkinomainen. Myös kirjallisuus, taide ja arkkitehtuuri kukoistivat. Mazepa halusi liittää Oikean rannan hetmanaattiin ja luoda uudelleen yhtenäisen Ukrainan valtion, minkä vuoksi hän liittoutui vuonna 1708 Ruotsin Kaarle XII:n kanssa. Yritys romuttui hävittyyn Pultavan taisteluun 1709, jossa venäläiset Pietari Suuren joukot saivat totaalisen voiton suuremman armeijansa ja Kaarle XII:n joukkojen logistiikka- ja johtamisongelmien ansiosta. Mazepa pakeni Moldaviaan, missä hän vähän myöhemmin kuoli.
Puolan hallitsemalla Dneprin oikealla rannalla yhteiskunta erosi huomattavasti hetmanaatin yhteiskunnasta. Kasakoiden valta katosi, ja kaupunkeihin muutti yhä enemmän puolalaisia ja juutalaisia. Roomalaiskatolisuuden asema vahvistui, mutta hetmanien vainoamasta uniaattikirkosta tuli ukrainalaisten vallitseva kristillinen suuntaus. Puolalainen aatelisto hallitsi aluetta, ja autioituneille seuduille tuli uudisasukkaita Galitsiasta ja Volyniasta. Kapinoita tapahtui ajoittain.
Venäjän vallan aika
pienois|vasen|Ukrainan kasakoiden alue ja Venäjän keisarikunta vuonna 1751. Pohjan sodan lopputulos muutti Venäjän suhdetta Ukrainaan. Liittosuhde muuttui vähitellen suoremmaksi hallinnoksi. Hetmanaatin itsehallintoa rajoitettiin voimakkaasti 1700-luvun mittaan, ja hetmanin virka oli täyttämättä vuosina 1722–1727 ja 1734–1750. Lopulta Katariina Suuri lakkautti hetmanin aseman kokonaan vuonna 1764, ja hetmanaatin rippeet hävitettiin seuraavien 20 vuoden aikana. Puolalaisen aatelin aloittama maaorjuus levisi vähitellen Katariina Suuren aikana koko Ukrainaan.
Puolan heikkous alkoi korostua 1700-luvulla Venäjän keisarikunnan ja Preussin kuningaskunnan vahvistuessa. Puolan ensimmäisessä jaossa 1772 Itävalta sai itselleen Ukrainan läntisimmän osan, Itä-Galitsian ja Bukovinan, jotka olivat olleet Puolan hallussa nelisensataa vuotta. Puolan toisessa ja kolmannessa jaossa vuosina 1793 ja 1795 Venäjä sai Puolaan kuuluneet Länsi-Ukrainan alueet, Podolian ja Volynian. Krimin kaanikunta liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuonna 1783.
Hetmanaatin ja Sloboda-Ukrainan autonomian poistamisen jälkeen niiden alueista muodostettiin tavallisia Venäjän keisarikunnan provinsseja, joita hallitsivat kuvernöörit. Dneprin länsiranta oli osa Venäjän juutalaisten asuinaluetta, kun taas nimellä Novorossija tunnetut harvaan asutut eteläiset alueet saivat asukkaita muualta Ukrainasta sekä pienemmässä määrin Venäjältä, Balkanilta ja Saksasta. Uusi Mustanmeren satama Odessa kasvoi suureksi ja kosmopoliittiseksi metropoliksi. Ukrainalainen aatelisto venäläistyi venäjänkielisen koulutuksen ja seka-avioliittojen tuloksena; puolalainen aatelisto pysyi suurimpana maanomistajana länsirannalla, mutta sen asema heikkeni koko ajan erityisesti Puolassa vuosina 1830–1831 ja 1863–1864 tapahtuneiden kapinoiden seurauksena. Puolalaisen aatelin aloittama ja Katariina Suuren laajentama sekä vahvistama maaorjuus lakkasi Venäjän hallitsemassa osassa Ukrainaa vasta vuonna 1861, Itävallassa jo 1780-luvulla. Myös teollistuminen alkoi näihin aikoihin.
Kulttuuritietoisuus ja kansallisuusaate
Teollistuminen kiihdytti Ukrainan venäläistymistä, kun kasvavien kaupunkien työläiset olivat monesti kotoisin imperiumin muista osista ja pääosa ukrainalaisista asui maaseudulla. Myös Venäjän ortodoksinen kirkko oli tärkeä venäläistämispolitiikan väline; virallisen historiankirjoituksen mukaan ukrainalaiset olivat venäläisryhmä, jonka mongolit ja tataarit olivat erottaneet emämaastaan ja joka oli kärsinyt Puolan turmiollisesta vaikutuksesta. 1800-luvulla nykyisen Ukrainan alueelle perustettiin kolme yliopistoa: Harkovaan vuonna 1805, Kiovaan vuonna 1834 ja Odessaan vuonna 1865.
pienois|oikea|Taras Ševtšenko vuonna 1859. Ukrainan kulttuuritietoisuus heräsi kansallisuusaatteen mukana 1840-luvulla. Ukrainan itsenäisyyttä ajavat perustivat vuonna 1846 Kyrilloksen ja Metodioksen seuran, joka oli yhteiskunnallisen ja kulttuurisen toiminnan keskipiste. Nikolai I:n hallitus pyrki kitkemään kansallisia pyrkimyksiä, ja ukrainankielisen kirjallisuuden julkaisemista rajoitettiin useilla asetuksilla, ensin 1853 ja 1866. Tukahduttaminen kärjistyi Aleksanteri II:n aikana vuonna 1876, jolloin ukrainan käyttö kirjallisena kielenä kiellettiin uudella asetuksella. Silti Taras Hryhorovytš Ševtšenko (1814–1861) nousi tällöin Ukrainan kansallisrunoilijaksi. Rajoitusten ja kieltojen seurauksena kansallisen liikkeen painopiste siirtyi Itävalta-Unkarin hallitsemaan Galitsiaan, jossa julkaisutoiminta oli vapaampaa.
Itävallan alaisuudessa etnisesti ukrainalainen Galitsia muodosti yhdessä eräiden puolalaisenemmistöisten alueiden kanssa Galitsian ja Lodomerian kuningaskunnan, jonka pääkaupunkina toimi Lviv. Tämä ja se, että puolalaiset muodostivat isäntäluokan ja hallitsivat suuria kaupunkeja yhdessä juutalaisten kanssa, teki puolalaisuuden ja ukrainalaisuuden välisestä kilpailusta Galitsian kulttuurielämän olennaisen piirteen. Vaikka Habsburgien politiikka suosi puolalaisia, ukrainalaisilla oli Itävallassa paljon suuremmat mahdollisuudet kansalliseen kehitykseen kuin Venäjällä. Itävallan ukrainalainen älymystö kehittyi 1800-luvulla, kun koulutettujen pappien lapset siirtyivät maallisiin ammatteihin. Euroopan hulluna vuotena 1848 vaadittiin Galitsian jakamista erillisiin puolalaisiin ja ukrainalaisiin provinsseihin ja perustettiin ensimmäinen ukrainankielinen sanomalehti.
Väestön äidinkieli
Venäjän keisarikunnan ensimmäinen väestönlaskenta järjestettiin vuonna 1897. Tässä yhteydessä selvitettiin myös asukkaiden äidinkieli. Kuvernementtitasolla tarkasteluna ukraina oli valtakieli kaikissa enimmäkseen tai kokonaan nykyiseen Ukrainaan kuuluvissa Venäjän keisarikunnan kuvernementeissa vuonna 1897.
pienois|oikea|Itävalta-Unkarin etniset ryhmät vuonna 1910. Ukrainankielellä (keltaoranssi väri) on valta-asema Galitsian itäosissa, joka alue kuuluu nykyisin Ukrainaan. Vuonna 1897 ukrainalaiset olivat kielivähemmistönä (toiseksi suurin ryhmä ”moldovalaisten ja romanialaisten” jälkeen) nykyisen Moldovan ja eteläisimmän Odessan alueen tuolloin käsittäneellä Bessarabian kuvernementin alueella. Nykyisen Donetskin ja Luhanskin alueiden kaakkoisosat kuuluivat vuorostaan laajaan Donin kasakoiden alueeseen, jolla ukrainalaisia oli - koko aluetta tarkasteltaessa - 28,1 prosenttia. Kuvernementtihallinnon kihlakunta- tai paikallistasolla, esimerkiksi varuskuntapaikkakunnilla, venäjän kielellä saattoi olla paikoitellen valta-asema. Nykyisen Ukrainan läntisin reuna (esim. vahvasti ukrainankielinen Lvivin seutu) oli vuonna 1897 puolestaan osa Itävalta-Unkariin kuulunutta Galitsiaa. Galitsian itäosissa ukrainan kieli oli väestön pääkieli.
Ensimmäinen maailmansota ja lyhyt itsenäisyys
Venäjän–Japanin sodan tappion sytyttämään Nikolai II:n hallintoa vastaan tähdätty vuoden 1905 liikehdintä aiheutti levottomuuksia myös Ukrainassa. Ukrainan kansallinen elämä helpottui hieman. Ukrainankielisten julkaisujen kielto raukesi, mutta venäjä pysyi edelleen koulujen opetuskielenä. Pääministeri Pjotr Stolypinin vakauttamis- ja tukahduttamistoimien seurauksena perustettiin Ukrainan itsenäisyysliitto, joka pyrki tekemään ohjelmansa tunnetuksi ulkomailla.
Alussa kansallisesti tietoisten, poliittisesti aktiivisten ukrainalaisten tavoitteet rajoittuivat pääosin kielellisiin ja kulttuurillisiin oikeuksiin sekä jonkinlaiseen paikalliseen autonomiaan, vaikka jopa koko tsaarin Venäjän muuttamista monietniseksi liittotasavallaksi oli ehdotettu jo 1800-luvun puolella. Ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjä miehitti Galitsian, alkoi valmistella sen liittämistä osaksi Venäjän valtakuntaa ja yritti tukahduttaa ukrainalaisen kulttuurin alueella, mutta hanke keskeytyi, kun Itävalta-Unkari valloitti alueen takaisin keväällä 1915. Kansallismielisten vaatimukset saivat uutta tuulta vuonna 1917 Nikolai II:n ja hänen seuraajakseen valitsemansa veljensä luovuttua vallasta Venäjän väliaikaisen hallituksen hyväksi.
Ukrainan ja Venäjän suhteet heikkenivät nopeasti bolševikkien lokakuun vallankumouksen jälkeen. Ukrainan hallitus kieltäytyi tunnustamasta uuden hallinnon valtaa Ukrainassa ja julisti 20. marraskuuta Ukrainan kansantasavallan, joka oli kuitenkin edelleen valtioliitossa Venäjän kanssa. Bolševikit vastasivat julistamalla Ukrainan neuvostotasavallaksi ja muodostamalla kilpailevan hallituksen. Ukraina julistautui itsenäiseksi 22. tammikuuta 1918, mutta Kiova joutui pian tämän jälkeen bolševikkien hallintaan. Ukraina ja keskusvallat allekirjoittivat rauhansopimuksen 9. helmikuuta, ja Saksan keisarikunnan ja Itävalta-Unkarin joukot karkottivat bolševikit maaliskuun alussa.
Neuvosto-Venäjän ulkoasiainkansankomissaari ja puna-armeijan komentaja Lev Trotski joutui maaliskuussa 1918 neuvottelemaan Venäjälle epäedullisen rauhansopimuksen Brest-Litovskissa, jossa Venäjä tunnusti Ukrainan itsenäisyyden. Brest-Litovskin rauhansopimuksella kansankomissaareista tuli epäsuorasti keisarillisen Saksan liittolaisia, ja Britannia aloitti sotatoimet kansankomissaareja vastaan lähettämällä laivasto-osaston Arkangeliin pyrkien estämään saksalaisten etenemisen ja toisaalta tukemaan Venäjän valkoisia kenraaleja, joka aloittivat taistelun kansankomissaareja vastaan. Kansankomissaarit tunnustivat Ukrainan itsenäisyyden Venäjästä, mutta maa joutui Saksan suojelualueeksi sotilaallisesta tilanteesta johtuen.
Itsenäisyysliike hajoaa
Ukrainan kansantasavallan hallitusta johti Simon Petljura, joka pyrki toteuttamaan maalaisväen toivoman maareformin. Tämä ei kuitenkaan sopinut suurmaanomistajille, jotka pyysivät saksalaisilta tukea estääkseen peltojensa jakamista. Toisaalta vasemmistolaisen hallituksen oli saatava aikaan uudistuksia, sillä kansan tyytymättömyys hyödytti Harkovaan perustettua Ukrainan neuvostotasavallan hallitusta eli bolševikkeja.
Maareformi liittyi itsenäisyyteen. Suurmaanomistajat hakivat tukea niin Venäjältä kuin Saksalta. Saksalle ei Ukrainan hallitusmuodolla ollut merkitystä, koska se halusi liittää Ukrainan sotataloutensa osaksi ja lievittää elintarvikepulaa Saksassa. Varmistaakseen viljan saannin se oli kuitenkin valmis tukemaan vallankaappausta jo huhtikuussa 1918: Petljuran kansantasavaltainen hallitus vaihdettiin Pavlo Skoropadskin saksalaismieliseen hallitukseen.
Vallankaappaus ei kuitenkaan nauttinut laajojen kansallismielispiirien luottamusta ja Skorodpatskin hallituksesta tuli liian kapeapohjainen onnistuakseen. Talonpojat eivät luovuttaneet Saksan pyytämää viljaa. Saksalla ei taas ollut teollisuustuotteita, millä maksaa viljasta. Näin Skorodpatskin hallitus saattoi tukeutua ainoastaan sotilaalliseen voimaan. Saksalaiset taas eivät halunneet Ukrainan asevoiman kasvavan pitääkseen Ukrainan jatkossakin Saksan suojelusta riippuvaisena.
Petljura perusti joulukuussa 1918 uudelleen Ukrainan kansantasavallan. Aikaisemmin Itävalta-Unkariin kuuluneet ukrainalaiset eli ruteenit olivat perustaneet marraskuussa Länsi-Ukrainan kansantasavallan, jonka tavoitteena oli hallita kaikkia Unkarin, Itä-Galitsian ja Bukovinan ukrainalaisia alueita.
Saksalaisten alkanut kotiutuminen vahvisti Ukrainassa Venäjän väliaikaisen hallituksen puolesta toimivia, ympärysvaltojen kanssa liitossa olevia kenraali [[Anton Denikin]in] asemaa. Ranska oli jopa lähettänyt hänen tuekseen 1918 lopussa ranskalaisia sotilaita vahvistukseksi Ukrainan rannikolle, heidät kuitenkin vedettiin pois huhtikuussa 1919, kun viimeisetkin saksalaiset sotilaat olivat poistuneet.
Alkuvuodesta 1919 ympärysvaltojen saartotoimet saivat neuvostovallan ahtaalle, mikä heikensi Petljuran hallituksen asemaa Krimiltä hyökkäävää Denikiniä vastaan. Vuonna 1919 Petljuran hallitus liittoutui Puolan kanssa, joka pyrki vahvistamaan asemaansa idässä. Vuoden 1920 toukokuuhun mennessä Ukraina ja Puola olivat onnistuneet yhdessä valtaamaan takaisin Ukrainan Kiovaa myöten, mutta Mihail Tuhatševskin joukkojen vastahyökkäys pakotti puolalaiset perääntymään. Tuhatshevski johtamat joukot onnistuvat torjumaan myös Denikinin joukkojen hyökkäyksen etelästä, ja hänen seuraajansa, Pjotr Wrangel joutui evakuoimaan Etelä-Venäjän armeijan viimeiset joukot Krimin niemimaalta 1920.
Osana Neuvostoliittoa
Puolan ja Neuvosto-Venäjän välinen raja vahvistettiin Riian rauhassa 1921 ja Ukrainan neuvostotasavallan bolševikit pääsivät vakiinnuttamaan viimein valtansa. Joulukuussa 1922 Ukrainan sosialistisesta neuvostotasavallasta tuli Sosialististen neuvostotasavaltojen liiton eli Neuvostoliiton perustajajäsen, kun Neuvosto-Venäjästä muodostettiin liittovaltio vuoden 1922 perustuslailla, niin sanotulla Leninin perustuslailla. Neuvostoagentit surmasivat Petljuran Pariisissa 1926. Ukrainan neuvostotasavallan pääkaupunkina jatkoi Harkova vuoteen 1934, jolloin Kiovasta tuli jälleen Ukrainan pääkaupunki.