cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baekje
Historia
Silla valtasi hieman myöhemmin myös osia Goguryeo sta ja seurannutta kuningaskuntaa kutsutaan yhdistyneeksi Sillaksi. Silla alkoi puolestaan heikentyä 700-luvun lopulla. Vuonna 892 sillalaiset kapinalliset perustivat niin sanotun myöhemmän Baekjen entisen Baekjen kuningaskunnan alueelle, joka päätyi puolestaan samoin Sillasta erkaantuneen Goryeo-dynastian valtaamaksi 900-luvun alussa.
Kulttuuri
thumb|Kiveen kaiverrettu Buddha Baekjen kuningaskunnan kaudelta. Baekjessa puhutun kielen luonne on arka aihe. Sillan kuningaskunnan alueella puhutusta kielestä käytetään termiä sillan kieli ja se levisi Sillan liittäessä alueita itseensä. Sillan kieli muodostanee nykyisen korean kielen edeltäjän ja se levisi myös Baekjeen Sillan liitettyä sen itseensä. Koreassa myös Baekjessa puhuttu kieli käsitetään myös usein korean murteeksi tai vähintään sen sukukieleksi. Arkeologian ja historian perusteella voidaan kuitenkin vahvoin perustein olettaa baekjen kielen olleen sukua nykyiselle japanille. Nykyinen japani perustuu Yamaton dynastiselle kielelle ja Yamaton valtion syntyhistoria liittyy puolestaan kiintesäti Korean niemimaahan ja etenkin Baekjen alueelta tulleisiin vaikutteisiin. Korean protohistoriallisen väestön voidaan olettaa jakaantuneen niin sanottujen esijapanin ja esikorean puhujiin, sekä Baekjen dynastiallisen eliitin muodostaneen Mahan-hemoliittouman käyttäneen esijapania. Joissakin historiallisissa lähteissä, kuten Samguk sagissa on säilynyt muinaisia paikannimiä, joista osa on japanilaistyylisiä. Japanilaistyyliset nimet ovat puolestaan keskittyneet Korean niemimaan länsi- ja keskiosiin, eli Baekjen ja Goguryeon raja-alueelle. Sillan kielen levittäytyminen entisille esijapanin puhuma-alueille Koreassa selittää myös hyvin korean ja japanin kielten nykyiset yhtäläisyydet.
Baekjen valtakaudella rakennettiin useita buddhalaisia temppeleitä, minkä lisäksi Baekje tuotti useita merkittäviä kungfutselaisia oppineita. Baekjelaisessa taiteessa voidaan nähdä merkkejä vaikutteista Kiinasta. Tunnettuja ovat esimerkiksi Buddhaa esittävät veistokset, jotka kuvataan usein rennossa asennossa ja naamallaan Baekjelle tyypillinen "Baekjen hymy".
Harjujensuojeluohjelma
Harjujensuojeluohjelma on Suomen valtion luonnonsuojeluohjelma, joka toteutettiin Kalevi Sorsan IV hallituksen aikana Matti Ahteen toimiessa ympäristöministerinä valtioneuvoston periaatepäätöksellä 3. toukokuuta 1985. Tätä ennen oli suoritettu tutkimuksia harjujensuojeluohjelman suunnittelua varten. Tälläiset tutkimukset aloitettiin 1972. Näitä tutkimuksia rahoitettiin ensin Metsäntutkimuslaitoksen luonnonsuojelutoimistosta käsin. Myöhemmin Suomen akatemian luonnontieteellinen toimikunta tuki merkittävästi projektia. Myöskin seutukaavaliitot, maakuntarahastot, sisäasiainministeriön kaavoitus- ja rakennusosasto sekä Nesslingin säätiö rahoittivat projektia. Tutkimusprojektin tarkoituksena oli selvittää mitkä harjut ovat sekä monenlaiseen käyttöön soveltuvia että suojelun arvoisia. Tässä pääpainotus kohdistui geologisiin ja maisemallisiin arvoihin. Tutkimus toteutettiin Etelä-Suomessa maastotutkimuksilla ja muualla Suomessa maastoa tutkittiin pienkoneita käyttäen.
Harri Hakamäki
Harri Hakamäki (s. 19. elokuuta 1963) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja.
Hakamäki pelasi PPT:ssä yhden Mestaruussarjan ottelun kaudella 1987. Hän pelasi PPT:ssä lisäksi I divisioonaa 19 ottelua kaudella 1989 ja viisi ottelua kaudella 1990 PPT:n noustessa pääsarjatasolle. Hakamäki edusti lisäksi PPP:tä viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla 1986 ja P-Iiroja yhdessä Ykkösen ottelussa kaudella 1994.
Jimmy Nail
Jimmy Nail (oik. James Michael Aloysius Bradford, s. 16. maaliskuuta 1954 Newcastle upon Tyne) on englantilainen näyttelijä ja laulaja. Jimmy Nail tunnetaan parhaiten Suomessa roolistaan Leonard ”Oz” Osbornena sarjassa Näkemiin vaan, muru!. Hän on esiintynyt monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa ja julkaissut myös useita levyjä.
Jimmy Nailin isä Jimmy Bradford oli ammattijalkapalloilija, joka pelasi Huddersfield Townissa.
Vlatko Marković
Vlatko Marković (1. tammikuuta 1937 – 23. syyskuuta 2013 ) oli kroatialainen jalkapalloilija sekä jalkapallovalmentaja ja -vaikuttaja. Hän pelasi NK Iskrassa, NK Čelik Zenicassa, NK Dinamo Zagrebissa ja Rapid Wienissä.
Marković edusti Jugoslavian jalkapallomaajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa 1962. Peliuransa jälkeen hän valmensi NK Zagrebia, Standard de Liègeä, OGC Nicea, HNK Hajduk Splitiä, Dinamo Zagrebia ja Kroatian maajoukkuetta.
Marković valittiin Kroatian jalkapalloliiton puheenjohtajaksi 1999, 2002 ja 2006. Hän jätti tehtävänsä liiton johdossa vuonna 2012.
Alzheimerin tautia sairastanut Marković kuoli zagrebilaisessa sairaalassa 76-vuotiaana 23. syyskuuta 2013.
Klaus Hermaninpoika Fleming
Klaus Hermansson Fleming (n. 1550–1616) oli suomalainen sotilas ja historiallinen kirjailija. Hän oli Herman Flemingin poika. Hän toimi Savonlinnan isäntänä vuodesta 1581, Kapriossa 1584–1587 ja Turussa 1597. Hän luovutti päällikkyyden Stålarmille.
Sotilasuransa lisäksi Fleming tunnetaan ensimmäisenä suomalaisena muistelmakirjailijana ja poliittisen historian kirjoittajana. Memoriale Chronicum käsittelee vuosien 1380-1591 tapahtumia ja Res in Finnia vuosien 1592-99.
Teokset
Memoriale Chronicum. [Painamaton]
Chronicon brevis. [Painamaton]
Res in Finnia, qui mutarint et variarint per octiennium. Rostock, 1603.
Zimmerwaldin kokous
thumb|Kokouksen pitopaikkana ollut hotelli Beau Séjour. Värilitografia vuodelta 1864. Zimmerwaldin kokous oli sveitsiläisessä Zimmerwaldin kylässä lähellä Berniä 5.–8. syyskuuta 1915 järjestetty kokous, johon osallistui eurooppalaisista sosialidemokraattisista puolueista 38 edustajaa, jotka vastustivat ensimmäistä maailmansotaa ja militarismia. Aloitteen kokouksen järjestämiseksi oli tehnyt sveitsiläinen Robert Grimm yhdessä italialaisten sosialistien kanssa.
Osallistujia tuli niin ympärys- ja keskusvaltojen kuin puolueettomienkin maiden puolueista. Osallistujat edustivat omissa puolueissaan vähemmistöä. Kokouksesta sai alkunsa sodanvastainen Zimmerwaldin internationaali, joka järjesti maailmansodan jatkuessa vielä kaksi muuta konferenssia, Kienthalissa Sveitsissä huhtikuussa 1916 ja Tukholmassa syyskuussa 1917, ennen kuin hajaantui linjaerimielisyyksiin. Zimmerwaldin internationaalin vasemmistosiipi perusti sittemmin 1919 Moskovassa kommunistisen Kolmannen internationaalin, jonka päämääränä oli maailmanvallankumous ja proletariaatin diktatuuri. Vasemmistososialistiset ryhmät erosivat myöhemmin tästä internationaalista ja perustivat vuonna 1921 niin sanotun Wienin internationaalin, joka yhdistyi vuonna 1923 Toiseen internationaaliin Sosialistiseksi työväen internationaaliksi, jonka keskuspaikkana oli Lontoo.
Zimmerwaldin kokouksen osanottajat allekirjoittivat kovien kiistojen jälkeen Zimmerwaldin julistuksen, jonka luonnoksen oli laatinut kokoukseen osallistunut Lev Trotski. Zimmerwaldin julistuksessa tuomittiin reformististen sosialistien harjoittama sotaa tukenut politiikka ja kehotettiin sotaakäyvien maiden työläisiä kääntämään aseet oman maansa kapitalisteja vastaan ja muuttamaan imperialistinen sota vallankumoukselliseksi sisällissodaksi.
Vähemmistönä kokoukseen osallistuneet vallankumousta kannattaneet edustajat muodostivat Leninin johdolla niin sanotun Zimmerwaldin vasemmistoryhmän, johon kuuluivat Leninin ohella Grigori Zinovjev Venäjältä, Jānis Bērziņš-Ziemelis Latviasta, Karl Radek Puolasta, Julian Borchardt Saksasta, Fritz Platten Sveitsistä sekä Zeth Höglund ja Ture Nerman Ruotsista. Leninin johtama Zimmerwaldin vasemmisto syytti myöhemmin Zimmerwaldin internationaaliin osallistuneita horjuviksi kautskylaisiksi, jotka eivät suostuneet tekemään lopullista pesäeroa perinteisiin sosialidemokraattisiin puolueisiin ja järjestöihin. Zimmerwaldin kokous muodosti myöhemmin tärkeän osan Neuvostoliiton virallisessa syntyhistoriassa, ja sen muistoa pidettiin yllä Neuvostoliitossa ja sen vaikutuspiiriin kuuluneissa maissa.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue liittyi Zimmerwaldin internationaaliin kesäkuussa 1917 pidetyssä 9. puoluekokouksessaan.
Mekoproppi
Mekoproppi (C10H11ClO3) on fenoksipropaanihappojohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään yleisesti maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa mekoproppi on väritöntä tai ruskehtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, dikloorimetaaniin ja tolueeniin. Mekoproppi on heikko happo ja sen pKa-arvo on 3,78. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen biologisesti aktiivisesta R-enantiomeerista käytetään myös nimeä mekoproppi-P (CAS 16484-77-8).
Mekorpoppi ärsyttää voimakkaasti ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta voi seurata polttavaa tunnetta kurkussa, syövytysvammoja, huonovointisuutta, pääkipua ja lihaskramppeja.
Valmistus ja käyttö
Mekopropin synteesin ensimmäisessä vaiheessa kloorataan o-kresolia, jolloin muodostuu p-kloori-o-kresolia. p-Kloori-o-kresoli reagoi 2-klooripropaanihapon kanssa muodostaen mekoproppia. Valmistettaessa mekoproppi-P:tä käytetään 2-klooripropaanihapon S-enantiomeeria.
Mekorpoppia käytetään yleisesti rikkaruohomyrkkynä erityisesti nurmikentillä ja golfkentillä. Lisäksi sitä voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä vehnä-, kaura-, ohra-, viiniköynnös- ja hedelmäpuuviljelmillä. Mekoproppia myydään usein kaliumsuolana jauheena, rakeina, suspensiona tai emulsiona. Yhdistettä voidaan käyttää myös yhdessä muiden herbisidien kuten MCPA:n ja dikamban kanssa.
Eino A. Wuokko
Eino Anselm Wuokko (24. marraskuuta 1904 Viipuri – 7. joulukuuta 1984 Helsinki ) oli suomalainen talousneuvos, toimittaja ja urheiluvaikuttaja.
Eino A. Wuokon vanhemmat olivat suutari Juho Wuokko ja Loviisa Thölberg ja puoliso vuodesta 1939 Eila Elsa Tamminen. Wuokko kävi kolme luokkaa oppikoulua ja valmistui Työväen Akatemiasta. Hän toimi lehtimiehenä vuodesta 1930, ensin Kansan Työssä Viipurissa ja sitten Sosialistissa Turussa vuoteen 1940. Valtion tiedotuslaitoksen palveluksessa Wuokko oli 1941–1944. Hän toimi Suomen Työväen Urheiluliiton pääsihteerinä 1943–1955 ja talouspäällikkönä, Urheiluopistosäätiön asiamiehenä 1952–1983 ja Työväenlehdistö -yhdistyksen toimitusjohtajana 1958–1972. Wuokko vaikutti merkittävästi Helsingin urheilutalon rakentamiseen. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen useita vuosia ja hänellä oli useita luottamustoimia, kuten Helsingin Tarmon puheenjohtajuus. 1930-luvulla Wuokko oli tunnettu jää- ja jalkapalloilija. Hän sai Suomen urheilun kultaisen ansioristin 1955.
Wolfgang Van Halen
thumb|300px|Wolfie Van Halen Wolfgang William "Wolfie" Van Halen (s. 16. maaliskuuta 1991) on yhdysvaltalainen Multi-instrumentalisti, joka tosin aloitti aikanaan kitaralla. Hänen isänsä oli kuuluisa kitaristi Eddie Van Halen. Wolfgang Van Halen on nykyisin Van Halen -yhtyeen basisti. Hän korvasi Michael Anthonyn vuonna 2006. Wolfgang Van Halen on ollut myös vierailevana kitaristina Van Halenin vuoden 2004 kiertueella. Nimensä hän on saanut isänsä ihaileman klassisen musiikin säveltäjän, Wolfgang Amadeus Mozartin mukaan. Van Halenin v. 1991 julkaisemalta "F.U.C.K." -levyltä löytyy kitarainstrumentaalikappale nimeltään "316", joka on saanut nimensä Wolfgangin syntymäpäivän (16.3.1991) mukaan. Tarina kertoo, että Edward näppäili kitarallaan tätä kyseistä sävelmää raskaana olleen vaimonsa Valerie Bertinellin vatsan lähettyvillä hänen odottaessaan heidän esikoistaan Wolfgangia ja vauva sattui aina potkimaan tämän kappaleen aikana, joten Eddie myöhemmin päätti lisätä sen levylle ja nimetä sen ainoan poikansa syntymäpäivän mukaan.
Viimeinen mahdollisuus
Viimeinen mahdollisuus voi tarkoittaa:
Zacharias Cygnaeus nuorempi
pienoiskuva|327x327px Zacharias Cygnaeus (23. syyskuuta 1763 Loviisa – 14. kesäkuuta 1830 Pietari) oli Porvoon piispa ja Pietarin luterilainen piispa.
Cygnaeuksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1792 oli Mariana Matilda Martins, joka oli ollut naimisissa kapteeni K. J.Gaddingin kanssa, ja toinen vuodesta 1800 Margareta Karolina Aejmaleus (k. 1847). Fredrik Cygnaeus (1807–1881), runoilija, esteetikko ja historiantutkija, Gustaf Cygnaeus (1810–1886), Venäjän armeijan kenraalimajuri sekä Anders Reinhold Cygnaeus (1815–1889), yleisen revisio-oikeuden ylikomissaari, olivat Cygnaeuksen poikia jälkimmäisestä avioliitosta.
Jesper Jensen (jääkiekkoilija, 1987)
Seuraura
Jensen syntyi ja kasvoi Ruotsissa ja aloitti jääkiekkoilun Nybro IF:ssä. Hän siirtyi juniorina sittemmin kotimaahansa Tanskaan ja Frederikshavn White Hawksiin, jonka kakkosjoukkueessa Jensen debytoi miesten peleissä Tanskan I-divisioonassa kaudella 2004–2005. Kaudella 2006–2007 hän debytoi Tanskan pääsarjassa, jossa Jensen pelasi 32 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Kaudella 2007–2008 hän jatkoi uraansa I-divisioonassa Gentofte Starsin riveissä. Jensen oli joukkueen paras maalintekijä runkosarjassa 16 osumallaan ja kevään 2008 pudotuspeleissä hän oli Gentoften paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 6+7=13. Jensenin kausi päättyi finaalitappioon.
Jensen jatkoi kaudella 2011–2012 uraansa Saksan DEL-liigan Hamburg Freezersissa. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Karlskrona HK:ssa. Kaudella 2012–2013 riittivät joukkueen sisäisen pistepörssin toiseen sijaan, jonka Jensen jakoi Kévin Hecquefeuillen kanssa. Hän oli kevään 2013 Kvalserien AS:ssä Karlskronan paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 5+9=14. Kaudella 2013–2014 Jensen oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 17+21=38. Hän jakoi myös Karlskronan sisäisen tehotilaston voiton lukemalla +23. Kaudeksi 2014–2015 Jensen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Rögle BK:hon. Hän jakoi koko sarjan pistepörssin toisen sijan Mora IK:n Kevin Mitchellin kanssa edellään vain Asplöven HC:n Jacob Lagacé. Kevään 2015 Kvalserienissä Jensen jakoi tehoilla 3+6=9 Röglen sisäisen pistepörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Röglen kausi päättyi sarjanousuun SHL:ään.
Jensen nousi kaudella 2015–2016 Röglen varakapteeniksi. Hän pelasi kuitenkin olkapäävamman takia vain 17 ottelua. Kaudeksi 2016–2017 Jensen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Brynäs IF:ään. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Oskar Lindblomin jälkeen tehoilla 9+33=42. Jensen sijoittui koko SHL:n pistepörssissä viidenneksi. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa. Marraskuussa 2016 Jensen teki Brynäsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Jensen edusti Tanskaa MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2018. Hän oli vuoden 2014 turnauksessa joukkueen paras maalintekijä ja jakoi Tanskan sisäisen pistepörssin toisen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Vuoden 2015 turnauksessa Jensen toimi joukkueen varakapteenina. Hän pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa.
Jensen pelasi myös alle 18-vuotiaiden pääsarjan MM-kilpailuissa vuonna 2005. Turnaus päättyi kuitenkin putoamiseen I-divisioonaan.
Parasta buddhaa 2
Parasta buddhaa 2 on Green Buddha Recordsin toinen kokoelma-albumi, joka oli tarkoitus julkaista joulukuussa 2011, mutta myöhästyi vuoden 2012 puolelle. Albumin introsta on tehty musiikkivideo, joka julkaistiin 19. joulukuuta 2011. Samana päivänä julkaistiin myös ”Kukkuluuruu” ilman musiikkivideota.
Chicago White Sox
thumb|230px|[[Guaranteed Rate Field]] Chicago White Sox on Major League Baseball -joukkue Chicagosta. Se pelaa American Leaguen Keskisessä divisioonassa. Joukkuetta valmentaa tällä hetkellä joukkueen entinen shortti Ozzie Guillén. White Sox pelaa kotiottelunsa Guaranteed Rate Field -stadionilla.
White Soxin lisäksi Chicagosta on kotoisin toinen Major League Baseball -joukkue, National Leaguessa pelaava Chicago Cubs. Molemmat joukkueet ovat liigojensa perustajajäseniä. White Sox perustettiin vuonna 1893 alasarjajoukkueena nimellä Sioux City Cornhuskers. Nykyisellä nimellään joukkue alkoi pelata 1904 käytettyään vuosina 1900-03 nimeä White Stockings.
Joukkueen onni kuitenkin kääntyi seuraavina vuosina. Päästyään 1919 finaaleihin, jonka joukkue hävisi Cincinnati Redsille 3–5, monet joukkueen pelaajat osallistuivat nyttemmin nimellä "Black Sox" tunnettuun sopupeliskandaaliin. Skandaalista johtuen monet joukkueen parhaista pelaajista erotettiin sarjasta. Tunnetuin heistä oli Shoeless Joe Jackson, jota pidetään nykyisin eräänä pelin parhaista pelaajista skandaalia edeltävältä ajalta. Sopupelillä hävitty finaali jäikin vuoteen 1959 joukkueen ainoaksi visiitiksi ns. "Fall Classiciin".
1959 White Soxilla oli pitkästä aikaa nuori, lahjakas joukkue. Voitettuaan oman liigansa pennantin joukkue kuitenkin törmäsi finaalissa parempaan Los Angeles Dodgersin joukkueeseen, joka voitti otteluin 4-2. Tappion jälkeen joukkue pysyi kilpailukykyisenä seuraavat kymmenkunta vuotta, jonka jälkeen se taas putosi liigan pohjalle. 1990-luvulle tultaessa joukkue oli vain kerran onnistunut pääsemään liigansa pudotuspeleihin, 1983. 1990-luvulla joukkue kuitenkin alkoi olla selvästi kilpailukykyisempi, se voitti divisioonansa vain kerran, mutta oli toinen 6 kertaa. Finaalipaikkaa joukkue kuitenkin sai odottaa vuoteen 2005.
Kausi 2005 alkoi White Soxin kannalta loistavasti. Kauden puolivälissä sillä oli liigansa eniten voittoja. Loppukaudesta joukkue oli menettää sijoituksiaan, mutta onnistui kuitenkin voittamaan divisioonansa 6 voiton erolla. Pudotuspeleissä joukkue löysi uuden vaihteen ja suoriutui finaaleihin häviämällä vain yhden pelin kahdella ensimmäisellä kierroksella. Finaalissa joukkuetta vastaan asettui Houston Astros. Finaali oli tiukka, yhtään peliä ei voitettu yli kahdella juoksulla ja kaksi peliä ratkaistiin viimeisessä vuoroparissa. Kuitenkin White Sox onnistui olemaan parempi vastustaan jokaisessa ottelussa, voittaen mestaruuden otteluin 4-0.
Naurisperhonen
Naurisperhonen (Pieris rapae) on keskikokoinen kaaliperhosten (Pieridae) heimoon kuuluva päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö
Naurisperhosen koiraan siipien yläpinnan pääväri on valkoinen. Koiraalla on etusiiven yläpinnan keskellä yksi musta täplä sekä kärkitäplä, joka ulottuu noin kolmannekseen siiven ulkoreunan pituudesta. Naaraan siipien yläpinnan pääväri on kellertävään vivahtava, siipien tyvessä on harmaata kehnää. Etusiiven yläpinnalla on kaksi mustaa täplää. Siipisuonet erottuvat siiven yläpinnalla vain heikosti. Takasiiven alapinta on väriltään vaaleankeltainen. Erotuksena yleisemmästä lanttuperhosesta naurisperhosen takasiipien alapinnalla siipisuonten kohdalla ei ole vihertävää väriä. Siipien kärkiväli on 38–50 mm. Koiras on naarasta suurempi.
Toukka on väriltään kellertävänvihertävä.
Levinneisyys ja lentoaika
Levinneisyysalue käsittää Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Aasian Japaniin saakka. Laji on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Esiintymisalue vaihtelee vaellusten myötä, pohjoisosissa sitä tavataan vain satunnaisena vaeltajana. Suomessa naurisperhosella ei ole vakituista kantaa, ainoastaan lauhoina talvina sen on todettu pystyneen talvehtimaan maan eteläosissa. Se on Suomessa melko harvinainen ja tavataan yleensä yksitellen. Vaeltavia yksilöitä tavataan Etelä-Suomessa lähes vuosittain, Keski-Suomesta pohjoiseen satunnaisesti.
Naurisperhosella on yleensä kaksi sukupolvea. Ensimmäisen sukupolven lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa maaliskuusta alkaen, pohjoisessa toukokuusta alkaen. Ensimmäiset vaeltavat yksilöt on tavattu Suomessa yleensä toukokuun lopulla, satunnaisesti aikaisemminkin. Toisen sukupolven yksilöitä on havaittu heinä- ja elokuussa, jolloin myös Suomessa kehittyneet yksilöt lentävät. Myöhemmin syksyllä voidaan havaita vielä myöhäisiä toisen sukupolven yksilöitä tai vähälukuista kolmatta sukupolvea.
Elinympäristö ja elintavat
Naurisperhosen elinympäristöä ovat niityt, peltoaukeat ja puutarhat. Naurisperhonen talvehtii kotelona.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat monet ristikukkaiskasvit, kuten kaalit (Brassica), peltokanankaali (Barbarea vulgaris), kilpiruohot (Alyssum), illakko (Hesperis matronalis), tuoksuresedat (Reseda), intiankrassit (Tropaeolum) ja tupakat (Nicotiana). pienoiskuva|vasen|275px|Naurisperhoset parittelemassa.
Kaarlo Ilmari Kalpa
Kaarlo Ilmari Kalpa (21. heinäkuuta 1893 Ruhnu Viro – 20. helmikuuta 1963 Nokia) oli suomalainen lääkäri ja lääkintöneuvos, joka toimi Pitkäniemen sairaalan ylilääkärinä.
Kalpan vanhemmat olivat sisällissodan alkuvaiheessa surmattu kirkkoherra Kaarlo Julius Kalpa ja Olga Johanna Emilia Lindgren. Hänen puolisonsa vuodesta 1924 oli sairaanhoitaja Aino Elisabeth Paunu. Kalpa tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1912 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1924. Hermo- ja mielitautien erikoislääkärin pätevyyden Kalpa sai 1932. Hän toimi jo ennen sotia lääkärinä Pitkäniemen sairaalassa, jonka ylilääkäriksi hänet nimitettiin 1955. Sotien jälkeen Kalpa työskenteli lyhyen aikaa Sotavammasairaalassa ja sitten Mannerheimin Lastensuojeluliiton ja Tampereen kaupungin kasvatusneuvolan palveluksessa. Hänellä oli laaja joukko kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustoimia omalla alallaan, mutta hän oli myös muun muassa Pohjois-Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsen 1930-luvulla sekä Nokian kauppalanvaltuuston jäsen vuodesta 1937 ja puheenjohtaja 1940-luvun alkuvuosina, samoin kuin kauppalanhallituksen jäsen. Lääkintöneuvoksen arvonimi Kalpalle myönnettiin vuonna 1950.
The Wonder Years (yhtye)
The Wonder Years on yhdysvaltalainen poprock-yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2005. Yhtye julkaisi debyyttikappaleensa vuonna 2013, ja ensimmäisen EP:nsä myöhemmin samana vuonna. Vuonna 2007 yhtye julkaisi omakustannealbumin, jonka jälkeen he saivat levytyssopimuksen No Sleep -yhtiölle. Toinen studioalbumi julkaistiin tammikuussa 2010. Julkaisun myötä he tekivät levytyssopimuksen suuremman yhtiön, Hopeless Recordsin kanssa, joka julkaisi heidän toisen albuminsa uudelleenpainoksena syyskuussa sisältäen neljä bonuskappaletta. Vuonna 2011 he julkaisivat kolmannen studioalbuminsa ja 2013 seuraavan. Seuraavana vuonna yhtyeen Dan Campbell julkaisi sooloalbumin projektinsa Aaron West & the Roaring Twenties kanssa. Vuonna 2015 The Wonder Years julkaisi viidennen studioalbuminsa.
Com Truise
Seth Haley, joka tunnetaan paremmin taiteilijanimeltään Com Truise (s. 1985), on yhdysvaltalainen elektronisen musiikin artisti Oneidasta, New Yorkista. Hän asuu nykyään Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänen taiteilijanimensä Com Truise on sananmuunnos yhdysvaltalaisen näyttelijän Tom Cruisen nimestä. Alun perin art directorina toiminut Com Truise julkaisi musiikkia aiemmin pseudonyymeillä Sarin Sunday, SYSTM ja Airliner.
Blair Walsh
Blair Richard Walsh (s. 8. tammikuuta 1990 Boca Raton, Florida ) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan potkaisija. Hän on pelannut kuusi kautta NFL-liigassa. Tällä hetkellä hänellä ei ole sopimusta minkään seuran kanssa.
Com Truise
Com Truisen synthwave-musiikki on saanut vaikutteita 1980-luvun musiikkityyleistä. Hän julkaisi esikois-EP:nsä Cyanide Sisters vuonna 2010 ja esikoisalbuminsa Galactic Melt vuonna 2011.
Blair Walsh
Georgian yliopistossa yliopistojalkapalloa pelannut Walsh varattiin vuoden 2012 NFL:n varaustilaisuudessa. Hänet valittiin heti tulokaskaudellaan NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Walsh pelasi Minnesotassa viisi kautta. Kauden 2015 pudotuspeleissä Walsh potkaisi ohi ottelun ratkaisuhetkellä ja joukkue putosi jatkosta. Kaudella 2016 hän pelasi epävarmasti ja Vikings vapautti hänet pelaajasopimuksesta.
Cyril Norman Hinshelwood
Cyril Norman Hilshelwood (19. kesäkuuta 1897 Lontoo – 9. lokakuuta 1967) oli brittiläinen fysikaalinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1956 muutamien ketjureaktioihin liittyvien ongelmien ratkaisemisesta sekä palamisteoriasta. Hinshelwood jakoi palkinnon neuvostoliittolaisen Nikolai Semjonovin kanssa.
Koulunkäyntinsä Hinshelwood aloitti Kanadassa. Hänen isänsä kuoltua vuonna 1905 perhe muutti Chelseaan, missä Hinshelwood eli lopun elämänsä. Hilshelwood opiskeli Westminsterissä ja Oxfordin yliopistossa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Hinshelwood työskenteli kemistinä räjähdysainetehtaassa. 1921–1937 hän toimi tuutorina Oxfordissa Trinity Collegessa. Kemianprofessorina hän toimi vuodesta 1937 alkaen. Hinshelwood toimi useissa Britannian hallituksen neuvoa-antavissa tieteellisissä toimikunnissa. Hän oli Royal Societyn jäsen vuodesta 1927 ja hän toimi sen puheenjohtajana vuosina 1955–1960. Hinshelwood aateloitiin vuonna 1948 ja vuodesta 1960 hän kuului ansioritarikuntaan.
Hinshelwood julkaisi useita kirjoja muun muassa molekyylien termodynamiikasta. Yhdessä Harold Warris Thompsonin kanssa hän tutki vedyn ja hapen välistä räjähdysreaktiota ja kuvaili ketjureaktiomekanismin. Myöhemmin hän tutki kemiallisia muutoksia bakteerisoluissa. Nämä tutkimukset olivat tärkeitä myöhemmille bakteereja ja antibiootteja koskeville töille.
M/S Gabriella
M/S Gabriella (aiemmilta nimiltään M/S Frans Suell ja M/S Silja Scandinavia) on Viking Line -varustamon matkustaja-autolautta. Laivan pituus on 171,2 metriä, leveys 27,6 metriä ja syväys 6,4 metriä. Laivan koneet tuottavat 23 760 kilowatin tehon ja 20,5 solmun maksiminopeuden. Gabriellan matkustajakapasiteetti on 2 400, hyttipaikkoja on 2 402 hengelle. 4,7 metriä korkealle autokannelle mahtuu 400 henkilöautoa tai noin 50 rekkaa. Laivan jääluokitus on 1A Super.
1992–1997
left|pienoiskuva|M/S Gabriella vuonna 1997 oltuaan vasta muutaman kuukauden Viking Linen väreissä. Huomaa kokonaan punainen savupiippu ja valkoiset peräportit. Vuonna 1989 vastaperustettu Euroway-varustamo tilasi tuolloin Jugoslaviaan kuuluneen Kroatian Splitistä Viking Linen M/S Amorellan ja M/S Isabellan pohjalta suunnitellun aluksen. Sotatoimet haittasivat aluksen rakennustöitä, minkä vuoksi laiva pääsi aloittamaan liikenteen puoli vuotta aiottua myöhemmin.
Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1991, ja se luovutettiin Sea-Link Shipping AB:lle 5. toukokuuta 1992. Birgit Nilsson kastoi 16. toukokuuta 1992 aluksen Frans Suelliksi. Liikenteen reitillä Malmö–Travemünde/Lyypekki alus aloitti 19. toukokuuta 1992. Reitti laajennettiin kulkemaan Kööpenhaminan kautta 1. syyskuuta 1993 alkaen.
Euroway-reitti lopetettiin 12. maaliskuuta 1994. Alus siirrettiin Vuosaaren telakalle, jossa siihen tehtiin uudistuksia ja se maalattiin Silja Linen väreihin. Alus rahdattiin Silja Linelle 31. maaliskuuta 1994 alkaen. Se asetettiin reitille Turku–Maarianhamina–Tukholma nimellä Silja Scandinavia.
1997–
Silja Scandinavia myytiin Viking Linelle 18. marraskuuta 1996. Alus siirrettiin Vuosaaren telakalle 4. huhtikuuta 1997 maalattavaksi Viking Linen väreihin. Samana päivänä alus oli viimeisen kerran liikennöinyt Tukholman ja Turun väliä Silja Linen väreissä.
Laivaa peruskorjattiin keväällä 2016 ja sinne avattiin kahdeksan uutta baaria ja ravintolaa. Lisäksi laivan sisääntuloaulaan tuli uusi myymälä, jossa on tarjolla vaihtuva valikoima tunnettuja muotituotteita. Myös yleistä matkustusmukavuutta kohennettiin, kun laivalle tuli lähes 100 uudistettua hyttiä sekä uusi kylpyläosasto. Laivan kylkiin maalattiin jo muissa Viking Linen aluksissa olleet ”aaltoviivat”.
Oni (Japani)
250px|thumb|Oni-aiheinen patsas Oni on kirjaimellisesti demonisia piirteitä omaava yōkai japanilaisessa mytologiassa. Yleensä onit ovat väriltään punaisia, mutta niiden väri voi olla suunnilleen mikä hyvänsä. Oni pukeutuu tyypillisesti tiikerin tai yleensäkin eläimen taljaan ja kohottaa rautaisen nuijan valmiina lyöntiin.
M/S Gabriella
1997–
Laiva peruskorjattiin ja uudistettiin Naantalin telakalla 12.–29. huhtikuuta 2018.
Oni (Japani)
Onit on mukautettu sekä shintolaiseen että buddhalaiseen kulttuuriperintöön.
M/S Gabriella
1997–
Laiva siirtyi 21. syyskuuta 2020 korvaavaksi alukseksi reitille Turku–Maarianhamina–Tukholma M/S Amorellan edellisenä päivänä sattuneen karilleajon seurauksena.
Laiva siirtyi 23. marraskuuta 2020 jälleen korvaavaksi alukseksi reitille Turku–Maarianhamina–Tukholma M/S Viking Gracen 21. marraskuuta tapahtuneen karilleajon seurauksena.
Gabriellan linjapareina ovat vakituisesti toimineet vuosina 1997–2020 M/S Mariella ja vuonna 2022 M/S Amorella. Nykyään Gabriellalla ei ole vakituista linjaparia.
Kansikuvaus
upright=2|thumb|M/S Gabriellan kansikartta.
Palvelut
pienoiskuva|M/S Gabriella [[Katajanokan terminaali|Katajanokalla vuonna 2022.]]
Hytit
Viking Gracen myötä Viking Line on muuttanut hyttiluokkien nimet perinteisistä kirjain-numerolyhenteistä uusiin kuvailevimpiin nimiin. Nimet on muutettu hiljalleen myös muilla Viking Linen aluksilla. Kaikissa hyteissä on WC ja suihku.
Filippoi
Filippoi (, ; usein myös Filippi), alun perin Krenides, oli antiikin aikainen ja bysanttilaisaikainen kaupunki itäisessä Makedoniassa lähellä Traakian rajaa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Kaválan kunnassa lähellä Krinídeen kaupunkia sekä nykyistä Fílippoin kylää.
Filippoi on itäisen Makedonian merkittävin arkeologinen kohde ja pohjoisen Kreikan merkittävimpiä kohteita Verginan ja Dionin ohella. Se on myös Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2016 nimellä Filippoin arkeologinen alue. Alueella toimii Filippoin arkeologinen museo.
Maantiede
thumb|left|240px|Filippoin tasankoa, [[Filippoin taistelun paikkaa. Taustalla kaupungin akropolis eli linnavuori.]] thumb|left|240px|Filippoin tasankoa akropoliilta nähtynä. Etualalla bysanttilaisaikainen torni.
Filippoin arkeologinen alue sijaitsee noin 15 kilometriä luoteeseen Kaválan kaupungista, noin viisi kilometriä länteen nykyisestä Fílippoin kylästä ja noin 165 kilometriä itään Thessalonikista. Heti alueen itäpuolella sijaitsee Krinídesin kaupunki, joka on nimetty Filippoin alkuperäisen nimen mukaan. Kaupunki sijaitsee laajan Filippoin eli Dátoksen tasangon laidalla. Tasankoa reunustavat pohjoisessa Falakró-vuori, lännessä Pangaío-vuori ja idässä Órvilos-vuori.
Filippoin alue oli antiikin aikana tunnettu hedelmällisyydestään. Sen soita kuivattiin maanviljelyn tarpeisiin jo antiikin aikana. Ainakin Filippoin taistelun aikaan kaupungin pohjoispuolella oli metsää ja eteläpuolella suomaata. Filippoin satamana toimi antiikin aikana Neapolis (nykyinen Kavála), joka sijaitsi noin 15 kilometriä etelään. Filippoin itäpuolella ja Neapoliin koillispuolella sijaitsivat merkittävät kultakaivokset.
Esihistoriasta roomalaiselle ajalle
Paikalle antiikin aikana perustettu Filippoin kaupunki oli alun perin thasoslaisten siirtokunta, jonka nimi oli Krenides. Se perustettiin noin vuonna 360–359 eaa. Perustajia johti ateenalainen maanpakoon ajettu poliitikko Kallistratos. Krenideen nimi viittasi paikan lähteisiin. Pian perustamisen jälkeen kaupunki joutui traakialaisten uhkaamaksi, minkä seurauksena asukkaat kääntyivät Makedonian valtakunnan puoleen. Kuningas Filippos II ymmärsi kaupungin ja sen kultakaivosten merkityksen, ja valtasi sen vuonna 356 eaa. Kaupunki linnoitettiin, asutettiin makedonialaisilla ja nimettiin uudelleen Filippoksen mukaan. Se oli ensimmäinen Filippoksen mukaan nimetty kaupunki.
Filippoin tehtävänä oli suojata valtakuntaa traakialaisia vastaan sekä vartioida alueen tärkeää itä-länsi-suuntaista maantietä. Alueen kultakaivosten kerrotaan tuottaneen Filippokselle tuhat talenttia vuodessa. Makedonialaisvallan aikana Filippoi pysyi pitkään kooltaan vähäisenä, mutta Rooman vuonna 146 eaa. alkaneella valtakaudella se alkoi vähitellen vaurastua. Roomalaiset paransivat kaupungin kautta kulkevaa maantietä vuosina 146–120 eaa. ja nimesivät sen Via Egnatiaksi, tieprojektista vastanneen Makedonian prokonsuli Gnaeus Egnatiuksen mukaan. Tie teki kaupungista tärkeän alueellisen keskuksen.
thumb|right|240px|Filippoin raunioita. thumb|right|240px|[[Via Egnatiaa Filippoin forumin pohjoislaidalla.]] Filippoi joutui merkittävän historiallisen tapahtuman näyttämöksi vuonna 42 eaa., kun sen edustalla käytiin niin kutsuttu Filippoin taistelu. Julius Caesarin perilliset Octavianus eli myöhempi keisari Augustus sekä Marcus Antonius voittivat suuressa ja verisessä taistelussa Caesarin murhaajat Brutuksen ja Cassiuksen. Antonius oli tehnyt kaupungista roomalaisen kolonian ja antanut sille nimen Colonia victrix Philippensium. Octavianus valtasi kaupungin ja sen uudeksi nimensi tuli Colonia Augusta Julia Philippensis. Rooman keisariajalla kaupunki kehittyi merkittäväksi talous- ja hallintokeskukseksi.
Varhaiskristillinen ja bysanttilainen aika
Apostoli Paavali saarnasi Filippoissa vuonna 49 tai 50 jaa. Kyseessä oli hänen ensimmäinen saarnansa Euroopan maaperällä. Paavali vieraili kaupungissa myöhemmin kahdesti. Kaupunkiin syntyi pieni kristillinen yhteisö, mistä todistaa mm. Paavalin Filippiläiskirje. Seurakuntaa pidetään koko Euroopan ensimmäisenä. Filippoin ensimmäinen piispa oli perimätiedon mukaan Paavalin asettama Epafroditos.
Filippoi kärsi tuhoja maanjäristyksessä vuonna 337 jaa. Varhaiskristillisellä ajalla 300-500-luvuilla, kun kristinuskosta oli tullut Rooman valtionuskonto, Paavalin muistoa kunnioitettiin rakentamalla Filippoihin useita rikkaasti koristeltuja kirkkoja, mukaan lukien Oktagonikirkko sekä neljä basilikaa, joista parhaiten on säilynyt niin kutsuttu Basilika B. Lukuisat suuret kirkot osoittavat kaupungin suurta merkitystä varhaiskristillisellä ajalla.
Filippoi tuhoutui miltei täysin maanjäristyksessä vuonna 619. Aluetta vaivasivat myös slaavien kansainvaellukset. Tämän vuoksi kaupunki hylättiin suurelta osin 600-luvun aikana, ja se muuttui pitkiksi ajoiksi vaatimattomaksi varuskuntakaupungiksi. Vasta 900-luvulla alkoi näkyä merkkejä uudesta vauraudesta. Kaupungin linnoituksia vahvistettiin vuosina 936–969. Vuonna 1076–1077 kaupungin länsipuolelle rakennettiin kolmikulmainen linnoitus.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Filippoin alueen tieteelliset tutkimukset alkoivat vuonna 1861. Järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1914, vuosi sen jälkeen kun alue oli liitetty Kreikkaan. Kaivauksia suoritti alun perin École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa. Toisen maailmansodan jälkeen kaivauksia ovat jatkaneet kreikkalaiset (kulttuuriministeriö ja Thessalonikin Aristoteles-yliopisto) yhdessä ranskalaisten kanssa. Filippoi liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2016.
Rakennukset ja löydökset
Filippoin alueella ei ole säilynyt näyttäviä antiikin ajan rakennuksia, mutta rauniokenttä on suhteellisen laaja. Suurin osa raunioista on peräisin roomalaiselta ja varhaiskristilliseltä kaudelta. Hellenistisen ajan kaupunkia ei ole voitu kaivaa samassa laajuudessa, koska roomalainen kaupunki on sen päällä. Varhaisemmasta klassisen ajan thasoslaisesta siirtokunnasta ei ole löytynyt jäänteitä. Alueen esinelöydöt ovat arkeologisen alueen yhteydessä toimivassa Filippoin arkeologisessa museossa.
Yleiskuva
Kaupungin ympärillä oli linnoitusmuuri ja sen linnoituksena toimi yläkaupungin akropolis. Alakaupungissa oli suuri agora eli forum, teatteri, temppeleitä ja pyhäkköjä sekä lukuisia julkisia rakennuksia, kuten palaestra ja kylpylöitä. Myöhemmin sinne rakennettiin suuria basilikakirkkoja sekä muun muassa piispan asunto.
Filippoin merkittävimmät kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
Akropolis ja kaupunginmuuri
Akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki sijaitsi heti alakaupungin pohjoispuolella. Akropoliin etelärinteessä oli joukko pyhäkköjä, jotka oli omistettu Silvanukselle, Artemis Bendikselle, Kybelelle, Bacchukselle sekä egyptiläisille jumalille (mm. Isis, Serapis ja Harpokrates). Kukkulan kallioon on kaiverrettu lukuisia jumalia esittäviä reliefejä.
Kaupunginmuuri sai alkunsa akropoliilta ja ympäröi alakaupungin ja osan Filippoin tasangosta. Muuri rakennettiin kahdessa vaiheessa. Ensimmäinen vaihe rakennettiin Filippos II:n aikana 300-luvun eaa. puolessa välissä ja toinen keisari Justinianuksen aikana vuosina 527–565 eaa. Laajimmillaan muurin pituus oli noin 3,5 kilometriä ja sen paksuus oli noin 2,3–2,9 metriä. Muurin sisäpuolelle jää 67 hehtaarin alue, josta 38 hehtaaria on tasangolla. Muuria on säilynyt erityisesti ylhäällä akropoliilla sekä kaupungin itälaidalla. Tasangon puolella muurissa oli kolme porttia, joista itäpuolella sijaitsivat satamaan johtanut Neapoliin portti sekä teatterin vieressä ollut itäportti ja länsipuolella Krenideen portti. Niiden kautta kulki kaupungin läpi kulkenut Via Egnatia.
Akropoliin huipulla on myöhäisbysanttilaisen tornin rauniot. Akropoliin länsi- ja etelärinteessä on säilynyt jäänteitä akveduktista, joka toi kaupunkiin vettä Kefalárin lähteistä.
Alakaupunki
thumb|right|240px|Filippoin forumin raunioita. thumb|right|240px|[[Filippoin teatteri.]] thumb|right|240px|[[Basilika A:n rauniot.]] thumb|right|240px|[[Basilika B:n rauniot, taustalla Pangaío-vuori.]] thumb|right|240px|[[Oktagonikirkko|Oktagonikirkon rauniot.]]
Agora eli forum
Roomalainen forum eli tori toimi kaupungin hallinnollisena keskuksena roomalaisella ajalla. Se koostui laajasta marmorilla kivetystä keskusaukiosta, jonka koko oli noin 100 × 50 metriä. Sen ympärillä oli lukuisia julkisia rakennuksia ja temppeleitä. Koko forumin koko oli noin 148 × 70 metriä. Kivetty Via Egnatia kulki heti forumin pohjoislaitaa pitkin ja toimi kaupungin pääkatuna eli decumanus maximus -katuna. Forumin rakennukset oli tehty keisari Marcus Aureliuksen ajalla 100-luvulla jaa.
Forumin pohjoislaidalla oli puhujankoroke, kaksi pientä temppelinkaltaista rakennusta sekä kaksi lähdekaivorakennusta. Koillis- ja luoteiskulmissa oli korinttilaista tyyliä edustaneet temppelit. Näistä luoteiskulman nk. Länsitemppeli toimi myös buleuterionina eli neuvoston rakennuksena ja koilliskulman nk. Itätemppeli keisarin ja Rooman kultin temppelinä. Forumia kiersi sen itä-, etelä- ja länsisivulla korinttilaista tyyliä edustanut pylväikkö, joka toimi kokoontumis- ja kauppapaikkana. Forumin länsilaidalla oli hallintorakennuksia: Länsitemppelin eteläpuolella roomalainen basilika, joka oli todennäköisesti oikeusistuinten käytössä, ja sen eteteläpuolella forumin lounaiskulmassa arkistorakennus. Forumin itälaidalla oli neljästä huoneesta koostunut kirjasto. Etelälaidan pylväikkö muodosti noin 100 metriä pitkän stoan.
Stoan eteläpuolella kulki Via Egnatian suuntainen, yhdeksän metrin levyinen kauppakatu (toinen decumanus), jonka pohjoislaidalla oli rivi pieniä liiketiloja. Kadun etelälaidalla sijaitsi roomalainen kauppapaikka (macellum). Sen koko oli 27 × 10 metriä, ja siinä oli julkisivussa kuuden korinttilaisen pylvään pylväikkö. Rakennuksen keskellä oli pylväspiha, jonka ympärillä oli liiketiloja. Myöhemmin suuri osa rakennuksesta purettiin, koska Basilika B rakennettiin pääosin sen päälle.
Klassisen ja hellenistisen kauden temppelit
Forumin itäpuolella sijaitsi Apollon Komaioksen ja Artemiin temppeli, joka oli rakennettu klassisen ja hellenistisen ajan taitteessa 300-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Akropoliin juurella sen eteläpuolella ja myöhemmän Basilika A:n länsipuolella sijaitsi joonialaista tyyliä edustanut temppeli tai heroon. Se oli rakennettu hellenistisellä kaudella 200- tai 100-luvulla eaa. Heroon purettiin Basilika A:n rakentamisen yhteydessä. Forumin itäpuolella myöhemmän Oktagonikirkon paikalla sijaitsi toinen, 100-luvun eaa. jälkimmäillä puoliskolla rakennettu heroon, joka oli omistettu Euefeneelle Eksekestoksen pojalle. Se koostui makedonialaistyylisestä kammiohaudasta, jonka päällä oli temppelinkaltainen rakennus.
Teatteri
Filippoin teatteri rakennettiin Filippos II:n aikana 300-luvun eaa. puolessa välissä ja uusittiin kokonaan 100-200-luvuilla jaa. soveltuvaksi roomalaisille näytännöille. Teatteri sijaitsi akropoliin kaakkoisrinteessä kaupunginmuurin kyljessä.
Basilika A
Basilika A:ksi kutsuttu basilikakirkko rakennettiin 400-luvun jaa. lopulla. Se sijaitsi forumin ja Via Egnatian pohjoispuolella lähellä hellenistisen ajan heroon-temppeliä. Kirkko oli suuri kolmilaivainen basilika, jonka pituus oli noin 130 metriä ja leveys noin 50 metriä, mikä teki siitä Filippoin suurimman kirkon. Siinä oli nartheks ja poikkilaiva sekä fiale. Basilikan lattiat ja seinät oli koristeltu mosaiikein ja maalauksin Konstantinopolin kirkkojen tyyliin.
Basilika B
Basilika B rakennettiin noin vuonna 550. Se sijaitsi forumin eteläpuolella. Kirkko oli kolmilaivainen ja sen pituus oli noin 62 metriä ja leveys noin 47 metriä. Kirkossa oli nartheks, sekä fiale ja sakasti pohjois- ja eteläsivuilla. Kirkon katto oli holvattu ja siinä oli kaksi suurta kupolia, toinen keskilaivan ja toinen alttarin yläpuolella. Basilikan pohjoissivuun liitettiin paikalla aiemmin olleen, muutoin puretun macellum-rakennuksen kuuden pylvään julkisivu. Näin se muodosti pohjoislaivan sisäänkäynnin. Myös Basilika B:n koristelu sai vaikutteita Konstantinopolin kirkoista.
Basilika C
Basilika C rakennettiin 500-luvulla. Se sijaitsi akropoliin etelärinteessä lähellä nykyistä arkeologista museota. Basilika oli kolmilaivainen, ja siinä oli nartheks ja poikkilaiva. Kirkko oli koristeltu rikkaasti.
Oktagonikirkko ja Episkopeion
Apostoli Paavalille omistettu niin kutsuttu Oktagonikirkko toimi Filippoin katedraalina eli piispanistuimena. Se rakennettiin kolmessa vaiheessa, joista ensimmäinen sijoittui 300-luvun lopulle ja viimeinen 500-luvun puoleen väliin. Se korvasi paikalla olleen pienemmän Paavalille omistetun kirkon, joka oli rakennettu 300-luvun alkupuolella hellenistisellä kaudella tehdyn heroonin paikalle. Oktagonikirkko on saanut nimensä kahdeksankulmaisesta keskiosastaan, jonka koko oli noin 27,5 × 30 metriä. Kirkkoon kuului myös muun muassa fiale, baptisterio ja monumentaalisisäänkäynti.
Oktagonikirkon vieressä sen itäpuolella sijaitsi piispan asunto eli Episkopeion. Se oli rakennettu varhaisempien roomalaisten talojen paikalle todennäköisesti yhdistämällä kolme asuntoa. Rakennuksen koko oli noin 47,6 × 26,5 metriä, ja se koostui neljästä siivestä, joiden keskellä oli piha. Etelä- ja länsisiivet olivat kaksikerroksisia.
”Apostoli Paavalin vankila”
Apostoli Paavalin vankilaksi kutsutaan forumin pohjoispuolella lähellä Basilika A:n paikkaa olevaa vanhaa holvirakennelmaa, joka koostuu kahdesta holvatusta tilasta. Sen nimi viittaa Apostolien teoissa olevaan kertomukseen siitä, että Paavali oli jonkin aikaa vangittuna kaupungissa (Ap.t. 16). Todellisuudessa kyseessä on roomalaisaikainen vesisäiliö (sisterni), joka on rakennettu vasta 100–200-luvuilla jaa. Se on muutettu kappeliksi Basilika A:n tuhoutumisen jälkeen, ja siellä on ollut Paavalin vaiheita esittäneitä seinämaalauksia. Legenda paikasta Paavalin vankilana on syntynyt tätä kautta vasta myöhemmin.
Muut rakennukset
Forumin eteläpuolisen macellumin länsipuolella sijaitsi palaestra. Se koostui peristyyli- eli pylväspihasta, jonka ympärillä oli huoneita sekä muun muassa pieni teatteri. Rakennuksen koko oli noin 75 × 58 metriä. Palaestran parhaiten säilynyt osa ovat vespasianai-käymälät. Via Egnatian eteläpuolella sijaitsi neljäs suuri basilika, niin kutsuttu Basilika D. Sen lähellä oli aukio ja suuri stoa.
Yksi kaupungin kylpylöistä (balneum) sijaitsi Oktagonikirkon lähellä. Se oli rakennettu noin vuonna 30 eaa. Siihen kuuluivat myös palaestra sekä thyroreion, jossa maksettiin sisäänpääsymaksu, ja elaiothesio, jossa öljyttiin keho urheilua varten. Kylpylä oli alun perin vain miesten käytössä, mutta muutettiin 500-luvulla jaa. sopivaksi sekä miehille että naisille. Osa rakennuksesta lakkasi toimimasta kylpylänä 600-luvulla ja muutettiin asunnoksi. Toinen kylpylä sijaitsi Basilika B:n eteläpuolella ja kolmas mahdollisesti Oktagonikirkon eteläpuolella.
Kaupungin hautausmaat, jotka olivat käytössä sekä roomalaisella että kristillisellä ajalla, sijaitsivat kaupungin länsi- ja itäpuolilla. Noin kaksi kaksilometriä itään Neapoliin portista, samalla paikalla kuin alueen neoliittinen asutus, sijaitsi Gaius Vibius Quartuksen hautamuistomerkki, joka on säilynyt nykyaikaan hyvin, koska se on paikallisessa perinteessä yhdistetty Aleksanteri Suureen. Paikka tunnetaan nykyään kiveen viitaavilla nimillä Dikili Tash (turkkia, ”Pystykivi”) ja Megálo Lithári (”Suuri kivi”). Noin kahden kilometrin päässä kaupungista länteen oli triumfikaari.
Solin
Solin on kaupunki Kroatiassa. Se sijaitsee noin 8 kilometrin päässä Splitistä Adrianmeren rannalla. Solin sijaitsee samalla paikalla kun antiikin aikainen Salona, joka oli Rooman valtakunnan Dalmatian provinssin pääkaupunki ja keisari Diocletianuksen oletettu syntymäpaikka. Kaupunki tuhoutui 600-luvulla avarien ja slaavien hyökkäysten aikana ja kaupungin väestö muutti asumaan Diocletianuksen palatsin lähistölle, josta myöhemmin muodostui Splitin kaupunki. Keskiajalla Solin oli yksi Kroatian tärkeimmistä kaupungeista.
Nakbe
right|250px|thumb|Nakben palatsin jäännöksiä keskiesiklassiselta ajalta, noin vuodelta 600 eaa. Nakbe oli hyvin varhainen muinaisten mayaintiaanien temppelikeskus. Se sijaitsi Jukatanin niemimaan tyven keskellä Miradorin altaassa niin sanotun Peténin seuduilla. Nakben uskotaan olleen asuttu jo 1400 eaa., ja se olisi hylätty noin 200–100 jaa. Noin 1200 eaa. alettiin rakentaa suurta koroketta aikaisemman pienen kylän paikalle. Suuria monumenttirakennelmia paikalle ilmestyi noin 800–700 jaa. Nakbe ja suurempi varhainen mayakekus, El Mirador lienevät romahtaneet samoihin aikoihin.
Nakbe tunnistettiin 1930-luvulla ilmavalokuvien perusteella. Arkeologi Ian Graham nimesi alueen ja alkoi tutkia sitä vuonna 1962.
Salmivaaran rautatieasema
Salmivaaran rautatieasema on lakkautettu rautatieliikennepaikka Sallan kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla. Liikennepaikka sijaitsi Salmivaaran kylässä, noin 55 kilometriä itään Kemijärveltä.
Liikennepaikka on avattiin liikenteelle 8. joulukuuta 1941 niin kutsutun Sallan radan valmistuessa. Salmivaarassa oli soraraide. Sotien jälkeen Salmivaaraan rakennettiin asemarakennus jälleenrakentamiskauden tyyppipiirustusten mukaisesti. Myös soraraiteelle tehtiin kolmioraide, jotta sieltä voitiin liikennöidä rataa molempiin suuntiin. Salmivaaran liikennepaikka avattiin uudelleen liikenteelle 17. maaliskuuta 1947. Samana vuonna myös asemarakennus valmistui.
Radan henkilöliikenne oli lakkautettuna vuosina 1949–1961. Vuonna 1961 henkilöliikenne aloitettiin uudelleen, mutta se lakkautettiin lopullisesti 28. toukokuuta 1967. Salmivaaran soraraide suljettiin 1978. Liikennepaikka oli viimeisinä vuosinaan miehittämätön ja se luokiteltiin linjavaihteeksi. Vakinaista tavaraliikennettä ei ollut. Liikennepaikka lakkautettiin Isokylä–Kelloselkä-rataosuuden liikenteeltä sulkemisen yhteydessä 8. joulukuuta 2012. Salmivaaran ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi kaksi kuormausraidetta.
Hilbertin ongelmat
Hilbertin ongelmat on 23 matemaattisen ongelman luettelo, jotka saksalainen matemaatikko David Hilbert esitteli Pariisin matemaatikkokonferenssissa vuonna 1900. Tarkkaan ottaen konferenssiesitelmässä olivat ongelmat nro 1, 2, 6, 7, 8, 13, 16, 19, 21 ja 22; täydellinen luettelo julkaistiin myöhemmin.
Luettelo probleemoista
Hilbertin 23 probleemaa olivat seuraavat: