cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Etelä-Amerikka
Sodat ja rajakiistat
Mantereella ei ole ollut merkittäviä sotia tai rajakiistoja 2000-luvulla. Alueen maiden välillä oli 1900-luvulla muutamia pieniä konflikteja. Monissa maissa, kuten Perussa, Uruguayssa ja Kolumbiassa, on kuitenkin ollut sisäisiä kiistoja hallituksien ja sissiliikkeiden välillä.
Argentiina hyökkäsi vuonna 1982 Britannian hallinnoimille Falklandinsaarille. Brittien vastaiskussa kuoli yli tuhat ihmistä. Saarten hallinto palautui Britannialle sodan päätyttyä.
Stark (suku)
pienoiskuva|Starkin suvun lipussa on harmaa hurjasusi. Stark on kuvitteellinen suku, jonka on luonut yhdysvaltalaiskirjailija George R. R. Martin. Suku esiintyy Martinin kirjasarjassa Tulen ja jään laulu, siihen pohjautuvassa televisiosarjassa Game of Thrones ja muissa samaan maailmaan sijoittuvissa teoksissa, kuten romaanissa Fire & Blood ja televisiosarjassa House of the Dragon. Alkuperäisen sarjan päähenkilöistä sukuun kuuluvat Ned ja Catelyn Stark sekä heidän lapsensa Robb, Sansa, Arya ja Bran.
Martinin teoksissa Starkit polveutuvat ensimmäisistä Westerosiin asettuneista ihmisistä ja suku on siten yksi mantereen vanhimmista. Suvun perustajajäsen on Brandon Stark eli Brandon Rakentaja, joka perusti Yövartion Pitkän yön jälkeen ja osallistui sekä Muurin että Talvivaaran linnan rakentamiseen. Brandon Rakentaja kruunattiin ensimmäiseksi Pohjoisen kuninkaaksi ja suku hallitsee Pohjoisen kuningaskuntaa tuhansia vuosia, kunnes Torrhen Stark vannoo uskollisuutta Aegon Valloittajana tunnetulle Aegon Targaryenille. Starkit palvelevat Targaryenin sukua Robert Baratheonin kapinaan asti.
Tavat ja tunnukset
Starkin suvun vaakunatunnus on harmaa hurjasusi ja tunnuslause ”Talvi on tulossa”. Martinin mukaan tunnuslause juontaa juurensa lumimyrskyyn, jonka hän koki nuoruudessaan. Game of Thrones -televisiosarjan suosion myötä alkuperäiskielisestä lauseesta on tullut osa meemikulttuuria. Vuonna 2015 suomalainen meteorologi Pekka Pouta esiintyi MTV Sportin Talvimaratonin mainoksessa Eddard Starkiksi pukeutuneena suvun tunnuslauseen sanoen ja mainos sai huomattavaa suosiota ympäri maailmaa.
Starkit uskovat vanhoihin jumaliin ja hautaavat vainajansa Talvivaaran alla sijaitseviin kryptiin.
Starkit teoksissa
pienoiskuva|Taiteilijan näkemys Lyanna Starkista.
Tulen ja jään laulu ja Game of Thrones
George R. R. Martinin kirjasarjassa Tulen ja jään laulu (1996–) ja televisiosarjassa Game of Thrones (2011–2019) kerrotaan Talvivaaraa asuttavasta Starkien perheestä. Perheen pää on Pohjoisen vartija ja Talvivaaran lordi Eddard ”Ned” Stark. Nedillä ja hänen vaimollaan Catelynillä on viisi lasta: Robb, Sansa, Arya, Bran ja Rickon. Nedillä on myös avioton lapsi nimeltä Jon Nietos. Perheen jäsenet ovat Robbia ja Rickonia lukuun ottamatta kertojahahmoja kirjasarjassa. Robb on kuitenkin juonen kannalta merkittävä hahmo, jonka toimia seurataan tarkasti muiden kertojien kautta. Rickon sitä vastoin on vain vähän esillä sekä kirja- että televisiosarjassa.
Muita edellä mainituissa teoksissa esiintyviä Starkeja ovat Nedin isä Rickard Stark sekä sisarukset Brandon, Lyanna ja Benjen. Heistä Rickard, Brandon ja Lyanna ovat kuolleet ennen tarinan alkua. He olivat kuitenkin tärkeässä osassa Robert Baratheonin kapinassa, jonka jälkiseurauksia sarjassa käsitellään. Benjen kuuluu Yövartioon ja katoaa tarinan alkupuolella. Televisiosarjassa paljastetaan, että Jon Nietos on todellisuudessa prinssi Rhaegar Targaryenin ja Lyanna Starkin poika ja oikealta nimeltään Aegon Targaryen.
Tales of Dunk and Egg
Martinin puskaritari Duncan ”Dunk” Pitkän ja prinssi Aegon ”Egg” Targaryenin seikkailuista kertovan pienoisromaanisarjan Tales of Dunk and Egg (1998–) kolmannessa osassa ”Mysteeriritari” (2010) tavataan Beron Stark. Sarjan toistaiseksi julkaisematon neljäs osa sijoittuu Talvivaaraan.
House of the Dragon
Starkit esiintyvät myös Fire & Blood -romaaniin pohjautuvassa televisiosarjassa House of the Dragon (2022–), joka kertoo Targaryenin suvun lohikäärmetanssiksi kutsutusta sisällissodasta. Televisiosarjan ensimmäisessä jaksossa vilahtaa lordi Rickon Stark, joka vannoo uskollisuutta Rhaenyra Targaryenille. Lohikäärmetanssin aikana Talvivaaran lordi on edesmenneen Rickonin poika Cregan Stark, jonka odotetaan olevan isäänsä suuremmassa roolissa sarjan tulevilla tuotantokausilla, mikäli televisiosarja on juoneltaan uskollinen Martinin romaanille.
Sukupuut
Sukupuissa Talvivaaran lordit on lihavoitu.
Chicago
Chicago (engl. tai ) on Yhdysvaltain Illinoisin osavaltiossa Michiganjärven rannalla sijaitseva kaupunki. Se on Yhdysvaltain kolmanneksi suurin kaupunki New Yorkin ja Los Angelesin jälkeen. Vuonna 2014 kaupungin väkiluku oli noin 2,7 miljoonaa ja metropolialueen noin 9,9 miljoonaa. Chicago on huomattava elinkeinoelämän, teollisuuden ja kulttuurin keskus.
Kaupunki tunnetaan myös arkkitehtuuristaan ja lukuisista pilvenpiirtäjistään. Kaupungin kuuluisin maamerkki on Willis Tower, entinen Sears Tower. Chicagossa on useita korkeakouluja, kuten Chicagon yliopisto sekä huomattavia museoita kuten taidemuseo Art Institute of Chicago. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat Adlerin planetaario ja Shedd Aquarium -akvaario.
Historia
pienoiskuva|vasen|Vuonna 1885 valmistunutta [[Home Insurance Buildingia pidetään maailman ensimmäisenä pilvenpiirtäjänä. Rakennus oli alun perin 42 metriä korkea.|308x308px]] Nimi Chicago on ranskankielinen muunnos alueella asuneiden intiaanien sanasta shikaakwa, joka oli viittaus villisipulin hajuun. Alun perin tätä nimeä käytettiin Chicago-joesta, mutta sitä ryhdyttiin sittemmin käyttämään paikasta, jonne Chicagon kaupunki on rakennettu. Alueella asui 1700-luvulla potawatomi-intiaaneja, jotka olivat syrjäyttäneet varhaisemmat asukkaat miamit. Jean Baptiste Pointe du Sable perusti vuonna 1770 paikalle ensimmäisen kauppa-aseman. Vuonna 1803 Yhdysvaltain armeija rakensi vaatimattoman linnoituksen, joka kuitenkin tuhottiin jo 1812. Vuonna 1816 intiaaniheimot luovuttivat Chicagon alueen Yhdysvalloille, ja paikalle alkoi vähitellen kasvaa asutuskeskus. Chicago sai kaupunginoikeudet 4. maaliskuuta 1837.
Rautatieliikenteen nopea kehitys ja Chicagon edullinen sijainti kiihdyttivät kaupungin kasvua. Chicagon läpi kulkevat rautatielinjat yhdistivät Yhdysvaltain itä- ja länsirannikon, ja 1848 avattu Illinoisin ja Michiganin kanava yhdisti Isotjärvet ja Mississippi-joen. Chicagon väkiluku kasvoi 1800-luvulla räjähdysmäisesti. Väkilukua kasvattivat ennen kaikkea Euroopasta muuttaneet siirtolaiset. Kaupungista tuli 1800-luvun jälkipuoliskolla Yhdysvaltojen puutavaran- ja viljakaupan sekä lihateollisuuden keskus.
Vuonna 1871 suurin osa kaupungista paloi Chicagon suuressa palossa. Silloisessa kaupungissa oli asukkaita yli 300 000. Palon vuoksi lähes koko kaupunki täytyi rakentaa uudelleen, mikä antoi suunnittelijoille vapaat kädet korjata aikaisempia ongelmia. Seuraavina vuosina Chicagon arkkitehtuuri, niin sanottu Chicagon koulu, vaikutti maailmanlaajuisesti. Maailman ensimmäinen pilvenpiirtäjä, Home Insurance Building, rakennettiin kaupunkiin vuonna 1885. Kaupunki elpyi suuren palon jälkeen nopeasti, ja vuonna 1890 Chicagossa oli jo yli miljoona asukasta.
Myös useat muut traagiset tulipalot ovat koetelleet Chicagoa. 602 ihmistä sai surmansa Iroquois Theatren palossa 1903. Hotelli La Salle paloi 1946, ja onnettomuus vaati 61 henkeä. Vuonna 1958 katolinen ala-aste Our Lady of the Angels paloi, kun koulupäivää oli jäljellä enää vain 18 minuuttia. 92 lasta ja kolme heitä opettanutta nunnaa kuoli.
Chicagossa koettiin heinäkuussa 1995 ankara helle, jonka aikana ilmankosteus oli lisäksi korkea, jolloin saavutettiin märkälämpötila. Tilannetta pahensi se, ettei Commonwealth Edison -sähköyhtiön kapasiteetti riittänyt tuottamaan riittävästi sähköä kaikille ilmastointilaitteille ja vesipumpuille. Asukkaita kuoli helteen aikana useita satoja.
Kaupunki on tunnettu 1900-luvun alkupuolen järjestäytyneestä rikollisuudestaan. Tunnetuin gangsteri oli Al Capone. Liike-elämä on edelleen vilkasta.
Talous
pienoiskuva|vasen|Näkymää Chicagon keskustaan. Chicago oli Global Financial Centres Indexin mukaan maailman kahdeksanneksi merkittävin finanssikeskus vuonna 2012. Chicagossa operoi neljä pörssiä:
Maantiede
Chicago sijaitsee Michiganjärven etelärannikolla, ja siellä vallitsee lauhkea mannerilmasto, talvet ovat suomalaisittainkin kylmiä ja lumisia, ja kesät kuitenkin varsin kuumia ja kosteita. Säänvaihtelut voivat olla etenkin keväällä ja syksyllä todella rajuja johtuen kaupungin sijainnista keskellä mannerta. Yhdysvaltojen Census Bureaun mukaan Chicagon pinta-ala on 606,1 km² josta 588,3 km² maata ja 17,8 km² vettä. Veden osuus on 2,94 %.
Liikenne
pienoiskuva|oikea|[[O'Haren kansainvälinen lentoasema.]] Chicago on keskeisen sijaintinsa vuoksi liikenteen solmukohta. Kaupunki on Yhdysvaltojen rautatieliikenteen keskus.
O'Haren kansainvälinen lentoasema on yksi maailman vilkkaimpia.
Chicagon metron nimi on 'L', ja se on USA:n kolmanneksi suurin metroverkosto New Yorkin ja Washington DC:n jälkeen. Vuoden 2012 loppupuolella sillä tehtiin päivittäin keskimäärin 728 800 matkaa.
Chicagossa on maan sisävesien vilkkain rahtisatama ja sinne pääsevät myös valtamerilaivat Saint Lawrencen vesitietä pitkin.
Lehdistö
pienoiskuva|250x250px|Marina City -tornit ovat yksi Chicagon maamerkeistä Chicagossa julkaistaan kahta suurta päivälehteä, Chicago Tribunea ja Chicago Sun-Timesia. Vuonna 2013 molemmat olivat levikiltään Yhdysvaltojen kymmenen suurimman sanomalehden joukossa. Chicago Tribune on perinteisesti Yhdysvaltain keskilännen johtava sanomalehti. Lisäksi kaupungissa ilmestyy lukuisia pienempiä paikallislehtiä.
Matkailu
Chicagon nähtävyyksiin kuuluvat Field Museum of Natural History, Shedd Aquarium, Adlerin planetaario, sekä Art Institute of Chicago, jossa on yksi huomattavimpia impressionistien kokoelmia maailmassa. Myös vanhan sataman alueella sijaitseva Navy Pier on suosittu turistikohde. Kaupungin arkkitehtonisiin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Frank Lloyd Wrightin suunnittelema Robie House sekä Yhdysvaltain kolmanneksi korkein rakennus Willis Tower. Chicagon pilvenpiirtäjiin kuuluu myös Donald Trumpin Trump International Hotel and Tower, 96-kerroksinen, 423 metriä korkea luksushotelli.
Michigan Avenuen Magnificent Mileksi kutsuttu osuus on yksi Yhdysvaltojen tunnetuimmista ostoskaduista. Muita nähtävyyksiä ovat Chicagon monet puistot, kuten Lincoln Park ja Millennium Park.
Panoraamakuva Chicagon keskustamaisemasta: <div style="width: 95%; overflow: auto; padding: 3px;text-align: left; border:#B7B7B7 solid 1px;" title="braglist - zum scrollen"; > 2000px <br style="clear:both;"/>
Urheilu
pienoiskuva|oikea|[[United Center on jääkiekkojoukkue Chicago Blackhawksin ja koripallojoukkue Chicago Bullsin kotiareena.]]
Chicagolaiset pääsarjajoukkueet ovat menestyneet hyvin kansallisissa kilpailuissa. Koripallojoukkue Bulls dominoi NBA:ta 1990-luvulla Michael Jordanin johdolla. NHL-joukkue Blackhawks voitti Stanley Cupin kolmesti 2010-luvulla. NFL-joukkue Bears voitti Super Bowlin vuonna 1985. Chicago Fire voitti jalkapalloliiga MLS:n mestaruuden vuonna 1998. Baseball-joukkue White Sox voitti mestaruuden vuonna 2005 ja samassa liigassa pelaava Cubs puolestaan vuonna 2016.
Amurinleopardi
Amurinleopardi (Panthera pardus orientalis) on maailman harvinaisin kissapeto. Amurinleopardeja on luonnossa jäljellä enää n. 60–100 yksilöä. Amurinleopardi on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (Critically Endangered).
Ulkonäkö ja koko
Amurinleopardilla on suuremmat tummat pilkut kuin muilla leopardin alalajeilla. Amurinleopardin karva on kesällä 2,5 cm pitkä, talvella jopa seitsemänsenttinen. Turkin tummien pilkkujen välinen alue on kesällä kullanruskea, talvella kermanvalkoinen. Naaras painaa 25–45 kiloa, uros 32–48 kiloa.
Levinneisyys ja kanta
Amurinleopardeja eli aiemmin Korean niemimaalla ja Koillis-Kiinassa, mutta nykyään niitä tavataan luonnossa ainoastaan Venäjän Kaukoidässä. Kantaa on pienentänyt etenkin salametsästys sekä liiallinen elinalueiden pirstoutuminen. Amurinleopardia on metsästetty sen kauniin turkin takia sekä kiinalaisen lääketieteen tarpeisiin.
Amurinleopardin suojelemiseksi on tehty paljon työtä, ja sen ansiosta lajin luonnossa elävä kanta on noussut 30:stä noin 80:een. Geneettinen vaihtelu näin pienen kannan sisällä on vähäistä, ja yksittäinen onnettomuus kuten iso metsäpalo tai epidemia voi hävittää eläimen sukupuuttoon sen luontaisilta elinalueilta.
Maailman eläintarhoissa amurinleopardeja on noin 200, joista Euroopassa puolet. Suomessa amurinleopardin voi nähdä Korkeasaaren eläintarhassa. Korkeasaaren mukaan täysin puhtaita amurinleopardeja on vain muutamia yksilöitä tarhoissa näistä määristä. Tarhakantoihin muualle maailmaan on lähinnä risteytynyt pohjoiskiinalaista Panthera pardus japonensis -alalajia. Eurooppalaiset eläintarhat pitävät yllä amurinleopardien suojeluohjelmaa, johon myös Korkeasaaren eläimet kuuluvat.
Kalalokki
Kalalokki (Larus canus) on keskikokoinen, Euraasian pohjoisosissa yleisenä esiintyvä lokkilaji.
Koko ja ulkonäkö
Kalalokilla on vaalean siniharmaa selkäpuoli, valkea vatsapuoli ja pää, sekä mustat siivenkärjet, joiden kärjessä on valkoiset laikut. Sillä on kellanvihreät jalat ja keltainen nokka. Talvipuvussa pää ja kaula ovat harmaankirjavat. Yksivuotias kalalokki on ruskeankirjava. Kaksivuotias alkaa jo muistuttaa aikuista, mutta siipien kärjissä on enemmän mustaa, koivet ovat harmahtavat ja nokassa on musta rengas. Silmien ja nokan ulkonäkö erottavat kalalokin harmaalokista. Kalalokin pituus on 42 cm ja siipien kärkiväli 120 cm. Ääni pilkallinen ”kiäh kiäh kiäh”. Soidinkaklatus on meren tunnusomaisimpia ääniä: kimeä ”kaija-kaija-kaija...”. Varoitusääni haukkuva, kimeä ”kja, kja, kja”.
Rengastettaessa jalkaan laitetaan nykyään rengas, jonka koko Suomessa ilmaistaan kirjainkoodilla CT. Vanhin suomalainen rengastettu kalalokki on ollut vähintään 32 vuotta, seitsemän kuukautta ja 20 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen 33 vuoden ja kahdeksan kuukauden ikäinen kalalokki.
pienoiskuva|Kalalokin harmaa selkä. pienoiskuva|Kalalokin muna.
Levinneisyys
Kalalokki pesii isossa osassa Eurooppaa sekä Pohjois- ja Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan länsi- ja luoteisosissa. Suomalaiset linnut muuttavat talveksi Länsi-Eurooppaan. Pieni osa talvehtii Suomen rannikoilla. Loppusyksyllä ja talvella tapahtuva selvä muutto lounaaseen on Jäämeren ja Vienanmeren pesimäkantaa.
Suomessa pesii noin 80 000 paria, joista noin 55 000 saaristossa. Suomen kalalokkikanta on vahvistunut 1900-luvun puolivälistä lähtien, jolloin sen vainoaminen alkoi vähentyä. Maailman populaation kooksi arvioidaan 2,5–3,7 miljoonaa yksilöä.
Elinympäristö
Kalalokki pesii koko Suomessa. Pääosa kannasta pesii merialueilla, mutta lajia esiintyy pesivänä myös sisävesillä sekä kaupunkien katoilla ja puistoissa. Kalalokki kuitenkin karttaa reheviä vesistöjä, eikä se viihdy hyvin myöskään kaatopaikoilla.
Lisääntyminen
Kalalokki pesii alkukesästä kareilla, luodoilla ja kaupungeissa talojen katoilla, joskus myös naurulokkiyhdyskunnissa. Pesä on yleensä avoimesti kalliolla tai ruohikossa, joskus merimerkissä tai puussa, erityisesti männyn oksalla. Pesä on rakennettu kuivista heinistä ja oksista, ja on hieman pienempi kuin selkälokin pesä. Munia on yleensä kolme, joskus kaksi. Muninta alkaa Etelä-Suomessa äitienpäivän tienoissa. Haudonta kestää 23–28 päivää, molemmat emot hautovat. Poikaset oppivat lentämään viiden viikon iässä. Pesinnän päätyttyä saaristo tyhjenee huomaamattomasti kalalokeista. Nuoret linnut ovat ruskeankirjavia ja melko helppo erottaa muista lokeista. Ensimmäisen talven aikana ne saavat harmaat selkähöyhenet ja päänseutu muuttuu aikuisen kaltaiseksi. Kolmivuotiaana ne ovat aikuispuvussa.
Ravinto
pienoiskuva|Pienen kalan veden pinnan tuntumasta napannut kalalokki. Kalalokki on kaikkiruokainen ja syö kaloja, hyönteisiä, nilviäisiä, äyriäisiä, matoja, pieniä jyrsijöitä, merisiilejä, muiden lintujen poikasia, marjoja, viljaa, haaskoja ja jätteitä.
Falintil
Falintil on itätimorilaisen puolueen FRETILINin sotilaallinen osa. Ne taistelivat vuosina 1974-2002 aktiivisesti itsenäisen Itä-Timorin puolesta Portugalia ja Indonesiaa vastaan.
Carnegie Hall
Carnegie Hall on konserttitalo Manhattanilla, New Yorkissa. Se sijaitsee 57th Streetin ja Seitsemännen Avenuen kulmauksessa. Andrew Carnegien vuonna 1890 rakennuttama konserttitalo on yksi merkittävimmistä Yhdysvalloissa, ei ainoastaan rakennuksen kauneuden ja historian, vaan myös sen hienon akustiikan takia. Viulisti Isaac Sternin mukaan nimetyssä pääsalissa on tilaa 2 804 henkilölle.
Historiaa
pienoiskuva|vasen|Carnegie Hall pienoiskuva|vasen|Pääsali Konserttitalo on nimetty sen perustajan, terästehtailija Andrew Carnegien mukaan. Talon rakentaminen alkoi vuonna 1890 ja rakentamisen suoritti A. Hopper and Company -niminen rakennusyhtiö. Carnegie Hallin virallinen avajaisilta oli 5. toukokuuta, 1891, jolloin New York Symphony Society -orkesteri konsertoi siellä Pjotr Tšaikovskin johtamana. Talo nimettiin Carnegie Halliksi vuonna 1893. Rakennukseen tehtiin useita muutostöitä vuosien 1893 ja 1896 välillä. Carnegie Hallia on uudistettu monia kertoja vuosien varrella.
Talon omisti Andrew Carnegien kuoleman jälkeen 1920-luvulla Carnegien perhe. Vielä 1950-luvulla konserttitalossa New Yorkin sinfoniaorkesteri esiintyi enimmäkseen Carnegie Hallissa, kunnes siirtyi Lincoln Centeriin.
Carnegie Hall populaarikulttuurissa
Konserttitalon ympärille on kehittynyt kuuluisa vitsi, jonka tietämätön turisti saattaa New Yorkissa saada vastaukseksi jos kysyy miten päästään Carnegie Halliin: ”Harjoittelemalla.” Tarinasta on monia versioita, joissa joku kysyy tietä kadulla tapaamaltaan muusikolta: ”How do you get to Carnegie Hall?”. Muusikko vastaa: ”Practice, practice!” Erään version mukaan muusikko olisi ollut viulisti Jascha Heifetz, toisen mukaan viulisti Mischa Elman, kolmannen mukaan pianisti Arthur Rubinstein, mutta luultavasti tarina on keksitty.
Joulu (täsmennyssivu)
Joulu voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Alexandre Dumas (vanhempi)
Suku ja lapsuus
Alexandre Dumas syntyi Villers-Cotterêtsissa, Aisnessa, lähellä Pariisia. Hän oli markiisi Antoine-Alexandre Davy de la Pailleterien lapsenlapsi. Dumas’n isoisä asui Santo Domingon siirtokunnassa (nykyään Dominikaaninen tasavalta mutta ennen osa Haitia) plantaasilla ja sai lapsia mustan orjansa Marie-Céssette Dumas’n kanssa. Vuonna 1762 Marie-Céssette synnytti pojan, Thomas-Alexandren, ja kuoli pian sen jälkeen.
Kun markiisi ja hänen nuori poikansa vuonna 1780 palasivat Normandiaan, orjuus oli yhä voimassa. Niinpä poika joutui kärsimään siitä, että oli puoliksi musta. Vuonna 1786 Thomas-Alexandre liittyi Ranskan armeijaan mutta aristokraattisen sukunsa mainetta suojellakseen värväytyi äitinsä tyttönimellä. Ranskan suuren vallankumouksen seurauksena markiisi menetti omaisuutensa, mutta hänen poikansa Thomas-Alexandre Dumas kunnostautui kyvykkäänä ja rohkeana sotilaana Napoleon Bonaparten armeijassa.
Thomas-Alexandre Dumas meni naimisiin Marie-Louise Elizabeth Labouret’n kanssa vuonna 1792, ja heti seuraavana vuonna hänet ylennettiin kenraaliksi. Kenraali Dumas seurasi Napoleonia tämän sotaretkillä, muun muassa Egyptissä. Heidän välinsä kuitenkin viilenivät, ja kenraali joutui epäsuosioon.
Vuonna 1802 Marie-Louise synnytti heidän poikansa Alexandre Dumas’n, josta tuli sittemmin Ranskan taloudellisesti menestyksekkäin kirjailija. Kenraali Dumas kuoli vuonna 1806 sotavankeuden heikentämänä. Alexandre oli silloin vain neljävuotias, ja hänen äitinsä jäi lähes köyhtyneenä kasvattamaan yksin poikaa vaikeissa olosuhteissa. Eläkettä hän ei saanut Napoleonin epäsuosion vuoksi.
Äiti ja sisar opettivat Alexandrea kotona, mutta tämä ei ollut opiskelusta kovin innostunut. Sen sijaan Alexandre rakasti kirjoja: hän luki kaiken, mitä käsiinsä sai. Äiti kertoi hänelle myös tarinoita isän urheista sotilasteoista Napoleonin kunnian vuosien aikana. Tarinat ruokkivat Alexandren vilkasta mielikuvitusta seikkailuineen ja sankareineen.
Vaikka Dumas’n perhe oli köyhä, heillä oli yhä isän ansiokas maine ja aristokraattisia suhteita. Monarkian palauttamisen jälkeen 20-vuotias Alexandre Dumas muuttikin Pariisiin, jossa hän pääsi kirjuriksi Palais-Royaliin vaikutusvaltaisen Orléansin herttuan kansliaan.
Kirjallinen ura
Työskennellessään Pariisissa Dumas alkoi kirjoittaa artikkeleita aikakauslehtiin ja näytelmiä teatteriin. Vuonna 1829 valmistui hänen ensimmäinen näytelmänsä, joka saavutti suurta yleisönsuosiota. Seuraavana vuonna hänen toinen näytelmänsä osoittautui yhtä suosituksi, ja sen seurauksena Dumas pystyi taloudellisesti työskentelemään täysipäiväisenä kirjailijana. Vuonna 1830 hän osallistui vallankumoukseen, jossa syrjäytettiin kuningas Kaarle X. Tämän tilalle valtaistuimelle nostettiin Dumas’n entinen työnantaja Orléansin herttua, ”porvariskuningas”, joka hallitsi nimellä Ludvig Filip.
1830-luvun puoliväliin asti Ranskassa elämä pysyi epävakaana, ja muutokseen pyrkivien tyytymättömien tasavaltalaisten ja köyhtyneiden kaupunkityöläisten aiheuttamia ajoittaisia levottomuuksia ilmeni. Kun elämä hiljalleen palautui normaaleihin uomiinsa, kansakunta alkoi teollistua, ja parantuvan talouden myötä lehdistösensuurin lakattua ajat alkoivat muuttua hyvin suotuisiksi Alexandre Dumas’n taidoille.
Kirjoitettuaan lisää menestyksekkäitä näytelmiä Dumas keskittyi romaaneihin. Vaikka hän harrasti tuhlaavaista elämäntyyliä ja kulutti enemmän kuin ansaitsi, hän osoitti olevansa erittäin terävä-älyinen markkinoija. Kun sanomalehdet vaativat häneltä kovasti jatkokertomuksen muodossa olevia romaaneja, Dumas yksinkertaisesti kirjoitti vuonna 1838 uudelleen yhden näytelmistään ja sai aikaan ensimmäisen jatkokertomusromaanin Le Capitaine Paul. Menestys sai Dumas’n perustamaan tuotantostudion, joka tuotti satoja tarinoita. Dumas itse ideoi ja valvoi tarinoiden kirjoittamista, mutta palkatut työntekijät tekivät varsinaisen työn.
Vuonna 1840 Dumas meni naimisiin näyttelijä Ida Ferrier’n kanssa mutta jatkoi lukuisia rakkaussuhteitaan toisten naisten kanssa; hän siitti ainakin kolme aviotonta lasta. Yksi näistä lapsista, vuonna 1824 syntynyt ja isänsä mukaan nimetty poika, seurasi Dumas’n jalanjälkiään, ja myös hänestä tuli menestynyt romaani- ja näytelmäkirjailija. Jotta heidät saman nimen ja ammatin vuoksi erottaisi toisistaan, toiseen viitataan nimellä Alexandre Dumas vanhempi, kun taas toinen on Alexandre Dumas nuorempi.
Alexandre Dumas vanhempi kirjoitti seikkailuja tulvillaan olevia tarinoita ja historiallisia kronikoita, jotka valtasivat ranskalaisen yleisön mielikuvituksen. Hänen tarinoidensa jatkoa odotettiin hanakasti.
Dumas ansaitsi kirjoittamisella paljon rahaa, mutta hän oli yhtenään rahaton ja veloissa, koska tuhlasi ylenpalttisesti lukemattomiin naisiin ja ylelliseen elämään. Château de Monte-Cristo, hänen rakennuttamansa valtava ja kallis kartano, oli jatkuvasti täynnä vieraita, jotka käyttivät hyväkseen hänen anteliaisuuttaan. Kun kuningas Ludvig Filip syrjäytettiin toisessa vallankumouksessa, vastavalittu presidentti Ludvig Napoleon Bonaparte ei suhtautunut Dumas’han suopeasti. Vuonna 1851 Dumas’n oli lopulta pakko paeta velkojiaan Brysseliin. Sieltä hän matkusti Venäjälle, jossa ranska oli toinen kieli ja jossa hänen kirjoituksensa olivat myös valtaisan suosittuja.
Dumas vietti Venäjällä kaksi vuotta ennen kuin lähti etsimään seikkailuja ja aineksia uusiin tarinoihin. Maaliskuussa 1861 perustettiin Italian kuningaskunta, jonka kuninkaaksi kruunattiin Viktor Emanuel II. Seuraavien kolmen vuoden ajan Alexandre Dumas osallistui taisteluun yhdistyneen Italian puolesta ja palasi Pariisiin vuonna 1864.
Menestyksestä ja aristokraattisista suhteista huolimatta Dumas’n syntyperä vaikutti häneen koko elämän ajan. Vuonna 1843 hän kirjoitti novellin, joka käsitteli jonkin verran rotuun liittyviä kysymyksiä ja kolonialismin vaikutuksia. Silti rasistiset asenteet heikensivät hänen asemaansa Ranskan historiassa pitkään 5. joulukuuta 1870 tapahtuneen kuolemansa jälkeenkin.
Kuolemanjälkeinen kunnianosoitus
pienoiskuva|Château de Monte-Cristo Alexandre Dumas haudattiin seudulle, jossa hän oli syntynyt. Hänen jäännöksensä olivat Villers-Cotterêtsin hautausmaalla 30. marraskuuta 2002 saakka. Ranskan presidentin Jacques Chiracin käskystä Dumas’n ruumis kaivettiin ylös. Televisioidussa seremoniassa Dumas’n uusi arkku kuljetettiin juhlallisessa paraatissa Pariisin Panthéoniin, suureen mausoleumiin, johon Ranskan kuuluisia henkilöitä on haudattu. Arkku oli verhottu sinisellä samettikankaalla, ja sen sivuilla oli neljä muskettisotureiksi (Athos, Porthos, Aramis ja D’Artagnan) pukeutunutta miestä.
Seremoniaa seuranneessa haastattelussa presidentti Chirac tunnusti, että rasismia Dumas’ta kohtaan oli ollut. Hän sanoi myös, että vääryydet oli nyt korjattu, kun Alexandre Dumas oli asetettu kirjailijakollegojensa Victor Hugon ja Voltairen rinnalle.
Kunnianosoituksen kautta tunnustettiin, että vaikka Ranskassa oli syntynyt monia suuria kirjailijoita, kukaan ei ole ollut yhtä luettu kuin Alexandre Dumas. Hänen tarinoitaan on käännetty lähes sadalle kielelle, ja ne ovat inspiroineet yli 200 elokuvaa.
Pariisin ulkopuolella sijaitseva Alexandre Dumas’n koti Château de Monte-Cristo on restauroitu ja avoinna yleisölle.
Muita teoksia
(Osa teoksista saattaa olla useampaan kertaan listassa, sillä teoksia on julkaistu useilla nimillä ja monenlaisina versioina.)
Ari Ruoho
Ari Ruoho (s. 1974 Espoo) on suomalainen keittiömestari. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2003. Hän työskenteli tuolloin kokkina keittiömestari Markus Maulavirran johtamassa ravintola Nokassa. Ruoho on saanut myöhemmin Pro-palkinnon Nokan keittiömestarina. Nyttemmin hän toimii Nokan keittiöpäällikkönä.
Hän on Vuoden 2000 kokin Peppi Aralehdon puoliso. He kirjoittavat yhdessä ruoka-aiheista artikkelisarjaa Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen, ja artikkelisarjan kolmesta ensimmäisestä vuodesta on julkaistu ruokakirja.
Kyhmyruusu
thumb|right|150px Kyhmyruusu (latinaksi Erythema nodosum) on ihotauti, joka ilmenee alussa tiilenpunaisina, myöhemmin sinisinä ja kellanruskeina, lievästi aristavina kyhmyinä tavallisesti säärien etupuolella. Sitä esiintyy tuberkuloosin, sarkoomien ja eräiden reumasairauksien yhteydessä. Joskus katsotaan kylmettymisen edistävän tautimuodon puhkeamista.
Kyhmyruusua muistuttaa samantapainen Erythema induratum, jossa kyhmyt aukeavat ja tekevät iholle haavaumia. Tämä on lähes aina merkki tuberkuloosista tai sarkoidoosista.
Yö (yhtye)
Perustaminen ja ensilevytykset
Yö perustettiin vuonna 1981. Yhtyeen nimen keksi sen laulusolisti Olli Lindholm. Lindholmin mukaan idea yhtyeen nimestä syntyi toteamuksesta: ”Yö on kaunista aikaa”. Yhtyeen ensimmäiseen kokoonpanoon kuuluivat laulaja Olli Lindholm, laulaja-kosketinsoittaja Jussi Hakulinen, kitaristi Jani Viitanen, basisti Juha "Liuhu" Rauäng ja rumpali Harry Varhala, jonka sijalle tuli kolmen kuukauden kuluttua Tapio Wallin. Pian perustamisensa jälkeen Yö osallistui rockin SM-kisojen Porin karsintoihin ja sijoittui kolmanneksi kokonaiskilpailussa.
Lindholm on itse sanonut ihastuneensa Hakulisen lauluun ja musiikkitaitoihin yleensäkin. Lindholm on sanonut yhtyeen perustamisesta näin:
Olli Lindholm ja Juha Rauäng perustivat 1980-luvun alussa Appendix-yhtyeen, jonka demonauha julkaistiin myöhemmin Propaganda recordsin punk-kokoelmalla Russia Bombs Finland sekä Pultti-EP:llä. Lindholm ja Rauäng erosivat yhtyeestä ennen sen ensimmäisen albumin Ei raha oo mun valuuttaa ilmestymistä. Lindholmin säveltämästä ja Jussi Hakulisen sanoittamasta kyseisen albumin nimikappaleesta tuli myöhemmin klassikko punk-piireissä.
Yö esiintyi vuoden 1982 alussa vain muutamia kertoja. Sinä aikana rumpali Tapio Wallin vaihtui Veikko ”Veke” Lehtirantaan, joka oli sitä ennen toiminut orkesterissa nimeltä Uiva ooppera. Keväällä kitaristi Jani Viitasen suorittaessa asevelvollisuutta Yön muut jäsenet harjoittelivat viikonloppuisin. Syksyllä yhtye teki demonauhan, jossa ei kuitenkaan levy-yhtiön mukaan ollut ”kaupallista potentiaalia”. Tämän demonauhan kappaleet olivat kaikki Jussi Hakulisen sanoittamia ja säveltämiä, ja ne päätyivät myöhemmin yhtyeen ensilevylle.
Syksyllä 1982 Yö voitti rockin-SM-kilpailujen Porin-karsinnan. Sitä seuraava Seinäjoella järjestetty karsintakilpailu kesti viikonlopun. Lauantaina kilpailussa esiintyi viisitoista yhtyettä, joista viisi valittiin sunnuntain loppukilpailuun, yhtenä niistä Yö. Karsinnan jälkeen lauantai-iltana yhtye tapasi levy-yhtiö Poko Rekordsin perustajan ja toimitusjohtajan Epe Heleniuksen. Helenius oli jo aiemmin keskustellut Yön managerin Timo Järvenpään kanssa ja sopinut, että riippumatta loppukilpailun tuloksesta yhtye tekisi demonauhan Poko Rekordsille. Yö sijoittui kisassa kolmanneksi. Jäsenet haikailivat myöhemmin, että sijoitus olisi voinut olla parempi ilman edellisillan alkoholinkäyttöä. Suomen mestariksi valittiin 22 Pistepirkko -yhtye.
Muutama viikko kilpailun jälkeen Yö ryhtyi demonauhan tekoon ulvilalaisessa Laser-studiossa, jossa tehtiin kappaleet ”Likaiset legendat I” ja ”Kuljen”. Viikon kuluttua Helenius soitti ja kertoi, että kappaleista tehtäisiin yhtyeen ensimmäinen single. Yö aloitti levy-uransa 2. tammikuuta 1983 tekemällä singlen MSL-studiolla. Sen A-puoleksi tuli ”Likaiset legendat I”. Lindholm lauloi singlen uudelleen, koska ei ollut tyytyväinen ensimmäiseen versioon. Yö esiintyi heti levytyksensä jälkeen Poko Rekordsin viisivuotisjuhlassa Tampereella hotelli Rosendahlissa. Samana iltana Juice Leskinen tapasi yhtyeen. Yö esiintyi 19. maaliskuuta Leskisen lämmittely-yhtyeenä Köyliön Lallintalolla. Kesällä Yö esiintyi jo Pihtiputaalla Saapasjalkarockissa ja Turussa Ruisrockissa.
Elokuussa 1983 ilmestynyt single ”Särkynyt enkeli” nousi singlelistan kärkeen. Syyskuussa Yö levytti Varietee-albumin kuudessa päivässä. Albumi ilmestyi 13. marraskuuta televisiomainonnan vauhdittamana. Vuodenvaihteeseen mennessä sitä oli myyty yli 50 000 kappaletta. Helenius lähetti yhtyeelle sähkeen, jossa ilmoitti Yön tehneen ”musiikin historiaa”. Vuonna 1984 Yö kiersi ympäri Suomea ja synnytti teinihysterian: yhtye sai yhdessä päivässä yli 130 kirjettä. Helmikuussa yhtye esiintyi pari kertaa yhteiskeikoilla Eppu Normaalin kanssa.
Yö julkaisi 1984 Tavastian konsertistaan tallenteen ...ja tapahtui niinä päivinä, joka sisälsi harvinaisia kappaleita. Albumia tehtiin vain 14 000 kappaletta, joista C-kasettina julkaistiin 8 000 kappaletta. Yhtye teki myös kesäsinglen "Laulu meille kahdelle", joka myi melkein 10 000 kappaletta. Kesän kohokohta oli Tuuliajolla-kiertue. Kiertueen loputtua yhtye meni kolmeksi viikoksi Lempäälään studioon. Nuorallatanssija-albumin (1984) kokoamisen jälkeen Yö aloitti kaksiviikkoisen Lapin-kiertueen. Nuorallatanssija-albumi sai nopeasti kultalevyn, mikä tiesi yhtyeelle lisää esiintymisiä. Levyn kuudennesta raidasta (LP:n B-puolen avaavasta) kappaleesta Joutsenlaulu, tuli menestys, joka myöhemmin järjestetyssä Radiomafian äänestyksessä sai parhaan kotimaisen kappaleen tittelin. Helsingin Sanomien kesällä 2006 järjestämässä äänestyksessä Suomen synkimmästä laulusta ”Joutsenlaulu” sijoittui yhdeksänneksi. Toukokuussa 1985 yhtye julkaisi vielä T.T.Oksalan tuottamana Kuorotyttö-maksisinglen, joka jäi Hakulisen viimeksi levytykseksi Yön jäsenenä sillä erää.
Hakulinen eroaa
Nuorallatanssija-kevätesityksessä 1985 Yön jäsenet esiintyivät Jussi Hakulisen pyynnöstä melkein selvin päin. Muiden yhtyeen jäsenten oli vaikea noudattaa sitä, koska he halusivat olla kuin muutkin tunnetut yhtyeet. Juhannuksen konsertin jälkeen Hakulinen erosi Yöstä ja siirtyi soolouralle. Hakulinen oli ollut yhtyeelle tärkeä, sillä hän oli sanoittanut ja säveltänyt kaikki yhtyeen siihen mennessä julkaistut kappaleet. Muun muassa Lindholm pelkäsi koko yhtyeen hajoavan eikä ollut selvitä Hakulisen eroamisesta. Lindholm sanoo yhtyeen kotisivuilla Hakulisen eroamisesta näin:.
Chhattisgarh
Chhattisgarh (छत्तीसगढ़) on vuonna 2000 perustettu osavaltio Intian keskiosassa. Aiemmin se oli Madhya Pradeshin osavaltion kaakkoisin osa. Chhattisgarhin pinta-ala on 135 192 km² ja asukasluku 25 545 198(2011). Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Raipur. Chhattisgarhin viralliset kielet ovat hindi ja chhattisgarhi.
Yö (yhtye)
Hakulisen eroamisen jälkeen
Heinäkuussa viisihenkinen yhtye oli muuttunut nelihenkiseksi ja Lindholm sekä soitti kitaraa että lauloi. Yhtye sai kuulla X-dreamsin Jyrki Honkakummulta kitaristi Markku Petanderista ja tapasi tämän elokuun puolivälissä Lahdessa. He harjoittelivat pari päivää yhdessä, ja Petander liittyi yhtyeeseen. Elokuun lopussa Petander esiintyi ensimmäistä kertaa Yön jäsenenä Siilinjärven Huvikummussa.
Chhattisgarh
Osavaltio on saanut nimensä hindin kielen sanoista chatta 'kolmekymmentä,' tis 'kuusi' ja garh 'linnoitus', eli kolmekymmentäkuusi linnoitusta. Linnoitukset suojasivat muinoin tasankoa, joka on osavaltion keskeisin alue.
Chhattisgarhin pohjois- ja eteläosat ovat harvaan asuttuja kukkuloita, kun taas keskiosa on osavaltion vilja-aitta ja hedelmällistä tasankoa. Lähes puolet osavaltion alueesta on metsää. Tärkein joki on Mahanadi sivujokineen. thumb|Osavaltion piirikunnat
Yö (yhtye)
Hakulisen eroamisen jälkeen
Syyskuussa Yö oli taas viisihenkinen ja harjoitteli uutta albumia varten. Petanderilla oli paljon teemoja ja säkeitä, mutta yhtyeen täytyi aloittaa alusta, punk-albumin teko ei kiinnostanut enää. Vaikka kaksi studiossa vietettyä viikkoa lokakuussa sisälsivät pitkiä ja raskaita työpäiviä, yhtyeessä vallitsi hyvä yhteishenki. Yhtyeen kolmas studioalbumi Myrskyn jälkeen julkaistiin marraskuussa 1985.
Pelle Miljoona teki levylle tekstin kappaleeseen Onnellinen perhe, ja Lindholm oli onnellinen, koska sai laulaa Pelle Miljoonan kanssa. Loppusyksystä Yö teki Lapin-kiertueen ja esiintyi paljon.
Yö teki keväällä 1986 singlen Lasisilmä ja jatkoi 120 keikan vuosivauhtia. Syksyllä Lindholm muutti Tampereelle, vähän myöhemmin myös Viitanen ja Rauäng. Juice Leskinen oli mukana niin ”Lasisilmän” teossa kuin syksyllä työvoimaministeriölle tehdyssä musiikkivideossa Et ole liian villi oppimaan, jonka sanoituksissa Leskisen panos oli tärkeä. Yön agentiksi tuli vuoden 1986 alusta Jouko J. Karppanen, joka on siitä saakka myynyt Yön keikat.
Marraskuussa 1986 Yö julkaisi neljännen studioalbuminsa Äänet. Tässä vaiheessa yhtye kulutti enemmän rahaa kuin ansaitsi.
Yö julkaisi 1987 maaliskuussa uuden singlen Tia-Maria, josta tuli 1990-luvulla hitti. Yhtye vietti toukokuun lomalla ja esiintyi kuun lopussa Hämeenlinnan jäähallissa, jossa Petander ilmoitti eroavansa Yöstä heinäkuun lopussa. Hän lähti ex-Dingo basistin Jarkko Even yhtyeen kitaristiksi.
Yö levytti vielä samana kesänä kesäsinglen ”Tää kesä”. Petanderin esiintymiset yhyeessä päättyivät kesällä 1987 Saapasjalkarockiin. Syksyllä Yö levytti uuden albuminsa Lanka palaa joka julkaistiin tammikuussa 1988. Levyllä soitti kitaristina uusi mies nimeltään Juha Mielonen, jonka kanssa Lindholm ei tullut toimeen.
Vuonna 1988 Suomeen alkoi ilmestyä täysin uuden tyylin omaavia yhtyeitä, kuten Pääkköset. Yön työt alkoivat vähentyä ja sitä myöten yhtyeen ryhmähenki rakoilla.
Lokakuussa 1988 Yö aloitti uuden levyn äänitykset, mutta niiden päätteeksi valmista materiaalia oli kasassa (yhdessä singlen B-puolen kanssa) vain 27 minuuttia. Levy-yhtiö Poko Rekordsin johtaja Epe Helenius siirsi levyn julkaisua odottamaan sitä, että yhtye saisi kasaan lisää materiaalia täysimittaista albumia varten. Tässä vaiheessa levyn tuottaja T. T. Oksala alkoi olla väsynyt. Yö sai lopulta keväällä 1989 valmiiksi uuden albumin joka kantoi nimeä Toinen puoliaika. Levy julkaistiin kesäkuussa. Lindholm oli innoissaan kappaleista ”Kaipaan luoksesi kotiin” ja ”Palapeli” sekä toivoi niiden antavan uutta potkua yhtyeen uralle. Hän joutui kuitenkin toteamaan, että alamäen pysäyttäminen on vaikeampaa kuin ylöspäin nouseminen.
Rakastuttuaan Servin työnjohtajaan Lindholm jättäytyi sivummalle musiikkikuvioista ja laiminlöi velvollisuuksiaan yhtyeessä.
Hakulinen taas Yön kanssa yhteistyöhön, Kymmenes kevät ja Täältä tulee yö
Toukokuussa 1990 Yön vappuesiintymisen jälkeen Olli Lindholm soitti helsinkiläiselle puolitutulleen Jesu Hämäläiselle, joka oli aiemmin soittanut Pelle Miljoona Oy:ssä vuosina 1982–83, Pelle Miljoonaliigassa sekä Hanoi Rocksin kanssa ja pyysi tätä Yön basistiksi, koska hänestä tuntui, ettei Yö enää vappuesiintymisen jälkeen voinut soittaa vanhassa kokoonpanossaan.
Hämäläinen oli ihmeissään Lindholmin soitosta, mutta suostui silti. Hämäläinen oli nähnyt Lindholmia viimeisen vuoden aikana hyvin vähän, ja on itse sanonut Lindholmin kutsusta Yöhön tällä tavalla:
Heinäkuussa 1990 Jani Viitanen erotti kaikki muut yhtyeen jäsenet (= Juha Mielonen, Juha Rauäng ja Veikko Lehtiranta) paitsi itsensä ja Lindholmin. Miehet ryhdistyivät, keräsivät uuden kokoonpanon ja alkoivat äänittää uutta levyä. He myös sopivat erimielisyydet Hakulisen kanssa, joka päätti auttaa Yö-yhtyettä sanoittamalla ja säveltämällä yhtyeelle uusia kappaleita. Jani Viitanen houkutteli uudeksi rumpaliksi Jukka Mänty-Sorvarin, joka suostui heti. Kosketinsoittajaksi tuli Mikko Kangasjärvi, jonka alun perin piti toimia hanuristina ainoastaan yhdessä kappaleessa.
Kokeiltuaan yhdessä soittamista Yön kanssa Harasoo-studiolla, Kangasjärvi, Mänty-Sorvari sekä Hämäläinen liittyivät yhtyeeseen. Hämäläisestä tuli Lindholmin hyvä ystävä. Yö julkaisi uuden singlen ”Vie mut minne vaan”, josta tuli menestys. Syyskuusta alkaen Yön esiintymiset lisääntyivät, vaikkakin syksy 1990 kului hiljaisesti yhtyeen äänittäessä uutta levyä Antaa soittaa. Levyn äänitykset etenivät pätkissä aina kevääseen 1991 asti jolloin albumi julkaistiin.
Vuonna 1992 Yö esiintyi noin 50 kertaa. Esiintymisiä vähensi Lindholmin kolmen kuukauden loma hänen saatuaan lapsen syksyllä. Tuona vuonna yhtye teki myös pienoislevyn Tänä yönä, jossa oli jäsenten omia suosikkikappaleita vuosien takaa Yön uudelleen esittäminä cover-versioina. Levy tehtiin kahdessa päivässä, joista ensimmäisenä tehtiin äänitys ja toisena Viitanen koosti sen. Levylle päätyneestä Ratsia-coverista ”Täältä tulee yö” tuli konserttihitti, minkä vuoksi se päätyi vuonna 2001 kokoelmalevylle Legenda. Myöhemmin samana vuonna kosketinsoittaja Kangasjärvi lähti armeijaan, ja Yö jatkoi nelihenkisenä.
Vuonna 1993 Yö teki kaksi levyä. Ensimmäinen oli Kymmenes kevät, johon uudelleensanoitettiin Hooters-yhtyeen kappale ”Johnny B” nimellä ”Angelique” ja johon Hakulinen teki kappaleen ”Likaiset legendat III”, jonka kunniaksi levyllä oli myös uusi versio kappaleesta ”Likaiset legendat I”. Toinen levy oli konserttitallenne Täältä tulee yö, joka äänitettiin suurimmaksi osaksi Köyliön Lallintalolla, mutta siihen lisättiin osia muista esiintymisistä. Frogley esitti konserteissa entisen Skädäm-yhtyeensä kappaletta ”Katujen kuningatar”.
Vuosituhannen taite
Vuonna 1994 Kolmas nainen -yhtye lopetti toimintansa, jolloin Lindholm pyysi Pauli Hanhiniemeä tekemään Yölle sanoituksia ja opettamaan Lindholmia laulamaan paremmin. Yö teki albumin Hyviä vuosia, jolla oli menestyskappale ”Ihmisen poika” sekä kappale ”Koska sydän sanoi niin” duettona Pelle Miljoonan kanssa. Taustalaulajana esiintyi Klamydia. Myös Ari Taskinen oli mukana tekemässä albumia ja soittaa muun muassa kosketinsoittimia kappaleessa ”Ihmisen poika”.
Vuonna 1995 Yö teki kokoelmalevyn Parhaat, jolle tehtiin uutena kappaleena ”Sua muistoistani pois en saa”. Kokoelmalevyä mainostettiin televisiokampanjan kera, ja se myi platinaa. Yhtyeen suosio ja konserttien määrä alkoi kasvaa. Jokainen esiintyminen päättyi yhtyeen versioon Pelle Miljoonan kappaleesta ”Hyvää yötä maailma” kunnianosoituksena vaiheelle, jolloin kappale on tehty. Seuraavana vuonna kitaristi Markku Petander tuli takaisin toiseksi kitaristiksi.
Parhaat-kokoelmalevy ja sen vanavedessä julkaistu albumi Satelliitti (1996) myivät hyvin, mutta vuosikymmenen lopussa ilmestyneet kolme levyä Pirstaleet (1997), 13. Yö (1999) ja Valo (2000) myivät huonosti. Vuonna 1998 bändi julkaisi kokoelmalevyn Yön pimeä puoli, joka sisälsi singlen B-puolia ja muita harvinaisuuksia. Lindholm julkaisi soololevyn Voima keväällä 2000.
Basisti Jesu Hämäläinen päätti vuonna 1999 pitää taukoa Yöstä ja oli pyytänyt jo Eppu Normaalin Sami Ruusukallion tuuraajakseen, mutta muut eivät halunneet Ruusukalliota mukaan. Lindholm ja Viitanen päättivät erottaa Hämäläisen ja pyysivät tilalle Jukka Lewisin.
Jani Viitanen lopetti yhtyeessä esiintymisen kesken Tavastian keikan huhtikuussa 2000. Hän lahjoitti vahvistimensa Markku Petanderille. Uutta jäsentä ei heti otettu mukaan, vaan keikoilla alettiin hyödyntää taustanauhoja. Myöhemmin marraskuussa Petanderin humalatila yhtyeen Tavastian konsertissa aiheutti riidan, joka johti Petanderin erottamiseen. Uudeksi kitaristiksi liittyi Daffy Terävä ja lisäksi kosketinsoittaja Mikko Kangasjärvi palasi takaisin Lindholmin pyynnöstä.
Syksyllä 2001 Yö piti Tampereen Pakkahuoneella 20-vuotisjuhlakonsertin, josta julkaistiin myös live-levy. Syyskuussa 2001 yhtyeen 20-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistiin kokoelma-albumi Legenda. Albumia on myyty lähes 150 000 kappaletta mikä tekee siitä Yön myydyimmän albumin koskaan. Rumpali Jukka Mänty-Sorvari erotettiin elokuussa 2002 ja tilalle tuli Antti Mäkinen.
Jussi Hakulisen luoma ja saman tien klassikoksi noussut laulu Rakkaus on lumivalkoinen ja sitä tukeva samanniminen albumi julkaistiin 2003. Yön levy Kuolematon julkaistiin keskiviikkona 16. helmikuuta 2005. Se myi kahtena ensimmäisenä päivänä platinaa eli ylitti 30 000 kappaleen myynnin. Tätä ennen on julkaistu single ”Rakkauden vahvistama” heinäkuussa 2004 ja ”Pettävällä jäällä” 19. tammikuuta 2005. 1. kesäkuuta 2005 julkaistiin single ”Yksi askel liikaa”, jonka kakkosraita on kappale ”Ääni sisälläni”. Rumpali Ari Toikka korvasi Antti Mäkisen vuonna 2007.
Yö-yhtyeen solisti Olli Lindholm voitti Iskelmä-Finlandia-palkinnon heinäkuussa 2008.
Yön vuonna 2009 ilmestynyt albumi ”Loisto” ylitti platinarajan 30 000 kpl. Yö on suomea laulavista bändeistä myydyin 2000-luvulla yli 550 000 kappaleella. Loisto-albumilta julkaistu "Kiitos ja kunnia” -single palkittiin vuoden 2009 parhaana iskelmänä 14. helmikuuta 2010 Iskelmägaalassa. Samassa tilaisuudessa Loisto-äänite (2009) palkittiin vuoden albumina. Valinnat perustuivat Iskelmän nettisivuilla käydyn vuosiäänestyksen tuloksiin.
2010-luku
thumb|Yö esiintymässä Kiuruvedellä [[IskelmäNiityt-tapahtumassa 2010.]] Vuonna 2010 pitkään kiertuekokoonpanossa vaikuttanut kosketinsoittaja ja kitaristi Jari Latomaa liittyi Yö-yhtyeeseen kuudenneksi jäseneksi.
Vuosi 2011 oli Yön 30-vuotisjuhlavuosi. Yö teki konserttiareenakiertueen Kiitos ja kunnia – 30 vuotta likaisia legendoja. Kiertueella mukana olivat Jussi Hakulinen, Annika Eklund, Suvi Teräsniska, Miina Mikkonen ja Juha Tapio. Juha Tapio esiintyi Yön Hartwall Areenan keikalla 10. joulukuuta 2011. Juhlavuoden kunniaksi julkaistiin myös Loisto-punaviini. Lisäksi Kustannusosakeyhtiö Siltala julkaisi 2011 syksyllä Yön urasta juhlakirjan, joka sisältää valokuvia 30 vuoden ajalta sekä Yhden Yön tarina -kirjan kirjoittajan Ilpo Rantasen kokoamia Yö-aiheisia yhtyeelle tärkeiden ihmisten haastatteluita.
Marraskuussa 2012 Yö julkaisi studioalbumin Pelko ja rakkaus, jota myytiin ilmestymisvuonnaan noin 22 000 kappaletta. Seuraava studioalbumi, Hyvässä ja pahassa, julkaistiin lokakuussa 2014. Levyn ensimmäinen single oli albumin nimikappale "Hyvässä ja pahassa". Levyltä julkaistiin myös singlet "Jään sun viereen" (feat. Stina Girs) ja "Ei syntiä sen kauniimpaa".
Keväällä 2016 ilmestyi albumi Puolet taivaasta – puolet helvetistä. Yhtyeen 35-vuotiskiertueen viimeisen keikan jälkeen 15. joulukuuta 2016 Olli Lindholm erotti kaksi yhtyeen pitkäaikaista jäsentä, basisti Jukka "Jay" Lewiksen ja kitaristi "Daffy" Terävän. He perustivat myöhemmin oman yhtyeen, joka kantaa nimeä Jay Lewis Gang. Lewiksen ja Terävän tilalle Yön uusiksi jäseniksi valittiin kitaristi Jussi Turpeinen ja basisti Timo Mynttinen. Jukka "Jay" Lewis haastoi Lindholmin joulukuussa 2017 oikeuteen saamistaan potkuista mutta hävisi.
Vuonna 2017 Yö julkaisi Hyvän yön lauluja -levyn joka sisältää tunnettuja klassikkohittejä kuten "Laulu rakkaudelle" ja "Vie mut minne vaan" akustisina versioina. Syksyllä 2018 Yö julkaisi albumin Mitä jos mä rakastan, joka jäi yhtyeen viimeiseksi studioalbumiksi.
Olli Lindholmilla oli unelma järjestää elokuussa 2021 Yön 40-vuotisjuhlakonsertti Porin Kirjurinluodossa. Hän ehti sopia asiasta Porin kaupungin kanssa ennen kuolemaansa.
Yön viimeinen konsertti ennen Lindhomin kuolemaa vuonna 2019 kuultiin Tampere-talossa, Tampereella 8. joulukuuta 2018.
Lindholmin kuolema ja esiintymiset sen jälkeen
Yhtyeen keulakuva Olli Lindholm kuoli sairauskohtaukseen helmikuussa 2019, ja Jussi Hakulisen mukaan tämä luultavimmin merkitsi myös päätepistettä yhtyeen tarulle. Jussi Hakulinen kertoi, että Yö suunnittelee yhden tai kahden keikan mittaista comebackia alkuperäiskokoonpanollaan Lindholmin muistoksi. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut. Yö järjesti muistokonsertit Porissa ja Tampereella 10–12.5.2019. Konsertissa esiintyivät yhtyeen lisäksi muun muassa Suvi Teräsniska, Pauli Hanhiniemi ja Juha Tapio. Jussi Hakulista ei kutsuttu Ollin hautajaisiin eikä muistokonserttiin. Tämän seurauksena Hakulinen kielsi tekemiensä laulujen esittämisen konsertissa. Hakulinen olisi sallinut kappaleiden esittämisen, jos tapahtuman tuotto menisi hyväntekeväisyyteen.
Heinäkuussa 2019 rumpali Ari Toikka sanoi, etteivät yhtyeen nykyisen kokoonpanon jäsenet ole vielä keskustelleet yhtyeen jatkamisesta. Toikan yhtiö omistaa nykyään Yö-yhtyeen brändin.