cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NHL (pelisarja)
NHL Hockey
pienoiskuva|NHL Hockeyssa on lisenssi pelaajien ja joukkueiden nimiin. DOSille julkaistu NHL Hockey sisältää NHLPA:n ja NHL:n lisenssit. Siinä on kokonainen 82 pelin kausi ja pudotuspelit sekä NHL-palkintogaala. Kauden aikatauluksi voi valita joko satunnaisen tai NHL-kauden 1992-1993. Joukkueita on 24, joilla on oikeat pelipaidat ja logot. Joukkue koostuu 28 pelaajasta, joilla on 15 erilaista taitoa kuten nopeus, aggressiivisuus ja laukaisuvoima. Lisäksi pelissä on kauden 1992-1993 joka joukkueen ja pelaajan tilastot.
NHL Hockey 94
thumb|left|NHL Hockey 94
NHL Hockey 94 julkaistiin Sega Genesikselle, Sega CD:lle ja SNES:ille. Se on arvioitu kuuluvan sarjan parhaimmistoon, ja on valittu esimerkiksi IGN:n 100 parhaan pelin listalla sijalle 47.
NHL Hockey 94 oli myös minipelilisukkeena PlayStation 2:lle ilmestyneessä NHL 06:ssa.
Kannessa pelaajat Ray Bourque, Clark Donatelli, Andy Moog ja Tomas Sandström.
NHL 95
NHL 95 sisälsi muutoksia ja uudistuksia. Kokonaisia kausia voi pelata ja pelaajia voi nyt vaihtaa ja luoda. Pelaamiseen tehtyjä uudistuksia olivat muun muassa valelaukaukset, jättösyötöt ja heittäytyminen laukauksen pysäyttämiseksi.
NHL 95 ilmestyi DOSille, Sega Mega Drivelle ja Super Nintendo Entertainment Systemille.
Kannessa New York Rangersin Aleksei Kovaljov ja Vancouver Canucksin maalivahti Kirk McLean.
NHL 97
NHL 97 käytti 3D-grafiikkaa tukevaa pelimoottoria ja sarjassa nähtiin muutama muukin tärkeä uudistus. Tässä osassa kuultiin ensimmäistä kertaa selostaja Jim Hughson kommentoimassa ottelua. Sen lisäksi ensimmäistä kertaa maajoukkueet oli lisätty peliin, tosin käytettävissä olivat vain Kanadan, Yhdysvaltain ja Venäjän maajoukkueet.
Peli julkaistiin ensimmäistä kertaa myös PlayStationille ja Sega Saturnille.
Kannessa on Florida Panthersin maalivahti John Vanbiesbrouck.
NHL 98
NHL 98 sisälsi nyt myös täydelliset maajoukkueet, vaikkakin IIHF:n lisenssi puuttui. Nyt selostajan rinnalla ottelua kommentoi kommentaattori Daryl Reaugh.
Kannessa Colorado Avalanchen hyökkääjä Peter Forsberg.
NHL 99
thumb|NHL 99, kannessa [[Eric Lindros.]]
NHL 99 sisälsi paljon uudistuksia, mm. paremmat grafiikat sekä kasvojen lisääminen pelaajalle. Mukana oli edelleen kommentaattori Daryl Reaugh. Kannessa Eric Lindros.
NHL 2000
NHL 2000 julkaistiin 31. elokuuta 1999. Peli sai kritiikkiä uudistusten vähyydestä. Peli sisälsi 28 NHL-joukkuetta. Daryl Reaughin tilalle kommentaattoriksi tuli Bill Clement.
NHL 2001
NHL 2001 -pelissä uutena ominaisuutena olivat kaksi uutta liigaa, Ruotsin Elitserien ja Suomen SM-liiga.
NHL 2002
Don Taylor korvasi Bill Clementin kommentaattorina. Uuden kommentaattorin puhetyyli herätti ristiriitaisia tunteita.
NHL 2003
NHL 2003 uudisti sarjan grafiikkaa yksityiskohtaisemmaksi ja hienommaksi. Myös maalivahtien keinoälyä parannettiin ja kiekon fysiikkaa hiottiin.
Kannessa oli Calgary Flamesin Jarome Iginla. Suomen version kannessa on Montreal Canadiensin Saku Koivu.
NHL 2004
NHL 2004 on ainakin Suomessa yksi myydyimmistä NHL-peleistä. Se lisäsi peliin kolme eurooppalaista eliittiliigaa; Suomen SM-liigan, Ruotsin Elitserienin ja Saksan DEL-liigan. Uramode uudistettiin nykyiseksi Dynasty Modeksi.
NHL 2004:ssä oli myös mahdollista valita, tappeleeko pelaaja vai ei riidan puhjetessa. Lisäksi myös maalivahdit saattoivat hermostua tappelemaan. Myös grafiikkaa oli parannettu.
Kannen pelaajina olivat Dany Heatley ja Joe Sakic. Kansista oli siis kahdet eri versiot.
NHL 2005
thumb|250px|Ottelutunnelmaa NHL 2005 tarjosi muun muassa aidoilla maajoukkuepelipaidoilla.
NHL 2005 sisälsi uudenlaisen ohjauksen, joka mahdollisti kiekottomalla pelaajalla pelaamisen. Pelissä oli myös World Cup of Hockey -turnaus aidoilla pelipaidoilla ja palkinnoilla. Pelistä oli jätetty pois pelaajan luominen.
Kannessa Vancouver Canucksin kapteeni Markus Näslund. Suomen version kannessa Olli Jokinen.
NHL 06
NHL 06 sisälsi pientä hiottua grafiikkaa ja vähennettyä taklauspelin voimaa ja määrää. Pelaajan luomismahdollisuus palasi. Peliin sisältyvien muiden eurooppalaisten eliittiliigajoukkueiden lisäksi pelissä oli ensimmäistä kertaa mukana Sveitsin National League A:n Davos, tosin ei muita Sveitsin liigan joukkueita. NHL 06 sisälsi myös aivan uudenlaisen skill stick -toiminnon, jolla tähtipelaajat voivat tehdä upeita maaleja.
NHL 06:lta puuttui IIHF:n lisenssi, joten peliin palasivat lipuilla varustetut pelipaidat. World Cup on korvattu EA Sportsin maailmanturnauksella.
NHL 06:n PlayStation 2 -versiossa on lisukkeena NHL Hockey 94 samanlaisena kuin ilmestyessään ja siitä löytyvät sellaisetkin entiset NHL-joukkueet kuin Winnipeg Jets ja Québec Nordiques.
Lisäksi peliin on englanninkielisten selostuksien lisäksi lisätty suomen-, ja ruotsinkieliset selostukset. Suomenkielisestä selostuksesta vastaavat MTV3:n Hockey Night -lähetyksistä tutut Mika Saukkonen ja Timo Jutila.
Pohjois-Amerikan julkaisun kannessa on Tampa Bay Lightningin hyökkääjä Vincent Lecavalier, ja Pohjoismaiden julkaisussa Chicago Blackhawksin suomalaishyökkääjä Tuomo Ruutu.
NHL 07
NHL 07 julkaistiin syyskuussa 2006. Xbox 360 -versio sisälsi uudistetun laukomissysteemin; tattia työntämällä lyötiin rannelaukaus, tattia vetämällä ja sitten työntämällä lyöntilaukaus. Harhauttelu, rystypuolen laukaukset ja kääntölaukaukset onnistuvat tattia veivaamalla. PlayStation 2 -versiossa laukausnapit sijaitsivat hartianapeissa ja syöttäminen tapahtui oikealla sauvalla.
Kolmen aiemmin lisätyn eurooppalaisen eliittiliigan lisäksi NHL 07:aan on lisätty myös Tšekin Extraliga.
Kansissa pelaajat:
NHL 08
NHL 08 julkaistiin syyskuussa 2007. Peli oli ensimmäistä kertaa saatavilla myös PlayStation 3:lle. Yksi tärkeimmistä uudistuksista on Pohjois-Amerikan toiseksi korkeimman jääkiekkoliigan AHL:n, joka tunnetaan NHL:n farmisarjana, lisääminen peliin. Myös maalivahtien torjuntafysiikkaa on paranneltu. SM-liiga, Ruotsin Elitserien sekä Saksan DEL-Liiga löytyvät pelistä.
Pohjois-Amerikan painoksen kannessa nähdään kanadalaishyökkääjä Eric Staal ja Euroopan versiossa sveitsiläispuolustaja Mark Streit. Lisäksi ruotsalaisversion kansipelaajana tullaan näkemään Henrik Zetterberg. Suomen versioon on päässyt toistamiseen Teemu Selänne. Tšekissä kannessa puolestaan komeilee Jaromír Jágr.
NHL 09
NHL 09 julkaistiin syyskuun 25. päivä. 2008 PlayStation 3:lle sekä Xbox 360:lle, Windowsille 30. lokakuuta ja PlayStation 2:lle 13. marraskuuta. Pelin suurin uudistus on Be A Pro -mode, jossa pelaaja aloittaa AHLstä pelaten vain yhdellä pelaajalla yrittäen nousta NHL-joukkueen kokoonpanoon. Pelaajaa arvioidaan viidelläkymmenellä eri kategorialla.
Pelissä on myös ensimmäistä kertaa rankinglista onlinepelaajille.
Pelin kannessa nähdään Dion Phaneuf. Ruotsin versiossa esiintyy Daniel Alfredsson ja Venäjän versiossa Aleksandr Ovetškin. Selostajana toimii Gary Thorne kommentaattori Bill Clementin kanssa.
NHL 10
NHL 10 julkaistiin syyskuun 17. päivä 2009. Pelistä ei ole version PlayStation 2:lle eikä Windowsille. Uudistuksiin kuului uusi Be a GM- pelimuoto, joka tosin oli lähes täysin samanlainen kuin aikaisempi Dynasty Mode -pelimuoto.
Pelin kansikuvassa Pohjois-Amerikassa on Patrick Kane, Suomessa Mikko Koivu, Ruotsissa Nicklas Bäckström, Tanskassa Mikkel Bødker ja Sveitsissä Mark Streit.
NHL 11
NHL 11 julkaistiin vuoden 2010 loppupuolella PlayStation 3- ja Xbox 360 -konsoleille. Uudistuksiin kuuluu esimerkiksi uusi fysiikkamoottori, mailojen katkeaminen, uudistetut aloitukset, muutama uusi harhautus ja omat tuuletukset. Myös NHL 10:stä tuttua Be a Gm pelimuotoa on paranneltu. Kannessa nähdään Chicago Blackhawksin Jonathan Toews, Vancouver Canucksin veljekset Daniel ja Henrik Sedin sekä New York Islandersin Mark Streit. Peli ilmestyi Amerikassa 7. syyskuuta ja Euroopassa 17. syyskuuta 2010
Stadin kundin kaiho
Stadin kundin kaiho on suomalaisen laulajan Jussi Raittisen kokoelma-albumi.
NHL (pelisarja)
NHL 13
NHL 13 julkaistiin vuonna 2012, syyskuussa PlayStation 3 ja Xbox 360 konsoleille. Kuten aiemminkin peli on aika lailla samanlainen, kuin NHL 12, mutta taklaukset olivat rankempia sekä luistelusta on tehty hieman aidompaa. Esimerkiksi, kun menet suoraan, pelaaja luistelee kovaa, mutta kun kääntyilet, pelaajan vauhti hidastuu. Pelistä löytyy suosittu Winter Classic pelimuoto, jossa Philadelphia Flyers kohtaa New York Rangersin. Lisäksi peliin on lisätty aivan uusi GM Connected - pelimuoto. Myös tekoälyä on lisätty. Pelin kannessa komeilee Claude Giroux.
NHL 15
NHL 15 julkaistiin syksyllä 2014 PlayStation 4-, PlayStation 3-, Xbox One- ja Xbox 360 -pelikonsoleille. NHL 15 on ensimmäinen NHL -pelisarjan peli, joka julkaistiin uuden konsolisukupolven PlayStation 4- ja Xbox One -konsoleille. Pelin kannessa esiintyy Boston Bruinsin hyökkääjä Patrice Bergeron.
NHL Legacy Edition
NHL Legacy Edition julkaistiin syksyllä 2015. Koska NHL 16:ta ei enää julkaistu Playstation 3-, eikä Xbox 360 -pelikonsoleille, julkaistiin niille NHL Legacy Edition. Legacy Editionissa pääsee pelaamaan aikaisemmissa sarjan peleissä olleita pelimuotoja kuten GM Connectedia. Pelin kannessa on NHL:n pudotuspelien voittajajoukkueelle myönnettävä Stanley Cup -palkintopokaali.
NHL 19
Suurin muutos NHL 19:ssa on uusi pelitila: World of CHEL. Kannessa muualla maailmassa P. K. Subban, Suomessa Patrik Laine.
NHL 20
Suurin muutos NHL 20:ssä on uusi pelitila: Ones Now. Kannessa muualla maailmassa Auston Matthews, Ruotsissa Elias Pettersson, sekä Suomessa Patrik Laine.
NHL 21
Suurin muutos NHL 21:ssa on paranneltu Be A Pro- pelimuoto, johon lisättiin mahdollisuus aloittaa ura Euroopassa ja keskustelut ja aktiviteetit joukkueenjohdon, fanien, joukkuekaverien ja median kanssa. Kannessa maailmanlaajuisesti Aleksandr Ovetškin.
NHL 22
NHL 22-peliin on tullut mukaan NHL:n uusi joukkue Seattle Kraken, Kansainvälisen Jääkiekkoliiton IIHF:n maajoukkuepelipaidat sekä X-Factor ominaisuudet. Kannessa maailmanlaajuisesti Auston Matthews.
NHL 23
Pelissä on useita uusia parannuksia ja ominaisuuksia. Kannessa maailmanlaajuisesti Trevor Zegras sekä ensimmäisenä naispelaajana pelisarjan kannessa esiintyvä Sarah Nurse.
NHL 24
NHL 24 on tuleva jääkiekkoaiheinen urheilupeli. Sen kansikuvapelaaja on Cale Makar.
Fraseeraus
Fraseeraus tarkoittaa musiikissa melodia- tai rytmifraasien esittämistä persoonallisella tavalla, kuitenkin niin, että fraasin alkuperäinen melodinen ja rytminen hahmo säilyy tunnistettavana. Fraseeratessaan esittäjä voi muunnella haluamillaan tavoilla esimerkiksi äänenväriä, dynamiikkaa, intensiteettiä ja äänenkorkeutta (muun muassa vibrato), sekä äänten rytmistä mikroajoitusta. Fraseeraamalla esittäjä värittää esittämäänsä teosta oman näkemyksensä mukaiseksi ja ottaa näin vapauden luoda oman tulkintansa esitettävästä kappaleesta. Fraseeraamiseksi voidaan mieltää myös esittäjän jo olemassa olevalle melodialle tekemä vähäinen rytminen ja melodinen muuntelu. Fraseeraamisen erottaa varsinaisesta muuntelusta se, että alkuperäinen musiikillinen informaatio pysyy tunnistettavana.
Hep Stars
thumb|Hep Stars vuonna 1967. vas.Pettersson, Hedlund, Andersson, Frisk, ed.Hegland The Hep Stars oli ruotsalainen 1960-luvulla suosittu popyhtye. Se esitti sekä omaa materiaalia että cover-versioita. Yhtye esiintyi ja levytti pääosin englanniksi, mutta julkaisi myös ruotsinkielistä musiikkia. Yhtyeen muodostivat vuonna 1963 basisti Lennart "Lelle" Hegland ja rumpali Christer "Chrille" Pettersson. Mukaan liittyivät urkuri Hans "Hazze" Östlund ja kitaristi ja laulaja Jan "Janne" Frisk. Yhtyeen ollessa suosituimmillaan sen pääasiallinen lauluntekijä oli Östlundin korvannut urkuri Benny Andersson ja laulajana Sven "Svenne" Hedlund. Andersson tuli kansainvälisesti tunnetuksi ABBA-yhtyeessä 1970-luvulla.
Alku ja nousu rock-yleisön tietoisuuteen
Heglandin ja Petterssonin tarkoitus oli koota tanssiyhtye, joka soittaisi jonkin verran rockia ohjelmistossaan. Rock nousi Friskin vaikutuksesta keskeisempään asemaan. Yhtyeen nimi oli aluksi Quartet Yep, kunnes Janne Frisk ehdotti nimeä Hep Stars. Ajatus nimeen tuli Bill Haleyn laulun Razzle Dazzle sanoituksen kohdasta "It's the hipster's dance" ja tarkoitettiin viittaamaan yhtyeen olevan itsevarma, ajan hermolla oleva ryhmä.
Östlundin ehdotuksesta Svenne Hedlund tuli The Cliftones -yhtyeestä aluksi tuuraamaan Friskiä laulajana hänen liittyessä erään kiertueen taustamuusikoksi ansaitakseen rahaa uutta vahvistinta varten. Friskin palattua Hedlundista tuli laulusolisti. Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran tässä kokoonpanossa sotilasalueen nuorisokeskuksessa Tukholman Karlbergissa. Ohjelmisto jakautui tässä vaiheessa siten, että Frisk lauloi raaemmat rock-numerot Hedlundin esittäessä tunnelmallisemmat laulut.
Tukholman ulkopuolella ensimmäinen konsertti oli Öregrundissa, minne yhtye ajoi jo varhain aamulla erään leipomon pakettiautolla, jota Hedlund ajoi päivätöinään. Yhtyeen esiintymiset muuttuivat samaan aikaan kokoillan esiintymisiksi, jotka kestivät tanssimusiikki- ja rock-osuuksineen jopa neljä tuntia. Yhtye pääsi esiintymään Tukholman suosituimmissa paikoissa kuten Limbo Club, Racing Club ja 1960-luvulla Ruotsin rock-musiikissa keskeisellä Nalen-klubilla. Kesään 1964 mennessä yhtye saattoi esiintyä 2000 hengen yleisöille. Varsinainen nousu rock-klubiyleisön tietoisuuteen tapahtui, kun Nalenilla eräänä iltana pääesiintyjänä ollut Spotnicks ei saapunut konserttipaikalle lainkaan. Yhtyeestä tuli erityisesti raggareiden suosikki.
Lennart Hegland sai suostuteltua Åke Gerhardin yhtyeen manageriksi. Samalla levy-yhtiöksi tuli hänen edustamansa Olga. Gerhard sai yhtyeen lavoilla kiertävän "Morgondagens stjärna" -kykyjenetsintäshown säestysryhmäksi. Yleisö huomasi yhtyeen, ja sille oli annettava ohjelmassa enemmän omaa aikaa. Suosio laajeni edelleen myös sanan kiertäessä. Yhtyeen ensimmäisen singlen Kana Kapilan epäonnistuttua Östlundia pyydettiin riitojen vuoksi lähtemään. Erityisesti välit Hedlundin ja Petterssonin kanssa huononivat. Hänellä oli ollut singlellä pieni lauluosuus, ja hän halusi lisää. Hedlundin jo vakiinnuttua yhtyeeseen tähän ei ollut mahdollisuutta Friskin ollessa tähän aikaan edelleen toinen pääsolisti. Christer Pettersson lähti riitoihin kyllästyneenä, ja tilalle tuli Gutte Fredin. Frisk, Hedlund ja Hegland kokivat yhtyeen soinnin muuttuneen, ja Pettersson päätettiin pyytää takaisin, ja Östlund erotettiin. Yhtye toimi syksyn 1964 nelimiehisenä.
Benny Andersson tuli Elverkets Spelmanslag -yhtyeestä Svenne Hedlundin ehdotuksesta. Hän oli rahaa ansaitakseen kuljettanut yhtyettä ja kuunnellut esiintymisen. Andersson puolestaan oli nähnyt lehtijutun Hep Starsin ostamasta suuresta asuntoautosta, johon mahtuivat sekä yhtye että laitteet. Häneen tekivät vaikutuksen myös yhtyeen kommentit musiikin ja yhtyeiden tilanteesta. Sattumoisin Hedlund soitti hänelle seuraavana päivänä lehden ilmestymisestä. Andersson oli jo taitava muusikko, minkä lisäksi hän laajensi yhtyeen musiikillista valikoimaa, mikä oli kokoillan esiintymisille hyödyllistä.
Suursuosio
Kokoonpano levytti seuraavat kolme singleään kuudessa tunnissa kolmiraitaisella nauhurilla Raitoja ei käytetty päällekkäisäänityksiin, vaan kulujen säästämiseksi kullekin raidalle äänitettiin yhden singlen kappaleet aitoina esityksinä. Yhtye sai Cadillac-kappaleesta suuren hitin, mitä auttoi esiintyminen televisiossa "Drop in" - ohjelmassa 23.3.1965. 8. huhtikuuta yhtye sai kaikki kolme singleä radion Tio i topp -äänestyslistan neljän parhaan joukkoon. Myyntilistalla Cadillac ja Farmer John nousivat kärkeen, Cadillac yhden viikon ja Farmer John 4. viikon ajaksi. Tribute to Buddy Holly oli parhaimmillaan sijalla 5.
Svenne Hedlund nousi yhtyeen keulakuvaksi. Yhtye alkoi saada kritiikkiä muilta yhtyeiltä kuten Tages ja Shanes cover-versioiden käytöstä, sillä nämä yhtyeet tekivät laulunsa itse. Tämä oli Anderssonin motiivina päätöksessä yrittää laulujen säveltämistä, mutta myös tuoreiden kappaleiden etsintä versioitavaksi oli työlästä. Andersson tekikin useita yhtyeen suosituimmista kappaleista sekä yksin että yhteistyönä Hedlundin kanssa.
Yhtyeen palkkiot nousivat 2000-2500 kruunuun konsertilta, mutta nopean läpimurron vuoksi se soitti vielä muutamia aiemmin sovittuja kokoillan esiintymisiä, joista yhtye oli aiemmin ansainnut noin 1000-1500 kruunua. Hep Starsin kiertueiden käytännön asioita alkoi hoitaa Lennart "Felle" Fernholm. Hän myös toi tietoon yhtyeen ihailijoiden omaksumat kutsumanimet lavakuulutuksissaan. Hän oli pätevä muusikko ja soitti nimettömänä basso-osuudet useissa Hep Starsin levytyksissä. Suosion kasvaessa palkkiot nousivat viikonloppuesiintymisissä 3500 kruunuun.
Gerd Palmcrantz vakiintui Hep Starsin äänittäjäksi, ja hän sekä yhtye tekivät yhdessä päätökset studiotyössä.
Menestyksensä huipulla nimenomaan rock-yleisölle yhtye oli vuosina 1965 ja 1966. Vuonna 1966 yhtye teki jo kotimaassaan 150 konserttia. On huomattava, että tähän aikaan pääesiintyjän konsertti kesti noin puoli tuntia. Huolellisella suunnittelulla yhtyeet saattoivat soittaa kaksikin esiintymistä päivässä. Yhtye nautti tällöin suurta suosiota myös Suomessa ja Norjassa. Syksyllä 1967 yhtyeen singlejä oli Ruotsissa myyty noin 1 200 000 kpl ja albumeita 110 000 kpl.
Tyylin muuttuminen, talousongelmia, hajoaminen
Hep Stars löysi Malaika-kappaleen tällä matkalla. Sen julkaiseminen merkitsi yhä enemmän siirtymistä suuren yleisön yhtyeeksi rock-yleisön sijaan. Yhtyeen sisällä erityisesti Andersson ja Hedlund ottivat yhä enemmän roolia studiotyössä, ja he halusivat kokeilla viihteellisempää tyyliä. Osaksi tähän johtivat muutokset 1960-luvun nopeasti kehittyvässä pop-musiikissa. Taloutta hoitamaan perustettu yhtiö teki virheitä vero- sekä käytännön taloudessa, minkä lisäksi elokuvaprojekti aiheutti 265 000 kruunun velat. Yleisemmin 1960-luvun voimakas talouskasvu heikkeni. Nämä kaikki pakottivat yhtyeen etsimään laajempaa esiintymispohjaa, vaikka verovelat saatiin osaksi selvitetyksi asiantuntijoiden avulla. Uudeksi jäseneksi tuli Charlotte Walker, ja hänen kanssaan yhtye kokosi kesän lavakiertueen jälkeen ravintolashown.
Yhtye soitti Ulvaeuksen kanssa viimeisen konserttinsa 31. elokuuta 1969 Kungsträdgårdenissa Tukholmassa, jonka jälkeen Andersson, Hedlund, Ulvaeus ja Walker erosivat kokoonpanosta. Yhtye hajosi lopullisesti useiden kokoonpano- ja tyylimuutosten jälkeen Heglandin ollessa ainoa alkuperäisjäsen, vaikka yhtye teki 1971 vielä albumin California Maiden.
Suosionsa huipulla Hep Stars herätti kiinnostusta Pohjoismaiden ulkopuolella. Kappale Sunny Girl sai soittoaikaa Radio Luxemburgissa, ja se nousi Alankomaissa singlelistalla sijalle 4. Decca-levy-yhtiö osoitti kiinnostusta yhtyeen markkinoimiseen kansainvälisesti, mutta suunnitelma pysähtyi kiistaan osuuksista Olga-levy-yhtiön kanssa. Yhtye itse sai tietää syyn yhteyden katkeamiseen vasta vuosia myöhemmin.
Myöskään suunnitelmat Yhdysvaltain kiertueesta Paul Revere And The Raidersin kanssa eivät toteutuneet. Yhtyeen singlejä oli 1983 mennessä myyty Yhdysvalloissa noin 100 000 kpl ja albumeja 50 000 kpl. Konsertista äänitetty On Stage kiinnitti tunnelmallaan Yhdysvalloissa huomiota vielä 1970-luvulla.
Yhtyeen levytyksiä julkaistiin kansainvälisesti useissa maissa kuten Saksassa ja muualla Euroopassa, Japanissa ja Kanadassa. Yhtyeen yritys Britannian markkinoille sekä Saksaan ei onnistunut, sillä taitotietoa ei vielä ollut riittävästi kansainvälisen markkinoinnin hallitsemiseksi, vaikka yhtye palkkasi managerikseen britannialaisen Richard Reese-Edwardsin. Yhtye itse totesi Saksassa tekemällään kiertueella markkinat erittäin kovaksi. Toisaalta talousongelmat kiristivät yhtyeen tunnelmia juuri uusille markkinoille aiotun "It's Good To Be Back Again" - singlen ja It's Been a Long Long Time -albumin materiaalia tehtäessä.
Hep Starsin jälkeen
Andersson, Hedlund, Walker ja Ulvaeus tekivät syksyllä 1969 show-kiertueen koomikko Finn Alberthin kanssa.
Björn Ulvaeus ja Benny Andesson jatkoivat yhteistyötä. He toimivat Polar-levy-yhtiön säveltäjäparina tehden kappaleita yhtiöön kiinnitetyille artisteille ja yhtyeille. Uuden materiaalin luominen sekä studiosessiot johtivat ABBA:an, joka julkaisi lauluja aluksi nimellä Björn & Benny, Angetha & Frida. Svenne Hedlund perusti duon Svenne & Lotta yhdessä vaimonsa laulaja Charlotte Walkerin kanssa. He vakiinnuttivat asemansa Ruotsin lisäksi erityisesti Tanskassa. 1970-luvun lopulla he menestyivät myös Keski-Euroopassa.
Frisk, Hegland ja Pettersson perustivat tauon jälkeen Gummibandet-yhtyeen, joka toimi koko 1970-luvun julkaisten kolme albumia. Gummibandet otti Hep Stars -nimen käyttöön uudelleen 1983 julkaistuaan kolmannen albuminsa nimellä Gummibandet/Hep Stars. 1980-luvulla tulleen 1960-lukunostalgian myötä (Suomessa esimerkiksi Agents) yhtyeen jäsenet päättivät keskustelun jälkeen koota tunnetuimman kokoonpanon. Benny Anderssonin tilalle tuli Benneth Fagerlund. Kokoonpanossa oli myös vierailevia muusikoita, kuten sessiokitaristi Lasse Wellander. Vuonna 1990 Lennart Hegland vetäytyi yhtyeestä, ja Benneth Fagerlund seurasi muutamaa vuotta myöhemmin. Hedlund, Walker ja Frisk ovat pitäneet yhdessä Hep Stars -konsertteja vierailevien muusikoiden kanssa.
Hep Starsin tunnetuimmalta kokoonpanolta on julkaistu 40-vuotisjuhlakokoelma Cadillac Madness 40 Years 40 Hits 1964-2004
Rumpali Christer Pettersson kuoli elokuussa 2006.
Lennart Hegland kuoli 14.04. 2022 pitkäaikaiseen sairauteen.
Laulaja Sven "Svenne" Hedlund sairastui koronavirukseen ja hän kuoli 03.12.2022.
Albumit
Cadillac Madness - kirjan mukana on bonus-Cd Someday Someone joka sisältää neljä laulua vuosilta 1966-1967
Singlet
Kappaleen paras listasijoitus Ruotsin listalla on merkitty.
Yhtye kuuli kappaleen ensin Andy (Antti Einiö) & The Islandersin versiona.
Yhtye kuuli kappaleen Renegades-yhtyeen versiona. Tekijätietoihin on myöhemmin lisätty Renegadesin jäsenten lisäksi Taylorin nimi, sillä kappale on mukaelma hänen säveltämästään "Brand New Cadillac"-laulusta, mikä ei ollut tiedossa. Hep Stars puolestaan lainaa sovitukseen Duane Eddyn "Peter Gunn" teemaa.
Kappale oli Benny Anderssonin ensimmäinen sävellys yhtyeelle. Kappale nousi Ruotsin listalla sijalle 3.
Yhtye on pitänyt laulua ehkä parhaana tekemänään.
Kappale on versio yhdysvaltalaisesta folk- ja protestilaulusta "Last Night I Had A Strangest Dream". Se myi yli 80 000 kpl ilman yhtäkään soittokertaa Ruotsin radiossa sillä Vreesvijk oli riidoissa sen kanssa. Kokonaismyynti oli 300 000 kpl. Se oli kahdeksan viikkoa Svensktoppenin 1. sijalla ja 29 viikkoa kvällstoppenissa.
Kappale on versio Ian Tysonin laulusta "Four Strong Winds", jonka ehkä tunnetuimman version on tehnyt Neil Young
Charles Bukowski
thumb|Charles Bukowskin syntymäpaikka Aktienstrasse, [[Andernach]] thumb|Muistomerkki Charles Bukowskin syntymäpaikassa [[Andernachissa.]] thumb|5124 DeLongpre Avenue, [[Los Angeles, Charles Bukowskin kotipaikka 1963-1972.]] thumb|Charles Bukowskin hauta, Green Hills Memorial Park - [[Los Angeles.]] Henry Charles Bukowski (alk. Heinrich Karl Bukowski; 16. elokuuta 1920 Andernach, Saksa – 9. maaliskuuta 1994 San Pedro, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen runoilija ja prosaisti.
Charles Bukowski julkaisi ensimmäiset novellinsa 1940-luvulla ja varhaisimman runokirjansa vuonna 1959. Bukowskin tunnetuin romaani on vuonna 1971 julkaistu Postitoimisto. Hänen tuotantonsa on pitkälti omaelämäkerrallista ja kuvaa usein alkoholisteja, huumeidenkäyttäjiä, rikollisia, prostituoituja ja muita yhteiskunnan syrjäytyneitä. Bukowskista tuli jo 1960-luvulla ulkopuolinen sankari, jota useat kirjallisten piirien tunnetut hahmot, kuten Sartre ja Genet, ylistivät.
Elämä ja ura
Bukowski syntyi Saksassa Andernachissa ja muutti kaksivuotiaana perheensä kanssa Yhdysvaltoihin Los Angelesiin, missä hän asui suurimman osan elämästään. Hänen äitinsä oli saksalainen ja isä yhdysvaltalainen sotilas. Bukowski oli lapsena syrjäänvetäytyvä ja hiljainen. Teini-iässä hänelle tuli vielä paha akne, mikä vaikeutti sosiaalista elämää entisestään. Nuoruudessaan hän vietti kiertelevää elämää asuen muun muassa Philadelphiassa ja New Orleansissa. Hän teki satunnaisia pätkätöitä ja kirjoitti novelleja, joita hän lähetti kirjallisuuslehtiin julkaisun toivossa.
Bukowski opiskeli jonkin aikaa journalistiikkaa collegessa. Opiskeluaikanaankin Bukowski oli ujo ja syrjäänvetäytyvä, vaikka hän kirjoissaan kuvaa itsensä haastamassa opettajiaan ja huutamassa luennoilla kansallissosialismiin viittaavia iskulauseita. Hän kiinnostui kansallissosialismista mahdollisesti vastalauseena isänsä yltiöisänmaallisuudelle. Hän ei myöskään pitänyt siitä, miten saksalaisia kuvattiin tiedotusvälineissä. Hän luki Adolf Hitlerin Mein Kampfia ja muita aiheeseen liittyviä teoksia mutta heitti ne pois Yhdysvaltojen julistettua sodan Saksalle. Toisen maailmansodan aikana Bukowski pidätettiin epäiltynä kutsuntojen pakoilemisesta. Hän sai kuitenkin vapautuksen palveluksesta terveydellisistä syistä. Tuotannossaan hän kertoo usein sotavuosista ja siitä, miten hän halveksi maan sen hetkistä henkeä ja tunsi itsensä ulkopuoliseksi, joka ei välittänyt mistään mitään.
Bukowski piti kirjallisina esikuvinaan ja innoittajinaan muun muassa Anton Tšehovia, Ernest Hemingwayta, John Fantea ja Louis-Ferdinand Célinea. Tuotteliaana kirjailijana hän julkaisi yli 40 kirjaa runoa ja proosaa.
Bukowski piti yllä "renttukirjailijan" imagoa. Hänellä oli kuitenkin useita pitkäaikaisia työpaikkoja. Hän työskenteli postissa kaikkiaan yksitoista vuotta ja yleensä yövuorossa päästäkseen iltapäivällä laukkaradalle lyömään vetoa hevosista. Noista vuosista hän kirjoitti menestysteoksensa Postitoimisto (1971). Bukowski käytti runsaasti alkoholia ja oli kuolla alkoholinkäytön seurauksena jo alle 40-vuotiaana. Hän joutui sairaalaan oksennettuaan runsaasti verta, ja hänelle tehtiin verensiirtoja. Hän kuunteli klassista musiikkia, kuten Mahleria ja Sibeliusta.
Bukowskin tarinat kertovat lähes aina elämän laitapuolesta, ja niiden tematiikka liikkuu yksinäisyyden ja ulkopuolisuuden tunteissa. Hän kirjoitti paljon vaikeasta isäsuhteestaan, parhaana esimerkkinä omaelämäkerrallinen kasvuromaani Siinä sivussa (Ham on Rye, 1982). Tarinoiden päähenkilönä on usein Bukowskin alter ego, Henry Chinaski: naisiinmenevä mutta naimaton, rähjäinen ja vapaa mies.
Bukowski kuoli leukemiaan vuonna 1994.
Lohtajan pappila
Lohtajan pappila (Saukon pappila) on alun perin 1700-luvun lopulla rakennettu ja 1804 valmistunut Lohtajan seurakunnan pappila, joka sijaitsee Lohtajalla Kokkolan kaupungin pohjoisosassa. Pappila ja Lohtajan kirkko ovat hyvin säilyneitä kirkollisia ympäristöjä. Lohtajan pappila on suomalaisen pappila-arkkitehtuurin merkittävimpiä rakennusmuistomerkkejä. Pappila ei ole enää kirkkoherran virka-asunto, mutta siinä on monenlaisia muita toimintoja.
Rakentaminen
Nykyisen pappilan ensimmäiset osat on rakennettu 1700-luvun lopulla kirkkoherra Johan Snellmanin aikana. Keskeissaliratkaisuun perustuvan pohjakaavan sommitteli Anders Roosin palveluksessa Himangalla toiminut kirjanpitäjä Blomström. Rakentamisesta vastasi kirkkoisäntä Erkki Jukkola ja pappila oli sisustustöitä vaille valmis 1804. Nykyisen päärakennuksen syntymäpäiväksi on ehdotettu 12. kesäkuuta 1797. Tuolloin lääninrovasti Anders Chydenius piti rovastintarkastuksen jälkeen pappilan taloudellisen katselmuksen. Lohtajan 20 pitäjänvaltuutettua teki tuolloin kirkkoherra Snellmanin kanssa sopimuksen muun muassa pappilan uuden päärakennuksen rakentamisesta. Toinen ehdotettu syntymäpäivä on 9. joulukuuta 1797, jolloin piirustukset hyväksyttiin pitäjänkokouksessa. Kolmas on vapun aikaan 1803, jolloin edellisenä vuonna kirkkoherraksi valittu Anders Törnudd perheineen asettui asumaan pappilaan.
Eri kylillä oli aiemmin vastuu pappilan eri rakennuksista, ja nykyisen Himangan väki rakensi luhdin. Pappilaan johtavan koivukujan päässä on ns. läpiajoluhti, jonka holvikäytävän alta on ajettu hevosilla pappilaan asioimaan.
Pappilan lasikuisti valmistui 1800-luvulla.
Korjaustyöt
Pappilassa tehtiin vuosina 2013–2014 laaja peruskorjaus, jossa tiloja pyrittiin palauttamaan mahdollisimman lähelle alkuperäistä. Monia myöhempiä kerrostumia purettiin sillä rakennus ei ole enää asuinkäytössä. Esimerkiksi piispankamariin rakennetut vaatehuone ja kylpyhuone purettiin. Restauroinnissa löytyi seinistä jopa toistakymmentä erilaista tapetti- ja maalipintaa.
Korjaustyöhön seurakunta sai Leader-tukea, ja Kokkolan seurakuntayhtymä antoi joitakin kymmeniätuhansia avustusta. Lisäksi työhön osallistui runsaasti talkooväkeä, muun muassa kirvesmiehiä. Ulkopintojen kunnostus- ja maalaustyöt valmistuivat lokakuussa 2015. Pihapiirin aitat kunnostettiin kesällä 2016, ja niiden katot uusittiin.
Sotahistoriallisena tapahtumapaikkana
Lohtajan pappilassa sijaitsi Suomen sodan aikana jonkin aikaa sotamarsalkka Wilhelm Mauritz Klingsporin johtamien ruotsalaisten joukkojen päämaja, ja pappilassa solmittiin Lohtajan aselepo 29. syyskuuta 1808. Aseleposopimuksen allekirjoittivat Klingsporin lisäksi venäläinen kenraali Nikolai Kamenski ja tämän neuvonantaja, kenraali Jan Pieter van Suchtelen. Pappilan seinässä on vuonna 1958 kiinnitetty aselevon muistolaatta, ja yksi huoneista on palautettu 1800-luvun asuun ja nimitetty Klingsporin kamariksi.
Sijainti
Alaviirteentie 105, 68230 Lohtaja
Aasialainen paradoksi
Aasialainen paradoksi on kansanterveydellinen ristiriita, jonka mukaan eräiden tautien esiintyvyys eräissä Aasian maissa ei selity pelkästään jo tunnetuilla tautien riskitekijöillä.
Amerikkalaisen Yalen yliopiston julkaiseman artikkelin mukaan aasialainen paradoksi on se, että Aasiassa syöpä ja sydän- ja verisuonitaudit ovat harvinaisempia kuin länsimaissa runsaasta tupakoinnista huolimatta. Esimerkiksi japanilaisten miesten elinikä on maailman korkeimpia. Yalen yliopistossa kehitettiin vuonna 2006 teoria siitä, että vihreän teen runsas nauttiminen voisi selittää aasialaista paradoksia. Vihreässä teessä on antioksidantteja ja katekiineja, jotka saattavat suojata japanilaisia syövältä ja sydäntaudeilta. Vihreän teen epigallokatekiinit voivat estää kolesterolin hapettumista ja saattavat ehkäistä syöpäkasvainten kasvua sekä parantaa ruoansulatuselimistön, maksan ja munuaisten toimintaa.
Etelä-aasialaiseksi paradoksiksi on kutsuttu sitä, että korkean verenpaineen, diabeteksen ja sydäntautien esiintyvyys Intian kaupungeissa on suurempaa kuin länsimaissa, vaikka he ovat hoikempia ja syövät vähärasvaisempaa ruokaa. Sen on arveltu johtuvan rasvan kertymisestä vatsaonteloon, insuliiniresistenssistä, alentuneesta beertasoluaktiivisuudesta, sikiöaikaisesta aliravitsemuksesta, antioksidanttien puutteesta ja suuremmasta angiotensiini-muuntavien entsyymien pitoisuudesta.
Gran Teatre del Liceu
thumb|Liceun julkisivu La Rambla -kadun puolelta thumb|Sisänäkymä uudelleenrakentamisen jälkeen Gran Teatre del Liceu (tai yksinkertaisesti Liceu (katalaaniksi); espanjaksi: Liceo) on oopperatalo La Rambla -kadun varrella Barcelonassa. Liceu on avattu 4. huhtikuuta 1847.
Poiketen muista Euroopan kaupunkien oopperataloista, joiden rakentamisesta ja ylläpidosta vastasivat valtaapitävät monarkit, Liceun rakennuttivat yksityiset rahoittajat, mikä vaikutti rakennuksen rakenteeseen siten, että siitä esimerkiksi puuttui kuninkaallinen aitio.
Rakennus tuhoutui tulipalossa vuonna, mutta se rakennettiin nopeasti uudelleen.
Oopperakauden avajaisiltana 7. lokakuuta 1893 oopperan Guillaume Tell toisen näytöksen aikana aitioihin heitettiin kaksi pommia. Vain toinen pommeista räjähti ja surmasi 20 ihmistä. Lisäksi useita loukkaantui.
Hyökkäyksen sanottiin olevan anarkistien työtä, ja syvästi järkyttyneestä Barcelonasta tuli tuon ajan levottomuuden symboli. Liceu avasi ovensa uudelleen 18. tammikuuta 1894, mutta hyökkäyksen yhteydessä kuolleiden katsojien käyttämät istuimet olivat käyttämättä vuosien ajan.
Ooppera tuhoutui tulipalossa 31. tammikuuta 1994. Yleisö ja yhteisöt vastasivat yksimielisesti tarpeeseen rakentaa uusi oopperatalo samalle paikalle parannetuilla välineillä ja tekniikoilla. Uudessa Liceussa on yhdistetty palosta säilyneisiin osiin uusia osia. Näyttämö rakennettiin uudestaan uuden muotoisena ja uuden näyttämötekniikan kera.
Uudelleenrakentamisen aikana Liceun omistaja, joka oli rakentanut ja ylläpitänyt rakennusta, oli haluton hyväksymään kaupungin tarjousta auttaa rakennuksen uudelleenrakentamisessa. Syynä oli kaupungin asettama ehto, että oopperatalosta tulisi julkisen avustuksen jälkeen myös julkinen rakennus. Lopputulos oli, että Liceu ei ollut enää ainut yksityinen oopperatalo maailmassa.
Kesällä 2005 Gran Teatre del Liceu vieraili Savonlinnan Oopperajuhlilla, jossa se esitti Gaetano Donizettin oopperan Lemmenjuoma.
Hättö
Hättö on Inkoossa sijaitseva saari. Ragnar Kreuger Istutti saarelle Suomen ensimmäiset muflonit vuonna 1939.
Hättö, siihen nykyisin kannaksella liittyvä Lillhättan sekä läheiset Ormskär, Ändholm ja Harun muodostavat luonnonsuojelualueen.
Pesänositus
Pesänositus eli pesänjako oli ennen vuotta 1930 solmituissa avioliitoissa käytössä ollut menettely, jolla aviopuolisoiden yhteinen omaisuus jaettiin avioeron tai toisen puolison kuoleman johdosta. Vuoden 1930 alussa voimaan tullut avioliittolaki (234/1929) toi sen aikana solmittuihin avioliittoihin pesänosituksen tilalle osituksen. Tällöin puolisoiden omaisuus muodosti kaksi erillistä varallisuuspiiriä, eikä yhtä yhteistä pesää kuten aiemmin. Avioliittolaki on voimassa nykyisinkin. Pesänosituksen lähikäsite on pesäero, joka aikanaan tarkoitti puolisoiden yhteisen omaisuuden jakoa ennen avioliiton purkautumista.
Ennen kuin leski avioitui uudelleen oli pesä ositettava lesken ja muiden perillisten kesken. Ellei näin tehty menetti leski kolmasosan pesäosuudestaan lapsille tai muille perillisille ja lain mukainen pesänositus oli kuitenkin suoritettava. Jos pappi vihki lesken ennen pesänosituksen suorittamista, rangaistiin pappia sakolla tai erottamisella virastaan. Papin tuli varmistaa, että jakokirja oli tehty ja se oli perillisten tai heidän holhoojiensa allekirjoittama. Perinnönjaon laillisuutta papin ei tarvinnut varmistaa. Jos jakokirjaa ei voinut esittää papille perillisten riitojen vuoksi, voi naimisiin aikova antaa takauksen riidanalaisesta perintöosasta, jolloin hän oli esteetön uuteen avioliittoon. Leskimies sai solmia uuden avioliiton puolen vuoden kuluttua puolison kuolemasta ja leskivaimo vuoden kuluttua miehensä kuolemasta.
Vuoden 1734 lain naimiskaaren 10 luku sääti, että irtaimisto ja avioliiton aikana ansaittu omaisuus jaettiin maalaisoikeuden nojalla siten, että mies sai 2/3 ja vaimo 1/3. Jaon ulkopuolelle jäi arvokkain omaisuus eli perityt ja sukuun ostetut kiinteistöt, rakennukset ja vesilaitokset. Kaupunkioikeuden mukaan kaikki omaisuus jaettiin puoliksi, ellei ennen avioliittoa ollut tehty avioehtosopimusta. Maalaisen kaupungissa ollut omaisuus jaettiin kaupunkioikeuden mukaan ja kaupunkilaisen maalla ollut omaisuus maalaisoikeuden mukaan.
Pekka Kejonen
Elämä ja teokset
Kejosta voidaan pitää itseoppineena, sillä hän oli käynyt vain kolme luokkaa oppikoulua. Kirjailijan polulla hänellä oli pätevät opettajat; Jorma Korpela, Olavi Siippainen ja Tuomas Anhava. Kejonen on kuitenkin todennut, että kirjoittamaan oppii vain kirjoittamalla.
Kirjailijanuransa alkaessa Kejonen otettiin vastaan kapinoivan nuorison tulkkina, ja hänen romaaneissaan esiintyy omapäistä ironiaa.
Muut teokset
Kejonen on kirjoittanut lisäksi kirjallisuusarvosteluja Kansan sanaan, Kansan uutisiin ja Parnassoon sekä musiikkiarvioita Jazzrytmit-lehteen ja kolumneja Urheilukalastaja-lehteen. Aktiivisin lehtikirjoittamisen aika oli kuitenkin 1960-luvulla ja viime aikoina Kejonen on kirjoittanut vain kahteen viimeksi mainittuun lehteen.
Stanstedin lentoasema
Historia
Sodan jälkeen tukikohtaa ei enää tarvittu; se siirrettiin ilmailuhallinnon alaisuuteen vuonna 1947. Yhdysvaltain asevoimat palasi vuonna 1952 suunnitellen kiitotien jatkamista mahdollista Naton alaisuuteen siirtymistä varten, mutta tätä ei koskaan tapahtunut ja lentokenttä päätyi BAA:n hallintaan vuonna 1966.
Aluksi lentokenttää käyttivät lomalentoyhtiöt, jotka etsivät vaihtoehtoja kalliimpien Heathrown ja Gatwickin lentokenttien käytölle. BAA:n ja Englannin hallituksen suunnitelmissa oli jo alusta alkaen tehdä Stanstedistä Lontoon kolmas lentokenttä, nimenomaan helpottamaan Heathrown ja Gatwicking kenttien ruuhkaa tulevaisuudessa. Lentokentän ensimmäinen terminaalirakennus avattiin vuonna 1969 ja sitä laajennettiin seuraavana vuonna kasvavien matkustajamäärien vuoksi.
Vuonna 1984 hallitus hyväksyi kaksivaiheisen suunnitelman kehittää Stanstedia: itse kenttää ja terminaalirakennusta. Parannusten tarkoituksena oli kasvattaa lentokentän kapasiteettia 15 miljoonaan matkustajaan vuodessa. Nykyistä terminaalia alettiin rakentaa vuonna 1986 ja se valmistui vuonna 1991.
Alustavien suunnitelmien mukaan lentokenttään oltaisiin lisäämässä kolme uutta kiitotietä. Jos Uttlesfordin kunnanhallitus hyväksyy nykyisen suunnitelman, Stanstediin tehdään rinnakkaiskiitotie, jonka pitäisi kasvattaa lentokentän kapasiteettia vuoden 2000 12 miljoonasta 74 miljoonaan vuoteen 2030 mennessä.
Vuonna 2004 matkustajien määrä Stanstedin lentokentällä nousi 11,7 prosenttia 20,9 miljoonaan. Vertailun vuoksi matkustajamäärät Heathrown kentällä nousivat 6,2 prosenttia 67,1 miljoonaan matkustajaan, ja Gatwickin kentällä 5 prosenttia 31,4 miljoonaan matkustajaan.
Kesäkuussa 2013 kentällä aloitettiin 80 miljoonan punnan terminaalin kehityshanke, jonka oli suunniteltu valmistuvan vuoden 2015 loppuun mennessä. Ensimmäisenä hankkeesta valmistui 6. joulukuuta 2013 uusi turvatarkastusalue, joka sijoitettiin terminaalin eteläpuolelle rakennettuun uuteen rakennukseen. Uudessa turvatarkastusalueessa oli 22 tarkastuslinjaa edeltävän 18 sijaan ja 20 koneeseennousukorttiskanneria.
Stanstedin kilpailijakenttä on Luton.
Maaliikenne
Stanstedin terminaalin alla on rautatie, josta on useita yhteyksiä Lontooseen, Cambridgeen ja muualle Keski-Englantiin. Stansted Express -juna Lontoon Liverpool Streetiltä liikennöi viidentoista minuutin välein, ja matka kestää 45 minuuttia.
Ktesifon (kaupunki)
pienoiskuva|Ktesifonin raunioita vuonna 1932. Ktesifon oli muinainen kaupunki Mesopotamiassa Tigriksen itärannalla. Kaupungin rauniot sijaitsevat Irakissa noin 35 kilometriä Bagdadista etelään. Joen toisella rannalla sijaitsi Seleukeia. Ktesifon oli parthialaisten arsakidien ja heidän seuraajiensa sassanidien pääkaupunki. 500-luvulla kaupunki oli maailman suurin.
Stanstedin lentoasema
Maaliikenne
Samalle Lontoon asemalle ja muualle lähiympäristöön pääsee myös linja-autolla, joka maksaa junaa vähemmän mutta kestää kauemmin. Linja-autoasema on terminaalirakennuksen vieressä, ja suuren osan liikenteestä ajaa National Express.
Ktesifon (kaupunki)
Abbasidit perustivat kalifaattinsa pääkaupungin Bagdadin vain 40 kilometrin päähän Ktesifonista Tigrisin yläjuoksulle.
Stanstedin lentoasema
Maaliikenne
Autolla Stanstediin pääsee M11- ja A120-teitä pitkin. Pitkäaikainen pysäköintialue on terminaalin lähiympäristössä, josta on linja-autoyhteys itse terminaaliin. Terminaalin vieressä olevat pysäköintialueet ovat lyhyitä käyntejä varten.
Terminaali
thumb|Stanstedin lentokentän edessä olevalla nurmikolla on kesäisin joukko ihmisiä odottamassa lentoaan
Stanstedin lentokentällä on yksi terminaali. Terminaalin palveluihin kuuluu valuutanvaihto, myöhästyneen matkatavaran toimisto, useita kauppoja ja ravintoloita sekä Internet-yhteys ja pelihalleja. Autonvuokraus ja taksin tilaaminen on niin ikään mahdollista. Terminaalirakennuksen suunnitteli Foster Associates, ja siinä on ylösalaisin olevien pyramidikehikoiden tukema "kelluva katto". Jokaisen kattoristikon alla on pilari, jossa sijaitsee kattovalot, ilmanvaihto, vesi, puhelin- ja sähköpistokkeet. Terminaalirakennus on käytännössä yksi suuri halli, joka tekee siitä helposti muunneltavan vaatimusten muuttuessa ajan myötä. Lentokenttä on suunniteltu niin että matkustajilla on esteetön kulku pysäköintialueelta lähtöselvityksen kautta lennon portille, kaikki yhdellä tasolla. Lentokenttä ei tästä syystä kuitenkaan sovellu lentokonespottaukseen; itse kentälle nähdäkseen pitää mennä matkalipun kanssa turvatarkastuksen läpi.
Kaappaukset
Stanstedin kentän suuren koon vuoksi lentokoneita on mahdollista eristää kauemmas terminaalista ja tavallisista pysähdyskohdista. Stanstedillä on myös varta vasten rakennetut tilat kaapattujen koneiden hoitamiseen. Tästä syystä Stansted on valittu vaaralle alttiina olevien lentojen määränpääksi. Kaapattuja tai pommilla uhattuja koneita on useaan otteeseen ohjattu laskeutumaan Stanstedin kentälle, joskus muista Euroopan maista asti. Kaikki tällaiset tapaukset ovat päättyneet onnellisesti. Tästä huolimatta lentokentän henkilöstö harjoittelee suurista turvahälytyksistä selviytymistä yhdessä Essexin poliisin kanssa.
Pepa Aniorte
Pepa Aniorte (s. 1973 Murcia) on espanjalainen näyttelijä. Hän on muun muassa näytellyt Serranon perhe -televisiosarjassa Chonia. Hän näytteli myös kyseisen sarjan neljännellä tuotantokaudella (jakso nro 68) juna-aseman lipunmyyjää. Hänellä oli myös rooli palkitussa elokuvassa Volver – paluu.
László Fábián
László Fábián -nimisiä henkilöitä ovat:
Thylacoleo
Thylacoleo oli myöhäisplioseenilla ja myöhäispleistoseenilla (2 000 000–30 000 vuotta sitten) elänyt pussieläimiin kuulunut suku, johon kuului kolme lihaa syönyttä lajia. Ne kuuluivat heimoon Thylacoleonidae, eli pussileijoniin. Suurin suvun jäsen, Thylacoleo carnifex, oli miltei leijonan kokoinen ja tiettävästi suurin Australiassa elänyt lihaa syönyt nisäkäs.
Piirteet
Thylacoleo carnifexin kallosta on päätelty, että sillä oli kaikista koskaan eläneistä nisäkkäistä kaikkein suurin puruvoima. Tästä syystä sen on päätelty olleen lihansyöjä ja metsästäneen esimerkiksi kenguruita ja Diprotodoneja. Sen jaloissa oli kynnet jotka se saattoi kissan tapaan vetää sisään, niiden perusteella on päätelty että Thylacoleo saattoi kiivetä puihin. Sen häntä oli samanlainen kuin kengurulla ja sen uskotaan voineen käyttää sitä noustessaan kahdelle jalalle jolloin se saattoi käyttää tehokkaasti etujalkojaan raapimiseen. Useat tieteilijät uskovat että Thylacoleo-suvun lajit olivat kaikkien aikojen pisimmille kehittyneitä pussieläinlihansyöjiä.
pienoiskuva|Thylacoleo carnifexin luuranko
Luokittelu
Huolimatta samankaltaisuuksista Thylacoleo ei ole sukua nykyiselle leijonille. Thylacoleonidae-lahkon ensimmäiset jäsenet ilmestyivät jo 24 miljoonaa vuotta sitten, Thylacoleo-suvun ensimmäinen laji ilmestyi 2 miljoonaa vuotta sitten ja viimeinen hävisi noin 30 000 vuotta sitten. Thylacoleo-sukuun kuului kolme lajia:
Daily Worker
Daily Worker oli New Yorkissa ilmestynyt sanomalehti, jota julkaisi Kominternia tukenut Yhdysvaltain kommunistinen puolue. Se aloitti toimintansa 1924. Vaikka lehti yleensä heijasteli puolueessa vallinneita käsityksiä, sitä yritettiin aika ajoin muuttaa kuvastamaan vasemmistolaisten mielipiteiden koko kirjoa. Lehden levikki oli parhaimmillaan noin 35 000. Merkittäviä lehteen kirjoittaneita henkilöitä olivat esimerkiksi Robert Minor, David Karr, urheilutoimittaja Lester Rodney, Peter Fryer ja Woody Guthrie.
Kansanrintama-aikakauden muutokset
Lehti laajensi taide- ja viihdeosuuksiaan 1930-luvun Kansanrintama-aikakaudelta lähtien, jolloin puolue julisti kommunismin olevan ”1900-luvun amerikkalaisuutta” ja luonnehti itseään Washingtonin ja Lincolnin perinnön jatkajaksi. Vuonna 1935 pantiin alulle Lester Rodneyn toimittama urheilusivu. Lehden urheiluselostuksissa innostus yhdistyi sosialistiseen kritiikkiin, ja ne muistetaan johdonmukaisesti ammattiurheilun rotuerottelua vastustaneesta kannastaan.
Toisen maailmansodan jälkeen
Yhdysvaltain kommunistisen puolueen jäsenluvut olivat pudonneet noin 20 000:een vuoteen 1956 mennessä, jolloin Nikita Hruštšovin Stalinin henkilökulttia koskeva puhe tuli julkiseen tietoon. Lehdessä julkaistiin artikkeleita, jotka tukivat vuoden 1956 Unkarin kansannousun varhaisia vaiheita. Päätoimittaja John Gates avasi lehden keskustelulle, joka näytti ennakoivan joko puolueen elpymistä tai hajoamista.
Yhdysvaltain kommunistisen puolueen (CPUSA) sisäisistä yhteenotoista huolimatta lehti päätti lopulta hyväksyä Neuvostoliiton suorittaman kapinan tukahduttamisen. Seurannut sekasorto aiheutti sen, että noin puolet jäsenistä jätti puolueen, mukaan lukien Gates ja useat Daily Workerin toimituksen jäsenet.
CPUSA joutui lopettamaan päivittäislehden julkaisemisen. Puolue selviytyi kuitenkin toimintakykyisenä. Hieman myöhemmin se julkaisi viikonloppulehti The Workeria 1958–1968. Tiistainumero The Midweek Worker lisättiin valikoimaan 1961, ja se jatkoi toimintaansa vuoteen 1968, jolloin valmistustahtia tihennettiin. Entisen CIA-vakooja Philip Ageen mukaan suuri osa lehden tilaajista oli tuolloin CIA-agentteja tai tiedustelupalveluun liittyneitä julkisivuyhtiöitä. Agee väitti, että CIA:n lehdelle näin antama rahoitus mahdollisti Workerin toiminnan jatkumisen.
Vuonna 1968 kommunistinen puolue alkoi jälleen julkaista newyorkilaista päivittäislehteä, jonka nimi oli tällä kertaa The Daily World. Lehti yhdistettiin 1986 puolueen länsirannikolla ilmestyneeseen viikoittaislehti People’s Worldiin. Uusi People’s Daily World ilmestyi 1987–1991, minkä jälkeen päivittäisestä julkaisusta luovuttiin. Lehden ilmestymistä harvennettiin viikoittaiseksi ja uudeksi nimeksi tuli People’s Weekly World, joka on edelleen (2007) Yhdysvaltain kommunistisen puolueen lehti.
Amazing Race (22. tuotantokausi)
Amazing Racen 22. tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa keväällä 2013. Mukana olivat muun muassa jääkiekkoilijaveljekset, country-laulajat, palomieskaverukset ja YouTube-tähdet. Yksi kilpailijoista loukkasi jalkansa pahoin kilpailun alkupuolella. Kisassa vierailtiin muun muassa Ranskan Polynesiassa, Uudessa-Seelannissa, Vietnamissa, Sveitsissä, Saksassa ja Britanniassa.
Metallinpakotus
Metallinpakotus on käsityömenetelmä, jossa metallilevyyn tehdään pakottimilla suunnitelman mukaisia kuvioita.