cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Axel Witsel
Seurajoukkueura
Witsel siirtyi heinäkuussa 2022 yksivuotisella sopimuksella Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaan Atlético Madridiin.
Maajoukkueura
Witsel pelasi minuutin alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007. Hän on pelannut Belgian maajoukkueessa vuodesta 2008 alkaen ja tehnyt 114 ottelussaan kymmenen maalia. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki heti ensimmäisessä maaottelussaan Marokkoa vastaan.
Witsel pelasi neljä ottelua MM-kilpailuissa 2014 sekä viisi ottelua EM-kilpailuissa 2016, joissa teki myös maalin Irlantia vastaan. Hän sijoittui maajoukkueen mukana kolmanneksi vuoden 2018 MM-kisoissa kaataen pronssiottelussa Englannin. Hän pelasi kisoissa kuusi ottelua. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän oli ensimmäisestä ottelusta loukkaantumisen jäljiltä sivussa, tuli toisessa alkulohko-ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi täydet minuutit lopuissa kolmessa ottelussa. Toukokuussa 2023 Witsel kertoi lopettavansa maajoukkueuransa.
Abby Wambach
thumb|200px|Abby Wambach
Mary Abigail ”Abby” Wambach (s. 2. kesäkuuta 1980) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa 249 ottelua ja tehnyt niissä 183 maalia.
Wambach on saavuttanut MM-kisoissa kultaa vuonna 2015, hopeaa vuonna 2011 sekä pronssia vuosina 2003 ja 2007. Vuoden 2011 MM-kisoissa hänet valittiin kisojen toiseksi parhaaksi pelaajaksi. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 hän voitti kultaa tehtyään loppuottelun jatkoajalla 2–1-voittomaalin. Lontoossa 2012 hän voitti toistamiseen olympiakultaa ja oli kisojen toiseksi paras maalintekijä viidellä maalilla.
Emil Kirdorf
pienoiskuva|Emil Kirdorf vuonna 1937. Emil Kirdorf  (8. huhtikuuta 1847 – 13. heinäkuuta 1938) oli saksalainen teollisuusmies ja kansallissosialismin tukija.
Kirdorf syntyi Mettmannin kaupungissa lähellä Düsseldorfia varakkaaseen tekstiilitehtaan omistajan perheeseen. Tehdas teki kuitenkin konkurssin Kirdorfin uran alkuvaiheessa, ja hän siirtyi kaivosteollisuuden palvelukseen. GBAG-yhtiön johtotehtävissä Kirdorf selviytyi Pitkästä lamasta (1873–1896) ja hän sai lempinimen ”Savupiippuparoni”.
Vuonna 1891 Kirdorf oli mukana perustamassa Alldeutscher Verbandia. Hän liittyi myös Freie Ukraine -järjestöön ja Flottenvereiniin, jonka tavoitteena oli laajentaa keisarillista laivastoa.
Kirdorf liittyi natsipuolueeseen vuonna 1927, mutta erosi siitä seuraavana vuonna, koska ei hyväksynyt Gregor Strasserin näkemyksiä. Strasserin murhan jälkeen Kirdorf palasi takaisin puolueeseen. Hän tuki natseja, jotta työläiset irtautuisivat vasemmistosta, mutta puolue ei saanut vapaissa vaaleissa käännytettyä SPD:n ja kommunistien kannattajia tuekseen merkittävässä määrin.
Vuonna 1927 Kirdorf kannusti Hitleriä kirjoittamaan Saksan johtaville teollisuusmiehille Der Weg zum Wiederaufstieg -nimisen salaisen pamfletin. Siinä Hitler esitteli natsien talouspoliittisia oppeja oikeistoa miellyttävällä tavalla ja kertoi puolueen ”anti-kapitalististen” iskulauseiden olevan vain äänestäjien houkutteluun tarvittavaa hämäystä, jossa ei siirrytä sanoista tekoihin missään vaiheessa. Lokakuussa 1927 Kirdorfin talossa kokoontui 14 teollisuustyönantajaa luennoimaan Hitleristä.
Joseph Goebbelsin päiväkirjoissa olevan maininnan mukaan Hitler oli 20-luvulla aikonut ampua itsensä velkojen takia, mutta Kirdorf esti tämän antamalla hänelle 100 000 markkaa. 10. huhtikuuta 1937 Hitler luovutti henkilökohtaisesti Kirdorfille Kotkan ritarikunnan ansioristin, Kolmannen valtakunnan korkeimman tunnustuksen. Seuraavana vuonna kuoltuaan Kirdorfille järjestettiin valtiolliset hautajaiset.
Berit Berthelsen
Berit Berthelsen (o.s. Tøien, 25. huhtikuuta 1944 Hakadal, Akershus, Norja – 13. helmikuuta 2022 Bærum, Norja ) oli norjalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat pituushyppy ja viisiottelu.
Berthelsen sijoittui Tokion 1964 olympialaisten pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 619 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 640 cm ja viisiottelussa 18:nneksi 4 649 pisteellä. Kisojen avajaisissa hän kantoi Norjan lippua. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 644 cm.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Berthelsen voitti kultaa Prahassa 1967 tuloksella 651 cm ja Madridissa 1968 tuloksella 643 cm. Hän teki vuonna 1968 pituushypyssä Norjan ulkoratojen ennätyksen 656 cm, jonka rikkoi vasta vuonna 2009 Margrethe Renstrøm. Hänen EM-hallikilpailuiden voittotuloksensa 651 cm vuodelta 1967 oli edelleen vuoden 2023 alussa Norjan halliennätys.
Berit Berthelsenin puoliso Roar Berthelsen oli maajoukkuetason pituushyppääjä.
Toein Shinjuku-linja
Toein Shinjuku-linja on Tokion metropolin liikennelaitoksen operoimaan Toei-metroon kuuluva metrolinja Tokiossa, Japanissa. Se kulkee Shinjukun erillisalueen Shinjukun metroasemalta Chiban prefektuurin Ichikawan kaupunkiin Motoyawatan metroasemalle. Linjalla on 21 asemaa.
Shinjuku-linja on Keiō-rautatieyhtiön junien läpiajettavissa, sillä linjan länsipäästä Shinjukusta on yhteys Keiōn uudelle linjalle ja sitä kautta Keiō-linjalle.
Svenska lyceum i Helsingfors
pienoiskuva|Svenska Lyceum, Liisankatu 13 vuonna 1961. Svenska lyceum i Helsingfors eli Helsingin ruotsalainen lyseo (aiemmin Helsingin ruotsalainen reaalilyseo) oli Helsingin Kruununhaassa vuosina 1872–1973 eri nimillä toiminut valtion omistama ruotsinkielinen poikakoulu.
Historia
Ruotsinkieliselle reaalilyseolle valmistui vuonna 1902 osoitteeseen Liisankatu 13 oma koulurakennus, jonka suunnitteli arkkitehti Theodor Decker ja viimeisteli hänen kuoltuaan Magnus Schjerfbeck. Talon rakensi rakennusmestari Johan Johanson urakalla. Koulun hinnaksi tuli 650 896 markkaa ja 46 penniä.
Poikakoulu Svenska lyceum ja vuonna 1919 perustettu tyttökoulu Svenska flickskolan i Helsingfors yhdistettiin vuosina 1968–1973 asteittain uudeksi Helsingfors svenska samlyceum -nimiseksi yhteiskouluksi. Koulu muutti vuonna 1972 pois Liisan­kadulta, minkä jälkeen talossa toimi Helsingin tyttölukio, myöhemmin Kruununhaan yhteislyseo ja peruskouluun siirtymisen jälkeen vuodesta 1977 Kruununhaan lukio. Musiikki­painotteinen lukio sai Sibelius-lukion nimen 1982.
Pohjamaa
Pohjamaa on viljelymaan alin maakerros, joka sijaitsee jankon ja kallioperän välissä. Kasvien juuret ulottuvat harvoin pohjamaahan saakka. Pohjamaan vedenpidätyskyky ja muut fysikaaliset ominaisuudet vaikuttavat myös jankon ja ruokamultakerroksen ominaisuuksiin. Podsolimaannoksessa pohjamaa sijaitsee rikastumiskerroksen alapuolella.
Polttoviljely
Polttoviljely on aiemmin yleisesti käytetty maan viljelytapa, jossa käytetään tulta apuna polttamaan maan pinta ja pintakasvillisuus lannoittavaksi tuhkaksi maata kylvökuntoon laitettaessa. Polttoviljely on usein ryöstöviljelyä eli maan kasvukuntoa heikentävää viljelyä.
Hrodnan rautatieasema
Hrodnan rautatieasema on rautatieasema Valko-Venäjän länsiosissa, Hrodnan maakunnan pääkaupungissa Hrodnassa (Grodnossa).
Heidi Baader-Nobs
Heidi Baader-Nobs (s. 5. joulukuuta 1940, Delémont) on sveitsiläinen säveltäjä. Hän kouluttautui alun perin opettajaksi.
Koskenkorvan tehtaat
thumb|Tehtaiden vanhin osa nykyasussaan, taustalla uudempia rakennuksia. thumb|Tehtaiden uusinta osaa. thumb|Tehtaat nähtynä Kyrönjoen toiselta puolelta. Koskenkorvan tehtaat on Oy Alkoholiliike Ab:n 1930-luvun lopulla perustaman väkiviinanpolttimon ympärille muodostunut tehdasyhdyskunta Ilmajoen Koskenkorvalla Etelä-Pohjanmaalla. Teollista toimintaa alueella harjoittavat nyt Anora Group Oyj ja Atrian tytäryhtiö A-Rehu Oy. Tehdasalueella toimivat myös Caverion Oyj ja jäteveden käsittelijä Kemira Operon Oy, ja vuonna 2019 ne työllistivät yhteensä satakunta henkilöä. Museovirasto on määritellyt alueen yhdeksi valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Tuotanto
Koskenkorvan tehtailla tislataan 96-prosenttista etanolia, josta Altian Rajamäen tehtailla valmistetaan muun muassa Koskenkorva-viinaa. Sitä on valmistettu vuodesta 1953 alkaen. Vuoteen 2012 asti etanoli kuljetettiin Koskenkorvalta Rajamäelle rautateitse säiliövaunuilla, mutta nyt kuljetukset hoidetaan maanteitse.
Koskenkorvan tehtaat käyttävät vuodessa lähes 200 000 tonnia suomalaista ohraa, mikä on noin 15 % maan koko ohrantuotannosta. 20 000 etanolitonnin lisäksi ohrasta syntyy määrällisesti vielä enemmän muita tuotteita: 80 000 tonnia mäskipohjaista liemirehua sikaloille, 20 000 tonnia hiilidioksidia AGA-yhtiölle sekä 60 000 tonnia tärkkelystä paperiteollisuudelle.
Rakennukset
Tehtaan ensimmäinen vaihe, punatiilinen polttimo, erillinen voimalaitos ja kaksi funkistyylistä toimihenkilöiden asuintaloa, rakennettiin vuosina 1939–1940 arkkitehti Erkki Huttusen suunnittelemina. Vuonna 1967 vanhaa tehdasta korotettiin, ja 1970-luvun alussa sen ja rautatieaseman väliin nousi Einari Teräsvirran piirtämä uusi tislaamo ja korkea, kauas näkyvä siilotorni. 1980-luvun lopulla tehdasta laajennettiin edelleen, pääarkkitehtina Jukka Aittola. Toinen asuinrakennuksista purettiin uuden voimalaitoksen alta, ja isännöitsijän talona toiminut saksalaistyylisen jyrkkäharjainen pientalo on nyt tehtaan vierailijoiden yöpymistiloina. Tehdasyhdyskuntaan kuuluu myös Kyrönjoen vastakkaiselle rannalle 1970-luvun alussa rakennettu asuinalue, ns. ”arabikylä”, jonka alun perin tasakattoiset rivi- ja pienkerrostalot on muutettu harjakattoisiksi.
Tehtaan pääportilla on Heikki Häiväojan veistos Voima ja vastavoima, joka paljastettiin tehtaan 50-vuotisjuhlan yhteydessä vuonna 1988.
Historia
Kieltolain päätyttyä vuonna 1932 perustettu Oy Alkoholiliike Ab päätti tehtaan perustamisesta vuonna 1938, ja poliittisen kädenväännön jälkeen tehtaan sijoituspaikaksi valittiin Ilmajoen Koskenkorva. Alue oli Suupohjan radan ja Kyrönjoen varressa, ja siltä löytyi pohjavesivaroja. Yksi valintaperuste oli alueen perunanviljely, sillä alun perin väkiviinan raaka-aineena käytettiin perunaa, nykyisin ohraa. Vuonna 1938 Alko osti maanviljelijä Jaakko ja Elisabeth Koskenkorvalta pari hehtaaria maata tehtaan rakentamista varten.
Tehdas valmistui vuonna 1940 mutta käynnistyi vasta sotien jälkeen vuonna 1945. Rakentamisessa hyödynnettiin Ensossa sijainneen, sodassa rajan taakse jääneen viinatehtaan piirustuksia. Tehtaan isännöitsijäksi tuli Ensossa ja Rajamäellä työskennellyt diplomi-insinööri Seth Silander. Sotaan liittyneen elintarvikepulan vuoksi ajatus perunaviinan valmistuksesta jouduttiin aluksi hylkäämään, ja tehdas valmisti sen sijaan alkuvuosinaan sulfiittispriitä eli ”tikkuviinaa”, jonka raaka-aineena käytettiin selluloosan valmistuksessa sivutuotteena syntynyttä jätelientä. Tehtaan laajennuksen jälkeen viinan tislaaminen perunasta aloitettiin vuonna 1953, ja tuolloin esiteltiin markkinoille uusi tuotemerkki, Koskenkorvan viina.
Tehtaiden ympärillä oli jo tuolloin vilkas Koskenkorvan kylä, jonka kasvu oli voimistunut rautatien rakentamisen myötä 1910-luvulla. Kylä on alun perin syntynyt Pukarankosken äärelle eli ”korvalle”, ja kosken ääressä toimi meijeri, viljamyllyjä ja vuonna 1936 perustettu Koskenkorvan höyrysaha.
Károly Szathmáry
Károly P. Szathmáry (1831–1891) oli unkarilainen kirjailija. Szathmáry kirjoitti muun muassa historiallisia romaaneja Miklós Jósikan tapaan, joskin menestys oli vähäisempi. Hän julkaisi teoksia myös estetiikan ja kirjallisuushistorian alalta sekä toimi lastensuojelun ja kasvatuksen hyväksi.
Vieraanvaraisuus
pienoiskuva|pysty|Abrahamin vieraanvaraisuus, venäläinen ikoni vuodelta 1378. Vieraanvaraisuus tarkoittaa sitä, että ottaa asumukseensa tai tiloihinsa vieraita, ja on heitä kohtaan ystävällinen, avulias ja vastaanottavainen. Vieraanvaraisuuteen kuuluu esimerkiksi tervehtiminen, kestitseminen, yhteinen ajanvietto ja yösijan antaminen tarvittaessa. Eri kulttuureissa ja ryhmillä on erilainen vieraskulttuuri.
Marjut Kaarilahti
Marjut Hannele Kaarilahti (s. 26. helmikuuta 1960 Skövde, Ruotsi) on suomalainen poliitikko. Koulutukseltaan hän on terveydenhoitaja. Kaarilahti toimi kansanedustajana kaksi vaalikautta vuosina 1991–1999. Hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään.
Herra Heinämäen Lato-orkesteri
thumb|Herra Heinämäen Lato-orkesteri esiintymässä [[Seikkisrock-tapahtumassa Turun Seikkailupuistossa. Kuvassa Janne Louhivuori (vas.), Jouko Mäki-Lohiluoma, Heikki Salo ja Mikko Löytty.]]
Herra Heinämäen Lato-orkesteri on Pikku Kakkosessa esitetty sarja, joka pohjautuu Heikki Salon ja Janne Louhivuoren vuonna 1999 julkaistuun Omskista-lastenmusiikkilevyyn. Sarjaa tekemässä oli muiden muassa myös Kummeli-sketsisarjasta tunnettuja näyttelijöitä, ja Matti Grönberg on toiminut molempien sarjojen ohjaajana.
Herra Heinämäki on stressaantunut maanviljelijä, jonka tilalla riittää töitä. Kylän lapsien huvituksena on seurata Heinämäen töiden tekemistä. Herra Heinämäen päivien pelastuksena on hänen ladossaan asustava Lato-orkesteri, jonka musiikki laukaisee stressin.
Televisiosarjan tekemisen jälkeen julkaistiin Herra Heinämäen Lato-orkesterin levy Ilosofiaa! (2004). Levyllä soittaa sarjassa esiintyvien muusikoiden lisäksi Mikko Löytty. Marraskuun alussa 2007 ilmestyi orkesterin toinen albumi Nyree näkkäri ja vuonna 2010 albumi Äiti venyy.
Huhtikuussa 2018 Yle siirsi ohjelman jaksot Yle Areenasta Ylen Elävään arkistoon, ja samalla ilmoitettiin, ettei sitä enää esitetä Pikku Kakkosessa. Yle kertoi tehneensä päätöksen, koska ei halua lastenohjelmissaan vahvistaa aikansa eläneitä stereotypioita. Taustalla oli Suomen Saamelaisnuoret ry:n puheenjohtaja Petra Laitin tekemä huomautus Twitterissä orkesterin sivuhahmosta, joka esiintyy intiaanipäähineessä. Tämän jälkeisen katsojapalautteen jälkeen Yle poisti ohjelman jaksot. Oulussa asuvan mohawktaustaisen henkilön mukaan päähine on pyhä, ja se puetaan ylle vain erityistapauksissa, kuten seremonioissa ja heimoa edustettaessa.
Heikki Salon mukaan Yleisradio hätiköi päätöksessään, koska se ei neuvotellut ohjelmaa tekevän työryhmän kanssa. Hän pitää itsekin hahmoa ongelmallisena, ja kertoi, että sen muuttamista on suunniteltu jo vuoden ajan. Hahmon yhtäkkisestä poistamisesta esityksistä ei olisi Salon mukaan kenellekään hyötyä, eikä hän usko hahmon vaikuttaneen poliittisesti paljoakaan alkuperäiskansojen asiaan. Punanata on yhtyeen ainoa jäsen, joka osaa lukea.
Herra Heinämäen joulu
Herra Heinämäen joulu on Heikki Salon kehittämä, Herra Heinämäen lato-orkesterin oma jouluohjelma vuodelta 2012. Ohjelma sisältää monia lauluja albumilta Jouluraketti, sekä monia tuttuja joululauluja.
Ohjelmassa Herra Heinämäki odottaa kärsimättömänä joulupukin tuloa. Lato-orkesteri on muuttanut talveksi Heinämäen taloon kylmästä ladosta. Samalla Heinämäen luokse saapuu vieraita, Naapurin Erkistä Jäärä Julleen.
Muusikot
Jouko Mäki-Lohiluoma, Mikko Löytty, Janne Louhivuori, Timo Kahilainen, Samuli Rask ja Lucjan Czaplicki.
Stand Up and Scream
Stand Up and Scream on Asking Alexandrian esikoisalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 2009. Se debyboi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 170.
Kappaleet ”Hey There Mr. Brooks”, ”A Prophecy” ja ”Final Episode (Let’s Change the Channel)” ovat ladattavissa Rock Band Networkissa.
Della Reese
thumb|Della Reese vuonna 2009. Della Reese (6. heinäkuuta 1931 Detroit, Michigan – 19. marraskuuta 2017 Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä ja Grammy-palkittu laulaja. Hän aloitti uransa 1950-luvulla jazzlaulajana, josta hänet muistetaan hyvin laululla ”Don’t You Know”. Myöhemmällä uralla hänestä tuli näyttelijä, ja hänet muistetaan parhaiten televisiosarjasta Enkelin kosketus. Hän toimi myös Understanding Principles for Better Living Church -nimisen kirkkojärjestön johtajana Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Liikutukset
Liikutukset ovat lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä esiintyvä hurmosilmiö. Ensimmäisen kerran se esiintyi lestadiolaisen alkuheräyksen aikana Kaaresuvannossa 1845. Liikutuksissaan oleva ihminen voi esimerkiksi hyppiä, taputtaa käsiään ja huutaa "Kiitos, Jeesus!" autuaallisen tunteen vallassa. Seuroissa esiintyvien liikutusten vuoksi lestadiolaisia pilkattiin hihhuleiksi, mutta herätysliikkeen keskuudessa ilmiötä pidettiin Jumalan armon merkkinä. Liikutuksia pidettiin 1800-luvulla ajoittain kirkkopahennuksena. Kirkossa liikutuksiin tulleita lestadiolaisia voitiin rangaista sakoilla, häpeäpenkissä tai jalkapuussa istuttamalla sekä lyhyellä vankeudella. Lars Levi Laestadius puolusti julkaisemassaan Huutavan ääni korvessa-lehdessä heränneiden liikutuksia:
Sara Carrigan
Sara Carrigan OAM (s. 7. syyskuuta 1980 Gunnedah, Uusi Etelä-Wales) on entinen australialainen maantiepyöräilijä.
Jari Niemelä (pikajuoksija)
Jari Juhani Niemelä (s. 14. elokuuta 1960 Karkkila) on suomalainen pikajuoksija.
Sara Carrigan
Carriganin suurin saavutus on olympiakulta maantieajosta Ateenan olympialaisista. Hänet on valittu Australian vuoden naispyöräilijäksi vuosina 2002 ja 2003.
Jari Niemelä (pikajuoksija)
Niemelä voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1986, 1987 ja 1989. Pronssia tuli vuosina 1982, 1983 ja 1992. Kuopion SM-kisoissa 15. elokuuta 1987 juostu 46,47 oli hänen ennätyksensä, jolla hän on matkan kahdeksanneksi nopein suomalaisjuoksija. Hallissa Niemelä juoksi Kuortaneella 7. helmikuuta 1987 Suomen ennätyksen 47,45.
Sara Carrigan
Kaudella 2006 Carrigan saavutti pronssia Kansainyhteisön kisojen maantieaika-ajossa.
Jari Niemelä (pikajuoksija)
Seuratasolla Niemelä edusti Turun Tovereita.
Sara Carrigan
Carrigan ilmoitti joulukuussa 2008 lopettavansa uransa.
Ettore Bassi
Ettore Bassi on italialainen näyttelijä. Hän esittää Davide Riveraa, Rexin isäntää, sarjassa Poliisikoira Rex.
Hasmik Papian
thumb|right|Hasmik Papian Hasmik Papian (, s. 1961, Jerevan) on armenialainen sopraano.
Papian opiskeli Jerevanissa viulunsoittoa ja laulamista. Pian Armenian kansallisoopperan -debyyttinsä jälkeen hänet kutsuttiin Saksaan. Kansainvälisen uransa aikana hän on esiintynyt mm. Metropolitan-oopperassa, La Scalassa ja Wienin valtionoopperassa.
Papianin tunnetuimpiin rooleihin kuuluu Vincenzo Bellinin Norma. Bellinin lisäksi hänen tulkitsemiensa säveltäjien joukkoon kuuluvat muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozart, Georges Bizet ja Giuseppe Verdi.
Papian asuu nykyisin Wienissä, Itävallassa. Hänellä on myönnetty Armenian kansantaiteilijan arvo.
Janne Viitamies
Janne Sakari Viitamies (s. 21. tammikuuta 1964 Lahti) on suomalainen entinen kansanedustaja ja kaupunkikeskustan kehittämisen asiantuntija. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori.
Toiminta kaupunkikehittäjänä
Viitamies on työskennellyt kaupunkikehittäjänä ja -tutkijana 2000-luvulla Jyväskylässä, Lahdessa, Mikkelissä, muualla Itä-Suomessa, Vantaalla, Helsingissä ja Huittisissa.
Viitamies toimi Mikkelissä kaupunkikeskustan kehittämisyhdistys Mikken toiminnanjohtajana 2001–2013. Mikkelin keskustauudistus palkittiin vuonna 2012 kaupunkikeskustapalkinnolla. Mikkelin kaupunki muisti Viitamiestä Pro Mikkeli -mitalilla.
Viitamies työskenteli Lahti City ry:n toiminnanjohtajana Lahdessa 2013–2018 ja samaan aikaan keskustakehittämisen konsulttina useissa kaupungeissa Etelä-Suomessa. Lahteen rakennettiin keskuspysäköintilaitos torin alle, laajennettiin kävelykeskustaa ja alettiin Viitamiehen aloitteesta suunnitella taide- ja muotoilukeskusta.
Vuonna 2014 Viitamies toimitti kaupunkikeskustan kehittämisen käsikirjan Citybook '14 yhdessä arkkitehti Pokko Lemminkäisen kanssa. Ympäristöministeriö tuki julkaisun tuottamista. Viitamiehen kaupunkitutkimuksen väitöskirja Kenen Aleksi sen Helsinki – Kluuvin kävelykatutaistelut 1968–2003 valmistui vuonna 2016. Se käsittelee osallistumisoikeutta kaupungin kehittämiseen ja kaupunkitilan demokratian edellytyksiä.
Elokuussa 2018 Viitamies aloitti Jyväskylän kaupunkikeskustan kulttuuritilojen ja -toimintojen projektipäällikönä.
Jyväskylän sydän -projektin ehdotus, että Jyväskylän uusi musiikkisali, pääkirjasto, taidemuseo ja käsityön museo sijoitettaisiin saman katon alle ydinkeskustan vilkkaimpaan paikkaan, julkistettiin helmikuussa 2020.
Poliittinen toiminta
Viitamies oli valittuna kansanedustajaksi vuosina 1995–1999 Mikkelin läänin vaalipiiristä ja kuului Sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään.
Yksityiselämä
Janne Viitamiehen sisar Pauliina Viitamies on myös ollut sosiaalidemokraattien kansanedustaja.
Tunnustuksia
Viitamies palkittiin vuonna 2011 Vuoden mikkeliläisen kunniamaininnalla ja vuonna 2013 Pro Mikkeli -mitalilla.
Pentti Väyrynen
Pentti Väyrynen (10. toukokuuta 1926 Lappee – 20. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Väyrynen kävi koulua Lappeenrannassa, Hämeenlinnassa ja Haminassa. Hän oli kymmenvuotiaana sotilaspoika Lappeenrannassa ja osallistui talvi- ja jatkosotaan lähettinä. Varusmiespalvelus Maasotakoulussa vei hänet sotilasuralle. Hän toimi pääesikunnassa eri osastoilla vuodesta 1955. Pääesikunnan sotatalousosaston päällikkönä hän oli 1973-1976. Sotavarustepäällikkönä hän toimi 1976-1977. Hankinnoista vastaavaksi sotatalouspäälliköksi hän sai nimityksen 1977, jolloin hän sai myös ylennyksen kenraalimajuriksi. Tässä tehtävässä hän johti Hawk-harjoitushävittäjien hankintaa ja vastakauppoja.
Väyryselle on myönnetty Vapaudenristin 1. luokan komentajamerkki ja muun muassa Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki.
HMAS Psyche
HMAS Psyche oli Britannian kuninkaalliselle laivastolle valmistettu ja ensimmäisessä maailmansodassa Australian laivastossa palvellut Pelorus-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1897. Alus laskettiin vesille 19. helmikuuta 1898 ja valmistui 28. huhtikuuta 1899.
Palvelus
Sodan ensimmäiset kuukaudet aluksen tehtävänä oli vallata alueella olleet saksalaiset kauppalaivat sekä Saksan keisarikunnan hallinnassa ollut Samoa sekä muut Saksan hallinnassa olleet Tyynenmeren saaret. Alus kuului myös joukkojenkuljetuksia suojanneeseen saattajaosastoon, joka suojasi saattueita Uudesta-Seelannista Lähi-itään. Alus poistettiin palveluksesta 22. tammikuuta 1915, ja se ankkuroitiin Sydneyyn.
Pääministerin kanslia vaati 13. toukokuuta 1915 amiraliteettia lainaamaan alusta Australian laivastolle koululaivaksi. Amiraliteetti vastasi pyyntöön myöntävästi 1. kesäkuuta, ja kuukautta myöhemmin alus siirrettiin Australian hallintaan.
Australian laivastossa
Alus palasi palvelukseen 1. heinäkuuta 1915 Australian laivaston HMAS Psychenä päällikkönään komentaja Henry Peakes. Amiraliteetti oli esittänyt jo ennen palvelukseen ottoa alukselle aktiivisempaa roolia sotatoimissa kuin koululaivalle oli suunniteltu. Alus lähti 16. elokuuta merelle kohti Aasian rannikkoa yhdessä HMAS Fantomen kanssa. Alus määrättiin matkan aikana Rangooniin, koska saksalaisten lietsomien mellakoiden puhkeamista Intian ja Burman alueilla pelättiin.
Alus partioi Bengalinlahdella ja vuoden 1916 alusta alkaen Singaporen itäpuolella. Alueella ollessaan alus muun muassa saattoi kahta turkkilaisia sotavankeja kuljettanutta alusta, kuljetti kahta kiinalaista vakoojaa sekä osallistui intialaissotilaiden kapinan johtajien vangitsemiseen Singaporessa.
Kun alusta huollettiin Hongkongissa vuoden 1916 alussa, sen miehistöä siirrettiin tykkivene HMS Moorhenille, jonka tehtävänä oli evakuoida eurooppalaiset Kantonista. Heinäkuussa aluksella raivosi epidemia, jolloin jopa 60 prosenttia miehistöstä oli samanaikaisesti maissa sairaalassa tai muuten palveluskelvottomana. Viipyessään Hongkongissa se oli muun muassa yhden päivän Kiinan laivueen lippulaivana. Hongkongista lähdettyään alus teki partiomatkoja Japaniin ja Nikobaareille saakka ennen paluutaan Sydneyyn 28. syyskuuta 1917.
Psyche poistettiin palveluksesta 16. lokakuuta, mutta se palasi palvelukseen jo 20. marraskuuta sijotettuna Australian koillisrannikolle. Tuloksettomien partiomatkojen jälkeen alus poistettiin uudelleen palveluksesta 26. maaliskuuta 1918. Alus myytiin 21. heinäkuuta 1922 Moreland Metal Companylle, joka käytti sitä puutavaraproomuna.
Alus upposi Salamanderinlahdella Uudessa Etelä-Walesissa. Australian laivaston sukeltajat romuttivat hylyn harjoitellessaan vedenalaisia räjäytyksiä.
Károly Szász
Károly Szász (1829–1905) oli unkarilainen kirjailija ja protestanttinen pappi.
Szász oli monipuolinen ja tuottelias kirjailija. Hänen kirjallisuushistoriallinen merkityksensä on etupäässä siinä, että hän käänsi unkariksi taidokkaasti ja runsaasti maailmankirjallisuuden merkittävimpiä tuotteita, muun muassa Nibelungenliedin, Danten Jumalaisen näytelmän kokonaisuudessaan, kahdeksan William Shakespearen draamaa, seitsemän Molièren komediaa, kaksi Victor Hugon näytelmää, Goethen ja Friedrich Schillerin lyyriset runot ja balladit sekä Richard Burnsin, Thomas Mooren, lordi Byronin, Alfred Tennysonin, Pierre-Jean de Bérangerin, Alphonse de Lamartinen, Heinrich Heinen ja muiden runoja. Omaa tuotantoaan hän julkaisi useita kokoelmia herkkiä ja muodoltaan kauniita lyyrillisiä runoja, näytelmiä, kuten Heródes, 1866, ja epiikkaa, joista viimeksi mainituista Salamon (1874) on varsin huomattava. Hänen monista estetiikan alan ja kirjallisuushistoriallisista julkaisuistaan on huomattavimpia A világirodalom nagy époszai (Maailmankirjallisuuden suuret eepokset, 1882).
Blank
Blank on norjalainen nuorille suunnattu draamasarja, jossa seurataan pääosissa olevien nuorten elämää lukion jälkeen. Sarja julkaistaan suursuosioon nousseen norjalaissarjan Skamin kaltaisesti reaaliajassa verkossa. Ensimmäinen sarjaan liittyvä viestiketju julkaistiin 14. huhtikuuta 2018. Sunnuntaisin viikon aikana julkaistut klipit esitetään kokonaisina jaksoina. Ensimmäinen kausi julkaistiin Norjassa huhti–kesäkuussa 2018. Toisen kauden kerrottiin tulevan syksyllä 2018, mutta se julkaistiinkin vasta keväällä 2019. Kolmas kausi esitettiin syksyllä 2019.
Sarjasta on tehty yhteensä kolme tuotantokautta ja ne kaikki on julkaistu Yle Areena-suoratoistopalvelussa.
Janne Hyökyvaara
Janne Hyökyvaara (s. 29. tammikuuta 1974 Valkeakoski) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Pelaajaura
Laitapuolustajana pelannut Hyökyvaara oli Valkeakosken Nappulaliigan ja Valkeakosken Hakan kasvatti. Hän kuului muun muassa Jussi Nuorelan ja Sami Ristilän ohella menestyksekkääseen vuoden 1974 valkeakoskelaisikäluokkaan, joka voitti B-junioreiden SM-kultaa sekä E- ja A-junioreiden SM-pronssia.
Hyökyvaara edusti Hakaa myös suurimman osan huippu-urastaan ja saavutti seurassa SM-kultaa vuosina 1995 ja 1998–2000 sekä Suomen cupin mestaruuden vuonna 1997. Valkeakoskelta lähdettyään hän pelasi korkeimmalla sarjatasolla vielä kaksi kautta Myllykosken Pallossa, jossa mitalitili karttui SM-hopealla ja -pronssilla, ja yhden kauden Kuopion Palloseurassa. Hän esiintyi Veikkausliigassa kymmenenä kautena ja pelasi yhteensä 172 liigaottelua, joissa hän teki 16 maalia. Hyökyvaara nimettiin Veikkausliigan legendaksi vuonna 2011.
Hyökyvaara pelasi myös kolme maaottelua sekä Suomen poikamaajoukkueissa että olympiajoukkueessa.
Valmennusura
Kaudesta 2011 alkaen Hyökyvaara on toiminut Ykkösessä pelaavassa FC Hämeenlinnassa Jussi Lempisen apulaisvalmentajana. Kaudella 2012 hän aloitti Hämeenlinnan Härmän päävalmentajana ja onnistui pitämään seuran Kakkosessa ensimmäisellä kaudellaan.
Chuck Wepner
Charles ”Chuck” Wepner (26. helmikuuta 1939 New York City, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen raskaansarjan nyrkkeilijä, joka tunnettiin lempinimellä Bayonne Bleeder. Tämä johtui hänen kotipaikkakunnastaan New Jerseyn Bayonnesta ja Wepneriä koko uran ajan vaivanneista heikoista kasvoista, joihin aukesi otteluiden aikana useita verta vuotavia haavoja. Tästä syystä monet Wepnerin ottelut päättyivät tappioon tekniseen tyrmäyksellä, kun lääkäri keskeytti ne. Wepnerin kasvoja jouduttiin hänen ammattilaisuransa aikana paikkaamaan yli 300 tikillä.
Wepner kohtasi uransa aikana monia entisiä tai tulevia maailmanmestareita, kuten George Foreman, Sonny Liston ja Ernie Terrell, mutta silti hänellä oli vaikeuksia päästä haastamaan hallitseva maailmanmestari. Hän onnistui uransa aikana nousemaan korkeimmillaan New Jerseyn osavaltion raskaansarjan mestariksi. Vaikka Wepner ei koskaan voittanutkaan maailmanmestaruusvyötä, muistetaan hänet erityisesti vuonna 1975 käymästään maailmanmestaruusottelusta Muhammad Alia vastaan, johon hän lähti selkeänä altavastaajana. Viinakaupassa työskennellyt Wepner sai suuren ottelupalkkionsa turvin ensimmäistä kertaa elämässään peräti kahdeksan viikon ajan keskittyä pelkästään harjoitteluun tulevaa otteluaan varten, josta muodoistuikin pienoinen yllätys, kun Wepner onnistui kaatamaan Alin yhdeksännessä erässä kerran kanveesiin. Vastoin odotuksia hän kesti ottelussaan Alia vastaan aina sen viimeiseen erään asti, jolloin Ali tyrmäsi hänet. Sylvester Stallone on sanonut, että tuo ottelu ja ennen kaikkea Wepnerin yllättävä nousu odotusten yläpuolelle inspiroi häntä käsikirjoittamaan läpimurtoelokuvansa Rocky.
Nuoruus
Wepner nyrkkeili jo lapsena 9-10-vuotiaana, mutta menetti kiinnostuksensa löydettyään itselleen uuden lajin koripallosta. Myöhemmin liityttyään merijalkaväkeen hän aloitti amatöörinyrkkeilemisen, koska pääsi sillä tavalla viettämään ylimääräisiä lomia. Hän nousi oman lentotukikohtansa nyrkkeilymestariksi. Kun Wepner pari vuotta myöhemmin vapautettiin palveluksesta häntä kehotettiin osallistumaan Golden Gloves-turnaukseen. Wepner voitti raskaansarjan kultaa ja ryhtyi pian tämän jälkeen ammattinyrkkeilijäksi.
Ammattilaisura ja aika osavaltion mestarina
Wepnerin ensimmäinen ammattilaisottelu oli George Cooperia vastaan 5. elokuuta 1964. Hän voitti Cooperin tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Tämän jälkeen Wepner otteli kolme voittoa ja kaksi tasapeliä ennen kohtaamistaan Bob Stallingsin kanssa 19. lokakuuta 1965, jolle hän hävisi kuudennessa erässä pisteillä. Vuonna 1966 hän otteli Madison Square Gardenissa New Yorkissa Buster Mathisia vastaan, joka oli aiemmin voittanut maailmanmestari Joe Frazierin olympiakarsinnoissa ja tulisi vielä nousemaan maailmanmestarin haastajaksi. Tuolloin voittamaton Mathis voitti ottelun kolmannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Wepner otteli vuonna 1966 viisi kertaa (yksi tappio, neljä voittoa), kolme kertaa vuonna 1967 (yksi tappio, kaksi voittoa) ja kuusi kertaa vuonna 1968 (kuusi voittoa). Vuonna 1969 hän kohtasi José Romanin San Juanissa Puerto Ricossa 22. kesäkuuta. Roman voitti ottelun jaetuin tuomariäänin 2-1. Wepner piti ottelutulosta ryöstönä, sillä omasta mielestään hän voitti ottelun selvästi.
Seuraavaksi Wepner kohtasi tulevan maailmanmestarin George Foremanin, joka oli voittanut olympiakultaa raskaassa sarjassa ja otellut ammattilaisurallaan vasta kolme ottelua. Wepner hävisi nuorelle nyrkkeilijälle kolmannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä silmäkulmansa auettua. Wepner on myöhemmin myöntänyt yllättyneensä siitä, miten voimakas Foreman oli. 29. kesäkuuta 1970 Wepner kohtasi entisen maailmanmestarin Sonny Listonin tämän uran viimeisessä ottelussa. Liston voitti kymmenennessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Wepner kävi ottelun aikana viidennessä erässä ensimmäisen kerran kanveesissa Listonin voimakkaan vartaloiskun takia. Yhdeksännen erän jälkeen tuomari keskeytti ottelun, kun Wepnerin kasvoihin oli auennut monia verta vuotavia haavoja. Ottelun jälkeen Wepner harkitsi ensimmäistä kertaa uransa aikana lopettamista, koska katsoi tulleensa kunnolla lyödyksi. Hän keskusteli asiasta managerinsa kanssa ja he päättivät pitää taukoa nyrkkeilystä. Mietittyään asiaa tarkkaan päätti Wepner antaa lajille vielä mahdollisuuden.
Vuonna 1971 Wepner otteli neljä ottelua, vuonna 1972 ja 1973 kaksi ja vuonna 1974 neljä. Vuonna 1973 hän voitti entisen WBA:n maailmanmestarin Ernie Terrellin pisteillä 12. eräisessä kamppailussa.
Wepnerin ammattilaisuran kirkkaimpiin hetkiin kuuluu New Jerseyn raskaansarjan osavaltionmestaruus, jota hän piti hallussaan kahteen otteeseen. 28. huhtikuuta 1967 voitti John McAteerin ottelussa vapaana olevasta. Hän menetti mestaruuden vuonna 1971 Randy Neumannille, joka voitti Wepnerin pisteillä 12. eräisessä ottelussa 9. joulukuuta. Wepner kuitenkin palasi ja voitti osavaltionmestaruutensa takaisin uusintaottelussa 15. huhtikuuta 1972. Tämän jälkeen Wepner puolusti osavaltionmestaruuttaan epäsäännöllisesti, mutta menestyksekkäästi kolme kertaa ennen sen menettämistä Scott Frankille vuonna 1978, uransa viimeiseksi jääneessä ottelussa.
Who Do You Trust?
Who Do You Trust? on yhdysvaltalaisen Papa Roach -rockyhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 18. tammikuuta 2019.
Chuck Wepner
Ottelu maailmanmestaruudesta ja uran lopettaminen
Wepner oli rankattu yhdeksi maailman kymmenestä parhaimmasta nyrkkeilijästä, mutta silti hänen mahdollisuutensa nousta maailmanmestaruusotteluun olivat pienet. Vuonna 1974 promoottori Don King soitti hänelle ja kysyi, haluaisiko Wepner otella Terry Hinkea vastaan Salt Lake Cityssä syyskuussa 1974. Ottelun palkintona olisi ottelu maailmanmestari George Foremania vastaan. Wepner tyrmäsi Hinken 11. erässä, mutta pian ottelun jälkeen Foreman yllättäen menetti mestaruutensa Muhammad Alille. Wepner kuvitteli näin menettäneensä mahdollisuutensa päästä ottelemaan tittelistä, mutta toisin kävi. Katsoessaan televisiota kotonaan hänen äitinsä soitti hänelle ja kertoi lukeneensa lehdestä, että Ali puolustaisi maailmanmestaruuttaan ensimmäistä kertaa Wepneriä vastaan.
Päästessään vihdoin mestaruusotteluun Wepner oli 35-vuotias mies, joka työskenteli päivisin viinakaupassa ja harjoitteli nyrkkeilemistä öisin. Hän oli otellut amatöörinä ja ammattilaisena yhteensä 147 ottelua ja hänen ammattilaistilastonsa olivat 30-9-2 ennen pääsyä haastajaksi. Epätodennäköistä ottelua pidettiin vain lämmittelynä ennen Alin seuraavaa korkeatasoista ottelua. Mestarin ottelupalkkio oli 1,5 miljoonaa kun Wepnerille annettiin vain 100 000 dollaria, mikä oli silti kymmenen kertaa enemmän, mitä hän oli koskaan tienannut yhdestä ottelusta. 35-vuotias Wepner pystyi palkkionsa turvin ensimmäistä kertaa urallaan harjoittelemaan koko päiväisesti keskittyen vain otteluunsa. Yhdessä valmentajansa Bill Prezantin kanssa hän matkusti Catskillvuorille kahdeksan viikon harjoitusleirille, minkä jälkeen Prezant lupasi, että hänen suojattinsa mestaruusottelusta tulisi "suurin yllätys nyrkkeilyhistoriassa".
Wepner kohtasi Alin 14. helmikuuta 1975 Ohiossa Clevelandissa ottelussa, jonka panoksena olivat kahden merkittävimmän nyrkkeilyliiton, WBA:n ja WBC:n, maailmanmestaruudet. Hänen taktiikkanaan oli läpi ottelun painostaa Alia ja yrittää näin saada hänet väsymään. Ensimmäiset kuusi erää mestari yritti hyödyntää rope-a-dope-taktiikkaa saadakseen Wepnerin väsyttämään itsensä ja jäi köysiin makaamaan päätään suojaten. Kun Wepner tajusi, että hänen olisi tässä tilanteessa vaikea lyödä Alia päähän, hän alkoi iskeä sääntöjenvastaisia iskuja mestarin takaraivoon. Kun Wepner ei saanut tästä varoitusta, joutui Ali muuttamaan taktiikkaansa ja ottelemaan aggressiivisemmin. Seitsemännessä erässä Alin isku avasi haavan Wepnerin vasemman silmän yläpuolelle ja hänen lääkintämiehensä joutuivat paikkaamaan sitä erityisellä voiteella. Ali oli hallinnut ottelua selvästi ensimmäisten kahdeksan erän ajan, kunnes yhdeksännessä erässä Wepnerin isku vartaloon kaatoi Alin kanveesiin. Tämänkin jälkeen Wepner jatkoi painostavaa taktiikkaansa, mutta alkoi väsyä kovaan tahtiin. 13. erän jälkeen hän ei enää kyennyt saamaan ottelua hallintaansa ja kaatui kanveesiin 15 erässä. Vaikka hän kykeni vielä nousemaan ylös tuomarin laskennan ollessa jo yhdeksän kohdalla, ei hänen annettu enää jatkaa ottelua, jolloin Ali julistettiin ottelun voittajaksi teknisellä tyrmäyksellä. Kamppailun päätyttyä Ali kaatui kanveesiin väsymyksestä. Hän on myöhemmin sanonut, ettei kukaan muu ihminen Wepnerin lisäksi pystyisi ottelemaan noin viidentoista erän ajan. Myös Wepner oli tappiostaan huolimatta tyytyväinen kamppailuun, sillä hän katsoi hävinneensä parhaimmalle.
Haastajan kasvoja jouduttiin paikkaamaan ottelun jälkeen 23 uudella tikillä. Vaikka Wepnerin avustajat yrittivät useita kertoja saada Alin suostuteltua uusintaotteluun, nämä kaksi eivät enää tämän jälkeen kohdanneet kehässä.
Wepnerin sinnikkyys huomioitiin nopeasti, sillä hän poseerasi maaliskuun 1975 Sports Illustratedin kannessa.
Touchstones
Touchstones on saksalaisyhtye Subsignalin toinen studioalbumi, joka julkaistiin Euroopassa 30. syyskuuta 2011 Zyx Recordsin kautta ja Yhdysvalloissa 8. marraskuuta 2011 Entertainment Onen kautta. Albumi saavutti Saksan albumilista|Saksan virallisella albumilistalla 53. sijan.
Chuck Wepner
Uran jälkeen
Nykyään Wepner työskentelee newjerseylaisissa Majestic Wines ja Spirits in Carlstadt-yrityksissä.
Rocky -elokuvat
Chuck Wepnerin ottelu Muhammad Alia vastaan innoitti nuorta näyttelijää Sylvester Stallonea käsikirjoittamaan Rocky-elokuvan. Kaksi viikkoa käymänsä maailmanmestaruusottelun jälkeen Stallone soitti Wepnerille ja kertoi elokuvaideastaan, jolle Wepner antoi luvan. Elokuva kertoi 30-vuotiaasta amerikanitalialaisesta nyrkkeilijästä, Rocky Balboasta, joka pääsee yllättäen haastamaan maailmanmestari Apollo Creedin. Nähtyään vuonna 1976 ilmestyneen filmin kertoi Wepner olevansa siihen hyvin tyytyväinen.
Sylvester Stallone kirjoitti Wepnerille roolin menestyselokuvan jatko-osaan Rockyn uusintaottelu, jossa hänen oli tarkoitus näytellä Ching Wepner nimistä hahmoa. Vaikka hahmolla oli käsikirjoituksessa peräti 32 vuorosanaa, leikattiin koko rooli pois käsikirjoituksesta 19 päivää ennen kuvausten alkamista.
2000-luvun alkupuolella Wepner haastoi Stallonen oikeuteen Rocky-elokuvasarjan DVD-julkaisujen vuoksi, joissa mainittiin hänen nimensä useita kertoja ilman, että asianosaiselle olisi maksettu tästä korvauksia.
Aiheesta muualla
Chuck Wepnerin tulokset Boxrecissa
Erja Lahikainen
Erja Helena Lahikainen (s. 21. helmikuuta 1954 Heinola) on suomalainen poliitikko. Lahikainen toimi kansanedustajana vuosina 1991–1995. Hän edusti Mikkelin läänin vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään.
Kirstie Alley
Ura
Alley nousi kuuluisuuteen tilannekomediasta Terveydeksi, jossa hän näytteli vuodet 1987–1993. Hän voitti roolistaan niin Emmyn kuin Golden Globenkin. Hänen muita tunnettuja ja Suomessakin nähtyjä tv-sarjoja ovat Veronican salaisuudet (1997–2000), hänen paino-ongelmilleen nauranut televisiosarja Fat Actress (2005), sekä tositelevisiosarja Elämää suurempi Kirstie Alley.
Pekka Starast
thumb|150px|Pekka Starast vuonna 1985. Vesa Veli-Pekka Starast (11. helmikuuta 1956 Imatra – 8. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Starast toimi kansanedustajana kaksi vaalikautta vuosina 1979–1987 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään.
Kirstie Alley
Ura
Alley tuli vuonna 2011 toiseksi televisiosarjan Dancing with the Stars 12. tuotantokaudella. Hänet kutsuttuun myös sarjan "all stars" -versioon 2012, tuotantokaudelle 15.
Elokuvista Alley muistetaan parhaiten luultavasti kolmesta komediaelokuvasta John Travoltan kanssa: Hei, kuka puhuu (1989), Hei, kuka puhuu myös (1990) ja Hei, kuka puhuu nyt (1993). Hänen muita tunnettuja elokuvia ovat Star Trek II: Khanin viha (1982), Sokea todistaja (1984), Tarkoituksena tappaa (1988) ja Vaarallinen syrjähyppy (1990). Urastaan Alley on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Taiwan
Kiinan tasavalta on lähinnä Taiwanin saarella toimiva valtio Itä-Aasiassa. Epävirallisesti, vaikkakin hyvin yleistyvästi, maasta käytetään nimeä Taiwan.
Vuodesta 1912 vuoteen 1949 ”Kiinan tasavalta” tarkoitti valtiota, joka käsitti suurin piirtein nykyisen Kiinan alueen. Kiinan sisällissodan jälkeen tasavallan hallinto pakeni Taiwanin saarelle, jota se on joidenkin Etelä-Kiinan meren saarten lisäksi hallinnut ainoana alueenaan siitä lähtien.
Kirstie Alley
Yksityiselämä
Alley oli yksi Hollywoodin tunnetuimpia skientologeja, joiden ylläpitämän Narconon-huumeistakuntoutusmenetelmän avulla Alley pääsi irti kokaiiniriippuvuudestaan. Hän on myös kirjoittanut kirjan laihduttamisesta. Vuonna 2010 Alley toi julkisuuteen oman laihdutustuotteen.
Taiwan
Kiinan kansantasavalta on moneen otteeseen ilmoittanut, ettei se hyväksy Kiinan tasavallan (Taiwanin) itsenäisyyttä. 2000-luvulla Kiinan kansantasavallassa on näkynyt lisääntyvä separatismin vastustus. Kiinan tasavallassa pelätään, että Kiinan kansantasavalta valtaa sen.
Kirstie Alley
Yksityiselämä
Alley kuoli paksusuolen syöpään 5. joulukuuta 2022.
Televisio
Alley osallistui Britannian julkkis- Big Brother -tositelevisiokilpailuun vuonna 2018 ja tuli toiseksi.
Taiwan
Maantiede
pienoiskuva|200px|vasen|Taiwanin saari satelliittikuvassa joulukuussa 2002.
Kiinan tasavallan hallitsemista osista merkittävin on Taiwanin saari. Se on osa merenalaista vuorijonoa, jonka korkein kohta on Yu Shan (3 997 m). Saaren keski- ja itäosa ovat vuoristoista seutua, mutta länsiosa on laajaa rannikkotasankoa, jota viljellään tehokkaasti. Sisämaassa on runsaasti ikivihreitä metsiä.
Dempsey Wilson
Dempsey Wilson (11. maaliskuuta 1927 Los Angeles, Kalifornia – 23. huhtikuuta 1971 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun neljä kertaa kausilla 1958, 1960–1961 ja 1963. Hän oli parhaimmillaan 11. vuoden 1963 kilpailussa. Wilson kilpaili myös USAC-sarjoissa vuosina 1956, 1958–1965 ja 1968–1969. Hän oli parhaimmillaan kahdeksas vuonna 1960 Milwaukeella. Kilpailujen ulkopuolella Wilson omisti yrityksen nimeltä "Dempsey Wilson Racing Cams", joka kunnosi autojen etuosia. Hän kuoli kotonaan Los Angelesissa.
Taiwan
Maantiede
Taiwania ympäröivät meret ovat: Itä-Kiinan meri pohjoisessa, Filippiinienmeri idässä, Etelä-Kiinan meri etelässä ja Taiwaninsalmi lännessä.
Pääsaaren lisäksi Kiinan tasavallalle kuuluu 22 saarta Taiwanin saariryhmässä ja 64 saarta Pescadorien saariryhmässä. Muita Taiwanille kuuluvia saaria ovat mm. Kinmen, Matsu ja Wuchiu.
Historia
Taiwanin asutushistoria ulottuu 8000 vuoden, joidenkin lähteiden mukaan jopa 15 000 vuoden, taakse. Nämä alkuperäiskansat olivat metsästäjä-keräilijöitä. Taiwanin alkuperäiskansat ovat austronesialaisia kansoja, ja saaren uskotaan olevan kaikkien austronesialaisten kansojen alkukoti.
Eurooppalaisten uskotaan purjehtineen Taiwanin ohitse 1500-luvulla, ja he antoivat saarelle nimen "Kaunis saari ". Kiinalaisten kauppiaiden ja merirosvojen oletetaan tehneen lyhyitä käyntejä saarelle. Kiinan keisarin lähettämä tutkimusretki merkitsi saaren vuonna 239, mitä Kiinan kommunistipuolue käyttää edelleen perusteluna sille, että saari kuuluu Kiinalle. Hollantilaisilla oli lyhytikäinen siirtokunta Taiwanissa vuosina 1624–1661. Hollantilaiset häädettiin saarelta, kun Ming-dynastialle uskolliset kiinalaiset pakenivat saarelle mantšujen valloittaessa Manner-Kiinaa. Mantšujen perustama Qing-dynastia otti haltuunsa Taiwanin läntisen ja pohjoisen rannikon vuonna 1683.
Kiinalaisia alkoi saapua suuremmissa määrin Taiwaniin 1600-luvulla pääsääntöisesti Etelä-Kiinasta (Fujian ja Guangdong) siellä olevien levottomuuksien ja muiden vaikeuksien seurauksena. Tärkeimpiä tuolloin Taiwaniin saapuneita ryhmiä olivat hoklo- ja hakka-kiinalaiset. Nämä kaksi ovat edelleen Taiwanin suurimmat väestöryhmät.
Vuonna 1885 Taiwanin saaresta tehtiin virallisesti Qing-dynastian alainen Kiinan provinssi.
Japanin siirtomaa
Kiinan–Japanin -sodan jälkeen vuonna 1895 Taiwan päätyi osaksi Japania, ja saaresta tuli Japanin siirtomaa.
Aluksi japanilaiset siirtomaaisännät kokivat Taiwanin hallitsemisen vaikeaksi ja kenraalikuvernöörit vaihtuivat tiuhaan tahtiin. Ongelmia tuottivat paikallisten aseellinen vastustus sekä taudit (esim. rutto ja malaria). Yhdessä vaiheessa Japanin parlamentti harkitsi saaren myymistä Ranskalle 100 miljoonalla jenillä.
Gotō Shinpei toimiessa Taiwanin siviiliasioista vastaavana virkamiehenä japanilaisten vaikeudet alkoivat helpottaa ja saarta alettiin modernisoida. Keelung–Kaohsiung -rautatie saatiin valmiiksi vuonna 1908 ja vuonna 1915 Qing-dynastialle leimalliset tavat kuten bianzi-letti ja jalkojen sitominen kiellettiin. Naiset alkoivat käymään yhä suuremmissa määrin töissä tämän vuoksi. Tärkein viljelykasvi oli sokeriruoko, jonka tuotantoa japanilaiset säätelivät tiukasti huolimatta siitä, eivätkä taiwanilaiset sokerin viljelijät juurikaan päässeet osallisiksi sokerin tuomista valtavista tuloista. Ylipäänsä japanilaiset kohtelivat taiwanilaisia toisen luokan kansalaisina maksaen näille pienempää palkkaa ja rajoittamalla kouluttautumismahdollisuuksia.
Kiinan sisällissota ja sotilasdiktatuuri
Toisen maailmansodan päätyttyä Taiwanin saari palautettiin Kiinan tasavallalle.
Nationalistipuolue Kuomintang hallitsi Kiinaa vielä muutamia vuosia toisen maailmansodan jälkeen, mutta maassa vallitsi sisällissota. Vuonna 1949 kommunistit tulivat valtaan Manner-Kiinassa ja perustivat Kiinan kansantasavallan. Tällöin tasavaltalaiset pakenivat Taiwanin saarelle, jota he edelleen pitävät hallinnassaan. Taiwanissa toiminut Kiinan tasavallan hallitus väittää yhä olevansa koko Kiinan laillinen hallitus kun taas kansantasavallan hallitus pitää Taiwania Kiinan yhtenä lääninä ja itseään koko Kiinan, myös Taiwanin laillisena hallituksena.
Kiinan tasavalta oli yksi Yhdistyneiden kansakuntien perustajajäsenistä ja myös yksi turvallisuusneuvoston pysyvistä jäsenmaista. Senkin jälkeen, kun Kuomintangin hallitus menetti valtansa Manner-Kiinassa, se edusti 22 vuoden ajan koko Kiinaa YK:ssa, kunnes se vuonna 1971 joutui luovuttamaan paikkansa Kiinan kansantasavallalle.
Taiwan oli 1960-luvulla yksi maailman suurimmista kehitysavun saajista. Etenkin Yhdysvallat tuki voimakkaasti saaren taloudellista ja sotilaallista kehittämistä. Yhdysvallat on myös Taiwanin merkittävin asetoimittaja. Vielä 1991–1992 Ranska myi Taiwanille La Fayette -luokan aluksia ja Mirage 2000-5-hävittäjiä.
Demokratisoituminen ja sen jälkeen
Taiwanissa järjestettiin vuonna 1992 ensimmäiset parlamenttivaalit sitten vuoden 1949, josta lähtien vallassa ollut puolue Guomindang sai vaaleissa 53 prosenttia äänistä ja 73 paikkaa parlamentin 161 paikasta. Oppositiossa ollut itsenäisyyttä ajanut Demokraattinen edistyspuolue (DPP) sai 31 prosenttia äänistä ja 50 paikkaa.
Taiwan on vähitellen demokratisoitunut, ja Kuomintang-puolue luovutti lopulta vallan rauhanomaisesti vaaleissa vuonna 2000. Vuoden 2008 parlamenttivaaleissa Taiwanin itsenäiseksi julistamista kannattava demokraattinen edistyspuolue kärsi vaalitappion, ja Kuomintang sai 81 paikkaa 113 paikan parlamentista, jossa enemmistö on vuosien 2008 ja 2012 vaaleissa tullut Kuomintangille. Vuosien 2016 ja 2020 vaaleissa parlamentin enemmistä on tullut DPP:lle.