cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksei Mitro
Yhteiskunnallinen ja poliittinen toiminta
Aleksei Mitro oli Laihian nuorisoseuran ja Vienan Karjalaisten liiton yksi perustajajäsenistä. Vuoteen 1936 saakka hän oli liiton seuraajan, Karjalan Sivistysseuran, puheenjohtaja, ja vuodesta 1936 sen kunniajäsen.
Lähteet
Lehes, Pertti. Aleksei Mitro, karjalainen kauppias ja yhdistysmies. KSS, 1986.
Filosofian periaatteet
thumb|200px|Kuvitusta Filosofian periaatteiden kolmannesta osasta. Olioiden pyrkimys liikkeeseen: kivi ja linko (yllä), "muurahainen" ja sauva (alla)
Filosofian periaatteet on René Descartesin kirjoittama filosofinen tutkielma. Se julkaistiin latinaksi vuonna 1644 ja ranskaksi nimellä Principes de philosophie vuonna 1647. Descartesin tavoitteena oli korvata Aristoteleen filosofia ja perinteinen skolastinen filosofia, jota tuohon aikaan harjoitettiin yliopistoissa.
Teos on jaettu neljään osaan:
Bolivian departementit
Bolivia on jaettu yhdeksään departementtiin. Nämä ovat (departementin pääkaupunki suluissa):
Brallobarbitaali
Brallobarbitaalia myytiin pääasiallisesti Vesparax-nimisenä yhdistelmälääkkeenä unettomuuden hoitoon.
Bolivian departementit
Jokainen departementti on jaettu provinsseihin.
Departementit
Väkiluku ja väestötiheys vuonna 2012.
Brallobarbitaali
Farmakokinetiikka
Brallobarbitaali oli Vesparax-unilääkkeen lääkeaineista vaarallisin ja aiheuttaa herkimmin myrkytyksiä ja sivuoireita.
Vesparaxin sisältämät hydroksitsiini ja sekobarbitaali myös pidentävät brallobarbitaalin puoliintumisaikaa.
Zond-ohjelma
Zond-ohjelma (, luotain) oli sarja ainakin kahden tyyppisiä neuvostoliittolaisia planeetta- ja kuuluotaimia.
Luotaimien tehtävät
Zond 1 oli tarkoitus tehdä Venuksen ohilento ja Zond 2 Marsin ohilento. Molemmilla luotaimilla oli kuitenkin radio-ongelmia, minkä vuoksi suuri osa niiden tiedosta jäi saamatta.
Zond 3 lensi Kuun ohi 20. kesäkuuta 1965 ottaen aikaansa nähden hyviä kuvia Kuun pinnasta ja kuvasi 30 % Kuun takapuolesta. Se oli tuon ajan Mars- ja Venus-luotainten tyyppiä.
Zond 4–8 Neuvostoliiton miehitettyihin kuulentoihin tähtäävän tutkimusohjelman miehittämättömillä Sojuz-alusta muistuttavilla luotaimilla. Niillä tehtiin testejä miehitettyjen kuulentojen tekniikkaa varten, jotta kosmonautit pystyisivät menemään Kuuhun ja palaamaan turvallisesti takaisin. Ne kuitenkin keräsivät samalla tieteellisiä tietoja mikrometeoroideista, auringon- sekä kosmisesta säteilystä, magneettikentistä ja aurinkotuulesta ja valokuvasivat Kuun pintaa. Joillakin lennoilla oli myös eläviä organismeja mukana.
Zond 4:n epäonnistuttua maahan paluussa oli Zond 5 ensimmäinen joka onnistui palaamaan Maahan vuonna 1968. Vaikka tässä uudessa Zond-ohjelmassa saatiinkin edistystä aikaan, Neuvostoliiton miehitettyä kuulentoa ei koskaan tehty.
Suupohjan Osuuspankki
pienoiskuva|275x275px|Suupohjan Osuuspankki Kauhajoen konttori Suupohjan Osuuspankki on POP Pankki-ryhmittymään kuuluva osuuspankki, jonka kotipaikka on Kauhajoella. Pankilla on 9 konttoria, joista kuusi sijaitsee Etelä-Pohjanmaalla, Suupohjan seutukunnassa, yksi Helsingissä ja kolme Pohjois-Suomessa.
Historiaa
Pankin vanhin osa on perustettu Alapään osuuskassana Kauhajoen Harjankylässä 7. marraskuuta 1903 ja vuonna 1992 samalla seudulla toimineet Karijoen, Kauhajoen, Päntäneen, Teuvan ja Suupohjan osuuspankit fuusioitiin ja pankin nimeksi otettiin Suupohjan Osuuspankki. Suupohjan Osuuspankki oli vuonna 1997 perustamassa uutta osuuspankkien yhteenliittymää, Paikallisosuuspankki-ryhmittymää ja sen jälkeen Suupohjan Osuuspankki on perustanut konttoreita myös varsinaisen toiminta-alueensa ulkopuolelle, Oulun ja Lapin lääniin sekä pääkaupunkiseudulle.
Pakotteiden kiertäminen
Suupohjan Osuuspankki antoi venäläisoligarkki Boris Rotenbergin nostaa yrityksensä rahat käteisellä juuri ennen Euroopan unionin asettamien pakotteiden kohteeksi joutumista.
Pankki päätyi linjaukseen pitkän harkinnan jälkeen ja poikkesi viime hetkellä compliance-toimintonsa aiemmin antamasta suosituksesta, jonka mukaan asiakkaan varoja ei Euroopan unionin asettamien käteisvientipakotteiden vuoksi tulisi toistaiseksi hänelle luovuttaa.
Nicole Garcia
Garcia opiskeli näyttelijäksi ja sai ensimmäisen elokuvaroolinsa Jean Giraultin filmissä Le gendarme se marie (1968). Seuraavat elokuvaroolit olivat yhä suurempia, kuten tv-elokuva La mort d'un enfant (1974) ja Duelle (une quarantaine) (1976). Hän kohosi Ranskassa 1970-luvun lopulla varsin tunnetuksi elokuvatähdeksi ja näytteli myös lukuisissa tv-elokuvissa. Vuonna 1979 valmistuneesta filmistä Henkien taistelu (Le cavaleur) Garcia sai César-palkinnon parhaasta naissivuosasta.
Elokuvaohjaajana Garcia on toiminut 1980-luvulta alkaen. Vuonna 2006 valmistunut Garcian ohjaus Charlie sanoo (Selon Charlie) tunnetaan Suomessa Minna Haapkylän roolityöstä.
Evair
Evair (s. 21. helmikuuta 1965 Ouro Fino) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Evair debytoi Brasilian maajoukkueessa 1992. Hän on pelannut yhdeksän maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
I Don’t Care
I Don’t Care on suomalaisen metallimusiikkiyhtye Apocalyptican kappale, joka julkaistiin singlenä yhtyeen Worlds Collide -albumilta. Kappaleen laulaa kanadalainen Adam Gontier, joka tunnetaan muun muassa yhtyeestä Three Days Grace. Kappaleen kirjoittivat Gontier, Eicca Toppinen ja Max Martin. Sen tuotti Jacob Hellner. ”I Don’t Care” nousi toiselle sijalle Billboardin Hot Mainstream Rock Tracks -listalla ensimmäisenä suomalaisen yhtyeen singlenä koskaan.
Vuopalan tauti
Vuopalan tauti (LAAHD, Lethal arthogryposis with anterior horn cell disease) on peittyvästi periytyvä oireyhtymä, joka on alleelinen  Hervan taudin kanssa. Taudin oireisto muistuttaa Hervan taudissa tavattavaa mutta on lievempi. Osa sikiöistä kuolee sikiöaikana. Osa syntyy täysiaikaisina mutta menehtyy. Hengitysavustuksen kanssa lapset saattavat elää muutamia viikkoja.
Vuopalan tauti kuuluu suomalaiseen tautiperintöön.
Fumiko Kaneko
Fumiko Kaneko ( Kaneko Fumiko, 25. tammikuuta 1903 Jokohama – 23. heinäkuuta 1926 Utsunomiya) oli japanilainen anarkisti ja nihilisti. Hänet tunnetaan erityisesti suunnitelmasta murhata Japanin tuleva keisari Hirohito ja muita keisariperheen jäseniä. Kaneko sai murhan suunnittelusta kuolemantuomion, joka kuitenkin muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tämän jälkeen Kaneko teki itsemurhan, katsoessaan anarkistisen vakaumuksensa mukaisesti, ettei valtiolla ole oikeutta päättää hänen elämästään tai kuolemastaan.
Elämä
Kaneko työskenteli Tokiossa sanomalehtimyyjänä, ja kävi samalla myös iltakoulua opiskellen muun muassa matematiikkaa ja englantia. Myydessään sanomalehtiä Kaneko tutustui Pelastusarmeijan vapaaehtoisiin sekä paikallisiin sosialisteihin, jotka jakoivat lehtiään kaduilla. Myöhemmin hän oli mukana molempien toiminnassa, mutta pettyi sekä kristittyjen että sosialistien ajatuksiin. Vuonna 1922 Kaneko tapasi iltakoulussa anarkismista ja nihilismistä kiinnostuneen opiskelijan, ja tutustui hänen kauttaan Max Stirnerin, Mihail Artsybaševin ja Friedrich Nietzschen kaltaisten filosofien ajatuksiin. Samaan aikaan hän tutustui myös korealaiseen anarkistiin ja itsenäisyysaktivistiin Park Yoliin, jonka kanssa Kaneko ryhtyi julkaisemaan lehtiä. He perustivat myös vallankumouksellisen ryhmän, jonka toimintaperiaatteisiin kuului suora toiminta.
Syyskuussa 1923 tapahtuneen Suuren Kantōn maanjäristyksen jälkeen viranomaiset pidättivät lukuisia aktivisteja ja poliittisia vastustajiaan pelätessään heidän käyttävän katastrofin aiheuttamaa sekasortoa hyväkseen kapinan aloittamisessa. Pidätettyjen joukossa olivat muassa poliisin surmaamat anarkistit Noe Itō ja Sakae Ōsugi, sekä Kaneko ja Park, jotka saivat pitkän oikeuskäsittelyn päätteeksi kuolemantuomiot. Heitä syytettiin muun muassa keisarillista perhettä vastaan suunnatun pommi-iskun suunnittelusta. Kaneko ja Park ehtivät vielä solmimaan avioliiton vain pari päivää ennen tuomion julistamista. Lopulta molemmat armahdettiin ja kuolemantuomiot muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Park vapautui lopulta toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945, mutta Kaneko teki itsemurhan vankilassa vuonna 1926. Hänen vankeusaikana kirjoittamansa muistelmat julkaistiin myöhemmin 1950-luvulla.
Muuta
Kanekon ja Parkin oikeuskäsittelyä kuvataan vuonna 2017 valmistuneessa korealaisessa elokuvassa Anarchist from Colony, jonka on ohjannut Lee Joon-ik.
Ruununmyllyn koulu
Ruununmyllyn koulu on Hämeenlinnan Ruununmyllyn kaupunginosassa, kantakaupungista itään kohti Lahtea johtavan Tuuloksentien pohjoispuolella toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. Vuonna 2017 koulua kävi 333 oppilasta.
Koulun rehtorina toimii Kristiina Hannula.
Koulupihalla sijaitsee yli satavuotias puukoulu. Sen vieressä on uudempi koulurakennus ("Pääkoulu"). Pihan keskellä on vuonna 2016 koulukäyttöön siirtynyt "Runskila", jossa alakoululuokkien ohella toimii neuvola ja esikouluopetus.
Koululla syttyi tulipalo maanantaiaamuna 10. huhtikuuta 2023. "Puukoulu" kärsi vaurioita. Paloa epäillään tuhopoltoksi.
Parhaan pienoisromaanin Nebula-palkinto
Parhaan pienoisromaanin Nebula-palkinto on yksi Science Fiction and Fantasy Writers of American (SFWA) jakamista Nebula-palkinnoista. Pienoisromaaniksi määritellään 17 500–40 000 sanan mittainen teos.
Voittajat
Taulukossa vuosi on se, jolle palkinto jaetaan. Palkinto jaetaan aina edelliselle vuodelle (esimerkiksi palkinto vuodelle 2007 on jaettu vuonna 2008).
Metallisiivet selässä
Metallisiivet selässä on Tommi Melenderin vuonna 2004 ilmestynyt kolmas runokokoelma. Melender on sanonut löytäneensä tässä teoksessa oman kirjailijanäänensä.
Gregorius V
Gregorius V, syntymänimeltään Kärntenin Bruno, (noin 972–999) oli paavina 3. toukokuuta 996 – helmi-maaliskuulle 999. Hän oli keisari Otto I Suuren pojanpojanpoika, ja nousi paaviksi jo kaksikymmentäneljävuotiaana. Gregorius V oli ensimmäinen saksalaissyntyinen paavi. (Toisinaan kyllä ostrogootti Bonifacius II lasketaan myös saksalaiseksi.)
Poliittisesti Gregorius toimi johdonmukaisesti keisarin edustajana Roomassa ja antoi monia erityisoikeuksia Pyhän Roomalaisen keisarikunnan luostareille. Yksi hänen ensimmäisistä virkatoimistaan oli keisari Otto III:n kruunaaminen.
Gregoriuksen aikana vaikutti vastapaavi Johannes XVI, jota suosi ennen kaikkea Crescentius II ja roomalainen ylimystö, joka niskuroi Gregorius V:n pikkuserkkua, keisari Otto II:ta vastaan.
Hannu Kari
pienoiskuva|Hannu Kari Hannu H. Kari (s. 11. joulukuuta 1961) on suomalainen tietotekniikan ja tietoturvan tutkija ja langattomien mobiilijärjestelmien (erit. GPRS) kehittäjä. Huhtikuusta 2007 lähtien hän on työskennellyt tutkimusjohtajana Maanpuolustuskorkeakoulussa. Aikaisemmin hän on työskennellyt professorina Teknillisessä korkeakoulussa.
Ad orientem
pienoiskuva|Messun viettoa ad orientem Katolisessa liturgiassa, samoin kuin muissakin läntisissä kirkoissa ad orientem (kohti itää) on ilmaisu papin orientoitumisesta kohti itää messun vieton aikana. Tämä orientointi on kuvattu "nousevan auringon kosmiseksi eleeksi joka esittää Jumalan universaalisuutta. Kirkon alttari on suunnattu vanhastaan itään, kohti paratiisia, auringonnousua ja Jerusalemin .temppeliä. Tällöin oli mahdollista toimittaa messuvain niin, että pappi seisoo alttarin edessä kasvot kirkon alttariseinää eli apsista kohti (versus apsidem ad orientem).
Hannu Kari
Kari on tullut julkisuudessa tunnetuksi kollegansa Arto Karilan tavoin UMTS-teknologian kriitikkona ja WLAN-teknologian puolestapuhujana. Kari kritisoi aikanaan erityisesti UMTS-järjestelmän investointeja. Hän sai aikaan myös vilkkaan julkisen keskustelun kommenteillaan Internetin romahtamisesta sen toimintavarmuuden ja tiedon luottamuksellisuuden heikentymisen seuraamuksena.
Ad orientem
Käytännön taustalla on varhaiskristillinen tapa, jossa pappi rukoilee yhdessä seurakunnan kanssa kasvot kohti itää ja Jumalaa. Puhutellessaan seurakuntaa pappi toimii puolestaan Kristuksen persoonassa ja kääntyy näissä kohdissa kohti seurakuntaa. Tämä käytäntö alkoi muuttua Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen 1960-luvun alkupuoliskolla, jolloin messua alettiin viettää vapaasti seisovan "pöytäalttarin" äärellä, siten että pappi seisoo alttarin takana kasvot seurakuntaan päin (versus populum).
Länsi-Falkland
Länsi-Falkland on Etelä-Atlantin Falklandinsaarista toiseksi suurin. Sen erottaa Itä-Falklandista Falklandinsalmi.
Länsi-Falklandin pinta-ala on 4 532 km² ja sen välittömässä läheisyydessä sijaitsevat pienemmät saaret mukaan lukien 5 413 km².
Länsi-Falklandilla on alle kaksisataa asukasta. Suurin asutuskeskus on Port Howard saaren itärannikolla. Korkein kohta on Mount Adam 700 metriä merenpinnasta.
Maanosa minussa
Maanosa minussa on Tommi Melenderin vuonna 2003 ilmestynyt toinen runokokoelma.
Mankala (Iitti)
Mankala on kylä Iitissä, Kymenlaaksossa. Se sijaitsee Iitin länsiosassa lähellä Iitin kunnan ja Lahden kaupungin rajaa. Mankalassa sijaitsee rautatieliikennepaikka ja Mankalan voimalaitos.
Toshihiko Nakajima
Toshihiko Nakajima (12. elokuuta 1962 Nagoya, Aichi – 8. syyskuuta 2017 Tokio ) oli japanilainen ääninäyttelijä.
Bakytžan Sagyntajev
Bakytžan Äbdiruly Sagyntajev (s.  13. lokakuuta 1963)  on kazakstanilainen poliitikko, joka oli Kazakstanin pääministeri syyskuusta 2016 helmikuuhun 2019.
Sagyntajev oli yliopiston taloustieteen opettaja ja myöhemnmnin sosiologian professori. Vuosina 1992–1998 hän toimi liikemiehenä. Hän aloitti menestyksekkään virkauransa 1998.
Fritz Wilén
Fritz Carl Gottfried Wilén (6. elokuuta 1857 Turku – 16. huhtikuuta 1899 Tampere) oli ruotsiksi kirjoittanut suomalainen kirjailija ja sähköalan pioneeri Suomessa. Hän käytti kirjailijana nimimerkkejä Bonifacius ja Klöfveress.
Amerikkalaisen Thomson-Houston sähköliikkeen edustajana Tampereella toiminut Wilén esitti marraskuussa 1887 Tampereen kaupunginvaltuustolle sähkövalaistuksen rakentamista kaupunkiin. Elokuussa 1888 Wilén järjesti kokeen jossa kaupungin keskustaa valaistiin 30 kaarilampulla. Koe onnistui niin hyvin että Tampereen kaupunki osti Wiléniltä tarvittavat laitteet ja 15. marraskuuta 1888 aloitti toimintansa Suomen ensimmäinen kunnallinen sähkölaitos joka toimitti sähköä katuvalaistukseen ja kaupungin julkisiin rakennuksiin.
Vuonna 1891 Wilén perusti Helsinkiin vaihtovirtaa tuottaneen Helsingin Sähkövalaistus Osakeyhtiön. Yhtiö kilpaili D. J. Wadénin vuonna 1884 perustaman Helsingin Sähkökeskusvalaistus-yhtiön kanssa joka tuotti puolestaan tasavirtaa. Wadénin yhtiö sulautui kilpailijaansa 1891.
AFC Cup
AFC Cup on vuosittain järjestettävä kilpailu aasialaisille jalkapalloseuroille. Turnaukseen osallistuu yhteensä 32 joukkuetta. Menestynein seura on kuwaitilainen Al Kuwait SC kolmella mestaruudella.
Pelisysteemi
- Joukkueet arvotaan kahdeksaan neljän joukkueen lohkoihin.
- Samasta maasta ei voi tulla kahta joukkuetta samaan lohkoon
- Jokaisesta lohkosta kaksi parasta etenee 16 parhaan joukkoon.
- 16 parhaan joukosta 8 etenee jatkoon. Kierros pelataan yksiosaisena.
- Puolivälierät ja välierät pelataan kaksiosaisina.
Suminoe-ku
Suminoe-ku on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin lounaisosassa Osakanlahden rannalla ja käsittää suuren osan Osakan satama-alueesta. Etelässä se rajautuu Yamatojokeen ja sen takana Sakain kaupunkiin, idässä sijaitsee Sumiyoshin suuralue, pohjoisessa taas Nishinarin suuralue ja Kizujoen takana Taishōn suuralue. Suminoen pinta-ala on 20,77 neliökilometriä ja siellä on 127 484 asukasta (vuonna 2010).
Suminoen suuralue on perustettu 22. heinäkuuta 1974. Sen itäosa on tiheään rakennettua asuin- ja liikealuetta, joka liittyy saumattomasti muuhun kaupunkirakenteeseen, keskiosassa on taas teollisuutta. Perinteisesti alueella toimi erityisesti raskasta teollisuutta, kuten laivanrakennus- ja metalliteollisuuden laitoksia, mutta ne ovat väistyneet kevyemmän teollisuuden, kuten puunjalostuksen tieltä. Länsiosan satama-aluetta saarineen on kehitetty asuin-, kauppa- ja viihdekäyttöön, mutta siellä toimii edelleen Nankō-satama, yksi Japanin suurimmista kauppasatamista.
Suminoen kehitykselle merkittäviä olivat historiallinen Kishū-kaidō-tie ja alueen läpi rakennetut rautatie- ja raitiolinjat. Uudempia urbaaneja keskuksia ovat vuorostaan Shinkitajiman alue, jossa Osakan metrosta on vaihtoyhteys Nankō Port Town -automaattimetrolinjaan, ja satama-alueen Nankō Port Town -kaupunginosa, jossa on noin 30 000 asukasta. Sen luoteispuolella meren rannalla on suuri talous- ja kulttuurikeskus Cosmo Square, jonne on rakennettu muun muassa messukeskus Intex Osaka, Asia-Pacific Trade Centre -kompleksi ja Osakan World Trade Centre.
Suminoen suuraluetta palvelevat Osakan metron Chūō-linja ja Yotsubashi-linja, Nankō Port Town -automaattimetrolinja, Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Hankai-raitioteiden Hankai-linja (suuralueen itärajalla).
Pikseliähky
Pikseliähky on vuodesta 2002 järjestetty vuosittainen pohjoismaiden suurin elektronisen taiteen festivaali, joka tuo yhteen taiteen, muotoilun, teknologian ja tutkimuksen. Festivaalin teemoissa otetaan kantaa ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Sen ohjelmistoon sisältyy muun muassa seminaareja, työpajoja, näyttelyitä, performansseja, konsertteja ja kerhoiltoja. Pikseliähkyn (pixelache) nimi viittaa digitaalisen median yliannostuksen aiheuttamaan, päänsärkyyn verrattavissa olevaan tunteeseen.
Pikseliähky toimii kohtaamispaikkana uusmediataiteilijoille sekä esiintymisalustana uusmediateoksille. Se on erityisesti elektronisen taiteen ja sen alakulttuurien festivaali, joka tarjoaa esiintymistilan muun muassa visualisteille (VJ) ja visuaalisia elementtejä sekoittaville live-esiintyjille. Pikseliähky keskittyy esittämään kansainvälisten ruohonjuuritason yhteisöjen, kuten esimerkiksi media-aktivistien ja avoimen lähdekoodin yhteisöjen, toimintaa. Festivaalin tavoite on toimia siltana perinteisten luovien alojen sekä nopeasti kehittyvien elektronisten alakulttuurien välillä.
Pikseliähkyn myötä on syntynyt kansainvälinen festivaalien Pixelache Network, johon kuuluvat Pixelvärk (Tukholma), Piksel (Bergen), Pikslaverk (Reykjavik), Mal au Pixel (Pariisi), PixelIST (Istanbul), Pixelazo (Santa Marta, Kolumbia) ja Afropixel (Dakar, Senegal).
Pikseliähky 2002
Pikseliähky järjestettiin ensimmäistä kertaa keväällä 2002 Lasipalatsissa. Suurin osa ohjelmistosta rakentui esityksistä, puheista ja työpajoista. Festivaalin aikana nähtiin yli 15 paikallisen taiteilijan ja taiteilijaryhmän teosta. Yleisöä festivaaleilla oli yhteensä noin 200. Lisäksi festivaalien taiteilijoita esiintyi klubitapahtumissa. Pikseliähkyyn osallistui yksi kansainvälinen mediataiteilija, yhdysvaltalainen Jarryd Lowder.
Pikseliähky 2003
Vuoden 2003 Pikseliähky järjestettiin Kiasma-teatterissa ja tapahtuman pääteemana oli Videojukka. VJ-kulttuurin taustoja käsiteltiin muun muassa elokuvan ja mediataiteen näkökulmasta. Festivaalin järjestäjinä olivat Olento.fi sekä Amfibio.org. Pikseliähkyyn otti osaa 100 taiteilijaa, joista 24 oli kansainvälisiä vierailijoita. Festivaali jatkui kiertueena saman vuoden kesäkuussa New Yorkiin ja Montrealiin. Vuoden 2003 Pikseliähky kokosi suomalaisen VJ-kulttuurin tekijät ensimmäistä kertaa yhteen.
Pikseliähky 2004
Pikseliähky avattiin vuonna 2004 Tukholmassa, josta se jatkoi Helsinkiin. Vuoden teemana oli audiovisuaalinen arkkitehtuuri ja Helsingissä esityksiä nähtiin muun muassa Kiasma-teatterissa. Festivaalin osallistui yli 100 taiteilijaa ja yleisöä oli noin 6 000. Audiovisuaalisen arkkitehtuurin keinoin Pikseliähkyssä tarkasteltiin, kuinka digitaalinen media voi tulla osaksi arkkitehtuuria ja julkista tilaa. Tapahtuman aikana järjestettiin muun muassa The Locative Media -työpaja, joka oli osa kuuden työpajan sarjaa trans-kulttuurisesta kartoittamisesta. Festivaalin avasi kotimainen Harmaa Vyöhyke Kelimatriisi. Tämä audiovisuaalinen konsertti oli osa Maisemasämplääjät kokonaisuutta, johon kuuluivat Sami Järvenpään ja Sami Klemolan Kampin työmaa-alueen esteti-SOINTI projekti, Davod Crawfordin Stop Motion Studies sekä australialaisen Jodi Rosen Singing Bridges. Pikseliähkyn järjesti Piknik Frequency ry yhdessä Kiasma-teatterin kanssa. Piknik Frequency on yhdistys, jolla on päävastuu Pikseliähkyn järjestämisessä, mutta festivaalien järjestämiseen osallistuu myös ryhmä erilaisia verkostoja, kuten Amfibio-kollektiivi, Olento Oy sekä Katastro.fi. Jokaisella verkostolla on tietty tehtävänsä, kuten Amfibiolla VJ-kulttuurin kehittäminen. Olento on taas tuotantoyhtiö, joka tarjoaa koulutus- ja konsultointipalveluita. Katastron jäsenet ovat taas kiinnostuneita erityisesti kokeellisen mediataiteen kentästä ja sen tutkimuksesta.
Pikseliähky 2005
Pikseliähkyn teemana oli vuonna 2005 Dot Org Boom ja se keskittyi avoimen sisällön aloitteisiin, media aktivismin verkostoihin sekä kansalaisjärjestöjen ja avoimen koodin yhteisöjen toimintaan. Kaikki festivaalin esiintyjät jakoivat saman voittoa tavoittelemattomaan ja avoimeen koodiin perustuvan ideologian. Dot Org Boomin alla tapahtumassa oli kolme teemaa: VJ-kulttuuria, kokeellinen vuorovaikutus ja elektroniikka, sekä vuorovaikutuksellinen ja osallistava elokuva. Tapahtumaan osallistui yli 100 taiteilijaa ja noin 6 000 katsojaa. Esillä olleet projektit olivat pääasiallisesti prototyyppejä ja suuremman yleisön nähtävillä ensimmäistä kertaa. Festivaalin järjesti Piknik Frequency ry sekä Kiasma-teatteri.
Festivaalin päätapahtumapaikat olivat Kiasma-teatteri sekä Pohjoismaiden Nykytaiteen instituutin Nifcan projektitila Suomenlinnassa. Wikipediaa Pikseliähkyssä oli esittelemässä ranskalaisen Wikimedia Foundation -edustaja Florence "Ant Here" Devouard. Lisäksi esittelyssä oli mm. Stremtime -projekti, joka rakentaa internetin ja ilmaisohjelmien avulla riippumattomia kommunikaatiokanavia Irakiin.
José Oscar Bernardi
José Oscar Bernardi (s. 20. kesäkuuta 1954 Monte Siao) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Luutalätkää
Luutalätkää on vuonna 2002 julkaistu romanttinen komediaelokuva, joka keskittyy curlingiin. Elokuvan pääosia esittävät Paul Gross, Connor Price, Leslie Nielsen, Peter Outerbridge, Jed Rees, Kari Matchett, Molly Parker, Polly Shannon, Michelle Nolden ja James Allodi. Elokuvan on ohjannut Paul Gross.
José Oscar Bernardi
Jalkapallomaajoukkue
Oscar debytoi Brasilian maajoukkueessa 1978. Hän kuului Brasilian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1978, 1982 ja 1986. Hän on pelannut 59 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Giambologna
thumb|upright|Sabiinitarten ryöstö 1574–1582.
Giambologna, myös Giovanni da Bologna, (oik. Jean de Boulogne; 1524–1608) oli flaamilaissyntyinen, Italiassa työskennellyt kuvanveistäjä. Hänen tunnetuimpia veistoksiaan ovat Sabiinittarien ryöstö ja Cosimo I:n ratsastajapatsas, molemmat Firenzessä. Giambologna oli keskeinen manierismin edustaja.
Giambologna tuli tunnetuksi liikkeen ja toiminnan kuvauksestaan sekä viimeistellystä monipuolisesta pintakäsittelystään. Tunnettuja teoksia on Merkurius, josta hän teki neljä versiota, samoin hänen Venus-aiheiset veistoksensa. Hän teki myös Välimeren seudun poliittista propagandaa sisältäneitä allegorioita, kuten Firenze kukistaa Pisan. Giambolognan sommittelua kuuluisassa Sabiinitarten ryöstössä, jossa on kolme toisiinsa kietoutuvaa hahmoa, ihailtiin yleisesti.
Giambolognalla oli suuri vaikutus myöhempiin kuvanveistäjiin oppilaidensa kautta, jotka vaikuttivat eri puolilla Eurooppaa. Italiassa hän vaikutti muun muassa Gian Lorenzo Berniniin.
Mazinho Oliveira
Mazinho Oliveira (s. 26. joulukuuta 1965 Rio de Janeiro) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Mazinho debytoi Brasilian maajoukkueessa 1990. Hän on pelannut 10 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Aleksi Laine
Aleksi Matias Laine (s. 1984) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajana vuonna 2012 yhdessä Hanna Hakon kanssa.
Laine on ollut vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen 2011–2012 ja vihreiden eriarvoisuustyöryhmän puheenjohtaja 2012. Laine on aiemmin ollut muun muassa Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton hallituksen jäsen ja Turun opiskelevien vihreiden puheenjohtaja.
Kunnallisvaaleissa 2008 Laine sai 144 ääntä ja nousi Turun kaupunginvaltuuston varajäseneksi kesken kauden. Hän oli ehdolla myös kunnallisvaaleissa 2012, muttei 60 äänellä tullut valituksi.
Laine opiskelee fysiikkaa Turun yliopistossa.
Dan Perjovschi
Dan Perjovschi (s. 1961, Sibiu) on romanialainen kuvataiteilija, pilapiirtäjä ja kolumnisti. Perjovschi on tullut tunnetuksi piirustusinstallaatioistaan, jotka kommentoivat politiikan ja taidemaailman ajankohtaisia aiheita.
Perjovschi opiskeli taidemaalariksi, mutta Nicolae Ceaușescun diktatuurin luhistuminen ja poliittiset muutokset rohkaisivat Perjovschia kohti poliittisempaa taidetta ja karikatyyrejä. Hän on työskennellyt romanialaisen Revista 22 -lehden pilapiirtäjänä ja kolumnistina vuodesta 1991 alkaen.
Perjovschi piirtää installaationsa suoraan näyttelytilan seinään, lattiaan tai ikkunaan. Installaatioiden teemat vaihtelevat yleismaailmallisista ongelmista makrotason kysymyksiin. Usein toistuvia aiheita ovat muun muassa rahatalous, Euroopan unioni, globalisaatio, uskonto sekä idän ja lännen suhteet. Keskeinen osa Perjovschin työskentelyä on paikallisen kulttuurin ja ympäristön havainnointi ja niistä ammentaminen. Taiteilija kerää ja hahmottelee jatkuvasti uusia kuva-aiheita luonnoskirjaansa, joka kulkee mukana kaikkialle. Perjovschin kuvakielen juju on monimutkaisten asioiden pelkistämisessä. Hänen töissään on myös paljon huumoria, ironiaa ja satiiria.
Vuonna 1999 Perjovschi edusti Romaniaa Venetsian biennaalissa. Lattiaan toteutettu romanialaista identiteettiä ja Eurooppa-suhdetta pohtiva teos oli symbolisesti biennaalikävijöiden tallottavana. Viimeisen kymmenen vuoden aikana Perjovschin installaatioita on ollut esillä lukuisissa taidemuseoissa ympäri maailman, kuten Pariisin Pompidou-keskuksessa, Lontoon Tate Modernissa, New Yorkin Museum of Modern Artissa ja Tukholman Moderna Museet'ssa. Perjovschin ensiesiintyminen Suomessa on Nykytaiteen museo Kiasmassa keväällä 2013.
Shezmu
thumb|right|Viinipuristamista Nakhtin haudan seinämaalauksessa. Shezmu oli muun muassa viinin jumala. Shezmu (myös Shesemu) oli muinaisessa Egyptissä palvottu viinin ja oliiviöljyn puristamisen sekä teurastuksen ja tuhoamisen jumala. Shezmulla oli sekä positiivisia että negatiivisia aspekteja. Shezmu mainitaan jo vanhan valtakunnan aikana, ja pyramiditeksteissä tämän kerrotaan teurastavan ja keittävän jumalia, jotta faarao saisi näiden voimat käyttöönsä. Uuden valtakunnan aikaan painotettiin enemmän Shezmun positiivisia puolia, kuten tämän roolia hajusteiden jumalana. Ptolemaiolaisella kaudella esimerkiksi Edfun ja Denderan temppeleiden hajusteiden valmistus- ja säilytyshuoneet oli pyhitetty Shezmulle.
Antigua ja Barbudan vaakuna
right|250px Antigua ja Barbudan vaakuna on Antigua ja Barbudan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1967.
Kilvessä on maan lipussakin esiintyvät Aurinko sekä värit musta, sininen ja valkoinen. Aurinko kuvaa uuden vapauden alkua, musta väestön afrikkalaista alkuperää, sininen toivoa ja sinisen, valkoisen ja keltaisen yhdistelmä maan luonnon viehätysvoimaa. Niiden lisäksi kilvessä on vanha sokerinpuhdistamo, joka kuvaa sokerin taloudellista merkitystä. Kilvenkannattajina on kaksi hirveä, jotka pitelevät agaavea ja sokeriruokoa, jotka kuvaavat köysi- ja sokeriteollisuutta. Kypäränkoristeena on ananas ja kiinanruusuja.
Päivään uuteen
Päivään uuteen on Anita Hirvosen studioalbumi vuodelta 1984.
1200 Micrograms
1200 Micrograms (tunnetaan myös nimellä 1200 Mics) on Espanjan Ibizalta lähtöisin oleva psytrancea tuottava ryhmä, jonka muodostavat Sajahan "Riktam" Natkin, Joe "Bansi" Quinteros, Raja Ram sekä Chicago. Kokoonpano on tehnyt musiikkia vuodesta 1999, mutta on nyt eronnut erimielisyyksien johdosta. Riktam, joka tuotti lähes kaikki yhtyeen kappaleet, oli kyllästynyt jakamaan rahat kolmen muun henkilön kanssa, ja tämän vuoksi yhtye hajosi 2007. Yhtyeen nimi viittaa erittäin korkeaan LSD-annokseen ja erääseen Terence McKennan sitaattiin, jota on samplattu kappaleessa ”Salvia Divinorum” (”A substance so powerful that 300 micrograms is the dose.” Projektissa mukana neljä henkilöä, joten 4*300=1200). 1200 Micrograms tunnetaan kitaran käytöstä kappaleissaan ja huumeteemastaan.
Yhtyeen toinen albumi, Heroes of the Imagination, on omistettu tunnetuille keksijöille ja tiedemiehille. Albumi sisältää myös vuoden 2003 hittikappaleen Acid For Nothing, joka on Dire Straits -yhtyeen Money for Nothing -kappaleen trance-remix.
Radio Finland
Radio Finland oli Yleisradion ulkomaanlähetyksistä 1970-luvulta lähtien käytetty nimi ja yhtiön rekisteröimä aputoiminimi. Ennen nimen käyttöönottoa puhuttiin lyhytaaltolähetyksistä (, SW). Ulkosuomalaisia palveltiin suomen- ja ruotsinkielisin lähetyksin koko Radio Finlandin toiminta-ajan. Sen lisäksi Yleisradio tarjosi vieraskielisiä lähetyksiä, joiden määrä vaihteli vuosikymmenestä toiseen voimakkaasti.
Radio Finland oli ohjelmallisesti ja teknisesti edelläkävijä monella tapaa ääniradiotoiminnassa. Äänitarkkailijoita käytettiin myös kuuluttajina eli niin sanottu aseman "yksinkäyttö" aloitettiin vuonna 1973 ja televisioäänen muokkaaminen radio-ohjelmissa käytettäväksi 1980-luvun alkupuolella. Radio Finland aloitti Yleisradion ensimmäiset satelliittilähetykset 1993 sekä ensimmäiset internet-lähetykset Lontoossa sijainneilta palvelimilta vuonna 1996. Radio Finlandin kansainvälisinä yhteistyö-osapuolina olivat saksalainen Deutsche Welle ja brittiläinen World Radio Network.
Vieraskieliset lähetykset
Yleisradion ulkomaanlähetykset alkoivat Lahden radioasemalta vuonna 1939, mutta ne keskittyivät jo 1940-luvun lopulla Porin lyhytaaltoasemalle. Ensimmäinen englanninkielinen lähetys lähetettiin Lahden lyhytaaltolähettimen kautta 1. tammikuuta 1939. Sota-aikana Yleisradio lähetti ulkomaille uutisia tärkeimmillä eurooppalaisilla kielillä sekä viroksi. Sotien jälkeen vieraskieliset lähetykset jatkuivat Ulkoministeriön henkilökunnan voimin tuotettuina englanniksi ja ranskaksi vuoteen 1957 saakka. Vuosina 1957–1967 tarjottiin vapaaehtoisvoimin englanniksi tehtyjä viikoittaisia lähetyksiä, jonka jälkeen englanti palasi uudelleen ohjelmistoon Yleisradion omin voimin. Saksankieliset lähetykset alkoivat 1985 ja ranskankieliset 1987. Venäjä lisättiin ohjelmistoon 1990 ja lähetyksiä selkosuomeksi alettiin tehdä 1992. Osana venäjänkielistä palvelua tarjottiin viikoittaisia katsauksia suomen sukukielillä vuodesta 1998 lähtien. Radio Finlandin ulkomaille suunnatut lähetykset englanniksi, saksaksi ja ranskaksi lopetettiin lokakuussa 2002, mutta venäjää jatkettiin vuoden 2006 loppuun.
Pekka Lakka
Pekka Lakka (s. 3. lokakuuta 1963 Joutseno) on suomalainen toimittaja ja Keskisuomalainen-konserniin kuuluvan Kaakon Viestinnän sisältöjohtaja. Tässä tehtävässä hän toimii yhtiön julkaisemien maakuntalehtien Etelä-Saimaan, Kouvolan Sanomien, Kymen Sanomien, Itä-Savon ja Länsi-Savon päätoimittajien esimiehenä. Lakka myös vastaa lehtien toimituksellisesta yhteistyöstä sekä lehtien ei-paikallisista ja kaupallisista sisällöistä. Hän on toiminut tehtävässä huhtikuusta 2016.
Radio Finland
Lähettimet
Porin lyhytaaltoasema aloitti väliaikaisella kalustolla vuonna 1940. Sotien jälkeen saatiin maahan Iso-Britannian takavarikkoon joutunut 100 kW:n Marconi-lähetin. Kun Lahdessa sijainneet Yleisradion omaa tuotantoa edustaneet 1000 W ja 15 kW lähettimet oli siirretty Poriin, toiminta keskittyi lopullisesti sinne vuonna 1948. Porin lyhytaaltoaseman virallisia vihkiäisiä vietettiin vuotta myöhemmin. Lähetysten suunta-alueet olivat 1970-luvulle saakka Länsi- ja Pohjois-Eurooppa sekä Etelä- ja Pohjois-Amerikka. Satunnaisesti Porin lähetykset kuitenkin kantoivat muuallekin. Vuonna 1976 Porin lyhytaaltoasemalle hankittiin sveitsiläisen Brown Boveri & Companyn valmistama 250 kW:n lähetin ja saksalaisen Rohde & Schwarz GmbH:n 360-astetta käännettävissä ollut logperiodinen antenni, joiden turvin lähetyksiä voitiin suunnata kaikkialle maailmaan. Mukaan otettiin uusina alueina Afrikka ja Lähi-itä sekä Kaukoitä ja Australia.
Yleisradion ja valtion yhteishankkeena rakennettiin uusi lyhytaaltoasema Porin Preiviikiin. Se aloitti lähetykset vuonna 1987. Asemalla oli kolme 500 kW:n, yksi 250 kW:n (vanhalta asemalta) ja yksi 100 kW:n lähetin, Porissa aloitti myös 600 kW:n keskiaaltoalueen (, MW) lähetystoiminta, jonka käyttöön tuli aiemmin Turussa toiminut taajuus 963 kHz. Kaikkien Preiviikin lähetinten valmistaja oli sveitsiläinen Brown Boveri & Co. Yleisradion ajaessa alas kotimaisille kuuntelijoille tarkoitettua keski- ja pitkäaaltotoimintaa (, LW) ne jatkuivat ulkomaille suunnattuna. Radio Finland sai aluksi käyttöönsä puoli tuntia Helsingin ja Turun AM-asemilta vuonna 1977, mutta vuodesta 1982 Lahden, Turun ja Helsingin ohjelmisto oli kokonaan Radio Finlandin suunnittelemaa ja se valikoituiin eri kotimaisilta kanavilta. Espoon Tapiolassa toiminut Helsingin asema siirrettiin Santahaminaan 1990, jonne hankittiin uusi, amerikkalaisen Harris Corporationin 50 kW lähetin. Lahden pitkäaaltoasema suljettiin toukokuussa 1993.
Pekka Lakka
Nykyiseen tehtäväänsä Lakka siirtyi Etelä-Saimaan, Kouvolan Sanomien ja Kymen Sanomien vastaavan päätoimittajan tehtävästä. Aiemmin Lakka on toiminut Lappeenrannassa ilmestyvän ilmaisjakelulehti Lappeenrantalaisen päätoimittajana ja Etelä-Saimaan urheilutoimittajana. Vuodesta 2000 hän toimi Etelä-Saimaan toimituspäälikkönä, kunnes siirtyi Länsi-Savon päätoimittajaksi vuonna 2005 ja sieltä edelleen Etelä-Saimaan päätoimittajaksi 2006.
Koulutukseltaan Lakka on ylioppilas. Nuoruudessaan hän pelasi jalkapalloa ja kuului kaudella 1985 Joutsenon Kullervon II divisioonan joukkueeseen. Myöhemmin hän toimi seuran jalkapallojaoston sihteerinä ja varapuheenjohtajana sekä edustusjoukkueen managerina. Lakan isä Maunu Lakka oli Joutsenon kunnanvaltuuston pitkäaikainen puheenjohtaja.
Radio Finland
Lähettimet
Radio Finland lopetti lähetykset keski- (MW) ja lyhytaaltoalueilla (SW) vuoden 2006 lopussa. Digita Oy:n omistukseen siirtynyt Porin keskiaaltoasema on sen jälkeen lähettänyt China Radio Internationalin ulkomaanohjelmia. Itämeren aluetta palvellut Yleisradion taajuus, 558 kHz, lopetti vuoden 2007 lopussa.
Capital FM ja Yle Mondo
Keskiaaltolähetysten siirryttyä Radio Finlandin käyttöön, sen ohjelmisto alkoi kuulua myös Suomessa. Helsingissä oli tarjottu englanninkieliset lähetykset pienitehoisen ULA-lähettimen kautta vuodesta 1978. Tästä palvelusta kehittyi myöhemmin Capital FM, joka 1991 alkoi releoida ulkomaisia radioasemia niiden kanssa tehtyjen sopimusten puitteissa. Alkuvaiheessa mukana olivat Deutsche Welle, Voice of America, BBC sekä Radio France International. Osa Capital FM:n ohjelmistosta välittyi myös niin sanottujen opintoradiotaajuksien kautta Turussa ja Kuopiossa sekä ylimääräisillä taajuuksilla Jyväskylässä ja Tampereella. Vuonna 2005 Capital FM:n nimeksi muutettiin Yle Mondo. Kanavaa jaettiin digitelevision radiokanavana koko maassa, mutta palvelu suljettiin 2016. Tällöin ainoaksi jakelutieksi jäi ULA-taajuus Helsingissä. Kanavalla jatkuvat ulkomaisten asemien ohjelmiston ohella uutiset venäjäksi, englanniksi ja selkosuomeksi. .
Annamari Sipilä
Annamari Sipilä on suomalainen toimittaja. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomien Lontoon kirjeenvaihtajana vuodesta 2014 ja sitä ennen vuosina 2001–2006. Sipilä on toiminut myös Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittajana, taloustoimittajana sekä EU-kirjeenvaihtajana Brysselissä vuosina 2007–2011. Kesällä 2019 hänen irvaileva kirjoituksensa korkeakouluopiskelijoista herätti keskustelua opiskelijoiden uupumuksesta ja siihen suhtautumisesta.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1911
Kilpailut pidettiin Kansan talossa, ja järjestäjänä oli Helsingin Atleettiklubi. Kilpailut käytiin neljänä päivänä sarjamuotoisena, ja loppuottelut käytiin viimeisenä päivänä. Kolmessa sarjassa vastakkain oli kaksi suomalaista, kahdessa suomalainen ja ruotsalainen. Suomalaisten menestys ei johtunut pelkästään keskieurooppalaisten poissaolosta, sillä seuraavana vuonna Tukholman olympialaisissa suomalaiset saivat puolet mitaleista, Saarela ja Väre kultaa.
Helsingin Sanomat julkaisi piirroksen, johon oli kuvattu painin maailmanmestaruuskisoihin osallistuneita.
Juhani Koski
Seppo Juhani Koski (17. helmikuuta 1947 Kouvola – 14. toukokuuta 2015 Oulu ) oli suomalainen tekniikan tutkija ja professori. Hän oli Tampereen teknillisen yliopiston lujuusopin professori vuodesta 1993.
Sinappi
thumb|Sinappia leivällä. Sinappi on maustetahna, jonka ainesosat ovat jauhetut sinapinsiemenet (yleensä keltasinappi, sareptansinappi tai mustasinappi), etikka, vesi, suola ja mausteet. Sinappi on yksi maailman kolmesta käytetyimmästä mausteesta. Sitä käytetään esimerkiksi majoneesissa, kastikkeissa, nakkisämpylöissä, brezeleissä, keitoissa, salaateissa ja lihan mausteena.
Etymologia
Sana sinappi on peräisin latinan kielen sanasta sinapis, joka juontaa juurensa muinaiskreikan sanaan sinapi.
Historia
Sinappi on yksi maailman vanhimmista maustetahnoista. Sinappijauhetta käytettiin mausteena ja lihan säilöntäaineena jo muinaisessa Egyptissä sekä antiikin Kreikassa ja Roomassa. Roomassa 300-luvulla käytetty sinappi oli jo nykyisenkaltaista: jauhettujen sinapinsiementen lisäksi siinä oli hunajaa, oliiviöljyä ja etikkaa.
Saksassa ja Ranskassa sinapista tuli suosittua 900-luvun tienoilla, ja Britteinsaarille se saapui 1100-luvulla. Dijonin kaupunki sai Ranskassa vuonna 1634 yksinoikeuden valmistaa sinappia, ja kaupunki on edelleen kansainvälisesti kuuluisa sinapistaan.
Vuonna 1720 englannissa keksittiin tapa valmistaa sinapinsiemenistä jauhetta. Saksan ensimmäinen sinappitehdas ABB perustettiin samoihin aikoihin Düsseldorfiin.
Ranskalainen Maurice Grey kehitti 1850-luvulla koneen, jolla sinapin tuotanto voitiin kokonaan automatisoida.
Sinappia valmistetaan nykyaikana kaikissa Euroopan maissa, mutta paikalliset sinapit tehdään monella eri tavalla. Tunnetuimmat ja viedyimmät sinapit valmistetaan Saksassa, Ranskassa ja Englannissa. Amerikkalaiset sinapit perustuvat valmistajien omaan siirtolaistaustaan, ja niiden erikoispiirre on bourbonin käyttö.
Sinapinsiemenet
thumb|upright|Keltasinapin siemenet ovat maultaan mietoja. Sinappiin käytetään sinapin siemeniä. Ne ovat halkaisijaltaan 1–2 millimetrisiä. Sinappi on vaatimaton ja vähän prosessointia vaativa kasvi, joka kasvaa monenlaisissa ilmastoissa. Siksi sitä onkin aina ollut helposti ja laajasti saatavilla.
Sinappia voidaan valmistaa keltasinapin, mustasinapin tai ruskean sinapin eli sareptansinapin siemenistä, tai niiden sekoituksista. Myös muuntyyppisiä sinappeja valmistetaan.
Keltasinappia (Sinapis alba) kasvatetaan etenkin Välimeren seudulla, sareptansinappia (Brassica juncea) Intiassa ja englanninkielisissä maissa sekä alkuaan Lähi-idästä lähtöisin olevaa mustasinappia (Brassica nigra) Argentiinassa, Chilessä ja Pohjois-Amerikassa.
Keltasinappi on suosittua esimerkiksi amerikkalaisen hot dogin mausteena. Sareptansinapista tehdään esimerkiksi kuuluisia Dijonin sinappeja. Keltasinapin ja sareptansinapin seoksesta tehdään englantilaistyylisiä sinappeja. Japanilaisessa keittiössä käytetään sareptansinapin itämaista lajiketta. Mustasinappia käytetään intialaisessa keittiössä ja kiinalaisessa lääkinnässä, ja se on myös Raamatussa ja monissa vanhoissa resepteissä mainittu laji.
Valmistus
Siemenet alkavat kypsyä elokuun alussa, ja ne kerätään ja erotellaan, kun kasvin varsi on lakastunut.
Tavallisen keltaisen sinapin valmistuksen aluksi kokonaiset, murskatut tai jauhetut sinapinsiemenet sekoitetaan veteen, etikkaan, suolaan ja mausteisiin. Sinapinsiemeniä seoksessa on noin 15 prosenttia ja etikkaa 20 prosenttia. Etikkana voidaan käyttää omenaviini-, mallasviini- tai väkiviinaetikkaa, ja jokainen antaa sinapin aromiin oman makunsa. Joskus sinappiin lisätään rypäleen puristusmehua, jotta siitä tulee tahnamaista. Seokseen voidaan lisätä myös aromeja, hunajaa tai viinoja. Seos jauhetaan paksuksi ja kermaiseksi sinappitahnaksi. Seoksesta poistetaan ilma, se jäähdytetään, ja se pullotetaan seuraavana päivänä.
thumb|upright|Dijonin sinappi on paksua ja voimakasta. Maineikkaan ranskalaisen Dijonin sinapin valmistus kestää kauemmin kuin tavallisen sinapin. Dijonin sinappia tehdään kokonaisista sareptansinapinsiemenistä, joita käytetään kaksinkertainen määrä. Vettä käytetään viidesosa vähemmän kuin keltaisessa sinapissa, jolloin tahnasta tulee paksua ja tiheää. Mukaan sekoitetaan valkoista etikkaa ja valkoviiniä. Pehmeässä laadussa siementen kuoret suodatetaan pois, kokojyvälaadussa ne jätetään mukaan. Ainesosat käyvät säilytysastiassa 12 tunnin ajan, mikä antaa Dijonin sinapille voimakkaan maun.
Maku
Sinapin tunnusomainen tulinen maku syntyy, kun siemen murskataan ja sen glukosinolaatit ja myrosinaasientsyymit sekoittuvat. Glukosinolaatit ovat kasvin puolustuskeino perhosentoukkia vastaan. Maku tai ärsytys aistitaan, kun sinapista vapautuvat tiosyanaatit aistitaan nenässä ja hajuhermo lähettää aivoihin kipuaistimuksen. Kuuma vesi ja etikka laimentavat sinapin tulisuutta ja katkeruutta. Lämpimien ja kuivien seutujen sinappi on tulisempaa kuin viileämpien ja kosteampien seutujen sinappi.
Sinappilaatuja
thumb|150px|Suomalaista [[Kotisinappia.]] Makeaan sinappiin käytetään keltasinapin ja sareptansinapin siemeniä. Jauhetta paahdetaan, ja se makeutetaan sokerilla tai hunajalla.
Mietoa sinappia eli pöytäsinappia valmistetaan lähinnä keltasinapin siemenistä.
Keskivahvaa sinappia valmistetaan keltasinapin ja sareptansinapin siemenistä, mutta siitä tehdään vahvempaa kuin makeasta sinapista.
Vahvaa sinappia valmistetaan pääosin sareptansinapin siemenistä. Sen syöminen voi tuoda kyyneleet silmiin.
Tulinen sinappi on vahvaakin sinappia voimakkaampaa, ja pienikin määrä sitä voi polttaa suuta.
Käyttö
Sinappi on suolan ja pippurin ohella yksi maailman kolmesta käytetyimmästä mausteesta. Sinappia käytetään esimerkiksi majoneesissa, kastikkeissa, nakkisämpylöissä, brezeleissä, keitoissa, salaateissa ja lihan mausteena. Ruoan lisäksi sinappia käytetään muun muassa rehuna, rituaaleissa, lannoitteena ja biopolttoaineena. Entisaikoina sinappia on käytetty myös lääkkeenä.
Sinappi säilyy jopa vuoden ajan. Avattua purkkia tai tuubia säilytetään jääkaapissa.
Adam Darius
pienoiskuva|upright|Adam Darius Helsingissä 2007. Adam Darius (10. toukokuuta 1930 New York – 3. joulukuuta 2017 Espoo) oli yhdysvaltalainen tanssija, miimikkotaiteilija, kirjailija ja koreografi. Hän on esiintynyt kuudessa maanosassa yli 80 maassa. Kirjailijana hän on julkaissut 13 kirjaa ja kirjoittanut 21 näytelmää.
Dariusin uralle omistetussa BBC World Servicen ohjelmassa häntä kuvaillaan lauseella ”yksi 20. vuosisadan poikkeuksellisimmista lahjakkuuksista”.
Adam Darius asui vuodesta 1994 lähtien Suomessa.
Elämäkerta
Adam Darius syntyi Manhattanilla New Yorkissa perheeseen, jolla on turkkilaiset ja venäläiset sukujuuret.
Balettiura
Darius on opiskeli balettia ja nykytanssia, opettajinaan muun muassa Anatole Oboukhov, George Goncharov, Olga Preobrajenska ja José Limon. Näyttelijänä hänen opettajiaan olivat muun muassa Raikin Ben-Ari Moskovan Habimah teatterista, kaksinkertainen Oscar-voittaja Shelley Winters ja Herbert Berghof.
Hän on tanssinut balettiurallaan useissa eri ryhmissä, mukaan lukien Ison-Britannian International Ballet, Kanadan Royal Winnipeg Ballet, Brasilian Rio de Janeiro Ballet, ja Scandinavian Ballet Tanskassa. Hän on toiminut koreografina Israelin kansallisoopperassa, ja myöhemmin oman Israeli Ballet -ryhmänsä silloisena johtajana. Hän toiminut koreografina myös mm. amerikkalaisille baletin ensitanssijattarille Cynthia Gregorylle ja Melissa Haydenille. Oopperatähti Plácido Domingolle hän on koreografioinut neljä oopperaa.
Dariuksen yhteistyökumppaneita olivat ruotsalainen elokuvaohjaaja Ingmar Bergman, ranskalainen näyttelijä Jean-Louis Barrault ja belgialainen laulaja ja lauluntekijä Jacques Brel.
Dariuksen baletteja ovat:
Ekspressiivinen miimi
Taiteeseen kulttuurien välisiä kuiluja yhdistävänä voimana uskova Darius on esiintynyt toistuvasti koko arabimaailman alueella, mukaan lukien paikkoja kuten Damaskos, Casablanca, Beirut, Kairo, Aleksandria, Amman, Teheran, Esfahan, Šīrāz, Istanbul ja Tunis.
Dariuksen konsepti fyysisestä teatterista johti yhdessä Kazimir Kolesnikin kanssa Lontoossa tuotettuihin produktioihin Tower of Babel ja Rimbaud and Verlaine. He tuottivat yhdessä myös produktion Yukio Mishima, joka esitettiin ensimmäisen kerran Hollowayn naisvankilassa Lontoossa ja myöhemmin Suomessa, Sloveniassa ja Portugalissa. Heidän myöhemmistä yhteisproduktioistaan A Snake in the Grass sai Ammanissa, Jordaniassa Noor al-Hussein -säätiön tunnustuspalkinnon.
Yhdessä Kazimir Kolesnikin kanssa hän ohjasi vuosittain Shetlandinsaarten lastenteatteria välillä 1989-1998. Samoissa pohjoisissa puitteissa he tekivät Garrison Theatrelle produktiot The Search for Shirley Temple, Santa Claus Goes to Las Vegas ja King of Rock 'n' Roll.
Darius jatkoi esiintymisiä ympäri maailmaa yhdessä Kazimir Kolesnikin kanssa heidän yhteisellä performanssillaan Death of a Scarecrow.
Opetustyö
Darius opetti esiintymisensä ohella jo uransa alkuajoilta lähtien. Vuonna 1978 Adam Darius ja Marita Crawley perustivat Lontooseen Mime Centren, jossa opiskelijat eri puolilta maailmaa opiskelivat ekspressiivistä miimiä Dariuksen johdolla. Mime Centren myötä syntyi myös Dariuksen kirja The Adam Darius Method. Britanniassa hänen oppilaisiinsa ovat kuuluneet muun muassa miimikkotaiteilija, tanssija ja ohjaaja Kazimir Kolesnik, rock-tähti Kate Bush, filmitähdet Kate Beckinsale ja Jennifer Beals, West-End esiintyjät Warren Mitchell ja Clarke Peters sekä Syyrian merkittävin näytelmäkirjailija, ohjaaja ja kriitikko, tohtori Riad Ismat.
Mime Centre muutti 1994 Suomeen Helsinkiin. Dariuksen opastuksessa oli useita tansimaailmaan merkittävimpiä hahmoja, kuten Tanskan kuninkaallisen baletin entinen johtaja Frank Andersen, Suomen Kansallisbaletin entinen johtaja Dinna Bjørn, Kuuban kansallisbaletin Fernando Jhones sekä Hampurin baletin Carolina Agüero ja Dario Franconi.
Darius toimi kiertueella ollessaan vierailevana opettajana. Hänen opetuksestaan ovat hyötyneet teatteriryhmät halki Afrikan mantereen, kuten myös monet muut esiintyjät Aasiassa Malesiasta ja Japaniin. Pohjois-Amerikassa hän on opettanut laajasti New Yorkissa, Floridassa ja Kaliforniassa.
CAP (tietoliikenne)
CAP eli kantoaalloton amplitudi- ja vaihemodulaatio on linjakoodaus, joka levittää datasignaalin yhdelle, kuparin koko spektrin kattavalle, kantoaallolle.
Xanthe Terra
thumb|150px|Maanvyörymä Xanthe Terrassa. Xanthe Terra ("Kullankeltainen maa") on laaja alue Marsin päiväntasaajan pohjoispuolella. Alueella on Nanedi Valles -niminen laakso, joka on luultavasti veden muinoin kovertama. Xanthe Terrasta pohjoiseen sijaitsee Chryse Planitian tasanko.
Marinus II
Marinus II oli paavina 30. lokakuuta 942 – toukokuulle 946. Tämä roomalaissyntyinen mies nousi paaviksi hallitsija Alberic II:n myötavaikutuksella. Hän keskittyi paaviuden hallinnolliseen puoleen.
Jukka Hakkarainen
Hakkaraista on tituleerattu usein Kiekko-Vantaa-ikoniksi. Hakkarainen on kirjauttanut 2000-luvun vaihteessa K-Vantaan noustessa Mestikseen 211 runkosarjan ottelua, joissa pistemäärä 43+67=110. Sekä ottelujen että tehtyjen pisteiden määrä on Kiekko-Vantaan seurahistoriassa puolustajien osalta ennätyksellinen. Yhteensä Hakkaraiselle kertyi kausia KiVassa 12.