Irakin_historia
Sotilasvallankaappausten toistuminen
Sotilasryhmä joka aiheutti Qasimin hallinnon kaatumisen, ei halunnut ottaa suoraa vastuuta hallinnosta. Se uskoi vallan Baath-puolueelle, joka puolsi arabinationalismia ja sosialismia. Baath-puolueen olivat perustaneet 1940-luvun alussa kaksi syyrialaista opiskelijaa, Michel Aflaq ja Salah al-Din al-Bitar. Baathismin ideologian, sosialismin, vapauden ja yhtenäisyyden tavoittelun, omaksuivat monet irakilaiset, jotka olivat monarkian aikana kärsineet talouden häiriöistä ja poliittisten vapauksien tukahduttamisesta. Puolue sai jalansijaa myös maan älymystön keskuudessa ja vuoteen 1958 mennessä sen ideologia oli levinnyt myös armeijaan. Baathin johtajat kutsuivat presidentiksi Abdulsalam Arifin. Siviili- ja sotilasjohtajista koottu neuvosto perustettiin ottamaan lainsäädäntö- ja toimeenpanovalta. Pääministeriksi nimettiin Ahmad Hasan al-Bakr. Voimakkainta valtaa käytti kuitenkin puoluejohtaja Ali Salih al-Sa'di. Baathin ote vallasta vallankaappauksen jälkeen oli heikko. Järjestö oli pieni, eikä se ollut hyvin edustettuna maan armeijassa. Sen johtajat olivat kokemattomia ja ideologia oli liian epämääräinen, jotta sillä olisi merkitystä maahan juurtuneille ongelmille. Baathin johtajat olivat myös keskenään eripuraisia ja hallinto romahti alle vuodessa. Kurdilevottomuuksien uutta aaltoa maan pohjoisosissa ei kyetty hillitsemään, mutta kohtalokkainta oli yhtenäisyysneuvottelujen aloittaminen Egyptin Nasserin ja Syyrian uuden baath-hallinnon kanssa. Tämä suunnitelma romahti, jolloin Nasser kyseenalaisti baathistien hallinnon laillisuuden Irakissa ja Syyriassa, mikä vain kasvatti eripuraa Baathin sisällä. Presidentti Arif kokosi armeijan puolelleen, pidätytti Baathin johtajat ja keskitti vallan itselleen verettömässä vallankaappauksessa marraskuussa 1963. Otettuaan vallan itselleen hän julisti että asevoimat johtaisivat maata. Abdulsalam Arif itse jatkoi presidenttinä ja asevoimien komentajana. Hänen veljensä Abdulrahman Arif nimettiin esikuntapäälliköksi ja Bagdadin varuskunnan komentajaksi. Arifeja tuki vallankaappauksessa nasseristit, jotka olivat epävirallinen joukko upseereita ja siviilejä, jotka kannattivat yhtenäisyyttä Egyptin kanssa. Vuoden 1964 aikana baathistit syrjäytettiin armeijan johdosta ja heidät korvattiin nasseristeilla. Arifin ja nasseristiupseerien tavoitteena oli integroida Irakin taloudellinen ja sotilaallinen politiikka Egyptin politiikkaan, minkä odotettiin johtavan maiden liittoon, mutta tätä ei koskaan tapahtunut. Sen sijaan Arif alkoi vuonna 1965 syrjäyttää nasseristiupseereja maan hallinnosta, minkä seurauksena häntä kohtaan tehtiin vallankaappausyritys. Epäonnistuneen vallankaappausyrityksen johdossa oli äskettäin nimetty pääministeri ja johtava nasseristi Arif Abd ar-Razzaq. Vastineeksi vallankaappausyritykselle presidentti Arif rajoitti nasseristien toimintaa. Presidentti Abdulsalam Arif kuoli äkillisesti helikopterionnettomuudessa vuonna 1966. Hänen tilalleen nousi hänen veljensä Abdulrahman Arif. Hänen nimityksestään vastasivat kunnianhimoiset upseerit, joiden vaikutusvalta presidenttiin kasvoi. Hallinnon heikko ote maasta tuli siten selvemmäksi. Uuden hallituksen kiireellisin ongelma oli uusiutunut kurdikapina. Kapinan ratkaisemisessa hallituksen avainhenkilöksi nousi pääministeri Abdulrahman al-Bazzaz, joka esitti useita parannusehdotuksia maan pohjoisosien kurdialueiden ongelmiin. Näitä olivat kurdin kielen aseman parantaminen, kurdien koulutus- ja terveydenhuolto ja lupaus ennenaikaisista vaaleista, joissa kurdit saisivat suhteellisen edustuksen kansallisessa ja maakunnallisessa hallinnossa. Kurdijohtaja Mustafa Barzani ilmoitti hyväksyvänsä nämä ehdotukset ja konflikti näytti päättyneen. Maan armeija pelkäsi kuitenkin al-Bazzazin vähentävän heidän etuoikeuksiaan ja tuomitsi sovinnon kurdien kanssa. Armeijan painostuksen alla presidentti Arif erotti al-Bazzazin ja uudeksi pääministeriksi nousi Naji Talib, joka vastusti rauhansuunnitelmaa. Arabien tappio Israelia vastaan käydyssä sodassa vuonna 1967 johti voimakkaisiin levottomuuksiin maan sisällä. Baath vaati koalitiohallituksen muodostamista ja vaalien järjestämistä, mutta Arif jätti nämä vaatimukset huomiotta.