cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chaconpekari
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajin elinympäristöä ovat melko kuivat piikkisiä pensaita ja kaktuksia kasvavat metsät Gran Chacon tasangoilla. Sitä tavataan myös reuna-alueiden kosteilla palmusavanneilla ja etelän pensaikkoisella pampalla. Esiintymistiheys vaihtelee, ja voi olla parhaimmillaan 9,2 yksilöä neliökilometriä kohden ja harvimmillaan alle yksilö neliökilometriä kohti.
Elintavat
Chaconpekari on hyvin sosiaalinen eläin. Se elää kiinteissä 2–10 yksilön ryhmissä. Ryhmään kuuluu sekä uroksia että naaraita iästä riippumatta. Laumalle on vaaratilanteissa tyypillistä pysyä yhtenäisenä ja muodostaa muuri vihollista vastaan. Tärkeimmät niitä saalistavat pedot ovat puuma ja jaguaari. Pelästyessään chaconpekarit nostavat selkäkarvansa pystyyn ja ruiskuttavat selän rauhasesta eritettä, mikä todennäköisesti auttaa pekariryhmää pysymään koossa. Ne kommunikoivat röhkimällä ja kalistelemalla hampaitaan. Chaconpekarit ovat pääasiassa päiväaktiivisia ja liikkuvat erityisesti aamulla. Keskipäivällä ne hakeutuvat puiden ja pensaiden suojaan lepäämään. Chaconpekarit elävät jopa 1 100 hehtaarin laajuisella alueella, mutta puolustavat vain noin 600 hehtaarin ydinaluetta. Ne kiertävät reviirinsä 42 päivän jaksossa näyttääkseen omistusoikeutensa alueeseen. Laji on verraten rauhallinen, ja osoittaa aggressioita, kuten puremista, vain satunnaisesti. Ne erittävät maitomaista ja tuoksuvaa ainetta, joka toimii tunnistusmerkkinä muille yksilöille. Ainetta erittyy selän rauhasista. Chaconpekarit rypevät usein mudassa tai tomussa, ja niillä on tietyt käymälät. Chaconpekarit näkevät pitkälle ja niiden hajuaisti on myös hyvä. Chaconpekarit eivät ole kovinkaan arkoja.
Ravinto
Chaconpekarit täydentävät ravintoaan mineraaleilla, kuten kalsiumilla ja magnesiumilla, joita ne syövät ja nuolevat mineraalipitoisesta maasta ja lehdenleikkaajamuurahaisten pesistä.
pienoiskuva|199px|vasen|Chaconpekareja [[Phoenixin eläintarhassa.]]
Uhat ja suojelu
Chaconpekari on nykyisin uhanalainen laji. Niiden lukumäärä on jatkuvassa laskussa ja ne elävät pirstaloituneilla alueilla. Koko kannan kokoa ei tiedetä, mutta se lienee noin muutama tuhat yksilöä. Suurin uhka on elinalueiden väheneminen. Alueelle on perustettu suuria karjatiloja. Argentiinan Chacossa lajin levinneisyys on supistunut 40 % alkuperäisestä, ja Paraguayn Gran Chacon alueelta raivataan arviolta 1 500 km² metsää vuodessa maanviljelyyn ja karjatalouteen. Levinneisyysalue on kaventunut myös Boliviassa ja Paraguayn Gran Chacon itäosissa.
Paikalliset metsästävät chaconpekareita lihan ja vuodan takia. Niiden vuodat eivät ole kuitenkaan yhtä arvokkaita kuin kahden muun alueen pekarilajin. Metsästystä tapahtuu jopa kansallispuistoissa ja muilla suojelualueilla, vaikka laji on rauhoitettu Paraguayssa ja Argentiinassa ja sen maastavienti on laitonta. Chaconpekareja kuoli joukoittain tauteihin 1970- ja 1980-luvulla. Kuolemilla saattoi olla yhteyttä paikallisen karjan keskuudessa levinneeseen suu- ja sorkkatautiin ja karjaruttoon, joka oli tuolloin yleinen alueella. Chaconpekari sai Paraguayssa suojelua varten toimintasuunnitelman vuonna 1990, ja samantapainen tehtiin Boliviassa ja Argentiinassa seuraavana vuonna. Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Paraguayssa sitä tavataan Defensores del Chacon ja Teniente Encison kansallispuistossa, Boliviassa Kaa-lya del Gran Chacon kansallispuistossa ja Argentiinassa Copon kansallispuistossa sekä pienissä provinssien suojelualueilla. Chaconpekarien kasvattaminen vankeudessa on hankalaa, mutta laji on saatu lisääntymään vankeudessa ja tarhattuja chaconpekareita on viety Yhdysvaltoihin saakka.
Kokkobasillit
thumb|Coxiella burnetii ([[Q-kuume)]] Kokkobasillit (coccobacillus) on bakteerityyppi, jotka ovat muodoltaan kokkien (pallomaisia) ja basillien välillä. Ne ovat hyvin lyhyitä, lähes pallomaisia sauvabakteereita. Esimerkiksi hinkuyskän aiheuttava Bordetella pertussis on kokkobasilli. Muita patogeenisia kokkobasilleja ovat muun muassa Haemophilus influenzae (influenssa), Gardnerella vaginalis, Chlamydia trachomatis (klamydia), Aggregatibacter actinomycetemcomitans, Coxiella burnetii (Q-kuume) ja Haemophilus ducreyi (pehmeä sankkeri).
Enterococcus
Enterococcus eli enterokokit ovat suku grampositiivisia ketjukokkibakteereja. Tavallisimmat lajit ovat Enterococcus faecalis ja Enterococcus faecium.
Enterokokit kuuluvat suolen normaaliflooraan ja ovat yleisimpiä suoliston fakultatiivisesti anaerobisia bakteereita Escherichia colin jälkeen. Niitä esiintyy myös maaperässä, vedessä ja elintarvikkeissa. Enterokokit aiheuttavat infektioita lähinnä silloin, kun immuunipuolustus on jostain syystä heikentynyt, esimerkiksi vakavan sairauden vuoksi. Enterokokki-infektio voi olla lähtöisin omasta bakteerifloorasta tai sen voi saada tartuntana sairaalassa.
Enterokokit aiheuttavat tavallisimmin sairaalaoloissa virtsatieinfektioita, joiden hoitoon käytettäviä antibiootteja ovat nitrofurantoiini, ampisilliini ja amoksisilliini. Enterokokit voivat aiheuttaa myös endokardiitin henkilöille, joilla on sydämen läppävika, ja ne ovat yleisiä bakteremiassa. Endokardiitissa hoitoon käytetään usein ampisilliinin ja aminoglykosidin yhdistelmää.
Enterokokit ovat luonnostaan herkkiä seuraaville antibiooteille: amoksisilliini, ampisilliini, piperasilliini, nitrofurantoiini, karbapeneemit, vankomysiini ja teikoplaniini. Ne voivat kuitenkin olla sairaalassa resistenttejä muille edellä mainituille antibiooteille paitsi vankomysiinille ja teikoplaniinille. Vuonna 1986 löydettiin myös ensimmäinen vankomysiinille resistentti enterokokki (VRE).
VRE (vankomysiiniresistentti enterokokki)
Osa VRE-kannoista on vastustuskykyisiä sekä vankomysiinille että teikoplaniinille. Teikoplaani kuuluu samaan mikrobilääkeryhmäan kuin vankomysiini. Tavallisimmin VRE aiheuttaa infektioita sairaalahoidossa oleville potilaille.
VRE:tä torjutaan hyvällä käsihygienialla. Likaiset kädet pestään vedellä ja saippualla, muuten käytetään alkoholipohjaista käsihuuhdetta. VRE-potilaan ja kantajan hoidossa käytetään kertakäyttöisiä suojakäsineitä toimenpidekohtaisesti. Tämän jälkeen käytetään aina käsihuuhdetta. Suojavaatteella estetään työvaatteiden tahrautuminen eritteistä. Sairaalassa VRE-potilas hoidetaan mahdollisuuksien mukaan erillisessä huoneessa tartuntavaaran vuoksi, koska VRE:n aiheuttamien infektioiden hoitaminen on hankalaa.
Terveyskeskuksen vuodeosastoilla, vanhainkodeissa ja palvelutaloissa VRE-positiiviset potilaat kohortoidaan omiin huoneisiin. Tärkeää on suojakäsineiden käyttö ja hyvä käsihygienia sekä tiukka kosketuseristys.
Altistuneina voidaan pitää koko hoitoyksikön asukkaita. Hoitolaitoksen kaikki pitkäaikaispotilaat seulotaan kahteen kertaan. Mikäli löytyy kaksi VRE-potilasta, kyseessä on epidemia. VRE-potilaan eristystoimien suhteen mietitään onko ruokailu ja vapaa-ajan vietto mahdollista yhteisissä tiloissa. Tärkeää on huomioida potilaan orientaantio ja kyky noudattaa ohjeita harkittaessa eristystoimia ja mahdollisuutta viettää kodinomaista elämää esim. palvelutalossa.
Kun kotona asuva VRE-potilas tulee laitoksen hoitojaksolle hoito- tai vuodeosastolle, hänet laitetaan kosketuseristykseen ja otetaan VRE-näyte. Vain, jos näyte on otettu viikon sisällä ja ollut negatiivinen, voidaan eristys purkaa.
Ana Sokolović
Ana Sokolović (s. 7. syyskuuta 1968 Belgrad) on serbialaissyntyinen, myöhemmin Kanadaan siirtynyt ja siellä vaikuttanut säveltäjä.
Sokolović aloitti ensin baletin, sitten teatterin ja musiikin harrastamisen. Hän opiskeli sävellystä Dusan Radićin johdolla Novi Sadissa ja Zoran Erićin johdolla Belgradissa. Maisterinarvonsa hän sai 1990-luvun puolessavälissä Montrealin yliopistosta, jossa oli José Evangelistan opissa. Sokolovićin tuotantoon kuuluu muun muassa kansainvälisesti esitettyjä oopperoita, joihin lukeutuvat The Midnight Court, Svadba ja Johannes Debus. Hänen orkesteriteoksiaan ovat esittäneet muiden muassa Montrealin sinfoniaorkesteri, Vancouverin sinfoniaorkesteri, Belgradin filharmonikot ja Windsorin sinfoniaorkesteri. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös pienemmille soitinkokoonpanoille tehtyjä sävellyksiä.
Sokolovićin yhteistyökumppaneita ovat olleet koreografi Louise Lecavalier, tanssija Teodor Currentzis sekä näytelmäkirjailijat Denis Marlot ja Stéphanie Jasmin. Teoksellaan Golden Slumbers Kiss Your Eyes säveltäjä sai vuonna 2019 vuoden klassisen sävellyksen Juno-palkinnon. Hän on sävellystyönsä ohessa toiminut Montrealin yliopiston sävellysprofessorina.
Sándor Ferenczi
Sándor Ferenczin vanhemmat kustantaja Baruch Fränkel ja Rosa o.s. Eibenschütz olivat puolanjuutalaisia, ja isä unkarilaisti nimensä vuonna 1879 muotoon Bernát Ferenczi. Perheeseen syntyi yksitoista lasta, ja Sándor kuului nuorimpiin. Isä kuoli varhain ja perhe jäi äidin elätettäväksi.
Sándor Ferenczi opiskeli Budapestin protestanttisessa koulussa ja ylioppilaaksi tultuaan siirtyi Wienin yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä. Valmistuttuaan vuonna 1894 hän työskenteli neurologina Budapestissä. Hän tutustui Sigmund Freudin kirjoituksiin jo ennen kuin tapasi tämän vuonna 1908 ja ryhtyi tämän oppilaaksi. Peter Gayn mukaan Ferenczi kärsi koko ikänsä kyltymättömästä rakkaudenkaipuusta, koska hän oli lapsena jäänyt sisarustensa varjoon, ja hän pyrki tekemään Freudista itselleen isähahmon.
Sándor Ferenczi kuului aikansa tuotteliaimpiin psykoanalyytikkoihin. Hän toimi Kansainvälisen Psykoanalyyttisen Yhdistyksen (IPV) puheenjohtajana vuodet 1918–1919, ja hän perusti Unkarin Psykoanalyyttisen Yhdistyksen. Ferenczi pyrki kehittämään psykoanalyyttisen terapian tekniikkaa aktiivisempaan suuntaan yhdessä Otto Rankin kanssa, mutta Freud suhtautui varauksellisesti hänen uudistuksiinsa, ja heidän välinsä alkoivat viiletä 1920-luvulla. Lisäksi Ferenczi arvioi mielisairauksien etiologiaa toisin kuin Freud ja piti ulkoisia traumoja ratkaisevina ja tavallaan elvytti viettelyteorian, josta Freud oli luopunut 1890-luvulla.
Ferenczi toimi koulutusanalyytikkona, ja hänen potilaisiinsa kuuluivat muiden muassa Michael Balint, Melanie Klein, Géza Róheim ja Clara Thompson. Jacques Lacanin koulukunta on suhtautunut häneen myötämielisesti, samoin amerikkalaisen suhdepsykoanalyysin koulukunta.
RN Duca degli Abruzzi (1936)
RN Luigi di Savoia Duca degli Abruzzi oli Regia Marinan eli Italian kuningaskunnan laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Duca degli Abruzzi -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus
Alus tilattiin La Speziasta Odero Terni Orlandolta. Sen köli laskettiin 28. joulukuuta 1933 ja alus laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1936. Alus valmistui 1. joulukuuta 1937.
Palvelus
Alus kuljetti 7. huhtikuuta 1939 joukkoja sisaraluksensa Giuseppe Garibaldin kanssa joukkoja Durazzoon osana Albanian miehitystä. Italian julistettua liittoutuneille sodan alus osallistui 12.-14. kesäkuuta 1940 tuloksettomaan operaatioon, jolla oli tarkoitus estää Maltan saattueen kulku. Se osallistui heinäkuussa Regia Marinan mukana Calabrian taisteluun ja syyskuussa pyrki estämään liittoutuneiden operaatio Hatsin joukkojen ja materiaalin kuljetukset Maltalle.
Alus oli viirikkönsä kanssa joulukuusta 1940 maaliskuuhun 1941 Adrianmerellä suojaamassa saattueita ja tulittamassa rannikkokohteita Italian hyökättyä Kreikkaan. Se tulitti esimerkiksi 4. maaliskuuta Pikerasia, josta laivasto-osasto vetääytyi jouduttuaan brittiläisten lentokoneiden hyökkäyksen kohteeksi. Alus lähti 26. maaliskuuta viirikkönsä kanssa taistelulaivojen tukemana Brindisistä iskeäkseen Kreetan alueelle oleviin kohteisiin. Viirikön tehtävänä oli edetä Egeanmerta Kreetan itäkärjen tasalle ja sitten palata Navarinon edustalla odottaneen lippulaivan taistelulaiva Vittorio Veneton luokse. Operaatio johti Matapanin taisteluun, mutta viirikkö oli jo paluumatkalla Brindisiin.
Toukokuussa alus suojasi Pohjois-Afrikkaan matkanneita ja sieltä palaavia saattueita. Tehtävän aikana se vältti Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen HMS Urgen laukaisemat torpedot. Alus osallistui elokuussa liittoutuneiden operaatio Mincemeatin ja syyskuussa Halberdin saattueiden torjuntaan. Marraskuussa alus palasi saattueiden suojaksi ja 22. marraskuuta aluksen keulaan osui Triesten edustalla Maltalta toimineen lentokoneen torpedo. Alus kykeni vain juuri ja juuri pääsemään Messinaan.
Alus palasi palvelukseen vuoden 1942 alkupuolella ja se siirrettiin viirikkönsä mukana heinäkuussa Tarantosta Navarinoon, josta niiden tehtävänä oli estää brittilaivaston toimet Kyrenaikan saattueita vastaan. Operaatio epäonnistui, koska polttoainepula, ilmahyökkäykset ja liittoutuneiden laivaston passiivisuus pakottivat viirikön palaamaan marraskuussa Tarantoon.
Liittoutuneiden noustua maihin Sisiliassa Luigi di Savoia Duca degli Abruzzi lähti 6. elokuuta viirikkönsä mukana merelle tehtävänään iskeä Palermonlahden kohteisiin. Osasto kuitenkin joutui La Spezian edustalla sukellusvenen HMS Simoomin maaliksi, jolloin risteilijät välttyivät osumilta. Paljastumisen jälkeen operaatio peruutettiin ja osasto palasi satamaan.
Alus antautui syyskuussa 1943 Maltalla, jossa se määrättiin keskiselle Atlantille kotisatamanaan Freetown etsimään saksalaisia saarronmurtajia. Alus lähti 27. lokakuuta Tarantosta Duca d'Aostan kanssa uuteen asemapaikkaansa, jonne se saapui 13. marraskuuta. Alus teki viisi partiomatkaa 29. marraskuuta 1943 - 7. helmikuuta 1944. Se lähti 16. huhtikuuta paluumatkalle Tarantoon, jonne alus saapui 29. huhtikuuta.
Alus palveli kuljetus- ja koulutusaluksena, kunnes se poistettiin palveluksesta 1. toukokuuta 1961. Se romutettiin 1972.
Dityppitrioksidi
Dityppitrioksidi (N2O3) on yksi useista typen oksideista. Yhdisteenä dityppitrioksidi on suhteellisen pysymätön.
Ominaisuuksia
Dityppitrioksidi on pysyvä ainoastaan matalissa lämpötiloissa, joissa se esiintyy vaaleansinisenä nesteenä. Alle -100,7 °C:n lämpötilassa yhdiste esiintyy vaaleansinisinä kiteinä. Aine kiehuu noin 3 °C:n lämpötilassa, jolloin yhdiste hajoaa myös muiksi typenoksideiksi kuten typpimonoksidiksi, typpidioksidiksi ja typpitetraoksidiksi.
Dityppitrioksidia muodostuu, kun typpimonoksidi ja typpidioksidi reagoivat keskenään matalassa lämpötilassa.
Reaktioita
Dityppitrioksidi on typpihapokkeen anhydridi. Aineen liuotessa veteen muodostuukin typpihapoketta.
Hammerheart
Hammerheart on ruotsalaisen äärimetalliyhtye Bathoryn viides studioalbumi. Se jatkoi edeltäjänsä Blood Fire Deathin (1988) siirtymää pois black metalista kohti hitaampaa, raskassoutuisempaa viikinkimetallia. Blood Fire Deathin tavoin Hammerheart on yksi viikinkimetallin kulmakivistä, ja se on yksi yhtyeen arvostetuimmista levyistä.
Taustaa
Tukholmassa vuonna 1983 perustettu black metal -yhtye Bathory oli julkaissut 1980-luvulla uraauurtavia black metal -levyjä. Ne olivat saavuttaneet suurta suosiota äärimetallin maailmassa ja myivät underground-julkaisujen mittapuulla hyvin. Yhtyeen miehistötilanne oli kuitenkin epävakaa, ja yhtyeen keulahahmo Thomas ”Quorthon” Forsbergillä oli vaikeuksia ylläpitää yhtyettä. Vasta neljännen studioalbumin Blood Fire Deathin tuotannon aikana Forsberg löysi muusikoita, joista hän sai muodostettua vakinaisemman kokoonpanon.
Äänitykset
Useimpien yhtyeen albumien tavoin Hammerheart äänitettiin Tukholman Heavenshore-studiolla, joka oli todellisuudessa karu, muunneltu autotalli. Hammerheart oli ensimmäinen kerta, kun tuotannossa käytettiin kehittyneempiä ääniefektejä, kuten laulaja-kitaristi Forsbergin lauluraitojen monistaminen kuoron kuuloiseksi. Levy äänitettiin vuoden 1989 kesällä, ja Forsberg kuvaili myöhemmin äänitystä vaikeaksi, sillä studiossa oli epämukavan kuuma ja ovea jouduttiin pitämään auki tuulettamiseksi. Albumin tuotti yhtyeen aikaisempien albumien tavoin Thomaksen isä Börje Forsberg, joka käytti tuottajanimeä Boss.
Kuten Bathoryn albumeilla yleensä, Forsberg kirjoitti ja sanoitti kaikki kappaleet, lauloi sekä soitti Ibanezin Destroyer I -sähkökitaraa. Blood Fire Deathin tapaan Hammerheartilla soittavat myös basisti Kothaar sekä rumpali Vvronth, joiden nimiä käyttivät useat eri henkilöt yhtyeen eri julkaisuilla.
Hammerheartin äänittämisen aikoihin yhtye työsti toista viikinkimetallialbumia jota se oli alkanut äänittää jo Blood Fire Deathin sessioissa. Levy oli aikanaan hyllytetty, koska sen katsottiin poikkeavan liikaa yhtyeen black metal -tyylistä. Nimeämätön albumi hyllytettiin jälleen, mutta se julkaistiin 1996 nimellä Blood on Ice.
Musiikki
Blood Fire Death erosi sanoituksiltaan edeltäjistään, mutta musiikillisesti se edusti muutamia folk-elementtejä lukuun ottamatta black metalia. Hammerheart olikin aiempaa selkeämpi muutos, ja sen tuotantoarvot olivat Bathoryn varhaistuotantoa paremmat. Albumin myötä black metal -vaikutteet poistuivat yhtyeen musiikista ja kaikki sanoitukset käsittelivät nyt viikinkejä ja skandinaavista mytologiaa sekä historiaa. Musiikki vaihtui nopeasta ja raa’asta black metalista kohti raskassoutuista ja hidastempoista doom metal -vaikutteista tunnelmointia, jonka äänimaailmaa täydentävät ääniefektit ja akustinen kitara. Forsbergin laulutyyli vaihtui rääkymisestä selkeään laulamiseen.
Albumi luokitellaan useimmiten viikinkimetalliksi, jonka asema itsenäisenä lajityyppinä on toisinaan kyseenalaistettu. Forsberg itse kutsui viikinkialbumeitaan ”nordic metaliksi”.
Julkaisu
Forbserg lähti Hammerheartin tiimoilta promootiomatkalle Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin yhdessä tuottajaisänsä Bossin anssa.
Albumin kansikuvana toimii Blood Fire Deathin tapaan skandinaaviaiheinen maalaus, Frank Dickseen The Funeral of a Viking vuodelta 1893.
Saksalainen Noise Records julkaisi albumin vinyylilevynä, C-kasettina sekä CD-levynä huhtikuussa 1990. Ensimmäisen painoksen takakanteen painettiin kappaleluettelo aakkos-, ei kuuntelujärjestyksessä. Tämä on korjattu myöhemmissä painoksissa. Myöhemmät uusintapainokset julkaisi ruotsalainen Black Mark.
Musiikkivideo
Albumin viimeisestä kappaleesta ”One Rode to Asa Bay” kuvattiin yhtyeen ainoa musiikkivideo. Kappale ja video käsittelevät Ruotsin käännytystä kristinuskoon. Thomas Forsberg rahoitti musiikkivideon itse ja myös näyttelee siinä osaa. Videolla kristitty mies saapuu fiktiiviseen Asan kylään ja alkaa seurueineen levittää sanomaa Jumalasta. Alkuepäilyjen jälkeen kyläläiset käännytetään uskoon ja he rakentavat kylään sen ensimmäisen kirkon. Kylän vanhin seuraa sivusta murtuneena nähdessään uusien sukupolvien unohtavan vanhempiensa jumalat. Video käyttää apunaan myös arkistokuvaa keskiaikaisista puukirkoista, ja leikkaa silloin tällöin yhtyeeseen soittamassa kappaletta ulkoilmassa.
Videon tuotantoprosessi oli vaikea, eikä Forsberg ollut lopputulokseen tyytyväinen. Tästä huolimatta osa videosta esitettiin MTV:n Headbangers Ball -ohjelmassa haastattelunsa ohella. Samaisessa haastattelussa Forsberg kertoi mahdollisista tulevista musiikkivideoista. ”One Rode to Asa Bay” jäi kuitenkin yhtyeen ainoaksi videoksi.
Vastaanotto ja jälkimaine
Hammerheart sai aikanaan myönteisen vastaanoton, ja jälkiarvioissa levyn maine on pysynyt hyvänä. Sitä pidetään yhtenä ensimmäisistä viikinkimetallialbumeista. Hammerheartin katsotaan nostaneen viikinkimytologian äärimetallin muoti-ilmiöksi, ja sillä oli merkittävä vaikutus Enslavedin kaltaisten viikinkimetalliyhtyeiden musiikkiin. Suurin osa albumin saamasta kritiikistä kohdistuu Forsbergin puhtaaseen lauluääneen, jota pidetään usein huolimattomana ja kyvyttömänä. Tuoreemmassa arviossa AllMusicin Eduardo Rivadavia kuvailee albumin musiikkia majesteettiseksi kokonaisuudeksi, jota edes Forsbergin heikko lauluääni ei pilaa. Rivadavia antaa albumille neljä tähteä viidestä. Albumin 30-vuotisjuhlapäivänä julkaistussa artikkelissa Rivadavia kehuu sitä yhtyeen uran ehdottomaksi kohokohdaksi.
Kanadalainen metallikirjailija Martin Popoff antaa albumille kirjassaan Collector's Guide to Heavy Metal: Volume 3: The Nineties arvosanan 8/10.
Minnesotan osavaltioon Yhdysvaltoihin avattiin vuonna 2012 HammerHeart Brewing Co. -niminen panimo, joka lainasi nimensä albumilta. Perustaja Nathaniel Chapmanin mukaan panimon oluiden nimet ovat saaneet innoitusta skandinaavisesta mytologiasta. Panimon kuvasto ja imago rakentuu skandinaavisen sekä kelttiläisen mytologian, kuin myös heavy metal -alakulttuurin ympärille.
Kokoonpano
Muut
Tito Faraci
250px|thumb|right|Tito Faraci Tito Faraci (s. 23. toukokuuta 1965 ) on Sant`Antonio Ticionissa syntynyt sarjakuvan tekijä. Hän on oikealta nimeltään Tito Luca Faraci. Hän on käsikirjoittanut muun muassa Aku Ankka-, Marvel- ja Tex Willer-tarinoita.
Imre Peterdi
Imre Peterdi (s. 31. toukokuuta 1980) on unkarilainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Peterdi edustaa budapestiläistä Ferencvárosin joukkuetta ja maansa maajoukkuetta. Peterdi oli muun muassa mukana vuoden 2009 MM-kisoissa ja teki kaksi maalia. Hän on pelannut urallaan kolmessa pääsarjassa: Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa, Unkarin ja Romanian yhteisessä MOL Ligassa ja Puolan Polska Liga Hokejowassa.
Grand Combin
Grand Combin on Valais'n Alpeilla, Sveitsin Wallisissa sijaitseva 4 314 metriä korkea vuori.
EuroFloorball Cup 2008
EuroFloorball Cup 2008 oli järjestyksessään 16. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. Ne pelattiin 8.–12. lokakuuta 2008 Winterthurissa Sveitsissä. Miesten seurajoukkueiden mestaruuden voitti kolmannen kerran peräkkäin ruotsalainen AIK ja naisten mestaruuden ruotsalainen IKSU.
Diego Costa
Diego da Silva Costa (s. 7. lokakuuta 1988 Lagarto, Brasilia) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Brasilian Série A:ssa pelaavaa Botafogoa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006 edustaen Bragaa sekä Penafielia. Seuraavana vuonna hän siirtyi Atlético Madridiin, josta hänet kuitenkin lainattiin takaisin Bragaan. Tämän jälkeen hän pelasi kaksi seuraavaa vuotta yhden kauden lainasopimuksilla Celtassa ja Albacetessa. Vuonna 2009 hänet myytiin Valladolidiin, mutta hyvin sujuneen kauden jälkeen madridilaisseura hyödynsi takaisinosto-oikeutensa ja Costa palasi takaisin Atléticoon. Kausi 2013–2014 sujui niin pelaajalta itseltään kuin koko joukkueeltakin erinomaisesti, kun Atlético juhli sarjakauden päätteeksi maan pääsarjamestaruutta. Costa teki sarjakauden aikana yhteensä 27 maalia. Seuraavana kesänä hän siirtyi Chelsean riveihin 38 miljoonan euron siirtokorvauksella.
Costa edusti Brasiliaa kahdessa ystävyysottelussa vuonna 2013. Saatuaan Espanjan kansalaisuuden syyskuussa 2013, hän ilmoitti halustaan edustaa Espanjan maajoukkuetta. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Espanjan paidassa maaliskuussa 2014. Hän kuului myös Espanjan kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kilpailuissa.
Atlético Madrid ja lainasopimukset (2006–2009)
Costa aloitti uransa brasilialaisesta Barcelona Esportivo Capelasta. Sieltä hän siirtyi helmikuussa 2006 Portugaliin ja teki sopimuksen Sporting Bragan kanssa. Loppukauden hän pelasi Bragan reservijoukkueessa.
Kesällä 2006 hänet lainattiin alemmalla sarjatasolla pelanneeseen Penafieliin. Joulukuussa 2006 hänet kuitenkin myytiin espanjalaisseura Atlético Madridiin, mutta palasi loppukauden kestävällä lainasopimuksella takaisin Bragaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa Uefa-cupin ottelussa Parmaa vastaan.
Kaudet 2007–2009 hän pelasi lainalla Espanjan Segunda Divisiónissa pelanneissa Celta Vigossa ja Albacetessä. Ensimmäisellä kaudellaan Celtassa hän onnistui maalinteossa kuudesti ja seuraavalla kaudella Albacetessä hän laukoi kymmenen maalia.
Siirto Valladolidiin ja paluu takaisin Atléticoon (2009–2014)
8. heinäkuuta 2009 hän siirtyi Valladolidiin osana kauppaa, jossa maalivahti Sergio Asenjo matkasi Madridiin. Kauden 2009–2010 päätteeksi Atlético käytti siirtoon sisältyneen takaisinosto-oikeuden ja Costa palasi kesällä takaisin madridilaisseuraan. Joukkueessa hyökkääjinä kauden aloittivat hänen lisäkseen argentiinalainen Sergio Agüero ja uruguaylainen Diego Forlán, joista Costa toimi varamiehenä. 26. syyskuuta 2010 Costa käytti tilaisuutensa hyväkseen tekemällä maalin ottelussa vastaan, tullessaan vaihdosta kentälle Agüeron loukkaannuttua. 3. huhtikuuta 2010 pelatussa ottelussa Osasunaa vastaan Costa teki kaikki (3) joukkueensa maalit, kun madridilaiset voittivat ottelun numeroin 3–2.
Heinäkuussa 2011 Atléticon harjoituskauden aikana Costa loukkasi polvensa vakavasti ja menetti suurimman osan tulevasta kaudesta. 23. tammikuuta 2012 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella paikallisseura Rayo Vallecanoon. Hän teki neljä (4) maalia ensimmäisten kolmen ottelun aikana, joista kaksi syntyivät 3–5-vierasvoittoon päättyneessä ottelussa Levantea vastaan.
Joulukuussa 2012 Costa oli osallisena kentällä tapahtuneissa useissa riitatilanteissa kahden eri ottelun aikana, joista ensimmäinen oli paikallistaisto Real Madridia vastaan, josta hän kuitenkin selvisi ilman kurinpidollisia toimenpiteitä. Sen sijaan Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa tšekkiläistä Viktoria Plzeňiä vastaan hän tuli ulosajetuksi kentältä punaisella kortilla. Myöhemmin UEFA langetti tästä Costalle neljän (4) ottelun pituisen pelikiellon. Huolimatta Costan tempperamenttisesta käytöksestä kentällä, päävalmentaja Diego Simeone ei epäröinnyt jatkossakaan laittaa kuumaveristä espanjalaista avauskokoonpanoon, johon Costa vastasikin kiitoksena tekemällä yhteensä kolme maalia otteluissa Deportivo La Coruñaa (1) ja Getafea (2) vastaan. 250px|left|thumb|Diego Costa ottelussa [[UD Almería|Almeríaa vastaan syyskuussa 2013.]] Atlético Madridin pudotettua Copa del Reyn välierissä Sevillan, Costa oli onnistunut tekemään seitsemän (7) maalia yhtä monessa pelaamassaan ottelussa. Copa del Reyn loppuottelussa nähtiin madridilaisseurojen välinen taisto, kun sinne tiensä selvitti Atlético Madridin lisäksi Real Madrid. Loppuottelu pelattiin 17. toukokuuta 2013 Estadio Santiago Bernabéulla, joka lopulta jatkoajan päätteeksi ratkesi Atléticon eduksi numeroin 2–1. Costa kavensi ottelun tasalukemiin 1–1 35. peliminuutilla ja ratkaisevan maalin jatkoajalla teki brasilialaispuolustaja Miranda.
24. syyskuuta 2013 Costa teki joukkueensa molemmat maalit, kun Atlético kaatoi kotikentällään Osasunan. Voitto piti madridilaisseuran sarjan kärkipaikalla yhdessä Barcelonan kanssa, kun sarjaa oli pelattu kuusi kierrosta. Neljän päivää myöhemmin pelatussa Madridin derbyssä vieraskentällä Real Madridia vastaan, hän teki ottelun ainoan maalin. Tällä maalilla Atlético otti toisen perättäisen voittonsa Santiago Bernabéulta viiden kuukauden sisällä.
22. lokakuuta 2013 ensimmäisessä Mestarien liigan ottelussaan, hän teki kaksi maalia itävaltalaista Austria Wieniä vastaan. Espanjalaiset voittivat ottelun lopulta numeroin 3–0. 19. helmikuuta 2014 Atlético kohtasi Mestarien liigan neljännesvälieräparien ensimmäisessä osaottelussa italialaisen AC Milanin. Costa vei espanjalaiset johtoon viime hetken maalillaan, kun varsinaista peliaikaa oli jäljellä enää seitsemän minuuttia. Toisen osaottelun 11. maaliskuuta 2014 Atlético Madrid voitti selvin numeroin 4–1, Costan tehdessä kaksi maalia, ja eteni kilpailussa ensimmäistä kertaa 17 vuoteen puolivälieriin.
30. huhtikuuta 2014 Mestarien liigan välierien toisessa osaottelussa englantilaista Chelseaa vastaan Costa laukoi häneen kohdistuneen rikkeen jälkeen rangaistuspotkusta madridilaiset 2–1-vierasjohtoon. Atlético Madrid eteni lopulta otteluparista jatkoon yhteismaalein 3–1 ja kohtasi Lissabonissa pelattavassa loppuottelussa paikallisvastustajansa Real Madridin. Joukkue on viimeksi edennyt Mestarien liigan loppuotteluun vuonna 1974. Hän teki kauden aikana 35 pelaamassaan sarjaottelussa 27 maalia ja oli tällä sarjan kolmanneksi paras maalintekijä. Sarjakausi 2013–2014 päättyi Atlético Madridin ensimmäisiin mestaruusjuhliin sitten kauden 1995–1996, jonka se varmisti pelattuaan päätöskierroksella 1–1-tasapelin Barcelonan kanssa.
Mestaruuskauden jälkeen siirto Chelseaan (2014–)
12. toukokuuta 2014 lehdet uutisoivat Chelsean tarjonneen Costasta 39 miljoonaa euroa ja joukkueilla olevan jo esisopimus espanjalaistähden siirtymisestä Lontooseen. 4. kesäkuuta 2014 uutisoitiin hänen läpäisseen Chelsean lääkärintarkastuksen. Myöhemmin myös pelaajan itsensä antamissaan haastatteluissa hän on todennut suuntaavansa mahdollisesti lontoolaisseuraan. Lopulta 1. heinäkuuta 2014 siirtoikkunan avauduttua Chelsea vahvisti siirron omalla kotisivustollaan. Siirtokorvauksen arvioidaan olevan 38 miljoonaa euroa.
Costa teki ensimmäisen maalinsa uudessa seurassaan heti kauden ensimmäisessä harjoitusottelussa 27. heinäkuuta 2014, jossa lontoolaisseura kohtasi slovenialaisen Olimpijan. Harjoituskauden toisen osumansa hän viimeisteli 8. elokuuta 2014 pelatussa ystävyysottelussa turkkilaista Fenerbahçea vastaan. Viimeisessä harjoituskauden ottelussa 12. elokuuta 2014 Chelsea kohtasi Stamford Bridgellä espanjalaisen Real Sociedadin, missä Costa viimeisteli kaksi (2) maalia.
18. elokuuta 2014 pelatussa sarjakauden avausottelussa Burnleytä vastaan Costa avasi myös virallisesti maalitilinsä Chelsean paidassa, kun hän viimeisteltyään joukkueensa 1–1-tasoitusosuman. Hän onnistui maalinteossa myös kauden toisessa sarjaottelussa Leicester Cityä vastaan. Costan maaliputki sai jatkoa kahdella osumalla 30. elokuuta 2014 pelatulla kolmannella sarjakierroksella, jossa Chelsea kohtasi Evertonin. Hänet palkittiin elokuun suoritustensa jälkeen Valioliigan kuukauden paras pelaaja -palkinnolla. 13. syyskuuta 2014 Costa viimeisteli ensimmäisen hattutemppunsa lontoolaisseurassa 4–2-voittoon päättyneessä ottelussa Swanseata vastaan, ja teki näin samalla valioliigaennätyksen kokoamalla seitsemän maalia nopeimpana pelaajana sarjahistoriassa, jättäen taakseen Sergio Agüeron ja Micky Quinnin.
Costa teki kauden kymmenennen maalinsa 8. marraskuuta 2014 pelatussa vierasottelussa Liverpoolia vastaan. Ottelu päättyi lontoolaisten 2–1-voittoon ja tappioton kauden aloitus sai jatkoa. 17. tammikuuta 2015 hän teki kaksi maalia, kun Chelsea murskasi Swansean vieraskentällä numeroin 5–0.
Brasilia ja vaihtoanomus
5. maaliskuuta 2013 Costa sai kutsun Brasilian maajoukkueeseen päävalmentaja Luiz Felipe Scolarilta myöhemmin kuun aikana pelattaviin ystävyysotteluihin Italiaa ja Venäjää vastaan. Hän teki ensiesiintymisensä Brasilian maajoukkueessa 21. maaliskuuta 2013 Italiaa vastaan, korvattuaan ottelun toisella puoliajalla vaihtoon tulleen Fredin. Hän pääsi vaihdosta kentälle myös neljää myöhemmin pelatussa ystävyysottelussa Venäjää vastaan.
Espanja
Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Espanjan paidassa 5. maaliskuuta 2014 Italiaa vastaan. Espanja voitti Estadio Vicente Calderónilla numeroin 1–0 ja Costa pelasi ottelussa täydet 90 minuuttia.
Costa nimettiin Espanjan alustavaan 30 pelaajan ryhmään vuoden 2014 MM-kilpailuihin. Hän kuului myös myöhemmin valittuun lopulliseen 23 pelaajan miehistöön. Hän palasi loukkaantumisensa jälkeen 7. kesäkuuta 2014 pelattuun ystävyysotteluun El Salvadoria vastaan. MM-kilpailujen lohkovaiheen ensimmäisessä ottelussa Alankomaita vastaan, Costaan kohdistuneen rikkeen seurauksena Espanjalle tuomittiin rangaistuspotku, josta Xabi Alonso viimeisteli numerot 1–0. Ottelu päättyi kuitenkin Espanjan 1–5-tappioon. Costa sai ottelun aikana kotiyleisöltä vihamielisen vastaanoton kritiikkinä johtuen tekemästään valinnasta edustaa Espanjan maajoukkuetta Brasilian sijasta, minkä hän ei kuitenkaan antanut vaikuttaa keskittymiseensä. Costa oli avauskokoonpanossa myös toisella kierroksella niin ikään tappiollisessa ottelussa Chileä vastaan. Hänet vaihdettiin ottelun toisella puoliajalla Fernando Torresiin. Viimeisellä kierroksella Australiaa vastaan hän oli koko ottelun ajan vaihtopenkillä.
Costa teki ensimmäisen maalinsa Espanjan paidassa 12. lokakuuta pelatussa vuoden 2016 EM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan. Maalillaan hän katkaisi yli 500 minuuttia kestäneen maalittoman putkensa maajoukkueessa.
Seurajoukkue
Päivitetty 12. kesäkuuta 2017. 1 Muissa kilpailuissa on huomioitu Supercopa de España.
Maajoukkuetilastot
Päivitetty 13. kesäkuuta 2017.
Leubingenin hautakumpu
Nimitys
Hautaa kutsutaan saksaksi varsin yleisesti nimellä Fürstgrab, mutta koska näin voidaan toimia muidenkin loisteliaiden hautauksien kohdalla, käytetään usein myös muotoa Fürstgraben von Leubingen.
Sijainti
Hautakumpu sijaitsi itäisessä Saksassa Thüringenin rajalla olevan matalan Kyffhäuserin vuoren juurella Leubingenin alueella. Leubingen sijaitsee noin 60 kilometriä Leipzigista länteen. Alue sijaitsi Saalen sivujoen Unstrutin jokilaaksossa Thüringeninmetsän koillispuolella ja Harz-vuoriston kaakkoispuolella. Harz on ollut pronssikaudella eräs kuparin omavaraisuuden lähteitä. Lähialueen väestö on muodostanut kulttuuripiirin niin sanotusta Keski-Saksan ryhmän, jonka alue voidaan rajata Thüringeninmetsän, Erfurtin, Leipzigin, Hallen, Magdeburgin ja Harzin sisään.
Tutkimushistoria
Sen tutki professori Friedrich Klopfleisch (1831–1898) Jenan yliopistosta vuonna 1877. Hän suoritti kaivaukset komission Historische Kommission der Provinz Sachsen puolesta. Hän kirjoitti kaivauspäiväkirjaa ja toimitti kaivauksistaan raportin komissiolle. Vaikka dokumentointi oli kattavaa, ovat päiväkirjan ja loppuraportin tiedot valitettavasti ristiriitaisia keskenään. Suurimmat erot löytyivät hautakammion sijainnista hautakummun sisällä ja hauta-antimien luettelosta. Myöskään toisesta vainajasta ei ole raportissa mainintoja, vaikka sen luut mainitaan. Nykyään luotetaan enemmän kaivauspäiväkirjan merkintöihin kuin loppuraporttiin. Kaivausten päätyttyä hautakumpu rakennettiin uudelleen ja vuonna 1912 kiellettiin hautakummun käyttö viljelyyn.
Hautakummun merkitys tutkimukselle on ollut suuri, sillä sitä ei ollut milloinkaan ryöstetty. Klopfleischin ja hänen työväkensä olivat ensimmäiset, jotka tutkivat sitä. Hautaa edustavaa kulttuuria alettiin kutsua ensin Leubingenin kulttuuriksi, kunnes sen nimi vaihtui Únětice-kulttuuriksi.
HMS Foam (1896)
HMS Foam oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 valmistunut Desperate-luokan torpedovenehävittäjä.
Leubingenin hautakumpu
Tutkimushistoria
Hautakummun alue kuului toisen maailmansodan jälkeen Itä-Saksaan. Kun alueen infrastruktuuria alettiin Saksojen yhdistymisen jälkeen kehittämään, jouduttiin tekemään useita pelastuskaivauksia hautakummun lähialueella. Ne paljastivat lisää pronssikauteen liittyviä löytöjä ja hautoja. Vuonna 2011 toimitettiin pelastuskaivaukset alueen läpi rakennettavan maantien alta. Silloin havaittiin Saksan esihistorian suurimman rakennuksen jäänteet. Rakennuksen ulkomitat olivat 44 metriä pitkä, 10,5 metriä leveä eli sen pinta-ala oli 462 neliömetriä. Talon vierestä löydettiin maakätkö, jossa oli noin 100 pronssista valmistettua kirveenterää. Terät on ladottu maakuoppaan laskettuun keraamiseen ruukkuun, joka oli lopuksi peitetty. Talon läheltä paljastui myös kalmisto, joka muodostui 44 yksinkertaisesta maakuoppahaudasta.
HMS Foam (1896)
Valmistus
Alus tilattiin 10. toukokuuta 1895 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1894-1895 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 16. heinäkuuta 1895 telakkanumerolla 307. Alus laskettiin vesille 8. lokakuuta 1896 ja se valmistui heinäkuussa 1897.
Leubingenin hautakumpu
Haudan muoto ja rakenne
Kun hautakumpu avattiin vuonna 1877, oli hautakumpu 8,5 metriä korkea ja sen pohjan halkaisija oli noin 34 metriä. Hautakummun rakentamisen jälkeen se sai olla selvästikin rauhassa, kunnes keskiajalla sen päälle alettiin haudata seudun kristillisiä asukkaita asettaen ne hautoihinsa itä-länsi-suuntaisesti. Klopfleischin tutkimuksissa löytyi hautakummun laelta noin 70 hautaa. Vainajat oli haudattu koruineen, veitsin ja sormuksin. Vainajat on arveltu slaaveiksi ja hautausmaa on rakennettu 700–1100 jaa..
Hautakummun sisällä oli toisena rakenteena suuri kiviröykkiö. Sen laki kohosi viiden metrin korkeuteen ja sen halkaisija oli noin 20 metriä. Kiviröykkiön ulkoreunaa kiersi kivikehä, jonka sisälle röykkiö kasattiin. Röykkiön kivet olivat laakakiven muotoisia ja ne ladottiin kasaan niin, että ne kallistuivat ulospäin hautakammiosta. Näin rakennettu kivinen röykkiö ohjasi ylhäältä tulevan kosteuden kauemmaksi hautakammiosta ja suojasi sitä näin hyvin tehokkaasti. Laakakivet ovat olleet punaista ja valkoista hiekkakiveä. Hautakammion puuosat olivat säilyneet kohtalaisen hyvinä. Kiviröykkiön tilavuus on ollut noin 210 kuutiometriä ja niiden päälle on ajettu ympäristöstä vielä 3 600 kuutiometriä maata. Kiviröykkiön sisältä paljastui puinen hautakammio.
Hautakammio
thumb|Kaivauspäiväkirjan piirros hautakammion poikkilekkauksesta vainajan jalkopäästä päin katsottuna. thumb|Hautakammion ennallistus Hallen museossa. Hautakammio, jonka lattian mitat ovat olleet 3,9×2,1 metriä ja jonka kate on ollut kuin harjakatto, on rakennettu tammesta. Se on ilmeisesti rakennettu niin, että maahan on kaivettu ja tuettu 1,7 metriä korkea ja 0,50 metriä paksu paalu, johon katteen harjapuu on kiinnitetty. Paalun takana on sitä tukevat vinopuut. Harjapuuhun on uurrettu kummallekin sivulle urat, johon katteen ruoteet on tuettu. Ruoteiden alapäät on työnnetty maahan kaivettuun ojaan ja oja on sen jälkeen täytetty pienillä kivillä. Tämä harjakattomainen rakennelma on lopuksi peitetty puulaudoilla, jotka on naulattu ruoteisiin kiinni puunauloilla. Lautojen raot tilkittiin vielä kipsilaastilla. Laudat on lopuksi peitetty olkikerroksella. Hautakammion maalattia on vuorattu lautalattialla, jonka päälle vainajat ja hauta-antimet on laskettu.
Hautaan kannettu suuri keramiikka-astia oli sijoitettu vainajan jalkopään vasemmalle puolelle. Astia oli tuettu ympäröimällä se kivillä. Astian kanssa symmetrisesti vainajan oikealle puolelle oli laitettu reikäkirveen tai kuokan näköinen työkalu ja sen viereen kovasin. Muut esineet olivat vainajan oikealla puolella. Tikarit, kirveet ja muut aseet sijaitsivat jalan vieressä. Kultaiset korut käden vieressä.
Kun vainaja ja mahdollinen ihmisuhri on laitettu hautaan yhdessä hauta-antimien kanssa, suljettiin hautakammio tiiviisti. Tämän jälkeen hautakammio on peitetty latomalla sen päälle kiviröykkiö ja röykkiö on lopuksi peitetty maakerroksella, joka nosti hautakummun lakipisteen noin yhdeksän metrin korkeuteen.
Hauta-antimet
Haudasta on päiväkirjojen mukaan löytynyt seuraavat esineet :
Vainajat
thumb|Yläkuva vainajien ja esineiden sijainnista. thumb|Ruoteenkappaleita hautakammiosta. Hauta oli rakennettu noin 50-vuotiaalle miehelle, joka makasi hautakammion lattialla selällään kädet sivuilla. Tämä on ollut Úněticen kulttuurissa poikkeava tapa, sillä klassisella kaudella lähes kaikki vainajat haudattiin kyljelleen makaamaan niin, että kasvot olivat itään päin. Tätä tapaa ei nähtävästi ole noudatettu varakkaiden päälliköiden kumpuhautauksissa, joissa vainaja on johdonmukaisesti selällään.
Ajoitus
Hautakammion ruoteista otettujen puunäytteiden vuosirengasajoitukset antoivat tulokseksi 1942 ± 10 eaa. Tämä tarkoittaa Mouchan klassista vaihetta eli Reinecken vaihetta A1 (noin 2000–1800 eaa.).
Tulkintaa
Tätä hautaa, samoin kuin lähistöllä sijaitseva Helmsdorfin hautakumpua, on pidetty alueen päällikön tai suuremman alueen ylipäällikön hautana. Tähän viittaa hauta-antimien rikkaus, jollaista on tavattu harvoin Úněticen kulttuurissa. Samaa ajatellaan siitä vaivasta ja työn määrästä, joka on tarvittu hautakummun tekemiseen. Hautaamisessa on toimitettu monivaiheisia rituaaleja, joista ihmisuhrin antaminen ei ole vähäpätöisin. Kiviröykkiön kivet on tuotu kaukaa, arviolta 10–30 kilometrin päästä. Lähempänä ei ole tällaisia kiviä. Kivet on sitten ladottu hautakammion päälle huolellisesti. Marija Gimbutas on päätellyt, että päällikkö on ollut väestön keskuudessa arvostettu ja rakastettu. Mutta ellei näin ollut, niin hän on ollut vähintäänkin rikkaan ja laajan patriarkaalisen perheen jäsen, joka on järjestänyt näin suurelliset hautajaiset. Lisäksi, hautakumpua ei ole kyetty ryöstämään, mikä on voinut johtua väestön arvostuksestakin.
Myöhemmät kaivaukset hautakummun ympäristössä paljastivat suuren pitkätalon. Kaivauksien johtaja Mario Küssner kytkee pitkätalon ja hautakummun toisiinsa. Pitkätalo, joka on Saksan esihistoriassa poikkeuksellisen suuri, antaa vainajasta varsin äveriään kuvan. Samoin voidaan ajatella noin 100 kirveen maakätköstä, joka oli haudattuna talon seinän viereen.
Erfurtin koulusurmat
thumb|Erfurtin Gutenberg-Gymnasium Erfurtin koulusurmat tapahtuivat 26. huhtikuuta 2002, kun 19-vuotias Robert Steinhäuser hyökkäsi aseistettuna Erfurtin Gutenberg-Gymnasiumiin Saksassa. Steinhäuser ampui itsensä ja kuusitoista muuta. Haavoittuneita oli lisäksi seitsemän. Useimmat kuolleet olivat koulun työntekijöitä. Steinhäuser itse oli koulun erotettu entinen opiskelija. Hänen oli onnistunut salata koulusta erottaminen vanhemmiltaan.
Koulusurmien jälkeen koulu suljettiin sen uudistamista varten. Se avattiin uudelleen vasta vuonna 2005.
Columbian yliopisto
Columbian yliopisto on New Yorkissa sijaitseva yksityinen yliopisto. Se perustettiin vuonna 1754 Ison-Britannian kuninkaan Yrjö II:n myöntämällä erioikeudella, alkuun nimellä King's College. Yliopisto on New Yorkin osavaltion vanhin korkeakoulu ja koko Yhdysvaltojen viidenneksi vanhin. Columbia kuuluu itärannikon kahdeksan yksityisen huippukorkeakoulun verkostoon Ivy Leagueen, ja se sijoittuu säännöllisesti kärkitiloille maailman yliopistorankingeissa.
Suurin osa yliopiston rakennuksista sijaitsee Manhattanilla. Yliopisto työllistää yli 3 000 ihmistä, ja yliopiston kirjoilla on noin 22 000 opiskelijaa. Opiskelijoista noin kolmannes suorittaa alempaa korkeakoulututkintoa ja kaksi kolmannesta tätä ylemmätasoisia opintoja. Kansainvälisiä opiskelijoita on noin neljännes kaikista opiskelijoista.
Yliopiston tunnetuimpiin tiedekuntiin kuuluvat muun muassa lääketieteellinen, kauppatieteellinen, oikeustieteellinen ja kasvatustieteellinen. Yliopiston kirjastossa on yli yhdeksän miljoonaa kirjaa. Yliopiston sisäänpääsyprosentti on noin 10 prosenttia.
Yliopistossa on opiskellut tai opettanut 81 Nobel-palkinnon voittajaa, joista 39 on valmistunut Columbiasta.
Yliopisto julkaisee Yhdysvaltain toiseksi vanhinta opiskelijalehteä, Columbia Daily Spectatoria.
Columbian yliopistossa on opiskellut monia julkisuuden henkilöitä, esimerkiksi Paul Robeson, Allen Ginsberg, Laurie Anderson, Theodore Roosevelt, Franklin D. Roosevelt, Boutros Boutros-Ghali, Madeleine Albright, Lou Gehrig, Ruth Bader Ginsburg, Monica Lewinsky, Lionel Trilling, Manuel Rivera-Ortiz ja Benjamin Spock. Suomalaisia Columbian yliopistossa opiskelleita ovat ainakin Aatos Erkko, arkkitehti Teemu Kurkela, Marko Ahtisaari, Johan Tallgren, Michael Quarshie ja Kimmo Sasi.
Rehtorit
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Columbian yliopiston rehtoreina:
Rauni Liukko
pienoiskuva|Rauni Liukko vuonna 1972. Rauni Sinikka Liukko (oik. Liukko-Ailio; 17. kesäkuuta 1940 Vehmaa – 27. toukokuuta 2014 Helsinki ) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Liukon läpimurtoteoksia olivat Ruuhkaratikka (1973) ja Liikkuva työvoima (1977). Kohua herätti myös hänen tilateoksensa Helsingin juhlaviikoilla 1972 Arkadian puistossa.
Ura
thumb|Ruuhkaratikka, 1973, Tampere. Liukko valmistui Taideteollisen oppilaitoksen kuvaamataidonopettajalinjalta 1963 ja aloitti yhteiskunnallisesti kantaa-ottavilla teoksilla, joiden aiheina olivat lapset, vanhukset ja muut vähäosaiset. Ruuhkaratikan ohella lasikuidusta tehdyt karheat lapsihahmot saivat paljon huomiota lehdistössä.
Ensimmäinen huomiota saanut yksityisnäyttely oli Lapsellisuuksia Kluuvin galleriassa Helsingissä 1970, ja Moderna Museetin järjestämänä Tukholmassa 1971, missä se herätti keskustelua lasten asemasta. Virikkeenä oli ollut Biafran nälänhätä, joka oli ollut paljon esillä televisiossa. Suomessa keskustelua syntyi kuitenkin lähinnä teosten materiaalista ja tekotavasta. Lasikuitu, readymade- ja kierrätysmateriaalit eivät sopineet perinteisiin käsityksiin kuvanveistosta.
Rauni Liukko osallistui Ars 74 -näyttelyyn lapsiaiheisilla veistosinstallaatioilla Yhteinen turvavyö ja Hyväntekeväisyyttä. "Jouduin näkemään, miten yhteiskuntaa heijasteleva koulu aste asteelta rutisti koulutettaviaan", totesi taiteilija Ars-näyttelyluettelossa. "Ei ollut mieltä tehdä kuvia vähäiselle, kultivoituneelle galleriayleisölle. Halusin tehdä kuvia kadun miehelle, joka ei gallerioissa käy."
Liukon teokset saivat lyyrisempää ja ajattomampaa sävyä 1980-luvulla. Lasikuidun sijasta hän alkoi käyttää pronssia ja luonnonmateriaaleja. Aiheet olivat nyt myyttisiä, kuten Khimairon (1989) ja Sfinksi (1988-1989). Liukko oli jättänyt lasikuidun myös allergian vuoksi. Meriaiheet tulivat mukaan 1990-luvulla. Liukko teki laivoja eri materiaaleista ja kotiloveistoksia.
Liukolle myönettiin muun muassa Suomen Rauhanpuolustajien mitali, Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinto (1972) ja Vuoden Kiila (1982) sekä valtion taiteilijaeläke (2003).
Keramiikkataiteilija Heljä Liukko-Sundström on Rauni Liukon sisar.
Pertti Pokki
Pokki toimi ravintolayhtyeissä ammattimuusikkona 1981–2002. Meiju Suvas & Muukalaiset 1983–1984. Meiju Suvas & Suvas Regal 1994–1995. Kaija Pohjola & Paratiisi 1998–1999.
Pertti Pokki on harrastanut musiikkia vuodesta 2002 lähtien. Yhteitä: New Exit, East City Blues Band, Hoe Joe, SES, New Jargon. Kuoroja: Lahden Gospelkuoro 2019–2021, Kouvolan Laulu 2022–.
Ylikulma
Ylikulma on useasta kylästä koostuva kulmakunta Perniössä, nykyisessä Salossa. Ylikulma sijaitsee Perniön itäosassa Asteljoen latvahaaroilla. Ylikulma on ollut ennen vireää seutua, mutta nykyään noin 200 asukkaan alueella ei pahemmin ole palveluita.
Maantiede
Ylikulmalla ei ole selkeitä rajoja. Kulmakunnan useat kylät muodostavat yhtenäisen kokonaisuuden Erveläntien ja Aaljoentien risteyksessä. Kulmakunnan halki virtaa Asteljoen latvahaara, josta käytetään sen ylijuoksulla nimitystä Aaljoki. Kulmakunta on lähinnä peltomaata asutuksen rajoittuessa useille pienille mäille. Suuri drumliinimuodostuma Kavanniemennummi kohoaa kulmakunnan itäosassa ja rajaa taakseen Naarjärven ja Pehkusuon. Naarjärven laskujoki Naarjärvenoja puhkaisee muodostuman ja laskee kulmakunnan alueella Aaljokeen.
Knaapilan postinumeroalueella, joka vastaa suunnilleen Ylikulman aluetta, asuu 202 ihmistä (vuonna 2017).