cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yhdysvallat
Sisäpolitiikka
Yhdysvaltojen pääpuolueet ovat poliittisesti hajanaisempia kuin eurooppalaiset vastineensa – niitä voi pitää lähinnä vaaleja varten rakennettuina ”sateenvarjo-organisaatioina” vailla yhteistä ohjelmaa ja yhteistä aatetta. Perinteisesti kuitenkin demokraatit ovat olleet vapaamielisempiä ja republikaanit konservatiivisempia. Ideologisesti erottavimpiä tekijöitä löytyy sosiaalipolitiikasta, jotka nousevat tärkeiksi etenkin presidentinvaaleissa. Näitä ovat muun muassa demokraattien korostamat ihmisoikeudet, aborttikanta ja ilmastonmuutos, sekä republikaanien korostamat vapaa aseenkanto-oikeus, alhainen veroaste sekä kuolemanrangaistus.
Yhdysvalloissa järjestetään liittovaltio-, osavaltio- ja paikallistason äänestyksiä jatkuvasti ja edustajien lisäksi äänestyslipuissa kysytään yleensä lukuisia muita kysymyksiä. Vuoden 2010 vaaleissa oli 37 osavaltiossa yhteensä 160 lisäkysymystä, joiden aiheet vaihtelivat marihuanan käytöstä aborttiin ja tuloverotukseen.
Vaikka Yhdysvaltojen perustuslaki erottaa valtion ja kirkon toisistaan, valtaosa amerikkalaisista haluaa johtajiensa olevan tunnustuksellisia kristittyjä. Vuonna 2004 tehdyn haastattelun mukaan 72 % vastaajista sanoi, että presidentillä pitää olla uskonnollinen vakaumus, mutta 65 %:n mielestä kirkon ei pitäisi asettua yhdenkään ehdokkaan puolelle. Kun presidentti Obama ei maininnut Jumalaa kiitospäivän puheessa, media ja yleisö reagoivat voimakkaasti. Presidentin puheet loppuvat aina sanoihin ”God Bless You”.
Ulkopolitiikka
Yhdysvaltojen taloudellinen, poliittinen ja sotilaallinen vaikutus on suuri, joten maan ulkopolitiikkaa seurataan tarkkaan ja siitä kiistellään paljon ympäri maailmaa. Yhdysvalloilla on yksi maailman laajimmista kansainvälisistä suhdeverkostoista: lähes jokaisessa maassa on Yhdysvaltain edustusto ja näillä puolestaan oma edustustonsa Washingtonissa. Erään mielipidekyselyn mukaan amerikkalaisten mielestä heidän lähimmät liittolaisensa ovat Britannia, Kanada, Australia, Israel ja Japani.
Yhdysvallat on perustajajäsen useissa kansainvälisissä järjestöissä, kuten Yhdistyneissä kansakunnissa, G8-ryhmässä, Kansainvälisessä valuuttarahastossa, Natossa ja Tyynenmeren puolustusliitossa ANZUSissa. Yhdysvallat isännöi Yhdistyneiden kansakuntien päämajaa, joka toimii kansainvälisellä alueella New Yorkissa.
Vuonna 2006 Yhdysvallat antoi kehitysapua 23,5 miljardia dollaria. Absoluuttisesti apu oli suurempi kuin millään muulla valtiolla, mutta suhteellisesti teollisuusmaiden pienimpiä, 0,18 % bruttokansantulosta. Kun yksityishenkilöiden lähettämä kehitysapu lasketaan mukaan, Yhdysvallat lähetti kehitysapuna 192 miljardia dollaria, mikä oli bruttokansantuloon suhteutettuna kuudenneksi eniten maailmassa.
Kylmän sodan vuosina (1946–2000) Yhdysvallat sekaantui muiden maiden vaaleihin 81 kertaa. Samoihin aikoihin (1947–1989) Yhdysvallat yritti vaihtaa jonkin toisen maan johtajat mieluisampiin salaisilla operaatioilla yhteensä 64 kertaa. Yhdysvaltain käyttämiin menetelmiin kuuluivat johtajien salamurhayritykset, vallankaappausten rahoittaminen, toisinajattelijoiden tukeminen ja vallankumousten lietsominen. Yhdysvallat sekaantui muiden maiden asioihin myös sotilaallisilla operaatioilla kaikkiaan 34 kertaa (1946–2002).
pienoiskuva|Yhdysvallat ja Tyynenmeren maat käyvät keskenään yhä enemmän ja yhä vapaampaa kauppaa. Kuvassa APEC-kokous Santiagossa.
Asevoimat
pienoiskuva|Yhdysvaltain laivaston lentotukialus [[USS Abraham Lincoln (CVN-72)|USS Abraham Lincoln.]] Yhdysvaltain asevoimat koostuvat maavoimista, laivastosta, ilmavoimista ja merijalkaväestä. Asevoimia hallinnoi puolustusministeriö. Rannikkovartiostosta vastaa kotimaan turvallisuuden virasto Department of Homeland Security, mutta se siirtyy laivaston hallintoon sodan aikana.
Yhdysvaltain asevoimien budjetti vuonna 2010 oli 419,3 miljardia dollaria, ja niiden palveluksessa oli kaikkiaan yli kolme miljoonaa henkeä. Kansalliskaartin joukot käsittävät noin puolet armeijan taistelujoukoista ja kolmanneksen sen huoltojoukoista. Kansalliskaartin joukot osallistuvat koulutukseen kaksi viikkoa vuodessa ja sitoutuvat työskentelemään puolustusvoimille tarpeen vaatiessa.
Yhdysvaltain puolustusvoimilla on yhteistyösopimuksia useiden maiden kanssa, ja ne ovat vahvasti läsnä muun muassa Tyynenmeren saarilla, Japanissa, Etelä-Koreassa, Taiwanissa, Afganistanissa, Irakissa, Saksassa ja Atlantilla. Yhdysvalloilla on yhteensä 702 sotilastukikohtaa 132 eri maassa ja kaikilla mantereilla paitsi Etelämantereella. Yhdysvalloilla on toiseksi eniten ydinaseita Venäjän jälkeen ja sillä on ydinasejakosopimukset Euroopan maiden, kuten Saksan ja Alankomaiden kanssa.
Yhdysvaltain puolustusmenot ovat maailman suurimmat ja täysin omassa kokoluokassaan. Niiden osuus kansantuotteesta on neljä prosenttia. Yhdysvallat on myös huomattava aseiden viejä. Maan osuus maailman virallisesta asekaupasta oli vuonna 2008 kongressin selvityksen mukaan noin 68 prosenttia. Yhdysvaltain aseteollisuuden tärkeimpiä asiakkaita olivat Arabiemiraatit, Afganistan, Saudi-Arabia, Taiwan ja Egypti.
Kriminaalipolitiikka ja rikollisuus
Yhdysvaltain vankiloissa oli vuonna 2013 yhteensä noin 2,3 miljoonaa vankia, mikä on selvästi enemmän kuin missään muussa maassa. Vankien osuus oli noin 0,91 prosenttia maan aikuisväestöstä. Väkilukuun suhteutettuna Yhdysvalloissa oli Seychellien jälkeen maailman toiseksi eniten vankeja vuonna 2016. For the latest data, see National Research Council. The Growth of Incarceration in the United States: Exploring Causes and Consequences . Washington, DC: The National Academies Press, 2014. Retrieved May 10, 2014. Nation Behind Bars: A Human Rights Solution. Human Rights Watch, May 2014. Viitattu 1.9.2016. Vankilaväestön määrä on nelinkertaistunut vuodesta 1980, ja vankeinhoitoon käytettävät menot ovat kasvaneet kolminkertaisesti verrattuna julkiseen koulutukseen käytettäviin menoihin. Maan korkea vankiluku johtuu laajalti ankaroituneista rangaistuksista ja kasvaneesta huumerikollisuudesta. 1970-luvulla aloitetun huumeiden vastaisen sodan tarkoituksena oli pyrkiä pienentämään maan huumeongelmaa koventamalla huumerikoksista langetettavia rangaistuksia, mutta tosiasiassa maan huumeongelmat ja samalla rikos- ja vankiluvut ovat merkittävästi kasvaneet. Myös psykiatrisen laitoshoidon korvaaminen avohoidolla on johtanut vankilaväestön kasvamiseen. Monet psykoosista ja muista mielenterveyden häiriöistä kärsivät ovat siis vankilassa aikaisemman psykiatrisen laitoshoidon sijaan. Osavaltioiden vankiluvuissa on suuria eroja: vuonna 2013 Yhdysvaltain osavaltioista Louisianassa oli eniten (1,42 % aikuisväestöstä) ja Mainessa vähiten (0,35 % aikuisväestöstä) vankeja suhteessa väkilukuun.
Useimmissa Yhdysvaltain osavaltioissa käytetään yhä kuolemanrangaistusta. Yhdysvallat on ainoita länsimaita, joissa yhä teloitetaan ihmisiä. Eniten kuolemanrangaistuksia määrätään etelävaltioissa, varsinkin Texasissa. Kuolemantuomion käyttö ei Yhdysvalloissa ole kuitenkaan väkilukuun suhteutettuna erityisen yleistä: vuosien 1976–2010 välillä Yhdysvalloissa toimeenpantiin 1 268 teloitusta, ja vuonna 2010 teloitettiin yhteensä 46 tuomittua.
Yhdysvalloissa on enemmän ampuma-aseita kuin asukkaita, ja siellä asekuolemia tapahtuu enemmän kuin missään muussa kehittyneessä maassa.
Talous
pienoiskuva|[[Yhdysvaltain dollari on maailmankaupan merkittävin valuutta.]] pienoiskuva|vasen|[[New Yorkin pörssi Wall Streetillä. New Yorkin pörssi on osakkeiden yhteenlasketulla markkina-arvolla mitattuna maailman suurin arvopaperipörssi ja Wall Street on maailman johtavia finanssikeskuksia.]] Yhdysvaltojen markkinahintainen bruttokansantuote, noin 25,5 biljoonaa dollaria vuonna 2022, on maailman suurin. Ostovoimalla mitattuna Yhdysvallat on maailman toiseksi suurin talous Kiinan jälkeen ja ennen Intiaa. Sen osuus maailmantaloudesta oli vuonna 2022 noin 16 prosenttia. Maa on kolmannella sijalla YK:n inhimillisen kehityksen indeksin mukaan ja sen bruttokansantuote henkeä kohti on sukupolvesta toiseen ollut maailman korkeimpia.
Yhdysvaltain dollari on yleisin kansainvälisessä taloudessa käytetty rahayksikkö. Sen korkotasoa ohjaa 1913 perustettu itsenäinen keskuspankki Federal Reserve System. Vuoden 2011 loppupuolella 62:ta prosenttia maailman valuuttavarannoista säilytettiin Yhdysvaltain dollareina.
Yhdysvallat on jäämässä monella mittarilla Kiinasta jälkeen, mutta maa säilyttänee taloudellisen supervalta-asemansa, sillä sen rahoitussektori on kehittyneempi ja palvelualat ovat kehittyneemmät. Lisäksi Kiinan taloudessa on tehottomuuksia eikä sen valuutta ole kansainvälisesti yhtä merkittävä.
Yhdysvaltain suuria luonnonvaroja alettiin hyödyntää voimaperäisesti 1800-luvulla. Maahanmuutto takasi työvoiman saannin ja kasvavat kotimaanmarkkinat. Yhdysvaltoihin kertyi suuria pääomia, joita sijoitettiin runsaasti ulkomaille. Yhdysvaltalaiset suuryhtiöt nousivat merkittäviksi toimijoiksi useiden maiden talouselämässä.
Tammikuussa 2018 kiinalainen Dagong-luottoluokitusyhtiö laski Yhdysvaltojen luottoluokituksen luokkaan BBB+.
Talouden sektorit
pienoiskuva|Ostoskeskus Pittsburghissa. Vähittäismyyjä on Yhdysvaltojen yleisimpiä ammatteja. Yhdysvaltain tärkein sektori on palvelusektori, joka työllistää noin kolme neljäsosaa työvoimasta. Maatalous tuottaa 1,2 % bruttokansantuotteesta, ja yhdessä metsä- ja kalatalouden kanssa se työllistää 0,7 % työvoimasta. Maatalouden pääasialliset viljelykasvit ovat maissi, vehnä, hedelmät ja vihannekset sekä puuvilla. Karjatalous keskittyy ennen kaikkea Kansasin, Iowan, Nebraskan ja Teksasin osavaltioihin. Vuonna 2010 koko Yhdysvalloissa teurastettiin 33 miljoonaa nautaa, lähes miljoona vasikkaa, 114 miljoonaa sikaa ja 2,5 miljoonaa lammasta. Myös maitokarjaa, vuohia ja biisoneita kasvatetaan. Ammattikalastajat toimivat sekä Atlantin että Tyynenmeren puolella. Tärkeimpiä saaliskaloja ovat turska, ahvenet, lohikalat, kampelakalat ja pienet sillikalat.
Yhdysvalloissa on noin kolme miljoonaa neliökilometriä metsää. Maan itäosassa on enimmäkseen yksityisten omistamaa lehtimetsää, kun taas länsiosassa havumetsät ja julkinen omistus ovat tyypillisempiä.
Yhdysvaltain alueella on esimerkiksi kulta-, öljy-, kivihiili- ja uraaniesiintymiä. Sen kivihiilivarat ovat yli neljänneksen koko maailman kivihiilivarannosta. Merkittävimmät teollisuustuotteet ovat kemikaalit, transistorit, lentokoneet, autot ja autojen osat, tietokoneet, tietoliikennevälineet ja lääkkeet. Yhdysvaltain kauppatase on ollut negatiivinen 1960-luvulta asti. Tärkeimmät vientimaat 2010 olivat Kanada (19 %), Meksiko, Kiina ja Japani. Tuonti oli suurinta Kiinasta (19,5 %), Kanadasta, Meksikosta, Japanista ja Saksasta.
Vuonna 2010 Yhdysvalloissa kävi noin 60 miljoonaa vierailijaa ja se oli maailman toiseksi suosituin turistikohde.
Vuonna 2011 Yhdysvaltojen suurimmat yritykset olivat
Vuonna 2012 yleisin ammattiryhmä oli toimistotyöt joita teki 16 % työvoimasta, toiseksi yleisin myyntityöt (11 % työvoimasta). Yleisimmät yksittäiset ammatit olivat vähittäiskaupan myyjä ja kassatoimihenkilö.
Työllisyys ja työvoimapolitiikka
pienoiskuva|[[Boeingin tehdas. Boeing on maailman toiseksi suurin lentokoneiden valmistaja. ]] Yhdysvalloissa on verrattain vapaat työmarkkinat. Työttömyys oli ennen vuoden 2008 taantumaa pitkään pysynyt noin viidessä prosentissa, mutta sen jälkeen se on ollut noin yhdeksän prosenttia. Ansiosidonnainen työttömyyskorvaus vaihtelee eri osavaltioissa noin 100 eurosta korkeintaan 1 400 euroon kuukaudessa bruttona. Korvausta maksetaan enintään kymmenestä viikosta puoleen vuotta.
Syrjintä on Yhdysvalloissa tiukasti kielletty, mutta juuri muita lainsäädännöllisiä irtisanomisesteitä ei ole. Vuonna 2000 yksityissektorin työntekijöistä 7,2 % oli liittynyt ammattiyhdistyksiin. Maassa on kymmeniä miljoonia laillisia ja laittomia maahanmuuttajia erityisesti Meksikosta, Väli-Amerikasta ja Aasiasta. Noin puoli miljoonaa eurooppalaista tutkijaa on muuttanut Yhdysvaltoihin ja vain murto-osa suunnittelee takaisin palaamista.
Liittovaltio, osavaltio ja paikallishallitukset kuluttavat noin 24 % kansantuotteesta. Yhdysvalloissa on liittovaltion tulovero sekä muutaman prosentin osavaltio- ja paikallistuloveroja. Alimmat tuloluokat eivät nykyään maksa lainkaan tuloveroja. Yritysverotus on Yhdysvalloissa hieman korkeampaa kuin OECD-maissa keskimäärin. Yhdysvalloissa ei ole arvonlisäveroa, mutta osavaltiot saattavat kerätä muutamien prosenttien myyntiveroa. Postimyynnissä ja Internetissä tapahtuvassa osavaltioiden rajojen ylittävässä kaupassa myynnit ovat toistaiseksi vapaita myyntiverosta. Osavaltio- ja paikallistasolla on omaisuus- ja kiinteistöveroja.
Kansainvälisen työjärjestön mukaan Yhdysvalloissa on maailman toiseksi korkein tuottavuus työtuntia kohti.
Palkkataso ja tuloerot
pienoiskuva|Keskiluokkaista omakotitaloasutusta [[Colorado Springsissa.]] Vuonna 2005 keskivuosipalkka vaihteli Yhdysvalloissa koulutuksen mukaan niin, että pelkän high schoolin käyneiden keskipalkka oli noin 32 000 dollaria ja tohtorikoulutettujen 79 000 dollaria. Maassa on melko suuret tuloerot. Vuonna 2007 niitä mittaava gini-kerroin oli 45, mikä on maailman 41. suurin, Bulgarian ja Kamerunin välissä. Kotitalouksien tulot vaihtelevat huomattavasti myös alueittain, amerikkalaisen mittapuun mukaan köyhästä Mississippistä rikkaaseen Marylandiin. Vuonna 2011 köyhiä oli koko väestöstä yli 15 %, eli 46 miljoonaa henkilöä. Köyhyys on tässä määritelty tietyn perhekoosta riippuvan, kuluttajahintaindeksillä vuosittain korjatun tulorajan mukaan. Lisäksi 3,2 miljoonalla yhdysvaltalaisella on käytettävissään rahasumma, joka vastaa alle 53 euroa kuussa.
Liikenne
pienoiskuva|[[San Franciscosta New Jerseyn Teaneckiin kulkevaa Interstate 80 -tietä lauantai-iltapäivänä Berkeleyssä, Kaliforniassa.]]
Auto on vaikuttanut merkittävästi Yhdysvaltain kaupungistumiseen ja se on useimpien pääasiallinen kulkuneuvo. Liittovaltio alkoi jo 1930-luvulla suunnitella moottoritiejärjestelmää, joka yhdistäisi eri osavaltioiden tärkeimmät kaupungit. Interstate Highway -järjestelmän ensimmäiset tieosuudet rakennettiin 1940-luvulla, mutta koko verkosto valmistui vasta 2000-luvun alussa. Järjestelmän pisin tie, Interstate 90 Seattlestä Bostoniin, on 4 860 kilometriä pitkä. Ajoluvan myöntämisperusteet vaihtelevat osavaltioittain. Toisaalla ajokortti-ikä on 16, toisaalla 18 vuotta, ja joissakin osavaltioissa ajo-opetuksen voi aloittaa jo 14-vuotiaana.
Rautateitä Yhdysvalloissa on 240 000 kilometriä. Niitä käytetään pääasiassa rahtiliikenteeseen ja henkilöliikennettä on asukaslukuun nähden varsin vähän. Pitkän matkan matkustajaliikennettä hoitaa Amtrak, ja monissa suurissa kaupungeissa on lisäksi lähijunaliikennettä. Pitkän matkan linja-autoyhtiöistä tunnetuin on Greyhound. New Yorkin metro on yksi maailman käytetyimmistä maanalaisista liikenneverkostoista.
Matkustajamäärillä mitattuna maailman 30:stä vilkkaimmasta lentoasemasta 17 on Yhdysvalloissa. Maailman vilkkain lentoasema on Hartsfield-Jackson Atlantassa. Rahtimäärillä mitattuna maailman 30:stä vilkkaimmasta lentokentästä 11 on Yhdysvalloissa, mukaan lukien maailman toiseksi vilkkain Memphisin kansainvälinen lentoasema. Kaikkiaan Yhdysvalloissa on 15 079 lentokenttää, enemmän kuin missään muussa maailman valtiossa.
Luonnontieteet ja teknologia
Yhdysvallat kulutti 2000-luvun alkupuolella bruttokansantuotteestaan tutkimukseen ja kehitykseen 2,7 %, mikä oli enemmän kuin Kiinassa tai Euroopassa keskimäärin, mutta vähemmän kuin Japanissa tai Pohjoismaissa. EU on kirimässä kiinni Yhdysvaltojen etumatkaa sekä rahoituksen että tulosten osalta.
Amerikkalaiset ovat saaneet eniten Nobel-palkintoja luonnontieteissä toisesta maailmansodasta lähtien, erityisesti fysiikan ja lääketieteen palkintoja. Yhdysvallat on ollut myös avaruustutkimuksen johtavia maita, ja Neil Armstrong astui ensimmäisenä ihmisenä kuun pinnalle Apollo 11 -lennolla heinäkuussa 1969. Human Genome Project-projekti on ollut tärkeä askel kohti monien sairauksien, kuten syövän ja Alzheimerin taudin parantamista.
Väestö
thumb|upright=1.35|Väestön yleisimmät etniset taustat piirikunnittain 2000. {{legend|#800080 |[[Afroamerikkalaiset}} {{legend|#FFBF00 |Inuitit}} {{legend|#F0E68C |Amerikkalaiset}} {{legend|#FFD700 |Intiaanit}} {{legend|#008000 |Amerikanhollantilaiset}} {{legend|#C8A2C8 |Amerikanenglantilaiset}} {{legend|#50C878 |Amerikansuomalaiset}} {{legend|#007FFF |Amerikanranskalaiset}} {{legend|#6495ED |Amerikansaksalaiset}} {{legend|#FFC0CB |Latinot}} {{legend|#C8A2C8 |Amerikanirlantilaiset}} {{legend|#6495ED |Amerikanitalialaiset}} {{legend|#EE82EE |Amerikanmeksikolaiset}} {{legend|#BDB76B |Amerikannorjalaiset}} {{legend|#DE3163|Puertoricolaiset}} {{legend|#FFFFFF|Muut (amerikankiinalaiset, amerikandominikaanit, amerikanfilippiiniläiset, kanadanranskalaiset, amerikanjapanilaiset, amerikanpuolalaiset ja amerikanportugalilaiset).}}]]
pienoiskuva|vasen|[[Finlandia University -niminen yliopisto amerikansuomalaisistaan tunnetussa Hancockin kaupungissa Michiganin osavaltiossa.]] Yhdysvaltain väkiluvuksi arvioitiin 1. heinäkuuta 2018 noin 327,2 miljoonaa asukasta. Väestönkasvu oli 0,6 % vuonna 2018. Vuonna 1800 Yhdysvaltain väkiluvuksi ilmoitettiin 5,3 miljoonaa, vuonna 1850 noin 23 miljoonaa ja vuonna 1900 noin 76 miljoonaa. Väkiluku kasvoi yli 30 % joka vuosikymmen aina sisällissotaan asti. Sen jälkeen suhteellinen kasvu hidastui selvästi, mutta absoluuttinen väestömäärän lisäys pieneni vasta suuren laman vuosikymmenellä eli 1930-luvulla. Tuolloin väkiluku kasvoi seitsemisen prosenttia eli noin yhdeksän miljoonaa henkeä. Toinen maailmansota ei juuri verottanut Yhdysvaltain väestöä, ja väestönkasvu kiihtyi 1940- ja 1950-luvuilla. Vuonna 1950 väkiluku oli noin 150 miljoonaa. 1960–1980-luvuilla väestömäärän absoluuttinen lisäys pysyi melko vakiona, joten suhteellinen väestönkasvu hidastui. 1990-luvulla kasvu kiihtyi noin kolmeentoista prosenttiin. Määrällinen kasvu oli noin 33 miljoonaa, eli suurempi kuin yhdenkään aiemman vuosikymmenen saldo. Vuonna 2000 väkiluku oli noin 280 miljoonaa. 2000-luvun taitteen jälkeen sekä suhteellinen että absoluuttinen kasvu on hidastunut. 2010-luvun lopulla väestönkasvu oli 0,6 %, eli noin kaksi miljoonaa henkeä vuodessa.
Yhdysvaltain väkiluku ylitti sadan miljoonan rajan vuonna 1915. Kahden sadan miljoonan raja ylittyi 1967 ja kolmen sadan miljoonan raja lokakuussa 2006. Yhdysvaltain väkiluku yli kolminkertaistui 1900-luvulla. Kalifornia ohitti New Yorkin runsasväkisimpänä osavaltiona 1960-luvulla.
Yhdysvaltain demografisena megatrendinä on ollut koillisten osavaltioiden väestöosuuden pienentyminen, jota vastoin läntisten ja eteläisten osavaltioiden väestöosuus on suurentunut. 2010-luvulla Kalifornian väestöosuus ei enää juuri kasvanut, Texasin ja Floridan nopea kasvu sen sijaan jatkui. 2020-luvun taitteessa Kaliforniassa elää noin 40 miljoonaa ihmistä, eli kaksin verroin enemmän kuin New Yorkin osavaltiossa. Myös Texas ja Florida ovat väestömäärältään New Yorkin osavaltiota suurempia. Hitaasti kasvava Pennsylvania ohitti Illinoisin viidenneksi suurimpana osavaltiona. Illinois on yksi harvoista osavaltioista, jonka väkiluku pieneni vuosina 2010–2018. Ohio säilytti asemansa seitsemänneksi väekkäimpänä osavaltiona, mutta nopeasti kasvavat Georgia ja Pohjois-Carolina hengittävät sen niskaan. Hitaan kasvun Michigan on pudonnut sijalle kymmenen, mutta toisaalta sen väestö nousi yli kymmeneen miljoonaan.
Rodut ja etnisyys
Yhdysvalloissa vakituisesti asuvat ihmiset määrittelevät itse väestönlaskennan yhteydessä, mihin etniseen ryhmään kuuluvat. Väestönlaskentavirasto luokittelee ihmiset heidän ilmoitustensa perusteella kuuteen eri ”päärotuun” (race): valkoiset (caucasian), mustat ja afroamerikkalaiset, intiaanit ja eskimot, aasialaiset, Tyynenmeren saarten alkuperäisasukkaat ja viimeisenä luokkana ”jokin muu rotu”. Latinoihin (Hispanic) luetaan rotuun katsomatta henkilöt, joiden juuret ovat espanjankielisessä kulttuurissa. Latinotaustaisia ihmisiä on yli viidennes Kalifornian, Texasin, Arizonan, Nevadan, Floridan ja Coloradon osavaltioiden asukkaista.
Uskonto
pienoiskuva|[[Washington National Cathedral on yksi maailman suurimmista kirkkorakennuksista. Enemmistö yhdysvaltalaisista on kristittyjä.]] Yhdysvaltain perustuslaki suojelee kaikkia uskontoja ja erottaa valtion uskonnosta. Moni varhain Pohjois-Amerikkaan muuttaneista siirtolaisista pakenikin Euroopan uskonnollisia vainoja. Esimerkiksi vuonna 1620 yli sata puritaania lähti Englannista Mayflower-laivalla ja perusti Uuden-Englannin ensimmäisen pysyvän siirtokunnan, Plymouthin kaupungin. Pohjois-Amerikkaan on paettu uskonnollisia ja etnisiä vainoja myöhemminkin, esimerkkinä juutalaisten joukkopako natsi-Saksasta. Myös Yhdysvaltojen sisällä on paettu uskonnollista vainoa, esimerkiksi mormonit muuttivat Salt Lake Cityn seudulle, autiomaan keskelle.
Vuonna 2014 tehdyn tutkimuksen mukaan Yhdysvaltain väestöstä 46,5 % on protestantteja, 20,8 % katolilaisia, 1,6 % mormoneja, 0,8 % Jehovan todistajia, 0,5 % ortodokseja, 0,4 % muita kristittyjä, 5,9 % muita uskontoja ja 22,8 % uskontokuntiin kuulumattomia.
Kielet
Yhdysvalloilla ei ole virallista kieltä, vaan osavaltiot saavat päättää kielestään vapaasti. Maassa on ajoittain keskusteltu englannin kielen virallistamisesta, mutta ehdotukset ovat kohdanneet vastustusta eivätkä kongressialoitteet ole menneet läpi.
Suurin osa Yhdysvaltain asukkaista puhuu kotikielenään englantia. Amerikanenglanti eroaa esimerkiksi brittienglannista sanastoltaan ja korostukseltaan. Espanja on toiseksi puhutuin kieli Yhdysvalloissa. Sitä puhuvat etenkin latinalaisesta Amerikasta tulleet siirtolaiset ja näiden jälkeläiset. Yhdysvalloissa onkin viidenneksi eniten espanjankielisiä Meksikon, Kolumbian, Espanjan ja Argentiinan jälkeen. Ranskaa puhutaan laajalti osissa Ranskan entisiä siirtomaa-alueita, Mainessa ja Louisianassa, joissa se on englannin ohella yhä käytössä osavaltioiden de facto virallisena kielenä. Kiinan puhujia on noin kaksi miljoonaa ja muita yli miljoonan puhujan kieliä ovat saksa, vietnam ja tagalog.
Ethnologue-kirjan mukaan Yhdysvalloissa on 176 elävää kieltä. Alkuperäisväestö ei useinkaan enää puhu heimonsa alkuperäistä kieltä. Navajon puhujia on eniten, vuonna 1990 heitä oli 149 000. Yli kymmenentuhannen puhujan intiaanikieliä ovat läntinen apašši, cherokee, chocktaw ja dakota.
Suurimmat kaupungit
pienoiskuva|[[New Yorkin keskustan siluettia.]] Yhdysvalloissa on useita merkittäviä kaupunkeja, joista New York, Los Angeles ja Chicago ovat niin sanottuja alfa-luokan maailmankaupunkeja. Suurkaupunkeja hallitsevat ruutuasemakaavaan rakennetut pilvenpiirtäjäkeskustat.
Terveys
pienoiskuva|Saint Marys Hospital [[Rochester (Minnesota)|Rochesterissa, Minnesotassa, on Yhdysvaltojen suurin yksityinen sairaala. Se on osa Mayo-klinikkaa.]]
Yhdysvaltain valtiollisen lääketiedeakatemian Institute of Medicinen mukaan Yhdysvallat on ainoa vauras teollisuusmaa, jolla ei ole yleistä, kaikille kansalaisille saatavilla olevaa terveydenhoitojärjestelmää. Yhdysvaltain väestöstä noin 85 % on jonkin sairausvakuutuksen piirissä. Noin 60 prosentilla sairausvakuutus on työnantajan tarjoama. Lisäksi esimerkiksi eläkeläisillä (Medicare) ja lapsilla (Medicaid) on liittovaltion tai osavaltion rahoittama sairausvakuutus. Noin 46 miljoonalla ihmisellä eli 15 % väestöstä, ei ole sairausvakuutusta. Sairaalat ovat lain mukaan velvollisia hoitamaan kaikki hätätapaukset, mutta akuutin hengenvaaran poistuttua hoitovelvoite lakkaa.
Maailman terveysjärjestön vuonna 2004 tekemän selvityksen mukaan Yhdysvalloissa käytetään alkoholia 8,5 litraa aikuista kohti, mikä on suunnilleen saman verran kuin Kanadassa, Argentiinassa ja Thaimaassa. Vuonna 2007 tehdyn selvityksen mukaan 74 % yhdysvaltalaisista oli ylipainoisia (painoindeksi yli 25). Luku on maailman yhdeksänneksi korkein; Yhdysvaltojen edellä on vain joukko Tyynenmeren saarivaltioita ja Kuwait.
Yhdysvalloissa elinajanodote on 78,6 vuotta. Vuodesta 2014 alkaen kansalaisten elinajanodote on laskenut 0,3 vuodella. Kansainvälisessä tilastossa Yhdysvallat on 29. sijalla.
Koulutus
pienoiskuva|upright|Yhdysvaltalaisia opiskelijoita.
Yhdysvalloissa koulutus on pääosin osavaltioiden vastuulla. Koulumainen opetus alkaa esikoulun jälkeen ja jaetaan kolmeen vaiheeseen: alakoulu, keskikoulu ja high school. Koulutukseen liittyvät lait ja vaatimukset vaihtelevat osavaltioittain huomattavasti, mutta koulujen aloitusikä on yleisimmin kuusi vuotta. High school kattaa koululuokat 7–12 tai 8–12, ja se jaetaan joskus kahteen osaan. Vuoden 2009 PISA-vertailussa yhdysvaltalaiset opiskelijat olivat lukutaidossa ja luonnontieteissä lähellä OECD-maiden keskitasoa, mutta menestyivät matematiikassa selvästi keskiarvoa heikommin.
Vuonna 2009 julkisissa kouluissa oli 49,4 miljoonaa oppilasta ja yksityiskouluissa 4,7 miljoonaa. 68 % yksityiskouluista oli uskonnollisesti suuntautuneita. Vuonna 2007 kotiopetuksessa oli 1,5 miljoonaa koululaista, mitä vanhemmat perustelivat tyytymättömyydellä koulun uskonnolliseen ja moraaliseen arvomaailmaan, ympäristöön tai opetuksen tasoon.
Korkeakoulut ovat Yhdysvalloissa joko julkisia tai yksityisiä. Noin 70 % korkea-asteen opiskelijoista käy julkisia kouluja. Lukuvuosi julkisessa nelivuotisessa korkeakoulussa maksaa keskimäärin 15 000 dollaria, mutta yksityisessä kaupallisessa korkeakoulussa hinta voi olla kaksinkertainen. Useimmat päätoimiset opiskelijat saavat opintotukea, joka kattaa noin puolet kuluista. Stipendejä voi saada paitsi opintomenestyksen, myös taiteellisen tai urheilulahjakkuuden tai johonkin vähemmistöryhmään kuulumisen perusteella. Silti monet vanhemmat säästävät lastensa korkeakouluopintoja varten vuosien ajan.
Enemmistö maailman parhaista yliopistoista on eri vertailujen mukaan yhdysvaltalaisia. Kärkisijoilla ovat Harvardin, Berkeleyn ja Stanfordin yliopistot.
Perherakenne
Vuonna 2007 vähintään 18-vuotiaista yhdysvaltalaisista noin 58 prosenttia oli avioliitossa, 6 prosenttia leskiä, 10 prosenttia eronneita ja 25 prosenttia ei ollut ollut koskaan naimisissa.
Kulttuuri
Yhdysvalloissa tunnetaan käsite amerikkalainen unelma, ajatus maasta joka tarjoaa yhtäläiset menestymisen mahdollisuudet jokaiselle hänen kykyjensä ja saavutuksiensa mukaisesti, sosiaalisesta luokasta tai syntyperästä huolimatta. Amerikkalaisen unelman juuret voidaan nähdä jo Yhdysvaltain perustuslaissa, jonka mukaan kaikilla ihmisillä on yhtäläinen oikeus ”vapauteen ja onnellisuuden tavoitteluun”.
Yhdysvaltojen kulttuurissa on huomattavia alueellisia eroja, vaikka sisäinen muuttoliike on voimakasta. Maan koillisosa on tiheästi asuttua ja kaupungistunutta. Keskilänsi on maanviljelysaluetta, ja alueen auto- ja terästeollisuus on taantunut. Lännen avariin maisemiin liittyy kansallisia myyttejä individualismista ja yksilön rajattomista mahdollisuuksista. Etelän valtiot on yhdistetty orjuuteen ja mustan väestön kansalaisoikeustaisteluun, mutta niitä leimaavat myös aurinkoinen ilmasto ja eläkeläisten yhteisöt. Kalifornian ja maan lounaisosien erityispiirteitä ovat espanjankielinen kulttuuri ja paikalliset ruokalajit.
Villin lännen historia rikollisineen, pyssysankareineen, intiaaneineen ja karjapaimenineen on osa americanaa eli yhdysvaltalaista kansallisromantiikkaa.
Musiikki
pienoiskuva|Amerikkalaisen jazzin ”suurlähettiläs” [[Louis Armstrong.]]
Yhdysvaltojen musiikki on kehittynyt maahanmuuttajien musiikkiperinteiden pohjalta, mikä on ominaista monikulttuuriselle maalle. Blues syntyi etelävaltioiden orjien keskuudessa, kun afrikkalaisen ja eurooppalaisen musiikin perinteet yhdistyivät. New Orleansissa syntyi 1900-luvun alussa jazz, jossa yhdistyivät orjien laulut, ragtime ja eurooppalainen torvisoitto. Bluesiin kehittyi rhythm and blues, joka yhdessä valkoisten country-musiikin kanssa synnytti rock and rollin 1950-luvulla. Elvis Presleyn levyjä on myyty maailmanlaajuisesti yli miljardi kappaletta. Tämä tekee hänestä kaikkien aikojen myydyimmän artistin. Yhdysvaltojen asema kevyessä musiikissa on edelleen vahva, ja musiikin vienti on Yhdysvalloista maailman kärkeä. Eniten American Music Award -palkintoja ovat saaneet Mariah Carey, Whitney Houston, Michael Jackson, Eagles ja Janet Jackson.
Kun brittiläisen musiikkilehden asiantuntijat asettivat vuonna 2008 maailman sinfoniaorkesterit paremmuusjärjestykseen, 15 parhaan joukossa oli kuusi yhdysvaltalaista orkesteria: Chicagon, Clevelandin, Los Angelesin, Bostonin, New Yorkin ja San Franciscon sinfoniaorkesterit. Yhdysvalloissa on 135 oopperataloa, joista vanhin ja suurin on New Yorkissa sijaitseva Metropolitan-ooppera.
Teatteri ja elokuva
pienoiskuva|Kuuluisa [[Hollywood-kyltti Mount Leen rinteellä Los Angelesissa.]] New Yorkin Broadwaylla on 39 teatteria, joista jokaisessa on ainakin 500 paikkaa. Vuonna 2010 ne hankkivat yhteensä kymmenen miljardin dollarin tulot.
Yhdysvaltojen rooli elokuvan historiassa on merkittävä. Ranskalaisten Lumièren veljesten ohella Thomas Edison kehitti varhaista tekniikkaa. 1920-luvulla suuret amerikkalaiset elokuvatuotantoyhtiöt loivat pohjan varsinaiselle elokuvateollisuudelle, Hollywoodista tuli elokuvan pääkaupunki ja äänielokuva vakiinnutti asemansa. John Waynestä tuli 1940- ja 1950-luvulla kansallisen itseluottamuksen vertauskuva. Marilyn Monroeta on sanottu maailman tunnetuimmaksi filmitähdeksi. Walt Disneyn maailmankuulujen piirroselokuvien, sarjakuvien ja näytelmäelokuvien ympärille on kasvanut kokonainen mediaimperiumi. 2010-luvulla Yhdysvalloissa tuotetaan maailman kolmanneksi eniten elokuvia Intian ja Nigerian jälkeen.
Yhdysvalloissa on tuotettu lukuisia maailmanlaajuisia menestyselokuvia, kuten Tuulen viemää (1939), Tähtien sota (1977), Titanic (1997) ja Avatar (2009). American Film Instituten vuonna 2007 valitsemat parhaat yhdysvaltalaiset elokuvat ovat Citizen Kane (1941), Kummisetä (1972) ja Casablanca (1942).
Kuvataide, arkkitehtuuri ja muoti
1800-luvun taidemaalareista tunnetuin on Thomas Eakins, joka maalasi realistisia sisä- ja ulkokuvia amerikkalaisesta arkielämästä. Eurooppalaista modernia taidetta esiteltiin Yhdysvalloissa laajassa näyttelyssä, joka kiersi New Yorkissa, Bostonissa ja Chicagossa vuonna 1913. Näyttely rohkaisi myös yhdysvaltalaisia taiteilijoita, kuten Georgia O’Keeffeä, kokeilemaan uusia muotoja. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvalloissa syntyi uusia taidesuuntia, kuten Jackson Pollockin ja Willem de Kooningin edustama abstrakti ekspressionismi ja Andy Warholin pop-taide. Monet modernin arkkitehtuurin suuret nimet ovat amerikkalaisia Frank Lloyd Wrightistä Frank Gehryyn.
New Yorkia pidetään Pariisin, Lontoon ja Milanon ohella yhtenä neljästä muotimaailman pääkaupungista. Tunnettuja yhdysvaltalaisia muotitaloja ja -suunnittelijoita ovat Vera Wang, Calvin Klein, Ralph Lauren ja Donna Karan.
Kirjallisuus ja filosofia
pienoiskuva|[[Jack Kerouac oli yksi tunnetuimmista beat-sukupolven kirjailijoista.]]
1900-luvulla Yhdysvaltain kirjallisuuden merkitys osana maailmankirjallisuutta kasvoi. Tällöin oli vallalla yhteiskunnallinen kirjallisuus, jota edustivat muun muassa Theodore Dreiser, Jack London ja Upton Sinclair. Maailmansotien välisen ajan huomattavimmat nimet olivat Ernest Hemingway ja William Faulkner, ja 1930-luvulla astui esiin John Steinbeck pula-ajan kuvauksillaan. Steinbeck, Faulkner ja Hemingway olivat pitkään Yhdysvaltain kirjallisuuden keskeiset hahmot, ja kaikki kolme saivat Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Sotien jälkeen näkyviä ovat olleet myös realismin edustajat, kuten Saul Bellow, J. D. Salinger ja Truman Capote. Sotien jälkeen on noussut myös afroamerikkalaisten kirjallisuus, jonka tunnetuimpiin nimiin lukeutuvat James Baldwin, Richard Wright ja Ralph Ellison. 1970-luvulla alkoi postmoderni liike, jonka nimiin kuuluvat muun muassa Paul Auster, Toni Morrison, Philip Roth ja Raymond Carver.
Ralph Waldo Emerson ja Henry David Thoreau olivat amerikkalaisen filosofian uranuurtajia. Sisällissodan jälkeen Charles S. Peirce, William James ja John Dewey olivat johtajia pragmatismin kehittämisessä. 1900-luvulla Willard Van Orman Quine ja Richard Rorty kehittivät analyyttistä filosofiaa.
Televisio
Suosituimmat tv-ohjelmat: Katsotuimmat kanavat:
Radio
Suosituimmat radio-ohjelmat:
Lehdistö
Suurimmat sanomalehdet:
Ruokakulttuuri
pienoiskuva|vasen|Omenapiirakka on yksi amerikkalaisuuden ikoneista.
Vuonna 2007 tehdyn laajan kyselytutkimuksen mukaan yhdysvaltalaiset kokivat seuraavat ruokalajit erityisen amerikkalaisiksi: hampurilaiset, barbeque-ruoka, leivitetyt rasvassa uppopaistetut kanapalat eli nugetit, makaroni-juustopaistos ja omenapiirakka.
Juhlapäivät
Liittovaltion tasolla on määritelty seuraavat yksitoista juhlapäivää. Ne ovat yleisiä vapaapäiviä, ja jos ne osuvat viikonloppuun, työntekijät saavat vastaavasti edellisen perjantain tai seuraavan maanantain vapaaksi.
Näiden kymmenen päivän lisäksi monilla uskonnollisilla ja etnisillä ryhmillä sekä alueilla on omia juhlapäiviään.
Urheilu
pienoiskuva|[[Amerikkalainen jalkapallo on Yhdysvaltain seuratuimpia urheilulajeja.]] pienoiskuva|[[Baseball on joukkuepallopeli, joka on erityisen suosittua Amerikassa. Se muistuttaa suomalaista pesäpalloa.]] Yhdysvaltain suosituimmat joukkuelajit ovat amerikkalainen jalkapallo, baseball ja koripallo, jotka ovat kaikki myös syntyneet Yhdysvalloissa. Amerikkalainen jalkapallo on näistä katsotuin. Amerikkalaisen jalkapallon mestaruusottelu, Super Bowl on yksi Yhdysvaltain suurimmista tapahtumista. Suuri osa maailman parhaiten palkatuista urheilijoista on yhdysvaltalaisten joukkuelajien pelaajia. Joukkuelajien rinnalla NASCAR-autoilu on suosittua, ja se onkin amerikkalaisen jalkapallon jälkeen toiseksi seuratuin laji televisiossa. Toinen suosittu autourheilusarja on Indy Racing League, ja sen Indianapolis 500 -tapahtumaa on ajettu vuodesta 1911.
Yhdysvallat toimii isäntänä myös muille huomattaville urheilutapahtumille muun muassa golfissa ja tenniksessä (US Open). Uinti on maan menestyksekkäimpiä lajeja. Kolme suosituinta lautailuharrastusta – lainelautailu, rullalautailu ja lumilautailu – on luotu Yhdysvalloissa. Niistä järjestetään kansalliset kilpailut ja niiden yhteyteen on syntynyt laaja alakulttuuri.
Yhdysvalloissa on isännöity kahdeksat olympiakisat. Maa on saanut kesäolympialaisissa eniten mitaleja kautta aikojen ja talviolympialaisissa toiseksi eniten. Uimari Michael Phelps on olympiahistorian eniten kultamitaleita saavuttanut urheilija. Hänellä 23 kultaa ja yhteensä 28 mitalia.
Urheilulla on merkittävä asema myös yhdysvaltalaisissa yliopistoissa ja collegessa. Vuosittain noin 126 000 urheilijaa saa joko täyden tai osittaisen stipendin opiskeluja varten. Miesten suosituimmat yliopistolajit ovat amerikkalainen jalkapallo, koripallo, yleisurheilu, baseball ja jalkapallo ja naisten koripallo, yleisurheilu, lentopallo, softball ja jalkapallo.
Jimmy Wales
Jimmy Donal Wales (s. 7. elokuuta 1966 Huntsville, Alabama) on yhdysvaltalainen Internet-yrittäjä, Wikipedian, Wikian ja WikiTribunen perustaja. Wales on lisäksi perustanut Wikimedia Foundation -säätiön hallinnoimaan Wikipediaa ja muita Wikimedian hankkeita.
Lapsuus ja nuoruus
Jimmy Wales syntyi 7. elokuuta 1966 Huntsvillessa Alabamassa. Hänellä on kolme nuorempaa sisarusta. Perheen isä Jimmy Wales Sr. oli paikallisen ruokakaupan johtaja. Äiti Doris Wales piti pientä koulua, jonka opetusohjelma muistutti montessorikoulua ja suosi kahdenkeskistä opettaja–oppilas-vuorovaikutusta. Myös Wales opiskeli äitinsä koulussa. Huntsville oli Walesin lapsuusvuosina tärkeä avaruustutkimuksen keskus Yhdysvalloissa, ja Wales on sanonut tämän antaneen hänelle optimistisen näkökulman tekniikkaan ja tieteeseen.
Kahdeksannen luokan jälkeen Wales kävi yksityistä ja kallista Randolph School -koulua. Siellä hän tutustui tietokoneohjelmointiin vuonna 1979. Wales pärjäsi koulussa hyvin ja valmistui jo 16-vuotiaana.
Opinnot
Valmistuttuaan Randolphista Wales jatkoi opintojaan osavaltion collegessa Auburnin yliopistossa Alabamassa. Hän opiskeli taloustiedettä.
Suoritettuaan kandidaatintutkinnon Wales meni Alabaman yliopistoon Tuscaloosassa. Suoritettuaan siellä maisterintutkinnon taloustieteestä Wales lähti Indianan yliopistoon lukemaan tohtoriksi. Hän ei kuitenkaan koskaan kirjoittanut väitöskirjaansa, joten hänestä ei tullut taloustieteen tohtoria.
Työuran alku
Vastavalmistunut Wales sai vuonna 1994 työpaikan Chicago Options Associates -yrityksestä Chicagossa. Wales sai tehtäväkseen yrityksen senhetkisten hintamallien tutkimisen. Hän teki työssään myös pörssikauppaa. Hänet ylennettiin yrityksessä lopulta tutkimusjohtajaksi. Vapaa-ajallaan iltaisin Wales kehitti tietokone- ja ohjelmointitaitojaan.
Wales kiinnostui myös Internetistä ja perusti vuonna 1996 tuttavansa Tim Shellin kanssa online-start-up-yrityksen nimeltä Bomis. Yrityksestä tehtiin yleinen yritysluettelo, joka toimisi mainostuloilla. Yritys alkoi tuottaa rahaa, ja Wales laajensi sen toiminnan Chicagosta maanlaajuiseksi. Wales jätti työnsä rahoitusyhtiössä ja siirsi Bomisin Kaliforniaan. Yrityksessä oli enimmillään kahdeksan työntekijää. Walesin liikeideat perustuivat tuolloin hänen ihailemansa Ayn Randin objektivistiseen filosofiaan.
Nupedia
Kun Bomis menestyi, Walesilla oli rahaa aloittaa suunnittelemansa tietosanakirjahanke. Hän halusi luoda Internetissä toimivan ilmaisen tietosanakirjan, jota kirjoittaisivat vapaaehtoiset asiantuntijat ja tutkijat. Hän antoi vuoden 1999 lopulla julkaistulle tietosanakirjalleen nimeksi Nupedia. Sen oli tarkoitus toimia mainosrahoituksella kuten Bomiskin. Liikekumppanikseen Wales sai filosofian tohtoriopiskelija Larry Sangerin. Nupediaan saatiin ensimmäisen vuoden aikana viitisenkymmentä hyvin laadukasta ja ennen julkaisua tarkastettua artikkelia, mikä oli kuitenkin aivan liian hidas tahti tietosanakirjalle.
Wikipedia
Wales muutti Nupedian wikiksi tammikuussa 2001. Tälle kaikkien vapaasti muokattavissa olevalle tietosanakirjalle Larry Sanger keksi nimeksi Wikipedia. Sen ympärille alkoi nopeasti kasvaa muokkaajayhteisö, ja jo kuukauden kuluttua Wikipediassa oli 600 artikkelia. Wales muunsi Wikipedian pian voittoa tuottamattomaksi organisaatioksi ilman mainoksia, ja seuraavien vuosien aikana tietosanakirja kehittyi Walesin johdolla nykyiseen muotoonsa. Wales perusti Wikipediaa hallinnoimaan Wikimedia Foundation -säätiön. Nupedia suljettiin vuonna 2003.
Wikipedian ulkopuolella
Wikipedian ulkopuolella Wales on ollut monen organisaation johtokunnan jäsen, kuten Creative Commonsin. Hän myös kiertää maailmaa puhumassa eri aiheista. Hän perusti yrityksen nimeltä Wikia, joka ylläpitää erilaisia wikejä ja informaatiokokoelmia. WikiTribune on yhteisöllinen uutissivusto, jonka Wales julkisti huhtikuussa 2017.
Yksityiselämä
Wales on ollut naimisissa kolme kertaa. Ensimmäisen kerran hän meni naimisiin 20-vuotiaana työtoverinsa Pamela Greenin kanssa. Toisen vaimonsa Christine Rohanin kanssa Walesilla on tytär. Vuonna 2012 Wales meni naimisiin Kate Garveyn kanssa. Garvey työskenteli ennen Tony Blairin avustajana. Heillä on kaksi tytärtä, ja he asuvat Lontoossa.
Poliittiselta kannaltaan Wales on kertonut olevansa keskusta-oikeistolainen.
Butch Patrick
Butch Patrick (s. 2. elokuuta 1953, Los Angeles Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Eddie Munsterin roolista televisiosarjassa Me hirviöt. Toinen tunnettu rooli on myös elokuvassa Munster, painu kotiin (1966). Hän myös näytteli päähenkilö Markia televisiosarjassa Lidsville (1971–1973). Hän sijoittui 45. sijalle VH1:sen 100 parhaan lapsinäyttelijän listalla.
Tero Järvelä
Tero Järvelä (s. 1. tammikuuta 1972 Evijärvi) on suomalainen jääkiekkoilija.
Siperian nero
Siperian nero on suomalainen 24-osainen tilannekomediasarja vuodelta 2000. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Mika Ripatti ja Seppo Vesiluoma. Pääosaa esittää Jan Uuspõld. Sarjan ovat ohjanneet Jarmo Lampela, Jussi Niilekselä ja Johanna Vuoksenmaa. Tuotantoyhtiö on Yle TV2.
Jaana Kapari-Jatta
Jaana Marjatta Kapari-Jatta (s. 19. toukokuuta 1955 Turku) on suomalainen kirjallisuuden suomentaja. Hän suomentaa kirjoja englannista, ja hänen tunnetuin suomennostyönsä on J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarja. Kapari-Jatta on suomentanut myös muun muassa Roald Dahlin, Edgar Allan Poen, Virginia Woolfin, Oscar Wilden ja Dav Pilkeyn tuotantoa.
Ura
Ennen suomentajaksi ryhtymistä Kapari-Jatta opiskeli yliopistossa fysiikkaa ja talousmaantiedettä sekä teki kustantamoille oikaisulukua ja laati lausuntoja englanninkielisistä kirjoista.
Tammi julkaisi vuonna 2008 Jaana Kapari-Jatan kirjan Pollomuhku ja Posityyhtynen, jossa hän kertoo muun muassa Harry Potter -kirjojen suomentamisesta. Hän on alkuperäisen sarjan lisäksi suomentanut myös muuta J. K. Rowlingin tuotantoa, muun muassa teokset Ikkabog ja Jouluposso.
Kapari-Jatta on asunut talvisin Afrikassa ja kesäisin Loviisassa. Hän piti vuosina 2010–2019 Loviisassa afrikkalaisia käsitöitä myyvää kauppaa nimeltä Karamaloo. Kapari-Jatalla on kolme aikuista lasta.
Vuonna 2019 Kapari-Jatalle myönnettiin taiteilijaeläke.
Kampasammal
Kampasammal (Helodium blandowii) on lehtisammallaji kampasammalten heimossa. Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla erityisesti viileällä vyöhykkeellä.
Kampasammal on keskikokoinen, yleensä viidestä kymmeneen senttimetriä korkeaksi kasvava ja sulkahaarainen. Verson päähaara on melko roteva ja litteän näköinen, sulkahaarat sijaitsevat neljänä rivinä. Lehdet ovat keskeltä leveitä, mutta tyveltä ja kärjestä kapenevia.
Kecskeméti TE
Kecskeméti TE on vuonna 1911 perustettu unkarilainen jalkapalloseura Kecskemétistä. Se pelaa maan korkeimalla sarjatasolla OTP Bank Ligassa. Seura pelaa kotiottelunsa 6 300 katsojaa vetävällä Stadion Széktóiilla.
Eugen Sterpu
Eugen Sterpu (kutsumanimeltään Gicu, s. 10. kesäkuuta 1963 Dămăşcani, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on virolainen taidemaalari, joka asuu ja työskentelee Tallinnassa.
Opiskelu
Eugen Sterpu opiskeli vuosina 1975–1981 Moldavian Taidekorkeakoulussa ja vuosina 1981–1989 Eesti Riiklik Kunstiinstituutissa ( vuodesta 1989 Eesti Kunstiakadeemia )  erikoistuen kuvanveistoon. Vuosina 1994–1995 hän opetti Moldovan Taidekorkeakoulussa.
Näyttelyitä
Eugen Sterpulla on ollut yksityis- ja yhteisnäyttelyitä Moldovassa, Romaniassa, Tanskassa, Virossa, Suomessa, Ruotsissa sekä Venäjällä. Yhteisnäyttely Viive Sterpun kanssa huhtikuussa 2012 Turussa Galleria Reginassa.
Tekniikka
Sterpu on keksinyt erikoisen ja omatakeisen tavan työstää pastelleilla. Hän piirtää hiekkapaperille ja käyttää siinä lakkaa. Tuloksena on voimakkat ja selvät värit. Kuvaan käytetään sopivaa paspartuta, jonka avulla värien kontrasti ja kirkkaus saadaan hienovaraisesti esille. Kuvanveistäjäkoulutus on syventänyt hänen käsitystään arkkitehtuurista ja sitä hän mielellään kuvaa töissään. Sterpun oman tekniikan avulla hänen käsistään syntyvä työ on kolmiuloitteista.
Hänen taiteensa kokijat muodostavat oman käsityksensä Sterpun taisteesta, joidenkin mielestä hän on surrealisti ja joidenkin taas postmodernisti. Taiteilija itse ei halua olla sidottuna mihinkään ismiin.
Jäsenyydet
Eugen Sterpu on Eesti Kunstnike Liit (Viron taiteilijaliiton) jäsen.
Perhesuhteet
Eugen Sterpu oli naimisissa taiteilija Viive Sterpun kanssa.
Johannes Salminen
Gustav Johannes Salminen (21. kesäkuuta 1925 Hammarland, Ahvenanmaa – 23. toukokuuta 2015 Helsinki) oli ahvenanmaalainen, ruotsiksi kirjoittanut kirjailija, esseisti, filosofian tohtori, professori sekä kirjallinen johtaja. Salminen oli uskonnoltaan katolilainen.
Ura
Salminen väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademissa vuonna 1955 aiheenaan Jarl Hemmer: En studie i liv och diktning. Hän toimi kustannusyhtiö Söderströmin kirjallisena neuvonantajana 1956–1960 ja kirjallisena johtajana 1961–1991. Salminen vihittiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi 1990, ja vuonna 1993 hänelle myönnettiin professorin arvonimi.
Hän tuli tunnetuksi erityisesti esseistinä, mutta samalla myös kulttuurikriitikkona ja yhteiskunnallisena keskustelijana ja kriitikkona, muun muassa toimiessaan vakituisena kolumnistina Hufvudstadsbladetissa, Helsingin Sanomissa ja Dagens Nyheterissä.
Poimusammal
Poimusammal (Rhytidium rugosum) on lehtisammallaji poimusammalten heimossa, johon ei kuulu muita lajeja. Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla ja Keski-Amerikassa. Pohjoismaissa se on erityisesti tunturialueiden laji.
Poimusammal on melko kookas kahdesta 12:een senttimetriä korkeaksi kasvava ja tiheäkasvuinen. Sen versot ovat niukkahaaraisia, kellanvihreitä ja lehdet varrenmyötäisiä, käyristyneitä.
William James Connell
William James Connell (6. heinäkuuta 1846 Cowansville, Kanada – 16. elokuuta 1924 Atlantic City, New Jersey) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi ja vietti varhaisimmat vuotensa Kanadassa, josta hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1857.
Connell istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Nebraskan ensimmäisestä vaalipiiristä vuosina 1889–1891. Hän pyrki jatkokaudelle, mutta ei tullut valituksi.
Politiikan ulkopuolella Connell työskenteli lakimiehenä. Hän kuoli 78-vuotiaana New Jerseyssä.
Syam Ben Youssef
Syam Ben Youssef (, s. 31. maaliskuuta 1989 Marseille, Ranska) on ranskalais-tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Turkin superliigassa pelaavaa Kasımpaşaa
Leyton Orient
14. tammikuuta 2012 Ben Youssef siirtyi vapaalla siirrolla Englantiin Leyton Orientiin. Hän allekirjoitti puolen vuoden sopimuksen. Ben Youssef pelasi Englannin ykkösliigassa yhdeksän ottelua.
Astra Giurgiu
Kesäkuussa 2012 Ben Youssef siirtyi Romaniaan Astra Giurgiun riveihin. Hän pelasi avauskaudellaan 23 ottelua ja onnistui maalinteossa kaksi kertaa. Joukkueensa sijoittui neljänneksi. Toisella kaudellaan Ben Youssef pelasi 21 pääsarjaottelua ja voitti Romanian cupin, kun pääsarjassa Astra Giurgiu sijoittui toiseksi. Kaudella 2014–2015 Ben Youssef oli jälleen joukkueensa vakiopuolustajia ja pelasi 23 sarjaottelua tehden yhden maalin, kun Astra Giurgiu sijoittui kolmanneksi.
SM Caen
Ben Youssefin sopimus loppui 29. kesäkuuta 2015 romanialaisseuran kanssa, jonka myötä hän siirtyi Ranskan pääsarjaan SM Caenin riveihin kolmen vuoden sopimuksella. Ben Youssef pelasi avauskaudellaan 18 pääsarjaottelua ja onnistui maalinteossa kolmesti, kun Caen sijoittui Ranskan pääsarjassa seitsemänneksi. Toisella kaudella Caen pelasi heikosti ja jäi sarjassa toiseksi viimeiseksi. Ben Youssef pelasi kauden aikana 17 sarjaottelua.
Kasımpaşa
5. heinäkuuta 2017 Ben Youssef purki sopimuksensa Caenin kanssa ja siirtyi tämän jälkeen Turkin pääsarjaan Kasımpaşan riveihin. Joukkue sijoittui kaudella 2017–2018 kahdeksanneksi ja Ben Youssef pelasi kauden aikana 26 sarjaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Maajoukkueura
Ben Youssef pelasi ensimmäisen maaottelunsa CHAN-karsinnoissa Marokkoa vastaan 24. toukokuuta 2010 Tunisian A' maajoukkueessa, joka koostui vain kotimaan sarjassa pelanneista.