cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vastaamon tietomurto
Reaktio ja vaikutukset
Tapio erosi Vastaamon toimitusjohtajan paikalta tietomurron tultua julkiseksi lokakuussa 2020. Hänet korvasi marraskuussa Heini Pirttijärvi, joka kuitenkin myös erosi yhtiön muun hallituksen mukana 26. tammikuuta 2021. 28. tammikuuta 2021 yhtiö asetettiin selvitystilaan ja helmikuussa 2021 yritys haettiin konkurssiin. Terapiatoiminta on tarkoitus myydä suomalaiselle terveysalan yritys Vervelle, eikä potilastietoja siirretä osana kauppaa.
MiFID
MiFID on EU:n rahoitusmarkkinoita sääntelevä direktiivi (Markets in Financial Instruments Directive, 2004/39/EY). Direktiivi annettiin huhtikuussa 2004 ja sitä täydentävä asetus sekä täytäntöönpanodirektiivi annettiin syksyllä 2006. Direktiivi sääntelee sijoituspalvelujen tarjoamista, kuten sijoitusneuvontaa, omaisuudenhoitoa ja arvopaperivälitystä.
Direktiivin tavoitteena on kehittää EU:n sisämarkkinoiden toimintaa, yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden säännöksiä, helpottaa sijoituspalveluiden tarjoamista jäsenvaltiosta toiseen, lisätä kilpailua arvopaperimarkkinoilla ja parantaa sijoittajan suojaa.
Suomessa direktiivi saatettiin voimaan säätämällä uusi laki sijoituspalveluyrityksistä ja tekemällä muutoksia mm. arvopaperimarkkina- ja sijoitusrahastolakiin. Uudet säännökset tulivat voimaan 1.11.2007.
Masters of the Universe
Masters of the Universe (lyh. MOTU, tunnettu myös nimellä He-Man päähahmonsa mukaan) on yhdysvaltalaisen leluja valmistavan Mattel-yhtiön alun perin vuonna 1982 lanseeraama lelusarja. Alkuperäisen lelusarjan pohjalta on tuotettu muun muassa lukuisia sarjakuvajulkaisuja, kirjoja, lauta- ja videopelejä, viisi animaatiosarjaa sekä näytelty elokuva. Masters of the Universen keskipisteessä ovat sankarillinen päähahmo He-Man ja tämän vastustaja Skeletor, joiden välillä käydään taistelua hyvän ja pahan välillä.
MiFID
MiFID II
MiFID direktiivi (2004/39/EY) on korvattu 3.1.2018 alkaen MiFID II direktiivillä (2014/65/EU) sekä MiFIR asetuksella (EU N:o 600/2014).
Krogarviken
Krogarviken on järvi Eckerössä Ahvenanmaan länsiosassa. Sen pinta-ala on 1,93 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 26 kilometriä luoteeseen ja Tukholmasta 130 kilometriä koilliseen.
MiFID
MiFID II
MiFID II direktiivi ja MiFIR asetus nähtiin tarpeellisiksi muuan muassa siitä syystä, ettei MiFID I direktiivin katsottu tarkoituksestaan huolimatta tarjoavan riittäväntasoista sijoittajansuojaa. MiFID direktiivin uudistamistarpeeseen vaikuttivat niin finanssikriisi kuin myös markkinakehitys.
MiFID II direktiivin yhtenä keskeinä tavoitteena onkin pidetty nimenomaan sijoittajansuojan parantamista ja edistämistä. Toisena keskeisenä tavoitteena on pidetty läpinäkyvyyden lisäämistä rahoitusvälineillä käytävässä kaupankäynnissä. Suomessa MiFID II direktiivi ja MiFIR asetus johtivat useisiin lakimuutoksiin. Tämän johdosta säädettiin uusi laki kaupankäynnistä rahoitusvälineillä, joka kumosi aiemman samannimisen lain. Tämän lisäksi sijoituspalvelulakiin tehtiin lukuisia muutoksia ja muutoksia aiheutui myös lakiin Finanssivalvonnasta sekä joukkorahoituslakiin. Nämä lainmuutokset tulivat voimaan 3.1.2018.
Krogarviken
Maantiede
Krogarvikenin pituus lounaasta koilliseen on 220 metriä. Järven etelä- ja itäranta on soistunut, saaria ei ole. Lounaiselta rannalta lähtee noin 70 metriä pitkä laskuoja Ahvenanmereen. Krogarvikenin pohjoispuolella sijaitsee Västra Insjön ja Östra Insjön. Luoteispuolella on Eckerön satama ja idässä asutusta. Päätie 1 kulkee Krogarvikenin eteläpuolitse.
Masters of the Universe
Mattel valmisti alkuperäisiä Masters of the Universe -leluja vuosina 1982-1988. Yhtiö palkkasi muun muassa käsikirjoittaja Donald F. Glutin ja piirtäjä Alfredo P. Alcalan luomaan lelusarjan hahmojen ympärille ensimmäisiä tarinoita, sivuhahmoja sekä tapahtumapaikaksi kuvitteellisen Eternian planeetan erillisine kohteineen. Filmation-yhtiö aloitti vuonna 1983 lelujen rinnalle luodun animaatiosarjan He-Man esittämisen. Alkuperäinen lelusarja oheistuotteineen on yksi 1980-luvun keskeisimmistä ilmiöistä ja tunnetuimmista brändeistä. Lelusarjan myynti ja suosio kuitenkin laskivat vuosikymmenen puolenvälin jälkeen. Mattel toivoi vielä vuonna 1987 ensi-iltansa saaneen Masters of the Universe -elokuvan palauttavan lelusarjan suosion, mutta elokuva sai kielteisen vastaanoton eikä menestynyt taloudellisesti.
Staatsoper Unter den Linden
thumb|300px|Staatsoper Unter den Linden Berliinissä. thumb|300px|Oopperatalo Bebelplatzilta nähtynä. Staatsoper Unter den Linden (myös Lindenoper) on Saksan pääkaupungin Berliinin vanhin oopperatalo ja vanhin säilynyt teatterirakennus. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Unter den Linden -kadun varrella.
1700-luku
thumb|300px|Oopperatalo alkuperäisessä muodossaan noin vuonna 1745. Preussin kuningas Fredrik II Suuri toimeksiantoi alkuperäisen oopperarakennuksen rakennuttamisen vuonna 1741. Hoviooppera vihittiin 7. joulukuuta vuonna 1742 Carl Heinrich Graunin teoksella Cleopatra e Cesare. Oopperarakennus oli osa Forum Fridericianumin (nyk. Bebelplatz) kokonaisuutta ja sen suunnittelusta oli vastannut arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff. Se oli myös ensimmäinen kuninkaallinen teatterirakennus Saksassa sekä suurin tuon ajan Euroopassa. Vuonna 1787 rakennusta uudistettiin arkkitehti Carl Gotthard Langhansin johdolla.
Kolmen paavin vuosi
Kolmen paavin vuosi on vuosi, jolloin katolisen kirkon kardinaalikollegion on valittava kaksi uutta paavia saman kalenterivuoden aikana. Tällainen vuosi voi sattua, kun vasta valittu paavi kuolee tai eroaa hyvin varhain paavin virastaan, jolloin katolista kirkkoa johtaa kolme eri paavia saman kalenterivuoden aikana. Vuosi 1276 oli neljän paavin vuosi.
Staatsoper Unter den Linden
1800-luku
thumb|300px|Oopperatalo vuonna 1832. Oopperarakennus paloi maan tasalle vuoden 1843 elokuussa. Vuotta myöhemmin vihittiin uusi, Carl Gotthard Langhansin suunnittelema oopperarakennus käyttöön Giacomo Meyerbeerin teoksella Ein Feldlager in Schlesien. Rakennusta uudistettiin jonkin verran vuonna 1869.
Kolmen paavin vuosi
Tapahtumat
Viimeisin kolmen paavin vuosi oli vuosi 1978:
Staatsoper Unter den Linden
1800-luku
Vuonna 1842 Gottfried Wilhelm Taubert aloitti oopperassa säännöllisten sinfoniakonserttien perinteen. Samana vuonna Giacomo Meyerbeer seurasi Gaspare Spontinia oopperan Generalmusikdirektorina. Vuoden ajan myös Felix Mendelssohn Bartholdy johti oopperassa sinfoniakonsertteja.
Kolmen paavin vuosi
Tapahtumat
Kolmen paavin vuosia ennen vuotta 1978:
Giuliano Bonfante
pienoiskuva|Giuliano Bonfante Giuliano Bonfante (6. elokuuta 1904 Milano – 9. syyskuuta 2005 Rooma) oli italialainen kielitieteilijä.
Kolmen paavin vuosi
Tapahtumat
Vuonna 1276 roomalaiskatolista kirkkoa johti neljä paavia (neljän paavin vuosi):
Masters of the Universe
Vuonna 1989 Mattel palautti Masters of the Universen markkinoille uusien lelujen ja animaatiosarja Super He-Manin voimin. Yritys otettiin kuitenkin vastaan laimeasti, eikä se saavuttanut edeltäjänsä kaltaista menestystä, jota Mattel oli tavoitellut. 2000-luvun alussa Mattel toi markkinoille alkuperäisiä leluja mukailleen lelusarjan sekä uuden He-Man -animaation, joka ei lupaavasta alustaan huolimatta kestänyt muutamaa vuotta pidempään. Masters of the Universe on sittemmin tehnyt paluun lelumarkkinoille, kun 1980-luvun lelujen mukaisia figuureja on alettu valmistaa uudelleen keräilijöiden ja uusien fanien iloksi. Lisäksi suoratoistopalvelu Netflix on ottanut esittääkseen uusia Masters of the Universe -aiheisia animaatiosarjoja.
Krogarviken
Maantiede
Krogarviken (94.110.1.003) kuuluu Ahvenanmaan lounaiseen saaristoalueeseen (94.11), joka on toisen jakovaiheen vesistö Pohjoisen Ahvenanmeren päävesistössä (94). Lounaiseen saaristoalueeseen kuuluu seitsemäntoista järveksi luokiteltua vakavettä, joista Kungsöfjärden, Byträsk ja Storviken ovat laajimmat.
Masters of the Universe
Historia
thumb|[[1980-luku|1980-luvun alkuperäinen Masters of the Universe -logo.]] Yhdysvaltalainen leluja valmistava yritys Mattel toi Masters of the Universe -lelusarjan markkinoille ensimmäisen kerran vuonna 1982. Neljä ensimmäistä Masters of the Universe -hahmoa olivat päähenkilö ja sankari He-Man, tämän apuri ja oppi-isä Asemies sekä lelusarjan päävihollinen Skeletor ja tämän kätyreihin kuulunut Petomies. Toimintafiguurit, joiden korkeus oli 5,5 tuumaa eli 13,97 senttimetriä, saivat vähitellen seurakseen muun muassa joukon sivuhahmoja, erilaisia ajoneuvoja sekä tapahtumapaikkoja, joista keskeisin on Pääkallolinna (, tunnettu suomenkielisissä käännöksissä myös Harmaakallon linnana englanninkielisen alkuperäisnimensä mukaan).
Giuliano Bonfante
Bonfante toimi alansa professorina useissa yliopistoissa, kuten Princetonissa. Hän oli perehtynyt kuolleeseen etruskien kieleen. Kyseistä kieltä käsittelevissä tutkimuksissaan hän teki yhteistyötä tyttärensä Larissa Bonfanten kanssa. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu muun muassa Lingua e cultura degli Etruschi (1985).
Masters of the Universe
Historia
Masters of the Universe -hahmojen historia ja taustatarinat kiehtoivat leluja ostaneita lapsia, joten Mattel palkkasi joukon käsikirjoittajia ja piirtäjiä luomaan lelusarjan hahmoille esimerkiksi tarinoita ja erilaisia tapahtumapaikkoja. Toimintafiguurien myyntipakkauksiin sisällytettiin itse lelun lisäksi myös erilaisia pienoissarjakuvia, joissa hahmot seikkailivat ja kävivät hyvän ja pahan taistelua kuvitteellisella Eternian planeetalla. Pienoissarjakuvien seuraksi kirjoitettiin 1980-luvulla myös esimerkiksi lastenkirjoja, ja lisäksi eri kustantajat aloittivat Masters of the Universe -sarjakuvan julkaisemisen. Esimerkiksi Suomessa lehteä julkaisi 1980-luvulla Satellite-sarjakuvakustantamo.
Giuliano Bonfante
Bonfante vietti 100-vuotispäiväänsä elokuussa 2004 ja oli kuollessaan täyttänyt 101 vuotta.
Staatsoper Unter den Linden
1900-luku
Oopperatalo nimettiin nykyiselleen, Staatsoper Unter den Lindeniksi vuonna 1918 Saksan keisarikunnan romahdettua. Käytyään läpi suuren kunnostusoperaation, oopperatalo jälleenavattiin vuoden 1928 huhtikuussa.
Toisessa maailmansodassa Staatsoper tuhoutui Berliinin ilmapommituksissa kahdesti. Ensimmäinen tuhoutuminen tapahtui vuoden 1941 huhtikuussa, jonka jälkeen se rakennettiin uudelleen E. Meffertin johdolla. Toinen tuhoutuminen tapahtui helmikuussa 1945. Oopperatalo rakennettiin jälleen uudelleen, tällä kertaa Richard Paulickin johdolla vuosina 1952–1955. Tuolloin se rakennettiin alkuperäistä Knobelsdorffin oopperataloa mukaillen. Molempien jälleenrakennusurakoiden jälkeen ooppera avattiin Richard Wagnerin teoksella Die Meistersinger von Nürnberg.
Sodan päätyttyä ooppera sai 1945 nimen Deutsche Staatsoper Berlin. Ennen Paulickin johtamien jälleenrakennustöiden valmistumista vuonna 1955 ooppera soitti Admiralspalastissa. Vuosina 1983–1986 oopperataloa restauroitiin laajalti. 1990-luvulla se sai takaisin nimensä Staatsoper Unter den Linden.
Merkittäviä kantaesityksiä
thumb|300px|Näyttämö ennen konserttia.
Aiheesta muualla
52.51667°N, 13.395°W
Masters of the Universe
Historia
Lelusarjan lopullinen läpimurto tapahtui 1980-luvulla, kun Filmation alkoi tuottamaan ensimmäistä Masters of the Universe -hahmoihin pohjautunutta animaatiosarjaa He-Man ( vuoden 1983 syksyllä. Sarjaa tehtiin 130 jakson verran, ja sitä seurasi myös 93 jaksoa kestänyt spin-off She-Ra: Mahdin prinsessa vuonna 1985. Lähinnä tytöille suunnatussa sarjassa seurattiin He-Manin kaksoissisko She-Ran seikkailuja Etheria-nimisellä planeetalla.
Vuonna 1987 ensi-iltansa sai Masters of the Universe -elokuva, jonka päärooleissa esiintyivät Dolph Lundgren (He-Man) ja Frank Langella (Skeletor). Mattel toivoi, että elokuva olisi palauttanut lelusarjan jo hiipuneen suosion ja laskuun kääntyneen myynnin, mutta elokuva floppasi ja myös sille jo käsikirjoitettu jatko-osa jäi tekemättä.
Vuosikymmenen vaihteessa Mattel yritti paluuta Masters of the Universen pariin uuden, 65 jaksoa kestäneen animaatiosarjan Super He-Man sekä vastaavan lelusarjan merkeissä. Super He-Man siirsi He-Manin ja Skeletorin taistelun futuristiseen ympäristöön ja uuteen Primus-nimiseen maailmaan. Sekä animaatio- että lelusarja epäonnistuivat tavoitteissaan uusia alkuperäisen Masters of the Universen menestys. Mattel yritti lelusarjan palauttamista vielä 2000-luvun alussa 39 jakson animaatiosarjalla He-Man, joka oli päivitetty versio 1980-luvun alkuperäisestä. Lupaavasta alustaan huolimatta uusi yritys jäi kuitenkin vain muutaman vuoden mittaiseksi.
Viime vuosina eri yhtiöiden toimesta markkinoille on palautettu 1980-luvun alkuperäisiä leluja mukailevia toimintafiguureja ja hahmoja, lähinnä keräilijöiden mutta myös uusien fanien iloksi. Suoratoistopalvelu Netflix on vuodesta 2018 alkaen esittänyt uutta She-Ra-aiheista animaatiosarjaansa She-Ra: Mahdin prinsessat, ja on ilmoittanut työstävänsä myös kahta uutta He-Man-aiheista animaatiota, joista toinen on suora jatko-osa 1980-luvun animaatiolle ja toinen on uusi versio.
Keskeisimmät henkilöt
Muita sarjassa esiintyneitä hahmoja olivat muun muassa Skeletorin johtamiin Pahuuden sotureihin lukeutuneet Häijy-Lin (Evil-Lyn), Rautaleuka (Trap Jaw) Stinkor, Petomies, Mer-Man, Webstor, Jitsu, Whiplash ja Tri-Klops. Muihin He-Manin vastustajiin Pahuuden sotureiden ohella lukeutuivat myös kuningas Hissin johtamat Käärmemiehet ja Hordakin johtamat Kauhujoukot. He-Manin ja eternialaisten liittolaisia olivat esimerkiksi Stratos, Ram Man, Man-E-Faces, Wind Raider, Sy-Klone, Buzz-Off, Orko ja Mekaneck.
M/S Norsky
M/S Norsky on Bore Sky B.V:n omistuksessa oleva ro-ro-rahtilaiva. Alus on rakennettu vuonna 1999 Aker Finnyardsin Rauman telakalla. Kuollutta painoa Norskylla on 11 564 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa liikkumaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam. Nykyään aluksella operoi P&O Ferries.
Norskyn sisaralus on M/S Norstream.
Ansaririkkalude
Ansaririkkalude eli kesärikkalude (Orius majusculus) on nokkaluteiden heimoon kuuluva ludelaji. Se on pituudeltaan 2,6–3,0 millimetriä pitkä ja sen tummanruskeat siivet ovat tyviosastaan vaaleat. Lajia esiintyy vakiintuneesti eteläisessä Suomessa ja se on luokiteltu maassa elinvoimaiseksi lajiksi. Ansaririkkaludetta esiintyy maailmalla lähinnä Euroopassa. Ansaririkkalude tunnetaan puutarhaviljelyssä paremmin kaupallisella nimellä kesärikkalude.
Ansaririkkalude käyttää ravintonaan siitepölyä ja ruohovartisilla kasveilla eläviä selkärangattomia. Kasvihuoneissa sitä käytetään ripsiäisten torjunnassa. Ansaririkkalude saalistaa ainakin salaatin kahta merkittävää tuholaista: salaattikirvaa (Nasonovia ribisnigri) ja kalifornianripsiäistä (Frankliniella occidentalis). Ansaririkkalude saalistaa myös monia muita lajeja.
Munsaari
Munsaari on saari Kotkassa Ruonalan kaupunginosassa. Se sijaitsee Mussalon ja Hovinsaaren välissä. Munsaareen on tieyhteys, joka alkaa Ruonalan kirkon kohdalta ja päättyy tien päässä olevaan kääntöpaikkaan, jonka yhteydessä on bussipysäkki. Tien pituus on yksi kilometri ja se on Munsaaren ainoa asfaltoitu tie. Päätien lisäksi Munsaaressa on kapeita hiekkakujia, joiden varrella on vanhoja puutaloja.
Asetelma jossa vanha kenkä
thumb|250px|[[Joan Miró 1937, Asetelma jossa vanha kenkä]] Asetelma vanhan kengän kera on Joan Mirón maalaus vuodelta 1937. Maalauksen koko on 81,3 × 116,8 cm ja se on nykyisin New Yorkin Modernin taiteen museossa MoMAssa.
Maalauksessa kuvatut arjen esineet – pullo, leipä, ketun purema omena ja vanha kenkä – säteilevät epätodellista valoa saaden yksinkertaiset esineet näyttämään kuin Ilmestyskirjan kohtaukselta.
Syntytausta
thumb|Maalauksen syntyaikaan Miró asui tässä Les Fusains -nimisessä talossa Pariisissa.
Hän löysi ginipullon kadulta, vei sen asuntoonsa ja alkoi maalata asetelmaa, johon ilmestyi pian hänen apokalyptisten huoltensa ilmapiiri. Maalauksen saattaminen loppuun tammikuusta 1937 alkaen kesti viisi kuukautta. Mirón ystävä ja elämäkerran kirjoittaja Jaques Dupin kutsui tätä maalausta ”Mirón Guernicaksi”, hänen yksinkertaiseksi vastaiskukseen Picasson eepokselle. Sen kuvaamat esineet eivät voisi olla arkipäiväisempiä – haarukka, pullo, omena, leipä – ja kuitenkin näitä kotoisia realiteetteja näyttää uhkaavan jonkinlainen hallusinogeeninen tuomio.
”Sisällissota oli pommituksia, kuolemaa, teloitusjoukkoja...”, Miró kirjoitti välittäjälleen Pierre Matisselle (Henri Matissen poika). ”Sommitelma on realistinen, koska olin lamaantunut yleisestä kauhun tunteesta ja olin melkein kyvytön maalaamaan mitään... Elämme kauheassa draamassa, kaikki Espanjassa tapahtuva on pelottavaa tavalla, jota ei olisi koskaan voinut kuvitella. Tunnen olevani hyvin juureton täällä ja kaipaan maatani...”
Hän lisäsi kuvaan vanhan kengän eleenä van Goghille; hänellä oli tunne, että hänen silmänsä tuovat esiin koko maailman psykoosin kaikkeen, mihin ne kohdistuvat; maalauksessa olevat esineet tuntuvat syttyvän villiin hehkuun, valo tulee taiteilijan suunnasta.
Carl Eric Sonck
Carl Eric Sonck (10. marraskuuta 1905 Viipuri – 13. helmikuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen ihotautien professori. Sonck tunnettiin paitsi oman alansa tieteenharjoittajana, myös kasvitieteilijänä sekä taidemaalarina.
Lokkila
Lokkila on kylä Länsi-Halikossa Hajalan lähipiirissä. Lokkilan kyläalue on neljässä erillisessä osassa, mutta pääalue sijaitsee Hajalantien varrella Ruskan ja Hyyperän välissä. Toinen isompi alue sijaitsee pohjoisempana Paimion vastaisella rajalla.
Carl Eric Sonck
Lapsuus ja nuoruus
Carl Eric Sonckin vanhemmat olivat agronomi Karl Joel Sonck (27.3.1867–5.9.1950) ja Siri Lybeck (11.10.1884–17.1.1960). Perhe asui Karjalankannaksella Kurkijoella, jossa Karl Joel Sonck toimi Kurkijoen Koulutilan agronomina ja opiston hevoshoitotilan johtajana. Perheeseen kuului lisäksi toinen lapsi, Astrid Signild (s. 1908). Sonckin lähisuvusta voi mainita arkkitehti Lars Sonckin, joka oli Carl Ericin setä.
Lokkila
Lokkilan pääalue on tasaista peltomaisemaa, jota halkoo pieni syväuomainen Lokkilanjoki. Pääalueen asutus sijaitsee Hajalantien varrella. Pohjoinen alue on pääasiassa metsää, jonka asutus on kasvanut yhteen Hajalan tajaamaan.
Carl Eric Sonck
Lapsuus ja nuoruus
Carl Eric Sonckin perhe muutti Turkuun vuonna 1919, kun hänen isänsä oli nimitetty Turun ja Porin läänin II piirin virkatalojen tarkastajaksi. Turussa hänet laitettiin ruotsalaiseen reaalilyseoon (Åbo svenska lyceum), josta hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1924.
Opinnot ja ura
Vuonna 1924 Carl Eric Sonck kirjautui Turun yliopistoon suorittamaan lääketieteen kandidaatin tutkintoa edeltävää medikofiilitutkintoa, jonka hän sai valmiiksi vuonna 1926. Sonck siirtyi seuraavaksi Helsingin yliopistoon suorittamaan jatko-opintoja. Kandidaatintutkinnon hän sai valmiiksi vuonna 1927. Sonck valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1933 ja iho- ja sukupuolitautien erikoislääkäriksi vuonna 1938. Vuonna 1941 Sonck väitteli tohtoriksi, ja vuonna 1944 hän sai dosentin arvonimen. Tämän jälkeen hän toimi Helsingin yliopistossa dermato-venerologian dosenttina vuoteen 1957 saakka.
Turun yliopiston iho- ja sukupuolitautiopin professoriksi Sonck valittiin vuonna 1955. Tässä tehtävässä hän toimi eläkkeelle jäämiseensä, vuoteen 1972 saakka. Sonck perusti Turun ihotautiklinikalle sienilaboratorion, jossa hän teki uranuurtavaa tutkimustyötä erityisesti hiivoista. Tutkimuksissaan Sonck löysi kaikkiaan viisi tieteelle aiemmin tuntematonta hiivalajia. Uransa aikana hän julkaisi noin 150 lääketieteellistä artikkelia. Hän oli ruotsinkielisen Finska Läkaresällskapet -seuran jäsen ja toimi sen hallituksessa vuosina 1953–1956 ja seuran puheenjohtajana vuonna 1955.
Eläkepäiviään Sonck vietti Helsingissä. Sonckin omaelämäkerta Ihotautilääkäri muistelee julkaistiin vuonna 1995.
Sonck kasvitieteilijänä ja taiteen ystävänä
Carl Eric Sonck oli jo lapsena hyvin kiinnostunut luonnosta, linnuista, hyönteisistä ja erityisesti kasveista. Aikuisena hän erikoistui kasvitieteeseen ja erityisesti voikukkiin. Niiden keräilyn hän aloitti 1940-luvulla ja jatkoi sitä loppuelämänsä. Sonck löysi Suomesta ja ulkomailta noin sata tieteelle ennen tuntematonta voikukkalajia ja julkaisi nelisenkymmentä kasvitieteellistä artikkelia.
Kasvitieteellisistä ansioistaan hänet nimitettiin Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 1969. Sonckin kunniaksi on nimetty myös yksi voikukkalaji (Taraxacum soncki, Lieksa), yksi leinikkilaji (Ranunculus soncki, Kuopio) sekä yksi Candida-suvun hiivasienilaji (Candida soncki), joka löydettiin ensimmäisen kerran Turun yliopiston lastenklinikalta.
Carl Eric ja hänen vaimonsa Karin Sonck lahjoittivat Hyvinkään taidemuseolle nykyisin museon pysyväisnäyttelynä olevan Yrjö Saarisen taiteen kokoelman. Carl Eric myös kirjoitti Saarisen elämäkerran ja kuvakirjan hänen teoksistaan. Sonck oli myös itse lahjakas taidemaalari. Hän teki elämänsä aikana noin 500 maalausta ja piirustusta ja piti taidenäyttelyitä useilla paikkakunnilla.
Perhe
Carl Eric Sonck meni naimisiin vuonna 1935 Karin Hertwigin (s. 18.12.1911) kanssa. Heille syntyi neljä lasta: Christel (s. 1938), Klaus Herman (s. 1940), Johan Rainer (s. 1942) ja Henrik Robert (s. 1945).
Into the Electric Castle
Into the Electric Castle on vuonna 1998 julkaistu Ayreonin kolmas albumi. Into the Electric Castle on "Avaruusooppera" ja sen sanoitukset perustuvat science fictioniin, kuten edelliset albumit.
Kappaleet
a) Let the Journey Begin b) The Hall of Isis and Osiris c) Strange Constellations d) Reprise
a) In the Garden of Emotions b) Voices in the Sky c) The Aggression Factor
a) I Soar on the Breeze b) Death's Grunt c) ''The Passing of an Eagle
a) Inside the Mirror Maze b) Through the Mirror
Kekropis
Kekropis oli antiikin ajan Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen fyle eli ”heimo” tai ennemminkin äänestyspiiri, joka perustettiin Kleistheneen uudistuksessa vuonna 508 eaa. Fylen eponyymi heeros oli Ateenan varhainen kuningas Kekrops ja sen alkuperäinen numero oli VII.
Fyleen kuului alun perin 11 demosta. Myöhemmin osa demoksista siirrettiin perustettuihin uusiin fyleihin, ja pienimmillään fyleen kuului seitsemän demosta. Niin kutsuttujen makedonialaisten fylejen (Antigonis, Demetrias) lakkauttamisen jälkeen osa demoksista palautettiin Kekropis-fyleen. Kuten kaikilla fyleillä, fylen demokset oli jaetty kolmeen trittykseen ja sillä oli yhteensä 50 edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Fyle säilyi käytössä antiikin ajan lopulle saakka.
Fylen jäseniin viitattiin nimityksellä Kekropidēs, monikossa Kekropidai.
Haya Harareet
Haya Harareet oli israelilainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli on elo­kuvassa Ben-Hur.
Elämäkerta
Haya Harareet aloitti teatteri­uransa 18-vuotiaana ohjaajan apulaisena, mutta siirtyi pian tämän jälkeen näyttelijäksi. Hänet valittiin vuonna 1955 brittiläis-israelilaiseen elo­kuvaan Kukkula 24 ei vastaa, joka kilpaili myös Cannesin elo­kuva­juhlilla.
Harareet muutti vuonna 1956 Roomaan, missä hän muun muassa näytteli Francesco Masellin elo­kuvassa Häväisty nainen. Roomasta Harareetin ura jatkui Holly­woodiin, kun hänet valittiin näyttelemään Ben-Huriin. Harareet oli Cannesissa tavannut Ben-Hurin ohjaajan William Wylerin, joka halusi tämän elo­kuvaansa. MGM etsi Harareetin ja kutsui tämän koe-esiintymiseen Rooman Cinecittàlle. Koe-esiintyminen johti neljä­vuotiseen sopimukseen.
Harareet näytteli Ben-Hurissa Charlton Hestonin näyttelemän pää­henkilön Judah Ben-Hurin rakkauden kohdetta Estheriä. Ben-Hur oli valtaisia menestys: historian toiseksi tuottoisin elo­kuva, joka myös voitti 11 Oscar-palkintoa. Harareetin kansain­välinen ura sai suotuisan lähdön, mutta hänen seuraavat elo­kuvat eivät päässeet lähellekään samaa menestystä. Harareet näytteli muun muassa elo­kuvissa Salainen kumppani (1961), Antinea, l’amante della città sepolta (1961), Hurja yö (1962) ja La leggenda di Fra Diavolo (1962).
Hanko
Kaupunki on kaksikielinen. 0 prosentilla asukkaista on äidinkielenä suomi ja 0 prosentilla ruotsi.
Fyysinen maantiede
thumb|left|Ilmakuva [[Hankoniemi|Hankoniemestä.]] Hanko sijaitsee lounaisella Uudellamaalla, 127 kilometriä Helsingistä länteen ja 145 kilometriä Turusta kaakkoon. Lähin naapurikaupunki on Raasepori 35 kilometriä koilliseen. Kaupungin naapurikunnat ovat Kemiönsaari ja Raasepori. Hanko on Manner-Suomen eteläisin kunta. Etäisyys Viron luoteiselle rannikolle on noin 70 kilometriä.
Meri ympäröi Hankoa kolmelta puolelta, joten maarajaa on vain Raaseporin kaupunkiin muutama kilometri. Pääosa Hangon maa-alueesta koostuu Hankoniemen lounaisimmasta osasta. Hankoniemi puolestaan on viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneen, moreenista, hiekasta, sorasta ja kallioista muodostuvan ensimmäisen Salpausselän lounaisin osa. Niemen rannalla on lukuisia kilometrejä hiekkarantaa sekä myös dyynejä. Hankoniemen lisäksi Hankoon kuuluu lukuisia saaria, joista suurimmat ovat Russarö, Bengtsår, Byön ja Kadermo. Kaupungin merialueella on myös paljon karuja kallioluotoja. Hangon alueella on muutamia pieniä järviä ja lampia, kuten Sandöträsket, Skogbyträsket ja Österfjärden. Russarön saarella on myös useita lampia, kuten Lemmenlampi. Hangossa on myös lukuisia hiidenkirnuja, muun muassa keskustan tuntumassa Puistovuoressa sekä Täktomin kylässä keskustasta noin seitsemän kilometriä itään.
Sijaintinsa ansiosta Hangon ilmasto on lauha ja merellinen, ja lämpötilavaihtelut ovat suomalaisittain pieniä. Vuotuinen keskilämpötila oli 6,0 °C kaudella 1981–2010.
Hanko on kasvi- ja eläinlajistoltaan muuhun Suomeen verrattuna poikkeuksellisen monimuotoinen, ja Hangossa tavataan myös monia uhanalaisia lajeja. Monimuotoisuuteen vaikuttavat leuto ilmasto, maaperän kalkkipitoisuus ja laivojen painolastin mukana tulleet erikoiset kasvilajit. Hankoniemelle saapuvat kevään ensimmäiset muuttolinnut, ja niemellä havaitaan vuosittain noin 270 lintulajia.
Kaupunginosia
Hangon keskusta (Hangö centrum), Hangonkylä (Hangöby) ja Hanko Pohjoinen (Hangö Norra).
Historia
Hangossa on tehty satunnaisia viikinki- ja ristiretkiajan irtolöytöjä, muttei kalmistoja. Hanko mainitaan ensimmäisen kerran 1200-luvun puolivälissä Tallinnassa kirjoitetussa tanskalaisessa itineraariossa vanhalla suomenkielisellä nimellään Kumionpää (Cumiupe) sekä latinaksi nimellä Hangethe. Niemenkärki oli ollut jo sitä ennenkin tärkeä pysähdyspaikka purjelaivoille, jotka joutuivat odottelemaan suotuisampia tuulia joskus viikkojakin.
Ruotsalaiset tekivät hämäläisiä vastaan niin sanotun toisen ristiretken 1200-luvun puolivälissä. Sotaretken jälkeen tapahtunut ruotsalaisten Uudenmaan kolonisaatio toi siirtolaisia myös Hankoon. Näin sai alkunsa myös alueen ruotsinkielinen nimistö. 1400-luvulla Hangossa alettiin käyttää satamana Tulliniemen kärkeä, jonka edustalla sijaitsee Gambla Tullen- ja Kobben-luotojen välissä Hauensuoli, kapea, mutkitteleva salmi. Sinne merenkulkijat tekivät aikansa kuluksi kalliopiirustuksia. Hauensuolessa on 650 tunnettua vanhaa kalliokaiverrusta, joista vanhimmat ovat 1500-luvulta. Monet ovat merenkulkijoiden jättämiä nimikirjoituksia ja muita merkintöjä, kuten kuvia ja vaakunoita, ja joukossa on myös paikalla käyneiden kuuluisuuksien jättämiä merkintöjä. Tulliniemessä sijaitsee Hangon ulkosatama ja Suomen Vapaasatama.
Kun Ruotsin armeija oli tuhottu suuressa Pohjan sodassa Pultavassa vuonna 1709, Suomen valloituksen esti ainoastaan Hankoniemen edustalle koottu laivasto. Venäjä löi Ruotsin laivaston 1714 Riilahden taistelussa Pietari Suuren johdolla, mikä oli Venäjän laivaston ensimmäinen voitto. Taistelun voiton kunniaksi useat Venäjän taistelulaivat saivat myöhemmin nimekseen ”Gangut”. Tapahtumat toistuivat 1743.
Kun Venäjän laivasto saapui James Trevenenin johdolla kolmannen kerran puolustamattoman Hankoniemen edustalla elokuussa 1780, Ruotsin kuninkaan veli, Kaarle-herttua antoi viimein rakennuskäskyn. Majuri G. Hans von Kierting, myöhemmin aateloituna Wärnhjelm, sai suunnitelmansa valmiiksi tammikuussa 1789.
Hankoniemen edustalla oleville kallioille rakennettiin vuosina 1789–1808 linnoitus, joka siirtyi Suomen sodan aikana 1808 venäläisten haltuun. Linnoitus puolusti ansiokkaasti Hangon satamaa Krimin sodan aikana kesällä 1854, mutta elokuussa 1854 linnoituksen varusväki räjäytti sen peläten Ahvenanmaan Bomarsundin kohtaloa.
Hankoniemen sijainti ja muoto pitkänä Itämereen työntyvänä sormena, mahdollistivat talvimerenkulun vielä kun maan muut satamat olivat jäätilanteen takia suljettuna. Tämän vuoksi niemelle rakennettiin vuosina 1871–1873 satama sekä rautatie Hyvinkäälle tarkoituksena turvata kuljetukset talviaikaan Pietariin.
Kaupunkiin perustettiin kylpylä vuonna 1879. 1900-luvun alkupuolella Hanko olikin vilkas kylpyläkaupunki. Kaupunkiin rakennettiin ravintolarakennus Hangon Casino Plagenin rannalle kylpylävieraille; villoja eli huviloita ja täysihoitoloita rikkaille venäläisille, joita saapui kesänviettoon junilla ja laivoilla.
Hangon pohjoisosaan kasvoi huomattava teollisuusalue 1880-luvulta alkaen. Maineikkain sen yrityksistä lienee Suomalais-Englantilainen Biscuittehdas Oy, myöhemmin Hangon Keksi – Hangö Kex, jonka tehdasrakennukset ovat vanhimmilta osin vuodelta 1916. Toinen merkittävä yritys on ollut 1934 perustettu Hangon lasitehdas, jonka tehdasrakennus on samalta ajalta.
Hankoon ja sen lähisaarille linnoitettiin rannikkotykistöön kuulunut joukko-osasto Hangon Rannikkopatteristo (HanRPsto). Se toimi vuodesta 1921 alkaen erilaisissa kokoonpanoissa ja lakkautettiin vuonna 2002.
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1940 Hankoniemi kaupunkeineen vuokrattiin Neuvostoliitolle talvisodan rauhanehtojen mukaisesti sotilastukikohdaksi. Niemelle siirtyi Neuvostoliitosta yli 30 000 sotilasta vuosina 1940–1941. Tukikohdasta on nykyisinkin nähtävinä monia umpeutuneita juoksuhautoja, bunkkereita ja tykkiasemia. Jatkosodan alkuvaiheissa Hankoniemellä ja sen saaristossa taisteltiin lukuisia mittakaavaltaan pieniä, mutta verisiä taisteluita. Syksyllä 1941 Hangon tukikohta oli jäänyt kauas rintaman taakse ja Neuvostoliitto päätti evakuoida sen väen Leningradiin (nyk. Pietariin). Joukkojen evakuointi alkoi lokakuun lopussa ja viimeinen evakuointialus lähti Hangosta 2. joulukuuta 1941.
Vuoden 1977 alussa Hankoon liitettiin Bromarvin kunnasta Santalan ja Täktomin kylät sekä Lappohja Tenholasta ja Tvärminne Tammisaaren maalaiskunnasta. Hankoniemellä sijainnut osa Bromarvin kunnan alueesta oli jo vuonna 1909 päätetty erottaa Hangon maalaiskunnaksi, mutta käytännössä tämä ei koskaan toiminut itsenäisenä kuntana.
pienoiskuva|350px|Hangon ja Raaseporin kuntajako 1960-luvulla. Hankoon (oranssilla) on liitetty osia Bromarvista, Tammisaaren maalaiskunnasta ja Tenholasta.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2022 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2020 lopussa Hangossa oli 8 042 asukasta, joista 7 651 asui taajamissa, 278 haja-asutusalueilla ja 113:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Hangon taajama-aste on 96,5 %. Hangon taajamaväestö jakaantuu kahden eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Hangossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Nämä seurakunnat muodostavat Hangon seurakuntayhtymän. Seurakuntayhtymän jäsenten enemmistökieli on ruotsi ja se kuuluu Porvoon hiippakunnan alaisuuteen, vaikka kaupungin enemmistökieli onkin suomi.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Hangon alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Elinkeinoelämä
pienoiskuva|250px|Hangon Itäsataman ravintoloita makasiineissa. Hangon työllisistä noin 60 % työskentelee palvelualoilla ja jalostuksessa noin 40 %. Suurimpia työnantajia Hangon kaupungin lisäksi ovat Assistor, SE Mäkinen, Helkama ja satamassa toimiva Hangö Stevedoring. Pienemmistä yrityksistä mainittakoon joulukoristevalmistaja Koristevienti, dynamiittitehdas Forcit, makkarankuoria tuottava Visko Teepak ja teollisuuden pyöriä valmistava Mannerin konepaja.
Hangon satama on Hangon kaupungin osakeyhtiö. Se on Suomen eteläisin ja viidenneksi suurin satama. Hangon satama koostuu kolmesta satamanosasta: Länsisatamasta, Ulkosatamasta ja Koverharin satamasta, jotka kuuluvat Hangon Satama Oy:n yhtiön hallintaan. Hangon satama on perustettu vuonna 1872. Eniten Hangossa toimiva varustamo on Transfennica. Hangon sataman ulkomaan tavaraliikenteen tuonti 1 767 054 tonnia ja vienti 1 879 117 tonnia vuonna 2008.
Hangon yksi suurista työllistäjistä on myös KoneCranesin tytäryhtiönä toimiva Levator Oy, raskaiden teräsrakenteiden, sekä nostureiden valmistukseen keskittynyt yritys, joka perustettu 1969. Yritys työllistää suoraan ja välillisesti noin sata henkilöä.
Kesällä kaupungin ravintoloiden määrä kasvaa talveen verrattuna ja järjestettävät tapahtumat sijoittuvat usein kesäkuukausiin. Kaupungissa kesällä järjestettäviä tapahtumia on muun muassa Hangon Regatta.
Urheilu
Hangö IK on vuonna 1903 perustettu urheiluseura. Hangossa on ratsastusseura HunR Hankoniemen Ratsastajat ry – Hangö Udds Ryttare rf. Hanko Riding Teamiin kuuluu kolme seuraa: Hankoniemen Ratsastajat ry, South Coast riders ja Ghost Riders. Vuosina 1997–2023 Hangossa järjestettiin monipäiväinen ratsastuskilpailu SeaHorse Week yhteensä 22 kertaa.
Matkailu
pienoiskuva|[[Hangon Casino.]] Hanko on kesäkaupunki ja ennen kaikkea merikaupunki. Tämä näkyy parhaiten Itäsataman vierasvenesatamassa, jossa yöpyy veneilykauden aikana noin 7 000 venekuntaa. Purjehduskisoja on lähes joka viikonloppu ja auringonottajia ja uimareita riittää kilometrien pituisille hiekkarannoille.
Hangossa on myös hyvät majoitusmahdollisuudet. Tyypillinen hankolainen majoitusvaihtoehto on kylpyläpuiston vanha huvila, esimerkiksi Villa Tellina, Villa Thalatta, Villa Maija tai Villa Doris. Itäsatamassa on hotellilaiva ja perinteikäs hotelli Regatta on avattu uudistettuna vuonna 2012. Muihin hoteihin kuuluu esimerkiksi Hotell Boulevard. Neljän kilometrin päässä keskustasta, Hankoniemen pohjoisrannalla on Hopeahietikon leirintäalue motelleineen. Hangossa on myös hyvä yksityismajoitustarjonta.
Ruokakulttuuri
Hangon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hiillostetut silakat sekä lanttumuhennos sianlihan kera.
Päätöksenteko
Hanko kuuluu Uudenmaan vaalipiiriin, ja sen kaupunginvaltuustossa on 35 kaupunginvaltuutettua.
Meriputki
Meriputki Suomessa
Suomessa meriputkea tavataan kaikilla rannikoilla paitsi Keski-Pohjanmaalla. Suomenlahden ja Ahvenanmaan rannikolla se on runsas. Meriputki kasvaa merenrannoilla, jotka ovat avoimia ja kivikkoisia.
Emmanuel Rivière
Emmanuel Rivière (s. 3. maaliskuuta 1990 Le Lamentin, Martinique, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2014–2015 Englannin Valioliigan Newcastle Unitedia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Rivière aloitti ammattilaisuransa AS Saint-Étiennessä, jota edustaen hän teki ensiesiintymisensä Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä helmikuussa 2009. Hän kuului kaudet 2009–2010 ja 2010–2011 seuran runkopelaajiin. Kesällä 2011 samassa sarjassa pelannut Toulouse FC hankki Rivièren kuudella miljoonalla eurolla. Hän edusti Toulousea puolitoista kautta, kunnes toisella sarjatasolla Ligue 2:ssa pelannut AS Monaco FC osti hänet neljällä miljoonalla eurolla tammikuussa 2013. Kausi päättyi Monacon nousuun. Kausi 2013–2014 oli Rivièrelle menestys, sillä nousijajoukkue Monaco sijoittui sarjassa toiseksi, ja hän pelasi ensimmäisen kymmenen maalin sarjakautensa. Heinäkuussa 2014 Englannin Valioliigan Newcastle United hankki Rivièren 6,4 miljoonalla eurolla.
Elektroluminesenssi
Elektroluminesenssi on luminesenssi-ilmiön alalaji, joka esiintyy tietyissä aineissa, jotka kykenevät emittoimaan valoa vahvassa sähkökentässä tai kun niiden läpi virtaa sähköä. Tällaisia aineita ovat esimerkiksi tietyt puolijohteet.
Elektroluminesenssi-ilmiötä käytetään hyväksi esimerkiksi LED-lampuissa, sairaalalaitteissa ja nestekidenäyttöjen taustavaloissa. Elektroluminesenssimateriaaleja ovat mm. III-IV tyypin puolijohteet (kuten InP, GaAs ja GaN) ja kuparia tai hopeaa sisältävät ZnS-hiukkaset tai Mn-pitoinen ZnS ohutkalvot
Mekanismi
Elektroluminesenssi on seurausta elektronien ja aukkojen spontaanista emissiosta materiaalissa (yleensä puolijohteissa). Elektroluminesenssissa viritys perustuu sähkökentän käyttöön virityksessä. Viritetyt elektronit emittoivat fotonin palatessaan perustilaansa. Emittoituneet fotonit säteilevät satunnaisesti kaikkiin mahdollisiin suuntiin. Absorptio ja emissio keskittyvät aineessa erityisiin luminesenssikeskuksiin, jotka ovat kiderakenteessa olevia pistevikoja. Ennen rekombinaatiota elektronit ja aukot erotetaan joko douppauksella, jolloin syntyy pn-rajapinta (puolijohteissa kuten LED) tai kentässä kiihdytettyjen elektronien ja luminesenssikeskusten elektronien törmäytyksellä. Tällöin suora energia-aukkosiirtymä on mahdollinen ja jossa elektroni - aukko rekombinaatio synnyttää fotonien emission. Emissiofotonin energia on suunnilleen sama kuin energia-aukon suuruus:
,
missä Ec on johtavuusvyön energia, Ev on valenssivyön energia ja h on Planckin vakio.
Kirjallisuutta
Vij&Vij, Handbook of electroluminescent materials, Inst of physics pub, 2004, ISBN 9780750309233.
Tilusvaihto
Tilusvaihto on kiinteistötoimitus, jossa vaihdetaan eri kiinteistöihin kuuluvia alueita keskenään. Alueiden on oltava suunnilleen samanarvoiset ja mahdollinen arvoero on korvattava rahalla. Tilusvaihdolla pyritään parantamaan kiinteistöjen tarkoituksenmukaista käyttöä esimerkiksi poistamalla enklaavi, oikaisemalla rajan mutka tai siirtämällä raja tien tai ojan mukaiseksi.
Tilusvaihto perustuu yleensä kiinteistöjen omistajien väliseen sopimukseen, mutta vähäisten alueiden kohdalla tulee kysymykseen myös pakollinen tilusvaihto.
Mikael Paunio
Mikael Paunio (s. 21. elokuuta 1989 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa kaudella 2018–2019 III-divisioonassa pelaavaa espoolaista Joukkue IF:ää.
Paunio siirtyi D-juniorina Grankulla IFK:sta HIFK:hon. Hän on pelannut Suomi-sarjaa Grankulla IFK:ssa (2008–2009) sekä Mestistä KooKoossa (2010–2011) ja Kiekko-Vantaassa (2011–2012). Kaudella 2011–2012 Paunio pelasi kolme SM-liigaottelua HIFK:ssa.
Weißenburg in Bayern
thumb|Weißenburgin vaakuna. thumb|Altes Rathaus eli vanha raatihuone Weißenburgissa. Weißenburg in Bayern on kaupunki Baijerissa Saksassa. Se on Weißenburg-Gunzenhausenin alueen pääkaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 17 710 asukasta.
Maantiede ja ilmasto
Weißenburg in Bayern sijaitsee keskisessä Baijerissa, Mittelfrankenin hallintoalueesta etelään. Alueen muita kaupunkeja ovat Ingolstadt (55,5 kilometrin päässä), Nürnberg (61,7 km), Augsburg (85 km), München (134,6 km) ja Würzburg (150,4 km).
Weißenburgissa vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 23,6 °C, mutta elokuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on joulu-, tammi- ja helmikuussa pakkasen puolella, tammikuussa peräti –3,3 °C.
Historia
Weißenburgin historian katsotaan alkavan roomalaisesta linnoituksesta, joka rakennettiin alueelle ensimmäisen vuosisadan lopulla. Asutus sijaitsi Rooman valtakunnan rajalla. 300-luvulta peräisin olevassa Tabula Peutingerianassa se mainitaan nimellä Biriciana. Germaanit hävittivät linnoituksen ja asettuivat asumaan kaupungin nykyisen keskustan kohdalle. Ensimmäinen tunnettu maininta nimestä Weißenburg on asiakirjassa vuodelta 867. Frankit sijoittivat hallintokaudellaan kaupunkiin kuninkaallisen residenssinsä. Legendan mukaan Kaarle Suuri oleili siellä johtaakseen Fossa Carolinan suunnittelua.
Weißenburgista tuli valtakunnankaupunki vuonna 1296. Se jatkoi kasvuaan aina uskonpuhdistukseen saakka. Se liittyi, Nürnbergin tavoin, protestantteihin, mutta kärsi raskaasti tämän jälkeisissä sodissa. Weißenburg kuitenkin säilytti kaupunkioikeutensa rauhan tekoon saakka ja myös kasvoi jonkin verran.
Weißenburg menetti itsenäisyytensä vuonna 1802, ja se liitettiin osaksi Baijerin kuningaskuntaa vuonna 1806. Weißenburg kuitenkin säästyi kuihtumasta merkityksettömäksi, kun Nürnbergin ja Augsburgin välille rakennettu rautatie linjattiin kaupungin kautta, mikä osaltaan tuki teollistumista. Toisessa maailmansodassa yli 6 000 pakolaista ja Saksan menettämiltä alueilta karkotettua asettui asumaan kaupunkiin. Nämä ovat siitä lähtien olleet tärkeässä osassa kaupungin teollisuudessa ja kulttuurissa.
Historian moninaiset vaiheet ovat yhä nähtävissä Weißenburgissa. Rooman ajoilta on jäljellä useita raunioita. Näistä parhaiten säilyneisiin kuuluvat roomalaisen kylpylän jäänteet, jotka löydettiin vuonna 1977 ja museoitiin. keskiajalta peräisin oleva kaupunginmuuri on säilynyt lähes vahingoittumattomana torneineen. Kaupunginvaltuutetut ovat kokoontuneet vuodesta 1476 goottilaisessa kaupungintalossa.
Pyhä Rosalia
Pyhä Rosalia (n. 1130 Palermo, Sisilia – n. 1160 Monte Pellegrino, Italia) oli pyhimys, erakko ja ihmeidentekijä joka tunnettiin katumuselämänsä ankaruudesta. Nainen oli Sinibaldin ja Quisquinan tytär ja polveutui Kaarle Suuresta. Hänen kerrotaan nuoruudessaan jättäneen kotinsa ja piiloutuneen luolaan lähellä Bivonaa ja myöhemmin toiseen Monte Pellegrinossa lähellä Palermoa, jossa hän kuoli ja hänet haudattiin. Pyhimys ehti viettää 16 vuotta Monte Pellegrinossa ja kuoli 30-vuotiaana. Vuonna 1624 hänen jäännöksensä löydettiin ja tuotiin Palermon katedraaliin. Hän on seuraavien Italian paikkojen suojeluspyhimys: Baucina, Benetutti, Bivona, Campofelice di Roccella, Delia, Isola delle Femine, Lentiscosa, Palermo, Pegli, Racalmuto, San Mango Cilento, Santo Stefano Quisquina, Sisilia ja Vicari. Paavi Urban VIII laittoi hänen nimensä Martyrologium Romanumiin ja naisen juhlapäivää vietetään 4. syyskuuta. Nainen tunnetaan myös nimellä La Santuzza eli “pieni pyhimys”.
Viktor Konovalenko
Viktor Sergejevitš Konovalenko (, 3. marraskuuta 1938 Gorki, Neuvostoliitto – 20. helmikuuta 1996 Nižni Novgorod, Venäjä) oli Neuvostoliittoa 1960-luvulla edustanut jääkiekkomaalivahti.
Konovalenko pelasi Gorkin Torpedon joukkueessa Neuvostoliiton mestaruussarjassa 540 ottelua vuosina 1956–1972. Hän teki näyttäviä torjuntoja jaloilla jopa hypäten ja oli loistava luistelija.
Mary Baker Eddy
thumb|250px|Mary Baker Eddythumb|200px|Mary Baker Eddyn muistomonumenttiMary Baker Eddy (16. heinäkuuta 1821 Bow, New Hampshire, Yhdysvallat – 3. joulukuuta 1910 Chestnut Hill, Massachusetts, Yhdysvallat) oli uskonnollinen johtaja ja Kristillisen tieteen perustaja. Liikkeen ideana on henkinen ja hengellinen parantaminen.
Hänen vuonna 1875 kirjoittamansa liikkeen peruskirja 'Science and Health with a key to the Scriptures' (Tiede ja terveys sekä avain Raamattuun) on ollut bestseller vuosikymmenien ajan, ja se on Women's National Book Associationissa ('naisten kansallinen kirjayhdistys') valittu yhdeksi 75 naisten kirjoittamasta kirjasta, joiden sanoma on muuttanut maailmaa.
Vuonna 1908 Mary Baker Eddy perusti The Christian Science Monitor -lehden, joka on saanut seitsemän Pulitzer-palkintoa, viimeksi vuonna 2008. Hän kuuluu Yhdysvaltain 'National Women's Hall of Fame'-kunniagalleriaan.
László Paskai
pienoiskuva|László Paskai vuonna 2013. László Paskai (8. toukokuuta 1927 Szeged – 17. elokuuta 2015) oli unkarilainen katolinen kirkonmies.
Paskai oli 23-vuotias saadessaan pappisvihkimyksensä 3. maaliskuuta 1951. Hän toimi mm. Veszprémin piispana alkaen 31. maaliskuuta 1979.
Paskai toimi aikavälillä 3. maaliskuuta 1987 – 7. joulukuuta 2002 Esztergomin ja Budapestin hiippakunnan arkkipiispana. Häntä seurasi Péter Erdő.
Paskaista tehtiin kardinaali 28. kesäkuuta 1988, ja hän osallistui uuden paavin valintaan vuonna 2005. Hän menetti äänioikeutensa täytettyään 80 vuotta toukokuussa 2007.
FS Primauguet (D644)
Primauguet on Ranskan laivaston 1986 palvelukseen otettu Georges Leygues -luokan monitoimifregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 17. marraskuuta 1981. Se laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1984 ja otettiin palvelukseen 5. marraskuuta 1986.
Palvelus
Alus oli palveluksessa 2014.
Dancing Lasha Tumbai
Dancing Lasha Tumbai (, aikaisemmin  Danzing) on ukrainalaisen drag-artistin Vjerka Serdjutškan musiikkikappale, joka edusti Ukrainaa Eurovision laulukilpailussa vuonna 2007 ja sijoittui kilpailussa toiseksi 235 pisteellä. Kappaleessa lauletaan neljällä kielellä: saksaksi, ukrainaksi, englanniksi ja venäjäksi. Lisäksi laulussa on sanoja, jotka eivät tarkoita mitään.
Laulukilpailun finaalissa Serdjutška ja hänen viisi taustalaulajaansa pukeutuivat hopean- ja kullanvärisiin vaatteisiin. Serdjutškan esiintymisasun selkäpuolella oli numero 69 ja taustalaulajilla numero 18, joka oli kappaleen esiintymisnumero finaalissa.
Serdjutškan mukaan lause ”lasha tumbai” on mongoliaa ja tarkoittaa kermavaahtoa, mutta oikeastaan laulun sanat eivät tarkoita mitään. Jotkut ovat myös kuulleet lauseen ääntyvän kuten englannin Russia goodbye ’hyvästi Venäjä’, joka viittaisi vuoden 2005 oranssiin vallankumoukseen.
Mayakansat
Mayat tai mayakansat ovat moninainen ryhmä eteläisen Meksikon ja pohjoisen Keski-Amerikan alueella eläviä Amerikan alkuperäiskansoja. Termillä Maya viitataan tähän ryhmään, jolla on yhteistä kulttuurista sekä kielellistä perintöä. Ryhmä koostuu siis kuitenkin erillisistä kansoista, joilla on omat kulttuuriset piirteensä, perinteensä sekä identiteettinsä.
Mayakansoihin kuuluvia lasketaan olevan noin kuusi miljoonaa. Toiset ovat suhteellisen integroituneita asuttamiensa valtioiden valtakulttuureihin, toisilla elämäntapa on perinteisempi ja äidinkielenä usein silloin jokin mayakielistä.
Mayojen asuinalueita ovat Meksikon Yucatánin, Campechen, Quintana Roon, Tabascon ja Chiapasin osavaltiot, Belizen ja Guatemalan valtiot sekä Hondurasin ja El Salvadorin läntiset osat.
Jalustinlihas
Jalustinlihas (musculus stapedius) on välikorvan kuuloluuketjun jalustimeen kiinnittynyt lihas, joka vaimentaa liian kovia ääniä vasaraan liittyvien lihasten kanssa jäykistämällä kuuloluuketjua. Lihakset eivät kuitenkaan pysty suojaamaan korvaa kovin äkillisiltä ääniltä, koska niiden reaktioaika on noin 0,015 sekuntia. Jalustinlihasten supistumista kovien äänien saapuessa korvaan kutsutaan jalustinheijasteeksi. Jalustinheijaste kuuluu yhdessä koukistusheijasteen ja räpytysheijasteen kanssa suojaheijasteisiin.
Oleksandr Salnykov
Salnykov voitti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa vuosien 1974–1981 välillä olympiapronssia Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980, maailmanmestaruuden Puerto Ricossa 1974, yhden MM-hopean ja neljä EM-mitalia joista kaksi kultaista.
17. marraskuuta 2017 Salnykovin uutisoitiin kuolleen Kiovassa 68-vuotiaana.