cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pius IX
Uudistusmielinen paavi
thumb|left|200px|Paavi Pius IX valokuvassa. Hän oli ensimmäisiä valokuvattuja paaveja. Syksyllä 1848 kuohunta Roomassa voimistui. Kirkkovaltion pääministeri Pellegrino Rossi puukotettiin kuoliaaksi parlamentin portailla, eräs paavin prelaatti ammuttiin hänen näyttäytyessään ikkunassa ja paavi itse joutui saarretuksi palatsiinsa. Pius pakeni Roomasta valepuvussa 24. marraskuuta ja asettui turvaan Gaetan linnoituskaupunkiin. Paavin poissa ollessa Rooma julistettiin helmikuussa 1849 tasavallaksi. Pius vetosi katolisiin suurvaltoihin Ranskaan, Itävaltaan, Espanjaan ja Molempain Sisiliain kuningaskuntaan. Ranskan joukot kukistivat Rooman tasavallan kesällä 1849 ja paavi palasi pääkaupunkiinsa 12. huhtikuuta 1850 oltuaan puolitoista vuotta poissa. Hän sai valtansa ja Rooman hallinnan takaisin itselleen, mutta nyt Kirkkovaltio oli riippuvainen paitsi itävaltalaisista myös Ranskan joukoista. Alkuaan uudistusmielinen paavi oli järkyttynyt syvästi pääministerinsä murhasta, mikä sai hänet luopumaan haluistaan uudistaa vanhoillista Kirkkovaltiota. Maa palasi jälleen paavilliseen yksinvaltaan.
Piuksen paaviuden loppuaikana huomattavaa valtaa Kirkkovaltion maallisissa asioissa käytti kardinaalivaltiosihteeri Giacomo Antonelli aina vuonna 1876 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Vanhoillinen paavi
Vuosien kuluessa Pius IX pysyi konservatiivisessa linjassaan. Samalla hän muun muassa julisti dogmin Neitsyt Marian tahrattomasta sikiämisestä. Uudet rautatiet toivat katolisia eri puolilta maailmaa pyhiinvaellukselle Roomaan, minkä seurauksena Pius IX:stä tuli ensimmäinen kansainvälisesti tunnettu paavi. Paavi laati vuonna 1864 kuuluisimman kiertokirjeensä, josta teki kuuluisan sen liitteenä ollut Syllabus errorum, erehdysten luettelo. Luettelossa paavi tuomitsi kahdeksankymmentä modernia harhaoppina pitämäänsä asiaa, muun muassa omantunnonvapauden, protestantismin, siviiliavioliiton sekä sosialismin. Syllabus errorum luokitteli harhaopit kymmeneen eri ryhmään:
Luettelon kahdeksaskymmenes kohta tuomitsi väitteen, jonka mukaan ”Rooman paavi voisi ja että hänen tulisi sopia edistyksen, vapaamielisyyden ja modernin kulttuurin kanssa”. Toteamuksen nimittäminen harhaopiksi loi syvän kuilun vanhoillisen paaviuden ja uudistuvan Euroopan välille. Lisäksi esimerkiksi omatunnon- ja uskonvapauden määrittely harhaopiksi sai aikaan negatiivisia tunteita myös vapaamielisten katolilaisten keskuudessa.
Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous
thumb|200px|Pius IX:n kuva 1860-luvulta, jolloin Pius IX mm. kutsui koolle [[Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous|Vatikaanin ensimmäisen kirkolliskokouksen.]]
1867 paavi kutsui koolle 20. yleisen kirkolliskokouksen eli Vatikaanin ensimmäisen kirkolliskokouksen. Koska paavin maallinen valta hupeni, katsoivat kardinaalit ja piispat tarpeelliseksi lisätä tämän kirkollista valtaa. Tämän vuoksi kirkolliskokouksen edustajat päättivät julistaa opin paavin erehtymättömyydestä. Kardinaalien ja piispojen joukossa enemmistö kannatti julistusta, minkä vuoksi se toteutuikin, mutta sitä myös vastustettiin. Useimmat vastustajista eivät sinänsä vastustaneet oppia paavin erehtymättömyydestä, joka oli jo sangen vanha, vaan kirkolliskokouksen julistusta ja paavillisen erehtymättömyyden määrittelemistä. Julistus nimittäin sitoisi piispat ja kardinaalit myöntämään sellaisten paavin lausuntojen kuten Syllabus errorumin erehtymättömyyden.
Vastustuksesta huolimatta julistus kuitenkin toteutui ensimmäisessä äänestyksessä äänin 451–88. Noin viitisenkymmentä kardinaalia jättäytyi pois äänestyksestä ja 88 ”kannatti varauksin”. Lopullisessa äänestyksessä vastustajat lähtivät kotiin ennen äänestyksen alkamista, minkä vuoksi asiakirja hyväksyttiin virallisesti äänin 533–2 – joista vastustavatkin äänet olivat ilmeisesti annettu vahingossa. Kirkolliskokouksen mukaan paavi ei siis ollut erehtymätön, mutta hän saattoi antaa lausunnon piispanistuimelta ex cathedra. Julistuksen tärkeimpiin kuuluva kohta määrittelee paavin erehtymättömyyden seuraavasti:
Joka tapauksessa Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous oli aikanaan ainutlaatuinen kirkollinen kokoontuminen, sillä teollistumisen tuomat paremmat kulkuvälineet olivat mahdollistaneet maailmanlaajuisten kokousten pitämisen. Vatikaanin ensimmäisen kirkolliskokouksen ensimmäiseen istuntoon osallistuikin 47 kardinaalia, 9 patriarkkaa, 7 priimasta, 117 arkkipiispaa, 479 piispaa ja jonkin verran muita osanottajia, eli yhteensä kokouksen ensimmäiseen istuntoon osallistui 698 henkilöä.
Kirkkovaltion loppu
thumb|left|300px|Kolikkoja, joihin on kuvattu paavi Pius IX. Ennen Kirkkovaltion loppua [[1870 paavi oli ollut myös itsenäisen valtion valtionpäämies, mutta Kirkkovaltion menettämisen jälkeen paavius alkoi kehittyä hengellisempään suuntaan.]] Asiakirja hyväksyttiin 18. heinäkuuta 1870 ja saman kuun 19. päivänä Ranska julisti Saksalle sodan. Tämä tiesi ranskalaisten joukkojen lähtemistä Kirkkovaltiosta. Kirkkovaltion loppu lähestyi. Se oli jo nyt kutistunut pieneksi Roomaa ympäröiväksi alueeksi. Samalla Italia oli yhdistynyt Roomaa ja Venetsiaa lukuun ottamatta. Samalla valtiolle oli valittu yhteinen kuningas ja pääkaupungiksi oli asetettu Rooma, vaikkei se ollutkaan liittynyt yhdistyneeseen Italiaan. Jotta myös Rooma saataisiin osaksi uutta valtiota, aloittivat uuden kuninkaan tykistöt kaupungin muurien tulituksen. Paavi oli käskenyt joukkojensa tehdä vastarintaa, mutta verenvuodatusta haluttiin välttää ja vastustus oli ainoastaan muodollista ja sen tarkoitus oli osoittaa, ettei paavi luopunut vapaaehtoisesti vallastaan. Yhdistyneen Italian joukot valloittivat Rooman 20. syyskuuta 1870. Paavi antautui pian ja Kirkkovaltion rippeet liitettiin Italiaan.
Vaikka katolinen kirkko ja paavi olivatkin menettäneet valtionsa, oli se mahdollisesti saanut paljon positiivista aikaan. Jo kauan vanhoillinen ja takapajuinen Kirkkovaltio oli sitonut paavin maallisiin asioihin ja pakottanut tämän pitämään yllä vanhanaikaista hallintojärjestelmää, mutta nyt paavi ei ollut enää riippuvainen Italiasta ja saattoi keskittyä hengellisiin asioihin. Paavin menetettyä valtionpäämiehen asemansa häntä ei enää voitu pitää puolueellisena ja oman maansa asioita ajavana johtajana vaan teologisena hengenmiehenä. Vaikka paavinistuin oli menettänyt maallisen valtansa rippeetkin, se nautti suurempaa arvovaltaa kirkossa kuin koskaan aikaisemmin.
Konflikti Italian valtion kanssa
Vaikka paavin ja Italian valtion välisessä konfliktissa paikoin käytettiinkin kovia ilmaisuja puolin ja toisin – paavi esimerkiksi kutsui Italian vallanpitäjiä susiksi, valehtelijoiksi, saatanan seuraajiksi ja helvetin hirviöiksi – molemmat osapuolet hyötyivät konfliktista, kuten eräs vuosisadan vaihteen aikoihin Italiassa lausuttu julistus asian totesi:
Kuolema
Pius IX kuoli 7. helmikuuta 1878 oltuaan paavina 31 vuotta. Hänen pontifikaattinsa pituus oli pidempi kuin kenelläkään muulla hänen edeltäjällään, ellei lukuun oteta Pyhän Pietarin perimätietoon perustuvan ja epävarman pontifikaatin pituutta.
Pius IX:n perintö paavinistuimelle
thumb|250px|Paavia esittävä piirros. Huomattavaa on useiden [[paavin maallisesta vallasta kertovien arvomerkkien puuttuminen ja asun pelkistyneisyys verrattuna useisiin muihin Pius IX:n edeltäjiä esittäviin kuviin.]] Paavina Pius IX:llä oli suuri vaikutus paaviuden muotoutumiselle vanhoillisuuden ja uudistusmielisyyden murroskautena. Hänen pontifikaattinsa ajoittui aikaan, jossa Kirkkovaltiosta oli kehittynyt uudistuvassa maailmassa vanhoillinen ja toimimaton takapajula. Pius IX:n edeltäjät Leo XII ja Gregorius XVI olivat olleet erittäin vanhoillisia ja vastustaneet useita uudistuksia. Nämä kaksi paavia olivat omilla paavinkausillaan jättäneet Kirkkovaltion erittäin huonoon tilaan, ja se pysyi pystyssä enää Itävallan antaman sotilaallisen tuen ansiosta.
Pius IX:n pontifikaatin aikana Kirkkovaltiosta oli muodostunut yhä enemmän ja enemmän haittaa paaviudelle. Kirkkovaltio oli sitonut paavin mukaan maalliseen politiikkaan, ja tämä oli suurelta osin valtionpäämies, eikä hengellinen vaikuttaja kuten nykypäivänä. Samalla paavinistuin oli ollut riippuvainen ulkovaltojen sotilaallisesta tuesta, mikä oli horjuttanut väitteitä paavin puolueettomuudesta politiikassa. Kirkkovaltion tuhon jälkeen paavi ei ollut enää riippuvainen esimerkiksi Italiasta, ja paavius saattoikin alkaa kehittyä hengelliseksi vaikuttajaksi.
Pius IX jätti jälkeensä myös paavin ja Italian valtion välisen riidan. Pius IX julisti Kirkkovaltion menetyksen jälkeen olevansa ”Vatikaanin vanki”. Paavi myös kielsi katolilaisia osallistumasta Italian poliittiseen toimintaan. Tämä tarkoitti muun muassa kieltoa äänestää tai asettua vaalien ehdokkaaksi. Riita paavinistuimen ja Italian valtion välillä kesti aina vuoteen 1929 asti, jolloin paavi Pius XI solmi Benito Mussolinin kanssa Vatikaanin itsenäisyyden takaavan Lateraanisopimuksen.
Pius IX:n pontifikaatin aikana paaviudesta myös kehittyi kansainvälisesti tunnetumpi instituutio kuin aiemmin, mutta tämä johtui pikemminkin teollistumisesta johtuvasta liikenneyhteyksien kuten rautateiden ja höyrylaivojen kehittymisestä. Samat liikenneyhteydet tekivät mahdolliseksi maailmanlaajuiset kirkolliset kokoukset ja näin ollen muun muassa Vatikaanin ensimmäisen kirkolliskokouksen.
Pius IX:n opillisista näkemyksistä yhdeksi tärkeimmistä muodostui käsitys paavin erehtymättömyydestä, joka määriteltiin Vatikaanin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa. Tämä oppi tunnettiin jo ennen Pius IX:n järjestämää kokousta ja siihen myös uskottiin laajalta kirkon sisällä, mutta vasta kirkolliskokouksessa tämä asia vahvistettiin ja määriteltiin. Käytännössä monet Pius IX:n seuraajat ovat oikeudestaan huolimatta välttäneet antamasta lausuntoja ex cathedra, koska tämä sitoisi myös heidän seuraajiaan teologisesti tai seuraajien olisi joko uudelleen tulkittava edeltäjiensä päätöksiä tai mahdollisesti jopa tehtävä vastakkaisia päätöksiä, mikä heikentäisi katolisen kirkon perinteen uskottavuutta raamatuntulkinnan rinnalla.
Lisäksi Pius IX käytti paavina harvinaista ex cathedra -oikeutta julistaa kirkon sisällä erehtymätön dogmi julistaessaan dogmin Neitsyt Marian perisynnittömästä sikiämisestä. Myös paavin kiertokirje Syllabus errorum oli tärkeä paavillisen opin kannalta, sillä siinä konservatiivinen paavi otti etäisyyttä nykyaikaistuvaan maailmaan ja tuomitsi useita asioita harhaoppeina.
Kritiikkiä
thumb|300px|left|Paavia kritisoitiin muun muassa yksinvaltaisesta asemasta. Tässä kuvassa hänet on kuvattu istumassa valtaistuimellaan ihmisten kumartaessa hänen edessään.
Paavi Pius IX:tä arvosteltiin varsinkin pontifikaattinsa alussa liian uudistusmielisestä linjasta, mutta paavinkautensa loppupuolella häntä syytettiin enemmänkin turhan konservatiivisesta ja kielteisestä asenteesta modernisoituvaan maailmaan. Varsinkin Syllabus errorum -julistus herätti paheksuntaa paavin linjauksista modernisoituvan maailman kanssa. Tosin paavin kiertokirjettä on myös puolusteltu sanomalla, ettei sitä olisi syytä tulkita liian kirjaimellisesti. Syllabus errorumin puolustajien mukaan paavi ei kirjeessään tuominnut modernia kulttuuria kuten on väitetty, vaan ainoastaan modernissa kulttuurissa olevat epäkohdat.
Pius IX:n korostama paavin ylivalta katolisessa kirkossa ei myöskään jäänyt ilman paheksuntaa. Paavin ottamasta kannasta kertoo Vatikaanin ensimmäisen kirkolliskokouksen julistuksen lisäksi muun muassa hänen esittämänsä lause eräälle kardinaalille, jota syytettiin väärästä opetuksesta. Kardinaali kiisti syyllisyytensä ja sanoi opettaneena vain kirkon traditiota, mihin Pius IX:n tiedetään vastanneen: "Minä olen traditio, minä olen kirkko."
Suomalainen Roomassa vieraillut August Ramsay kuvaa myös paavin asemaa ja valtaa Pius IX:n pontifikaatin ajalta olevassa kirjoituksessaan:
Numeromurha
Numeromurha (Murder by Numbers) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintatrilleri.
Näyttelijät
(rooli-näyttelijä)
Siri (Apple)
Siri on käytettävissä Applen eri tuotteissa, kuten iOS-, macOS- ja watchOS-käyttöjärjestelmissä.
Kritiikki
Siriä on moitittu huonosta puheentunnistuksesta. Siri oli kuitenkin Ylen vertailussa Samsungin S Voicea parempi.
Apple julkaisi iOS 9.3 -ohjelmistopäivityksen mukana Siriin kielituen suomelle.
Sophie Dahl
Sophie Dahl (ent. Sophie Holloway, s. 15. syyskuuta 1977) on englantilainen kirjailija ja entinen malli.
Dahlin vanhemmat ovat näyttelijä Julian Holloway ja kirjailija Tessa Dahl, jonka oma isä on lastenkirjailija Roald Dahl. Vanhemmat erosivat hänen varhaislapsuudessaan ja Sophie jäi äitinsä kasvatettavaksi. Äitinsä mukana hän ehti asua muun muassa Lontoossa, New Yorkissa ja intialaisessa ashramissa ja käydä kymmentä eri koulua. Malliksi Dahl päätyi 18-vuotiaana kohdattuaan sattumalta Isabella Blow’n. Hän herätti mediassa huomiota, sillä tuolloin häntä pidettiin mallien mittapuulla epätavallisen suurikokoisena.
Dahlin esikoisromaani Playing With the Grown-ups julkaistiin vuonna 2007. Sitä oli edeltänyt jo vuonna 2003 kuvitettu 74-sivuinen pienoisromaani The Man with the Dancing Eyes, jonka kuvituksen laati hänen lapsuusystävänsä Annie Morris. Teosten välillä Dahl oli kirjoittanut moniin sanoma- ja aikakauslehtiin. Vuonna 2009 hän julkaisi hänen keittokirjan Miss Dahl’s Voluptuous Delights. Sen jälkeen hän esiintyi myös televisiossa kirjan innoittaman ruoanlaitto-ohjelman The Delicious Miss Dahl (2010) juontajana. Toinen keittokirja, From Season to Season, ilmestyi 2011.
Dahl on ollut naimisissa muusikko Jamie Cullumin kanssa vuodesta 2010 ja heillä on kaksi tytärtä.
Rauskut
Rauskut (Batomorphi) on leveäsuisiin kuuluva litteäruumiisten rustokalojen lohko. Rauskuilla on leveät rintaevät, joita aaltomaisesti liikuttaen ne uivat. Suu ja kidusaukot ovat ruumiin alapinnalla. Rauskut elävät lähellä pohjaa ja vaanivat saalista pohjaliejussa maaten.
Rauskut on perinteisesti luokiteltu toiseksi nykyisten leveäsuisten kalojen osaluokan kahdesta lohkosta, haiden rinnalle. Tämä on ollut kiistanalaista, kun morfologian perusteella rauskut näyttävät pikemmin sijoittuvan yhdeksi alaryhmäksi haiden joukkoon. Joka tapauksessa tässä käsitelty rauskujen ryhmä (Batomorphi) muodostaa yhtenäisen luonnollisen ryhmän. Se jaetaan nykyisin neljään lahkoon, joissa on 17 heimoa ja noin 540 lajia.
Lahkoista vanhin on sähkörauskukalat, jonka edustajat lamauttavat saaliinsa sähköiskuilla; lahkossa on monia sokeita lajeja. Saharauskukaloilla on litteä hammaslaitainen kuonolauta.
Suurin rauskulaji on rauhallinen planktonia syövä paholaisrausku. Piikkirauskulla on terävä, myrkyllinen väkänen pyrstön päässä.
thumb|right|250px|Rauskun vatsapuoli, jossa näkyy selvästi [[suu ja viisi paria kidusrakoja. Kaksi ylintä ovat hengitysaukot. Rauskun silmät ovat ”selkäpuolella”.]]
Claude Lévi-Strauss
Claude Lévi-Strauss (28. marraskuuta 1908 Bryssel, Belgia − 30. lokakuuta 2009 Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen antropologi ja filosofi. Hän kuuluu strukturalistisen paradigman perustajiin.
Lapsuus ja nuoruus
Claude Lévi-Strauss syntyi juutalaiseen perheeseen. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Pariisissa sijaitsevassa Lycée Condorcet’ssa. Tämän jälkeen hän suoritti korkeakouluopintonsa, ensin Pariisin yliopistossa oikeustieteellisen tutkinnon ja sitten Sorbonnessa filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1931. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1948.
Uran alkuvaiheet
Kahden vuoden filosofian opetustyön jälkeen, ensin Mont-de-Marsanissa ja sitten Laonissa, Lévi-Strauss nimettiin jäseneksi yliopistovaltuuskuntaan, jonka matka suuntautui Brasiliaan. Hän toimi São Paulon yliopiston opettajana vuosina 1935–1938. Hän järjesti ja johti vuosina 1935–1939 useita etnografisia tutkimusretkiä Mato Grossoon ja Amazonin alueelle.
Kun Lévi-Strauss palasi Ranskaan toisen maailmansodan aattona, hänet kutsuttiin sotapalvelukseen vuosiksi 1939–1940. Hän lähti Ranskasta heti maan antautumisen ja aselevon jälkeen Yhdysvaltoihin. Siellä hän opetti New Yorkin New School for Social Researchin alaisuuteen perustetussa École Libre des Hautes Étudesissä, jota hän oli luomassa yhdessä muun muassa Henri Focillonin, Jacques Maritainin, Jean Perrinin ja muiden tieteilijöiden kanssa. Lévi-Strauss toimi myös koulun pääsihteerinä. Hän liittyi vapaaehtoisena myös de Gaullen Vapaan Ranskan armeijaan. New Yorkissa Lévi-Strauss tutustui vielä venäjänjuutalaiseen kielitieteilijään Roman Jakobsoniin, joka tutustutti hänet Ferdinand de Saussuren ajatuksiin.
Tieteellinen toiminta
Ranskan ulkoministeriö pyysi vuonna 1944 häntä palaamaan Ranskaan. Vuonna 1945 hän kuitenkin palasi uudelleen Yhdysvaltoihin, koska hänet oli nimitetty kulttuurineuvokseksi siellä sijaitsevaan Ranskan suurlähetystöön. Tästä tehtävästä hän erosi vuonna 1948 omistautuakseen tieteelliselle työskentelylleen. Vuonna 1949 hänet nimitettiin Pariisissa sijaitsevan entografisen Musée de l’Hommen apulaisjohtajaksi. Tämän tehtävänsä jälkeen hän sai nimityksen tutkimusjohtajaksi École pratique des hautes études -korkeakouluun ja -tutkimuslaitokseen. Hänen oppituolinsa käsitti Kirjoitustaidottomien kansojen vertailevan uskontotieteen. Vuonna 1959 hänet nimitettiin Collège de Francen professoriksi, ja yksi hänen opetusalansa tässä instituutissa oli sosiaaliantropologia. Tätä tehtävää hän hoiti, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1982.
Lévi-Straussin tunnetuin suomalainen oppilas lienee musiikkitieteen professori Eero Tarasti.
Ajatuksia
Lévi-Strauss tutki muun muassa kulttuurien rakenteita ja vertaili niitä. Tämän perusteella hän muun muassa totesi, että ihmisyhteisöissä vastakkaisuuksiin perustuva erottelujärjestelmä on keskeinen tapa hahmottaa asioita ja olioita.
Huomionosoitukset
Lévi-Strauss oli seuraavien ulkomaisten akatemioiden jäsen:
Hän oli muun muassa seuraavien yliopistojen kunniatohtori:
Claude Lévi-Strauss valittiin 24. toukokuuta 1973 Ranskan akatemian jäseneksi. Häntä ennen paikka numero 29 kuului kirjailija Henry de Montherlantille.
Teoria sukulaisuudesta
Strukturalistisen metodin avulla Claude Lévi-Strauss on tuonut uuden ja tuoreen tuulahduksen sukulaisuuden suhteiden tutkimiseen. Hän on ensimmäisenä korostanut voimakkaasti liiton merkitystä sukulaisuuden osana. Hän on herättänyt huomiota korostamalla vaihdannan välttämättömyyttä ja vastavuoroisuutta seurauksena insestin kieltämisestä. Tästä näkökulmasta hän kannattaa ajatusta, että kaikki inhimilliset yhteiskunnat perustuvat vähintäänkin sukulaisuuteen: kyse on siis eräänlaisesta atomin ytimestä, joka on siis sukulaisuus. Tämä globaali teoria on paremmin tunnettu terminä liittoteoria.
Alexander von Kothen
Alexander von Kothen (8. huhtikuuta 1867 Vilna, Venäjän keisarikunta – 1920 Pietari, Neuvosto-Venäjä) oli suomalaissyntyinen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri, joka toimi senaattorina niin sanotussa amiraalisenaatissa.
Alexander von Kothen syntyi kenraalimajuri Fredrik Oskar Teodor von Kothenin ja Nadežda Levsinin kuusilapsisen perheen kolmanneksi vanhimpana lapsena. Alexander Von Kothen otettiin oppilaaksi 1. Paavalin sotakouluun Pietariin 1885, ylennettiin 1887 sieltä valmistuttuaan aliluutnantiksi ja määrättiin Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin 1888. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1891 ja määrättiin nuoremmaksi upseeriksi Vilnan jalkaväen junkkarikouluun, josta hän palasi rykmenttiinsä 1894. Von Kothenista tuli apulaisopetusupseeri Aleksanterin kadettikouluun Pietariin 1897. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1898 ja kapteeniksi 1899, jolloin hänestä tuli myös kadettikoulun opetusupseeriksi.
Von Kothen siirrettiin vastaavaan tehtävään Sumin kadettikouluun seuraavana vuonna ja ylennettiin everstiluutnantiksi 1901. Vuonna 1903 hänestä tuli kadettikoulun luokanopettaja ja vuonna 1906 everstiksi ylennettynä kadettikomppanian päällikkö. Sumissa von Kothen palveli vuoteen 1910 alkuun, jolloin hänet nimitettiin Suomen suuriruhtinaskunnan senaattiin 12. tammikuuta 1910 maanviljelystoimikunnan päälliköksi. Hänet siirrettiin samalla armeijan jalkaväen upseeriluetteloihin, missä hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1912. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän sai eron sekä senaatista että sotapalveluksesta 26. maaliskuuta 1917. Sen jälkeen von Kothen palasi Pietariin, jossa hän kuoli myöhemmin bolševikkien vankina.
Alexander von Kothenin puoliso vuodesta 1890 Eugenie Dolinskaja. Myös hänen veljestään Mikael von Kothenista tuli kenraalimajuri.
John Ireland (näyttelijä)
John Benjamin Ireland (30. tammikuuta 1914 Vancouver, Kanada – 21. maaliskuuta 1992 Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalaissyntyinen näyttelijä. Nuoruutensa hän vietti New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Ireland oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi vuoden 1949 elokuvasta Kaikki kuninkaan miehet. Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat muun muassa Näin mitä teit (I Saw What You Did, 1965) ja Verenpunainen yö (Farewell, My Lovely, 1975). Kaikkiaan Ireland näytteli yli 200 elokuvassa.
Televisiossa Ireland näytteli muun muassa lännensarjassa Lännen tie. Irelandin suosio väheni 1960- ja 1970-luvuilla ja vuonna 1987 hän julkaisi lehti-ilmoituksen, jossa aneli itselleen töitä. Ilmoituksen ansiosta hän sai roolin televisioelokuvassa Bonanza: The Next Generation, jossa hän näytteli Ben Cartwrightin nuorempaa veljeä Jonathan Aaron Cartwrightia.
Ireland oli naimisissa näyttelijä Joanne Drun kanssa 1949–1956. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Star Wars Kids - Galaxy of Adventures
Star Wars Kids - Galaxy of Adventures (tai vain Galaxy of Adventures, Suomessa tunnettu myös nimellä Star Wars Kids - Seikkailujen Galaksi) on vuosina 2019-2020 julkaistu animoitu nettisarja, joka perustuu George Lucasin luomaan Tähtien sota -maailmaan. Sarjan jaksot ovat noin kahden minuutin pituisia ja perustuvat suoraan elokuvien kohtauksiin. Englanninkielisen version ääniraidat ovat suoraan itse elokuvista ja suomeksi sarjan jaksoja on dubattu Disneyn YouTube -kanavalle.
Jaksot
Listassa vain sarjan suomeksi julkaistut jaksot.
Arpainen
Arpainen, myös Iso-Arpainen , on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Rasinperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 59 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 528 900 kuutiometriä eli 0,0005 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 0,9 metriä ja suurin syvyys 2,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Arpaisenpuron valuma-alueeseen (35.474) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 191,2 metriä mpy.
Kristina Kallas
Kristina Kallas (s. 29. tammikuuta 1976 Kiviõli) on virolainen Viro 200 -puolueen poliitikko ja maan nykyinen opetus- ja tiedeministeri huhtikuusta 2023. Hän oli vuosina 2018–2022 puolueensa puheenjohtaja. Kallas on myös Viron käsipalloliiton puheenjohtaja.
Luettelo pikkuplaneetoista: 16001–17000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 16001:stä ja päättyen 17000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Mary Cléo Tarlarini
thumb|200px|Mary Cléo Tarlarini elokuvassa Spergiura (1909). Mary Cléo Tarlarini (Maria Cleope Terlani, 22. huhtikuuta 1878 Milano – 22. lokakuuta 1954 Tivoli) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Tarlarinin elokuvaura alkoi torinolaisella Ambrosio Filmillä vuonna 1909. Hän oli italialaisen mykkäelokuvan ensimmäinen diiva, joka vuoden 1913 loppuun mennessä oli esiintynyt jo yli 60 elokuvassa.
Myöhemmin Tarlarini työskenteli myös Italalle, Pasqualille ja muille yhtiöille. Vuonna 1918 hän perusti Eugenio Vecchionin kanssa oman tuotantoyhtiön Cléo Filmin. Tarlarinin näyttelijänura jatkui 1930-luvun alkuun saakka.
Manketti
Manketti tai mankettipuu (Schinziophyton rautanenii, aiemmin Ricinodendron rautanenii) on suuri, 15–20 metriä korkeaksi kasvava puu. Se kasvaa metsäisillä kukkuloilla ja hiekkadyynien välissä, ja se liitetään Kalahari-tyyppiseen hiekkaiseen maaperään. Lehdet muistuttavat kämmentä, ja puuaines on balsapuun tapaista, kevyttä mutta lujaa. Sen munanmuotoisia samettimaisia hedelmiä sanotaan pähkinöiksi. Paksua kovaa kuorta kiertää ohut kerros syötävää hedelmälihaa, ja sisällä on hyvin ravitseva pähkinä. Manketin levinneisyysaluetta on päiväntasaajan eteläpuolinen Afrikka lukuun ottamatta Etelä-Afrikkaa.
Manoel de Oliveira
Manoel Cândido Pinto de Oliveira (11. joulukuuta 1908 Porto – 2. huhtikuuta 2015 Porto) oli portugalilainen elokuvaohjaaja. Oliveira eli yli satavuotiaaksi, ja hän oli viimeisinä vuosinaan maailman vanhin uraansa jatkanut elokuvaohjaaja. Vielä vuonna 2014 de Oliveira ohjasi kaksi lyhytelokuvaa.
Oliveira syntyi Portossa ja kävi koulunsa Galiciassa Espanjassa. Alun perin hänen tavoitteensa oli näyttelijänura, ja hän aloitti 20-vuotiaana näyttelijänopinnot. Sittemmin hän päätti ryhtyä elokuvaohjaajaksi. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä on Douro, faina fluvial vuodelta 1931.
Oliveira oli Cannesin elokuvajuhlilla ehdolla useita kertoja Kultaisen palmun saajaksi, ja hänelle myönnettiin tuomariston palkinto vuonna 1999. Venetsian elokuvajuhlilla hänelle myönnettiin Kultainen leijona elämäntyöstä kaksi kertaa, vuosina 1985 ja 2004. Kultaisen palmun elämäntyöstä Oliveira sai vihdoin vuonna 2008. Oliveiran kuoltua vuonna 2015 Portugaliin julistettiin kahden päivän virallinen suruaika.
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2009
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2009 kilpailtiin 14.–15. maaliskuuta 2009 Tampereella Nääshallilla. Järjestävänä seurana toimi Tampereen Pyrintö.
Miehet
Lähde
Tensta
thumb|386x386px|Tenstan betonikerrostaloja. Tensta on yksi Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Spånga-Tenstan kaupunginosa-alueella. Sen asukasluku oli vuonna 2003 17 436, joista 70 % oli ulkomaalaistaustaisia.
Tenstan 16–64-vuotiaista asukkaista 86,1 % on maahanmuuttajia, lähinnä Aasiasta ja Afrikasta. Vuonna 2020 Tenstan kaikenikäisistä asukkaista liki 90 prosentilla oli juuret muualla kuin Ruotsissa, ja he ovat myös pääasiassa Afrikasta ja Aasiasta. 1980-luvulla alueella asui paljon suomalaisia, mutta sittemmin suomalaiset ovat vaurastuessaan muuttaneet arvostetummille alueille, ja tilalle on tullut muuttajia köyhemmistä maista. Tensta on Ruotsin poliisin erityisen hankalien lähiöiden listalla. Kaupunginosalla on ongelmalähiön leima, ja siellä on levottomuuksia.
Tenstan nimi on peräisin ruotsin kielen sanoista tena ja sta.
Tenstassa on kaksi Tunnelbanan asemaa, Tensta ja Hjulsta.
Historia
Kylänä Tensta mainitaan jo vuonna 1539. Vuonna 1965 Tukholma osti maat armeijalta ja laati sille yleiskaavan. Ruotsin miljoonaohjelman mukaisesti alueelle rakennettiin 6 000 kerrostaloasuntoa vuosina 1966–1972. Ensimmäiset asukkaat pääsivät muuttamaan alueelle 1967 ja vuonna 1969 valmistui pientaloalue. Tätä Tenstan länsiosaa kutsutaan nimellä Hjulsta.
Järvan alueella toimii kuusi rikollisryhmää. Ainakin kaksi niistä käy keskenään jengisotaa, joka laajeni heinäkuussa 2020 kun mies puukotettiin kuoliaaksi. Elokuun lopulla poliisi ihmetteli vähäistä määrää ihmisiä Tenstan keskustassa. Selvisi että rikollisjengit olivat julistaneet alueelle ulkonaliikkumiskiellon kello 18 lähtien väkivallan uhalla. Selitykseksi uskottiin että mahdolliset todistajat haluttiin pitää pois kaduilta. Tapaus osoitti rikollisten vaikutusvallan alueella.
Wolgast
Wolgast on kaupunki Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa, Saksassa. Se on Saksan koillisin kaupunki ja kuuluu Ostvorpommernin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee Itämeren rannalla, noin 30 kilometrin päässä Puolan rajasta. Vuoden 2006 lopussa sen asukasluku oli 12 359. Sen pinta-ala on 19,20 neliökilometriä ja asukastiheys 644 as./km².
Lev Tahor
Lev Tahor (  , lit. "puhdas sydän") on äärijuutalainen lahko  jonka Shlomo Helbrans perusti vuonna 1988. Usein kuvailtu kultiksi. Se koostuu noin 200–300 jäsenestä. Ryhmä noudattaa fundamentalistista juutalaista käytäntöä ja noudattaa omia epätyypillisiä juutalaisen lain tulkintojaan, mukaan lukien käytännöt, kuten pitkät rukousistunnot, teini-ikäisten väliset avioliitot ja päästä varpaisiin mustat peitteet tytöille ja naisille kolmen vuoden iästä alkaen. [6] Ryhmää on syytetty sieppauksesta, seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja lasten hyväksikäytöstä.
Ryhmä on muuttanut usein, sillä se sijaitsi Israelissa vuosina 1988-1990, Yhdysvalloissa vuosina 1990-2000, Israelissa vuosina 2000-2003, Kanadassa vuosina 2003-2013, Guatemalassa vuonna 2013 (Kanadasta paon jälkeen), Meksikossa noin 2017 lähtien ja vuoden 2021 lopusta lähtien Romania ssa sekä Bosnia ja Hertsegovina. Helmikuusta 2022 lähtien he ovat olleet läsnä myös Pohjois-Makedoniassa. He muuttavat usein yrittäessään paeta valtion lastensuojeluvirastoja.
Enwald
Enwald on sukunimi. Se on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Wolgast
Wolgast perustettiin vuoden 1250 tienoilla ja sille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1257. Kaupunki oli keskiajalla myös Hansaliiton jäsen. Vuosien 1648 ja 1815 välisenä aikana kaupunki kuului Ruotsille. Ruotsin jälkeen kaupunkia hallitsi Preussi.
Wolgastin nähtävyyksiin lukeutuu hyvin säilynyt keskiaikainen sisäkaupunki.
Aiheesta muualla
thumb|left|300px|Näkymä Wolgastista.
EP-levy
Alun perin EP:llä tarkoitettiin RCA Victorin kehittämää vinyylilevytyyppiä, jonka oli tarkoitus kilpailla Columbian kehittämien 12-tuumaisien LP-levyjen kanssa. Nämä EP:t olivat 10-tuumaisia, sisälsivät noin seitsemän ja puoli minuuttia musiikkia levypuolta kohden ja ne soivat 45 kierroksen minuuttinopeudella. Suosittuja varhaisia EP-levyjä olivat muun muassa RCA Victorin julkaisemat Elvis Presley -äänitteet sekä Walt Disneyn elokuvista tehdyt julkaisut. Pian EP vakiintui kuitenkin tarkoittamaan mitä tahansa albumia lyhyempää, mutta singlelevyä pidempää äänitettä.
Minialbumi on toinen termi, jolla viitataan EP-levyn pituiseen julkaisuun.
Pieni-Manalainen
Pieni-Manalainen on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Patamanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Lettorikko
Lettorikko (Saxifraga hirculus) on laajalti harvinaistunut, Euraasian ja Pohjois-Amerikan havumetsä- ja vuoristoalueiden rikkokasvi. Laji on Suomessa rauhoitettu. Lettorikko kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin mukaan Suomen kansainvälisiin vastuulajeihin.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|220px|Lettorikon kukkia. Monivuotinen lettorikko kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, haaraton, monilehtinen ja yläosastaan ruskeakarvainen. Kasvin lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia, suikeita ja ehytlaitaisia. Latvaan puhkeaa 1–3 vaaleankeltaista ja punapilkkuista kukkaa, jotka ovat kasvin kokoon nähden isot. Kaksineuvoisten kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on kymmenen kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, ja emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suomessa lettorikko kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy monisiemeninen, kaksiosainen kota.
Lettorikko tuottaa runsaasti siemeniä, mutta tiiviskasvuisissa kasvuympäristöissä siementaimia kehittyy harvoin. Laji leviääkin tehokkaammin rönsyjen avulla. Usein vain rönsykärkien lehtiruusukkeet säilyvät talven yli.
Levinneisyys
Lettorikkoa tavataan suuressa osassa pohjoisen pallonpuoliskon havumetsäaluetta sekä vuoristoja. Euroopassa lajia tavataan Britteinsaarilta, Pohjois-Saksasta ja -Puolasta sekä Keski-Venäjältä Fennoskandiaan, Baltiaan ja Pohjois-Venäjälle. Lisäksi sitä esiintyy etelämpänä Alpeilla, Karpaateilla ja Kaukasuksella sekä myös Islannissa. Laji on kuitenkin hävinnyt laajoilta alueilta Pohjois- ja Keski-Euroopasta. Venäjällä levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella läpi Siperian Tyynellemerelle saakka ja etelässä Keski-Aasian ja Kiinan vuoristoihin. Boreaalisen vyöhykkeen suoalueita seuraillen lettorikko on myös levinnyt Alaskaan, Pohjois-Kanadaan sekä Grönlantiin. Laji on levinnyt myös Huippuvuorille, jossa se on yksi saarten 164 kasvilajista.
Suomessa lettorikon esiintymien painopiste on selkeästi pohjoisessa. Eteläisimmät havainnot ovat Etelä-Hämeestä, mutta laji on sieltä hävinnyt. Se on kadonnut myös useimmilta kasvupaikoiltaan muualta Etelä- ja Keski-Suomesta. Voimakkaimmat kannat lettorikolla on Lapissa, jossa kukinta-aikaan voi tavata lettorikkoa keltaisenaan kukkivan suon.
Elinympäristö
Lettorikko on kalkinsuosija. Sitä tavataan lettosoilla, erityisesti koivuletoilla sekä lähteiköissä. Kasvupaikat ovat usein ruostevetisiä. Lettorikko on yksi eniten soiden kuivatuksista ja metsänojituksista kärsinyt kasvilaji Suomessa. Lettorikon pölyttäjinä toimivat kimalaiset ja kärpäset.
Forbushin ilmiö
Forbushin ilmiö on Auringon koronamassapurkausta seuraava vähenemä galaktisten kosmisten säteiden määrässä Maasta havaittuna. Ilmiö aiheutuu plasmavirran magneettikentästä, joka pyyhkäisee osan muuten Maan saavuttavasta kosmisesta säteilystä.
Forbush-ilmiö on nimetty fyysikko Scott Forbushin mukaan.
Korpi
thumb|270px|Korpi [[Michiganissa]]
Korpi on Suomessa kehitetyn metsätyyppiopin mukaan puustoinen suotyyppi. Korvet ovat ravinteikkaita soita, joissa on ohut turvekerros ja hapekas kasvualusta.
Korvissa kasvaa sekä kangasmetsien että soiden lajeja. Kasvisto muistuttaa tuoretta kangasmetsää tai lehtoa. Lehtoa eniten muistuttava korpi on lehtokorpi. Puustossa ovat valta­lajeina kuusi ja hieskoivu. Kenttä- ja pohjakerroksessa tyypillisiä lajeja ovat rahkasammalet, karhunsammal, metsäkorte, suomuurain ja pallosara.
Korpia esiintyy soiden ja kangasmetsien välisillä alueilla, laajojen pohjavesiesiintymien liepeillä sekä vesistöjen ja soiden vaihettumisvyöhykkeillä. Korpien vesitalouteen liittyy kivennäismaavaikutus, koska ne saavat vettä kivennäismailta. Lähteisyys vaikuttaa vesitalouteen pohjavesien kautta ja luhtaisuus pintavesien, muun muassa tulvavesien kautta. Puuntuotoltaan heikoimpia korpia ovat märät ja niukkaravinteiset korvet, kun taas kuivahkot keskiravinteiset ja runsasravinteiset korvet vastaavat hyvien kangasmetsien puuntuottoa. Korven ravinteisuuden voi päätellä pohjakerroksen ruohoisuudesta. Ruohoisat korvet ovat yleensä keskiravinteisia, kun taas ruohottomat niukkaravinteisia.
Korpien kasvupaikkatyypit
Korvet jaetaan lehtokorpiin (LhK), ruoho- ja heinäkorpiin (RhK), kangaskorpiin (KgK), varsinaisiin korpiin (VK), nevakorpiin (NK) ja lettokorpiin (LK).
Lehtokorpi
Lehtokorpi (LhK) muodostuu esimerkiksi lehtojen ja lehtomaisten kankaiden soistuessa. Lehtokorpien turvekerros on ohut, 10–30 cm paksu. Lehtokorpiin kuuluu myös saniaiskorpi.
Lehtokorpien yleisimpiä sammalia ovat lehväsammalet, suikerosammalet, palmusammal, okarahkasammal ja vaalearahkasammal.
Lehtokorpien kenttäkerroksessa kasvaa hiirenporrasta, isoalvejuuria, kotkansiipiä, korpi-imarretta, mesiangervoa, huopaohdaketta ja suokelttoa. Puukerroksen lajeja ovat kuusi ja koivu, usein myös tervaleppä.
Ruoho- ja heinäkorpi
Ruoho- ja heinäkorvet (RhK) ovat lehtokorpia pidemmälle soistuneita, niitä paksuturpeisempia sekä vetisempiä.
Kenttäkerroksessa kasvaa märän kasvualustan ruohoja ja heiniä, joita ovat raate, kurjenjalka, angervo ja korpikastikka.
Kangaskorpi
Kangaskorpi (KgK) on syntynyt lehtokorpien tapaan tuoreen kankaan soistuessa.
Kangaskorven kenttäkerroksessa esiintyy tuoreen kankaan kasvilajeja, mutta myös tyypillisiä soiden kasvilajeja, kuten rahkasammalia ja karhunsammalia. pallosaroja ja metsäkortteita voi esiintyä laikuittain tai yhtenäisesti.
Kangaskorpien puukerroksen lajeja ovat kuusi tai lehtipuun sekainen kuusikko.
Varsinainen korpi
Varsinainen korpi (VK) on soistunut kangaskorpea pidemmälle ja sillä on edellistä paksumpi turvekerros.
Kenttäkerroksen pääkasvilajien mukaan varsinaiset korvet jaotellaan mustikkakorviksi, metsäkortekorviksi sekä muurainkorviksi.
Nevakorpi
Nevakorpi (NK), jota kutsutaan myös sarakorveksi, on korven ja nevan välimuoto. Runsasravinteiset nevakorvet luokitellaan ruohoinen sarakorpi (RhSK) -luokkaan ja niukkaravinteiset varsinainen sarakorpi (VSK) -luokkaan.
Puuttomilla alueilla nevakorpien kenttäkerroksessa on nevan kasvillisuutta. Puustoisilla kohdilla on nevakorvissa korven kasvillisuutta. Nevakorpien puusto koostuu kuusesta ja koivusta.
Lettokorpi
Lettokorpi (LK), on korven ja leton välimuoto. Lettokorpien alaluokaksi luetaan Peräpohjolan koivulettokorpi, jolle on tyypillistä harva koivupuusto.
Kenttäkerroksessa on lettosuolle tyypillisiä ruskosammalia sekä runsasravinteisille ja kalkkipitoisille soille tyypillisiä ruohoja. Puukerroksessa kasvavat kuusi ja koivu, koivulettokorvessa koivu.
Suur Pehmejärv
Suur Pehmejärv (myös Pehmejärv) on Virossa Võrumaalla Antslan kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 49 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Sen läpi virtaa Ahelo jõgi (Ahli oja), joka lähtee kolmen kilometrin päästä Ähijärvestä ja yhtyy kymmenen kilometrin päässä Mustjõgeen. Järveä ympäröivällä metsäalueelle on kaivettu suuri määrä ojia, jotka on koottu ja ohjattu Suur Pehmejärven lounaisrantaan. Myös viereinen Väikene Pehmeejärvi laskee samaan rantaan. Järven valuma-alueen laajuus on 31,0 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys 2,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00083 kuutiokilometriä eli 0,83 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä ja rannat ovat suota, jota katakisee muutama metsäinen rantaosuus. Järvi on autio ja lähin asutus sijaitsee 500 metrin etäisyydellä.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei mataluudestaan johtuen lämpötilakerrostu.
Järvi luokitellaan limnologisesti kovavetiseksi järveksi ja miksotrofiseksi järveksi (, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus.
Turkin Superliiga
Superliiga on Turkin miesten jalkapallon korkein sarjataso. Liiga perustettiin vuonna 1957 ja se toimii Turkin jalkapalloliiton alaisuudessa.
Liigassa pelaa 18 joukkuetta, jotka sarjakauden aikana kohtaavat toisensa kaksi kertaa. Sarjassa kolme heikointa joukkuetta putoaa alemmalle sarjatasolle, josta nousee kolme joukkuetta tilalle. Liigan voittaja pääsee suoraan Mestarien liigaan ja toiseksi sijoittunut toiselle karsintakierrokselle.
Mestarit
Ainoastaan viisi seuraa on pystynyt voittamaan Superliigan. Eniten mestaruuksia on Galatasaraylla (20) ja toiseksi eniten Fenerbahçella (19). Niiden lisäksi mestaruuteen on kyennyt Beşiktaş (14), Trabzonspor (7) Bursaspor ja İstanbul Başakşehir (1).
The Walking Dead: Survival Instinct
The Walking Dead: Survival Instinct on Terminal Realityn kehittämä ja Activisionin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin vuonna 2013 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Wii U:lle. Peli perustuu televisiosarjaan The Walking Dead.
Pelissä pelaaja ohjaa Daryl Dixonia, jonka pitää yhdessä veljensä Merlen kanssa selviytyä zombeilta. Pelaaja voi kentissä liikkuessaan joko taistella niitä vastaan tai yrittää hiipiä niiden ohi. Pelin edetessä pelaaja kohtaa toisia selviytyjiä, joita voi auttaa tai jättää. Pelissä on käytössä rajoitettu määrä polttoainetta, ammuksia ja ruokaa. Polttoaineen loppuessa ajoneuvoista pitää teidenvarsilta etsiä uutta.
Peli on saanut erittäin negatiivisen vastaanoton. IGN antoi pelille arvosanaksi 4.5/10, Game Informer 5/10 , GameSpot 4/10 ja Giant Bomb yhden tähden viidestä. Suomessa Miikka Lehtonen totesi Dome.fi-sivustolla pelin olevan ”yksinkertaisesti täyttä sontaa” ja antoi arvosanaksi yhden tähden viidestä. Pelaaja antoi pelille arvosanaksi 3/10. Petter Hegevall antoi Gamereactorin sivuilla pelille arvosanaksi 2/10 ja totesi pelin olevan ”vuoden kamalin julkaisu ja todellinen loukkaus viihdyttävälle televisiosarjalle”.
Aiheesta muualla
fa:مردگان متحرک: غریزه بقا
Etelä-Intia
thumb|200px|Etelä-Intiaan mielletyt osavaltiot. Etelä-Intia on Intian kielellinen ja kulttuurinen alue, johon kuuluu Intian kuusi eteläisintä osavaltiota, Andhra Pradesh, Karnataka, Kerala, Tamil Nadu ja Telangana sekä liittovaltion alueet Andamaanit ja Nikobaarit, Lakshadweep ja Puducherry. Alueen asukkaita sanotaan eteläintialaisiksi.
Väestö
Etelä-Intia on dravidakieliä puhuvien kansojen kanta-aluetta; kieliä puhutaan muuallakin, ja Etelä-Intiassa on muitakin kansoja. Alueen virallisia kieliä ovat kannada Karnatakassa, malajalam Keralassa ja Pondicherryssä, tamili Tamil Nadussa, telugu Andra Pradeshissa sekä urdu, englanti ja ranska.
Historia
thumb|200px| Kartta vuodelta 1500. Vijayanagara kellanvihreällä etelässä, sulttaanikunnat sen pohjoispuolella. Chola-dynastia oli tamilidynastia, joka hallitsi Etelä-Intiaa 1200-luvulle saakka. Valtakunta sai alkunsa Kaveri-joen hedelmällisestä laaksosta.
Vijayanagara oli mahtava eteläintialainen valtakunta, joka hallitsi Deccanin ylänköä ympäristöineen yli kahdensadan vuoden ajan, noin 1336–1565. Vijayanagaran valtakaudella hindulaisuus nousi keskeiseksi Etelä-Intian eri heimoja ja kansoja yhdistäväksi tekijäksi.
Fernanda Negri-Pouget
thumb|200px|Fernanda Negri-Pouget elokuvassa La lampada della nonna (1913). Fernanda Negri-Pouget (28. maaliskuuta 1889 Rooma – 17. helmikuuta 1955 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Fernanda Negri opiskeli Accademia Nazionale di Santa Cecilian konservatoriossa ja aloitti elokuvauransa vuonna 1906. Hän esitti sivurooleja Cinesillä, mutta alkoi vuonna 1909 saada myös pääosia. Pian hänestä tuli yksi italialaisen mykkäelokuvan tähdistä.
Vuonna 1912 Negri siirtyi Ambrosio Filmille Torinoon. Samoihin aikoihin hän meni naimisiin ranskalaisen näyttelijän Armand Pougetin kanssa. Negri-Pouget esiintyi lukuisissa elokuvissa, joita ohjasivat muun muassa Mario Caserini, Luigi Maggi, Febo Mari ja Eleuterio Rodolfi. Hänen tunnetuimpia roolejaan on sokea Nydia vuoden 1913 Pompeijin viimeisissä päivissä.
Marianna Kurki
Marianna Kurki (es. Oona Kare, 2013–2017) on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Salatut elämät. Vuonna 2015 esitetyssä Mariannan erikoisjaksossa Mariannaa lapsena näytteli Anna Haakana. Hahmo poistui sarjasta keväällä 2017 hukuttautumalla hyiseen veteen yhdessä äitinsä kanssa. Hänen ruumistaan ei kuitenkaan löydetty, ja hän on myöhemmin esiintynyt spin-off-sarjassa Pihlajakadun tuhmat tädit.
Lapsuus ja nuoruus
Mariannan lapsuudesta ja nuoruudesta kertoi Mariannan erikoisjakso, jossa selvisi osaltaan miksi Mariannalla oli mielenterveysongelmia. Marianna eli onnellista lapsuutta äitinsä Raakelin, siskonsa Johannan sekä isänsä kanssa, kunnes ennen kouluikää sisko kuoli onnettomuudessa. Mariannan oli tarkoitus vahtia kylvyssä olevaa pikkusisartaan, mutta kun hän poistui hetkeksi kylpyhuoneesta, Johanna hukkui ammeeseen. Raakel sekosi lapsensa kuolemasta ja vieritti syyn Mariannan niskoille. Äidin sekoamisen johdosta Mariannan isä sai tarpeekseen ja jätti perheensä. Marianna jäi asumaan äitinsä kanssa kahdestaan.
Marianna tapasi Selinan, jonka kanssa hän ystävystyi nopeasti. Selina ja tämän äiti pitivät Mariannasta todella paljon. Tytöt päättivät muuttaa yhteiseen asuntoon. Asuminen sujui hyvin, kunnes Selina erosi poikaystävästään Petestä ja tyttö joutui katatoniseen tilaan. Selina ja myöhemmin myös Marianna joutuivat mielisairaalaan. Mariannan mielenterveys järkkyi, sillä hän luuli olevansa Selina. Selinan äiti syytti Mariannaa Selinan tilasta, eikä uskonut Mariannan kertomaa totuutta. Selina ei koskaan toipunut, vaan asuu äitinsä kanssa eikä ole tapauksen jälkeen puhunut sanaakaan.
Saapuminen Pihlajakadulle
Parannuttuaan Marianna alkoi opiskella samassa ammattikorkeakoulussa Heidi Aaltosen kanssa. Marianna ja Heidi ystävystyivät varsin nopeasti. Pian Marianna juoni Heidin kämppäkaverin Roni Jalavan pois kuvioista ilmoittamalla pojan isälle, että Roni asui salaa Helsingissä, vaikka hänen piti opiskella Lontoossa vanhempien tahdon mukaisesti. Marianna väitti Heidille asuntonsa palaneen ja pyysi Heidiltä väliaikaista asuinpaikkaa, mihin Heidi suostui. Marianna lavasti Heidin asunnossa tapahtuneen murron, jolloin Heidi pelkäsi asua yksin ja pyysi Mariannaa pysyväksi kämppäkaverikseen. Vasta tämän jälkeen Marianna purki vuokrasopimuksen omaan asuntoonsa, joka oli hänen puheistaan huolimatta täysin kunnossa. Hän myös pilasi Heidin ja Peppi Puolakan ystävyyden sekä lavasti Sergei Kuulan syylliseksi Heidin asuntoon tehtyyn murtoon ja passitti Sergein syyttä mielisairaalaan.
Naapureiden vangitseminen ja joutuminen mielisairaalaan
Marianna halusi paeta elämäänsä ja alkoi pikkuhiljaa pukeutua Heidiksi. Marianna halusi olla Heidi ja lopulta sekosi. Marianna rakensi huoneensa vankityrmäksi, jonne hän vangitsi serkkunsa Lari Väänäsen ja tämän ystävän Elias Vikstedtin, koska pojat pääsivät liian lähelle totuutta Mariannan menneisyydestä. Myöhemmin hän sieppasi Heidin ja tähän rakastuneen Janne Haukkalan. Jannella kuitenkin oli paikannin, jonka avulla Kalle Laitela ja Miska Koistinen löysivät vangit. Marianna vangittiin ja hänet vietiin mielisairaalaan. Marianna luuli olevansa Heidi vielä mielisairaalassakin, mutta samassa laitoksessa ollut Sergei sai Mariannan tajuamaan tekonsa ja sairautensa. Surullinen Marianna yritti itsemurhaa, mutta selvisi hengissä. Monica Mustavaara toimi Mariannan asianajajana sieppausjutun oikeuskäsittelyssä.
Mielisairaalassa Sergei tuli katsomaan Mariannaa ja he lähentyivät kun Marianna avautui lapsuudestaan ja Sergei alkoi ymmärtämään, että Marianna oli ollut sairas tehdessään tekonsa. He ystävystyivät, vaikka Sergei oli epäilevä heidän suhteen, ja pian heille kehittyi tunteita toisia kohtaan. Pari meni kihloihin, mutta he erosivat kun Sergei sai tietää Mariannan olevan raskaana tämän veljelle Sebastianille.
Salasuhde Sebastianin kanssa ja raskaus
Pian sen jälkeen kun Sergei ja Marianna olivat menneet kihloihin, Marianna ja Sebastian päätyivät sänkyyn, joka tuli molemmille yllätyksenä. Sebastian ja Marianna päättivät, etteivät kerro Sergeille tai Monicalle mitään. Marianna tuli raskaaksi ja halusi tehdä abortin, mutta Sebastian yllytti Sergein estämään sen. Lopulta aborttia ei tehty ja Sergei luuli Mariannan odottavan heidän yhteistä lastaan. Marianna halusi perustaa perheen Sebastianin kanssa, mutta Sebastian ei lämmennyt enää. Sebastianin isyys paljastui lopulta Monican yllätykseksi järjestämissä kihlajaisissa.