cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lawrence Berkeley National Laboratory
Lawrence Berkeley National Laboratory (LBNL) on valtiollinen tutkimuslaitos, jota rahoittaa Yhdysvaltain energiaministeriö ja johtaa Kalifornian yliopisto. Laitos suorittaa tieteellistä tutkimusta monilla eri aloilla ja työllistää noin 4000 henkilöä. LBNL sijaitsee lähellä Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampusta kukkulalla noin 0,8 km2 alueella. Toimitusjohtajana on toiminut A. Paul Alivisatos 21. huhtikuuta 2009 lähtien.
Historia
Vuonna 1928 Yalen yliopiston professoria Ernest Lawrencea pyydettiin työskentelemään Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampukselle, jossa ollessaan hän keksi syklotronin ja sai siitä vuonna 1939 Nobelin palkinnon. Hän perusti LBNL:n vuonna 1931. Tuolloin hän perusti Berkeleyn kampuksella säteilylaboratorion. Myöhemmin hän siirsi laboratorion ylös kukkulalle LBNL:n nykyiseen sijaintipaikkaan, koska tahtoi lisää tilaa isommalle syklotronille.
Vasta Lawrencen kuoleman jälkeen vuonna 1959 laboratorio nimettiin virallisesti Ernest O. Lawrence Berkeley Laboratoryksi.
Nobelin palkinnot
Nobel-palkinnon on saanut kaikkiaan 11 laitoksen tutkijaa:
Oliivikasvit
Oliivikasvit eli öljypuukasvit eli oliivipuukasvit (Oleaceae) on Lamiales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Heimoon kuuluu noin 24 sukua ja 615 lajia. Lajeja esiintyy kaikilla mantereilla.
Oliivikasvit ovat yleensä puita tai pensaita ja aina- tai kesävihantia. Lehdet ovat vastakkaiset ja korvakkeettomat. Kukat ovat kaksineuvoisia ja usein huiskilona. Hedelmä on yleensä luumarja, kota tai siivekäs pähkylä.
Heimoon kuuluu taloudellisesti merkittäviä lajeja, kuten oliivi. Monia lajeja käytetään myös koristekasveina.
Heimon ainoa Suomessa alkuperäisenä esiintyvä laji on saarni eli lehtosaarni (Fraxinus excelsior), sekin vain harvinaisena maan eteläosassa. Syreenejä esiintyy melko usein viljelyjäänteinä tai -karkulaisina.
Kangasalan Sanomat
Kangasalan Sanomat (KS) on Kangasalla kerran viikossa ilmestyvä paikallislehti. Sen levikki oli 7 000 vuonna 2014. Kangasalan Sanomien ensimmäinen numero ilmestyi joulukuussa 1918. Lehteä julkaisee Kangasalan Sanomalehti-Osakeyhtiö.
Moalinnut
Moalinnut (Dinornithiformes) on sukupuuttoon kuollut lahko suurikokoisia, lentokyvyttömiä lintuja, jotka elivät Uudessa-Seelannissa.
pienoiskuva|Vertailu [[Kiivit|kiivin, strutsin ja Dinornis-moan luurangoista ja munista]]
Koko ja ulkonäkö
Suurimmat moalinnut saattoivat kasvaa jopa 3,6 metriä korkeiksi ja 250-kiloisiksi. Jättiläismoaa onkin sanottu kaikkien aikojen pisimmäksi linnuksi. Lintujen kokoa on kuitenkin toisinaan liioiteltu. Esimerkiksi monet museoiden luurangot ovat osoittautuneet väärin kootuiksi siten, että luiden löytäjät ovat ilmeisesti yrittäneet myydä museoihin ennätyskokoisia jäänteitä lisäämällä niihin useiden eri yksilöiden nikamia, saaden näin aikaan luonnollista kokoa suurempia luurankoja. Toinen väärinkäsitys liittyy moalintujen liikkumisasentoon. Jättiläismoat olivat metsien asukkaita samaan tapaan kuin nykyajan kasuaarit, jotka pitävät liikkuessaan kaulaansa pikemminkin vaaka-asennossa ja eteenpäin ojennettuna kuin pystyssä. Myös jättiläismoan kaulanikamien ja kallon rakenne on osoituksena siitä, että lintu ei liikkunut kaula suoraan ylöspäin ojennettuna.
Moalinnuista pienin painoi kuitenkin vain kymmenesosan jättiläismoaan verrattuna. Se oli noin kalkkunan kokoinen ylänkönummien asukas, jolla oli pitkät, jouhimaiset hyöhenet. Osa moalajeista oli noin puolitoistametrisiä eli nykyisten kasuaarien kokoisia.
Elintavat ja ravinto
Moalinnut olivat Uuden-Seelannin suurimpia kasvinsyöjiä. Kuolleiden lintujen jäännöksiä tutkimalla on saatu selville, että ainakin metsissä eläneet lajit söivät karkeita lehtiä ja ohuita oksia. Tällainen ravinto on hyvin kuitupitoista ja sen hyödyntäminen vaatii tehokkaan ruoansulatuksen ja toisaalta myös paljon aikaa. Moalintujen suuri koko saattaakin osittain selittyä niiden ravinnolla: kasvinsyöjälle on eduksi, jos mahalaukkuun mahtuu kerralla paljon ruokaa, ja tämä puolestaan edellyttää, ettei itse eläin ole kovin pieni. Moalinnuilla oli lihasmaha, kuten muillakin linnuilla. Ne tehostivat lihasmahansa toimintaa nielemällä jauhinkiviä, jotka auttavat hienontamaan ravintoa. Muutamien löydettyjen jättiläismoan luurankojen kylkiluiden vieressä on ollut jopa yli neljän kilogramman painoinen kasa kiviä, joiden koko vaihtelee hiekkajyväsistä peukalon mittaisiin. Kivien pyöristynyt muoto ja kirkkaaksi hioutunut pinta osoittavat niiden olevan peräisin moan lihasmahasta.
Sukupuutto
Moalintujen ainoa vihollinen maorien saapumiseen asti oli haastinkotka. Suurimmat moat katosivat 1600-lukuun mennessä luultavasti maorien metsästyksen seurauksena. Maorit metsästivät tehokkaasti sekä avoimilla mailla että metsissä eläneitä lajeja. Pyyntikeinonaan heillä oli erilaisia ansoja, toisinaan taas he ajoivat linnut rämeille ja nuijivat ne siellä hengiltä. Ihmisten väkiluvun kasvaessa saarten metsät hupenivat ja moalintujen metsästys tehostui entisestään. Jokunen pieni laji onnistui kuitenkin säilymään 1800-luvulle asti.
Linnuista on säilynyt paljon luita ja munia. Niitä on löydetty varsinkin luolista. On arveltu, että jotkin moalinnut saattoivat pesiä luolissa tai hakeutua niihin suojaan sateelta. Pitkäjalkaiset ja -kaulaiset linnut ovat saattaneet myös tahattomasti jäädä loukkuun usein jyrkästi alaspäin viettäviin luoliin.
Taksonomia
Moalintujen perinteinen jaottelu on perustunut lähinnä yksilöiden välisiin suuriin kokoeroihin, joiden perusteella sukuja on oletettu olleen useita. Asia ei välttämättä ole kuitenkaan niin yksinkertainen, sillä DNA-tutkimusten mukaan kookkaat moalinnut olivat naaraita ja pienet koiraita. Tämänhetkisen luokittelun mukaan lajeja tunnetaan kymmenen kuudesta eri suvusta. Jättiläismoa on jaettu kahdeksi Dinornis-lajiksi.
pienoiskuva|Säilötty [[pikkumoan (Megalapteryx) jalka museossa.]]
Rose McGowan
Rose Arianna McGowan (s. 5. syyskuuta 1973 Firenze, Italia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Paige Matthews televisiosarjassa Siskoni on noita.
Ura
McGowanin ensimmäinen elokuvarooli oli elokuvassa Encino Man vuonna 1992. Vuonna 2001 McGowan sai Paige Matthewsin roolin televisiosarjassa Siskoni on noita. McGowan oli mukana sarjassa vuoteen 2006, jolloin sen tekeminen lopetettiin.
Vuonna 2007 McGowan esiintyi Quentin Tarantinon ja Robert Rodriguezin elokuvissa Grindhouse: Death Proof ja Grindhouse: Planet Terror, jotka esitettiin Yhdysvalloissa kahden elokuvan yhdistelmänä.
Yksityiselämä
McGowan meni naimisiin taiteilija Davey Detailin kanssa lokakuussa 2013. Aiemmin hän on seurustellut vuosina 1998–2001 muusikko Marilyn Mansonin ja vuosina 2007–2009 ohjaaja Robert Rodriguezin kanssa.
McGowan kertoi itse lokakuussa 2016 tulleensa aikoinaan Hollywood-pomon raiskaamaksi ja entisen kumppaninsa myyneen heidän yhdessä tekemänsä seksivideon hänet raiskaannelle studiopomolle. Lokakuussa 2017 McGovan ilmoitti Harvey Weinsteinin kyseiseksi raiskaajaksi.
Rose McGowanille Weinstein maksoi 100 000 dollaria vaikenemisesta vuonna 1997.
Taxodium dubium
Taxodium dubium on paleogeenikaudelta neogeenikaudelle ajoitetuista fossiileista tunnettu sypressikasvien heimon suosypressien sukuun luokiteltu havupuulaji. Sen edustajat olivat pohjoisen pallonpuoliskon kosteikoilla ja jokivarsilla eläneitä puita. Kasvin piirteisiin kuuluivat kaksirivisesti asettuneet kapeat lehdet, huiskiloissa kasvaneet hedekävyt ja kypsyttyään hajonneet pyöreähköt kävyt. Lajista voidaan erottaa kaksi toisistaan käpyjensä pintarakenteelta eronnutta muotoa.
Poutapilviä ja lihapullakuuroja 2
Poutapilviä ja lihapullia 2 on jatko-osa elokuvalle Poutapilviä ja lihapullakuuroja. Elokuvan pääkonna on Chester V, jolla on yritys nimeltä Live Corp. Hän yrittää saada Flint Lockwoodin ruokakoneen itselleen, sillä Live Corp:n tärkein tuote on Food Bar.
Taxodium dubium
Kuvaus
Lajin Taxodium dubium kasveja on pidetty kausivihantina tai puoliainavihantina puina. Laji erosi ulkoisesti kaikista nykyisistä suosypresseistä lähinnä lehden yläpinnan usein kokonaan puuttuneiden ilmarakojen ja käpysuomujen pinnan piirteiden puolesta. Lajin lukuisten eurooppalaisten fossiilien yhteydestä ei tunneta hengitysjuuria.
Varsi
Kasvin pitkäversot eli pitkähaarat olivat pysyviä ja jatkoivat kasvuaan silmuista, kun taas lyhytversot eli lyhythaarat karisivat kasvukauden lopulla tuottamatta uusia silmuja. Suurimmillaan noin 12 senttimetriä pitkiksi kasvaneet lyhytversot asettuivat suurempaan pitkäversoon kaksirivisen vuorottaisesti.
Perinteisesti nimellä Taxodioxylon taxodii tunnetun fossiilisen puuaineen on löytöyhteyden perusteella katsottu ainakin joissakin tapauksissa edustavan tämän suosypressilajin puuta. Tämäntyyppisessä puuaineessa putkisolujen seinät ovat paksuja ja ontelot poikkileikkaukseltaan monikulmaisia, rengashuokoset ovat enimmäkseen kahdessa rivissä, ristikentän huokoset ovat pareittain tai kolmittain, pitkittäistylppysolukko on hajanaista, ja ydinsäteet ovat yleensä yksirivisiä. Fossiilinen puuaine muistuttaa nykyisin elävistä puulajeista eniten meksikonsuosypressin (Taxodium mucronatum) puuta.
Lehdet
pienoiskuva|Lehdiltään kaksirivinen fossiilinen lyhytverso mioseenilta. Lehtien muoto vaihteli tasasoukan suikeasta neulasmaiseen. Lehtiasento oli kierteinen, ja pitkäversojen lyhyensuikeat tai neulasmaiset lehdet kasvoivat yleensä jossakin määrin versorangan myötäisesti, kun taas lyhytversojen tasasoukan suikeat lehdet asettuivat vuorottain kaksirivisesti. Lehdet olivat pisimpiä lyhytverson keskiosassa ja asettuivat tavallisesti etuviistoon 30–45 asteen kulmaan rankaan nähden. Ehytlaitaisen lehden tyvellä oli lyhyt ruoti, ja lehden kanta oli lyhyen johteinen. Ilmarakoja oli lähinnä lehden alapinnalla, jossa ne asettuivat kahteen leveään juovaan.
Kukinnot
Kasvista tunnetaan sekä hede- ja emikukintoja. Hedekukinnot eli hedekävyt asettuivat kierteisesti huiskilokukintoa muistuttaviin erilaistuneisiin versoihin, jotka kasvoivat suurimmillaan noin 15 senttimetriä pitkiksi. Hedekävyn muoto vaihteli pallomaisesta pitkänomaisen munanmuotoiseen. Sen pituus oli kahdesta kolmeen millimetriä ja leveys 1,5–2 millimetriä. Hedekäpy koostui viidestä kymmeneen kierteisesti rankaan asettuneesta hedelehdestä. Joissakin hedekävyissä säilyneet pallomaiset siitepölyhiukkaset sopivat siitepölylle kuvatun lajin Inaperturopollenites hiatus kuvaukseen.
Emikukinnot eli emikävyt olivat muodoltaan lähes pallomaisia. Harvojen tunnettujen kokonaisten tai lähes kokonaisten fossiilisten käpyjen läpimitta vaihtelee 14 millimetristä 24,5 millimetriin. Käpy koostui rankaan kierteisesti kiinnittyneistä paksun puutuneista käpysuomuista, joita on saattanut olla noin 20–30. Kukin käpysuomu itsessään koostui yhdiskasvuisesta emilehdestä ja peitinsuomusta. Käpysuomu oli muodoltaan kilpimäinen, ja kävyn ulkopinnalle asettuneen käpysuomun kilven muoto vaihteli nelisivuisesta soikeaan ja lähes pyöreään. Kilven pinnassa oli poikittainen harjanne ja peitinsuomun kärjen muodostama alaspäin kaartuva kolmiomainen piikki. Käpysuomun kilven suoran, kaarevan, kolmiomaisen tai liuskaisen ylälaidan tuntumassa oli usein rivi kyhmyjä tai piikkejä. Yhteen käpysuomuun kehittyi kaksi siementä. Suurin osa tunnetuista käpyjen jäänteistä on irtonaisia käpysuomuja: käpysuomujen on tulkittu karisseen käpyjen kypsyttyä.
Siemenet olivat muodoltaan kolmiomaisia tai kulmikkaanpuikeita ja poikkileikkaukseltaan kolmisärmäisiä. Siemen oli yleensä 6–10 millimetriä pitkä ja 3,5–8 millimetriä leveä. Siemenen kyljessä tai tyvellä oli suuri napasuoniarpi.
Luokittelu
pienoiskuva|Bílinan kivihiilikaivoksen aluetta. Taxodium dubium on havupuiden sypressikasvien heimon (Cupressaceae) suosypressien sukuun (Taxodium) kuuluva kasvilaji. Kasvin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Kaspar Maria von Sternberg vuonna 1823 nimellä Phyllites dubius. Sternberg ei tunnistanut kasvia havupuuksi laatiessaan sille tieteellistä kuvausta kivihiilisuonen yhteydestä nykyisen Tšekin alueelta Bílinasta löydetyn verson perusteella. Vuonna 1838 Karel Bořivoj Presl sijoitti havupuuksi luokittelemansa kasvin sukuun Taxodites nimellä Taxodites dubius. Lopulta vuonna 1853 Oswald Heer luokitteli tämän esihistoriallisen kasvin samaan sukuun nykyisten suosypressien kanssa nimellä Taxodium dubium.
Vuonna 1950 Ralph W. Chaney määritteli kaikki läntisen Pohjois-Amerikan fossiileista tuolloin tunnetut suosypressit tämän lajin synonyymeiksi: useat näistä lajeista oli kuvattu ainoastaan lyhytversoja käsittävän aineiston pohjalta, ja monia oli alkujaan pidetty punapuina (Sequoia). Vuonna 2009 Lutz Kunzmannin johtama tutkijaryhmä ehdotti lajille Euroopan suhteellisen kattavaan fossiiliaineistoon pohjautuvaa tarkempaa määritelmää. Uuden rajauksen mukaiseen lajimääritykseen käytetään käpyjä ja lehtien ilmarakoja, joten monien ainoastaan lyhytversoja käsittävien suosypressien fossiiliesiintymien tarkkaa lajia ei voida määrittää varsinkaan jos lyhytversojen lehtien kutikula ei ole säilynyt.
Muodot
Lajista on erotettu kaksi muotoa, jotka voidaan erottaa toisistaan käpysuomujen pintarakenteiden perusteella. Muotojen on katsottu edustavan eri vaiheita lajin kehityshistoriassa.
T. dubium f. dubium
Taxodium dubium f. dubium on lajin myöhäisempi muoto. Sen fossiilisia jäänteitä tunnetaan Euroopassa myöhäiseltä oligoseenilta myöhäiselle mioseenille ajoitetuista noin 10–25 miljoonaa vuotta vanhoista kerrostumista.
Meløy
Meløy on kunta Norjassa Nordlandin läänissä ja se sijaitsee n. 120 km Bodøstä etelään. Kunnan rajanaapureina on pohjoisessa Gildeskål, idässä Beiarn ja etelässä Rana ja Rødøy. Kunnan hallinnollinen keskus on Ørnes (n. 1 800 as.). Muita taajamia ovat Glomfjord (n. 1 200 as.), Halsa (n. 800 as.), Neverdal (n. 800 as.) ja Reipå (n. 700 as.).
Taxodium dubium
T. dubium f. dubium
Tämän muodon käpysuomun kilven pinta saattoi olla kyhmyinen tai lähes sileä; käpysuomussa ei kuitenkaan ollut teräviä piikkejä. Kyhmyt saattoivat olla yhdiskasvuisia, jolloin ne muodostivat kilven ylälaidalle yhtenäisen harjanteen.
Meløy
Historiaa
thumb|300px|Ørnes (helmikuu 2005), taustalla keskellä Spilderhesten (korkeus 851 m) Meløy itsenäistyi Rødøyn pitäjästä vuonna 1884. Benkestokin aatelissuku omisti 1500- ja 1600-luvuilla Meløyn saarella sijainneen tilan Meløygården. Kunta osti tilan vuonna 1872 ja sinne sijoitettiin kunnan hallinnollinen keskus. Vuonna 1952 hallinnolliseksi keskukseksi tuli Ørnes.
Støttin saari on aina ollut tärkeä merenkululle ja saarella oli erityinen asema toisen maailmansodan aikana. Vielä nykyään saarella on lukuisia sodanaikaisia bunkkereita.
Taxodium dubium
T. dubium f. heerii
Tämän muodon käpysuomun kilven ylälaidalla oli yleensä rivissä viidestä seitsemään kyhmyä, piikkiä tai kyhmystä nousevaa piikkiä. Piikit olivat yleensä yhdestä kahteen millimetriä pitkiä ja saattoivat olla suoria tai alaspäin kaartuneita sekä liereitä tai hieman litteitä. Piikit saattoivat myös olla tyveltään yhdiskasvuisia, jolloin niiden tyviosat muodostivat yhtenäisen harjanteen.
Meløy
Maantiede
Kunnan merialueella on 755 saarta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on 89 km². Suurimmat saaret ovat Åmøy (23,4 km²), Meløy (21,8 km²), Mesøy (8,0 km²) ja Teksmona (5,2 km²). Rantaviivaa kunnan kaikilla saarilla on yhteensä 348 km. Mannerrantaviivaa kunnalla on 166 km.
Taxodium dubium
Levinneisyys, löydöt ja fossiiliaineisto
Vuonna 2009 julkaistun lajin tarkemman rajauksen myötä useat näiden esiintymien fossiilijäänteistä eivät kuitenkaan enää varmuudella sovi lajin kuvaukseen, ja esimerkiksi Huippuvuorilta löydettyjen suosypressien jäänteiden lajia ei voida tarkasti määrittää, koska lajimäärityksessä käytettäviä käpyjä tai lehtien kutikulaa ei tiedetä esiintymässä säilyneen. Uudemman rajauksen mukaiseen lajiin varmuudella kuuluvia jäänteitä tunnetaan Euroopassa eoseenilta mioseenille noin 10–35 miljoonan vuoden takaa.
Valtaosa kasvin tunnetuista jäänteistä on kokonaisina lehtineen säilyneitä lyhytversoja; pitkäversoja ja kukintoja tunnetaan huomattavasti vähemmän. Kävyistä on säilynyt etupäässä irtonaisia käpysuomuja; kokonaisena säilyneitä käpyjä tunnetaan hyvin vähän. Fossiiliaineiston irtonaiset kasvinosat on tunnistettu samalle lajille kuuluneiksi sekä samoissa kerrostumissa lähekkäin esiintymisen että kasvinosien kutikulan ja sisärakenteiden yhteisten anatomisten piirteiden perusteella.
Meløy
Maantiede
Maanviljelysmaata on 16 km². Lähes neljäsosa kunnan pinta-alasta on metsää (210 km²), josta 36 km² on talousmetsää.
Taxodium dubium
Elinympäristö ja ekologia
pienoiskuva|Nykyinen pohjois­amerikkalainen suosypressi-tupelotyypin suometsä. Lajin Taxodium dubium puiden on tulkittu eläneen alavien maiden kosteikoilla ja jokivarsimetsissä. Joitakin lajin esiintymispaikoista on pidetty murtovetisinä vuorovesialueina. Eräälle lajin esiintymälle nykyisen Ranskan alueella on rekonstroitu kostea subtrooppinen paleoilmasto. Taxodium dubium oli monesti suometsien valtapuu erityisesti keskisessä ja itäisessä Euroopassa, kun taas mantereen lämpimimmillä alueilla deltasypressilaji Glyptostrobus europaeus usein korvasi sen vastaavien metsien valtalajina.
Meløy
Maantiede
Meløy kuului aikaisemmin Helgelandin maakuntaan, mutta on sittemmin liittynyt Salteniin.
Taxodium dubium
Elinympäristö ja ekologia
Koska fossiilikerrostumissa esiintyy suuria määriä samanaikaisesti karisseita lyhytversoja lehtineen, on lajin tulkittu karistaneen lyhytversona ja lehtensä vuosittain nykyisten suosypressien tavoin. Ei kuitenkaan tiedetä oliko puu kausivihanta vai puoliainavihanta: talvehtiko se lehdettömänä vai karistiko se vanhat lehtensä vasta uusien puhjetessa.
Meløy
Liikenne
Valtatie "Kystriksveien" (tienumero 17) ensimmäinen osuus kunnan alueella avattiin 1950-luvulla Ørnesistä pohjoiseen. Sittemmin valtatien rakentamista on jatkettu, jolloin lukuisia lauttayhteyksiä on voitu lakkauttaa. Valtatie 17 kulkee Steinkjeristä Bodøhön ja on 650 km pitkä. Kunnan alueella valtatie 17:llä on kolme tunnelia; pisin niistä on Svartisenin tunneli (7 615 m). Meløystä on useita päivittäisiä suoria linja-autovuoroja Bodøhön.
Taxodium dubium
Elinympäristö ja ekologia
Suuri osa tämän suosypressilajin esiintymistä Euroopan oligoseenin ja mioseenin fossiiliaineistossa edustaa sen ja tupeloiden suvun (Nyssa) lehtipuiden muodostamaa suosypressi-tupelotyypin suometsää. Sittemmin sekä suosypressit että tupelot ovat kadonneet Euroopasta, mutta näitä sukuja ja samantyyppisiä suometsiä esiintyy edelleen Pohjois-Amerikassa.
Meløy
Koulutus
Meløyssä on 11 peruskoulua. Lisäksi kunnassa on lukio/ammattikoulu Meløy videregående skole, joka sijoittuu kolmeen eri opistopaikkaan. Ørnesissä on mahdollista opiskella yleisten lukioaineiden lisäksi palvelualan linjalla. Glomfjordin toimipisteessä on mahdollista opiskella muun muassa sosiaali- tai kemianlinjalla. Naapurikunnan Gildeskålin keskustaajamassa Inndyrissä sijaitsee mm. maatalouteen ja kalastukseen keskittyvä opetuslinja.
Elinkeinot
Tärkeimmät elinkeinot ovat teollisuus, maanviljely, kalastus, kalankasvatus ja palveluala. Työttömyysprosentti on 3,2% (v. 2002). Lukuisista vesivarannoista johdetaan vettä mm. Euroopan suurimpien joukkoon kuuluvaan vesivoimalaitokseen. Storglomvassdammen on maailman korkein maapato, jossa on asfaltista tehty tiivistyssydän.
Glomfjordin yrityspuistosta löytyy mm. lannoitetuottaja Yara (ent. Norsk Hydro) sekä aurinkopaneelien komponenttivalmistajat Scanwafer ja SiTech.
Kulttuuri, vapaa-aika ja nähtävyyksiä
thumb|200px|[[Engabreen ja Holandsfjord]] Kulttuurielämä on runsasta ja tarjonta on laajaa. Vuosittain järjestetään kesätapahtuma Sommerdagan ja vuorovuosittain revyytapahtuma NordNorsk Revyfestival. Glomfjordissa sijaitsee elokuvateatteri, jonka lisäksi etenkin saaristossa järjestetään erillisiä elokuvanäytöksiä. Reipåssa sijaitsee pitäjänmuseo.
Huhtikuussa 2005 kuntaan avattiin uimahalli. Ørnesin kirjastossa toimii vuokraamo, josta voi vuokrata niin kesä- kuin talviretkivälineitä. Vuosittain kunnassa järjestetään Fjelltrimmen-niminen kuntoilutapahtuma.
Nähtävyyksiin kuuluu mm. Engabreen, joka on Pohjois-Euroopan alimmalle korkeudelle (merenpinnan tason yläpuolella) ulottuva Svartisenin jäätikköuloke. Fykanbergenessä og Åmøyan saarella on lukuisia kalliomaalauksia
Jääpallon SM-sarjakausi 1989–1990
Jääpallon SM-sarja kaudella 1989–1990 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Runkosarjan neljä parasta selviytyivät play off -otteluihin. Viimeiseksi sijoittunut putosi 1. divisioonaan ja toiseksi viimeinen karsi sarjapaikastaan.
Sarjassa oli Narukerän nousun myötä joukkue Porista, edellisen kerran Porissa oli pelattu pääsarjatason jääpalloa kaudella 1951–1952. Narukerä hankki myös venäläisvahvistuksia, kun neuvostoliittolaiset maailmanmestarit Vladimir Plavunov ja Alexander Pershin pelasivat muutaman ottelun Narukerän riveissä.
Välierissä Botnia voitti HIFK:n ja OLS voitti WP-35:n. Botnian ja OLS:n välinen loppuottelu pelattiin Helsingissä Kallion kentällä. Loppuottelussa OLS oli parempi ja voitti mestaruuden 4–0 voitolla. Pronssia sai välierissä pudonnut paremman runkosarjasijoituksen omaava joukkue. WP-35 palasi pronssin myötä mitaleille 13 vuoden tauon jälkeen.
Sarjataulukko
JPS putosi sarjasta suoraan. Narukerä karsintaan.
Karsintasarja
Narukerä säilyi ja Kampparit nousi SM-sarjaan.
Välierät
Välierät pelattiin kaksiosaisina, paremmuuden ratkaisi kahden ottelun yhteismaalit. Ottelut aloitettiin runkosarjassa huonommin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelu
11.3.1990 Helsinki
Suomen mestarit
OLS: Jukka Palinsaari, Esa Kurttila; Kalevi Immonen, Heikki Kontturi, Sakari Puotiniemi, Jouko Kämäräinen, Marko Ruokangas, Ilkka Alatalo; Jarmo Anttila, Markku Niemitalo, Miikka Koivisto, Pekka Mäntynenä; Samuli Niskanen, Tuukka Tieksola, Jouni Vesterinen, Jukka Rinne, Kari Koivikko, Marko Paksuniemi. Valmentaja Juha Niemikorpi.
Reaktionopeus
Kemiallisen reaktion reaktionopeus kuvaa, kuinka paljon lähtöainetta kuluu tai kuinka paljon reaktion lopputuotetta syntyy ajanyksikköä kohti. Reaktionopeuksia tutkittaessa verrataan yleensä konsentraatioiden muutosta ajanyksikköä kohti.
Reaktionopeuksia ei voida päätellä reaktioyhtälön kertoimista. Esimerkiksi raudan ruostuminen on reaktio, jolla on matala reaktionopeus ja hiilen palaminen on taas reaktio, jolla on korkea reaktionopeus.
Reaktionopeus on osa kemiallista kinetiikkaa. Kemiallinen kinetiikka on kemian osa-alue, joka pyrkii mittaamaan kemialliseen reaktioon osallistuvien aineiden konsentraatioiden muutosnopeuksia ja ymmärtämään tämän tiedon avulla reaktiomekanismeja.
Reaktiokinetiikka ja erityisesti sen osa-alue reaktionopeudet on kiinteä osa monia kemiaa hyödyntäviä aloja esim: kemiantekniikkaa ja ympäristötekniikkaa. Reaktionopeuksien tutkiminen on kemiallisen kinetiikan tutkimusta makroskooppisella tasolla.
Määritelmä
Yleiselle kemialliselle reaktiolle:
Reaktioyhtälössä pienet kirjaimet edustavat reaktion stoikiometrisia kertoimia.
Kirjaimet A ja B edustavat lähtöaineita ja kirjaimet G ja H edustavat lopputuotteita. IUPAC:in Kultakirja (Golden book) määrittelee reaktionopeuden suljetussa, tilavuudeltaan vakiossa systeemissä, yhdelle reaktiolle, jossa reaktiiviset välivaiheet voidaan jättää huomioimatta:
Reaktionopeus =
Kaava määrittelee, että reaktionopeus on yhden lopputuotteen konsentraation derivaatta ajan suhteen jaettuna tämän aineen stoikiometrisellä kertoimella. Lähtöaineiden konsentraatioita hyödyntävien laskukaavojen eteen tulee miinus-merkki, koska etenevän reaktion reaktionopeus on aina positiivinen ja lähtöaineiden konsentraatio pienenee reaktion edetessä. IUPAC suosittelee, että laskettaessa reaktionopeuksia käytettäisiin aina ajanyksikkönä sekuntia.
Reaktionopeuteen vaikuttavat tekijät
Jotkin reaktioista ovat luonnollisesti nopeampia kuin toiset. Reaktionopeuteen voidaan kuitenkin vaikuttaa eri tekijöillä.
Konsentraatio
Reaktionopeus on yleensä suurempi, kun konsentraatiot ovat suuria. Tämä voidaan selittää reagoivien hiukkasten (atomien, molekyylien tai ionien) törmäysten perusteella. Suurissa konsentraatioissa tapahtuu enemmän törmäyksiä kuin alhaisissa pitoisuuksissa. Törmäysteorian mukaan reaktio voi tapahtua, jos törmäävien molekyylien energioiden summa on suurempi tai yhtä suuri kuin reaktion aktivoitumisenergia.
Paine
Kaasujen painetta lisätessä hiukkasten törmäysmäärä kasvaa, koska hiukkasia on enemmän pienemmässä tilassa. Reaktionopeus kasvaa suuntaan, jossa on vähemmän kaasumooleja, ja laskee päinvastaiseen suuntaan.
Lämpötila
Lämpötila on reagoivien aineiden keskimääräisen kineettisen energian mitta. Lähes kaikkien kemiallisten reaktioiden nopeus kasvaa lämpötilan noustessa. Nyrkkisääntönä kun lämpötila nousee 10 celsiusastetta niin reaktionopeus kaksin-kolminkertaistuu. Lämpötilan kasvu lisää molekyylien lämpöliikettä ja samalla törmäysten voimaa ja lukumäärää, jolloin useampi törmäys on tarpeeksi voimakas aiheuttamaan kemiallisen reaktion. Lämpötilan vaikutusta reaktionopeuteen kuvaa Arrheniuksen yhtälö.
Katalyytti
Katalyytti nopeuttaa reaktiota alentamalla sen aktivoitumisenergiaa, joten suuremmalla osuudella törmäyksistä on reaktioon riittävä energia. Katalyytin läsnä ollessa reaktio tapahtuu eri reittiä eli eri mekanismilla kuin katalysoimaton reaktio. Katalysoidun reitin aktivoitumisenergia on pienempi kuin katalysoimattoman, mutta reaktioentalpiat ovat samat. Katalyytti ei kuitenkaan kulu kemiallisessa reaktiossa, vaikka se vaikuttaa siihen.
Liuotin
Monet reaktiot tapahtuvat liuoksessa, joten liuottimen ominaisuudet vaikuttavat reaktionopeuteen. Liuottimen vaikutukset reaktionopeuteen riippuu siitä, miten liuottimen molekyylit vuorovaikuttavat lähtöaineiden ja/tai reaktiotuotteiden kanssa. Se millaisia vuorovaikutuksia muodostuu, riippuu liuottimen poolisuudesta. Vuorovaikutukset ovat yleensä molekyylien välisiä vuorovaikutuksia eli vetysidoksia, dipoli-dipolisidoksia, dispersiovoimia ja ioni-dipolisidoksia. Esimerkiksi, jos liuottimen molekyylit ympäröivät lähtöaineen täydellisesti, lähtöaineet eivät pääse törmäämään toisiinsa ja nopeus hidastuu. Jos liuottimen molekyylit muodostavat lähtöaineen kanssa sidoksen oikeaan paikkaan, saattaa tämä ohjata lähtöaineita törmäämään juuri oikeassa kulmassa, joten nopeus lisääntyy. Liuottimen molekyylit saattavat myös nostaa/alentaa reaktion aktivoitusmisenergiaa stabiloimalla tai de-stabiloimalla siirtymäkompleksia.
Myös liuottimen viskositeetti vaikuttaa reaktionopeuteen. Erittäin viskoosisissa liuottimissa liuenneet hiukkaset diffuntoituvat paljon hitaammin kuin vähemmän viskoosisissa liuottimissa ja voivat törmätä harvemmin aikayksikköä kohden.
Sähkömagneettinen säteily
Sähkömagneettinen säteily voi nopeuttaa reaktiota, koska se tarjoaa reagoivien aineiden hiukkasille enemmän kineettistä energiaa kuten esimerkiksi värähtely- tai pyörimisenergiaa.
Kiinteiden lähtöaineiden pinta-ala
Hienojakoisessa aineessa reagoivan aineen pinta-ala on suurempi, joten reaktioon johtavia törmäyksiä tapahtuu useammin. Esimerkiksi puita pilkotaan pienemmiksi, jotta ne syttyvät helpommin.
Sekoittaminen
Sekoittaminen edistää reagoivien aineiden kulkeutumista toistensa kanssa vuorovaikutukseen, jolloin reaktionopeus kasvaa.
Differentialinen nopeuslaki
Kemiallisen reaktion reaktionopeuden ja sen reagoivien aineiden konsentraatioiden välinen yhteys voidaan ilmaista differentiaalisella nopeuslailla, jota voidaan kutsua myös reaktionopeusyhtälöksi.
Kun käänteistä reaktiota voidaan pitää merkityksettömänä, saadaan yleiselle kemialliselle reaktiolle differentiaalinen nopeuslaki (yleensä vain nopeuslaki).
Reaktion nopeuslaki voidaan määrittää alkunopeusmenetelmällä, jossa mitataan sen alkunopeudet erilaisilla lähtökonsentraatioilla. Näitä saatuja nopeuksia verrataan toisiinsa, jotta saadaan reaktion kertaluvut, joiden perusteella kirjoitetaan nopeuslaki.
Integroitu nopeuslaki
Integroitu nopeuslaki kertoo konsentraation muutoksen ajan funktioina. Kun halutaan määrittää selkeä suhde reagoivien aineiden pitoisuuksien ja kuluneen ajan välillä, integroitu nopeuslaki on hyödyllisempi tapa tarkastella reaktiota kuin differentiaalinen nopeuslaki.
Tarkastellaan yhtälöä   josta saadaan:
Tämän perusteella voidaan johtaa integroitu nopeuslaki 0., 1. ja 2. kertaluvun yhtälöille.
0. kertaluvun yhtälön integroitu nopeuslaki:
1. kertaluvun yhtälön integroitu nopeuslaki:
2. kertaluvun yhtälön integroitu nopeuslaki:
Reaktionopeuden lämpötilariippuvuus
Reaktion lämpötilan nostaminen yleisesti nopeuttaa prosessia. Esimerkiksi metallin sulamiseen kuluva aika on paljon pidempi sulamispisteessä, kuin jos lämpötila on esimerkiksi 100 celsiusastetta sulamispistettä korkeammalla.
Jokaisella reaktionopeusvakiolla k on lämpötilariippuvuus, joka saadaan yleisimmin Arrheniuksen yhtälöstä:
jossa Ea on aktivointienergia, A on pre-ekspotentiaalinen tekijä eli taajuustekijä sekä R on kaasuvakio. Arrheniuksen yhtälön mukaan reaktio voi tapahtua vain siirtymätilateorian mukaisesti, kun yhden aineen hiukkanen törmää toisen hiukkasen kanssa muodostaen epästabiilin välituotteen. Tämä välituote on olemassa vain hyvin lyhyen aikaa ja hajoaa tämän jälkeen muodostaen kaksi tuotemolekyyliä. Välituotteen muodostamiseen vaadittava energia tunnetaan aktivointienergiana.
Paineriippuvuus
Kaasufaasissa olevien aineiden reaktionopeuksien paineriippuvuuksien vaikutukset ovat yleensä pienet verrattuna lämpötilariippuvuuteen, ellei reaktio tapahdu korkeassa yli sadan kbar paineessa. Poikkeuksena unimolekulaariset reaktiot. Kaasuräjähdys on esimerkki reaktiosta, jossa paineriippuvuudella on suuri vaikutus reaktionopeuteen. Nesteen ja kiinteän faasiin paineriippuvuudet ovat lähes aina mitättömiä reaktionopeuden kannalta ja ne usein jätetään huomioimatta.
Kuten aiemmin todettiin kaasujen painetta lisättäessä hiukkasten törmäysmäärä kasvaa, jolloin reaktionopeus voi kasvaa. Törmäyksien määrän kasvu ei kuitenkaan yksistään selitä mekanismia, jolla paineen kasvu saattaa kasvattaa reaktionopeutta, vaan reaktionopeuden paineriippuvuutta selitetään myös siirtymätilateorialla.
Nopeusvakion paineriippuvuus liittyy moolitilavuuteen. Reaktio, joka etenee aktivoidun kompleksin kautta:
aktivaatio moolitilavuus,, on:
,
missä V̄ tarkoittaa moolitilavuutta ja ‡ osoittaa aktivoitua kompleksia.
Yllä olevalle reaktiolle voidaan määrittää reaktionopeusvakio (mooliosuuteen tai konsentraatioon perustuen) vakiolämpötilaisessa paineessa:
etumerkistä riippuen reaktionopeus voi kasvaa tai pienentyä paineen vuoksi. Monille reaktioille paineen muutos ei merkittävästi muuta reaktionopeutta, esimerkiksi jos painetta nostetaan ilmakehän paineesta (0,1 MPa) 50MPa:iin, monien orgaanisten reaktioiden reaktionopeudet vain kaksinkertaistuivat, vaikka paine viisisataa kertaistui.
Jyrki Laaksonen
Jyrki Laaksonen (s. 28. huhtikuuta 1965 Espoo) on suomalainen televisiojuontaja. Hän on tehnyt televisiouransa Yle TV2:n lastenohjelma Pikku Kakkosessa, jossa aloitti 1990-luvun puolivälissä, aluksi määräaikaisena työntekijänä. Vakituiseksi hän pääsi vuonna 2000. Laaksonen on juontanut ohjelmaa pitkään käsinukkejänishahmo Neposen (äänenä Anu Tuomi-Nikula) kanssa.
Laaksonen opiskeli 1990-luvulla nuorisotyötä ja kasvatustieteitä Tampereen yliopistossa. Opiskelujen ohessa hän alkoi harrastaa salibandyä, jossa nousi pääsarja- ja maajoukkuetason pelaajaksi. Hän pelasi vuosina 1992–1999 puolustajana Salibandyliigan seuroissa Manse United, Gunners ja HIFK. Lisäksi hän pelasi kauden 1999–2000 I-divisioonan Classicissa, jota oli nostamassa liigaan. Suomen maajoukkueessa Laaksonen pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1995 ja oli voittamassa heti Euroopan-mestaruutta. Hän pelasi myös lajin ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1996, joissa Suomi voitti hopeaa. Hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 14 ottelua ja teki niissä viisi tehopistettä (1+4).
Laaksonen on naimisissa liikunnanopettaja Katja Laaksosen (o.s. Kerttula) kanssa, jolla on takanaan urheilu-ura aerobicissa ja joukkuevoimistelussa. Katja tunnettiin myöhemmin Jumppa -televisio-ohjelman ohjaajana. Heillä on kaksi poikaa, joista vanhempi on jääkiekkopuolustaja Oskari Laaksonen. Oskari esiintyi lapsena yhdessä pikkuveljensä Konstan kanssa heidän vanhempiensa televisio-ohjelmissa.
Fort Donelsonin taistelu
Fort Donelsonin taistelu on 11.-16. helmikuuta 1862 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelussa Pohjoisvaltioiden Ulysses S. Grantin ja Andrew H. Footen joukot hyökkäsivät Konfederaation hallitsemaa Fort Donelson -linnoitusta vastaan Cumberlandjoen varrella Tennesseessä. Taistelu päättyi Unionin voittoon.
Fort Donelsonin taistelu oli jatkumoa aikaisemmin helmikuussa käydylle Fort Henryn taistelulle. Fort Donelsonin taistelun myötä Unionin joukot saivat hallintaansa huomattavia vesireittejä, joita Unionin joukot pystyivät myöhemmin hyödyntämään joukkojen ja tarvikkeiden liikuttamisessa. Unionin joukkoja komentanut Grant ylennettiin Fort Donelsonin taistelun jälkeen kenraalimajuriksi.
Unioni menetti taistelussa kaatuneina 507, haavoittuneina 1 976 ja kadonneina tai vangittuina 208 sotilasta. Konfederaatiolla vastaavat tappiot olivat 327 kuollutta, 1 127 haavoittunutta ja 12 392 kadonnutta tai vangittua.
Zurab Noghaideli
Zurab Temuris dze Noghaideli (, s. 22. lokakuuta 1964 Kobuleti, Adžarian ASNT, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen poliitikko ja maan entinen pääministeri. Noghaideli syntyi Kobuletin rannikkokaupungissa Adžariassa. Hän valmistui vuonna 1987 Moskovan yliopistosta ja työskenteli Georgian tiedeakatemialle 1988–1992.
Marraskuussa 2007 Georgiaan julistettiin poikkeustila, joka päättyi 16. marraskuuta. Nogaideli jätti eronpyyntönsä tapahtuman johdosta ja hänen korvaajakseen asetettiin Lado Gurgenidze.
Noghaideli on sittemmin osallistunut Saakašvilia vastustavaan oppositioliikkeeseen ja johtanut Oikeudenmukainen Georgia -puoluetta.
Trey Spruance
Preston Lea ”Trey” Spruance III (s. 1969 Eureka, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä, tuottaja ja muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Mike Pattonin alkuperäisyhtyeen Mr. Bunglen kitaristina. Spruance aloitti musikaalisen uransa aluksi kitaristina ja trumpetistina, mutta alkoi myöhemmin soittaa myös sähköurkuja, erilaisia itämaisia soittimia, kuten sitareja ja tar-huiluja sekä muita kieli- ja lyömäsoittimia. Samplet ja elokuvien ääniefektit ovat suuressa roolissa hänen nauhoituksissaan.
Muusikkona
Spruance perusti opiskeluvuosinaan ystäviensä Mike Pattonin, Trevor Dunnin, Theo Lengyelin ja Jed Wattsin kanssa Mr. Bungle -yhtyeen vuonna 1985. Bunglen kokoonpano vaihteli useasti, ja lopulta se hajosi vuonna 2000.
Vuonna 1995 Spruance perusti oman yhtyeen, Secret Chiefs 3:n, muutaman Bunglen muun jäsenen kanssa. Secret Chiefs 3:ssa on useita muusikkoja, ja se soittaa monimuotoista musiikkia, kuten surf rockia, persialaista-, intialaista-, ja arabimusiikkia, death metallia, elokuvamusiikkia, elektronista musiikkia ja useita muita genrejä.
Spruance toimi myös Faith No Moren kitaristina albumilla King for a Day... Fool for a Lifetime.
Tuottajana
Spruance työskenteli usein tuottajana Mr. Bunglessa, ja hänet on merkitty yksin tuottajaksi yhtyeen ensimmäisellä demoalbumilla, The Raging Wrath of the Easter Bunnylla. Muilla julkaisulla tuottajaksi on merkitty koko Mr. Bungle. Spruance on merkitty tuottajaksi myös kaikilla Secret Chiefs 3:n julkaisuilla. Vuonna 2004 Spruance tuotti kalifornialaisen death metal -yhtye Impaledin albumin Death After Life, ja soitti myös osalla kappaleista. Muita Spruancen tuotto-projekteja ovat olleet yhtyeen The Tuna Helpers -albumi I'll Have What's She's Having (2004) ja Faxed Head'sin Chiropractic (2001).
Levy-yhtiö
Spruance on myös kalifornialaisen riippumattoman levy-yhtiön Mimicry Recordsin perustaja ja webmaster. Yhtiö on julkaissut monia albumeita eri yhtyeiltä, kuten Secret Chiefs 3, Matt Chamberlain, Estradasphere, ASVA, The Stares, The Tuna Helpers, Miasma & The Carousel Of Headless Horses, The Youngs, Brazzaville, Dengue Fever, Faxed Head, Danubius ja sir Millard Mulch.
Oksimorfoni
Oksimorfoni (14-hydroksidihydromorfoni) on voimakas puolisynteettinen opioidianalgeetti, joka kehitettiin ensi kerran Saksassa noin vuonna 1914. Se patentoitiin Yhdysvalloissa vuonna 1955. Sen vaikutus on suunnilleen sama kuin morfiinilla, paitsi ilman sen yskää lievittävää vaikutusta.
Oksimorfonia käytetään lievittämään keskikovaa tai kovaa kipua sekä anestesiassa. Se aiheuttaa heroiinia ja morfiinia vastaavan euforian, sedaatiota, mutta vähemmän kutinaa ja muita histamiinien vaikutuksia. Se on myös erittäin voimakkaasti riippuvuutta aiheuttava opioidi. Sitä myydään tavallisimmin oksimorfonihydrokloridina (C17H19NO4•HCl, CAS 357-07-3) nimillä Opana ja Opana ER.
Oksimorfonia syntyy myös elimistössä oksikodonista, joka muuttuu aineenvaihdunnassa sytokromi P450 -entsyymien CYP 3A4:n katalysoimana pääasiallisesti noroksikodoniksi (päämetaboliareitti) ja CYP 2D6:n katalysoimana oksimorfoniksi.
Ruy Guerra
Ruy Guerra (s. 22. elokuuta 1931 Lourenço Marques, Mosambik) on portugalilais-brasilialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja lauluntekijä.
Mosambikissa syntynyt Guerra opiskeli aluksi kotimaassaan ja Portugalissa ja sitten elokuvaa Pariisin IDHEC-oppilaitoksessa 1952–1954. Hän siirtyi tekemään elokuvia Brasiliaan, jossa hänestä tuli sikäläisen uuden aallon varhainen edustaja.
Hänen läpimurtoelokuvansa oli Brasilian pojat (Os Cafajestes, 1961), jossa Rion nuoret vetelehtijät kiristävät nuoren naisen rikkaalta sedältä rahaa tytöstä rannalla ottamillaan alastonkuvilla. Kiväärit (Os Fuzis, 1964) sijoittuu koilliseen Brasiliaan, jossa sotilasjoukko suojelee rikkaan tilanhoitajan peltoviljelmän satoa nälkäisiltä talonpojilta. Elokuvan Lempeät metsästäjät (Ternos caçadores, 1969) Guerra kuvasi ranskan ja englannin kielillä, ja suljetun yhteisön jäseniä syrjäisellä lintusaarella näyttelevät muiden muassa Sterling Hayden, Susan Strasberg ja Stuart Whitman.
Synnyinmaansa Mosambikin itsenäistyttyä 1975 Guerra sai tehtäväkseen rakentaa maan elokuva-alaa. 1980-luvun alkupuolella hän ohjasi Meksikossa Gabriel García Márquezin lapsiprostituodusta kertovaan tarinaan perustuvan Erendiran (1983).
Ruy Guerra on sanoittanut monia lauluja, joita on esittänyt varsinkin Baden Powell de Aquino. Näyttelijänä Guerra on esiintynyt muun muassa Werner Herzogin elokuvassa Aguirre – jumalan viha.
Pasi Järvinen
Pasi Järvinen (s. 11. helmikuuta 1976 Janakkala) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi Mestiksessä ja sitä edeltäneessä I-divisioonassa 14 kautta ja SM-liigassa kolme kautta. Liigassa vain 18 ottelua muun muassa loukkaantumisten vuoksi.
Järvinen tunnetaan kiertolaiselämää viettäneenä kiekkoammattilaisena, joka edusti kolmeatoista eri jääkiekkoseuraa kuudessa eri maassa. Suomen lisäksi Järvinen pelasi Ranskan liigassa, Ison-Britannian pääsarjassa, Italian Serie A:ssa sekä Norjan ja Tanskan Elitserienissä. Hän on Tervakosken Pallo-Jehujen kasvatti mutta debytoi aikuisten sarjoissa kaudella 1997–1998 Kokkolan Hermeksen joukkueessa silloisessa I divisioonassa.
SM-liigaa Järvinen pelasi kausina 2007–2010 HPK:n ja Ilveksen joukkueissa. Kesken kauden 2009–2010 hän siirtyi HPK:sta Mestiksen KooKoohon, jossa hän seuraavalla kaudella toimi kapteenina. Järvinen ilmoitti lopettavansa peliuransa kesällä 2011 perhesyiden vuoksi. , mutta palasi kuitenkin tammikuussa 2012, kun hän teki sopimuksen Jukurien kanssa. Paluusen vaikutti Järvisen mukaan elämäntilanteen muutos positiiviseen suuntaan. Lopullisesti Järvinen lopetti uransa keväällä 2014.
Järvinen pelasi urallaan 7 B-maaottelua ja osallistui maajoukkueturnaukseen Japanissa.
Järvisestä tuli kesäkuussa 2016 Mestiksen kurinpitäjä.
Naked (yhtye)
Naked on nelihenkinen helsinkiläinen hard rock -yhtye. Siihen kuuluvat laulaja-kitaristi The Muff, kitaristi Zack Schleidecker, basisti Ilari sekä rumpali mr. Tikka. Vuonna 2004 Naked julkaisi debyyttialbuminsa This one goes to eleven. Toinen levy Let's get naked...and start a revolution julkaistiin vuonna 2006. Nakedilla on pysynyt pääosin sama kokoonpano läpi vuosien, mutta basisti on usein vaihtunut. Nykyinen basisti on yhtyeen neljäs.
Naked on myös tehnyt musiikkivideoita Stefan Lindforsin kanssa. Yhtye soittaa nimellä Straight Perverts Kari Peitsamon albumilla The Unparalleled Adventures of One Hans Pfaall.
Varikonniemen rautakautinen asuinpaikka
Varikonniemen rautakautinen asuinpaikka on rautakautinen ja varhaiskeskiaikainen asuinpaikka, joka sijaitsee Hämeenlinnan Varikonniemessä, Vanajaveden rannalla Hämeen linnaa vastapäätä. Osa tutkijoista on halunnut tulkita paikalla olleen kaupunkimainen yhteisö.
Varikonniemessä on erilaisten rakennusten jäännöksiä, jotka on ajoitettu rautakaudelle ja keskiajan alkuun noin vuosien 500–1200 jaa. väliselle ajalle. Eeva-Liisa ja Hans-Peter Schulz tutkivat aluetta 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa.
Teoria muinaiskaupungista
Kaivauksen suorittaneiden arkeologien mukaan paikalla oli jäänteitä jonkinlaisesta puolustusvallista ja laiturista, mutta näitä tulkintoja on epäilty. Paikka oli tärkeiden vesireittien risteyksessä. Alueella oli usean toistensa kanssa näköyhteydessä olevan muinaislinnan ketju.
Kaivauksia johtanut arkeologi Hans-Peter Schulz on luonnehtinut Varikonniemen asuinpaikkaa "kaupungiksi". Tätä hän perustelee muun muassa paikalla säilyneillä metallinkäsittelyn jäänteillä, joka viittaisivat erikoistuneeseen käsityöläis- ja kauppiasasutukseen. Schulzin mukaan ympäröivät linnavuoret kuuluivat myös samaan hallintoon, ja niillä vartioitiin kauppapaikan turvallisuutta. Asuinpaikasta monissa yhteyksissä käytetty nimi Vanain kaupunki tai Vanain linna on lainattu venäläisestä Novgorodin kronikasta, joka kertoo tämän nimisen paikan hävittämisestä vuonna 1311. Koska "Vanai" muistuttaa Vanaja-nimeä, Vanain kaupunki on yhdistetty Varikonniemen muinaisjäännökseen. Nimi on yhdistetty myös Hämeen linnaan ja Janakkalassa sijaitsevaan Hakoisten linnaan.
Kaupunkiteorian kritiikki
Toisten tutkijoiden mielestä kyseessä on kuitenkin ollut melko tavanomainen rautakautinen asuinpaikka, jonka yhteydessä epämääräisen "kaupunki"-termin käyttöön ei ole aihetta. Osa arkeologeista (mm. J.-P. Taavitsainen) uskoo, että Varikonniemessä kaivetuista rakenteista vain osa oli rautakautisia tai keskiaikaisia: kulttuurikerrokset olivat heidän mukaansa pahoin sekoittuneita, ja esimerkiksi kaupunginmuurin perustukseksi tulkittu rakenne olisikin 1800-luvun ratapenkka. Asuinpaikan löytöaineistokaan ei heidän mielestään viittaa erikoistuneeseen käsityö- ja kauppa-asutukseen. Tämän käsityksen mukaan kyseessä oli melko tavanomainen kylämäinen talonpoikaisasutus, jonka piirissä harjoitettiin myös käsitöitä kuten rautakauden asuinpaikoilla yleensäkin tehtiin. Esimerkiksi raudanvalmistus oli niin yleistä, että siitä kertovaa rautakuonaa on aivan tavallisillakin asuinpaikoilla.
Vanhojen neuvosto (Ranska)
Vanhojen neuvosto oli Ranskan kaksikamarisen parlamentin ylempi kamari vuosina 1795–1799. Alempi kamari oli nimeltään viidensadan neuvosto (Conseil des Cinq-Cents).
Vanhojen neuvosto luotiin vuoden III perustuslailla. Siihen kuului 250 edustajaa, joiden oli oltava vähintään 40-vuotiaita ja naimisissa olevia tai leskiä. Lait vaativat parlamentin molempien kamarien hyväksynnän, mutta vanhojen neuvosto ei saanut tehdä lakialoitteita eikä muutoksia viidensadan neuvoston hyväksymiin lakeihin. Vanhojen neuvosto valitsi suljetulla lippuäänestyksellä viisihenkisen direktoriohallituksen jäsenet viidensadan neuvoston laatimalta kymmenen nimen ehdokaslistalta. Molempien kamarien edustajista valittiin vaaleissa aina kolmasosa kerrallaan vuoden välein. Ensimmäiset vaalit olivat 12. lokakuuta 1795. Kaksi kolmasosaa ensimmäisistä edustajista tuli toimintansa lopettaneesta kansalliskonventista.
Vanhojen neuvosto kokoontui Pariisissa Tuileries’n puiston viereisessä niin sanotussa Maneesin salissa tammikuuhun 1799 saakka, sen jälkeen Palais Bourbonissa. Sekä vanhojen neuvosto että viidensadan neuvosto lakkautettiin marraskuussa 1799 brumairekuun 18. päivän vallankaappauksen seurauksena.
Lagerstedt
Lagerstedt on seuraavien suomalaisten henkilöiden nimi:
Cold Harborin taistelu
Cold Harborin taistelu oli 31. toukokuuta – 12. kesäkuuta 1864 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelu käytiin Unionin Ulysses S. Grantin ja Konfederaation Robert E. Leen komentamien joukkojen välillä Mechanicsvillessa Virginiassa.
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 1978
Tulokset
Lyhenteet
Cold Harborin taistelu
Cold Harborin taistelu sai alkunsa, kun Konfederaation pääkaupunkiin Richmondiin pyrkineet Grantin joukot päättivät hyökätä Leen joukkojen vastaan noin kymmenen mailin päässä Richmondista. Lukuisista hyökkäyksistä huolimatta Grantin joukot eivät onnistuneet lyömään Leen joukkoja, vaan 12. kesäkuuta Grant vetäytyi taistelusta.
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 1978
100 m
<br style="clear:left" />
Cold Harborin taistelu
Unionin joukot menettivät taistelussa 1 844 sotilasta kaatuneina, 9 077 haavoittuneina ja 1 816 kadonneina tai vangittuina. Konfederaatiolla vastaavat tappiot olivat 83 kuollutta, 3 380 haavoittunutta ja 1 132 kadonnutta tai vangittua.
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 1978
200 m
<br style="clear:left" />
400 m
<br style="clear:left" />
800 m
Ennakkosuosikkeja olivat britit Steve Ovett ja Sebastian Coe, joista jälkimmäinen juoksi ensimmäisen kierroksen ennätyksellisen kovaa; väliaika oli 49,32 s. Loppusuoran alussa Ovett nousi Coen ohi mutta hänenkin takaansa voittajaksi juoksi lopussa Olaf Beyer.
1 500 m
<br style="clear:left" />
5 000 m
<br style="clear:left" />
10 000 m
<br style="clear:both" />