cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orion (yritys)
Lääkeliiketoiminta
Fermion valmistaa vaikuttavat aineet Orionin omiin alkuperälääkkeisiin ja joihinkin geneerisiin valmisteisiin. Fermion valmistaa ja myy lääkeaineita myös muille lääkeyhtiöille. Fermion Oy perustettiin vuonna 1970 Rikkihappo Oy:n (nyk. Kemira Oyj) ja Orionin yhteisyrityksenä. Fermion siirtyi kokonaan Orionin omistukseen ja sen osaksi vuonna 1981. Nykyinen Fermion Oy rekisteröitiin osakeyhtiönä kaupparekisteriin vuonna 2004. Sen toimitusjohtaja on Arto Toivonen
Tutkimus ja kehitys
Orion käyttää lääketutkimukseen ja -tuotekehitykseen keskimäärin noin 15 % liikevaihdostaan. Orionin lääketutkimustoiminta painottuu varhaisen vaiheen tutkimuksiin eli niin sanottuihin prekliinisiin tutkimuksiin ja ensimmäiseen ja toiseen kliiniseen vaiheeseen.
Orionin T&K tekee tutkimusta kaikilla Orionin terapia-alueilla:
Lisäksi tutkimusta on meneillään eläinlääkkeeillä ja rinnakkaislääkkeillä.
Orionin keskeiset kliiniset kehityshankkeet
Yijing
Yijing (易經 pinyin: yìjīng; entinen: I-ching; "Muutosten klassikko") on vanha kiinalainen ennustuskirja. Se on suomennettu nimellä "Muutosten kirja". "Jing" tarkoittaa kuitenkin tavallista kirjaa arvokkaampaa teosta, joka oikeammin käännetään klassikoksi. Yijing on yksi Kiinan viidestä vanhasta klassikosta. Euroopassa Yijing tuli tunnetuksi vasta 1900-luvun alussa, kun Richard Wilhelm teki siitä ensimmäisen saksankielisen käännöksen.
Yijingin alkuperä
Yijingin vanhimmat osat ovat suullisena perimätietona välittyneitä lyhyitä muinaisia ennusvärssyjä. Yijing ei ollut ainoa numerosarjoille perustuva ennusmenetelmä. Nimeltä tunnetaan kaksi muuta ennustamistekstiä Lianshanyi (連山 liánshān; vuoristo) ja Guicangyi (歸藏 gūicáng, paluu piiloon). Yijing on kuitenkin ainoa ennustamista koskeva teos, jonka Kiinan ensimmäinen keisari Qin Shi Huangdi (秦始皇帝) säästi kirjarovioiltaan. Vasta viime vuosien arkeologisissa kaivauksissa on löydetty katkelmia muista kadonneista teksteistä.
Wenwangin poika, uuden kuninkaan veli, Zhoun herttua Dan (周公旦 Zhōugōng Dan) jatkoi isänsä työtä kirjoittamalla viivojen selitykset (爻辭 yáocí). Myöhemmin kirjaan liitettiin selityksiä, joista toisia väitetään Kongfuzin (孔夫子 Kǒngfūzǐ; Wade-Giles: K'ung fu-tze) kirjoittamiksi.
Yijingin rakenne
right|thumb|300px|Kuningas Wenin järjestys
Zhouyi
Varsinainen Yijing (Zhouyi) koostuu 64 luvusta, joista jokainen koskee yhtä heksagrammia eli kuuden viivan muodostamaa kuviota. Luvun alussa on heksagrammin kuva, nimi sekä kuvaus heksagrammien osista (trigrammeista), esim. tuuli vuoren päällä. Otsikon jälkeen seuraa lyhyt koko heksagrammin kattava ennusteksti, joka on kirjan vanhin osa. Sen jälkeen tulevat kullekin viivalle annetut merkitykset.
Kirja on jaettu kahteen osaan, ylempi klassikko (shangjing) ja alempi klassikko (xiajing). Ylempi klassikko sisältää ensimmäiset 30 heksagrammia, joiden sanotaan kuvaavan Zhoun kapinaa Shang-dynastiaa vastaan ja Shang-dynastian kukistumista. Alempi klassikko sisältää loput heksagrammit, joiden sanotaan kuvaavan Zhoun hallintofilosofisia näkemyksiä.
Kymmenen siipeä
Varsinaisen kirjan liitteenä ovat myöhempinä aikoina kirjoitetut selitykset, shiyi (十翼 kymmenen siipeä) eli zhuan (傳 selitys):
- Xici-shangzhuan (yläosa) - Xici-xiazhuan (alaosa) - Daxiang (suuri kuva) - Xiaoxiang (pieni kuva)
Nämä selitykset ovat välittyneet nykypäiviin. Vuosina 1972-73 Mawangduin arkeologisilla kaivauksilla löydettiin yhdestä haudasta suuri joukko kirjoja silkille maalattuna. Yksi näistä on vanhin tunnettu Yijingin kopio. Sen teksti poikkeaa jonkin verran aikaisemmin tunnetusta versioista. Lisäksi siinä on kolme ennestään tuntematonta selitystä:
Modernit versiot
Yijing on innoittanut ihmisiä kirjoittamaan tuhansia enemmän tai vähemmän alkuperäisestä poikkeavia Yijing-kirjoja. Niissä on nykyaikaan tai tiettyyn teemaan sovitetut selitykset. Useimmat niistä perustuvat Yijingin käännösten käännöksille, joissa alkuperäisiä merkityksiä on hukattu kokonaan. Suomeksi käännetyistä kirjoista yksikään ei ole alkuperäisen Yijingin käännös. Yijingin siivistä ei ole käännetty suomeksi muita kuin "Shuoguazhuan" internetiin.
Yijingin tulkinta
Arpomalla rakennetaan kuuden viivan kuvio eli heksagrammi (卦 gùa), joka antaa vastauksen. Eri heksagrammivaihtoehtoja on 26 eli 64 erilaista. Yi tarkoittaa muuttumista. Sen erotti muista vastaavista ennusmenetelmistä se, että heksagrammit voivat muuttua toisiksi, joten varsinaisen ennusteen vaihtoehtoja on huomattavasti enemmän, menetelmästä riippuen. Yigua eli guan muuttaminen tarkoittaa sitä, että arpomalla voidaan saada aikaiseksi muuttuvia viivoja. Tällainen viiva muuttuu vastakohdakseen eli pehmeä jäykäksi ja jäykkä pehmeäksi. Muutosten seurauksena saadaan aikaan uusi heksagrammi, joka tulkitaan alkuperäisen heksagrammin kuvaaman toiminnan seuraukseksi.
Heksagrammin rakenne
Heksagrammin rakentaminen aloitetaan pohjalta eli alin viiva on ensimmäinen viiva. Heksagrammissa on kaksi ulottuvuutta. Viivojen paikat ovat yin- ja yang-paikkoja niin että ensimmäinen, kolmas ja viides paikka ovat yang ja toinen, neljäs ja kuudes paikka yin. Nämä paikat täytetään pehmeillä (柔 róu) ja jäykillä (剛 gāng) viivoilla (爻 yáo). Pehmeä viiva (⚋) on katkoviiva ja luonteeltaan yin; jäykkä viiva (⚊) on yhtenäinen viiva ja luonteeltaan yang. Tavallisessa kielenkäytössä niitä kutsutaan yin-viivaksi ja yang-viivaksi.
Yksi heksagrammianalyysin osa vertailee viivan ja sen paikan välistä yinyang-suhdetta. Heksagrammi koostuu kahdesta kolmen viivan ryhmästä eli trigrammista. Alempi trigrammi on sisätrigrammi (内卦 nèigùa) ja ylempi trigrammi on ulkotrigrammi (外卦 wàigùa). Sekä trigrammien ominaisuuksia että niiden viivojen keskinäisiä suhteita vertaillaan toisiinsa.
Trigrammin ja heksagrammin viivat voidaan jakaa kiinalaisen kolmijaon, kolmen aarteen (三財 sāncái) eli taivaan (天 tiān), maan (地 dì) ja ihmisen (人 rén) mukaan. Trigrammissa alin viiva on maa, toinen viiva ihminen ja ylin viiva taivas. Heksagrammissa kaksi alinta viivaa ovat maa, kaksi seuraavaa viivaa ihminen ja kaksi ylintä viivaa taivas. Koska ihminen on ennustuksessa huomion keskipiste, trigrammien keskimmäisillä eli ihmisviivoilla on erityinen merkitys heksagrammia analysoidessa. Viides viiva esittää kuningasta tai muuta johtajaa. Toinen viiva edustaa kansaa, alamaisia tai alempana hierarkiassa olevaa henkilöä.
Heksagrammeja voidaan tulkita useamman menetelmän mukaan.
Matemaattinen menetelmä
Xiangshu-yixue on kirjaimellisesti "kuva-numero yi-oppi" eli yin tutkiminen kuvan matematiikkaa (numeroa) analysoiden. Sen kehitys alkoi, kun Kongfuzin (Kongfutse) oppilas Zi Xia (子夏 Zǐ Xià, 507-400 eaa.) kehitti 12 xiaoxi-guaa (消息卦) eli "katoavaa ja kasvavaa heksagrammia" merkitsemään vuoden kahtatoista kuukautta ja yinin ja yangin kasvua ja vähenemistä vuoden aikana. Läntisen Han-dynastian aikana elänyt oppinut Meng Xi (孟喜) ratkaisi n.138 eaa. oppineita pitkään askarruttaneen ongelman, miten jokaiselle vuoden päivälle voidaan antaa heksagrammien mukainen määrite. Fengshuin dagua-koulukunnan menetelmät perustuvat hänen työhönsä.
Eniten matemaattisen ennustamisen kehittymiseen vaikutti Jing Fang (京房 Jīng Fáng; 77-37 eaa.). Häneltä ovat peräisin useimmat nykyisin käytössä olevat menetelmät. Hyvin pian matemaattinen tulkinta syrjäytettiin tekstitulkinnan tieltä. Vasta Song-dynastian aikana eläneet oppineet Chen Tuan (陳摶 871-989) ja Shao Yong (邵雍 Shào Yōng; 1011-1077) selvittivät matemaattisen menetelmän salat. Siitä lähtien se on ollut arvostettu ja tarkkana pidetty tapa tehdä yijing-ennusteita.
Matemaattisessa menetelmässä on eri haaroja kuten Wenwanggua (kuningas Wenin guat) ja Meihua (luumunkukka).
Tekstiennustus
Itäisen Han-dynastian aikana xiangshu-yixuen matemaattinen puoli jäi pois käytöstä ja heksagrammien kuvia tulkittiin kirjan heksagrammien ja viivojen selitysten pohjalta. Oppineet tutkivat sanojen merkityksiä ja vertailivat kuvien välisiä suhteita. Vanhojen ennustekstien sanojen alkuperäiset merkitykset olivat joiltain osin unohtuneet tai hämärtyneet, joten yin tutkijat suorittivat jonkinasteista kielitieteellistä tutkimusta varmistaakseen ymmärryksensä tekstien merkityksestä.
Tätä länsimaissa tunnetuinta ennustusmenetelmää kiinalaiset kutsuvat "oppineiden, lasten ja ulkomaalaisten menetelmäksi". Sen virallinen nimi on xiangshu-jujing eli klassikon tulkinta kuvia käyttäen.
Juuso Walden
Juuso Walfrid Walden (5. huhtikuuta 1907 Pietari – 19. marraskuuta 1972 Valkeakoski) oli suomalainen vuorineuvos. Hän toimi Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1940–1969. Yhtiön oli perustanut hänen isänsä Rudolf Walden.
Ura
Juuso Walden valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1929. Hän työskenteli Walkiakoski Oy:n konttoripäällikkönä vuosina 1932–1934, Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n myyntipäällikkönä Valkeakoskella vuosina 1935–1938 ja Myllykoskella vuosina 1938–1940 sekä Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1940–1969. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen vuonna 1948. Työuransa ohella Walden oli jäsenenä tai puheenjohtajana useiden puunjalostusyritysten hallintoelimissä. Walden siirsi Yhtyneiden Paperitehtaiden pääkonttorin Valkeakoskelle vuonna 1952.
Juuso Walden rakennutti edustusasunnokseen Valkeakosken keskustan tuntumassa sijaitsevan Antinkärjen vuonna 1952. Talon suunnitteli arkkitehti Pekka Saarema. Waldenilla oli hyvät henkilökohtaiset suhteet presidentti Urho Kekkoseen ja muuhun Suomen valtiojohtoon. Kekkonen ohjasi monet Suomessa vierailleet valtionpäämiehet Waldenin kestittäviksi Valkeakoskelle, ja Antinkärjessä vierailivat muiden muassa Jugoslavian presidentti Josip Broz Tito, Neuvostoliiton presidentti Kliment Vorošilov, Yhdysvaltain myöhempi presidentti Richard Nixon ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Harold Macmillan. pienoiskuva|Juuso Walden (oik.) ja [[Richard Nixon huhtikuussa 1965.]] Yhtyneiden Paperitehtaiden jouduttua 1960-luvun loppupuolella pahoihin talousvaikeuksiin Kansallis-Osake-Pankki otti määräysvallan yhtiössä ja Juuso Walden joutui jättämään toimitusjohtajan paikan. KOP nimitti Yhtyneiden uudeksi pääjohtajaksi diplomi-insinööri Niilo Hakkaraisen, jonka kanssa Walden ei tullut toimeen. 1960-luvun lopulla myös Waldenin terveys alkoi heiketä. Vuonna 1970 Walden muutti perheineen pois Antinkärjestä, joka muutettiin Yhtyneiden vieraskerhoksi.
Jalkapallo
Juuso Walden perusti Suomen Cupin 1950-luvulla. Hän lahjoitti myös cupin kiertopokaalin, Antero Nymanin muistopalkinnon, Suomen Palloliitolle vuonna 1954. Walden toimi myös Palloliiton puheenjohtajana vuodet 1953–1963. Waldenin vahvalla taustatuella perustettiin vuonna 1953 urheiluseura Kaipolan Vire.
Yksityiselämä
Juuso Waldenin puoliso vuodesta 1932 oli filosofian maisteri Tellervo Arvola. Heillä oli kaksi tytärtä ja kolme poikaa.
Sotilasarvoltaan Juuso Walden oli reservin majuri. Juuso Walden kuoli 65-vuotiaana.
Jonas Hofmann
Jonas Hofmann (s. 14. heinäkuuta 1992 Heidelberg) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia. Oikeajalkainen Hofmann on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura
Hofmann on TSG 1899 Hoffenheimin kasvatti. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuonna 2011 viisi ottelua tehden niissä kaksi maalia. Heinäkuussa 2011 Hofmann siirtyi Borussia Dortmundin organisaatioon. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuosina 2011–2014, tehden 71 pelissä 15 maalia. Seuran edustusjoukkueessa Bundesliigassa Hofmann debytoi joulukuussa 2012 vanhaa seuraansa Hoffenheimiä vastaan. Avausmaali syntyi elokuussa 2013 Eintracht Braunschweigin verkkoon. Hän voitti seuran kanssa DFB-Supercupin sekä vuosina 2013 että 2014. Kaudella 2013–2014 hän debytoi myös Mestareiden liigassa pelaten kahdeksan ottelua.
Syyskuussa 2014 Hofmann siirtyi lainalle saman sarjan 1. FSV Mainz 05:een. Hän pelasi kauden aikana ainoastaan kymmenessä bundesliigaottelussa tehden niissä kolme maalia. Kaudeksi 2015–2016 Hofmann palasi takaisin Dortmundiin. Hän pelasi syyskauden aikana seitsemän liigaottelua. Tammikuussa 2016 hän siirtyi saman sarjan Borussia Mönchengladbachiin kahdeksan miljoonan euron siirtosummalla. Hän on pelannut seurassa kauden 2020–2021 loppuun mennessä 127 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt 16 maalia ja antanut 25 maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän on pelannut seitsemän ottelua ja tehnyt maalin lokakuussa 2020 vierasottelussa Interiä vastaan.
Maajoukkueura
Hofmann on edustanut Saksaa alle 18- ja alle 21-vuotiaissa. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi vuosina 2013–2014 kymmenen ottelua tehden niissä viisi maalia. Saksan A-maajoukkueessa hän on pelannut lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Turkkia ja marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan.
Saavutukset
Borussia Dortmund
Taiwan (saari)
Taiwan (portugalilaisen nimensä mukaisesti Formosa eli kaunis) on saari Kiinan rannikolla, Japanista etelään. Yhdessä lähimpien saarten kanssa se muodostaa samannimisen provinssin, jonka katsovat osakseen sekä Kiinan tasavalta (Taiwan) että Kiinan kansantasavalta. Kiinan tasavalta pitää Taiwanissa valtaa lähes ainoana alueenaan, ja usein nimeä Taiwan käytetäänkin puhuttaessa Kiinan tasavallasta.
Alue on kiistanalainen, sillä manner-Kiinan hallituksen mukaan Taiwan kuuluu Kiinan kansantasavaltaan, kun taas Kiinan tasavalta (Taiwan) katsoo manner-Kiinankin kuuluvan alun perin sille. Tämä tilanne syntyi Kiinan vallankumouksen yhteydessä 1949, kun Kiinaa aiemmin hallinnut, Guomindang-puolueen johtama hallitus pakeni kommunisteja Taiwanin saarelle. Kummankaan valtion hallitus ei hyväksy, että muut maat tunnustaisivat kummankin itsenäiseksi valtioksi, koska katsovat, että tämä merkitsisi välillisesti toisen olemassaolon kieltämistä.
Historiaa
Noin 4000 vuotta sitten nykyisen Taiwanin alkuperäisasukkaiden (aboriginaalien) esi-isät asettuivat saarelle. Aboriginaalit ovat geneettisesti sukua malaijeille ja polynesialaisille, ja heidän puhumansa kieli kuuluu austronesialaisiin kieliin. Kiinalaisia alkoi muuttaa saarelle 500-luvulta lähtien, mutta saari liitettiin Kiinaan vasta Ming-dynastian aikana 1430.
Vuonna 1544 portugalilainen laiva teki näköhavainnon Taiwanin pääsaaresta, jolle he antoivat nimeksi Ilha Formosa (kaunis saari). Portugali ei milloinkaan valloittanut tai asuttanut saarta.
Vuonna 1624 Hollannin Itä-Intian kauppakomppania, jonka tukikohta oli Bataviassa Jaavan saarella nykyisessä Indonesiassa, perusti saaren maaperälle ensimmäisen eurooppalaistyylisen asutuksen ja hallinnon, josta nykyisen Taiwanin poliittinen historia sai alkunsa.
Ming-dynastian kukistuminen mantsujen hyökkäyksestä synnytti suuren pakolaisvirran mantereelta Taiwaniin vuonna 1644.
Kiinalaisen Ming-dynastian aikana Fujianin joukot löivät hollantilaiset ja valtasivat saaren vuonna 1662. Heitä johti fujianilaisen merirosvokauppiaan ja japanilaisen samurain tyttären poika Koxinga ., joka perusti saarelle Tungningin kuningaskunnan. Mantsujen valtakunta jatkoi laajenemistaan, ja Koxingan yrityksistä huolimatta Taiwan siirtyi heidän haltuunsa 1683. Saari sulkeutui ulkomaailmalta, mutta kiinalaisten uudisasutus kiihtyi 1800-luvun lopulla, ja saaresta tuli tärkeä sokerin ja riisin viejä mantereelle.
Vuonna 1895 Kiina hävisi Taiwanin sodassa Japanille. Ennen japanilaisten saapumista saarelle Taiwan oli hetken aikaa itsenäinen tasavalta. Taiwan siirtyi takaisin Kiinalle toisen maailmansodan jälkeen. 1949 lähes kaksi miljoonaa tasavallan kannattajaa pakeni Taiwanille kommunistien voitettua vallankumoussodan Kiinassa.
Maantiede
Taiwan muodostuu nykyään pääasiassa Taiwanin saaresta. Taiwanin lisäksi Kiinan tasavallan hallinnassa on myös muutamia pieniä saaria (muun muassa Kinmen) Kiinan rannikolla Taiwaninsalmen toisella puolella. Saarivaltion kokonaispinta-ala on 35 980 neliökilometriä, josta sisävesiä on 2,8 prosenttia. Sen itäpuolella sijaitsee Filippiinienmeri
Taiwanin keski- ja itäosia hallitsevat korkeat vuoret. Keskivuoristo (Taiwan Shan) muodostuu merenalaisen vuorijonon huipuista, joista korkein huippu on Yu Shan (3 997 metriä). Saaren länsiosissa on laaja tasanko, jossa viljellään riisiä. Puunhakkuun kannattamattomuuden vuoksi Taiwanin sisämaassa on runsaasti ikivihreitä metsiä, jotka kasvavat jopa kolmen kilometrin korkeudessa. Alarinteiden yleisimmät puulajit ovat kamferipuu ja kiinankaarnatammi. Ylärinteillä kasvaa havupuita, kuten mäntyjä, hemlokkeja ja valesypressejä.
Gilgameš
Gilgameš tai Gilgamesh on muinaisessa Mesopotamiassa laadittu maailman vanhin eepos. Akkadin kielellä kirjoitettu teos kertoo historialliseen henkilöön pohjautuvan kuningas Gilgamešin sankariteoista ja hänen matkastaan etsimään ikuista elämää.
Nimi
Eepoksen alkuperäinen muinaisbabylonialainen nimi on sen ensimmäisten sanojen mukaan Shutur eli sharri, ”Muita kuninkaita suurempi"”. Niin sanottu standardiversio tunnetaan nimellä Sha naqba imuru, ”Hän, joka syvyydet näki”, jälleen ensimmäisten sanojensa mukaan.
Rakenne
Gilgamešin standardiversio jakautuu kahteentoista osaan, ”tauluun”, joista viimeinen on muita myöhempi lisäys eikä ole kaikilta osiltaan yhteneväinen muun eepoksen kanssa. Täydellisenä koko eepos on käsittänyt hieman yli 3 000 säettä.
Gilgamešin uskotaan muotoutuneen sumerien suullisten tarinoiden pohjalta noin 2000–1600 eaa., ja sitä on ajoittain muokattu myöhemminkin. Myöhäisbabylonialaisella kaudella eepos sai suhteellisen vakiintuneen muodon manaajapappi Sin-leqi-unninnin työstämänä.
Akkadin eri murteiden lisäksi eepos tunnetaan kahdella muullakin muinaisen Lähi-idän sivistyskielellä, heetiksi ja hurriksi.
Tausta
Eepoksen sankarin Gilgamešin taustalla on todellinen henkilö, joka oli joskus vuosien 2800 ja 2600 eaa. välillä Urukin kaupunkia hallinnut sumerilainen kuningas. Sumerilaisen kuningasluettelon mukaan Gilgameš oli Urukin ensimmäisen dynastian viides hallitsija, ja häntä voidaan pitää historiallisena henkilönä. Gilgameš teki suuren vaikutuksen aikalaisiinsa, ja pari vuosisataa myöhemmin häntä jo palvottiin jumalana. Gilgamešista kerrottiin useita tarinoita, jotka esiintyivät alun perin suullisessa muodossa. Varhaisimmat kertomukset sepitettiin sumerin kielellä. Ensimmäiset kirjalliset tarinat on ajoitettu vuosien 2100–2000 eaa. välille, mutta varsinainen Gilgameš-eepos muotoutui vasta myöhemmin.
Muinaisbabylonialaisella kaudella 2000–1600 eaa. erillisistä sumerinkielisistä tarinoista muokattiin yhtenäinen akkadinkielinen runoelma, ja näin alun perin sumerilaisesta kuninkaasta tuli myyttinen hahmo akkadinkieliseen kirjallisuuteen. Eepoksen viimeinen laulu on muita myöhempi lisäys, ja se on lähes suora käännös sumerilaisen Gilgamesh, Enkidu ja manala -kertomuksen jälkiosasta. Sitä lukuun ottamatta yhtään kertomusta ei kuitenkaan käännetty suoraan akkadiksi, vaan kaikki eepoksen muinaisbabylonialaiset osat ovat hyvin vapaita mukaelmia, joiden työstämisessä on mahdollisesti hyödynnetty myös suullista perimätietoa. Kuudennen ja yhdennentoista taulun kuulumisesta muinaisbabylonialaiseen versioon ei ole täyttä varmuutta.
Keskibabylonialaiselta kaudelta eepoksen historia tunnetaan huonommin, mutta eepoksen tiedetään levinneen tuolloin myös Mesopotamian ulkopuolelle. Eepoksen hurrinkielinen käännös ja heettiläinen lyhennelmä ovat peräisin tuolta ajalta, samoin akkadinkielinen fragmentti Palestiinan Megiddosta, mikä osoittaa, että eepos tunnettiin jo varhain myös Raamatun synnyinseuduilla. Voidaan siis olettaa, että Gilgameš ja muu mesopotamialainen kirjallisuus vaikuttivat Raamatun kirjojen muotoutumiseen. Gilgamešin materiaalille löytyy vastine muun muassa Raamatun vedenpaisumuskertomuksesta.
Muinais- ja keskibabylonialaisella kaudella eepoksen tarkka muoto ei ollut vielä vakiintunut. Niin sanottu standardiversio, jonka tekijäksi mainitaan eräässä kirjastoluettelossa manaajapappi Sin-leqi-unninni, tunnetaan parhaiten Assyrian kuningas Assurbanipalin (668–627 eaa.) Ninivessä sijainneesta kirjastosta löytyneistä savitauluista. Hänen kirjastoonsa hankittiin paljon vanhoja alkuperäisiä tekstejä ja sinne teetettiin myös kopioita alkuperäiskappaleista, joita ei voitu saada kirjastoon. Gilgameš-eepoksen standardiversio on luultavasti alun perin peräisin keskibabylonialaiselta kaudelta, noin vuodelta 1250 eaa., mutta sen katkelmat ovat peräisin vuosien 800 ja 130 eaa. väliltä. Standardiversioon on lisätty uusi esipuhe ja epilogiksi XII taulu, ja eepoksen painopiste on vaihtunut sankaritarinoista viisauden saavuttamiseen. Lisäksi XI tauluun on lisätty vedenpaisumuskertomus, joka esiintyy alkuperäismuodossaan Atrahasis-eepoksessa.
Standardiversio säilyi eepoksen päämuotona lähes ajanlaskun alkuun saakka ja kesti siten huomattavasti pidempään kuin Assyrian ja Babylonian valtiomahdit. Kaikkiaan standardiversiosta on löydetty peräti 73 tekstikatkelmaa. Lopulta eepos kuitenkin painui unohduksiin, kun nuolenpääkirjoitus jäi pois käytöstä ja akkadin kieli unohdettiin. Viimeinen maininta Gilgamešin hahmosta on peräisin nestoriolaiselta kirjoittajalta Theodor bar Qonilta 700-luvulta nimellä Gmigmos tai Gligmos.
Päähenkilö
Eepoksen nimihenkilö Gilgameš oli jumalten muovaama täydellinen ihminen, jossa oli kaksi kolmasosaa jumalaa ja yksi kolmasosa ihmistä. Hän oli jumalatar Ninsunin poika, ja hänen isäkseen on kerrottu tämän kuolevainen puoliso, Urukin kuningas Lugalbanda;  eepoksessa Gilgamešia tosin kutsutaan hämärällä epiteetillä ”Lugalbandan vävy”. Toverinsa Enkidun kuoltua Gilgameš pelästyy kuolemaa ja lähtee etsimään ikuista elämää, mutta ymmärtää eepoksen lopussa ihmisen osan ja tyytyy siihen.
Ensimmäinen taulu
Eepoksen standardiversio alkaa esipuheella, jossa esitellään eepoksen päähenkilö, kaikkitietävä ja viisas Gilgameš. Hän on suuri rakentaja ja ylivertainen ihmisten joukossa, ”kaksi osaa jumalaa, ihmistä yksi”. Esipuheessa viitataan myös useaan kertaan eepoksen esoteeriseen ulottuvuuteen sekä Gilgamešin kohtaloon: ”Hän kulki kauas, uupui, sai rauhan, / kirjoitti kiveen kaikki työnsä.” Muinaisbabylonialaisen kauden jälkeen lisätyn uudemman esipuheen jälkeen tulee vanhempi esipuhe, joka keskittyy ylistämään Gilgamešia ja hänen urotekojaan.
Urukin kuningas Gilgameš on pöyhkeä ja hänen hallintonsa ankaraa, ja ihmiset valittavat siitä jumalille. Jumalat Anu ja Aruru luovat yhtä voimakkaan miehen, Enkidun. Tarkoitus on, että Gilgameš ja Enkidu mittelisivät voimiaan keskenään ja Urukin kansa saisi olla rauhassa. Eräs metsämies pelästyy tasangolla villinä asuvaa Enkidua ja kertoo hänestä Gilgamešille. Gilgameš lähettää metsämiehen mukaan ilotyttö Šamhatin, jotta tämä viettelisi Enkidun. Näin tapahtuukin. Sen jälkeen Šamhat houkuttelee Enkidun kanssaan Urukiin tapaamaan Gilgamešia ja kertoo Gilgamešin näkemän unen Enkidulle.
Toinen taulu
Šamhat tuo Enkidun paimenten leiriin, jossa Enkidu oppii syömään ihmisten ruokaa ja juomaa, leipää ja olutta. Enkidu myös peseytyy. Leirin ohi kulkee mies, joka kertoo olevansa matkalla häihin, jossa Urukin kuningas Gilgameš aikoo käyttää ensiyön oikeuttaan. Enkidu suuttuu tästä ja ryntää Urukiin ja haastaa Gilgamešin taisteluun. Gilgameš ja Enkidu painivat häätalon edessä. Lopulta Enkidu tunnustaa Gilgamešin ylemmyyden ja heistä tulee ystäviä. Sitten Gilgameš ehdottaa retkeä kaukaiseen Seetrimetsään, jossa asuu hirviö Humbaba. Enkidu varoittaa Gilgamešia Humbabasta, ja myös vanhinten neuvosto yrittää estää heitä lähtemästä, mutta Gilgamešin mieli ei muutu.
Kolmas taulu
Vanhimmat siunaavat Gilgamešin ja antavat hänelle neuvoja matkaa varten. Sitten Gilgameš ja Enkidu menevät jumalatar Ninsunin, Gilgamešin äidin, luo. Ninsun uhraa auringon jumala Šamašille ja pyytää tältä apua taistelussa Humbabaa vastaan. Sen jälkeen Ninsun hyväksyy Enkidun ottopojakseen.
Neljäs taulu
Gilgameš ja Enkidu lähtevät matkaan ja saapuvat lopulta Libanonin vuoristoon. He tekevät säännöllisesti leirin vuorille ja toistavat aina saman rituaalin. He kaivavat kaivon ja täyttävät siitä vesileilinsä, Gilgameš uhraa jauhoja kukkulalle ja pyytää Šamašilta hyvää unta. Enkidu tekee Gilgamešille majan ja laittaa Gilgamešin makaamaan ympyrän keskelle sekä menee itse vartioimaan ovea. Öisin Gilgameš näkee sekavia enneunia, herää ja kertoo unensa toverilleen Enkidulle. Enkidu selittää unet aina hyviksi enteiksi. Sitten he tulevat Seetrimetsään ja rohkaisevat toisiaan astumaan sinne yhdessä.
Viides taulu
Gilgameš ja Enkidu seisahtuvat Seetrimetsään reunaan ja näkevät metsän vartijan Humbaban jäljistä syntyneen polun. Sitten Humbaba tulee ja alkaa solvata heitä ja uhkaa repivänsä Gilgamešilta kaulan irti ja syöttävänsä hänen lihansa korpeille ja kotkille. Gilgameš on peloissaan, mutta Enkidu valaa häneen rohkeutta ja neuvoo olemaan perääntymättä. He alkavat taistella, ja silloin Šamaš lähettää Humbabaa vastaan kolmetoista tuulta. Humbaba ei pysty enää liikkumaan ja Gilgamešin aseet haavoittavat hirviötä. Humbaba anoo armoa. Enkidu pyytää kuitenkin Gilgamešia olemaan kuuntelematta Humbaban rukouksia ja kehottaa surmaamaan tämän. Humbaba pyytää vielä Enkidua puhumaan Gilgamešille puolestaan, mutta Enkidu vaatii yhä Gilgamešia surmaamaan pedon. Silloin Humbaba kiroaa heidät ja ennustaa, ettei kumpikaan elä vanhaksi. Enkidu neuvoo vielä kerran tappamaan hirviön, ja lopulta Gilgameš kaivaa kirveensä esiin ja katkaisee Humbaban kaulan. Sitten he kaatavat metsästä puita, ja Enkidu ilmoittaa tekevänsä niistä suurimmasta oven Enlilin temppeliin. He rakentavat lautan ja ottavat mukaan sekä jättiläismäisen puun että Humbaban irtileikatun pään ja lähtevät purjehtimaan Eufrat-virtaa pitkin takaisin kotiin.
Kuudes taulu
Gilgameš peseytyy ja pukeutuu parhaimpiinsa, jolloin jumalatar Ištar luo silmänsä Gilgamešin komeuteen ja ehdottaa, että Gilgameš tulisi hänen miehekseen. Gilgameš torjuu jumalattaren lähentelyn ja muistuttaa, että tämä on kohdellut julmasti entisiä rakastajiaan, kuten Dumuzia. Ištar raivostuu ja nousee taivaaseen valittaakseen Gilgamešista isälleen Anulle. Ištar vaatii Anulta Gugalannaa, Taivaan Sonnia, jotta voisi surmata Gilgamešin. Jos Ištar ei saa Taivaan Sonnia, hän uhkaa nostattaa kuolleet ylös eläviä syömään. Anu taipuu uhkauksen edessä ja antaa tyttärelleen Taivaan Sonnin talutusnuoran. Saavuttuaan Urukin tarhaan Sonni kuivattaa maan ja saa joen pinnan laskemaan seitsemän kyynärää. Kun Sonni korskahtaa, sata Urukin miestä tippuu kuiluun. Kun se korskahtaa toisen kerran kaksisataa Urukin miestä sortuu. Sonni korskahtaa kolmannen kerran ja avautuu kuilu, johon Enkidu on pudota. Mutta Enkidu loikkaa ja tarttuu Sonnia sarvista. Sitten Enkidu ja Gilgameš tappavat Taivaan Sonnin yhdessä ja uhraavat sen sydämen Šamašille. Ištar valittaa Sonnin surmaa ja huutaa, että Gilgameš on tahrannut hänet. Enkidu heittää Sonnin lavan kohti Ištaria ja Urukin palatsissa alkavat juhlat. Yöllä Enkidu näkee unen ja ryhtyy kertomaan siitä Gilgamešille.
Seitsemäs taulu
Enkidu kertoo Gilgamešille näkemästään unesta. Jumalat ovat päättäneet, että joko Gilgamešin tai Enkidun on kuoltava rangaistukseksi siitä, että he ovat surmanneet Humbaban. Enlil vaatii, että Gilgameš säästetään ja Enkidu saisi kuolla. Enlil ja Šamaš syyttelevät toisiaan osallisuudesta Humbaban ja Taivaan Sonnin surmiin. Herättyään Enkidu itkee kohtaloaan. Enkidu katsoo ovea, jonka on tehnyt Enlilin temppelille Seetripuun korkeasta seetristä ja kiroaa tekoaan. Sitten hän kiroaa myös metsämiehen ja ilotyttö Šamhatin. Šamaš kuulee taivaassa Enkidun kiroukset ja kertoo, että Gilgameš hautaa Enkidun komein menoin ja suree ystävänsä kuolemaa vaeltamalla erämaahan. Enkidun katkeruus laantuu, hän peruuttaa kirouksensa ja siunaa Šamhatia. Sitten Enkidu kertoo toverilleen toisen näkemänsä unen. Unessa synkkä myrskylintu vie Enkidun Irkallan majaan, manalaan, josta kukaan ei palaa. Manala on tomun talo, jossa Enkidu näkee muinaisia kuninkaita sekä manalan kuningattaren Ereškigalin ja manalan kirjurin Belet-Serin. Unen jälkeen Enkidun voimat ehtyvät. Hän makaa sairaana kaksitoista päivää, ja hänen tilansa pahenee koko ajan. Enkidu kutsuu Gilgamešia ja valittaa, ettei koe sankarikuolemaa taistelussa. Sitten hän kuolee.
Kahdeksas taulu
Gilgameš laulaa valituslaulun kuolleelle ystävälleen ja pyytää teiden, puiden, eläinten, jokien ja kaikkien Urukin ihmisten itkeä Enkidun tähden. Gilgameš kertaa kahden toveruksen urotyöt ja raastaa hiuksiaan. Sitten hän pystyttää lasuurista ja kullasta tehdyn patsaan Enkidulle ja antaa aarrekammiostaan kallisarvoisia uhrilahjoja manalan jumalille.
Yhdeksäs taulu
Gilgameš juoksee surun murtamana tasangolla. Hän suree Enkidua ja on myös kauhuissaan siitä, että hän itsekin kuolee jonakin päivänä. Omaa kuolemaansa peläten Gilgameš päättää etsiä käsiinsä Utnapištimin, joka tuntee elämän ja kuoleman salat. Matkallaan Gilgameš kohtaa leijonalauman. Hän rukoilee apua Kuun jumala Siniltä ja tappaa leijonat. Sitten Gilgameš saapuu maailman äärille, Mashu-vuorille. Vuorten porttia vartioivat kauheat skorpionimiehet. He tunnistavat, että Gilgameš on osin jumalallista syntyperää ja kysyvät minne hän on matkalla. Gilgameš kertoo olevansa matkalla tapaamaan Utnapištimia. Vartijat antavat hänen mennä vuorten portista pimeään tunneliin. Gilgameš kulkee yksitoista virstaa täydessä pimeydessä ja saapuu lopulta jumalten puutarhaan, jossa puilla on jalokivien kaltaiset hedelmät.
Kymmenes taulu
Gilgameš kohtaa meren rannalla asuvan kapakanvaimo Sidurin. Siduri näkee jo kaukaa eläinten taljoihin pukeutuneen ja ruokkoamattoman Gilgamešin. Siduri sulkee portin ja nousee katolle. Gilgameš kysyy, miksi portti on kiinni ja kertoo urotöistään, Humbaban ja Sonnin surmasta ja leijonalauman tappamisesta. Kapakanvaimo tunnistaa hänet Gilgamešiksi ja kummeksuu hänen synkkää ja resuista ulkomuotoaan. Gilgameš kertoo olevansa järkyttynyt Enkidun poismenosta ja pelkäävänsä kuolemaa. Hän kysyy tietä Utnapištimin luo. Siduri sanoo aluksi, että yksin Šamaš voi ylittää meren, mutta neuvoo sitten menemään lautturi Urshanabin luo, jolla on seuranaan ”kiviset”, jonkinlaiset taikakivet tai kivioliot. Gilgameš juoksee raivon vallassa Uršanabin luo ja rikkoo kiviset. Uršanabi utelee, miksi murhe kalvaa Gilgamešia ja miksi hänen muotonsa on musta. Gilgameš toistaa Uršanabille samat asiat kuin Sidurille ja vaatii päästä meren yli ja Utnapištimin luo. Uršanabi sanoo, että meren yli ei pääse, koska Gilgameš rikkoi kiviset ja heitti ne virtaan. Uršanabi käskee Gilgamešia katkomaan metsästä viiden seipään mittaisia sauvoimia ja panemaan niihin levyt. Gilgameš tekee niin, ja sitten Gilgameš ja Uršanabi nousevat laivaan ja lähtevät matkaan. He matkaavat kolme päivää ja saapuvat kuoleman vesille. Gilgameš pääsee rannalle sauvointen avulla. Utnapištim kysyy Gilgamešilta samat kysymykset kuin Siduri ja Uršanabi ja Gilgameš vastaa samalla tavalla kuin heillekin. Utnapištim kertoo sitten, että jumalat säätivät kuoleman ihmisen kohtaloksi ja sitä vastaan taisteleminen on turhaa.
Yhdestoista taulu
Gilgameš toteaa, että Utnapištim ja hän ovat samanlaiset ja kysyy, miten Utnapištim sai ikuisen elämän. Tämä lausuu kertovansa Gilgamešille tarkoin varjellun tarun ja jumalten salaisuuden. Jumalat asuivat muinoin Šuruppakin kaupungissa ja päättivät kauan sitten lähettää suuren tulvan maan päälle. Jumalten kokouksessa olivat läsnä kaikki, Anu, Enlil, Ninurta ja muut. Myös Nišsiku Ea oli mukana ja toisti heidän sanansa ruokomajan luona, varoittaen siten Utnapištimia. Ea neuvoi Utnapištimia hajottamaan talonsa ja rakentamaan laivan, jonka pituus ja leveys ovat yhtä suuret. Laiva tuli peittää katolla ja viedä kaikkien elävien siemen laivaan. Utnapištim kokosi väkensä ja alkoi rakentaa laivaa. Laiva tiivistettiin piellä ja tervalla, ja sen reunat olivat kymmenen seivästä korkeat ja katto kymmenen seipään levyinen. Utnapištim lastasi laivaan kaiken omaisuutensa ja kaikkien elävien siemenen. Sitten hän johdatti laivaan sukunsa ja perheensä, tasangon karjan ja työmiehet. Pian sen jälkeen nousi niin valtava myrsky, että jumalat itsekin säikähtivät ja vetäytyivät Anun taivaaseen. Jumalat alkoivat jo katua käynnistämäänsä hävitystä. Myrsky raivoaa kuusi päivää ja seitsemän yötä, ja tulva peittää maan. Seitsemäntenä päivänä myrsky laantui. Koko ihmiskunta oli tuhoutunut, ”tullut saveksi jälleen”, ja Utnapištim itki nähdessään tuhon.
Utnapištim lähetti kyyhkysen etsimään maata, mutta se palasi laivaan. Hän lähetti pääskysen, mutta sekin palasi. Sitten hän laski korpin lentoon. Se näki väistyvät vedet, eikä enää palannut. Silloin Utnapištim uhrasi joka ilmansuunnalle. Jumalat tunsivat suitsukkeen tuoksun ja kokoontuivat paikalla. Enlil raivostui, sillä kenenkään ei pitänyt jäädä henkiin. Ninurta sanoi, että ovela Ea oli saattanut paljastaa tulvan Utnapištimille. Ea syyttää Enliliä harkitsemattomaksi, koska tämä lähetti tulvan, joka tuhoaisi koko ihmiskunnan. Sen sijaan olisi voitu lähettää petoja tai nälänhätä, jotta ihmisten lukumäärä olisi vähentynyt. Ea sanoo, ettei paljastanut jumalten salaisuutta vaan antoi vain Atrahasisin (eepoksessa mainitaan alkuperäisessä vedenpaisumuskertomuksessa tulvasta pelastuneen sankarin nimi) nähdä unta, jossa suunnitelma paljastui. Ea kehottaa Enliliä päättämään, mitä Utnapištimille tehdään. Enlil astuu laivaan, koskettaa Utnapištimin ja tämän vaimon otsaa ja julistaa, että heistä tulee jumalten kaltaisia ja heidän tulee asettua asumaan kauas joen suuhun.
Kun kertomus päättyy, Utnapištim kysyy, kuka voisi koota jumalat, jotta Gilgameš saisi ikuisen elämän. Hän haastaa Gilgamešin valvomaan edes kuusi päivää ja seitsemän yötä. Gilgameš kuitenkin nukahtaa välittömästi. Nukuttuaan kuusi päivää ja seitsemän yötä Gilgameš herää ja valittaa yhä kuolemanpelkoaan. Utnapištim käskee Uršanabia pesemään ja pukemaan Gilgamešin, sitten he ovat lähdössä takaisin vastarannalle. Utnapištimin vaimo pyytää Utnapištimia antamaan jäähyväislahjan paljon vaivaa nähneelle Gilgamešille. Utnapištim paljastaa silloin Gilgamešille, että meren pohjassa on kasvi, jonka juuri on kuin piikkipensaan ja oka kuin ohdakkeen. Kasvi antaa ikuisen nuoruuden. Gilgameš sitoo punnukset jalkoihinsa ja vajoaa syvyyksiin. Hän löytää kasvin ja se pistää häntä. Sitten hän irrottaa punnukset ja kohoaa pintaan. Gilgameš aikoo viedä kasvin Urukin tarhaan ja antaa vanhusten maistaa sitä. Mutta kun hän on tehnyt leirin matkattuaan jonkin aikaa, hän kylpee lammessa, ja sillä aikaa käärme vie kasvin. Pois madellessaan se luo nahan yltään. Gilgameš itkee menetystä. Sitten he matkaavat Uršanabin kanssa Urukiin, jossa Gilgameš ylistää kaupungin mahtavia muureja.
Kahdestoista taulu
(Viimeinen taulu, alkujaan sumerinkielisen Gilgameš, Enkidu ja manala -kertomuksen akkadiksi käännetty loppuosa, on myöhäinen lisäys eepokseen, eikä se ole kaikin osin yhteneväinen eepoksen muiden osien kanssa, Enkidu on esimerkiksi edelleen elossa. )
Gilgameš valittaa Enkidulle, että hänen ”pukkunsa” ja ”mekkunsa”, joiden on tulkittu tarkoittavan muun muassa palloa ja mailaa, vannetta ja keppiä tai rumpua ja rumpukapulaa, ovat pudonneet manalaan. Enkidu lupaa hakea ne takaisin. Gilgameš antaa Enkidulle tarkat ohjeet siitä, miten manalassa tulee käyttäytyä, jottei joutuisi vaikeuksiin. Ei tule muun muassa pitää puhtaita vaatteita eikä pitää kenkiä eikä voidella vartaloa tuoksuvin öljyin. Enkidu ei kuitenkaan noudata herransa neuvoa, ja aaveet tunnistavat hänet eläväksi ja kiusaavat häntä, eikä manala päästä Enkidua takaisin maan päälle. Gilgameš rukoilee Enliliä päästämään Enkidun. Enlil ei vastaa, ja Gilgameš anoo Siniä apuun. Sinkään ei vastaa. Gilgameš puhuttelee vuorostaan Eaa. Ea pyytää manalan Nergalia päästämään Enkidun takaisin elävien pariin ja kertomaan Gilgamešille manalan järjestyksen, mihin tämä suostuu. Gilgameš kyselee Enkidulta, mitä tämä on nähnyt manalassa ja Enkidu kertoo järkyttyneenä kokemistaan kauhuista.
Vedenpaisumuskertomus
Vedenpaisumuskertomus on Gilgameš-eepoksen taulussa XI. Sen sankari oli Utnapištim. Arkki oli kertomuksen mukaan valtavan ison kuution muotoinen, jonka jokainen sivu oli 120 kyynärää ja joka oli jaettu yhdeksään osaan. Utnapištim lastasi arkkiin omaisuutensa. Alkoi etelämyrsky, joka paisutti vedet ja pimensi maan. Avara maa särkyi saviruukun tavoin. Jumalat säikähtivät itse aiheuttamaansa vedenpaisumusta. Kuuden päivän ja seitsemän yön jälkeen tyyntyi ja vesi laski niin, että korkein vuorenhuippu ilmestyi näkyviin. Maa oli muuttunut savimaaksi. Laiva oli ajautunut Nisirin vuorelle. Utnapištim odotti Nisirin vuorella ja laski lentoon ensin kyyhkysen, joka palasi, sitten pääskysen, joka palasi, ja lopulta korpin, joka ei palannut. Utnapištim uhrasi tämän jälkeen jumalalleen. Kukaan muu kuin Utnapištim vaimoineen ei pelastunut tulvasta.
Gilgamešin vedenpaisumuskertomus muistuttaa toista sumerilaista vedenpaisumuskertomusta Ziusudrasta ja on alkujaan itsenäinen teos, joka tunnetaan akkadinkielisessä kirjallisuudessa nimellä Atrahasis. Gilgameš-eepoksessa tarinaa ei Atrahasisista poiketen kerro kaikkitietävä kertoja, vaan kertojana on vedenpaisumuksesta selviytynyt Utnapištim itse. Saman vedenpaisumuskertomuksen vastine esiintyy myös muuttuneena Raamatun Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa, ja on syytä olettaa, että niin Gilgameš kuin muukin mesopotamialainen kirjallisuus on osaltaan vaikuttanut Raamatun kirjojen muotoutumiseen.
Tulkintoja
Sumerilaisen lähdemateriaalinsa tavoin Gilgameš on päällisin puolin nimihenkilön matkoista kertova seikkailukertomus, mutta eepoksella on myös filosofinen taso, kysymys ikuisen elämän ja viisauden etsimisestä. Eepoksen lopussa Gilgameš ymmärtää ihmisen osan ja tyytyy siihen. Osa eepokseen muinaisbabylonialaisella kaudella tehdyistä muutoksista on pyrkinyt nimenomaisesti tämän tason luomiseen: esimerkiksi sumerilaisissa tarinoissa Gilgamešin palvelijana esiintyvä Enkidu on muutettu Gilgamešin toveriksi ja ”veljeksi”, jotta Enkidun kuolemasta aiheutuvalle Gilgamešin surulle ja järkytykselle on saatu tehokkaampi motiivi.
Tarinallisen ja filosofisen tason lisäksi Gilgameš-eepoksella on nykytutkimuksen mukaan kolmaskin, esoteerinen taso, jonka on mahdollisesti luonut eepoksen standardiversion sommittelija Sin-leqi-unninni. Kielitieteilijä ja assyriologi Simo Parpola on tuonut julkaisuissaan esille sen, että eepoksen rakenne vastaa assyrialaisessa uskonnossa keskeistä elämänpuuta. Tällöin eepos kuvaisi päähenkilön henkistä kasvamista ja kehitystä kohti täydellisyyttä, ja yksittäiset taulut toista ja kolmatta lukuun ottamatta vastaavat elämänpuun kymmentä osaa. Viidennessä taulussa kaadettava jättiläismäinen seetri kuvaisi ensimmäisissä tauluissa pöyhkeänä ja ylimielisenä esiintyvän Gilgamešin minää, joka estää hänen tiensä kohti täydellistä ihmistä. Elämänpuun latvusta vastaava kahdestoista taulu on puolestaan eepoksen huipentuma, se viisaus, jonka Gilgameš saavutti. Myös päähenkilön nimi, joka kirjoitetaan eepoksessa yllättävästi muodossa d=GISH.GIN2.MASH, sisältää mahdollisesti esoteerisen salaisuuden, ja sen kirjoitusasun mietiskeleminen on voinut kuulua spirituaalisiin harjoituksiin. Esoteerisessa tulkinnassa eepoksen lopullinen merkitys olisi kulkenut eteenpäin suullisena ja huolellisesti varjeltuna, salaisena opetuksena. Eri tulkinnat eepoksen tarkoituksesta eivät sulje toisiaan pois.
Ivar Fredholm
thumb|Ivar Fredholm Ivar Fredholm (1866–1927) oli ruotsalainen matemaatikko. Hän oli vuodesta 1906 matemaattisen fysiikan professori Tukholman yliopistossa.
Fredholm opiskeli matematiikkaa Gösta Mittag-Lefflerin ohjauksessa. Hänen tutkimuksen julkaistiin 1900 ja sillä oli ratkaiseva merkitys funktioanalyysin kehityksessä.
Raimo Utriainen
Raimo Arvi Johannes Utriainen (24. syyskuuta 1927 Kuopio – 27. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, jonka työt olivat aiheiltaan yleensä abstrakteja. Konstruktivistina Raimo Utriainen etsi ja painotti taiteessaan kineettisiä ja dynaamisia rakenteita, jotka ilmaisevat ajan ja tilan kokemuksia.
Ivar Fredholm
Hänen mukaansa nimettiin Fredholm-operaattori, jonka alkujaan keksi saksalainen matemaatikko Fritz Noether.
Raimo Utriainen
Henkilöhistoria
Utriainen opiskeli alkujaan matematiikkaa Turun yliopistossa, mutta kävi myös Turun taideyhdistyksen piirustuskoulua. Vuonna 1947 hän siirtyi Helsinkiin ja opiskelu vaihtui arkkitehtuuriin ja Teknilliseen korkeakouluun. Arkkitehtuurin opinnot vaihtuivat Suomen Taideakatemian koulun opintoihin vuonna 1953.
Utriaiselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1980, jolloin hän oli myös Vuoden taiteilija. Samana vuonna hänelle myönnettiin professorin arvonimi.
Taiteellinen tuotanto
Taiteilijana Utriainen maalasi 1950-luvulla Pariisissa ja Helsingissä, myöhemmin hän harjoitti esittävää maalaustaidetta henkilökohtaisena vastapainona kurinalaiselle veistostaiteelleen. Sen Utriainen aloitti figuratiivisilla töillä. Aiheet abstrahoituivat Turun Talvimerenkulun muistomerkin myötä 1957–1961. Näyttelijä Ida Aalbergin muistomerkki Esirippu (1972) oli syntyaikoinaan 1960-luvun alussa ensimmäinen abstrakti henkilömuistomerkki Suomessa. Sen jälkeen pronssi vaihtui materiaalina teräkseen ja veistosten muoto vaihtui matemaattisen tiukkaan muotoon. Utriainen teki kymmeniä suurikokoisia taideteoksia julkisiin tiloihin.
Utriainen perusti vuonna 1993 taidesäätiön. Sen kokoelma on talletettu vuonna 2006 Espoon modernin taiteen museoon Emmaan, jossa oli 2007 laaja Soiva viiva -niminen näyttely Utriaisen teoksista. Kokoelmassa on lähes 150 veistosta, yli 30 maalausta sekä akvarelleja, piirustuksia ja luonnoksia.
D’Artagnan
thumb|D'Artagnanin patsas [[Maastrichtissa]] Charles de Batz-Castelmore, Comte d’Artagnan (n. 1611 – 25. kesäkuuta 1673) palveli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n muskettisotilaiden kapteenina ja kuoli Maastrichtin piirityksessä Ranskan-Hollannin sodan aikana. Alexandre Dumasin Kolme muskettisoturia -sarjan teokset perustuivat ranskalaisen kirjailijan Gatien de Sandrasin vuonna 1700 julkaisemaan d’Artagnanin osin kuvitteelliseen elämäkertaan.
D'Artagnan kirjallisuuden hahmona
D'Artagnan on Alexandre Dumasin klassikkoseikkailun Kolme muskettisoturia ja sen jatko-osien päähenkilö. D'Artagnan on varsin itsepäinen kirjallisuuden hahmo. Hän marssii Pariisin päätä pahkaa ja julistaa haluavansa kuninkaan muskettisoturiksi. Hänelle selviää hyvin pian, että muskettisoturiksi on hyvin hankalaa päästä ja tästä tulistuneena hän onnistuu järjestämään itsensä muutaman minuutin aikana kaksintaisteluun kolmen muskettisoturin kanssa.
Sigtunan kunta
thumb|right|250px|Sigtunan kunnantalo. thumb|right|250px|Ilmakuva kunnan keskustaajamasta Märstasta. thumb|right|250px|Pohjoisen suunnasta otettu ilmakuva Arlandan lentoasemasta. thumb|right|250px|Vasa-Herrestan maaseutualuetta lentoaseman itäpuolella. thumb|right|250px|Sigtunan raatihuone. thumb|250px|right|Rosersbergin linna samannimisen taajaman ulkopuolella.
Sigtunan kunta on Tukholman läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Uplantiin. Kunnan keskustaajama on Märsta.
D’Artagnan
D'Artagnan kirjallisuuden hahmona
D’Artagnan kuuluu lähes koko Kolme muskettisoturia -kirjan ajan toiseen vartiokaartiin, mutta tarinan loppupuolella hänen unelmansa toteutuu ja tulisesta miehestä tulee muskettisoturi. D’Artagnan kokee muutenkin poikkeuksellisia seikkailuja ja saavuttaa muun muassa kuningattaren kiitollisuuden hoidettuaan hyvin arkaluontoisen asian pois päiväjärjestyksestä.
Sigtunan kunta
Kunnan maapinta-ala on 327,66 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 50 273 henkeä (31.12.2021).
D’Artagnan
Todellinen d’Artagnan
Todellinen d’Artagnan oli nimeltään Charles de Batz-Castelmore d’Artagnan. Hän syntyi 1610-luvulla alempaan aateliin kuuluvaan sukuun ja liittyi jo nuorena musketöörikaartiin. Hän kunnostautui taidoillaan ja kiinnitti kardinaali Mazarinin huomion. Hän osallistui myös kuningas Ludvig XIV:n sotaretkiin. Yksityiselämässään hänellä oli vaikeuksia, sillä vaimo jätti hänet kuuden avioliittovuoden jälkeen. D’Artagnan kaatui Maastrichtin taistelussa 1673.
Sigtunan kunta
Sigtunan naapurikuntia ovat Norrtälje, Vallentuna, Upplands Väsby, Upplands-Bro, Håbo ja Knivsta.
D’Artagnan
Todellinen d’Artagnan
Marraskuussa 2008 ranskalainen historiantutkija Odile Bordaz ilmoitti paikallistaneensa D’Artagnanin haudan Pyhän Pietarin ja Paavalin kirkosta, Wolderista, läheltä Maastrichtia.
Sigtunan kunta
Mälaren-järven lahti Sigtunafjärden sijaitsee kunnan länsiosassa.
Kunnassa sijaitsevat Rosersbergin linna (1638) ja Steningen linna (n. 1690). Lisäksi entisessä Sigtunan kaupungissa on vanhoja kirkkoja, raatihuone ja lähistöllä Venngarnin linna.
Vuonna 2007 kunnassa oli 92,14 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 28,1 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Sigtunan kaupunkiin liitettiin vuonna 1948 naapurikunnat Sankt Olof ja Sankt Per (kaksi pitäjää, jotka olivat olleet yhtenä kuntana jo vuodesta 1863) sekä vuonna 1952 Haga. Samana vuonna nykyisen kunnan alueelle muodostettiin lisäksi Märstan ja Skepptunan suurkunnat:
Märstan kunta sai nimensä kunnan alueella sijainneen taajaman mukaan. Skepptuna jaettiin jo vuonna 1967, jolloin Lunda, Skepptuna ja Vidbo liitettiin osaksi Märstan kuntaa. Husby-Långhundra liitettiin Knivstan kuntaan; Gottröra ja Närtuna Rimbon kuntaan nykyisen Norrtäljen kunnan alueella. Nykyinen Sigtunan kunta muodostettiin 1971 yhdistämällä laajennettu Märstan kunta ja Sigtunan kaupunki.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 1 541 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 15,7 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 2 187 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 7,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 202 259 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 32 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 85,5 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 5 807 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Sigtunan kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.