cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Crécyn taistelu
Taistelu
Filipin alkuperäisenä tarkoituksena oli ollut, että hänen mukanaan olleet genovalaiset varsijousimiehet olisivat avanneet taistelun. Joidenkin historiallisten lähteiden mukaan juuri ennen taistelun alkua oli tullut vesisadetta, mikä olisi kostuttanut varsijousten jänteitä ja tehnyt näistä tehottomampia. Niin tai näin englantilaisten pitkäjouset osoittautuivat varsijousia tehokkaammaksi. Varsijousen kantama oli teoriassa pidempi, noin 400 metriä, mutta sen lataaminen oli työlästä. Pitkäjousen kantama oli noin 300 metriä, mutta taitava jousen käyttäjä saattoi ampua nuolensa kolme kertaa varsijousta nopeammin. Genovalaiset vetäytyivät nuolisateessa etenevän ratsuväen taakse.
Taistelukenttä oli kapea, mikä teki englantilaisten nuolenkäytöstä tiiviisti pakkautuneita ranskalaisia vastaan tehokkaampaa. Filipin oli myös hankalampi käyttää hyödykseen armeijansa lukumääräistä ylivoimaa. Ensimmäiset ranskalaiset ritarit kaatuivat nuolisateessa, jolloin myös englantilaiset sotilaat alkoivat edetä heitä vastaan työntäen ranskalaisia taaksepäin. Ranskalaisen ratsuväen takana monet talloutuivat ritarien vetäytyessä.
Pseudodokumentti
Pseudodokumentti on televisio-ohjelma tai elokuva, jossa fiktiivinen tarina esitetään todellisista tapahtumista kertovien dokumenttien tyyliä jäljitellen tai parodioiden.
Crécyn taistelu
Seuraukset
thumb|Kuvaus taistelusta vuoden 1415 paikkeilta. Crécyn taistelu päättyi englantilaisten selvään voittoon. Ranskalaisten puolella oli kuollut noin 1 500 ranskalaisen ylimystön jäsentä. Heistä ehkä kuuluisin oli sokea Juhana Luxemburgilainen, joka oli antanut sidotuttaa itsensä hevoseensa, joka sitten pistettiin laukkaamaan päin englantilaisia. Muita kaatuneita olivat Filipin veli Alençonin kreivi Kaarle II ja Flanderin kreivi Ludvig II. Yhteensä ranskalaisten tappiot olivat noin 14 000. Englantilaisten tappiot olivat vain 200 –300.
Camp
1900-luvun alussa camp liitettiin lähinnä seksuaalivähemmistöjen erikoiseen pukeutumiseen. Myöhemmin käsite on laajentunut kuvaamaan myös muita tarkoituksella mauttomia, usein yliampuvia kulttuurin ilmioitä. Camp on monesti keskinkertaista, mautonta, ironista ja liioittelevaa. Kun korkeakulttuurinen taide on kaunista, tyydyttävää ja arvokasta, camp on elävää, nokkavaa, pinnallista, huomiota herättävää, röyhkeää ja haastavaa. Camp elää ylevän ja tavallisen välimaastossa. Camp palauttaa monesti vanhaa, muodista jäänyttä kulttuuria uudessa merkityksessä. Campista on sanottu, että ”se on niin hyvää, koska se on niin huonoa”.
Yhdysvaltalainen esseisti Susan Sontag liitti käsitteen camp populaarikulttuuriin vuonna 1964 julkaistussa esseessään Notes on ”Camp”. 1980-luvulla camp yleistyi kytkeytyen postmodernismiin.
”Camp” oli myös Met Galan teema vuonna 2019.
Campin ja kitschin ero
Myös kitsch edustaa huonoa makua. Kitsch esiintyy parempana kuin mitä on. Myös camp on kliseistä kitschin tavoin, mutta camp on tietoisesti huonoa; campissa on ironiaa. Kitchissä ei ole ironiaa.
Reumakuume
Reumakuume on A-ryhmän streptokokkibakteerin laukaisema vasta-aine- ja tulehdusreaktio, joka vahingoittaa sidekudosta yleisesti mutta erityisesti niveliä ja sydäntä. Sydämessä vahingoittuvat kaikki kolme kerrosta: sydänpussi, sydänlihas ja sydämen sisäkalvo. Useat reumakuumeen pitkäaikaisseuraukset johtuvat sydämen läppävaurioista, joiden syynä on sydämen sisäkalvon tulehdus. Reumakuumeen muita piirteitä ovat niveltulehdukset monessa nivelessä yhtä aikaa.
Harvinainen reumakuumeeseen liittyvä sairaus on korea eli tanssitauti, jolle ovat ominaisia pakkoliikkeet. Sitä on yleensä lapsilla ja nuorilla. Reumakuume alkaa useimmiten nieluinfektiosta eli angiinasta. Syynä voi olla myös tulirokko. Reumakuume on kuitenkin muuttunut harvinaiseksi streptokokki-infektioiden antibioottihoidon ansiosta.
Oireet ja hoito
Streptokokkibakteeri hoidetaan antibiootilla, yleensä penisilliinillä tai kefalosporiinilla. Pitkäaikainen vuosia kestävä tai tarvittaessa toistuva antibioottihoito on tarpeen uusien tulehdusten ehkäisemiseksi. Tulehdusoireita lievitetään tulehduskipulääkkeillä. Muu hoito määräytyy tilanteen mukaan.
Jekyll Island
Jekyll Island on saari Yhdysvaltojen itärannikolla, Georgian osavaltion kaakkoiskulmassa. Glynnin piirikuntaan kuuluva saari on osa Floridan pohjoisosan, Georgian ja Etelä-Carolinan rannikon saariketjua nimeltä Sea Islands. Yhdessä neljän muun läheisen saaren kanssa se muodostaa saariryhmän, joka tunnetaan nimellä The Golden Isles of Georgia. Jekyll Island on pienin Georgian rannikon saarista ja suosittu rantalomakohde.
Jekyll Island sijaitsee noin 20 kilometriä Brunswickin kaupungista kaakkoon. Saarelle kulkee tie, joka ylittää Brunswick-joen 2,4 kilometrin mittaista vinoköysisiltaa pitkin. Se oli valmistuessaan 2005 Georgian osavaltion pisin silta, pääjänteeltään 380 metriä. Silta on nimetty runoilija Sidney Lanierin mukaan.
Jekyll Island on Georgian osavaltion omistama ja nimetty valtionpuistoksi (state park).
Historiaa
Vuosina 1886–1942 Jekyll Island tunnettiin amerikkalaisten miljonäärisukujen talvisena asuinpaikkana. Ylellisiä huviloita omistivat muiden muassa Rockefellerin, Morganin, Pulitzerin, Goodyearin ja Vanderbiltin sukujen jäsenet. Kun he kerääntyivät iltaisin saaren klubitalolle, oli tapana sanoa, että kuudesosa koko maailman varallisuudesta on paikalla. Vuonna 1910 Jekyll-klubin talossa pidettiin huippusalainen kokous Yhdysvaltain keskuspankin perustamiseksi.
Toisen maailmansodan vuosina ylellinen elämä saarella hankaloitui työvoima- ja tarvikepulan takia. Sodan jälkeen saaresta tehtiin Georgian osavaltion valtionpuisto, ja siitä tuli keskiluokkaisten amerikkalaisten suosittu lomakohde. Ylellinen elämä palasi saarelle 1986, kun Radisson-hotelliketju avasi klubitalon remontoituna osaksi uutta rantahotelliaan. Monet sitä ympäröivät miljonäärihuvilat ovat nykyisin museokäytössä ja avoimia yleisölle.
Tuotetietostandardi
Tuotetietostandardia käytetään siirrettäessä tuotetietoja valmistajilta ja maahantuojilta KIRA-alan keskitettyihin tuotetietopalveluihin - Sähkönumerot.fi, LVI-Info.fi ja rttuotetieto.fi - sekä alan tukku- ym. kauppojen tietojärjestelmiin sekä välitettäessä tuotetietoja edelleen Sähkönumerot.fi-, LVI-Info.fi- ja rttuotetieto.fi-palveluista urakointi-, suunnittelu-, kiinteistöjen ylläpito- ym. ohjelmistoihin.
Tuotetietostandardin ylläpidosta ja kehittämisestä vastaavat yhteistyössä Sähköteknisen Kaupan Liitto ry / Sähkönumerot.fi, Taloteknillinen teollisuus ja kauppa ry / LVI-Info.fi ja Rakennustietosäätiö STS rs / Rakennustieto Oy. Kiinteistö- ja rakennusalan yritysten ehdottamat muutos- ja kehitystoiveet huomioidaan 1-2 vuoden välein julkaistavien uusien versioiden yhteydessä. Uusin versio on julkaistu 2022.
ETIM-standardi - tuotteiden tekniset ominaisuudet
Tuotteiden teknisten ominaisuuksien, kuten esimerkiksi tuotteen materiaali, väri, suojausluokka ym., määrittämisessä ja välittämisessä hyödynnetään kansainvälistä ETIM-standardi a, joka de facto industry standardi, jota ylläpitää ja kehittää kansainvälinen ETIM International -järjestö. ETIM-standardissa sähkö-, LVI- ja rakennustuotteet on jaettu 5000 erilaiseen ETIM-luokkaan, jossa kussakin on määritelty, mitä teknisiä ominaisuuksia kyseiseen ETIM-luokkaan kuuluvista tuotteista tukee ilmoittaa ja miten. ETIM-standardi ei pidä sisällään Tuotetietostandardin sisältämiä tuotteiden perus- tai täydentäviä tietoja eikä niille ole olemassa kansainvälisesti hyväksyttyä yhtenäistä määrittelyä.
Tuotetietostandardi-excel
Tuotetietostandardia hyödynnetään usein excel-tiedostoissa, joilla tuotetietoa siirretään valmistajilta ja maahantuojilta sähkö-, LVI- ja rakennusalan tuotetietopalveluihin tai alan kaupoille. Valtaosa tuotetietojen siirrosta valmistajilta tukkuihin ja alan tuotetietopalveluihin tapahtuu niin Suomessa kuin muuallakin maailmassa yhä excel-tiedostojen avulla.
Järjestelmien välinen tiedonsiirto
Tuotetietostandardi helpottaa rajapintojen kautta tapahtuvaa järjestelmien välistä tiedonsiirtoa, kun kukin tuotetieto on tietotunnisteen avulla helposti kohdistettavissa sille oikeaan kenttään vastaanottavassa järjestelmässä.
Tietomallinnus - BIM
Tuotetietostandardin kenttänimiä ja -tunnisteita tulisi hyödyntää määriteltäessä tietomallinnuksen eri käyttötapauksissa tarvittavia tuotetietoja tai esimerkiksi rakennusten digitaaliseen kaksoseen liitettäviä tuotetietoja. Tämä helpottaisi tietojen siirtoyhteyksien määrittelyä ja rakentamista eri järjestelmien välille ja mahdollisten puuttuvien tuotetietojen tunnistamista ja niihin liittyvien ratkaisujen kehittämistä. Edistetään yhdessä alan digitalisoitumista!
Tuotetietostandardi 2022 - rakenne
{| class="wikitable"
Logistiikkatiedot
Esimerkiksi: Jos kappaletuote myydään pusseissa, joissa on 100 tuotetta, Käyttöyksikkö on 1, Muunnoskerroin on 100 ja myyntiyksikkö on BG.
Muut tiedot
Rakennustuote: Jos tuote toimiakseen vaatii muita tuotteita, näiden tuotteiden Rakennustuotenumero/Rakennustuotenumerot  pilkulla erotettuna merkitään tähän kenttään.
Collarbone
Collarbone on vuonna 2000 perustettu helsinkiläinen rockyhtye, jonka musiikissa on vaikutteita alternative rockista ja hard rockista. Yhtye on julkaissut kaksi täyspitkää albumia.
Alkuvuodet
Neljä alkuperäisjäsentä Thomas Kirjonen, Janne Suominen, Matti Piipponen ja Janne Sivunen perustivat Collarbonen syksyllä 2000. Yhtye teki kolme demoa ja omakustanne-EP:n Devil in Miss Verril, joka julkaistiin 2004. Yhtye solmi levytyssopimuksen Spinefarm Recordsin kanssa voitettuaan Ääni ja vimma -bändikilpailun keväällä 2005.
The Back of Beyond
Debyyttilevy The Back of Beyond julkaistiin keväällä 2007. Jonas Olssonin tuottamalta, Jens Bogrenin miksaamalta ja Ue Nastasin masteroimalta levyltä julkaistiin single ”The Last Call”, joka sai runsaasti soittoaikaa Radio Rockilla ja oli myöhemmin muun muassa SubTV:n Äijät-ohjelman soundtrackilla.
Pretty Dirty
Loppuvuodesta 2008 Collarbone otti riveihinsä viidennen jäsenen, muun muassa April-yhtyeessä vaikuttaneen kitaristi Mikko Merilinnan. Toinen albumi Pretty Dirty äänitettiin kesällä 2009 Jonas Olssonin toimiessa jälleen tuottajana. Risto Hemmi miksasi levyn alkuvuodesta 2010 Finnvox-studiolla Helsingissä.
Pretty Dirtyn ensimmäinen single ”The Machine” julkistettiin 1. maaliskuuta 2010. The Machine valikoitui YleX:n X-Ryhmän tehobiisiksi viikolla 10 ja se pysyi pitkään Himotuimmat-listalla ollen muutamia viikkoja listaykkösenä. Levy julkaistiin Universal Music Oy:n kautta 28. huhtikuuta 2010. Laulaja Thomas Kirjonen jätti yhtyeen kesällä 2011 keskittyäkseen soolouraansa.
Cheertanssi
Cheertanssi on cheerleadingin muoto. Cheertanssijoukkueet keskittyvät joukkueen esittämään tanssiesitykseen eivätkä rakenna pyramideja.
Cheertanssiesitys on vauhdikas, urheilullinen ja energinen. Esityksessä voidaan yhdistää ominaisuuksia eri tyylisuunnista (pom, hip hop). Joukkueet käyttävät esityksensä tukena huiskia (pom pomit), joiden käytössä on omat tekniikkavaatimuksensa.
Cheerleadingin kilpailuissa cheertanssijoille on oma esiintymisalusta, joka on yleensä kuminen tanssimatto. Cheerdance -kilpailuohjelmassa on 5–20 henkisen joukkueen näytettävä pakolliset liikkeet, jotka vaihtelevat ikätason mukaan. Minimissään joukkueilla on oltava ohjelmassaan yksi spagaatti, yksi tanssihyppy, yksi cheerhyppy, kaksi jalanheittoa sekä junioreilla yksi 1-piruetti ja naisilla tuplapiruetti.
Kilpailuohjelman pituus on 2–2½ minuuttia ja joukkue esittää ohjelmansa 12×12 metrin kilpailualueella. Hyvä koreografia sisältää pakollisten liikkeiden lisäksi paljon kuviovaihtoja, visuaalisia tehokeinoja sekä vauhdikasta ja urheilullista tanssia, eläytymistä ja show-meininkiä unohtamatta.
Irakin naisten jalkapallomaajoukkue
Irakin naisten jalkapallomaajoukkue on Irakin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Irakin jalkapalloliiton alaisuudessa. Se ei ole koskaan edennyt maailman- tai Aasian-mestaruuskilpailuihin. Maaliskuussa 2019 sillä ei ollut maailmanrankingsijoitusta. Sen historian paras rankingsijoitus on 107.
Asiakasohjelma
pienoiskuva|Tietokoneverkon kaavio, jossa asiakasohjelma kommunikoivat palvelinohjelman kanssa [[Internetin yli.]] thumb|250px|IRC-asiakasohjelma, nimeltään [[XChat.]] Asiakasohjelma on sovellus, joka on yleensä käyttöliittymä ihmisiä varten, ja jolla yleensä otetaan verkon yli yhteys palvelimella olevaan palvelinohjelmaan. Näin käytetään palvelimella olevia palveluita etäkäyttönä. Aina tätä ei kuitenkaan tehdä verkon yli, vaan palvelin ja asiakasohjelma saattavat sijaita samalla koneella. Joskus voidaan tehdä asiakasohjelma, jota varsinaisen ajon aikana ei käytä ihminen, vaan toiminnot ovat ennalta suunniteltuja ja ihminen asettaa asetukset haluamallaan tavalla ennen ajoa. Tällaisia ovat esimerkiksi yrityskäytössä olevat virustentorjuntaohjelmat.
Tietotekniikassa puhutaan myös asiakas-palvelin-arkkitehtuurista.
Pääteohjelmalla tarkoitetaan pääte-emulaattoria (asiakasohjelman tyyppi), joka yleensä emuloi merkkipohjaista päätettä kuten VT100:aa.
Tallit
thumb|200px|Tallit gadol eli juutalainen rukousšaali.
Tallit on suorakaiteenmuotoinen vaate, jonka juutalainen mies laittaa harteilleen aamurukouksen ajaksi. Sen käyttö perustuu Tooran käskyihin.
Vuosisatojen ajan tallitin tzitzit-tupsuista puuttui sinipunainen lanka, koska väriä tuottaneen kotiloeläimen uskottiin kuolleen sukupuuttoon tai oltiin epävarmoja mikä kotilolaji olisi se oikea. Nykyään tupsuja on taas alettu valmistaa techelet-värin kanssa. Tupsu koostuu neljästä pitkästä langasta, jotka solmitaan tallitin kulmiin. Solmuryhmät (ks. kuva) vaihtelevat ashkenaasi- ja sefarditraditioissa. Viimeisen solmun loppuun jää roikkumaan kahdeksasta langasta koostuva tupsu.
Muissa juutalaisen suuntauksissa kuin ortodoksijuutalaisuudessa myös naiset käyttävät tallitia.
Oikealla olevassa kuvassa on miehen yllä tallit gadol eli suuri tallit. Uskova juutalaismies pitää paitansa alla myös tallit katania eli pientä tallitia. Se on ohuempaa kangasta kuin suuri tallit ja myös sen kulmissa on tzitzit-tupsut.
Einar Schadewitz
Einar Schadewitz (1. lokakuuta 1917 Juva – 10. helmikuuta 1981 Hamina) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 110. Jalkaväkirykmentti 7:ssä joukkueen varajohtajana toiminut Schadewitz nimitettiin ritariksi 10. helmikuuta 1943. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan ylikersantti.
Schadewitz suoritti asevelvollisuuden Jääkäripataljoona 3:ssa Mikkelissä. Hän taisteli talvisodassa JP 3:n riveissä Karjalankannaksella. Jatkosotaan Schadewitz lähti kersanttina palvellen Jalkaväkirykmentti 7:n kolmannen pataljoonan (III/JR 7) jääkärijoukkueen varajohtajana. Sodan aikana hän toimi myös mainitun joukkueen johtajana osoittaen ritarinimityksen perusteluissa mainittua rohkeutta, päättäväisyyttä ja peräänantamatonta taistelutahtoa.
Summan Munasuon taistelussa helmikuussa 1940 Schadewitz hyppäsi vihollisen panssarivaunun tornin päälle yrittäen avata puukollaan torniluukkua. Luukku ei auennut, joten hän koputti luukkua käsikranaatilla saadakseen vihollisen avaamaan sen. Vihollinen raottikin luukkua jolloin Schadewitz heitti viritetyn käsikranaatin vaunun sisään. Tilanteen jälkeen Schadewitzilta kysyttiin mitä hän oli vaunun päällä huutanut. Schadewitz ei muistanut itsekään huutoaan, mutta sanoi kuitenkin kysyjälle: "Ymmärsihän se savoa. Huusin sille, että avvoo iivana, tiällä kuolema kolokuttaa".
Uura
thumb|250px|Uuran kunta Kuolan piirin kartalla. thumb|250px|Kislajaguban vuorovesivoimalaitos. Uura on kylä ja maalaiskunta Murmanskin alueen Kuolan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee syvälle Muurmannin rannikkoon työntyvän Uuravuonon perukassa 63 kilometriä Kuolan kaupungista pohjoiseen. Asukkaita on 708 henkeä (vuonna 2010).
Maantiede
Uuran kunnan pinta-ala on 506,22 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Aleksandrovskin suljettuun kaupunkipiirikuntaan, etelässä Kuolan piirin Mežduretšjen ja Tuuloman kuntiin, lännessä Vidjajevon ja Zaozjorskin suljettuihin kaupunkipiirikuntiin sekä pohjoisessa Barentsinmeren Muotkavuonoon. Pinta-alasta 10,8 % on vesistöjä, 9,0 % teollisuus-, sotilas- tai muuta erityisaluetta, 2,1 % metsää ja 76,9 % määrittelemätöntä ”reserviä”. Kunta on kokonaisuudessaan ulkomaalaisilta rajoitettua aluetta. Šalim-, Jeretik sekä Bolšoi ja Malyi Arski -saaret kuuluvat rajavyöhykkeeseen.
Kunta sijaitsee tundra- ja metsätundravyöhykkeiden rajalla. Lounaisosassa on taigametsää. Alueella virtaavat Uurajoki (ven. Ura), Uritsa ja Tšan-Rutšei. Seudulla on paljon pieniä jokia ja puroja sekä järviä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja savi.
Uuran kylä on nykyisin kunnan ainoa asutuskeskus. Kunnan alueella aiemmin sijainneita, 2000-luvulla lakkautettuja asutuksia olivat Majak Pikšujev, Port Vladimir ja Majak Vyjevnavolok.
Historia
Uura on alkujaan kuolansuomalainen kalastajakylä. Kylä syntyi 1800-luvun lopulla, kun sinne muutti Suomesta, etupäästä Kainuusta ja Pohjois-Suomesta, väestöä nälkävuosia pakoon. Jäämeri tarjosi kalaa ja lisäksi Venäjän tsaari tarjosi avustusta ennen miltei asumattoman Kuolan asuttamista varten. Uudisasukkaiden oli kuitenkin otettava vastaan Venäjän kansalaisuus, koska alue ei kuulunut Suomen suuriruhtinaskuntaan.
1920-luvulla alueelle muutti lisää suomalaisia Suomesta ja Karjalan neuvostotasavallasta, jotka olivat etupäässä sisällissodan seurauksena paenneita punaisia tai sosialismiin uskoneita amerikansuomalaisia. Kylässä oli suomenkielinen kansakoulu 1930-luvun puoliväliin asti, kunnes opetus siirrettiin Bieloihin. Kalastus oli tärkeää ja kylässä toimikin Tarmo-niminen kalastuskolhoosi. Tarmo-kolhoosin nimi johdettiin tarmokkaisiksi tunnettujen miesten perustamasta kalastusarttelista. Uuran kylän osia olivat Alakenttä, Yläkenttä, Ryssänkenttä, Hyppölänmäki ja Hietaniemi.
Uurassa ovat viettäneet lapsuutensa Petroskoin suomalaisen teatterin entinen näyttelijä Orvo Björninen ja sortavalainen Unto-Ilmari Kemppainen. Sven Lokka on kirjoittanut Uuran suomalaisten vaiheista kaunokirjallisen kuvauksen Missä on muuttolinnun kotimaa (1999). Uurassa syntynyt, Suomeen ainoana perheensä jäsenenä Stalinin vainoista selvinnyt opettaja Elina Luukkainen (o.s. Takkinen), on kertonut elämänsä vaiheista teoksessaan Jäämeren myrskylintu (2014). Tuorein Kuolan alueeseen ja aihepiiriin liittyvä teos on tietokirjailija Tarja Lappalaisen yhdessä tutkija Martti Turtolan kanssa julkaisema Stalinin tappamat: Muurmannin suomalaisten pitkä ja musta yö (2019).
Kylä tuhoutui saksalaisten pommituksissa toisen maailmansodan aikana. Se perustettiin uudelleen vuonna 1949, jolloin seudulle saapui uudisasukkaita Luoteis-Venäjältä. Uudelleen perustettu kalastuskolhoosi Energija harjoitti kalastusta jopa Afrikan rannikolla ja sai mainetta taloudellisen menestyksensä ansiosta.
Liikenne, talous ja palvelut
Uuraan johtaa Pietarin, Murmanskin ja Norjan rajan väliseltä M18-valtatieltä haarautuva maantie.
Seudun pääelinkeino on kalastus. Uurassa toimii kalastusyritys Energija, joka harjoittaa myös karjanhoitoa. Kislajagubassa on vuorovesivoimalaitos.
Marlon Ayoví
Marlon Ayovi (s.27. elokuuta 1971 ), on ecuadorilainen jalkapallopelaaja. Hän pelasi pitkään kotimaassaan Deportivo Quito -joukkueessa. Hän oli keskikenttäpelaaja. A-maaotteluja hänelle kertyi 76, joissa hän teki yhteensä viisi maalia. Hän kuului Ecuadorin jalkapallomaajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 mutta pääsi pelaamaan vain jatkopaikan kannalta merkityksettömässä viimeisessä alkulohko-ottelussa Saksaa vastaan.
Huthikapina
Huthikapina, myös Jemenin šiialevottomuudet, oli sisällissota Jemenin pohjoisosissa. Kapina alkoi huthien uskonnollisen johtajan Hussein al-Huthin protestiliikkeestä, joka vastusti Jemenin hallinnon hyviä suhteita Yhdysvaltoihin. Kapinalliset saivat tammikuussa 2015 Jemenin pääkaupungin Sanaan haltuunsa ja hajottivat parlamentin helmikuussa, mistä alkoi Jemenin sisällissota.
Historia
Huthit ovat zaidilaista šiialaisuuden suuntausta noudattavia muslimeja. Zaidilaiset imaamit hallitsivat Pohjois-Jemeniä lähes 1 000 vuotta aina vuoteen 1962 saakka. Sittemmin hutheja on syrjitty, koska heidät koettiin uhkana uudelle hallinnolle. Vuonna 2004 Hussein al-Huthi aloitti protestiliikkeen Jemenin hallitusta vastaan. Syynä oli hallituksen läheiset suhteet Yhdysvaltoihin. Liike aloitti Saadan maakunnassa aseellisen kapinan, jonka tarkoitus oli hallituksen kaataminen. Hussein al-Huthi sai surmansa taisteluissa syyskuussa 2004, mutta hänen seuraajansa jatkoivat taisteluja.
Kapinalliset alkoivat kutsua itseään hutheiksi liikkeen perustajan mukaan. Liikkeen johtohahmoksi on noussut Husseinin veli Abdul-Malik al-Huthi. Hänen isästä Badreddin al-Huthista on tullut huthilaisten hengellinen johtaja. Huthit taistelivat hallitusta vastaan vuoteen 2010 saakka, jolloin osapuolet sopivat tulitauosta. Tulitauko ei kuitenkaan pitänyt ja Saudi-Arabia on tukenut hallituksen joukkoja pommittamalla kapinallisia.
2010-luvun toiminta
Huthit osallistuivat näkyvästi Jemenin vallankumoukseen vuonna 2011. Vallankumouksen jälkeisen valtatyhjiön myötä huthit ovat saaneet laajoja alueita haltuunsa. Avainasemassa huthien nousulle on ollut vallankumouksessa syrjäytetyn Jemenin entisen presidentti Ali Abdullah Salehin tuki. Osa Jemenin armeijan joukoista on edelleen uskollisia Salehille.
Syyskuussa 2014 huthit saivat Jemenin pääkaupungin Sanaan haltuunsa. Kapinalliset piirittivät 19. tammikuuta 2015 Jemenin pääministerin Khalid Bahahin asuintalon ja ampuivat kohti hänen saattuettaan. Helmikuussa huthit ilmoittivat hajottavansa parlamentin ja ottavansa maan johdon hallintaansa. Parlamentin tilalle perustettiin kansallisneuvosto.
Presidentti Abdrabuh Mansur Hadi pakeni Adeniin ja julisti sen maaliskuussa 2015 Jemenin uudeksi pääkaupungiksi. Hadin kannattajat ja Huthit ovat jatkaneet taisteluita maan hallinnasta.
Vanessa Quai
Vanessa Diandra Sally Ann Kiristiana Quai (s. 13. heinäkuuta 1988, Port Vila) on vanuatulainen gospellaulaja, jolla on myös fidžiläisiä sukujuuria. Gospelin lisäksi hän on laulanut myös R’n’B- sekä popmusiikkityylillä. Hän on esiintynyt kotimaansa lisäksi Uudessa-Kaledoniassa, Salomonsaarilla, Papua-Uudessa-Guineassa, Australiassa, Kanadassa, Egyptissä ja Romaniassa. Quai teki Pray-nimisen yhteislevytyksen salomonsaarelaisen laulaja-lauluntekijä Blanc.O:n kanssa vuonna 2019 ja levyn tuotti Quain veli Tito Quai Port Vilan Harvest Studiolla. Vuonna 2021 hän esiintyi australialaisen ABC-radiokanavan ohjelmassa Island Music.
A Lower Deep
A Lower Deep on amerikkalainen power-/thrash metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2000.
Vanessa Quai
Quai voitti 12-vuotiaana ensimmäisen palkinnon Egyptissä järjestetyssä kansainvälisessä lasten laulukilpailussa.
A Lower Deep
Nykyinen kokoonpano
Lähde:
Laurentius-sali
Laurentius-sali on Lohjan Anttilan kaupunginosassa sijaitseva konserttisali. Vuonna 1983 valmistunut sali on osa Anttilan koulua, jonka ovat suunnitelleet arkkitehdit Arno Savela ja Pirjo Kantola. 500-paikkainen Laurentius-sali on Lohjan kaupunginorkesterin kotisali. Sen yhteydessä on satapaikkainen Sibelius-sali, jota käytetään myös Laurntius-salin konserttien väliaikatarjoiluun. Tilat on peruskorjattu vuosien 2016 ja 2017 aikana.
Rik Van Steenbergen
Rik Van Steenbergen (9. syyskuuta 1924 Arendonk, Belgia – 15. toukokuuta 2003 Antwerpen) oli belgialainen maantiepyöräilijä, lajinsa kolminkertainen maailmanmestari.
Vuoteen 1966 kestäneellä urallaan Van Steenbergen voitti useita muitakin klassikkoja: Pariisi–Roubaix’n 1948 ja 1952, La Flèche Wallonnen 1949 ja 1958, Pariisi–Brysselin 1950 sekä Milano–San Remon 1954. Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden hän voitti kolme kertaa: Kööpenhaminassa 1949 ennen Ferdinand Kübleriä, Ballerupissa 1956 ennen Rik Van Looya sekä kotiyleisönsä edessä Waregemissa 1957 ennen Louison Bobet’ta. Jo Zürichissa 1946 Van Steenbergen oli saanut pronssia Hans Knechtin ja Marcel Kintin jälkeen.
Van Steenbergen menestyi myös ratapyöräilyssä: hän voitti 40 kertaa kuuden päivän ajo -tapahtuman, neljä kertaa américaine-ajon Euroopan mestaruuden sekä paransi kahdesti maailmanennätystä. Ratapyöräilyssä saadut taidot tekivät hänestä erinomaisen kirimiehen myös maantiekilpailuihin, mutta pitkät ylämäet olivat hänelle tavallisesti vaikeita estäen voitot suurissa ympäriajoissa. Hän sijoittui kuitenkin toiseksi vuoden 1951 Italian ympäriajossa. On sanottu, että Van Steenbergen olisi saattanut voittaa suuria ympäriajoja keskittymällä niihin paremmin sen sijaan että osallistui lähes kaikkiin mahdollisiin kilpailuihin. Eräiden lähteiden mukaan Van Steenbergen voitti urallaan lähes tuhat kilpailua; voittojen määrä tosin vaihtelee suuresti lähteestä riippuen.
Van Steenbergen kuoli pitkällisen sairauden jälkeen Antwerpenissa vuonna 2003. Hänen hautajaisiinsa Westmallen Sint Pauluskerkissa osallistui 2 000 vierasta joukossaan belgialaiset suurpyöräilijät Eddy Merckx, Rik Van Looy, Roger De Vlaeminck, Walter Godefroot, Johan De Muynck, Lucien Van Impe, Freddy Maertens ja Briek Schotte. Vieraisiin kuuluivat myös UCI:n puheenjohtaja Hein Verbruggen ja Belgian pääministeri Guy Verhofstadt.
Ane Halsboe-Jørgensen
Ane Halsboe-Jørgensen (s. 4. toukokuuta 1983 Fjerritslev) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Tanskan työministeri joulukuusta 2022. Aiemmin hän on toiminut kulttuuri- ja kirkkoministerinä sekä opetus- ja tutkimusministerinä. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2011.
Mondo-dokumentti
Mondo-dokumentti on usein seksiin, väkivaltaan ja šokeeraavaan sisältöön keskittyvä dokumenttielokuva tai dokumenttielokuvan rakennetta noudattava muuntyyppinen eksploitaatioelokuva, joka saattaa sisältää lavastettuja kohtauksia. Yleensä se mainostaa itseään ennennäkemättömän rohkealla sisällöllään. Tyypillisiä mondo-elokuvan aiheita ovat muun muassa alastomuus, eläinten ja ihmisten kärsimys sekä luonnonkansojen raakalaismaisina pidetyt tavat. Usein elokuvat sisältävät uutis- ja dokumenttipaloja eri puolilta maailmaa.
Ensimmäisenä mondo-elokuvana pidetään IMDb:n mukaan vuonna 1949 valmistunutta ranskalaista elokuvaa Le Sang des bêtes. Nimen mondo-dokumentti tyylilaji sai italialaisista 1960-luvun šokkidokumenteista Mondo Cane – kova maailma (ohj. Gualtiero Jacopetti, Paolo Cavara ja Franco Prosperi, 1962) ja Mondo cane n. 2 (1963). Jacopetti ja Prosperi tekivät vielä rajumman šokkidokumentin Hyvästi Afrikka (Africa addio, 1966), joka kiellettiin Suomessa aluksi kokonaan, mutta tuotiin sitten leikattuna ensi-iltaan 1968. Yle Teema esitti sen leikkaamattomana Kino Into -sarjassaan 2003. Heidän seuraava saman tyylin elokuvansa oli Hyvästi ihminen (Addio zio Tom, 1971).
Erityisen pahamaineinen mondo on Faces of Death (1978). Se tuotti ohjaaja John Schwartzin mukaan yli 30 miljoonaa dollaria siitä huolimatta, että levisi videokopioina tyypillisesti nuoren katsojakunnan piirissä ympäri maailmaa.
Mondo-dokumenttien tyyliä jatkoivat 1970- ja 1980-lukujen taitteessa nähdyt Romano Vanderbesin Amerikka-dokumenttielokuvat Tämä on Amerikka (This is America, 1977) ja Tämä on Amerikka, osa 2 (This is America part 2, 1980). Ne nousivat 159 367 ja 130 180 katsojallaan kaikkien aikojen katsotuimpien elokuvateattereissa esitettyjen dokumenttielokuvien joukkoon Suomessa. Niidenkin, kuten useimpien mondo-elokuvien, dokumenttimaisuus on kuitenkin kyseenalainen, koska mondo-elokuvissa monet dokumentaarisiksi väitetyt kohtaukset vaikuttavat näytellyiltä ja lavastetuilta.
Oravainen
Oravainen on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjanmaan maakunnassa. Oravainen ja Vöyri-Maksamaa liittyivät maaliskuussa 2010 tehdyn päätöksen mukaisesti vuoden 2011 alusta uudeksi Vöyri-nimiseksi kunnaksi. Oravaisten kunnassa asui lakkautushetkellä 0 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 0 km², josta 0 km² oli sisävesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km². Kunta oli kaksikielinen. Enemmistö, 79 prosenttia asukkaista, puhui ruotsia ja 11 prosentilla oli suomi äidinkielenään. Muunkielisten osuus oli huomattavan korkea eli 10 prosenttia. Oravaisten naapurikunnat ennen yhdistymistä olivat Kauhava, Uusikaarlepyy ja Vöyri-Maksamaa. Aikaisempia naapurikuntia olivat Kauhavaan vuonna 2009 liitetty Alahärmä ja Uuteenkaarlepyyhyn vuonna 1975 liitetty Munsala. Oravaisissa oli runsaasti havumetsän peittämiä mäkiä eli entisiä saaria. Mäkiä ympäröivät alavat pellot. Oravainen sijaitsi meren rannalla, ja on tuttu taukopaikka valtatie 8:n varrella. Kunnassa oli turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus.
Historiaa
Kunnan alueella sijainnut Kimon ruukki oli yksi Suomen ensimmäisistä rautaruukeista. Ruukki perustettiin 1703 ja siellä valmistettiin taoksia noin 200 vuotta. Vuonna 1736 rakennettiin Oravaisten masuuni, josta syntyi 1800-luvun lopulla Oravaisten tehdasyhdyskunta.
Oravaisten pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla riisipuuro ja sekahedelmäsoppa, jota tarjoiltiin aikoinaan häissä, hautajaisissa ja muissa suurissa juhlissa.
Kylät
Kimo, Oravainen (Oravais), Karvat, Komossa, Oxkangar, Paljakka (Paljak), Österby.
Lisa Sounio-Ahtisaari
Lisa Christa Maria Sounio-Ahtisaari (s. 1970 Helsinki) on suomalainen brändiasiantuntija, yrittäjä ja luennoitsija.
Sounio on johtanut konsultti- ja viestintätoimistoa ja toiminut kolumnistina muun muassa Kauppalehti Onlinessa ja Yrittäjät-lehdessä sekä Deko- ja Muoto -designlehdissä. Hän oli mukana MTV3:n Leijonan kita -televisio-ohjelman pääomasijoittajaraadissa vuonna 2007. Vuonna 2010 Talentum julkaisi Sounion teoksen Brändikäs.
Ennen yrittäjäksi ryhtymistään Sounio toimi suomalaisten designyritysten myynti-, vienti-, markkinointi- ja tuotekehitystehtävissä. Ekonomiuransa alussa hän toimi myynti- ja vientipäällikkönä huonekalualalla. Vuonna 2005 Lisa Sounio piti Fiskarsin taiteilijakylässä pop-up-design-kauppaa nimeltä "Kukko".
Vuonna 2007 Sounio perusti yhdessä kansainvälisen tiimin kanssa matkailuaiheisen verkkopalvelu Dopplr Oy:n, jonka Nokia osti vuonna 2009. Nokia lopetti palvelun neljä vuotta myöhemmin.
Sounio-Ahtisaari oli kokoomuksen ehdokas eurovaaleissa 2014.
MP3-soitin
pienoiskuva|250px|Creative MuVo TX FM -MP3-soitin
MP3-soitin, Digital audio player (DAP) on laite, joka kykenee toistamaan MP3-ääniformaattia ja mahdollisesti muita tiedostoformaatteja. MP3-soitin voi olla erillinen kannettava soitin (, PAP). Nykyisin erillisen laitteen sijaan MP3-soittimena käytetään älypuhelimen sovellusta. MP3-musiikkia voi toistaa myös esimerkiksi tietokoneilla, DVD-soittimella ja pelikonsolilla.
MP3-soittimet yleistyivät nopeasti vuosituhannen alussa ja niiden myynti oli huipussaan 2000-vuosikymmenen loppupuolella. Soitinten valmistajia oli monia, joista tunnetuimmat lienevät Apple (iPod) ja Creative. Muodin mukaisesti useita soittimia oli saatavina eri värisinä. Älypuhelinten yleistyminen päätti erillisten MP3-soitinten suosion, koska älypuhelin voi toistaa mp3 tiedostoja ja ne mahdollistivat myös musiikin streamaamisen internetistä ja videoiden katselun, jotka eivät olleet mahdollisia MP3 soittimilla.
MP3-tiedostoja voi ladata verkosta käyttämällä vertaisverkko-ohjelmia tai verkkokauppoja. Niitä voi myös tallentaa CD-levyiltä tarkoitukseen sopivalla ohjelmalla. Varhaisimmat CD-soittimet eivät tukeneet MP3-formaattia. Yleensä soittimessa on teksti MP3, mikäli soitin toistaa myös MP3-tiedostoja. Tällöin yhdelle CD-levylle mahtuu paljon enemmän musiikkia koska MP3-tiedosto on pakattu.
Iranin naisten jalkapallomaajoukkue
Iranin naisten jalkapallomaajoukkue on Iranin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Iranin jalkapalloliiton alaisuudessa. Se ei ole koskaan edennyt maailman- tai Aasian-mestaruuskilpailuihin. Maaliskuussa 2019 sen sijoitus maailmanrankingissa oli 66. Sen historian paras rankingsijoitus on 48.
Steve Duchesne
Steve Duchesne (s. 30. kesäkuuta 1965 Sept-Îles, Quebec, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ennen NHL-uraansa Duchesne edusti kaudet 1983–1985 Drummondville Voltigeursia QMJHL:ssä. Duchesnea ei koskaan varattu NHL:ään, vaan hän teki sopimuksen vapaana pelaajana Los Angeles Kingsin kanssa 1. lokakuuta 1984. Duchesne pelasi vielä kauden 1985–1986 AHL:n New Haven Nighthawksissa ennen kuin pelasi ensimmäisen pelinsä NHL:ssä kaudella 1986–1987. Ensimmäisellä NHL-kaudellaan Duchesne valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 1988–1989 teki eniten alivoimamaaleja puolustajista (5). Duchesne pelasi Los Angelesissa viisi kautta, ennen kuin hänet kaupattiin Philadelphia Flyersiin 30. toukokuuta 1991 kaupassa, jonka seurauksena Jari Kurri siirtyi Los Angelesiin.
Duchesne pelasi Philadelphiassa vain yhden kauden ennen kuin hänet kaupattiin Quebec Nordiquesiin isossa pelaajakaupassa, jossa Eric Lindros siirtyi Philadelphiaan ja Duchesnen lisäksi Quebeciin siirtyi muun muassa Peter Forsberg.
Quebecissa Duchesne pelasi vain yhden kauden ja teki 82:ssa runkosarjan ottelussa tehopisteet 20+62=82. Huimasta pistemäärästä huolimatta kauden jälkeen Duchesne kaupattiin St. Louis Bluesiin. Kahden St. Louisissa pelatun kauden jälkeen Duchesne kaupattiin jälleen, tällä kertaa Ottawa Senatorsiin. Kahden Ottawan kauden jälkeen Duchesne kaupattiin takaisin St. Louisiin vaihdossa Igor Kravtšukiin. Kauden jälkeen Duchesne vaihtoi jälleen seuraa, kun hän teki vapaana pelaajana sopimuksen ensimmäisen NHL-seuransa Los Angelesin kanssa.
Duchesne pelasi Los Angelesissa vain puoli kautta ennen kuin hänet kaupattiin Philadelphiaan. Kauden jälkeen Duchesne teki vapaana pelaajana sopimuksen Detroit Red Wingsiin, jossa pelasi kolme kautta ennen kuin lopetti uransa kauden 2001–2002 jälkeen. Viimeisellä NHL-kaudellaan Duchesne voitti myös uransa ainoan Stanley Cupin.
Duchense pelasi NHL:n tähdistöottelussa vuosina 1989, 1990 ja 1993.
Duchesne edusti Kanadan maajoukkuetta vuosien 1994 ja 1996 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa joissa voitti kultaa vuonna 1994 ja hopeaa vuonna 1996.
Nykyisin Duchesne asuu Texasin osavaltion Dallasissa vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa.
Christmas EveL
Christmas EveL (lausutaan "Christmas evil") on eteläkorealaisen Stray Kidsin ensimmäinen singlealbumi. Albumi julkaistiin JYP Entertainmentin ja Dreamusin kautta 29. marraskuuta 2021. Se sisältää singlet ”Christmas EveL” ja ”Winter Falls”. Albumi on osa yhtyeen projektia Season Song.
Tausta
Vuoden alussa Stray Kids julkaisi Step Out 2021 -nimisen videon, jossa oli listattu yhtyeen vuoden 2020 saavutukset ja vuoden 2021 tavoitteet. Tavoitteisiin kuului projekti Season Song, johon uusi singlealbumi kuuluu. Singlealbumi on yhtyeen toinen julkaisu vuonna 2021 toisen studioalbumin Noeasy lisäksi. Studioalbumi menestyi hyvin ja myi yli 1,2 miljoona kappaletta. Marraskuun alussa yhtye paljasti julkaisevansa singlealbumin Christmas EveL 29. marraskuuta.
Jotkin lähteet luokittelevat julkaisun singleksi, toiset singlealbumiksi tai EP-levyksi.
Tuottaminen
Christmas EveL on kestoltaan 13 minuuttia ja 50 sekuntia, ja se koostuu neljästä kappaleesta. Albumi edustaa genrellisesti hip hopia ja poppia, ja on teemaltaan jouluaiheinen. Kaikki kappaleet on sanoittanut ja säveltänyt yhtyeen tuottajatrio 3racha. Albumi sisältää edellisellä albumilla olleen ”Domino” kappaleen, mutta englanniksi. Bang Chan, Felix ja korealais-amerikkalainen rap-artisti Junoflo sanoittivat kappaleen uudelleen. 3rachan lisäksi albumin tuottamiseen osallistuivat myös tuottajat HotSauce, Nickko Young, Eattack ja Versachoi.
Nimikkosingle ”Christmas EveL” on tyyliltään funk-hip hop -kappale, joka kuvaa joulua epätavallisella tavalla. Se keskittyy muun muassa joulun huonoon puoliin, lämmön ja rakkauden sijaan. Elite Daily kuivaili kappaletta "joulunvastaiseksi lauluksi". ”24 to 25” on balladi, joka on osoitettu yhtyeen fanikunnalle. Toinen single ”Winter Falls” on balladi-pop -kappale, joka kuvaa eronneen henkilön haikeaa mieltä ja halua unohtaa kaikki ennen uutta vuotta.
Julkaisu
Albumin rajoitetun painoksen ennakkotilaukset alkoivat 11. marraskuuta, ja perusversion 15. marraskuuta. Albumin teaser-kuvat julkaistiin seuraavina päivinä. ”Christmas EveL” singlen musiikkivideon teaser-video julkaistiin 20. marraskuuta. Videolla selviää, että musiikkivideo on jatkumoa Noeasy albumin teemalle. Stray Kids istuu videolla liikenneruuhkassa, kunnes radiosta ilmoitetaan, että joulupukki on menettänyt äänenänsä "sound monsterille", joka esiintyy Noeasyn trailerillakin. Joulupukki palkkaa Stray Kidsin toimimaan sijaisenaan jouluna. ”Winter Falls” singlen musiikkivideon teaser-video julkaistiin taas 22. marraskuuta. Videolla nähdään yhtyeen jäsenet tyhjin ja haikein katsein hiljaisen kaupungin ollessa taustalla. Toiset teaser-videot julkaistiin 27.–28. Musiikkivideot julkaistiin seuraavina päivinä. Myös kappale ”24 to 25” sai musiikkivideon, joka julkaistiin 6. joulukuuta.
Stray Kids on ilmoittanut, että ei aio promota albumia musiikkiohjelmissa.
Vastaanotto
Christmas EveL myi marraskuussa 654 658 kappaletta. Albumi nousi Gaonin albumilistan listaykköseksi viikolla 48, tehden siitä Stray Kidsin kuudennen albumin, joka sijoittui niin hyvin. Albumi sijoittui myös Billboardin Top Heatseekers -listan sijalle 25.
Arvi Karpov
Isä Arvi Andreas Karpov (23. elokuuta 1924 Sammatsaari, Sortavalan maalaiskunta – 23. heinäkuuta 2007 Helsinki) oli ortodoksinen pappi ja kirjailija.
Arvi Karpov syntyi kalastajan perheeseen Laatokan Sammatsaaressa. Isän kuoltua keuhkotautiin perhe muutti Sortavalaan, missä perheen neljän lapsen äiti elätti itsensä ja lapsensa hierojana ja kuppaajana.
Sortavalassa Karpov tutustui Lavanoski-nimiseen entiseen everstiin, joka työkseen kunnosti huonekaluja. Häneltä Karpov oppi puolalaisia sotilasmarsseja, ja pian nämä kaksi esiintyivät niissä paikoissa, joissa Karpovin äiti kävi hieromassa. He saivat laulustaan palkintojakin.
Kuuden tai seitsemän vuoden iässä Karpov siirtyi Valamon luostarin poikakouluun Valamon saarelle. Hänen parhaan ystävänsä oli pitänyt mennä sinne kouluun, mutta tämä oli hukkunut onkiessaan, ja paikka tuli nyt Karpoville. Karpovista tuli sittemmin eräs tuon poikakoulun tunnetuimmista kasvateista. Koulu toimi Ylösnousemusskiitalla eli Uuden Jerusalemin skiitalla.
Karpov menestyi koulussa hyvin ja suoritti viisi luokkaa priimuksena ja siirtyi sitten pääluostariin suorittamaan jatkoluokkia. Kun luostari sodan pyörteissä siirtyi Heinävedelle, myös Karpov siirtyi sinne. Tuossa vaiheessa hän johti luostarin kuoron toista kliirosia. Hänet oli ehditty jo kelpuuttaa noviisiksi ja hän oli vakavasti suunnitellut jäävänsä luostariin pappismunkiksi, mutta sota ja evakkotaival muuttivat suunnitelmia.
Sodan jälkeen Karpov ryhtyi opiskelemaan Suomen ortodoksisessa pappisseminaarissa. Hänen valmistuessaan oli vaara, että Uuden Valamon toiminta hiipuisi, hän erosi veljestöstä silloisen isä igumeni Nestorin siunauksella ja astui avioliittoon ennen papiksi vihkimistään. Karpov olisi alun perin halunnut opiskella kirkkomusiikkia. Hän valmistui seminaarista vuonna 1948 ja toimi sen jälkeen kanttorina ja uskonnonopettajana Joensuussa vuoteen 1951 saakka. Tuona vuonna hän meni naimisiin ja hänet vihittiin papiksi. Tämän jälkeen hän työskenteli pappina Pielaveden ortodoksisessa seurakunnassa usean vuoden ajan.
Pisimpään Karpov työskenteli Helsingin ortodoksisessa seurakunnassa ensin uskonnonopettajana ja sitten sen toisena pappina.
Eläkkeelle hän jäi vuonna 1978 mutta toimi senkin jälkeen pitkään Helenan vanhainkodin pappina ja rippi-isänä. Eläkkeelle jäätyään hän myös toimi uskonnonopettajana vuoden ajan Suomalaisessa yhteiskoulussa.
Karo Hämäläinen
Karo Olavi Hämäläinen (s. 11. kesäkuuta 1976 Mikkeli) on Helsingissä asuva suomalainen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuusarvostelija. Kirjailijana Hämäläinen on monipuolinen ja on kirjoittanut niin lastenkirjoja kuin trillereitäkin.
Hän on opiskellut humanistisia ja yhteiskunnallisia aineita Helsingin yliopistossa ja Ludwig Maximilianin yliopistossa Münchenissä sekä kauppatieteitä Tampereen yliopistossa.
Kirjallinen ura
Hämäläinen debytoi lastenromaanilla Samuli, Helsingin herra vuonna 2000. Samuli-kirjoja julkaistiin yhdeksän osaa vuosina 2000–2010. Hämäläinen on kirjoittanut myös nuortenromaaneja vuosina 2002–2009. Hänen ensimmäinen aikuisten romaaninsa Kuudes askel ilmestyi vuonna 2004. Se käsitteli persoonallisuuden muovautumista brändien avulla ja pyrkimystä luokitella ihmiset heidän kulutustottumustensa perusteella. Vuonna 2005 julkaistu romaani Urho Kekkonen on presidentti Urho Kekkosen fiktiivinen elämäkerta, jossa nimihenkilö vaikuttaa ratkaisevasti yhteiskuntajärjestelmien kehittymiseen. Teos ottaa kantaa globalisaatioon, markkinavetoistumiseen ja yhteiskunnalliseen kehitykseen.
Hämäläisen läpimurtoteos Erottaja (2011) on lajimääreeltään finanssitrilleri, jossa trillereiden kerrontakoneistoa käytetään finanssimaailmaan sijoittuvan tarinan kertomiseen. Vuonna 2012 ilmestyi teos Kolmikulma. Teos Ilta on julma (2013) on niin kutsuttu kirjallinen trilleri. Sen käännösoikeudet on myyty Yhdysvaltoihin, Ranskaan ja Italiaan.
Hämäläinen on kirjoittanut lisäksi tietokirjoja aikuisille, lapsille ja nuorille. Hän toimi vuonna 1999 Finlandia Junior -palkintoraadin ja vuonna 2008 Finlandia-palkinnon esiraadin jäsenenä.
Tammikuussa 2016 Hämäläinen sai Savonia-kirjallisuuspalkinnon Paavo Nurmea koskevasta teoksestaan Yksin (2015). Kirja valittiin myös vuoden 2015 urheilukirjaksi. Vuonna 2017 hän sai Tietokirjailijapalkinnon.
Hämäläisen ja Alexander Stubbin yhdessä kirjoittama elämäkertateos Alex oli ehdolla Tietokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajaksi vuonna 2017.
Hämäläisen ex-puoliso on kirjailija Salla Simukka. Pari erosi 2014.
Hwang Woo-suk
Hwang Woo-suk (s. 29. tammikuuta 1953 Bu-yeo) on eteläkorealainen kantasolututkija, joka toimi biotekniikan ja eläinten lisääntymistutkimuksen  professorina Seoul National Universityssä maaliskuuhun 2006 asti. Hwang tunnetaan parhaiten kahdesta vuosina 2004 ja 2005 Science-lehdessä julkaistuista tutkimuksestaan, joissa hän väitti onnistuneensa valmistamaan ihmisen embryonaalisia kantasoluja kloonaamalla. Vuoden 2005 lopulla osoittautui, että molemmat Hwangin tutkimuksista perustuivat merkittäviltä osilta väärennettyihin koetuloksiin.
Ryhmä-07
Ryhmä-07 on vuonna 2006 perustettu kesäteatteria esittävä kulttuuriyhdistys Karstulassa. Ryhmä koostuu pääosin nuorista näyttelijöistä, jotka ystävystyivät Salatut elämät -televisiosarjan kuvauksissa.
Hwang Woo-suk
Hwang tunnusti vuonna 2006 vääristelleensä tutkimustuloksiaan. Vuonna 2009 hänet tuomittiin vankeuteen taloudellisista ja eettiistä väärinkäytöksistä. Hän oli ostanut ihmisen munasoluja laittomasti.
Ryhmä-07
Ryhmän puheenjohtajana toimii Janne Vakio, varapuheenjohtajana Joona Mielonen, rahastonhoitajana Eero Tommila ja sihteerinä Emma Virkkunen. Muita hallituksen jäseniä ovat Ville Virkkunen, Tiina Virkkunen sekä Emmi Parviainen.
Karstulan kesäteatteri
Ryhmä esitti kesällä 2007 Karstulan kesäteatterissa Markku Pölösen kirjoittaman näytelmän Emmauksen tiellä. Kesän 2007 yleisötavoite oli 2200, mutta kävijöitä oli noin 3900.
Ryhmän näytelmänä vuonna 2008 on Tapio Piiraisen Siivoton juttu, joka on samalla myös kantaesitys. Vierailevia näyttelijöitä kesälle 2008 ovat Sami Sarjula, Tuomas Reunanen, Jenny Dahlström sekä Constantinos Mavromichalis.
Karo Hämäläinen
Journalistinen ura
Hämäläinen on toiminut pitkään myös kirjallisuuskriitikkona. Kriitikkona hän on avustanut muun muassa Satakunnan Kansaa. Suomen Kuvalehden kriitikkona Hämäläinen on ollut vuodesta 2000 alkaen. Hän oli Kirjallisuuskritiikin verkkolehden Kiiltomadon päätoimittaja 2007–2014.
Teokset
pienoiskuva|Karo Hämäläinen Tampereen kirjamessuilla 2012.
Juha ja Ola -sarja
(yhdessä Tapani Baggen kanssa)
Benjihyppy
thumb|Benjihyppyä [[Normandiassa, Ranskassa.]] Benjihyppy on korkeasta paikasta suoritettava hyppy, jossa hyppääjään kiinnitetty pitkä joustava köysi pysäyttää putoamisen ennen maahan törmäämistä. Köysi sinkoaa hyppääjän takaisin ylöspäin, ja hänen vauhtinsa lopulta pysähdyttyä köydestä kiikkuva hyppääjä joko irrotetaan ja lasketaan maahan, tai hänet hilataan takaisin ylös.
Benjihyppyjä tehdään monenlaisilta tasanteilta ja jopa 400 metrin korkeudesta. Hyppy voidaan tehdä maalla tai veden yllä niin että hyppääjä hipaisee vettä tai jopa uppoaa veden alle. Hyppypaikkana voi olla esimerkiksi rakennus, nostokurki, luonnollinen jyrkänne, torni, helikopteri, kuumailmapallo, silta, köysirata tai gondolihissi.
Perushypyn lisäksi benjihypystä on kehitetty muunnelmia, joissa hyppääjä saa kokea voimakkaan kiihtyvyyden ylösmenovaiheessa. Esimerkiksi jos benjihyppääjä pitää sylissään hiekkasäkkiä ja irrottaa sen hypyn alimmassa vaiheessa, hän voi sinkoutua takaisin ylös jopa lähtötelineelle asti.
Köysi kiinnitetään usein hyppääjän molempiin jalkoihin. Lisäksi kiinnitys yleensä varmistetaan valjailla, jotta kiinnitys ei olisi vain yhden pisteen varassa. Benjiköysi on erikoisvalmisteinen ja erittäin venyvä. Se koostuu noin 900:sta millin paksuisesta kuminauhasta. Köysiä voi olla eripaksuisia, ja köyttä valittaessa otetaan huomioon hyppykorkeus ja hyppääjän paino.
Historia
Pentecostin perinteestä kiinnostuttiin länsimaissa 1950-luvulla Charles Lagusin valokuvien kautta. Niiden näkyminen David Attenborough’n ohjelmassa johti oxfordilaisen Dangerous Sports Clubin kiinnostumiseen lajista, ja kerho suoritti vuonna 1977 joukkohypyn 73-metriseltä sillalta Bristolissa Englannissa. Seuraavalla vuosikymmenellä lajia kehittivät uusiseelantilainen A. J. Hackett ja Henry Van Asch, jotka hyppäsivät 91 metrin korkeudelta gondolihissistä Tignesissä Ranskassa sekä Eiffel-tornista vuonna 1987. Jälkimmäinen hyppy toi lajille paljon julkisuutta, ja Hackettista tuli lajin näkyvin markkinamies niin Uudessa-Seelannissa kuin maailmanlaajuisestikin. Myös James Bondin benjihyppy 007 ja kultainen silmä -elokuvassa vuonna 1995 toi lajille lisää näkyvyyttä.
Suomessa
Benjihypyillä on Suomessa ollut useita järjestäjiä:
Turvallisuus
thumb|Nostokurkeen kyhätty hyppyrakennelma. Benjihyppy on riskeiltään verrattavissa kiipeilyyn, laskuvarjohyppyihin ja muihin vastaaviin korkealla suoritettaviin lajeihin, eli oikein tehtynä se on täysin turvallinen. Useimman hyppääjän kannalta ongelma ja riski liittyy siihen, että hän ei itse tiedä mitään lajista ja asettaa itsensä täysin järjestävän ryhmän ammattitaidon, osaamisen ja tarkkaavaisuuden armoille. Maailmalla tapahtuneet onnettomuudet ovat käytännössä kaikki järjestäjien ammattitaidon herpaantumisen tai puuttumisen syytä. Hyppääjä pystyy omalla väärällä toiminnallaan aiheuttamaan myös vaaratilanteita, mutta ne ovat äärimmäisen harvinaisia.
Benjihypyissä kiinnitetään paljon huomiota turvallisuuteen, joten onnettomuudet ovat harvinaisia. Alle kymmenvuotiaiden ei yleensä anneta hypätä. Korkea verenpaine, raskaus, luuongelmat, epilepsia ja taipumus pyörtyä voivat estää hyppäämisen. Jotkut järjestäjät vaativat vanhoilta hyppääjiltä lääkärintodistuksen. Hyppy voi aiheuttaa muun muassa ohimenevää huimausta, päänsärkyä, raajojen puutumista, niska- tai selkäkipua tai näön hämärtymistä. Pieniä nirhaumia, haavoja ja revähtämisiä tai muita vastaavia sattuu Suomessa muutamia joka kesä. Kevyen hyppääjän selkä saattaa kipeytyä, jos käytössä oleva köysi on liian paksu (eli ei jousta riittävästi), mutta suomalaisilla ryhmillä on useimmiten käytössä monia eripaksuisia köysiä.