cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leo Heinonen
Ura
Heinosen Finnshow'n huippuvuodet ajoittuvat 1960-luvulle ja 1970-luvun alkuun, jolloin hän toi Suomeen esimerkiksi The Whon, The Rolling Stonesin, Jimi Hendrix Experiencen ja The Tremeloesin ja Fleetwood Macin. 1960-luvun edetessä yritys saavutti ulkomaalaisen pop-musiikin tuomisessa Suomeen liki monopoliaseman. Kenties menestyksekkäin Heinosen projekti oli The Renegades, joka keikkaili ja levytti Suomessa runsaasti aiheuttaen liki beatlemanian veroista hysteriaa.
Heinonen järjesti The Rolling Stonesin esiintymään Suomeen syyskuussa 1970, mutta jo tällöin hän kärsi vakavista terveysongelmista. 1970-luvun alussa Heinonen järjesti tansseja Helsingin työväentalolla ja soitti levyjä Sturenkadulla sijainneessa Ravintola Duunarissa. Heinonen kuoli vuonna 1987.
Muuta
Leo Heinosen poika Joni Heinonen toimi jo 1960-luvulla The Renegadesin kiertumanagerina ja tulkkina. Myöhemmin hän on työskennellyt muun muassa Bamboo- ja Hurriganes-yhtyeiden kanssa sekä avannut Lahteen Catacombi-diskon.
Felix Oinas
pienoiskuva|Felix Oinas vuonna 1962 (oikeanpuoleisin) Felix Oinas (6. maaliskuuta 1911 Tartto – 25. syyskuuta 2004 Bloomington, Indiana, Yhdysvallat ), virolaissyntyinen folkloristi ja kielitieteilijä. Hän oli Indianan yliopiston slaavilaisten ja uralilais-altailaisten kielten professori vuodesta 1965. Hän oli aikanaan itämerensuomalaisten kansojen folkloren ja mytologian tunnetuimpia tutkijoita. Hän sai Tarton yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 1999.
Patterinmäki (Viipuri)
Patterinmäki (, Batarejnaja gora) on Viipurissa sijaitseva puisto ja entinen suomalainen kaupunginosa. Alue on vanhaa sotilas- ja linnoitusaluetta, jossa suomalaisten aikana toimi lisäksi muun muassa sairaaloita. Kallioisen mäen huippu kohoaa noin 30 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Patterinmäen linnoitus
Patterinmäen alue käsittää keskiaikaisen kaupunginmuurin ja 1500-luvun lopulla rakennetun Sarvilinnoituksen väliin jääneen alueen itäisimmän osan. Paikalla oli vanhastaan Sarvilinnoituksen linnoitteita ja Krimin sodan jälkeen vuosina 1864–1877 aluetta vahvistettiin uusilla rakennelmilla, joita tehtiin insinöörikenraali Eduard Totlebenin johdolla. Linnoitteiden lisäksi Patterinmäelle rakennettiin erilaisia ruuti- ja varuskellareita ja paikalle sijoitettiin rannikkotykistöä, jonka tarkoitus oli korkealta mäeltä suojata kaupunkia mereltä tulevaa vihollista vastaan. Samalla aikaisemmin Vartsmaninvuorena tunnettu alue sai nykyisen nimensä. Varsinaiset kasarmirakennukset rakennettiin vasta Venäjän–Japanin sodan jälkeen vuonna 1907 ja nykyäänkin pystyssä oleva muuri valmistui 1913.
Taistelut
Suomen sisällissodan aikana 28. huhtikuuta 1918 Patterinmäellä käytiin ankaria taisteluja, kun kaupungista vetäytyneet punaiset linnoittautuivat kasarmialueelle. Rakennukset kärsivät suuria vaurioita heidän räjäyttäessään paikalla olleen tsaarin armeijan aikaisen räjähde- ja ammusvaraston. Maaliskuussa 1940 Patterinmäellä oli Viipuria puolustavien suomalaisten viimeinen puolustuslinja, joka onnistuttiin pitämään 12.–13. maaliskuuta sotatoimien lopettamiseen saakka. Myös jatkosodan viimeinen puolustuslinja oli Patterinmäellä, ennen kuin kaupunki menetettiin Neuvostoliitolle 20. kesäkuuta 1944.
Patterinmäen kaupunginosa
Patterinmäki oli yksi Viipurin vanhoista suomalaista kaupunginosista. Se pysyi pitkään suljettuna sotilasalueena, kunnes vuonna 1929 Patterinmäen pohjoisosaan valmistui aikaisemmin läheisessä Kalevan kaupunginosassa toiminut Viipurin kaupunginsairaala sekä vuotta myöhemmin kaupunginarkkitehti Väinö Keinäsen piirtämä vesitorni. Niiden läheisyyteen rakennettiin vielä tuberkuloosi- ja naistensairaalat vuosina 1930 ja 1938. Molemmat suunnitteli arkkitehti Paavo Uotila. Patterinmäen eteläosaan valmistuivat vuosina 1934–1935 arkkitehti Uno Ullbergin suunnitelmien mukainen keskusurheilukenttä sekä Hjalmar Åbergin piirtämä Viipurin teollisuuskoulu, jonka viereen syntyi pieni puisto. Patterinmäen keskiosa sailyi armeijan hallinnassa.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Patterinmäessa oli 270 asukasta, joista 259 oli suomenkielisiä, 8 ruotsinkielisiä ja 3 muunkielisiä.
Oleksi Hontšaruk
Oleksi Valerijovytš Hontšaruk (, s. 7. heinäkuuta 1984 Horodnja) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä elokuusta 2019 maaliskuuhun 2020.
Patterinmäki (Viipuri)
Sodan jälkeinen aika
Jatkosodan jälkeen Viipurin siirryttyä Neuvostoliiton haltuun, kaupunginsairaalan rakennuksia muutettiin teollisuuslaitoksiksi, tuberkuloosisairaalasta tehtiin asuntoja ja naistensairaala säilyi ainoana sairaalakäytössä. Teollisuuskoulun rakennuksessa puolestaan toimi Neuvostoliiton laivaston ja ilmavoimien kouluja, joiden tiloja oli myös Pantsarlahden kaupunginosan puolella sijaitsevassa entisen ammattikoulun rakennuksissa. Kaupunginsairaalan tiloissa on nykyään muun muassa hotelli ja matkustajakoti. Keskusurheilukenttä tunnetaan nimellä Avangard-stadion, lisäksi sen yhteydessä on muita erilaisia liikuntapaikkoja, kuten jalkapallo- ja tenniskenttiä sekä jääkiekkokaukalo. Muu osa Patterinmäen alueesta on puistona, joka Neuvostoliiton aikana tunnettiin Mihail Kalininin mukaan nimettynä. Nykyään alueella ei enää juurikaan ole jäljellä vanhoja kasarmirakennuksia, mutta erilaisia linnoitteita ja ruutikellareita on nähtävissä lukuisia.
Oleksi Hontšaruk
Hän ilmoitti erostaan tammikuussa 2020 loukattuaan presidenttiä. Presidentti antoi hänelle toisen mahdollisuuden, mutta maaliskuussa 2020 Hontšaruk erosi lopullisesti.
Ura
Hontšaruk opiskeli vuosina 2001–2006 Alueidenvälisen henkilöstohallinta-akatemian oikeustieteellisessä instituutissa ja valmistui oikeustieteen maisteriksi. Hän on lisäksi valmistunut Kansallisesta julkishallintoakatemiasta sekä Kiovan Mohyla-akatemian kauppakorkeakoulusta, minkä lisäksi hän on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli lakimiehenä.
Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa Hontšaruk oli ehdolla Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Ihmisten voima -puolueen listan kärkiehdokkaana, muttei tullut valituksi. Hän toimi ekologia- ja luonnonvaraministerin avustajana sekä 1. varapääministerin ja talouskehitys- ja kauppaministerin Stepan Kubivin avustajana. Toukokuussa 2019 hänet nimitettiin Ukrainan presidentinhallinnon varajohtajaksi, ja kesäkuussa 2019 hänet nimitettiin Ukrainan presidentin varakansliapäälliköksi. Elokuussa 2019 Verh’ovna Rada valitsi Hontšarukin Ukrainan pääministeriksi 290 äänellä. Maaliskuussa 2020 Hontšaruk jätti eroanomuksensa, mink jälkeen Verh’ovna Rada erotti hänet pääministerin virasta 353 äänellä.
Petaling Jaya
Petaling Jaya on 638 000 asukkaan kaupunki Malesiassa, Selangorin osavaltiossa, Kuala Lumpurin suurkaupunkialueella. Kaupungissa on enimmäkseen asuinalueita ja muutamia teollisuusalueita. Kaupungeilla on yhteinen Klang-laakson yhdistetty joukkoliikennejärjestelmä.
Ii Naosuke
thumb|240px|Ii Naosuken patsas Hikonen linnassa.
Ii Naosuke (, 29. marraskuuta 1815 – 24. maaliskuuta 1860) oli Hikonen daimio (1850–1860) ja Tokugawa-bakufun tairō Japanissa. Tairōna hän toimi 23. huhtikuuta 1858 lähtien kuolemaansa saakka vuonna 1860. Hänet tunnetaan erityisesti Harrisin sopimuksen allekirjoittamisesta Yhdysvaltojen kanssa. Sopimus antoi yhdysvaltalaisille merimiehille ja kauppiaille pääsyn joihinkin japanilaisiin satamiin ja ekstraterritoriaalisuusoikeudet Yhdysvaltain kansalaisille. Hän oli myös teeseremonian sekishūryū-tyylin innokas ja osaava harjoittaja, ja hänen kirjoituksiinsa kuuluu ainakin kaksi teosta teeseremoniasta.
Ii Naosuken neuvonnassa Tokugawa-bakufu navigoi sairastelevan ja lapsettomaksi jääneen Tokugawa Iesadan erityisen vaikean vallanperimyskonfliktin läpi. Hän onnistui saamaan Tokugawa-hallinnon tarttumaan viimeisiin vallan rippeisiinsä ja asemaansa Japanin yhteiskunnassa ennen Meiji-kauden alkua. Iin surmasi joukko Miton alueen lojalisteja.
Dancing Queen
Dancing Queen on ruotsalaisen ABBA-yhtyeen kappale. Se julkaistiin singlenä 16. elokuuta 1976 ja sisällytettiin albumille Arrival, joka julkaistiin saman vuoden lokakuussa. Dancing Queenin sävelsivät Benny Andersson, Björn Ulvaeus ja Stig Anderson. Sävellyksen kesto on 3 minuuttia 51 sekuntia. Sen laulavat Anni-Frid Lyngstad ja Agnetha Fältskog. Sävellys on englanninkielinen ja sen sävellaji on A-duuri. Dancing Queen -singlen B-puolella julkaistiin musiikkikappale That's Me.
Historia
"Dancing Queenin" levytys aloitettiin 4. elokuuta 1975. Demo-versiota kutsuttiin nimellä "Boogaloo". Levytyksen edetessä Andersson ja Ulvaeus hakivat rytmillisiä vaikutteita George McCraen discoklassikosta Rock Your Baby sekä Dr. Johnin vuonna 1972 julkaistusta albumista Dr. John's Gumbo. Fältskog ja Lyngstad lauloivat vokaaliosuudet syyskuussa. Kokonaisuudessaan Dancing Queen oli valmis kolme kuukautta myöhemmin.
Levytysvaiheessa Benny Andersson vei demonauhan kotiinsa ja soitti sen Anni-Frid Lyngstadille. Andersson ja Lyngstad olivat tuohon aikaan kihlapari. Lyngstadille sävellyksen kuuleminen oli voimakas kokemus: "Pidin sävelmää erittäin kauniina. Se on niitä lauluja, jotka iskevät suoraan sydämeen."
Kun Dancing Queenin sanoitusta työstettiin, puolet toisesta säkeistöstä muutettiin. Alkuperäinen sanoitus oli: "Baby, baby, you're out of sight / hey, you're looking alright tonight / when you come to the party / listen to the guys / they've got the look in their eyes...".
Dancing Queen sai ensiesityksensä Ruotsin televisiossa 18. kesäkuuta 1976 kuningas Kaarle XVI Kustaan ja Silvia Sommerlathin kunniaksi järjestetyssä gaalaillassa. Kaarle Kustaa ja Sommerlath avioituivat seuraavana päivänä. Benny Andersson on todennut: "[Dancing Queen] on niitä sävellyksiä, josta tietää jo levytysvaiheessa, että siitä tulee superhitti." Agnetha Fältskog on sanonut eräässä televisio-ohjelmassa: "Yleensä on vaikea tietää etukäteen, mistä sävellyksestä tulee menestys. Dancing Queen oli poikkeus. Me kaikki tiesimme, että siitä muodostuisi suurmenestys".
Vastaanotto
Dancing Queen sai erinomaisen vastaanoton. Huhtikuussa 1977 se saavutti ykkössijan Yhdysvaltain musiikkilistalla ainoana ABBAn sävellyksistä. Musiikkikappale kohosi listaykköseksi myös useissa muissa maissa: Alankomaat, Australia, Belgia, Brasilia, Etelä-Afrikka, Irlanti, Meksiko, Norja, Ruotsi, Saksa, Uusi-Seelanti, Yhdistynyt kuningaskunta ja Zimbabwe. "Dancing Queen" ylsi viiden kärkeen myös seuraavien maiden singlelistoilla: Itävalta, Kanada, Ranska, Suomi ja Sveitsi. Italiassa, missä ABBAn suosio jäi vähäisemmäksi kuin muualla Euroopassa, kappale saavutti listasijan 14. Japanissa Dancing Queen nousi sijalle 19.
Versioita
Vuonna 1980 ABBA levytti Dancing Queenistä espanjankielisen version Reina danzante. Se julkaistiin yhtyeen espanjankielisellä kokoelma-albumilla Gracias por la música.
Anni-Frid Lyngstadia pyydettiin esittämään Dancing Queen kuningatar Silvian 50-vuotissyntymäpäivillä 1993. Lyngstad otti yhteyttä The Real Group -nimiseen yhtyeeseen, jonka kanssa hän esitti laulun a cappella -versiona Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa.
Vuosikymmenien saatossa useat artistit ovat levyttäneet omia versioitaan Dancing Queenistä. Maaliskuussa 2000 julkaistiin A-Teens-yhtyeen tulkinta sävellyksestä. Laulun ovat esittäneet tai levyttäneet myös muun muassa Alanis Morissette, E-rotic, Kylie Minogue, Sex Pistols, Donna Summer ja U2.
Suomalaisen a cappella -lauluyhtye Rajattoman Dancing Queen -tulkinta julkaistiin vuonna 2006 albumilla Rajaton sings ABBA with Lahti Symphony Orchestra. Iskelmätaiteilija Marion Rung tulkitsi Dancing Queenin suomeksi vuonna 1977. Suomenkielisen version nimi on Prinsessa. Sen ovat levyttäneet myös muun muassa Leni ja Supersingers.
Sam Mangwana
Sam Mangwana (s. 1945 Kinshasa) on kinshasankongolainen soukousia esittävä laulaja. Hänen vanhempansa olivat Kinshasaan muuttaneita angolalaisia. Mangwana opiskeli musiikkia Pelastusarmeijan kuoron jäsenenä ja aloitti ammattimuusikon uransa teini-iässä. Hän oli jo 17-vuotiaana päässyt päälaulajaksi ja sovittajaksi Tabu Ley Rochereaun Africa Fiesta -yhtyeeseen. Lisäksi hän esiintyi muun muassa Francon TPOK Jazzissa.
Vuonna 1976 Mangwana perusti oman African All Stars -yhtyeensä. Hän julkaisi ensimmäisen hittinsä vuonna 1986, jolloin ilmestyi single "Maria Tebba". Mangwana on tuonut soukousin kansainvälisille lavoille. Vuonna 1999 hän teki Yhdysvaltain-kiertueen Dizzy Mandjekun ja Papa Noelin kanssa, ja seuraavana vuonna häneltä ilmestyi Sam Mangwana Sings Dinu Vangu -äänite.
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst
Chlodwig Carl Viktor zu Hohenlohe-Schillingsfürst (31. maaliskuuta 1819 Rotenburg an der Fulda, Hessen – 6. heinäkuuta 1901 Bad Ragaz, Sveitsi), Ratiborin ja Corveyn ruhtinas, oli saksalainen valtiomies. Hän toimi vuosina 1866–1870 Baijerin ministeripresidenttinä ja vuosina 1894–1900 Saksan keisarikunnan valtakunnankanslerina sekä Preussin ministeripresidenttinä.
Elämä
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst opiskeli Ansbachin ja Erfurtin kymnaaseissa ja myöhemmin Göttingenin, Bonnin, Lausannen ja Heidelbergin yliopistoissa. Hän opiskeli oikeustiedettä ja auskultoi vuonna 1841 Koblenzissa.
Poliittinen ura
Vuonna 1873 Bismarck nimitti Hohenlohe-Schillingsfürstin Saksan suurlähettilääksi Pariisiin. Hän pysyi virassa vuoteen 1878 asti. Vuonna 1885 hänestä tuli Elsass-Lothringenin kuvernööri ja hän jatkoi kuvernöörinä vuoteen 1894 asti. Vuonna 1894 Saksan keisari Vilhelm II nimitti Hohenlohe-Schillingsfürstin Saksan valtakunnankansleriksi. Hän erosi valtakunnankanslerin virasta terveyssyihin vedoten vuonna 1900.
NHL:n tähdistöottelu
NHL:n tähdistöottelu (engl. The National Hockey League All-Star Game, ransk. Match des Étoiles de la Ligue Nationale de Hockey) on National Hockey League -sarjan jokavuotinen neljän joukkueen näytösluonteinen turnaus. Siinä pyrkimyksenä on peluuttaa vastakkain niin monia liigan suurista tähdistä kuin suinkin. Joukkueiden avauskentälliset muodostetaan vakiintuneen käytännön mukaisesti yleisöäänestyksellä. NHL:n tähdistöottelu pelataan tyypillisesti keskellä kautta, tammi-helmikuussa. Se on jouduttu joskus perumaan liigan työtaistelujen ja talviolympialaisten takia. Viimeisin ottelu oli järjestyksessään 59:s.
Virallisesti tähdistöotteluja alettiin pelata 1947, mutta jo sitä ennen vastaavia kohtaamisia oli järjestetty muun muassa kuolleiden suurpelaajien muiston kunnioittamiseksi. Suosituin joukkueiden muodostamisen peruste on ollut pelaaminen itäisen ja läntisen konferenssin välillä (vuosina 1975–1993 Wales- ja Campbell-konferenssien välillä ja 1969–1974 itäisen ja läntisen divisioonan välillä). Tapahtuman historiassa on pelattu myös Pohjois-Amerikan ja Muun maailman, eli eurooppalaisten pelaajien, kohtaamisia, isäntäjoukkueen sekä muun liigan yhdistelmän pelejä sekä NHL:n ykkösjoukkueen ja kakkosjoukkueen välisiä otteluita. Vuonna 1987 tähdistöottelun asemesta järjestettiin kahden ottelun Rendez-Vous '87 -tapahtuma NHL:n tähdistön ja Neuvostoliiton välillä ja vuonna 1979 Challenge Cup, jossa NHL:n edustusjoukkue kohtasi Neuvostoliiton maajoukkueen kolmen ottelun sarjassa. Vuodesta 2011 lähtien tähdistöottelu on pelattu uudella "fantasy draft" -tyylillä. Siinä yleisöäänestyksellä valitaan kuusi pelaajaa (kolme hyökkääjää, kaksi puolustajaa ja yksi maalivahti) ja loput valitsee liigan pelaajayhteisö. Kun pelaajat on valittu, valitaan kummallekin joukkueelle kapteenit ja kapteenit sitten nimeävät pelaajat omiin joukkueisiinsa. Aikaisemmin yleisö valitsi avauskuusikon kummallekin joukkueelle, yhteensä siis 12 pelaajaa.
Tähtien kohtaaminen on nykyään leppoisa tapahtuma, jossa olennaista on oman osaamisen esitteleminen ja loukkaantumisten välttäminen. Puolustuspelaamiseen ei kiinnitetä huomiota siinä määrin kuin oikeaa kilpailutoimintaa edustavissa kiekko-otteluissa, joten maalimäärät muodostuvat usein muhkeiksi. Tähdistöottelun alkuvuosina 1940- ja 1950-luvuilla nähtiin jopa tappeluita.
Ottelutapahtumaan kuuluu taitokilpailu, jossa tähdet ottavat toisistaan mittaa esimerkiksi luistelunopeudessa tai lyöntilaukauksen lujuudessa. Edelleen tähdistöottelun yhteydessä käydään nuorten pelaajien ja nousevien tähtien ottelu. Vuodesta 1962 lähtien on valittu tähdistöottelun paras pelaaja eli MVP. Eniten MVP-valintoja on Wayne Gretzkyllä ja Mario Lemieux’llä(3). Suomalaisista vain Teemu Selänne on valittu tähdistöottelun MVP:ksi, kun hän vuonna 1998 teki ensimmäisenä eurooppalaisena All-Stars-ottelussa hattutempun.
Useimmin tähdistöottelussa esiintyneet pelaajat
Lihavoituna aktiiviset pelaajat
Tähdistöottelussa esiintyneet suomalaiset
Jere Lehtinen oli valittu, mutta loukkaantui.
Ruben Österberg
Ruben Fredrik Österberg (30. lokakuuta 1895 Helsinki – tammikuu 1959 Tammisaari) oli Ahvenanmaan läänin maaherra vuosina 1938–1945. Hän oli lakitieteen lisensiaatti.
Österberg oli vuonna 1923 Uudenkaarlepyyn pormestarina, vuosina 1923–1928 Mustasaaren nimismiehenä sekä yksityisenä asianajajana ja 1928–1938 Vaasan raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä, mistä virasta hänet nimitettiin Ahvenanmaan maaherraksi vuonna 1938. Hän oli myös Landtmannabankenin Vaasan-konttorin varajohtajana 1928–1930. Maaherrakautensa jälkeen Österberg oli vuodesta 1945 Raaseporin tuomiokunnan tuomarina. Hän kuului vuodesta 1948 Tammisaaren kaupunginvaltuustoon ja toimi 1950-luvulla sen puheenjohtajana.
Kotiljonki
Kotiljonki tarkoittaa erilaisia kontratanssimuotoja. Lisäksi Pohjois-Amerikassa Cotillion ball viittaa nykyään muodolliseen tanssitapahtumaan.
Nimen alkuperä
pienoiskuva|Alankomaalaisen taiteilijan Jacob Duckin teos El cotillón 1600-luvun puolestavälistä. Kotiljonki-nimien alkuperä on hämärän peitossa, vaikka sen on yleisesti arveltu tarkoittavan alushametta (ransk. cotillon) ja tulleen tanssin nimeksi Alain-René de Sagen näytelmän Télémaque laulun sanoista: ”Ma Commere, quand je danse, Mon Cotillion va-t-il bie. [Ystäväni, kun tanssin, näyttääkö alushameeni hyvältä?]” Tämän oletuksen tekee kuitenkin ongelmalliseksi se seikka, että de Sage kirjoitti näytelmänsä vuonna 1715, ja varhaisin tunnettu maininta kotiljongista on jo vuodelta 1705. Lisäksi tanssin on arveltu olevan alun perin Ranskan Länsi-Intiasta, mutta tätäkään ei ole pystytty todistamaan pitävästi.
Kotiljongin kehitys ja rakenne
Vuodelta 1705 oleva ensimmäinen tieto tanssista (Le Cotillon, danse á quatre) on ranskalaisen tanssimestarin Raoul Auger Feuillet’n tanssioppaasta IIIIe Recueil de dances de bal pour l’année 1706. Feuillet kuvaa tanssia vanhaksi, mikä viittaa siihen, että sen alkuperä ulottuu ainakin 1600-luvulle:
Feuillet’n kotiljonki on tehty kahdelle parille, kuten monet varhaiset neliötanssit. Se koostuu vaihtuvista osista ja pysyvästä osasta. Vaihtuviin osiin kuuluvat myöhemmissä katrilleissa tyypilliset vastuut, paripyörinnät, ristit ja piirit.
Tämä kaava vakiintui 1700-luvulla yleisimmän kotiljonkitanssin perusrakenteeksi, vaikkakin tanssijoiden määrä kasvoi neljään pariin. Tyypillisesti kotiljongeissa oli 8–10 tai jopa 15 vuoroa, jotka alkoivat vaihtuvalla osalla ja joiden loppuosassa tanssittiin toistuvia osia. Standardimuodoksi vakiintui kuitenkin 1740-luvulle tultaessa yhdeksänvuoroinen kotiljonki, jota kutsuttiin yleisesti myös nimellä La contredanse française. Tämän muodon vaihtuvat osat olivat seuraavat: Tämä muoto säilyi suosittuna pitkään 1800-luvulle, vaikka sen rinnalle nousikin monia muita neliötansseja. 1800-luvulla kotiljonkinimitys siirtyi kuitenkin varsin toisenlaiseen tanssiin: se vakiintui monimuotoisen tanssileikin nimitykseksi, ja sitä kutsuttiin myös saksalaiseksi kotiljongiksi tai vain saksalaiseksi.
Kotiljonki, katrilli ja purpuri
Kotiljonkiin läheisesti liittynyt katrilli (quadrille) oli tanssien nimenä 1700-luvulla vielä kotiljonkiakin vakiintumattomampi, mutta 1800-luvun alussa se yleistyi aluksi tarkoittamaan viisivuoroista säätyläiskatrillia, joka levisi erityisesti Napoleonin hovin välityksellä. Katrillia ja kotiljonkia pidettiin tuolloin sukulaistansseina, joiden erona oli kotiljongille tyypillisten vaihtuvien osien puuttuminen katrillista. 1800-luvun puoleenväliin mennessä kuitenkin myös kotiljonkia alettiin kutsua katrilliksi (Suomessa usein ruotsinkatrilliksi) monien muiden katrillimuunnelmien kanssa, kun taas kotiljonki vakiintui vähitellen edellä mainitun tanssileikin nimeksi.
Myös eri puolella Länsi- ja Etelä-Suomea tunnettu purpuri (purppuri) on kehittynyt kotiljongista. Tanssin nimenä potpourri tunnettiin Ranskassa 1700-luvun lopulla, ja se tarkoitti kotiljonkia, jossa jokainen vuoro muodosti oman kokonaisuutensa eikä toistuvia osia ollut: se siis muistutti tässä suhteessa 1800-luvun katrillia. Se ei yleistynyt laajemmin, mutta mahdollisesti se otettiin käyttöön Venäjällä, josta se saapui Suomeen 1800-luvun alkupuolella. On myös mahdollista, että inkeriläisten röntyskätanssien juuret ovat kotiljongista kehittyneessä ja Pietarissa käytössä olleessa potpourrissa.
Purjeveneluokat olympialaisissa
thumb|Purjehduksen veneluokat Lontoossa 2012. Purjeveneluokat olympialaisissa ovat aikojen kuluessa muuttuneet. Vuoden 2016 Rio de Janeiron kisoissa on kahdeksan luokkaa. Taulukko osoittaa, milloin luokat ovat tulleet ensimmäistä kertaa olympialaisiin. Pitkä-ikäisin purjehduksen olympialuokka on Finnjolla, joka tuli Helsingin olympialaisiin vuonna 1952. Uusia luokkia on kolme kappaletta: 49er 49erFX, monirunko ja leijalautailu. Poistuneita Lontoon olympialaisten jälkeen ovat: purjelautailu eli RS-X, jossa Suomen Tuuli Petäjä voitti hopeaa, ja Elliot 6m Match Race -vene, jossa Suomen tiimi Audi Match Race Team Finland – Silja Lehtinen, Silja Kanerva ja Mikaela Wulff – voitti pronssimitalin. Tippujista pisimmät perinteet on Starilla, joka on ollut olympialaisissa vuodesta 1948.
Historia
Yli 112 vuoden aikana veneluokat ovat vaihdelleet. Purjehdusurheilu käyttää hyväkseen veneitä jotka ovat teknisesti edistyneitä, ja syyt luokkien vaihtoon toisiin ovat vaihdelleet taloudellisista ja teknologisista, emotionaalisiin ja poliittisiin. Jotkut entiset olympialuokat ovat edelleen kansainvälisesti hyvin aktiivisia kilpapurjehdusluokkia. Jotkut jatkavat esim. purjehduskoulukäytössä ja jotkut ovat kadonneet. Vanhoista olympialuokista atiivisimmin kilpailevat edelleen kansainvälisesti Louhet, Star-veneet ja niin sanotut metri-veneet kuten 5.5m, 6mR, 8mR ja 12mR. Entiset olympialuokat, miehistöineen, muodostavat tärkeän ja merkittävän osan yleisen purjehduksen ja olympiapurjehduksen historiaa. Oheiset taulukot ovat katsanto veneluokkiin ja siihen, milloin ne olivat käytössä Olympialuokkina.
Susan Blu
Susan Maria Blu (s. 12. heinäkuuta 1948 Saint Paul, Minnesota) on yhdysvaltalainen ääniohjaaja ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten animesarjasta The Transformers, jossa hän ääninäytteli Arcee-nimistä hahmoa. Blu uusi samaisen roolin Transformers: Animatedissa vuonna 2008.
Blu on saanut yhdeksän Daytime Emmy -ehdokkuutta ääniohjaamisesta.
Ura
Uransa aikana Blu on ääninäytellyt 1960-luvulta asti animaatiosarjoissa kuten Jetsonit, Ghostbusters, Smurffit, The Transformers, My Little Pony and Friends, BraveStarr, Simpsonit, Tosi viilee haamujengi ja Beast Wars: Transformers. Tämän ohella hän esiintyi 1970- ja 1980-luvuilla myös elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Waltonin perhe, Sairaalan syke, Ritari Ässä ja Friday the 13th: The New Blood.
Yksityiselämä
Blu on avoimesti lesbo. Hänen puolisonsa, näyttelijätär Cynthia Songé, kuoli Arroyo Grandessa, Kaliforniassa 19. toukokuuta 2010. Ennen Songén kuolemaa, hän ja Blu omistivat yhdessä Los Angelesissa sijaitsevan ääninäyttelijäkoulun Blupka Productions, Inc. He kirjoittivat myös ääninäyttelemiseen liittyvän kirjan Word of Mouth… A Guide to Voiceover Excellence.
Elokuussa 2013 Blu meni naimisiin tyttöystävänsä Tania Themmenin, näyttelijä Paris Themmenin (tunnetaan Mike Teaveen roolista elokuvassa Jali ja suklaatehdas) siskon kanssa.
Lutherin kirkko
Lutherin kirkko voi olla:
Tim Stützle
Tim Stützle (s. 15. tammikuuta 2002 Viersen) on saksalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Ottawa Senatorsia. Seura varasi hänet ensimmäisellä kierroksella koko NHL:n varaustilaisuuden 2020 kolmantena pelaajana, jolloin Stützlestä tuli kaikkien aikojen pienimmällä numerolla NHL:ään varattu saksalaispelaaja Leon Draisaitlin (2014) ohella. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Stützle osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Stützle pelasi C-juniori-ikäisenä Krefelder EV 1981:n junioreissa. Hän oli kaudella 2015–2016 joukkueensa paras maalintekijä 33 osumallaan. Kaudella 2016–2017 Stützle voitti koko Schüler-BL:n piste- ja syöttöpörssin tehoilla 37+46=83. Hän oli myös Krefeldin paras maalintekijä. Kaudeksi 2017–2018 Stützle siirtyi Jungadler Mannheimin A-nuoriin. Hän oli Deutsche Nachwuchsligan runkosarjassa joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 18+29=47, joilla Stützle sijoittui koko sarjan pistepörssissä kuudenneksi. Hän voitti kauden päätteeksi DNL:n mestaruuden.
Vuoden 2018 vaihteessa Stützle kiinnitettiin New Hampshiren yliopistojoukkueeseen. Sioux City Musketeers varasi hänet 52. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2018. Stützle päätti jatkaa kaudella 2018–2019 pelejään kuitenkin kotimaassaan. Hän jakoi tehoilla 23+32=55 Jungadler Mannheimin sisäisen maalipörssin voiton Louis Brunen kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä toiseksi Jan-Luca Schumacherin jälkeen. Stützle ja Brune jakoivat koko DNL:n maalipörssin kolmannen sijan Augsburger EV:n Donát Péterin kanssa, jonka kanssa Stützle jakoi myös pistepörssin neljännen sijan.
Stützle ei lopulta koskaan siirtynyt Yhdysvaltain yliopistosarjoihin, kun hän teki kesäkuussa 2019 kolmivuotisen DEL-sopimuksen Adler Mannheimin kanssa. Samana kesänä Seattle Thunderbirds varasi hänet 19. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2019, mutta Stützle päätti kuitenkin jatkaa kaudella 2019–2020 pelejään kotimaassaan. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä vain 17-vuotiaana Mestarien liigan avauskierroksella 30. elokuuta 2019 vieraissa itävaltalaista Vienna Capitalsia vastaan. Stützle merkittiin Adlerin kakkosketjun oikeaan laitaan Nicolas Krämmerin ja Ben Smithin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.39 minuuttia. Stützle teki myös ensimmäisen pääsarjamaalinsa ylivoimalla. DEL-debyyttinsä hän teki runkosarjan avauskierroksella 13. syyskuuta 2019 vieraissa Nürnberg Ice Tigersia vastaan. Stützle merkittiin heti Adlerin ykkösketjun vasempaan laitaan Ben Smithin ja Tommi Huhtalan viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 19.05 minuuttia. Stützle teki ottelussa myös ensimmäisen DEL-maalinsa. Kaikkiaan hänen tulokaskautensa toi 41 runkosarjaottelussa tehot 7+27=34. Stützle valittiin kauden päätteeksi DEL:n vuoden tulokkaaksi. CHL:ssä hän teki kahdeksassa ottelussa tehot 2+3=5.
Ottawa Senators varasi Stützlen koko NHL:n varaustilaisuuden 2020 kolmantena pelaajana. Hän oli varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu eurooppalaispelaaja. Stützlestä tuli Leon Draisaitlin (2014) ohella kaikkien aikojen pienimmällä numerolla NHL:ään varattu saksalaispelaaja. Saman vuoden joulukuussa hän teki Senatorsin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi Stützle otti paikan joukkueensa NHL-kauden 2020–2021 avauskokoonpanosta. Hän teki NHL-debyyttinsä 19-vuotissyntymäpäivänään runkosarjan avauskierroksella 15. tammikuuta 2021 Toronto Maple Leafsia vastaan. Stützle merkittiin Senatorsin kakkosketjun vasempaan laitaan Derek Stepanin ja Jevgeni Dadonovin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.11 minuuttia. NHL-uransa avausmaalin Stützle teki seuraavana päivänä 16. tammikuuta 2021 myös Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän teki osumansa näyttävästi lyötyään Thomas Chabotin kaarisyötön ilmasta maaliin. Stützle valittiin ottelun kolmostähdeksi.
Syyskuussa 2022 Stüzle teki Senatorsin kanssa kahdeksanvuotisen ja yhteensä 66,8 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Sopimus astuu voimaan alkaen kaudesta 2023-2024.
Maajoukkueura
Stützle pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2021. Ensimmäisessä turnauksessa hänet valittiin ensimmäisen Kazakstania vastaan pelatun karsintasarjan ottelun päätteeksi Saksan ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2021 turnauksessa Stützle toimi joukkueen kapteenina. Hän oli tehoilla 5+5=10 Saksan paras maalintekijä ja Stützle jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton John-Jason Peterkan kanssa. He jakoivat koko turnauksen pistepörssin kolmannen sijan Suomen Anton Lundellin kanssa. Stützle palkittiin koko turnauksen parhaana hyökkääjänä ja hänet valittiin tähdistökentälliseen. Valmennus valitsi Stützlen Saksan turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Stützle pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen kultaan sekä Saksan sarjanousuun pääsarjatasolle. Hän jakoi tehoilla 2+7=9 koko turnauksen syöttöpörssin voiton joukkuetoverinsa Simon Gnypin kanssa sekä joukkueensa sisäisen pistepörssin voiton Nino Kinderin kanssa. Stützle valittiin turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi. Hän on toiminut myös Saksan alle 17- ja 16-vuotiaiden maajoukkueiden kapteenina.
Vanha & uusi romanssi
Vanha & uusi romanssi on Dave Lindholmin kuudes sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1979.
Kun levyn äänitykset alkoivat, Lindholmin edellisen suomenkielisen albumin Fandjangon julkaisusta oli kulunut neljä vuotta. Lindholm oli Sleepy Sleepersin kitaristi ja äänitti levyä yhtyeen keikkojen lomassa. Love Records oli mennyt juuri konkurssiin, eikä Johanna-levymerkkiä ollut vielä perustettu, joten Lindholmilla ei ollut levylle julkaisijaa ja levyä äänitettiin velaksi. Levystä tuli Johanna-levymerkin toinen albumijulkaisu.
Lähteet
CD-levy JHNCD 2002 (Johanna/Johanna Kustannus 1980)/Love Kustannus 1989)
Richard F. Canning Trophy
Richard F. Canning Trophy on American Hockey Leaguessa vuosittain itäisestä konfrenenssista Calder Cup -finaaleihin etenevälle joukkueelle annettava palkinto. Ennen vuotta 1996 se annettiin pohjoisesta divisioonasta tai konfrenenssista tulevalle joukkueelle.
Palkinto on nimetty AHL:n entisen puheenjohtajan Richard F. Canningin mukaan. Hän oli kyseisessä tehtäväss vuosina 1958-1961. Yhteensä hän palveli yli viisikymmentä vuotta AHL:ssä eri tehtävissä.
Viimeisimpänä palkinto on annettu sen ensimmäistä kertaa voittaneelle St. John's IceCapsille, joka eteni Calder Cup -finaaleihin voittamalla itäisen konfrenenssin finaaleissa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin kuudessa ottelussa.
Pirkkalan Hiihtäjät
Hiihto
Kuten seuran nimi viittaa, maastohiihto on ollut seuran ohjelmassa alusta alkaen. Alkuvuosina 1960-luvun lopulla ja -70-luvulla seuran mieshiihto eli kukoistuskauttaan, kun seuran perustavat jäsenet muodostivat myös miesten edustusjoukkueen ytimen. 1970-luvun loppupuolella seuran ikä- ja sukupuolijakauma oli monipuolistunut ja jäsenmäärä oli kasvanut noin 200 jäsenen tuntumaan. Keskeisenä toiminta-alueena oli Pirkkalan Toivio, jonne talkootyönä valmistuivat edelleen aktiivisessa käytössä olevat hiihtoladut.
1980-luvun puolivälistä alkaen seuran toimintaa uudistettiin. Toiminnan painopiste siirtyi nuorisotoimintaan koko Pirkkalan alueella. TUL pysyi taustavoimana, mutta politiikkaa ei tuotu esille toiminnassa. Seuran riveissä kehittyi useita maajoukkue- ja SM-tason urheilijoita, kuten Lauri Pyykönen, Marika Hara, Eveliina Piippo, Markus Sinijärvi, sekä hiihtosuunnistajat Eevert Toivonen ja Vilma Pesu.
2000-luvun jälkeen Pirkkalan Hiihtäjät on ollut ainoa hiihtotoimintaa tarjoava paikallinen seura, hiihtotoiminnan hiivuttua muista Pirkkalassa toimivista yleis- tai hiihtoseuroista Pirkkalan Pirkoista ja Pirkkalan Viristä.
Kilpailutoiminnan lisäksi seura on kouluttanut hiihtovalmentajia, järjestänyt hiihtoleirejä, ja harjoituksia läpi vuoden.
Suunnistus
Suunnistus on kuulunut seuran alkuajoista lähtien monien seuran hiihtäjien kesäharjoitteluun. Koska kilpailuihin osallistuttiin kuitenkin alueen muiden seurojen riveissä, heräsi ajatus oman suunnistusjaoston perustamisesta jo varhain. Virallisesti suunnistustoiminta käynnistyi 1983, kun seuraan perustettiin suunnistusjaosto. Suunnistusjaoston ohjelmaan on kuulunut alusta alkaen kilpailutoiminnan lisäksi kuntosuunnistustapahtumien järjestäminen. Viime vuosina kesäkaudella viikoittain järjestettäviä Torstairasteja on järjestetty yhdessä Tarpian Suunnan kanssa. Vuosina 2000-2015 seura järjesti yhdessä Tampereen Yrityksen kanssa vuosittain kansallista Hela-rastit -kilpailua, johon osallistui parhaimmillaan yli 700 suunnistajaa. Lisäksi seuraan on koulutettu ratamestareita, suunnistusvalmentajia ja kartoittajia. Käytännössä Pirkkalan Hiihtäjät on kartoittanut kaikki Pirkkalan merkittävät metsäalueet, joitakin alueita Lempäälästä Pirkkalan rajan tuntumasta, sekä koululaisten käyttöön useita pihakarttoja.
Jukolan viestiin Pirkkalan hiihtäjät on osallistunut suunnistusjaoston alusta alkaen, vuodesta 1984 yhdellä tai kahdella joukkueella, Venlojen viestiin useimpina vuosina vuodesta 1997 ja Nuorten Jukolaan vuosina 1990, 1995-2000.
Jules Randrianarivelo
Jules Randrianarivelo (s. 28. marraskuuta 1956) on madagaskarilainen entinen kestävyysjuoksija. Hän putosi vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa miesten 10 000 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä yhdenneksitoista. Lisäksi hän kilpaili maratonissa jääden 25. sijalle.
Randrianarivelo osallistui vielä vuoden 1984 kesäolympialaisiin Los Angelesissa ja jäi maratonissa 72. sijalle. Hänen henkilökohtainen ennätysaikansa 10 000 metrin juoksussa on 28:42.0 (1979) ja maratonissa 2:17:14 (1979).
Espanjan naisten jalkapallomaajoukkue
Espanjan naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Espanjaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa.
Espanjan naisten maajoukkue selviytyi ensimmäisen kerran arvokisoihin vuonna 1997. Tuolloin se sijoittui EM-kisojen alkulohkossa toiseksi ja pääsi välieriin, jossa Italia voitti sen numeroin 1–2.
Vuoden 2013 EM-kisoissa Espanja ylsi alkulohkonsa kakkosena puolivälieriin, jossa se hävisi Norjalle maalein 1–3. Vuoden 2015 MM-kisoissa joukkue pelasi alkulohkossaan 1–1-tasapelin Costa Rican kanssa mutta hävisi Brasilialle 0–1 ja Etelä-Korealle 1–2 eikä selviytynyt jatkoon. Espanjan maalintekijät MM-kisoissa olivat Vicky Losada ja Verónica Boquete.
Vuoden 2017 EM-kisojen alkulohkossa Espanja voitti vain Portugalin 2–0 ja hävisi sitten Englannille 0–2 ja Skotlannille 0–1. Espanja selviytyi kuitenkin lohkokakkosena puolivälieriin, joissa se hävisi Itävallalle maalittoman varsinaisen peliajan ja jatkoajan jälkeen rangaistuspotkukilpailussa maalein 3–5. Vuoden 2019 MM-kisoissa Espanja voitti alkulohkossaan Etelä-Afrikan 3–1, hävisi Saksalle 0–1 ja pelasi Kiinan kanssa tasan 0–0. Espanja selviytyi lohkokakkosena neljännesvälieriin, joissa se hävisi Yhdysvalloille 1–2. Espanjan maalintekijät MM-kisoissa olivat kaksi maalia rangaistuspotkuista tehnyt Jennifer Hermoso ja Lucía García. Vuoden 2022 EM-kisoissa Espanja voitti alkulohkossaan Suomen 4–1 ja Tanskan 1–0 sekä hävisi Saksalle 0–2. Puolivälierissä Espanja hävisi Englannille jatkoajalla 1–2.
Radonimuri
pienoiskuva|Radonimuri yhdysvaltalaisen talon seinällä. Radonimurilla on mahdollista poistaa radonpitoisen maaperän huokosilman kulkeutumista rakennuksen sisäilmaan. Radonimurilla voidaan päästään suuriin radonpitoisuuden alenemiin pienellä sähköenergialla. Radonimurilla saavutetaan radonkaivoja merkittävästi parempia etuja, sillä radonkaivot toimivat vain hyvin ilmaaläpäisevillä maaperillä. Suomen Säteilyturvakeskuksen mukaan radonimurijärjestelmät ovatkin tehokkaimpia tapoja poistaa sisäilmasta terveydelle haitallinen keuhkosyöpää aiheuttava radon. Radonimuri kytketään rakennusvaiheessa asennettuun radonputkistoon tai jälkikäteen asennettuihin imupisteisiin. Jälki-asennettava radonimuri on aina paljon monimutkaisempi toteutettava, kuin radonimurin asennus valmiiseen radonputkitukseen. Jälkikäteen asennettavien imupisteiden sijoituksella, syvyydellä ja maaperällä on erittäin suuri merkitys radoninpoiston onnistumisessa.
Radonimurien säätöjen tulee perustua aina rakennuksen pohja-alan mukaisiin virtausvaatimuksiin suhteessa radonin kulkeutumiseen. Radonimurien tehoalue tulee mitoittaa aina kyseiseen kiinteistöön, sillä tehdasvalmisteiset radonimurit ovat aina ns. yleismallisia ja teho-alueeltaan hyvin laajoja. Radonimurin säätömittauksilla ja käyttöön-oton optimoinnilla voidaan saavuttaa merkittäviä säästöjä sähkönkulutukseen, varmistaa että kohteeseen ei kohdistu vaurioitumisriskiä ja saavuttaa suurin radontorjunnallinen hyöty (ALARA= "As Low As Reasonably Achievable").
Kim Chang-son
Kim Chang-son (s. 11. huhtikuuta 1952) on pohjoiskorealainen entinen kestävyysjuoksija. Hän jäi miesten maratonissa kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä 37. sijalle ajalla 2:26:45.6 ja kesäolympialaisissa 1976 Montrealissa 44. sijalle ajalla 2:27:38.8. Kimin ennätysaika maratonissa on 2:14:35 (1976).
Got to Believe
Got to Believe on televisioyhtiö ABS-CBN:n esittämä filippiiniläinen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Kathryn Bernardo ja Daniel Padilla.
Norman R. "Bud" Poile Trophy
Norman R. "Bud" Poile Trophy on American Hockey Leaguessa vuosittain jaettava palkinto, joka annetaan läntisen konferenssin runkosarjan eniten pisteitä keränneelle joukkueelle. Se on nimetty Hall Of Fameen valitun Norman Poilen mukaan. Aiemmin se on myönnetty lännen divisioonan tai keskisen divisioonan voittajille.
Harmaatasapaino
Harmaatasapaino on painetun värivalokuvan kuvanlaadun osatekijä.
Harmaa väri sisältää kaikkia painovärejä CMYK. Harmaatasapaino on painovärien suhde, joka tuottaa värittömän harmaasävyn eli neutraalin harmaan. Syaanin, magentan ja keltaisen painovärin avulla tuotettu harmaa väri, jossa ei ole käytettyjen painovärien väärästä suhteesta syntyvää värivivahdetta. Harmaa näyttää harmaalta eikä punertavalta harmaalta.
Harmaatasapaino olisi hyvä löytää valokuvan vaaleista, keskitummista ja tummista sävyistä. Neutraaliharmaaseen vaikuttaa pisteenkasvun lisäksi painokoneessa käytetty värijärjestys. Harmaatasapainoa tarkkaillaan lehden sivuille painetuista testipisteistä, joita verrataan mustalla painovärillä painettuun harmaaseen. Harmaatasapaino voidaan mitata densitometrillä (tummuusmittarilla), jos densitometrissä on harmaatasapainon mittaustoiminto.
Painojäljen laatuominaisuudet ovat mm. pisteenkasvu, harmaatasapaino, yksityiskohtien toisto, värien päällekkäispainatuksen laatu ja visuaalinen kuvanlaatu. Visuaalista kuvanlaatua tarkastellaan laittamalla eri rastereilla ja linjatiheyksillä painetut kuvat vierekkäin. Useat henkilöt arvioivat kuvia, jotta aistinvaraista arviointia pidettäisiin objektiivisempana.
Esimerkki neutraalin harmaan rasteriosuuksista: vaaleat sävyt: 5 % syaani + 2 % magenta + 3 % keltainen + 0 % musta; keskisävyt: 50 % syaani + 38 % magenta + 42 % keltainen + 30 % musta; tummat sävyt: 95% syaani + 90 % magenta + 92 % keltainen + 75 % musta.
Lutherin kirkko (Turku)
Lutherin kirkko on Turun keskustassa sijaitseva Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen (SLEY) Turun osaston kokoontumistila. Se sijaitsee osoitteessa Puutarhakatu 8 a. Kirkon ovat suunnitelleet Tauno Salo ja Olavi Heikkilä, ja sen vihki käyttöön arkkipiispa Martti Simojoki 10. huhtikuuta 1967. Kirkon tiloissa sijaitsee myös SLEY:n Varsinais-Suomen piirin toimisto.
Kirkkosali on 345-paikkainen. Yhteensä kirkkoon mahtuu 560 henkilöä.
Kirkossa järjestetään viikoittain muun muassa jumalanpalveluksia ja nuorteniltoja. Jumalanpalveluksiin osallistuu keskimäärin 200 henkeä joka sunnuntai.
Vuoden 1988 Maata näkyvissä -festarit järjestettiin Lutherin kirkossa.
Samassa korttelissa Lutherin kirkon kaakkoispuolella sijaitsee Turun Betel-kirkko. Niitä yhdistää Puutarhakadulta Yliopistonkadulle johtava kävelytie.
Richard Whelan
Richard Whelan (1946–2007 ) oli yhdysvaltalainen kulttuurihistorioitsija ja tietokirjailija, joka oli keskittynyt erityisesti valokuvauksen historiaan.
Whelan kirjoitti uransa aikana elämäkerran Robert Capasta, Alfred Stieglitzista ja International Center of Photographyn (ICP) perustajasta Cornell Capasta. Hän toimi myös ICP:n Robert ja Cornell Capa -arkiston kuraattorina ja kuului ICP:n koulun henkilökuntaan. Whelan teki myös erilaisia projekteja ICP:lle. Kuolleessaan hän työsti uuteen tutkimukseen perustavaa Capa-näyttelyä ja näyttelyä Capan kumppanista Gerda Tarosta.
UK Jive
UK Jive on brittiyhtye The Kinksin lokakuussa 1989 julkaistu 23. studioalbumi. Albumin alkuperäiset CD- ja C-kasettipainokset sisälsivät kaksi kappaletta enemmän kuin vinyylipainos, jolta ne oli jätetty pois todennäköisesti tilanpuutteen vuoksi. Kyseiset kappaleet ovat molemmat soolokitaristi Dave Daviesin käsialaa. Vinyylipainoksella muutamat kappaleet ovat myös lyhyempiä kuin CD-painoksella.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
HipHop Virtual Machine
HipHop Virtual Machine (lyhyesti HHVM) on avoimen lähdekoodin ympäristö Hack- ja PHP-kielillä toteutettujen sovellusten ajamiseen.
HHVM käyttää ajonaikaista kääntämistä (Just In Time) tavukoodiksi. Alkuperäiset kehittäjät olivat Jason Evans, Keith Adams ja Drew Paroski.
HHVM:n kehityksen aloitti Facebook seuraajana kehittämälleen HPHPc:lle.
Facebook pyrkii siirtymään Hack-kieleen ja vuonna 2018 julkaistavan HHVM-version ennakoidaan olevan viimeinen, joka tukee PHP 5:ttä.
15. syyskuuta
15. syyskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 258. päivä (259. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 107 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 14. syyskuuta, 16. syyskuuta
Magneettinen momentti
Magneettimomentti eli magneettinen (dipoli)momentti on magnetismiin liittyvä suure, jolla on merkitystä fysiikassa, tähtitieteessä, kemiassa ja sähkötekniikassa. Se kuvaa systeemin, esimerkiksi sähkövirran, sauvamagneetin, elektronin, molekyylin tai planeetan magneettisia ominaisuuksia. Magneettinen dipolimomentti määrittää magneettisen systeemin ympärilleen aiheuttaman dipolaarisen magneettikenttäkomponentin, magneettikentän, voimakkuuden ja suunnan. Voimakkuus on kääntäen verrannollinen etäisyyden kuutioon. Dipolaarinen magneettikenttä tai magneettikentän dipolaarinen komponentti on symmetrinen yhden akselin suhteen, minkä vuoksi magneettinen dipolimomentti yleensä ilmaistaan vektorina, joka on tämän akselin suuntainen.
Kahdenlaisia magnetismin lähteitä
Viime kädessä kaikki magnetismi aiheutuu joko (1) sähkövarauksen liikkeestä kuten sähkövirrasta tai (2) alkeishiukkasen, esimerkiksi elektronin, spinistä. Liikkuvan varauksen aiheuttama magneettinen momentti voidaan laskea alempana olevien kaavojen avulla. Sen sijaan kunkin alkeishiukkasen sisäinen spinistä aiheuttava magneettinen momentti on vakio, joka voidaan mitata suurella tarkkuudella. Esimerkiksi elektronin spinistä aiheutuva magneettinen momentti on −9.284764×10-24 J/T. Alkeishiukkasen magneettinen momentti on aina yhdensuuntainen sen spinin kanssa. Elektronin magneettinen momentti on negatiivinen, koska se elektronin negatiivisen sähkövarauksen vuoksi osoittaa vastakkaiseen suuntaan kuin elektronin spin.
Jokaisen systeemin magneettinen kokonaismomentti voidaan laskea eri komponenttien vektorisummana. Esimerkiksi vetyatomin magneettinen momentti saadaan laskemalla yhteen protonin ja elektronin sisäiset, spinistä aiheutuvat magneettiset momentit sekä elektronin rataliikkeestä aiheutuva magneettinen momentti.
Magneettisen momentin suuruuden laskeminen
thumb|150px|Virtasilmukan aiheuttama magneettinen momentti. Kuvassa \vec{m} on magneettinen momentti, I on sähkövirta ja väritetty ala on pinta-ala on a. Yksinkertaisimmassa tapauksissa, kun sähkövirta muodostaa tasossa olevan virtasilmukan, sen magneettinen momentti voidaan määritellä seuraavasti: missä
thumb|150px|Oikean käden sääntö. Peukalo osoittaa magneettimomentin suuntaan ja muut sormet sähkövirran suuntaan. SI-järjestelmässä magneettisen momentin yksikkö on ampeerineliömetri (1 Am2), joka on sama kuin yksi joule teslaa kohti (1 J/T). Pinta-alavektorin suunta voidaan määrittää myös oikean käden säännön avulla: jos oikea käsi pidetään nyrkissä siten, että sormet ovat silmukassa kulkevan virran suuntaisesti ja peukalo niitä vastaan kohtisuorasti, peukalo osoittaa pinta-alavektorin ja näin ollen myös magneettisen momentin suunnan.
Yleisessä tapauksessa, jolloin virtasilmukka ei ole tasossa, vakiovirran I aiheuttama magneettinen momentti on missä d \vec{a} on silmukan sisään jäävää pinta-ala-alkiota edellä mainitulla tavalla vastaava pinta-alavektorialkio.
Yleisimmässä tapauksessa, jossa sähkövirta ei kulje tietyssä silmukassa vaan mielivaltaisesti avaruudessa, magneettinen momentti voidaan laskea seuraavasti: missä on tilavuusalkio, \vec{r} paikkavektori, joka osoittaa tilavuusalkion sijainnin, ja \vec{J} virrantiheys kussakin paikassa.
Tätä yhtälöä voidaan soveltaa myös liikkuvien varausten muodostamaan järjestelmään, esimerkiksi sähköisesti varattuun kiinteään kappaleeseen, ottamalla huomioon, että \vec{J} on yhtä suuri kuin, missä \rho on varaustiheys kussakin pisteessä ja \vec{v} tämän varauksen liikenopeus.
Esimerkiksi ympyrärataa kulkevan yksittäisen varauksen aikaansaama magneettinen momentti on
missä \vec{r} on varauksen q sijainti kullakin hetkellä ympyrän keskipisteestä laskettuna ja \vec{v} sen kulloinenkin nopeus.
Ulkoisessa magneettikentässä vapaasti liikkuvan pistevarauksen magneettinen momentti mittaa sitä, kuinka suuren magneettivuon sen pyöriminen saa aikaan magneettikentässä. Tämä magneettinen momentti on vastakkaissuuntainen magneettikentän kanssa ja on yhtä suuri kuin hiukkasen liike-energia jaettuna magneettikentän magneettivuon tiheydellä.
Jos magneettikentässä on pyörivä kappale, jolla on sähkövaraus ja jonka varaustiheyden ja massatiheyden suhde on vakio, sen magneettinen momentti jaettuna sen liikemäärämomentilla on yhtä suuri kuin sen puolet sen varauksesta jaettuna sen massalla. Tämä suhde tunnetaan gyromagneettisen suhteen nimellä. Tästä seuraa, että hiukkasten pyörimismäärän ollessa sama, on magneettinen momentti kääntäen verrannollinen hiukkasten massaan. Vaikka alkeishiukkasia ei tarkkaan ottaen voidakaan käsitellä pyörivinä kappaleina, voidaan niille kuitenkin määritellä sisäinen pyörimismäärä eli spin, joka tavallisimmilla hiukkasilla on puolet Diracin vakiosta \hbar eli Planckin vakio jaettuna 4π:llä. Tämän vuoksi atomifysiikassa magneettisen momentin yksikkönä käytetään usein Bohrin magnetonia μB hiukkasille, joiden varauksen ja massan suhde on sama kuin elektronin, tai ydinmagnetonia μN hiukkasille, joilla tämä suhde on sama kuin protonilla.
Atomi- ja ydinfysiikassa magneettisen momentin suuruus merkitään symbolilla \mu, joka usein ilmaistaan Bohrin tai ydinmagnetonin avulla.
thumb|right|300px|Vedyn kolme isotooppia, joiden ytimissä on yksi, kaksi (deuterium) tai kolme (tritium) [[nukleonia. Vety-ytimen magneettinen momentti riippuu neutronien määrästä.]]