cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Novgorodin tuohikirjeet
Tuohikirjeet ovat henkilökohtaisia kirjeitä, kaupankäyntiin ja omaisuuteen liittyviä muistiinpanoja ja luetteloita ja historiallisia merkintöjä. Osan tuohikirjeistä ovat kirjoittaneet suhteellisen sivistyneet ja vapaat yläluokkaiset tai kauppiasluokan naiset. Tuohikirjeissä kerrotaan myös tunteista ja ystävyydestä – joukossa on jopa rakkauskirjeitä ja ystävyyden vakuuttamista. Tuohikirjeistä on päätelty, että Novgorodin seudun ja ehkä Koillis-Euroopankin asutuskeskusten naiset olivat keskiajalla vapaampia ja koulutetumpia kuin Keski-Euroopan naiset. Kirjeissä on myös luotettavana pidettyä historiallista tietoa mm. sodista. Noin 6-vuotias Onfim-poika on raapustanut piirroksia ja kotitehtäviä 17:ään kirjeeseen.
Martti Haavio kuuli sanan tuohiraamattu eli tuohikirje ensi kerran Karjalassa kansanperinnettä kerätessään vuonna 1934. Sana raamattu tulee muinaisvenäjän sanasta gramota 'asiakirja, kirje'. Haavion mukaan hyvin pitkäikäinen tuohi oli Pohjois-Venäjällä todellakin pergamentin asemassa. Kirjeestä nro 292 kesti vielä 300 vuotta, ennen kuin suomalaisen kirjallisuuden esikoinen Abckiria ilmestyi.
Slaavilaiset kronikat kertovat tuohikirjoista, mutta sellaisia ei ole löydetty. On löytynyt vain ilmeisesti väliaikaiseen käyttöön tarkoitettuja kirjeitä ja muistiinpanoja, jotka on hylätty maahan. Arvokkaammat kirjoitukset, kuten tuohikirjat, ovat tuhoutuneet herkemmin tulipaloissa.
Muinaisvenäjän murretta ja kirkkoslaavin oikeinkirjoitusta
800-luvulla Venäjän yleiskieli (lingua franca) oli muinaisvenäjä. Vuodesta 988, maan alkaessa kääntyä kristinuskoon, muinaisvenäjää alettiin kirjoittaa kyrillisin kirjaimin. Venäjällä vallitsi koko keskiajan kaksikielisyys, jossa yleinen itäslaavi oli vähemmän arvostettua kuin kirkkoslaavi. Myös itäslaavin kielen oikeinkirjoitus perustui kirkkoslaaviin. Tätä ortografiaa käytettiin kaikkialla Venäjällä, myös Novgorodin hallinnossa ja luostareissa. Novgorodin tuohikirjeiden oikeinkirjoitus poikkesi muutaman kirjaimen kohdalla virallisesta muinaisvenäjän Novgorodin murteesta, jota edustaa Novgorodin ensimmäinen kronikka. Huipussaan erot olivat 1200-luvun loppupuolella. Vuoden 1400 tienoilla poikkeamia oli enää alle puolessa kirjeistä.
Tuohikirjeet muualla
Suomen ensimmäinen tuohikirje löydettiin Turun tuomiokirkon torin kaivauksissa vuonna 2006. Ruotsista tuohikirjeitä tunnetaan kaksi. Venäjän ulkopuolelta tunnetaan kolme tuohikirjettä myös Zvenigorodista Ukrainasta sekä yksittäisinä löytöinä myös Valko-Venäjän Vitsebskistä ja Mstislavlista.
Srilankanriippukaija
Srilankanriippukaija (Loriculus beryllinus) on Sri Lankan kotoperäinen kaija. Lajin holotyypin kuvaili Johann Reinhold Forster Sri Lankasta 1781.
Sangihenriippukaija
Sangihenriippukaija (Loriculus catamene) on Indonesiassa kotoperäisenä esiintyvä kaijalaji, joka kuuluu riippukaijojen sukuun. Se elää vain Sangihen saaristossa Sulawesin koillispuolella. Lajin holotyypin kuvaili Hermann Schlegel Isolta Sangihelta 1873.
Autoblinda Lince
Autoblinda Lince on italialaisen Lancian valmistama panssariauto, jota italialaiset ja saksalaiset joukot käyttivät toisessa maailmansodassa. Ajoneuvo oli kopio brittiläisestä Daimler Dingo panssariautosta ja sitä käytettiin lähinnä tiedusteluun. Ajoneuvoa ajoi kaksi henkinen miehistö ja se oli aseistettu konekiväärillä.
Autoblinda Lincea valmistettiin yhteensä noin 250 kappaletta. Saksalaiset joukot käyttivät siitä nimeä Panzerspähwagen Lince 202(i).
Lotta ystäväni (elokuva)
Lotta ystäväni (Charlotte’s Web) on yhdysvaltalainen lastenelokuva vuodelta 2006. Elokuva perustuu kirjaan Lotta ystäväni. Elokuvan on ohjannut Gary Winick. Elokuvan pääosissa ovat Dakota Fanning, Julia Roberts ja Steve Buscemi.
Villikkala (Halikko)
Halikon Villikkala on kylä entisen Halikon kunnan alueella Salossa. Kylä sijaitsee 110-tien pohjoispuolella lähellä Jokikaustan aluetta. Villikkalassa sijaitsee vain kantatila Villikkala sekä siitä lohkottu maatila Iiaro. Kylä sai vuoden 2009 kuntaliitoksessa etuliitteen Halikon Villikkala, jottei sitä sekoitettaisi Kiskossa sijainneeseen Vilikkalaan.
Valtaosa Villikkalasta on metsäistä kukkulamaastoa. Suurimmat mäet ovat Palomäki, Ukonmäki ja Rytömäki. Mäkien väliset laaksot ovat joko niittyä tai viljelysmaata. Alueen eteläosassa virtaa Seinärinoja, joka myöhemmin yhdistyy Purilanjokeen. Alueen tiestö on kapeaa hiekkatietä, joka tilojen välillä yhdistäen kylän Korvenpäähän ja Riikolaan.
Villikkala lienee asutettu jo varhaiskeskiajalla, sillä kylä kuului ns. suomalaisen vero-oikeuden piirin. Varhaisin maininta Villikkalasta on kuitenkin vuodelta 1540, jolloin se oli Joensuun kartanon tilus. Kylästä alettiin lohkoa torppia vasta 1900-luvun puolivälin jälkeen, jolloin itsenäistyivät Rytömäki, Härjämäki ja Iiaro. Myöhemmin on lohkottu vielä tilat Tuomisto ja Hirrenmäki, mutta Iiaroa lukuun ottamatta kaikki lohkotilat ovat nykyään hävinneet kylästä.
Lämpötila
Lämpötila on makroskooppinen termodynaaminen suure — se voidaan määritellä vain suurelle atomijoukolle, muttei yksittäisille atomeille. Molekyylitasolla lämpötila vastaa aineen rakenneosasten keskimääräistä liike- ja värähtelyenergiaa, jota kutsutaan lämpöliikkeeksi. Mitä nopeammin atomit liikkuvat tai värähtelevät, sitä enemmän niillä on lämpöenergiaa ja sitä korkeampi niiden keskimääräinen lämpötila on. Kun kaksi esinettä koskettaa toisiaan, kuumemman esineen värähtelevät atomit vuorovaikuttavat kylmemmän esineen atomien kanssa ja liike- ja värähtelyenergiaa siirtyy kosketuspinnan yli toiseen esineeseen niin, että kuumempi esine jäähtyy ja kylmempi esine lämpenee. Kun energiaa ei enää siirry esineiden välillä, ne ovat samassa lämpötilassa.
Lämpötila mitataan lämpömittarin avulla. Yleinen lämpömittarityyppi on nestelämpömittari, joka perustuu mittarin sisällä olevan nesteen lämpölaajenemiseen. Ihminen puolestaan aistii lämpötilan iholla olevan lämpöaistin avulla. Tätä varten ihossa on kahdenlaisia hermopäätteitä; toiset aktivoituvat alle 37 °C lämpötilassa, toiset kun lämpötila on 37 °C tai enemmän.
Arkielämän lämpötilat ilmoitetaan suomessa yleensä celsiusasteissa. Celsiusasteikon referenssipisteet ovat veden sulamis- ja kiehumispiste, joille on annettu arvot 0 °C ja. Tieteessä puolestaan käytetään kelvineissä mitattavaa termodynaamista lämpötilaa, joka on yksi SI-järjestelmän seitsemästä perussuureesta. Termodynaamisen lämpötila-asteikon nollakohta on absoluuttinen nollapiste, joka on alin mahdollinen lämpötila. Absoluuttisen nollapisteen lähellä lämpöliike lakkaa ja kvanttimekaaniset ilmiöt tulevat merkittäviksi. Kelvinasteikon asteväli on sama kuin celsiusasteikolla, eli lämpötilaeroja mitattaessa =.
Lämpötilan mittaamisen periaate
Jos esineen lämpötilaa mitataan nestetoimisella lämpölaajenemismittarilla, on kyseessä kahden eri lämpötilaisen esineen kosketuksesta. Esineen ja lämpömittarin lämpöenergiat tasoittuvat kosketuksessa, jolloin lämpömittari viilenee tai lämpenee ja siten mittarin nestepatsas lyhenee tai pitenee. Muutos johtuu mittarin nesteen lämpölaajenemisesta, joka pidentää nestepatsasta lämpöliikkeen kasvaessa ja lyhentää sitä lämpöliikkeen vähentyessä. Kun lämpöliikkeen energiamäärä on tasoittunut lämpömittarissa ja esineessä, ovat niiden lämpötilat samat ja kyseinen lämpötila voidaan lukea mittarin asteikolta.
Lämpömittarin asteikosta ei voida päätellä mitattavan kohteen energian määrästä tai lämpöliikkeen suuruudesta, mutta lämpötilan avulla voidaan epäsuorasti päätellä edellä mainitut, ja monet muutkin, suureet. Mittarin lukemisen vaivattomuus on tehnyt lämpömittarista suositun mittausvälineen, jolla on vahva asema myös tieteessä.
Termodynaaminen selitys
Lämpöliike on aineen rakennehiukkasen liike-energiaa. Kaasussa kaasun hiukkaset liikkuvat nopeasti ja suoraviivaisesti eteenpäin, kunnes törmäävät toiseen hiukkaseen tai astian seinämään. Tällöin hiukkanen muuttaa suuntaansa vaihtaen törmäyksessä liike-energiaa liikemäärän säilyessä kimmoisassa törmäyksessä. Nesteessä hiukkaset ovat niin lähellä toisiaan, että sähköiset voimat sitovat hiukkaset toisiinsa kiinni, mutta ne pääsevät kuitenkin liukumaan toistensa lomitse. Törmäyksiä tapahtuu nesteessä paljon enemmän kuin kaasussa, sillä hiukkaset ovat koko ajan hyvin lähellä toisiaan. Kiinteässä olomuodossa aineen hiukkaset ovat sidottuja tiettyyn kiderakenteeseen, jonka puitteissa lämpöliike tapahtuu edestakaisena värähdysliikkeenä. Kiinteän aineen hiukkaset vuorovaikuttavat toisiinsa sähköisellä vuorovaikutuksella ja joskus suorilla törmäyksillä.
Koska hiukkasia on suuria määriä ja liike-energia on jakautunut eri hiukkasille epätasaisesti. Lämpötila voidaan ilmaista käyttämällä mittana liike-energian keskiarvoa tilanteessa, jossa aineen eri osien lämpötilaerot ovat tasaantuneet. Tasapainotilaksi kutsutaan sitä termodynaamista tilaa, jonka esiintymistodennäköisyys kyseisellä energiamäärällä on suurin. Termodynamiikan nollannessa perussäännössä esitetäänkin, että eristetyssä systeemissä muodostuu itsestään terminen tasapaino, jolloin lämpötilaerot tasoittuvat.
Sisäenergialla tarkoitetaan aineen sisältämien kaikkien energiamuotojen summaa eli aineen kokonaisenergiaa. Siihen sisällytetään aineen rakenneosasten sidosenergiat sekä lämpöliikkeen etenemis-, pyörimis- ja värähdysenergiat. Sisäenergia muuttuu aina, kun aine luovuttaa tai vastaanottaa energiaa ympäristönsä kanssa. Termodynamiikan ensimmäinen pääsääntö toteaa, että aineen termodynaamisessa tasapainotilassa sisäenergialla on tietty arvo eli sisäenergia on tilanfunktio. Lämpötila ei ole tätä tilaa esittävä suure, mutta sitä käytetään apuna lämpöenergialaskuissa, koska sisäenergiaa ei voi mitata suoraan.
Tilastollinen lähestymistapa johtaa liike-energian keskiarvoa sisältävään määritelmään. Ideaalikaasun termodynaaminen eli absoluuttinen lämpötila T on suoraan verrannollinen atomijoukon liike-energian odotusarvoon missä k on Bolzmannin vakio. Tämä selittää sen, miksi kelvineissä mitattava absoluuttinen lämpötila on fysiikassa suhteellista celsiuslämpötilaa hyödyllisempi suure.
Lämpötilan yksiköitä
Lämpötilaa (, tunnus T ) mitataan SI-järjestelmässä kelvineillä (K) tai celsiusasteilla (°C). Celsius-asteikko määritellään merkitsemällä puhtaan veden jäätymispistettä nollalla ja kiehumispistettä normaalipaineessa luvulla 100. Kelvin-asteikko sen sijaan on määritelty niin, että absoluuttinen nollapiste on nolla kelviniä, mutta asteikkovälinä käytetään samansuuruista asteväliä kuin Celsius-asteikossa. Celsius-lämpötila muunnetaan Kelvin-asteikon lämpötilaksi lisäämällä siihen luku 273,15.
Etenkin USA:ssa lämpötilan mittaukseen käytetään Fahrenheit-asteikkoa. Fahrenheit-asteikon nollapisteeksi valittiin alin jäätymispiste, joka voitiin suolan ja veden liuoksella aikaansaada, ja ihmisen normaali ruumiinlämpö määriteltiin arvoksi 96. Celsius-lämpötila muutetaan Fahrenheit-asteikkoon kertomalla luvulla 1,8 ja lisäämällä luku 32.
Erityisiä lämpötiloja
Absoluuttinen nollapiste on se lämpötila, jossa lämpöliike on minimissään. Tässäkään lämpötilassa lämpöliike ei kokonaan lakkaa, vaan jäljellä on kvanttimekaaninen nollapiste-energia. Kyseinen lämpötila on teoreettinen, sillä sellaisessa tilassa olevaan aineeseen johtuu tai siirtyy aina ympäristöstä lämpöenergiaa.
Planckin lämpötila (1032 K) on fyysikko Max Planckin esittelemä teoreettinen lämpötila, joka saattoi esiintyä ensimmäisellä hetkellä maailmankaikkeuden alkuräjähdyksessä.
Kun ilmanlämpötila on Suomessa yli 25 °C, on hellettä. Kun maanpinnan lähellä on kasvukaudella pakkasta, sitä sanotaan hallaksi. Virallinen ilmanlämpötila mitataan kahden metrin korkeudelta maanpinnasta. Tähän vaikuttavia tekijöitä ovat tuulisuus, auringonpaiste ja korkeus merenpinnasta.
Asteroids
Asteroids on Atarin kehittämä ampumapeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä. Laite käytti vektorigrafiikkaa esittävää näyttötekniikkaa. Ääni- grafiikkalaitteiston on suunnitellut Howard Delman.
Pelin kehittäjiin kuulunut Ed Logg on saanut Academy of Interactive Arts & Sciences -pioneeripalkinnon.
Pelissä pelaaja voi liikuttaa alustaan kaikkiin suuntiin varoen ja tuhoten samalla asteroideja. Tarkoituksena on pisteiden keruu ja elossa säilyminen mahdollisimman kauan. 10 000:n pisteen välein pelaaja saa uuden aluksen. Peli on ohi, kun pelaajalla ei enää ole aluksia käytettävänään.
15-vuotias newjerseyläinen Scott Safran rikkoi marraskuussa 1982 Asteroidsin maailmanennätyksen saamalla pelissä 41 336 440 pistettä.
Asteroidsin viralliset jatko-osat ovat Asteroids Deluxe, Space Duel, Blasteroids (julkaistu 1987–1990) kotitietokoneille ja Super Asteroids (1995) Atari Lynxille. Lisäksi pelistä on tehty runsaasti klooneja eri laitteille.
Helka
Helka on suomalainen naisen etunimi. Se on suomalainen muoto nimestä Helga, joka tarkoittaa pyhää.
Suomessa nimi Helka on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 3823 henkilölle.
Viherriippukaija
Viherriippukaija (Loriculus exilis) on Indonesian Sulawesin kotoperäinen kaija. Lajin holotyypin kuvaili Hermann Schlegel Tulabulosta Sulawesista 1866.
Kaarakaksikko
Kaarakaksikko (Wheeler Dealers) on brittiläinen tositelevisiosarja, joka keskittyy autojen kunnostamiseen ja myymiseen. Ohjelman jaksoissa ostetaan halvalla kunnostusta kaipaava auto, joka yleensä on oman lajinsa klassikkoauto. Sen jälkeen auto kunnostetaan ja korjataan ammattitaitoisesti itse, jonka jälkeen ohjelman lopuksi auto pyritään myymään voitolla eteenpäin.
Sarjassa autoja ostaa Mike Brewer ja autot kunnostaa mekaanikko Edd China. Sarjaa on näytetty Suomessa televisiossa ainakin Nelosella, Jimillä (nimellä Kaarakaksikko), Discovery Channelilla ja Kutosella.
Alkuperäinen mekaanikko Edd China jätti sarjan tuotantokauden 13 jälkeen, 14. tuotantokaudesta eteenpäin mekaanikkona on toiminut Ant Anstead.
Sarja on poikinut myös spin-off-televisiosarjan nimeltään Wheeler Dealers Trading Up, jossa Mike Brewer yksinään kiertää maailman eri maissa ostamassa ja kunnostamassa eteenpäin myytäviä autoa. Tässä sarjassa Mike tekee itse autojen kunnostukset (mikäli kunnostusta tarvitaan), mutta kunnostukset ovat alkuperäissarjaan verrattuna kevyempiä ja lähinnä kosmeettisia.
Volgansuomalaiset kansat
thumb|300px|Volgansuomalaiset kansat noin vuonna 900, joita ympäröivät [[slaavit lännessä, vepsäläiset ja permiläiset pohjoisessa, bulgaarit idässä ja kasaarit etelässä.]] Volgansuomalaiset ovat Venäjän vähemmistöihin kuuluvia Volga-joen alueella eläviä kansoja. Nykyisistä kansoista volgansuomalaisiin lasketaan marilaiset ja mordvalaiset. Volgansuomalaisia olivat myös kansat jotka sulautuivat venäläisiin, merjalaiset, muromalaiset ja meštšeralaiset.
Shabana Azmi
Shabana Azmi (s. 18. syyskuuta 1950 Hyderabad) on intialainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa, televisiossa ja teatterissa. Hän on voittanut monia palkintoja, kuten ennätykselliset viisi National Film Awards -palkintoa parhaasta naispääosasta. Näyttelemisen lisäksi Azmi toimii aktivistina ja UNFPA:n hyvän tahdon lähettiläänä.
Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 1988 ja Padma Bhushan -palkinnon vuonna 2012.
Yksityiselämä
Shabana Azmi on ollut naimisissa runoilija ja käsikirjoittaja Javed Akhtarin kanssa vuodesta 1984. Hän on Akhtarin toinen vaimo ja äitipuoli tämän kahdelle lapselle, Zoya Akhtarille ja Farhan Akhtarille. Azmi on muslimi.
Štšutšyn
Štšutšyn eli Štšutšin  on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueella Valko-Venäjän länsiosissa. Kaupungin väkiluku on 15 700.
Historiaa
Paikkakunta on mainittu asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1537. Kaupunkioikeudet Štšutšyn sai vuonna 1761. Vuosina 1921–1939 alue kuului osana silloiseen Puolaan. Vuonna 1939 alue liitettiin Valko-Venäjän neuvostotasavaltaan. Toisen maailmansodan aikana 25.6.1941–13.7.1944 alue oli natsi-Saksan miehitysvallan alaisuudessa.
Liikenneyhteydet
Valtatie M6 ohittaa Štšutšynin kaupungin sen pohjoispuolelta. Maakunnan pääkaupunki Hrodna sijaitsee maanteitse 63 kilometrin päässä lännessä ja pääkaupunki Minsk vastaavasti 211 km idässä. Valko-Venäjän rautateiden rataverkon Masty-Lida-osuus kulkee piirin eteläosien läpi; piirissä on useita rataosuuden seisakkeita.
Satelliittikuvassa kaupungin itälaidalla näkyy sotilaslentokenttä. Štšutšynin piiri kuuluu pääosin Niemen-joen vesistöön.
Blood Red Roses
Blood Red Roses on Uriah Heepin kappale vuodelta 1989. Se julkaistiin albumilla Raging Silence. Singlen b-puolena toimi kappale ”Rough Justice”, joka löytyy myös albumilta Raging Silence.
Pertti Veijalainen
Pertti Veijalainen (s. 1955) on suomalainen elokuvatuottaja. Veijalainen valmistui Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-työn linjalta kuvaajaksi 1984. Hän on tuottanut yli kolmekymmentä elokuvaa. Hän on suorittanut kansainvälisen EAVE-tuottajatutkinnon ja toiminut tuotantoyhtiö Illumen toimitusjohtajana.
Immanuel Kant
Immanuel Kant (22. huhtikuuta 1724 Königsberg – 12. helmikuuta 1804 Königsberg) oli vaikutusvaltainen preussilainen filosofi. Kantin työt rakensivat siltaa aikakauden rationalististen ja empirististen koulukuntien välille. Hänellä oli suuri vaikutus niin valistusta seuranneeseen romantiikkaan ja 1800-luvun saksalaisiin idealisteihin kuin nykyfilosofian kysymyksenasetteluihin.
Kant katsoi, että filosofiassa oli puhjennut ajattelun ”kopernikaaninen vallankumous”. Kantin perustana tälle vallankumoukselle olivat toisaalta hänen transsendentaaliseen idealismiin perustunut tietoteoriansa ja toisaalta hänen itsenäiseen järkeen perustunut moraalifilosofiansa. Nämä asettivat järjen ohjaaman ihmissubjektin tiedollisen ja moraalisen maailman keskipisteeseen. Tietoteoriassa Kant katsoi, että tietoa todellisuudesta ei voi saavuttaa pelkän aistimusten kasautumisen kautta. Sen sijaan tieto muodostui sääntöihin perustuvan synteesin menetelmällä. Tämä koostui aistimuksia hyödyntävien ”ymmärryksen kategorioiden” käsitteellisestä yhdistämisestä ihmismielessä. Aistimukset ovat kyllä välttämättömiä kaikelle kokemukselle, mutta luonnon järjestys ja siinä vaikuttavat kausaaliset välttämättömyydet ovat mielen tuotteita, jotka syntyvät sen vuorovaikutuksesta mielen ulkopuolella olevien asioiden (Ding an sich ’olio sinänsä’, ’oleva sellaisenaan’) kanssa.
Moraalin suhteen Kant katsoi, että hyvän alkuperä ei ollut missään ihmisten ulkopuolisessa, ei sen enempää luonnossa kuin Jumalassa, vaan pelkästään hyvässä tahdossa. Hyvä tahto on sellainen tahto, joka toimii niiden yleispätevien moraalilakien mukaan, jotka itsenäinen ihmisolento antaa itselleen vapaasti. Nämä lait velvoittavat ihmisiä kohtelemaan toisia ihmisiä päämääränä, ei ainoastaan keinoina päästä päämäärään.
Lapsuus ja nuoruus
Immanuel Kant – joka kastettiin nimelle ”Emanuel” mutta vaihtoi nimensä myöhemmin muotoon ”Immanuel” – syntyi vuonna 1724 Saksan Königsbergissä, nykyisessä Venäjän Kaliningradissa, joka oli tuohon aikaan Itä-Preussin pääkaupunki. Hän vietti koko elämänsä kotikaupungissaan tai sen liepeillä. Hänen isänsä oli Johann Georg Kant, memeliläinen satulaseppä, nykyisen Liettuan Klaipėdasta, ja hänen äitinsä Anna Regina Reuter. Hänellä oli useita sisaruksia. Kant opiskeli muun muassa kaupungin Collegium Fridericianumissa. Nuoruudessaan Kant oli tasainen mutta ei huomiota herättävä oppilas. Hänen kasvatettiin pietistisessä kodissa painottaen hartautta, nöyryyttä ja Raamatun kirjaimellisuutta. Näin Kant sai ankaran ja kurinalaisen kasvatuksen, joka suosi latinaa ja uskonnollisia aiheita matematiikan ja luonnontieteen sijasta. Myöhemmin Kant kuvasi tuota aikaa onnettomaksi. Kantin äiti kuoli vuonna 1737.
Nuori oppinut
Kant kirjautui Königsbergin yliopistoon 16-vuotiaana vuonna 1740. Hän opiskeli Gottfried Leibnizin ja Christian Wolffin filosofiaa Martin Knutsenin alaisuudessa. Knutsen oli rationalisti, joka oli tietoinen myös brittiläisen filosofian ja tieteen kehityksestä ja opetti Kantille myös Newtonin matemaattista fysiikkaa. Kantin isän äkillinen kuolema vuonna 1746 keskeytti hänen opintonsa. Kantista tuli Königsbergin ympärillä olleissa pienissä kaupungeissa toiminut yksityisopettaja, mutta hän jatkoi myös tutkimuksiaan. Vuonna 1749 hän julkaisi ensimmäisen filosofisen teoksensa, Gedanken von der wahren Schätzung der lebendigen Kräfte. Tämän jälkeen hän julkaisi useita muita teoksia luonnontieteellisistä asioista. Kant valmistui maisteriksi 1755 ja saman vuoden syksyllä valmistui väitöskirja Principiorum Primorum Cognitionis Metaphysicae Nova Dilucidatio. Vuoden lopulla hänestä tuli yliopiston lehtori. Nimityksestä lähtien hän suuntautui yhä enemmän filosofisiin aiheisiin, mutta jatkoi myös luonnontieteistä kirjoittamista koko elämänsä.
1760-luvun alkupuolella Kant kirjoitti joukon merkittäviä filosofisia teoksia. Logiikkaa käsitellyt Die falsche Spitzfindigkeit der vier syllogistischen Figuren julkaistiin vuonna 1762. Seuraavana vuonna ilmestyivät Versuch den Begriff der negativen Größen in die Weltweisheit einzuführnen ja Der Einzig Mögliche Beweisgrund zu einer Demonstration des Dasein Gottes. Vuonna 1764 Kant kirjoitti teoksen Beobachtungen über das Gefühl des Schönen und Erhabenen ja sijoittui teoksellaan Untersuchungen über die Deutlichkeit der Grundsätze der Natürlichen Teologie und der Moral Moses Mendelssohnin jälkeen toiseksi Berliinin akatemian kilpailussa. Vuonna 1766 Kant nimitettiin kuninkaallisen linnan kirjaston apulaiskirjastonhoitajaksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 1772.
Kant oli hakenut professuuria useita kertoja jo 1750-luvun loppupuolella. Vuonna 1770 45-vuotias Kant nimitettiin lopulta Königsbergin yliopiston logiikan ja metafysiikan vakinaiseksi professoriksi. Hän kirjoitti professorinväitöskirjansa De mundi sensibilis atque intelligibilis forma et principiis tämän nimityksen puolustamiseksi. Tässä teoksessa alkoivat kehittyä monet hänen kypsän iän filosofiansa keskeiset teemat, mukaan lukien ero älyn kykyjen ja aistillisen havaitsemiskyvyn välillä.
Kriittinen käänne
46-vuotiaana Kant oli vakiinnuttanut asemansa oppineena ja hänen vaikutusvaltansa filosofina kasvoi jatkuvasti. Häneltä myös odotettiin paljon. Vastauksessa oppilaalleen Markus Herzille Kant havaitsi, että hän oli epäonnistunut professorinväitöskirjassaan selittämään havaintokyvyn ja älyllisten kykyjemme välistä suhdetta. Hän myös kiitti David Humea ja erityisesti tämän teosta Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä siitä, että oli herännyt ”dogmaattisesta unesta”. Tämä tapahtui joskus vuonna 1770. Seuraavan yhdentoista vuoden aikana Kant ei julkaissut mitään filosofiaa käsittelevää.
thumb|left|Immanuel Kant luennoi venäläisille upseereille – I. Soyockina / V. Gracov, Kaliningradin Kant-museo.
Kant käytti hiljaisen vuosikymmenensä pohtien ratkaisua esitettyyn ongelmaan. Kun hän lopetti hiljaisuuden toukokuussa 1781, hänen vastauksensa oli Puhtaan järjen kritiikki. Vaikka Kritiikki on nykyään eräs filosofian historian kuuluisimmista teoksista, siitä ei välitetty juuri lainkaan sen ensimmäisellä julkaisukerralla. Kirja oli pitkä, alkuperäisenä saksankielisenä painoksena yli 800 sivua, ja se oli kirjoitettu kuivalla koulufilosofisella tyylillä. Se sai vain muutamia arvosteluja, ensimmäisen ilmestyessä vasta tammikuussa 1782, eivätkä arvostelijat ymmärtäneet Kritiikin vallankumouksellista luonnetta. Kant pettyi teoksen saamaan vastaanottoon. Hän kuitenkin ymmärsi teoksen epäselvyyden ja kirjoitti teoksen Prolegomena, joka teki yhteenvedon Kritiikin pääkohdista. Kant myös rohkaisi ystäväänsä Johann Schultzia julkaisemaan lyhyen selitysteoksen Kritiikkiin.
Kantin maine kasvoi vähitellen 1780-luvun mittaan. Tätä vauhdittivat useat merkittävät teokset: vuonna 1784 hän julkaisi esseen Vastaus kysymykseen: Mitä on valistus?, vuonna 1785 teoksen Grundlegung zur Metaphysik der Sitten (suom. Moraalin metafysiikan perustus, 2014), joka oli hänen ensimmäinen moraalifilosofinen teoksensa; ja vuonna 1786 teoksen Metaphysiche Anfangsgründe der Naturwissenschaft. Kantin maineen kasvu sai kuitenkin alkunsa odottamattomasta lähteestä. Vuonna 1786 Kantin oppilas Karl Reinhold alkoi julkaista avoimia kirjeitä kantilaisesta filosofiasta. Näissä kirjeissä Reinhold esitti Kantin filosofian vastauksena silloiseen kiistaan panteismista. Friedrich Jacobi oli syyttänyt hieman aiemmin edesmennyttä G. E. Lessingiä spinozalaisuudesta. Lessingin ystävä Moses Mendelssohn kiisti tämän. Heidän välilleen kehittyi kitkerä julkinen kiista. Reinhold esitti kirjeissään, että Kantin Kritiikki voisi saada riidan asettumaan puolustamalla järjen auktoriteettia ja rajoja. Reinholdin kirjeitä luettiin laajalti ja ne tekivät Kantista aikansa kuuluisimman filosofin. Vuonna 1786 Kant valittiin Königsbergin yliopiston rehtoriksi sekä Berliinin tiedeakatemian jäseneksi.
Kantin myöhemmät teokset
thumb|upright|Kantin hautakappelin kivi Kaliningradissa. Kant julkaisi toisen painoksen Puhtaan järjen kritiikistä vuonna 1787. Tässä uudessa painoksessa kirjan alkuosaa oli muokattu laajalti. Suurin osa hänen myöhemmistä teoksistaan keskittyi muihin filosofian osa-alueisiin, kuten moraalifilosofiaan ja estetiikkaan. Hän jatkoi moraalifilosofiansa kehittämistä erityisesti vuonna 1788 julkaistussa Käytännöllisen järjen kritiikissään, joka tunnetaan myös nimellä ”toinen Kritiikki” ja vuonna 1797 ilmestyneessä teoksessa Metaphysik der Sitten. Vuonna 1790 ilmestynyt Arvostelukyvyn kritiikki (”kolmas Kritiikki”) sovelsi kantilaista järjestelmää estetiikkaan ja teleologiaan. Hän kirjoitti myös joukon osittain yleistajuistettuja esseitä historiasta, uskonnosta, politiikasta ja muista aiheista. Nämä teokset saivat Kantin aikalaisilta hyvän vastaanoton ja takasivat hänen keskeisen asemansa 1700-luvun filosofiassa. Tuohon aikaan ilmestyi useita aikakausjulkaisuja, jotka oli tarkoitettu pelkästään kantilaisen filosofian puolustamiseen ja arvosteluun. Vuonna 1791 Johann Gottlieb Fichte saapui Königsbergiin tapaamaan Kantia. Vuonna 1794 Kant valittiin Pietarin tiedeakatemian jäseneksi.
Kantin suosiosta huolimatta filosofiset virtaukset alkoivat kuitenkin kulkea toiseen suuntaan. Monet Kantin merkittävimmistä oppilaista, kuten Reinhold, Fichte ja Jakob Sigismund Beck, etenivät kantilaisuudesta yhä jyrkempään idealismiin. Tämä sai aikaan saksalaisen idealismin nousun. Kant vastusti tätä kehitystä ja arvosteli Fichteä avoimessa kirjeessään vuonna 1799. Tämä oli yksi hänen viimeisiä filosofisia tekojaan. Hänen terveytensä, joka oli pitkään ollut huono, kääntyi yhä huonommaksi ja hän kuoli Königsbergissä vuonna 1804. Hänen keskeneräinen viimeinen teoksensa, katkelmallinen Opus Postumum, julkaistiin nimensä mukaisesti postuumisti.
Vuosina 1873–1881 kerättiin rahaa Kantin hautamuistomerkin rakentamiseksi. Hänen hautansa pilareineen lähellä Königsbergin katedraalia Pregoljajoen varrella on yksi harvoja saksalaisajan muistoja, jotka neuvostoliittolaiset säästivät vallattuaan kaupungin vuonna 1945. Kantin alkuperäinen hauta tuhoutui pommituksessa aiemmin samana vuonna.
Kantin mukaan nimetyn yliopiston edessä seisovan uuden Kantin patsaan lahjoittivat saksalaiset vuonna 1991. Patsas töhrittiin loppuvuodesta 2018. Se liittyi Kantia vastaan käytyyn kampanjaan, sillä kansallismieliset eivät halunneet kaupungin lentokenttää nimettäväksi Kantin mukaan, vaikka kansanäänestyksessä hän oli suosikki. Kenttä nimettiin Venäjän keisarinnan Elisabetin mukaan.
Kantin persoona
Kant oli aikanaan pidetty seuramies. Hän piti myös suosittuja maantiedon luentoja, vaikkei koskaan itse poistunut Königsbergistä. Kant sanoi, että olisi halunnut nuorena naimisiin, mutta hänellä ei ollut rahaa siihen. Vanhempana hänellä taas olisi ollut rahaa, mutta hän ei ollut enää kiinnostunut ajatuksesta.
Vanhemmalla iällä Kant oli hyvin säntillinen ja noudatti joka päivä tarkkaa aikataulua. Hän esimerkiksi kävi päivittäin aina samaan aikaan kävelyllä; kerrotaan, että hänen kävelyreittinsä varrella asuneet ihmiset tarkistivat hänen ohikulkunsa mukaan kellojensa ajan. Vuonna 1778 Kantille tarjottiin professuuria ja hovineuvoksen arvonimeä Hallessa, mutta Kant kieltäytyi, koska se olisi häirinnyt liikaa hänen tottumuksiaan.
Terveydellisten pakkomieltymystensä takia Kant pelkäsi niin kovasti vilustumista, ettei koskaan ottanut ketään mukaansa kävelyilleen, koska silloin hän olisi joutunut hengittämään suunsa kautta, ja hän pelkäsi siten sairastuvansa. Hän myös inhosi hikoontumista niin, että piti aina työhuoneensa lämmittämättömänä, oli ulkona pakkasta kuinka paljon tahansa, ja hän puhui pelkästä paidassaan olevasta hikitahrasta palvelijalleen kuin maailman pahimmasta asiasta.
Dogmaattisesta unesta herääminen
Kant oli nuorena metafyysikko perinteisemmässä mielessä, mutta hän sanoi David Humen herättäneen hänet ”dogmaattisesta unesta”. Hume esitti esimerkiksi, että syysuhdetta eli kausaliteettia ei voida havaita aistein eikä myöskään johtaa ihmisen järjestä. Kant piti tällaisia ajatuksia tieteenfilosofian perustan murentavina, ja pyrki luomaan filosofisen järjestelmän, jossa syysuhde ja muut havaitun todellisuuden säännönmukaisuudet voidaan ”pelastaa” skeptisiltä vastaväitteiltä. Kantin filosofian yhtenä lähtökohtana on myös kristinuskon puolustaminen, kuten hän itse ilmoitti.
Transsendentaalinen idealismi
thumb|Gottlieb Doeppler, Immanuel Kant, 1791. Kant tunnetaan parhaiten transsendentaalisesta idealismistaan, jonka mukaan ihminen tuo tietokyvystään lähtöisin olevia muotoja ja käsitteitä havaintoihin todellisuudesta, joita ei muuten kyettäisi tulkitsemaan. Tämän ajatus yhdistää kaksi vastakkaista näkemystä: rationalismin, jonka mukaan varmaa tietoa voidaan saada vain järjellä ja empirismin, jonka mukaan tieto perustuu kokemukseen. Kant nimesi kaksitoista ymmärryksen peruskategoriaa, joiden avulla ihminen hänen mukaansa ymmärtää todellisuuden ilmiöitä. Ihminen ei siis voi koskaan saada tietoa maailmasta sinänsä, koska emme voi käsittää asioita ilman näitä kategorioita. Kantin kaksitoista kategoriaa ovat:
Näiden luokkien lisäksi Kant painotti, että jo syntyessään ihmiselle on annettu käsitys ajasta ja paikasta. Jonkin asian ymmärtääkseen tai kuvitellakseen ihminen siis luontaisesti liittää olion johonkin aikaan ja paikkaan. Tämän apriorisen tiedon lisäksi Kant teki perinteiseen tiedon luonnetta käsittelevään keskusteluun uuden jaon. Hän pilkkoi tiedon lajit edelleen analyyttiseen tietoon, joka on totta jo termien perusteella eikä kaipaa siksi erityisiä todisteluita, sekä synteettiseen tietoon, joka taas käsittää kokemuksesta riippuvaisen, kontingentin tiedon kuten esimerkiksi värit.
Moraalifilosofia
Moraalifilosofiassa Kant oli velvollisuusetiikan kannattaja. Hänen mielestään ihminen voi nähdä järjellä tietyt käskyt objektiivisesti oikeiksi moraalin ohjenuoriksi. Näiden oikeiden käskyjen perustana on kategorinen imperatiivi, jonka mukaan ihmisen on toimittava aina siten, että hänen toimintansa kantava ajatus voi periaatteessa tulla laiksi kaikkina aikoina. Esimerkiksi valehtelu on väärin, koska jos valehtelusta tulisi yleinen ohjenuora, silloin puhumisesta menisi merkitys, jota valehtelija ei itsekään halua.
Kantin mukaan kategorinen imperatiivi on selkeä, yksittäinen moraalinen velvoite, joka on johdettu velvollisuuden käsitteestä. Kategorinen imperatiivi on siis ehdottoman velvoittava, eli se velvoittaa toimijaa riippumatta tämän tahdosta tai haluista. Näin se on vastakkainen hypoteettiselle imperatiiville. Kantin mukaan kaikki muut moraaliset velvoitteet on johdettu kategorisesta imperatiivista ja voidaan koetella sitä vastaan. Kant uskoi, että moraalilaki on itsessään järjen periaate, eikä perustu satunnaisiin tietoihin maailmasta, kuten tietoon siitä, mikä voisi tehdä meidät onnelliseksi. Vastaavasti hän uskoi, että tämä moraalinen velvoite pätee kaikkiin ihmisiin.
Ajatus myötätunnosta kuuluu myös kiinteästi tähän ajatteluun. Aina jonkin teon tehdessään moraalisen toimijan tulisi asettua täydellisesti toisen henkilön asemaan ja pohtia näin, miten muita tulee kohdella tietyissä tilanteissa. Kant painotti yhteisöllisessä vuorovaikutuksessa etenkin, että toisia ihmisiä tulee aina käsitellä päämääränä sinänsä eikä välineenä jonkin asian hankkimiseen.
Kant muotoili kategorisen imperatiivin kolmella tavalla, jotka hän itse katsoi kuitenkin suunnilleen yhtäläisiksi:
Esimerkki universaalista laista
Ensimmäinen muotoilu voidaan tulkita ”yleispätevyyskokeena”. Kantin mukaan moraalisen toimijan maksiimi on hänelle ”subjektiivinen tahdon periaate” eli se, mitä agentti uskoo tai tahtoo, on hänen syynsä toimia. Yleispätevyyskokeessa on viisi askelta:
Uskonto
Vaikka Kant ei osallistunut säännöllisesti kirkonmenoihin, hän ilmaisi Puhtaan järjen kritiikissä uskonsa Jumalaan ja esitti moraalisen perustelun Jumalan olemassaolon puolesta sanoen: ”Jotta moraalilla olisi merkitystä, meidän täytyy olettaa täydellisen hyvä ja oikeudenmukainen olento moraalin perustaksi.”
Estetiikka
thumb|Kantin rintakuva [[Berliinin Friedrichswerderschen kirkossa, Friedrich Hagemann (1773–1806).]]
Estetiikassa Kant kannatti näkemystä, jonka mukaan esteettinen arvostelma tehdään tunteella, mutta tunne voi olla objektiivisessa mielessä joko oikeassa tai väärässä. Kantin panos estetiikan alueella on nähtävissä jo Puhtaan järjen kritiikissä. Kant oli ensimmäisiä, jotka ottivat estetiikan osaksi filosofista järjestelmäänsä, ja sen ajatukset olivat merkittävässä osaa hänen filosofiassaan.
Kritiikin osassa ”Kauneuden analytiikka” Kant sanoi, että kauneus ei ole taide-esineen tai luonnonilmiön ominaisuus vaan mielentila – nautinto joka seuraa mieltymystä koskevasta arvostelmasta. Vaikka vaikuttaa siltä, että käytämme järkeämme päättäessämme mikä on kaunista ja tunnemme, että voimme saada toiset vakuuttuneeksi mielipiteestämme, mieltymystä koskeva arvostelma on puhtaasti subjektiivinen eikä perustu mihinkään muuhun kuin olion arvostukseen itseensä: se on epäitsekäs nautinto. Kant uskoi myös, että mieltymystä koskevien arvostelmien tekemiseen käytetyt kyvyt ovat samoja joita käytetään moraalisten arvostelmien tekemiseen: kummatkin ovat epäitsekkäitä ja katsomme kummankin olevan universaaleja. Hän väitti myös, että jalouden ja ylevyyden kokeminen auttaa moraalisen luonteen kehittymisessä.
Poliittinen filosofia
Kant on myöhemmin liitetty klassisen liberalismin perinteeseen. Hänen mielestään ”laki ei saa erotella ihmisiä syntyperän, varallisuuden tai sukupuolen mukaan. – – Ihmisten tasa-arvoisuus kansalaisina on sen sijaan täysin yhteensopivaa sen kanssa, että heidän välillään vallitsee suuria varallisuuseroja".
Kantin mukaan ajatus yhteiskuntasopimuksesta on kategorisen imperatiivin kaltainen käytännöllisen järjen puhdas ajatus. Tämä tarkoittaa sitä, että ihmisen järki ymmärtää luonnostaan, että valtion olemassaolo on oikeutettu niin kauan kuin se kykenee ylläpitämään järjestystä. Oikeudenmukainen valtiomuoto ja lainsäädäntö voidaan tunnistaa siitä, että kaikkia kansalaisia kohdellaan tasapuolisesti. Kantin mukaan riitti kuitenkin se, että tasapuolisuus täyttyy, jos voidaan periaatteessa ajatella, että jokainen kansalainen antaisi valtiomuodolle ja laeille hyväksyntänsä.
Valtiomuodoista Kant kannatti perustuslaillista tasavaltalaisuutta. Hän vastusti demokratiaa, ajatellen enemmistön vallan uhkaavan yksilönvapauksia. Hän sanoi: ”Demokratia on välttämättä despotismia, koska se asettaa toimeenpanovallan yleistahdon vastaisesti; kun kaikki voivat tehdä päätöksen yhtä vastaan, jonka mielipide saattaa olla toinen, kaikkien tahto ei täten ole kaikkien tahto, mikä on ristiriitaista ja vastakkaista vapauden kanssa” (Ikuiseen rauhaan II).
Kantin mukaan kansalaisilla ei ollut oikeutta vastustaa valtiovaltaa, sillä valtiovallan toiminta, joka takasi yhteiskuntarauhan, perustui sen oikeuteen määrätä ja rangaista. Kansalaisilla tuli kuitenkin olla täysi vapaus ilmaista mielipiteitään ja osallistua tällä tavoin yhteiskunnan kehittämiseen.
Kantin mukaan vapaus on vapautta pakottamisesta ja valtiolla ei ole oikeutta rajoittaa kenenkään vapautta muuten kuin estääkseen tätä loukkaamasta toisten vapautta.
Teokset
Kantin kuuluisin teos Puhtaan järjen kritiikki (1781) käsittelee tieto-oppia ja ontologiaa. Kirja on pyrkimys pelastaa tieteenfilosofia David Humen esittämiltä skeptisiltä väitteiltä ja luoda pohjaa uudelle ihmisen tietokykyyn huomiota kiinnittävälle ajattelutavalle filosofiassa. Kantin kaksi muuta pääteosta ovat nimeltään Käytännöllisen järjen kritiikki (1788), joka käsittelee etiikkaa, sekä Arvostelukyvyn kritiikki (1790), joka käsittelee estetiikkaa. Moraalin metafysiikan perustus (1785) on ehkä vielä Käytännöllisen järjen kritiikkiä merkittävämpi etiikan teos.
Luettelo Kantin teoksista
thumb|upright|Puhtaan järjen kritiikin vuoden 1781 painoksen kansilehti.
Hirvenjäkälät
Hirvenjäkälät (Cetraria) on jäkäläsuku. Useita hirvenjäkäliä on käytetty ennen vanhaan villan värjäykseen. Joitain lajeja on käytetty garam masalan ainesosina. Lajeille yksi tunnusomainen piirre on karhea jäkälän laita.
Immanuel Kant
Vaikutus
thumb|left|Kantin patsas Kaliningradissa. Kant muutti länsimaisen filosofian ajattelutapoja ja kieltä. Hänen tavoitteenaan oli rajata se alue, jota filosofit käsittelivät. Tämän ajatuksen mukaan Kant siis teki filosofiasta ”kriittistä”. Kantin ajatus ”kritiikistä” oli tutkia mielen ja tiedon oikeutettua aluetta. Tässä mielessä ”puhtaan järjen kritiikki”, mikä oli myös hänen tunnetuimman teoksensa nimi, tarkoitti sen tutkimista, mitä varmaa ja oikeutettua tietoa ihmiset voivat saavuttaa pelkästään ajattelemalla asioita itsenäisesti, riippumatta kokemuksesta ja aistihavainnoista. Hänen johtopäätöksensä oli: ei paljoakaan.
Ennen Kantia lähes kaiken filosofian toimintatapana oli johtopäätösten tekeminen kaikkeuden luonteesta, Jumalasta tai sielusta pelkästään loogisella päättelyllä, mikä vaikutti olevan mielekästä a priori -menetelmällä, pelkästään loogisella päättelyllä. Tällaisen logiikan kautta on ”selvää”, että Jumala tai kaikkeus on niin tai näin, koska se on loogisesti pätevää. Filosofian historiassa jokaista tällaista kaikkeutta tai Jumalaa koskevaa teoriaa vastaa kuitenkin joku toinen teoria, jossa joku on ajatellut asiat juuri päinvastoin. Kant kutsui tätä tuottamatonta, ratkaisematonta ja edestakaisin kulkevaa dogmaattista ajattelua ”puhtaan järjen dialektiikaksi”. Se oli väistämätön seuraus siitä, että tietoon pyrittiin pääsemään pelkästään loogisesti ilman kokemusta tai tieteellisesti perusteltua aistien todistusta. Kantille tällainen filosofia oli kokenut vararikon ja se tuli hylätä. Kantin mukaan filosofian tuli siitä lähtien toimia ”puhtaan järjen rajoissa” ja tunnistaa, että suurin osa tiedosta saattoi tulla ainoastaan aistihavaintoihin perustuvasta tieteestä, ei metafysiikasta, joka koski asioita joista emme koskaan voisi saada aistihavaintoja.
Filosofi Arthur Schopenhauer sai paljon vaikutteita Kantin transsendentaalisesta idealismista. Hän hyväksyi eron kahden tiedon lajin, maailman havaittuna ilmiöinä ja maailman ajateltuna ei-ilmiöinä (”oleva sellaisenaan”), välillä. Kantille oleva sellaisenaan ei voi olla aistikokemuksella tunnettu olio. Schopenhauerille oleva sellaisenaan voi olla suoraan ja välittömästi koettu perustana sellaiselle, mikä eläimen elämässä tunnetaan tahtona, haluna, pyrkimisenä, himoitsemisena tai viettinä. Schopenhauer katsoi, että tahto sellaisenaan, kuten oleva sellaisenaan, on koko koetun maailman sisin, olennaisin luonto.
Kantin mielestä Kopernikuksen vallankumous kaikkeuden ymmärtämisessä perustui siihen, että hän otti tarkkailijan sijainnin huomioon laskelmissaan. Tämä selitti sen, miksi näyttää siltä, että aurinko kiertää maata vaikka tosiasiassa maa kiertää aurinkoa. Kun tarkkailijan sijainti otetaan huomioon, vältetään tiedostamaton tarkkailijan oman havainnon, näkökulman tai sijainnin projisointi maailmankuvaan. Kant näki vastaavuuden tämän ja filosofian rakennemuutoksen välillä: kun ajattelijan ”sijainti” otetaan huomioon, vältetään tiedostamaton ajattelijan omien ajattelutapojen (”puhtaan järjen”) heijastaminen filosofiseen todellisuuden kuvaan. Kantin mukaan tällainen tiedostamaton filosofien parissa tapahtunut heijastaminen oli tuottanut metafysiikan harhat, jotka olivat hallinneet filosofian aiempaa historiaa. Kant katsoi tämän vallankumouksen olevan osa valistusta ja siihen liittyvää valistuneen kansalaisen sekä dogmatiikasta ja järkeen perustumattomista arvovalloista vapaan yhteiskunnan luomista.
Max Frelander
Frelander pääsi ylioppilaaksi 1899 ja valmistui arkkitehdiksi Helsingin Polyteknillisestä opistosta 1903.
Frelander työskenteli aluksi sisustusarkkitehtina Lars Sonckin ja Armas Lindgrenin arkkitehtioimistoissa avustaen muun muassa Sonckia Pörssitalon koristesuunnittelussa. Vuodesta 1912 alkaen hänellä oli joitain vuosia oma toimisto Helsingin Pörssitalossa.
Frelander toimi opettajana Helsingin Puuseppäkoulussa 1907–1915 ja Taideteollisuuskeskuskoulun huonekaluosaston johtajana 1909–1928.
Propyleenikarbonaatti
Propyleenikarbonaatti (C4H6O3) on syklinen propyleeniglykolin ja hiilihapon esteri. Yhdistettä käytetään teollisuudessa muun muassa polaarisena aproottisena liuottimena.
Valmistus
Propyleenikarbonaattia voidaan valmistaa synteettisesti hiilidioksidista ja propyleenioksidista 150–200 °C lämmössä ja 50–80 baarin paineessa. Katalyyttinä reaktiossa käytetään tetraetyyliammoniumbromidia.
Käyttö
Propyleenikarbonaattia käytetään liuottamaan synteettisiä kuituja, liuottimena väri- ja kosmetiikka-aineissa sekä orgaanisessa synteesissä. Yhdiste on niin polaarinen, että se kykenee liuottamaan myös epäorgaanisia ja orgaanisia ioniyhdisteitä, esimerkiksi monia fotohappoja. Lisäksi yhdistettä käytetään pehmentimenä muoveissa ja litiumparistoissa elektrolyyttien liuottimena.
Harmaa-aratti
Harmaa-aratti (Psilopsiagon aymara) on eteläamerikkalainen papukaija. See elinympäristö käsittää Bolivian pohjois- ja keskiosat sekä Argentiinan luoteisosia. Lajin holotyypin kuvaili Alcide d'Orbigny Sicasicasta, La Pazin eteläpuolelta Boliviasta 1862.
Propyleenikarbonaatti
Käyttö
Propyleenikarbonaattiin liuotetuista alkalimetallisuoloista voidaan elektrolyysin avulla valmistaa metallimaisia alkuaineita, mikä ei onnistu vesiliuoksissa.
Naisten maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailut
Naisten maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuosina 1983–1991. Vuosina 1983 ja 1984 matkana oli 10 kilometriä ja vuodesta 1985 lähtien 15 kilometriä. Kilpailut järjesti kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF.
Vuodesta 1992 lähtien on järjestetty miehille ja naisille puolimaratonin maailmanmestaruuskilpailut. Vuosina 2006–2007 kilpailut järjestettiin nimellä maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailut.
Joukkuekilpailu
Vuonna 1984 joukkueiden lopputuloksiin laskettiin kolmen parhaan juoksijan aika, muina vuosina sijalukupisteet.
Olympus E-620
Olympus E-620 on Olympuksen Four Thirds -kiinnitystä tukeva järjestelmäkamera, johon on yhdistetty E-420:n pieni koko, E-520:n kuvanvakain ja E-30:n useita ominaisuuksia. Näitä ovat esimerkiksi uusi 12,3 Megapikselin kenno, suurempi etsin, kääntyvä nestekidenäyttö ja uusi AF-anturi.
Ominaisuudet
Olympus markkinoi E-620 kameraa maailman pienimpänä järjestelmäkamerana, jossa on sisäänrakennettu kuvanvakain. Kamerarungon ulkomitat ovat 130 mm × 94 mm × 60 mm, ja se painaa 475 grammaa, 533 grammaa akun ja muistikortin kanssa.
Kuten muissa, myös tässä Four Thirds -kamerassa polttovälikerroin on 2,0 eli 50 mm:n Four Thirds -objektiivi vastaa 35 mm:n kameran 100 mm:n objektiivia.
Pelkän kamerarungon lisäksi E-620 on tarjolla kolmen eri objektiivipakkauksen kanssa:
Toisin kuin E-420 ja E-520 -malleissa, tähän voi liittää HLD-5 tehoakkukahvan. E-620:lle on tehty myös PT-E06-sukelluskotelo, joka on vesitiivis 40 metriin.
Retorsio
Retorsio ( <, kääntää takaisin) on kansainväliseen oikeuteen liittyvä vastatoimi, johon valtio ryhtyy toisen valtion epäystävällisen teon johdosta. Teko tai kansainvälisistä kohteliaisuussäännöistä piittaamattomuus on kuitenkin sellainen, ettei se riko kansainvälisen oikeuden sääntöjä. Retorsio voi olla millainen vastatoimi tahansa, kunhan se ei loukkaa kansainvälistä tapaoikeutta eikä valtiosopimuksin sovittuja velvoitteita. Retorsio voi olla esimerkiksi tullisota, rajojen sulkeminen loukkaajavaltion kansalaisilta, kauppa- tai diplomaattisten suhteiden katkaiseminen tai diplomaattien karkotus ja kotiinkutsuminen.
Ennen kuin ne häviävät
Ennen kuin ne häviävät on luontodokumenttisarja, joka sai ensiesityksensä BBC Two -kanavalla syys-lokakuussa 2009. Sarja on jatkoa Douglas Adamsin ja Mark Carwardinen samannimiselle radio-ohjelmasarjalle, jonka BBC Radio 4 esitti vuonna 1990. Televisiosarjassa Carwardine etsii yhdessä Stephen Fryn kanssa uhanalaisia eläinlajeja – samoja lajeja, joita Adams ja Carwardine olivat jäljittäneet radiosarjassaan – selvittääkseen, mikä niiden tilanne on kaksi vuosikymmentä myöhemmin.
Suomessa sarjan on esittänyt Yle TV1 syksyllä 2010.
Jaksot
Kussakin jaksossa pyrittiin löytämään yksi Carwardinen ja Adamsin 20 vuotta aiemmin jäljittämä laji ja selvittämään sen nykytilanne. Samalla tutustuttiin muihin samalla alueella eläviin lajeihin ja niiden elinympäristön muuttumiseen.
1. Kynnetönmanaatti
Sarjan avausjaksossa Fry ja Carwardine matkustavat Manausiin etsimään Amazonilla elävää kynnetönmanaattia. Salametsästys on harventanut suuren vesinisäkkään kannan muutamaan tuhanteen yksilöön. Rio Negrolla juontajakaksikko kohtaa myös uhanalaisia inioita. Syvällä viidakossa villejä manaatteja etsitään yhdessä tiedemies Marc van Roosmalenin kanssa, tuloksetta.
Carwardine vie Fryn Amazon-tutkimuslaitokseen, jossa kasvatetaan myös manaatteja. Laitoksessa hoidettavana ollut manaatinpoikanen aiotaan vapauttaa, ja Carwardine ja Fry päättävät lähteä mukaan. Hieman ennen lähtöä suunnitelmiin tulee muutos, kun Fry kompastuu ja hänen kätensä murtuu pahoin. Fry lennätetään Miamiin hoidettavaksi, ja Carwardine lähtee kuvausryhmän kanssa seuraamaan manaatin vapauttamista. Manaatti vapautetaan ensin tarkoituksella jokikylän yhteyteen rakennettuun aitaukseen. Tutkijoiden toiveena on, että kyläläiset kiintyvät eläimeen, mikä edesauttaisi lajin suojelutyötä ja säilymistä.
2. Zairenleveähuulisarvikuono
Toisen jakson pääosassa on äärimmäisen uhanalainen zairenleveähuulisarvikuono, jonka ainut tunnettu populaatio elää Garamba-luonnonpuistossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa. Carwardinen haaveena on päästä takaisin puistoon, jossa hän onnistui valokuvaamaan eläimiä 20 vuotta aiemmin. Eläimistä ei kuitenkaan ole tehty havaintoja sitten vuoden 2006, ja koska itäisessä Kongossa käynnissä oleva sissisota ei osoita hellittämisen merkkejä, Carwardine päättää hylätä suunnitelman kuvausretkestä liian vaarallisena. Pohjois-Keniassa Fry ja Carwardine seuraavat, kuinka zairenleveähuulisarvikuonojen pelastukseksi suunniteltu siirto- ja aitausoperaatio joudutaan sekin hylkäämään. He pääsevät kuitenkin näkemään lähietäisyydeltä zairenleveähuulisarvikuonon lähisukulaisen, etelänleveähuulisarvikuonon.