cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Okyrhoe
Kheironin tytär
Eräänä päivänä Okyrhoen mentyä isänsä luo luolaan, hän näki siellä Asklepioksen, joka oli vasta lapsi. Täällä hän ennusti Asklepioksen pystyvän herättämään kuolleita eloon, mutta suututtavan tällä Zeuksen. Hän kuolisi Zeuksen salamasta, mutta heräisi eroon jumalana. Isästään hän ennusti tämän haluavan luopua kuolemattomuudestaan Hydran myrkyn aiheuttaman tuskan vuoksi.
Rangaistukseksi salaisuuksien paljastamisesta Zeus muutti Okyrhoen tammaksi isänsä kasvojen edessä.
Okeanidi
Okyrhoe oli yksi okeanideista, kolmesta tuhannesta Okeanoksen ja Tethyksen tyttärestä
SimPark
SimPark, suomennettuna SimPuisto, on Maxisin kehittämä erityisesti lapsille suunnattu peli, jonka tavoitteena on rakentaa monimuotoinen luonnonpuisto ja toimiva ravintoketju käytettävissä olevista eläin-, matelija-, sammakkoeläin-, kasvi-, puu- ja pensaslajeista niin, että kaikki eläimet löytävät itselleen tarvitsemaansa ravintoa, ja pitää näin puiston johtaja tyytyväisenä. Pelin alussa valitaan vaikeusaste, kartta jolla halutaan pelata, sekä ilmasto, jonne puisto sijoitetaan. Huolta tulee pitää myös siitä, että eläimet ja kasvit pärjäävät niissä oloissa, minne puisto on rakennettu.
Pelaaminen
Peli alkaa tyhjältä maalta, jossa pelaaja voi itse muokata maastoa ja vesistöjä mieleisekseen, ja rakentaa alueille polkuja, penkkejä, yms. muita tarvikkeita ihmisiä varten. Puistoon voi myös rakentaa hieman erikoisempia rakennelmia, kuten huvimajoja ja leikkipuistoja.
Puistotyökalut näkyvät ruudun oikeassa reunassa. Haavilla voi pyydystää eläimiä ja lintuja, ja puskutraktorilla raivata rakennelmia ja kasveja. Mikrofonilla saa tietoa puiston lajien voinnista klikkaamalla jotain eläintä tai kasvia, ja kartta mahdollistaa nopean liikkumisen puistossa yleiskuvan avulla. Tietokoneelta käsin voi tutkia ja säätää puiston tietoja.
Kaikki lisättävät tarvikkeet on lajiteltu luokkiin, jotka näkyvät ruudun vasemmassa reunassa. Niistä käsin pääsee lisäämään puistoonsa kaikenlaista noin 150 tarvikkeen joukosta. Pelissä on myös tietokone-työkalusta löytyvä luonto-opas, josta löytyy tietoa kaikista pelin lajeista, sekä puiston oma "apulainen", animoitu Risto-sammakko, joka kertoo silloin tällöin puiston tilasta, ja antaa vinkkejä pelin edetessä aina. Kun alueelle on ensin rakennettu kasveja, puistoon alkaa myös tulla itsestään eläimiä ravinnon perässä, ja kuten todellisuudessakin, ne lisääntyvät ja syövät toisiaan.
Tasot
Monimuotoinen ja hyväkuntoinen puisto rakentuu viidestä portaasta/tasosta, joista jokaisen saavuttamiseksi on tehtävä edellistä enemmän työtä. Peli alkaa liskotasolta, mutta puiston täyttäessä tietyt vaatimukset monimuotoisuuden ja lajien tunnistamisen suhteen, saa ylennyksen seuraavalle tasolle aina hirvitasoon asti, joka tapahtuu pomon ilmoituksena sähköpostilla. Samalla saa aina rahabonuksen, sekä uuden tavaran jota voi lisätä puistoon.
Ihmiset
Ihmiset, jotka käyvät puistossa saattavat olla hyödyllisiä. He voivat ostaa nakkeja kioskeista, ja kuluttaa rakennettuja palveluja, jolloin puisto tienaa rahaa, mutta ihmiset saattavat myös roskata puistoasi, kiduttaa eläimiä, ja talloa kasveja. Sen vuoksi suuret ihmismäärät ovat usein haitaksi. Ihmiset ilmestyvät puistoon itsestään, jos sinne on rakennettu polkuja ja teitä. Ihmisiä tulee myös huvimajaa vuokraamalla.
Raha
Pelin alussa rahaa on vaikeustasosta riippuen 15 000, 10 000 tai 5 000 yksikköä. Rahaa tulee vuosittain lisää myös vaikeustasosta riippuen 5 000, 4 000 tai 3 000 yksikköä veronpalautuksessa, mutta sitä voi ansaita lisää vuokraamalla huvimajaa, pitämällä puiston hyvässä kunnossa (jolloin puisto saa ekopalkintoja) tai hankkimalla puistolle tuloja ihmisten käyttämistä palveluista.
Onnettomuudet
SimPuistossa voi sattua itsestään myös erilaisia onnettomuuksia, mutta ne voi säätää pois asetuksista. Onnettomuuksia voi myös aiheuttaa halutessaan itse. Tapaturmia on neljä.
Tulipalo: Sytyttää jonkin sattumanvaraisen kohteen tuleen. Tulipalon voi sammuttaa ainoastaan vedellä, poistamalla kasvillisuuden tulen ympäriltä tai odottaa että se palaa loppuun.
Kenraalikuvernementti
Kenraalikuvernementti on suurlääni, jota hallitsee virkanimitetty hallinnoija, kenraalikuvernööri. Kenraalikuvernementin voi muodostaa valloitettu valtio tai sen alue. Kenraalikuvernementti voi jakautua läänejä vastaaviin alueisiin, joita hallitsee maaherraa vastaava kuvernööri.
SimPark
Onnettomuudet
Roskavyöry: Läjä roskia ilmestyy sattumanvaraiseen paikkaan puistoa, ja tuo mukanaan paljon rottia, houkutellen puistoon myös muita haaskaeläimiä. Roskavyöryn voi hävittää ainoastaan polttamalla, tai laittamalla vettä sen päälle.
Kenraalikuvernementti
Suomen suuriruhtinaskuntaa hallitsi Suomen suuriruhtinaan puolesta toimeenpanovaltaan liittyvissä asioissa kenraalikuvernööri. Venäjän keisarikunnan suurhallintoalueista osa oli nimeltään kenraalikuvernementteja, jotka jakautuivat kuvernementteihin. Neuvosto-Venäjä ja Neuvostoliitto muuttivat kuvernementit nimitykseltään tasavaltalaisemmin oblasteiksi, (hallinto)alueiksi.
SimPark
Onnettomuudet
UFO-hyökkäys: Armeija vaaleanpunaisia ufoja laskeutuu puistoon muodostaen aina jonkin tekstin, kuten "Me Olemme Ruotsista" tai "Maxis Jytää", jonka voi nähdä vain kartalta. Ufojen poistaminen käsin on työlästä ellei käytä huijauskoodeja, sillä se täytyy tehdä puskutraktorilla ja ufoja tulee kerralla todella paljon.
Kenraalikuvernementti
Muuta
Saksa valloitettuaan Puolan 1939 teki osasta siitä Puolan kenraalikuvernementti -nimisen alueen.
SimPark
Tietokone
thumb|Lajientunnistuspeli
Lajintunnistus: Aina kun puistoon ilmaantuu uusi laji, jota siellä ei ole aiemmin tavattu, se täytyy tunnistaa. Lajintunnistuspeli toimii periaatteella, jossa näytetään kuva tunnistettavasta lajista, ja kysytään kuvasta jokin yksinkertainen kysymys esim. "Onko sillä sarvet". Jokainen kysymys sulkee mahdollisia lajeja pois luettelosta niin kauan kunnes jäljellä on vain yksi kuvaukseen sopiva laji. Lajintunnistus on tärkeä osa pelissä etenemistä, ja lajien tunnistamatta jättäminen johtaa vihaisiin viesteihin pomolta: "Minun on tiedettävä mitä sinä tiedät. Tunnistamaan siitä!"
Lajiluettelo näyttää kaikki puistossa sillä hetkellä esiintyvät eläimet ja kasvit, joita ei vielä ole tunnistettu. Tunnistetut lajit jäävät merkittyinä listaan, vaikkei niitä enää puistossa esiintyisikään.
Puisto-oppaasta löytyy lisätietoa kaikista pelin eläin- ja kasvilajeista. Siinä kerrotaan myös millaisessa ympäristössä kukin laji viihtyy, sekä millaista ravintoa lajit käyttävät. Kasveista kerrotaan vastaavasti mitä muita eläimiä ne houkuttelevat luoksensa, ja monista eläinlajeista on mahdollista kuunnella ääninäytteet.
thumb|Sähköpostia Äidiltä
Budjetista on nähtävissä kaikki puiston tulot ja menot, kuinka paljon rahaa jäi viime vuodelta, sekä kuinka paljon rahaa on käytettävissä. Menotaulukossa on erikseen lajiteltuna kasveihin, eläimiin, ja rakennelmiin käytetyt rahat, ja tulotaulukossa veronpalautus, puiston tulot, ja ekopalkinnot.
Linunlaulupeli: Tietokoneelta voi pelata ajan kuluksi helppoa linnunlaulupeliä, jossa tulee ääninäytteen perusteella tunnistaa, minkä linnun laulua se on annetuista vaihtoehdoista. Peli sisältää kaksi vaikeusastetta, mutta myös kaksinpelivaihtoehdon, jolloin pelaajat pelaavat vuorotellen.
2204 Lyyli
2204 Lyyli on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1943 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Väisälän oppilaan Lyyli Heinäsen mukaan.
Lyylin likimääräinen läpimitta on 13 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,59 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 2 kuukautta.
Pöljänjärvi
Pöljänjärvi on säännöstelty, useasta altaasta koostuva runsaskalkkinen järvi Siilinjärven keskustan luoteispuolella Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on kolme neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 24 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Pöljänjärvi kaartuu hevosenkengän lailla luoteeseen työntyvän Vironniemen ympärille. Niemimaa erottaa Pöljänjärven sen eteläpuolisesta Kevättömästä, joka on pinnankorkeudeltaan samantasoinen ja järvityypiltään samanlainen kuin Pöljänjärvi. Pöljänjärven ainoa vähintään 10 metriä syvä alue sijaitsee järven pohjoiskolkassa, alueen pinta-ala on 12 hehtaaria. Eri puolella järveä on 6–8-metrisiä syvänteitä.
Pöljänjärven ja Kevättömän välillä on salmiyhteys, joten Pöljänjärven säännöstely vaikuttaa Kevättömään. Pöljänjärven ekologinen tila luokiteltiin vuonna 2013 tyydyttäväksi ja Kevättömän tila välttäväksi. Järvien tilaa on kohennettu. Pöljänjärven vesitilavuus on 9 064 000 kuutiometriä. Kevättömän vesitilavuus on 9 322 000 kuutiometriä, joten järvien yhteenlaskettu tilavuus on noin 18,4 kuutiohehtometriä. Pöljänjärvi (04.652.1.003) kuuluu Pöljänjoen valuma-alueeseen (04.652), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Siilinjoen valuma-alue (04.65) ja ensimmäinen Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Pöljänjärvi on toiseksi laajin Pöljänjoen valuma-alueen 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Kevätön ja kolmanneksi laajin on Hökösenjärvi.
Pöljänjärvi on kuudenneksi laajin Siilinjärven 126:sta vakavedestä. Sitä laajempia ovat Kallavesi, Juurusvesi, Iso-Jälä, Kevätön ja Sulkavanjärvi. Pöljänjärveä seuraa Siilinjärvi, Räimäjärvi ja Iso-Petäinen.
Schönau im Schwarzwald
Schönau im Schwarzwald on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se kuuluu Freiburgin hallintopiiriin ja Lörrachin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee eteläiseen Schwarzwaldiin kuuluvassa Wiesentalin laaksossa. Sen asukasluku oli kesäkuun 2022 lopussa 2 440.
Historia
Varhaisin tunnettu kirjallinen maininta Schönausta on peräisin vuodelta 1113. Kaupunki sijaitsi St. Blasienin benediktiiniluostarin valtapiirissä ja oli osa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Vorderösterreich-aluetta. Vuonna 1805 kaupunki siirtyi tuolloin perustettuun Badenin suurherttuakuntaan. Kaupunkioikeudet Schönaulle myönnettiin vuonna 1809.
Muuta
Saksan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja Joachim Löw on kotoisin Schönau im Schwarzwaldista.
Schönau im Schwarzwaldin ystävyyskaupunki on ranskalainen Villersexel.
A-5 Metallist
AG 21 oli Venäjän keisarikunnan laivaston AG-luokan sukellusvene.
Valmistus
Ensimmäisten kolmen veneen osat valmistettiin maaliskuuhun 1916 mennessä St. Johnsissa New Brunswickissa. Lokakuussa Canadian Vickers toimitti veneet Vancouverin kautta Venäjälle Vladivostokiin, mistä ne toimitettiin edelleen Siperian rataa pitkin Nikolajeviin Mustan meren rannalle koottaviksi. Veneet liitettiin Venäjän keisarikunnan Mustan meren laivastoon 9. maaliskuuta 1917.
Alus tilattiin Nikolajevista Nikolajevin telakalta, missä köli laskettiin 1917. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja otettiin palvelukseen 1918.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Mustanmeren laivastoon. Saksalaiset valtasivat aluksen toukokuussa 1918 Sevastopolissa. Se luovutettiin Britannialle marraskuussa. Miehistö upotti 26. huhtikuuta 1919 Sevastopolissa aluksensa estääkseen sen joutumisen bolsevikkien hallintaan. Hylky nostettiin 5. tammikuuta 1928. Alus palautettiin 30. joulukuuta 1930 palvelukseen nimellä sukellusvene No. 16 ja se nimettiin 30. joulukuuta 1931 Metallistiksi ja edelleen 15. syyskuuta 1934 A-5:ksi.
Alus poistettiin 1948 palveluksesta ja sijoitettiin akkujen latausasemaksi. Se romutettiin 1950-luvulla.
Jedwabnen joukkomurha
Jedwabnen joukkomurha on heinäkuussa 1941 tapahtunut pogromi, jossa huomattava osa puolalaisen Jedwabnen kylän juutalaisväestöstä tapettiin. Joukkomurhassa monet uhrit poltettiin elävältä, ja sen suorittivat ilmeisesti Jedwabnen sekä lähikylien asukkaat. Saksalaisten osallistumisesta murhaan kiistellään yhä.
Joukkomurha
Saksan hyökkäyksen edetessä itärintamalla perustettiin erityisiä osastoja (Einsatzgruppen), joiden tehtävä oli tuhota miehitettyjen alueiden juutalaiset. Heinäkuussa 1941 suurin osa Jedwabnen noin 2 500 asukkaan kylän juutalaisväestöstä murhattiin. Paikalla oli myös jonkin verran juutalaisia muista kaupungeista.
Aamulla 10. heinäkuuta Jedwabnen kylän juutalaiset pakotettiin kodeistaan kylän keskusaukiolle, jossa heitä pahoinpideltiin. Noin 40–50 juutalaisen ryhmä, johon kuului myös paikallinen rabbi, joutui sen jälkeen tuhoamaan Vladimir Leninin patsaan, joka oli pystytetty kylään neuvostomiehityksen aikana. Tämän jälkeen juutalaiset tapettiin, ja osia monumentista heitettiin joukkohautaan.
Tätä elävältä polttoa käytettiin uudelleen lavastettuna alkukuvana holokaustia yhden perheen näkökulmasta kuvanneessa, yhdeksäntuntisessa televisiosarjassa Polttouhrit.
Holokaustin rikoksia tutkivan Kansallisen muistin instituutin mukaan joukkomurhassa kuoli ainakin noin 380 ihmistä. Professori Jan Tomasz Gross on aiemmin arvioinut uhrien lukumääräksi 1 600, mutta IPN pitää tätä lukua hyvin epätodennäköisenä.
Tutkimukset
Monien vuosien ajan uskottiin, että Jedwabnen joukkomurhan takana oli jokin saksalainen Einsatzgruppe. Vuonna 2001 puolalais-amerikkalainen historioitsija Jan Tomasz Gross julkaisi tapahtumasta yksityiskohtaisen tutkimuksen nimellä Sąsiedzi (Naapurit). Siinä hän kuvasi joukkomurhaa pogromiksi ja väitti, että Jedwabnen juutalaisten kuolemasta olivat vastuussa heidän puolalaiset naapurinsa. Saksalaisilla ei olisi mitään osuutta asiaan.
Kirja herätti Puolassa valtavan kohun. Muun muassa professori Tomasz Strzembosz väitti, että vaikka puolalaiset osallistuivat murhaan, sitä valvoivat saksalaiset.
Huolellisen tutkimuksen jälkeen IPN julkaisi vuonna 2002 raportin, jossa tuettiin Grossin väitteitä, vaikka murhattujen juutalaisten määrää pidettiin Grossin alkuperäistä väitettä huomattavasti matalampana. Sen mukaan paikalla oli myös kahdeksan saksalaista poliisia. Joidenkin todistajien mukaan saksalaisia sotilaita oli paikalla, toisten mielestä ei. Ei-juutalaisten puolalaisten osallistumista murhiin pidetään todistettuna, mutta saksalaisten osuudesta kiistellään edelleen.
Vuonna 2001 Puolan presidentti Aleksander Kwaśniewski pyysi juutalaisilta julkisesti anteeksi Jedwabnen tapahtumia.
Anders Keto
Anders Keto (17. elokuuta 1849 Mustasaari – 20. maaliskuuta 1892 Mustasaari) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Von Daehn
thumb|Von Daehn -suvun aatelisvaakuna. Von Daehn on saksalaisperäinen venäläinen aatelissuku, joka on kuulunut myös Suomen aateliin.
Suku on tiettävästi lähtöisin Saksan Braunschweigista ja polveutunee Daehne-nimisestä suvusta, joskaan yhteyttä sukujen välillä ei ole voitu osoittaa. Von Daehn -suvun kantaisä, saksalainen Samuel (von) Daehn (1710–1782) tuli Venäjälle prinssi Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenbüttelin sihteerinä ja asettui Pietariin vuonna 1733. Hänen poikansa, Viipurin kuvernementin koulutarkastaja Johann Samuel von Daehn (1758–1814) sai vuonna 1784 vaimonsa sukulaisuussuhteiden kautta oikeuden lunastaa itselleen Vanhan Suomen alueella sijainnut Sippolan kartano, minkä jälkeen suku asettui Suomeen. Johan Samuel von Daehnin kolme poikaa, Johan Jakob, Alexander Gustaf ja Karl Leopold von Daehn naturalisoitiin Suomen aateliin vuonna 1834 ja introdusoitiin vuonna 1836 Suomen ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 199. Sippolan kartano oli suvun omistuksessa vuoteen 1899.
Suomalainen aatelissuku sammui vuonna 1979, kun sukuun vuonna 1910 adoptoitu Alexander von Daehn kuoli Yhdysvalloissa.
Sodankäynnin historia
Sodankäynnin historia käsittelee sodankäynnin kehitystä ja historiaa. Laajempi yläkäsite, joka käsittelee sotien, taisteluiden, armeijoiden ja aseiden historiaa, on sotahistoria.
Sotateoreetikko Carl von Clausewitzin mukaan Sota on väkivaltainen toimi, jonka tarkoituksena on pakottaa vastustaja noudattamaan meidän tahtoamme. Yleensä tämä on tarkoittanut alueiden valloitusta, mutta esimerkiksi Väli-Amerikassa ja Indonesian saaristossa on käyty sotia, joiden tavoitteena oli vankien ottaminen. Koska taistelun tavoitteena ei ollut lyödä vihollisen elävää voimaa, jäi verenvuodatus tällaisessa sodankäynnissä yleensä vähäiseksi. Jos maata oli riittävästi, mutta väestöä vähän, yhteiskunnat suosivat rituaalista sodankäyntiä. Välillä kokonaisten armeijoiden kohtalon ratkaisivat yksittäiset valiotaistelijat tai sankarit keskinäisessä kaksintaistelussaan.
Sodankäynnin historia jaetaan usein historian ajanjaksojen mukaan.
Vanha maailma
Kivikaudella otettiin käyttöön aseina keihäs, tikari, nuija, linko ja jousi. Nämä aseet pysyivät laajasti käytössä aina myöhäiskeskiajalle asti. Kivikautisista aseista kilpi jatkaa sitkästi elämäänsä nykypäivänäkin, vaikka välillä se onkin hävinnyt lähes täydellisesti eräistä armeijoista.
Tiedemiehet eivät ole yksimielisiä siitä, koska sodankäynti alkoi. Luolamaalausten tarjoama todistusaineisto on ristiriitaista: esittävätkö kuvat ihmisten välistä väkivaltaa, vai eivät? Osa tutkijoista väittää, että maalauksissa on kuolleita tai kuolevia ihmisiä. Osa taas väittää, että maalaukset esittävät rauhanomaisia ihmisiä. Ensimmäinen arkeologinen todistusaineisto taistelusta on arviolta 14 000 vuotta vanhaa ja sijaitsee Sudanissa kohteessa, joka tunnetaan nimellä kalmisto 117. Paikalla on 59 luurankoa ja 110 esinettä, joista melkein kaikki näyttävät tappaneen ihmisiä. Paikka saattaa olle ensimmäinen laaja todiste sodankäynnistä, mutta yhtä hyvin se voi olla tulosta pitkän ajanjakson aikana haudatuista ihmisistä tai joukkomurhasta.
Joidenkin tutkijoiden mukaan ensimmäinen varma todiste sodankäynnistä löytyy Jerikosta vuoden 7 000 eaa. paikkeilta. Kaupunki oli ympäröity kallioon louhitulla vallihaudalla ja yhtenäisellä kivimuurilla. Järjestelmä on tulkittu organisoitua ja hyvin aseistettua vihollista vastaan suunnitelluksi. Toisen tulkinnan mukaan kyse on tulvavallista.
Uusi maailma
Suurimmassa osassa Amerikkaa sodankäynti pysyi teknisesti kivikauden tasolla vuoteen 1492 asti. Ainoastaan Meksikon ylätasangolla pronssiaseita käytettiin merkittävässä määrin sodankäynnissä. Eurooppalaisten tunkeuduttua mantereelle intiaanit omaksuivat nopeasti tuliaseet ja hevosten käytön sodankäynnissä.
Muinaisen Lähi-idän sodankäynti
thumb|200px|[[Urin standardissa on kuvattuna Assyrian armeijan jalkaväkeä ja sotavaunuja. (n. 2500 eaa.)]] Muinaisessa Lähi-idässä kehittyivät ensimmäiset armeijat, jotka pyrkivät toteuttamaan taisteluissa yhtenäistä suunnitelmallista taktiikkaa. Jalkaväki hallitsi taistelukenttää. Aikaisemmin kehitettyjen yksilöaseiden lisäksi kehitettiin ensimmäinen monimutkainen asejärjestelmä, kun sotavaunujen esiaste syntyi noin 3500 eaa. Sumerilaisten kaupunkivaltioiden väliset sodat vuosina 3000–2500 eaa. olivat ensimmäiset dokumentoidut sodat. Mediggon taistelu on historian ensimmäinen taistelu, josta tiedetään suurin piirtein aika ja paikka, sekä osapuolet ja lopputulos. Muinaisessa Lähi-idässä käytiin myös ensimmäiset laajamittaiset piiritykset.
Assyriassa otettiin 700-luvulla eaa. käyttöön ratsuväki, joka alkoi hitaasti syrjäyttää sotavaunuja. Samaan aikaan Assyrian armeija oli ensimmäinen, joka varustettiin täysin rautaisin asein. Assyrialaisilla myös kiinteät suoja-aseet (eli kypärät ja vartalohaarniskat) yleistyivät ja vahvistuivat. Samaan aikaan syntyi kevyt- ja raskas jalkaväki, koska kiinteillä suoja-aseilla oli liian kallista varustaa koko armeija. Assyrian raskas jalkaväki taisteli tiiviissä muodossa. Ilmeisesti assyrialaisilla oli käytössä myös jonkinlainen jalkaväen taktinen yksikkö, joka helpotti raskaan jalkaväen käyttöä taistelussa.
Antiikin Kreikan sodankäynti
Antiikin Kreikan sodankäynti perustui suoraan Lähi-idän mallille. Raskaan jalkaväen sotilas oli nimeltään hopliitti, ja sen taktisena yksikkönä yleistyi vuoden 750 eaa. paikkeilta lähtien falangi. Taisteluja valmisteli kevyt jalkaväki, jota oli kuitenkin suhteessa huomattavasti vähemmän kuin aikaisemmin Lähi-idässä. Kreikassa ei juurikaan käytetty ratsuväkeä, vasta Makedonian armeijassa ratsuväki otettiin laajasti käyttöön. Sen sijaan sotavaunut olivat aluksi laajasti käytössä, mutta myöhemmin raskas jalkaväki syrjäytti myös yksittäiset sotavaunut.
Falangi oli ongelmallinen: se oli rakenteeltaan niin tiivis, että se pystyi käytännössä liikkumaan ja taistelemaan vain suoraan eteenpäin. Lisäksi se pystyi liikkumaan ainoastaan tasaisessa maastossa, joten Kreikassa suurin osa maastosta oli sille sopimatonta. Taistelun alettua falangia ei pystynyt johtamaan, vaan se toimi lähes itsenäisesti, liikkuen suoraan eteenpäin kohti vihollisen falangia. Falangin rajoitteiden vuoksi taistelut käytiin etupäässä viljapelloilla sadonkorjuuaikana.
Antiikin Rooman sodankäynti
Roomalainen falangi oli aluksi täsmälleen samanlainen kuin kreikkalainenkin. 300-luvulla samnilaissotien aikana roomalaiset joutuivat vaikeuksiin vuoristoisessa maastossa. Tämän vuoksi kehitettiin manipulitaktiikka, jonka manipulifalangi oli paljon joustavampi liikkeissään kuin vanha kreikkalainen malli. Taistelujärjestyksessä oli myös ensimmäistä kertaa taktinen reservi, jota sotapäällikkö saattoi käyttää joustavasti haluamallaan tavalla. Ratsuväkeä roomalaiset väheksyivät ja laiminlöivät sen kehittämistä.
Muinaisen Kiinan sodankäynti
Zhou-dynastia (1050–256 eaa.) varusti suuren armeijansa rauta-aseilla. Kiinalaiset käyttivät sotavaunuja toisinaan suurina muodostelmina. Noin vuonna 770 eaa. valtakunta hajosi. Koska pirstoutuneilla läänitysalueilla oli rajalliset resurssit aluksi armeijat olivat pieniä. 400-luvulta eaa. alkaen taistelevien valtioiden keskushallinnot kykenivät varustamaan satojatuhansia sotilaita rauta-aseilla. Jalkajousia alettiin käyttää piirityksissä ja yksilöaseina. Kiinalaiset ottivat ratsuväen käyttöön vuoden 300 eaa. paikkeilla. Armeijoiden ytimenä pysyi kuitenkin panssaroitu, keihäillä aseistettu jalkaväki, joka taisteli tiiviissä muodossa. Jatkuvien sotien vuoksi kiinalaiset pohtivat korkealaatuisesti sodankäyntiä.
Keskiaikainen sodankäynti
Vegetiuksen 300-luvun lopulla kirjoittama teos Epitoma rei militaris (Sotalaitoksen lyhyt kuvaus) oli keskiajalla ahkerasti kopioitu käsikirjoitus. Monet hänen suosituksistaan olivat luonteenomaisia keskiaikaiselle sodankäynnille.
Vuonna 378 Adrianopolin taistelussa goottien raskas ratsuväki löi roomalaisten jalkaväen ja uusi aikakausi alkoi sodankäynnissä. 500-luvulla Itä-Roomassa Belisarius aseisti jalkaväkensä ja ratsuväkensä jousilla. Taistelu pyrittiin ratkaisemaan ainoastaan kaukoaseilla.
Länsi-Euroopassa valtaan nousseet frankit tukeutuivat aluksi ainoastaan jalkaväkeen. Kun tämä armeija kohtasi itäroomalaiset 554 Casilinumissa oli se täysin avuton nuolisateessa ja tuhoutui. Muiden vastaavien kokemusten jälkeen frankit ottivat käyttöön hevosen ja paksun suojavarustuksen. 500-luvulla myös jalustin yleistyi. Frankit liittivät ensimmäisinä ritariarmeijan tekniset edellytykset yhteen luoden tehokkaan sotavoiman. Aluksi kilpi oli ritarien tärkein suojavarustus, mutta myöhemmin haarniskojen kehitys vähensi sen merkitystä. 1000-luvulla otettiin käyttöön kokohaarniska ja 1200-luvulla ratsukin panssaroitiin. Aluksi käytössä oli rengas- tai suomuhaarniska, mutta keskiajan loppupuolella levyhaarniska yleistyi. Aseina käytettiin peitsen ja miekan lisäksi erilaista valikoimaa lähitaisteluaseita.
thumb|200px|[[Normannit|Normanniratsuväki kohtaa englantilaisen jalkaväen Hastingsin taistelussa. (Bayeux'n seinävaate, 1000-luku)]] Raskaan ratsuväen lisäksi ritariarmeijaan kuului kevyttä jalkaväkeä. Ratsuväellä tai jalkaväellä ei ollut taktista yksikköä ja taistelukenttää hallitsivat yksittäiset sankariritarit ja kunniakäsitys oli tärkeä. Ritariarmeijan yleistyminen johtui sarjasta virhearvioita ja taktisia virheitä. Raskas jalkaväki pystyi edelleenkin torjumaan useita ratsuväen rynnäköitä.
Vastatoimena ritariarmeijalle kehittyi jalkajousi, joka lävisti levyhaarniskan. Britteinsaarilla oli käytössä lähes yhtä hyvä pitkäjousi, joka läpäisi verkko- ja rengashaarniskan. Pitkäjousen etuna oli suurempi tulinopeus jalkajouseen verrattuna.
Ruotsissa, Norjassa, Suomessa ja Sveitsissä ritariarmeija ei yleistynyt, vaan armeija oli nostoväestä luotu kansanarmeija. Tällaiset armeijat olivat kuitenkin avuttomia ritariarmeijaa vastaan, ellei niillä ollut käytössä taktista yksikköä.
Mongolien sodankäynti
Mongoliarmeijassa oli pelkkää ratsuväkeä. Jalkaväki puuttui täysin, mutta armeijassa oli raskasta ja kevyttä ratsuväkeä eri tehtäviä varten. Mongolien voima olikin joustavassa taktiikassa. Mongolit ratkaisivat taistelut reserveillä. Käytössä oli erityiset siipireservit, jotka oli varattu vihollisen saartamiseksi. Sotapäällikkö pystyi johtamaan taistelussa koko armeijaa torvi- ja lippumerkein. Mongolien aseina oli kaksi jousta, peitsi, miekka ja nuija. Suojavarusteina oli kypärä ja nahkainen panssari.
Myöhäiskeskiajan sodankäynti
thumb|200px|[[Sveitsiläiset palkkasoturit kohtaavat ranskalaiset Marignanon taistelussa vuonna 1515.]] Jalkaväen uusi valtakausi alkoi Sveitsistä keskiajan lopulla. Sveitsiläisten armeija oli pelkästään jalkaväkeä ja heillä oli taktinen yksikkö, Gewalthaufen, joka lopetti ritariarmeijan valtakauden, kun sveitsiläiset löivät 1474–1477 Burgundilaissodissa ritariarmeijan useaan kertaan.
Ruuti oli keksitty jo 1000-luvulla Kiinassa. Kiinassa keksintöä käytettiin lähinnä ilotulittamiseen, mutta jo mongoleilla oli 1200-luvulla sotilaallisia sovelluksia. Euroopassa alkeelliset tuliaseet olivat käytössä 1200-luvun lopulla. Aseet kehittyivät nopeasti ja levisivät nopeasti Euroopassa. 1400-luvun lopulla Euroopassa kehitettiin ruudin sekoitussuhde, joka soveltui parhaiten sotilaalliseen käyttöön. Käsiaseiden ensimmäinen aste oli käsikanuuna, jota seurasi hakapyssy. 1500-luvulla kehitettiin musketti, aluksi lunttulukkoisena, 1600-luvulla piilukkoisena. 1500-luvulla syntyi myös pistooli, jota varten kehitettiin rataslukko.
Uudenajan sodankäynti
Sveitsiläinen taktiikka yleistyi Euroopassa 1500-luvulla. Muotoon lisättiin tuliaseet, aluksi piikkimiehet keskellä ja tuliaseet ympärillä, myöhemmin kehittyi espanjalainen neliö. 1500-luvun lopulla Morits Oranialainen kehitti treffen-taktiikan, josta kehittyi 1600-luvulla linjataktiikka. Samaan aikaan keksittiin pistin, joka siirsi piikkimiehet historiaan 1700-luvun alussa. Jalkaväen taistelumenetelmänä oli yleisesti kontramarssi. 1600-luvulla kehitettyä piilukkoista muskettia vastaavat aseet olivat laajasti armeijoiden käytössä aina 1800-luvun puoleen väliin asti.
Ratsuväki menetti merkitystään, vaikka myös se otti tuliaseet käyttöön. Taistelumenetelmänä oli käytössä karakolli. 1600-luvulla karakolli vaihtui ratsuväen rynnäkköön eli atakkiin. Tykkien merkitys kenttätaistelussa kasvoi. 1750-luvulla Preussin kuningas Fredrik II Suuri kehitti tykistön liikkuvuutta ja loi kokonaan hevosvetoisen tykistön.
Seitsenvuotisessa sodassa 1750-luvun puolivälissä ilmestyivät tarkka-ampujat. Tarkka-ampujien ryhmät valmistelivat taisteluita Yhdysvaltain vapaussodassa, jonka jälkeen eurooppalaiset armeijat kouluttivat vastaavaa kevyttä jalkaväkeä. Kevyt jalkaväki oli kaikkialla kuitenkin vain vakiintuneen linjataktiikan lisäys.
Ranskan vallankumouksessa armeijankin vanha järjestys romuttui. Ammattimainen palkka-armeija vaihtui yleiseen asevelvollisuuteen ja armeija kasvoi yli 600 000:en mieheen. Samalla syntyi kolonnataktiikka. Lisäksi Ranskassa kehitettiin tykkien teollista valmistusta ja niiden tulen merkitys taistelukentällä kasvoi. Syntyi divisioonajako ja esikunnat, kun suurta armeijaa ei voinut komentaa enää yksi mies.
Teollistuneen ajan sodankäynti
Jalkaväen aseistus kehittyi huimasti 1830-luvulta ensimmäisen maailmansodan loppuun mennessä. Syntyi takaaladattava rihlattu kivääri ja metallihylsy mahdollisti makasiinikiväärin. Useissa maissa siirryttiin suoraan suustaladattavasta musketista moderniin makasiinikivääriin. Jalkaväen tulivoiman kehitys huipentui konekiväärin keksimiseen.
Tykeissä otettiin käyttöön rihlaus, takaalataus sekä hidastin- ja palautinlaitteet. 1800-luvun loppuun mennessä oli syntynyt tykistö, jolla käytiin ensimmäinen maailmansota. Myös tykistön ampumamenetelmät kehittyivät.
Lääkehoidon kehittyminen paransi huomattavasti haavoittuneiden selviytymismahdollisuuksia Krimin sodan jälkeen. Armeijat panostivat haavoittuneiden evakuointiin ja hoitoon. Sterilisointi ja tehokas nukutus paransivat leikkaushoitoja. Lisäksi keksittiin röntgen ja veriryhmien ymmärtäminen mahdollisti verensiirrot.
Maailmansotien sodankäynti
Toisessa maailmansodassa totaalinen sota laajeni: ilmapommituksista tuli strategisia ja merillä siirryttiin rajoittamattomaan upotussotaan. Siviilejä kuoli lähes yhtä paljon kuin sotilaita. Monessa miehitetyssä maassa oli voimakkaita vastarintaliikkeitä, joiden toiminta sitoi ratkaisevasti vihollisen voimia. Propagandasota kehittyi ja vihollisen radiolähetysten (sotilaalliset ja siviili) häirintä ja tiedustelu laajeni. Panssarivaunusta kehittyi itsenäinen aselaji. Panssarintorjuntatykit kehittyivät kilpaa panssareiden kanssa ja panssareiden lähitorjuntaan kehitettiin rekyylittömiä sinko- ja rakettiaseita. Panssarivaunut ja muut polttomoottorikäyttöiset ajoneuvot palauttivat liikkeen taistelukentälle.
Ilma-aseen taktinen käyttö kehittyi paljon. Salamasodassa ilmavoimat ja panssariaselaji mursivat yhteistyössä vihollisen puolustuslinjan, ja iskivät pitkälle vihollisen selustaan. maahanlaskujoukkoja käytettiin laajasti vihollisen selustassa. Tykistön merkitys säilyi taistelukentällä; ampuma- ja tulenjohtomenetelmät kehittyivät. Samoin kranaatinheittimet kehittyivät huimasti ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Maamiinoja käytettiin laajasti vihollisen panssareita ja jalkaväkeä vastaan. Ilmavaaran kasvaessa naamioimisen ja ilmatorjunnan merkitys kasvoi. Automaattiaseilla pyrittiin aseistamaan yhä suurempi osa armeijasta. Useat sodan ratkaisutaisteluista alkoivat maihinnousulla. Yhdysvallat ratkaisi sodan Japania vastaan käyttämällä ydinasetta. Antibiootteja alettiin tuottaa teollisesti.
Sodankäynti toisen maailmansodan jälkeen
Toisen maailmansodan lopulla saksalaiset kehittivät risteily- (V1) ja ballistisen (V2) ohjuksen. Ballistista ohjusta kehitettiin edelleen sodan jälkeen ja siitä kehittyi strateginen ase: ydinkärjellä varustettu mannertenvälinen ohjus. Risteilyohjusten kehitys pääsi uudelleen vauhtiin 1970-luvulla. Erilaiset ohjukset ovat nykyään kaikkien aselajien käytössä. Kemialliset aseet palasivat käyttöön 1960-luvulla.
Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kehittivät ja varustivat armeijoitaan kylmän sodan aikana eri tavoin. Neuvostoliitto tuotti kymmeniätuhansia kappaleita kaikkia tarvitsemiaan asejärjestelmiä: tykkejä, panssarivaunuja ja jopa suihkuhävittäjiä. Yhdysvallat taas luotti asejärjestelmiensä laadun parantamiseen tekniikan avulla. Tämä tekninen kehitys teki suuresta osasta vanhoja aseita auttamattomasti vanhentuneita. 1980-luvulla sensorit ja tietokoneet paransivat ohjausjärjestelmiä ja häivetekniikkaa alettiin käyttää lentokoneissa ja laivoissa.
Tehokkaasta epätavanomaisesta sodankäynnistä tuli helppoa, kun rynnäkkökivääri levisi kaikkialle maailmaan. Enää ei riittänyt vihollisen lyöminen, vaan piti varmistaa myös sitä tukevan väestön rauhanomaisuus ja ystävällisyys, jos aluetta haluttiin hallita. Avointen yhteiskuntien hallitukset joutuivat vaikeuksiin oman väestönsä kanssa käydessään sotaa, jonka vuoksi miehistötappioita on pyritty minimoinaan.
Persianlahden sodassa Yhdysvallat saattoi käyttää kylmän sodan lopun voimakasta varusteluaan. Yhdysvallat tuhosi Irakin armeijan. Irakin kehittynyt ilmapuolustusjärjestelmä tuhottiin häivepommikoneilla, risteilyohjuksilla, elektronisella sodankäynnillä ja täsmäpommituksilla kymmenessä tunnissa. Tämän jälkeen Yhdysvallat mursi irakilaisten taistelukyvyn seuraavien viikkojen laajoilla ilmapommituksilla. Teknologiapohjainen sodankäynti voitti suuriin määriin perustuneen Irakin puolustuskyvyn. Persianlahden sodassa vihollinen lyötiin ensi kerta pelkällä ilmasodankäynnillä, sillä maajoukot olivat puhtaasti tukeva aselaji.
Nykyaikainen sodankäynti
Toisen maailmansodan jälkeen on käyty useita valtioiden välisiä tavanomaisen sodankäynnin sotia, mutta 90 prosenttia sodista on ollut sisällissotia. Ne on käyty halvoilla massatuotetuilla aseilla ja suurin osa kaatuneista on ollut siviilejä ja kuollut käsiaseisiin. Nykyaikainen teknologiaperusteinen ja laajan logistisen verkon tukema armeija on yhä harvempien sotaa käyvien osapuolten käytössä. Kehitysmaat investoivat tavanomaisen sodankäynnin armeijoiden varustamiseen miljardeja vuodessa. Nykyaikaiset asejärjestelmät ovat kalliita, ja yhteiskunnilta täytyy löytyä poliittista tahtoa puolustusbudjetin ylläpitämiseen. Suurvalloille selvisi jo kylmän sodan aikana, että ilmasodankäynnillä on lähes mahdotonta lyödä sissisotaa käyvää armeijaa. Sissisotaa käyvät tukeutuvat viestinnässään nykyään kännyköihin, Internetiin ja satelliitti-TV:hen.
Nykyaikaiset sisällissodat ovat raakoja, ja ne ovat yleensä jatkuneet toisen osapuolen täydelliseen tappioon saakka. Sotia on onnistuttu keskeyttämään vain ulkopuolisella väliintulolla, jolla on valvottu solmittujen sopimusten noudattamista tulitauon jälkeen. Kun väliintulijoiden joukot ovat poistuneet maasta, on keskeytynyt sisällissota alkanut joskus uudelleen.
Kehittyneillä mailla on käytössään laaja satelliittijärjestelmä. Se auttaa tiedustelussa ja mahdollistaa maailmanlaajuiset jatkuvat viestiyhteydet. Jos maalla on käytössään tiedustelusatelliittijärjestelmä, on sen strateginen yllättäminen vaikeaa. Vuonna 2001 kiertoradalla oli 500 satelliittia, joista 100 oli Yhdysvaltain armeijan. Satelliittien liikkeiden tiedustelusta ja salaamisesta on tullut tärkeää. Yksityiset yritykset jakavat ilmaiseksi tai korvauksesta satelliittikuvia. Yhdysvaltain armeijan GPS-järjestelmä on käytössä ympäri maailmaa, myös vihollisen hyödynnettävissä.
Ydinaseita ei ole käytetty toisen maailmansodan jälkeen. Kylmän sodan päättymisen jälkeen ydinaseet ovat levinneet laajemmalle ja niiden leviäminen jatkunee. Ydinaseita saattaa päätyä toimijoille, jotka ovat halukkaampia käyttämään niitä kuin perinteiset ydiasevaltiot. Ydinaseiden lisäksi aggressiiviset valtiot ovat kehitelleet ydinaseita halvempia biologisia ja kemiallisia joukkotuhoaseita.
Yhdysvallat on käynyt kansainvälisen terrorismin torjumiseksi sotaa. Se on iskenyt useisiin maihin.
Piirittämisen historia
Ihmiskunnan ensimmäiset kaupungit olivat linnoitettuja. Kivimuurit kasvoivat korkeutta, ja piirittäjät kehittivät menetelmiä niiden murtamiseksi tai ylittämiseksi. Jo muinaisessa Lähi-idässä oli käytössä rynnäkkötikkaat, piiritystornit ja muurinmurtajat. Foinikialaisten väitetään keksineen erilaiset heittokoneet, jotka varmuudella olivat käytössä 300-luvulla eaa.
Tykkien yleistyminen 1400-luvulla muutti piirityssodankäyntiä. Korkeat muurit osoittautuivat vääräksi malliksi, ja kehitettiin tykkitorni ja bastionijärjestelmä. 1800-luvun lopulla tykkien kantaman kasvu pakotti kehittämään linnoitustaitoa edelleen.
Merisodankäynnin historia
thumb|200px|[[HMS Dreadnought (1906)|HMS Dreadnought]] Sotalaiva kehittyi jo varhain erisuuntaan kuin muut alukset. Egyptiläisillä oli 1200-luvulla eaa. käytössä märssykori, runsaasti soutajia, sekä keulapuskuri. Soutajien määrä oli tärkeää, joten niitä sijoitettiin aluksi kahteen eri tasoon. Foinikialaisilla oli jo erittäin kehittyneitä sotalaivoja. Kreikkalaiset kehittivät kolmisoudun, eli trieerin, jossa soutajia oli kolmessa tasossa. Kun soutajia tästä vielä lisättiin, laitettiin jokaiseen airoon useampi mies. Taistelussa tavoite oli vihollisen upottaminen keulapuskurilla.
Roomalaiset ottivat puunilaissotien aikana 200-luvulla eaa. käyttöön corvuksen, laskusillan, jota pitkin vihollisen alus voitiin vallata. Samaan aikaan keksittiin entraushaka. Viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua roomalaiset sijoittivat sotalaivoihinsa heittokoneita ja taistelutorneja. Tällä tasolla merisodankäynti säilyi 1500-luvun alkuun asti, jolloin alkoi kehittyä tykeillä varustettu purjealus. Kaleerien valtakausi päättyi Lepanton taisteluun vuonna 1571. Vaikka purjealukset yleistyivät muualla, jäivät kaleerit silti käyttöön Välimerellä.
Ensimmäiset tykit asennettiin laivoihin jo 1300-luvulla, mutta käänteen suuriin sotalaivoihin teki tykkiportin keksiminen noin vuoden 1500 paikkeilla. Syntyi suuri linjalaiva, jossa oli useampia tykkikansia. Purjeilla varustettu suuri puinen sotalaiva hallitsi maailmanmeriä 1800-luvun puoleen väliin asti. Siitä teki vanhanaikaisen 1837 käyttöön otettu ranskalaisen Henri Joseph Paixhansin keksimä tykinammus, joka läpäisi puisen laivan laidan ja räjähti sisällä. Vastatoimena aloitettiin laivojen panssarointi. 1800-luvulla höyryvoima ja potkuri yleistyivät sotalaivoissa. Laivatykistö kehittyi: 1900-luvun vaihteessa kantama oli 6 kilometriä, ensimmäisessä maailmansodassa 15 kilometriä ja toisessa maailmansodassa 30 kilometriä. Vuonna 1906 valmistui Britannian Dreadnought, jonka mukaan nimettiin vastaavien taistelulaivojen koko luokka. 1860 keksittiin itsekulkeva torpedo. Sukellusvene kehitettiin käytännölliseksi 1890-luvun lopulla. Merimiinat kehittyivät merkittäväksi aseeksi ensimmäiseen maailmansotaan mennessä.
Toisessa maailmansodassa lentokoneesta tuli ylivoimainen ase merellä. Lentotukialuksista tuli tärkeitä ja lentokoneilla torjuttiin menestyksekkäästi sukellusveneitä. Sukellusveneitä vastaan käytettiin syvyyspommeja, tutkaa ja kaikuluotainta. Vastatoimien epäonnistuessa sukellusveneet aiheuttivat vakavan uhan kauppa- ja sotalaivoille.
Kylmän sodan aikana kehittyivät ydinkäyttöiset sukellusveneet ja lentotukialukset. 1960-luvulta lähtien sukellusveneisiin sijoitettiin mannertenvälisiä ohjuksia. Risteilyohjuksia on ammuttu laivoista ja sukellusveneistä 1970-luvulta lähtien. Laivoja vastaan käytetään erilaisia ohjuksia, jotka ovat levinneet laajalle.
Ilmasodankäynnin historia
Kuumailmapalloa käytettiin laajasti tiedusteluun jo 1800-luvulla. Wrightin veljesten lentokone lensi vuonna 1903. Ensi kerran lentokoneesta pommitettiin maakohteita Italian–Turkin sodassa. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä lentokoneita käytettiin pääasiassa tiedusteluun. Pian alkoivat lentokoneiden väliset ilmataistelut ja koneita alettiin varustaa erilaisilla konekivääreillä. Koneita käytettiin laajasti myös vihollisen maakohteita vastaan ja niillä pyrittiin saavuttamaan ilmaherruus. Saksa, Ranska ja Britannia rakensivat sodanaikana 50 000-60 000 konetta, eli yhteensä lähes kaksisataatuhatta konetta.
Toisessa maailmansodassa lentokoneiden taktinen käyttö kehittyi. Ilmapommituksista tuli strategisia ja niitä suoritettiin niin päivällä kuin yölläkin. Ilmavoimat tavoittelivat ehdotonta ilmaherruutta. Tutka otettiin käyttöön johtamisessa. Lentokoneiden aseina oli konekiväärit ja tykit, sodan lopulla myös raketit.
Vuonna 1944 Englannissa ja Saksassa otettiin käyttöön suihkulentokone, jonka kehitys kiihtyi sodan jälkeen. Helikoptereita on käytetty laajasti sotatoimissa 1950-luvulta lähtien. Suihkukoneet nousivat tärkeään rooliin Korean sodassa. Lentokoneiden väliset ilmataistelut ovat harvinaistuneet 1970-luvulta lähtien. Yhdysvalloilla on häivelentokoneita, joita ei havaita tutkalla. Täsmäpommituksissa tarvitaan vähemmän ja pienempiä pommeja (ja ohjuksia) kuin mattopommituksissa. Yksi nykyaikainen pommikone voi tuhota yhden lennon aikana 80 kohdetta ja korvaa siten tuhansia toisen maailmansodan pommikoneita.
Nykyaikaisen lentokoneen isoin uhka on maastalaukaistavat ohjukset, joita vastaan on tehokkaita vastatoimia. Olaltalaukaistavat ohjukset ovat levinneet laajalle ja niitä on myös valtiottomilla toimijoilla. Ne uhkaavat erityisesti helikoptereita sekä nousevia ja laskeutuvia lentokoneita ja rajoittavat lentokoneiden lentämistä matalalla. miehittämättömät lentokoneet suorittavat erilaisia taistelu- ja tiedustelutehtäviä.
Ilmatankkaus on kasvattanut lentokoneiden toimintasädettä ja tehokkuutta. Isoilla rahtikoneilla siirretään joukkoja nopeasti ympäri maailmaa. Erikoistuneilla lentokoneilla johdetaan sodankäyntiä, tiedustellaan ja käydään elektronista sotaa.
Risteily- ja ballististen ohjusten sekä ydinaiseiden leviämisen takia olemassa olevien torjuntaohjusten lisäksi kehitetään jatkuvasti kattavampia ohjuspuolustusjärjestelmiä.
Sunrise Avenuen diskografia
Sunrise Avenue on suomalainen poprock-yhtye, joka on julkaissut viisi studioalbumia.
Singlet
Suomen listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Rumba-lehden Top 50 Hitit (Rumba Top 50) (viimeinen julkaisu joulukuussa 2007), Suomen virallinen latauslista (Digi Top 20) (2007->), Suomen Radiolistasta (Radio Top 10) (ennen vuotta 2008) ja Suomen suosituimmat (Music Control/Radio Monitor -radiolista) (Radio Top 20) (2008->).
Lina Andersson
Lina Andersson (s. 18. maaliskuuta 1981 Jällivaarassa) on ruotsalainen maastohiihtäjä.
Maailmancupissa Andersson osallistui 102 henkilökohtaiseen osakilpailuun, joista hän voitti kaksi osakilpailua ja sijoittui palkintokorokkeelle kahdeksan kertaa. Voitot hän saavutti perinteisen tyylin sprinteistä Lahdessa maaliskuussa 2005 ja Otepäässä tammikuussa 2006. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmesti 15:nneksi ja sprintticupissa kahdesti neljänneksi.
Andersson lopetti kilpauransa kauden 2010–2011 jälkeen.
Michael Jackson (olutasiantuntija)
Michael Jackson (27. maaliskuuta 1942 Leeds – 30. elokuuta 2007 Lontoo ), lempinimeltään "Beer Hunter", oli tunnettu brittiläinen  olutasiantuntija ja olutkulttuurin puolestapuhuja. Jackson kirjoitti monia olut- ja viskikirjoja sekä teki televisioon oluesta kertovaa Beer Hunter -sarjaa. Hän loi 1970- ja 1980-luvuilla kirjoissaan kuten The World Guide to Beer (1977) käsitteen "oluttyyli" (engl. beer style) ja sen modernin luokituksen, jossa usein paikalliset oluttyylit jaetaan kahden pääluokan: pohjahiiva- (lager) ja pintahiivaoluiden (ale) alle. Jackson oli erityisesti ihastunut belgialaisiin erikoisoluihin, kuten lambiciin.
Jackson kärsi vuosia Parkinsonin taudista. Hän kuoli sydänkohtaukseen kotonaan varhain aamulla 30. elokuuta 2007.
Jackson ja Suomi
Jackson vieraili Suomessa monia kertoja olutfestivaaleilla. Paikallisten erikoisuuksien ystävänä hän levitti tietoutta kansainvälisesti vähän tunnetusta sahdista. Hänen mielestään sahti oli "oluenteon historian puuttuva rengas Mesopotamian ja nykypäivän välillä", kuin "lasillinen antropologiaa."
Chdir
Unix ja DOS -käyttöjärjestelmien <tt>chdir</tt> tai <tt>cd</tt> -komentoa (englannin kielen sanoista change directory) käytetään senhetkisen työskentelyhakemiston vaihtamiseen. Sitä kutsutaan komentorivillä tai komentosarjakielillä. <tt>cd</tt> on usein myös sisällytetty komentotulkkeihin, kuten UNIX:n Bourne shell, tcsh, bash (Bourne again shell) ja DOS:n command.com.
Kuohujärvi
Kuohujärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä Aitoon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Chdir
Kansio tai hakemisto on osion looginen osa, jossa pidetään tiedostoja. Hakemisto voi sisältää myös hakemiston. CD-komentoa voidaan käyttää siirtymisessä alihakemistoon, takaisin ylähakemistoon ja siirtymään takaisin juurihakemistoon (/ UNIX:ssa, \ DOS:ssa) tai liikkumaan mihin tahansa annettuun (ja käypään) hakemistonimeen.
Kuohujärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Kouvalanjärven itäpuolella Karjakallioilla aivan viljellyn alueen reunalla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja sen rannat ovat metsämaata.
Chdir
Havainnon esimerkkinä UNIX:ssa:
Kuohujärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Joutteselän alueeseen (35.715) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,4 metriä mpy. Siihen on johdettu yksi metsäoja ja sen laskuoja lähtee järven länsipäästä. Oja virtaa peltomaiden läpi ja laskee laskettuun Halisevanjärven ennen kuin se jatkaa matkaansa Pälkäneveden Jouttenselän kaakkoispään rantaan.
Chdir
<blockquote style="background: white; border: 1px solid black; padding: 1em;"> minä@Wiki:~$ ls  raportit pelit järjestelmä teksti.txt minä@Wiki:~$ cd pelit minä@Wiki:pelit$
Käyttäjä on nyt "pelit" -hakemistossa.
Sama asia näyttäisi DOS:ssa tältä:
Huomaa että <tt>cd</tt>:lla on erilaisia vaikutuksia eri käyttöjärjestelmissä, jos muuttujia ei anneta. Esimerkiksi suorittaessa DOS:ssa, senhetkinen työskentelyhakemisto tulostetaan ruudulle. Jos vastaava tilanne toistetaan UNIX-järjestelmässä, käyttäjä palautetaan kotihakemistoonsa. Vaikutukset <tt>cd</tt>-komennon kutsumisessa komentosarjakielellä vaihtelevat myös. DOS:ssa kutsujan nykyistä hakemistoa voidaan suoraan muuttaa komennon käyttämisellä komentojonotiedostossa. UNIX:ssa kutsujan nykyistä hakemistoa ei muuteta komentosarjan <tt>cd</tt>-komennon kutsumisella.
on myös POSIX C-funktio, joka vaihtaa työskentelyhakemistoa.
on myös Visual Basic -funktio, joka vaihtaa työskentelyhakemistoa.
Sulkavanjärvi (Siilinjärvi)
Sulkavanjärvi on pieni humusjärvi Siilinjärven keskustan koillispuolella Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 23 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Sulkavanjärvi koostuu pohjoisesta selkävedestä, josta työntyy etelään useita järven pinta-alaan nähden suuria lahtia (Pyylahti, Oulunlahti, Särkilahti). Järvessä on useita vähintään 10 metriä syviä alueita. Niistä laajin sijaitsee koillisessa, ja sen keskellä on järven syvin kohta. Vähintään 10 metriä syvien alueiden pinta-ala on yhteensä 22 hehtaaria.
Sulkavanjärven saariluku on neljä. Järven rantaviiva ja saarten rannat ovat osin soistuneita. Haja-asutus ja kaivostoiminnan sulfaattikuormitus ovat heikentäneet Sulkavanjärven veden laatua, joka luokiteltiin vuonna 2013 välttäväksi. Sulkavanjärven vesitilavuus on 12 069 000 kuutiometriä.