cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brjanskin alue
Talous
thumb|right|260px|[[Kaukokulkeumana levinneen hitaasti puoliutuvan cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus Tšernobylin voimalan ympäristössä 1996. Erityisesti Brjanskin alueen läntisin osa saastui tässä vuoden 1986 onnettomuudessa ja radioaktiivisuus säilyy vielä vuosikymmeniä.]] Venäjän tilastokeskus Rosstatin vuoden 2010 tilastojen mukaan Brjanskin alue tuotti 144,3 miljardia ruplaa eli 0,39 prosentin osuuden Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Jokaista alueen asukasta kohti laskettuna tämä on vain 112 800 ruplaa eli noin 2 765 euroa vuodessa tai 43 % Venäjän keskiarvotasosta. Henkeä kohti laskettuna tämä oli Keskisen federaatiopiirin toiseksi alhaisin tuottavuus, alempi oli vain Ivanovon alueella, jossa se oli 35 % maan keskiarvotasosta.
Maataloudessa on keskitytty kasvinviljelyyn (viljoista: ruis, kaura, vehnä, ohra ja tattari; lisäksi pellava, hamppu ja sokerijuurikas) ja karjatalouteen (liha- ja maidontuotanto, sika- ja siipikarjatalous), sekä mehiläistarhaukseen.
Alueella on tiheä rautatieverkko, jonka keskuksena on Brjansk.
Brjanskin alueen läntisin osa saastui radioaktiivisesti vuoden 1986 Tšernobylin voimalaonnettomuuden seurauksena. Maaperän radioaktiivisuus vaikuttaa vielä vuosikymmeniä alueen läntisimpien piirien maankäyttöön ja ihmisten elinoloihin.
Thạch Kim Tuấn
Thạch Kim Tuấn (s. 15. tammikuuta 1994 Hàm Tân, Bình Thuận ) on vietnamilainen painonnoston maailmanmestari. Hän on kilpaillut 56 kg:n painoluokassa vuodesta 2010.
Thạch voitti 56 kg:n maailmanmestaruuden Anaheimissa 2017 yhteistuloksella 279 kg. Hän voitti lisäksi kultaa molemmissa nostomuodoissa: tempauksessa tuloksella 126 kg ja työnnössä tuloksella 153 kg. Almatyssa 2014 hän sai yhteistuloksessa MM-hopeaa tasatuloksella 296 kg kilpailun voittaneen pohjoiskorealaisen Om Yun-choln kanssa. Tempauksen Thạch voitti nostettuaan 135 kg, työnnössä hän sai hopeaa tuloksella 161 kg. Wroclawissa 2013 hän sai pronssia tempauksessa (126 kg), työnnössä (157 kg) ja yhteistuloksessa (283 kg). Houstonissa 2015 hän sai yhteistuloksen MM-pronssia tuloksella 287 kg oltuaan molemmissa nostomuodoissa neljäs. Pariisissa 2011 hän oli tempauksessa neljäs, mutta jäi työnnössä ilman tulosta.
Thạch saavutti Aasian kisoissa hopeaa Incheonissa 2014 yhteistuloksella 294 kg ja Jakartassa 2018 yhteistuloksella 280 kg. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa 2013 yhteistuloksella 281 kg.
Thạch jäi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 työnnössä ilman tulosta. Tempauksessa hän oli neljäs.
Thạch voitti nuorten olympialaisissa 2010 kultaa 56 kg:n sarjassa yhteistuloksella 256 kg. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2014 ja sai MM-pronssia 2011. Nuoremmassa ikäluokassa hän sai 50 kg:n sarjassa MM-hopeaa 2009. Aasian juniorimestaruuden hän voitti eri ikäluokissa 2011 ja 2012.
Kansankulttuuri (kustantamo)
pienoiskuva|Kansankulttuurin ensimmäinen logo. Kansankulttuuri oli suomalainen kirjankustantamo, jonka omistivat kansandemokraattiset järjestöt ja Suomi–Neuvostoliitto-Seura. Loppuvuodesta 1944 toimintansa aloittanut kustantamo julkaisi ennen kaikkea sosialistista ja marxilaista tieto- ja kaunokirjallisuutta. Keskeisellä sijalla yhtiön kustannuspolitiikassa oli neuvostoliittolaisen kirjallisuuden tunnetuksi tekeminen.
Historia
Kansankulttuuri perustettiin ensimmäisen kerran 6. lokakuuta 1940. Perustajat olivat yksityisiä henkilöitä, mutta aloitteentekijänä oli Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura, jolla oli vaikeuksia saada ääntään kuuluville välirauhan ilmapiirissä talvisodan jälkeen. Kauppa- ja teollisuusministeriö vahvisti Kansankulttuurin yhtiöjärjestyksen marraskuussa, mutta SNS:n lakkauttaminen vaikeutti toiminnan aloittamista ja alkuvuonna 1941 monet yhtiön johtokunnan jäsenistä pidätettiin. Yhtiö ei ehtinyt aloittaa kustannustoimintaa ennen jatkosodan alkua.
Kansankulttuurin toiminta alkoi uudelleen, kun äärivasemmisto vapautui vankiloista Moskovan välirauhansopimuksen jälkeen. Osake-enemmistö siirtyi tuolloin kansandemokraattisille järjestöille ja uudelle ystävyysseuralle. Yhtiö pyrki tuomaan markkinoille ensisijaisesti sieltä aiemmin puuttunutta radikaalia vasemmistolaista tutkimusta ja kirjallisuutta. Ideologinen aspekti oli mukana kaikissa Kansankulttuurin julkaisuissa. Vaikka yhtiö oli yleiskustantaja, sen tuotanto painottui ajan myötä tietokirjallisuuteen. Esimerkiksi kotimainen kaunokirjallisuus sai väistyä kannattamattomana tietokirjallisuuden tieltä.
Kirjankustantamisen lisäksi Kansankulttuuri julkaisi äänilevyjä, harjoitti kirja- ja paperikauppatoimintaa sekä toi maahan kirjallisuutta ja lehtiä lähinnä Neuvostoliitosta.
Linda Fiorentino
Linda Fiorentino (s. 9. maaliskuuta 1958 Philadelphia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpien esiintymistensä joukkoon lukeutuvat roolit elokuvissa Tarantella – Vaarallinen viettelijätär (1994), Men in Black – miehet mustissa (1997), Dogma (1999), Tavallisen rehti rikollinen (2000) ja Seksitutkija ulkoavaruudesta (2000).
Kansankulttuuri (kustantamo)
Historia
Kustantamo toimi Koiton talossa Helsingin Simonkadulla.
Linda Fiorentino
Fiorentino oli aiemmin naimisissa ohjaaja John Byrumin kanssa. He erosivat vuonna 1993.
Valkoisen leijonan ritarikunta
pienoiskuva|Ritarikunnan ketju vuodelta 2010 Valkoisen leijonan ritarikunta on alkujaan tšekkoslovakialainen, nykyisin tšekkiläinen, ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1922.
Nykyään ritarikunta on Tšekin korkein mahdollinen tunnustus, ja siinä on kaksi divisionaa sotilaille ja siviileille. I luokasta erotetaan myös korkeampi ketju-luokka, jota myönnetään ainoastaan valtionpäämiehille. Ritarikunnan suurmestarina toimii Tšekin presidentti, joka saa virkansa puolesta kantaa ritarikunnan I luokan tunnuksia ketjuineen ja saa pitää ne presidenttikautensa jälkeen, mikä maan parlamentti sen hänelle myöntää.
Ritarikunnassa olevian luokkien määrä on vaihdellut vuosien varrella seuraavasti:
Musiikkivuosi 2015
Musiikkivuosi 2015 käsittelee vuoden 2015 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Behemoth
Behemoth on puolalainen, vuonna 1991 perustettu extreme metal -yhtye. Behemothilla on ollut tärkeä rooli puolalaisen underground metalin synnyssä. Ennen 2000-lukua Behemoth soitti black metalia pakanallisilla aiheilla, mutta albumillaan Satanica (1999) yhtye siirtyi nykyiseen ilmaisuunsa lisäten musiikkiinsa death metal -elementtejä ja vaikutteita Lähi-idän musiikista. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät okkultismia, pakanallisuutta, antikristillisyyttä ja muinaisia uskontoja. Yhtyeen suosiosta kertoo, että sen albumi Evangelion (2009) nousi Puolan albumilistan ykköseksi.
Behemoth on lisätty niiden yhtyeiden listalle, joiden väitetään tukevan satanismia ja murhia. Ryhmittymä nimeltä Committee for Defense Against Sects antoi listan Puolan viranomaisille siinä toivossa, että se kieltäisi tällaisen musiikin.
Diskografia
Studioalbumit
EP:t
Kokoelmalevyt
Livealbumit
Demot
Splitit
Tribuuttialbumit
Videografia
VHS
DVD
Handu pumpulla
Handu pumpulla on vuonna 2005 tehty suomalainen 12-osainen televisiosarja, jossa stadin slangia puhuvat vanhakantaiset kaverukset Fjalle (Taneli Mäkelä) ja Veksi (Pirkka-Pekka Petelius) kulkevat Helsingissä sekä joutuvat erilaisiin kommelluksiin. Sarja perustuu samojen tekijöiden Kaverille ei jätetä -sarjan jaksossa ”Mirri” esiintyneisiin hahmoihin. Sarjan jokaisessa jaksossa esiintyi joku sivuhahmo, joita esittivät muun muassa Tommi Korpela ja Rabbe Smedlund. Sarjassa nähtiin silloin tällöin myös kaksikon vaimot Brita ja Lissu. Sarjan ohjasi Mikko Kivinen, joka myös esiintyi yhdessä jaksossa.
Sarjan nimi on stadin slangia ja tarkoittaa yleiskielellä ”Käsi sydämellä”. Fjallen ja Veksin vakiintuneena lausahduksena sarjassa on ”Pitää olla fiksusti”, jota he sanovat täysin tuntemattomille ihmisille, kun he tekevät jotain, mikä ei ole viisasta. Kaksikko usein myös päivittelee maailmanmenoa toteamalla esimerkiksi: ”Toista se oli ennen. Silloin oltiin fiksusti.”
Mellonsaari
Mellonsaari eli Mello on saari Puruvedessä. Se sijaitsee Kaakkois-Suomessa, Savonlinnan kunnassa, 300 km koilliseen Helsingistä. Saaren pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen enimmäispituus on 180 metriä kaakosta luoteeseen. Saaren omistaa turkulainen Pirkko Kuula (o.s. Penttilä).
Mellonsaaren ilmasto on boreaalinen. Lämpimin kuukausi on heinäkuu, jonka keskilämpötila on 16 °C, kylmin helmikuu, jonka keskilämpötila on -16 °C. Koko vuoden keskilämpötila on 0 °C.
Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista
Tämä on epätäydellinen Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista. Stanley Cupista on pelattu vuodesta 1893 lähtien ja sitä pidetään yhtenä jääkiekkoilun arvostetuimmista seurajoukkuepalkinnoista. Nykyään se on NHL:n mestaruuspalkinto, joka annetaan pudotuspelit voittaneelle joukkueelle.
Luettelossa olevat ovat voittaneet palkinnon pelaajina. Valmentajina, tai muissa tehtävissä palkinnon voittaneita ei luetella tässä. Stanley Cup -pokaaliin on kaiverrettu voittajajoukkueiden pelaajien ja johtoryhmän nimet.
Montreal Canadiensin Henri Richardilla on eniten Stanley Cup -voittoja pelaajana, 11 kappaletta. Kymmenen kertaa Cupin ovat voittaneet Montrealin Jean Béliveau ja Yvan Cournoyer ja yhdeksän kertaa Claude Provost.
Red Kelly on voittanut Stanley Cupin kahdeksan kertaa, mutta hän on eniten voittoja kerännyt pelaaja, joka ei ole koskaan pelannut Montreal Canadiensissa.
Jack Marshall on ainoa pelaaja, joka on voittanut Stanley Cupin neljässä eri joukkueessa. Claude Lemieux ja Patrick Maroon ovat ainoita, joka ovat vuoden 1962 jälkeen voittaneet Cupin peräkkäisinä vuosina kahdessa eri seurassa.
Luettelossa ovat Stanley Cup -pokaaliin kaiverrettujen pelaajien nimet. Ennen vuotta 1977 pelaajan piti pelata pudotuspeleissä, jotta hän sai nimensä Stanley Cupiin. Vuodesta 1977 lähtien pelaajan on pitänyt pelata puolet runkosarjan otteluista tai yhdessä Stanley Cup finaalissa, jotta hänen nimensä voidaan kaivertaa Stanley Cupiin. Sääntöä kuitenkin sovelletaan tapauskohtaisesti.
Luettelo
235px|thumb|[[Yvan Cournoyer, kymmenen Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Jacques Lemaire, kahdeksan Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Maurice Richard, kahdeksan Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Glenn Anderson, kuusi Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Mark Messier, kuusi Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Jacques Plante, kuusi Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Larry Robinson, kuusi Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Bryan Trottier, kuusi Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Cy Denneny, viisi Stanley Cupia.]]
235px|thumb|[[Jari Kurri, viisi Stanley Cupia.]]
Alkujaan Stanley Cup oli haastepalkinto ja hallitsevan mestarin saattoi haastaa samana vuonna useampi joukkue ja siten hallitseva mestari saattoi puolustaa ensin Stanley Cupia menestyksekkäästi, mutta hävitä sen seuraavalle haastajalle. Vuosina 1896, 1899, 1902, 1903, 1906, 1907 ja 1910 kävi näin. Luettelossa myös onnistunut Stanley Cupin puolustus on laskettu voitoksi. Vuodesta 1914 lähtien Stanley Cup on ollut Pohjois-Amerikan jääkiekon pääsarjojen kiertopalkinto.
Charles Walters
pienoiskuva|Charles Walters (vasemmalla) vuonna 1956. Charles Walters (11. marraskuuta 1911 Brooklyn, New York – 13. elokuuta 1982 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Walters oli Oscar-ehdokkaana vuonna 1954, Berliinin elokuvajuhlien Kultainen karhu -ehdokkaana vuosina 1959 sekä 1961 ja Cannesin Grand Prize -ehdokkaana vuonna 1953. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Walters kuoli keuhkosyöpään seitsemänkymmenen ikäisenä.
Louis Schaub
Seurajoukkueura
Schaub teki debyyttinsä Itävallan pääsarjassa elokuussa 2012 Sturm Grazia vastaan. Hän pelasi Itävallan Bundesliigassa kaikkiaan 160 ottelua, joissa teki 25 ja syötti 24 maalia. Mestarien liigan karsinnoissa hän teki neljässä ottelussa kolme maalia, Eurooppa-liigassa 20 ottelussa seitsemän maalia.
Schaub siirtyi Kölniin 3,5 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2018. Avauskaudellaan hän pelasi 2. Bundesliigassa 27 ottelua, joissa teki kolme ja syötti 13 maalia. Syyskaudella 2019 hän teki Bundesliigassa yhdeksässä ottelussa yhden maalin ja syötti toisen. Kevätkauden 2020 hän on lainalla 2. Bundesliigan Hamburger SV:ssä, jossa hän pelasi 12 ottelua. Kauden 2020–2021 Schaub edusti lainalla Luzernia, jossa hän pelasi 32 Sveitsin Superliigan ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia sekä antoi syötön kymmeneen maaliin. Luzern voitti Sveitsin cupin, ja Schaub teki cupissa yhden maalin sekä syötti loppuottelussa yhden.
Maajoukkueura
Schaub teki debyyttinsä Itävallan maajoukkuessa 6. lokakuuta 2016 MM-karsintaottelussa Walesia vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän viimeisteli MM-karsinnassa Georgiaa vastaan syyskuussa 2017. Hän on pelannut kesäkuun 25. päivään 2021 mennessä 21 maaottelua ja tehnyt kuusi maalia. Pelaamissaan seitsemässä MM-karsintaottelussa hän on tehnyt kolme maalia. EM-karsintaotteluja hän on pelannut kolme.
Muuta
Schaub loukkaantui huhtikuussa 2003 Saksan A7-moottoritiella auto-onnettomuudessa, jossa hänen isänsä Fred, myös jalkapalloilija, kuoli. Hänen veljensä Fabian ja siskonsa Chiara myös pelaavat jalkapalloa.
Tomáš Garrigue Masarykin ritari­kunta
pienoiskuva|Ritarikunnan tunnuksia Tomáš Garrigue Masarykin ritari­kunta on tšekkiläinen ritarikunta, joka perustettiin alun perin vuonna 1990. Se perustettiin uudestaan vuonna 1994. Ritarikuntaa jaetaan tunnustuksena demokratian ja ihmisoikeuksien edistämisen hyväksi tehdystä työstä. Tšekin presidentti on ritarikunnan suurmestari ja sitä kautta oikeutettu kantamaan sen I luokan tunnuksia, jotka hän saa pitää, mikäli maan parlamentti antaa siihen luvan.
Kunnianosoitusta myönnetään viidessä luokassa:
Niina Ranta-Bagdasar
Niina Ranta-Bagdasar (o.s. Ranta, ent. Vihanto, s. 8. heinäkuuta 1962) on suomalainen korkeushypyn Suomen-mestari ja maaotteluedustaja. Hän on edustanut seuratasolla Forssan Salamaa, Lauttakylän Lujaa ja Turun Urheiluliittoa. Hän on pituudeltaan 174 cm.
Ranta-Bagdasar voitti ulkoratojen Suomen-mestaruuden vuosina 1984 ja 1985 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1983. Sisäradoilla hän voitti SM-kultaa vuonna 1982 ja saavutti SM-hopeaa vuosina 1981, 1983 ja 1988 sekä SM-pronssia vuonna 1986. Hän edusti Suomea viidessä ulkoratojen ja yhdessä sisäratojen maaottelussa. Ennätyksensä 188 cm hän hyppäsi Kajaanin Kalevan kisoissa 1984. Sisäradoilla hänen paras tuloksensa oli 185 cm vuodelta 1986.
Lahnus
Historia
Lahnuksessa on mitattu Suomen suurin vuorokauden sademäärä: 21. heinäkuuta 1944 satoi 198 millimetriä.
Luonto
Lahnuksessa sijaitsee useita luonnonsuojelualueita: Tremanskärrin luonnonsuojelualue ja Luukin luonnonsuojelualue sekä osa Nuuksion kansallispuistosta.
Alueen suurimpia vesistöjä ovat Hauklampi, Hepolampi, Korpilampi, Käärlampi sekä Myllyjärvi. Alueen pohjoisosissa virtaa Nurmijärven rajalla Lepsämänjoki.
Liikenneyhteydet
Lahnuksen kautta kulkevat seututie 120 eli Vihdintie (aiemmin valtatie 2), yhdystie 1324 eli Lahnuksentie Nurmijärven Klaukkalaan sekä paikallistie Vanha Lahnuksentie Röylään. Vihdintietä pitkin on noin viiden kilometrin matka Kehä III:n risteykseen Vantaan puolelle ja noin 20 kilometrin matka Helsingin keskustaan.
Joukkoliikenne
Lahnukseen pääsee useilla busseilla, joista osa ajaa alueen läpi ja osa Vihdintietä pitkin.
Palvelut
Korpilammella alueella toimivat Vesipuisto Serena ja talvisin Serena Ski laskettelukeskus. Lisäksi alueella toimivat Hotelli Korpilampi sekä mökkimajoitusta.
Polly Holliday
pienoiskuva|Polly Holliday Polly Dean Holliday (s. 2. heinäkuuta 1937) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti Golden Globe -palkinnot vuosina 1979 ja 1980 roolistaan televisiosarjassa Alice. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa Riiviöt (1984) sekä teatterissa.
Musiikkivuosi 2016
Musiikkivuosi 2016 käsittelee vuoden 2016 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Zach Galligan
thumb|Zach Galligan vuonna 2013. Zachary "Zach" Wolfe Galligan (s. 14. helmikuuta 1964) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin roolista kauhu- ja komediaelokuvassa Gremlins – riiviöt (1984).
Esbjerg
Esbjerg on Tanskassa Etelä-Tanskan alueella sijaitsevan Esbjergin kunnan keskustaajama. Vuoden 2017 alussa taajamassa oli 72 261 asukasta.
Esbjerg on myös entinen kaupunki, mutta vuoden 1970 kuntauudistuksessa kaupunkikäsitteestä luovuttiin. Esbjerg sijaitsee Jyllannin lounaisosassa. Vuonna 2007 Esbjergin kunnassa asui 114 148 ihmistä (2007), josta Esbjergin kaupungissa asuu noin 82 000 ihmistä ja se on Tanskan viidenneksi suurin kaupunki. Esbjergin motto on "Rask må det gå".
Koulutus
Esbjerg on yliopisto- ja korkeakoulukaupunki, jossa toimivat Etelä-Tanskan yliopisto (Syddansk Universitet), Aalborgin yliopiston Esbjergin toimipiste, CVU Vest -korkeakoulu, Ehrvervs Akademi Vest -korkeakoulu sekä VMK.DK-konservatorio. thumb|left|Esbjergin tori ja vanha raatihuone.
Esbjergin ystävyyskunnat
Lähde:
Khaled Badra
Khaled Badra (, s. 8. huhtikuuta 1973 Kairouan, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja.
Ura
Badra aloitti uransa kotikaupunkinsa JS Kairouanissa vuonna 1994, jossa yhden kauden jälkeen hän siirtyi Espéranceen. Pian Badra nousi joukkueensa vakiopuolustajaksi ja hyvien otteiden myötä häntä kutsuttiin Tunisian Marcel Desaillyksi muun muassa luotettavuuden ja kovan taklauksen myötä. Kaudella 1996/1997 Badra kuului maansa parhaimpiin puolustajiin ja hänet kutsuttiin vuoden 1996 kesäolympialaisiin. Badra pelasi Espérancessa aina kauteen 1999/2000 asti, jonka aikana hän ehti voittaa muun muassa kolme Tunisian liigamestaruutta ja kaksi Tunisian Cuppia.
Badra siirtyi kaudella 2000/2001 Turkkiin Denizlisporiin, jossa hän ei saavuttanut kotimaansa tavoin suurta menestystä. Badra kuitenkin kuului joukkueensa vakiopuolustajiin pelaten 26 ottelua. Seuraavaksi hän kokeili uraansa Italiassa, lainasopimuksella Genoan joukkueessa, jossa Badran peliaika jäi kohtuulliseksi pelaten yhteensä 16 ottelua sarjan 38 ottelusta. Maalinteossa hän onnistui kahdesti joukkueen sijoittuessa Serie B:ssä sijalle kaksitoista. Lyhyen Euroopan kiertueen päätteeksi Badra siirtyi Saudi-Arabiaan Al-Ahliin, jossa hän vietti yhden kauden. Kausi meni varsin hyvin Al-Ahlin sijoittuessa liigassa toiseksi ja Badran pelatessa 18 ottelua kauden 22 ottelusta. Hyvästä kaudesta huolimatta Badra siirtyi takaisin kotimaahansa Espéranceen vuonna 2003, jossa hän vietti kolme kautta voittaen kaksi liigamestaruutta vuosina 2004 ja 2006. Tämän jälkeen Badra siirtyi takaisin Al-Ahliin, jossa hän oli joukkueensa vakiopelaajia. Vuodet 2008-2009 Badra edusti kotimaansa seuraa Espérancea, jossa hän on myös lopetti uransa.
Galoppi
Galoppi, alkuperäiseltä nimeltään galoppade on tanssi, joka on saanut nimensä hevosen nopeimman askellajin kiitolaukan mukaan. Galoppi on eloisa maalaistanssi, joka nousi pariisilaisen seurapiirin suosioon 1820-luvun lopulla Berryn herttuattaren ansiosta, ja levisi sitten Wieniin, Berliiniin ja Lontooseen.
Galoppi oli Prahan tanssisaleissa 1830-luvulla esitellyn polkan edeltäjä ja se oli erityisen suosittu illan viimeisenä tanssina.
Valssikuningas Johann Strauss nuorempi sävelsi useita galoppeja, samoin tanskalainen Hans Christian Lumbye. Dmitri Šostakovitš käytti galoppia 8. sinfoniansa toisessa osassa.
Saint-Barthélemyn lippu
thumb|right|250px|Ranskan lippu on Saint-Barthélemyn virallinen lippu thumb|right|250px|Saint-Barthélemyn epävirallinen lippu Saint-Barthélemyn lippu on Saint-Barthélemyn tunnus. Virallisesti Saint-Barthélemy käyttää lippunaan Ranskan lippua. Sillä on käytössä myös epävirallinen lippu, joka on käytännössä Saint-Barthélemyn vaakuna valkoisella pohjalla.
Parsifal (ooppera)
Parsifal on Richard Wagnerin säveltämä kolminäytöksinen ooppera.
Parsifalin taustaa
Wagnerin idea Parsifalista ajoittuu pitkäperjantaihin vuonna 1857. Libretto oli valmis 1870-luvun lopulla, ja hän sävelsi teoksen saman tien.
Wagner loi Parsifalista oman kertomuksensa, johon hän yhdisteli aineistoa kolmesta eri teoksesta. Ensimmäinen niistä oli Chrétien de Troyesin Percival le Galois'tai Contes de Grail (vuodelta 1190), toinen Wolfram von Eschenbachin. Kolmas oli 1300-luvulta oleva Mabinogion-niminen käsikirjoitus.
Kristikunnan arvoikkaimmat reliikit, Graalin malja ja Longinuksen keihäs ovat Graalin veljeskunnan hallussa. Longinus puhkaisi keihäällä Jeesuksen kyljen ristillä ja Josef Arimatialainen otti Graalin maljaan Jeesuksen veren.
Kuningas Titurel rakennutti Montsalvatin linnan vuoristoon maurien asuttaman Espanjan rajalle. Linnassa reliikkejä vartioi Graalin veljeskunta. Veljeskunnasta on häädetty pois Klingsor, joka vannoo saavansa keihään ja Graalin maljan itselleen. Klingsor rakentaa lähistölle oman linnansa maagisine puutarhoineen turmellakseen veljeskunnan ritareita.
Amfortasin haava ei parannu ja veljeskunnan toiminta lamaantuu. Graalin mystinen ääni ilmoittaa Amfortasille, että vain keihään kosketus voi parantaa haavan, ja että keihään saa takaisin vain ”myötätunnon avulla ymmärtävä puhdas houkka”.
Parsifalin hahmoissa on paljon symboliikkaa: Parsifal henkilöityy kristinuskoon ja Klingsor pakanuuteen. Kundry on naispuolinen Ahasverus – vaeltava juutalainen tai julma Herodias. Kundryn rooli on kaksijakoinen: hän etsii anteeksiantoa palvelemalla Graalin ritareita, mutta toisaalta Klingsor pystyy kirouksen avulla palauttamaan hänet koska tahansa maagiseen puutarhaan viettelijättäreksi. Edda-saagassa esiintyy Gundryggja-niminen valkyria, jonka nimeen Kundryn nimi viittaa.
Parsifal-teoksen historiaa
Parsifal on kolminäytöksinen Bühnenweihfestspiel, eli juhlanäyttämöesitys (voidaan kääntää myös näyttämön vihkimisjuhlanäytökseksi). Richard Wagner sävelsi Parsifalin Bayreuth Festspielhausia varten, ottaen tarkasti huomioon sen erinomaisen akustiikan. Alun perin Parsifalia oli lupa esittää vain Bayreuthissa; teoksella oli 30 vuoden esityskielto muualla. Muutamia yksityisesityksiä lukuun ottamatta ensimmäinen Bayreuthin ulkopuolinen esitys oli 24. joulukuuta 1903 Metropolitan Opera Housessa. Winifred Wagner yritti vaikuttaa Adolf Hitlerin kautta, jotta Bayreuther Festpielhaus saisi Parsifalin yksinoikeuden takaisin.
Ensi-iltamiehitys
Kapellimestari – Hermann Levi Max Mikorey ja Adolf von Hübbenet
Lyhyt juoniseloste
VORSPIEL
I Näytös
Gurnemanz istuu suuren puun juurella kaksi nuorta ritaria mukanaan. Linnasta kuuluu ehtoollismusiikki, ja kaikki kolme polvistuvat. Riivattu nainen, Kundry, saapuu villisti ratsastaen ja ojentaa pienen kristallipullon Gurnemanzille annettavaksi Amfortakselle. Ritarit epäilevät Kundryn olevan ilkeä ja veljeskuntaa vastaan, mutta Gurnemaz kertoo tämän auttaneen heitä suuresti – minkä Kundry itse kuitenkin kiistää.
Lammelta kuuluu hälinää, jonka syyksi paljastuu ammuttu joutsen. Veljeskunnan pyhä eläin tuodaan nuolen lävistämänä Gurnemanzille, ja Parsifal seuraa ritarien ympäröimänä. Nuhtelujen jälkeen, Gurnemanzin vakuututtua Parsifalin viattomuudesta ja tietämättömyydestä hän kyselee kuka nuorukainen on. Parsifal ei tiedä nimeään eikä omaisiaan. Gurnemanz toivoo Parsifalin olevan kauan odotettu "puhdas houkka". Kundry kertoo Parsifalin isän Gamuretin kuolleen taistelussa ja hänen äitinsä Herzeleiden (Sydänsuru) kuolleen suruun. Parsifal on hyökätä Kundryn kimppuun kuultuaan äitinsä kuolemasta ja Gurnemaz joutuu torumaan häntä jälleen. Gurnemanz kutsuu Parsifalin seuraamaan Graalin paljastuksen pyhää toimitusta linnaan Wer ist der Gral? (Kuka on Graal?) kysyy tietämätön Parsifal.
Näyttämökuva vaihtuu välisoiton aikana temppeliksi. Saliin saapuu ritareita puoliympyrään. Amfortas kannetaan sisälle, ja palvelijat tuovat peitetyn Graalin temppelin keskelle.
Titurel pyytää Amfortasta suorittamaan pyhän tehtävän – paljastamaan Graalin. Amfortasta kiduttaa hänen syntinsä, ja hän kieltäytyy ensin, mutta lopulta hän paljastaa Graalin. Kirkas valonsäde osuu pyhään astiaan. Rituaali on ohi, kuningas kannettu pois ja ritarit poistuneet temppelistä. Gurnemanz kysyy: Weisst du, was du sahst? (Tiedätkö mitä näit?), Parsifal pudistaa päätään. Gurnemanz on pettynyt, koska Parsifal ei ollutkaan ' puhdas houkka' ja avaa oven ajaakseen Parsifalin tiehensä. Taivaallinen ääni toistaa Durich mitleid wissend, der reine Tor.
II Näytös
Näytös alkaa Klingsorin, Lumouksen ja Katumuksen Motiiveilla. Klingsor tarkkailee ympäristöä ja kaikkea mikä lähestyy linnaa. Hän kutsuu kirouksen voimalla Kundryn luokseen. Kundry tietää tehtävänsä: hänen on tuhottava Parsifal. Klingsor seuraa Parsifalin ja omien ritariensa taistelua. Parsifal selviää voittajana. Seuraavaksi ansaksi Klingsor lähettää Kukkaistytöt. Hekään eivät onnistu, ja pian kuuluu Kundryn ääni: '''Parsifal! Weile!''' (Parsifal, odota). Vaellusvuosinaan kukaan ei ollut kutsunut häntä tällä unohtuneella nimellä. Kundry kertoo tarinan sekä Gamuretin että Herzeleiden kuolemista ja lopuksi painaa suudelman Parsifalin huulille. Suudelman vaikutus on päinvastainen kuin mitä Kundry halusi. Se tuo Parsifalille muistot Graalin linnasta, Amfortaksen haavan ja kärsimykset. Parsifal tuntee Amfortaksen kivun itsessään ja muistelee Graalia. '''Amfortas! – Die Wunde! – Die Wunde!''' (Amforta! – Haava! – Haava!)
Kundry raivoissaan kutsuu Klingsoria apuun. Klingsor ilmestyy linnan muurille Pyhä Keihäs kädessään ja sinkoaa sen Parsifaliin. Keihäs jää ilmaan Parsifalin yläpuolelle ja Parsifalin tehtyä ristinmerkin linna ja puutarha raunioituvat. Parsifal kutsuu Kundrya ja sanoo, mistä hänet löytää ja lähtee etsimään tietä Graalin linnaan. Nyt Parsifal tietää tehtävänsä ja velvollisuutensa.
III Näytös
Muutamia vuosia myöhemmin pitkäperjantaina Gurnemanz on edelleen vartiossa Graalin mailla. Kundry makaa maassa hänen vieressään ja näkee ensin lähestyvän mustan ritarin. Gurnemanzille tulija on pyhään paikkaan pyhänä päivänä tuleva aseellinen tunkeutuja. Ritari on hiljaa ja nyökkää vain Gurnemanzin kyselyihin ja istuutuu.
Ritari nousee, iskee kantamansa Pyhän Keihään maahan Gurnemanzin eteen ja riisuu varusteensa. Gurnemanz tunnistaa tulijan, ja hänen kasvoilleen tulee hämmästys ja liikutus tunnistaessaan myös aseen.
Gurnemanz kertoo Titurelin kuolleen ja sanoo, että Parsifalin täytyisi virkistäytyä pyhässä lähteessä. Kundry pesee Parsifalin jalat, voitelee ne ja lopuksi kuivattaa ne omilla hiuksillaan. Gurnemanz tyhjentää voidepullon sisällön Parsifalin päähän ja voitelee hänet Graalin ritareiden kuninkaaksi. Ensimmäisenä tehtävänään Parsifal ottaa lähteestä vettä ja kastaa sillä Kundryn sekä suutelee tätä kevyesti otsalle. Koko luomakunta on kauneimmillaan ja orkesterista soi Wagnerin kaunein säveltunnelataus, Pitkäperjantain Lumous.
Linnassa Titurelin paarit ovat katafalkilla Amfortaksen istuimen lähellä. Parsifal lähestyy Amfortasta hiljaa ja koskettaa haavaa Keihään terällä, ja haava parantuu. Parsifal paljastaa Graalin, ja se säteilee valoa kaikkialle. Parsifal siunaa ritarit Graalilla ja valkoisen kyyhkysen leijuessa hänen päänsä päällä. Kundry katsoo kiitollisena Parsifaliin ja kuolee anteeksiannettuna.
Provence-luokka
Napoleon III oli hyvin vaikuttunut Gloiren suorituskyvystä aluksen saattaessa hänen huvipurttaan Algeriin ja takaisin syyskuussa 1860. Ranskaan palattuaan hän kiihdytti laivasto-ohjelmaa ironcladien valmistamiseksi. Stanislas-Charles-Laur Dupuy de Lôme esitteli 22. syyskuuta 1860 suunnitelman kymmenen Gloiren kaltaisen aluksen valmistamiseksi. Aluksista yhdeksän olisi puurunkoisia ja yksi rautarunkoinen. Laivastosuunnitelmaan sisällytettiin lisäksi yksitoista uivaa patteria ja kaksi Vénus-luokan asemafregattia tai paremminkin korvettia. Dupuy de Lômen suunnitelmissa oli otettu huomioon Gloiren koeajoissa ja käytössä esitetyt puutteet muun muassa korottamalla tykkikantta ja muotoilemalla keula uudelleen. Samoin alusten panssarointia vahvistettiin uusien tykkien koeammunnoissa saatujen tulosten pohjalta.
Alukset
Luokan kymmenen alusta tilattiin 16. marraskuuta 1860 ja meriministeri hyväksyi suunnitelmat 19. marraskuuta. Alusten nimet varattiin 29. joulukuuta.
Pian tilauksen jälkeen alusten höyrykoneiden tehoa nostettiin Gloiren 900 hevosvoimasta Magentan 1 000 hevosvoimaan, jotta alukset kykenisivät kilpailemaan brittiläisten kanssa nopeudessa eli nostamaan nopeuden 13,6 solmusta 14,0 solmuun.
Etelä-Savon maakunta
Etelä-Savo on Suomen maakunta, joka sijaitsee Itä-Suomessa. Maakuntakeskus on Mikkeli ja muita kaupunkeja ovat Pieksämäki ja Savonlinna. Etelä-Savon maakunta on Suomen järvisin maakunta. Maakunnan suurin järvi on Saimaa ja korkein kohta Kangasniemen Paukkulanmäki, joka yltää 225 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Etelä-Savoa ympäröivät seuraavat maakunnat: Keski-Suomi ja Päijät-Häme lännessä, Pohjois-Savo pohjoisessa, Pohjois-Karjala idässä ja Kymenlaakso ja Etelä-Karjala etelässä.
Historia
Etelä-Savo muodosti pääosan vanhasta vuonna 1831 perustetusta Mikkelin läänistä. Läänistä siirrettiin muutamia kuntia vuonna 1960 perustettuun Keski-Suomen lääniin. Mikkelin lääni lakkautettiin vuoden 1997 lääniuudistuksessa, jolloin perustettiin maakuntahallinto. Etelä-Savon maakunta kuului Itä-Suomen lääniin. Vuonna 2002 Kangaslampi siirtyi Etelä-Savon maakunnasta Pohjois-Savon maakuntaan. Suomenniemi siirtyi osaksi Etelä-Savoa vuonna 2013 yhdistyessään Ristiinan kanssa Mikkelin kaupunkiin. Vuoden 2021 alussa Joroinen siirtyi Pohjois-Savon maakuntaan ja Heinävesi Pohjois-Karjalan maakuntaan maakunta- ja sosiaali- ja terveydenhuoltouudistuksen vuoksi. Myös Itä-Savon sairaanhoitopiiriä ehdotettiin liitettäväksi Pohjois-Savon maakuntaan, mutta asiasta pidetyn kuulemiskierroksen jälkeen hallituksen työryhmä ei asettunut asian kannalle.
Los Angeles Lakers
Los Angeles Lakers on NBA-sarjassa pelaava, Los Angelesista kotoisin oleva koripallojoukkue. Se pelaa läntisen konferenssin Tyynenmeren divisioonassa jossa sen lisäksi pelaavat Golden State Warriors, Los Angeles Clippers, Phoenix Suns ja Sacramento Kings. Lakers on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä NBA-joukkueista. Joukkue perustettiin 1946 Detroitissa nimellä Detroit Gems. Vuonna 1947 joukkue siirtyi Minneapolisiin ja otti Lakers-nimen Minnesotan osavaltion lempinimestä. Lakers voitti 5 NBA-mestaruutta ennen siirtymistään Los Angelesiin vuonna 1960. Tämän jälkeen se on voittanut 12 mestaruutta.
Etelä-Savon maakunta
Kunnat
Etelä-Savon kunnat voidaan jakaa karkeasti Suur- eli Länsi-Savoon, johon kuuluu Mikkeli ympäryskuntineen, sekä Itä-Savoon, jonka keskuskaupunkina toimii Savonlinna. Lisäksi Pieksämäki voidaan lukea osaksi nykyisin Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan alueille ulottuvaa Keski-Savoa, jonka keskuksena toimii Varkaus.
Etelä-Savossa on 12 kuntaa, joista kolme on kaupunkeja. Kaupunkien (vahvennettuna) ja kuntakeskusten sijainti ilmenee oheisesta Etelä-Savon maakunnan kuntakartasta.
Los Angeles Lakers
Kaudella 1971–1972 Lakers teki yhä voimassa olevan NBA:n ennätyksen voittamalla 33 ottelua peräjälkeen.
Etelä-Savon maakunta
Väestö
Etelä-Savon maakunnan väkiluku on ollut laskussa 1980-luvun lopulta lähtien. Koko maahan verrattuna Etelä-Savossa on keskimääräistä enemmän yli 60-vuotiaita. Vuonna 2020 Etelä-Savossa oli 53 321 yli 60-vuotiasta, mikä on 40,2 prosenttia Etelä-Savon väestöstä. Koko maan kohdalla vastaava osuus on 29,2 prosenttia. Vanhuspainotteinen ikärakenne vaikuttaa huoltosuhteeseen. Etelä-Savossa on myös keskimääräistä vähemmän korkeasti koulutettuja, ja työpaikoista keskimääräistä selvästi suurempi osuus on alkutuotannossa.
Los Angeles Lakers
Lakersissa ovat pelanneet muun muassa Kareem Abdul-Jabbar, Magic Johnson, Shaquille O'Neal ja Kobe Bryant. Joukkueen nykyisiä tähtiä ovat supertähdet LeBron James ja Anthony Davis sekä nuori laitahyökkääjä Kyle Kuzma. Lakers on voittanut viimeisimmän mestaruutensa kaudella 2019–2020, jolloin joukkue voitti loppuottelusarjassa Miami Heatin otteluvoitoin 4–2. LeBron James valittiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Wendy Wasserstein
Wendy Wasserstein (18. lokakuuta 1950 Brooklyn, New York – 30. tammikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Wassersteinin tunnetuimpia töitä on The Heidi Chronicles (1988), joka toi tekijälleen Pulitzer- ja Tony-palkinnot vuonna 1989. Hän käsikirjoitti myös Nicholas Hytnerin elokuvan Hellyyteni kohde.
Los Angeles Lakers
Joukkue 2021–2022
Päivitetty 19.4.2022
Wendy Wasserstein
Elämä
Wasserstein syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, Morris Wassersteinin ja Lola Schleiferin tyttäreksi. Hänen sisaruksistaan toinen on liikemies Bruce Wasserstein. Wendy Wasserstein valmistui vuonna 1976 Yale School of Dramasta, jossa hänen opiskelutoveriensa joukossa oli tuleva näytelmäkirjailija Christopher Durang. Wasserstein sai vuonna 1999 Lucy Jane -tyttären. Wendy Wasserstein ikuoli lymfoomaan 55-vuotiaana tammikuussa 2006.
Etelä-Savon maakunta
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2021 tilanteen mukainen.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2017 Etelä-Savossa sijaitsi 29 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Kristinusko
Vapaakirkollisuus saapui Etelä-Savoon 1800-luvun lopulla, kun Mikkeliin perustettiin pieni metodistiseurakunta. Alueen näkyvin vapaaseurakunta on ollut Mikkelin vapaaseurakunta. 1900-luvun alun helluntaiherätyksessä liike saavutti laajimman kannatuksensa juuri Etelä-Savossa. Helluntailaisia yhteisöjä syntyi mm. Mäntyharjulle, Ristiinaan ja Kangasniemelle sekä Mikkeliin ja Savonlinnaan. Erityisesti Mäntyharjusta muodostui helluntailaisuuden keskus Etelä-Savossa. Savonlinnassa herätys kasvoi erityisesti Väinö Pfalerin toiminnan myötä.
Nukkehallitus
Nukkehallitus eli marionettihallitus on muodollisesti itsenäinen mutta tosiasiallisesti ulkopuolisten tahojen tai toisen valtion määräysvallassa oleva hallitus. Termi on luonteeltaan halventava.
Usein nukkehallitus asetetaan valtaan sotilaallisen miehityksen seurauksena. Nukkehallituksen johtamaa valtiota voidaan kutsua nukkevaltioksi. Nukkevaltion keskeinen tehtävä on peittää valloittajan toimien laittomuus ja mobilisoida miehitettyjen alueiden väestö valloittajan palvelukseen. Tavallinen valtio voi vähitellen ajautua voimakkaamman valtion ohjailtavaksi. Vaihtoehtoisesti miehittäjä voi perustaa miehittämilleen alueille uuden, nukkehallituksen valvoman valtion. Esimerkki tällaisesta valtiosta on esimerkiksi Japanin 1930-luvulla hallitsema Mantšukuo, jonka alue kansainvälisen oikeuden näkökulmasta kuului Kiinan tasavallalle.
Nukkehallituksilla on usein vaikeuksia saada puolueettomien maiden tunnustusta tai jäsenyyttä kansainvälisissä järjestöissä. Nukkehallituksen ja nukkevaltion määritelmät erotetaan toisinaan niin, että nukkevaltio on kokonaan uusi poliittinen yksikkö, jonka miehittäjä on perustanut omia tarkoituksiaan varten. Nukkehallitus puolestaan hallitsee ennestään olemassaolevaa valtiota, vaikka hallitus itsessään onkin miehittäjän luomus. Toisen maailmansodan voittajavaltiot katsoivat, ettei Saksan asettamilla nukkehallituksella ollut hallitsemillaan alueilla erityisiä oikeuksia. Kansainvälisoikeudellisesta näkökulmasta nukkehallitusten toimia pidettiin miehittäjän toimina ja niitä sitoivat samat säädökset.
Musiikkivuosi 2017
Musiikkivuosi 2017 käsittelee vuoden 2017 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
John Jenkins
John Jenkins (1592–1678) oli englantilainen säveltäjä. Hän myös soitti luuttua ja viola da gambaa.
Jenkins syntyi puuseppä Henry Jenkinsin pojaksi Maidstonessa vuonna 1592. Jenkins soitti uransa alkuvaiheissa Kaarle I:n hovissa. Jenkins muutti Englannin sisällissodan aikana 1640-luvulla maaseudulle. Jenkins kuoli Kimberleyssäs, Norfolkissa vuonna 1678. Hän oli 86-vuotias.
Jenkins sävelsi mm. musiikkia jousille.
IBM 7070
pienoiskuva|IBM 7074. IBM 7070 on IBM:n vuonna 1958 julkaisema tietokone. Tietokone pohjautuu desimaalijärjestelmään. Se painaa 10,5 tonnia ja kuluttaa 54 kW sähköä.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut ovat kansainvälisen salibandyliiton järjestämä turnaus, jossa pelataan maailmanmestaruudesta kahden vuoden välein. Kisat järjestetään toukokuussa samoina vuosina jolloin miesten kisat järjestetään.
Menestynein maa U19 MM-kisoissa on ylivoimaisesti Ruotsi, joka on voittanut maailmanmestaruuden seitsemän kertaa. Ruotsi on myös Suomen ohella ainoa joukkue, joka on onnistunut voittamaan joka vuosi jonkin mitalin. Ensimmäiset kisat järjestettiin 2004 Tampereella.
Eero Haapalainen
Eero Haapalainen (27. lokakuuta 1880 Kuopio – 27. marraskuuta 1937 Petroskoi) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, toimittaja, Suomen Ammattijärjestön puheenjohtaja ja Suomen työväen punaisen kaartin ylipäällikkö Suomen sisällissodan aikana.
Lapsuus ja nuoruus
Haapalainen oli yksi niistä ikäpolvensa monista nuorista miehistä, joka uskoivat sosialismin ihanteisiin niin paljon, että olivat valmiita puolustamaan niitä asein. Hänen radikalismilleen on useita selityksiä. Ensiksikin työväenliikkeessä toimivat akateemiset nuoret olivat radikaaleja. Toiseksi vaikutteita tuli idästä venäläisiltä sekä Ruotsista, sikäläisen sosiaalidemokraattisen nuorisoliikkeen parista. Kolmanneksi oma merkityksensä lienee ollut myös henkilökohtaisilla ominaisuuksilla.
Vuosina 1903–1906 Haapalainen toimi Työmies-lehden toimittajana, Helsingin ammatillisen paikallisjärjestön sihteerinä vuonna 1906, ja viipurilaisen Työ-lehden päätoimittajana vuonna 1907.
Nuori vallankumouksellinen
Vuoden 1905 suurlakon aikana Eero Haapalainen kohosi näkyvälle paikalle yhtenä punakaartin järjestäjänä. Seuraavana vuonna hän oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen edustajana Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen IV edustajakokouksessa Tukholmassa. Istunnossa esitettiin Haapalaisen laatima puheenvuoro ”Suomen sosialidemokraattisen työväenpuolueen näkökanta kysymyksessä valtion duumasta”. Samana vuonna Haapalainen osallistui Viaporin kapinaan toimien sosiaalidemokraattisen puolueen edustajana kapinaa valmistelleessa maanalaisessa komiteassa.
Haapalainen toimi vuosina 1905–1907 santarmilaitoksen salaisena ilmiantajana ja raportoi tuttavalleen, Suomen santarmihallituksen päällikölle Boris von Lühdelle sosiaalidemokraattista puoluetta ja punakaarteja koskeneista asioista.
Huhtikuussa 1907 Haapalainen valittiin Suomen ammattiyhdistyksen perustavassa kokouksessa järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Tehtävä oli päätoiminen. Hänen valintansa osoittaa, että hänet tunnettiin ammattiyhdistysmiehenä. Seitsemästä ehdokkaasta (muun muassa Yrjö Sirola, Emil Hytönen, Matti Paasivuori) hän sai eniten ääniä, 233 kappaletta. Lähinnä äänimäärässä oli K. Wartiainen, 25 ääntä, ja Lehokas, 20 ääntä. Haapalaisen puheenjohtajakaudella Suomen Ammattijärjestö oli kehittynyt aktiiviseksi taistelevaksi järjestöksi. Haapalainen toimi Suomen Ammattijärjestö -lehden päätoimittajana vuosina 1908–1918.
Keväällä 1911 Haapalainen erosi Ammattijärjestön puheenjohtajan tehtävistä, mutta hän jatkoi ammattiyhdistystoimintaa Sahateollisuuden Liiton asiamiehenä ja harjoitti laajaa ammattiyhdistysliikettä koskevaa julkaisutoimintaa. Vuonna 1911 Haapalaiselta ilmestyi kirja Osuustoiminta ja ammattiyhdistysliike, vuonna 1913 Työväenjärjestöt ja työantajaliitot ja vuonna 1917 Työehtosopimuksesta ja teollisuuslaillisuudesta. Hänen kirjojaan pidettiin ajankohtaisina. Haapalainen tavoitteli käytäntöä, jonka mukaan ammattiyhdistysliikkeen ensisijaisena tavoitteena tuli olla kollektiivisten työsopimusten aikaansaaminen yksilöllisten sijaan. Haapalainen keksi sanan ”työehtosopimus”, joka on nyt laajassa käytössä.
Sisällissota 1918
Haapalainen kuului jo vallankumouksen veteraaneihin, kun Suomi ajautui sisällissotaan 28. tammikuuta 1918. Hän oli Suomen työväen toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtaja ja Suomen kansanvaltuuskunnan jäsen sisä- ja sota-asioiden valtuutettuna. Sisällissodan taistelujen alkaessa Haapalainen määrättiin heti Suomen työväen punaisen kaartin ylipäälliköksi. Tässä tehtävässä hän toimi 30. tammikuuta − 20. maaliskuuta 1918 välisen ajan. Vaikka Haapalaisella ei ollut sotilaskoulutusta, hän halusi johtaa tapahtumia itse ohi esikuntien.
Punaisten voittojen muuttuessa jatkuviksi tappioiksi, koetettiin tilanne pelastaa järjestämällä punakaartin ylipäällikkyys uudelleen. Haapalainen teki tutustumismatkan Tampereelle, jossa sortui juopottelemaan ja riitautui Vilppulan rintaman ylipäällikön Erkki Karjalaisen kanssa. Hugo Salmela sai tarpeekseen juoppolalliksi ruvenneesta Haapalaisesta ja passitti tämän Helsinkiin.
Haapalainen erotettiin punakaartin ylipäällikkyydestä, mutta hän jatkoi vielä kansanvaltuutettuna, kunnes huhtikuussa Kansanvaltuuskunnan siirryttyä Viipuriin hänet erotettiin myös siitä toimesta. Juopumuksen, sopimattoman käytöksen ja aseen varomattoman käsittelyn vuoksi hänet lopulta pidätettiin ja 23. huhtikuuta Viipurin punainen sotaoikeus tuomitsi hänet menettämään palkkansa 25 päivältä ja lähetettäväksi rivisotilaana rintamalle. Päätös aiottiin julkaista punakaartin päiväkäskyssä, mitä ei kuitenkaan ehditty toteuttaa. Huhtikuun 25. päivänä 1918 useimmat kansanvaltuutetut sekä muut ylimmät päälliköt pakenivat Viipurista laivalla Pietariin. Haapalainen kieltäytyi Edvard Gyllingin tavoin lähtemästä ja jäi Viipuriin. Hän onnistui pakenemaan Pietariin moottoriveneellä toukokuussa 1918.
Neuvostoliitossa
Neuvosto-Venäjällä Haapalainen toimi monissa luottamustehtävissä, muun muassa vuonna 1918 Suomalaisen rykmentin sotilaskomissaarina, 1919–1920 punaupseerikoulun opettajana, 1920–1921 Karjalan Työkansan Kommuunin Vallankumousneuvoston teollisuusosaston metsätyösektorin johtajana, 1921–1924 Petroskoin opettajaseminaarin lehtorina, 1924–1929 Karellesin (sahateollisuus) palveluksessa. Päätyönsä ohella hän kirjoitti sanomalehtiin ja suomensi poliittista kirjallisuutta. Vuonna 1930 Haapalainen määrättiin Karjalan ASNT:n tieteellisen tutkimusinstituutin historian osaston johtajaksi. Haapalainen harjoitti laajaa julkaisutoimintaa: Suomen työväen ensimäinen nousu (1931), Kansalaissota Karjalassa (1932), Viaporin kapina 1906 (1935), Kommuuni Kylväjä (1935). Hän laati aapisen suomen kielellä, lukukirjan lapsille, lukuopin ynnä muuta. Haapalaisen johdolla historian osaston tutkijat keräsivät aineistoa laajaa teosta, Karjalan historiaa, varten.
Kuolema
Haapalainen kuoli Stalinin vainoissa. Hänet vangittiin 27. lokakuuta 1937 Petroskoissa syytettynä vastavallankumouksellisesta nationalistisesta toiminnasta. Haapalainen ei murtunut NKVD:n kuulusteluissa. Hän ei tunnustanut syytöstä oikeaksi ja Karjalan ASNT:n NKVD:n troikka tuomitsi hänet teloitettavaksi. Haapalainen ammuttiin 27. marraskuuta 1937 Petroskoissa. Hänet rehabilitoitiin täydellisesti syyttömänä 7. toukokuuta 1956.
Poliittisten vainojen uhrien muistopäivänä 30. lokakuuta 1994 Petroskoin Zarekan hautausmaalle siirrettiin Suolusmäen joukkoteloituspaikalta sorakuopasta löydetyt 38:n 27. marraskuuta 1937 teloitetun jäännökset. Yksi ammutuista oli Eero Haapalainen. Hänen jäännöksensä ovat poliittisten vainojen uhrien veljeshaudassa Zarekan hautausmaalla Petroskoissa. Myös Eero Haapalaisen vanhin poika Toivo Haapalainen, Petroskoin suksitehtaan yli-insinööri, menetti henkensä Stalinin vainoissa. Hänet vangittiin 29. kesäkuuta 1938 ja ammuttiin 21. syyskuuta 1938 Petroskoissa. Toivo Haapalainen rehabilitoitiin 1956 täydellisesti syyttömänä. Hänen haudastaan ei ole tietoa.
Eero Haapalaisen syntymäkaupungissa Kuopiossa kiinnitettiin 14. syyskuuta 1989 Minna Canthin katu 49:n seinään muistolaatta: ”Tässä korttelissa sijaitsi Punakaartin ylipäällikön Eero Haapalaisen 1880–1938 syntymäkoti”.
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2013
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2013 14. kerran. Kilpailut käytiin Norjan Vossissa ja Oslossa 4.–10. maaliskuuta. Kilpailulajeina olivat kumparelasku, parikumparelasku, hypyt, half-pipe, slopestyle ja skicross. Kisojen menestynein maa oli Kanada, joka keräsi kaikkiaan 10 mitalia (neljä kultaa, viisi hopeaa, yksi pronssi).
S/2000 J 11
Kuu katosi löytymisensä jälkeen ja sen on arveltu törmänneen Himaliaan luoden Jupiterille uuden renkaan.
Perun auringon ritarikunta
pienoiskuva|Ritarikunnan tunnuksia Perun auringon ritarikunta on perulainen ritarikunta, joka on perustettu 8. lokakuuta 1821 José de San Martínin päätöksellä. Alkujaan sillä palkittiin Etelä-Amerikan vapaussodissa ansioituneita henkilöitä. Ritarikunta lakkautettiin vain neljä vuotta myöhemmin Perun parlamentin päätöksellä, kun sillä palkitut henkilöt alkoivat käyttää aatelistitteleitä. Presidentti Augusto Leguía perusti ritarikunnan uudelleen vuonna 1921.
Ritarikuntaa myönnetään tunnustuksena poikkeuksellisita ansioista sekä siviileille että sotilaille mm. tieteen, taiteen, kulttuurin ja politiikan saralla. Saajan ei tarvitse olla Perun kansalainen.
Kunnianosoitusta jaetaan kuudessa luokassa:
Musiikkivuosi 2002
Musiikkivuosi 2002 käsittelee vuoden 2002 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Revonlahden taistelu
Revonlahden taistelu oli 27. huhtikuuta 1808 käyty Suomen sodan taistelu Ruotsin ja Venäjän välillä. Ruotsalaisten voitettua yhdeksän päivää aikaisemmin Siikajoen taistelun Klingspor jatkoi vetäytymistä kohti Oulua venäläisten tiukasti seuraamana. Venäläiset olivat leiriytyneet Revonlahdelle kenraali Bulatovin johdolla, jolloin eversti Cronstedt valmistautui hyökkäämään ajaakseen heidät pois. Cronstedt eteni 1 800 miehen voimalla huhtikuun 26. ja 27. päivän välisenä yönä. Samaan aikaan hieman pohjoisempana Adlercreutz hyökkäsi pienellä joukolla venäläistä vartiota vastaan. Tämä yhteenotto pysähtyi aluksi paikoilleen, mutta Adlercreutz onnistui kuitenkin irtautumaan taistelusta.