cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tornator
Historia
Yhtiöstä kehittyi metsäteollisuusyritys, joka sulautettiin Enso-Gutzeit Oy:hyn vuonna 1941. Yhtiö säilyi pöytälaatikkoyhtiönä Enso-Gutzeitin ja sen seuraajan Stora Enson hallussa vuoteen 2002 saakka, jolloin Stora Enso siirsi Suomessa omistamansa metsät uuden Tornator Oy -nimisen yhtiön haltuun. Joulukuussa 2002 joukko suomalaisia institutionaalisia sijoittajia yhdessä Stora Enson kanssa perusti Tornator Timberland Oy:n, joka osti Tornator Oy:n osakekannan. Vuoden 2012 lopulla Tornator Oy:stä tuli julkinen Osakeyhtiö (Tornator Oyj). Vuosina 2002–2015 yhtiön toimitusjohtajana toimi metsänhoitaja Arto J. Huurinainen.
Yhtiön perustajiin kuulunut Alexander Wolter Ramsay oli perinyt Taalintehtaan rautaruukin isältään Carl August Ramsaylta vuonna 1855, mutta hän joutui luopumaan ruukista 1870-luvulla. Sen jälkeen Ramsay johti Mäntsälässä toiminutta Kaukaankosken lankarullatehdasta vuoteen 1887 saakka. Uuden Tornator-yhtiön osakkaina olivat Ramsay ja Wolffin perhe. Yhtiöllä oli Lahdessa lankarullatehdas, jonka tuotteita vietiin Englantiin, Venäjälle, Ranskaan ja Espanjaan.
Ramsayn kuoltua 1891 yhtiön toimitusjohtajaksi nousi sen suurin osakkeenomistaja Reguel Wolff. Tornator yritti ostaa 1894 Kaukaan tehtaat, mutta suunnitelma ei onnistunut. Samana vuonna Reguel Wolffin veli Eugen Wolff hankki Vuoksen rannalla sijainneen Tainionkosken tilan. Tornator rakensi Tainionkoskelle vuosina 1895–1898 lankarulla-, puumassa- ja paperitehtaat, jotka saattoivat käyttää Vuoksen vesivoimaa. Reguel ja Eugen Wolff olivat vuorotellen yhtiön johdossa, mutta ensimmäisen sortokauden aikana 1900-luvun alussa he joutuivat lähtemään Suomesta vastustettuaan julkisesti Venäjän hallituksen toimia Suomen itsehallinnon rajoittamiseksi. Yhtiön johtoon tuli nyt ensin J. Th. Lindroos ja hänen jälkeensä Eugen Wolffin vävy Waldemar Björkstén.
Vuoden 1905 jälkeen Wolffin veljekset pääsivät palaamaan Suomeen, ja Eugen Wolffista tuli yhtiön todellinen johtohahmo, vaikka Waldemar Björkstén säilyttikin toimitusjohtajan asemansa. Tornator laajensi nyt Tainionkosken puumassa- ja paperitehtaita ja perusti uuden paperipussitehtaan Pietariin. Tainionkoskelle perustettiin myös sulfiittisellulosatehdas ja pergamiinitehdas. Vuonna 1908, jolloin tämä laajennusohjelma oli saatu päätökseen, Eugen Wolff ryhtyi itse yhtiön toimitusjohtajaksi. Yhtiön suurimmiksi osakkaiksi olivat tässä vaiheessa nousseet norjalaiset sijoittajat, joilta oli saatu pääomat yhtiön laajennusohjelman toteuttamiseksi. 1910-luvun alussa norjalaiset omistivat 60 prosenttia yhtiöstä, mutta myöhemmin Wolffit onnistuivat taas kasvattamaan osuuttaan saaden osake-enemmistön haltuunsa. Vuonna 1912 yhtiön tuotanto oli arvoltaan kuusi miljoonaa markkaa sisältäen 9 000 tonnia selluloosaa, 12 000 tonnia paperia sekä sahatavaraa ja lankarullia. Yhtiö omisti tuolloin 45 000 hehtaaria metsää.
Ensimmäinen maailmansota hyödytti aluksi Tornatoria, koska se saattoi lisätä vientiään Venäjälle voimakkaasti. Vuoden 1917 maaliskuun vallankumous ja sitä seuranneet tapahtumat tekivät kuitenkin yhtiön asioiden hoidosta yhä vaikeampaa ja niinpä Eugen Wolff myi yhtiön osakkeista 53 prosenttia Suomen valtiolle lokakuussa 1918. Hän luopui myös toimitusjohtajan paikasta ja hänen tilalleen johtajaksi tuli Aleks. Lampén. Yhtiön Lahden lankarullatehdas, joka oli tuhoutunut tulipalossa 1917, saatiin rakennettua uudelleen 1919, mutta Pietarissa ollut paperipussitehdas menetettiin lopullisesti. 1920-luvulla Tornator laajensi selluloosan ja sahatavaran tuotantoaan. Yhtiö rakensi sahalaitoksen Immolaan ja investoi myös Vuoksen vesivoiman kehittämiseen.
Vuonna 1931 yhtiön vähemmistöosakkaat myivät osakkeensa Enso-Gutzeit Oy:lle ja 1932 myös valtio myi osakkeensa samalle ostajalle. Yhtiön nimeksi tuli Tornator Osakeyhtiö ja se säilyi muodollisesti itsenäisenä yhtiönä. Tornator sulautettiin Enso-Gutzeitiin marraskuussa 1941. Nimi kummitteli eri papereissa vielä pitkään myöhemmin, muun muassa asevoimien tekemissä yhteistyöraporteissa.
Yhtiöllä oli useitakin kypäräsukeltajia, joita se lainasi erityisesti sotavuosina puolustusvoimien käyttöön ennen kaikkea lentokoneiden nostotehtäviin Saimaan alueella; tällaisista tehtävistä voinee mainita vuonna 1942 sattuneen saksalaisen Junkers 88 -koneen hylyn noston Kutveleen kanavasta ja suomalaisen samantyyppisen koneen (JK-254, luutnantit E. Pinomaa ja K.-B. Lång sekä korpraalit E. Vahvelainen ja J. Joutsenvirta) miehistön ruumiiden noston Liperissä kesällä 1944. Molemmissa tehtävissä käytettiin myös Kaukas Oy:n Lauritsalan sahan hinaajaa ja nosturiproomua, koska tämä yksikkö oli tuohon aikaan perehtynyt parhaiten kypäräsukeltajan avustamiseen.
Tainionkosken sulfiittisellutehdas suljettiin 17. huhtikuuta 1962. Tainionkosken paperitehdas toimi Enso-Gutzeit Oy:n alaisuudessa 31. elokuuta 1965 saakka. Jäljellä olevissa vanhoissa Tornatorin tehtaan tiloissa toimii Stora Enson tutkimuskeskus. Tiloissa on myös koepaperikoneita.
Tainionkosken tehtaan paperikoneet
Tehtaalla on ollut myös muita paperikoneita. Koneet ovat valmistaneet ruskeaa käärepaperia sekä rasvatiivistä paperia.
Licinius
Gaius Valerius Licinianus Licinius (noin 265–325) oli Rooman keisari vuosina 308–324. Licinus oli keisari Galeriuksen ystävä Persian sotaretkellä. Galerius teki Liciniuksesta augustuksen 11. marraskuuta 308. Kun Galerius kuoli, valtakunnan jakajaksi tuli Maximinus. Vuonna 313 Maximinus yritti hyökätä Liciniusta vastaan, mutta Licinius voitti ylivoimaisesti. Tämän jälkeen hän hallitsi itää ja hänen lankonsa Konstantinus Suuri länttä. Sisällissota syttyi jälleen vuonna 314. Licinius kärsi tappion, mutta pääsi näennäiseen sovintoon Konstantinuksen kanssa. Vuonna 323 Konstantinus kuitenkin hyökkäsi ja ajoi hänet Bysanttiin. Muutamaa sotilastappiota myöhemmin hän antautui, ja Konstantinus määräsi hänet arestiin. Licinius yritti kuitenkin kerätä joukkoja, ja Konstantinus käski teloittaa hänet.
Nousu valtaan
Licinius syntyi Daciassa noin vuonna 265. Hänen perheensä oli kotoisin vaatimattomista oloista. Licinius osallistui keisari Galeriuksen Persian sotaretkeen vuonna 297. Galerius lähetti Liciniuksen lähettilääksi Maxentiuksen luokse vuonna 307. Maxentius oli julistautunut keisariksi isänsä Maximianuksen kanssa, ja Galerius ei ollut yrityksistään huolimatta saanut heitä kukistettua. Lokakuussa tai marraskuussa 308 järjestetyssä Carnuntumin kokouksessa Licinius valittiin uudeksi augustukseksi kuolleen Severuksen tilalle. Liciniuksen hallintoalueeksi määrättiin Traakia, Illyria ja Pannonia. Galerius olisi halunnut Liciniuksen kukistavan Maxentiuksen, mutta Licinius ei kuitenkaan ryhtynyt sotaan tätä vastaan. Licinius taisteli sarmaatteja vastaan.
Galerius kuoli vuonna 311, minkä jälkeen Licinius ja Maximinus Daia jakoivat valtakunnan itäosan keskenään. Vuotta myöhemmin Konstantinus Suuri kukisti Maxentiuksen Mulviuksen sillan taistelussa. Maxentiuksen kuoleman jälkeen Licinius ja Konstantinus tapasivat Mediolanumissa eli nykyisessä Milanossa. Licinius meni naimisiin Konstantinuksen siskon Flavia Julia Constantian kanssa. Pari sai yhden pojan, Valerius Licinianus Liciniuksen. Keisarit allekirjoittivat myös niin kutsutun Milanon ediktin, joka teki lopun kristittyjen vainoista.
Liciniuksen ja Konstantinuksen liitto oli selvästi vain väliaikainen. Kun Maximinus Daia, joka oli ollut Maxentiuksen liittolainen, sai kuulla Liciniuksen ja Konstantinuksen liitosta, päätti hän hyökätä Liciniusta vastaan. Vuonna 313 Maximinus Daia hyökkäsi Syyrista käsin Liciniuksen alueelle. Maximinus ylitti Bosporin ja valtasi Byzantionin yksitoista päivää kestäneen piirityksen jälkeen. Tämän jälkeen hän valtasi Herakleia Pontiken. Licinius saapui Adrianopoliin samalla, kun Maximinus oli piirittämässä Herakleiaa. 30. huhtikuuta 313 käydyssä Campus Ergenuksen taistelussa Liciniuksen joukot kukistivat Maximinuksen, joka pakeni Nikomedeiaan. Licinius kukisti Maximinuksen toistamiseen Kilikiassa. Maximinus kuoli luultavasti heinä- tai elokuussa 313. Licinius määräsi vastustajansa perheen tapettavaksi.
Galapagosinmatkija
Galapagosinmatkija (Mimus parvulus) on Etelä-Amerikan Galápagossaarilla elävä varpuslintu. Se on saarten laajimmalle levinnyt matkijalaji ja sillä on 6–7 alalajia. Galapagosinmatkija viihtyy maassa ja on kaikkiruokainen.
Koko ja ulkonäkö
thumb|left|Galapagosinmatkija Santa Cruzin saarella. Galapagosinmatkijan pituus on 25–26 senttiä. Sen pään, niskan ja pyrstön väritys on mustanruskea, kun taas kurkku, rinta ja vatsa ovat valkoiset. Kupeilla on myös ruskeita täpliä. Siipien höyhenet ovat pääosin ruskeat, mutta niiden reunukset ovat osittain valkoiset. Poskien kuviointi eroaa selvästi kaikista muista saariston matkijalajeista. Silmien iiriksen väri vaihtelee punaruskeasta kellertävänvihreään. Galapagosinmatkijan eri alalajit eroavat väritykseltään toisistaan vain pienten koko-, väri- ja kuviointierojen perusteella. Pienimmän alalajin edustajat ovat kaikkein pienikokoisimpia darwininmatkijoiden suvun edustajia. Galapagosinmatkija muistuttaa silmien väriä ja poskikuviota lukuun ottamatta suuresti darwininmatkijaa. Vampyyrimatkijasta sen erottaa parhaiten siitä, että galapagosinmatkijanmatkijan nokka on lyhyempi ja suorempi.
Licinius
Liciniuksen ja Konstantinuksen ensimmäinen sisällissota
Maximinus Daian kukistumisen jälkeen Licinius ja Konstantinus olivat Rooman ainoat valtiaat. Keisarit eivät kuitenkaan luottaneet toisiinsa ja etsivät tekosyitä hyökätä toistensa kimppuun. Eräiden lähteiden mukaan Konstantinus olisi yrittänyt saada Liciniusta hyväksymään Konstantinuksen siskon Anastasian miehen Bassianuksen Länsi-Rooman caesariksi. Kävi kuitenkin ilmi että Bassianus oli mukana salajuonessa Konstantinusta vastaan. Konstantinus antoi teloittaa Bassianuksen. Tämän jälkeen Licinius ja Konstantinus ajautuivat sotaan toisiaan vastaan.
Galapagosinmatkija
Levinneisyys ja elinympäristö
Galapagosinmatkija on kaikkein laajimmalle levinnyt darwininmatkijalaji. Sitä tavataan Galápagossaarten länsi-, keski- ja pohjoisosien saarilla. Nimialalaji N. m. parvulus elää Santa Cruzin, Seymour Norten, Isabelan ja Fernandina saarilla. Sitä on tavattu satunnaisesti myös Daphne Mayorin saarella, missä havaitut yksilöt ovat luultavasti Santa Cruzilta tulleita harhailijoita. Alalaji eli myös Baltralla, mutta hävisi sieltä toisen maailmansodan aikana. Pintalla elää alalaji N. m. personatus, Genovesalla N. m. bauri, Santa Féllä N. m. barringtoni, Wolfilla N. m. wenmani ja Darwinilla N. m. hulli. N. m. bindloei elää Marchenalla, Santiagolls ja Rábidalla. The Internet Bird Collection luokittelee N. m. bindloei -alalajin Pintalla elävään N. m. personatus -alajiin. Toisinaan myös Marchenan, Santiagon, Rábida ja Pintan populaatiot luetaan omaan N. personatus -lajiinsa. Lajin levinneisyys kattaa noin 6900 neliökilometriä.
Licinius
Liciniuksen ja Konstantinuksen ensimmäinen sisällissota
Keisarien joukot kohtasivat Cibalaen taistelussa Pannoniassa 8. lokakuuta 314. Vaikka Konstantinus saikin voiton Liciniuksesta, olivat hänen joukkonsa niin kuluneita, ettei hän pystynyt hyödyntämään voittoaan. Molemmat keisarit palasivat omille alueilleen. Vuosina 315–316 Licinius soti luultavasti gootteja vastaan. Hän valmistautui myös uuteen sotaan Konstantinusta vastaan. Licinius ja Konstantinus kohtasivat jälleen Campus Ardiensiksen taistelussa, joka käytiin joulukuussa 316 tai tammikuussa 316. Ennen taistelua Licinius nimitti erään Valensin caesarikseen. Kuten edelliselläkin kerralla, Konstantinuksen joukot olivat voitokkaita, mutta taistelu ei johtanut suurempiin muutoksiin. Licinius sai jatkaa Itä-Rooman hallitsemista, mutta hänen oli pakko luovuttaa pieniä alueita Konstantinukselle ja antaa teloittaa vastanimitetty caesarinsa.
Galapagosinmatkija
Levinneisyys ja elinympäristö
Galapagosinmatkijan elinympäristöä ovat karut rannikkopensaikot, matalat Bursera-metsiköt ja mangrovemetsät.
Licinius
Liciniuksen ja Konstantinuksen toinen sisällissota
Vuoden 318 aikana Licinius soti sarmaatteja vastaan. Vaikka Licinius oli allekirjoittanut Milanon ediktin Konstantinuksen kanssa vuonna 313, alettiin kristittyjä Liciniuksen hallitsemilla alueilla vuodesta 320 lähtien jälleen jonkin verran vainota. Licinius kielsi kristittyjä piispoja kokoontumasta. Toisen Liciniuksen säätämän lain mukaan naiset ja miehet eivät saaneet osallistua jumalanpalvelukseen yhdessä. Lisäksi kristityt saivat pitää jumalanpalveluksia ainoastaan kaupunkien muurien ulkopuolella. Armeijan upseerien oli myös uhrattava jumalille saadakseen pitää virkansa.
Konstantinuksen ja Liciniuksen välinen sota puhkesi jälleen vuonna 321. Konstantinus kukisti Tonavan yli hyökänneet sarmaatit ja gootit, mutta Licinius valitti, että hän oli rikkonut heidän välistään sopimusta. Konstantinus kokosi armeijansa ja laivastonsa Thessalonikiin ja hyökkäsi sieltä käsin Adrianopolia kohti. Liciniuksen joukot kohtasivat hyökkääjät Hebrus-joella 3. heinäkuuta 324. Liciniuksen armeija kärsi tappion. Licinius pakeni Byzantioniin, jota Konstantinus alkoi piirittää. Liciniuksen laivasto, jota johti eräs Abantus, kärsi tappion Konstantinuksen laivastoa vastaan, jota johti Konstantinuksen poika Crispus. Licinius pakeni tämän jälkeen Khalkedoniin ja jätti Byzantioniin Martinianuksen, josta hän oli tehnyt augustuksen. Liciniuksen ja Konstantinuksen joukot kohtasivat jälleen Khrysopoliin taistelussa, joka käytiin 18. syyskuuta 324. Licinius kärsi jälleen tappion ja hän pakeni Nikomedeiaan, jota Konstantinus vuorostaan alkoi piirittää. Seuraavana päivänä Licinius erosi virastaan ja Konstantinus lähetti hänet Thessalonikiin, jossa häntä pidettiin kotiarestissa. Konstantinuksen käskystä Licinus murhattiin vuoden 325 keväällä. Myös Liciniuksen lähipiiriin kuuluneet, kuten Martinianus, kokivat saman kohtalon. Noin sata vuotta tapahtumien jälkeen kirjoittanut historioitsija Sokrates kertoo että Licinius oli juonitellut erään valtakunnan ulkopuolisen heimon (ehkä sarmaatit) kanssa. Licinius olisi yrittänyt murhauttaa Konstantinuksen päästäkseen taas itse valtaan. Tämä ei kuitenkaan luultavasti pidä paikkaansa, mutta todennäköistä on että Konstantinus antoi tappaa Liciniuksen, koska hän uskoi ettei tämä tyytyisi pysymään vangittuna loputtomiin.
Galapagosinmatkija
Levinneisyys ja elinympäristö
Galapagosinmatkija on koko levinneisyysalueellaan suhteellisen yleinen, eikä sen kokonaiskannan uskota olevan taantumassa. Se onkin Galápagossaarten ainoa matkijalaji, jonka IUCN luokittelee elinvoimaiseksi. On spekuloitu, että galapagosinmatkijoita olisi saattanut elää aikaisemmin myös Pinzónin saarella, mutta saarelle jättiläiskilpikonnia metsästäneiden valaanpyytäjien mukana 1700-luvun lopulla tai 1800-luvun alussa tulleet mustarotat olisivat hävittäneet ne jo ennen kuin luonnontieteilijät ehtivät käydä saarella. Pinzónilta ei kuitenkaan ole löydetty lajin fossiileja tai subfossiileja, joita esimerkiksi Santa Cruzilta on löytynyt.
Elintavat
thumb|left|Galapagosinmatkija [[Charles Darwin Research Stationilla.]] Galapagosinmatkijat ääntelevät usein. Niiden ääntely on kovaäänistä ja melodista. Vaikka galapagosinmatkijat osaavat lentää, niiden näkee useammin juoksevan maassa kuin lentävän. Ne ovat reviiritietoisia lintuja, jotka elävät tavallisesti 2–5 aikuisen yksilön ryhmissä, mutta joskus selvästi isommissakin. Näissä usein monimutkaisissa ryhmissä on usein vain yksi lisääntyvä naaras, joskin useampiakin voi olla. Ne ovat yhteispesijöitä. Jokaisella on oma pesä, mutta lisääntymisaluetta puolustetaan yhteistuumin. Pesivillä linnuilla on tyypillisesti apuna edellisen poikueen koiraita tai pesinnässä epäonnistuneita yksilöitä auttamassa poikasten kasvatuksessa. Ei ole lainkaan epätavanomaista, että pesivät galapagosinmatkijat hoitavat myös poikasia, jotka eivät ole niiden omia. Pesä rakennetaan kaktukselle tai jollekin korkeammalle kasville. Sen rakennusmateriaalina käytetään oksia. Naaras munii tavallisesti neljä munaa, ja niitä haudotaan 13–14 vuorokautta ennen kuin poikaset kuoriutuvat.
Laji on kaikkiruokainen. Sen monipuolinen ravinto koostuu niveljalkaisista, kaktusten ja muiden kasvien medestä, hedelmistä, pienistä selkärankaisista, merilintujen munista ja poikasista sekä raadoista. Galapagosinmatkijat voivat napata myös loisia laavaleguaanien iholta. Santa Fén saarella niiden tiedetään satunnaisesti myös juovan verta elävistä laava- ja merileguaaneista.
Historiaa
thumb|John Gouldin piirros galapagosinmatkijasta vuodelta 1839. Galapagosinmatkija tuli tieteen tietoon kun Charles Darwin keräsi lajista näyteyksilöt Santiagon ja Isabelan saarilta. Hän kuitenkin uskoi, että San Cristóbalin ja Isabelan saaren linnut olisivat samaa muotoa, mutta Santiagon yksilöt edustaisivat erillistä lajia. Myös lajin Englannissa kuvaillut John Gould erehtyi. Hän kuvasi galapagosinmatkijan vuonna 1837 nimellä Orpheus parvulus Isabelalta eli silloiselta Albemarlelta peräisin olevan holotyypin perusteella, mutta vakuutti Darwinille, että Santiagon eli silloisen Jamesin ja San Cristóbalin eli silloisen Chathamin yksilöt olisivat samaa lajia. Nykyään tiedetään, että Isabelan ja Santiagon galapagosinmatkijat ovat vain saman lajin eri alalajeja. San Cristóbalilla sen sijaan elää oma lajinsa.
Jan Suchý
Jan Suchý (10. lokakuuta 1944 Havlíčkův Brod, Tšekkoslovakia – 24. elokuuta 2021 ) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan puolustaja, Suchya on verrattu Bobby Orriin ja tämän tapaan hallita kenttää. Hän pelasi nuorempana Holikin veljesten Jiří ja Jaroslavin kanssa. Suchy pelasi 16 kautena Tšekkoslovakian liigassa, hän teki 162 maalia 562 ottelussa, joka on puolustajapelaajan tekemä ennätys Tšekkoslovakian liigahistoriassa. Hän on voittanut liigamestaruuden seitsemän kertaa vuosina 1967–72 ja 1974. Hän oli taitava luistelija. Suchý oli joukkueen "neljäs hyökkääjä" loistavalla tekniikalla ja pelikäsityksellä. Puolustuksessa Suchy oli mestari laukauksen peittäjänä; hän ei koskaan siirtynyt laukauksen tieltä. Hän loukkaantui usein estäessään laukauksia. 562 liigaottelussa hän teki 162+221=383 tehopistettä.
Kuutamokeikka
Kuutamokeikka voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Pullotalo John J. Makinen
Pullotalo John J. Makinen on suomalaissyntyisen John Makisen vuonna 1941 valmistama talo, jossa hän käytti tyypillisen valmistusaineen sijasta lasipulloja. Nykyään museona toimiva rakennus sijaitsee Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
Ekhion (argonautti)
Ekhion oli kreikkalaisessa mytologiassa Hermeen ja Antianiran poika ja Eurytoksen veli.
Veljensä kanssa Ekhion otti osaa Kalydonin metsästykseen, ja hänen mainittiin olevan joukon nopein juoksija. Hän oli ensimmäinen, joka heitti keihäänsä kohti villisikaa, mutta keihäs harhautui maalistaan ja osui viereiseen vaahteraan.
Ekhion osallistui myös Iasonin johtamien argonauttien retkeen.
CounterPunch (lehti)
Counterpunch on yhdysvaltalainen uutiskirje ja verkkosivusto, joka käsittelee politiikkaan liittyviä aiheita.
Historia
Uutiskirje sai alkuunsa vuonna 1994 ja sen perustaja on yhdysvaltalainen tutkiva toimittaja Ken Silverstein. Myöhemmin mukaan liittyvät toimittajat Alexander Cockburn ja Jeffrey St. Clair. Vuonna 1996 Silverstein jätti julkaisun, jonka jälkeen Cockburn ja St. Clair ovat yhdessä johtaneet toimintaa.
Morgamoja
Morgamoja (inarinsaameksi Suohpášávži) on noin seitsemän kilometrin pituinen Lemmenjoen sivujoki, joka saa alkunsa Pellisenlaen juurella sijaitsevalta suoalueelta ja laskee Lemmenjokeen hieman ennen Morgamjärveä. Se tunnetaan Lemmenjoen alueen legendaarisimpana kultajokena, jonka varrelta on kultaa etsitty jo 70 vuoden ajan.
Kultahistoria
Elokuussa 1945 Inarijoen varrella asuneet veljekset Uula, Veikko ja Niilo Ranttila löysivät Morgamojalta kultaa, jonka jälkeen alkoi Lemmenjoen kultaryntäys. Löytöpaikalla on nykyään muistomerkki. Vuonna 1949 Morgamjoen rannalle rakennettiin kullakaivajien tukikohdaksi niin sanottu Morgamjoen Kultala eli Pellisen kämppä. Paikalla toimi muutaman vuoden ajan muun muassa posti, kauppa ja ravintola. Vuodesta 1975 lähtien Pellisen kämpän tilalla on ollut autio- ja vuokratupa.
Talk
Talk oli ensimmäisiä julkisesti saatavia ohjelmia, joka mahdollisti kahden käyttäjän välisen viestinnän samalla tietokoneella. Aiemmin vastaavia ohjelmia oli saatavilla muille järjestelmille kuten Compatible Time-Sharing System ja Multics.
ja sen parannetut versiot,  ja , jakavat ruudun osiin, kukin istunnon osallistuja kirjoittaa omaan osaansa ruutua. Yleisimmät versio tukevat vain kahta,  tukee myös useampaa kuin kahta käyttäjää. Kaikissa näissä ohjelmissa teksti lähetetään muille osallistujille merkki kerrallaan kun se on kirjoitettu, mikä tekee -ohjelman käytöstä keskustelunomaista. :lle on varattu IP-portti 517/udp, ntalkille 518/udp.
Käytännössä eri ohjelmat eivät osanneet kommunikoida toistensa kanssa, eivätkä edes eri Unix-versioiden mukana toimitetut. Myös kiristyvät tietoturvavaatimukset ja palomuurit ovat karsineet talk-palvelun käytön olemattomiin. Käytännössä tekstipohjaisen talkin korvasi IRC.
Liukoisuus
Liuoksen sanotaan olevan kylläinen, kun siihen ei tietyssä lämpötilassa liukene lisää samaa ainetta. Jos liuos on kylläinen jonkin aineen osalta, siihen voi silti vielä liueta jotain toista ainetta. Jos vesiliuos on kylläinen esimerkiksi suolan osalta, siihen voi yhä liueta vaikkapa sokeria.
Useimpien aineiden liukoisuuteen lämpötila vaikuttaa niin, että liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Ruokasuola tekee kuitenkin poikkeuksen: lämpötila ei juuri vaikuta liukenevan ruokasuolan määrään.
Verna
Verna on suomalainen naisen etunimi. Alkuperältään Verna on feminiinimuoto latinan sanasta vernus, 'keväinen'.
Suomessa nimi Verna on yleistynyt Topeliuksen tuotannon vaikutuksesta. Se oli yleinen varsinkin 1910- ja 1920-luvuilla syntyneillä ja on 1990-luvulla jälleen yleistynyt. . Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Verna oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 499 suomalaiselle naiselle ja alle viidelle miehelle.
Tunnettuja Vernoja
Verna Kangas oli yksi kirjailija Kersti Bergrothin (1886–1975) salanimistä.
Solmu (verkko)
Solmu eli piste eli noodi on matematiikassa graafin eli verkon osa. Graafi muodostuu solmuista ja niitä yhdistävistä kaarista eli väleistä.
Kirjallisuutta
Sommet
Ja aurinko nousee (elokuva)
Ja aurinko nousee (myös Ernest Hemingway’s The Sun Also Rises ) on vuonna 1957 ensi-iltansa saanut Henry Kingin ohjaama yhdysvaltalainen psykologinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Tyrone Power, Ava Gardner, Mel Ferrer ja Errol Flynn.
Juoni
Ja aurinko nousee kertoo pettyneistä amerikkalaisista maastamuuttaneista kirjoittajista, jotka elävät irstasta ja hedonistista elämäntapaa 1920-luvun Ranskassa ja Espanjassa.
Tausta ja tuotanto
Ann Harding ja Constance Bennett yrittivät saada Ja aurinko nousee -romaanin filmatisoiduksi 1930- ja 1940-luvuilla saamatta kuitenkaan studioiden kiinnostusta. Ohjaaja Howard Hawks osti romaanin elokuvaoikeudet vuonna 1949 ja yritti saada Ann Hardingia, Montgomery Cliftia ja Margaret Sheridania elokuvan rooleihin, mutta elokuvaa ei koskaan tehty. Lopulta Hawks myi romaanin elokuvaoikeudet tuottaja Darryl F. Zanuckille vuonna 1955.
Ja aurinko nousee kuvattiin CinemaScope-elokuvausmenetelmällä Ranskassa, Espanjassa ja Meksikossa 3,5 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan kuvauspaikkoina olivat Ranskassa Pariisi ja Biarritz, Espanjassa Pamplona ja Meksikossa México ja Morelia. Härkätaistelut kuvattiin Pamplonassa. Vaikka Hemingwayn romaani määrittelee ajakseen 1920-luvun puolivälin, elokuvasovitus asettaa tarinan ajaksi vuoden 1922.
Julkaisu ja vastaanotto
Ja aurinko nousee sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 23. elokuuta 1957 ja Suomen 15. marraskuuta 1957. Elokuva tuotti Yhdysvaltain alkuperäisen teatterilevityksen aikana 3 815 000 dollaria. Ja aurinko nousee sai kriitikoilta kielteisen vastaanoton, koska he pitivät elokuvaa hitaasti etenevänä ja näyttelijöitä liian vanhoina alkuperäisen romaanin henkilöhahmoihin. Kriitikot sen sijaan ylistivät Errol Flynnin roolisuoritusta alkoholistina, ja Flynn Ja aurinko nousee -elokuvan jälkeen näyttelikin erityisesti alkoholistirooleja. Flynnille haluttiin antaa Oscar-ehdokkuus parhaasta miespääosasta, mutta hän ei päässyt ehdokaslistaan.
McLaren MP4/5
McLaren MP4/5 oli Neil Oatleyn McLaren-tallille suunnittelema Formula 1 -auto. Se perustui jonkin verran edeltäjäänsä MP4/4:ään. McLaren kilpaili autolla kausilla 1989 ja 1990 voittaen sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden molemmilla kausilla.
1989
Kausi 1989 oli ensimmäinen kausi turbomoottoreiden kieltämisen jälkeen. Honda kehitti 3.5-litraisen V10-moottorin vuoden 1988 jälkipuoliskolla. MP4/5 osoittautui heti testeissä nopeaksi ja luotettavaksi. Alain Prostin avulla kehitetty auto oli kauden ennakkosuosikki. Vaikka Ferrarin uusi 640-auto oli erittäin nopea varsinkin Nigel Mansellin ajamana, siinä oli paljon luotettavuusongelmia puolielektronisen vaihteiston takia. Tämä antoi McLarenille etumatkaa.
1990
Prost siirtyi kaudeksi 1990 Ferrarille, koska hänen mielestään McLaren suosi Sennaa. McLaren toi kilpailuihin uudelleen suunnitellun vesion MP4/5:stä, MP4/5B:n. Siivet olivat saaneet uuden muodon, ja takaosa oli rakennettu uudelleen suurempien jäähdyttimien ympärille. Moottoria viritettiin ja Senna teki paljon kehitystyötä edelliskautta paremman luotettavuuden varmistamiseksi. Senna ja Gerhard Berger taistelivat Prostia ja Ferraria vastaan, voittaen 6 kilpailua ja vieden valmistajien mestaruuden. Koko kausi oli erittäin kovaa taistelua, sillä Ferrari F1 641 oli McLarenin tasoinen auto.
Japanin Grand Prix:ssä Senna kosti Prostille edelliskaudesta törmätessään Prostin perään 260 km/h nopeudella ensimmäisen kierroksen ensimmäisessä mutkassa, varmistaen itselleen kuljettajien maailmanmestaruuden.
Jayce Hawryluk
Jayce Hawryluk (s. 1. tammikuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija. Florida Panthers varasi hänet toisella kierroksella vuoden 2014 varaustilaisuudessa.
Ura
Brandon Wheat Kings varasi toisella kierroksella Hawrylukin WHL:ään. Hän on pelannut Wheat Kingsissä kaudesta 2011–2012 lähtien. Kaudella 2013–2014 hän teki joukkueessa 24 maalia ja 64 pistettä. Helmikuussa 2020 Hawryluk siirtyi waiwers-listan kautta Ottawa Senatorsiin. Saman vuoden lokakuussa hän teki yksivuotisen sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa.
Sekstiljoona
Sekstiljoona on miljoonan kuudes potenssi eli. Sana koostuu osista sekst(i)- ja -iljoona, josta alkuosa tarkoittaa kuutta ja loppuosa viittaa miljoonaan.
SI-järjestelmässä ei ole kerrannaisyksikköä sekstiljoonalle.
Amerikanenglannin sextillion tarkoittaa poikkeuksellisesti lukua 1021.
Kasvillisuusvyöhyke
thumb|right|400px|Maapallon kasvillisuusvyöhykkeet. Kasvillisuusvyöhykkeet eli kasvillisuusalueet ovat kasvillisuudeltaan toisistaan eroavia alueita. Pääasiassa alueen kasvillisuus määrittyy ilmaston ja maannoksen perusteella. On olemassa useita eri tapoja jakaa maapallon kasvillisuus vyöhykkeisiin. Läheinen käsite biomi – tietynlainen eliöiden elinympäristö – vastaa kuivalla maalla sijaitessaan lähestulkoon kasvillisuusvyöhykettä, mutta ne ovat kuitenkin eri asioita.
Merkittävin ja suurin kasvillisuuteen vaikuttava tekijä on ilmasto, jonka vuoksi kasvillisuusvyöhykkeet noudattavat melko tarkasti ilmastovyöhykkeitä. Vyöhykkeiden rajat ovat tavallisesti liukuvia. Merkittävimmät ilmastoon ja siten myös kasvillisuuteen vaikuttavat tekijät ovat lämpötila ja sademäärä, joihin vaikuttavat useat eri tekijät. Lisäksi kasvillisuusvyöhykkeisiin vaikuttaa suuresti maannos. Maannos taas riippuu geologian lisäksi suurelta osin kasvillisuudesta, koska maan pintakerros koostuu lähinnä maatuneista kasvinosista. Kasvillisuusvyöhykkeillä onkin usein niille ominainen maannos.
Kasvillisuusvyöhykkeisiin vaikuttavat tekijät
Merkittävin vaikutus kasvillisuuden tyyppiin on kullakin alueella vallitseva ilmasto, etenkin lämpötila ja sademäärä sekä niiden kausittaiset vaihtelut. Vuoristoisilla seuduilla kasvillisuus muuttuu vyöhykkeelliseksi: korkeammalle mentäessä ilma kylmenee ja kasvillisuus muuttuu vaatimattomammaksi samaan tapaan kuin päiväntasaajalta poispäin mentäessä; lisäksi vuorten vastakkaisilla rinteillä sade- ja lämpöolosuhteet voivat olla erilaiset.
Koska keskilämpötila ja -sademäärä vaihtelevat alueiden välillä liukuvasti, eivät kasvillisuusvyöhykkeidenkään rajat tavallisesti ole jyrkkiä. Esimerkiksi metsä voi muuttua aroksi siten, että ympäristöään kosteammilla paikoilla voi aron keskellä vielä kasvaa pieniä metsäsaarekkeita. Lauhkea lehtimetsävyöhyke ja pohjoinen havumetsävyöhyke sekoittuvat keskenään hemiboreaaliseksi sekametsävyöhykkeeksi.
Jako lämpövyöhykkeittäin
Alpiininen eli vuoristokasvillisuus on tundramaista kasvillisuutta, jota esiintyy vuorten rinteillä lauhkeasta trooppiselle vyöhykkeelle.
Kylmyysaavikko
Kylmyysaavikko (napa-aavikko, polaariaavikko) on kylmää ja kuivaa aluetta, joka on paljaana lumesta ja jäästä ainakin osan vuotta. Kasvillisuus koostuu lähinnä muutamista jäkälistä, sammalista ja yksisoluisista levistä. Vuoden lämpimimmän kuukauden keskilämpötila on alle +10 °C. Kylmyysaavikoita on 76. leveysasteen pohjoispuolella, Etelämantereella sekä korkeiden vuoristojen huipuilla.
Tundra
Tundralla maa on ikiroudassa ja vuoden lämpimimmän kuukauden keskilämpötila jää 0...+10 celsiusasteeseen. Lyhyt kesä mahdollistaa maanpinnan sulamisen, ja soita esiintyy laajalti, koska haihtuminen on vähäistä ja routa estää veden imeytymisen syvälle maahan. Maaperä on vähäravinteinen. Kaikki kasvit ovat monivuotisia ja useimmat ainavihantia lyhyen kasvukauden takia. Yksivuotiset ruohot eivät tundralla viihdy, sillä niiden tulisi lyhyen kesän aikana itää, kasvaa, kukkia ja siementää, mikä on lähes mahdotonta tundran lyhyessä viileässä kesässä. Kylmemmissä osissa kasvaa lähinnä vain sammalia ja jäkäliä. Lämpimämmissä osissa kasvaa niiden lisäksi matalia pensaita, eräitä monivuotisia ruohoja ja kituliaita puita sekä pieniä varpuja. Tundraa on pohjoisella pallonpuoliskolla Euroopassa 70. leveysasteen pohjoispuolella, sekä Pohjois-Amerikassa ja Siperiassa 60. leveysasteen pohjoispuolella. Eteläisellä pallonpuoliskolla sitä on Etelämantereen suotuisimmilla alueilla ja muutamilla sitä ympäröivillä saarilla.
Boreaalinen vyöhyke
Boreaalinen eli pohjoinen havumetsävyöhyke, eli taiga ulottuu laajana kaistaleena halki pohjoisen pallonpuoliskon. Euroopassa se hallitsee leveysasteiden 60 ja 70 välistä aluetta. Siperiassa ja Pohjois-Amerikassa sitä on lähinnä leveysasteiden 50 ja 60 välillä. Talvet ovat 5-8 kuukautta pitkiä ja lumisia. 2-4 kesäkuukauden lämpötila yltää yli 10 celsiusasteeseen, mikä mahdollistaa roudan sulamisen kokonaan. Ilmasto on tasaisen kostea, johtuen hitaasta haihdunnasta. Boreaalista vyöhykettä hallitsevat havupuuvaltaiset metsät sekä suot. Metsien ja soiden yleisilme ei muutu merkittävästi vuodenaikojen muuttuessa pääosin ainavihannan kasvillisuuden takia. Vyöhykkeen pohjoisosissa metsät ovat harvoja ja matalia, eteläosan tiheitä ja korkeita. Kussakin metsätyypissä on yleensä vain 1-2 hallitsevaa puulajia. Aluskasvillisuus koostuu pääasiassa sammalista, jäkälistä ja varvuista. Pensaskerros on niukka ja koostuu lähinnä havupuiden taimista. Maannoksena on huonosti hajonnut hapan havuturve eli podsolimaannos.
Lauhkeat lehti- ja sekametsät
Lauhkean vyöhykkeen lehtimetsät ovat kesävihantia, vain pohjoisosien havupuut ovat ainavihantia. Vähintään neljänä lämpimimpänä kuukautena keskilämpötila kohoaa yli 10 celsiusasteen ja kylmimpänäkin kuukautena yli −15 °C:een. Puusto ei ole kovin runsaslajista ja koostuu lähinnä jaloista lehtipuista, esimerkiksi tammista, vaahteroista ja jalavista. Vyöhykkeen pohjoisosa on sekametsää, joissa on myös runsaasti boreaalisia havupuita. Sekametsät, eli hemiborealiset metsät luetaan rehevyytensä vuoksi lehtimetsävyöhykkeeseen. Aluskasvillisuutena on runsaasti pensaita ja erilaisia ruohoja. Lauhkean vyöhykkeen metsille on tunnusomaista vuodenaikojen vaihtelut. Talvet ovat alueella kylmiä, mutta vain alueen pohjoisimmissa osissa on pidempiä lumisia jaksoja. Kevään tullen metsän pohjan valtaa kukkaloisto ja puut tulevat lehteen. Vastaavasti syksyllä puut saavat ensin komean syysvärityksen, ennen kuin tiputtavat lehtensä. Maannos on melko viljavaa ja paksua ruskomaata. Lauhkeita sekametsiä kasvaa Euroopassa, Skandinavian eteläosissa, Suomen etelärannikolla ja Baltian maissa. Aasiassa niitä kasvaa Siperiassa arojen ja boreaalisen vyöhykkeen rajamailla ja Mantsuriassa. Pohjois-Amerikassa niitä kasvaa lähinnä suurten järvien ympärillä. Varsinaiset lauhkeat lehtimetsät kattavat suuren osaa Keski-Euroopasta, Pohjois-Amerikan länsirannikosta, Kiinan itärannikosta, Koreasta, ja Japanista. Merkittävä osa alueen metsistä on muutettu viljelysmaiksi.
Aro
Arot sijaitsevat lauhkealla ja subtrooppisella lämpövyöhykkeellä mantereiden kuivissa sisäosissa, joissa ilmasto on mantereinen ja sademäärät vähäisiä. Lämpimimmän kuukauden keskilämpötila on yli +22 °C, kylmimmän yli 2 °C ja sademäärä alle 600 millimetriä vuodessa jakautuen epätasaisesti eri kuukausille. Lauhkean vyöhykkeen arot ovat heinäaroja, joilla kasvaa myös sipulikasveja. Subtrooppisen vyöhykkeen aroilla kasvaa ruohon lisäksi myös laikuittain pensaita. Vuotuisen sademäärän vähentyessä arot muuttuvat vähitellen puoliaavikoiksi ja edelleen aavikoiksi. Arojen maannos on viljavaa mustaamultaa. Aroja on muun muassa Keski-Aasiassa, Pohjois-Amerikan keskiosissa (preeria), Koillis-Argentiinassa (pampa) ja Saharan eteläpuolella.
Subtrooppinen sademetsä
Subtrooppista sademetsää esiintyy siellä, missä sademäärä on ympäri vuoden korkea (talvella kuitenkin vähäisempi kuin kesällä) ja vuoden keskilämpötila jää alle 18 celsiusasteeseen ollen kylmimpänä kuukautena yli +2 °C. Tärkeimpiä esiintymisalueita ovat itäinen Kiina, Japanin eteläosat, Uusi-Seelanti ja Australian kaakkoisosa sekä Yhdysvaltain kaakkoisosa. Subtrooppisessa sademetsässä on viileämpää ja kuivempaa, vähemmän puulajeja, ohuempi latvuskerros ja runsaampi aluskasvillisuus kuin trooppisessa sademetsässä.
Monsuunimetsä
Monsuunimetsiä esiintyy kesäsateiden alueilla trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä lähinnä Intiassa, Sri Lankassa ja paikoin Kaakkois-Aasiassa. Alueella vallitsevat kuivan kauden ajaksi lehtensä pudottavat lehtimetsät, jotka ovat harvempia ja matalampia kuin sademetsät. Kaikki puut eivät kuitenkaan tiputa lehtiään, esimerkiksi korkean pohjaveden alueilla ja vesistöjen kasvaa ainavihantiakin puita. Aluskasvillisuus on yleensä tiheää valon päästessä vapaammin metsien pohjakerroksiin, mutta sekin usein lakastuu monin paikoin kuivana kautena.
Kuivuusaavikko
Kuivuusaavikot ovat levittäytyneet pääasiassa kääntöpiirien alueelle, mannerten kuiviin sisäosiin sekä sinne, minne vuoret estävät sadepilvien pääsyn alueelle. Sademäärä on vähäinen tai olematon ja painottunut sadekausiin. Sade ei ole aavikolla usein säännöllinen ilmiö, vaan usein vain matalapaine-ja korkeapainerintamissa tapahtuneen sattuman tulosta, kuivimmilla aavikoilla jopa luonnonoikku. Kuiva kausi kestää vähintään 7-9 kuukautta. Kasvillisuuden määrä on suoraan sidoksissa sademäärään; puoliaavikoilla on ohut ja laikuittainen ruohopeite sekä yksittäisiä pensaita ja jopa kituliaita puita, pensasaavikoilla kasvaa harvassa kuivuutta kestäviä pensaita ja kaktuksia ja kaikkein kuivimmat aavikot ovat elottomia. Maannos on usein melko ravinteikas, koska haihtuminen nostaa ravinteen maanpintaan. Vuorokauden lämpötilanvaihtelut ovat suuria, selkeän, pilvettömän sään takia.
Savanni
Savannia esiintyy siellä, missä lämpimimmän kuukauden keskilämpötila on yli 25 °C ja kylmimmänkin yli 18 °C. Sademäärä on melko korkea, 700–1500 mm, mutta se on jakautunut epätasaisesti niin, että talvella koittaa vähintään kahden-kolmen kuukauden pituinen kuiva kausi. Runsassateisemmilla puu- ja pensassavannialueilla kasvaa pitkää, korkeaa ruohoa ja sen joukossa ainavihantia pensaikkoja ja puurykelmiä. Ruohosavanneilla sataa vähemmän, ja siellä kasvaa laajoja ruohostoja, pieniä ainavihantia pensaikkoja ja siellä täällä yksittäisiä puita. Savanni on levittäytynyt lähinnä Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan ja Etelä-Amerikan pohjoisosiin. Se rajoittuu yleensä sademetsään ja aroon tai aavikkoon.
Trooppinen sademetsä
Trooppinen sademetsä on kehittynyt sinne, missä olosuhteet elämän menestymiselle maanpinnalla ovat kaikkein parhaat: sademäärä on tasaisen runsas, vähintään 1 500 mm vuodessa, ja jokaisen kuukauden keskilämpötila on yli 20 °C. Lajisto on täällä kaikkein runsaimmillaan, ja ainavihannat lehtipuut kohoavat yli 50 metrin korkeuteen muodostaen tiheän latvuskerroksen. Sen alapuolella on usein matalampi noin 20 metrissä oleva alempi latvuskerros, joka on sopeutunut varjoisampiin oloihin. Vain 2 prosenttia auringon valosta saapuu metsän pohjalle. Aluskasvillisuus on pimeyden vuoksi melko vähäistä, ja maannos on niukkaravinteista latosolia, koska lahoaminen tapahtuu nopeasti ja ravinteet palaavat erittäin nopeasti suoraan kasvien käyttöön. Puiden rungoilla kasvaa runsaasti päällyskasveja, kuten liaaneja, ananaskasveja, sammalia, sanikkaisia, lihansyöjäkasveja ja orkideoita. Trooppisia sademetsiä esiintyy Amazonasin suuressa jokilaaksossa, Keski-Amerikassa, Afrikassa suuressa Kongon jokilaaksossa, Kaakkois-Aasiassa ja Australian koillisosissa.
Muita jaotteluja
Holdridgen elämänvyöhykejärjestelmä perustuu biolämpötilaan ja kosteuteen. Kosteus voidaan määrittää esimerkiksi sademääränä tai haihdunnan ja sadannan suhteena. Biolämpötila on vuoden 0 C ylittävien tunnittaisten lämpötilojen keskiarvo. Holdridgen järjestelmä ottaa huomioon myös korkeuden vaikutuksen vuoristossa. Holdridgen järjestelmä on hyvä etenkin trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla, mutta huono valtamerillä ja napa-alueilla. Sitä käytetään etenkin Amerikan trooppisissa osissa.
Kasvillisuusvyöhykkeet eli maalla olevat biomit
[[Kuva:Vegetation-no-legend.PNG|thumb|center|1200px|Maabiomien kartta kasvillisuuksien mukaan
Kuluminen
Kuluminen on materiaalin vähittäistä irtoamista kiinteästä pinnasta toisen pinnan liikkeen ansiosta. Kulumisen tutkiminen on tribologian osa-alue. Kitka aiheuttaa kulumista. Kulumisen määritelmä ei sisällä plastisesta muokkautumisesta aiheutuvaa mittojen muuttumista vaikka kulumista voi esiintyä ilman materiaalin poistumista. Määritelmään ei myöskään sisälly kuluminen ilman hankausta, kavitaatio vastinpinnan ollessa neste ja korroosio, jossa pinnan tuhoutumiseen vaikuttaa enemmän kemialliset syyt kuin mekaaniset.
Max de Terra
Max de Terra (6. lokakuuta 1918 Zürich Zürich, Sveitsi – 29. joulukuuta 1982 Zürich, Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1952–1953. Pisteitä Terra ei saavuttanut. Hänen paras sijoituksensa oli kahdeksas Sveitsin GP:ssä 1953. Toisen kilpailun Terra keskeytti. Hän oli Ecurie Espadonin jäsen.
Kuluminen
Kulumisen mekanismeja ovat
Pintojen kovuuserot vaikuttavat kulumismekanismeihin. Kova kappale kyntää tai leikkaa pehmää pintaa, mutta kova vastinpinta kantaa toisen kovan tai sitten tapahtuu muokkautumista. Pintojen karheus vaikuttaa siten, että pehmeällä vastinpinnalla tapahtuu naarmuuntumista ja pinnoitteen läpäisyä, ja kovalla vastinpinnalla epäkarheudet lukkiutuvat ja ulokkeet väsyvät. Pintojen välissä olevat partikkelit petautuvat pehmeään pintaan ja kovalla vastinpinnalla partikkelit jauhautuvat ja voivat piiloutua pinnankarheuden koloihin.
Ilúvatar
Eru (Yksi) eli Ilúvatar (Kaiken Isä) on J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailmassa vaikuttava luoja ja ylijumala.
Esiintymiset
Tolkien kuvaa Silmarillioniin sisältyvässä Ainulindalëssa, kuinka Ilúvatar luo alussa ainurin, henkiolennot, eräänlaiset puolijumalat tai enkelit. Ilúvatar opettaa ainurin laulamaan ja antaa heille sävelaiheet, joista he kutovat sävellyksen, Ainurin Soiton. Sen pohjalta Ilúvatar luo näyn maailmasta ja tekee sen olevaiseksi. Ilúvatar luo myös haltiat ja ihmiset, joten heitä kutsutaan nimellä Ilúvatarin lapset (Eruhini). Ainurin Soiton synnyttämä maailma on tarkoitettu heidän asuinsijakseen.
Kääpiöt ovat Erun "adoptoimia", koska Aulë loi heidät, mutta Eru antoi heille elämän. Ainur loivat myöhemmin kasvit ja eläimet, kun Eru oli vapauttanut ainurin musiikin kappaleet.
Eru Ilúvatarilla on suuri osa Silmarillionissa, mutta häntä ei mainita muissa Tolkienin teoksissa, kuten Hobitti eli sinne ja takaisin ja Taru sormusten herrasta. Huolellisella tarkastelulla hänet voidaan kuitenkin löytää vaikuttavana mahtina kaiken taustalla kuten myös ainur.
Viitteet
Figuren in Tolkiens Welt
Matt Nickerson
Nickerson tunnetaan fyysisenä puolustajana, mutta hänellä on myös riittävästi kiekollista taitoa SM-liigatasolle. Osoituksena fyysisyydestä voidaan pitää SM-liigan yhden kauden jäähyennätystä, 236 minuuttia, kaudella 2005–2006. Häntä on kuitenkin vaivannut alttius harkitsemattomiin tekoihin kaukalossa ja sen ulkopuolella, mistä jäähyminuutit ja pelikiellot myös kertovat.
Ura
Toukokuussa 2012 Nickerson teki KooKoon kanssa yhden kauden mittaisen sopimuksen, joka sisälsi heinäkuun lopusta elokuun loppuun sijoittuvan try-out -sopimuksen. Kaudet 2013–2018 hän pelasi Britannian pääsarjan Fife Flyersissa, Belfast Giantsissa ja Milton Keynes Lightningissa. Kaudeksi 2018–2019 Nickerson siirtyi TuToon.
Ryan Pulock
Ryan Pulock (s. 6. lokakuuta 1994) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New York Islandersissa.
Ura
28. syyskuuta 2013 Pulock teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Islandersin kanssa.
Marraskuussa 2020 Pulock teki Islandersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kymmenen miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Finnish Esports League
Finnish Esports League eli FEL (Suomen Elektronisen Urheilun Liiga Oy) on kilpapeliturnauksien järjestämiseen erikoistunut yhtiö, joka järjestää turnauksia Suomessa. FELin turnausten otteluita on lähetetty suoratoistopalvelu Twitchissä FELin omalla kanavalla, sekä lisäksi myös muiden kilpapelaamista lähettävien organisaatioiden kanavilla. FEL järjestää tai on järjestänyt turnauksia muun muassa peleistä Counter Strike: Global Offensive, FIFA 17, FIFA 18, Hearthstone, NHL 17, NHL 18, Overwatch ja Rainbow Six Siege.
Kilpailut
FEL on järjestänyt eri kilpapelaamisen liigoja sekä turnauksia. Säännöllisimmin on järjestetty Counter Strike -liigaa, jossa on kilpailtu kahdesti vuodessa FELin perustamisesta lähtien. Hearthstone-liigaa on pelattu viimeksi loppuvuodesta 2018.
CS-liiga
Syksy 2016
Voittaja: Findictus
John Vernon
Adolphus Raymondus Vernon Agopsowicz (24. helmikuuta 1932 – 1. helmikuuta 2005) oli kanadalainen näyttelijä.
Finnish Esports League
CS-liiga
Voittaja: Conquer Gaming
Syksy 2017 – 12 000 EUR
Voittaja: HAVU Gaming
Kevät 2018 – 10 000 EUR
Voittaja: HAVU.PHZ
Syksy 2018 – 10 000 EUR
Voittaja: HAVU
Kevät 2019 – 20 000 EUR
HS-liiga
Syksy 2016
Voittaja: Sauli “zumpp” Rinta-aho
Kevät 2017
Syksy 2017 – 1000 EUR
Voittaja: Niilo ”Drafkunex” Koivu
Kevät 2018 – 800 EUR
Voittaja: Aleksi ”Wampie” Majander
Overwatch Cup
Overwatch Cup 2019 – 10 000 EUR
Voittaja - Team Gigantti
R6-liiga
R6-liiga 2019 – 2 500 EUR
FIFA
FIFA 17 -turnaus
Voittaja: Anton ”Anzinho8” Korvenaho
FIFA 18 -turnaus – 500 EUR
Voittaja: Joona ”Krompe” Vaajala
NHL
NHL 17 -turnaus
Voittaja: Erik “Eki” Tammenpää
NHL 18 -turnaus – 500 EUR
Overwatch
King of Nordic 2016 – palkinto: 5000 USD
Voittaja: Ninjas in Pyjamas
Media
FELin kilpasarjoja on lähetetty Twitch-suoratoistopalvelussa FELin omalla kanavalla sekä Elisa Viihde Sport -televisiokanavalla ja sen omalla Twitch-kanavalla.
Iain Dowie
Iain Dowie (s. 9. tammikuuta 1965) on pohjoisirlantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen huippupelaaja.
Ura pelaajana
Seurajoukkueurallaan hyökkääjänä pelannut romuluiseksikin mainittu Dowie pelasi muun muassa Luton Townissa, West Ham Unitedissa, Southamptonissa, Queens Park Rangersissa ja Crystal Palacessa. Vaikka Dowie oli syntynyt Englannissa, hän sai edustaa maajoukkuetasolla Pohjois-Irlantia. Perusteena tälle oli, että hänen isänsä oli syntynyt Belfastissa. Hän pelasi kaikkiaan 59 maaottelua ja teki niissä 12 maalia.
Ura valmentajana
Valmennusuransa alussa Dowie kipparoi talousvauikeuksista kärsineen Oldhamin kakkosdivisioonan pudotuspeleihin. Kesken kauden 2003–2004 hän siirtyi 1. divisioonassa keskikastin huonommalle puolelle jämähtäneen Palacen peräsimeen. Hän kuitenkin nosti joukkueen neljän kuukauden aikana kuudenneksi, mikä tarkoitti pudotuspelipaikkaa Valioliigan karsinnoissa. Pudotuspeleissä Dowien johdattama intomielinen joukkue raivasi tieltään Sunderlandin sekä West Hamin ja lunasti näin paikkansa Valioliigassa.
Yhden Valioliigakauden jälkeen Crystal Palace putosi takaisin alemmalle sarjatasolle, 1. divisioonan korvanneeseen Mestaruussarjaan. Kesällä 2006 Dowie siirtyi Valioliigan Charltoniin, mistä hän sai saman vuoden marraskuussa potkut heikosti sujuneen alkukauden jälkeen. 19. helmikuuta 2007 hänet nimitettiin Coventry Cityn manageriksi.
Dowie erotettiin tehtävästään 11. helmikuuta 2008. Syyksi ilmoitettiin erimielisyydet seuran kehittämisestä Coventry Cityn uuden johdon kanssa. Valmennustehtäviin Dowie palasi kuitenkin jo huhtikuussa, kun Englannin mestaruussarjaseura Queens Park Rangers palkkasi Dowien uudeksi päävalmentajakseen.
F1-pomojen Flavio Briatoren ja Bernie Ecclestone tukemana nousua kohti Englannin Valioliigaa havitellut QPR tarjosi lopulta liian kovan haasteen Dowielle. Kausi 2008/09 alkoi seurajohdon odotuksia kehnommin ja lokakuussa 2008 Dowie sai potkut Queens Park Rangersin oltua 12 kierroksen jälkeen yhdeksäntenä Englannin mestaruussarjassa.
Dowie palasi huhtikuussa 2009 valmennustehtäviin, kun hän aloitti työt Alan Shearerin apulaisvalmentajana putoamiskurimuksessa olevan Newcastle Unitedissa. Hän toimi tehtävässä kauden loppuun.
16. maaliskuuta 2010 uutisoitiin, että Dowie olisi Valioliigassa putoamiskamppailuun ajautuneen Hull Cityn ykkösehdokas uudeksi päävalmentajaksi. Seuraavana päivänä Hull ilmoitti, että Dowie korvaa joukkueen valmentajana pari päivää aiemmin potkut saaneen Phil Brownin. Hull oli Dowien tullessa valmentajaksi sarjassa toiseksi viimeisenä kolmen pisteen päässä suoran säilyjen paikasta, kun kautta oli yhdeksän peliä jäljellä. Dowie ei onnistunut pelastamaan Hullia putoamiselta ja kauden jälkeen hänet korvattiin Nigel Pearsonilla.
Malcolm Champion
Malcolm Eadie Champion (12. marraskuuta 1883 Norfolkinsaari – 26. heinäkuuta 1939 Auckland, Uusi-Seelanti) oli Uuden-Seelannin ensimmäinen olympiavoittaja ja ensimmäinen Uutta-Seelantia olympialaisissa edustanut uimari. Vuonna 1912 hän voitti kultamitalin 4 × 200 m vapaauintiviestissä Tukholman olympialaisissa Australaasian joukkueessa yhdessä kolmen australialaisen kanssa.
Champion syntyi vuonna 1883 Norfolkinsaarella (nykyisin Australian alueella, mutta tuolloin Britannian siirtomaa). Hänen äitinsä, Sarah Clara Quintal, polveutuu eräästä Bountyn kapinallisesta, Matthew Quintalista. Hänen isänsä kapteeni Walter Champion oli merikapteeni, joka seilasi Tyynellämerellä. Perhe muutti Aucklandiin vuonna 1897.