cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Työtaistelu
Laiton lakko
EK:n mukaan sen jäsenyrityksissä oli 1384 lakkoa vuosina 2000 - 2013, näistä 92 % laittomia. Etelä-Suomen Sanomien mielestä tietyt avainryhmät voivat nyt pysäyttää yhteiskunnan liian heppoisin perustein ja siksi työrauhasäädökset pitäisi uusia laittomien lakkojen vähentämiseksi.
Toisaalta suomalaisessa ammattiyhdistyskeskustelussa työtaisteluista on usein keskitytty vain lakon juridisen ja taloudellisen hyödyn tarkasteluun; terminologia laiton vs. laillinen lakko ja lakosta saatava taloudellinen hyöty tai tappio kuvaavat tätä. Erityisesti 1970-luvulla käytetty ilmaus ”korpilakko” halusi kuvata, että lakossa oltiin pelkästä periaatteesta ilman rationaalista syytä. Poikkeuksellista oli, kun vuonna 2007 maan hallitus teki lain potilasturvallisuuden varmistamisesta terveydenhuollon työtaistelun aikana. Puhuttiin perusoikeuden rajoittamisesta kollektiivilta.
Suurin osa suomalaisen työsopimusjärjestelmän työtaisteluista käytiin 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Vuosina 1970–1979 oli työtaisteluita lukumääräisesti vielä 1 420 kun niitä vuosina 2000–2009 oli enää 124. Lama muutti paikallisten lakkojen luonteen olennaisesti ja yleisin syy viime vuosina lakoissa on ollut työvoiman vähentäminen tai toimipaikan lopettaminen. On puhuttu ammattiyhdistysliikkeen puolustustaistelusta. Suomessa vuoden 2009 kaikista 139 työtaistelusta 58 koski työvoiman vähennystä ja vain kahdeksan palkkavaatimusta. Menetettyjä työpäiviä työtaisteluissa vuosina 1970–1979 oli yli miljoona kun niitä vuosina 2000–2009 enää 145 881 päivää.
Muut Pohjoismaat
Suomessa laiton lakko on poikkeuksellisen halpa. Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa voidaan määrätä laittomasta lakosta vahingonkorvaukset lakon yrityksille aiheuttamien vahinkojen suuruuden perusteella ja ilman ylärajaa. Suomessa ei voi, vain hyvityssakko on mahdollinen ja silläkin on yläraja, 23 500 euroa. Tanskalainen liitto maksoi 2,7 miljoonan euron vahingonkorvauksen laittomasta lakosta. Myös työntekijä maksaa neljä euroa jokaisesta laittomasta lakkotunnistaan, työistuimen tuomion jälkeen jatketusta lakosta lähes tuplasti. Suomessa paperiliitto maksoi vain 20 000 euron sakon lakosta, joka aiheutti metsäteollisuuden mukaan kymmenien miljoonien eurojen tappiot yrityksille.
Ruotsissa olikin vuonna 2013 vain yhdeksän lakkoa, joista yksi oli laiton.
Työtaisteluihin liittyvä arvostelu
Vaikka lakkojen ja mielenilmausten määrä on Suomessa laskenut merkittävästi 1970–2000-lukujen välisenä aikana, työtaisteluita halutaan vähentää ja sopimussakkoja nostaa. Työnantajat ovat perustelleet lakkojen vähentämistarvetta muun muassa yritysten taloudellisilla tappioilla, kilpailukyvyllä ja luotettavuuden menettämisellä asiakkaisiin. Toisaalta työntekijät ovat syyttäneet työnantajia työtaisteluista muun muassa keskitettyjen sopimusten puuttumista ja yritysten heikkoa taloudellista tilannetta. Yhteinen näkemys työtaistelujen syistä on ollut globaalin kilpailun kiristymisellä.
Kokoomuksen presidenttiehdokas Sauli Niinistö esitti tammikuussa 2012, että laittomien lakkojen kitkeminen on yhteiskuntarauhan vaatimus, ja että laittomista lakoista pitäisi sakottaa nykyistä rajummin. Auto- ja kuljetusalan työntekijäliitto AKT ja Ammattiliitto Pro arvostelivat lausuntoa. Esitettiin, että mikäli työnantaja ei pidä kiinni sopimuksista tai lainsäädännöstä, on työntekijöiden ainoa painostuskeino usein (laiton) lakko. Oikeuskäsittely voi viedä jopa useamman vuoden, jolloin asialla ei ole enää merkitystä. Toisaalta Niinistö täsmensi, että, "--jos laittoman lakon provosoi työantajan laiton menettely, myös se on saatava kuriin".
Lynda Carter
Linda Jean Córdova Carter eli Lynda Carter (s. 24. heinäkuuta 1951 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan televisiosarjassa Wonder Woman (suomeksi 'Ihmenainen').
Carterin isä oli amerikanirlantilainen taidekauppias ja hänen äitinsä on kotoisin Meksikon Chihuahuasta. Hän oli naimisissa menestyneen ZeniMax Media -peliyhtiön johtajan Robert A. Altmanin kanssa tämän kuolemaan saakka 2021.
Ura
pienoiskuva|Lynda Carter Wonder Womanina. Vuonna 1972 Carter osallistui paikalliseen Arizonan kauneuskilpailuun, jonka hän voitti. Valtakunnallista huomiota hän saavutti edustaessaan Arizonaa ja voittaessaan Miss World USA (Miss Maailma USA) -missikilpailun. Kilpailun voittajana hän edusti USA:ta Miss Maailma -kisoissa vuonna 1972, yltäen semifinaaliin. Opiskeltuaan näyttelemistä New Yorkin näyttelijäkouluissa hän alkoi esiintyä televisiosarjoissa (muun muassa Starsky ja Hutch) ja ”B-luokan” elokuvissa.
Vuosina 1974–1979 hän esiintyi Wonder Woman -sarjassa sarjakuvahahmoon perustuvana supersankarina. Tästä roolista hänet tunnetaan parhaiten. Vuonna 1978 International Academy of Beauty ja British Press Organization valitsivat hänet maailman kauneimmaksi naiseksi.
Wonder Womanin jälkeen Carter on tehnyt pitkän uran näyttelijänä ja laulajana. Hän on julkaissut laulajana kolme musiikkilevyä – Portrait, At Last ja Crazy Little Things – ja esiintynyt televisiosarjoissa Kova laki, Smallville, Miehen puolikkaat ja Supergirl sekä komediaelokuvassa Super Troopers ja Super Troopers 2. Hän on toiminut myös ääninäyttelijänä Bethesda Game Studiosin videopeleissä The Elder Scrolls, Fallout 4 ja Rage 2.
David Simon (kuvanveistäjä)
David Simon (s. 1970) on yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Hän opettaa LAAFA:sa (Los Angeles Academy of Figurative Art), Grand Central Academy of Artin kesäkursseilla ja Santa Monica Collegessa. Hän on myös opettanut New Yorkin Sculpture Centerissä. Simonin töiden aiheet ovat figuratiivisia ja hän työskentelee aina elävästä mallista.
Toko-Rin sillat
Toko-Rin sillat (The Bridges at Toko-Ri) on vuonna 1954 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sotaelokuva toisen maailmansodan hävittäjälentäjäveteraanista Harry Brubakerista (William Holden), joka joutuu jättämään perheensä ja lähtemään Korean sotaan. Elokuvan naispääosassa on hänen vaimoaan esittävä Grace Kelly. James Michenerin romaaniin perustuvan elokuvan ohjasi Mark Robson.
Elokuva voitti parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon.
Arvioita
The New York Timesin ensi-iltakritiikissä ihastellaan näyttäviä taistelukohtauksia. Myös Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu elokuvaa yhä näyttäväksi ja uskottavaksi sotadraamaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Mestis-kausi 2019–2020
Kausi 2019–2020 oli järjestyksessään jääkiekon Mestiksen 20. kausi. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Imatran Ketterä, joka juhli edelliskautena seurahistoriansa ensimmäistä mestaruutta. Ketterästä tuli Mestis-historian kymmenes mestaruuden voittanut joukkue.
Edellisellä kaudella sarjassa neljänneksi sijoittunut Lempäälän Kisa menetti sarjalisenssinsä talousvaikeuksien takia. Viime kauden Suomi-sarjan mestari Kajaanin Hokki sai tämän johdosta oikeuden hakea Mestis-lisenssiä. Hokin lisenssipyyntö hyväksyttiin, joten seura teki paluun Mestikseen kahden vuoden tauon jälkeen.
Runkosarjan voitti Ketterä, toiseksi sijoittui IPK ja kolmanneksi Jokipojat. Pudotuspelit ja karsinnat peruttiin koronaviruksen vuoksi 12. maaliskuuta 2020.
Runkosarja
Välisarjalohkot ovat:
Maalivahtien torjuntapörssi
Vähintään 1/3 otteluista
Otto Ferdinand Schmidt
Otto Schmidt kävi Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon ja hän opiskeli sitten Polyteknillisesä opistossa ja Karlsruhen teknillisessä korkeakoulussa Saksassa, jossa hän suoritti insinööritutkinnon 1909. Hän työskenteli opiskeluaikanaan useissa tehtaissa Saksassa.
Schmidt oli Brown, Boveri & Cie A/G:n palveluksessa Mannheimissa vuosina 1909–1911 ja 1912–1913 sekä Maffei Schwarzkopf Werken palveluksessa Berliinissä 1911–1912. Schmidt palasi Suomeen vuonna 1913 ja hän oli Oy Gottfr. Strömbergin tehtaan johtajana vuoteen 1917 saakka. Vuonna 1916 Schmidt perusti toiminimen Oy Special Ab, joka sulautui vuonna 1918 Schmidtin perustamaan toiseen yritykseen Suomen Sähköteollisuus Osakeyhtiöön. Tämä yritys ja Oy Gottfr. Strömberg yhdistyivät vuonna 1921, jolloin niistä muodostettiin Suomen Sähkö Osakeyhtiö Gottfr. Strömberg. Schmidt oli aluksi Suomen Sähkö Osakeyhtiö Gottfr. Strömbergin tehtaanjohtajana ja hallituksen jäsenenä. Vuonna 1924 suoritettujen uudelleenjärjestelyiden jälkeen hän oli yhtiön toimitusjohtajan apulaisena ja hallituksen varapuheenjohtajana. Schmidtistä tuli yhtiön toimitusjohtaja 1927 ja hän oli myös yhtiön hallituksen jäsenenä. Vuonna 1921 Schmidt oli mukana perustamassa hehkulamppuja valmistanutta Suomen Sähkölampputehdas Oy:tä (vuodesta 1938 Oy Airam Ab).
Schmidt toimi Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen puheenjohtajana ja hän oli Suomen Teollisuusliiton, Suomen Metalliteollisuuden Työnantajaliiton sekä Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksen jäsen, Suomen Standardisoimislautakunnan ja Suomen Teknillisen Yhdistyksen puheenjohtaja, Suomen Sähkötukkuliikkeiden Liiton puheenjohtaja sekä Helsingin kauppakamarin jäsen. Hän oli muun muassa Suomen valtuuskunnan jäsenenä Saksan kanssa käydyissä kauppasopimusneuvotteluissa ja hän oli Pohjoismaiden taloudellisen yhteistyölautakunnan sekä Yleisradion hallintoneuvoston jäsenenä.
Otto Schmidt kuoli tammikuussa 1937 sydänkohtaukseen.
Bundesautobahn 9
thumb|left|Potsdamin risteys.
Bundesautobahn 9 (BAB 9), lyhyemmin Autobahn 9 (A 9), on 529 kilometriä pitkä pohjois–eteläsuuntainen moottoritie Saksassa. Se yhdistää toisiinsa Berliinin ja Münchenin. Väylä sijaitsee Brandenburgin, Saksi-Anhaltin, Saksin, Thüringenin ja Baijerin osavaltioissa.
Aksel Törnudd
Aksel (Axel) Olof Törnudd oli suomalainen musiikinopettaja ja säveltäjä.
Henkilöhistoria
Törnuddin vanhemmat olivat lääninrovasti Anders Oskar Törnudd ja Augusta Vilhelmina Rönnbäck ja puoliso vuodesta 1909 Fanny Maria Nyberg. Ylioppilaaksi hän tuli vuonna 1893 ja valmistui 1898 Helsingin orkesterikoulusta ja musiikkiopistosta, jossa hän oli opiskellut sellonsoittoa ja musiikin teoriaa. Hän toimi kaksikymmentä vuotta Rauman seminaarin musiikin lehtorina vuosina 1899–1919. Vuonna 1919 Törnuddista tuli kouluhallituksen ensimmäinen laulunopetuksen tarkastaja.
Sävellyksiä
Törnudd sävelsi yhden sinfonian, juhlakantaatin, kamarimusiikkia sekä erityisesti mieskuorolauluja, samoin kuin sovitti kansanlauluja: Mieskuorolauluja
Kantelettaren runoista (Prokko, Kirkonkäynti, Tuomittu katti,, Loitsu)
Törnuddin sävellyksistä Tuomittu katti on levytetty Viipurin Lauluveikot -mieskuoron levylle Te luulette meidän unohtaneen vuonna 2005.
Kirjallisia teoksia
Törnudd kirjoitti useita laulun ja musiikinopetuksen oppikirjoja:
Bundesautobahn 9
Historia
thumb|left|Saale-joen silta valmistui 1936. Siltaa vaurioitettiin räjäyttämällä eräs sen pilareista 13. huhtikuuta 1945. Sen jälkeen se oli 21 vuotta pois käytöstä. Silta uudistettiin 1996. thumb|left|Reichsautobahn Berliini–München Dessaun kaakkoispuolella kesäkuussa 1939. thumb|left|Vuonna 1967 valmistunut Brückenrasthaus Frankenwald sijaitsee Baijerin ja Thüringenin rajaseudulla. thumb|left|A 9 Schnaittachissa. Ajoradat kulkevat Hienbergin molemmin puolin, Berliiniin vievä ajorata kuvassa oikealla. thumb|left|A 9 Denkendorfissa parikymmentä kilometriä Ingolstadtista pohjoiseen. thumb|left|A 9 päättyy Münchenin Schwabingiin. Keskellä Highlight Towers.
A 9 on Saksan vanhimpia osavaltioiden välisiä moottoritieyhteyksiä. Se otettiin asteittain käyttöön vuodesta 1936 alkaen. Merkittävä yksittäinen laajennus oli Schkeuditzin ja Bad Berneckin 164-kilometrisen välin käyttöönotto. Moottoritie Berliinistä Müncheniin oli kokonaisuudessaan valmis 1941, kun Schnaittachin alueella avattiin liikenteelle toinen ajorata, pituudeltaan 3,7 km. Vuoden 1974 tienumerointiuudistukseen asti nykyisen A 9:n tunnus oli A 3.
Toisen maailmansodan lopusta Saksojen jälleenyhdistymiseen A 9 oli yksi kolmesta Länsi-Saksan ja Länsi-Berliinin välisestä transitoyhteydestä. Sen keltapohjaisiin tienviittoihin oli kirjoitettu mustalla "Transit". Etäisyysviitoissa luki yleisesti "Berlin – Hauptstadt der DDR" ("Berliini – DDR:n pääkaupunki). A 9 oli DDR:n alueella varsin huonossa kunnossa.
Vuosina 1945–1966 moottoritie A 9 oli poikki Baijerin ja Thüringenin rajalla, joka tuolloin oli Saksojen välinen valtakunnanraja. Saksan joukot olivat tuhonneet Saale-joen sillan toisen maailmansodan lopussa. Liikenne rajan yli järjestyi tuolloin moottoritien A 72 välityksellä. Entisen DDR:n alueella moottoritie A 9:n ajoradat rakennettiin toisistaan erilleen Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen.
Liittymän Dessau-Süd eteläpuolelle rakennettiin alun perin nopeuskokeiluille ja kilpa-ajoille sopiva osuus ("Dessauer Rennstrecke") yhtenäisine keskikaistattomine betonipintoineen ja pilarittomine kaarisiltoineen. Osuutta käytettiin toisen maailmansodan aikana lentokoneiden varalaskupaikkana. Vuonna 1936 valmistunut moottoriteiden A 9 ja A 14 risteys eli Schkeuditzer Kreuz Leipzig-Hallen seudulla on Saksan vanhin apilanlehtiristeys.
Pohjois-Baijerissa Bad Berneckin länsipuolella A 9 kulki alkuaan Lanzendorfin kylän halki. Kylän asukkaille linjaus oli rasittava, joten moottoritie siirrettiin tien uudelleenrakentamisen yhteydessä vuonna 1997 kulkemaan Lanzendorfin itäpuolitse. Vanha linjaus erottuu edelleen selkeästi maastossa. Sen päälle rakennettiin Lanzendorfin moottoritiekirkko (Autobahnkirche Lanzendorf), joka vihittiin käyttöön 6. lokakuuta 1996. Myös Trockaun kylän kohdalla Pegnitzissä linjausta siirrettiin hieman itään.
Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen A 9:n kuusikaistaistaminen välillä Berliini–Nürnberg kuului maan tärkeimpiin liikennehankkeisiin. Osuus Nürnbergistä Müncheniin rakennettiin kuusikaistaiseksi jo 1970-luvulla.
Huomioita
Münchenin sisääntulotiestä (risteyksestä München-Nord kohti keskustaa) kaavailtiin aikoinaan moottoritietä A 990, mutta sisääntulotieosuus päätettiin sisällyttää osaksi A 9:ää. München-Nordissa A 9 risteää Münchenin kehätien A 99:n kanssa. A 99:ltä on suora yhteys muun muassa moottoritielle A 8 (Kehä A 99 länteen A 8:n risteykseen: → Stuttgart → Luxemburg; Kehä A 99 itään A 8:n risteykseen: → Salzburg → Wien). A 9 päättyy Münchenin sisemmälle kehätielle (Mittlerer Ring eli B 2R) ydinkeskustan pohjoispuolelle.
Neufahrnin risteyksen ja München-Nordin risteyksen välillä kulkee noin 150 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Osuus on rakennettu kahdeksankaistaiseksi. Liittymän München-Fröttmaning kohdalla (48° 12′ 14″ N, 11° 37′ 14″) ajoratojen välissä sijaitsee pieni pronssipatsas Berliner Bär. Patsaan vastakappale on puolestaan Berliinissä moottoritien A 115 varrella, joka yhdistää Berliinin kehätien A 10:n sisempään kehään A 100.
Juho Vanhala
Juho Vanhala (s. 26. maaliskuuta 1994 Pori) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Harjavallan Jymyä ja hänen valmentajanaan toimii Jaakko Erkinheimo.
Vanhala on pelannut jääkiekkoa juniorina Harjavallan Kuparikiekossa ja Porin Ässissä. Hän on pelannut myös kymmenen jääkiekkomaaottelua eri juniori-ikäluokissa.
Marmorikoskibarbi
Marmorikoskibarbi (Psilorhynchus balitora) on koskibarbeihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Etelä-Aasiasta. Sitä voidaan pitää akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö
Marmorikoskibarbi voi kasvaa suurimmillaan 7–8 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan lyhyehkö ja korkeahko. Väriltään marmorikoskibarbi on harmahtava ja ruumiissa on epämääräisiä mustia juovia.
Levinneisyys ja elintavat
Marmorikoskibarbia tavataan Ganges- ja Brahmaputrajokien valuma-alueelta Intian pohjoisosista, Nepalista ja Bangladeshista. Lajin elinympäristöä ovat nopeasti virtaavat hiekka- ja sorapohjaiset purot. Kalan etsii ravintonsa kivien pinnoilta.
Majaajärvi
Majaajärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Sahalahden ja Majaalahden välissä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,6 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee kalliomurroksessa painanteessa olevalla pienellä suolla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat suota. Järven vierestä kulkee seututieltä 325 tuleva metsäautotie.
Historiaa
Järvi oli Sahalahden ja Kangasalan välisen kuntarajan kohdalla. Vuoden 1956 peruskartassa näyttäisi rajapyykki sijaitsevan järven pohjoisrannalla.
David Lappartient
David Lappartient (s. 31. toukokuuta 1973 Pontivy) on ranskalainen poliitikko ja urheiluvaikuttaja. Hän on ollut Kansainvälisen pyöräilyliiton puheenjohtaja 23. syyskuuta 2017 alkaen. Hän on ollut Ranskan pyöräilyliiton puheenjohtaja vuosina 2009–2017.
Vuonna 2021 Lappartient valittiin Morbihanin yleisneuvoston puheenjohtajaksi. Hän oli Sarzeaun pormestari vuosina 2008–2021. Hän on Ranskan republikaanipuolueen jäsen.
Lappartient on koulutukseltaan maanmittausinsinööri.
Natsipaska
Natsipaska oli juvalainen huumorihenkinen punkyhtye, joka myöhemmin musiikkityylinsä uudistettuaan vaihtoi nimekseen Ruoska.
Nat Newborn Big Time
Nat Newborn Big Time on suomalainen jazzmusiikkia soittava yhtye. Yhtye julkaisi huhtikuussa 2007 ensimmäisen levynsä On the Rocksin, joka sisältää cover-versioita suomalaisista hiteistä.
Gerda Gefle
Gerda Gefle on suomalainen purjealus, tyypiltään priki. Se on rakennettu Ruotsissa Gävlessä vuosina 1995–2005. Alus on kopio priki Gerdasta, vuonna 1868 valmistuneesta rahtipurjelaivasta. Alkuperäinen Gerda purjehti aina 1930-luvulle asti, kunnes se siirrettiin museoalukseksi Ruotsiin Gävleen, jossa se tuhoutui vuonna 1959.
Gerda Gefle on rakenteeltaan ja ominaisuuksiltaan hyvin samanlainen kuin esikuvansa, mutta sisätiloiltaan mukavempi ja nykyaikaisempi kuin perinteiset alukset. Kapteenin huoneen lisäksi laivan alakannella on kerrossänkypaikat 37 majoittujalle.
Historia
thumb|Priki Gerda Gefle Poroholmassa, kuvassa myös kaljaasi Marita ja kuunari Kathrina. Syksyllä 1993 muodostettiin voittoa tavoittelematon organisaatio Gävlessä, Ruotsissa. Organisaation tavoitteena oli rakentaa Gerda uudelleen. Hankeen tarkoituksena ei ollut vain rakentaa toisintoa Gerdasta, vaan tarkoitus oli myös säilyttää katoamisvaarassa olevaa tietotaitoa, jota purjelaivan rakentamiseen tarvitaan. Päämääränä oli myös kouluttaa miehistöä raakatakiloidulla purjealuksella purjehtimiseen ja tarjota mielekästä työtä työttömille. Rakennusprojektin yhteyteen muodostui Gerdavarvet-paja, joka teki kaiken rakentamisessa tarpeellisen taontatyön, esimerkiksi naulat ja ankkurivinssit. Projektiin tuotettiin yhteensä 23 tonnia takorautaa. Projektin myötä syntyi myös puusepänpaja. Rakennusvaihe kesti 13 vuotta. Gerda Gefle valmistui 9. kesäkuuta 2000, mutta vasta vuonna alus oli valmis purjehduksiin matkustajien kanssa.
Laivaa hoitava yritys joutui talousongelmiin ja teki konkurssin ja 1. kesäkuuta 2010 pesänhoitaja myi Gerda Geflen uudelle omistajalle. Alus siirtyi Suomeen uudelle omistajalleen Fregatti Oy:lle. Laivan kotisatamaksi tuli Helsinki, ja sen laituripaikka oli Katajanokalla. Se koulutti ihmisiä purjehtimaan raakapurjeilla ja se teki myös risteilyjä Suomenlahdella.
Harmoninen värähtelijä
Harmoninen värähtelijä on fysiikassa järjestelmä, jossa kappaleeseen vaikuttaa harmoninen voima. Harmonisessa värähtelijässä voiman suuruus on suoraan verrannollinen kappaleen etäisyyteen tasapainoasemasta:
Gerda Gefle
Historia
Syksyllä 2015 Fregatti Oy myi Gerda Geflen uudelle omistajalle ja nyt aluksen kotisatama on Rauma. Gävle on Rauman ystävyyskaupunki. Uusi omistaja on Riku Räsänen (RPR Group). Alus on Poroholman lomakeskuksen purjelaivasatamassa yhdessä kahden muun purjelaivan kanssa. Alusta käytetään ainakin hotellina, ravintolana ja juhlatilana. Gerda Gefle on täysin purjehduskuntoinen ja rekisteröity 115 ihmiselle, mutta tällä hetkellä purjehtuksia ei tehdä.
Harmoninen värähtelijä
missä
Gerda Gefle
Tekniset tiedot
thumb|Gerda Gefle Helsingin Katajanokalla elokuussa 2014. Gerda Gefle on rekisteröity 115 matkustajalle. Sen on miehistön koko purjehduksilla on 12 henkilöä. Gerda Gefle ei ole tarkka kopio vanhasta, erona on esimerkiksi 550 hevosvoiman dieselmoottori. Alus on pitkälti sopiva myös liikuntarajoitteisille, siinä on induktiosilmukka heikkokuuloisille, pyörätuolihissi ja wc liikuntaesteisille.
Harmoninen värähtelijä
Tällaista voimaa sanotaan harmoniseksi voimaksi. Harmoninen voima suuntautuu aina kohti tasapainoasemaa, sillä voimasta aiheutuva kiihtyvyys on jatkuvasti kohti tasapainoasemaa. Heiluri ja jousen päässä värähtelevä punnus ovat hyviä esimerkkejä harmonisesta värähtelijästä.
Jos F on ainoa systeemiin vaikuttava voima, kutsutaan systeemiä silloin vaimentumattomaksi tai ideaaliseksi harmoniseksi värähtelijäksi. Tällaisella värähtelijällä on vakioamplitudi ja –taajuus, joka ei riipu amplitudista. Värähtely on tällöin sinimuotoista.
Jos systeemiin vaikuttaa nopeuteen verrannollinen voima (kitkavoima), kutsutaan värähtelijää silloin vaimennetuksi harmoniseksi värähtelijäksi. Systeemillä on tällöin mahdollisuus käyttäytyä eri tavoin riippuen kitkakertoimen arvosta.
Jos systeemiin vaikuttaa ulkoinen ajasta riippuva voima (ns. pakkovoima), kutsutaan värähtelijää silloin pakotetuksi harmoniseksi värähtelijäksi. Pakkovoima tuo systeemiin uutta energiaa, joka voi estää vaimennetun harmonisen värähtelijän amplitudin pienenemisen ajan kuluessa.
Vaimenematon harmoninen värähtelijä
Vaimentumattomaan harmoniseen värähtelijään ei vaikuta kitka- eikä pakkovoimaa, jolloin systeemiin vaikuttava voima on muotoa:
Newtonin 2. laki:
Kiihtyvyys a on paikan x toinen aikaderivaatta
Jos määritellään, voidaan yhtälö kirjoittaa muotoon:
jonka yleinen ratkaisu on
Amplitudi A ja vaihe \phi \, määritetään alkuehdosta.
Yleinen ratkaisu voidaan esittää myös muodossa:
missä \phi \, on siirtynyt \pi/2 \, verran.
Yleinen ratkaisu voidaan esittää myös muodossa
missä C_1 \, and C_2 \, ovat vakioita, jotka voidaan määrittää alkuehdosta.
Värähtelyn taajuudeksi saadaan:
Värähtelijän kineettinen energia on
ja potentiaalienergia
Värähtelijän potentiaalienergia on siis suoraan verrannollinen tasa­paino­pisteestä mitatun etäisyyden neliöön.
Värähtelijän potentiaali- ja kineettinen energia muuttuvat jatkuvasti toisikseen, mutta niiden summa on vakio:
Pakotettu harmoninen värähtelijä
Pakkovoima Fd on voima joka tuo systeemiin energiaa. Matemaattisesti yksinkertaisin tapaus on, kun pakkovoima värähtelee sinimuotoisesti. Kun kitkavoimaa eli vaimennusta ei oteta huomioon ja, on systeemin liikeyhtälö muotoa
missä F0 on pakkovoiman amplitudi ja \omega on pakkovoiman värähtelyn taajuus. Yhtälön yleinen ratkaisu voidaan esittää muodossa
kun siis. Jos tarkastellaan tapausta, jossa, ylimmän kaavan yksittäisratkaisuksi saadaan
josta huomataan, että värähtely kasvaa ajan t kuluessa. Tämä on matemaattinen selitys resonanssi-ilmiölle. Jos \omega on hyvin lähellä arvoa \omega_0, mutta ei aivan sama, saadaan ratkaisuksi
Kun on hyvin pieni eli pakkovoiman taajuus eroaa vain vähän värähtelijän ominaistaajuudesta, on jälkimmäisen sinifunktion jakso hyvin suuri. Tämä ilmenee huojumisena. Tätä muusikot käyttävät hyväksi virittäessään soittimiaan.
Vaimennettu harmoninen värähtelijä
missä c on vaimennuskerroin. Yhtälöllä on kolme eri ratkaisua, riippuen vaimennuskertoimen c arvosta. Merkitään a= c/2m ja.
Ylivaimennus
Jos vaimennuskerroin on niin suuri, että c^2 >4mk, differentiaaliyhtälön ratkaisu on
Alivaimennus
Jos vaimennuskerroin on niin pieni, että c^2 <4mk, differentiaaliyhtälön ratkaisu on
jolloin syntyy vaimeneva värähdysliike, joka lähenee koko ajan tasapainoasemaa x = 0.
Kriittinen vaimennus
Jos vaimennuskerroin on c^2 =4mk, differentiaaliyhtälön ratkaisu on
Tämän värähtelyn muoto on hyvin samanlainen kuin ylivaimennetunkin. Mitään heilahtelua ei synny ja rata voi ylittää tasapainoaseman x = 0 tasan kerran ja x \to 0, kun.
Vaimennettu ja pakotettu harmoninen värähtelijä
jonka ratkaisu muodostuu vaimennetun värähtelijän ja pakotetun värähtelijän liikeyhtälöiden ratkaisujen summasta. Kuten aikaisemmin osoitettiin, vaimennetun värähtelijän liikeyhtälön ratkaisu riippuu alkuehdoista. Epähomogeenisen liikeyhtälön yksittäisratkaisu taas ei riipu alkuehdoista, jolloin ratkaisuksi saadaan
missä
ja
Ceterum censeo
thumb|Marcus Porcius Cato vanhempi Cēterum cēnseō on alkuosa Cato vanhemman käyttämästä latinankielisestä lauseesta Ceterum censeo Carthaginem esse delendam. Kerrotaan, että Marcus Porcius Catolla oli tapana päättää jokainen julkinen puheensa tällä lauseella, joka tarkoittaa ”Muutoin olen sitä mieltä, että Karthago on tuhottava”. Hän oli vakuuttunut siitä, että Rooman oli hyökättävä Karthagoa vastaan ja tuhottava se, kuten lopulta kävikin.
Nykymuodossaan tätä lentävää lausetta ei löydy antiikin lähteistä. Plutarkhos kuitenkin mainitsee Caton liittäneen senaatissa pitämiensä puheiden loppuun mielipiteen Karthagon hävittämisestä.
Jäminkipohja
Jäminkipohja on kylä Ruovedellä. Jäminkipohja sijaitsee 12 kilometriä Ruoveden keskustasta ja 65 kilometriä Tampereelta. Jäminkipohjan kautta kulkee kantatie 66.
Jäminkipohjan kylän keskiössä oli 1942 perustettu Pohjan Sahan nimellä toiminut sahayritys, joka työllisti 350 henkilöä vuonna 1972. Saha kuitenkin tuhoutui tulipalossa vuonna 1979, ja uusi saharakennus päätettiin rakentaa Jäminkipohjan sijaan Vilppulaan.
Jäminkipohja kulttuurissa
Jussi & The Boysin kappaleessa Valtatie 66 mainitaan Jäminkipohja.
Yleisradio ja Suomen elokuvasäätiö toteuttivat lyhyelokuvan, jonka tapahtumat sijoittuivat Jäminkipohjaan. Lyhytelokuva julkaistiin vuonna 2012 ja sen nimi on Jäminkipohja. Se kertoo teini-ikäisestä pojasta ja hänen perheestään, jotka muuttavat Helsingistä maalle ja alkavat viljelijöiksi.
Andranik Teymourian
Andranik Teymourian (, syntymänimeltään Andranik Timoutian Samarani, s. 6. maaliskuuta 1983 Teheran, Iran) on iranilainen jalkapalloilija. Hän pelasi Englannin Valioliigaa Boltonissa ja yhden ottelun Fulhamissa sekä mestaruussarjaa Barnsleyssa. Iranin ja Englannin lisäksi hän on pelannut myös Qatarissa. Iranin maajoukkueessa hän on pelannut 101 ottelua. Yleensä Teymourian pelasi keskikentän pohjalla, mutta hän pystyi pelaamaan myös laidoilla. Hänellä on armenialaiset sukujuuret.
Livadeiá
Livadeiá (, myös Levádeia, Λεβάδεια, tai Leivadiá, Λειβαδιά) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Λιβαδειάς, Dímos Livadeiás), joka sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 694,016 neliökilometriä ja väkiluku 31 315. Varsinaisen Livadeián kaupungin väkiluku on 21 379 (vuonna 2011).
Antiikki
Livadeiá on perinyt nimensä samalla paikalla sijainneelta antiikin aikaiselta Lebadeian kaupungilta. Se tunnettiin erityisesti Trofonioksen oraakkelista ja kulttipaikasta, joka kukoisti 500-luvulta eaa. ainakin 100-luvulle jaa. saakka. Oraakkelipaikasta ja pyhäköistä on tehty useita arkeologisia löytöjä.
pienoiskuva|vasen|260px|Livadeián kaupunki ilmasta.
Nykyinen kaupunki ja kunta
Nykyinen Livadeián kunta syntyi, kun Livadeiá, Chairóneia, Dávleia, Koróneia ja Kyriáki yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
pienoiskuva|240px|Pyhän Meletioksen (Ágios Melétios) kirkko. pienoiskuva|240px|Livadeián kunnan Vasilikán kylä ja [[Parnassós-vuori.]]
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Livadeián kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Sumukuivaus
Sumukuivaus on yksi teollisuuden käytetyimpiä keinoja kuivata nestemäistä (liuos, emulsio tai suspensio) materiaalia. Se on käytetyin tekniikka teollisuudessa hiukkasten muodostamiseen ja kuivaamiseen. Sumukuivausta sovelletaan muun muassa elintarvike-, kemian- ja polymeeriteollisuudessa sekä farmaseuttisessa ja keraamisessa teollisuudessa. Esimerkiksi seuraavien tuotteiden kuivaukseen ja valmistukseen voidaan käyttää sumukuivausta: maatalouskemikaalit, biokemikaalit, katalyytit, kahvi, meijerituotteet, detergentit eli pinta-aktiiviset aineet, värjäysaineet, entsyymit, proteiinit ja makeutusaineet. Sumukuivausta käytetään myös mikrokapseleiden valmistustekniikkana muun muassa farmaseuttisessa teollisuudessa.
Sumukuivausprosessi
Sumukuivaus on yksivaiheinen prosessi, jossa liuennutta tai kiinteää ainetta sisältävä neste sumutetaan pieninä pisaroina kuumaan kaasuvirtaan. Tällöin käytetty liuotin haihtuu ja kuivuneet partikkelit voidaan erottaa kaasuvirrasta. Sumukuivausprosessi voidaan jakaa neljään osaan: syöttönesteen sumutus eli atomisaatio, syöttönesteen ja kuivaavan kaasun sekoitus sumuksi, pisaroiden kuivuminen sekä kuivatun tuotteen erottaminen kaasusta. Sumukuivaimen perusosia ovat kuivattavan nestemäisen materiaalin pumppauslaite, atomisaattori, kuivauskaasun lämmitin ja puhallinlaite ja kuivauskammio sekä lisäksi kuivauskaasun poistojärjestelmä ja valmistetun kuivatun materiaalin keruujärjestelmä. Sumukuivauksella tuotetaan normaalisti onttoja pallomaisia kiinteitä hiukkasia, jotka ovat joko jauhe-, rae- tai agglomeraattimuodossa.
Pumppaus ja atomisaatio
Kuivattava nestemäinen materiaali pumpataan atomisaattorilaitteen läpi, mikä aiheuttaa hienojen pienten pisaroiden dispergoitumisen kuivauskammioon. Atomisaattoreina käytetään sumukuivauksen sovelluksesta riippuen erilaisia laitteita, joilla kullakin on omat etunsa ja haittansa. Rotaatiosuutin muodostaa sumun sentrifugivoimalla, painesuutin painevoimalla ja kaksoisnestesuutin kineettisellä energialla. On olemassa myös ultraääniatomisaattoreita.
Kuivaus
Tyypillisesti kuumana kuivauskaasuna käytetään ilmaa, mutta tietyt herkät materiaalit, kuten farmaseuttiset aineet ja liuottimet (esimerkiksi etanoli), vaativat hapettoman kuivauksen, jolloin ilman sijasta kuivauskaasuna käytetään inerttiä typpeä. Myös aseptinen sumukuivaus on mahdollista, jossa steriloinnilla ja suodattimilla estetään järjestelmän kontaminaatio. Kuuma kuivauskaasu voidaan ohjata kuivauskammioon atomisaation kanssa myötävirtaan tai vastavirtaan. Myötävirtakuivauksessa kuivuvien hiukkasten eli partikkelien oloaika sumukuivausjärjestelmässä on lyhyempi, joten se sopii lämpöherkille aineille paremmin. Vastavirtakuivauksessa partikkelit viipyvät järjestelmässä pidempään ja kuivuvat täydellisemmin, jonka tähden se sopii lämpöä kestäville ja pidemmän kuivausajan vaativille aineille paremmin. On olemassa myös sekavirtakuivaus eli myötä- ja vastavirtakuivauksen yhdistelmä, mikä sopii lähinnä lämpöä hyvin kestäville aineille. Kuivauskaasun lämpötila laskee sumukuivauksessa. Jos kuivauskammioon tulevan kuivauskaasun lämpötila on esimerkiksi 250 °C, liuottimen haihtuminen kuivauttavasta materiaalista voi laskea kuivauskammiosta ulostulevan kaasun lämpötilan 95 °C:seen. Kuivatun materiaalin lämpötila olisi tässä tapauksessa 65–75 °C eli 20–30 °C alle kuivauskaasun ulostulolämpötilan.
Kuivumisen vaiheet
Sumun pisaroiden kuivumiseen kuuluu samanaikainen lämmön ja kosteuden siirto. Lämpö siirtyy kuumasta kuivauskaasusta atomisoituihin pisaroihin. Haihtunut kosteus siirtyy kaasuun pisaran ympärillä olevan rajakerroksen kautta. Lämmön ja kosteuden siirron nopeuteen vaikuttavat kuivauskaasun lämpötila ja kosteus, pisaroita ympäröivän kaasun ominaisuudet sekä pisaran läpimitta ja nopeus verrattuna kaasuun. Pisaran kuivuminen tapahtuu kahdessa vaiheessa. Liuottimen haihtuminen alkaa niin sanotulla vakionopeuden vaiheella (primaarinen vaihe), joka on kaikkein nopeimman haihtumisen vaihe. Sen aikana suurin osa pisaran kosteudesta haihtuu. Kun pisara saavuttaa kuivumisensa kriittisen kosteussisällön, haihtumisnopeus laskee, koska pisara ei voi enää ylläpitää pintansa kosteussaturaatiota (sekundaarinen vaihe). Haihtuminen loppuu kokonaan, kun pisara saavuttaa ympäristön kanssa kosteustasapainon. Käytännössä tasapainoa ei kuitenkaan saavuteta. Pisaran lämpötila alkaa nousta vasta alentuvan nopeuden vaiheessa, koska kosteuden nopea siirtyminen ympäristöön alentaa sen lämpötilaa.
Sumukuivauksen etuja ja haittoja
Sumukuivauksen etuja ovat nopeus, alhaiset lämpötilat, syntyvän amorfisen aineen parempi liukoisuus ja lopputuotteen ominaisuuksien kontrollointi vaikuttamalla sumukuivausprosessiin. Lopputuotteen kontrolloitavia ominaisuuksia ovat muun muassa hiukkaskoko ja –muoto, jäännöskosteus ja syntyneen kuivatun tuotteen tiheys. Sumukuivauksen haittoja ovat kuivattavan aineen kuluminen muun muassa kiehumisen johdosta ja kuivattavaan aineeseen kohdistuvat rasitteet sisältäen vesimolekyylien haihtumisesta aiheutuvan dehydraation (jos liuotin on vesi) sekä hankausvoimat suuttimessa, aineiden adsorption atomisaation aiheuttamien pisaroiden ilman ja nesteen rajapintoihin ja atomisaation aiheuttaman paineen sekä myös lämpörasituksen herkimpien aineiden kohdalla. Rasitteet hankaloittavat erityisesti herkkien biologisten aineiden, kuten proteiinien, sumukuivaamista. Kuluminen on suhteessa molekyylipainoon: yleensä pieniä molekyylejä kuluu enemmän käytetyissä lämpötiloissa. Hukkaa pyritään vähentämään käyttämällä suurempia sumukuivaustorneja, jolloin suuremmilla ilmamäärillä on alhaisempi keskiarvokosteus, mikä johtaa kosteuden haihtumiseen tehokkaammin pisaroista ilmaan osmoosiperiaatteella. Täten isommissa sumukuivaimissa sama kosteusmäärä saadaan kuivatuksi alhaisemmissa lämpötiloissa kuin pienemmissä sumukuivaimissa.
Varsinais-Suomen ilmatorjuntarykmentti
Lakkautus
Rykmentti lakkautettiin osana Puolustusvoimien rakennemuutosta 31. joulukuuta 2002 ja se yhdistettiin Hattulan Parolannummella sijaitsevaan Panssariprikaatiin. Merivoimien esikunta ja Puolustushallinnon rakennuslaitoksen alueyksikkö siirtyivät vuoden 2007 joulukuussa Heikkilän kasarmille.
Entisiä komentajia
Rykmentin komentajana toimi mm. ilmatorjuntatarkastajana sittemmin toiminut ja kenraalikuntaan edennyt Kalervo Sipi.
Celestinus II
Celestinus II (k. 8. maaliskuuta 1144) oli paavina 26. syyskuuta 1143 – 8. maaliskuuta 1144. Hänen oikea nimensä oli Guido di Castello. Hän opiskeli Pierre Abélardin alaisuudessa.
Celestinus II oli paavina kaoottisessa tilanteessa, kun Rooma oli juuri julistettu tasavallaksi (Rooman kommuuni), ja hänen oli lähes mahdotonta toimittaa tehtäviään. Hänen lyhyeksi jääneen virkakautensa merkittävin päätös oli päästää Ranskan kuningas Ludvig VII pannasta ja poistaa kirkonkirous Ranskan yltä.
Celestinus on haudattu Lateraaniin, Vatikaanivaltioon.
Olavi Ojanperä
Arvo Kalle Olavi Ojanperä (7. lokakuuta 1921 Tyrvää – 8. toukokuuta 2016 Helsinki ) oli suomalainen meloja. Hän on ainoa kanadalaiskanootilla olympiamitalin saavuttanut suomalainen.
Varhaisvuodet
Olavi Ojanperän maanviljelijävanhemmat Kalle ja Anni olivat vuonna 1914 perustamassa Tyrväälle Myllymaan Lähtö -nimistä urheiluseuraa, jonka puheenjohtajanakin Kalle toimi. Poikana Olavi Ojanperän harrastuksiin kuuluivat hiihto ja pesäpallo, ja Myllymaan Lähdön lisäksi hän edusti Tyrvään Voimaa. Oppikoulua hän kävi Helsingissä sukulaistensa luona asuen, ja pääkaupungissa hän otti uudeksi lajikseen suunnistuksen, jonka parissa hän tapasi myös tulevan vaimonsa Hilkka Puron.
Sotavuodet kuluivat rintamalla, mutta vielä vuonna 1947 Ojanperä voitti Valkeakoskella useita Suomen valiosuunnistajia. Vuonna 1948 hän valmistui Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta metsänhoitajaksi, avioitui ja muutti Helsingin Marjaniemeen lähelle appivanhempiaan.
Melonta ykköslajiksi
Melonnassa jo SM-mitalejakin saavuttanut Hilkka-vaimo houkutteli Olavi Ojanperän liittymään Marjaniemen Melojiin ja harjoittelemaan melontaa. Jo vuonna 1950 Ojanperä kilpaili Kööpenhaminan MM-kilpailuissa, joissa hän lankonsa Olavi Puron kanssa karsiutui kajakkikaksikoiden 1 000 metrin alkuerässä mutta sijoittui Puron, Liljebergin ja Lundbergin kanssa kajakkinelosten 10 000 metrillä viidenneksi.
Vuonna 1951 Ojanperä siirtyi melomaan Suomessa vielä lähes tuntematonta kanadalaisyksikköä. Kesällä hän meloi 10 kilometrin työmatkansa Marjaniemestä Kaisaniemeen. Talviharjoittelua varten hän rakensi pyykkilaiturin päähän avannon päälle kahdesta lankusta ja niiden päälle asetetusta kanootin istuimesta melontalaitteen, josta saksalainen Kanu Sport -lehti julkaisi kuvitetun jutun.
Ojanperä kilpaili 30-vuotiaana Helsingin 1952 olympialaisissa kanadalaisyksiköitten 1 000 metrillä. Kymmenestä kilpailijasta kahdeksan pääsi loppukilpailuun, ja heistä Ojanperä oli alkuerien viidenneksi nopein. Loppukilpailussa Tšekkoslovakian Josef Holeček meni jo alussa johtoon, ja puolivälin jälkeen myös Unkarin János Parti karkasi muilta. Muut kilpailijansa Ojanperä voitti ja sai olympiapronssia. Holečekille hän hävisi 8,2 ja Partille 4,9 sekuntia, mutta neljänneksi sijoittunut Yhdysvaltain Frank Havens oli 5,2 sekuntia suomalaista hitaampi.
Olympiamitalin jälkeen
Vuonna 1957 Ojanperä palasi Helsinkiin ja ryhtyi vielä harjoittelemaan Rooman 1960 olympialaisia varten. Hän pääsikin 38-vuotiaana kisoihin mutta karsiutui välierissä. Suomen mestaruuksia hän voitti urallaan neljä, kanadalaisyksikköjen 1 000 ja 10 000 metrillä vuosina 1951 ja 1960.
Myöhemmin Ojanperä toimi Marjaniemen Melojien puheenjohtajana ja jatkoi kuntoilua kilpaillen muun muassa Pirkan Hiihdossa ja meloen vuonna 1979 Turusta Tukholmaan 14 muun melojan kanssa. Työpaikkansa Helsingin kyllästyslaitoksen toimitusjohtajana hän toimi vuodesta 1977.
Kathleen Turner
Mary Kathleen Turner (s. 19. kesäkuuta 1954 Springfield, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli 1980-luvun suurimpia naistähtiä.
Turner nousi Hollywoodin tähtikaartiin jo ensimmäisellä elokuvallaan Huuma (1981). Sen jälkeen hän teki kolme menestyselokuvaa Michael Douglasin kanssa: Vihreän timantin metsästys (1984), Niilin jalokivi (1985) ja Ruusujen sota (1989). Hänen muita tunnettuja elokuviaan ovat esimerkiksi Prizzin kunnia (1985), Peggy Sue meni naimisiin (1986), Yksinäinen matkailija (1988) ja Virgin Suicides (1999). Lisäksi hän on ollut muun muassa Jessica Rabbitin äänenä elokuvassa Kuka viritti ansan, Roger Rabbit? (1988) ja näytellyt Chandler Bingin transvestiitti-isää sarjassa Frendit.
Palkinnot
Turner oli vuonna 1986 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Peggy Sue meni naimisiin. Golden Globe -palkinnon hän on saanut kahdesti ja ollut ehdolla kaikkiaan viidesti.
Yksityiselämä
Turner oli naimisissa David Gucin kanssa 1977–1982. Hän avioitui yrittäjä Jay Weissin kanssa vuonna 1984. Heillä on lokakuussa 1987 syntynyt tytär. Turner ja Weiss erosivat 2007.
1990-luvun lopulla Turner sairastui kivuliaaseen nivelreumaan. Sairaus oli hänelle järkytys, sillä hän oli itse tottunut tekemään stunttinsa. Hän alkoi lievittää kipuja alkoholilla; toinen syy juopotteluun olivat avio-ongelmat. Hän kirjautui vieroitusklinikalle 2000-luvun alussa ja onnistui raitistumaan. Turner on kirjoittanut omaelämäkerran Send Yourself Roses, jossa hän kertoo avoimesti elämästään.
Buddha Souls
Buddha Souls on Kiiskinen-Priha-duon albumi vuodelta 2019. Sen on julkaissut 2019 Priha Records (PRICD06).
Albumi sisältää laulaja, lauluntekijä Timo Kiiskisen ja trumpetisti, säveltäjä Antero Prihan yhdessä säveltämiä lauluja historiallisen henkilön Buddhan sanomiksi kerrottuihin teksteihin. Musiikin esittävät Kiiskinen ja Priha. He ovat yhdessä rakentaneet musiikin akustisin instrumentein ja Logic-tietokonesamplein.
Albumin on miksannut tuottaja, kitaristi, rumpali Hannu Pikkarainen, joka myös soittaa levyllä kitaroita ja perkussioita. Yhtyeen musiikki sisältää maailmanmusiikillisia aiheita ja etnisiä instrumentteja trumpetin improvisaatiolla ja meditatiivisella jazz-laululla.
On the Rocks (Nat Newborn Big Timen albumi)
On The Rocks on Nat Newborn Big Time -yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 2007. Levy sisältää suomalaisia hittejä jazz-versioiksi käännettynä.
Terry Bradshaw
thumb|right|Terry Bradshaw Terry Paxton Bradshaw (s. 2. syyskuuta 1948) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän oli pelinrakentajana Pittsburgh Steelersissä vuosina 1970–1983.
Bradshaw voitti Bert Bell -palkinnon vuonna 1978, jolloin hän oli myös NFL:n "Most Valuable Player". Hänet valittiin 1970-luvun vuosikymmenjoukkueeseen (all-decade team), ja hän kuuluu sekä College että Pro Football Hall of Fameen. Hän oli Sports Illustratedin vuoden urheilija 1979.
Bradshaw on myös taiteilija: hän on näytellyt, kirjoittanut kirjoja ja julkaissut musiikkialbumeja. Hän sai 11. lokakuuta 2001 tähden Hollywood Walk of Famella. Hänellä on ollut kliininen depressio.
Dan Marino
Daniel Constantine ”Dan” Marino, Jr. (s. 15. syyskuuta 1961 Pittsburgh) on amerikkalaisen jalkapalloliigan NFL:n pelinrakentaja joka pelasi koko uransa, kaudet 1983–1999, Miami Dolphinsissa. Miami Dolphins varasi Marinon NFL:n vuoden 1983 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla 27. Marino pelasi urallaan 242 ottelua, joissa heitti 61 361 syöttöjaardia ja syötti 420 touchdownia, jotka kumpikin ovat sijalla 7. kaikkien aikojen tilastoissa (tilanne kesäkuussa 2022). Lisäksi hänet valittiin vuonna 1984 sekä NFL-kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi että vuoden hyökkäyspelaajaksi. Hänet valittiin Pro Bowliin yhdeksän kertaa sekä kolmesti All-Pro-joukkueeseen. Marino pääsi Pro Football Hall of Fameen vuonna 2005.
Marino on näytellyt myös elokuvassa Ace Ventura – lemmikkidekkari, jonka pääosaa esitti Jim Carrey. Nykyisin Marino on NBC:n amerikkalaisen jalkapallon televisiolähetysten studioanalyytikko ja vakiovieras muun muassa ohjelmassa Football Night America.
Triboluminesenssi
pienoiskuva|Sokerikiteitä, joita murskattaessa saattaa syntyä pieniä valonvälähdyksiä. pienoiskuva|Triboluminesenssi kvartsilla Triboluminesenssi on valoilmiö, joka esiintyy, kun epäsymmetrisiä sidoksia sisältäviä kiteisiä aineita naarmutetaan, hierotaan tai murskataan.
Triboluminenssin voi huomata muun muassa timanteissa, jotka saattavat alkaa hehkua, kun niitä hierotaan. Tämä ilmiö nähdään myös timantin leikkausprosessissa. Luminesenssia havaitaan myös sokerikiteitä murskatessa.
Triboluminesenssin tarkkaa mekanismia ei tunneta, mutta on esitetty, että mekaanisessa ärsytyksessä rikkoutuvat epäsymmetriset sidokset aiheuttavat varausten eriytymistä. Nämä pienet jännite-erot pyrkivät tasaantumaan ja muodostavat täten elektronivirran, joka ionisoi ilmaa ja saa aikaan pienen välähdyksen. Triboluminesenssin välähdys on siis kuin pienikokoinen salama.
Triboluminesenssi-sanan alkuosa tulee kreikankielen sanasta tribein, joka tarkoittaa hioa tai hangata, ja loppuosa latinankielen valoa tarkoittavasta lumen-sanasta.
Historia
Triboluminesenssi-ilmiö huomattiin vahingossa 1700-luvun loppupuolella, kun suuria sokerikiteitä murskattiin hienommaksi sokeriksi. Ensimmäiset kirjalliset muistiinpanot kyseisestä ilmiöstä teki kuitenkin englantilainen Francis Bacon jo vuonna 1620.
Vihreä tuli
Vihreä tuli (Green Fire) on yhdysvaltalainen seikkailu- ja draamaelokuva vuodelta 1954. Sen on ohjannut Andrew Marton. Elokuvan pääosissa ovat Stewart Granger ja Grace Kelly. Elokuvan tuotti Metro-Goldwyn-Mayer (MGM).
Vehkaperä
Vehkaperä on Kyyjärven kunnassa sijaitseva kylä, joka sijaitsee noin 15 kilometrin päästä kunnan keskustasta.
Kylä tunnetaan muun muassa Keski-Suomen suurimmista turvetuotantoalueista, jotka ulottuvat neljän kunnan alueelle.
Vehkaperän kylä sijaitsee Etelä-Pohjamaan (Alajärven) suuntaan noin 15 kilometrin päässä kunnan keskustasta.
Täällä sijaitsevat Keski-Suomen suurimmat turvetuotantoalueet, jotka ulottuvat nykyisin neljän kunnan alueelle. Vapon Savonnevalta on jo vuodesta 1977 lähtenyt rekkakuormittain polttoturvetta lämmittämään ja tuottamaan sähköä mm. Jyväskylän rauhalahden voimalaitokseen.
Fojavuoret
thumb|Fojavuorten sijainti kartalla. Fojavuoret (indonesiaksi Pegunungan Foja) on vuorijono Uuden Guinean saaren pohjoisrannikolla, Mamberamo-joen pohjoispuolella.
Fojavuoret ovat täysin koskematonta aluetta. Maasto on läheisten Van Rees -vuorten tapaan erittäin vaikeakulkuista mikä on estänyt tehokkaasti metsähakkuiden lisäksi myös ihmisten liikkumisen alueella. Alue on tiheää metsää, jonka valtapuulajeja ovat Araucaria cunninghamii, Podocarpus neriifolius, Agathis labillardieri, Calophyllum sekä Palaquium.
Vuonna 2005 alueelle suunnattu amerikkalainen tutkimusretkikunta löysi Fojavuorilta useita aikaisemmin tuntemattomia eläin- ja kasvilajeja. Näihin kuuluu: uusi mesikkolaji, 20 sammakkolajia, neljä perhoslajia, viisi palmulajia sekä alppiruusu, jolla on 15cm läpimittaiset kukat.
Vuonna 2007 retkikunta löysi mm. entuudestaan tuntemattoman kääpiöpussiunikeon sekä 1,4 kg:n painoisen jättiläisrotan ja kuvasi useita lintulajeja, joista ei ollut koskaan ennen saatu valokuvaa.
Tauno V. Mäki
Tauno Vilhelmi Mäki (6. helmikuuta 1912 Karinainen – 7. lokakuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen ampuja, olympiamitalisti, metsästysasiantuntija, maa- ja metsätalousministeriön kalastus- ja metsästysosaston ylijohtaja, agronomi, majuri ja eräkirjailija. Hän voitti pronssia Helsingin kesäolympialaisten 1952 hirviammunnassa.
Toiminta jatkosodassa
Jatkosodan aikana Mäki, silloiselta sotilasarvoltaan luutnantti, toimi Pohjois-Suomessa saksalaisten rintamavastuualueella Sallan alueen suomalaisena paikalliskomendanttina. Mäki toimi samalla myös alueella olevan Sallatuntureiden kupeessa sijainneen sotavankileiri 9F komendanttina. Historiantutkija Oula Silvennoisen mukaan Mäki tällöin kyyditsi erään Valpon virkailijan kanssa leiristä väkisin ulos sotavangin, ukrainalaisen Grigori Bondasin, ja myöhemmin ilmoitti, että vanki oli ammuttu pakoon pyrkiessään. Silvennoinen viittaa mahdollisuuteen, että vanki olisi ammuttu tarkoituksellisesti.
Valeri Voronin
Valeri Ivanovitš Voronin (, 17. heinäkuuta 1939 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 22. toukokuuta 1984 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen jalkapalloilija. Voroninin pelipaikka oli keskikentällä, mutta häntä käytettiin myös keskuspuolustajana.
Voronin oli tunnettu hyvistä teknisistä taidoistaan, ja hän pääsikin edustamaan Neuvostoliittoa MM-kilpailuihin vuosina 1962 ja 1966. Jälkimmäisissä kilpailuissa Neuvostoliitto oli lähellä mitalia, mutta hävisi lopulta pronssiottelun Portugalille viime hetken maalilla.
Seurajoukkueurallaan Voronin edusti vain Torpedo Moskovaa, jossa hän voitti muun muassa Neuvostoliiton-mestaruuden kahdesti.