cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uskonnollinen humanismi
Ericson väittää, että jos ihminen jättää herkkyyden, hartauden ja pyhyyden ulottuvuuden pois elämänkäsityksestään, seurauksena on helposti kovuus ja kylmyys. Mikäli yhteiskunnasta pyritään juurimaan pois uskonto, on Ericsonin mukaan seurauksena, että ihmiset hakevat näitä kokemuksia kirkon helmasta.
SIG
Paluu vanhaan miehistöön
Vuonna 2007 Inkinen laati sävyltään melankolisen demonauhan ollessaan Vorun kaupungissa. Inkinen jakoi demoa CD-formaatissa vain muutamille ihmisille eikä julkaissut sitä.
Vuonna 2008 SIG vietti 30. juhlavuottaan. 26. tammikuuta 2008 ilmestyi juhlavuoden single "Kuinka paljon sua rakastinkaan?", joka nousi muun muassa Radio Suomen listoilla sijalle 4. Loppuvuonna yhtyeelle myönnettiin Raision kaupungin vuoden 2008 kulttuuripalkinto. SIGin oli tarkoitus keikkailla juhlavuoden ympäri Suomea, mutta Matti Inkisen sairastelu pakotti yhtyeen syksyllä keikkatauolle. Sairastelu todettiin lopulta ja yllättäen aivokasvaimeksi. Lokakuun alussa aivokasvain leikattiin TYKS:issä, ja Inkinen toipui leikkauksesta hyvin. Sitä seurasi raskas sädehoitojakso. Sädehoito huononsi Inkisen vointia ja mielialaa. SIGin keikkoja suunniteltiin Inkisen kunnon mukaan.
Keikkatauon oli tarkoitus päättyä toukokuussa 2009, ja harjoittelu sitä varten sujui hyvin.
Seiskan kohu-uutinen ja Inkisen kuolema
Raision poliisi kuulusteli keväällä Inkistä epäiltynä lapsipornon hallussapidosta ja sen levittämisestä. Poliisi oli havainnut, että Inkisen tietokokoneelle meni lapsipornoa, ja sieltä tuli lapsipornoa. Kyse oli kovan luokan lapsipornoelokuvista.
Aikakauslehti Seiska kertoi 29. huhtikuuta 2009, että Inkistä epäiltiin lapsipornorikoksista. Inkinen kertoi Seiskalle ladanneensa koneelleen musiikkia eMule-vertaisverkko-ohjelmalla. Hänen mukaansa lapsiporno tuli vahingossa musiikin kanssa. Ohjelma lähetti jako-kansiossa olleen lapsipornon eteenpäin. Näin lapsiporno kulki Inkisen koneen kautta ja varastoitui sinne. Inkinen kiisti syyllistyneensä lapsipornorikoksiin. Inkinen itse ei olisi halunnut asiasta puhua julkisuudessa, ja piti uutista kauheana. Kun uutinen julkaistiin, SIGin kotisivuille alkoi tulla asiatonta palautetta ja netissä velloi kiihkeä keskustelu. Toiset keskustelijat syyttivät Inkistä pedofiiliksi, toiset puolustivat ja kaikkea siltä väliltä. Inkinen katosi kotoaan artikkelin julkaisupäivänä eikä häneen saatu enää yhteyttä. Poliisi pyysi vihjeitä miehen liikkeistä. Inkistä etsittiin Raision maastosta 4.–6. toukokuuta. Itsemurhan hukuttautumalla mereen tehnyt Inkinen löydettiin Raisionlahdelta 25. toukokuuta 2009. Inkisen lähipiiri piti Seiskan juttua syynä Inkisen itsemurhaan. Joku oli vuotanut tiedon Inkisen lapsipornoepäilyistä Seiskalle. Vuotajaksi epäiltiin poliisia, joka olisi rikkonut vaitiolovelvollisuutensa juttupalkkion takia. Sig piti Seiskan ja Iltalehden uutisointia ala-arvoisena ja ehkä laittomanakin loanheittona. Poliisi lopetti Inkisen lapsipornoepäilyjen tutkimisen, ja kysymys Inkisen syyllisyydestä jäi vaille vastausta. Seiskan ja muidenkin journalistien mielestä kohu-uutinen oli asiallinen. SIG asetti Iltalehden ja Seiskan boikottiin. Yhtye teki kantelun poliisille tietovuodostai. SIG myös teki valituksen Julkisen sanan neuvostolle. Poliisi ei löytänyt tietovuotajaa keskuudestaan ja lopetti tutkimukset Rikosepäily jäi avoimeksi, eikä selvinnyt, oliko Inkinen syyllistynyt rikoksiin vai ei. Seiskan artikkelin kirjoittaja Panu Hörkkö ei kertonut tietovuotajaa lähdesuojaan vedoten. JSN ei pitänyt lapsipornoepäilystä kertonutta artikkelia lehtimiessääntöjen vastaisena. Se katsoi julkisuuden henkilönä pidetyn Inkisen yksityisyyden suojan kaventuneen. Lisäksi Inkinen sai sanoa sanansa juttuun eikä Seiskan jutussa ollut asiavirheitä. SIG ilmaisi luottamuksensa viranomaisiin vähentyneen erilaisten kestitysten, oman edun tavoittelujen ja salailujen takia.
SIGin jäljelle jääneet jäsenet päättivät Inkisen kuolemasta huolimatta jatkaa yhtyeen toimintaa
Uusi SIG
SIG päätti osallistua euroviisukarsintoihin. Niinpä vuoden 2019 syksyllä yhtye muokkasi vanhasta materiaalista kappaleen "Aurinkoon", mutta kappaletta ei hyväksytty karsintoihin. SIGin kappale "Aurinkoon" nousi toukokuussa 2020 Radio Suomipopin live-listalla 2. sijalle.
Muut
sisälsi 4 SIGin kappaletta
Uskonnollinen humanismi
Uskonnollisille humanistit katsovat, että oman elämänkäsityksen keskeinen ilmentymä on moraalinen tekeminen ja toiminta. Yhdysvaltojen humanistiliikkeessä oli 1900-luvulla pitkäaikainen kiista siitä, pitäisikö humanismia kutsua uskonnoksi vai elämänkatsomukseksi. Jälkimmäisen asennoitumisen alkuunpanija oli Corliss Lamont monena painoksena ilmestyneellä kirjallaan The Philosophy of Humanism (1949), joka korosti sekulaaria humanismia. Paul Kurtz jatkoi samaa linjaa. Lamontin naturalistinen näkemys tulee esiin lainauksessa hänen kirjastaan: ”Ihmiselämän pääasiallinen tarkoitus on työskennellä ihmisen onnen hyväksi tässä maailmassa ja luonnon rajojen sisällä, joka luonto on hänen kotinsa.”
Chymos
Perustaminen ja toiminnan alkuvuodet
Vuorineuvos Wäinö Tammenoksa perusti vuonna 1906 Ruokolahden kunnan Tainionkoskelle (nyk. osa Imatraa) Alkoholittomien Juomien Tehdas Chymoksen. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Suomen metsämarjoja alettiin jalostaa teollisesti.
Nimi muutettiin vuonna 1918 muotoon Tehdas Chymos. Vuonna 1922 yhtiö muutti Lappeenrantaan.
Jukka Tammenoksan aika johtajana
Wäinö Tammenoksan poika Jukka Tammenoksa nimitettiin yhtiön toimitusjohtajaksi vuonna 1929, jolloin hän oli vasta 23-vuotias. Hänen toimitusjohtajakaudellaan, joka päättyi vuonna 1952, oli hyvin vähän normaaliksi katsottavaa aikaa. Ensin oli kieltolaki, minkä jälkeen seurasi 1930-luvun lama, talvi- ja jatkosota sekä vielä sotien jälkeinen pula-aika ostokortteineen ja säännöstelyineen.
Epäluulo teollisesti valmistettuja mehuja kohtaan oli suuri, ja suomalaiset valmistivat mehunsa kotona. Vähitellen tehdasmehujen kauppa alkoi elpyä. Kieltolain kumoamisen jälkeen valikoimaan lisättiin viinit ja liköörit. Alkoholittomia liköörejä oli valmistettu jo aikaisemmin. Tuotantoon tulivat myös hyytelöt, hillot ja marmeladit. Koko 1930-luku oli tasaisen kehityksen aikaa. Tuotevalikoimaan tulivat myös makeiset, joista tunnetuimpia ovat Marianne, Omar, Pantteri ja Lontoo rae.
Ulkomaan myyntiä varten perustettiin vuonna 1934 Yhdysvaltoihin Chymos Company of America. Vuonna 1937 Chymos Tehdas muuttui osakeyhtiö Chymos Oy:ksi, jonka koko osakekanta tuli Tammenoksan suvun omistukseen. Vuonna 1936 tehtaalla työskenteli noin 150 henkilöä.
Yhtiön kehitys jatkui myönteisenä sota-aikanakin elintarviketuotannon tiukasta valvonnasta huolimatta. Tehdasta ja tuotantoa laajennettiin, ja kauppaa käytiin muun muassa Puolustusvoimien kanssa. Sodan aikana osa toiminnasta siirrettiin rintaman läheisyyden vuoksi Toijalaan.
Hyvin menestynyt yhtiö joutui 1950-luvun alussa nopeaan syöksykierteeseen. Tähän vaikuttivat säilöttyjen tuotteiden kysynnän väheneminen sekä henkilöstön määrän ja kustannusten kasvu. Yhtiö oli investoinut myös makaronitehtaaseen, joka osoittautui kannattamattomaksi. Myös toimiminen kahdella paikkakunnalla rasitti taloutta. Toijalan tehdas lakkautettiin vuonna 1952, ja toiminta palasi jälleen Lappeenrantaan. Samalla Jukka Tammenoksa luopui toimitusjohtajan tehtävistä.
Taloudelliset vaikeudet ja yrityksen siirtyminen pois Tammenoksan suvulta
Jukka Tammenoksan veli Olavi Tammenoksa toimi hänen seuraajanaan vuoden verran. Tämä oli viimeinen yritys pitää yhtiö Tammenoksan suvulla. Lopulta taloudelliset vaikeudet olivat niin suuria, että rahoittajapankki siirsi Tammenoksat sivuun vuonna 1953 ja nimitti suvun ulkopuolisen toimitusjohtajan.
Tammenoksan suku myi Chymos Oy:n osakkeet 1950-luvun puolivälissä Regulus Oy:lle. Se oli holdingyhtiö, joka oli muodostettu, kun Lääketehdas Orion Oy:n lääketuotanto erotettiin yhtiön muusta toiminnasta.
Osaksi Orion-yhtymää
Chymoksella oli hyvä nimi, ajanmukainen koneistus, vankka elintarvikealan tuntemus ja ammattitaitoinen henkilöstö. Vaikeuksien syynä olivat sodanjälkeisen pula-ajan aiheuttamat huonot taloudelliset olosuhteet ja virheelliset ratkaisut. Vuonna 1955 Chymoksen toimitusjohtajaksi tuli Jouko Keränen Huhtamäki-yhtymästä. Hän lähti vuonna 1959 Orionin toimitusjohtajaksi.
Ylijoen johdolla tehdas laajeni ja siitä kehittyi alallaan arvostettu tuotantolaitos. Vuoden 1957 toimintakertomuksesta ilmenee, että Chymos valmisti kolmeakymmentä mehu- ja marmeladilaatua, lähes sataa erilaista makeisvalmistetta ja makaronia. Makaronin valmistus tapahtui Reguluksen Keuruun tehtailla. Myynnin kehityksessä tapahtui 1960-luvun alussa suuri läpimurto, minkä seurauksena tehdas ajautui toimitusvaikeuksiin, vaikka koneet pyörivät täysillä ja töitä tehtiin kolmessa vuorossa. Tehdasta oli tarpeen laajentaa, ja laajennus toteutui vuonna 1962. Chymos vei tuotteitaan 1970-luvun alussa yli 30 maahan ympäri maailman. Työntekijöiden määrä oli noussut yli neljänsadan, ja yhtiö oli Lappeenrannan kolmanneksi suurin yksityinen työnantaja.
Seuraava laajennusvaihe toteutettiin 1960-luvun puolivälissä. Uudet tilat tulivat enimmäkseen makeisosastojen ja varastojen käyttöön. Vuonna 1969 hyväksyttiin hallinnollisia muutoksia ja omistusjärjestelyjä, joiden seurauksena vuoden 1970 alussa Regulus Oy, Lääketehdas Orion Oy, Chymos Oy ja Noiro Oy lopettivat erillisinä osakeyhtiöinä ja muodostivat Orion-yhtymä Oy:n.
Viimeiset maamerkit Tammenoksan perheyhtiön ajalta katosivat vuonna 1972, jolloin vanha pääkonttorirakennus purettiin ja konttoritilat sijoitettiin vähän aikaisemmin ostettuun entiseen maneesiin. Myöhempää käyttöä varten hankittiin maata muualtakin, jolloin lopulta Chymos omisti 27 hehtaaria teollisuusalueita Lappeenrannassa. Chymoksella työskenteli 1970-luvun alussa 650 henkeä.
Yrjö Ylijoki jäi eläkkeelle vuonna 1975.
Yrityksen tuotteita
Chymos aloitti makeisten valmistuksen vuonna 1934. Yrityksen tunnetuin tuote on punavalkoraitaiseen paperiin kääritty minttusuklaamakeinen Marianne. Sitä on tehty vuodesta 1949. Muita tunnettuja makeisia olivat Julia, Pantteri, Lontoo rae, Omar, Ässä Mix ja Merkkarit.
Chymos valmisti lastenruokia, mehuja ja marmeladeja. Yritys valmisti myös alkoholijuomia, kuten Polar-likööriä, Minttu-likööriä, Kavaljeeri-kuohuviiniä ja Lakka-likööriä, jonka valmistus siirtyi V & S Finlandille. Vuonna 2008 sen emoyhtiö, ruotsalainen V&S Group myytiin Pernod Ricardille. Nykyisiä Chymos-alkoholijuomia markkinoi Pernod Ricard Finland Oy.
Kirikulaht
Kirikulaht on Virossa Hiidenmaan kunnassa Hiidenmaan saarella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järvi on laguunimainen merestä irti kuroutumassa oleva flada, jolla on salmen kautta yhteys mereen Reiginlahdessa, mutta johon virtaa myös makeaa vettä sisämaan ojista. Järven pinta-ala on 114 hehtaaria (ha) ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Saaria on kolme, joiden yhteinen pinta-ala on 4,2 ha. Siihen laskee useita ojia, joista huomattavimmat ovat laskuoja Kajumerestä, Pihlaoja (myös Pihla jõgi), jolla on suuri valuma-alue, ja lyhyt oja viereisestä järvestä Kööna-aukosta. Järven rantaviivan pituus on 9,5 kilometriä ja se on enimmäkseen ruohikkoista kosteikkoa tai metsämaata. Kõrgessaaren pienkauppala sijaitsee järven länsipuolella ja Reigin kirkko sijaitsee 700 metriä rannasta kaakkoon.
Haapolampi (Ähtäri)
Maantietoa
Haapolammen pinta-ala on 15,6 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä eikä siinä ole saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. Haapolammen etelärannan ohittaa noin 50 metrin etäisyydeltä yhdystieltä 7091 kääntyvä Ohra-ahontie.
Kirikulaht
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.
Järvelle tehtiin vasta 2007 ensimmäinen eliöstön tilaa kartoittava tutkimus osana laajempaa 20 Viron rannikoiden järven kartoitusta. Hiidenmaan pohjoisrannikko on Kirikulahden ympäristössä muuttolintujen tunnettuja levähdyspaikkoja.
Move4
thumb|Entinen A Ahlströmin Varkauden tehtaiden Move4-veturi Jokioisten asemalla Move4 on suomalainen kapearaiteinen teollisuusveturi. Sen suunnitteli ja rakensi Valmet lentokonetehdas.
Veturityyppi tuli tuotantoon vuonna 1948; se on kaksiakselinen dieselveturi, jonka erikoisuutena on vaihdettava raideleveys. Veturi suunniteltiin jo alun perin niin, että sitä voi käyttää kaikilla raideleveyksillä välillä 600 - 750 mm. Tämä on toteutettu suunnittelemalla akselinkannattimet sivusuunnissa siirrettäviksi, jolloin raideleveyttä muutetaan vaihtamalla akselit. Veturin molemmat akselit vetävät; moottorin voima siirretään kardaaniakselilla taka-akselille, josta edelleen etuakselille ketjuvedon avulla.
Vetureita valmistui yhteensä 18 kappaletta; lisäksi yksi, Move4N, rakennettiin leveäraiteisena; se rakennettiin tilaustyönä Paloheimo Oy:n Riihimäen sahalle.
Veturit menivät eri teollisuuslaitoksille; prototyyppikappaleen osti VR kapearaiteisten työmaaratojensa veturiksi korvaamaan aiempia höyryvetureita. Tämä veturi on Jokioisten museorautatien hallussa ajokuntoisena; siihen on asennettu alkuperäistä hiukan tehokkaampi moottori sekä nykyaikaistettu käynnistys hehkutuksineen. Veturi onkin jonkin verran muita yksilöitä nopeampi. Prototyyppikappaleen erikoisuus ovat erityisten pidennysten päähän asennetut keskuspuskimet. Muissa yksilöissä on alustan päissä olevat tappityyppiset kiinnittimet, joihin voidaan asentaa useammankin tyyppisiä puskimia tai työkoneita, lähinnä lumiauroja.
Useimmat jäljellä olevat Move4 -veturit ovat Museorautatien hallussa; prototyypin lisäksi ajokuntoisia ovat entinen A. Ahlström Osakeyhtiön  Varkauden tehtaiden kakkosveturi sekä rajallisemmin Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n Olkkolan sahan veturi numero 1 ; sen voimansiirtoakseli kaipaa uusimista. Sisarveturi on varastoitu, koska siitä puuttuvat akselit; tässä varastoidussa yksilössä ovat säilyneet alkuperäisen omistajan tunnukset. Tunnusten palauttamista myös ykkösveturiin on harkittu epävirallisella tasolla; tätä veturia käytettiin 1970 - 1980 -luvuilla runsaasti työveturina - olipa se satunnaisesti yhden viikon ajan ainoa ajokuntoinen veturi, kun kaikki muut sattuivat vikaantumaan yhtaikaisesti.
Lisäksi Humppilan varikolla on entinen Kuusankosken–Voikan rautatien veturi numero 13; se siirtyi 1960-luvulla Asko Oy:n Forssan sahalle, josta se luovutettiin vuonna 1983 Museorautatielle. Veturi on maalattu keltaiseksi teollisuusveturien tapaan; se poikkeaa muista siten, että siinä on ns. sekamoottori eli moottorissa on sekä bensiinille sopiva kaasutin että dieselruiskutuspumppu. Veturi on lähes ajokuntoinen; se kaipaa vain perushuollon ja joidenkin osien uusinnan.
Ainoa leveäraiteinen Move4, Riihimäen sahan Move4N, kutsumanimeltään Luppe, siirrettiin vuonna 1999 Humppilan varikolle, kun sen talli Hyvinkään Nopossa purettiin.
Yksi Move4 on jäähdytysalan museossa Ylöjärvellä; yksityisomistuksessa Lammilla ollut toinen samanlainen veturi lahjoitettiin Museorautatielle syksyllä 2017 ja siirrettiin Minkiölle; tämä veturi on myös ajokuntoinen, kaipaa vain kesällä -18 täyshuoltoa koska on seissyt kylmillään useita vuosia.
Henry Leppä
Henry Erik Leppä (s. 12. maaliskuuta 1947 Turku) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Leppä edusti urallaan Suomessa TuToa ja Jokereita. Hän voitti kolme SM-mitalia, yhden jokaista väriä. Yhteensä Leppä pelasi SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa 441 ottelua tehoin 207+188. Leppä pelasi Suomen lisäksi yhden kauden Sveitsin liigan HC Luganossa.
MM-tasolla Leppä pelasi neljissä kisoissa ja olympialaisissa kerran. A-maaotteluita hän pelasi 117 tehoin 29+26.
Leppä valmistui 1970-luvulla Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi.
Kaudella 1987–1988 Leppä toimi Jokerien päävalmentajana I-divisioonassa joukkueen juuri pudottua SM-liigasta. Jokerit päätyi Lepän komennossa kahdentoista joukkueen sarjan seitsemänneksi.
Työharjoittelu
Työharjoittelu osana opintoja Suomessa
Työharjoittelu voi sisältyä kaikilla koulutusasteilla opiskelijan opetussuunnitelmaan. Harjoittelu voi olla joko pakollinen tai vapaaehtoinen osa opintoja. Työharjoittelun tavoitteena on perehdyttää työelämään ja syventää oppilaan ammattitaitoa.
Peruskoulujen ja lukioiden opetussuunnitelmiin sisältyvä työelämään tutustuminen poikkeaa työharjoittelusta siinä, että yleissivistävän koulutuksen oppilailla ja opiskelijoilla ei ole vielä ammattitaitoa, jota harjaannutettaisiin.
Herola
Herola on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Työharjoittelu
Työharjoittelu osana opintoja Suomessa
Ammatillisen toiseen asteen opiskelijoiden työssäoppiminen eroaa puolestaan harjoittelusta siten, että osa ammattitaidosta voidaan hankkia kokonaan työpaikalla työssäoppimisjakson aikana. Asiaa ei ole siis opiskeltu välttämättä lainkaan oppilaitoksessa, vaan oppiminen tapahtuu kokonaan työpaikalla.
Ammattikorkeakouluissa ja yliopistoissa työharjoittelusta käytetään usein nimitystä korkeakouluharjoittelu. Harjoittelu tarjoaa opiskelijalle mahdollisuuden päästä soveltamaan oppimaansa teoriatietoa työelämän käytännön tehtäviin. Samalla opiskelija pääsee solmimaan kontakteja oman alansa työnantajiin jo opiskeluaikana.
Arkikielessä työharjoittelu, työssäoppiminen ja työelämään tutustuminen sekoitetaan usein toisiinsa. Työnantajat kutsuvat kesätöihin palkkaamiaan opiskelijoita harjoittelijoiksi usein myös silloin, kun työ ei lainkaan sisälly opiskelijan opintosuunnitelmaan. Kun sovitaan työpaikalla tapahtuvista työelämäjaksoista, on sekä opiskelijan että työnantajan aina syytä tarkistaa tavoitteet ja opiskelijan osaamistaso ennen työelämäjakson alkua.
Luettelo Tukholman hiippakunnan piispoista
Tämä on luettelo Ruotsin kirkon Tukholman hiippakunnan piispoista. Hiippakunta muodostettiin vuonna 1942.
Henningsvær
Henningsvær on kalastajakylä Våganin kunnassa Nordlandissa Norjassa. Kylä sijaitsee pienillä Heimøyn ja Hellandsøyn saarilla Lofoottien saaristossa. E10-tiestä erkaneva kapea tieyhteys johtaa kahden sillan kautta kylään. Vuonna 2005 kylän asukasluku oli 409 henkeä. Pääelinkeino on kalastus ja päätuote on kapakala. Pääsaari Austvågøyan puolella sijaitseva korkea vuorimuodostelma Vågakallen on hyvin suosittu kalliokiipeilijöiden keskuudessa. Aikoinaan nuoret kalastajat joutuivat ottamaan lakin päästään ja tekemään vuorelle kunniaa laivan lipuessa sen ohi.
Tero Virjonen
Tero Virjonen (s. 7. huhtikuuta 1978) on aktiiviuransa jo lopettanut suomalainen pikajuoksija. Uransa ajan hän edusti Turun Urheiluliittoa ja huolehti itse omasta valmennuksestaan vuodesta 2000 lähtien. Kalevan kisoista Virjonen saavutti 200 metrin juoksussa hopeaa 1997 ja pronssia 1998. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa voittamassa kolme kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa (1998, 1999 ja 2001) sekä pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa (1999). Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2004 jälkeen.
Iso Haapasaari (Jyväskylä)
Maantietoa
Saari on 1,3 kilometriä pitkä, 480 metriä leveä ja sen pinta-ala on 34,6 hehtaaria. Se on viereisen Haapaniemen ja myös Haapalahden suuntainen saari, jonka muodostavat kaksi peräkkäin sijaitsevaa mäkeä. Saaren huippu, joka sijaitsee saaren eteläpuoliskossa, on noin 105 metriä merenpinnan yläpuolella eli se kohoaa 27 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Pohjoisosan mäki kohoaa noin 19 metrin korkeuteen.
Saaren eteläkärjessä on tieyhteys Haapaniemeen, jonne pääsee valtatieltä 4 haarautuvalta yhdystieltä 16631, joka kulkee Varaslahden kautta. Tie haarautuu saaressa ja alempi tie on loppumatkastaan suljettu. Ison Haapasaaren eteläpäässä on tunnettu perinnematkailukohde Savutuvan apaja ja sen lähellä myös matkailukohteena tunnettu kivilatomus Opinsaunan kiuas.
Luontoarvoja
Saarella on luonnonsuojelualue, joka perustettiin syksyllä 2014 osanan Metso-ohjelmaa. Suojelun perusteina oli saaren lehtometsät, jossa kasvaa koivua, haapaa ja pihlajaa. Kalliomaastossa on valtapuuna mänty. Saaren sisäosat ovat kuivaa kangasmetsää ja rannat lehtomaista kangasmetsää. Keskellä saarta on myös pieni avoin niitty. Saaren pohjoisosaan rakennettiin vuonna 2006 luontopolkureitistö, jonka suurin pituus on 2,7 kilometriä ja jossa on 12 rastitaulua. Saaren länsirannassa on nuotiopaikka, jonka puut tulee kantaa itse paikalle.
Historiaa
Isossa Haapasaaressa oli Jyväskylän maalaiskunnan aikana leirintäalue.
Charlotte Dacre
Charlotte Dacre (os. King, myöh. Byrne, noin 1772 – 7. marraskuuta 1825 ) oli englantilainen kauhukirjailija, runoilija, journalisti ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan goottilaisista romaaneistaan.
Elämäkerta
Charlotte Kingin tarkkaa syntymäpäivää ei tiedetä. Hänen isänsä oli juutalaistaustainen rahanlainaaja Jonathan King (s. Jacob Rey) ja äitinsä tämän ensimmäinen vaimo Deborah Lara. Charlotte ja hänen siskonsa Sophia King saivat hyvän koulutuksen ja matkustelivat nuoruudessaan paljon, ja molemmista tuli myöhemmin kauhukirjailijoita. Todennäköisesti siskokset saivat vaikutteita radikaali Robert Merryltä ja tämän ympärille syntyneeltä runoilijapiiri Della Cruscansilta.
1790-luvulla King alkoi kirjoitella Morning Heraldiin salanimellä Rosa Matilda. Vuonna 1798 Kingin sisarukset julkaisivat runokokoelman Trifles from Helicon, jossa esittivät julkisen kiitoksen isänsä tarjoamasta koulutuksesta ja puolustivat tätä prostituoitujen esittämiltä väkivaltasyytöksiltä. Vuonna 1805 ilmestyivät runokokoelma Hours of Solitude ja goottilainen romaani The Confessions of the Nun of St. Omer. Seuraavana vuonna Dacre julkaisi tunnetuimman romaaninsa Zofloya, or the Mor. Romaaneissaan hän omaksui taiteilijanimen Charlotte Dacre. Hän sävelsi myös balladeja ja tuli niiden tekijänä suosituksi.
Jarkko S. Tuusvuori
Jarkko S. Tuusvuori (s. 1968 ) on helsinkiläinen filosofi, tietokirjailija, suomentaja ja toimittaja. Hän oli Niin & näin -lehden päätoimittaja vuosina 2007–2009 yhdessä Tere Vadénin kanssa. Tuusvuori on väitellyt filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa Friedrich Nietzschen filosofiasta. Hän on myös kääntänyt useita filosofisia teoksia suomeksi. Hän on kirjoittanut teokset Käsikirja (Teos 2013), Kulttuurilehti 1771–2007 (SKS 2007) ja Hyviin käsiin (Suomen sairaanhoitajaliiton julkaisuja 2006).
Charlotte Dacre
Elämäkerta
Vuonna 1815 Dacre avioitui Morning Postin toimittajan Nicholas Byrnen kanssa. Dacre alkoi kirjoittaa lehteen vanhalla nimimerkillään Rosa Matilda ja tuli tunnetuksi whigien, radikaalien ja Napoleonin kiihkeänä vastustajana. Vuonna 1809 Lordi Byron pilkkasi Dacrea satiirissaan English Bards and Scotch Reviewers ja kuvasi tämän hurskastelevan ruikuttajan arkkityypiksi.
Dacre kuoli marraskuussa 1825 pitkän sairauden päätteeksi.
Tuotanto
Dacre tunnetaan parhaiten goottilaisista romaaneistaan. Niissä on nähty vaikutteita Matthew Lewisin Munkista ja Mary Wollstonecraftin ajatuksista. Dacren suosituin romaani Zofloya (1806) muistuttaa Munkkia mutta on kerrottu naisen näkökulmasta. Teoksessa on eroottisia aineksia ja se innoitti Percy Shelleyn varhaista kirjoitelmaa Zastrozzi (1810). Hän oli arvostettu ja laajalti luettu kirjailija.
Runoissaan Dacre ilmaisi voimakasta mutta tukahdutettua toivekkuutta ja halua, ja niiden huhuttiin innoittaneen Lordi Byronin esikoiskokoelmaa Hours of Idleness (1809). Hakuteos The Poetical Register (1811) sen sijaan suhtautui Rosa Matildan runoihin kielteisesti ja katsoi niiden heijastavan ”valitettavia puutteita maussa ja arvostelukyvyssä”.
Monissa romaaneissaan Dacre kuvaa isäänsä ja tämän rakastajattaria pisteliääseen sävyyn. Jonathan King oli hylännyt Dacren juutalaisen äidin ja asettunut elämään Lady Lanesborough’n kanssa, mikä järkytti Dacrea ja osaltaan vaikutti hänen maailmankuvansa muutokseen.
Jordi Masó
Jordi Masó on katalonialainen pianisti. Hän syntyi Granollersissa. Opintonsa hän suoritti kotimaassaan ja Lontoon Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Hänen opettajiaan olivat Josep M. Roger, Albert Attenelle, Christopher Elton ja Nelly Akopian. Hän on voittanut monia kansallisia ja kansainvälisiä palkintoja sekä esiintynyt useimmissa Euroopan maissa pianoresitaaleissa ja kamarimusiikkikonserteissa. Hän saa myös säännöllisesti kutsuja esiintymään keskeisimpien espanjalaisten orkesterien kanssa. Masólla on laaja ja kaikille aikakausille ulottuva ohjelmisto, mutta erityisesti hän on keskittynyt 1900-luvun musiikkiin. Hän on myös kantaesittänyt monia hänelle sävellettyjä teoksia.
Masón kymmeniin levytyksiin kuuluu tulkintoja Roberto Gerhardin, Federico Mompoun, Padre Donostian, Xavier Montsalvatgen, Joaquim Homsin, Josep Solerin, Mario Castelnuovo-Tedescon, Benet Casablancasin, Joaquín Turinan ja Déodat de Sévéracin teoksista. Masó on Granollersin konservatorion ja Esmucin (Katalonian musiikkikorkeakoulu) professori. Vuonna 1996 hän liittyi nykymusiikkiryhmä Barcelona 216:n jäseneksi. Vuonna 2008 hänelle myönnettiin ARAM-arvo (Associate of the Royal Academy of Music).
Masó on julkaissut monia kirjoituksia ja kirjan Els reptes de Vladimir.
Bertel Laurell
Laurellin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Josef Salem Laurell ja Gustava Elisabet Snellman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Oulun lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1904 ja lisensiaatiksi 1908.
Laurell toimi Ikaalisten kunnanlääkärinä 1908–1909 ja 1911–1919. Hän oli sitten vähävaraisten lääkärinä Tampereella 1920–1943, ja juuri tältä ajalta ovat peräisin ne kaskut, joissa hän on päähenkilönä.
Bertel Laurell oli naimisissa vuodesta 1908 sairaanhoitaja Ida Rankaviidan kanssa.
Tampereen Lääkäriseura on jakanut vuodesta 1985 lähtien ansioituneille lääkäreille Bertel Laurellin kunniapalkintoa.
Laskiainen
thumb|[[Napakelkka on osa suomalaista laskiaisperinnettä.]] Laskiainen on pääsiäistä edeltävä juhla, johon kuuluu sekä pakanallisia että kirkollisia perinteitä.
Paastoaikaa on vietetty 600-luvulta saakka valmistautumisena pääsiäiseen. Ennen sen alkua on katolisissa maissa keskiajalta saakka vietetty karnevaaleja ("carne vale", jäähyväiset lihalle). Pohjois-Euroopan laskiaista vietetään samaan aikaan kuin Etelä-Euroopan paastoa edeltäviä karnevaaleja. Monet laskiais- ja karnevaaliperinteistä ovat peräisin pakanallisista juhlista, kuten roomalaisten pidoista Bacchuksen kunniaksi sekä lähestyvän kevään, hedelmällisyyden ja uuden elämän juhlinnasta.
Kirkollinen laskiainen
Kirkollisessa mielessä laskiainen on seitsemän viikkoa ennen pääsiäistä kestävän paastonajan alkajaisjuhla. Laskiaissunnuntain kirkollisena aiheena on Jeesuksen vaelluksen alku Jerusalemiin, kohti kärsimystä ja kuolemaa. Laskiaissunnuntaita seuraa laskiainen, joka päättyy keskiviikkona, tuhkakeskiviikkona. Laskiaisen jälkeen alkaa paastonaika, joka loppuu pääsiäisenä. Sekä katolisissa että luterilaisissa maissa laskiaiseen on kuulunut runsas ruokatarjoilu ja riehakas ilonpito, Suomessa hernekeitto, juusto ja mäenlasku. Paastonajalle sen sijaan on ollut oleellista jättää liharuoat pois ruokavaliosta.
Nimet
Suomen sanan ”laskiainen” alkuperä on ollut epävarma. Ehdokkaita sanan alkuperäksi ovat olleet ”laskeutua” (laskeudutaan paastoon) ja ”laskea” (lasketaan päiviä pääsiäiseen). Kolmannen ehdotuksen mukaan sana tulee romaanisen kielialueen vanhasta laskiaisen nimityksestä carne lasciare (lihan jättäminen), jonka jälkimmäinen osa on aikoinaan vääntynyt suomalaiseen muotoon.
Kirkollisissa yhteyksissä laskiaissunnuntaista on käytetty myös latinalaista nimeä quinquagesima eli viideskymmenes, se kun on suunnilleen 50 päivää ennen pääsiäistä. Vastaavasti kahdesta sitä edeltävästä sunnuntaista on aikaisemmin käytetty epätarkkoja nimiä septuagesima (70.) ja sexagesima (60.).
Karnevaalit-nimityksen on arveltu tulevan sanoista carne vale ”jäähyväiset lihalle”. Toinen maailmanlaajuisesti tunnettu juhlan nimitys on laskiaistiistain ranskalaisperäinen nimitys Mardi Gras. Venäjällä juhlan nimi on maslenitsa. Sekä ranskalainen nimi "rasvatiistai", että venäläinen voihin viittaava nimi ovat saaneet nimensä siitä, että tänä päivänä syötiin rasvaista ruokaa, kun valmistauduttiin paastoon. Koska myös ruotsiksi laskiainen on fettisdag, yksi mahdollinen selitys suomalaiselle laskiaisen nimitykselle on yksinkertaisesti "läskitiistai". Suomen sana "läski" on lainattu ruotsin sianlihaa ja läskiä tarkoittavasta sanasta fläsk. Ruotsalaiseen ruokaperinteeseen kuuluu myös niin sanottu fläsk tisdag.
Suomalaisia laskiaisperinteitä
Monet Suomen laskiaismenoista ovat luultavasti peräisin vanhasta työnjuhlasta, jolloin naiset lopettivat pellavien, hamppujen ja villojen muokkaamisen ja kehräämisen langoiksi. Laskiaisperinteistä elävät mäenlaskun ja jääkelkkojen tapaiset huvit. Enää laskiaista ei yhdistetä pellavankasvuun, vaan siinä hyvästellään pimein talvi ja aletaan odottaa kevättä. Laskiaisen perinneruokiin kuuluu hernekeiton lisäksi laskiaispulla.
right|thumb|Laskiaispulla. Reformaation myötä paaston noudattaminen jäi suomalaisilta pois, mutta monet uskomukset ja kiellot pysyivät kansan mielissä. Laskiainen säilyi talonpoikaisena työnjuhlana ja ennen kaikkea naisten työ- ja toimialaan kuuluvana päivänä. Laskiaisen tienoille sijoittuu muinaiseurooppalainen vuodenvaihde, minkä vuoksi siihen on Suomessa liittynyt aikaisemmin runsaasti kansanuskomuksia ja taikoja. Työt piti lopettaa hyvissä ajoin iltapäivällä, jotta työt olisivat joutuneet hyvin koko vuoden. Saunaan täytyi mennä päivänvalossa ja siellä oli oltava ääneti.
Laskiaisena syötiin aiemmin tukevasti liharuokaa, koska seuraavan kerran sai syödä lihaa vasta paaston jälkeen pääsiäisenä. Perinteisiä laskiaisruokia olivat rasvarieska ja liharokka. Rasvarieska oli ohrajauhoista tehtyä leipää, jota oli höystetty sianihralla. Liharokka oli keitetty herneistä ja rukiinjyvistä ja höystetty siansorkilla tai sian päällä. Keittoa kutsuttiin myös sorkkarokaksi. Myös herkut kuuluivat laskiaiseen. Laskiaispullat alkoivat yleistyä 1800-luvulla. Nykyään kyse on pullasta, jonka väliin laitetaan joko hilloa tai mantelimassaa ja kermavaahtoa.
Ruokaan liittyi myös uskomuksia. Sen piti olla ennen kaikkea rasvaista. Mitä enemmän rasva kiilteli sormissa ja suupielissä, sitä paremmin lypsivät lehmät ja siat lihoivat. Eikä rasvaisia sormia saanut pyyhkiä, vaan rasvan piti antaa kulua itsekseen pois. Tämä takasi hyvän viikatteen käsittelykyvyn. Sormennuolija sen sijaan sai sirpeistä haavoja. Kun ruokien annettiin olla pöydässä koko päivän, se takasi runsauden koko vuodeksi.
Suomessa, jossa laskiaisen aikaan on talvikeli, liittyy laskiaiseen myös mäen laskeminen esimerkiksi pulkalla. Perinteisesti pulkkamäessä huudettiin ”pitkiä pellavia, hienoja hamppuja, räätikkäitä kun nurkanpäitä (hirrenpää nurkkasalvoksessa) ja nauriita kuin lautasia”. Naapurin pellolle saatettiin toivoa tippuroita ja tappuroita. Mitä kauemmas kelkka luisti, sitä pidempiä pellavia saatiin. Muiden uskomusten mukaan naisten tuli pitää hiuksiaan auki ja harjata niitä usein. Näin taattiin pellavista puhtaita, kuituisia, vaaleita ja kiiltäviä.
Laskiaistiistai
Aikaisin päivämäärä laskiaistiistaille on 3.2. ja myöhäisin 9.3. Myös karkauspäivä 29. helmikuuta on mahdollinen laskiaistiistain päivämäärä. Vuonna 2022 se oli 1. maaliskuuta.
==== Laskiaistiistain päivämäärät seuraavien 10 vuoden aikana ====
Kirjallisuutta
Mardi gras
Janne Kukkonen
Janne Kukkonen (s. 1983 Rovaniemi) on suomalainen animaatio-ohjaaja, kuvittaja ja sarjakuvataiteilija Kukkonen on valmistunut Turun taideakatemiasta. Hän teki opiskeluaikanaan lyhytelokuvia ja valmistumisensa jälkeen mainosanimaatioita. Kukkosen esikoisalbumi Voro – kolmen kuninkaan tarina ilmestyi vuonna 2016. Kukkonen palkittiin teoksesta 2017 Sarjakuva-Finlandialla. Trilogian ensimmäisen osan julkaisuoikeudet on myyty muun muassa Yhdysvaltoihin, Ranskaan ja Italiaan.
Kokkonen on myös kuvittanut muun muassa Joonas Tolvasen lastenkirjoja.
Rakennuspeltiseppä
Rakennuspeltiseppä on metallialan ammatti, jonka tehtäviä ovat rakennuksien peltityöt. Näihin töihin kuuluvat muun muassa profiiliseinien päällystäminen, ikkunalistojen teko sekä peltikattojen asennus.
Rakennuspeltisepän tärkeimmät työkalut ovat peltisakset, peltisepän vasara, listapihdit sekä erilaiset akkupora- ja sähkökoneet kuten kanttauskone, särmäyspuristin, kaareistuskone ja leikkurit.
Työtavat ja -paikat vaihtelevat huomattavasti eri rakennuksilla. Peltitöiden ohella työmailla voi olla kittaamista ja joskus jopa hitsausta. Hitsaus tosin edellyttää työntekijältä täysi-ikäisyyttä ja voimassa olevaa tulityökorttia sekä työmaakohtaista lupaa hitsata.
Suurin osa ammattiliittoon kuuluvista rakennuspeltisepistä kuuluu SAK:n alaiseen Metallityöväen liittoon.
Test-Tube Conceived
Test-Tube Concieved on Robert Calvertin viimeinen sooloalbumi vuodelta 1986. Albumin konseptina olivat uudet teknologiat ja geneettiset ratkaisut. Edeltäjäänsä verrattuna albumi on enemmän bändilevy, perinteisiä soittimia kuten kitaraa käytetään runsaammin.
Pekka Myllykoski
Pekka Johannes Myllykoski (13. joulukuuta 1959 Mänttä – 22. huhtikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja sanoittaja, joka muistetaan parhaiten kantriyhtye Freud Marx Engels & Jungin laulusolistina. Häneltä ilmestyi kaksi albumia Maltaan Haukat -kokoonpanon kanssa. Hän toimi satunnaisesti Jytäjemmarit-yhtyeen laulusolistina. Myllykoski tunnetaan arvostetuista käännösteksteistä. Hänen sanoittamansa on muun muassa hitti ”Särkynytsydämiset (viekää minut baariin)” (alun perin Guy Clarkin ”Broken Hearted People”).
Elämä
Pekka Myllykoski sai Suomen Kulttuurirahaston Yrjö Koskisen stipendin hyvästä suomenkielisestä aineesta valmistuttuaan ylioppilaaksi keväällä 1978 Helsingin Normaalilyseosta. Palkitun aineensa hän kirjoitti aiheesta ”Kirjailijan viesti minulle”, jossa hän käsitteli Kurt Vonnegutia.
Myllykoski opiskeli lääkäri-isänsä toiveesta lääketiedettä, mutta jätti opinnot kesken lääketieteen kandidaattina, harjoiteltuaan kuitenkin muun muassa terveyskeskuspäivystäjänä.
Nuorena Myllykoski oli kiinnostunut mustasta bluesista ja sen jälkeen rockista ja punkista. Sanoittaja hänestä tuli, kun Eppu Normaali -yhtyeessä vaikuttanut Mikko Saarela tutustutti Myllykosken Juice Leskisen tuotantoon. Hän innostui myös aikaisemmin pelkkänä viihteenä pitämästään kantrista. ”Kantrissa käsitellään suuria tunteita aforisminomaisella, tiivistetyllä kielellä”, Myllykoski totesi. Myllykoski perusti toimittaja Arto Pajukallion kanssa rentturomanttista outlaw-kantria soittavan Freud Marx Engels & Jungin. Myllykoski oli myös luontoharrastaja.
Myllykoski oli vuosina 1993–2004 Vihreiden kaupunginvaltuutettu Helsingissä. Kaudella 2005–2008 hän oli toinen varavaltuutettu.
Mikko Mattila ohjasi vuonna 2019 Myllykoskesta kertovan dokumenttielokuvan Mystinen metsätyömies.
Pekka Myllykosken veli on teologian tohtori, dosentti Matti Myllykoski.
Raaseporin vaakuna
pienoiskuva|150px|Raaseporin vaakuna Raaseporin kunnanvaakuna on 15-henkisen Raaseporin järjestelytoimikunnan Raaseporin kaupungille kutsukilpailun perusteella valitsema vaakuna, joka on saanut aiheensa alueen lehtobiotoopista sekä yhdistyvään kuntaan alun perin kuuluneista kahdeksasta kunnasta. Nämä kehäkkäin sijoitettujen valkovuokkojen kuvaamat kunnat ovat Bromarv, Karjaa, Karjaan maalaiskunta, Pohja, Snappertuna, Tammisaaren maalaiskunta, Tammisaari ja Tenhola. Kilven päällä oleva muurikruunu viittaa seudun historiaan ja alueella olleisiin kolmeen linnoitukseen.
Vaakunan on suunnitellut graafikko Henrik Strömberg, ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2009 Karjaan, Pohjan ja Tammisaaren yhdistyessä Raaseporin kaupungiksi. Heraldisen lautakunnan korjaama vaakunan selitys on ”vihreällä kilvellä kahdeksan hopeista kultaemiöistä valkovuokonkukkaa renkaan tavoin”. pienoiskuva|150x150px|Raaseporin lippu pienoiskuva|150x150px|Raaseporin viiri Vaakunan lisäksi Raaseporin kaupunki käyttää vaakunaan perustuvaa lippua ja viiriä. Viirissä vaakunan valkovuokot on asetettu keltaisen yläreunuksen ja valkoisen alareunuksen väliin.
Kritiikkiä
Vaakunassa on heraldisessa mielessä joitakin heikkouksia. Heraldisen tunnuksen suunnittelijan kymmenen käskyä ohjeistaa käyttämään vaakunassa kahta väriä, ja se edellyttää perusteltua syytä kolmannen käyttöön – Raaseporin vaakunassa värejä on kolme (vihreä, hopea, ja kulta).
Alkuperäisissä taiteilijan antamissa piirto-ohjeissa tarkasti määrätty kilven muoto puolestaan jätetään heraldiikan käytäntöjen mukaan blasonoinnissa määrittelemättä, jolloin minkä tahansa muotoinen kilpi täyttää vaakunakuvauksen ehdot. Tähän liittyen kilven päällä oleva muurikruunu voidaan piirtää eri lailla tai jättää kokonaan piirtämättä, ja pääsääntöisesti muurikruunu ulottuukin heraldiikassa kilven reunoihin saakka.
Renault 9 ja 11
250px|thumb|1981–1985 Renault 9 250px|thumb|1983–1987 Renault 11 250px|thumb|1987–1989 Renault 11
Renault 9 ja Renault 11 ovat pienehköjä perheautoja, joita Renault valmisti vuosina 1981–1989. Renault 9 oli neliovinen sedan, joka esiteltiin syksyllä 1981. Renault 11 oli 3- tai 5-ovinen hatchback, joka tuli markkinoille vuonna 1983. Suomen autoveropolitiikan vuoksi kalliimmat hyvin varustellut mallit (GTS, TXE, Turbo) kuitenkin sijoittuivat selkeästi ylemmän keskiluokan autoihin.
Muunneltua versiota 9:stä valmisti Yhdysvalloissa American Motors Corporation (AMC). Tämä malli tunnettiin nimellä Renault Alliance. Neliovisen mallin lisäksi AMC tarjosi amerikkalaista suunnittelua edustavalla kaksiovisella sedan-korilla varustettua Alliance-mallia, ja vuodesta 1984 myös avomallia. Suunnitelmissa oli myös farmarimalli Alliancesta, mutta tätä suunnitelmaa ei koskaan toteutettu.
Renault 9 valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1982, ja Alliance oli amerikkalaisen Car and Driver -lehden Car and Driver Ten Best -listalla vuonna 1983, ja Motor Trend -lehti valitsi sen samana vuonna Vuoden Autoksi. Vaikka 9:llä ja 11:llä oli eri mallinimet ja korit, ne olivat teknisesti täysin identtisiä, ja suunniteltiin yhdessä korvaamaan vanhempi Renault 14. 11 erottui 9:stä myös etupäältään, jossa oli kaksi kulmikasta umpiota molemmin puolin, samalla lailla kuin Alliancessa Pohjois-Amerikassa. Myös 9:ään tuli tämä etupää vuonna 1985 ja molemmat mallit saivat viimeiset kasvojenkohotuksensa mallivuodeksi 1987, kun molemmat saivat samanlaiset uudet etupäät ja sisustukset.
Sirkuslampi
Sirkuslampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Korsukylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Niemisveden alueeseen (35.472) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 189,5 metriä mpy.
Splatoon 2
Splatoon 2 on Nintendon kehittämä ja julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna Nintendo Switchille. Peli on seuraaja vuoden 2015 Splatoon -pelille.
Pelaaminen
Peli on ryhmäpohjainen väkivallaton ammuntapeli, jossa aseet käyttävät mustetta. Pelaajat maalaavat pelialuetta ja vastustajia omalla värillään kontrolloidakseen sitä aluetta. Lisäksi oma väri tarjoaa kulkuväyliä, siinä on nopeampi liikkua ja se palauttaa ammuksia.
Pelissä on tutun Turf War -moninpelitilan lisäksi uutena yhteistyömoodi horde mode.
Kehitys
Tōru Minegishi on toiminut pelin ääniraidan pääsäveltäjänä ja ääniohjaajana.
Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvosanan 8/10 arvostelussaan.
V2.fi antoi pelille 4/5 tähteä arvostelussaan.
Myynti
Peli on yksi parhaiten myyneistä peleistä Nintendo Switchille myyden 11,90 miljoonaa kappaletta ennen helmikuuta 2021.
Aelfgifu Northamptonilainen
Aelfgifu Northamptonilainen tai Aelgifu Northamptonilainen, myös Ælfgifu tai Elfgifu (noin 1000 – 1040) oli kuningas Knuut Suuren jalkavaimo. Aelfgifu oli Norjan kuninkaan Sven Aelgifunpojan ja Englannin kuninkaan Harald Jäniksenkäpälän äiti sekä toimi lyhyen aikaa Norjan hallitsijana.
Aelfgifu Northamptonilainen oli ealdorman Ælfhelmin ja Wulfrunin tytär. Tanskan kuningas Knuut Suuri sieppasi nuoren Aelfgifun vuonna 1013 ja teki hänestä rakastajattarensa. Koska Knuutin ja Aelfgifun suhde ei ollut kristillisen kirkon hyväksymä avioliitto, meni Knuut naimisiin Emma Normandialaisen kanssa varmistaakseen vaatimuksensa Englannin kruunuun. Avioliiton ehtona oli, että heidän liitostaan syntyneet pojat olisivat Englannin kruununperimysjärjestyksessä ennen Aelfgifun poikia tai Emman Ethelredin kanssa saamia poikia. Emma ei hyväksynyt Aelfgifun asemaa, mutta Aelfgifu näyttää kuitenkin toimineen epävirallisena vaimona ja kuningattarena hovin ulkopuolella.
Knuut ilmeisesti luotti poliittisesti Aelfgifuun enemmän kuin Emmaan, sillä hän nimitti Aelfgifun Norjan sijaishallitsijaksi noin vuonna 1030. Tuolloin vielä alaikäisestä Knuutin ja Aelfgifun pojasta Svenistä tuli Norjan kuningas Olavi Pyhän kaaduttua Stiklestadin taistelussa. Aelfgifusta tuli poikansa holhooja, ja Knuut lähetti Aelfgifun ja Svenin valvomaan lakien noudattamista ja keräämään veroja Norjassa ja Tanskassa. Aelfgifu oli epäsuosittu ja ankara hallitsija. Hän määräsi ankaria lakeja ja kovia rangaistuksia lainrikkojille sekä niille, jotka vastustivat häntä tai Knuutia.
Norjan ylimystö vihasi ulkomaista hallitsijaa. Syntyi kapina, jossa Olavi Pyhää palvottiin pyhimyksenä, mikä tuki hänen poikansa Maunu Hyvän vaatimusta kruunuun. Aelfgifu ja Sven ajettiin ensin pois Nidaroksesta vuonna 1033. Heidät syrjäytettiin lopullisesti vuonna 1035, kun Norjaan kantautui viesti Knuut Suuren kuolemasta. Samana vuonna Maunu saapui armeijansa kanssa. Aelfgifu ja Sven joutuivat lopulta pakenemaan Norjasta, ja Sven kuoli pian sen jälkeen Tanskassa.
Englantiin palattuaan Aelfgifu tuki toista poikaansa Harald Jäniksenkäpälää tämän tavoitellessa Englannin kruunua. Leskeksi jäänyt kuningatar Emma Normandialainen puolestaan pyrki tukemaan Knuutin kanssa saamansa pojan Knuut III Hardeknutin asemaa kruununperijänä. Knuut oli perinyt vallan Tanskassa ja oli myös oikeutettu Englannin kruunuun. Englannin valtakunta olikin jonkin aikaa jakautunut pohjoiseen osaan, jota hallitsivat Harald ja Aelfgifu, ja eteläiseen osaan, jota hallitsivat Emma ja jaarli Godwin. Knuut Hardeknut halusi kuitenkin taistella Maunu Hyvää vastaan, ja sen vuoksi Harald kruunattiin vuonna 1037 koko Englannin kuninkaaksi.
Hunajameloni
thumb|270px|Hunajameloni Hunajameloni (Cucumis melo Hunajameloni-ryhmä) on yksi melonin lajikeryhmä. Hunajameloni on yleensä noin 15–22 cm pitkä ja hieman soikea. Sen paino vaihtelee 1,8–3,6 kg:n välillä. Hedelmän liha on vaaleanvihreätä ja sileän kuoren väri vaihtelee vihreästä keltaiseen. Hunajamelonin liha on mehukasta ja makeaa ja hedelmää nautitaan usein jälkiruokana. Hedelmiä myydään ympäri maailmaa.
Ilola (Porvoo)
thumb|350px|Postimäki sekä Sannaistentien silta Ilolanjoen yli.
Hunajameloni
thumb|none|200px|Hunajamelonin lehti.
Ilola (Porvoo)
60.45592°N, 25.75006°W
Ilola on kylä ja taajama Porvoon kaupungissa noin yhdeksän kilometrin päässä kaupungin keskustasta koilliseen Vanhan Kuninkaantien tuntumassa. Vuoden 1997 kuntaliitokseen asti Ilola kuului Porvoon maalaiskuntaan. Ilolan taajamassa oli vuoden 2011 lopussa 316 asukasta.
Postimäen ulkomuseoalue
Alueen keskus on Postimäki, joka on Suomen parhaiten säilyneitä käsityöläis- ja mäkitupa-asutuksia. Alueen vanhin asuintupa on 1700-luvulta ja pääosa rakennuksista on 1800-luvulta. Rakennukset ovat alkuperäisillä paikoillaan ja ne ovat pääasiassa mäkitupia. Alue on ollut alun perin vain hehtaarin laajuinen, mutta sillä on asunut runsaasti myös käsityöläisiä: teurastajia, seppiä ja suutareita, yhteensä noin 35-40 henkilöä. Winteri tupa on vuodelta 1783, ja vanha luhti on todennäköisesti isovihaa edeltävältä ajalta. Muita merkittäviä rakennuksia ovat Ingelinin ja Toivoset tuvat, seppä Sandströmin tupa, 1860 rakennettu paja, vanha savusauna, Englundin talo ja vanha koulu,
Postimäen alueen hankki itselleen 1968 Borgåbygdens ungdomsförbund. Sen omistuksessa on viisitoista Postimäen rakennuksista.
Nykyisin Postimäki on ulkoilmamuseo. Museovirasto on ottanut Ilolan kylän ja Ilolanjoen kulttuurimaiseman valtakunnallisesti merkittävien kulttuurihistoriallisten ympäristöjen luetteloon. Ilolassa on kuvattu Pölhölä-elokuvaa vuonna 1981.
Illby FBK - Ilolan vapaaehtoinen palokunta
Alueella toimiva vapaaehtoinen palokunta Illby FBK kuuluu Porvoon kaupungin Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokuntiin. Lisäksi lähistöllä sijaitsee Ilolan koulu.
Ilolan kartano
Ilolassa sijaitseva Ilolan kartano on ollut Boije af Gennäs -suvun omistuksessa vuodesta 1850 lähtien. Yksi kartanon isännistä, Constantin Boije af Gennäs, oli 1800-luvun lopussa tuomassa vapaakirkollista toimintaa ja Pelastusarmeijaa Suomeen. 1890-luvulta alkaen hän keskittyi kasvinjalostukseen. Boijen kehittämiä lajikkeita olivat muun muassa Illby/Ilola-nimiset kaura ja ruis.
Ilolan luonto on biodiversiteetiltään hyvin rikasta sijaintiinsa nähden. Tämä johtuu osaltaan maaperän kalkkiperäisyydestä, minkä ansiosta Ilolan metsissä esiintyy rikasta maaperää vaativia lehtipuita, kuten tammia, sekä hyvin runsaasti pylväskatajaa. Alueelle ominaista ovat pellot sekä korkeat, kallioiset mäet, joiden huipulla kasvaa mäntyjä sekä niiden seassa runsaasti tammia ja katajia.
Ilolan läpi virtaa Suomenlahteen laskeva, noin 40 kilometriä pitkä Ilolanjoki.
Oljenpunojien kylä
Yhden olkipalmikon pituus oli 50 kyynärää. Valmis palmikko mankeloitiin sileäksi, rullattiin ja sidottiin. Hattutehdas oli todennut parhaaksi raaka-aineeksi hieman ennen juhannusta leikatun syysrukiin, jonka oljenpunoja osti maanviljelijältä. Olkia myös valkaistiin ja värjättiin ennen palmikointia.
Oljenpalmikointi Ilolassa väheni nopeasti 1910-luvulla alhaisten hintojen takia. Hattutehdas lopetti toimintansa vuonna 1924. Olkitöitä tehtiin Ilolassa jonkin verran tämän jälkeenkin. Palmikoista tehtiin esimerkiksi koreja, laukkuja ja pannunalustoja. Lisäksi oljista tehtiin joulukoristeita, kuten olkipukkeja. Olkitöitä tehtiin Ilolassa 1980-luvulle asti.
Casterman
pienoiskuva|Castermanin logo. Casterman on vuonna 1777 perustettu belgialainen kustantamo, joka on erikoistunut sarjakuviin sekä lasten ja nuorten kirjallisuuteen. Sen päätoimipaikat ovat Brysselissä ja Pariisissa. Casterman on nykyisin ranskalaisen Gallimard-kustantamon emoyhtiö Madrigall Groupin omistuksessa.
Castermanin tunnetuimmat julkaisut ovat Tintti ja Martine. Lisäksi Casterman julkaisee nuorisokirjallisuutta, sarjakuvaklassikkojen sarjaa (mm. Alix ja Corto Maltese) sekä kokeellisempia sarjakuvia.
Celebesinmangrovekana
Celebesinmangrovekana (Gymnocrex rosenbergii) on kurkilintujen lahkoon kuuluva uhanalainen rantakanalaji. Sitä tavataan vain kahdella Indonesian saarella. Lajin suurin uhka on elinympäristöjen kapeneminen. Sen elintavoista tiedetään hyvin vähän.