cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vääntötyökalu
Vääntötyökaluja ovat mm. seuraavat:
Jukka Santala
Jukka Santala (s. 10. syyskuuta 1985 Helsinki, Suomi) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Vuoden 2005 tammikuussa tuolloin vielä keskuspuolustajana pelannut Santala siirtyi Helsingin Jalkapalloklubista Skotlantiin Glasgow Rangersin riveihin. Santala ei kuitenkaan saanut joukkueessa peliaikaa ja siirtyi joksikin aikaa lainalle kakkosdivisioonan Partick Thistlen riveihin. Partick Thistlessä Santala sai peliaikaa ja siirtyi pelipaikaltaan hyökkääjäksi. Hän teki 19 ottelussa 11 maalia. Kun lainasopimus päättyi eikä Santala päässyt edelleenkään Rangersissa pelaamaan, siirtyi hän Tanskaan FC Nordsjællandin joukkueeseen tehtyään testipelissä viisi maalia. 2006 hän lukeutui maalimäärältään liigan parhaiden maalintekijöitten joukkoon. 2009 Santala pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mjällbyn joukkueessa. Kaudeksi 2010 hän palasi Suomeen Veikkausliigaan Hakan joukkueeseen. Elokuussa 2010 Haka ja Santala purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä ja hyökkääjä siirtyi loppukaudeksi Ykkösen Rovaniemen Palloseuraan. Kauden 2011 Santala pelasi Ykkösessä FC KooTeePeen joukkueessa. Kauden 2012 Santala Pelasi PK-35 Vantaa:n riveissä viimeistellen 23 ottelussa 9 maalia. Vuoden 2012 Marraskuussa Santala solmi 2-vuotisen sopimuksen Kakkosessa pelaavan KTP:n kanssa. Vuoden 2013 Tammikuussa Santala mursi pohjeluunsa minkä takia Santala oli sivussa yli 4 kuukautta täten missaten kauden 2013 alun.
Enson Pallo
Enson Pallo eli EPa on varkautelainen, vuonna 1990 perustettu kaukalopalloseura.
Historia
Enson Pallo perustettiin kesällä 1990. Kaudella 1990-91 EPa pelasi Suomen kaukalopalloliiton järjestämässä I-divisioonassa yhdessä WP-35:n kanssa. Seuran ensimmäinen SM-kulta tuli kaudella 1993-1994, kun EPan A-juniorit voittivat Suomen mestaruuden.
Kaudella 1994-95 Wp-35 ja Enson Pallo yhdistyivät ja jatkoivat toimimista Enson Pallo -nimen alla. Kaudella 1997-98 EPa nousi Suomen mestaruussarjaan, mutta putosi takaisin kauden 1999-2000 jälkeen. Kaudella 2001-02 EPa sijoittui toiseksi ja onnistui jälleen nousemaan takaisin liigaan. Kaudella 2005-06 Enson Pallo pelasi pronssi-ottelussa, sijoittuen lopulta neljänneksi. Ensimmäinen mitali tuli kaudella 2007-2008, jolloin joukkue hävisi finaalissa ja sai hopeaa.
Infante (1750)
Infante eli San Luiz Gonzaga oli Espanjan laivaston vuonna 1750 vesille laskettu 70-tykkinen linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Havannasta Kuubasta. Alus laskettiin vesille 1750.
Palvelus
Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen 13. elokuuta 1762 Havannan valtauksen yhteydessä. Alus liitettiin 1762 74-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS Infanta ensimmäisenä päällikkönään John Elphinston, joka purjehti aluksen Britteinsaarille. Alus saapui 27. toukokuuta 1763 Portsmouthiin, jossa se tutkittiin 17. kesäkuuta 1765. Amiraliteetti teki 29. kesäkuuta päätöksen aluksen lunastamisesta ja alus lunastettiin 9. heinäkuuta. Alus kunnostettiin huhtikuusta marraskuuhun 1765 Portsmouthissa, mikä maksoi 16 927 puntaa 16 shillinkiä ja yhdeksän dimeä. Alus myytiin 26. huhtikuuta 1775 romutettavaksi Robert Killinsgsleylle 1 605 punnalla.
Haikon kartano
Keskiajalta 1800-luvulle
Päärakennus on palanut useaan otteeseen. Vanhin tieto palamisesta on vuodelta 1508, jolloin tanskalaiset merirosvot hävittivät Uudenmaan rannikkoa. Venäläiset joukot polttivat kartanon kolmesti, muun muassa isovihan aikaan.
Walleenien ja von Etterien aika 1852–1965
Haikko siirtyi valtioneuvos Carl Edvard Walleenille 1852 ja hänen kuoltuaan perintönä kuvernööri Vladimir Alfons Walleenille, joka rakennutti 1860-luvulla uuden nikkarityylisen päärakennuksen. Rakennus paloi uudenvuodenyönä 1911.
Suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanov perheineen pakeni vuonna 1917 puhjennutta Venäjän vallankumousta Haikon kartanoon. Perheeseen syntyi samana vuonna poika Vladimir Kirilovitš Romanov, jonka kastetilaisuus järjestettiin kartanossa. Pojasta tuli myöhemmin ympäri maailmaa hajaantuneen Romanov-suvun päämies.
Taidemaalari Albert Edelfelt vietti Haikon maisemissa 24 kesää ja maalasi saaristomaisemia ihmisineen. Alueella on Albert Edelfeltin säätiön omistama Edelfeltin ateljeemuseo.
Muita tunnettuja vieraita olivat muun muassa vuonna 1935 Espanjan prinssi Alfonso de Orleans ja C. G. Mannerheim, joka vietti siellä 1930-luvulla monta viikkoa kesäisin.
Kartanon edellinen päärakennus paloi uudenvuodenyönä 1910-1911, kun juopottelun takia erotettu renki sytytti rakennuksen tuleen. Professori Armas Lindgren piirsi palaneen päärakennuksen tilalle monumentaalistyylisen rakennuksen. Rakennustyöt aloitettiin suunnitelman mukaan 1911, ja seinät ja katto valmistuivat 1914 mennessä. Rakennuksen lattia ja keskuslämmitys saatiin kuntoon vasta vuonna 1930, ja vuonna 1932 omistajat, von Etterit, muuttivat siihen asumaan.
Kartanohotelli 1966–
Satu ja Leo Vuoristo ostivat Haikon kartanon vuonna 1965, ja he halusivat saattaa Lindgrenin suunnitelman loppuun. Päärakennuksen julkisivuun rakennettiin pylväitä, ja rannalle vie portaikko. Vuonna 1966 rakennus sai nykyisen klassistisen asunsa, ja samana vuonna siellä avattiin Suomen ensimmäinen kartanohotelli.
Arkkitehti Osmo Solansuun suunnittelema kylpylähotelli valmistui vuonna 1974, ja vuonna 1983 avattiin kongressikeskus, jota laajennettiin vuonna 1989. Vuonna 1999 valmistui japanilaishenkinen Yorokobi-allasosasto. Vuonna 2008 puistoon rakennettiin juhla- ja kokouskäyttöön merenrantahuvila Villa Haikko sekä ulkopelialue Haikko-Areena, jossa on ministadion.
Johto
Hotellitoimintaa johtaa perheyritys Vuoristo-Yhtiöt, jonka toimitusjohtaja on Juha Mähönen. Leo ja Satu Vuoriston poika Veikko Vuoristo oli yhtiön toimitusjohtaja 29 vuotta, kunnes hän siirtyi vuonna 2012 hallituksen puheenjohtajaksi. Hän omistaa yhtiöstä 71 prosenttia, hänen tyttärensä omistavat kumpikin 10 prosenttia ja loput yhdeksän prosenttia kuuluu hänen äidilleen Satu Vuoristolle.
Aiheesta muualla
60.35194°N, 25.62278°W
Siviilikriisinhallinta
Siviilikriisinhallinta tähtää ei-sotilaalliseen konfliktien ehkäisemiseen sekä rauhan ja yhteiskunnan vakauden palauttamiseen kriisin puhjettua. Kriisinhallinta kokonaisuutena käsittää sekä sotilaallista kriisinhallintaa eli rauhanturvajoukkojen lähettämistä kriisialueelle että siviilikriisinhallintaa, jolloin paikalle lähetetään ulkopuolista asiantuntija-apua, kuten poliiseja, oikeusalan asiantuntijoita tai projektinhallinnan ammattilaisia.
Siviilikriisinhallinnalla pyritään yhteiskunnan toimintaedellytysten palauttamiseen neuvomalla ja kouluttamalla paikallisväestöä infrastruktuurin rakentamisessa hallinnon ja perusturvan luomiseksi.
Siviilikriisinhallinta Suomessa
Suomessa siviilikriisinhallinnan kansallinen strategia ja siviilikriisinhallintalaki ohjaavat maan osallistumista kansainväliseen siviilikriisinhallintayhteistyöhön. Kansallisina siviilikriisinhallinnan toimijoina Suomessa toimivat ulkoministeriö, joka vastaa siviilikriisinhallinnan poliittisesta ohjauksesta, ja sisäministeriö, jonka vastuualueena on kansallisten valmiuksien ylläpitäminen. Näiden valmiuksien operatiivisesta puolesta on vastuussa sisäministeriön hallinnon yhteydessä itsenäisenä keskuksenaan toimiva Kriisinhallintakeskus.
Maailmalla työskentelee vuosittain noin 120 suomalaista Kriisinhallintakeskuksen rekrytoimaa siviilikriisinhallinnan asiantuntijaa. Asiantuntijoita lähetetään eniten Euroopan unionin (EU), Yhdistyneiden Kansakuntien (YK), Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) sekä Euroopan neuvoston koordinoimiin kriisioperaatioihin.
Loittorengas
thumb|Loittorenkaita Loittorengas on valokuva- tai elokuvakameran osa, joka asetetaan objektiivin ja kameran väliin. Loittorengas muuttaa objektiivin tarkennusaluetta siten, että objektiivi pystyy tarkentamaan lähemmäs kuin ilman loittorengasta, mutta ei pysty ollenkaan tarkentamaan kauas, eli siitä on hyötyä niin sanotussa lähikuvauksessa, jossa kuvataan lähietäisyydeltä pieniä kohteita kuten hyönteisiä.
Loittorenkaita on eri pituisia eri polttovälin linssien kanssa käytettäväksi ja eri tarkennusetäisyyksien saavuttamiseksi. Tarkennusetäisyyden pienentyessä samalla polttovälillä lähikuvauksen suurennussuhde kasvaa, mutta samalla objektiivin valovoima heikkenee. Jos loittorenkaan pituus on sama kuin objektiivin polttoväli, huononee valovoima puoleen. Parhaat loittorenkaat sisältävät sähköiset liitännät objektiivin ja kameran väliseen tiedonsiirtoon.
Ensimmäinen Pietarin kirje
Ensimmäinen Pietarin kirje on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Kirjoittaja sanoo aloitusjakeessa olevansa "Pietari, Jeesuksen Kristuksen apostoli", mutta suuri osa nykytutkijoista on sitä mieltä, että Pietari ei olisi kirjeen kirjoittaja.
Historia
Kirjoittaja sanoo aloitusjakeessa olevansa "Pietari, Jeesuksen Kristuksen apostoli". Modernit tutkijat ovat kuitenkin olleet skeptisiä tämän suhteen, sillä kirjeen kultturelli kreikan kieli ei sovi galilealaisen kalastajan kirjoittamaksi. Kirje ei myöskään kerro mitään kirjoittajan henkilökohtaisesta suhteesta Jeesukseen. Kirjeen kreikka tosin voidaan selittää ajalle tyypillisellä kirjurin käytöllä. Pietarin kirjurina toimi Klemens Aleksandrialaisen mukaan evankelista Markus.
Kirje sisältää 35 viittausta Vanhaan testamenttiin, joista kaikki tulevat kreikankielisestä Septuagintasta, mikä ei sovi aramean- tai hepreantaitoiselle juutalaiselle miehelle. Septuaginta oli käännetty Aleksandriassa niille Palestiinan ulkopuolella asuneille juutalaisille, jotka eivät osanneet hepreaa eivätkä arameaa. Historiallinen Simon Pietari tuskin olisi oppinut kirjoituksia tässä muodossa.
Jotkut tutkijat hylkäävät sekä Pietarin että Silvanuksen kirjoittajina ja ajoittavat kirjeen keisari Domitianuksen valtakaudelle eli vuosille 81–91. Kirje nimittäin viittaa kristittyjen vainoihin. Ne saivat alkunsa keisari Neron aikana, jolloin myös Pietari itse koki marttyyrikuoleman. Näin hän ei olisi itse kyennyt juurikaan kirjoittamaan vainoista.
Jos Silvanus kirjoitti kirjeen, se on saatettu kirjoittaa paljon myöhemmin. Kirjeen mainitsevat kuitenkin sekä Polykarpos, joka surmattiin vuonna 156, että Papias. Näin kirje on täytynyt kirjoittaa ennen toisen vuosisadan puoltaväliä. Vaikka kirjettä lainaavat sekä Irenaeus että Tertullianus, se puuttuu kuitenkin täysin Muratorin kaanonista, joka on peräisin noin vuodelta 170. Tästä voisi päätellä, ettei kirjettä yleisesti luettu läntisissä seurakunnissa. Tällainen kirjeen poisjättäminen olisi mielenkiintoista, jos kirje oli tuolloin olemassa. Kirje itse, Ensimmäinen Klemensin kirje sekä Hermaan paimen nimittäin antavat ymmärtää, että Rooman piispoilla oli jo tuohon aikaan korkea asema piispojen joukossa, ja he ohjeistivat muita kirkkoja.
Ensimmäinen Pietarin kirje on alusta saakka hyväksytty Raamatun kirjojen kaanoniin, mutta Toinen Pietarin kirje puolestaan on ollut välillä epäilysten alaisena.
Sisältö
Kirje on osoitettu "valituille muukalaisille, jotka asuvat hajallaan", mutta se vaikuttaa olevan kirjoitettu enemmän pakanuudesta kääntyneille kristityille kuin Diasporassa eläneille juutalaiskristityille. Kohteeksi luetellaan viisi Vähässä-Aasiassa sijainnutta seurakuntaa.
Kirjoittaja kehottaa seurakuntia lujuuteen ja peräänantamattomuuteen vainojen alla (1–2:10), neuvoo pyhän elämän käytännöllisissä velvollisuuksissa (2:11-3:13), esittää Kristuksen esimerkin ja muita syitä velvoitteena kärsivällisyyteen ja pyhyyteen (3:14–4:19), sekä päättyy neuvoihin seurakuntien vanhimmille ja jäsenille (5).
Opillisissa kysymyksissä kirje on samaa mieltä Paavalin kanssa. Sen tavoitteena on vahvistaa seurakuntien Paavalilta jo saama opetus.
Kirje sisältää huomionarvoisen maininnan: "Sitä varten niillekin, jotka ovat kuolleet, on julistettu evankeliumi, että he eläisivät hengessä, niin kuin Jumala elää, vaikka ruumiissaan ovat saaneet saman tuomion kuin kaikki ihmiset" (4:6). Tällaista opetusta ei löydy mistään muualta Uudesta testamentista. Se sai aikaan myöhemmin apostoliseen uskontunnustukseen tehdyn lisäyksen "laskeutui alas tuonelaan" (ennen vuotta 1977 "laskeutui alas helvettiin"), jota ei ollut missään aiemmassa Tertullianuksen mainitsemassa versiossa. Tästä syntyi myöhemmin kristittyyn mytologiaan kuuluva ajatus siitä, kuinka Jeesus kolmena päivänä kuolemansa ja ylösnousemuksensa välillä oli tuonelassa tai helvetissä saarnaamassa evankeliumia jo aiemmin kuolleille.
Akinori Nakayama
thumb|Akinori Nakayama Akinori Nakayama (s. 1. maaliskuuta 1943) on japanilainen entinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Marché rose
thumb|Torin pääsisäänkäynti vanhassa postikortissa. thumb|Yksi sisäänkäynneistä vuonna 1972. Marché rose on Malin pääkaupungin Bamakon vuonna 1923 rakennettu keskustori. Se edustaa paikallisen arkkitehtuurin innoittamaa neosudanilaista tyyliä. Rakennelma on saanut nimensä sen vaalean ruusunpunaisesta värityksestä.
Akinori Nakayama
Nakayama voitti yhteensä kuusi olympiakultaa vuosien 1968 ja 1972 kisoissa.
Marché rose
Ranskalaisen François Cornilleaun suunnittelema alkuperäinen betonirakennelma oli yksi neosudanilaisen tyylin parhaista esimerkeistä, jossa tyylilajin luonteenomaisimmat piirteet yhdistyivät eräänlaiseksi pastissiksi. Linnoitusta muistuttavaa kuusikulmaista rakennusta reunustivat säännölliset pylväsrivit ja kolme sisäänkäyntiä. Pääsisäänkäynti torneineen ja ikkuna-aukkoineen muistutti moskeijaa. Sisällä oli keskushalli ja kolme kauppagalleriaa. Niiden keskellä oli avoin torialue, jonka kiintopisteenä toimi afrikkalaistyylisin veistoksin koristeltu suihkukaivo.
Marché rose oli aikanaan Bamakon kaupallinen keskus ja suosittu tapaamispaikka. Kaupungin kasvaessa torialue jäi pieneksi ja täyttyi puusta ja metallista pystytetyistä myyntikojuista. Tori tuhoutui tulipalossa vuonna 1993, mutta se rakennettiin uudelleen Ranskan kehitysyhteistyöviraston rahoituksella.
Tori paloi uudelleen vuosina 2014 ja 2017. Sen tilalle on suunniteltu uutta monikerroksista kauppakeskusta. Presidentti Ibrahim Boubacar Keïta muurasi kauppakeskuksen peruskiven syyskuussa 2017, mutta vuonna 2020 rakennustyöt eivät olleet vielä alkaneet.
Engelbert Humperdinck (laulaja)
Varhaisvuodet
Arnold Dorsey syntyi Madrasissa, Brittiläisessä Intiassa. Hänen isänsä oli siirtomaa-armeijan insinööri ja äitinsä saksalainen. Hän oli kymmenvuotias hänen perheensä muuttaessa Leicesteriin Englantiin. Vuotta myöhemmin hän alkoi harjoitella saksofonin soittoa.
Musiikkiura
1950-luvun alusta lähtien Dorsey soitti yökerhoissa mutta ei uskaltanut yrittää laulamista ennen kuin 17-vuotiaana. Ensimmäisen levytyksensä ”I'll Never Fall in Love Again” hän teki Decca Records -levy-yhtiössä vuonna 1958 nimellä Gerry Dorsey, sillä hänen vanhempansa nimittivät poikaa aina Gerryksi. Dorsey jatkoi työskentelyä yökerhoissa vuoteen 1961 asti, jolloin hän sairastui tuberkuloosiin. Tervehdyttyään hän työskenteli ilman suurempaa menestystä yökerhoissa vuoteen 1966, jolloin hän tapasi vanhan kaverinsa Gordon Millsin, joka oli Tom Jonesin manageri.
Gordon Mills suositteli nimen vaihtamista näyttävämmäksi Engelbert Humperdinckiksi (saksalaisen myöhäisromantiikan ajan säveltäjän mukaan). Mills järjesti uuden sopimuksen Decca Recordsin kanssa. Vuoden 1967 alkupuolella Engelbert levytti kappaleen ”Release Me”, josta tuli listamenestys Atlantin molemmin puolin. ”Release Me” nousi listaykköseksi Englannissa lyöden The Beatles -yhtyeen singlen ”Penny Lane” / ”Strawberry Fields Forever”, jotka niin sanottuna tupla-A-singlenä BBC katsoi levymyynnin kannalta kahdeksi eri levyksi. ”Release Me” -kappaleen uskotaan myyneen enimmillään 85 000 kappaletta päivässä. ”After the Lovin” -kappaleesta tuli yksi suosituimmista hiteistä hänen urallaan vuonna 1976 ja hän sai Grammy-palkinnon tämän johdosta. Hänet valittiin Hollywood Walk of Fameen 1989, ja hän voitti Golden Globe -palkinnon samana vuonna. Vuonna 2000 ilmestyi levyalbumi Engelbert AT His Very Best, joka nousi listojen kärkisijoille.
Humperdinck edusti Isoa-Britanniaa vuoden 2012 euroviisuissa kappaleella Love Will Set You Free, joka sai finaalissa 12 pistettä, sijoittuen toiseksi viimeiselle sijalle.
Alfred Ketola
Alfred Herman Ketola (ent. Andersson, 30. lokakuuta 1882 Pietari – 30. huhtikuuta 1965) oli suomalainen oppikoulun lehtori, taide- ja teatteriarvostelija sekä taidemaalari.
Alfred Ketolan vanhemmat olivat suutari, talonomistaja August Ketola (ent. Andersson) ja Anna Katarina Mononen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Viipurin klassillisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1905. Hän täydensi sitten opintojaan Saksassa, Ranskassa ja Sveitsissä.
Ketola oli saksan ja ranskan kielen opettajana Viipurin jatko-opistossa 1907–1921, Viipurin uudessa yhteiskoulussa 1909–1921 ja Joensuun lyseossa 1921–1947. Ketola oli myös saksan kielen opettajana Joensuun kauppakoulussa.
Ketola toimi taidearvostelijana Helsingin Sanomissa 1905–1906 ja Karjala-lehdessä 1907–1919, sekä teatteriarvostelijana Karjalan Aamulehdessä 1919–1921 ja Joensuussa Karjalainen-lehdessä 1921–1922. Hän oli Joensuun teatterin johtokunnan sihteerinä 1923–1927 ja toimi teatterin johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1927 alkaen.
Ketola opiskeli maalausta Pekka Halosen johdolla vuonna 1896 ja myöhemmin Helsingin yliopiston piirustussalissa Eero Järnefeltin johdolla vuosina 1902–1907. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1907, 1908 ja 1939. Hänellä oli yksityisnäyttelyitä Viipurissa ja Joensuussa.
Alfred Ketola oli naimisissa vuodesta 1911 Laura Maria Raution kanssa.
Kuudennusmiehet (yhtye)
Kuudennusmiehet oli 1990-luvulla vaikuttanut eteläpohjalainen kitararock-yhtye. Myöhemmin yhtyeen jäsenet soittivat Lauri Tähkä & Elonkerjuu -yhtyeessä.
Days of Wine and Roses (kappale)
”Days of Wine and Roses” (suom. ”Ruusujen ja viinin aika” ) on Henry Mancinin säveltämä ja Johnny Mercerin sanoittama laulu vuoden 1962 elokuvasta Viinin ja ruusujen aika. Kappaleen lauloi elokuvassa Andy Williams ja se palkittiin seuraavan vuoden Oscar-gaalassa parhaan laulun palkinnolla. Sekä Williamsin että Henry Mancinin orkesterin nauhoitukset nousivat top 40 -listalle, ja myös Perry Como nauhoitti suositun version kappaleesta. American Film Institute sijoitti kappaleen vuonna 2004 julkaistun 100 hienoimman elokuvalaulun listallaan sijalle 39.
”Days of Wine and Rosesista” on tullut erityisen suosittu jazzkitaristien keskuudessa, ja se luetaan nykyisin jazzstandardiksi. Kitaristeista sen ovat äänittäneet muun muassa Joe Pass, Barney Kessel, Laurindo Almeida ja Wes Montgomery. Muihin kappaleen nauhoittaneihin jazzartisteihin kuuluvat Dizzy Gillespie, Sarah Vaughan, Milt Jackson, Art Farmer, Duke Ellington, Oscar Peterson ja Bill Evans.
Hyväntuulen Laulajat nauhoitti suomenkielisen version kappaleesta vuonna 1984. Suomenkieliset sanat kirjoitti Esko Elstelä.
Cuthred (Kentin kuningas)
Cuthred (k. 807) oli Kentin kuningas 798–807. Cuthredin veli, Mercian kuningas Coenwulf, asetti hänet Kentin kuninkaaksi vuonna 798 vangittuaan Eadberht III Prænin, joka oli julistautunut Kentin kuninkaaksi vuonna 796. Cuthred oli käytännössä Mercian ja veljensä alikuningas, jolla ei ollut itsenäistä valtaa Kentissä. Tämä näkyy maalahjoitusten asiakirjoista, joissa oli aina Coenwulfin allekirjoitus. Roger Wendoverilaisen mukaan Cuthred kuoli vuonna 807. Tämän jälkeen Kentistä tuli Mercian maakunta.
Belgian kansallinen orkesteri
Belgian kansallinen orkesteri on Belgiassa toimiva sinfoniaorkesteri. Se perustettiin vuonna 1936.
Belgian kansallisen orkesterin nykyinen pääkapellimestari on itävaltalainen Walter Weller.
Charisma Carpenter
Charisma Lee Carpenter (s. 23. heinäkuuta 1970 Las Vegas, Nevada) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan kenties parhaiten roolistaan Cordelia Chasena televisiosarjoissa Buffy, vampyyrintappaja ja Angel. Hän näytteli Buffyssa sarjan kolmella ensimmäisellä kaudella vuosina 1997–1999 ja Angelissa sarjan neljällä ensimmäisellä kaudella vuosina 1999–2003. Carpenter on lisäksi esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Baywatch, Siskoni on noita ja Veronica Mars.
Nuoruus
Charisma Carpenter syntyi heinäkuussa 1970 Las Vegasissa. Erikoisen karismaa tarkoittavan etunimensä hän sai Avonin hajuvesimerkin mukaan. Carpenter on myöhemmin kertonut, että alkoi vasta 13-vuotiaana käyttää todellista etunimeään. Viisivuotiaana hän alkoi ottaa balettitunteja ja osallistua kauneuskilpailuihin.
Kymmenen vuotta myöhemmin Carpenter aloitti opintonsa Gorman high schoolissa Las Vegasissa, mutta muutti pian perheineen Meksikon Rosarita Cityyn ja hieman myöhemmin Kalifornian San Diegoon. Carpenter kävi koulunsa loppuun Chula Vistan koulussa ja valmistui vuonna 1988. Valmistumisensa jälkeen hän suuntasi Eurooppaan, missä hän matkusteli ympäri mannerta. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän jatkoi opintojaan collegessa sekä työskenteli aerobic-ohjaajana. Carpenter myös pääsi San Diego Chargersin joukkueen cheerleaderiksi vuonna 1991. Vuotta myöhemmin hän muutti Los Angelesiin.
Ura
Muutettuaan Los Angelesiin vuonna 1992 Carpenter esiintyi aluksi mainoksissa. Hän myös näytteli useissa teatterinäytelmissä. Vuonna 1994 Carpenter sai pienen roolin televisiosarjasta Baywatch. Tuottaja Aaron Spelling sattui näkemään Carpenterin Baywatchissa ja kutsui hänet koe-esiintymään uutta televisiosarjaansa Malibu Shoresia varten. Hän sai osan, mutta sarja lopetettiin vain muutaman kuukauden jälkeen.
Buffy, vampyyrintappaja
Vuonna 1997 Carpenter koe-esiintyi televisiosarja Buffy, vampyyrintappajan nimirooliin. Buffyn osa meni kuitenkin Sarah Michelle Gellarille, mutta Carpenter valittiin häijyn ja ilkeän Cordelia Chasen rooliin. Carpenter epäröi ottaa roolia vastaan, sillä hän pelkäsi leimautuvansa narttumaisiin osiin, mutta agenttinsa kannustamana hyväksyi lopulta tarjouksen. Alun perin Cordelian oli tarkoitus olla lyhytaikainen sivuhenkilö, mutta hahmon suosion takia hänestä tehtiin eräs päähenkilöistä. Carpenter oli mukana sarjassa vuoteen 1999 saakka.
Angel
Vuonna 1999 Buffy sai oman spin-offin kun sivuhenkilö Angelille päätettiin perustaa oma sarja. Carpenterin roolia laajennettiin, ja hän siirtyi uuteen sarjaan hahmonsa Cordelian mukana. Hän näytteli Angelissa sarjan neljän ensimmäisen tuotantokauden ajan. Sarjan viidennelle ja viimeiseksi jääneelle tuotantokaudella Carpenteria ei palkattu, ja Cordelia kirjoitettiin ulos sarjasta. Carpenter esiintyi kuitenkin vielä viimeisen kerran Angelissa yhdessä sarjan viidennen tuotantokauden jaksossa, minkä jälkeen hänen hahmonsa kuoli.
Muut työt
Carpenter on tunnetuimpien sarjojensa lisäksi näytellyt esimerkiksi kolmen jakson verran ystävänsä Holly Marie Combsin televisiosarjassa Siskoni on noita. Vuosina 2005–2006 hän näytteli Kendall Casablancasia nuortensarjassa Veronica Mars. Samaan aikaan sarjassa näytteli sattumalta hänen Buffyn aikainen työtoverinsa Alyson Hannigan. Hän on myös tehnyt useita televisioelokuvia ja esiintynyt pääosassa muun muassa elokuvassa Voodoo Moon (2005). Hän on mukana myös vuonna 2010 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa The Expendables.
Kukkavihko
Kukkavihko on kukkien asettelun termi, joka kuvaa suurta kukkakimppua, jota ei ole tarkoitus pitää maljakossa vaan jonkin paikan koristeena. Erityisesti puhutaan hautavihkosta; myös suurta morsiuskimppua voidaan sanoa vihkoksi. Samoin merkkipäivinä muistomerkeille lasketaan usein kukkavihko.
Hautajaisten ja hautamuistomerkkien kukkalaitteena vihko on syrjäyttänyt seppeleen yksityishenkilöiden käytössä lähes kokonaan. Järjestöt ja valtiovieraat laskevat yhä jonkin verran seppeleitä.
Map of the Soul: Persona
Map of the Soul: Persona on eteläkorealaisen BTS-yhtyeen kuudes minialbumi. Albumin julkaisi Big Hit Entertainment 12. huhtikuuta 2019. Albumi sisältää seitsemän kappaletta, mukaan lukien nimikkosinglen ”Boy with Luv”. Minialbumin ennakkotilaus alkoi jo maaliskuussa 2019. Albumi sijoittui Billboard 200 -listan listaykköseksi, joka oli BTS:n kolmas listaykkönen alle vuoden sisään. Albumi oli listaykkönen myös Britannian, Skotlannin, Uuden-Seelannin ja Australian musiikkilistoilla, tehden BTS:tä ensimmäinen k-pop-yhtyeen, joka sijoittui listaykköseksi näissä maissa. Map of the Soul: Persona myi kuukaudessa 3,2 miljoona kappaletta, joka teki siitä Etelä-Korean myyneimmän albumin ikinä.
Pjotr Durnovo
thumb Pjotr Nikolajevitš Durnovo (1845 Moskovan kuvernementti – 24. syyskuuta (J: 11. syyskuuta) 1915 Pietari) oli venäläinen juristi ja virkamies, joka toimi Venäjän sisäministerinä 1905–1906 ja tukahdutti voimakeinoin vuoden 1905 vallankumouksen.
Map of the Soul: Persona
Tausta
BTS ilmoitti uudesta minialbumistaan 11. maaliskuuta 2019, ja sen ennakkotilaus alkoi 13. maaliskuuta. Albumi aloitti "uuden aikakauden" yhtyeen diskografiassa, sillä hyvin menestynyt Love Yourself -albumitrilogia tuli päätökseensä uuden julkaisun myötä.
Minialbumin traileri ”Persona” julkaistiin 27. maaliskuuta, jonka esitti yhtyeen johtaja RM. Refiney29:n Natalie Morin kuvaili kappaletta värikkääksi ja dynaamiseksi, sekä osviitaksi yhtyeen aikuistumiseen ja itsetutkiskeluun.
Pjotr Durnovo
Durnovo oli alkujaan Venäjän merivoimien luutnantti. Kouluttautuduttuaan sotilasjuristiksi hän sai vuonna 1870 viran sotaministeriön oikeusosastolta. Hän toimi prokuraattorin apulaisena 1872–1873 Vladimirin ja 1873–1875 Moskovan kuvernementeissa sekä vuodesta 1875 prokuraattorina Rybinskissä. Hänet nimitettiin 1883 valtakunnan poliisivoimien apulaispäälliköksi ja 1884 päälliköksi. Poliisijohtajana hän vastasi valtakunnan sisäisestä turvallisuudesta pääosan Aleksanteri III:n valtakaudesta. Hän muun muassa nujersi keisari Aleksanteri II:n murhasta vastuussa olleen maanalaisen Narodnaja volja -järjestön. Durnovo joutui eroamaan poliisin johdosta vuonna 1893 skandaalin vuoksi. Hän oli ylittänyt valtuutensa määrämällä poliisit tunkeutumaan ulkomaisen diplomaatin asuntoon ja takavarikoimaan sieltä Durnovon oman rakastajattaren lähettämiä kirjeitä. Hänet nimitettiin samana vuonna hallitsevan senaatin jäseneksi.
Map of the Soul: Persona
Tausta
”Boy with Luv” singlen musiikkivideon teaser julkaistiin 7. huhtikuuta, jossa paljastui, että yhdysvaltalainen laulaja Halsey oli osana uutta singleä. Päivä teaserin jälkeen minialbumin kappalelista ja kotelo julkaistiin.
Pjotr Durnovo
Durnovo palasi Venäjän hallituksen jäseneksi Nikolai II:n valtakaudella. Hänet nimitettiin vuonna 1900 apulaissisäministeriksi. Keskellä vallankumouksellista yleislakkoa pääministeri Sergei Witte määräsi Durnovon lokakuun lopussa 1905 virkaatekeväksi sisäministeriksi. Witteä oikeistolaisempi Durnovo ryhtyi heti taltuttamaan vallankumousta: Hän kukisti verisesti merisotilaiden kapinan Pietarissa ja kansannousun Moskovassa, pidätytti tuhansia sekä määräsi joulukuussa 1905 vangittaviksi Pietarin työläisneuvoston ja vastaavan Moskovan neuvoston edustajat. Hän pääsi tehokkailla vastavallankumouksellisilla toimillaan keisari Nikolai II:n suosioon. Durnovo joutui eroamaan ministerin tehtävistä yhdessä Witten kanssa toukokuussa 1906. Hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneeksi muutettuun Venäjän valtakunnanneuvostoon, jossa hänestä tuli konservatiivisen oikeiston johtohahmo.
Map of the Soul: Persona
Teema
Minialbumi perustuu kirjaan Jung's Map of the Soul, joka käsittelee Carl Jungin luomia teorioita psykologiaan. Albumi on saanut vaikutteita myös muualta.
Pjotr Durnovo
Durnovo tunnetaan myös helmikuussa 1914 laatimastaan kaukonäköisestä muistiosta, jossa hän arvioi maailman olevan maailmansodan partaalla ja Venäjän imperiumin romahtamaisillaan. Hän suositteli Venäjää liittoutumaan Saksan kanssa sodan välttämiseksi.
Krystal Jung
Chrystal Soo Jung (s. ), joka tunnetaan paremmin nimellä Krystal, on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä, joka asuu Etelä-Koreassa.
Levy-yhtiö SM Entertainment otti ensin töihin Krystalin isosiskon Jessica Jungin Jungin perheen ollessa lomalla Etelä-Koreassa. Krystal aloitti uransa vuonna 2002 kuvaamalla mainoksia ja musiikkivideoita käydessään samalla englanninkielistä koulua Etelä-Koreassa. Krystal on korealaisen tyttöyhtyeen f(x):n viides jäsen. Hän kirjoitti levytyssopimuksen SM Entertainmentin kanssa vuonna 2006 12-vuotiaana. Hän on myös näytellyt monissa draamoissa kuten The Heirs. Krystal puhuu englantia ja koreaa.
Scott Waddell
Scott Waddell on yhdysvaltalainen taidemaalari.
Waddell aloitti opintonsa Floridan valtionyliopistossa. Sieltä hän jatkoi Florence Academy of Arttiin 2003 ja Douglas Flyntin yksityisoppiin 2004. Lopulta hän päätyi opiskelemaan Water Street Atelieriin Jacob Collinsin ohjaukseen 2004-2006.
Ensimmäinen Johanneksen kirje
Ensimmäinen Johanneksen kirje on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Sen on kirjoittanut apostoli Johannes.
Historia
Kirjeen sisältö, kieli ja sen käyttämät käsitteet osoittavat, että kirjeellä on sama kirjoittaja kuin kahdella muulla Johanneksen nimiin laitetulla kirjeellä, sekä Johanneksen evankeliumilla. Ei voida varmasti sanoa, kirjoittiko Johannes nämä kirjat itse, kirjoittiko joku ne hänen nimissään ja puhuen hänen puolestaan, vai onko ne kirjoittanut useampi henkilö yhdessä.
Sisältö
Kirjeen alku muistuttaa tyyliltään hyvin paljon Johanneksen evankeliumin alkua, ja puhuu samanlaisista asioista, muun muassa Kristuksesta valkeutena.
Apostolin tarkoituksena oli julistaa elämän sana niille, joille hän kirjoitti, jotta he voisivat yhdistyä Isään ja hänen poikaansa Jeesukseen Kristukseen. Hän osoittaa, että yhdistyminen tapahtuu toisaalta Kristuksen sovitustyön kautta (1:7; 2:2; 3:5; 4:10, 14; 5:11, 12) ja hänen toimiessaan ihmisten puolustajana (2:1), ja toisaalta ihmisten toimesta pyhyydellä (1:6), kuuliaisuudella (2:3), puhtaudella (3:3), uskolla (3:23; 4:3; 5:5) ja rakkaudella (2:7, 8; 3:14; 4:7; 5:1).
Kirjoittaja kirjoitti kirjeen "teille, Jumalan Poikaan uskoville, jotta tietäisitte, että teillä on iankaikkinen elämä" (5:13). Vaikuttaa siltä, että kirjoittaja oli huolissaan harhaoppisten opettajien opetuksista. Sellaiset opettajat tuomittiin antikristuksiksi (2:18–19). He olivat aiemmin olleet kirkon johtajia, mutta heidän opetuksestaan oli sittemmin tullut heterodoksista. Vaikuttaa siltä, että nämä opettajat opettivat, että Kristus olisi ollut henki vailla ruumista (4:2), että hänen kuolemansa ristillä ei ollut syntien sovitukseksi (1:7), ja että he eivät enää voineet tehdä syntiä (1:8–10).
Arkajalka
Arkajalka on ensimmäinen Suomessa ilmestynyt Lucky Luke -sarjakuva-albumi. Albumin käsikirjoittaja on René Goscinny. Albumin ovat suomentaneet Soile Kaukoranta ja Heikki Kaukoranta.
Juoni
Vanha Harold Lucius "Baddy" Badminton on kuollut ja hänen tilansa on jäänyt ilman omistajaa. Baddylla on enää yksi perivä sukulainen, Waldo Badminton, ja hän saapuu Englannista Yhdysvaltoihin hoitamaan Baddylta perimäänsä tilaa. Jack Ready -niminen roisto haluaa joukkioineen vallata tilan itselleen. Baddy oli ennen kuolemaansa kirjoittanut kirjeen, jossa hän käskee Lucky Lukea huolehtimaan Waldosta ja pitämään konnat poissa tilalta. Näin siis myös Lucky Luke joutuu tarinaan mukaan. Waldo ei hätkähdä roistoista ja hän yhdessä Baddyn ystävän Intiaani-Samin kanssa puolustavat itseään ja tilaa niin, että Lucky Lukekin on ihmeissään. Lukenkin apua tarvitaan, kun Ready on saanut Waldon ja tämän hovimestarin Jasperin vangittua ja on vähällä hirttää heidät. Lucky Luken avulla Jack Ready joukkioineen saadaan häädetyksi kaupungista ja Waldo voi jatkaa elämäänsä perimällään tilalla.
Rakennusapulainen
Rakennusapulainen eli rakennusapumies on työmaalla usein työmaan ylimmän johdon alaisena, logistiikkavastaavan alaisena tai jonkun rakentamiseen tai muuhun asentamiseen suuntautuneen aliurakoitsijan alaisena, tekemässä jotain mihin tällä usein ei ole varsinaista rakennusalan ammatillista koulutusta. Usein rakennusapulaiset ovat vuokrattua työvoimaa.
Rakennusapulaiset edistävät työmaan järjestystä ja työturvallisuutta ja auttavat aliurakoinnin toimintaa kokonaisuutena, muun muassa kantamalla rakennusmateriaaleja, purkamalla työmaalle tullutta materiaalia kannettavaksi, rakentamalla kulkuesteitä, kuten vaneriaitoja ja muita esteitä, putoamissuojaimia esimerkiksi hissikuiluun, keräämällä työkaluja talteen, auttamalla nosturin toiminnassa nosto- ja laskupaikoissa sekä keräämällä ja kantamalla purettua rakennusjätettä pois. Joskus rakennusapumies myös vastaa osaltaan siivoamisesta työmaalla, vaikka siihen onkin olemassa erikseen varsinaiset rakennussiivoojat.
Juhani Kirpilä
Vilho Valter Juhani Kirpilä (28. syyskuuta 1931 Helsinki – 3. elokuuta 1988 Helsinki) oli lääkäri ja taiteen kerääjä.
Toukokuussa 1967 Kirpilä ehdotti pakinassaan alkoholistien lähettämistä keskitysleireille, mutta totesi, ettei sillä ole hyvää kaikua, vaikka "se tässä tapauksessa olisi mitä käyttökelpoisin". Hän kieltäytyi vastaamasta toimittajien haastattelupyyntöihin lääkärin etiikasta.
Kirpilän taidekokoelma sai alkunsa, kun hän osti 1950-luvun alussa ensimmäisellä palkallaan Maria Wiikin pastellimaalauksen. Vajaassa neljässä vuosikymmenessä hän keräsi kokoelman, joka käsitti töitä 1800-luvun lopulta 1970-luvulle, suurin osa figuratiivisia maalauksia. Lisäksi kokoelma sisältää veistoksia, grafiikkaa, akvarelleja, piirustuksia sekä erän venäläistä posliinia. Kirpilä testamenttasi 534 teosta käsittävän kokoelmansa ja kotinsa Suomen Kulttuurirahastolle. Niistä muodostettiin Helsingissä osoitteessa Pohjoinen Hesperiankatu 7 sijaitseva, yleisölle vuonna 1992 avattu Taidekoti Kirpilä. Sibelius-Akatemialla on taidekodin tiloissa konserttitoimintaa.
Forssan kirkko
Forssan kirkko sijaitsee kaupungin keskustassa niin sanotulla Ståhlmanin kalliolla. Kirkko rakennettiin 1914–1917 Kalliomäen kaupunginosaan arkkitehti Josef Stenbäckin piirustusten mukaan. Punatiilinen kirkko edustaa uusgoottilaista ja kansallisromanttista tyyliisuuntaa.
Kirkon vihki käyttöön teologian tohtori Erkki Kaila 15. syyskuuta 1918. Kirkon rakentamiseen vaikutti osaltaan Forssa-yhtiö. Työntekijöille haluttiin rakentaa oma kirkko, ettei tarvitsi matkustaa Tammelaan kirkonmenoihin.
Kirkko on rakennettu itä-länsisuuntaan, mutta hieman poikkeavasti pääovi on itäpäädyssä, ja alttaritaulu sekä kirkon torni länsipäädyssä. Kirkosta itään sijaitsee Kalliomäen kaupunginosa, joka aikoinaan oli tehtaan työväen asuinaluetta. Perinteisesti kirkon alttari rakennettiin nousevan auringon puolelle.
Kirkon erikoisuus on sen kuoriosan kolme lasimaalausta, jotka on maalannut Erik O. W. Ehrström. Teokset esittävät Jeesuksen syntymää, ristiinnaulitsemista ja ylösnousemusta. Maalaukset ovat vuodelta 1923.
Kirkon tornissa on kolme kelloa, jotka on lahjoittanut K. E. Palmén. Kelloille on annettu nimet De Gloria, Patriae Lux ja Labori Pax (Jumalalle kunnia, Isänmaalle valo ja Työlle rauha).
Nykyiset urut ovat vuodelta 1979. 34-äänikertaiset urut on valmistanut Urkutehdas Veikko Virtanen.
Kirkon sisätilat peruskorjattiin vuonna 1998 ja ulkoalueet ehostettiin vuonna 2000. Kirkkorakennuksen julkisivut, etenkin rapistunut torni, korjattiin kesän 2006 aikana.
Graveyard Party Blues
Graveyard Party Blues on suomalaisyhtye Hearthillin studio-albumi vuodelta 1990.
Helsingin Sanomien Markku Fagerlund luonnehti levyä tutun irtonaiseksi ja rokkaavaksi, mutta jazzin sijaan nyt rockabillystä vaikutteita ottavaksi. Hän antoi sille kolme tähteä viidestä.
Gleisdorf
Gleisdorf on kaupunki Steiermarkin osavaltiossa Itävallassa. Gleisdorf sijaitsee Weizin piirissä, noin 25 kilometriä Grazista itään. Raab-joki virtaa kaupungin läpi. Kaupungin pinta-ala on 38,67 neliökilometriä ja sen korkeus merenpinnasta 365 metriä.
Gleisdorfin asukasluku vuonna 2001 oli 5 224. Asukkaista oli ulkomaalaisia 3,9 %, joista suurin osa entisen Jugoslavian alueelta.
Vincennes
Vincennes [vɛ̃sɛn] on Ranskan kunta Pariisin itäpuolen esikaupunkivyöhykkeellä noin 6,5 kilometriä Pariisin keskustasta itään. Se kuuluu Île-de-Francen hallintoalueen Val-de-Marnen departementtiin. Vajaan kahden neliökilometrin alueella asuu lähes 50 000 ihmistä, mikä tekee Vincennesistä Ranskan toiseksi tiheimmin asutun kunnan Levallois-Perret’n jälkeen.
Vincennesin naapurikunnat ovat etelässä ja lounaassa Pariisi, lännessä Saint-Mandé, pohjoisessa Montreuil ja idässä Fontenay-sous-Bois.
Vincennesin linnassa oli 1700-luvulla vankila, jonka asukkeja olivat muun muassa markiisi de Sade ja Rautanaamio. Vincennesin eteläpuolella on suuri Bois de Vincennes -puisto, joka nykyisin kuuluu Pariisiin.
Vincennesiin kulkee Pariisin metrolinja 1, jonka lähimmät metroasemat ovat Bérault ja Château de Vincennes.
Uuno Brander
Uuno Edvard Brander (23. heinäkuuta 1870 Kitee – 13. heinäkuuta 1934 Kitee) oli suomalainen ylijohtaja ja tilanomistaja, joka toimi Nuorsuomalaisen Puolueen sekä Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana ja ministerinä.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Branderin vanhemmat olivat filosofian maisteri Aksel Emil Brander ja Anna Amalia Telén. Branderilla oli kahdeksan sisarusta, jotka kaikki olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia ja joista kolme oli kansanedustajia: Augusta Laine, Helena Brander ja Akseli Brander.
Brander oli naimisissa kahdesti, Ingeborg Winterin (1873–1902) ja Helena Sofia Karttusen (1876–1961) kanssa. Ingeborgin kanssa hän sai kaksi lasta ja Helenan kanssa kuusi lasta, joihin lukeutuivat muun muassa metsäneuvos Veikko Palosuo (1911–1999) sekä pääsihteeri, rovasti Simo Palosuo (1918–1998).
Brander pääsi ylioppilaaksi 1889 ja suoritti agronomin tutkinnon 1893. Brander toimi maatilan hoitajana ja meijerikoulun opettajana Kiteellä sekä kirjanpitäjänä ja tilanhoitajan apulaisena Köyliönkartanossa 1893–1896. Hän oli Viipurin läänin Uudenkirkon kansanopiston maatalousaineiden opettajana 1896–1898, Maamiehen toimittajana 1899 ja Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran sihteerinä ja karjanhoitokonsulenttina 1899–1904.
Brander oli maanviljelyshallituksen ylitarkastaja 1904–1917, maataloushallituksen ylijohtaja 1917–1923 ja Maataloudellisen rajaseututoiminnan ylijohtaja 1923–1934. Hän viljeli Kiteellä omistamaansa tilaa vuosina 1896–1934 ja toimi Suomen Punaisen Ristin työttömien kotien avustustoimiston johtajana pula-aikana 1931–1932. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1932.
Toiminta poliitikkona
Brander oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1910 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1911–1917 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Hän oli Edistyspuolueen kansanedustajana 1924–1927 Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja 1930–1933 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Brander toimi maatalousministerinä Ingmanin I hallituksessa 1918–1919 ja apulaismaatalousministerinä Mantereen hallituksessa 1928–1929. Brander oli valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaalissa.
Toinen Pietarin kirje
Toinen Pietarin kirje on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Kirjeen aloitusjae sanoo kirjoittajan olevan ”Simon Pietari, Jeesuksen Kristuksen palvelija ja apostoli”, joka on identifioitu samaksi henkilöksi kuin apostoli Pietari. Jotkut nykytutkijat pitävät kirjettä Pietarin kirjoittamana ja ajoittavat sen 60-luvun puoliväliin. Toisten mukaan Pietari ei olisi kirjeen kirjoittaja, ja se olisi kirjoitettu vasta ensimmäisellä vuosisadalla.
Historia
Kirjeen aloitusjae sanoo kirjoittajan olevan ”Simon Pietari, Jeesuksen Kristuksen palvelija ja apostoli”, joka on identifioitu samaksi henkilöksi kuin apostoli Pietari. Missään muualla Uuden testamentin alkutekstissä hänestä ei kuitenkaan käytetä nimeä Simōn Symeōn Petros, eli Simon Simeon Pietari. Kirje antaa ymmärtää, että se on kirjoitettu vain hieman ennen Pietarin kuolemaa (1:14).
Osa tutkijoista epäilee, ettei Pietari olisi kirjeen kirjoittaja. Kirjoittajaa kohtaan oli epäilyksiä jo antiikin aikana. Hieronymus (n. 347–420) puhui kirjeen autenttisuuden puolesta, mutta kirjoitti teoksessaan Kuuluisia miehiä: ”Hän kirjoitti kaksi kirjettä, joita kutsutaan katolisiksi, toinen niistä, johtuen tyylinsä eroista ensimmäiseen verrattuna, ei monien mielestä ole hänen”. Myös Origenes (n. 185–254) epäili kirjeen autenttisuutta, mutta myöhemmin hyväksyi kirjeen apostoli Pietarin kirjoittamaksi. Kuten Hieronymuskin kirjoitti, kirjeen kielellinen tyyli eroaa huomattavasti Ensimmäisestä Pietarin kirjeestä. Kirjeen tyyliä voisi sanoa korusanaiseksi ja retoriseksi. Jotkut tutkijat ovat selittäneet nämä erot sillä, että Barnabas tai joku muu oli auttanut Pietaria ensimmäisen kirjeen kirjoittamisessa, kun taas toinen kirje oli hänen omaa käsialaansa. Toisaalta Ensimmäisessä ja Toisessa Pietarin kirjeessä on paljon sisällöllisiä yhtäläisyyksiä.
Myös kirjeen hyväksyminen Uuden testamentin kaanoniin kohtasi epäilyjä, ja siitä tulikin viimeinen kaanoniin hyväksytyistä kirjoista. Kirje hyväksyttiin kaanoniin Laodikeian kirkolliskokouksessa vuonna 372 Athanasioksen ja Augustinuksen vaikutuksesta.
Sisältö
Yhteenveto:
Jotkut tutkijat katsovat, että kirje oli tarkoitettu täydennykseksi Pietarin ensimmäiselle kirjeelle. Ensimmäisessä kirjeessä Pietari oli opettanut, että Jeesuksen toinen tuleminen koittaisi pian. Toiseen kirjeen kirjoittamisen aikaan apostoli halusi selittää seurakunnalle miksi toinen tuleminen ei ollut vielä tapahtunut (3:9).
Kirje sisältää 11 viittausta Vanhaan testamenttiin. Se sisältää myös harvinaisen viittauksen yhteen Paavalin kirjeistä, jotkut pitävät viittauksen kohteena olevaa kirjettä Ensimmäisenä kirjeenä tessalonikalaisille (1 Tess. 4:13–5:11).
Kirje jakaa myös paljon yhteisiä ajatuksia Juudaksen kirjeen kanssa. Tämä on kiinnostanut tutkijoita. Mahdollisia selityksiä ovat se, että sekä Pietari että Juudas käyttivät kirjeidensä pohjana yhteistä lähdettä tai että Pietari lainaa Juudaksen kirjettä.
Kirjeessä on yhtäläisyyksiä myös Pietarin ilmestykseen.
Tyttö sillalla
Tyttö sillalla (La fille sur le pont) on vuonna 1999 julkaistu ranskalainen elokuva. Elokuvan ohjasi Patrice Leconte ja käsikirjoitti Serge Frydman. Pääosia näyttelevät Vanessa Paradis ja Daniel Auteuil. Elokuva on ranskankielinen ja kuvattu mustavalkoisena.
Elokuva oli ehdokkaana parhaan ulkomaisen elokuvan BAFTA- ja Golden Globe-palkinnoille. Se oli ehdokkaana parhaaksi ranskalaiseksi elokuvaksi sekä myös muun muassa parhaasta ohjauksesta ja käsikirjoituksesta César-elokuvapalkinnolle. Molemmat päänäyttelijät saivat César-elokuvapalkintoehdokkuudet, joista Daniel Auteuil voitti parhaan ranskalaisen miesnäyttelijän kategoriassa.
Veyron
Veyron voi tarkoittaa jotakin seuraavista:
Sylvio Lazzari
thumb|right|Sylvio Lazzari
Josef Fortunat Silvester "Sylvio" Lazzari (30. joulukuuta 1857 Bolzano – 10. kesäkuuta 1944 Suresnes) oli ranskalaistunut säveltäjä.
Lazzarin isä oli Napolista ja äiti itävaltalainen. Lazzari päätti 1880-luvulla omistautua kokonaan musiikille ja aloitti opiskelun Pariisin konservatoriossa Ernest Guiraud'n sekä César Franckin johdolla. Opiskeluaikanaan hän laati trion (1886), kvarteton (1887) ja okteton (1889), jotka esitettiin menestyksellä. Vuonna 1894 Eugène Ysaÿe kantaesitti Lazzarin sonaatin pianolle sekä viululle ja teki siitä kansainvälisesti tunnetun. Kaksi vuotta myöhemmin Lazzari sai Ranskan kansalaisuuden. Hänen tuotantoonsa kuuluu mainittujen teosten lisäksi sinfonia (1907), Georges Enescun kantaesittämä Rapsodia viululle ja orkesterille (1922), muita orkesteriteoksia, yli viisikymmentä vokaalimusiikkiteosta, parikymmentä soolopianoteosta ja viisi oopperaa. Oopperoiden joukossa on La Lépreuse (1899–1902).
Lazzari toimi jonkin aikaa Pariisin Wagner-seuran puheenjohtajana ja Opéra de Monte-Carlon kuoromestarina. Hän kuoli keuhkoveritulppaan kotonaan Suresnes'ssa. Lazzarilla oli yksilöllinen tyyli, johon hän oli yhdistellyt vaikutteita Richard Wagnerilta, Ernest Chaussonilta ja César Franckilta.
Itähavaijinpalilat
Itähavaijinpalilat (Telespiza) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Itähavaijinpalilat elävät Havaijin itäisillä saarilla. Kaksi lajia, Telespiza persecutrix ja Telespiza ypsilon, ovat kuolleet sukupuuttoon ja kaksi elossa olevaa ovat uhanalaisia. Itähavaijinpalilat ovat siemensyöjiä mutta syövät myös muuta ravintoa. Koiras ja naaras ovat erivärisiä.
Karljohansvern
thumb|250px|Kuivatelakka Karljohansvernissa vuonna 1903. Telakka-altaassa rannikkopuolustuksen laiva [[HNoMS Harald Haarfagre|Harald Haarfagre.]] thumb|250px|Laivaston kasarmi. Karljohansvern on Norjan laivaston laivastoasema ja telakka Norjan Hortenissa Vestfoldissa. Telakka rakennettiin kuninkaan 1818 tekemällä päätöksellä, ja 1960-luvulla laivasto siirtyi Haakonsverniin, minkä jälkeen Karljohanvernissä jatkoi siviilitelakka Horten Verft A/S kunnes se meni 1987 konkurssiin.
Victor Adler
thumb|Victor Alder suunnilleen vuonna 1900
Victor Adler (24. kesäkuuta 1852 Praha, Itävallan keisarikunta – 11. marraskuuta 1918 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen sosialistipoliitikko ja Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen perustaja ja puheenjohtaja.
Adlerista tuli keisarinvallasta luopuneen Itävallan ensimmäisen tasavallan ensimmäinen ulkoasiainministeri Karl Rennerin hallituksessa, joka aloitti 30. lokakuuta 1918.
Parhaat – 20 suosikkisävelmää
Parhaat – 20 suosikkisävelmää on kokoelmalevysarja, jonka osia ovat muun muassa:
Patrice Leconte
thumb|180px|Patrice Leconte vuonna [[2006]] Patrice Leconte (s. 12. marraskuuta 1947, Pariisi, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän kuului myös Cannesin filmifestivaalien tuomaristoon vuonna 2006. Ensimmäiset elokuvansa Leconte ohjasi 1960-luvulla. Leconte ohjaa edelleen aktiivisesti elokuvia.
Victor Adler
Victor Adlerin poika Friedrich Adler oli myös sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka kuitenkin muistetaan parhaiten Itävallan pääministeri Karl von Stürgkhin murhasta vuonna 1916.
Jermaine Seoposenwe
Jermaine Seoposenwe (s. 2. lokakuuta 1993 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän on kuulunut Etelä-Afrikan naisten jalkapallomaajoukkueeseen vuodesta 2010. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Hänellä ja hänen maannaisellaan Nothando Vilakazilla on ammattilaissopimus Liettuan Šiauliaissa toimivan naisten jalkapallojoukkueen Gintra-Universitasin kanssa.
Let Go (Avril Lavignen albumi)
Let Go on poprocklaulaja Avril Lavignen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin 4. kesäkuuta 2002. Sitä myytiin yli neljätoista miljoonaa kappaletta. Albumin kokonaiskesto on 48 minuuttia ja 38 sekuntia.
Albumin ensimmäinen single oli Complicated, josta tuli suuri hitti ympäri maailmaa. Toisena singlenä julkaistiin Sk8er Boi, joka menestyi myös hyvin, mutta jäi Billboard-listalla odotettua alemmille sijoille. Balladi I'm With You yllätti jotkut nousemalla kolmantena singlenä jopa Billboard-listan neloseksi. Viides single Losing Grip jäi pettymykseksi. Kuudentena singlenä julkaistiin Mobile, mutta ainoastaan Australiassa.