cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Meghan (Sussexin herttuatar)
Ura näyttelijänä
Heinäkuusta 2011 vuoteen 2018 Markle esitti Rachel Zanea USA Networkin sarjassa Pukumiehet. Hän näytteli myös vuoden 2010 elokuvissa Keikkaa pukkaa ja Remember Me sekä vuoden 2011 elokuvassa Kaameat pomot. Hän on myös esiintynyt televisiosarjoissa Cuts, Oy Rakkaus Ab, 90210, Ritari Ässä, Ilman johtolankaa, The League ja Castle.
Markle palasi hovista vetäytymisensä jälkeen näyttelijän töihin ääninäyttelemällä Disney+-palveluun huhtikuussa 2020 tulleessa Elephants-dokumenttielokuvassa.
Sussexin herttuattarena
Tammikuussa 2018 Markle sulki kaikki sosiaalisen median tilinsä ja kiitti Kensingtonin palatsin jakamassa tiedonannossa ”kaikkia, jotka seurasivat hänen sosiaalisen median tilejään vuosien varrella.” Kellään kuninkaallisen perheen jäsenellä ei ole henkilökohtaisia tilejä sosiaalisessa mediassa.
Kihlaus ja avioliitto prinssi Harryn kanssa
thumb|Meghanin vaakuna Marklen kihlaus prinssi Harryn kanssa kuulutettiin 27. marraskuuta 2017. Tätä ennen Markle oli tavannut Harryn isoäidin kuningatar Elisabet II:n useita kertoja. Harryn Marklelle antama sormus koostuu suuresta keskitimantista Botswanasta ja kahdesta pienemmästä timantista Harryn äidin Walesin prinsessa Dianan kokoelmasta. Kihlauksen jälkeen Markle ilmoitti jättävänsä näyttelijäntyönsä.
Ennen häitä Canterburyn arkkipiispa Justin Welby kastoi ja konfirmoi Marklen Englannin kirkkoon. Jordanjoesta otetun vihkiveden kanssa suoritettu yksityisseremonia järjestettiin St Jamesin palatsissa. Kihlauksen jälkeen Markle aloitti vuosia kestävän prosessin tullakseen Britannian kansalaiseksi.
Vihkiminen tapahtui 19. toukokuuta 2018 Pyhän Yrjön kappelissa Windsorin linnassa. Häät lähetettiin suorana televisiolähetyksenä maailmanlaajuisesti. Suomessa häät esitti Yle TV1 klo 14 alkaen ja AVA klo 13 alkaen.
Herttua ja herttuatar asuivat naimisiinmenonsa jälkeen Lontoossa Kensingtonin palatsin tiluksilla sijaitsevassa Nottingham Cottagessa. Marraskuussa 2018 ilmoitettiin, että herttuapari muuttaa ennen esikoislapsen syntymää Windsorin linnan mailla olevaan Frogmore Cottageen. Heidän kerrottiin odottavan ensimmäistä lastaan marraskuussa 2018. Parin ensimmäinen lapsi Archie Mountbatten-Windsor syntyi 6. toukokuuta 2019 ja on kruununperimysjärjestyksessä seitsemäs. Meghan kirjoitti marraskuussa 2020 The New York Timesissa saaneensa keskenmenon heinäkuussa 2020 odottaessaan toista lastaan. Pariskunta sai 4. kesäkuuta 2021 Yhdysvalloissa toisen lapsen, tytön, joka sai nimekseen Lilibet Diana Mountbatten-Windsor ja lempinimekseen Lili.
Meghan on kertonut kohdanneensa Britannian hovissa eläessään rasistista kohtelua ja kärsineensä mielenterveysongelmista kohtelunsa vuoksi.
Vetäytyminen roolista hovissa
Meghan ja Harry ilmoittivat tammikuussa 2020 Instagramin kautta, että he vetäytyvät rooleistaan hovissa. He aikovat olla riippumattomia hovista ja vetäytyvät rooleistaan kuningashuoneessa. Parin mukaan asiaa on pohdittu pitkään ja siitä on keskusteltu kuukausia. He sanoivat pyrkivänsä samalla tukemaan kuningatar Elisabetia ja kunnioittavat velvollisuuksiaan kuningatarta, kansainyhteisöä ja tukijoitaan kohtaan. Pari aikoo asua niin Britanniassa kuin Yhdysvalloissa. He eivät saa myöskään enää käyttöönsä julkisia varoja. Myös heidän Frogmoren kotinsa remonttiin kulutetut 2,7 miljoonaa euroa he joutuvat maksamaan takaisin. He muuttivat Los Angelesiin Yhdysvaltoihin maaliskuussa 2020.
Tittelit
Mennessään naimisiin prinssi Harryn kanssa Meghan Marklesta tuli Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa ja hän sai tittelin ”hänen kuninkaallinen korkeutensa”. Lisäksi hän on miehensä arvonimien johdosta Sussexin herttuatar, Dumbartonin kreivitär (Skotlannissa) ja Kilkeelin paronitar (Irlannissa).
Filmografia
Lähde:
Sinfoninen metalli
thumb|300px|Moonspell on tunnettu sinfonista metallia soittava yhtye
Sinfoninen metalli on metallimusiikin tyylilaji, jossa metallimusiikkiin on yhdistetty klassisen musiikin eli taidemusiikin piirteitä.
Tyylille on tyypillistä klassisesta musiikista sovelletut ooppera- tyyliset naisvokalistin laulamat sopraanot, orkesteri- ja kuorosovitukset sekä kosketinsoittimella soitetut melodiat. Metallimusiikista sovellettuja tyypillisiä piirteitä ovat raskaat sähkökitarat, nopeatempoiset rumpuosuudet ja joskus syvät tai jopa örinätyyliset miesvokalistit.
Sinfoniset metalliyhtyeet usein tuottavat äänet kosketinsoittimilla, sen sijaan että toisivat oikeat soittimet esiintymislavalle. Joillakin yhtyeillä on myös oma viulisti.
Sinfoninen metalli on saanut metalli vaikutteensa brittiläisestä, keskieurooppalaisesta ja skandinaavisesta power- doom-, death-, melodic death- folk- ja goottimetallista. Gootti- ja sinfoninen metalli on usein vaikea erottaa toisistaan ja joissakin tapauksissa musiikki kuuluu molempiin tyylilajeihin. Sinfoninen metalli ei kuitenkaan ole sidottu synkkään äänimaisemaan niin kuin goottimetalli ja käsitteleekin useasti fantasiateemoja ja iloisempia aiheita. Sinfoninen metalli on myös usein nopeatempoisempaa kuin goottimetalli. Folk metallista sinfoninen metalli eroaa pääasiassa soittimien perusteella. Siinä missä folk metallissa on usein perinteisiä soittimia kuten harmonikka tai huilu; on sinfonisessa metallissa lähes säännönmukaisesti viulu ja kosketinsoittimet. Sinfonisessa metallissa viulumelodiat kuulostavat paljon enemmän klassisilta kuin taas folk-metallissa ne muistuttavat nopeatempoista pelimanni-musiikkia.
Monet sinfonista metallia soittavat yhtyeet luetaan myös muiden alalajien edustajiksi; esimerkiksi Dimmu Borgirin musiikki on black metalia, Angran power metalia, Haggardin folk metalia ja HB kristillistä metallia.
Rw
Rw tarkoittaa seuraavia:
HMS Mode (1942)
HMS Mode (runkonumerot 29) oli Ruotsin laivaston Mode-luokan hävittäjä.
Sen köli laskettiin syyskuussa 1941 Götaverkenillä Göteborgissa ja alus laskettiin vesille 11. huhtikuuta 1942. Alus otettiin 12. marraskuuta palvelukseen ja se poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1970.
Lamminpään kirjasto
Lamminpään kirjasto oli Tampereen Lamminpäässä sijainnut kaupunginkirjaston toimipiste. Se on tullut tunnetuksi kirjastonhoitaja Kari Aronpuron 1980-luvulta lähtien pitämistä satutunneista.
Kirjasto aloitti toimintansa Lamminpään piirikirjastona Pohjois-Pirkkalassa 19. tammikuuta 1930. Vuonna 1934 se sai paljon lisää kirjoja, kun lakkautetun Nokian piirikirjaston kokoelma siirrettiin Lamminpäähän. Kirjasto toimi kansakoulun luokkahuoneessa, ja se oli auki kerran viikossa, kaksi tuntia kerrallaan.
19. lokakuuta 1938 Lamminpään sivukirjasto avattiin uusissa tiloissa, jotka sijaitsivat Ylöjärventiellä omakotitalon yhteydessä. Vuonna 1950 se sai koko alakerran käyttöönsä. Kirjastoon tehtiin vuonna 1999 peruskorjaus, jonka yhteydessä rakennettiin erillinen sosiaalitila ja uusittiin kalustus.
Kirjaston viimeinen aukiolopäivä oli 18. kesäkuuta 2013. Sulkemisen syynä oli vaikea taloustilanne, laskevat lainausmäärät ja uuden aluekirjaston rakennustyöt. Lentävänniemen ja Lamminpään kirjastot yhdistettiin Lielahden aluekirjastoksi, joka valmistui Lielahdessa avattuun Lielahtikeskukseen keväällä 2014. Lamminpäähän perustettiin kirjastoautopysäkki.
Pirkanmaan maakuntamuseon mukaan Lamminpään entisellä kirjastotalolla on rakennusperinteistä, sosiaalihistoriallista, sivistyshistoriallista ja maisemallista arvoa. Rakennus on suojeltu asemakaavalla.
Kalle Koiso-Kanttila
Kalle Koiso-Kanttila (s. 1976 Oulu ) on suomalainen tenori. Hän oli kiinnitettynä Regensburgin oopperan solistikuntaan 2005-2008. Esityskaudesta 2008/2009 hänet on kiinnitetty Nürnbergin Valtionoopperan solistikuntaan.Hän on vieraillut mm. Wuppertalin, Mannheimin, Wiesbadenin, Darmstadtin ja Karlsruhen oopperoissa sekä Savonlinnan, Wernigeroden, Weikersheimin, Schwetzingenin, Maastrichtin ja Nilsiän musiikki/ooppera-juhlilla.
Koiso-Kanttilasta kertova dokumenttielokuva Talvinen matka esitettiin keväällä 2008 Yle TV1:llä.
Bertalan Farkas
thumb|Sojuz 36 lennon tunnus. 1. maaliskuuta 1978 hänet valittiin kosmonautiksi Interkosmos-ohjelmaan. Vuonna 1980 hän lensi Saljut 6 -avaruusasemalla. Hän lensi Sojuz 36 -aluksella asemalle ja alas Sojuz 35 -aluksella. Hän toimi maansa sotilasasiamiehenä Washingtonissa. Nykyisin hän on budapestiläisen Airlines Service and Trade Ltd.-yhtiön toimitusjohtaja. Hän on naimisissa Anikó Farkasin kanssa. Perheessä on kolme lasta: Aida, Ádám ja Bertalan.
Rz
Rz tarkoittaa seuraavia asioita:
Pyhän Birgitan kirkon rauniot
Pyhän Birgitan kirkon rauniot sijaitsevat Hiidenveden Vihdinniemessä, Vihdin kunnassa. Harmaakivinen kirkko rakennettiin keskiajan lopulla, ehkä vuosien 1500 ja 1520 välillä. Kirkko oli suorakaiteen muotoinen ja siihen liittyi runkoholvattu sakaristo. Kirkon sisäkatto oli puuholvattu. Holvissa ja sisäseinissä oli vuonna 1670 tehtyjä maalauksia. Kirkon itäpuolella seisoi myös vuonna 1682 rakennettu puinen kellotapuli. Koska kirkko oli rakennettu pehmeälle maalle, seiniin syntyi maan liikuttua halkeamia ja niitä täytyi korjata. Kirkon järvenpuoleinen eli läntinen seinä muurattiin uudelleen vuonna 1656.
Vuoteen 1801 mennessä kosteus oli turmellut kirkkoa siinä määrin, että Vihdin pitäjänkokous päätti myydä sen huutokaupalla. Kirkon lautaosia ja kivimateriaalia käytettiin navettojen rakennusaineina. Kirkon läntinen seinä sortui syysmyrskyssä vuonna 1869.
Pyhän Birgitan kirkkoa korvaamaan rakennettu Vihdin kirkko valmistui vuonna 1772.
Ernest Orlando Lawrence
Ernest Orlando Lawrence (8. elokuuta 1901 – 27. elokuuta 1958) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Vuonna 1939 hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon syklotronin rakentamisesta ja keinotekoisten radioaktiivisten alkuaineiden keksimisestä.
Walt Disney Studios Motion Pictures
Walt Disney Studios Motion Pictures (ent. Buena Vista Pictures Distribution, Inc.) on The Walt Disney Companyn omistama yhtiö, joka jakelee elokuvia ja televisio-ohjelmia. Buena Vista International oli sen maailmanlaajuinen vastine ja Walt Disney Studios Home Entertainment on yhtiön video- ja DVD-jakelija.
Ernest Orlando Lawrence
Ura ja saavutukset
Lawrence syntyi Cantonissa Etelä-Dakotan osavaltiossa vuonna 1901. Hän suoritti vuonna 1925 tohtorin tutkinnon Yalen yliopistossa fysiikan alalta. Myöhemmin hän toimi professorina Kalifornian yliopiston Berkeleyn yksikössä.
Walt Disney Studios Motion Pictures
Walt Disney ja hänen vanhempi veljensä Roy Oliver Disney perustivat yhtiön nimellä Buena Vista Distribution Company vuonna 1953 voidakseen vastata omien tuotteidensa jakelusta ja vuonna 2007 yhtiö otti käyttöön nykyisen nimensä. Buena Vistan ensimmäinen julkaisu oli Oscar-palkittu Erämaa elää. Buena Vista International perustettiin vuonna 1993, kun Disney lopetti yhteisyrityksen Warner Bros. Picturesin kanssa. Yhtiö jakelee nyt kummankin yrityksen elokuvia.
Ernest Orlando Lawrence
Ura ja saavutukset
Lawrence sai idean syklotronista vuonna 1929 ja mainitsi laitteesta tiedejulkaisu Sciencessa. Ensimmäinen syklotroni valmistettiin vuonna 1930, jolloin ionin energia laitteessa saavutti 13 000 eV. Seuraavana vuonna rakennettiin toinen kiihdytin, jossa kiihdytettävän protonin energia saavutti jo 1,2 MeV. Syklotronin avulla Lawrence tuotti isotooppeja, joita voitiin käyttää lääketieteellisessä tutkimuksessa.
Walt Disney Studios Motion Pictures
Yhtiö jakelee Walt Disney Picturesin, Touchstone Picturesin, Hollywood Picturesin, DisneyToon Studiosin, Touchstone Televisionin, Pixar Animation Studiosin ja useiden itsenäisten yritysten tuotoksia.
Ernest Orlando Lawrence
Ura ja saavutukset
Toisen maailmansodan aikana Lawrence työskenteli Manhattan-projektin parissa, jolloin hän onnistui erottamaan uraanin isotooppeja.
Ernest Lawrencen kunniaksi on nimetty tutkimuslaitos Lawrence Berkeley National Laboratory ja järjestysluvultaan 103 oleva alkuaine nimeltä lawrencium.
Irwin Goodman Story
Irwin Goodman Story on vuonna 1977 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy.
Harvat ja valitut
Harvat ja valitut on vuonna 1973 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy.
Ruotsula
Ruotsula on tilastoalue ja kylä Kouvolan Kuusankoskella, Kymintehtaan kaupunginosassa. Se kattaa suuren osan entisen Kuusankosken kaupungin eteläosasta ja sijaitsee Kouvolan ja Kuusankosken keskustojen välissä. Asukkaita Ruotsulan tilastoalueella on 965. Kouvolan seudun merkittävin liikekeskittymä ulottuu Ruotsulan alueelle, sillä Katajaharjun-Tervaskankaan liike- ja teollisuusalue, mukaan lukien muun muassa Kouvolan K-Citymarketin, K-Raudan sekä muita liikkeitä sisältävä Kauppakeskus Veturi, sijaitsee Ruotsulassa. Ruotsula on myös entinen Valkealan kunnan rekisterikylä, joka kattaa koko entisen Kuusankosken kaupungin eteläosan. Tämä entinen kylä on huomattavasti Ruotsulan tilastoaluetta suurempi alue.
Kriketin SM-sarja 2006
Vuoden 2006 Kriketin Suomen Mestaruus ratkaistiin 45 syöttövuoron pelein. 11 joukkueen runkosarjan jälkeen 4 parasta pelasivat mitaleista. Mestaruus meni Tampereelle.
Ruotsula
Vuonna 1743 rakennettu Ruotsulan redutti sijaitsee Ruotsulassa, Kymijoen rannassa entisen Kuusankosken kaupungin ja Elimäen kunnan rajan tuntumassa. Ruotsulan kylä liitettiin Valkealasta osaksi Kuusankoskea vuonna 1921, kun kunta perustettiin. Osa Ruotsulan kylästä liitettiin vuosina 1956, 1966 ja 1985 osaksi silloista Kouvolan kaupunkia, ja koko Ruotsulasta tuli osa Kouvolaa vuonna 2009 kuntaliitoksessa.
Tatra 805
Tatra 805 oli tšekkoslovakialaisen Tatran suunnittelema kevyt nelivetoinen kuorma-auto. Kantavuudet vaihtelivat eri muunnelmien kesken 1 500 ja 2 250 kg välillä. Mallia valmistettiin sen elinkaaren aikana kaikkiaan neljällä eri tehtaalla.
Suunnittelu ja valmistus
Aloite auton suunnittelemiseksi tuli Tšekkoslovakian auto- ja ilmailuteollisuudelta (Československé Závody Automobilové a Letecké; ČZAL), joka halusi nelivetoisen kevyen kuorma-auton armeijan tarpeisiin. T805 muotoutui prototyyppimalleista T803 ja T804 saatujen kokemusten perusteella. Autosta valmistui muutama prototyyppi Tatran tehtaalla Kopřivnicessa, jonka jälkeen tuotanto siirrettiin Avialle Prahaan, jotta Tatra voisi paremmin keskittyä raskaamman kaluston valmistamiseen. Sen jälkeen mallia tehtiin AZNP:n tehtaalla Mladá Boleslavissa. Mallin valmistus ei kuitenkaan istunut tehtaan valmistuslinjoille, joten tuotanto siirrettiin alle vuoden jälkeen Plzeňiin ZVIL-tehtaalle (Závody Vladimíra Iljiče Lenina) ja sieltä takaisin Kopřivniceen.
Moottori
Auton voimanlähteenä oli T603A-mallin ilmajäähdytteinen, nelitahtinen V8-moottori, johon kuitenkin oli lisätty vielä toinen tuuletin. Polttoaineensyötöstä vastasi kaksikurkkuinen Solex 30 UAAIP -kaasutin. Sähköjärjestelmä oli 12-volttinen ja PAL Magnetonin valmistama. Auton huippunopeus oli 70 km/h.
Voimansiirto ja alusta
Kytkin oli yksilevyinen ja kuiva. Vaihteisto oli nelivaihteinen ja varustettu kaksiportaisella alennusvaihteella. Sekä etu- että taka-akseli olivat vetäviä ja niissä oli tasauspyörästöjen lukot. Molemmat akselit oli varustettu heilurityyppisellä erillisjousituksella. Autossa oli vääntösauvajousitus. Runkoratkaisuna oli Tatralle tyypillisesti keskusputkirunko, jonka päällä oli erillinen suorakaiteen muotoinen apurunko koria varten.
Ominaisuuksia
Auton suurin nousukulma oli 69°. Suurin lähestymiskulma oli 46° ja jättökulma 52°. Näin ollen auto oli erittäin maastokelpoinen. Auto oli kuitenkin korkea ja kulki maastossa vaappuen puolelta toiselle, minkä johdosta se sai lempinimen "kačen" (ankka). Autolle ominaisesta käyntiäänestä tulivat lempinimet "Komár" (hyttynen) ja "kvíčala" (räkättirastas).
Armeijan sovellukset
thumb|200px|left|Kaksi lavamallista T805-yksilöä, joista toinen avonaisella ohjaamolla. Auton merkittävin asiakas oli Tšekkoslovakian asevoimat. Yleisimpiä korimalleja olivat erillisellä ohjaamolla ja pressukatteella varustettu lavamalli, josta oli myös avonaisella ohjaamolla varustettu muunnelma jonka tuulilasin sai käännettyä alas, sekä umpimalli, joita käytettiin muun muassa ambulansseina ja radioautoina.
Mordvalaiset
Mordvalaiset ovat suomalais-ugrilainen kansa, joka on jakautunut kahteen kielellisesti hyvin erilaisia murteita puhuvaan ryhmään: ersää puhuviin ersäläisiin ja mokšaa puhuviin mokšalaisiin. Mordvalaisilla ei ole omakielistä yhteisnimeä. Mordvalaisista puhuvat vain muunkieliset, eivät mordvalaiset itse. Osa heistä pitää käsitettä venäläisenä kolonialismina.
Tatra 805
Armeijan sovellukset
Käyttökohteet olivat erilaiset kevyet kuljetukset sekä ilmavoimien käytössä MiG-15- ja L-29-lentokoneiden siirtely lentokentillä. Alas käännettävällä tuulilasilla varustettua mallia käytettiin ilmavoimien alaisen, purjelentokoneella varustetun laskuvarjojääkäriryhmän kuljetukseen.
Kari Virtanen
Kari Virtanen oli lokakuussa 2014 Suomen neljänneksi yleisin kutsumanimen ja sukunimen yhdistelmä. Tunnettuja Kari Virtasia:
Tatra 805
Armeijan sovellukset
Panssariauto OA-82 perustui T805:n tekniikkaan. Tässä mallissa moottori oli sijoitettu taakse.
Kari Virtanen
Lähteet
.
Tatra 805
Siviilisovellukset
thumb|200px|right|Hanzelkan ja Zikmundin tutkimusmatkoillaan käyttämät T805-yksilöt. Autosta tehtiin erilaisiin erikoiskäyttöihin suunniteltuja sovelluksia. Siviilipuolella autoja oli esimerkiksi vapaapalokuntien käytössä ja lakaisuautoina.
HWM
HWM-lyhenne tarkoittaa seuraavia asioita:
Tatra 805
Tutkimusmatkat
T805:lla kierrettiin hankalissa maastoissa ympäri maailmaa Miroslav Zikmundin ja Jiři Hanzelkan johdolla. Erikoisvalmisteisilla yksilöillä, jotka oli varustettu tehokkaammilla moottoreilla, käytiin muun muassa Lähi-idässä, Intiassa, Nepalissa, Sumatralla, Japanissa ja Neuvostoliitossa. Autoissa oli vinssit, radiolaitteet ja erilaisia tutkimusvälineitä. Ne vetivät perässään 750 kg:n painoisia perävaunuja. Matka kesti viisi ja puoli vuotta, jonka aikana ne kulkivat 76 000 km.
Gary Kikaya
Gary Kikaya (s. 4. helmikuuta 1980, Lubumbashi, Zaire) on kinshasankongolainen 400 metrin juoksija.
Mordvalaiset
Mordvalaiset ovat neljänneksi suurin suomalais-ugrilainen kansa unkarilaisten, suomalaisten ja virolaisten jälkeen. Vielä 1980-luvulla heidän lukumääränsä oli yli miljoona. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Venäjällä asuu noin 840 000 mordvalaista. Jonkin verran mordvalaisia asuu myös muissa entisen Neuvostoliiton alueelle syntyneissä valtioissa. Esimerkiksi vuonna 2001 Ukrainassa asui 9 331 mordvalaista. Vajaa kolmannes Venäjän mordvalaisista asuu Mordvan tasavallan alueella. Ersäläislapset saavat opiskella kieltään vain yhden vapaaehtoistunnin viikossa kouluissa.
Tatra 805
Tutkimusmatkat
Autot on entisöity ja ne ovat nykyään Tatran museossa Kopřivnicessa.
Mordvalaiset
Mordvalaisryhmät
Mordvalaiset jakautuvat siis kahteen pääryhmään, ersäläisiin ja mokšalaisiin. Etnisesti mordvalaisiin kuuluu vielä kaksi pienempää ryhmää: karatait ja terjuhaanit, jotka ovat kielellisesti sulautuneet naapurikansoihin.
Ersäläiset
pienoiskuva|Ersäläisten kansallislippu pienoiskuva|Mokšalaisten kansallislippu Ersäläiset ovat suurin mordvalaisryhmä. Ersäläisten omankielinen nimitys on er´za. Vaikka tarkkoja tietoja mordvalaisten jakaantumisesta ersäläisiin ja mokšalaisiin ei ole, arvellaan ⅔ mordvalaisista olevan ersäläisiä. Mordvan tasavallan pääkaupunki Saransk sijaitsee ersäläisalueen keskellä.
Mokšalaiset
pienoiskuva|Mokšalaisia naisia Zubusta 1800-luvulta. Mokšalaiset ovat toinen mordvalaisten pääryhmä. Mordvalaisten omankielinen nimitys on mokša. Heitä arvellaan olevan noin 1/3 osa mordvalaisista. Mokšalaiset asuvat etupäässä Volgan länsipuolella, pääasiassa Okan sivujoen Mokšan vesistöalueella. Mokšalaisten keskuksia ovat Krasnoslobodskin ja Kovylkinon kaupungit Mordvan tasavallan länsiosassa.
Karatait
Karatait ovat pieni tataarilaistunut mordvalaisryhmä Volgan rannalla Tatarstanissa. Karatait puhuvat tataaria, mutta heidän kielessään on säilynyt jonkin verran myös mordvalaissanastoa. Uskontonaan karatait ovat kuitenkin säilyttäneet ortodoksisuuden. Karatait käyttävät juhlissaan edelleen mordvalaista kansallispukua.
Terjuhaanit
Terjuhaanit ovat pieni venäläistynyt mordvalaisryhmä Nižni Novgorodin alueella. Terjuhaanit puhuvat nykyisin venäjää, mutta muun muassa lauluissa on edelleen ersäläismordvalaista sanastoa. Terjuhaanien kieli vaihtui venäjään 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla. Myös terjuhaanit käyttävät edelleen ersäläisille tyypillistä kansallispukua.
Asuinalue
Mordvalaiset asuvat nykyisin hajallaan hyvin laajalla alueella Keski- ja Itä-Venäjällä Volgan ympäristössä ja Uralin alueella. Mordvalaisia muutti 1800-luvulla myös Siperiaan, varsinkin Tomskin kuvernementtiin ja Keski-Aasiaan. Nykyinen hajanainen asuinalue on seurausta venäläisten 1500-luvulla aloittamista vainoista ja kristinuskoon käännyttämisestä, joita pakoon mordvalaiset siirtyivät etelään ja itään. Yli 80 prosenttia mordvalaisista asuu maaseudulla.
True
True on ruotsalais-DJ Aviciin soolouran ensimmäinen studioalbumi. Sen julkaisivat levy-yhtiöt PRMD ja Universal Island 13. syyskuuta 2013.
Mordvalaiset
Asuinalue
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Mordvan tasavallassa oli 283 861 mordvalaista, mikä oli 31,9 prosenttia tasavallan väestöstä. Mordvalaisista asuu omassa tasavallassaan kuitenkin vain 33,7 prosenttia eli suurin osa mordvalaisista asuu muualla, pääasiassa hajallaan ympäröivillä alueilla. Yli 5 000 hengen mordvalaisvähemmistöjä oli vuonna 2002 Venäjällä seuraavasti: Baškortostanissa 26 020 mordvalaista (0,63 % alueen väestöstä), Tatarstanissa 23 702 (0,63 %), Tšuvassiassa 15 993 (1,22 %), Nižni Novgorodin alueella 25 022 (0,71 %), Orenburgin alueella 52 458 (2,41 %), Penzan alueella 70 739 (4,9 %), Samaran alueella 86 000 (2,65 %), Saratovin alueella 16 523 (0,62 %), Uljanovskin alueella 50 229 (3,63 %), Sverdlovskin alueella 9 702 (0,22 %), Tjumenin alueella 9 683 (0,30 %), Hanti-Mansiassa 6 386 (0,44 %), Tšeljabinskin alueella 18 138 (0,50 %), Krasnojarskin aluepiirissä 7 526 (0,25 %), Kemerovon alueella 7 221 (0,25 %), Moskovan kaupungissa 23 387, Rjazanin alueella 7 252 (0,59 %) ja Moskovan alueella 21 856 (0,33 %).
True
Albumilla on mukana muun muassa yhdysvaltalainen kitaristi ja tuottaja Nile Rogers, country-muusikko Mac Davis, Mike Einziger yhdysvaltalaisesta rock-yhtye Incubusista, yhdysvaltalainen soul-laulaja Aloe Blacc, yhdysvaltalaisen rock-yhtye Imagine Dragonsin laulaja Dan Reynolds, laulaja-lauluntekijä Dan Tyminski bluegrass-yhtye Alison Krauss and Union Stationistä, laulaja-lauluntekijä Sterling Fox sekä yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Adam Lambert.
Amphicar
thumb|250px|Amphicar maalla pienoiskuva|Amphicar vedessä Amphicar on vuosina 1961–1968 valmistettu saksalainen automerkki. Nimensä mukaisesti yritys valmisti amfibista autoa, joka oli ajettavissa niin maalla kuin vedessä. Amphicar-ratin keskiössä oleva merkki viittaa ensi valmistuspaikkakunnan, Lübeckin kuuluisaan Holstentor-maamerkkiin, erääseen kaupunginmuurien porteista. Mallin kehittäneellä, monipuolisella ja kekseliäällä, mutta kiistellyllä Hans Trippelillä oli usean vuosikymmenen kokemus ajoneuvotyypistä: amfibista, sotilaalliseen käyttöön luotua, nelivetoista SG 6-mallia valmistui vuosina 1938-1944 tuhannen kappaletta Wehrmachtin käyttöön. Trippelin myöhemmät 1950-luvun kääpiöautomallit herättivät aluksi suurta kiinnostusta, mutta nopeasti vaurastuvassa Euroopassa kääpiöautojen kysyntä laantui, ja niiden tuotantoa yrittäneet eri valmistajat joutuivat vetäytymään. Optimististen odotusten vastaisesti kaupalliseksi pettymykseksi osoittautunut malli Amphicar 770 aiheutti sitä valmistaneelle Quandt-yritysryhmälle suuren tappion; malli jäi Amphicar-yrityksen ainoaksi. Nykyään kunnostetut Amphicar-yksilöt saavuttavat harvinaisuuksina korkeita huutokauppahintoja.
Venhojuorut
thumb|250px|Arkijuoru (Tradescantia albiflora) Venhojuorut eli juorut eli kolmiokukat (Tradescantia) kasvavat luonnonvaraisina Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Sukuun kuuluu muutamia kymmeniä lajeja. Amerikassa juorut ovat suosittuja puutarhakasveja. Sieltä niitä on tuotu Eurooppaan jo 1600-luvulla.
True
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 8, ja nousi ylimmillään sijalle 6. Se vietti albumilistalla yhteensä 86 viikkoa.
Mordvalaiset
Asuinalue
Venäjän lisäksi merkittäviä mordvalaisvähemmistöjä on myös muissa entisen Neuvostoliiton maissa. Vuonna 1989 Kazakstanissa oli 30 036 mordvalaista ja vuonna 1999 16 147, mikä oli 0,1 prosenttia väestöstä. Ukrainassa oli vuonna 2001 9 331 mordvalaista.
Määrä
Mordvalaiset ovat määrältään olleet yksi suurimmista suomalais-ugrilaisista kansoista ja myös yksi suurimmista vähemmistökansoista Venäjällä. Mordvalaisten määrä pysytteli 1800-luvun lopulta 1900-luvun lopulle asti yli miljoonassa. Suurimmillaan se oli 1900-luvun puolivälin paikkeilla, ollen lähes 1,5 miljoonaa. Venäläistyminen on ollut kuitenkin voimakasta 1900-luvun loppupuoliskolla ja niinpä Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan mordvalaisten määrä oli huvennut alle miljoonan. Neuvostoliiton hajotessa mordvalaisia jäi myös muihin Neuvostoliitosta itsenäistyneisiin valtioihin, kuten Ukrainaan ja Kazakstaniin.
Venhojuorut
Suomessa kasvatetaan huonekasveina useita juorulajeja, pääasiassa nopean kasvunsa ja kauniisti rönsyävien runsaslehtisten versojensa takia. Kasvit todellakin leviävät kuin juoru – versot voivat kasvaa jopa muutaman metrin mittaisiksi. Useimpien juorujen kukat ovat kolmiterälehtisiä, mistä kasvit ovat saaneet kolmiokukka-nimensä. Pienikokoiset kukat ovat valkoisia tai vaaleanpunaisia.
Amphicar
Trippel SG 6-amfibioauto (1938–1944)
Hans Trippel ryhtyi suunnittelemaan saamansa apurahan turvin jopa 16 henkilön kantavuuden omaavaa ajoneuvoa sotilaalliseen käyttöön. Prototyyppien kehittelyn tuloksena toteutui vuodesta 1938 lähtien amfibinen maastoautomalli SG 6, minkä keskeinen osa oli kantavuuden vedessä antava rungon teräksinen amme. Trippel itse ajoi prototyypillä Napolista Capri-saarelle sen merikelpoisuuden osoittaakseen. Ajoneuvon voimanlähteenä oli monissa Wehrmacht-ajoneuvoissa käytetty Opel Kapitän -mallin 2,5-litrainen kuusisylinterinen bensiinimoottori. SG 6-mallia (Schwimmfähiger Geländewagen, 6-sylinterinen moottori ) valmistui Toisen maailmansodan syttymiseen mennessä 20 kappaletta Wehrmachtin käyttöön.
Venhojuorut
Juoruista on jalostettu niin paljon erilaisia muunnoksia, että juorujen lajirajoista ja keskinäisistä sukulaisuussuhteista vallitsee jonkin verran epäselvyyttä. Perinteisin huonekasvi Suomessa on arkijuoru (T. albiflora). Arkijuorun lehdet ovat kokonaan vihreät ja kukat valkoiset. Koristeellisten kirjavien lehtien vuoksi kasvatetaan muun muassa juorukkia (T. zebrina), joka tunnetaan myös tieteellisellä nimellä Zebrina pendula, ja brasilianjuorua (T. fluminensis). Myös arkijuorusta on jalostettu monia kirjavalehtisiä lajikkeita.
Amphicar
Trippel SG 6-amfibioauto (1938–1944)
SG6 Pionier-versio kantoi mainitut 16 sotilasta joskin myös tavallinen SG6 kellui ja kulki 14+1 hengen kuormalla (s. 264). Tarvikkeiden kuljettamista varten siihen saattoi kytkeä kelluvan, venemäisellä keulalla olleen perävaunun, jopa kolme sellaista peräkkäin (s. 263). Vuonna 1942 tuli saataville edellisvuonna päivitetyn SG6/41:n versio SG-P umpikorilla, mikä oli tarkoitettu joukkoja sotatoimissa seuraavien propagandakomppanioiden käyttöön (s. 275-276). Sodan aikana Natsi-Saksa pystyi touko-kesäkuussa 1940 salamasodassa vastassa olevien maiden suureksi järkytykseksi kukistamaan vahvan Ranskan. Amfibio-maastoauton tuotantoa kiihdytettiin, ja Bank der Deutschen Luftfahrt-pankin rahoituksella Trippel pystyi ostamaan Bugattin tehtaan Molsheimissa, minkä toiminimeksi tuli Trippel-Werke GmbH.
Venhojuorut
Värikkäimpiä juoruja ovat herrasjuoru (T. cerinthoides) ja purppurajuoru (T. pallida), joiden lehdet muuttuvat punaisiksi kun kasvit saavat riittävästi valoa. Herrasjuorun lehdet ovat yläpuolelta vihreät tai vihreän ja vaalean kirjavat, purppurajuorun molemmilta puolin sinertävän punaiset. Purppurajuorun lehdet ovat paksut ja mehevät. Huonekasveina kasvatetaan myös sukkulajuorua (T. navicularis) ja viherjuorua (T. crassula).
Gary Kikaya
Kikaya voitti 2003 sisäratojen NCAA-mestaruuden 400 metrillä, mutta karsiutui samana vuonna Pariisin MM-kisoissa matkan välierissä ajalla 44,99. Seuraavana vuonna hän voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ja karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui välierissä. Vuonna 2006 hän voitti 400 metrillä Afrikan-mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa toiseksi ajalla 44,10. Aika oli uusi Afrikan-ennätys. Kauden lopussa hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa toiseksi. Seuraavana vuonna hän pääsi Osakan MM-kisoissa välieriin, mutta putosi nytkin jatkosta, ja juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljänneksi. Vuonna 2008 hän karsiutui Pekingin olympialaisten välierissä ja sijoittui kuudenneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Seuraavana vuonna hänet hylättiin Berliinin MM-kisojen alkuerissä, mutta hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalin viides.
Amphicar
Trippel SG 6-amfibioauto (1938–1944)
Bugatti-tehdas sijaitsi huolestuttavan lähellä Saksan rajaa, minkä vuoksi Ranskan valtio oli kesäkuussa 1940 pakottanut Ettore Bugattin siirtämään Hispano-Suiza -lentomoottoreiden tarkkuusosien valmistuksen kaukaiseen Bordeauxiin. Evakko kesti kuitenkin vain muutamia kuukausia, sillä Natsi-Saksa miehitti myös Ranskan länsirannikon, ja siirsi tuotantolaitteet 350 tavaravaunulla takaisin Molsheimin tehtaalle. Myös Ettore Bugattia kehotettiin palaamaan Elsassiin. Jo vuosien ajan tappiollisen Bugatti-yhtiön pankit eivät halunneet uusissa olosuhteissa enää jatkaa sen rahoittamista. Bugatti suostui myymään Ranskan Natsi-Saksan miehittämälle zone occupée -alueelle jääneen tehtaansa saksalaisille, jotta hän pystyisi maksamaan velkansa pois.
Trippel-kaudella Molsheimin tehdas työllisti 2 000 henkilöä, ja 6 kpl/viikko valmistettujen SG-ajoneuvojen lisäksi tehdas valmisti myös pommeja, torpedoja ja muita sotatarvikkeita. Tehtaan portin Bugatti-nimen tilalle vaihtui Trippel-merkki, ja lopulta saksalaisten ryöstelyn myötä Bugattin tarkkuustyöstökoneet ynnä muu tehtaan laitteisto oli viety pois ennen kuin alue vapautettiin. Hans Trippel vangittiin ja tuomittiin Ranskassa sotarikollisena (sotateollisuuden johtajana ) viideksi vuodeksi vankilaan. Hänet armahdettiin ja vapautettiin vankilassa vietetyn kolmen vuoden jälkeen vuonna 1948, joskin varattomana. Hän teki leipätyökseen proteeseja sodassa vammautuneille. Vankilassa Trippel oli tutustunut merkittävään NS-johtajaan, tupakkatehtaan omistaja Fritz Kiehniin, joka vuodesta 1949 lähtien oli Trippelin ensimmäisten auto-prototyyppien kehittelyn rahoittaja. Trippel solmi sittemmin myös avioliiton Kiehnin Gretel-tyttären kanssa.
Venhojuorut
Juorulajeja
Sukuun on aiemmin sijoitettu:
Amphicar
Sodan jälkeiset kääpiöautoprojektit
Rauhan palattua, Ranskan sotarikollistuomiosta ja Länsi-Saksan natsismi-oikeudenkäynnistä (Entnazifizierung-prosessi) vuonna 1949 vapauduttuaan Hanns Trippel pyrki jatkamaan autojen valmistusta. Vuonna 1950, amfibio-ajoneuvojen valmistamisen ollessa Trippeliltä yhä kiellettyä, hän esitteli ensimmäisen oman kaksipaikkaisen, virtaviivaisella alumiinikorilla olevan kääpiöauto -urheiluautomallinsa. Tässä autossa oli sen pienen koon vuoksi - ja myös potentiaalista myöhempää amfibioversiota ajatellen korkean kynnyksen takia - matkustamoon nousemisen/poistumisen helpottamiseksi tunnusomainen, Trippelin patenttiin perustuva "lokinsiipi-ovi": tämä auton ainoa ovi oli sen matkustamon vasemmalla puolella, sillä oviaukon tiivistäminen oli pulma - myöhemmin Amphicar-mallissa olisi oven tiivisteitä vasten kiristävä kahva. Trippel myisi lokinsiipioven patenttinsa sittemmin Mercedes-Benzille, sillä sen Mercedes-Benz 300 SL (W198)-urheiluautossa oli putkiristikkorunkonsa takia leveät kynnykset, mikä esti tavallisten sivuovien käytön. Trippel-prototyypistä juontui myös hänen yrityksensä logo, potkuri sijoitettuna autonrenkaan eteen.
Trippelin ensimmäisestä prototyypistä syntyi jatkokehittelyn tuloksena vuonna 1951 tavanomaisempi, miniatyyri-Porschea muistuttava virtaviivainen coupé, Trippel SK 10 (myös: TE 106), minkä teräskorin valmisti Böbel-korittaja. Kiehn rahoitti Trippelin uuden yrityksen Protek-Gesellschaft für Industrieentwicklungen perustamisen Stuttgartiin, joskin johtajaksi tuli Gretel. Chiron-tehdasta Tuttlingenissa johtava Kiehn järjesti myös lupaavan, 95 km/t huippunopeuden saavuttavan mutta vain 3,2 l/100km kuluttavan Trippel SK10-auton valmistamisen. Odotettu menestys ei kuitenkaan toteutunut, ja Trippel autoineen poistuisi Chiron-tehtaalta jo toukokuussa 1951. SK 10:stä oli sen jatkokehittelynä Böbel`in korittama avoautoversio. Luvatun Horex-nelitahtimoottorin sijaan kummankin version voimanlähteenä oli Zündapp-moottoripyörän 600 cm³ bokserimoottori valinnaisesti joko 18,5- tai 24-hevosvoimaisena. Trippelin SK-prototyyppejä oli viimein neljä kappaletta, 1951 Böbel-korittajan kanssa tehdyn sopimuksen pohjalta mallia valmistui 20 kappaletta , ja mainoslehtisissä lupailtiin jo tuhannen kappaleen vuosivalmistusta ennen kuin korittaja ajautui vararikkoon keväällä 1952. SK 10-malli oli herättänyt uteliaisuutta, mutta pieni urheiluauto oli ajankohtaan nähden liian kallis, ja sen tilat kaupallista menestystä ajatellen liian pienet. Myös avioliitto Gretelin kanssa ajautui kriisiin, Trippel riitaantui Kiehn-klaanin kanssa, ja hän jäi kohta oman onnensa nojaan.
Venhojuorut
Hoito
Juorut kuuluvat kaikkein helppohoitoisimpiin huonekasveihin. Ne sopeutuvat hyvin monenlaisiin oloihin; kosteaan ja kuivaan huoneilmaan, paljoon ja vähään valoon ja kaikkiin asuinhuoneissa tavallisiin lämpötiloihin.
Amphicar
Sodan jälkeiset kääpiöautoprojektit
pienoiskuva|oikea|1953 Marathon CorsaireRanskassa vietettyjen vuosien aikana tuttavuuksia solmineen Trippelin auto herätti kiinnostusta sen lisenssivalmistukseen, ja hän lähetti ensimmäiselle yhteistyökumppanilleen, Pariisissa toimivalle, Lucien Rosengartin vuonna 1928 perustamalle Société Industrielle de l`Ouest de Paris (S.I.O.P., 1937-1955) kaksi SK 10-prototyyppiä sekä mallin piirrustukset. SIOP teki autoon tarvittuja muutoksia kuten toisen parin ajovaloja koriin Ranskan ajoneuvoteknisten määräysten mukaisella korkeudella: keulassa oli nyt neljä ajovaloa, sillä prototyypin alkuperäiset, pienemmän läpimitan ajovalot oli säilytetty. SIOP vaihtoi toiminimensä Automobiles Marathon:iksi (1953-1955). Auton coupé-versio oli Marathon Corsaire, ja sen roadster-versio Marathon Pirate. Marathon vaihtoi sen teräskorin tuolloin suurta kiinnostusta herättäneeksi ja kevyemmäksi lasikuitukoriksi, nosti sen maavaraa sekä kasvatti pyörien aukkoja lokasuojissa. Mallin moottoriksi ranskalaiskumppani valitsi 850 cm³ iskutilavuuden ilmajäähdytteisen, 42 tai valinnaisesti 52 hevosvoiman Panhard-moottorin. Marathon Corsaire-prototyyppi esiteltiin Pariisin vuoden 1953 Mondial_de_l’Automobile-näyttelyssä. Sen valmistus Ranskan tehtaalla yritettiin käynnistää, ja 15 ellei jopa 29 kappaletta valmistui ennen kuin talousvaikeuksissa ollut SIOP-yritys joutui vuonna 1954 vetäytymään sen voimavaroihin nähden liian kalliista projektista. Rosengart-ryhmä lopetti toimintansa vuonna 1955 ja sen haltuun jääneet autot palautettiin Trippelille.
Venhojuorut
Hoito
Juorut viihtyvät amppelissa ikkunalla, mutta selviytyvät niukassakin valossa. Värikäslehtisten lajien ja lajikkeiden lehdet muuttuvat vähässä valossa vihreiksi, värinsä säilyttääkseen ne tarvitsevat runsasta valoa.
Amphicar
Sodan jälkeiset kääpiöautoprojektit
pienoiskuva|oikea|200px|1958 Weidner Condor 70 STrippel muokkasi lasikuitukoria luodakseen Weidner-merkkisen pienen urheiluauton. Yhtiö esitteli tätä Binz-korilla Schwäbisch_Hallissa Weidner-perävaunutehtaalla koottavaksi ajateltua malliaan eri nimillä ja pienin muutoksin eri näyttelyissä, ja lupaili luomuksensa pian alkavaa sarjavalmistusta. Huhujen mukaan suunnitelluista 400 kappaleesta/kk olisi valmistunut puolet, mutta tosiasiassa valmistusmäärä lie jäänyt 15 kappaleeseen 32 hevosvoiman Heinkel-moottorilla. Weidner Condorin hinnaksi ilmoitettu 7 300 Saksan markkaa oli Volkswagen Karmann Ghian hintatasoa, eikä huoltoverkostoa tai jälleenmyyjiä ollut tarjolla. Yhä näyttelyissä kiertäneessä autossa valmistuspaikka ja käytettävä voimanlähde vaihtuivat niin tiuhaan, että Trippelin tyhjät lupaukset menettivät viimein uskottavuutensa yleisön silmissä. Segmentin monien muidenkin vastaavien, rajalliset resurssit omaavien PK-yritysten piensarjana valmistamien, hintavien urheilu- ja erikoisautojen kohtaloksi koitui sodassa raunioituneiden suurten autotehtaiden 1950-luvun paluu markkinoille uusilla automalleillaan. Mittakaava-edun vuoksi suurten valmistajien automallit olivat paitsi edullisempia myös tarjosivat merkittävästi parempaa vastinetta rahoille. Valmistetuista Weidner Condor 70 S-autoista neljän tiedetään olevan jäljellä: eräs niistä on esillä PS-Speicher:issa, joskin liikennekelvottomana. Huutokauppatalot uskovat (12/2020) täysin entisöidyn Weidner-auton voivan saavuttaa jopa 800 000 dollarin hintatason. Trippelin omistama 70 S (Aiheesta muualla: SWR, Trippel-osio) kuuluu nyt entisöidyn.
pienoiskuva|oikea|200px|1956 Troll, Rogaland-museoMarathon Corsaire-hankkeen haaksirikko ei lannistanut Hanns Trippeliä, vaan hän jatkoi kehitystyötä nyt SIOP-muotoilua noudattavalla lasikuitukorilla varustetulla, 2+2 -paikkaisella Trippel-Wagen 750-mallilla, minkä voimanlähteeksi hän valitsi Heinkelin 26 hevosvoiman moottorin. Muokattu prototyyppi oli myös saanut muodikkaan panoraama-tuulilasin, kookkaammat sivuikkunat, ja ovet oli saranoitu takaa "kaappari"-mallisiksi. Sen lisenssivalmistus herätti kiinnostusta niin Belgiassa kuin Itävallassakin. Uutta mallia valmistui muutama koekappale, ja sen ensiesittely oli kesällä 1955. Brysselissä toimiva Etablissement Wilford-yritys oli ryhtyä mallin lisenssivalmistukseen vuosimallina 1956, mutta varojen puuttuessa hanke kuivui viimein kasaan. Kohta Trippel sai yhteyden norjalaiseen insinööri Per Kohl-Larseniin : jäljempi muokkasi insinöörien Erling Fjugstad ja Bruno Falch kanssa Trippel-Wagen 750-auton lasikuitukoria muuttamalla katon muotoa ja kasvattamalla lasien kokoa. Uudistettu 2+2 -paikkainen auto sai Troll-nimen, sen hieman pidennetty runko ja etuvetoinen tekniikka 30 hevosvoiman 700 cm³ kaksitahtimoottorilla oli pienestä, 7 726 kappaleena valmistetusta saksalaisesta Gutbrod Superior -automallista. Troll-auton huippunopeudeksi ilmoitettiin 130 km/t. Pienen urheilucoupén piti olla Norjan autojen tuontirajoituksen ohittava, halpa kotimainen kansanauto. Prototyyppi esiteltiin vuonna 1956, ja se herätti kiinnostusta: neljä ensi tuotantoautoa menivät kevät-kesällä neljälle projektia tukeneelle taholle. Tuotanto törmäsi kuitenkin jo viidennen auton valmistumisen jälkeen poliittiseen vastarintaan, ja Norjan valtio antoi luvan vain 15 Troll-auton valmistamiseen (toisissa lähteissä valtio olisi viimein sallinut 200 kappaleen valmistamisen ilman ostolupaa, vain Vegvesenet`in muodollisella rekisteröintiluvalla, joskin valtio olisi edelleen hillinnyt myös Norjassa valmistettujen autojen myyntiä). Lundessa (Telemark) toiminut Troll Plastik & Bilindustri -yritys ajautui mainitut viisi autoa valmistettuaan vararikkoon vuonna 1958. Kuudes Troll-auto kasattiin konkurssin jälkeen jäännösosista.
Venhojuorut
Hoito
Useimpien juorujen versot ovat hauraita ja katkeavat helposti kasvia käsiteltäessä. Koska ikääntyessään juorujen versot jäävät lehdettömiksi, juoruja ei useinkaan kannata vaihtaa keväisin uuteen multaan. Sen sijaan istutetaan uusia kasveja pistokkaista. Jos vanhan kasvin halua uudistaa, sen versot voi leikata aivan lyhyiksi.
Amphicar
Tekniikka ja yleistä
Amphicar on 4,3 metriä pitkä avoauto, minkä paino oli 1 050 kiloa. Triumph_Heraldin 1,2-litraisen moottorin teho oli 38 hevosvoimaa (DIN). Maantiellä Amphicar 770:n huippunopeus on 115 km/h eli 71 mph ja ylikin. Aiheesta muualla-osion Deutsche Wellen esittelyajo huomauttaa, että Amphicar 770 on suuremmilla ajonopeuksilla levoton: tämä tavallisesta poikkeava ajotuntuma on ominaisuus, mikä juontuu auton korkeasta painopisteestä. Pyörien erillisripustus on hiottu, eikä aiheuta todellisia vaikeuksia hallita ajoneuvoa maantieajossa. Vedessä liikkuessa huippunopeus on 6,5 solmua eli noin 12 km/h tai 7 mph, mistä suoritusarvoista sen 770-mallinimi juontuu. Päämarkkina oli Yhdysvalloissa, ja erikoisauto saavuttikin siellä suosiota: kenties tunnetuin Amphicar-omistaja oli presidentti Lyndon B. Johnson, joka käytti autoa ajeluilla seurueineen Johnson-kotitilan järvellä Teksasissa. Vesiliikenne-rekisteritunnuksen lisäksi Amphicar 770 sai tietenkin käyttöpaikkansa määräysten mukaiset, moottoriveneen pakolliset varusteet ja valolaitteet.
Venhojuorut
Lisääminen
Juorun lisääminen onnistuu mihin vuodenaikaan tahansa, helpoiten kuitenkin keväällä ja kesällä. Versojen latvoista katkotut pistokkaat voi juurruttaa vedessä tai istuttaa suoraan kosteaan multaan, muutama pistokas ruukkuunsa.
Amphicar
Tekniikka ja yleistä
Pyörissä on erillisripustus, ja veto välittyy maantieajossa täyssynkronisoidella 4-vaihteisella vaihteistolla. Vesille siirryttäessä moottorin voiman saa kytkettyä välittymään vaihteistoon liitetyn voiman ulosoton kautta kahdella akselilla auton takahelman alla sijaitseville Nailon-muovipotkureille: valintavivulla joko työntö tai pakittaminen (ks. Aiheesta muualla, entisöintivideon havainnollistavat animaatiot). Kulkuneuvossa ei ole peräsimiä mitkä voisivat vaurioitua luiskan kautta veteen ajettaessa tai siitä poistuttaessa (potkurit on suojattu teräskaarilla), vaan sitä ohjataan myös vedessä etupyöriä kääntämällä. Vedessä liikkuessaan Amphicar on kömpelö, mutta se kelluu hyvin. Elokuussa 1962 ranskalaiset Jean Bruel ja Tony Andal ylittivät Englannin kanaalin Ranskasta Iso-Britanniaan, ja syyskuussa 1965 kapteenit Tappenden ja Bailey tekivät saman ylityksen vastasuuntaan ). Amphicarilla ylitettiin myös monia muita tuttuja kapeikkoja kuten Gibraltarin ja Messinan sekä Tanskan salmet, joskin samanlaisissa tempauksissa tapahtui myös muutamia traagisia onnettomuuksia: vaikkapa Gibraltarin salmea ylittäneen Amphicarin uppoaminen laivan törmättyä siihen . Sekä maalla että vedessä liikkuva, aikakautensa muodikkailla - joskin myös konepellin tuuletusviileitä aaltojen roiskeilta suojaavilla takalokasuojien siivillä varustettu, korea kulkuneuvo kerää yhä edelleen laajaa huomiota. Sitä valmistettiin ennakoidun 25 000 kappaleen sijaan lähteistä riippuen vain 3 878 kappaletta , eli noin 15,5% tavoitteesta: Yhdysvaltoihin näistä meni 3 046 kappaletta, eli valtaosa. Menekkiä haittasi Amphicarin kalliista valmistustavasta juontuva, noin 10 000 Saksan markan hinta, millä olisi saanut kaksi suorituskykyisempää, paremmat tilat tarjoavaa ja vähemmän huolenpitoa tarvitsevaa Volkswagen Kuplaa. Säilyneitä yksilöitä lie eri arvioiden mukaan tuhannen tai enää muutama sata kappaletta. Tämä juontuu usein omistajan/käyttäjän autolle vahinkoa tuottavista laiminlyönneistä maalta veteen siirryttäessä tai vedestä maalle palatessa: Amphicarissa on 13 erillistä rasvanippaa, joihin täytyy puristaa rasvaa 5 tunnin vesikäytön jälkeen. Suolavedessä veneilyä Amphicarilla ei suositella ruostumisen ja sen seurauksena teknisten ongelmien välttämiseksi. Amphicar on nykyään haluttu kuriositeetti, ja DW arvioi heinäkuussa 2017 hyvän yksilön markkinahinnan olleen yli 50 000 Euroa. Aiheesta muualla-osion vuoden 2015 video Amphicar-auton entisöinnistä arvioi säilyneiden yksilöiden määräksi 500 kappaletta, ja entisöidyn yksilön käyväksi markkinahinnaksi yli 100 000 US-dollaria. Toukokuussa 2022 vuoden 1965 Amphicar 770 saavutti Barrett-Jackson -huutokaupassa Palm Beachissa peräti 147 000 dollarin tuloksen.
Synty, kehitys ja kohtalo
Soveliaaksi tuotantopaikaksi valikoitui vuonna 1960 Lübeck-Schlutupissa sijaitseva IWK-osakeyhtiön (Industrie Werke Karlsruhe) tehdas, mikä kuului Quandt-yritysryhmään. Projekti kärsi alusta asti ajanpuutteesta, sillä Amphicar Corporationin kanssa solmittu sopimus edellytti noin kolmen tusinan mallikappaleen valmistamista ja kiireellistä toimittamista Yhdysvaltoihin, koska Amphicar-yritys oli aikeissa käynnistää uutuuden suurimittaisen myynninedistämis-kampanjan. Siten ei jäänyt aikaa muokata Alligator-mallia perusteellisesti. IWK:n Lübeckissä valmistamat, Yhdysvaltoihin toimitetut 35 kappaletta esisarja-autoja olivat vähäisin muutoksin - ratti oli siirretty keskipaikalta tutummin vasemmalle laidalle, takalokasuojien siipien kokoa ja siten jäähdytysilman ottoa kasvatettu, vähäisesti muokattu muotoilu - yhä Alligator-prototyypin kaltaisia. Kehittymässä olevan katastrofin enteenä yhdysvaltalaisten kumppanien innostus prototyyppejä kohtaan oli ylen hillittyä. Niiden sisätilat eivät vastanneet yhdysvaltalaisia tottumuksia, mutta etenkin prototyypeille ominaiset lastentaudit ja toimintahäiriöt koeajojen aikana nostattivat kirpeää kritiikkiä. Amphicar sai jo alkutaipaleella epäluotettavan auton maineen, mistä se ei koskaan päässyt eroon. Virallinen lanseeraus oli vuoden 1960 New Yorkin Auto Show-näyttelyssä.
Asiantuntijoiden sekä projektiin kytkettyjen ulkopuolisten yritysten yhteistyö eteni, ja vuoden 1961 alussa IWK saattoi esitellä katseita kestävän ajoneuvon, mikä sai Amphicar 770-nimen. Kaksijakoisen määritelmän vuoksi korjaustyö törmäsi aluksi moniin, sekä maalla että vedessä kulkeville ajoneuvolle ominaisiin pulmiin. Moottorin jäähdytysjärjestelmää ja pyörien erillisripustusta jouduttiin muokkaamaan lukuisia kertoja kokeilujen ja erehdysten kautta: hitaasti etenevä kehitystyö siirsi päivitetyn Amphicar-ajoneuvon julkista lanseerausta yhä uudelleen. Myös tuotannon käynnistäminen tuotti vaikeuksia, sillä IWK:n toimitilat olivat riittämättömiä tähän tarkoitukseen. Viimein Amphicarin valmistus päätettiin siirtää Quandt-ryhmän omistamalle Deutsche Waggon- und Maschinenfabrik -tehtaalle (entinen asetehdas Deutsche Waffen- und Munitionsfabriken) Länsi-Berliinin Wittenaussa, sillä eräitä ratkaisun etuja olivat Länsi-Saksan liittovaltion ja Länsi-Berliinin kaupungin merkittävät tukiaiset teollisen toiminnan käynnistämiselle kaupungissa. Tuotantotiloja muokattiin raidekaluston sijaan autojen valmistukseen sopiviksi toukokuussa 1961, ja IWK:n laitteisto siirrettiin sinne elokuussa 1961. Tuotanto Länsi-Berliinissä voitiin aloittaa lokakuussa 1961: jatkossa IWK valmistaisi autoja Lübeckissä 2-3 kappaleen, ja Länsi-Berliinin DWM-tehdas taas 5-7 kappaleen päivätahdilla.
Mallin runko oli uppoamisvaaran torjumiseksi kaksipohjainen: pohjien väliin jäi 8 senttimetrin tila, ja vesivuodon varalta pilssi oli varustettu sähköisellä lenssipumpulla. Taakse "halpojen autojen" konseptia noudattaen sijoitettu Triumph Heraldin nelisylinterinen, pitkän iskun 1,2 litran moottori tarjosi noin 29 kW (40 hv) tehon. Triumph-moottori oli kestävän ja sitkeän maineessa, mutta merkittävimpänä valintakriteerinä sen hankintahinta oli lyömättömän edullinen. Moni moottori toimitettiin kuitenkin ilman tarpeellisia komponentteja (mm. virranjakaja, kaasutin, käynnistysmoottori): ne kunnostettiin ja ajettiin vesijarrua vasten sisään 1-2 tunnin ajan. Nelivaihteinen vaihteisto oli Hermes-valmistajan tuote, mikä oli sama kuin pieniessä Tempo Matador-jakeluautossa, mutta siihen lisättiin voiman ulosotto potkureille.
Valmistusprosessin päätteeksi Amphicar-yksilön piti selvittää "vesitesti": se ajettiin suolattomalla vedellä täytettyyn altaaseen, ja autoa tutkittiin 10 minuutin ajan mahdollisen vuodon varalta. Työlään tuotantotavan vuoksi Amphicar oli kallis: vuoden 1961 lopulla tämän vapaa-ajan ajoneuvon hinta Yhdysvalloissa oli 3 395 dollaria, Länsi-Saksassa 11 800 D-markkaa. Hinnan suhteuttamiseksi Chevrolet_Corvette oli vain hieman kalliimpi, ja kotimaassa hinta oli lähes Opel Admiral A:n tasoa. Rahan vastineeksi auton tilat ja suorituskyky olivat Volkswagen Kuplan kaltaisia, ja ostaja sitoutui Amphicar-auton tavallisia autoja suurempaan huoltotarpeeseen. Se tarvitsi ohjekirjan mukaan muun muassa rasvaushuollon 10 tunnin vesikäytön, tai tuhannen kilometrin maantieajon jälkeen uhalla, että huollon laiminlyönti mitätöisi auton takuun.