cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Me Too -kampanja
Taide ja kulttuuri
Seksuaalissävytteisten taideteosten poistamisesta museoista ja gallerioista on keskusteltu jo ennen Me Too -kampanjaa. Kampanjan myötä keskustelu on noussut jälleen pinnalle. Manchesterin taidegalleriassa kampanja vaikutti John William Waterhousen ”Hylas and the Nymphs” (1896) -maalauksen väliaikaiseen poistamiseen. Maalauksessa nuoret nymfit viettelevät komeaa nuorukaista kohti houkutuksia, jotka lopulta johtavat hänen kuolemaansa. Taulun poistamisen myötä galleriaa syytettiin sensuurista, mutta museo puolustelee tekoaan halulla herättää keskustelua.
Näkemyksiä kampanjasta
Työoikeuden professori Seppo Koskinen kertoi iloitsevansa kampanjasta, sillä se on nostanut esiin seksuaalisen häirinnän yleisyyden. Hän kertoi odottaneensa ahdistelukeskustelun koskevan lisäksi työelämää, jossa häirintä on yllättävän yleistä. Koskisen mielestä muutaman kuukauden ehdollinen vankeusrangaistus olisi sakon ohella oiva keino muistuttaa ilmiön vakavuudesta ja vastenmielisyydestä.
Venäjän presidentin Vladimir Putinin mukaan jokaisessa sivistyneessä maassa poliisin ja oikeuslaitoksen täytyy hoitaa kyseisenlaiset tapaukset. Putin ihmetteli, miksi tapauksia nostetaan esiin 10, 20 tai 30 vuotta väitettyjen tapahtumien jälkeen. Putinin mielestä tapauksiin liittyviä kysymyksiä ja konkreettisia tapauksia ei pitäisi tehdä jonkinlaiseksi kampanjaksi.
Kritiikkiä
Kirjailija Margaret Atwoodin mukaan Me Too -kampanja on seurausta rikkinäisestä oikeusjärjestelmästä. Hän vaatii parempaa läpinäkyvyyttä erityisesti tapaukseen, jossa entistä yliopistoprofessoria Steven Gallowayta syytettiin seksuaalisesta häirinnästä. Atwood vetoaa yhtäläisiin ihmisoikeuksiin toteamalla, että niiden tukeminen ei ole sotimista naisia vastaan. Hän siis vaatii tasa-arvoa ja sitä, että miehiä kuunneltaisiin tapauksissa enemmän. Ranskalainen näyttelijätär Catherine Deneuve ja joukko muita tunnettuja ranskalaisnaisia julkaisivat Le Monde -sanomalehdessä kirjoituksen, jossa he väittävät Me Too -kampanjan menneen liian pitkälle ja johtaneen miesten syyllistämiseen. Kirjoitus herätti keskustelua, ja Ranskassa feministit sekä useat naispoliitikot ovat tuominneet kirjoitukset.
Suomessa kirjailija Pirkko Saision mielestä Me Toon puitteissa on ”niin sanotusti menty yli”. Saision mukaan seksuaaliseen häirintään on puututtava, mutta Me Toon yhteydessä puhutaan ”aika sekaisin monista asioista”, kuten Lauri Törhösen sekä Aku Louhimiehen tapauksissa, joissa toista syytetään seksuaalisesta häirinnästä ja toista kyseenalaisista ohjaustavoista. Saisio ei myöskään osaa sanoa, onko tarpeellista vetää yksityisiä ihmisiä näin julkisuuteen. Lisäksi Saisio perää vastuuta yhteisöiltä ja ihmettelee, miksei kyseisiin häirintöihin ole aikoinaan puututtu, vaikka niillä on väistämättä ollut paljon silminnäkijöitä. Hänen mielestään ei ole ”kauhean rohkeaa huutaa kuorossa mitään asiaa” ja massaliikkeet ovat aina pelottavia.
Suomen Kuvalehden mukaan Louhimies joutui Me Too -kampanjan keskipisteeksi Suomessa vuonna 2018. Syksyllä 2020 menestynyt ohjaaja Antti J. Jokinen jouduttiin vaihtamaan Aku Louhimieheen näyttelijöiden fyysisen ja henkisen turvallisuuden turvaamiseksi Suomen historian kalleimmassa elokuvassa Omerta: 6/12. Jokisen vaimo Krista Kosonen ja moni muu tähti jättivät projektin Jokisen vaihtuessa Louhimieheen. Louhimiehen sisarpuoli Katju Aro on feministisen puolueen puheenjohtaja.
Koko Hubaran mukaan Me Toon huono puoli on se, että ihmiset eivät uskalla lähestyä toisiaan, koska ei vielä ole löydetty tapaa kertoa kiinnostuksestaan niin, ettei kukaan ahdistuisi.
Kampanjan vaikutukset Suomessa
Me Too -kampanja sai merkittävästi huomiota myös Suomessa. Suomalaisista julkisuuden henkilöistä kampanjaan osallistuivat muun muassa muusikot Paula Vesala, Chisu ja toimittaja Hanna Sumari. Myös koomikko Iikka Kivi osallistui kampanjaan myöntämällä Facebook-sivuillaan syyllistyneensä itse seksuaaliseen häirintään, ja hän korostikin, että myös tekijöiden tulisi astua esiin.
Lauri Törhönen
Me Too -kampanjan myötä Suomessa nousi laajasti esiin Lauri Törhösen tapaus. Palkittu elokuvaohjaaja ja elokuvakerronnan professori Lauri Törhönen on lukuisten naisten mukaan häirinnyt heitä seksuaalisesti 1980- ja 2000-lukujen välisenä aikana. Törhösen kollegana Aalto-yliopiston taideteollisessa korkeakoulussa toiminut lavastusosaston professori Katriina Ilmaranta toteaa häirinnän muodostuneen suorastaan sukupolvikokemukseksi. Me Too -kampanjan aikana monet entiset opiskelijat ovat kertoneet häirintäkokemuksistaan. Yle Teema -kanava jätti kohun vuoksi esittämättä Törhösen Insiders-elokuvan. Törhönen on esittänyt julkisen anteeksipyynnön STT:n (Suomen Tietotoimisto) kautta.
Kenneth Greve
Maaliskuussa 2018 seitsemän Suomen Kansallisbaletin tanssijaa kertoi Helsingin Sanomien jutussa Kansallisbaletin taiteellisen johtajan Kenneth Greven epäasiallisesta käytöksestä. Tanssijat syyttivät Greveä vuosia jatkuneesta kiusaamisesta, manipuloinnista, koskettelusta ja seksuaalista häirinnästä. Greve vapautettiin esimiestehtävistä 26. maaliskuuta 2018. Greven 10-vuotisen kauden kunniaksi suunniteltu jäähyväisgaala ”Kiitoksin, Kenneth” sai uuden nimen ”Tanssin tähden”, eikä Greveä eikä hänen koreografioitaan esitetty toukokuussa 2018 järjestetyssä gaalassa. Ongelmaa on pahentanut punk-piirien kielteinen suhtautuminen viranomaisiin ja poliisille paljastamiseen. Ilmiantajia on uhkailtu ja peloteltu hiljaisiksi.
Punkstoo
Punkstoo on heinäkuussa 2021 alkanut kampanja ja Instagram-tili, joka paljasti punk-piirien ahdistelua, häirintää ja väkivaltaa. Pian syntyi muitakin tilejä, kuten Hippiestoo, Metaltoo ja Suomirapstoo. Tilin nimi tulee Hanna Rädyn #punkstoo-artikkelista (2018), joka liittyi -kampanjaan. Tilillä naiset kertovat tapailemiensa punk-artistien nöyryyttäneen heitä, sekä pedofiliasta, rajuista uhkailuista, väkivallasta, huumaamisista, painostamisesta ja kourimisesta. Myös homomiehet kertovat nöyryyttämisistä. Punk-skenen kerrotaan olevan täynnä homofobiaa, naisvihaa, transfobiaa ja rasismia.
Punk-muusikko Maija Kivelä kertoi, että musiikkiteollisuus on täynnä misogyniaa ja nuoria naisia ei oteta vakavasti. Veteraanipunkkareilla on "machokerho", joka puolustaa toisiaan ja hyssyttelee huonoa käytöstä. Erään kirjoittajan mukaan "saanks kouria sua vitusta?" oli punk-skenen "kovien jätkien" mielestä hauska vitsi. Pää Kii -yhtyeen keulahahmo Teemu Bergman yhdistettiin moniin Punkstoo-väitteisiin. Bergman pyysi anteeksi huonoa käytöstään mutta kiisti rikokset. Riistetyt- ja Akupunktio-yhtyeissä toiminut Severi Helle pyysi anteeksi, sanoi oppineensa "myrkylliset" tapansa alan vanhemmilta toimijoilta ja väistävänsä jatkossa niitä, jotka kokevat hänen läsnäolonsa ahdistavaksi.
Kampanjan vaikutukset Ruotsissa
Entinen Tukholman kaupunginteatterin johtaja Benny Fredriksson teki maaliskuussa 2018 itsemurhan. Häntä oli syytelty 16 vuoden aikana väitetysti tapahtuneista teoista. Fredrikssoniin kohdistuneen arvostelun paljasti iltapäivälehti Aftonbladet, joka oli haastatellut 40 kaupunginteatterin palveluksessa olevaa tai ollutta henkilöä. Eräs nimettömänä haastateltu oli nimittänyt Fredrikssonia pikku-Hitleriksi.
Vuoden 2018 Nobelin kirjallisuuspalkintoa ei jaettu, sillä Ruotsin akatemia ei ollut päätösvaltainen sen jälkeen kun kuusi jäsentä erosi huhtikuussa 2018 vastalauseena akatemian jäsenen Jean-Claude Arnaultin käytökselle muita jäseniä, näiden tyttäriä, puolisoita ja kansliatyöntekijöitä kohtaan. Arnault sai raiskauksesta vankeustuomion.
Televisiojuontaja Martin Timelliä syyteltiin mediassa. Hänen ohjelmansa TV4-kanavalla peruttiin. Timellistä aloitettiin poliisitutkinta, jonka päätteeksi hänet vapautettiin syytteistä. Timell on kannellut syyttäjäviranomaisille häntä koskeneesta uutisoinnista ja lisäksi hän on haastanut TV4-kanavan oikeuteen sopimusrikkomuksesta.
Ruotsalainen julkisen sanan neuvostoa vastaava median valvontaelin, Ruotsin lehdistökomitea PON antoi yliampuvasta #metoo-uutisoinnista langettavia päätöksiä maan merkittävimmille sanomalehdille. Komitean mukaan syytöksissä oli liian hatarat perusteet ja uutisointi oli omiaan aiheuttamaan kohtuutonta haittaa. Langettavia päätöksiä saivat iltapäivälehdet Aftonbladet, Expressen ja Hänt i Veckan, sanomalehdet Dagens Nyheter ja Svenska Dagbladet sekä työväenliikkeen lehti Arbetaren. Aftonbladet perusteli Martin Timelliä koskenutta uutisointiaan sillä, että tämä on julkisuuden henkilö, jota koskevilla rikosepäilyillä on tavallista suurempi painoarvo.
Ruotsalainen kansanedustaja Stefan Nilsson joutui vuonna 2017 eroamaan Ympäristöpuolue Vihreiden eduskuntaryhmästä häirintäsyytösten vuoksi. Syytökset todettiin perättömiksi, minkä vuoksi Nilssonia syyttänyt nainen on saanut syytteen törkeästä kunnianloukkauksesta.
Aftonbladetin entinen toimittaja Fredrik Virtanen haastoi ruotsalaisen mediapersoonan Cissi Wallinin oikeuteen kunnianloukkauksesta. Wallin oli Instagramiin kirjoittamassaan päivityksessä kertonut Virtasen raiskanneen hänet vuonna 2006. Wallinin päivitykset syksyllä 2017 olivat herättäneet runsaasti huomiota ja niitä olivat jakaneet eteenpäin muiden muassa näyttelijä Mia Skäringer ja kirjailija Camilla Läckberg. Virtanen on ilmoittanut harkitsevansa oikeusprosessia myös Skäringeriä ja Läckbergiä vastaan, mikäli Wallin tuomitaan. Joulukuussa 2019 Tukholman käräjäoikeus tuomitsi Wallinin törkeästä kunnianloukkauksesta enintään kahden vuoden ehdolliseen vankeuteen ja päiväsakkoihin sekä maksamaan Virtaselle 90 000 kruunun eli noin 9 000 euron korvaukset.
#Lääppijä
Ennen Me Too -somekampanjan perustamista, suomalaiset jakoivat Twitterissä seksuaalisen ahdistelun kokemuksiaan tunnisteella #lääppijä. Lääppijä-kampanjan aloitti tammikuussa 2016 oululainen Satu Lapinlampi toisen, anonyyminä pysyttelevän henkilön kanssa. Suomalaisista julkisuudenhenkilöistä muun muassa muusikko Paula Vesala ja poliitikko Outi Alanko-Kahiluoto jakoivat kokemuksiaan sosiaalisessa mediassa tunnisteella #lääppijä.
Somessa julkaiseminen voi olla rikos
Jos somessa julkaisee #MeToo-kertomuksen, josta suuri joukko ihmisiä pystyy tunnistamaan väitetyn tekijän, saattavat julkaisija ja tekstin kirjoittaja syyllistyä rikokseen, esimerkiksi kunnianloukkaukseen tai yksityiselämää koskevan tiedon levittämiseen. Rikoksen tekijälläkin on osittain oikeus yksityisyyteen. Viestin poistaminen jälkeenpäin ei poista rikosvastuuta.
Korkein oikeus tuomitsi vuonna 2021 naisen törkeään kunnianloukkaukseen, kun hän oli väittänyt usealle ihmiselle joutuneensa tietyn miehen raiskaamaksi. Oikeuden mukaan väite oli valheellinen ja aiheuttanut miehelle haittaa, ja fyysistä tai sanallista uhkailua ei ollut.
Arja Rosenholm
Arja Rosenholm (s. 1. syyskuuta 1954 Pori) on Venäjän kielen ja kulttuurin professori Tampereen yliopistossa.
Rosenholm opiskeli Freie Universität Berlinissä slaavilaista ja germaanista filologiaa sekä naistutkimusta vuosina 1974–1984. Hänen Nadežda Hvoštšinskajaa käsittelevä lisensiaatintutkielmansa valmistui Jyväskylän yliopistoon vuonna 1991. Vuonna 1999 valmistuneessa väitöskirjassaan Rosenholm käsitteli Venäjän naiskysymystä 1860-luvulla.
Mikko Kantola
Mikko (Esra Mikael) Kantola (9. lokakuuta 1916 Pieksämäki – 24. marraskuuta 1997 Kanarian saaret, Espanja) oli Työtehoseuran toimitusjohtaja, professori ja metsätöiden koneellistamisen kehittämisen pioneereja Suomessa.
Glarus Nord
Glarus Nord on kaupunki Sveitsissä Glarusin kantonissa. Siellä on asukkaita on runsaat 18 000.
Mikko Kantola
Kantolan vanhemmat olivat kappalainen Vilho Kantola ja opettaja Elli Hyvönen ja puoliso vuodesta 1946 varanotaari Arma-Iris Gustavsson. Pieksämäellä syntynyt Kantola vietti lapsuusvuotensa Kivennavalla ja tuli ylioppilaaksi Terijoen yhteislyseosta. Sodissa hän toimi pioneerijoukoissa ja valmistui jatkosodan aikana vuonna 1943 metsänhoitajaksi. Maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatti ja tohtori Kantolasta tuli 1954, hänen väitöskirjansa aiheena oli sahatukkien automaattinen kuormaus autoon. Työtehoseuran palveluksessa Kantola toimi koko ammattiuransa, vuodesta 1945 alkaen aina eläköitymiseensä saakka vuonna 1981. Hän työskenteli Työtehoseuran metsäosaston päällikkönä, johtokunnan sihteerinä ja jäsenenä sekä toimitusjohtajana. Alkuvuosina hän toimi muun muassa metsätyöntekijöiden ammattikasvatuksen parissa, mutta oli myös kehittämässä metsätyövälineistöä, kuten esimerkiksi rationalisoimassa 54 eri käytössä ollutta kirvesmallia muutamaan päätyyppiin ja vaikuttamassa teräskaaristen käsisahojen käyttöönottoon. Erityisesti Kantola vaikutti silti moottorisahan käytön yleistymisen myötä laajemmin puunkorjuun koneellistumiseen ja oli myös metsänmuokkauksen kaluston kehittämisen asiantuntija. Niistä hänellä oli useita patentteja. Työtehoseuran toimitusjohtajana Kantola kehitti sekä organisaation rakennetta että toiminnan kohdealueita. Hän toimi pitkään muun muassa oman alansa YK:n alaisten kansainvälisten yhteistyöelinten Suomen edustajana ja kansainvälisissä rationalisointijärjestöissä. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1977.
Glarus Nord
Glarus Nordin kunta perustettiin vuonna 2011, jolloin kahdeksan kuntaa, Bilten, Filzbach, Mollis, Mühlehorn, Näfels, Niederurnen, Oberurnen ja Obstalden, yhdistettiin.
Ritva-Liisa Sumu
Ritva-Liisa Sumu, sukunimi vuoteen 1967 Ahmavaara (15. joulukuuta 1945 – 15. tammikuuta 1975 ) oli suomalainen toimittaja.
Glarus Nord
Sijainti
Glarus Nord sijaitsee Linthjoen laaksossa ja rajoittuu pohjoisessa Walenseejärveen ja Linthkanavaan. Suurin osa Glarus Nordin alueesta on vuoristoa: kunnan itäosassa nousevat Glarusin Alpit ja länsiosassa Schwyzin Alpit.
Vesihyasinttikasvit
Vesihyasinttikasvit (Pontederiaceae) on koppisiemenisten yksisirkkaisiin kuuluva kasviheimo.
Ritva-Liisa Sumu
Sumu valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1970. Hän oli toimittajana Maakansa-lehdessä ja HISC–Magazinen päätoimittajana. Sumu oli Ylioppilaslehdessä toimittajana 1966–1967, toimitussihteerinä 1968–1969 ja 1970 sekä vt. päätoimittajana 1970. Hän toimi sen jälkeen freelance–toimittajana Mainos–TV:ssä 1969–1972.
Vesihyasinttikasvit
Tuntomerkit
Vesihyasinttikasvit ovat vesi- tai suokasveja, tavallisesti monivuotisruohoja, joiden soluissa on oksalaattikiteitä. Lehtiasento on kierteinen tai kierteisesti kaksirivinen eli distikkinen, harvoin kiehkurainen. Lehtilapa on leveä, ja aluksi se ympäröi vanhemman lehden ruotimaisen osan; joskus lapa on tasasoukka. Sivusuonet ovat poikittaisia lavan pituusakseliin nähden, ja tuppi on avonainen tai umpinainen, ja siinä on usein pitkä kieleke. Lehdessä on erityskarvoja. Kukinnossa on kaksi suojuslehteä. Kukat ovat avoinna vain yhden päivän, ja niissä esiintyy yleisesti kolmevartaloisuutta (tristylia), vinovartaloisuutta (enantiostylia) ja vastakohtaisuutta (monosymmetria). Kehälehdet ovat toisinaan kookkaat, vetistyvät ja enimmäkseen siniset tai keltaiset sekä enemmän tai vähemmän yhtyneet. Heteet kiinnittyvät kehälehtiin ja ovat keskenään eripituisia; joskus kukassa on kaksi joutohedettä. Palhot ovat karvaisia, joskus siipipalteisia. Sikiäimessä on tavallisesti mesirauhasia (nektarioita). Hedelmä on kota, harvoin pähkylä. Kromosomiluku n = (7) 8(–13).
Glarus Nord
Liikenne
Moottoritie A3 ja SBB:n rautatie Zürichistä Sargansiin halkovat kaupungin pohjoisosan. Linthiä seuraileva valtatie 17 ja SBB:n rautatie Ziegelbrückestä kantonin eteläosaan, Linthalin kylään, kulkevat Glarus Nordin poikki pohjoisesta etelään.
Vesihyasinttikasvit
Levinneisyys
Vesihyasinttikasvien levinneisyys on pääasiassa trooppinen ja keskittyy trooppiseen Amerikkaan; Euroopasta ne kokonaan puuttuvat.
Hello, Kottarainen – Rocket Anthology 2007–2010
Hello, Kottarainen – Rocket Anthology 2007–2010 on Kari Peitsamon kokoelma-albumi, joka sisältää Rocket Recordsille levytettyjä kappaleita. Levy on Peitsamon järjestyksessään 57. albumi. Sen julkaisi Woimasointu 2.10.2010 Hyvinkään levymessuilla, vain LP-muodossa ja painos on 266 kappaletta. Levy-yhtiön mukaan lisäpainoksia ei tulla ottamaan.
Vesihyasinttikasvit
Luokittelu
Vesihyasinttikasveihin kuuluu yhdeksän sukua ja 33 lajia. Runsaslajisin on karttulehtien (Heteranthera) suku 11 lajillaan. Läheisin sukulainen on kenguruntassukasvien (Haemodoraceae) heimo.
Suvut
Suvut ovat:
Käyttö
Koristekasveina lammissa ja kasvihuonealtaissa viljellään vesihyasinttia (Eichhornia crassipes) ja herttasoikkoa (Pontederia cordata). Monet lajit tuottavat taloudellisia tappioita rikkakasveina tukkiessaan kastelukanavia ja jopa laivaväyliä. Ongelmallisin on em. vesihyasintti, joka on levinnyt hyvin laajalle tropiikissa. Riisipeltojen rikkakasveja ovat Heteranthera limosa ja H. reniformis Yhdysvalloissa, Pontederia rotundifolia (syn. Reussia rotundifolia) ja herttasoikko Etelä-Amerikassa, Eichhornia natans Afrikassa ja Monochoria vaginalis Aasiassa. Monochoria-lajien lehtiä käytetään myös vihanneksina Aasiassa.
Seppo Vaihela
Seppo Juhani Vaihela (s. 1. maaliskuuta 1953 Pori) on ruotsalainen urheilujohtaja ja entinen jääpalloilija.
Joulupukki matkaan jo käy
Joulupukki matkaan jo käy on J. Fred Cootsin ja Haven Gillespien säveltämä joululaulu. Kaksikko myös sanoitti alkuperäisen englanninkielisen version. Suomenkielisen version sanoituksen teki Saukki.
Seppo Vaihela
Suomessa syntynyt Vaihela muutti Ruotsiin jo yksivuotiaana, kun hänen isänsä Jorma Vaihela siirtyi pelaamaan jalkapalloa IK Oddevoldin riveihin. Jääpallossa Seppo Vaihela edusti 14 kauden ajan IFK Kungälvin ja Ale-Surte BK:n joukkueita sekä esiintyi myös Ruotsin A-maajoukkueessa. Lisäksi hän on pelannut jalkapalloa.
Vaihela on toiminut muun muassa IFK Kungälvin sekä Ruotsin jääpalloliiton puheenjohtajana. Jälkimmäistä tehtävää hän hoiti vuodet 2002–2006. Vuonna 2005 Vaihela toimi väliaikaisesti myös Kansainvälisen jääpalloliiton puheenjohtajana. Kesäkuussa 2007 hänet valittiin Ruotsin suurimman jalkapalloseuran IFK Göteborgin johtoon. Kauden 2012 jälkeen Vaihela joutui kuitenkin eroamaan sponsoreiden painostuksen vuoksi. Seura oli ennen kauden alkua tehnyt huomattavan suuria satsauksia, mutta sijoittui sarjassa vasta seitsemänneksi.
Iisakki Mannismäki
Iisakki Edvard Mannismäki oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana. Vielä talvisodassa hän toimi pataljoonan komentajana Suomussalmen kirkonkylän taisteluissa.
Perhetausta
Mannismäen vanhemmat olivat maanviljelijä Tuomas Mannismäki ja Sofia Vähämäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Hulda Irene Nylundin kanssa.
Opinnot
Mannismäki kävi kansakoulun jatkokurssin ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Hangon suomalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1928. Hän suoritti Viipurin upseerikokelaskurssin vuosina 1918–1919 ja pioneerikurssin Haminassa vuonna 1921 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Taistelukoulun kapteenikurssin hän kävi vuosina 1930–1931.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Mannismäki työskenteli maanviljelijänä Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Mannismäki palveli sisällissodan päätyttyä edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta tosin muodostettiin myöhemmin aluksi Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Hänet siirrettiin Tampereen rykmentistä 6. huhtikuuta 1921 Karjalan kaartin rykmenttiin, josta hänet siirrettiin edelleen 27. helmikuuta 1929 alkaen Polkupyöräpataljoona 2:een. Takaisin Karjalan kaartin rykmenttiin hän palasi 27. maaliskuuta 1929. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana, koulutusupseerina rykmentin korpraali- ja aliupseerikoulussa ja komppanianpäällikkönä eri komppanioissa sekä 7. syyskuuta 1936 – 29. tammikuuta 1938 välisen ajan aliupseerikoulun johtajana.
Talvi- ja jatkosota
Mannismäki osallistui talvisotaan Kainuun suojeluskuntapiirin komentajana ja osallistui pataljoonankomentajana Suomussalmen kirkonkylän taisteluihin. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi edelleenkin samassa tehtävässä ja hoiti samalla Kainuun suojeluskuntapiirin sotaoikeuden jäsenyyttä. Vuonna 1942 hänet nimitettiin Kajaanin kaupungin komendantiksi, minkä tehtävän ohella hän hoiti Kainuun suojeluskuntapiirin esikunnan toimisto I:n päällikön tehtäviä. Edellä mainituissa tehtävissä Mannismäki toimi aina vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin Etelä-Pohjanmaan Itäisen suojeluskuntapiirin esikuntaan.
Teppo Korte
Teppo Fredrik Korte (12. heinäkuuta 1919 Turku – 9. marraskuuta 2015 Turku ) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi 1974. Hän oli Farmoksen pääjohtaja 1964 –1983.
Žilinai
thumb|oikea|250px|Kirkko Žilinaissa. Žilinai on kylä eteläisessä Liettuassa, Varėnan kunnallispiirissa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kylässä asui 459 asukasta.
Teppo Korte
Korte valmistui ekonomiksi 1948 ja kauppatieteiden kandidaatiksi 1958 Åbo Akademin kauppakorkeakoulusta. Hänen isänsä oli kauppaneuvos Yrjö Korte.
Žilinai
Aiheesta muualla
54.39194°N, 24.63611°W
Pappadátes (Aitolia-Akarnania)
Pappadátes (, myös Papadátes, Παπαδάτες; ) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Agrínion kuntaan, Aitolia-Akarnanian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Sen väkiluku on 1 077 (vuonna 2011).
Pappadátesin kylä sijaitsee Trichonída-järven lounaispuolella noin 16 kilometriä etelään Agríniosta. Antiikin aikana lähellä sijaitsi oletettavasti Akrain kaupunki. Pappadátes muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Παππαδατών, Topikí Koinótita Pappadatón), johon kuuluu varsinaisen Pappadátesin kylän lisäksi Loléikan kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 098.
Aiemmin kylä kuului Arákynthoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Agrínion kunnan Arákynthoksen kunnallisyksikköön. Se oli lakkautetun Arákynthoksen kunnan kuntakeskus.
Luettelo mäkihypyn olympiamitalisteista
Mäkihyppy on ollut talviolympialaisten kisaohjelmassa ensimmäisistä talviolympialaisista, vuodesta 1924 lähtien. Menestyneimmät maat ovat Suomi ja Norja.
Andreas P. Nielsen
Andreas P. Nielsen (8. toukokuuta 1953 Kolding, Tanska – 4. kesäkuuta 2011, Tanska ) oli tanskalainen kirjailija ja säveltäjä.
Hänellä oli kansanmusiikkiyhtye Dræsinebanden vaimonsa, laulaja-säveltäjä Inge-Marie Nielsenin kanssa. Tanskan suurimpiin musiikkialan menestyksiin kuuluva yhtye on ensiesiintymisestään lähtien vuodesta 1988 esittänyt konsertteja eri puolilla Tanskaa ja myynyt yli 800 000 äänitettä. Nielsen on ollut kahdesti ehdokkaana Grammy-palkinnon saajaksi. Pari järjesti Ærøn saarella Ærøskøbingissä konsertteja kulttuuri- ja musiikkikahvilassaan Cafe Dræsinenissä. Kahvilassa esiintyi joka kesä tunnettuja tanskalaisia kansanmuusikkoja.
Bolšije Berezniki
Bolšije Berezniki on kylä, maalaiskunta ja Bolšije Bereznikin piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Surajokeen laskevan Malaja Kšan suussa 58 kilometriä Saranskista itään. Kunnassa on 6 700 asukasta (vuonna 2015).
Paikkakunta on syntynyt 1600-luvulla vartioasemaksi suojelemaan Venäjän etelärajaa nogaiden hyökkäyksiltä. 1800-luvulla siitä kehittyi yksi myllyteollisuuden keskuksista. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä.
Bolšije Bereznikissä toimii meijeri, leipomo ja asfalttitehdas. Palveluihin kuuluvat perus- ja keskikoulut, ammattikoulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo ja piirisairaala. Kylässä on kotiseutumuseo ja toimiva Pyhän Kolminaisuuden kirkko.
Kirsten Vangsness
Kirsten Vangsness (s. 7. heinäkuuta 1972 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Penelope Garcian roolista sarjassa Criminal Minds – FBI-tutkijat. Hän seurusteli ja oli kihloissa Melanie Goldsteinin kanssa, mutta he erosivat vuonna 2013. Keväällä 2015 hän kertoi seurustelevansa uuden miesystävän kanssa.
Knightsbridge
Knightsbridge on Länsi-Lontoossa Hyde Parkin eteläpuolella sijaitseva asuinalue ja kaupallinen keskus. Alueella sijaitsevat muun muassa Harrodsin ja Harvey Nicholsin tavaratalot. Sloane Squarelle johtaa Sloane Streetin ylellinen ostoskatu.
Lasten oma kirjakerho
Lasten Oma Kirjakerho oli Suomen suurin lastenkirjakerho. Kerho perustettiin vuonna 1975, ja sitä kustansi Sanoma Media Finland Oy:n Kids Media. Lasten Oma Kirjakerho oli leikki-ikäisille suunnattu kirjakerho, joka myi Disney-aiheisia satu- ja puuhakirjoja. Kirjakerholla oli oma kerholehti, joka ilmestyi kerhon alkuvuosina nimellä Kikero.
Kirjakerhossa julkaistiin muun muassa Disney-aiheisia kultaisia kirjoja, joita tehtiin vuodesta 1955 vuoteen 1985. 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa kerhossa ilmestyi kirjoja, joiden selkään muodostui kuva Disney-hahmosta. Sarjassa ilmestyi kolme eri päätyä: dalmatiankoira, Bambi ja Dumbo. Kirjakerhon alkuvuosien kirjoissa oli juokseva numerointi. Kirjakerhon kirjoissa seikkailivat esimerkiksi Lentsikat, Autot, Nalle Puh, Aku Ankka ja Helinä-keiju.
Lasten Oman Kirjakerhon toiminta kirjakerhona päättyi 31.12.2016. Toiminta jatkuu Lasten Oma Kauppa -verkkokauppana, joka on avoin kaikille asiakkaille, eikä ostamiseen vaadita jäsenyyttä tai sitoutumista.
Lasten Oma -konseptiin kuuluu myös digitaalinen palvelu nimeltä Lasten Oma Satukirjasto. Palvelu toimii nettiselaimella, ja siitä löytyy yli 400 kirjaa, joista yli puolet on äänikirjoja. Palveluun lisätään kirjoja kahden viikon välein. Kirjojen joukosta löytyvät mm. Disney-, Muumi-, Angry Birds-, Siiri-, Uppo-Nalle- ja Aino-kirjat. Satukirjastolla on myös oma iOS- ja Android- sovellus.
Mauritius Post Office
Mauritius oli neljäs maa, joka julkaisi omia merkkejään ja merkit olivat ensimmäisiä brittiläisessä imperiumissa Iso-Britannian ulkopuolella.
Historiaa
Postimerkit kaiversi Englannissa vuonna 1816 syntynyt ja Mauritiukselle vuonna 1838 muuttanut Joseph Osmond Barnard. Malli mukaili olemassa olevia Britannian merkkejä, joista ensimmäiset oli julkaistu 1841. Merkissä on kuvattuna kuningatar Viktoria ja arvojen värit olivat vastaavat kuin Britannian yhden ja kahden pencen merkeissä.
Molempia arvoja painettiin viisisataa kappaletta käyttäen painolaattaa, jolla oli molemmat merkit. Julkaisu tapahtui 21. syyskuuta 1847 ja monet merkeistä käytettiin Mauritiuksen kuvernöörin vaimon samana viikonloppuna järjestämien tanssijaisten kutsuihin. Merkit painettiin syväpainomenetelmällä ja niissä on kaivertajan nimikirjaimet (JB) kasvokuvan oikeassa alanurkassa. Merkkien vasemmassa reunassa on teksti ”Post Office”, joka muutettiin seuraavassa vuoden 1848 painoksessa ”Post Paidiksi”.
Merkki filateliassa
thumb|150px|Bourdeaux-kuori, jolla on sekä yhden pennyn että kahden pencen Post Office -merkki. Kuorta on pidetty filateliahistorian suuremmoisimpana kohteena. Mauritiuksen Post Office -merkit olivat tuntemattomia filateeliselle maailmalle aina vuoteen 1864, jolloin bordeauxlaisen kauppiaan rouva madame Borchard löysi yhden pennyn ja kahden pencen merkit miehensä kirjeenvaihdosta. Hän myi ne toiselle keräilijälle ja useiden vaiheiden jälkeen merkit päätyivät kuuluisalle keräilijälle Philipp von Ferrarylle ja sitten huutokauppaan vuonna 1921.
Vuosien varrella merkkien hinta on kohonnut. Merkit ja ne sisältävät kuoret ovat olleet monien kuuluisien keräilijöiden kokoelmien arvokkaimpia kohteita. Näitä ovat muun muassa Sir Ernest de Silva, Arthur Hind, Sir William Beilby Avery, Alfred F. Lichtenstein ja Alfred H. Caspary. Vuonna 1904 kuningas Yrjö V maksoi 1 450 puntaa käyttämättömästä kahden pencen merkistä, joka oli tuo ajan ennätyssumma.
Kaikkien aikojen kuuluisimmassa Mauritius-kokoelmassa, Hiroyuki Kanain kokoelmassa oli kaikkiaan kuusi tunnetusta 27 merkistä. Näitä olivat käyttämättömät yhden pennyn ja kahden pencen merkit sekä ”Bordeaux”-kuori, jota on kutsuttu luonnehdinnalla la pièce de résistance de toute la philatélie (”filatelian kaikkien aikojen suuremmoisin kohde”). Tässä Englannin kautta Bordeuaxiin lähetetyssä kuoressa on molemmat merkit. Kanai myi kokoelmansa huutokaupalla vuonna 1993. Yhden pennyn merkki myytiin 1 072 260 dollarin hinnalla ja kahden pencen merkki 1 148 850 dollarilla. Bordeaux-kuoresta maksettiin maailmanennätyshinta 3,8 miljoonaa dollaria.
Merkit maailmalla
”Post Office”-merkit kuten niitä seuranneet julkaisut ovat erittäin arvostettuja ja arvokkaita keräilykohteita, sillä ne ovat harvinaisia, vanhoja ja paikallisina julkaisuina ulkoasultaan primitiivisiä. Säilyineistä merkeistä suurin osa on yksityisillä keräilijöillä, mutta muutama on julkisesti näytteillä :
Painolaatta ja uudelleenpainokset
Vuonna 1912 lontoolainen Nevile Lacy Stocken osti merkkien alkuperäisen painolaatan eversti Colnaghilta, joka oli vuoden 1847 Mauritiuksen kuvernöörin lapsenlapsi. Colnaghi oli löytänyt laatan suvun arkistoista, muttei tajunnut sen arvoa. Stocken sen sijaan painoi alkuperäisellä laatalla merkkejä. Osassa merkeistä lukee takapuolella "reprint", muttei kaikissa. Painettua määrää ei tunneta ja nämä uusintapainokset ovat suhteellisen harvinaisia.
Bolšije Bereznikin piiri
Bolšije Bereznikin piiri sijaitsee Mordvan tasavallan kaakkoisosassa. Se rajoittuu lounaassa Kotškurovon, lännessä Ljambirin, luoteessa Tšamzinkan ja koillisessa Dubjonkin piireihin sekä kaakossa Uljanovskin alueeseen.
Piiri kuuluu Volgan ylängön metsäarovyöhykkeeseen. Tärkeimmät joet ovat Sura, Štyrma sekä Bolšaja ja Malaja Kša. Hyötykaivannaisia ovat savi, hiekka, sora ja hiekkakivi.
Hallinnollinen keskus on Bolšije Bereznikin kylä. Piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa: Bolšije Berezniki, Guzyntsy, Jelizavetinka, Kosogory, Marjanovka, Parakino, Permisi, Potšinki, Russkije Naimany, Simkino, Staryje Naimany, Sudosevo, Šugurovo, Tazino ja Tšornaja Promza. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä ja ersäläisiä.
Pikkusepät
Pikkusepät (Pogoniulus) on tukaanien heimoon kuuluva tikkalintusuku. Pikkuseppien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan yhdeksän lajia.
Levoamfetamiini
Levoamfetamiini eli levamfetamiini on synteettinen stimulantti, joka kuuluu amfetamiineihin. Levoamfetamiini on enemmän piriste kuin euforigeeni. Se poistaa väsymystä ja parantaa tarkkaavaisuutta väliaikaisesti.
Laittomasti valmistetuissa epäpuhtaissa amfetamiineissa on jatkeaineiden (esimerkiksi maltodekstriini, hedelmäsokerit, talkki, kofeiini tai efedriini) lisäksi levoamfetamiinia ja dekstroamfetamiinia.
Levoamfetamiini on dekstroamfetamiinin stereoisomeeri. Dekstroamfetamiinin sivuvaikutukset lääkityksenä pysyy siedettävinä, vähäisinä tai täysin mitättöminä pienen annoskoon takia. Levoamfetamiini aiheuttaa rajummat sivuvaikutukset, ja huonomman hyödyn. Laittomasti valmistettu amfetamiini lähes aina sisältää sekä levo- että dekstroamfetamiiniä, raseemisena seoksena.
Kriviliai
Kriviliai on kylä eteläisessä Liettuassa, Varėnan kunnallispiirissa, Alytusin läänissä lähellä Valko-Venäjän rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 421 asukasta.
Lähteet
54.15583°N, 24.78306°W
Ria Ruokonen
Ria Ruokonen on maisema-arkkitehti, joka tunnetaan aktiivisesta järjestötoiminnasta maisema-arkkitehtuurin alan parissa sekä vaativien suunnittelukohteiden parissa työskentelystä.
Opinnot
Ria Ruokonen valmistui maisema-arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulun arkkitehtiosastolta vuonna 1992.
Palkinnot ja kunniajäsenyydet
Lemminkäinen valitsi vuonna 2012 Ria Ruokosen vuoden kivenpyörittäjäksi. Palkinnon saa vuosittain ympäristörakentamisen ammattilainen, joka on edistänyt alaa Suomessa. Ruokonen on vaikuttanut Suomen ympäristö- ja viherrakentamiseen maisemasuunnittelijana, tutkijana, opettajana ja aktiivisena artikkeleiden kirjoittajana.
Järjestötoiminta
Ruokonen on ollut mukana maisema-arkkitehtuuriin liittyvässä järjestötoiminnassa jo opiskeluajoistaan lähtien. Hän toimi Uusi maisema-arkkitehtiliitto ry:n puheenjohtajana vuosina 1996–1997 ja Suomen Maisema-arkkitehtiliitto ry:n puheenjohtajana vuosina 1997–2003. Ruokonen on edustanut maisema-arkkitehtuurin alaa useissa tärkeissä luottamustehtävissä sekä edunvalvontatehtävissä mm. Viherympäristöliitossa ja Puutarhaliitossa. Hän kuului Viherympäristöliiton hallitukseen vuosina 1996–2004, Puutarhaliiton hallitukseen vuosina 1999–2003 ja Teknillisen korkeakoulun Arkkitehtiosaston osastoneuvostoon vuosina 2005–2007.
Yritystoiminta
Ria Ruokonen on toiminut vastuullisena suunnittelijana satojen suunnittelukohteiden osalta. Kohteet kattavat koko maisemarakentamisen alan ja niihin kuuluu mm. asuinpihasuunnitelmia, koulu- ja päiväkotipihoja, erityisasumisen pihasuunnitelmia, laitosympäristöjä, julkisten- ja liikerakennusten ympäristösuunnitelmia, hautausmaasuunnitelmia, liikenneympäristösuunnitelmia, puistosuunnitelmia, laaja-alaisia ja kaavoitukseen liittyviä maisemasuunnitelmia sekä historiallisten ympäristöjen kunnostussuunnitelmia ja selvityksiä.
Matti Ollila
Jorma Matti Sakari Ollila (s. 1. tammikuuta 1950 Helsinki ) on suomalainen elokuvantekijä. Hän opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen linjalla, mistä valmistui taiteen maisteriksi.
Vuonna 1979 hän oli yhdessä Kari Pöyryn kanssa tuottajana Matti Kassilan ohjaaman Natalia-komedian, joka oli aikansa menestys. Ollila oli tuotannonjohtajana Matti Kassilan ohjaamassa F. E. Sillanpään romaaniin perustuvassa Ihmiselon ihanuus ja kurjuus -elokuvassa. Elokuva palkittiin Suomessa neljällä Jussilla ja Ranskan Rouenissa Pohjoismaisen elokuvan festivaaleilla vuonna 1989 se sai kolme palkintoa.
Matti Ollila tuotti myös Kassilan viimeiseksi kokoillan elokuvaksi jääneen elokuvamaailmaan sijoittuvan jännityselokuvan Kaikki pelissä (1994), jonka raha-asioiden jälkiselvittelyissä Ollila tuomittiin puolentoista vuoden ehdolliseen rangaistukseen ja maksamaan 3,2 miljoonaa markkaa vahingonkorvauksia Suomen Elokuvasäätiölle ja yli 300 000 elokuvan valmistumisvaiheessa konkurssiin menneen tuotantoyhtiö Wonderfilmi Oy:n konkurssipesälle. Ollila oli myöhemmin apulaisohjaajana ja leikkaajana televisiolle tehdyissä F. E. Sillanpää -ohjelmassa sekä sarjassa Kassilan elokuvatuotannoista.
Rododáfni
Rododáfni on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Aigiáleian kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Ροδοδάφνης, Dimotikí Koinótita Rododáfnis). Kaupungin väkiluku on 2 564 (vuonna 2011).
Rododáfnin pieni kaupunki, suomeksi ”Oleanteri”, sijaitsee Korintinlahden etelärannalla noin neljä kilometriä luoteeseen Aígion kaupungista ja noin 28 kilometriä itään Patraksesta. Asutuksen aikaisempi nimi oli vuoteen 1928 saakka Mourlá (Μουρλά). Kaupungin eteläpuolelta kulkee A8-valtatie.
Kilimanjaron lumet
Kilimanjaron lumet voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Rododáfni
Aiemmin kaupunki kuului Sympoliteían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aigiáleian kunnan Sympoliteían kunnallisyksikköön.
Yhdysvallat talviolympialaisissa 2018
Yhdysvallat osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 242 urheilijaa, jotka kilpailivat 15 urheilumuodossa. Urheilijoista miehiä oli 134 ja naisia 108. Jääkiekkoilijoita oli 48, freestylehiihtäjiä 29, lumilautailijoita 25 ja alppihiihtäjiä 23. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi ohjaskelkkailija Erin Hamlin ja päättäjäisissä maastohiihtäjä Jessica Diggins.
Khaled Hosseini
Khaled Hosseini (s. 4. maaliskuuta 1965 Kabul, Afganistan) on afganistanilais-amerikkalainen kirjailija.
Hosseini on vanhin viidestä lapsesta. Hänen isänsä oli etniseltä taustaltaan tadžikki ja työskenteli Afganistanin ulkoministeriössä ja hänen äitinsä opetti persian kieltä ja historiaa suuressa tyttökoulussa Kabulissa. Vuonna 1970 perhe seurasi isää Teheraniin, Iraniin, missä tämä työskenteli diplomaattina Afganistanin lähetystössä. Näihin aikoihin perheellä oli kokkina hazara-vähemmistöön kuuluva šiiauskoinen muslimi Hossein Khan. Seitsemänvuotias Khaledin ja kolmissakymmenissä oleva Khan ystävystyivät ja poika opetti palvelijan lukemaan. Ystävyyden johdosta Khaled koki ensimmäisen kerran yhteiskunnan epäoikeudenmukaisuuden ja se jätti syvät jälkensä lapseen. Siitä syntyi pohja Leijapoika-kirjalle.
Perhe palasi Kabuliin vuonna 1973. Hosseini oli neljännellä luokalla koulussa ja luki mielellään persialaista runoutta ja käännöskirjallisuutta lastenkirjoista Mickey Spillanen jännäreihin. Samana vuonna Mohammed Daud Khan syöksi serkkunsa, Afganistanin kuninkaan Zahir Shahin, vallasta.
Vuonna 1976 Hosseinin perhe muutti jälleen, tällä kertaa Pariisiin, missä perheen isä toimi diplomaattina Afganistanin Ranskan suurlähetystössä. Heidän piti palata kotimaahansa vuonna 1980, mutta paluu oli mahdotonta, sillä Afganistan oli jo käynyt läpi sisällissodan, kommunistien vallankaappauksen ja Neuvostoliiton miehityksen. Hosseinin perhe anoi turvapaikkaa Yhdysvalloista ja muutti vuonna 1980 San Joséen, Kaliforniaan. Ennen varakas perhe oli menettänyt kaiken omaisuutensa ja joutui elämään sosiaaliturvan ja hyväntekeväisyyden varassa. Khaledin isä teki monenlaisia hanttihommia ja onnistui vähitellen ahkeralla työllään pääsemään jaloilleen ja kouluttamaan lapsensa.
Hosseini pääsi ylioppilaaksi vuonna 1984 ja opiskeli biologiaa Santa Claran yliopistossa. Vuonna 1993 hän valmistui lääkäriksi Kalifornian yliopiston San Diegon kampuksen lääketieteellisestä tiedekunnasta. Hän on toiminut sisätautilääkärinä vuodesta 1996 lähtien. Hosseini on naimisissa ja hänellä on poika ja tytär, Haris ja Farah. Hän kävi Afganistanissa ensimmäisen kerran lähtönsä jälkeen vuonna 2003.
Ahlaisten taistelut
Ahlaisten taistelut käytiin Suomen sisällissodan aikana helmi–huhtikuussa 1918 Ahlaisissa ja Merikarvialla. Ne muodostivat Satakunnan rintaman Pohjanlahden rannikolta Noormarkun Harjankaalle ulottuneen rannikkolohkon läntisimmän siiven. Punaisten tarkoituksena oli edetä Ahlaisten kautta Merikarvialle ja sieltä edelleen kohti valkoisten vahvinta tukialuetta Etelä-Pohjanmaata. Ahlaisten ohella taisteluja käytiin helmikuussa myös Merikarvian kunnan eteläosissa, jonka jälkeen ne keskittyivät Ahlaisten kirkonkylän tuntumaan.
Punaiset hyökkäsivät Ahlaisiin kolmelta eri suunnalta; Porin edustan saarista rannikolle, kirkonkylän eteläpuolelta sekä idästä Noormarkun suunnasta Lampin kylään. Rintamalinja kuitenkin pysähtyi jo helmikuun lopussa Ahlaisten eteläpuolelle, eivätkä punaiset onnistuneet lukuisista yrityksistään huolimatta tekemään läpimurtoa. Myös saaristossa käytiin yhteenottoja, jotka olivat sissisodan tyylisiä iskuja pieniä saaria miehittäneitä vihollisia vastaan.
Yleinen tilanne
Muun Suomen tavoin myös Ahlaisissa vallitsi syksystä 1917 lähtien ankara elintarvikepula, joka oli johtanut jopa suoranaiseen nälänhätään. Vaikka kunnallisen elintarvikelautakunnan ja kauppiaiden varastot olivat tyhjät, paikalliset viljelijät toimittivat silti elintarvikkeita mustan pörssin kauppaan. Marraskuussa eri kyliin perustettiin viisi työväen järjestyskaartia ja samaan aikaan muodostettiin myös suojeluskunta, johon liittyi 20 jäsentä. Lisäksi seudulla majaili venäläisiä sotilaita, joiden kanssa työväen järjestyskaarti ei kuitenkaan ollut tekemisissä. Kolme päivää kestänyt yleislakko käynnistyi Ahlaisissa vasta 17. marraskuuta eli kolme päivää valtakunnallisen lakon alkua myöhemmin. Paikallinen työväenyhdistys nimitti lakkoa varten vallankumouskomitean, jonka johtajaksi valittiin Salu Koivumäki. Vallankumouskomitea suoritti elintarvike- ja asetakavarikoita, jotka kuitenkin sujuivat rauhallisesti.
Vuodenvaihteessa ruokapula paheni entisestään niin, että tammikuun lopussa Ahlaisten elintarvikelautakunta joutui lähettämään SOK:lle sähkeen, jossa se pyysi hätäapua toivottamaksi luonnehdittuun tilanteeseen. Tilannetta kiristi myös kuntaa vaivannut paha työttömyys, ja lisäksi Ahlaisten suurin yksityinen työnantaja A. Ahlström Oy maksoi niin huonoja palkkoja, etteivät työntekijät tulleet sillä toimeen. Kun kunnallislautakunnan varat loppuivat, eikä hätäaputöissä olleille miehille pysytty maksamaan palkkoja, kunta joutui yhteenottojen välttämiseksi ottamaan lainaa Larsgårdin kartanon isännältä Axel Nordqvistilta. Tammikuun aikana syntyneitä levottomuuksia pyrki rauhoittelemaan entinen kansanedustaja Oskari Leivo.
Merikarvialla oli vauras 8 500 asukkaan maalaispitäjä, jossa runsaan sahateollisuuden myötä oli myös aktiivinen työväenliike. Lisäksi pitäjässä oli paljon kalastajia, joiden tulotaso oli keskimääräistä korkeampi. He pystyttelivät kuitenkin suurimmaksi osaksi puolueettomina ja erossa sodasta. Kesän 1917 aikana Merikarvialla perustettiin työväen järjestyskaarteja, ja myös paikallinen suojeluskunta järjestäytyi syyskuun alussa. Suojeluskuntaa perustamassa olleen Akseli Hakosalon mukaan siihen liittyi 17 jäsentä. Joulukuussa Merikarvian suojeluskuntalaiset saivat aseita Saksasta tuleelta S/S Equity-alukselta, joka purki osan lastiaan Revelin saaren lähistöllä. Aluksen mukana saapui myös 21 jääkäriä, jotka jatkoivat Merikarvialta eri puolille Suomea.
Taisteluja edeltävät tapahtumat
Sisällissodan alettua Ahlaisissa perustettiin punakaarti 28. tammikuuta. Sen päälliköksi valittiin yleislakon aikaisen vallankumomouskomitean puheenjohtaja Salu Koivumäki. Kolme päivää myöhemmin Ahlaisiin saapui tieto kapinan käynnistymisestä myös Porissa, jonka jälkeen punakaarti aloitti elintarvikkeiden jakelun ja takavarikoi tilallisilta siemenviljan sekä eläinten rehuksi tarkoitetun viljan. Takavarikointi herätti vastarintaa, mutta sujui kuitenkin ilman välikohtauksia. Suurlakon aikana takavarikoidut aseet olivat kuitenkin sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön hallussa, eikä niitä annettu punakaartin käyttöön.
Helmikuun alkupäivinä Ahlaisten rannikolle saapui vartiointitehtäviin määrättyjä Reposaaren punakaartilaisia, joihin seuraavalla viikolla liittyi myös paikallinen Kellahden punakaarti. Ahlaisten parikymmentä suojeluskuntaista olivat jo joulun aikoihin siirtyneet Kankaanpäähän, jonne Satakunnan valkoiset perustivat päämajansa. Kapinan puhkeamisen jälkeen Ahlaisista lähti vielä muutamia talollisia, mutta suurin osa jäi paikoilleen odottaamaan tilanteen kehittymistä. 13. helmikuuta Ahlaisten kirkonkylään ilmestyi yllättäen joukko suojeluskuntalaisia, jotka vangitsivat Salu Koivumäen ja toimittivat hänet Vaasan vankileirille. Muut punaiset pakenivat Poriin tai Reposaareen, mutta tilanne säilyi muutoin rauhallisena vielä viikon ajan punaisten käynnistämään hyökkäykseen saakka.
Merikarvian saaristoa oli vartioinut venäläisiä merisotilaita, jotka kuitenkin poistuivat jo vuodenvaihteessa. Suojeluskuntalaisten aloittaessa venäläisten varuskuntien valtaamisen Etelä-Pohjanmaalla 28. tammikuuta lähtivät myös Merikarvian suojeluskuntalaiset liikkeelle ja valtasivat kolme venäläisten pientä kasarmia Kristiinankaupunkiin kuuluvissa Siipyyn ja Fladan kylissä. Venäläiset antautuivat ilman vastarintaa ja suojeluskuntalaiset saivat haltuunsa noin 180 kivääriä. 30. tammikuuta Merikarvian suojeluskunta valtasi vielä Tuorilan kylässä olleen puhelinkeskuksen, jota miehitti neljä venäläissotilasta. Tämän jälkeen Porin ja Merikarvian suojeluskuntalaisia oli mukana myös seuraavana päivänä tapahtuneessa Kristiinankaupungin taistelussa. Saamiensa aseiden avulla suojeluskunta piti valtaa Merikarvialla, kunnes Kristiinankaupungin lentävän pataljoonan 2. komppania saapui Etelä-Pohjanmaalta 16. helmikuuta. Sen esikuntapäällikkönä toimi Johannes Wolontis ja rintamapäällikkönä jääkärivänrikki Max Lindblom. Esikunnan lisäksi Merikarvialle perustettiin taisteluiden ajaksi myös kenttäsairaala, josta vaikeimmin haavoittuneet kuljetettiin Kristiinankaupunkiin.
Joukot
Punaiset kokosivat Ahlaisiin joukkoja lähinnä Porin seudulta ja muualta Satakunnasta, mutta helmikuun taisteluihin osallistui myös neljä Helsingin punakaartin pataljoonaa. Lisäksi maaliskuun alun hyökkäykseessä oli mukana pieni määrä vapaaehtoisia venäläisiä sotilaita.
Punaisten ensimmäinen hyökkäys
Punaisten sodanjohdon määräysten mukaisesti myös Satakunnassa oli ryhdyttävä yleishyökkäykseen 20. helmikuuta. Hyökkäyksen piti tapahtua kolmessa suunnassa; rannikoa pitkin valkoisten tukialueelle Merikarvialle, Laviasta kohti valkoisten Satakunnan rintaman päämajaa Kankaanpäätä sekä Hämeenkyröstä toiselle valkoisten tukialueelle Ikaalisiin. Rannikkolohkolla alkuperäisenä suunnitelmana oli hyökätä 20. helmikuuta kahdella osastolla, joista toisen piti edetä maanteitse Noormarkusta Ahlaisten kirkonkylään ja sieltä edelleen kohti Merikarviaa. Toinen osaston tarkoituksena oli edetä Porin Reposaaresta jäätä pitkin Ahlaisten rannikolle ja sieltä Merikarvian eteläosaan katkaisemaan valkoisten perääntymistie. Operaation johdossa oli Helsingin punakaartin II rykmentin I pataljoonan päällikkö Oskar Haimila. Hyökkäys kuitenkin viivästyi päivällä, kun Tampereelta luvatut aseet eivät saapuneet ajoissa.
Lopulta 21. helmikuuta Noormarkusta lähti liikkeelle kahden paikallisen komppanian lisäksi kaksi Helsingin punakaartin komppaniaa, jotka ottivat haltuunsa Ahlaisten kirkonkylän sekä pohjoisempana sijaitsevan Pirttijärven kylän. Reposaaren punakaartin I komppania sekä Ahlaisten ja Köörtilän punakaartit nousivat maihin Sandössä, missä ne seuraavana päivänä suuntasivat pohjoiseen kohti Merikarvian Haminaholmaa ja Pohjansahaa. Haminaholmassa syntyi lyhyt taistelu, jonka jälkeen valkoiset vetäytyivät pelätessään Pirttijärven suunnalta uhannutta saarrostusta. Haminaholmaan ja Pohjansahalle saapui vielä kaksi Helsingin punakaartin komppaniaa, niin että lopulta paikalla oli noin 200 miestä. Punaiset eivät kuitenkaan jatkaneet enää Merikarvian kirkonkylän suuntaan kuultuaan valkoisten saamista vahvistuksista.
Valkoisten vastahyökkäys
23. helmikuuta valkoiset miehittivät Merikarvian ja Ahlaisten kirkonkylien puolivälissä sijaitsevan Lammelan kylän. Samalla he perustivat Vaasaan johtavalle maantielle vartiopisteen Lankosken sillalle estääkseen punaisten etenemisyritykset pohjoisen suuntaan. Punaiset eivät kuitenkaan koskaan päässeet Lankoskelle saakka. Lisäjoukkoja saaneet valkoiset aloittivat vastahyökkäyksensä 25. helmikuuta. Sen varsinaisena tarkoituksena oli vallata Pori ja toimittaa sen jälkeen aseita saarroksissa olleille Vakka-Suomen suojeluskuntalaisille Uuteenkaupunkiin. Punaiset kuitenkin tiesivät suunnitelmasta puhelinkuuntelunsa ansiosta ja pysäyttivät valkoisten etenemisen jo Pohjansahassa. Valkoiset hyökkäsivät jääkärivänrikki Max Lindblomin johdolla kolmelta suunnalta, mutta hyvissä asemissa olleet punaiset onnistuivat torjumaan iskun. Kumpikin osapuoli menetti iltaan asti jatkuneessa yhteenotossa ainakin kahdeksan kaatunutta.
Pirttijärvellä käynnistyi samaan aikaan toinen taistelu, joka lopulta kääntyi punaisten tappioksi valkoisten saatua illalla vahvistukseksi 80 miehen osaston. Punaiset olivat menettäneet kaatuneina jo toistakymmentä miestä, kun päällikkönä toiminut Oskar Haimila antoi perääntymiskäskyn, ja veti joukkonsa takaisin Noormarkkuun saakka. Saatuaan tiedon Pirttijärven tapahtumista punaiset jättivät asemansa yön aikana myös Pohjansahalla ja Haminaholmassa, josta he vetäytyivät kirkonkylän kautta Porin edustan saarille. Samalla myös Ahlaisten punakaarti päätti jättää kirkonkylän ja vetäytyä muiden mukana. Haimila puolestaan vangittiin 28. helmikuuta ja asetettiin syytteeseen perääntymiskäskyn antamisesta sekä taistelun aikana tapahtuneesta juopottelusta.