cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konstantin von Tischendorf
thumb| Konstantin von Tischendorf noin vuonna 1870. Lobegott Friedrich Konstantin von Tischendorf (1815–1874) oli saksalainen käsikirjoituksiin erikoistunut raamatuntutkija. Tischendorf on löytänyt ja julkaissut enemmän Raamatun käsikirjoituksia kuin kukaan toinen tutkija. Hänen merkittävimpiin löytöihinsä kuuluu mahdollisesti vanhimman tunnetun Raamatun käsikirjoituksen Codex Sinaiticusin löytäminen Siinailta Pyhän Katariinan luostarista. Lisäksi hän löysi toisen merkittävän Raamatun käsikirjoituksen Codex Ephraemin tekstin sen päälle kirjoitettujen Efraim Syyrialaisen tekstien alta. Niiden lisäksi Tischendorf julkaisi kymmeniä muitakin käsikirjoituksia sekä käsikirjoitusten pohjalta tekemiään editioita Septuagintasta ja Uudesta testamentista. Näistä erityisesti kriittinen kahdeksas editio (Editio Octava Critica Major) on edelleen yksi täydellisimmistä koko Uuden Testamentin käsittävistä tekstikriittisistä versioista. Editio Octava Critica Major omalta osaltaan lopulta johti Raamatun tutkijoiden luopumiseen Textus Receptusin käytöstä.
Octavian temppeli
Octavian temppeli, tutkimuksessa myös Temppeli E, oli antiikin aikainen kreikkalainen temppeli Korintin kaupungissa Kreikassa. Se oli mahdollisesti omistettu keisari Augustuksen sisarelle Octavialle, mutta tästä ei ole täyttä varmuutta. Temppelin rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
Myöhempi temppeli edusti korinttilaista tyyliä. Sen cellan koko oli noin 10 × 24,5 metriä, ja sen pronaoksen edessä oli kaksi pylvästä. Tässä vaiheessa temppeli oli ympäröity stoilta kaikilta neljältä sivustalta, ja koko tämän pyhäkköalueen koko oli noin 125 × 80 metriä. Temppeli rakennettiin mahdollisesti uudelleen vuoden 70 jaa. maanjäristyksen jälkeen. Lisäksi sitä on mahdollisesti muutettu myös myöhemmin.
Temppelin tunnistus Octavian temppeliksi perustuu Pausaniaan kuvaukseen Korintista. Hänen mukaansa kyseisessä temppelissä oli valtaistuimella istunutta Octaviaa esittänyt kuvapatsas, jossa keisarin sisar symboloi eräänlaisena jumalattarena koko Juliusten sukua. Temppeli rakennettiin mahdollisesti sen jälkeen, kun Octavia oli vieraillut kaupungissa. Toisaalta temppeliä on ehdotettu myös Capitolium-temppeliksi, jonka Pausanias myös mainitsee, sekä Zeuksen/Juppiterin temppeliksi sen sijainnin ja koon vuoksi.
And Their Name Was Treason
And Their Name Was Treason on A Day to Rememberin debyyttialbumi, joka julkaistiin 10. toukokuussa 2005.
American League Division Series
American League Division Series on ammattilaisbaseballsarja American Leaguen välieräottelusarja, joka on vuodesta 1995 lähtien ratkaissut pääsyn Liigan mestaruusotteluihin. Sarja pelataan divisioonavoittajien välisenä. Kolmen voittajan lisäksi näihin otteluihin pääsee myös yksi joukkue villillä kortilla, aiemmin se, jolla oli eniten voittoja runkosarjassa, kaudesta 2012 alkaen kahden parhaan ei-divisioonavoittajan välisen ns. wild card -ottelun voittaja. Kaudella 1981 divisioonasarjat pelattiin kausipuolikkaiden voittajien välillä divisioonittain.
Erillinen hyökkäysvaunukomppania
Erillinen hyökkäysvaunukomppania (HvK 1. toukokuuta 1927 – syyskuu 1939) oli Suomen puolustusvoimien yksikkö, joka muodostui 1927, kun Hyökkäysvaunupataljoona (HvP) supistettiin organisaatioltaan komppanian vahvuiseksi.
Kalusto
Erillistä hyökkäysvaunukomppaniaa varten tilattiin 32 Vickers Mark E -panssarivaunua vuosina 1936–1939. Vaunut hankittiin kuitenkin säästösyistä ilman aseistusta, tähtäinoptiikkaa ja viestivälineitä. Alkuperäisenä ajatuksena oli varustaa Vickersit 37 millimetrin Bofors-tykeillä. Säästösyystä niihin kuitenkin asennettiin ensimmäisen maailmansodan aikaisten Renault FT-17 -panssarivaunujen Puteaux-kanuunat. Suomen puolustusministeriön ehdottamasta vuoden 1937 perushankintaohjelmasta viideksi vuodeksi, jonka arvo oli 2,9 miljardia markkaa, oli säästetty 200 miljoonaa markkaa, johon sisältyivät panssarivaunujen varustamiset. Saman brittiläisen panssarivaunun valmistuslisenssin oli hankkinut myös 1931 Neuvostoliitto, joka kehitti Vickersistä oman T-26:n.
Lakkauttaminen
Ensimmäisen panssarivaunukomppanian viisi FT-17:ää siirrettiin Karjalankannakselle kiinteiksi ase- ja tähystyspesäkkeiksi Näykkijärven maastoon Säiniön rautatieaseman kaakkoispuolelle. Toisen panssarivaunukomppanian Renaulteja sijoitettiin Taipalejoelle samaan tarkoitukseen.
Erillisen hyökkäysvaunukomppanian esikunta muuttui Panssariharjoitusryhmän esikunnaksi 16. lokakuuta ja se muutti nimensä Panssarijoukkojen esikunnaksi 31. lokakuuta. Panssarijoukkojen komentajaksi määrättiin Erillisen hyökkäysvaunukomppanian päällikkö majuri Sven Krister Björkman. Aluksi panssarijoukot olivat suoraan Päämajan alaisia joukko-osastoja kunnes ne siirrettiin 27. lokakuuta Kotijoukkojen komentajan alaisuuteen, joka alisti ne marraskuun alussa 1. täydennysdivisioonan komentajan alaisuuteen.
Panssarijoukkojen esikunnan käskyllä perustettiin 2. marraskuuta reservialiupseerikoulu, jonka johtajaksi määrättiin luutnantti K. Reunanen.
Vasta majuri Björkmanin tehtyä esityksen todellisen panssariyksikön perustamisesta Päämaja aloitti tarvittavan selvitystyön.
Smaragdikolibrit
Smaragdikolibrit (Chlorostilbon) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 17 neotrooppisella alueella elävää lajia.
Vihdin Viesti
Vihdin Viesti on Vihdin alueella toimiva hiihdon ja yleisurheilun keskusseura. Siihen kuuluu 12 erillistä jäsenseuraa, jotka huolehtivat itse muiden lajien ohella hiihdon ja yleisurheilun junioritoiminnasta ja lajikasvatuksesta, mutta ovat keskittäneet edustustoiminnan ViVin alaisuuteen. Toisin sanoen yksittäiset urheilijat harjoittelevat jäsenseuroissaan, mutta kilpailuissa oman alueen ulkopuolella he edustavat yhteisesti Vihdin Viestiä.
ViVin jäsenseuroja ovat Haimoon Kisa, Huhmarin Haka, Härkälän Haka, Jokikunnan Urheilijat, Kalevan Viesti, Nummelan Tarmo, Ojakkalan Visa, Olkkalan Kiri, Otalammen Metsänpojat, Tervalammen Teho, Vihdin Veto ja Vihtijärven Uhka.
Dynamo Dresden
Sportgemeinschaft Dynamo Dresden on saksalainen jalkapalloseura Dresdenistä. Se on voittanut historiansa aikana Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) mestaruuden kahdeksan kertaa ja DDR:n cup-mestaruuden seitsemän kertaa. Seura perustettiin virallisesti vuonna 1953 ja se voitti ensimmäisen maansa mestaruuden samana vuonna. Vuonna 1954 valtiojohto siirrätti seuran Berliiniin ja perusti SC Dynamo Berlinin, jolloin Dynamo Dresden joutui aloittamaan toiselta sarjatasolta. Saksojen yhdistyttyä Dresden pelasi Bundesliigassa neljä kautta, ennen kuin se putosi taloudellisten syiden takia kolmannelle sarjatasolle. Kaudella 2022–2023 seura pelaa 3. Ligassa.
Dresden on pelannut vuodesta 1957 saakka Rudolf-Harbig-Stadionilla, ja seuran värit ovat olleet vuodesta 1968 saakka keltainen ja musta. Dresdenillä on ollut aina erityinen kilpailutilanne Berliner FC Dynamon kanssa. DDR-aikana Dresden oli kuitenkin maan suosituin joukkue, ja sen katsojaluvut olivat maan suurimmat.
Ennen perustamista
Vuonna 1948 Saksaan perustettiin Deutsche Volkspolizein urheiluyhdistys. Ennen Dynamoa Dresdenissä oli jo useita jalkapalloseuroja, muun muassa SG Dresden-Friedrichstadt, joka oli tunnetun Dresdner SC:n seuraaja. Friedrichstadt muutti kauden 1949–1950 jälkeen Länsi-Saksaan, vaikka oli edellisellä kaudella sijoittunut DDR-Oberligan toiseksi BSG Horch Zwickaun jälkeen. Tästä syntyi kohu, sillä Zwickau oli sosialistinen valtion urheiluseura ja Friedrichstadt pakotettiin lopettamaan. Ensin vapaata sarjapaikkaa tarjottiin BSG VVB Tabak Dresdenille, joka kieltäytyi vastaanottamasta sitä. Tämän jälkeen paikka myönnettiin vastaperustetulle SG Volkspolizei Dresdenille.
Uuden seuran pelaajisto koottiin seuraavan kesän aikana ja SG Dresden pelasi ensimmäisen harjoitusottelunsa BSG Freiheit Wismut Lauteria vastaan. SG Dresden voitti ottelun maalein 3–1. Seuran väreiksi paljastettiin vihreä ja valkoinen; Saksin värit. Ensimmäisen pääsarjapelin Dynamo pelasi BSG Lokomotive Stendalia vastaan. Ottelu päättyi Dynamon vierasvoittoon. Lokakuussa 1950 seura pelasi ensimmäisen kansainvälisen ottelun. Ystävyysottelu ATK Prahaa vastaan päättyi Dynamon 1–0-voittoon. Ensimmäisen pokaalin seura voitti vuonna 1952, kun se voitti FDGB-Pokalin loppuottelussa BSG Einheit Pankowin maalein 3–0.
Seuran virallinen perustaminen
thumb|left|ASK Vorwärts Berlinin ja Dynamo Dresdenin välinen ottelu kaudella 1957. Maaliskuun lopulla 1953 maahan perustettiin Sportvereinigung Dynamo, johon kaikki valtion urheiluseurat liittyivät. Samalla kaikkien Volkspolizein urheiluseurojen nimeen otettiin mukaan sana Dynamo. Muutosten myötä SG Dresdenin tunnusväreiksi siirtyivät punainen ja valkoinen. Kuukausi tämän jälkeen pidettiin Sportgemeinschaft Dynamo Dresdenin virallinen perustamiskokous. Seura pelasi kauden loppuun ja oli sarjan päätyttyä jaetulla ensimmäisellä sijalla vaikkakin paremmalla maalisuhteella. Tämän takia järjestettiin loppuottelu Dynamon ja toiseksi sijoittuneen BSG Wismut Auen välillä. Ottelu päättyi Dynamon voittoon, jolloin se varmisti ensimmäisen maansa mestaruuden. Valtion johto ei pitänyt siitä, että Dresdenissä oli kaksi pääsarjatason joukkuetta, kun taas Berliinissä ei ollut yhtään. Lokakuussa 1954 valtiovalta päätti siirtää Dynamon joukkueen Berliiniin, jonne perustettiin uusi seura nimeltä SC Dynamo Berlin. Seurojen siirtämiset olivat tavallisia kansandemokraattisissa valtioissa. Yksi syy siirtoon oli se, että itäisen Berliinin joukkueet eivät pärjänneet läntisen Berliinin jalkapallojoukkueille. Tämän takia jotkut ihmiset ylittivät rajasektorin lähteäkseen katsomaan jalkapalloa, ja osa ihmisistä jäi pysyvästi läntiseen Berliiniin, jossa elintaso oli korkeampi. Siirron myötä Dynamo jäi ilman paikkaa pääsarjasta, mutta se sai aloittaa pelaamisen DDR-Ligassa saatuaan SC DHFK Leipzigin sarjapaikan. Dynamoon jäivät pelaamaan lähinnä nuoret pelaajat, sekä reservi-pelaajat. Kausi päättyi Dynamon osalta putoamiseen uuteen II. DDR-Ligaan. Dynamo Dresden ei onnistunut nousemaan sarjaporrasta ylöspäin vaan putosi kahden kauden jälkeen neljännelle sarjatasolle Bezirksliga Dresdeniin. Putoamista edesauttoi Dynamon kärsimä pisteiden vähennys pelioikeudettoman pelaajan peluuttamisesta. Tämän jälkeen Dresden kuitenkin nousi kaksi sarjatasoa kahdessa kaudessa ja vakiinnutti paikkansa toisella sarjatasolla.
Seitsemän vuotta putoamisen jälkeen, eli vuonna 1962, Dynamo onnistui nousemaan takaisin pääsarjaan. Aika Oberligassa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Dresden putosi kauden päätteeksi takaisin DDR-Ligaan. Heti seuraavalla kaudella Dynamo nousi takaisin pääsarjaan ja onnistui tällä kertaa pitämään sarjapaikkansa pidemmän aikaa. Parhaimmillaan kaupunkia edusti korkeimmilla sarjatasoilla useampikin joukkue, joten vastalauseena Stasin päällikkö, Erich Mielke, suunnitteli uuden FC Dresdenin perustamista. Uudessa seurassa olisi yhdistetty Dynamo Dresden sekä SC Einheit Dresden. Suunnitelma ei lopulta toteutunut, mutta Dynamon asema huononi maassa suunnitelman jälkeen entisestään. Kesän 1966 aikana Dynamo pääsi ensimmäistä kertaa historiansa aikana Intercupiin selvitettyään karsinnat. Joukkue osallistui myös seuraavana kautena sarjaan, muttei pystynyt kummallakaan kerralla lohkovoittoon. Dynamo pelasi Messukaupunkien cupin ottelut suuremmalla Heinz-Steyer-Stadionilla. Seuran ensimmäisessä Messukaupunkien cupin pelissä, joka päättyi tasapeliin Glasgow Rangersin kanssa, olikin 40 000 katsojaa. Huolimatta kohtalaisesta menestyksestä eurokentillä Dynamo putosi sarjasta kauden 1967–1968 päätteeksi. Elokuussa 1968 Dynamo liitettiin DDR:n voimistelu- ja urheiluliiton päätöksellä Dresdenin Bezirkin jäseneksi. Päätöksellä seuran nuoret lupaukset saivat oman sarjan, ja samalla seuran väreiksi otettiin musta ja keltainen, jotka olivat Dresdenin kaupungin tunnusvärit. Kausi päättyi sarjanousuun: Dynamo voitti eteläisen lohkon ja päästi koko kauden aikana vain yhdeksän maalia.
1970-luvun menestysvuodet
thumb|Dynamo juhlimassa kauden 1976–1977 tupla-mestaruutta. Kesällä 1969 seuran valmentajaksi siirtyi Walter Fritzsch, jonka valmentamana seura saavutti eniten menestystä. Joukkueen pelaajat eivät kuitenkaan olleet tyytyväisiä hankintaan, sillä Fritzschiä pidettiin ankarana ja epämiellyttävänä valmentajana. Tästä huolimatta Dynamo Dresden sijoittui kauden päätteeksi kolmanneksi, joka oli seurahistorian parhaimpia sijoituksia. Kaudella 1970–1971 Fritzsch valmensi seuran jo maan mestariksi. Lisäksi Dynamo voitti FDGB-Pokalin, jolloin siitä tuli maan ensimmäinen seura, joka on onnistunut voittamaan molemmat kilpailut saman kauden aikana. Myös vuonna 1973 Dynamo voitti maansa mestaruuden ja pääsi osallistumaan Euroopan cupiin. Cupin ensimmäisellä kierroksella Dynamo voitti Juventuksen. Toisella kierroksella Dynamon Eurocup-pelit olivat ohi, kun se hävisi FC Bayern Münchenille yhteismaalein 6–7. Ottelusta historiallisen teki se, että ottelu oli ensimmäinen jaetun Saksan seurojen välinen ottelu. Pelaajapuolella seuran tehokkain maalintekijä oli Hans-Jürgen Kreische, joka voitti DDR-Oberliigan maalikuninkuuden neljä kertaa vuosina 1971, 1972, 1973 ja 1976.
1970-luvulla Dynamo voitti vielä kolme mestaruutta perättäin vuosina 1976–1978. Vuoden 1977 mestaruuden lisäksi Dynamo voitti myös samana kautena FDGB-Pokalin, jolloin se saavutti uudestaan tupla-mestaruuden. Viimeisen DDR:n mestaruuden jälkeen Fritzsch jätti seuran, ja päävalmentajan paikan otti apuvalmentaja Gerhard Prautzsch. Eurosarjoissa Dynamo eteni parhaimmillaan kolme kertaa puolivälieriin vuosikymmenen puolivälin jälkeen. UEFA-cupissa seura eteni puolivälieriin vuonna 1976, mutta hävisi tällöin tulevalle mestarille, Liverpoolille. Euroopan cupissa Dynamo oli vuosina 1977 ja 1979 puolivälierissä, mutta hävisi sekä FC Zürichille että Austria Wienille.
Menestystä eurokentillä
thumb|Hansa Rostockin ja Dynamo Dresdenin välinen ottelu toukokuulta 1989. Ottelu päättyi lukemiin 2–2, jolla Dresden varmisti mestaruutensa. 1980-luvun alku oli Dynamolle hankala, sillä joukkueen pelaajat Peter Kotte, Matthias Müller ja Gerd Weber pidätettiin tammikuussa 1981 Dresdenin lentoasemalla. Kolmikko oli saanut rahakkaan tarjouksen Länsi-Saksan FC Kölniltä, minkä takia heidän epäiltiin suunnittelevan maastaloikkausta. Kaikki kolme pelaajaa olivat lähdössä maajoukkueen leirille Argentiinaan. Weber myönsi suunnitelleensa pakoa, mutta kielsi Kotten ja Müllerin osallisuuden. Lopulta Weberille langetettiin vankeusrangaistus, ja Kottelta sekä Mülleriltä kiellettiin loppuiäksi pelaaminen pääsarjatasolla. Kesällä 1982 Dresden saavutti neljännen FDGB-Pokalin voitettuaan Berliner FC Dynamon. Tämän jälkeen kotimaan sarjan voittaminen kävi mahdottomaksi, sillä valtiojohto päätti systemaattisesti suosia Berliner FC Dynamoa, kun taas Dynamo ja Lok Leipzig yritettiin pitää kaukana sarjan voitosta. Tässä onnistuttiinkin hyvin, ja Berliner FC Dynamo voitti jokaisen maan mestaruuden vuosina 1979–1988. Dynamo Dresden onnistui silti pelaamaan itsensä usein sarjan toiselle sijalle.
Vaikka Berliner FC Dynamo hallitsi DDR-Oberligaa, oli Dresden usein mukana FDGB-Pokalin finaalissa. Vuosina 1984 ja 1985 seura voitti cupin finaalissa juuri Berliner FC Dynamon. Kansainvälisissä sarjoissa Dynamo osallistui muun muassa Cup-voittajien cupiin, jossa se oli parhaimmillaan kahdeksan parhaan joukossa vuosina 1985 ja 1986. Seuran pelattua Cup-voittajien cupissa kaudella 1985–1986, se johti länsisaksalaista FC Bayer 05 Uerdingenia maalein 3–1. Dynamo oli voittanut myös ensimmäisen osaottelun maalein 2–0. Peli päättyi kuitenkin Uerdingenin 7–3-voittoon, jonka takia ottelua alettiin kutsua Grotenbergin ihmeeksi. Voitolla Uerdingen pääsi jatkoon, kun taas Dynamon tie päättyi jo varmalta vaikuttaneesta jatkopaikasta huolimatta. Vuonna 1989 Dynamo saavutti parhaan euromenestyksensä, kun joukkue selvisi UEFA-cupin välieriin. Dynamo putosi kuitenkin jatkosta hävittyään VfB Stuttgartille yhteismaalein 2–1. Kausi sujui kotimaassa myös hyvin ja Dynamo johti sarjaa koko kauden ajan. Seura varmisti maan mestaruuden kolme kierrosta ennen loppua voittamalla Hansa Rostockin, ja päätti Berliner FC Dynamon kymmenen perättäisen mestaruuden sarjan. Elokuussa 1989 Dynamo osallistui vastaperustettuun DFV-Supercupiin, jossa liigamestari ja cup-mestari ottelivat keskenään. Cottbusissa pelattu ottelu päättyi Berliner FC Dynamon 4–1-voittoon.
Viimeinen mestaruus ja pääsy Bundesliigaan
left|thumb|Kannattajien mestaruusjuhlaa vuodelta 1990. Saksojen suhteet olivat parantuneet 1990-luvulla, ja maiden välinen pelaajakauppa alkoi. Ensimmäinen DDR:n joukkueista lähtenyt pelaaja oli Andreas Thom, joka siirtyi tammikuussa 1990 BFC Dynamosta Bayer Leverkuseniin. Myös Dynamo alkoi myydä pelaajiaan, ja seuran ensimmäinen Länsi-Saksaan myyty pelaaja oli Ulf Kirsten, joka siirtyi kesällä niin ikään Leverkuseniin. Dynamon rahatilanne olikin vielä tällöin hyvä, ja kesällä 1990 Dynamo hankki Heiko Scholzin. Tämä oli ensimmäinen yli miljoonan markan ylittänyt pelaajahankinta DDR:n alueella. Dynamo Dresden saavutti viimeisen DDR-Oberliga-mestaruutensa kesällä 1990. Saman vuoden kesäkuussa seuran nimeksi vaihdettiin 1. FC Dynamo Dresden e.V. Samana kesänä Dresden saavutti viimeisen FDGB-Pokalin mestaruutensa voitettuaan PSV Schwerinin. Kaudella 1990–1991 seura pelasi viimeistä kertaa virallisissa kansainvälisissä sarjoissa. Dresden pääsikin Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon, mutta tuomittiin häviämään toinen osaottelu joukkueen pelattua Punaista tähteä vastaan. Peli jäi Dynamon viimeiseksi viralliseksi eurosarjapeliksi, mitä edesauttoi välikohtauksesta saatu kahden vuoden osallistumiskielto. Välikohtauksen aiheuttivat huligaanit, joiden takia ottelu piti keskeyttää. Vielä tuolloin seuran rahatilanne oli kohtalainen ja Dynamoon pystyttiin ostamaan muun muassa entinen maajoukkuepelaaja Uwe Rösler. DDR-Oberligassa Dresden sijoittui lopulta toiseksi Hansa Rostockin jälkeen ja varmisti näin paikkansa Bundesliigan kaudeksi 1991–1992.
Dresden aloitti Bundesliiga-aikansa tappiolla FC Kaiserslauternille. Ensimmäisen voiton Dynamo otti elokuun puolessavälissä Eintracht Frankfurtista. Vaikka Dresdenin ensimmäinen Bundesliiga-kausi oli tappioiden täyttämä, onnistui joukkue säilyttämään sarjapaikkansa. Joukkue sijoittui sarjassa lopulta neljänneksitoista. Seuraavat vuodet seuran toimintaa varjostivat talousvaikeudet, ja Saksan jalkapalloliitto joutui seuraamaan Dynamon taloutta. Kauden 1992–1993 jälkeen liitto ei suostunut myöntämään seuralle liigalisenssiä. Lopulta liitto kuitenkin myöntyi ja antoi Dresdenille lisenssin. Dynamo joutui kuitenkin aloittamaan kauden neljällä miinuspisteellä, joiden lisäksi seuralle langetettiin 100 000 markan sakot. Vuonna 1993 seura voitti myös UEFA Intertoto Cupin, mutta tällöin järjestettiin ainoastaan lohkovaiheet, eli Dresden oli yksi useasta lohkovoittajasta.
Huolimatta miinuspisteistä ja sakoista Dynamo onnistui pitämään sarjapaikkansa myös seuraavaksi kaudeksi. Kauden 1994–1995 päätteeksi Dynamo sijoittui kuitenkin kahdeksanneksitoista, mikä tarkoitti putoamista 2. Bundesliigaan. Koska liitto ei myöntänyt lisenssiä toisellekaan sarjatasolle, joutui Dynamo putoamaan Regionalligaan. Dynamo asetti heti tavoitteekseen nousun takaisin pääsarjaan, muttei onnistunut tässä, vaan sijoittui ensimmäisellä Regionalliga-kaudellaan neljänneksi. Nousu ei onnistunut lähivuosinakaan, joten vuonna 1997 päätettiin aloittaa nuoriin lupauksiin panostaminen. Tulokset alkoivat näkyä jo seuraavalla kaudella, jolloin Dynamo oli sarjan toinen.
Vitaliano Donati
Vitaliano Donati (1713 Padova, Italia – 1763 Arabianmeri, lähellä Mangalorea) oli italialainen naturalisti. Padovassa aatelisperheeseen syntynyt Donati opiskeli lääketieteen tohtoriksi, mutta tuli myöhemmin kuuluisaksi kasvitieteilijänä. Erityisesti hänen tutkielmansa Adrianmeren luonnonhistoriasta (Della Storia Naturale dell’ Adriatico, Saggio) ja erityisesti sen osuus koralleista nousi kuuluisaksi ja käännettiin useille kielille, vaikka koko tutkielma ei koskaan ilmestynytkään täydessä laajuudessaan. Donati kiersi paavi Benedictus XIV:n ja Sardinian kuninkaan kustantamilla näytteidenkeruumatkoilla myös muun muassa Sisiliassa, Egyptissä ja Lähi-idässä.
Dynamo Dresden
2000-luvun nousu 2. Bundesliigaan ja putoaminen
Kauden 1999–2000 päätteeksi Dynamo sijoittui sarjansa kahdeksanneksi ja joutui sarjauudistusten myötä neljännelle sarjatasolle Oberligaan. Ensimmäisen Oberliga-kauden päätteeksi Dynamo sijoittui viidenneksi, ja menetti seuran suurimmat tulevaisuuden lupaukset, Lars Jungnickelin ja Silvio Schröterin, FC Energie Cottbusille. Dresdenin päävalmentajaksi siirtyi kauden jälkeen Christoph Franke, joka onnistui saamaan muun muassa Steffen Heidrichin joukkueeseen. Talousvaikeuksista huolimatta Dynamo voitti sarjan ja onnistui nousemaan Regionalligaan. Ensimmäisellä Regionalliga-kaudella Dynamo ei onnistunut vielä sarjanousussa, mutta päätti kauden voittamalla ensimmäisen Sachsenpokalinsa.
thumb|Dynamo Dresden vuonna 2007. Kesäkuussa 2004 Dynamo varmisti nousunsa 2. Bundesliigaan. Ensimmäisellä 2. Bundesliiga -kaudellaan seura sijoittui sarjan keskikastiin, kahdeksanneksi. Toisella kaudella Dynamo teki historiaa, kun se voitti syyskuussa TSV 1860 Münchenin Allianz Arenalla. Tämä oli nimittäin ensimmäinen kerta, kun vierasjoukkue voittaa liigaottelun kyseisellä areenalla. Alkukausi oli seuralle kuitenkin pettymys, ja joulukuussa 2005 seura vapautti päävalmentaja Franken tehtävistään. Uudeksi päävalmentajaksi nostettiin itävaltalainen Peter Pacult. Dynamon putoaminen sarjatasoa alemmas varmistui vasta viimeisellä kierroksella. Dynamo voitti oman ottelunsa FC Hansa Rostockia vastaan. VfL Bochumin ja SpVgg Unterhachingin pelasivat samaan aikaan tasapelin, jonka ansiosta Unterhaching säilytti sarjapaikkansa pisteen erolla Dynamoon. Syyskuussa 2006 Norbert Meier nousi Dynamon uudeksi päävalmentajaksi. Samalla seuran nimeksi vaihdettiin äänestyksen perusteella SG Dynamo Dresden.
Vitaliano Donati
Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Donati.
Dynamo Dresden
2000-luvun nousu 2. Bundesliigaan ja putoaminen
Dynamo pelasi seuraavat kaksi kautta Regionalligaa ja oli sarjan keskikastissa. Vuonna 2007 seura voitti toisen Sachsenpokalinsa. Loppuottelussa kaatui FC Erzgebirge Aue II lukemin 2–0. Syyskuussa 2007 Meier sai potkut huonojen peliesitysten takia, ja tilalle siirtyi seuran entinen pelaaja Eduard Geyer. Hän ilmoitti heti palkkaamisensa jälkeen, ettei seuran ensisijaisena päämääränä ole sarjanousu. Vuoden 2007 lopulla uuden stadionin rakennustyöt aloitettiin, mutta pelejä pelattiin siitä huolimatta samalla kentällä. Ensimmäisen katsomo-osan rakentaminen aloitettiin helmikuussa 2008, jolloin kentän alueelta löydettiin kymmenen toisen maailmansodan aikaista pommia. Kauden päätteeksi Dynamo sijoittui kahdeksanneksi, ja se pääsi uuteen 3. Ligaan.
Kesäkuussa 2008 Geyer sai potkut kohtalaisesta menestyksestä huolimatta. Dynamon urheilujohtaja, Ralf Minge, perusteli potkuja sillä, ettei Geyer halunnut ajaa nuoria pelaajia joukkueeseen. Uudeksi päävalmentajaksi siirtyi alankomaalainen Ruud Kaiser, joka halusi nostaa seuran 2. Bundesliigaan seuraavien kolmen vuoden aikana. Ensimmäisen 3. Liga -kauden päätteeksi Dynamo sijoittui sarjan yhdeksänneksi varmistaen sarjapaikan. Lokakuussa 2009 Kaiser sai potkut, ja tilalle nousi entinen Dynamo-pelaaja Matthias Maucksch. Kauden 2009–2010 päätteeksi Maucksch valmensi Dynamon edelliskautta huonommalle sarjatilalle, kahdennenksitoista.
2010-luku: Sarjanousuja ja putoamisia
Kaudella 2010–2011 seura nousi taistelemaan noususta 2. Bundesliigaan. Maucksch sai potkut huhtikuussa 2011, koska seura halusi yrittää ehdottomasti sarjanousua ja valmennusvastuun otti Ralf Loose. Loosen johdolla Dynamo sijoittui lopulta 3. Ligan kolmanneksi ja pääsi karsimaan noususta VfL Osnabrückiä vastaan. Nousukarsinnassa Dynamo oli lopulta parempi toisen osaottelun jatkoajan voiton myötä yhteismaalein 4–2 ja nousi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle.
Loosen johdolla Dynamo sijoittui kaudella 2011–2012 yhdeksänneksi ja varmisti paikkansa 2. Bundesliigassa. Kauden 2012–2013 alku oli Dynamolta edelliskautta vaikeampi. Kahdeksastatoista ensimmäisestä ottelusta joukkue voitti vain kolme ja valmentaja Loose sai potkut joulukuussa 2012. Uudeksi päävalmentajaksi seura palkkasi Peter Pacaultin. Dynamo joutui sarjakarsintoihin, joissa se kohtasi VfL Osnabrückin. Ensimmäinen osaottelu päättyi 0–1-tappioon, mutta jälkimmäisen ottelun Dynamo voitti 2–0 ja varmisti sarjapaikkansa. Valmentajavaihdokset jatkuivat kaudella 2013–2014, kun syyskuussa uudeksi päävalmentajaksi hankittiin Olaf Janßen. Dynamo sijoittui kauden päätteeksi toiseksi viimeiseksi, kun se hävisi viimeisellä pelikierroksella Arminia Bielefeldille, joka pääsi voiton ansiosta sarjakarsintoihin. Sen sijaan Dynamo putosi kolmannelle sarjatasolle.
thumb|Nousujuhlintaa kaudelta 2015–2016 Kaudeksi 2014–2015 päävalmentajaksi hankittiin Stefan Böger. Joukkue avasi kauden voittamalla Saksan cupissa pääsarjassa pelanneen FC Schalken 2–1. Helmikuussa Dynamo vaihtoi jälleen valmentajistoa ja Böger sai potkut seuralta, jolloin uudeksi päävalmentajaksi nostettiin Peter Németh. Kauden päätteeksi Dynamo sijoittui sarjassa kuudenneksi. Némethin oli määrä valmentaa ainoastaan kausi loppuun ja siirtyä apuvalmentajaksi kaudelle 2015–2016, sillä uudeksi päävalmentajaksi oli hankittu jo seuraavalle kaudelle Uwe Neuhaus. Samalla Németh siirrettiin joukkueen apuvalmentajaksi.
Dynamo oli kärsinyt vuosikausien ajan talousvaikeuksista, mutta kauden 2015–2016 seura ilmoitti olevansa täysin velaton seura ensimmäistä kertaa 25 vuoteen. Kausi oli myös pelillisesti menestys, sillä joukkue varmisti sarjanousun jo neljä ottelua ennen kauden loppua, kun se pelasi 2–2-tasapelin FC Magdeburgia vastaan. Kauden päätteeksi Neuhaus palkittiin sarjan vuoden valmentajana ja kauden maalitilaston voittanut Justin Eilers sarjan vuoden pelaajaksi. Kausi 2016–2017 toisella sarjatasolla päättyi viidenteen sijaan ja nousukarsintoihin oikeuttanut kolmas sija jäi kuudentoista pisteen päähän. Kausi 2017–2018 oli seuralta heikompi, sillä Dynamo sijoittui neljänneksitoista, mutta säilytti sarjapaikkansa.
Kauden 2018–2019 alku oli joukkueelta heikko ja se hävisi elokuussa cup-ottelun alasarjoissa pelanneelle SV Rödinghausenille. Tämä aiheutti närää myös seuran kannattajissa ja seurajohto päätti antaa potkut valmentaja Neuhausille. Tämän jälkeen joukkuetta valmensi kauden aikana muun muassa Maik Walpurgis sekä Cristian Fiél. Dynamo paransi lopulta hieman sarjasijoitustaan edelliskauteen verrattuna ja sijoittui kahdenneksitoista. Cristian Fiél jatkoi joukkueen valmentajana myös kauden 2019–2020, kunnes hänet vapautettiin tehtävistä joulukuussa 2019, jolloin joukkue oli sarjan viimeinen. Uudeksi päävalmentajaksi seura hankki Markus Kauczinskin.
Stadion
thumb|250px|Stadionin avajaispeli
Dynamo Dresden pelaa kotiottelunsa 32 066-paikkaisella Rudolf-Harbig-Stadion. Seura pelasi ottelut aluksi suuremmalla Heinz-Steyer-Stadionilla. Vuonna 1957 Dynamo Dresden vaihtoi pelipaikkaa SC Einheit Dresdenin kanssa, jolloin Dynamo muutti pienemmälle Rudolf-Harbig-Stadionille. Rudolf-Harbig-Stadion nimettiin saksalaisen yleisurheilijan, Rudolf Harbigin, mukaan vuonna 1951. Tällä nimellä stadion tunnettiin aina vuoteen 1972 asti, jolloin valtiovalta nimesi pelipaikan Dynamo-Stadioniksi. Stadionia remontoitiin useaan otteeseen 1970- ja 1980-luvuilla, mutta Saksojen yhdistyttyä ja Bundesliigasta putoamisen jälkeen peliareenan saneeraustyöt vähenivät. Saksojen yhdistymisen jälkeen stadionin nimeksi otettiin takaisin Rudolf-Harbig-Stadion.
Talous
Saksojen yhdistyessä Dynamo Dresden myi useita pelaajiaan entisen Länsi-Saksan alueen seuroihin saaden näistä suuret tulot. Dynamon pelatessa Bundesliigassa sen taloutta jouduttiin tarkkailemaan ja se pudotettiinkin pääsarjasta kolmannelle sarjatasolle taloudellisten syiden takia. Pelatessaan Oberligaa seura kärsi suurista talousongelmista. Seuran henkilöstö joutuikin välillä työskentelemään palkatta. Dynamon silloinen taloudellisen hallinnon johtaja laski, ettei seuralla ollut varaa nousta neljättä sarjaporrasta ylemmäs. Samalla kun seuran taloudellinen tilanne paheni, kaikkosivat myös sponsorit. Dynamon noustua Regionalligaan sen talous oli niin huonossa kunnossa, että seura oli valmis ilmoittamaan itsensä maksukyvyttömäksi. Kun Dynamon urheilulliset esitykset alkoivat parantua, talous koheni, vaikka seura tuottikin vielä pitkään tappiota.
2. Bundesliigassa seuran edustusjoukkueen budjetti oli kaudella 2004–2005 6,27 miljoonaa euroa, jolla se sijoittui sarjan keskikastiin. Dynamon pudottua sarjaporrasta alemmas sen budjetti pysyi melkein samana, 5,6 miljoonaa euroa. Tämä budjetti oli myös sarjan toiseksi suurin kaudella 2007–2008. Kaudella 2009–2010 seuran budjetti oli pienentynyt lähes puoleen, 2,9 miljoonaan euroon. Tämä oli myös koko sarjan pienempiä.
Uuden stadionin valmistuttua seuran talousvaikeudet nousivat uudestaan puheenaiheeksi. Seurajohto ilmoitti helmikuussa 2010, ettei sillä välttämättä ole varaa maksaa stadionista koituvia käyttökustannuksia. Kaksi viikkoa ilmoituksen jälkeen seura ilmoitti maksuvaikeuksista. Maaliskuun aikana Dresdenin kaupunki tuli kuitenkin seuran avuksi ja myönsi 1,2 miljoonan euron apurahan stadionvuokriin. Kaudella 2015–2016 Dynamo ilmoitti olevansa velaton seura ensimmäistä kertaa 25 vuoteen.
Logo ja värit
Vuonna 1950 SG Dresdenin tunnusväreiksi otettiin valkoinen ja vihreä, jotka olivat myös Saksin osavaltion värit. SV Dynamon perustamisen myötä seuran tunnusvärit vaihtuivat punaiseksi ja valkoiseksi vuonna 1953. Näillä väreillä seura pelasi aina vuoteen 1968 saakka, jonka jälkeen seuran väreiksi vaihtuivat keltainen ja musta. Nämä värit ovat toimineet siitä lähtien seuran tunnusväreinä. Seuran logo on kolmikantainen kilpi, jossa on viininpunaisella taustalla D-kirjain. Kilven alapuolella lukee ”Dresden” mustalla ja keltaisella värillä.
Kannattajat
Seuran kannattajien joukossa on sattunut myös ylilyöntejä. Euroopan cupissa joukkueen pelatessa Punaista tähteä vastaan ottelu jouduttiin keskeyttämään huligaanien vuoksi. Dynamo tuomittiin ottelun häviäjäksi ja seuralta kiellettiin osallistuminen kansainvälisiin peleihin kahdeksi vuodeksi. 1990-luvulla seuran kannattajat tulivat tunnetuiksi rasistisesta käytöksestään, antisemitismistä sekä natsismiin viittaavasta toiminnasta. Dynamon pelatessa 2000-luvun alussa alasarjoissa seuran fanitoiminta oli kuitenkin vilkasta. Fanit järjestivät muun muassa rahankeruukampanjan seuran kärsiessä vakavista talousvaikeuksista. Dynamon kannattajat saivat vuosikymmenen aikana mainetta väkivaltaisesta käytöksestään. Syinä tähän nähtiin työttömyyden nousu ja tietämättömyys tulevaisuudesta, jolloin jalkapallo toimi ainoastaan verukkeena käyttäytymiselle.
Tunnetuin katsomonosa on ”K-Block”, jossa ovat seuran ultras-kannattajat. Erityisesti Dynamon ultras-ryhmä on tunnettu useista väkivaltaisista toimistaan, jonka takia seura hankki sosiaalityöntekijöitä parantamaan seuran ja kannattajien yhteistyötä. Huonon taloustilanteen takia sosiaalityöntekijöiden määrää jouduttiin kuitenkin vähentämään.
Kilpailijat
250px|thumb|Dynamon mestaruusjuhlat joukkueen voitettua [[Union Berlinin vuonna 1989.]] Dynamo Dresdenillä on ollut erityinen suhde Berliner FC Dynamoon, josta kehittyi seuran kovin kilpakumppani. Syy seurojen väliseen kilpailuun oli Berliner FC:n läheinen suhde Stasiin. DDR-aikoina seurojen kohtaamiset tiesivät usein ongelmia. Muun muassa vuonna 1978 seurojen välisen ottelun jälkeen 38 joukkueiden kannattajaa pidätettiin, jonka lisäksi Dresdenin kannattajat syyttivät tuomareita berliiniläisjoukkueen suosimisesta. Myös toisen berliiniläisseuran Union Berlinin ja Dynamon välit ovat huonot. Union Berlinin fanit kokevat kyseessä olevan vanha pääkaupungin sekä maakunnan konflikti, jossa ovat vastakkain Berliinin kaupunkilaiset ja Dresdenin työläiset. Seurojen kohtaamiset ovat suuria koko maan mittakaavassa ja saavat paljon huomiota osakseen. Otteluiden yhteydessä syntyy usein myös konflikteja ja epäjärjestystä kaupungissa.
Dynamo Dresdenillä on myös kovaa kilpailua Saksin alueen muiden seurojen kanssa. Erityisesti pelatessaan Regionalligassa Dynamo kilpaili Dresdner SC:n kanssa. Myös Saksin alueen FC Erzgebirge Auea vastaan pelatut ottelut ovat suosittuja.
Seuran asema DDR:ssä
Dynamo ei ollut alkujaankaan kommunistisen hallinnon suosion alla, mistä johtui seuran siirtäminen Berliiniin 1950-luvulla. Kuitenkin 1960-luvun puolessavälissä valtiojohto laski Dynamon mukaan maan kärkijoukkueisiin, jolloin seura sai erivapauksia muihin seuroihin nähden.
Dynamon toimia tarkkailtiin tiuhaan, ja SED:lle lähetettiinkin säännöllisesti Stasi-raportteja Dynamon otteluista. Dynamon pelatessa länsisaksalaisia joukkueita vastaan stadionin turvallisuutta vartioitiin tiukasti ja lippuja luovutettiin ainoastaan hyväksytyille kannattajille sekä luonnollisesti armeijan edustajille. Vuonna 1976 valtio nimesi kuusi maan johtavaa seuraa, joihin myös Dynamo kuului. Nämä seurat hallitsivatkin pääsarjaa sen loppuun asti.
Pelaajat ja valmentajat
Seurassa on pelannut useita DDR:n maajoukkueessa pelanneita jalkapalloilijoita. Ensimmäistä kertaa kun maa pelasi virallisen maaottelun Puolaa vastaan, pelasi joukkueessa neljä Dresdenin pelaajaa. Saksojen yhdistyttyä kaiken kaikkiaan 37 seuran pelaajaa oli edustanut maajoukkueetta. Dresdenin paidassa on pelannut myös useita Saksan jalkapallomaajoukkueen pelaajia. Suurinta menestystä saavuttaneet pelaajat ovat Matthias Sammer, Ulf Kirsten ja Jens Jeremies. Lisäksi useita Dynamon pelaajia on edustanut nuorten maajoukkueita.
Pudottuaan alasarjoihin 1990-luvun lopulla seura alkoi nostaa nuoria pelaajia joukkueeseen.
Päävalmentajat
Seuran menestynein valmentaja on Walter Fritzsch, jonka valmennuksessa Dynamo voitti viisi maansa mestaruutta.
Muut joukkueet
Seuralla on lukuisia juniorijoukkueita. Vuonna 2006 seuran junioreille avattiin oma harjoittelukeskus, jolloin juniorit pystyisivät harjoittelemaan heti koulun jälkeen. Vuonna 2008 Saksan jalkapalloliitto myönsi Dynamon nuorisotoiminnalle arvonimen ”Eliteschule des Fußballs”. Seura sai sen yhteistyöstään kahden dresdeniläisen urheilukoulun kanssa. Vuonna 2009 seura teki yhteistyösopimuksen dresdenläisen naisjalkapalloseura 1. FFC Fortuna Dresden-Rähnitzin kanssa. Kaudesta 2010–2011 lähtien Fortuna Dresden-Rähnitzin on tarkoitus tulla osaksi Dynamo-seuraa.
Seuran kakkosjoukkue oli nimeltään Dynamo Dresden II. Vuonna 2009 Dynamo Dresden II voitti Sachsenpokalin. Kakkosjoukkueen toiminta ajettiin alas kauden 2014–2015 päätteeksi ja tilalle perustettiin alle 23-vuotiaiden joukkue.
Tilastot
Seuran paidassa eniten otteluja Oberligassa pelannut pelaaja on Hans-Jürgen Dörner, joka pelasi 392 ottelussa. Dörner sijoittuu ottelumäärällä kaikkien aikojen neljänneksi sarjan historiassa. Toiseksi eniten esiintymisiä teki Reinhard Häfner, joka pelasi seurassa 391 pääsarjaottelua. Häfner pelasi myös Dynamon paidassa 64 kansainvälistä seuraottelua ja tällä ottelumäärällä hän on kaikkien aikojen listassa eniten kyseisiä otteluja pelannut itäsaksalainen. Yhdistyneen Saksan ajalla eniten otteluja on pelannut Maik Wagefeld, joka on esiintynyt seuran paidassa 257 kertaa eri sarjatasoilla.
Seuran paras maalintekijä Oberligassa oli Hans-Jürgen Kreische, joka sijoittui 131 maalillaan kaikkien aikojen tilastossa kuudenneksi. Dynamon toiseksi paras maalintekijä oli Torsten Gütschow, joka teki 104 maalia. Kansainvälisissä sarjoissa Kreische teki 17 maalia, jolla hän on toiseksi eniten maaleja tehnyt itäsaksalainen kyseisessä tilastossa. Suurimman maalimäärän yhdistyneen Saksan aikana on onnistunut tekemään Gütschow, joka on onnistunut tekemään 44 maalia.
Odeion (Korintti)
Odeion oli antiikin aikainen odeion eli musiikki- ja lauluteatteri Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.
thumb|left|140px|Sota-asuisen keisari [[Hadrianus|Hadrianuksen patsaan jäänteet Odeionista. Antiikin Korintin arkeologinen museo.]] Odeion rakennettiin roomalaisella ajalla ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Sen tehtävänä oli toimia näyttämönä musiikkiesityksille ja retorisille esityksille. Odeion uusittiin 100-luvun puolessa välissä mahdollisesti Herodes Atticuksen rahoituksella. Se vaurioitui tulipalossa 200-luvun alkupuolella. Noin vuonna 225 rakennus muutettiin petoeläintappeluille soveltuvaksi areenaksi. Rakennus tuhoutui ja hylättiin 300-luvulla.
Odeion sijaitsi Korintin keskusta-alueen länsiosassa aiemmin rakennetun Korintin teatterin eteläpuolella ja Apollonin temppelin länsipuolella. Odeion oli katettu ja siinä oli puolikaaren muotoinen katsomo, johon mahtui 3 000 henkeä. Katsomo oli jaettu neljään lohkoon kolmella pystysuuntaisella käytävällä. Rakennuksen keskellä olivat orkhestra sekä näyttämö eli skēnē, ja niiden kummallakin puolella parodos-sisäänkäynnit. Orkhestran säde oli alun perin noin 7,8 metriä ja areenavaiheessa, jolloin kahdeksan ensimmäistä penkkiriviä poistettiin, noin 12,8 metriä. Näyttämön taustana oli kolmikerroksinen seinä, scaenae frons, joka oli koristeltu pylväin ja syvennyksissä olevin patsain. Odeionin pohjoispuolella oli kooltaan noin 39,5 x 17 metriä ollut rakennus, joka koostui kivetystä pihasta ja sen sivustoilla olleista huoneista ja pylväiköistä.
The Question
The Question, siviilinimeltään Charles Victor "Vic Sage" Szasz on DC Comicsin kustantama sarjakuvahahmo, jonka loi Steve Ditko. Hahmo teki ensi esiintymisensä Charlton Comicsin kustantamassa Blue Beetle sarjakuvan numerossa 1, vuonna 1967. Sittemmin Charlton Comicsin lopetettua toimintansa DC Comics osti hahmon oikeudet, jonka myötä Dennis O'Neil ja Denys Cowan uudistivat The Questionia. Tämän myötä hahmo sai oman 36-osaisen nimikkosarjakuvansa vuonna 1987.
Hahmo tunnetaan Hub Cityn uutiskanavan KBEL:n tutkivana reportterina, joka käyttää toista henkilöllisyyttään The Questionia saadakseen vastauksia kulissien takana tapahtuviin rikoksiin. Hän useimmiten tutkii poliittisia tapahtumia taistellakseen korruptoitunutta hallitusta vastaan, eikä taistele kuten muut sankarit erinäisiä pikkurikollisia vastaan. Hän käyttää kasvonsa peittävää keinonaamiota, trenssitakkia ja fedorahattua ja hänen vyösolkensa sisältää binääristä kaasua, joka sitoo naamion hänen ihoonsa ja värjää väliaikaisesti hänen pukunsa ja hiuksensa eri värisiksi. Kasvoton naamio yhdistettynä vaatteiden värinvaihtoon riitti peittämään Sagen identiteetin useimmille henkilöille. Vaikka binäärisellä kaasulla ei ole muita tunnettuja ominaisuuksia, The Question käytti kaasua usein parantaakseen imagoaan ja pelotellakseen rikollisia tunnustamaan vihjaten, että kaasu saattaisi kaikki, jotka ovat altistuneet sille pitkään, menettämään kasvonsa pysyvästi.
Myöhemmin hahmon kuoltua keuhkosyöpään hänen suojattinsa Renee Montoya otti hänen paikkansa uutena The Questionina. Blackest Night tarinassa Vic Sagen ruumis herätetään henkiin Mustana Lyhtynä ja hän jahtaa Reneetä, Totia ja Lady Shivaa, jotka onnistuvat välttämään häntä tukahduttamalla tunteensa ja tekemällä niistä näkymättömiä hänelle. Blackest Nightin päätyttyä Renee Montoya ja Saint Walker hautaavat Sagen ruumiin uudelleen Nanda Parbatiin.
The New 52 sarjakuvissa esiteltiin uusi versio The Questionista, joka esiintyi New 52: FCBD Special Editionissa. Hänen todellista henkilöllisyyttään ei tunneta, mutta tiedetään, että hänet teleportoitiin tuntemattomasta paikasta ajassa ja tilassa yhdessä Pandoran ja Judas Iscariotin (Phantom Stranger) kanssa joutumaan oikeuden eteen ilmoittamattomista rikoksista ihmisyyttä vastaan. Questionin todellisesta henkilöllisyydestä, menneisyydestä tai rikoksista ei tiedetä mitään, vaikka hän väittikin, että hänellä on tuhansia seuraajia, jotka hän väitti kostavan hänelle. Hänen tuomarinsa, ensimmäiset seitsemän velhoa (tunnetaan myöhemmin nimellä Kvintessenssi), jotka valjastivat taikuuden maan päällä, rankaisivat Questionia pyyhkimällä hänen kasvonsa pois, mikä teki hänestä sokean ja mykän. Sitten he pyyhkivät hänen muistinsa ja siirsivät hänet 2000-luvulle viettämään loppuelämänsä muodonmuutoksensa piinaamana, unohdettuna ja tietämättä kuka hän oli.
Tämä Question-versio nousi uudelleen esiin Trinity of Sin -tarinassa, jossa hänet esitetään tutkimassa Super-Villains Secret Societyä. Saatuaan takaisin kykynsä puhua ja nähdä, tämä Questionin versio (alun perin) puhuu vain kysymyksissä ja uskoo, että hänen todellinen identiteettinsä voidaan palauttaa, jos hän pystyy pysäyttämään salaisen seuran ja sen tukijat, Amerikan Crime Syndicate of American -jäsenet Outsiderin (Earth-3:n) Alfred Pennyworthin) ja kolmoisagentti Atomican.
Kun Atomica manipuloi Teräsmiehen murhaamaan Tohtori Valon laukaisemalla hänen lämpönäkökykynsä puukottamalla hänen aivoaan kryptoniittisiiraalla, Question murtautuu tilaan, jossa Teräsmiestä pidetään vangittuna. Käyttämällä kaasunaamaripohjaista asennusta, joka on samanlainen kuin Nemesisin käyttämä, Question esiintyy Steve Trevorina ja vapauttaa Teräsmiehen, samalla kun hän esittelee, kuka sai Teräsmiehen tappamaan Tohtori Valon. Johtolanka osoittautuu umpikujaksi, mutta se asettaa Questionin Justice Leaguen eri ryhmittymiin, kun Pandora yrittää pyytää heidän apuaan avatakseen kallonmuotoisen laatikon, jota useat voimat kaipaavat.
Liigan ryhmittymien välisen taistelun aikana lippaasta, Pandora torjuu Questionin halun avata lippaan ja mahdollisesti saada selville hänen todellinen henkilöllisyytensä. Hän antaa ymmärtää, että Question olisi uhka kaikille, jos hänen muistinsa ja identiteettinsä palautettaisiin koskaan.
Hahmo esiteltiin sitten kuusiosaisessa minisarjassa "Trinity of Sin", mutta hän esiintyi vain sivuroolissa, jossa hän valitti jatkuvasti siitä, kuinka Pandora ja Phantom Stranger eivät välittäneet auttaa häntä selvittämään hänen todellista identiteettiä. Tämä versio Questionista nähtiin viimeksi Trinity of Sin #6:ssa, sarjan viimeisessä numerossa.
Toinen versio The Questionista ilmestyi New 52's Suicide Squadissa (vol. 5) #1, jolla ei ollut mitään yhteyttä kolminaisuussodassa tai Trinity of Sin -tarinassa esitettyyn Questioniin. Tämä versio on Vic Sage, yksityiseltä sektorilta värvätty hallituksen agentti johtamaan Suicide Squadia yhdessä Amanda Wallerin kanssa. Tämä Vic Sagen versio on korruptoitunut, amoraalinen byrokraatti, joka näkee Suicide Squadin toimivan sabotaasiryhmänä; harjoittaa märkätyötehtäviä ulkomaisten yritysten etuja vastaan ​​tavanomaisen superpaholaisen verilöylyn varjolla. Hän pyrkii myös "parantamaan" ryhmää; hylkäämällä Harley Quinnin ja Deadshotin, hän värvää Deathstroken ja Jokerin tytär nimellä tunnetun Duela Dentin heidän tilalleen. Hän myös värvää Black Mantan ryhmään ja muuttaa hänen kypäränsä niin, että jokainen hänen näkemänsä henkilö on Vesimies motivoidakseen häntä tuotteliaammaksi tappajaksi.
Deathstroke ja Duela Dent pettävät joukkueen heidän ensimmäisessä tehtävässään, jota johtavat sekä Sage että Waller. Sage panikoi ja yrittää tappaa koko joukkueen estääkseen kapinaa paljastamasta joukkuetta. Waller estää tämän tapahtumasta ja vastauksena hänen tekoihinsa Waller on karkottanut Sagen aktiivisesta sananvaltaa tehtävästä ja jäsenvalinnasta. Sage vastaa suostumalla työskentelemään korruptoituneen monikansallisen yrityksen kanssa, joka pyrkii hyödyntämään tiimin uusia tavoitteita eliminoidakseen liikekilpailijat ja ilmiantajat. Sage järjestää Wallerin alentamisen kenttäpäälliköksi, mikä pakottaa Wallerin ja tiimin menemään AWOLiin saadakseen todisteita Sagen ja hänen yrityksensä tukijoiden agendista. Lopulta Waller suostuu antamaan monikansalliselle yritykselle luvan vastineeksi siitä, että he antavat itsensä ilmi. Vic Sage pidätetään, mutta ei ennen kuin hän murhaa Wallerin avustajan, joka yrittää estää Sagea tappamasta Walleria saatuaan tietää, että hänen yritysliittolaiset myivät hänet pelastamaan itsensä.
Infinite Frontierissa Doomsday Clock -tapahtuman jälkeen Vic Sage The Questionina perustettiin uudelleen hänen aikaisemman hahmohistoriansa kanssa ja Suicide Squadin ja myöhemmin Checkmaten jäsenenä.
Vaihtoehtoinen versio The Questionista ilmestyi neljän numeron rajoitetussa sarjassa nimeltä The Question: The Deaths of Vic Sage, joka julkaistiin DC Black Label -julkaisulla vuodesta 2019 alkaen, kirjoittajana Jeff Lemire ja kuvittajana Denys Cowen ja kansittajana Bill Sienkiewicz.
Justice League Unlimited
Questionilla oli merkittävä vieraileva rooli Justice League Unlimitedissa, jossa hän toimi Oikeuden Puolustajissa salaliittoteorioiden parissa. Hahmon ulkonäkö oli myös hyvin pitkälti DC Comicsin uudistetun version näköinen. Hänellä oli myös suhde Metsästäjättären kanssa. Häntä ääninäytteli sarjassa Jeffrey Combs.
Batman – pelottomat
Question teki myös lyhyen vierasesiintymisen vuonna 2009 Batman – pelottomat sarjassa, jossa hän puhui vain kysyvästi. Häntä ääninäytteli sarjassa Nicholas Guest.
Scooby-Doo! & Batman: The Brave and the Bold
Question esiintyi animaatioelokuvassa Scooby-Doo! & Batman: The Brave and the Bold, jossa häntä ääninäytteli Jeffrey Combs. Elokuvassa Question on Batmanin perustaman etsiväklubin Mystery Analysts of Gothamin jäsen.
DC Showcase: Blue Beetle
Question esiintyy animaatioelokuvassa DC Showcase: Blue Beetle, jossa häntä ääninäyttelee David Kaye.
Kai Ebel
thumb|Kai Ebel vuonna 2012 Kai Ebel (s. 30. elokuuta 1964 Mönchengladbach) on saksalainen urheilutoimittaja. Ebel on toiminut RTL -televisiokanavan urheilutoimittajana vuodesta 1988 ja Formula 1 -sarjan lähetysten kommentaattorina ja toimittajana vuodesta 1992 lähtien.
Temppeli C
Temppeli C voi viitata seuraaviin:
Pukapukan kieli
Pukapuka on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan enimmäkseen Pukapukalla, Cookinsaarilla. Kielellä on jonkin verran puhujia myös Australiassa, Uudessa-Seelannissa sekä muualla Cookinsaarilla. Kieltä puhuu äidinkielenään Cookinsaarilla noin 700 ihmistä ja kaikkiaan noin 3 100 ihmistä.
Pukapuka on lähempää sukua samoalle kuin muille Cookinsaarten kielille. Kielellä ei ole lainkaan kirjoitettua muotoa. Pukapuka kuuluu malaijilaispolynesialaisten kielten ryhmään.
Pukapukassa on kymmenen konsonanttia /p t k m n ŋ l j v w / sekä viisi lyhyttä vokaalia /i e a o u/ ja viisi pitkää vokaalia /i: e: a: o: u:/. ŋ tarkoittaa äng-äännettä.
Kielessä ovat tapahtuneet äänteenmuutokset *s > j, *f > w, *w > v ja *r > l. Lisäksi muinaiset *h ja glottaaliklusiili ovat hävinneet.
Magnusson
Magnusson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jodie ja Mary
Jodie ja Mary olivat salanimet, jota käytettiin Rose ja Gracie Attard -nimisistä (s. 8. elokuuta 2000) maltalaisista, Britanniassa syntyneistä siamilaisista kaksosista. He olivat kiinni toisissaan alavatsan kohdalta siten, että molempien ylävartalo osoitti vastakkaisiin suuntiin ja molemmilla oli omat kaksi jalkaa, jotka lähtivät keskivartalosta oikean kyljen suuntaan, mutta vain Jodiella oli toimivat keuhkot ja sydän.