cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kotikansainvälisyys
Kansainvälinen toiminta
Kansainvälinen toiminta mielletään usein edelleen ennen kaikkea liikkuvuudeksi. Se on kuitenkin paljon laajempi kokonaisuus. Opetushallituksessa hahmotetun kansainvälisen toiminnan tasojaottelun mukaan voidaan hahmottaa kansainvälisen toiminnan monimuotoisuutta ja sitä, minkälaista yhteistyötä ja resursointia kullakin toiminnan tasolla tarvitaan. On selvä, että kussakin tasossa on toisten tasojen piirteitä, mutta osallistujien määrä erottanee ne selvästi toisistaan. Kun kansainvälisyyttä lähestytään asenteiden näkökulmasta, koulun kaikki toimijat voidaan ottaa tavalla tai toisella mukaan. Liikkuvuus ja hanketoiminta ulkomaille koskettavat useimmissa kouluissa vain osaa oppilaista ja henkilökunnasta ja edellyttävät onnistuakseen joka tapauksessa asenteiden ja kulttuurienvälisen osaamisen harjaannuttamista.
HMS Karlskrona (1939)
HMS Karlskrona (runkonumerot J8 ja F79) oli Ruotsin laivaston Göteborg-luokan hävittäjä. Alus valmistettiin Örlogsvarvetilla ja se valmistui 12. syyskuuta 1940.
Palvelus
Alus osallistui toisen maailmansodan aikana Ruotsin aluevesien puolueettomuuden valvontaan. Sodan päätyttyä se muutettiin sukellusveneentorjuntafregatiksi. Alus poistettiin alusluettelosta 1. heinäkuuta 1974.
Rossetti
Rossetti on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Geoff Crossley
Geoffrey H Crossley (11. toukokuuta 1921 Derbyshire, Iso-Britannia – 7. tammikuuta 2002 ) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän osallistui kahteen Formula 1 -luokan maailmanmestaruussarjan osakilpailuun vuonna 1950, mutta hän ei saavuttanut yhtään pistettä. Lisäksi hän osallistui useaan MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
Martti Mansikka
Martti Mansikka (s. 29. lokakuuta 1933 Antrea) on suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia Melbournen kesäkisoissa 1956 voimistelun joukkuekilpailussa. Samojen kisojen henkilökohtaisessa 12-ottelussa hän sijoittui 20:nneksi sekä permannolla kymmenenneksi.
MM-kilpailuissa Mansikka sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi vuonna 1958. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti joukkuekilpailussa vuonna 1957.
Seuratasolla Mansikka edusti Tampereen Sisua ja Tampereen Kilpaveljiä. Hän voitti Suomen mestaruuden permannolla, hevosella ja hypyssä vuonna 1957.
Mansikan poika Reijo Mansikka, tunnetaan jääkiekon puuhamiehenä varsinkin Itä-Suomessa.
Allaspalo
Allaspalo tarkoittaa suoraan astiasta höyrystyvän nesteen palamista. Esimerkiksi kynttilässä steariinin tulisi lämmetä ja höyrystyä vasta sydänlangassa niin paljon, että se saavuttaa palopisteen, mutta mikäli kynttilä lämpenee liikaa, steariini alkaa höyrystyä voimakkaasti myös suoraan kynttilän pinnalta. Kun höyrystyvä steariini syttyy palamaan, tuli lämmittää kynttilässä olevaa sulaa steariinia edelleen ja höyrystyminen kiihtyy, jolloin tuli saattaa kasvaa vaarallisen korkeaksi ja kuumaksi. Siksi kynttilää ei tulisi koskaan jättää ilman valvontaa.
Muita yleisiä allaspaloja ovat paistorasvan ja erilaisten polttonesteiden syttymiset. Allaspaloissa palavat nesteet ovat lähes poikkeuksetta vettä kevyempiä, joten allaspaloa ei kannata sammuttaa vedellä, sillä se vain painuu räiskähdellen astian pohjalle. Oikea sammutustapa on tukahduttaminen tai jauhesammuttimen käyttö.
Macintosh LC 520
thumb|180px|[[Compact Macintosh -tyyppisesti koteloitu Macintosh LC 520.]] Macintosh LC 520 on Apple Computerin 28. kesäkuuta 1993 julkaisema Macintosh LC 500 -sarjan tietokone. LC 520 oli ensimmäinen edullisen LC-sarjan malli, jonka kotelo sisälsi monitorin. Laitteisto perustui Macintosh LC III -tietokoneeseen, kompaktin koon lisäksi 14" värinäyttö ja sisäänrakennettu mikrofoni teki laitteesta suositun oppilaitoskäytössä. Kuluttajille tietokonetta myytiin nimellä Performa 520. LC 520:n tuotanto lakkautettiin 2. helmikuuta 1994.
Islannin hallitsija
Islannin hallitsija oli Islannin perustuslaillisen monarkian valtionpäämies vuosina 1918–1944.
Islannin ja Tanskan välinen persoonaunioni perustui vuoden 1918 säädettyyn lakiin jonka mukaan Tanskan hallitsija samanaikaisesti myös Islannin hallitsija.
Islannin parlamentti pyysi Tanskaa edustamaan Islantia ulkopoliittisesti täysivaltaisesti Reykjavikistä.
Saksan miehitettyä Tanskan vuonna 1940 Islantia hallitsi sijaishallitsija.
Islannin monarkia päättyi 17. kesäkuuta 1944 kun Islannissa järjestettiin perustuslaillinen kansanäänestys jonka tuloksena Islannin tasavalta perustettiin. Samalla otettiin käyttöön uusi Islannin perustuslaki.
Historia
Islannin monarkia perustettiin vuonna 1918 tehdyllä unionin säädöksellä, joka muutti entisen Tanskan merentakaisen aluee hallinnan riippumattomaksi valtiolliseksi perustuslailliseksi monarkiksi. Islanti sai uuden perustuslain vuonna 1944 pidetyn kansanäänestyksen jälkeen, joka kumosi monarkian.
Vaikka monet tanskalaiset olivat loukkaantuneita siitä, että Islanti ryhtyi tällaiseen toimeen monarkian kumoamiselle, ja Tanska oli vielä tuolloin Saksan miehittämä maa, kuningas Kristian X lähetti islantilaisille onnittelut uudesta valtiomuodosta.
Luotolansaari
Luotolansaari on Keiteleen saari Viitasaarella. Koillisessa Paanalanselkä erottaa sen Siilinsalosta ja lounaassa Lätinselkä mantereesta. Siellä on sekä vakinaista että loma-asutusta. Siellä on myös kalasatama.
ESP (parapsykologia)
ESP (lyhenne sanoista Extrasensory perception) tarkoittaa yliaistillista havaitsemista, eli tiedonhankkimista jollakin muulla tavalla kuin tunnetuilla aisteilla.
ESP:hen kuuluvat seuraavat lajit:
Näiden väitettyjen kykyjen tutkimista kutsutaan nimellä parapsykologia ja siihen kuuluu myös muita ESP:hen liittyviä ilmiöitä, kuten psykometria ja psykokinesia.
Joni Jouhkimainen
Joni ”Jouhki” Jouhkimainen (s. 19. toukokuuta 1991) on suomalainen pokeriammattilainen. Hän sijoittui kolmanneksi European Poker Tourin (EPT) Barcelonan osakilpailussa elokuussa 2012.
Jouhkimainen on menestynyt erityisesti turnauspokerissa. Hän oli vuoden 2013 Global Poker Indexin julkaisemalla listalla korkeimmalle sijoittunut suomalainen.
Muuta
Menestyksekkään pokeriuran johdosta Jouhkimainen oli Arto Nybergin vieraana 21.10.2012.
Jouhkimainen harrastaa alamäkiluistelua. Lajin pariin houkutteli Jouhkimaisen isoveli Miikka Jouhkimainen.
Kolme edustusta
Kolme edustusta (三个代表重要思想, suom. kolmen edustuksen tärkeä ajattelu) on osa Kiinan kommunistisen puolueen virallista ideologiaa. Kolme edustusta viittaa kommunistisen puolueen johtavaan rooliin Kiinan tuotantovoimien ja kulttuurin kehittämisessä sekä kansan intressien edustamisessa. Puolueen pääsihteeri Jiang Zeminin käyttöön ottama käsite kirjattiin puolueen peruskirjaan 16. puoluekokouksessa 2002.
Poliittinen merkitys
Kolmen edustuksen kirjaaminen puolueen peruskirjaan oli Jiangille itselleen suuri poliittinen voitto. Jiangin asema puolueessa oli ollut vahva tämän hallituskauden alusta alkaen. Jiang oli nostettu pääsihteeriksi vuonna 1989 ja hänelle oli myönnetty poikkeuksellisesti puolueytimen epävirallinen nimitys. Vahvasta mandaatista huolimatta Jiang joutui hallitsemaan ensimmäiset vuotensa Dengin varjossa. Vasta kolmen edustuksen virallistaminen kohotti hänen asemansa Maon ja Dengin rinnalle.
Kolme edustusta puolueideologiassa
Kolme edustusta on osa kommunistisen puolueen virallista ideologiaa ja se asettuu historialliseen jatkumoon marxismi-leninismin, Mao Zedongin ajattelun ja Deng Xiaopingin teorian osaksi.
Puolueen peruskirjan täydentäminen on merkittävä poliittinen tapahtuma, mikä vertautuu länsimaissa lähinnä perustuslain muuttamiseen. Pääsihteerin ajatusten kirjaaminen puolueen peruskirjaan toimiikin Kiinan politiikan mittarina. Virallistamisen ajoitus, poliittisen perinnön nimitys ja sen käsittely julkisuudessa kertovat johtajan asemasta puolueessa sekä puolueen sisäisestä ilmapiiristä.
Slavistiikka
Slavistiikka on akateemista slaavilaisten kielten ja kulttuurien tutkimusta. Slavistiikan piiriin on alettu laskea myös slaavikansoja ja heidän asuttamiaan alueita koskevaa historiallista ja yhteiskuntatieteellistä tutkimusta.
Alasta on myös mahdollista käyttää nimitystä slaavilainen filologia, joka käsittää selkeämmin ainoastaan itse kieliä ja niihin liittyviä kulttuureita koskevan tutkimuksen.
Choi Soon-ho
pienoiskuva|Choi Soon-ho vuonna 2015. Choi Soon-ho (s. 10. tammikuuta 1962 Cheongju) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Choi edusti seuratasolla pisimpään kotimaassaan Pohang Steelersiä ja lopetti uransa Ranskassa Stade Ruthénois'n joukkueessa vuonna 1993.
Etelä-Korean maajoukkueessa Choi pelasi 95 ottelua ja teki niissä 30 maalia vuosina 1980–1991. Hän pelasi vuosien 1986 ja 1990 MM-kilpailuissa ja teki vuoden 1986 kisoissa maalin Italiaa vastaan.
Taaro
pienoiskuva|oikea|Taaron tyvimukuloita Taaro eli taro (Colocasia esculenta) on vehkakasvi, jota kasvatetaan kosteilla trooppisilla alueilla ruoaksi tyvimukuloidensa vuoksi. Mukulasta käytetään myös nimityksiä eddo, dasheen ja old cocoyam.
Taaro on kotoisin Kaakkois-Aasiasta, mutta sitä kasvatetaan nykyisin myös Afrikassa, Oseaniassa ja Karibian saarilla. Vuonna 1998 maailmassa kasvatettiin taaroa 6,6 miljoonaa tonnia, josta Afrikassa 4,4 miljoonaa tonnia, Aasiassa 1,8 miljoonaa tonnia ja Oseaniassa 280 000 tonnia. Tongan ja Samoan saarilla taaron osuus ihmisten energiansaannista on kuitenkin suurin, yli 15 prosenttia. Afrikan maista taaroa käytetään eniten Ghanassa ja Gabonissa.
Afrikassa ja Oseaniassa taaroa käytetään hiilihydraatin lähteenä, ja sitä syödään riisin tai perunan tapaan. Japanissa sitä käytetään vihanneksena ja kasvatetaan enemmänkin versojensa ja lehtiensä kuin mukuloidensa takia. Myös maavarret käytetään, ja koska ilmasto on viileämpi kuin muilla taaronviljelyalueilla, Japanissa taaron mukulat voidaan varastoida pellolla. Taaro on tunnettu Japanissa ainakin kahdentuhannen vuoden ajan, mutta sen viljely on vähentynyt sadan vuoden aikana selvästi. 1900-luvun alussa keskivertojapanilainen söi lähes 25 kiloa taaroa vuodessa, nykyisin viitisen kiloa.
Samoalla taaro oli paikallisten ruokavalion perusta (yhdessä banaanin ja leipäpuun hedelmien kanssa) vuoteen 1993 asti. Vuonna 1994 kasvitauti tuhosi taarosadon lähes kokonaan.
Taaron tyvimukuloissa on noin kaksi kolmasosaa vettä ja kolmannes hiilihydraattia, lähinnä tärkkelystä. Seitsemän prosenttia kuiva-aineesta on proteiinia, minkä johdosta taaro on proteiinipitoisempaa kuin esimerkiksi jamssi tai kassava. Lehdissä proteiinin osuus on vielä suurempi. Lehdissä on myös kalsiumia, fosforia, rautaa, C-vitamiinia ja muita vitamiineja.
Pensassieppari
Pensassieppari (Empidonax oberholseri) on tyrannien heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi A. R. Phillips 1939, Harry Church Oberholserin kunniaksi.
Esiintyminen
Pensassieppari elää Yhdysvaltain länsiosissa. Se on muuttolintu, joka talvehtii Meksikossa ja osittain Arizonassa. Laji elää noin 2,7 miljoonan neliökilometrin alalla ja sen arvioitu yksilömäärä on noin 3,6 miljoonaa. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Pensaikkoiset ja harvapuustoiset vuorenrinteet ja kukkulat.
Lisääntyminen
Pesä on maljamainen kuppi pensaan oksalla.
Ravinto
Lentävät ja lehvästössä elävät hyönteiset ja muut niveljalkaiset.
HMS Gävle (1940)
HMS Gävle (runkonumerot J9 ja F80) oli Ruotsin laivaston Göteborg-luokan hävittäjä. Alus valmistettiin Götaverkenillä Göteborgissa ja se valmistui 3. kesäkuuta 1941.
Palvelus
Toisen maailmansodan aikana alus osallistui Ruotsin aluevesien valvontaan. Se muutettiin sodan jälkeen sukellusveneentorjuntafregatiksi. Alus poistettiin alusluettelosta 6. joulukuuta 1968.
Naamijoen rautatieasema
Naamijoen rautatieasema oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla. Liikennepaikka sijaitsi Pellon kunnassa Naamijoen kylässä Naamijoen etelärannalla Haapasuvannon kohdalla noin 16 kilometriä Pellon rautatieasemalta pohjoiseen. Liikennepaikka otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1965, kun Pellon ja Sieppijärven välinen rataosuus valmistui. Liikennepaikalla kuormattiin pääasiassa puuta, mutta se lakkautettiin liikenteen vähyyden vuoksi 3. joulukuuta 2003. Ratapiha on purettu.
Kolmenkoivunkari
Kolmenkoivunkari, aiemmalta nimeltään Laaja, on saari Oulun kaupungin vesialueella Perämerellä. Saari sijaitsee Riutunkarin lauttasataman itäpuolella Kempeleenlahden länsipuolisella vesialueella noin kilometrin päässä mantereesta. Läheiset saaret ovat sen itäpuolella sijaitsevat Koivukari, Pöllönkari ja Kraaseli.
Kolmenkoivunkari on sekametsän peitossa oleva saari, jota ympäröi laajahko rantamatalikko. Saaren etelä- ja länsirannoilla on lisäksi karikkoalueita, ja saaren länsipuolella sijaitsee pienempi nimetön luoto. Saaren eteläpuolitse johtaa haraamaton veneilyväylä.
Utu (jumala)
Utu on sumerien auringon jumala sekä oikeuden jumala. Hän on kuun jumala Nannan ja ilman jumalattaren Ninlilin poika. Hänen veljensä on Iškur ja sisarensa Inanna. Utu esitetään usein päässään sarvikypärä ja kädessään sahalaitainen ase, jolla hänen uskottiin leikkaavan vuorten reunat auringon noustessa, mikä symboloi sarastusta. Hänet on kuvattu myös kantamassa nuijaa ja seisomassa toinen jalka vuoren päällä.
Utun palvonnan keskus oli Sippar. Akkadissa Utu tunnettiin sittemmin nimellä Shamash.
Brasilian Grand Prix 1978
Brasilian Grand Prix 1978 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 29. tammikuuta Jacarepaguan radalla. Kilpailun voitti Carlos Reutemann, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Fairchild 24
Fairchild 24J 60 De Luxe oli 1930-luvun yhdysvaltalainen, yksitasoinen, yksimoottorinen ja kaksi- tai nelipaikkainen yleisilmailukone.
pienoiskuva|Fairchild F-24 Argus III vuodelta 1944
Taustaa
Konetta valmisti Fairchild-konsernin lentokonetehdas vuodesta 1932 lähtien. Se oli aluksi vain kaksipaikkainen, mutta myöhemmät versiot olivat nelipaikkaisia. Kone oli tuotannossa vuoteen 1948 asti ja sitä valmistettiin 1 950 kappaletta.
Käyttö Suomessa
Heinäkuussa 1939 Suomessa rekisteröitiin OH-RIM, joka oli ansiolentokäytössä, kunnes Suomen ilmavoimat pakko-ottivat sen lokakuussa 1939. Konetta ei talvisodan jälkeen enää palautettu omistajalleen vaan ilmavoimat osti koneen syksyllä 1940. Huhtikuussa 1941 kone tuhoutui Malmilla siipien irrottua, koska korjauksessa oli unohdettu kiinnittää siipitukien pultit eikä tätä havaittu tarkastuksessa.
Konemalli oli 1950-luvulla Suomen yleisin yleisilmailukone, jolloin siviilirekisterissä oli 18 konetta.
Vectron
Vectron on Siemens Mobilityn valmistama vuonna 2010 esitelty veturi. Vectron on suunniteltu sähköveturiksi, jonka Last Mile -versiossa on lisäksi kaksi Steyrmotorsin 180 kW dieselgeneraattori, mutta siitä on tarjolla myös pelkästään 2400 kW dieselmoottorilla varustettu versio Vectron DE sekä Dual Mode -versio, jossa on sekä ajojohtimesta virtansa saava 2200 kW sähkökäyttö että tehokas 950 kW dieselmoottori.
Tikkanen (suku)
Tikkanen on suomalainen suku, johon on kuulunut kulttuurialan ja varsinkin lehdistön vaikuttajia.
Tikkasia on asunut Kiuruvedellä 1600-luvulta asti, suvun alkuperä on mahdollisesti Karjalassa. Ylä-Savon seudun lukuisille Tikkanen-suvuille ei toistaiseksi ole löydetty yhdistävää kantaisää. Kuuluisimman Tikkanen-suvun merkittävät edustajat polveutuvat Kiuruveden Hingunniemen tilaa vuodesta 1818 viljelleestä talollisesta Antti (Anders) Tikkasesta (1785–1858). Hänen poikansa oli tunnettu lehtimies Paavo Tikkanen. Suku on alun perin suomenkielinen, mutta Paavo Tikkasen lapset ja jälkeläiset omaksuivat ruotsin kielen varttuessaan hänen vaimonsa suvun Tengströmien piirissä.
Johtamiskoulutusinstituutti
Johtamiskoulutusinstituutti (lyh. JKI) sijaitsee Turussa ja on yksi seitsemästä  Turun kauppakorkeakoulun  Yritystoiminnan tutkimus- ja koulutuskeskuksen (lyh. YTKK) yksiköstä. Se kehittää, suunnittelee ja toteuttaa johtamiskoulutusta. Yksikön asiakkaina ovat sekä yritykset että julkisen sektorin organisaatiot ja erityisesti henkilöt, jotka toimivat näissä organisaatioissa asiantuntija- ja johtotehtävissä. Johtamiskoulutusinstituutin järjestää eMBA Turku -ohjelmaa, joka on kansainvälinen, virallisesti akkreditoitu johtamiskoulutusohjelma. Tämän lisäksi se tarjoaa sekä yrityksille että julkisen sektorin organisaatioille muita pitkäkestoisia johtamiskoulutusohjelmia sekä organisaatiokohtaisesti räätälöityjä inhouse -koulutusjaksoja.
Valmet Tuuli II
Valmet Tuuli II oli suomalainen, alkuun Valtion lentokonetehtaan, myöhemmin Valmetin suunnittelema ja valmistama yksimoottorinen alkeiskoulukone. Tuuli II kehitettiin Tuuli I:n pohjalta vastaamaan saksalaisesta Bücker Bü 181 Bestmann -koulukoneesta saatuihin muutostarpeisiin, joista merkittävin oli Bestmannin tapainen kaksipaikkainen, rinnakkainistuttava ohjaamo. Tuuli II:n oli jatkumoa välirauhan ajasta lähtien kehitetylle Tuuli I -koulukoneelle. Projekti irtautui Tuuli I:n alkuperäisestä suunnitelmasta lokakuussa 1944, kun konetyyppiä lähdettiin osittain uudelleensuunnittelemaan Bestmannin tyylisellä rinnakkainistuttavalla ohjaamolla. Prototyyppi tilattiin toukokuussa 1950, ja se lensi ensilentonsa seuraavan vuoden lokakuussa. Lopulta ainoaksi jäänyt prototyyppi tuhoutui tosin jo kuukausi ensilentonsa jälkeen syöksyttyään kokoonpanohalliinsa Kuoreveden Hallin lentokentällä. Koelennoilla kehityskelpoiseksi osoittautuneen koneen sarjatuotantosuunnitelmat jäivät onnettomuuden jälkeen.
Tausta
Ilmavoimat ja Valtion lentokonetehdas tutustuivat saksalaiseen Bücker Bü 181 Bestmann -koulukoneeseen heinäkuussa 1943, kun ilmavoimien esikunta sai konetyypin esitteen ja postitti sen lentokonetehtaalle. Bestmannista kehotettiin tuolloin ottamaan vaikutteita välirauhan ajasta lähtien suunniteltuun Tuuli I -koulukoneeseen, mutta tehdasta kehotettiin vielä pysymään Tuuli I:een suunnitellussa peräkkäinistuttavassa ohjaamokonfiguraatiossa. Lentokonetehtaan suunnittelija Martti Vainio ja koelentäjä Pekka Kokko lähetettiin lokakuussa 1943 Saksaan tutustumaan Bestmanniin. Koneesta saadut koelentokokemukset olivat positiiviset, minkä lisäksi matkalla omaksuttiin ajatus rinnakkainistuttavan ohjaamon paremmuudesta etenkin kuomullisissa lentokoneissa.
Bestmanniin tutustuminen aiheutti merkittäviä muutospaineita alkuperäiseen Tuuli I -suunnitelmaan. Töitä konetyypin parissa jatkettiin ilmavoimien komentajan määräyksellä Moskovan välirauhansopimuksen solmimisen jälkeen syyskuussa 1944, kun lentokonetehdas tarvitsi täytetöitä suunnitteluosaston työkuorman pudottua äkillisesti. Tuuli I:tä lähdettiin osittain uudelleensuunnittelemaan lentokonetehtaan esityksestä rinnakkainistuttavalla kuomuohjaamolla varustettuna lokakuussa 1944. Tuuli-konsepti siirtyi kesäkuussa 1945 Kuoreveden tehtaan vastuulle, ja koko lentokonetehdas yhdistyi valtion eri asetehtaista muodostettuihin Valtion Metallitehtaisiin (VMT) neljä kuukautta myöhemmin. Suuryritys sai myöhemmin nimen Valmet.
Prototyyppi
Puolustusministeri Kustaa Tiitu ilmoitti toukokuussa 1950 suostuvansa ilmavoimien esitykseen prototyypin tilaamisesta, jos konetyyppi täyttää asetetut vaatimukset ja olisi sarjatuotantokelpoinen. Tiitu totesi kirjeessään myös Sh 14 -moottorin soveltuvan parhaiten Tuuli II:een. Ilmavoimat oli maksanut tähän mennessä 6,4 miljoonaa markkaa konetyypin kehityksestä, ja projektille annettiin kuusi miljoonaa markkaa lisärahoitusta sotilasmenoarviossa. VMT arveli Tuuli II:n nelipaikkaiselle versiolle löytyvän myös siviilimarkkinoita.
Kuoreveden tehtaalle palkattiin lisähenkilökuntaa Tuuli II:n suunnitelutöitä varten, mutta henkilöstö ei riittänyt konetyypin vaatiman työkuorman hoitoon ja apua suunnittelutöihin saatiin lopulta myös Tampereelta. VMT toimitti koneen rakenneselosteen ilmavoimille syyskuussa 1950, minkä jälkeen tuotantoon tarvittavia osia ryhdyttiin haalimaan ilmavoimien varastoilta. Konetyypin prototyyppiin ei ilmeisesti hankittu yhtään osaa ulkomailta. Lentokonetehdas luovutti keskeneräisen koneen väliaikaisesti ilmavoimille varastoitavaksi.
Lokakuuhun 1951 mennessä koneeseen liittyviä piirustustöitä oli tehty kaikkiaan 10 455 tuntia, ja prototyypin tuotantoon arvioitiin tarvittavan 13 100 työtuntia ja kokonaiskustannusarvion olevan 5,1 miljoonaa markkaa. Tarkennetussa painoarviossa tyhjämassaksi tuli 730 kilogrammaa ja lentomassaksi 1 031 kg, mutta nämä luvut ylittyivät prototyypissä 23 kilogrammalla. Tuuli II oli lopulta suhteellisen raskasrakenteinen, sillä konetyypin varhaisissa, Bestmannin pohjalta tehdyissä, painoarvioissa sen tyhjäpainon oli tarkoitus olla vain 640 kilogrammaa. Esikuvana käytetty Bestmann oli tätäkin huomattavasti kevyempi, se painoi vain 475 kilogrammaa, mutta koneessa oli kevyempi moottori ja vähemmän varustusta. Tuulesta teki raskaan myös siinä käytetyt rakenneratkaisut: konetyypissä oli esimerkiksi alun perin tarkoitus käyttää muottiviilutyömenetelmää, mutta menetelmän käyttö kariutui Kuorevedelle suunnitellun muotoviilulaitoksen peruuntuessa sotien päätyttyä. Lopulta vain Tuuli II:n istuimet valmistettiin kyseisellä menetelmällä.
Koelento-ohjelma
Tuuli II:n prototyyppi valmistui ja Esko Halme lensi sen ensilennon 26. syyskuuta 1951. Lennolla havaittiin puutteita koneen ohjainominaisuuksissa: siivekkeet olivat raskaat ja tehottomat, korkeusperäsin liian kevyt, sivuperäsin vastaavasti ”keveähkö”, mutta tarpeeksi tehokas. Ohjattavuutta ja ohjaintuntumaa parannettiin tekemällä muutoksia ohjainpintoihin niihin asennettuja painoja säätämällä.
Ohjauksen puutteiden lisäksi prototyyppi oli kahden hengen miehistöllä ja täydellä polttoainekuormalla hiukan takapainoinen, millä oli vaikutusta koneen pituusvakauteen. Ongelman korjaamiseksi moottoripukkia suunniteltiin pidennettäväksi 20 senttimetrillä. Sakkaus ja alkava syöksykierre eivät tuottaneet ongelmia, minkä lisäksi koneen saavutusarvot vastasivat melko hyvin laskettuja odotusarvoja. Lyhyeksi jäänyt 14 lennon koelento-ohjelma osoitti Tuuli II:n kehityskelpoiseksi, ja konetyyppi olisi todennäköisesti edennyt sarjatuotantoon hyvänä ja halpana koulukoneena, jollei prototyypin tuhoon johtanutta lokakuun 1951 onnettomuutta olisi sattunut.
Onnettomuus ja konetyypin loppu
Lentäjä Esko Halme lähti iltapäivällä 26. lokakuuta 1951, noin kuukausi Tuuli II:n ensilennon jälkeen, koelennolle lentokonetehtaan teknikko Teuvo Aronniemen kanssa. Lento oli päivän viides, ja sillä oli tarkoitus kokeilla koneen siivekkeitä. Ilmaan noustiin kello 14.53, ja nousu 850 metriin sujui normaalisti, minkä jälkeen Halme vei koneen vaakakierteeseen. Liikkeen alku sujui pilotin sanojen mukaan normaalisti, mutta koneen ollessa selällään ja Halmeen työntäessä sauvaa oikenemisvaiheen alulla kuului pieni paukahdus, jonka jälkeen ohjaussauva tuntui olevaan irrallaan korkeusperäsimestä. Halme antoi Aroniemelle hyppykäskyn ja irrotti koneen kuomun pakkolaukaisijalla. Pilotin puoleinen kuomu irtosi heti, mutta matkustajanpuoleinen vasta Halmeen lyötyä sitä.
Kone oli oiennut ennen hyppyä ja oli vaakalennossa noin 250 metrin korkeudessa, josta se nousi jyrkästi noin 400 metriin. Koneessa olleet päättivät hypätä matkustajan paikalla istuneen Aroniemen puolen kuomun irrottua. Lentäjä Halme ja matkustaja Aroniemi hyppäsivät lähes samaan aikaan. Ohjaamaton kone jatkoi lentoaan vasemman kaarron kautta syöksyyn ja koukkasi hieman kentän pintaa ennen oikeanpuoleiseen nousukaartoon kaartaen sen jälkeen loivassa spiraalissa muutaman kierroksen. Hallin paloaseman päällä kone otti suunnakseen lentoaseman hallin numero 8, jossa se oli alun perin koottu. TL-1 osui hallin nurkalla kasvaneeseen mäntyyn, minkä jälkeen syöksyi hallin katosta läpi, hajoten samalla osiin. Runko jäi suurimmaksi osaksi konehalliin, mutta moottori jatkoi ulos oven läpi. Onnettomuuden pääsyy, huonosti kiinni ollut korkeusperäsimen työntötanko, jäi oveen tulleen reiän reunalle roikkumaan. Koneen kello pysähtyi aikaan 14.58.
Hallissa, johon TL-1 syöksyi, oli kymmenen Pyryä korjattavana, ja siellä oli töissä useita asentajia, joista osa oli oleskellut juuri hetkeä aiemmin Tuuli II:n putoamispaikalla. Tuhotuneen prototyypin osat levisivät ympäri hallia, osa jopa paikoille, joissa ne olivat olleet kuukausi ennen koneen kokoonpanoa. Halliin syöksynyt kone katkoi seinillä kulkeneita sähköjohtoja, minkä lisäksi sen polttoaineena ollutta bensiiniä valui pääkytkintaululle. Tästä huolimatta tulipaloa ei syttynyt.
Onnettomuuden syyksi selvisi työvirhe ja sitä seurannut puutteellinen laadunvarmistus. Korkeusperäsimen silmukkapää oli asetettu paikalleen, mutta oli unohdettu niitata pysyvästi kiinni. Liitos piti jonkin aikaa kitkan avulla, mutta irtosi lopulta. TL-1-prototyypillä lennettiin lopulta vain kaksi tuntia 18 minuuttia, ja konetyypin tuotantoon oli varattu 180 000 työtuntia 30 yksilön sarjaa varten. Sarja jäi rakentamatta onnettomuuden jälkeen. Tuuli II ei ehtinyt ilmavoimien käyttöön, mutta siihen oli tästä huolimatta maalattu ilmavoimien sinivalkoiset kokardit ja konetunnus.
Rakenne
Tuuli II:n materiaaleina käytettiin Pyryn tapaan koivuvaneria, mäntyä ja kolupuuta. Koneen kokoamiseen käytettiin sota-ajan Kaurit- ja Lukko-liimoja huomattavasti parempaa brittiläistä Redux-fenoliformaldehydiä. Tuulen mäntykaarista koostunut runko oli pinnoitettu vanerilla. Siivet olivat kolmiosaiset ja koostuivat runkoon kiinteästi liimaliitoksella yhdistetystä keskisiivestä ja siihen pulttikiinnityksellä liittyvillä ulkosiivillä. Vakaimet olivat puurakenteiset ja vaneripinnoitetut peräsimet vastaavasti puurakenteiset ja kangaspintaiset. Päälaskutelineet kiinnityivät siiven pää- ja apusalkoihin. Laskutelineiden pyörät ja joustintuki olivat samat kuin VL Pyryssä. Kannuspyörä oli ohjattava. 125 litran polttoainesäiliö oli sijoitettu keskisiipeen ja öljysäiliö tuliseinän yläosaan. Voimalaite oli Viimasta ja Stieglitzistä tuttu 150 hevosvoiman Sh 14A taitolentokaasuttimella.
Olipa kerran elämä
Olipa kerran elämä on Albert Barillén ohjaama ranskalainen animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1986. Olipa kerran... -sarjan kolmannessa osassa käydään ihmiskeho perusteellisesti läpi. Tutuksi tulevat muun muassa solujen, aivojen sekä sydämen toiminta.
Sarja muistuttaa paljon edeltäjäänsä Olipa kerran avaruus -sarjaa. Esimerkiksi lymfosyyttipoliisien Pikku-Lassin ja Psin univormut ja sotilasarvot ovat samat kuin edeltäjäsarjankin lopussa. Lisäksi viimeisen jakson lopussa on viittaus Suureen tietokoneeseen.
Suomenkielisen version on tuottanut Yle Import vuonna 1988, ja se esitettiin ensimmäisen kerran samana vuonna. Sarjassa on 26 jaksoa, joiden yhteiskesto on 13 tuntia. Yksi jakso kestää noin 26 minuuttia. Vuonna 2004 jaksot julkaistiin DVD-versiona. Suomenkielisessä versiossa äänenä ovat Jarmo Heikkinen, Seppo Kolehmainen ja Maria Salo. Suomessa sarjan jaksoja on julkaistu myös suomeksi puhutuilla VHS-kaseteilla. Näiden julkaisujen dubbauksista vastasi Golden Voice Oy. Sarja oli saatavilla myös Netflixissä vuonna 2020 Golden Voicen alkuperäisillä VHS-dubbauksilla. Tosin jälkiäänityksen äänenlaatua oltiin moitittu. Vuonna 2021 VL-Media Oy julkaisi sarjan remasteroituna DVD ja Blu-ray -kokoelmaboxeilla. Näissä julkaisuissa oli alkuperäinen Yleisradion jälkiäänitys.
Sarjan tunnusmusiikki on Sandra Kimin kappale ”La vie”.
Andrei Aršavin
Andrei Sergejevitš Aršavin (, s. 29. toukokuuta 1981 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, joka pelaa Venäjän pääsarjan Zenit Pietarissa. Aršavin pelaa hyökkäävänä keskikenttäpelaajana niin sanotulla kymppipaikalla tai laitalinkkinä. Hänet tunnetaan erityisesti tekniikastaan, pelikäsityksestään ja nopeudestaan.
Seurajoukkueura
Aršavin valmistui Smenan jalkapallokoulusta ja pelasi vuosien 1999 ja 2000 välillä Zenitin farmijoukkueessa 2. divisioonassa. Vuonna 2000 Aršavin nostettiin Zenitin edustusjoukkueeseen. Hän debytoi Intertoto Cupin ottelussa Bradford Citya vastaan. Joukkueessa hän pelasi useilla pelipaikoilla, muun muassa oikeana keskikenttäpelaajana, hyökkäävänä keskikenttäpelaajana ja hyökkääjänä.
Vuonna 2007 Aršhavin voitti Venäjän jalkapalloliigan mestaruuden. Mestaruus oli seuralle ensimmäinen sitten vuoden 1984. Kauden aikana Aršavin oli aloituksessa 30 kertaa, tehden 10 maalia ja antaen 11 maaliin johtanutta syöttöä. Liigamestaruuden lisäksi Aršavin johdatti Zenitin UEFA Cupin voittoon vuonna 2008.
Kesäkuussa 2008 mainioiden otteiden ansiota EM-kisoissa Aršavin herätti runsaasti kiinnostusta ulkomaalaisissa huippuseuroissa. Pelaaja itse unelmoi pelaavansa jonain päivänä Espanjan liigassa. 26. kesäkuuta 2008 Zenit vahvisti Barcelonan tehneen virallisen tarjouksen Aršavinista. Venäläisseura kuitenkin hylkäsi tarjouksen. Kun vuoden 2009 tammikuun siirtoikkuna aukesi, sai Zenit tarjouksen Aršavinista. Englantilaisseura Arsenal halusi venäläistähden Lontooseen. Lopulta siirto tapahtuikin siirtoikkunan viimeisinä hetkinä. Siirtohinta oli arviolta 15 miljoonaa puntaa.
Maajoukkueura
Venäjän maajoukkueessa Aršavin debytoi 17. toukokuuta 2002 ottelussa Valko-Venäjää vastaan. 24. maaliskuuta 2007 pietarilainen toimi Venäjän kapteenina EM-karsintaottelussa Viroa vastaan.
Vuoden 2008 EM-kisojen kaksi ensimmäistä alkulohkon ottelua Aršavin seurasi katsomon puolelta, saatuaan punaisen kortin viimeisessä karsintaottelussa. Alkulohkon päätösotteluun Ruotsia vastaan Venäjä lähti suuret paineet niskassaan: ainoa tie puolivälieriin oli voitto. Aršavinin panos näkyi ja dominoivan esityksen jälkeen Venäjä voitti 2–0. Aršavin teki toisen maalin. Puolivälierissä Aršavin ja Venäjä jatkoivat voittamalla Hollannin 3–1 jatkoajan jälkeen. Aršavin syötti voittomaalin ja teki 3–1-maalin.
Muuta
Aršavin on tunnettu Nol -yhtyeen fani.
Love for Sale
Love for Sale on saksalaisen diskoyhtye Boney M:n vuonna 1977 julkaistu toinen albumi. Se sisältää singlehitit ”Ma Baker” ja ”Belfast”. Albumi nousi listaykköseksi Länsi-Saksan lisäksi ainakin Ranskassa, Suomessa (19 viikkoa) , Ruotsissa (5 viikkoa) ja Itävallassa (2 viikkoa).
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Standard Athletic Club
thumb|right|270px|Seuran kokoonpano vuonna 1901 Standard Athletic Club on urheiluseura Pariisista. Seura perustettiin 1. maaliskuuta 1890 ja on näin yksi Ranskan vanhimmista jalkapalloseuroista. Seura voitti myös ensimmäisen Ranskan mestaruuden 1894 ja uusi mestaruuden 1895, 1897, 1898, 1901. Seura edusti myös Ranskaa kriketissä Pariisin olympialaisissa 1900 yhdessä Union Clubin kanssa. Toimintaa seuralla on kriketin ja jalkapallon lisäksi mm. golfissa, squashissa ja tenniksessä.
Armillaari
thumb|220px|Armillaaripallo [[Encyclopedia Britannican vuoden 1771 laitoksesta.]] thumb|220px|Armillaari [[Sandro Botticellin freskossa.]]
Armillaari ('taivaspallo', pallomainen astrolabi) on vanha tähtitieteellinen koje, jolla kuvataan taivaankantta. Laitteella mitataan tähtien liikettä maapallon ympärillä. Laitteen nimi tulee latinan sanasta armilla, joka tarkoittaa 'piiriä', 'rinkiä'. Tyylitelty armillaari on kuvattuna Portugalin lipussa.
Armillaarin keksi Eratosthenes 225 eaa. Armillaaripallossa on pyöriviä metallirenkaita, jotka kuvaavat napoja, napojen akselia, pituuspiirejä ja leveyspiirejä; erityisesti päiväntasaajaa, napapiirejä ja kääntöpiirejä; ja ekliptika. Armillaaripallon keskellä on Maata kuvaava pallo.
Kiinalainen astronomi Su Song rakensi armillaarin kaltaisen laitteen 1000-luvulla.
Ha Seok-ju
Ha Seok-ju (s. 20. helmikuuta 1968 Hamyang) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Raimo Heinonen
Raimo Yrjö Heinonen (s. 29. toukokuuta 1935 Turku) on suomalainen entinen voimistelija ja olympiamitalisti.
Heinonen sai olympiapronssia Melbournen kesäkisoissa 1956 telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Hän sijoittui 12-ottelussa 37:nneksi ja yksittäisistä telineistä parhaiten rekillä 18:nneksi. Olympiakisoihin Heinonen osallistui myös Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964.
Viidensissä EM-kisoissaan 1965 Heinonen saavutti hypyssä hopeaa. MM-kisoihin hän osallistui kahdesti.
Oman urheilu-uransa jälkeen Heinonen on toiminut Suomen Voimisteluliiton päävalmentajana 1967–1969 ja urheilun järjestötehtävissä muun muassa Suomen Voimisteluliiton ja Suomen Voimistelusäätiön hallituksessa. Turun Urheiluliiton puheenjohtajana hän toimi 1978–2004. Hän sai ansioistaan SLU:n vuoden seurajohtajapalkinnon 2004. Heinoselle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi vuonna 2005.
Raimo Heinosen poika Jari Heinonen voitti voimistelussa 23 Suomen mestaruutta 1980-luvulla. Jari Heinosen tyttäristä Marianne (myöh. Sjöroos) on ryhmäaerobicin maailmanmestari vuodelta 2004, Pauliina (myöh. Ojansivu) on saavuttanut näytösvoimistelussa PM-pronssia ja SM-kultaa sekä kilpaillut myös cheerleadingissa ja Johanna on myös kilpaillut aerobicissa.
Suomen Helasto
Suomen Helasto Oyj on suomalainen vuonna 1984 perustettu yhtiö. Yhtiö toimii lukitus- ja turvallisuusalalla, rakennus- ja kalustehelojen tukkukaupassa sekä kiinnitystarvikkeiden maahantuojana ja myyjänä. Vuonna 2006 yhtiön palveluksessa oli 150 työntekijää ja sen liikevaihto oli 26,0 miljoonaa euroa. Suomen Helasto on noteerattu Helsingin pörssissä (kaupankäyntitunnus SHE1V) vuodesta 1992 lähtien.
Konserniin kuuluvat seuraavat yhtiöt:
Panostaja Oyj on ostanut Suomen Helaston osake-enemmistön.
Jesse Virtanen
Jesse Virtanen –nimisiä henkilöitä ovat:
Mieliäissuo
Mieliäissuo on Natura-2000 -luonnonsuojelualue, mikä käsittää myös Kairessuon sekä niiden välisen kapean, metsäisen kannaksen. Suot ovat tyypiltään edustavia Rannikko-Suomen kermikeitaita. Soiden keskellä on puuttomia, karuja nevoja ja reunoilla erilaisia rämeitä ja korpia. Kairessuo on täysin luonnontilainen suo ja Mieliäissuokin melko luonnontilainen.
Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton, IUCN:n, World Database on Protected Areas:n tietokannan mukaan Mieliäissuon luonnonsuojelualue ilmoitettiin 1996 perustetuksi alueeksi.
Mieliäissuo on myös amatööriradion luontolähetyskohde OHFF-0256, Mieliäissuo.
Palosuo Islands
Palosuo Islands on Biscoesaariin kuuluva joukko pieniä saaria ja kallioita Eteläisellä jäämerellä lähellä Etelämannerta. Saaret nimettiin vuonna 1962 merijään tutkimukseen erikoistuneen suomalaisen merentutkijan Erkki Palosuon mukaan.
Malmö (täsmennyssivu)
Malmö tarkoittaa seuraavia asiotia:
Otto Eckmann
pienoiskuva|Otto Eckmannin tekemä [[Jugend (aikakauslehti)|Jugend-aikakauslehden kansikuva.]] Otto Eckmann (19. marraskuuta 1865 Hampuri – 11. kesäkuuta 1902 Badenweiler) oli saksalainen taidemaalari, graafikko ja kirjainmuotoilija. Hän opiskeli Kunstgewerbeschulessa Hampurissa ja Nürnbergissä sekä Münchenin taideakatemiassa.
Vuonna 1894 Eckmann luopui maalaustaiteesta ja keskittyi käyttötaiteeseen. Hän teki graafisia töitä muun muassa Pan- ja Jugend-lehdille sekä AEG:lle. Lisäksi hän suunnitteli kirjankansia useille kustantamoille. Hän suunnitteli myös S. Fischerin kustantamon logon. Vuodesta 1897 Eckmann opetti koristemaalausta Berliinissä. Eckmann on suunnitellut kirjasintyypit Eckmann ja Fette Eckmann.
Fokker D.X
Fokker D.X (myös Fokker D.10) oli hollantilaisen Fokkerin valmistama yksitasoinen hävittäjälentokone. Koneen kehitys käynnistyi Saksassa Fokkerin aiemman D.VIII-hävittäjän pohjalta, mutta saatiin valmiiksi vasta yhtiön siirrettyä toimintosa Alankomaihin, missä tyypin sarjatuotanto myös tapahtui. Konetyyppiä valmistettiin lopulta vain 12 kappaletta, ja sitä käyttivät Espanjan ja Suomen ilmavoimat.
Historia
pienoiskuva|Fokker D.X sivulta. Fokkerin Reinhold Platz suunnitteli vuonna 1918 mallitunnuksen D.VIII saaneen hävittäjän, jonka rungon yläpuolelle sijoitettu siipi oli ajalleen varsin poikkeuksellisesti rakenteellisesti itsekantava. Vaatimattomasta 110 hevosvoiman (82 kW) pyörivästä tähtimoottoristaan huolimatta konetyyppi oli varsin suorituskykyinen. D.VIII:aa ehdittiin rakentaa vain 60 kappaletta ennen ensimmäisen maailmansodan aselepoa, mutta Platz jatkoi tästä huolimatta sen kehittämistä. Hän suunnitteli vielä saman vuoden 1918 aikana tyyppimerkinnän V.29 saaneen prototyyppihävittäjän, joka oli D.VIII:n rivimoottorilla varustettu muunnelma. V.29:n pohjalta syntyi edelleen kehitetty V.41, jonka rakentaminen aloitettiin vielä Fokkerin Saksan tehtailla, mutta se valmistui vasta yhtiön siirrettyä toimintonsa Anthony Fokkerin kotimaahan Alankomaihin.
Kone oli edeltäjiinsä nähden huomattavasti kookkaampi: sen kärkiväli oli peräti 14 metriä. V.41:een kaavailtiin alkuun BMW IIIa -moottoria, joka kuitenkin korvattiin 300-hevosvoimaisella Hispano-Suiza 8Fb:llä. Prototyyppiä seuranneet sarjatuotantokoneet saivat tyyppimerkinnän D.10. Koneita rakennettiin yhteensä 12 kappaletta prototyyppi mukaan lukien. Kymmenen niistä toimitettiin Espanjan ja yksi Suomen ilmavoimille.
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimille oltiin oli hankkimassa uusia hävittäjälentokoneita 1920-luvun alulla, ja Fokkerilta tilattiin yksi D.X-kone vertailukokeita varten vuonna 1923. Suomen ilmavoimien rekisteritunnuksen 8E3 saanut kone sai siipensä vaneeriverhouksesta lempinimen Faneeri-Fokkeri. Tyypillä oli hyvä liitokyky pitkän siipensä ansiosta, mutta sen ketteryys oli kehnoksi, eikä sen rakenteen arvioitu kestävän kaikkia taitolentoliikkeitä. Kone tuhoutui Utissa 19. elokuuta 1926 laskun mentyä pitkäksi. Kirjanpidossa myöhemmin tunnuksella FO-42 esiintynyttä konetta kaavailtiin korjattavaksi, ja siitä oli tarkoitus tehdä laajamittaisin muutostöin tiedustelukäyttöön soveltuva. Näitä ei kuitenkaan toteutettu, ja koneen runko päätyi lopulta säilytettäväksi Suomen ilmavoimamuseoon Tikkakoskella.
Kulkurin kulta
Kulkurin kulta on Hannen ja Irwin Goodmanin vuonna 1979 julkaistu yhteisalbumi. Levyn julkaisi Levytuottajat. Albumi sisältää sekä Hannen ja Goodmanin duettoja että molempien artistien soololevytyksiä. Albumilla ei ollut hittejä ja sitä myytiin vaatimattomasti. Kappaleista suosituin oli Goodmanin yksin esittämä nimikappale ”Kulkurin kulta”.
Albumi julkaistiin alun perin vinyylilevynä ja C-kasettina, ja se oli pitkään Goodmanin ainoa virallinen albumi, joka ei ollut ilmestynyt CD-levynä. Ensimmäisen CD-painoksen julkaisi lopulta vuonna 2012 Rocket Records.
Taustaa
Sanoittaja Vexi Salmi erosi vuonna 1977 Finnlevyltä ja perusti Hymy-lehden päätoimittaja Jorma K. Virtasen kanssa uuden levy-yhtiön, Levytuottajat. Salmen mukana Finnlevyltä Levytuottajille siirtyivät artisteista muun muassa Irwin Goodman ja Hanne. Levytuottajien toiminta käynnistyi saman vuoden marraskuussa.
Musiikki
Vexi Salmi on kirjoittanut kaikki albumin sanoitukset, joista osan nimimerkillä Emil von Retee. Sävellyksistä Paul Fagerlund teki viisi ja Irwin Goodman neljä. Matti ”Fredi” Siitonen sävelsi kappaleista kolme, jotka olivat Hannen esittämät ”Siitä vain” ja ”Yksi hopeinen rupla” sekä Goodmanin ja Hannen duetto ”Huvitellaan”. Goodmanin sävellykset tosin merkittiin Fagerlundille kuuluneen nimimerkin Rudolf Holtz tekemiksi, koska Goodmanin teostotulot päätyivät tuolloin ulosottoon. Siksi Goodmanin uusien sävellysten teostotulot ohjattiin Fagerlundille, joka sitten tilitti ne Goodmanille. Fagerlund sovitti kappaleista suurimman osan, poikkeuksina kappaleet ”Huvitellaan” ja ”Yksi hopeinen rupla” on sovittanut Antti Hyvärinen.
Albumin nimikappaleeksi valittiin Goodmanin vuoden 1978 singlelevytys ”Kulkurin kulta”. Goodman oli pyrkinyt sillä vuoden 1978 Syksyn säveleen, kuitenkin epäonnistuen. Se ilmestyi vuoden loppupuolella myös singlenä, mutta ei juurikaan menestynyt. ”Hämärä laulu” oli julkaistu samana vuonna Irwin niin kuin haluat -kokoelmaa varten. Myös Hannen ”Siitä vain” oli ilmestynyt jo aiemmin. Kappaleista yhdeksän on kokonaan uusia, ja niistä neljä Goodman ja Hanne esittävät duettona. Uusista kappaleista kaksi on Goodmanin ja kolme Hannen soololevytyksiä.
Krisztina Egerszegi
pienoiskuva|Krisztina Egerszegi Krisztina Egerszegi ([ˈkristinɒ ˈɛɡɛrsɛɡi], s. 16. elokuuta 1974 Budapest) on unkarilainen uimari ja olympiavoittaja.
Kulkurin kulta
Julkaisu ja vastaanotto
Kulkurin kulta julkaistiin Levytuottajien Gold Disc -levymerkillä vuonna 1979. Albumilla ei ollut hittejä ja se jäi vähälle huomiolle. Kappaleista suosituin oli Goodmanin yksin esittämä nimikappale ”Kulkurin kulta”. Levyä myytiin vaatimattomasti, minkä vuoksi sen alkuperäinen painos on harvinainen.
Kulkurin kulta oli pitkään Goodmanin ainoa virallinen albumi, jota ei ollut julkaistu CD-levynä. Kappaleet, joissa Goodman on mukana, oli kuitenkin julkaistu eri CD-kokoelmilla. Rocket Records julkaisi siitä CD-version lopulta vuonna 2012, ja mukana oli bonuksena Hannen vuonna 1978 ilmestynyt albumi Käy tanssimaan.
Krisztina Egerszegi
Egerszegia pidetään usein kaikkien aikojen menestyneimpänä naisuimarina; hän on ainoa nainen, joka on uinut viisi olympiakultaa henkilökohtaisilla matkoilla. Hän oli Dawn Fraserin jälkeen toinen uimari, joka voitti kolme peräkkäistä olympiakultaa samalla henkilökohtaisella matkalla.
Kulkurin kulta
Julkaisu ja vastaanotto
Kulkurin kulta on Irwin Goodmanin uran kiistanalaisin albumi. Juha Rantalan vuonna 2006 ilmestyneessä kirjassa Irwin Goodman – Kehdosta hautaan albumi kuvaa sitä väkisin tehdyn kuuloiseksi ja Goodmanin uran suurimmaksi flopiksi. Albumin parhaina kappaleina Rantala pitää Goodmanin soolona esittämiä lauluja ”Kulkurin kulta” ja ”Hämärä laulu”.
Krisztina Egerszegi
Vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa 14-vuotiaana, 45-kiloinen Egerszegi voitti kultaa 200 metrin selkäuinnissa tehden uuden olympiaennätyksen 2.09,29. Hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin uinnin olympiavoittaja. 100 metrin selkäuinnissa hän sai hopeaa Saksan demokraattisen tasavallan Kristin Ottolle hävinneenä. Seuraavien kuuden vuoden aikana hän hävisi 200 metrin selkäuinnissa vain kerran. Tämä tapahtui vuoden 1989 EM-kilpailuissa, jolloin Dagmar Hase voitti hänet. Samoissa kilpailuissa myös Otto oli jälleen häntä parempi 100 metrillä.
Kulkurin kulta
Kappaleet
A-puoli
Krisztina Egerszegi
Seuraavissa kolmissa EM-kilpailuissa, vuosina 1991, 1993 ja 1995 Egerszegi voitti jokaisen uintimatkan jolle osallistui. Vuoden 1991 pitkän radan EM-kilpailuissa Egerszegi rikkoi Ina Kleberin seitsemän vuotta vanhan 100 metrin selkäuinnin ME-ajan, uimalla 1.00,31 ja hän rikkoi myös Betsy Mitchellin 200 metrin selkäuinnin ME:n vuodelta 1986, uimalla 2.06,62, joka oli edellistä ennätystä yli kaksi sekuntia parempi. 100 metrin selkäuinnin ennätysaika kesti voimassa neljä vuotta, jolloin sen rikkoi Kiinan He Cihong. 200 metrin selkäuinnin maailmanennätys säilyi Egerszegin hallussa huimat 16 vuotta. Sen rikkoi lopulta helmikuussa 2008 zimbabwelainen Kirsty Coventry, uimalla ajan 2.06,39.
Kulkurin kulta
Kappaleet
B-puoli
Krisztina Egerszegi
MM-tasolla Egerszegi voitti kaksi kultaa vuonna 1991 (100 ja 200 metrin selkäuinnit) ja hopeaa 1994 (200 metrin selkäuinti).
Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa Egerszegi oli kisojen ”uintikuningatar”; hän voitti 100 ja 200 metrin selkäuinnin sekä 400 metrin sekauinnin. Vuonna 1996 Atlantassa hän oli jälleen paras 200 m selkäuinnissa ja otti pronssia 400 metrin sekauinnissa. Atlantassa hänen aikansa sekauintiviestin selkäuintiosuudella (1.01,15) oli parempi kuin 100 metrin selkäuinnin voittoaika (Egerszegi ei osallistunut matkalle).
Swimming World-lehti valitsi Egerszegin maailman parhaaksi naisuimariksi 1991 ja Euroopan parhaaksi 1990–1992.
Dirly dirly dee
Dirly dirly dee on vuonna 1985 julkaistu Irwin Goodmanin albumi. Albumin suurin hitti oli nimikkokappale "Dirly dirly dee". Irwin osallistui kappaleella "Sepalus auki" Syksyn säveleen ja voitti lehdistön suosikki -palkinnon, mutta jäi itse kisassa viimeiseksi.
Heinolan rintama
Heinolan ensimmäinen taistelu käytiin 28. helmikuuta, jolloin valkoiset yrittivät vallata punaisten hallussa ollutta kaupunkia. Punaiset puolestaan valtasivat Lusin 9. maaliskuuta, jonka jälkeen valkoiset ottivat sen takaisin neljä päivää myöhemmin. Heinolan toinen taistelu käytiin 15. maaliskuuta, jolloin valkoiset yrittivät jälleen turhaan vallata Heinolan kaupunkia.
Taustaa
Itä-Uudenmaan suojeluskuntalaisia oli sodan alkupäivinä jäänyt rintamalinjan eteläpuolelle punaisten hallitsemalle alueelle. Valkoisen armeijan ylipäällikkö kenraali C. G. E. Mannerheim päätti lähettää heille apuvoimia, tietämättä, että suojeluskuntalaiset olivat jo 11. helmikuuta käydyn Pellingin taistelun jälkeen vetäytyneet suojaan Porvoon saaristoon. Valkoisten tarkoituksena oli murtautua rintamalinjan läpi Lahden ja Kouvolan välistä kohti Itä-Uuttamaata ja Kymenlaaksoa, ja näin jakaa punaisten hallitsema eteläinen Suomi kahtia. Tehtävä annettiin eversti Harald Hjalmarsonille, joka oli valkoiseen armeijaan vapaaehtoisena liittynyt ruotsalainen upseeri. Hänen alaisuuteensa annettiin noin 700 miestä, jotka oli koottu lähinnä Etelä-Savosta ja Sysmän suunnalta. Yleisesti epäpätevänä pidetty Hjalmarson päätti tehdä hyökkäyksen juuri Heinolan kautta, vaikka punaiset olivat keskittäneet voimiaan juuri sinne.
Punaiset puolestaan yrittivät vallata noin kymmenen kilometriä Heinolan kaupungin pohjoispuolella sijaitsevan Lusin kylän, jonka kautta kulki maantieyhteys Etelä-Savoon ja Keski-Suomeen. Tarkoituksena oli tämän jälkeen edetä Sysmän kautta kohti Jyväskyläa sekä Mäntyharjun kautta Mikkeliin, mutta suunnitelma epäonnistui, kun punaiset eivät saaneet Lusia pysyvästi haltuunsa.
Heinolan ensimmäinen taistelu
Heinola oli siirtynyt punaisten haltuun 21. helmikuuta, jolloin noin 300 miehen vahvuinen Lahden punakaartin osasto miehitti kaupungin taisteluitta. Valtauksen jälkeen punaiset varustivat puolustusasemiaan kaupunkia ympäröivälle harjulle. Rintamapäällikkönä toimi Heinolan työväenyhdistyksen johtomiehiin kuulunut työmies Erik Sirén. Punaisten joukkoja huollettiin 30 kilometrin päästä Lahdesta, josta uusia miehiä lähetettiin päivittäin rintamalle.
Valkoiset hyökkäsivät Heinolaan ensimmäistä kertaa aamuvarhaisella 28. helmikuuta, jolloin noin 500 miehen vahvuinen Savon ryhmän osasto eteni Heinolan kirkonkylän kautta pohjoisesta kohti kaupunkia. Hyökkäykseen osallistui kolme Sysmän 1. pataljoonan komppaniaa sekä kihlakunnantuomari Martti Eklundin johtama Mikkelin 1. pataljoonan II komppania, jota oli täydennetty Vöyrin sotakoulun miehillä. Valkoiset onnistuivat saavuttamaan punaisten puolustuslinjan, josta ammuttu konekiväärituli kuitenkin pysäytti hyökkäyksen. Hjalmarson lähetti yhden komppanian kiertämään punaisten selustaan Ruotsalaisen järven kautta, mutta sen eteneminen pysähtyi, kun osastoa johtanut ruotsalainen majuri Gustaf Glimstedt kaatui Jyrängönvirran sillalla. Päällikkönsä menettäneet kokemattomat suojeluskuntalaiset joutuivat pakokauhuun ja onnistuivat niukasti välttämään yhteenoton Kurhilasta paikalle saapuneen punaisten apujoukon kanssa. Pimeän tultua Hjalmarsonille ei jäänyt muuta mahdollisuutta kuin antaa joukoilleen perääntymiskäsky. Taistelussa kaatui 16 valkoista ja 21 punaista.
Heinolan kaupunki jäi edelleen punaisten haltuun, valkoisten miehittäessä Lusin kylän. Sysmästä Lusiin siirtyneitä valkoisia komensi nyt kapteeni Aarne Uimonen, joka korvasi juopottelusta syytetyn everstiluutnantti August Lindemanin. Kaupungin ja Lusin välissä sijaitsevasta Heinolan kirkonkylästä tuli ei-kenenkään-maata, jonka suuret elintarvikevarastot kiinnostivat molempia osapuolia. Punaiset kävivät 6. maaliskuuta tyhjentämässä varastoja, ja valkoiset puolestaan hakivat kirkonkylästä seuraavana yönä useita tonneja sokeria ja viljaa.