cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lechfeldin taistelu
Seuraukset
Sotaretkelle osallistuneista madjaareista vain pienen osan sanotaan jääneen henkiin. Saksalaiset menettivät 3 000 miestä taistelun alkuvaiheen selustan hyökkäyksessä ja tuntemattoman määrän itse päätaistelussa. Madjaarien tappion syy on epäselvä. Vuosisatoja taistelun jälkeen kirjoittanut unkarilainen kronikoitsija Simon de Kezan ,mukaan hänen esi-isänsä olivat kärsineet tappion, koska taistelupäivänä oli satanut. Madjaarien käyttämät yhdistelmäjouset ovatkin saattaneet irrota liitoksistaan kylmänkosteissa olosuhteissa. Lisäksi sateiden johdosta mahdollisesti tulvinut Tonava esti ehkä paon Karpaattien syvänteeseen, jonne madjaarit olisivat tavallisesti perääntyneet toipumaan. Aikalaiset kristityt kutsuivatkin sateita Pyhän Laurin kyyneleiksi pyhimyksen mukaan, jonka päivää vietettiin 10. elokuuta. Perusteellinen voitto madjaareista teki lopun heidän pitkistä ryöstöretkistään Länsi-Eurooppaan ja voitto tasoitti myös tietä Otto I:n kruunaamiselle Pyhän Rooman keisariksi vuonna 962, josta lähtien Saksan hallitsijat käyttivät kyseistä arvonimeä.
Suur-Apja järv
Suur-Apja järv (myös Koobassaare järv) on Virossa Valgamaalla Valgan kunnassa sijaitseva järvi.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma.
Luontoarvoja
Järvi sisältyy Karulan kansallispuistoon.
Old Stuck-up
thumb Old Stuck-up on Tuomas Veturi -kirjasarjassa esiintynyt huonotapainen dieselveturi. Sen värit ovat sininen ja keltainen.
Old Stuck-up esiintyi Christopher Awdryn vuonna 1984 ilmestyneessä kirjassa James and the Diesel Engines. Siinä Jaska-veturi puhuu Henri-veturille, ettei hän pidä dieseleistä, paitsi heidän rautatien Pontuksesta ja Bearista, joka on samaan aikaan peseytymässä. Tuon jälkeen kerrotaan, että Toiselta rautatieltä saapuu vierailulle dieselveturi.
Pian Old Stuck-up saapuu ja huomaa, että tallissa asuu höyryvetureita ja jumittautuu ulos sekä kieltäytyy liikkumasta. Pontus ja Jaska joiden on määrä esitellä paikkoja taas ovat Stuck-upille vihaisia ja he puhuvat tälle vihaisina.
Aamulla, kun kaikki ovat lähteneet hommiinsa Old Stuck-up päättää lähteä liikkeelle, mutta liukastuu öljyisillä kiskoilla, joilla Pontus ja Bear ovat äskettäin olleet. Old Stuck-up menee rymisten seinän läpi takapihalle. Kukaan ei loukkautunut ja kun Old Stuck-up on saatu ylös, hän lähtee samoin tein takaisin kotiinsa. Tuon jälkeen muut ovat iloisina tallissaan ja sanovat, että herra päätarkastaja kutsuu kaikkia dieseleitä hyödyllisiksi, mutta sellaiseksi hän ei kutsunut Stuck-upia.
The Other Railway
Izanaki
thumb|250px|[[Izanami ja Izanaki luomassa maailmaa.]]
Izanaki (Katakana: イザナキノミコト, Kanji: (Kojikissa) 伊邪那岐命, (Nihon-shokissa) 伊弉諾神; joskus myös 伊弉諾尊, Izanaki-no-mikoto) tai Izanagi on japanilaisessa šintouskonnossa ensimmäinen jumala, joka loi maan. Hän on Amaterasun, auringonjumalan, Tsukuyomin, kuun jumalan, ja pahansuovan Susanoon isä.
Tarina kertoo, että hän ja hänen vaimonsa Izanami synnyttivät monia saaria, jumaluuksia ja japanilaisten esi-isiä. Kun Izanami kuoli synnytyksessä, Izanaki yritti hakea hänet takaisin Yomista eli kuolleiden valtakunnasta, mutta epäonnistui. Izanaki katsoi vaimoaan ennenaikaisesti ja näki vaimonsa hirviömäisen ja helvetillisen olomuodon. Izanami häpesi ja raivostui miehelleen uhaten tappaa hänet. Kun tappoyritys epäonnistui, hän lupasi surmata tuhat Izanakin kansan jäsentä joka päivä. Tähän jumala vastasi, että heitä vastaavati syntyisi 1 500 joka päivä. Kun jumala palasi, ja hänelle suoritettiin puhdistava rituaali, syntyi Amaterasu hänen vasemmasta silmästään, Tsukuyomi oikeasta ja Susanoo hänen nenästään.
Koya
Koya tai Kōya voivat tarkoittaa:
Panamanpalisanteri
Panamanpalisanteri eli cocobolo (Dalbergia retusa) on trooppinen keskiamerikkalainen lehtipuu, joka kuuluu palisanterien (Dalbergia) sukuun.
Käyttöominaisuudet
Puusta käytetään vain sydänpuuta, joka on tyypillisesti väriltään oranssin tai punertavan juovikasta. Arvoton pintapuu on keltaista. Ydinpuu on tiheäsyistä ja raskasta. Sen ominaispaino on yli 1,0 ja se uppoaa veteen.
Panamanpalisanteri on kosteuden kestävää ja sitä on öljyisyydensä vuoksi suhteellisen helppo työstää, mutta vaikea liimata. Siitä valmistetaan muun muassa veitsien ja aseiden kahvoja. Sitä käytetään myös soittimien, kuten oboen valmistukseen. Uuttamalla puusta saadaan myös punertavaa väriainetta. Kiillotettaessa puun pinta saa hienon lasimaisen kiillon. Panamanpalisanteria työstettäessä sen kukalle tuoksuva pöly voi aiheuttaa allergisia reaktioita hengitettynä tai ärsyttää suojaamatonta ihoa ja silmiä, joten suojavarusteiden käyttö suositeltavaa.
Australian Blue Asbestos
thumb|280px|Tummansinisiä krokidoliittilouhintajätekasoja Wittenoomissa '''Australian Blue Asbestos Pty. Ltd.''' (ABA) yhtiön perusti Lang Hancock, ja se toimi vuosina (1938–1966). ABA louhi, pakkasi ja jälleenlähetti krokidoliittia joka tunnetaan sinisenä asbestina Länsi-Australiassa sijaitsevassa Wittenoomin kaupungissa. Kaivosyhtiön osti vuonna 1943 kaivosalalla toimiva CSR Limited -yhtiö joka jatkoi louhintaa vuoteen 1966 asti. Syytettynä vakavasta piittaamattomuudesta asbestipölyn aiheuttamasta työntekijöidensä ja läheisen Wittenoomin kaupungin asukkaiden terveysuhasta, kaivos määrättiin suljettavaksi.
Strafgesetzbuch
Rakenteeltaan Strafgesetzbuch on jaettu kahteen pääosaan. Yleisessä osassa (Allgemeiner Teil) on lueteltu yleiset asiat, esimerkiksi lain soveltamisala, lakiin liittyvät määritelmät, kelpoisuus tuomita syylliseksi, tekeminen, yllyttäminen tai avustaminen, tarpeellinen puolustus, yleiset säännökset rangaistuksista (sakko ja vankeus), vanhentumisajat ja rikosten yritykset. Toinen osa on erityisosa (Besonderer Teil), jossa luetellaan eri rikokset ja niiden määritelmät ja rangaistukset.
Therese Alshammar
Therese Alshammar (s. 26. elokuuta 1977 Solna) on ruotsalainen uimari ja olympiamitalisti. Hän on erikoistunut vapaauintiin ja perhosuintiin. Hän on voittanut naisista eniten arvokilpailumitaleja. Hänet on Ruotsissa valittu vuoden 2010 urheilijaksi.
Hänen kansainvälinen arvokilpailudebyyttinsä tapahtui pitkän radan MM-kilpailuissa 1994 Roomassa, joissa hän selviytyi välieriin 100 metrin selkäuinnissa. kesäolympialaisissa 1996 Alshammar osallistui myös tälle matkalle, mutta putosi välierissä. Ensimmäisen arvokisamitalinsa hän voitti 50 metrin vapaauinnissa pitkän radan EM-kilpailuissa 1997. Hän kirkasti mitalinsa hopeaksi vuonna 1999. Kesäolympialaisissa 2000 Alshammar murtautui koko maailman tietoisuuteen voittamalla hopeamitalit 50 ja 100 metrin vapaauinneissa, ja pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Pitkän radan MM-kilpailuissa 2001 Alshammar voitti kaksi hopeaa, 50 metrin vapaauinnissa ja 50 metrin perhosuinnissa. Pitkän radan EM-kilpailuissa 2002 Alshammar voitti kultaa 50 metrin vapaauinnissa. Vuonna 2004 Alshammarin päätavoite oli kesäolympialaiset. Ainoalla matkallaan, 50 metrin vapaauinnissa, hän jäi niukasti mitalien ulkopuolelle ollen neljäs. Pitkän radan MM-kilpailuissa 2005 Alshammar voitti pronssia 50 metrin perhosuinnissa, ja voitti samalla matkalla MM-kultaa lyhyen radan MM-kilpailuissa 2006. Lisäksi pitkän radan MM-kilpailuissa 2007, hän jatkoi menestyksekästä mitaliputkeaan 50 metrin perhosuinnissa, tuloksena taas MM-kulta. Lisäksi hän voitti kyseisissä kilpailuissa hopeaa 50 metrin vapaauinnissa. Myös Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän sai hopeaa 50 metrin vapaauinnissa. Alshammar saavutti 67. arvokilpailumitalinsa Budapestin EM-kilpailuissa 2010 nousten eniten arvokisamitaleja saaneeksi uimariksi ohi Martina Moravcován.
Alshammar ui 18. maaliskuuta 2000 Ateenassa 50 metrin vapaauinnin uudeksi maailmanennätykseksi lyhyellä radalla 23,59, ja paransi omissa nimissään ollutta ME-aikaa puolella sekunnilla. Hän oli pitkään ainoa nainen, joka oli uinut 50 metrin vapaauinnin alle 24 sekunnin lyhyellä radalla. 13. kesäkuuta 2007 hän ui 50 metrin perhosuinnin uudeksi maailmanennätykseksi 25,46. Alshammar edustaa seuratasolla tukholmalaista SK Neptunia. Hän voitti 73. Ruotsin mestaruutensa vuonna 2006 nousten eniten Ruotsin mestaruuksia voittaneeksi uimariksi ohi Anders Holmertzin.
Alshammar esiintyi vuonna 2004 P. V. Lehtisen ohjaamassa uintiaiheisessa elokuvassa Krooli. Hän esitti elokuvassa itseään.
109 Piscium
Eksoplaneetan 109 Piscium b radan isoakselin puolikas 2,12 AU, soikeus 0,1 ja kiertoaika 1076 päivää eli 2,9 v. Massa yli 6,38 Jupiterin massaa. Eksoplaneetta on löydettu spektrimittauksella eli säteisnopeusmittauksella, vain eksoplaneetan aiheuttama tähden huojunta havaitaan, ei itse eksoplaneettaa. Eksoplaneetan lämpötila saattaa olla 264 K, ehkä 10–20 K lämpimämpi sisäisen lämmön takia. Planeetan säde ehkä 1,03 Jupiteria.
Mikki Hiiri
Mikki Hiiri on Walt Disneyn ja Ub Iwerksin luoma maailmankuulu piirroshahmo ja The Walt Disney Companyn maskotti. Hän on ihmisenkaltainen hiiri, jolla on kaksi suurta pyöreää korvaa, siimahäntä ja punaiset pöksyt. Hahmo esiintyi alkujaan piirroselokuvissa, mutta myöhemmin ennen kaikkea sarjakuvissa.
Mikki Hiirtä voidaan Encyclopædia Britannican mukaan kutsua kaikkien aikojen suosituimmaksi piirroshahmoksi. Kirjailija John Updike kuvasi vuonna 1992 Mikki Hiirtä ”tämän vuosisadan pysyvimmäksi ja kokonaisvaltaisimmaksi amerikkalaisen populaarikulttuurin luomukseksi”. Moviefone-elokuvapalvelu listasi vuonna 2009 Mikki Hiiren sijalle 3 "Kaikkien aikojen 25 parasta animaatioelokuvien hahmoa" -listallaan.
Mikki esiintyi ensi kerran 18. marraskuuta 1928 piirroselokuvassa Höyrylaiva Ville (Steamboat Willie). Se oli kolmas Mikki-piirretty mutta ensimmäinen, joka esitettiin yleisölle. Sen jälkeen Mikki on esiintynyt myös kirjoissa, sarjakuvissa, lehdissä, lyhytfilmeissä, videopeleissä, televisio-ohjelmissa, pitkissä elokuvissa ja radiossa. Mikin hahmoa on käytetty paljon myös kuluttajatavaroissa kuten vaatteissa, leluissa ja ruokatavaroissa. Mikki on esiintynyt myös Disneyn huvipuistoissa vuodesta 1955 alkaen.
Kuvaus
Mikki asuu Ankkalinnassa. Mikin lähipiiriin kuuluvat ystävä ja aisapari Hessu Hopo, tyttöystävä Minni Hiiri, lemmikkikoira Pluto, ystävä ja keksijä tohtori Staattinen sekä ystävä Polle Koninkaulus. Mikillä on kaksi veljenpoikaa, Mortti ja Vertti. Aiemmin Mikki seikkaili aika ajoin myös Aku Ankan kanssa, mutta nykyään Mikin ja Akun tapahtumat esitetään useimmin toisistaan riippumattomina, erillisinä maailmoina.
Alussa Mikki oli ilkikurinen karjapihan hahmo. Suosion kasvaessa Mikki rauhoittui vähän, ja kujeilu sai jäädä pääosin muille hahmoille. Vanhojen piirrosfilmien kultakaudella 1940- ja 1950-luvuilla Mikki oli usein herrasmiesmäinen arjen sankari, jolle päivittäiset askareet tai esimerkiksi metsästysretket Pluto-koiran kanssa tuottivat usein vaikeuksia, mutta joka osasi suhtautua ongelmiinsa huumorilla päinvastoin kuin Aku Ankka.
Synty
Mikki Hiiren edeltäjä oli sitä ulkoisesti muistuttanut animaatioelokuvahahmo Osku Kani, jota nuoren Walt Disneyn animaatioyhtiö piirsi vuosina 1927–1928. Hahmon oikeudet kuuluivat kuitenkin Universal-yhtiölle, ja Disney joutui vuonna 1928 luopumaan hahmosta.
Disney kehitti yhdessä animaattori Ub Iwerksin kanssa Osku Kanin korvaajaksi uuden hahmon, Mikki Hiiren. Hahmon täytyi olla pieni eläin mutta ei kuitenkaan jänis, joka oli jo käytössä. Hahmon syntytarinasta on kerrottu erilaisia versioita. Yhden mukaan Disney sai ajatuksen Mikistä leikkiessään kesyjen hiirien kanssa Kansas Cityssä. Disney on kertonut kirjoittaneensa juonen ensimmäiseen Mikki-tarinaan junamatkalla New Yorkista Kaliforniaan maaliskuussa 1928. Aluksi hahmon etunimeksi piti tulla Mortimer, mutta Disneyn vaimo Lillian Disney ei pitänyt sitä sopivana hiirelle. Näin hahmon etunimeksi annettiin Mickey (suom. Mikki).
Piirroselokuvissa
thumb|Varhaisten Mikki Hiiri -piirroselokuvien huumori oli absurdia ja suorasukaista. Piirroselokuvassa "[[The Barnyard Battle" (1929) Mikki värvätään armeijaan.]] Ensimmäinen Disneyn ja Iwerksin tekemä Mikki-animaatio oli Lentokonehullu (Plane Crazy), joka näytettiin koeyleisölle keväällä 1928. Elokuvassa Mikki yrittää lentää eläinystäviensä tekemällä lentokoneella naisystävänsä Minni Hiiri kyydissään. Tämän elokuvan jälkeen Ub Iwerks alkoi piirtää Ratsastava karjapaimen -animaatiota (Galloping Gaucho), jossa Mikin lisäksi esiintyvät Minni Hiiri ja Mikin vihollinen Jopi Jalkapuoli, joka kaappaa Minnin.
Ensimmäinen julkaistu Mikki-animaatio oli vasta kolmantena valmistunut Höyrylaiva Ville (Steamboat Willie). Se sai ensi-iltansa 18. marraskuuta 1928 New Yorkin Colony-teatterissa. Se oli myös ensimmäinen Mikki-äänielokuva. Höyrylaiva Villeä esitettiin kahden viikon ajan Gang War -nimisen filmin alkukuvana. Elokuvassa Mikki toimii höyrylaivan kansipoikana, joka leikkii kapteenia.
Walt Disney toimi Mikin ensimmäisenä äänenä. Hän toimi myös Mikin omatuntona ja kommentoi saamiaan juoniehdotuksia sen mukaan, tekisikö Mikki oikeasti niin. Disney kertoi ottaneensa Mikkiin vaikutteita paljon elokuvakoomikko Charles Chaplinin hahmosta.
Mikki sai vuosien kuluessa elokuviinsa uusia ystäviä. Minni Hiiri oli mukana alusta asti. Lemmikkikoiransa Pluton Mikki sai vierelleen vuonna 1931. Hessu Hopo aloitti seikkailunsa vuonna 1932. Aku Ankka alkoi esiintyä Mikki-animaatioissa vuonna 1934 elokuvan Orpojen hyväksi (Orphans’ Benefit) myötä. Mikki, Aku ja Hessu esiintyivät usein yhdessä, jolloin Mikin osana oli olla kolmikon vakavin jäsen. Muita Mikki-tarinoiden vakiohahmoja olivat Mikin päävastustaja Jopi Jalkapuoli, Minnin kilpakosija Mortimer Hiiri sekä Mikin ystävät Polle Koninkaulus ja Heluna Ammu.
Mikki nähtiin elokuvissaan usein tanssimassa ja soittamassa musiikkia. Mikin ensimmäiset sanat valkokankaalla olivat ”Hotdogeja! Hotdogeja!” elokuvassa The Karnival Kid (1929). Ensimmäinen värillinen teatterilevitykseen tullut Mikki-elokuva oli Mikki ja orkesteri (The Band Concert) (1935). Jo kolme vuotta aiemmin Mikki oli esiintynyt Oscar-tapahtumaa varten tehdyssä värillisessä lyhytfilmissä Parade of the Award Nominees (1932). Ensimmäisen Oscar-palkintonsa Mikki Hiirestä Disney sai vuonna 1932. Palkinto oli erikois-Oscar Mikki Hiiren luomisesta.
Elokuva elokuvalta Mikki sai uusia piirteitä, kuten valkoiset hansikkaat, kengät ja valokiilat mustiin silmiinsä. 1930-luvun lopussa Fred Moore teki Mikkiin suuria muutoksia, ja Mikki sai päärynänmuotoisen vartalon, selvästi erottuvat silmät sekä kulmakarvat.
Vuonna 1940 Disney julkaisi edistyksellisen Fantasia-piirroselokuvan, jossa myös Mikki oli mukana. Toisen maailmansodan aikana Mikkiä hyödynnettiin paljon siviilipuolustuksen julisteissa amerikkalaisten sotaponnistelujen tukena.
Vuoden 1953 lyhytpiirretty Pienet ilot (The Simple Things) jäi Mikin viimeiseksi valkokangaselokuvaksi 30 vuoteen. Mikin paluu valkokankaalle tapahtui elokuvassa Mikki Hiiren jouluaatto (1983), joka perustuu Charles Dickensin klassiseen kertomukseen Saiturin jouluyö. Seuraavaksi Mikki esiintyi elokuvissa Prinssi ja kerjäläispoika (1990) ja Mikki Hiiri – Olipa kerran joulu (1999).
Animaatiosarja Akun tehdas (Mickey Mouse Works) alkoi ABC-kanavalla vuonna 1999 ja Mikin klubi (House of Mouse) vuonna 2001. Ensimmäinen kokonaan tietokoneella tehty Mikki Hiiri -animaatio oli Mikki Hiiri – Joulu Ankkalinnassa (2004). Tietokoneella tehty Mikki-animaatiosarja Mikki Hiiren kerhotalo alkoi Disney Channelilla vuonna 2006. Disney Channel esittää edelleen uusia Mikki Hiiri -lyhytfilmejä.
Mikki Hiiri on esiintynyt kaikkiaan kymmenessä lyhytanimaatiossa, jotka ovat olleet Oscar-ehdokkaina. Mikki on toisinaan myös jakanut palkintoja Oscar-gaalassa.
Mikki Hiiri sai oman tähden ja nimensä Hollywoodin Walk of Famelle vuonna 1978 hahmon 50-vuotispäivänä.
Ääninäyttelijät
Mikki Hiiren falsettiäänenä toimi ensimmäisenä itse Walt Disney. 1940-luvulla Disneyn kiireiden takia Mikin ääneksi vaihtui Jim Macdonald, joka jatkoi työtä kolmekymmentä vuotta. 1970-luvulta alkaen Mikin äänenä toimi Wayne Allwine, joka on toistaiseksi ollut pisimpään Mikin äänenä (1977–2009). Bret Iwan on ilmoitettu olevan Allwinen seuraaja Mikin uutena äänenä. Iwanin lisäksi Chris Diamantopoulos on näytellyt Mikkiä, mutta vain sarjoissa Mikki Hiiri (televisiosarja) ja Mikki Hiiren ihmeellinen maailma. Suomessa Mikin äänenä Mikki Hiiren jouluaaton alkuperäisessä dubbauksessa ja 80-luvun musiikkisaduissa Pekka Autiovuori. 90-luvulla dubatuissa lyhytelokuvissa ja Hopon poppoo-elokuvassa Mikin suomenkielisenä äänenä toimi Jukka-Pekka Palo. 1990-luvun loppupuolesta asti Antti Pääkkönen on toiminut Mikin virallisena suomenkielisenä äänenä.
Kirjoissa ja sarjakuvissa
Ensimmäisen Mikki Hiiri -kirjan julkaisi vuonna 1930 newyorkilainen kustantamo Bibo and Lang. Seuraavana vuonna julkaistiin ensimmäinen nelivärinen ja kovakantinen Mikki Hiiri -kirja. Mickey Mouse Magazine -lehti aloitti ilmestymisensä tammikuussa 1933.
Sanomalehtisarjakuvassa Mikki esiintyi ensimmäisen kerran tammikuussa 1930. Ensimmäiset tarinat olivat Walt Disneyn kirjoittamia ja Ub Iwerksin piirtämiä ja perustuivat Lentokonehullu-animaatioon. Toukokuussa 1930 sarjan tekijäksi otettiin Floyd Gottfredson, joka piirsi Mikkiä usean vuosikymmenen ajan ja kehitti hahmoa ja sen maailmaa paljon. Hän keksi esimerkiksi Mustakaavun, Eka Vekaran sekä veljenpojat Mortin ja Vertin.
Suomessa Mikki Hiiri -sarjakuvia julkaistaan Aku Ankka -lehdessä, usein jatkokertomuksina. Toisinaan niitä julkaistaan myös erillisissä sarjakuva-albumeissa sekä Aku Ankan taskukirjoissa. Joulukuussa 2008 ilmestynyt Mini-Taskari 5 (Eläköön Mikki) kertoo Mikki Hiirestä, ja siinä on ainoastaan Mikki-tarinoita.
Sarjakuvissa Mikki toimii usein poliisin apurina rikollisten jäljittämiseksi. Tavanomaisin teema nyky-Mikin seikkailuissa on rikollisuuden torjunta joko ammattimaisena yksityisetsivänä tai poliisimestari Sisun epävirallisena salapoliisiavustajana. Tunnetuimmat Mikin rikolliset vastustajat ovat Musta Pekka, Mustakaapu, Salomo ja Samu Suutari. Toinen usein toistuva teema on arkielämän seikkailut, missä Mikki joutuu usein selvittelemään ystävänsä Hessun moninaisia toilailuja tai pelastamaan tämän pulasta.
Primääritunteet
Primääritunteet voidaan jakaa adaptiivisiin eli mukautuviin sekä epäadaptiivisiin primaaritunteisiin.
Mikki Hiiri
Videopeleissä
Mikki Hiiri esiintyy päähenkilönä muun muassa alla mainituissa videopeleissä.
Primääritunteet
Adaptiiviset primaaritunteet
Mikki Hiiri
Videopeleissä
Mikki Hiiri esiintyy yhtenä merkittävimmistä hahmoista Disney Interactive Studiosin sekä Square Enixin yhteistyönä kehittämässä Kingdom Hearts -pelisarjassa. Hän toimii Disney-linnan ja sitä ympäröivän Disney-kaupungin  kuninkaana, joka on myös yksi Avainmiekan käyttäjistä, jotka voivat avata tien minne tahansa ja joilla voi taistella pimeyttä vastaan. Hän antanut koko pelien juonen ajan apua pelien päähenkilölle, Soralle ja lähettänyt tämän avuksi hovitaikurinsa Aku Ankan sekä kapteeninsa Hessun.
Primääritunteet
Epäadaptiiviset primaaritunteet
Mikki Hiiri
Georg Malmsténin lauluissa
Tunnetuimmat Malmsténin Mikki-laulut ovat "Mikki-Hiiri ja susihukka", "Mikki-Hiiri merihädässä", "Mikki-Hiiri ja vuorenpeikko", "Mikki-Hiiri koskenlaskussa" ja "Mikki-Hiiri lentäjänä".
Huvipuistoissa
Mikki Hiiri on esiintynyt näkyvästi vuonna 1955 Kalifornian Anaheimiin avatussa Disneylandissa ja sitä seuranneissa Disney-huvipuistoissa Floridassa ja ulkomailla.
Postimerkeissä
Ensimmäinen yhdysvaltalainen Mikki-aiheinen postimerkki julkaistiin vuonna 2004. Sitä ennen Mikki oli esiintynyt jo vuosikymmenien ajan monen muun maan postimerkeissä.
Televisiosarjat
Mickey Mouse Club -televisiosarjaa alettiin esittää Yhdysvaltain televisiossa lokakuussa 1955. Tunnin mittaisessa päivittäisessä ohjelmassa oli uutisia, piirrettyjä, musiikkia ja lasten esityksiä. Ohjelmaa tehtiin vuoteen 1959 asti. Sen jälkeen sarja elvytettiin vuosiksi 1977–1978 ja uudelleen 1990-luvulla. Vuodesta 2017 alkaen sarjaa on esitetty sosiaalisessa mediassa.
Kerhot
Kalifornialainen elokuvateatterijohtaja Harry Wood perusti syyskuussa 1929 Mikki Hiiri -kerhon (The Mickey Mouse Club) lapsille. Vuonna 1932 kerholla oli jo miljoona jäsentä, ja vuonna 1935 sillä oli Yhdysvalloissa kaikkiaan yli 700 jaosta.
Lelut
Mikki- ja Minni-leluja alettiin valmistaa lisenssillä vuonna 1930. Seuraavina vuosina Mikin hahmosta tuli yleinen kaikissa Yhdysvaltain tavarataloissa, ja vuoteen 1935 mennessä Mikistä oli tullut jo kansainvälinen menestystuote.
Srilankankukastaja
Srilankankukastaja (Dicaeum vincens) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Srilankankukastajaa tavataan kotoperäisenä Sri Lankassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sitä tavataan pienellä alueella, jossa elinympäristöt ovat jatkuvasti heikentymässä. Srilankankukastaja on kuitenkin edelleen yleinen alle 900 metrin korkeudella.
Elinympäristö
Srilankankukastaja elää pääasiassa alankojen ja esivuoristojen kosteissa ja korkeissa metsissä 2 300 metrin korkeudelle asti.
Tyystänjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 10,4 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Tyystänjoen valuma-alueeseen (35.475) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 180,3 metriä mpy.
Kōya
Kōya on Japanin maaseutukaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se kuuluu Iton piirikuntaan. Kōya sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Kōyavuorella. Kaakossa se rajautuu Naran prefektuuriin. Kōyassa on 2 897 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 137,03 neliökilometriä.
Kōyan keskustaajama on kehittynyt munkki Kūkain eli Kōbō Daishin vuonna 816 perustaman Kongōbu-jin buddhalaisen luostarin ympärille. Kongōbu-jin lisäksi Kōyavuorella on lukuisia muita historiallisia temppeleitä, joiden rakennuksista ja niissä säilytettävistä taideaarteista monet on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Kōya onkin suosittu turistikohde temppelimajoituksineen ja matkamuistomyymälöineen. Kaupungissa toimii myös Kōyavuoren yliopisto. Maaseutukaupunki Kōyasta tehtiin vuonna 1928. Siihen liitettiin Fukin kyläkunta vuonna 1958. Kōyavuoren luostarikokonaisuus valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2004.
Yli 90 prosenttia Kōyan alueesta on metsän peitossa, ja turismin lisäksi siellä harjoitetaankin metsätaloutta, joka tuottaa erityisesti japaninsypressiä, varjostinkuusta ja sugia. Kaupungissa viljellään myös vihanneksia. Valtaosa kaupungin alueesta kuuluu Kōyan–Ryūjinin puolikansallispuistoon. Kōyaa palvelevat Nankai-rautateiden Kōya-linja ja sen jatkeena toimiva, Kōyavuorelle nouseva Nankain funikulaari.
Reiko Tosa
Reiko Tosa (, s. 11. kesäkuuta 1976) on japanilainen kestävyysjuoksija.
Tosa sijoittui vuonna 1999 Palermon puolimaratonin MM-kisoissa viidenneksi ajalla 1.09.36. Seuraavana vuonna hän juoksi Nagoyan maratonilla toiseksi ajalla 2.24.36 ja Tokion maratonilla toiseksi. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän voitti maratonilla MM-hopeaa. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Lontoon maratonilla ajalla 2.22.46. Vuonna 2004 hän voitti Nagoyan maratonin ja sijoittui Ateenan olympialaisissa viidenneksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän juoksi Bostonin maratonilla kolmanneksi ja voitti Tokion maratonin. Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti MM-pronssia.
M/S Ropax 2
M/S Ropax 2 on norjalaisen Ropax 2 KS:n omistukseen rekisteröity ropax-alus. Alus on rakennettu vuonna 1980, Oskarshamn Varv -nimisellä telakalla Oskarshamnissa, Ruotsissa. Ropax 2 on rekisteröity Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Lontoo. Ropax 2:n sisaralus on M/S Ropax 1.
1980–1990
22. tammikuuta 1980 alus laskettiin vesille ja 24. kesäkuuta rouva Liisa Lanu kastoi aluksen M/S Finnroseksi. 27. heinäkuuta alus luovutettiin Skärhamns Oljetransporterin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tämän jälkeen Atlantic Cargo aloitti liikennöinnin vastakastetulla Finnrosella.
Perintä
Perintä tarkoittaa laissa kaikkia toimia, joiden tarkoituksena on saada velallinen vapaaehtoisesti maksamaan erääntynyt velkojan saatava. Perintälakia ei sovelleta saatavan velkomiseen tuomioistuimessa eikä perintään ulosottomenettelyssä.
Saatavaa voi periä alkuperäinen velkoja tai toimeksisaaja, esimerkiksi perintätoimisto. Ammattimainen perintätoiminta on luvanvaraista, ja perintätoimintaa harjoittavan pitää olla eräin poikkeuksin rekisteröitynyt Etelä-Suomen aluehallintoviraston ylläpitämään rekisteriin. Perintää voi kuitenkin suorittaa ammattimaisesti omissa nimissä ilman rekisteröitymistä.
M/S Ropax 2
1990–
Huhtikuun alussa 1990 Nordö Link -varustamo osti aluksen ja liputti sen Ruotsin lipun alle. Kotisatama muuttui omistajan vaihduttua Malmöksi. Samoin aluksen nimi muuttui Lübeck Linkiksi. Uudelleenkastamisen jälkeen Lübeck Link siirtyi liikennöimään reitille Malmö–Travemünde. Elokuussa 2005 laiva oli telakalla Landskronassa tarkistettavana. Jälleen huhtikuussa 2006 se kävi tarkastuskäynnillä telakalla; tällä kertaa Göteborgissa.
26. huhtikuuta 2007 Finnlines ilmoitti Nordö Linkin myyneen aluksen EU:n alueella toimivalle yritykselle. 27. elokuuta alus oli viimeistä päivää liikenteessä Malmön ja Travemünden välillä, jonka jälkeen se lähti telakalle Birkenheadiin, Britanniaan. Syyskuussa laiva rekisteröitiin Channel Ferries Ltd:n omistukseen ja Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Samalla alus sai myös nykyisen Ropax 2 -nimensä. Helmikuussa 2008 alus aikarahdattiin Acciona Trasmediterranean liikenteeseen. Vuonna 2008 alus rekisteröitiin norjalaisen Ropax 2 KS:n omistukseen.
Perintä
Suomessa perintää harjoittavat perintätoimistot.
Luonnontila
Luonnontila on alun perin englantilaisen filosofin Thomas Hobbesin nimitys yhteiskuntasopimukseen perustuvan yhteiskuntafilosofiansa alkuasetelmalle, jossa valtiota ei (vielä) ole. Tällöin vallitsee ”kaikkien sota kaikkia vastaan”,.
Filosofien näkemyksiä
”Kaikkien sota kaikkia vastaan” on Hobbesin käsitys luonnontilassa vallitsevasta kaikkien kamppailusta kaikkia vastaan. Tätä voi verrata ajatukseen ”ihminen on ihmiselle susi”. Hobbesin mielestä ihminen on perusluonnoltaan pahansuopa, minkä vuoksi elämä luonnontilassa on ”yksinäinen, kurja, häijy, raaka ja lyhyt”. Hobbesin mukaan luonnontilassa vallitsevaa vahvimman oikeutta tuli hallita ja ohjata valistuneen yksinvaltiaan johtamalla väkivaltakoneistolla. Ainoa tie luonnontilasta ulos on yhteiskuntasopimus, jolla kansalaiset luovuttavat osan oikeuksistaan vallanpitäjille suojelusta vastaan.
John Locke jatkoi tästä todeten, että kansalaisilla on tiettyjä loukkaamattomia, luonnollisia oikeuksia. Jean-Jacques Rousseau puolestaan kielsi valistusajalle luonteenomaisen kehitysuskon ja väitti, että luonnontilassa ihmiset olivat vapaita ja hyviä, pahojen tapojen ja väkivallan ollen pikemminkin sivilisaation luomus. Erityisesti Rousseau syytti yhteiskunnallisia hierarkioita, omistusoikeutta ja markkinoita.
Friedrich von Hayek kirjoittaa kirjassaan Kohtalokas ylimieli, että ihmisten vaistot usein kaipaavat auktoriteetin sanelemaan mikrojärjestykseen eli niin kutsuttuun ”heimoyhteiskuntaan”. Hän huomauttaa kulttuuriantropologisten todisteiden kuitenkin osoittavan kaupankäynnin syntymisestä jo kauan ennen valtioiden syntyä.
Miron Białoszewski
Miron Białoszewski (1922 Varsova, Puola – 1983 Varsova, Puola) oli puolalainen kirjailija, joka on kirjoittanut runoa ja proosaa. Hänen kielensä on arkista ja kuvaamansa aiheet laitakaupunkia ja ihmisiä siellä.
Michael Hornborg
Michael Edvard Hornborg (s. 15. tammikuuta 1966 Valkeala) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja ja entinen MTK:n puheenjohtaja. Hän on koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden maisteri. Hornborg nousi Esa Härmälän tilalle MTK:n puheenjohtajaksi huhtikuussa 2006. Hän erosi tehtävästä huhtikuussa 2009 ja ryhtyi viljelemään ex-vaimonsa Nina van der Palsin kanssa tämän kotitilaa. Tilalla on 200 ha peltoa ja 40 hevosen talli hoitohevosille.
Hornborg on työskennellyt MTK:ssa useissa eri tehtävissä. Toiminnanjohtajana hän aloitti 2005. Ennen siirtymistään MTK:hon hän työskenteli Suomen Turkiseläinten Kasvattajain liiton toiminnanjohtajana ja sitä ennen ProAgria Svenska lantbrukssällskapens förbundin toimitusjohtajana. Hän on työskennellyt myös MTK:n, SLC:n ja Pellervo-Seuran toimiston päällikkönä Brysselissä sekä Euroopan unionin komissiossa komissaari Erkki Liikasen kabinetissa maatalousvastaavana. Hänet valittiin toukokuussa 2009 Raision hallintoneuvoston puheenjohtajaksi. Hän erosi tehtävästä toukokuussa 2013.
GP2 Espanjan Grand Prix 2011
GP2 Espanjan Grand Prix 2011 oli GP2-kauden 2011 toinen osakilpailu, joka ajettiin 21.–22. toukokuuta Circuit de Catalunyan moottoriradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Espanjan GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Barwa Addax Team -tallin kuljettaja Charles Pic. Sunnuntain kilpailun voitti Rapax -tallin Fabio Leimer.
Oliivilakkikukastaja
Oliivilakkikukastaja (Dicaeum nigrilore) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Oliivilakkikukastajaa tavataan Filippiineillä. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lagerstam
Lagerstam on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Ett Hem
Ett Hem on Turussa toimiva museo. Museona toimii alkuperäisessä asussaan säilytetty 1800- ja 1900-luvun vaihteen yläluokan koti, jonka varakonsuli Alfred Jacobsson ja rouva Hélène Jacobsson testamenttasivat Åbo Akademille. Nykyään Ett Hem on osa Åbo Akademin säätiötä (Stiftelsen för Åbo Akademi).
Puolisoiden koti sijaitsi Hämeenkatu 30:ssä olleessa kaksikerroksisessa kivitalossa, joka kuitenkin purettiin 1955. Koti sisustettiin uudelleen empirepuutaloon Piispankadulle.
Museon kokoelmiin kuuluu sekä kuvataiteilijoiden ja kuvanveistäjien teoksia että vanhoja esineitä.
Aiheesta muualla
60.45389°N, 22.27861°W
Henry Lincoln
Henry Lincoln, oik. Henry Soskin (1930 – 2022 ), oli englantilainen näyttelijä, televisiotoimittaja ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi yhtenä kirjan Pyhä veri, pyhä Graal kirjoittajista sekä Rennes-le-Châteaun "pyhää geometriaa" käsittelevistä dokumenttifilmeistään.
Pierre Bouguer
Bouguerin isä oli hydrografian professori. Hän opetti poikaansa, joka oli eräänlainen ihmelapsi ja hallitsi jo 15-vuotiaana matematiikkaa ja luonnontieteitä. Tällöin isä kuoli, ja poika nimettiin vapautuneeseen professorin virkaan.
Murupara
Murupara on kaupunki Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Se sijaitsee Kaingaroan metsän ja Te Urewera -kansallispuiston välissä sekä Rangitaiki-joen rannalla. Kaupungista on 65 kilometrin matka Rotoruan kaupunkiin. Muruparan asukkaiden tärkein elinkeino on metsänhoito.
Pierre Bouguer
Bouguer huomasi Etelä-Amerikassa, että Andien vuoristo aiheutti paikallisen luotiviivan taipumista vuoristoon päin, ja ymmärsi tämän olevan Newtonin yleisen gravitaatiolain mukaista vuoriston massojen painovoimavaikutusta. Yrittäessään arvioida tämän vaikutuksen suuruutta hän kuitenkin huomasi, että havaittu efekti oli alle puolet teoreettisesta. Ilmiö liittyy isostasiaan.
Murupara
pienoiskuva|vasen|Maorien perinteinen kokoustalo Murumurunga marae noin 20 kilometrin päässä Muruparasta.
Pierre Bouguer
Bouguer julkaisi valoa koskevia tutkimuksia vuonna 1729 kirjassaan Essai d’optique sur la gradation de la lumière. Hän tutki, miten valon voimakkuus pienenee väliaineessa, ja havaitsi tiettävästi ensimmäisenä Beerin ja Lambertin lain perusperiaatteen.
Marsissa on Bouguerin mukaan nimetty kraatteri.
Murtomäen rautatieasema
Asemamiljöö
Murtomäen asemamiljöö on säilynyt lähes alkuperäisessä asussaan ja muodostaa siten kulttuurihistoriallisesti merkittävän kokonaisuuden. Asema-alueen rakennukset on rakennettu Rautatiehallituksen pääarkkitehdin Bruno Granholmin V luokan aseman suunnitelmien pohjalta. Asemarakennus valmistui vuonna 1904. Se on säilynyt ulkoasultaan lähes alkuperäisenä, mutta sisätilat on uusittu.
Free Software Foundation
Free Software Foundation (FSF) on yleishyödyllinen järjestö, jonka Richard Stallman perusti 1985 GNU-projektin tueksi ja valistamaan vapaan ohjelmiston eduista. FSF:n perustamisesta 1990-luvun puoliväliin asti FSF käytti suurimman osan varoistaan ohjelmistojen kehittämiseen. Nykyisin FSF keskittyy enemmän lakiasioihin.
Murtomäen rautatieasema
Asemamiljöö
Museovirasto on määritellyt Murtomäen rautatieaseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Free Software Foundation
FSF:n hallitukseen kuuluu 6 jäsentä.
Murtomäen rautatieasema
Historia
Iisalmen ja Kajaanin välisen rautatien rakentaminen aloitettiin 1901. Rata ja asemarakennus valmistuivat vuonna 1904. Asema avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 1904. Murtomäki oli ennen radan rakentamista asumaton, mutta asema rakennettiin sinne liikenteenhoidollisista syistä. Murtomäelle muutti muun muassa ratatyöläisiä. Vuonna 1951 Murtomäeltä alettiin rakentamaan rataa Otanmäelle. Otanmäen rata avattiin liikenteelle 1953, jolloin Murtomäestä tuli risteysasema. 1950-luvulla Murtomäestä suunniteltiin vielä suurempaa risteysasemaa, jos Otanmäen rataa olisi jatkettu pidemmälle. Asemarakennusta laajennettiin 1954 ja myöhemmin Murtomäelle rakennettiin kolmioraide. Murtomäki muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1973 ja henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1983. Tavaraliikenne lakkautettiin 2002. Vuonna 2009 Talvivaaran rata avattiin liikenteelle ja Murtomäelle rakennettiin toinen kolmioraide.
Free Software Foundation
Richard Stallman joutui eroamaan Free Software Foundationin johdosta ja sen hallituksesta 16. syyskuuta 2019. Stallman oli puolustanut edesmennyttä Marvin Minskyä, jota syytettiin yhteyksistä Jeffrey Epsteiniin.
Murtomäen rautatieasema
Liikenne
Henkilöliikenne Murtomäellä lakkautettiin 28. toukokuuta 1983 ja tavaraliikenne vuonna 2002.
Murtomäen liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäyttöisesti Iisalmesta käsin. Asemarakennus on liikenteenohjauksen päätyttyä siirtynyt yksityisomistukseen.
Aurajoki
thumb|300px|Aurajokivarsi tarjoaa puitteet useille tapahtumille etenkin kesäaikaan. thumb|300px|Aurajoen ylitys [[förillä kestää noin puolitoista minuuttia.]] thumb|300px|[[Lieto|Liedossa sijaitseva Nautelankoski on Aurajoen suurin koski, jossa vesi putoaa 17 metriä 600 metrin matkalla.]] thumb|300px|[[Oripään–Pöytyän rajalla vaatimattoman levyinen joki kiemurtelee Vanhan Tampereentien rinnalla]] Aurajoki on Aurajoen vesistön Varsinais-Suomen halki virtaava noin 70 kilometrin pituinen laskujoki. Aurajoki alkaa Oripään harjualueilta ja laskee Turun kohdalla Saaristomereen.
Aurajokivartta on asutettu esihistoriallisista ajoista lähtien ja Aurajokilaakson vanha kulttuurimaisema edustaa pitkään jatkunutta ihmistoiminnan muovaamaa jokivarsimaisemaa, joka on eräs Suomen kansallismaisemista sekä valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Asutus on levinnyt joen varrelle nauhamaisesti sitä seuraillen, kuten tiestökin. Turun ja Oripään välinen Varkaantie eli Aurajoen maisematie on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö. Viljelysmaat ovat laajoja Aurajoen savikoilla ja ne kohoavat välillä jyrkästikin joesta, osa metsäisiksi kumpareiksi. Luonnon monimuotoisuuden kannalta rikkaaksi jokivarren tekevät lehdot, kosket, asutuskumpareet ja vanhat jokivarsilaitumet.
Joen kulku
70 kilometrin pituinen Aurajoki saa alkunsa Oripään harjualueelta, josta se virtaa Pöytyän, Auran, Liedon ja Kaarinan kautta Turkuun, jossa se kulkee läpi kaupungin keskustan laskien Saaristomereen. Putouskorkeutta joella on 70 metriä ja sen virtaama on noin 7 kuutiometriä sekunnissa.
Valuma-alue
Aurajoen valuma-alueen pinta-ala on 874 km² Aurajoen vesistöalueen korkeimmat kohdat ovat hieman yli 100 metrissä alueen koillisosassa. Suurin osa vesistöalueesta on alle 70 metrin korkeudella, matalimpien kohtien sijaitessa luoteisosassa.
Aurajoen keskivirtaamat ovat vuosina 1938–2010 olleet Halistenkoskella 6,8 m³/s ja vuosina 1943–2010 Hypöistenkoskella 3,3 m³/s. Kuivina aikoina Turun vesilaitos on ottanut Halisten pintavesilaitokselle lähes koko Aurajoen virtaaman. Tällöin Paimionjoesta on pumpattu vettä Savijokea pitkin Aurajokeen 0,2–0,8 m³/s. Aurajoen latvaosissa ja sivu-uomissa on ajoittain vain vähän vettä. Turun Seudun Vesi Oy:n tekopohjaveden käyttöönoton jälkeen Aurajoki on jäänyt varavesilähteeksi.
Pellot jokiuoman varrella ovat keskittyneet alaville savikoille ja joki kuuluukin savimaiden jokityyppiin. Vähän yli 50 % vesistöalueesta on metsämaata ja suota. Lähes 50 % vesistöalueesta on rakennettua ja maatalousaluetta, ja ne sijoittuvat pääosin jokilaaksoihin. Vesistöalue ulottuu 13 kunnan alueelle, ja merkittävimmät taajama-alueet joen varrella ovat Turku, Lieto, Aura ja Pöytyä. Vesistöalueella asuu noin 128 000 ihmistä.
Aurajoen vesistöalueella on kaksi vedenkorkeuden ja virtaaman mittausasemaa, jotka ovat käytössä koko ajan. Vesistöalueella ei ole tehty merkittäviä tulvarakenteita- tai suojelutoimenpiteitä.
Ravinnekuormitus ja vedenlaatu
Aurajoki luokitellaan ekologiselta tilaltaan välttäväksi, ja joessa esiintyy ajoittain sinileväkukintoja sekä veden hygienisen tilan huonontumista. Koska virtaaman vaihtelut ovat suuria vaihtelee myös veden laatu vuodenaikojen mukaan.
Suurin osa ravinteista tuli hajakuormituksena, ja arviolta maatalouden osuus oli fosforista 69 % ja typestä 65 %. Koska Aurajokilaakso on voimakkaasti viljeltyä ja sen jyrkkien rinteiden eroosioherkkyys on suuri, huuhtoutuu myös ravinteita enemmän sameaan jokiveteen. Vuosina 2003–2007 haja-asututuksen jätevedet muodostivat hieman alle 20 % fosforikuormituksesta. Jätevesien määrä on laskussa, mutta kesäisin kuivana aikana ne muodostavat pääosan ravinnekuormituksesta ja nostavat ravinne- ja bakteerimääriä. Yläjuoksulla jätevesi ja osaltaan myös kotieläintilojen tuoma ravinnekuormitus heikontaa vedenlaatua, koska se ei laimene tehokkaasti vähäiseen määrään jokivettä.
Aurajoki kuljettaa vuodessa keskimäärin 56 tonnia fosforia ja 685 tonnia typpeä Saaristomereen vuosien 2008–2012 tarkastelujaksolla. Alajuoksulla pitoisuudet ovat olleet keskimäärin samalla ajanjaksolla fosfori 186 μg/l ja typpi 2 475 μg/l. Vuosien 1970–2012 välillä Saaristomereen on Aurajoesta laskenut vuodessa 15–126 tonnia fosforia ja 243–1 064 tonnia typpeä.
Kosket
Aurajoessa on 11 suurehkoa koskea. Näistä suurin on Liedon Nautelankoski, jossa vesi putoaa 17 metriä 600 metrin matkalla. Alin ja runsasvetisin koski on padottu Halistenkoski Turussa. Muita ovat Vääntelänkoski ja Vierunkoski Liedossa, Leinakkalankoski Liedon ja Auran rajalla, Leppäkoski ja Hypöistenkoski Aurassa, Kuuskoski Auran ja Pöytyän rajalla sekä Riihikoski, Kolkkistenkoski ja Koskelankoski Pöytyällä. Pienempiä koskia on myös sivujoissa.
Sivujoet ja järvet
Aurajoen vesistöalue jaetaan on yhdeksään osa-alueeseen, joiden pinta-alat ovat 30–145 km². Aurajoen sivujoet ovat vaatimattomia, vain kolmen suurimman valuma-alue on yli 100 neliökilometriä.
Paattisista saa alkunsa Maarian kirkon luona Koroisissa Aurajokeen laskeva Vähäjoki eli Paattistenjoki (valuma-alueen pinta-ala 105,86 km²), johon on Turun juomaveden saantia varten padottu Maarian allas.
Tarvasjoen Liedonperältä alkaa Liedossa Aurajokeen laskeva Savijoki (valuma-alueen pinta-ala 130,50 km²), jonka uomaa pitkin Aurajokeen pumpattiin raakavettä Paimionjoesta.
Turun vedensaantia varten säännöstellystä Savojärvestä lähellä Kuhankuonon rajapaikkaa Kurjenrahkan kansallispuistossa Yläneellä saa alkunsa Järvijoki (valuma-alueen pinta-ala 110,02 km²), joka yhtyy Aurajokeen Auran kirkon lähellä.
Loimaan rajoilta alkaa Pöytyällä Aurajokeen laskeva Kaulajoki (valuma-alueen pinta-ala 109,33 km²).
Yläneen Pöytärahkalta saa alkunsa Pöytyän Raatikaisissa Aurajokeen yhtyvä Pöylijoki (valuma-alueen pinta-ala 53,20 km²).
Muita pienempiä, vähintään 10 neliökilometrin valuma-alueen muodostavia Aurajokeen laskevia jokia tai ojia ovat Jaaninoja Turussa, Lausteenoja, Poikoja ja Rähälänoja eli Vuohenoja Liedossa, Lahnaoja ja Kuusirahanoja Aurassa, Pölhönjoki, Lääkinoja ja Sikaoja Pöytyällä sekä Jauhijoki Oripäässä.
Vähäjokeen laskevia ojia Turussa ovat Topinoja ja Piipanoja.
Yli 50 hehtaarin järviä vesistöalueella on vain kaksi: 122 hehtaarin Savojärvi ja padottu Maarian allas, jonka pinta-ala on 74 hehtaaria. Myös Halistenkosken yläpuolista padottua aluetta, Halisten allasta, pidetään toisinaan järvenä.
Jäidenlähtö
Åbo akademin tutkijatohtori Stefan Norrgård on selvittänyt Aurajoen jäidenlähdön historiaa. Ajankohdat perustuvat vanhoihin merkintöihin, joita on etsitty lehdistä ja vanhoista muistiinpanoista, joissa on seurattu kevään etenemistä ja laivojen pääsyä joelta merelle. Muistiinpanoja on vuodesta 1749 alkaen, jolloin professori Johan Leche aloitti muistiinpanojen tekemisen jäiden eli Halisten ukkojen liikkeellelähdöstä. Tutkimuksen tuloksena on syntynyt sarja, joka on maailmassa kolmas aiheesta tehty aikajana. Tornionjoesta on merkinnät vuodesta 1693 alkaen, ja se on sarjana alan ykkönen ja ilmastotutkjoiden ahkerasti käyttämä. Pidempi, mutta myös hiukan epävarmempi, on Väinäjoesta tehty tilasto, joka alkaa vuodesta 1530.
Ennen vuotta 1880 Aurajoen jäät lähtivät joka kymmenes vuosi vasta toukokuussa. Sen jälkeen ei toukokuisia jäänlähtöjä ole ollut. Sadan vuoden aikana jäidenlähtö on aikaistunut 16 päivällä, ja vuosi 2008 oli ensimmäinen, jolloin joki ei jäätynyt ollenkaan umpeen.
Kulttuuriympäristö
thumb|400px|Aurajoen suuta kuvattuna kesällä 2015. Ensimmäinen asutus joen rannalla syntyi vähintään 6 000 vuotta sitten. Nimi ”Aurajoki” on yhdistetty muinaisruotsin vesiväylää merkinneeseen sanaan ”aathra”. Samaa perua on nykyruotsin suonta merkitsevä sana åder. Joen syntyä selittävän kansantarinan mukaan Aurajoki sai alkunsa, kun Oripäässä elänyt jättiläinen oli ollut kyntämässä härkien vetämällä auralla. Härät olivat pillastuneet kiiliäisen pistosta ja alkaneet laukkaamaan. Vauhkoontuneet härät olivat hyppineet pitkin tannerta, auran tehdessä mutkaista vakoa härkien perässä. Saavuttuaan Pitkänsalmen rantaan härät olivat vihdoin rauhoittuneet, Oripään lähteiden veden alkaessa täyttämään härkien tekemää uomaa, virraten sitä pitkin kohti Turkua. Syntynyttä virtaa alettiin jättiläisen auran mukaan kutsumaan Aurajoeksi.
Varhaisimmat maininnat Aurajoen ja samalla koko Suomen vesimyllyistä ovat vuodelta 1352. Joen alajuoksulle rannalle syntyi 1200-luvulla Turku, Suomen vanhin ja pitkään myös suurin kaupunki. Aurajoki on vaikuttanut Turun historiaan merkittävästi. Ohittamattomana luonnonelementtinä se myös määrää asioita kaupungissa. Aurajoki jakaa Turun kahteen puoleen. Kaupunki syntyi joen itäpuolelle (eli eteläpuolelle). Siellä sijaitsevat tai ovat sijainneet muun muassa Turun tuomiokirkko, Turun akatemia, Vanha Suurtori, Raatihuone ja ensimmäiset koulut. Tämän historian takia Turussa joen itäpuoli on "täl pual jokke" ja nykyisen ydinkeskustan ja kauppatorin puoli "tois pual jokke". Nämä määritelmät ovat absoluuttisia eivätkä riipu siitä, kummalla puolen jokea niiden sanoja seisoo. Joen eri puolia kutsutaan myös Åboksi ("täl pual") ja Turuksi ("tois pual") kaupungin yliopistojen (Turun yliopisto ja Åbo Akademi) vanhojen sijaintipaikkojen mukaan. Nimiä käytetään erityisesti, kun kerrotaan förin vievän ihmisiä Åbosta Turkuun.
Virkistyskäyttö
Taajamien läheiset jokirannat ovat tärkeitä ulkoilu- ja viheralueita. Veneily ja melonta on joessa suosittua, ja Halistenkoskelta alkaa melontaluontopolku ala- ja yläjuoksulle, melontareitistön jatkuessa Pöytyälle asti. Kalastus Aurajoen valuma-alueella on lähinnä virkistys- ja kotitarvekalastusta. Nautelankoski Liedossa ja Halistenkoski Turussa ovat suosittuja kalastuspaikkoja ja niihin on istutettu muun muassa taimenta ja kirjolohta. Kyseiset paikat ovat myös suojittuja retkeilykohteita. Vuonna 1995 valmistuneen Halisten kalaportaan kautta kalat voivat nousta Nautelankoskelle asti.
Aurajokivarren kunnat, MTK-Varsinais-Suomi ja Lounais-Suomen Kalastusalue perustivat vuonna 1993 Aurajokisäätiön, jonka tarkoituksena on mahdollistaa ekologisesti terve sekä maisemallisesti ja virkistyksellisesti arvokas Aurajoki. Säätiö ylläpitää Aurajoen opastuskeskusta Myllärintalossa Halistenkosken rannalla. Opastuskeskuksesta voi vuokrata kanootteja, tutustua näyttelyihin ja ostaa kalastuslupia.
Aurajoki Turussa
Aurajoki virtaa Turussa hieman alle yhdeksän kilometrin matkan lounas-koillis-suunnassa. Se on keskimäärin noin 50 metriä leveä. Turun keskustan kohdalla joen syvyys on 2,5–5 metriä, mutta Turun tuomiokirkolta ylöspäin veneilykelpoinen uoma kapenee ja madaltuu huomattavasti. Paikoin Rautatiesillan jälkeen Nummessa olisi mahdollista ylittää joki juuri ja juuri kävellen. Veneilyä Tuomiokirkkosillasta yläjuoksulle päin haittaavat myös karit.
Aurajoen sillat ja förit
Aurajoen ylittää Turussa 11 siltaa ja yksi lautta, Föri. Yläjuoksulta päin ne ovat järjestyksessä:
Turun ensimmäinen silta oli "Pennisilta", joka ylitti joen Vanhan Suurtorin kohdalla. Se rakennettiin vuonna 1414 ja tuhoutui Turun palossa vuonna 1827.
Föri on vuonna 1903 rakennettu, Suomen ainoa kunnallinen ja maksuton jokilautta, joka kuljettaa ihmisiä joen yli Kakolanmäen kohdalla. Leikkimielisesti sanotaan, että föri kuljettaa ihmisiä Turusta Åboon ja takaisin. Nimi on turkulaisten väännös ruotsin kielen sanasta "färja" tai englannin kielen sanasta "ferry".
Aurajoen vapaa-ajankäyttö
1960-luvulle asti Turun jätevedet laskettiin suoraan Aurajokeen. Jätevedenpuhdistamon käyttöönoton jälkeen joen laatu on parantunut ja sen virkistyskäyttö on lisääntynyt. Vuonna 1997 aloitettu valaistusprojekti on luonut joelle erittäin keskieurooppalaisen ilmeen.
Aurajoen vartta pitkin kulkevat Turun keskustassa Läntinen Rantakatu ja Itäinen Rantakatu, jotka molemmat ulottuvat Tuomiokirkkosillalta tai sen läheisyydestä lähelle joen suuta. Läntinen Rantakatu on nykyään kävelykatu. Rantakaduilla järjestetään vuosittain useita tapahtumia: Saaristolais- ja silakkamarkkinat tuovat kaupunkiin tuulahduksen Turun saariston tunnelmaa. Vanhalla Suurtorilla järjestetään kesällä keskiaikaiset markkinat ja talvisin joulumarkkinat. Kulttuuria edustavat tapahtumat Down by the Laituri heinäkuussa sekä Taiteiden yö, iskelmäfestivaali Aurajoki virtaa ja Uuden musiikin festivaali elokuussa.
Syksyisin joessa järjestetään Suomen vanhin soutukilpailu, Aurasoudut, jossa Turun kaikkien ylioppilaskuntien joukkueet kisaavat keskenään. Keväisin järjestetään Turun Sanomien kortteliajot -polkupyöräkilpailu Auransillan ja Tuomiokirkkosillan välillä. Myös Paavo Nurmi Marathon juostaan osittain Läntisellä rantakadulla.
Niiles
Niiles on pääosin metsä- ja suoalueita käsittävä Oulun kaupunginosa Hiukkavaaran suuralueella, noin kymmenen kilometriä itään kaupungin keskustasta. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Saviharjuun, idässä Ulkosankeen ja Sanginsuuhun, etelässä Puolukkakankaaseen ja Kivikkokankaaseen sekä idässä Hiukkavaaraan ja Haukkasuohon. Niiles on Oulun 91. kaupunginosa.