cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kansallislipun aukio
Kansallislipun aukio on aukio Kaspianmeren rannalla Bayilin esikaupunkialueella Bakussa, Azerbaidžanissa. Tämä kaupungin eteläpuolisella rannikolla Euroopan pisimmän rantabulevardin päätyyn ja lähelle merivoimien päätukikohtaa vuosina 2007 – 2010 rakennettu aukio on Azerbaidžanin suhteellisen uusi nähtävyys ja maamerkki. Määräyksen tämän 60 hehtaarin kokoisen aukion perustamisesta antoi presidentti Ilham Alijev 17. marraskuuta vuonna 2007 ja 30. päivänä joulukuuta pidettiin alueella maanmurtotilaisuus. Azerbaidžanin virallinen valtiolipun päivä perustettiin kaksi vuotta myöhemmin, 17. marraskuuta vuonna 2009. Aukion rakennustyöt suoritti azerbaidžanilainen yhtiö Azenko (Azenco) amerikkalaisen Trident Support –nimisen arkkitehtitoimiston tekemien suunnitelmien mukaisesti. Aukion keskeltä nouseva 162 metrin korkuinen metallinen lipputanko sijaitsee presidentti I. Alijevin tehdystä aloitteesta jalustalla, jonka muurirakennuksiin käytettiin noin 28 miljoonaa jokikiviä. Lipputanko oli aikoinaan maailman korkein. Oivallisen sijaintinsa ansiosta valtiolippu näkyy hyvin Bakun mahdollisimman monelta suunnalta.
Aukio lyhyesti
Kansallislipun aukion avajaiset pidettiin 1. syyskuuta 2010. Joidenkin lähteiden mukaan vihkiäisseremoniasta nautittiin tunnustusta vailla Vuoristo-Karabahin itsenäisyyspäivän aattona ja vain päivä sen jälkeen, kun konfliktialueella tapahtui Azerbaidžanin armeijan ja tämän armenialaisenemmistöisen alueen puolustusvoimien joukko-osastojen välinen kahakka. Osapuolet syyttelevät toisiaan jo pitkään jatkuneista hyökkäyksistä. Aukion lipputanko pääsi 29. toukokuuta 2011 Guinnessin ennätystenkirjaan maailman suurimpana salkona. Ennätys rikottiin jo toukokuussa v. 2011, jolloin Tadžikistanin pääkaupunki Dušanbe sai 165 metrin korkuisen lipputangon. Vuonna 2014 Bakun lipputanko oli kolmanneksi korkein maailmassa, koska pisimmäksi nousi 171 metrinen salko saudiarabialaisessa kaupungissa Jedda. Azerbaidžanin postimerkkien tuotannosta ja myynnistä vastaava viestintä- ja tietoliikenneministeriön alaisuudessa toimivan valtionyhtiön "Azermarka" (az: Azərmarka) toimesta 9. marraskuuta 2011 esittelyyn tuli tasavallan lipulle omistettu postimerkki, jossa on kuva kansallislipun aukiosta.
Maisemoidulla aukioalueella on esillä kullatusta pronssista valmistettuja muitakin tärkeitä valtion kansallissymboleita: Azerbaidžanin kartta, hymni ja vaakuna, jossa keskellä kahdeksansakarainen tähti ja alareunaan sijoitettu vehnäntähkistä ja tammenlehvistä seppele. Aukiolle on asennettu kiipeilijöille suunnitellut portaat. Lisäksi presidentin Alijevin aloitteesta aukiolle rakennettiin kansallislipun museo ja se avattiin 9. marraskuuta 2010. Vaakunan kahdeksansakaraisen tähden muotoinen kansallislipun museo sijaitsee lipun jalustalla. Se tarjoaa kävijöille mahdollisuuden tutustua maan historiallisiin esineisiin: postimerkkeihin, rahaan, kunniamerkkeihin, mitaleihin, valokuviin ja asiakirjoihin. Museossa on useita erinimisiä saleja kuten ”Kulta(inen) tähti”, ”Azerbaidžanin lippu” , sali Azerbaidžanin presidenttiä ja Haidar Alijevin kunniamerkkejä varten , saleja kunniamerkeille maan maineikkuudesta , riippumattomuudesta , kunniasta , ystävyydestä , sukupolvien palveluksesta ja kuuliaisuudesta isänmaalle , jms. Esillä ovat sekä 1600-1700-luvuilla Azerbaidžanin alueella olleiden muinaisvaltioiden ja kaanikuntien että 1922-, 1924-, 1937-, 1952- ja 1990-luvun entisöidyt liput. Kokoelmiin kuuluvat laivaston, ilmavoimien, Azerbaidžanin armeijan sotilaallisten torjuntayksikköjen, sisäasiainministeriön erikoisjoukkojen, valtion kansallisen turvallisuuden ja hätätilanteiden ministeriön ja rajavartioston liput ja seremonialliset univormut, jopa vuorikiipeilyfederaation presidentin İsrafil Aşurlun v. 2007 Mount Everestin valloitusretken varusteisiin kuulunut lippu. Kävijöiden erityistä huomiota ovat herättäneet eksponaatit kahdeksannentoista vuosisadan Karabahian kaanin İbrahimxəlilin ajoilta ja elektronisen kirjaston tilat.
Aukion historia ei ole selvinnyt ilman kohtalokkaita hetkiä, jolloin esimerkiksi 3. syyskuuta vuonna 2010 lippu repesi navakoiden tuulten voimasta ja se oli välittömästi vaihdettava. Huolimatta siitä, että lipputangon väitetään kestävän jopa 58 metriin sekunnissa yltävät tuulenpuuskat , noin 350 kiloa painava lippu lasketaan alas, kun tuulen nopeus nousee yli 20 metriä sekunnissa. Huonoista sääolosuhteista johtuvasti lipputanko alkoi yöllä 2. helmikuuta v. 2011 sen verran vaarallisesti keinua, että varotoimenpiteenä jouduttiin laskemaan lippu alas ja evakuoimaan asukkaat lähistöllä sijaitsevasta 9- kerroksisesta talosta.
Karuselli (täsmennyssivu)
Karuselli voi tarkoittaa seuraavia asioita:
AVUS
Historia
Radan rakensi AvD-autojärjestö (Automobilclub von Deutschland) kilpa-autoilun ja moottoriteollisuuden käyttöön. Alun perin se oli tarkoitus rakentaa jo vuonna 1907, mutta rahoitusongelmien vuoksi rakentaminen viivästyi. Ensimmäisen maailmansodan aikaan radan rakennustöissä käytettiin venäläisiä sotavankeja, mutta sitä ei saatu valmiiksi sodan loppuun mennessä. Lopulta liikemies Hugo Stinnes rahoitti loput rakennustyöt, ja rata avattiin syyskuussa 1921.
Valmistuessaan rata oli 19,5 kilometrin mittainen. Vuonna 1926 radalla ajettiin ensimmäinen urheiluautojen Saksan Grand Prix, jonka voitti Rudolf Caracciola Mercedes-Benzillä. Noihin aikoihin AVUS kamppaili tiukasti Nürburgringin kanssa. Siitä haluttiin tehdä maailman nopein moottorirata ja pohjoismutkaan tehtiin 43 % kallistus tiilistä. Hermann Lang ajoi kilpailun keskinopeudella 260 kilometriä tunnissa, mihin pystyttiin seuraavan kerran vasta kolme vuosikymmentä myöhemmin Indianapolisin 500 mailin kisassa.
Vuonna 1967 mutkan kallistuksesta luovuttiin, koska se katsottiin liian vaaralliseksi kansainvälisiin kilpailuihin. Sittemmin radalla käytiin kuitenkin vain kansallisia DTM- ja Formula 3 -luokkien kilpailuita. 1980- ja 1990-luvulla rataan tehtiin lukuisia muutoksia, muun muassa lisättiin hidastusmutka, jotta pohjoismutkaan ei tultaisi niin kovalla vauhdilla. Tästä huolimatta radalla nähtiin lukuisia vaarallisen näköisiä onnettomuuksia. Vuonna 1995 brittiläinen Kieth O’dor kuoli STW-luokan kilpailussa. Viimeiset autokilpailut radalla käytiin vuonna 1998.
Kerava
Kerava on osa Helsingin metropolialuetta. .
Maantiede
Kerava sijaitsee Uudenmaan maakunnassa, pääkaupunkiseudun pohjoispuolella Helsingistä 27 kilometriä pohjoiseen. Kerava kuuluu pääkaupunkiseudun kehyskuntiin. Kaupungin läpi kulkevat päärata ja Helsinki–Lahti-rautatie, Lahdentie sekä Keravanjoki, joka on Vantaanjoen sivujoki. Rajanaapurit ovat etelässä Vantaa, lännessä Tuusula ja idässä Sipoo. Kerava muodostaa lähes yhtenäisen taajama-alueen, joka voidaan karkeasti jakaa keskustaan sekä Savioon etelässä ja Ahjoon idässä. Keravan keskustaa ympäröivät useat säteittäiset kadut. Keskustan halki radan alitse kulkee kävelykatu, jota on kutsuttu Suomen pisimmäksi (850 m). (Myös Porissa on mainittu sijaitsevan Suomen vanhin ja pisin kävelykatu.)
Kaupunginosat
Keravan kaupunki jaetaan kymmeneen kaupunginosaan. Asuinalueisiin kuuluu kymmenen kaupunginosan lisäksi Kannisto, Koivikko, Lapila ja Sorsakorpi.
Nimen alkuperä
Kerava mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä vuonna 1443 ruotsinkielisessä muodossa Kervo, mikä perustuu suomenkieliseen nimeen Kerava. 1400-luvulla kylä jakautui kahdeksi eri kyläksi, Ylikeravaksi ja Alikeravaksi. Vielä jakautumisen jälkeen paikasta käytettiin kuitenkin yhteisnimitystä Kerava, jolloin se saattoi tarkoittaa kumpaa osaa vain, useimmiten kuitenkin Yli-Keravaa.
Hyvinkään Ridasjärvestä alkunsa saavaa Keravanjokea kutsutaan sen alkupäässä nimityksillä Latostenjoki, Latostenmaanjoki ja Kellokoskenjoki. On luultavaa, että Keravanjoki on tarkoittanut jo varhain vain Keravan kylän kohdalla olevaa osaa joesta. Tällöin joen nimitys juontuisi asuinpaikan nimityksestä ja olisi näin nimenä nuorempi. Kerava-nimi itsessään liittyy uusmalaisiin Kerava-nimiin. Kerava-nimiä tunnetaan myös Hämeestä ja Etelä-Savosta.
Nimi voi olla yhteydessä sanaan kero, mikä tarkoittaa kitaa, nielua tai kurkkua. Selityksen heikkoutena on kuitenkin se, että mainituissa merkityksissä se tunnetaan vain Pohjois-Karjalassa ja Kainuussa, kaukana varsinaisten Kerava-nimien esiintymispaikoista. Toisen selityksen mukaan nimitys liittyisi rajapaikkaan. Kerava-nimitykset liittyvät laajemmin rajapaikkoihin jollaisia ne ovat todennäköisesti olleet nimenantohetkellä. Nykyisen Keravan kaupungin alue Tuusulan ja Sipoon rajalla on aluetta josta tuli kieliryhmien välinen raja 1200- ja 1300-lukujen ruotsalaisten kolonisaation myötä. Näin ollen Kerava-nimisissä paikoissa voi olla kyse riitamaista.
Esihistoria
Keravan alueella tiedetään olleen ihmisiä jo noin 7000 eaa., jolloin se oli vielä muinaisen Ancylusjärven rannikkoa. Nämä alueen asukit saivat elantonsa metsästyksestä, ja he liikkuivat paljon vuoden mittaan. Keravalta tunnetaan kahdeksan kivikautista asuinpaikkaa, joista merkittävin on Lapilan Pisinmäki. Alueelta on löydetty kiviesineitä, tulisijoja, luunkappaleita ja keramiikkaa, jotka ajoittuvat kahteen asutusvaiheeseen. Näistä varhaisempi on Suomusjärven kulttuurin ajalta noin 6500–4200 eaa. ja myöhäisempi nuorakeraamisen kulttuurin kaudelta noin 2500–2000 eaa.
Kylien synty 1500–1600-luvuilla
Keskiajalle asti Keravan oletetaan olleen erämaata, kunnes Keravanjoen varteen syntyi kaksi kylää, Alikerava ja Ylikerava. Kirjallisia lähteitä on vähän ennen alueen ensimmäistä maakirjaa 1543, mutta yksittäiset kirjalliset lähteet osoittavat Keravalla olleen taloja jo ennen vuotta 1342. 1500-luvun puolessavälissä alueen asukasluku oli noin 160. Tuolloin Kerava kuului Sipoon hallintopiiriin. Kerava liitettiin Tuusulaan, kun Tuusulan seurakunta perustettiin vuonna 1643.
Teollisuus ja rautatieliikenne
Vuonna 1862 avattiin Helsingin ja Hämeenlinnan välinen rautatie, joka toi maatalousvaltaiselle Keravalle nopeasti teollisuutta. Sinne perustettiin muun muassa tiilitehtaita sekä sementti-, kaakeli- ja rakettitehdas. Rautatieaseman ympärille kehittyi taajama keskustaksi tulevalle kaupungille. Vuonna 1908 perustettiin Keravan puusepäntehdas, ja puuteollisuudesta tulikin tärkeä tekijä kaupungin kehityksessä. Ahti Hammarin suunnittelemassa vaakunassa esiintyy puusepän tekemä liitos, sinkkaus.
1900-luku
pienoiskuva|Kartta Keravan aluemuutoksista. Keravaan liitettiin alueita Tuusulasta vuosina 1945, 1957 ja 1970. Keravasta on liitetty Korson alue Helsingin mlk:taan 1954, sekä Sipooseen pieniä [[Enklaavi|eksklaaveja vuosina 1948 ja 2003.]] Vuonna 1924 Kerava erotettiin Tuusulasta omaksi kauppalakseen. Tällöin sen asukasluku oli noin 3 000. Alkujaan siihen kuului myös osa Korson alueesta, ja Korson rautatieasemakin sijaitsi kauppalan alueella. Vuonna 1954 koko Korso kuitenkin liitettiin silloiseen Helsingin maalaiskuntaan.
Syy kauppalan perustamiseen oli se, että 1862 perustettu rautatieyhteys ja asema olivat saaneet Tuusulan kunnan väkiluvun kasvuun ja alettiin vaatia sitä, että kunta rakennuttaisi kunnallistekniikkaa asemankylään. Näihin investointeihin eivät kuitenkaan Tuusulan kunnan päättäjät olleet valmiita, minkä vuoksi alettiin vaatia omaa itsenäistä kuntaa. Kyösti Kallion ensimmäinen hallitus antoi 15. kesäkuuta 1923 valtioneuvoston asetuksen, jonka mukaan Keravan kauppala määrättiin perustettavaksi seuraavan vuoden alusta. Kerava-päivää vietetään vuosittain 15. kesäkuuta tai sitä lähinnä olevana sunnuntaina. Alueellisesti Keravan kauppala perustettiin Ali-Keravan ja Yli-Keravan kylistä. Asutus oli keskittynyt alun perin Lapilanmäelle, Helleborginmäelle eli Auringomäelle. Alikulkutunnelin rakentaminen rautatien itäpuolelta länsipuolelle vakiinnutti Keravan keskustan kehityksen. Kauppalan pinta-ala oli 1924–1953 kaikkiaan 39,2 km², mutta 1954 alkaen enää vain 30,79 km², kun Korso ja Nikinmäki liitettiin Helsingin maalaiskuntaan, nykyiseen Vantaan kaupunkiin. Keravan kauppalan ensimmäisissä kunnallisvaaleissa joulukuussa 1924 valittiin 24 kauppalanvaltuutettua.
Teollista toimintaa harjoittivat 1920-luvulla Keravan virvoitusjuomatehdas, Keravan Puuteollisuus Osakeyhtiö, Keravan Höyrypanimo, Keravan Pumpputehdas ja Rautavalimo, Keravan Kirjapaino sekä Keravan Tiilitehdas Oy. Vuonna 1931 avattiin Keravalla Elannon myymälä.
1940–1960-luvuilla rakennettiin Sompion kaupunginosaan pientaloja ja matalia kerrostaloja sekä Kalevaan pientaloja kasvavan väestön tarpeisiin. 1960-luvun lopun ja 1970-luvun huippuaikoina väestö lähes kaksinkertaistui maaltamuuton ja hyvien liikenneyhteyksien myötä, ja uusia lähiöitä syntyi Kurkelaan, Kiltaan ja Untolaan. Kerava sai kaupunginoikeudet vuonna 1970. 1980-luvulla rakennettiin Ilmarisen ja Pihkaniityn pientaloalueet ja keskustaan lisää kerrostaloja. Kerava on yhä pääkaupunkiseudun vanavedessä kasvava kaupunki. Sen väestönkasvu vuoden 2003 aikana oli 1,5 prosenttia. Tällä hetkellä uudisrakentamista suunnitellaan tai tehdään muun muassa Kurkelaan, Kytömaan ja Virrenkulman pientaloalueille, Ahjoon, Sompioon ja Myllylaaksoon. Myös keskustaan on suunnitteilla laajamittaista uutta rakentamista.
Keravan 100-vuotispäivää juhlitaan vuonna 2024.
Väestönkehitys
pienoiskuva|250px|Keskuspuiston vesiallas sekä ympäröiviä asuintaloja, oikealla kaupunginkirjasto. Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1. tammikuuta 2017 tilanteen mukainen.
Vuonna 1953 Keravasta tuli yksikielinen suomenkielinen kunta.
Tilastolliset taajamat
Vuoden 2017 lopussa Keravalla oli 35 554 asukasta, joista 34 886 asui taajamissa, 62 haja-asutusalueilla ja 606:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Keravan taajama-aste on 99,8 prosenttia. Keravan keskustaajama ei enää muodosta erillistä taajamaa, vaan koko Keravan taajamaväestö (34 886 henkeä) kuuluu Helsingin keskustaajamaan. Helsingin keskustaajama ulottuu Keravan lisäksi usean Helsingin lähikunnan alueelle.
Seurakunnat
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Keravan alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Palvelut ja elinkeino
pienoiskuva|250px|Keravan keskuspuiston avajaiset 17. lokakuuta 2006. Keravalla on 12 peruskoulua, yksi lukio ja kaksi Keuda-ammattikoulua. Yhdistysten ylläpitäminä toimivat lisäksi kuvataidekoulu, musiikkiopisto ja tanssiopisto. Kaupungissa on uimahalli, maauimala ja jäähalli sekä vankila. Keski-Uudenmaan pelastuslaitos ja Savion VPK toimivat Keravalla. Kaupungissa on terveyskeskus; lähin sairaala on Peijaksen sairaala Vantaalla. Keravalla toimii koko Uudenmaan hätäpuheluista vastaava Keravan hätäkeskus. Keravan uudistunut kaupunginkirjasto avattiin 1. syyskuuta 2003.
Kerava on merkittävä teollisuuskaupunki. Tärkeimmät teollisuusalueet sijaitsevat radan tuntumassa sen itäpuolella. Kaupungissa valmistetaan muun muassa elintarvikkeita, tekstiilejä, metallituotteita ja huonekaluja. Lisäksi siellä on monipuolista pienteollisuutta. Keravan suurimmat työnantajat kaupungin jälkeen ovat Sinebrychoff, Tuko Logistics, Metos, Uudenmaan Sairaalapesula, Kokkikartano, Andritz, Ifolor ja Keravan vankila (perustettu 1927). Keravalla sijaitsee yksi kauppakeskus, Kauppakeskus Karuselli.
Keravan paikallislehti on Keski-Uusimaa. Sen ilmaisjakelulehti on nimeltään Viikkouutiset Kerava. Lisäksi paikkakunnalla ilmestyy kerran kuussa Kerava-lehti.
Päätöksenteko
Kerava kuuluu Uudenmaan vaalipiiriin ja sen kaupunginvaltuustossa on 51 kaupunginvaltuutettua.
Keravan kaupunginjohtajana on vuodesta 2016 lähtien toiminut Kirsi Rontu.
Liikenne
pienoiskuva|oikea|250px|[[Keravan rautatieasema.]] pienoiskuva|250px|Sampolan alikulku kulkee pääradan ali yhdistäen keskustan ja radan itäpuoliset alueet. pienoiskuva|250px|Keravan keskustaa joulukuussa 2005. Liikenneyhteydet ovat Keravalla monipuoliset. Kaupunki profiloituu mielellään kevyen liikenteen mallikaupungiksi, mistä se onkin saanut tunnustuksia. Kaupungissa on laajat pyörätiet, jotka aurataan talvisin autoteiden tapaan. Pyörätelineitä on kattavasti ja asukkaita kannustetaan tulemaan junalle pyörällä. Tiiviisti rakennetun keskustan kävelykatu on autoilta kielletty ja sen varrella sijaitsee pääosa kaupungin palvelutarjonnasta. Keskustassa on myös tiukasti säännelty parkkipaikkapolitiikka autoilun vähentämiseksi.
Vuonna 2020 Keravan Kaupunki rakensi keskustaan Aleksis Kiven tielle sekä osittain Paasikivenkadulle yksisuuntaiset pyöräkaistat.
Kävelykatukokonaisuus sai Vuoden ympäristörakenne -palkinnon 1996. Sen suunnitteleminen aloitettiin jo 1962 käydyssä arkkitehtikilpailussa, jossa syntyi idea ydinkeskustan ympäröimiseksi kehätiellä. Rakentaminen aloitettiin 1980-luvun alussa, kun Keravan keskustasta Tuusulan kirkonkylään johtaneen Tuusulantien itäisin osa muutettiin pysäköinti- ja huoltomuutosten jälkeen autottomaksi ja liikenne siirrettiin ohikulkuteille. Samalla kävelykatuosuus sai nimen Kauppakaari. Kävelykatua jatkettiin myöhemmin rautatien alitse sen itäpuolelle. Tämä jatke valmistui vuonna 1995, mutta kävelykatu on edelleen kehittämisen kohteena.
Teitä pitkin Keravalle pääsee joko idän puolelta Lahdenväylältä tai länsipuolelta Tuusulanväylältä. Lahden moottoritie sekä Vanha Lahdentie kulkevat Keravan läpi keskustan itäpuolelta.
Julkinen liikenne
Keravalta on noin 15 kilometriä matkaa Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Keravalle kulkee bussilinja Helsingistä sekä muita bussilinjoja, joita kulkee muun muassa Korsoon, Peijakseen, Ylikeravalle, Keinukallioon, Kiltaan ja Virrenkulmaan. Lisäksi busseja kulkee Hyrylään sekä Sipoon Nikkilään. Liikenne Porvoon Kilpilahteen lakkautettiin 1. lokakuuta 2020. Keravan kaupunki on osallistunut merkittäviltä osin kaupunkiradan rakentamiseen ja sitoutunut siihen, että valtaosa joukkoliikenteestä hoidetaan junalla. Tämä on merkinnyt sitä, että linja-auton asema on heikko ja suoria yhteyksiä Helsingin suuntaan on vähennetty vuonna 2019 tulleen HSL:n linjastouudistuksen myötä. Kaupungissa kulkee runsaasti HSL:n linjoja.
Vuoden 2006 maaliskuussa Kerava liittyi HSL-alueeseen, mikä tarkoittaa sitä, että Keravalla on käytössä pääkaupunkiseudun yhteinen matkakortti. Samalla lipulla voi matkustaa junilla ja busseilla sekä Keravalla että muualla pääkaupunkiseudulla.
Tuusulan liittyttyä HSL:n piiriin vuonna 2018 HSL aloitti uuden linja-auto-suunnitelman laatimisen, joka koski Keravan ja Tuusulan sisäistä- ja seutuliikennettä. Suunnitelma tuli käyttöön syysliikenteen alkaessa 12. elokuuta vuonna 2019. Uuden linjaston myötä suorat yhteydet Helsinkiin karsittiin pois lukuun ottamatta seutulinjaa 738, joka kulkee arkisin seututietä 140 pitkin Keravalta Kalasatamaan.
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|250px|[[Keravan kirkko.]]
Ruokakulttuuri
Keravan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla monia valkosipuliruokia: lammas Yrjön tapaan (à la Jorgos), valkosipuliperunat ja valkosipulimurska öljyssä, sekä jälkiruokana karviaismarjapiirakka vaniljakastikkeen kera.
Urheilu, liikunta ja nuorisotyö
Keravalta ovat kotoisin monet maailman huipulle edenneet urheilijat, kuten uimahyppääjä Joona Puhakka, jalkapalloilija Jukka Raitala ja uimari Hanna-Maria Seppälä. Keravan menestynein urheilija on 1930-luvulla olympialaisissa mainetta niittänyt Volmari Iso-Hollo, jonka patsas on sijoitettu Keravan ydinkeskustaan Iso-Hollon aukiolle lähelle kirjastoa.
Keinukallio on luonnonläheinen, kaunis ja maastoltaan varsin monipuolinen vapaa-ajanviettopaikka. Keinukalliolla voi harrastaa talvisin hiihtoa ja pulkkailua. Alueella sijaitsee frisbeegolf-rata ja puiset juoksuportaat, jotka ovat kesäisin kaupunkilaisten vapaasti käytettävissä. Keinukallion huipulla on ulkoilmaan suunniteltuja liikuntavälineitä. Keravan kaupunginvaltuusto päätti vuoden 2013 juhlavaltuustossa, että Keinukalliosta kehitetään koko Suomelle merkittävä liikunnan- ja vapaa-ajanviettokeskus.
Keravalla on muun muassa kaksi jäähallia, uimahalli, maauimala, yleisurheilukenttä ja kolme tekonurmikenttää (Savio, Kaleva ja Ahjo). Uimahalli koki täydellisen remontin vuosien 2016–2019 aikana.
Talma Ski -laskettelurinne ja seikkailupuisto sijaitsee lähellä Keravan itärajaa Sipoon puolella.
Carpineto Sinello
Carpineto Sinello on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 574 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 666 asukasta.
Semjon Tšistjakov
Semjon Olegovitš Tšistjakov (s. 7. elokuuta 2001 Jekaterinburg, Venäjä) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa KHL-seura Avangard Omskia.
Seuraura
Tšistjakov on Sputnik Nižni Tagilin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Traktor Tšeljabinskiin, josta Tšistjakov siirtyi kesken kauden 2016–2017 Salavat Julajev Ufaan. Kaudella 2017–2018 hän debytoi Tolpar Ufan joukkueessa Venäjän nuorten sarja MHL:ssä.
Nashville Predators varasi Tšistjakovin neljännellä kierroksella 117. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kauden 2019–2020 hän pelasi kokonaan MHL:ssä, jossa hänen seuransa vaihtui kesken kauden Tolpar Ufasta Omskije Jastrebyyn. Kaudella 2020–2021 Tšistjakov debytoi Avangard Omskin KHL-joukkueessa. Hän teki KHL-debyyttinsä 25. syyskuuta 2020 Kunlun Red Staria vastaan. Tšistjakov sai ottelussa jääaikaa 16.15 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –1.
Maajoukkueura
Tšistjakov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän toimi Venäjän varakapteenina. Valmennus valitsi Tšistjakovin joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Tšistjakov pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti hopeaa. Tšistjakov toimi Venäjän varakapteenina. Valmennus valitsi hänet joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Tšistjakov valittiin myös Yhdysvaltoja vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Venäjän ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018, jolloin Tšistjakov voitti pronssia. Hän pelasi samana vuonna myös World Junior A Challengessa, joka päättyi kultaan.
Venäjän A-maajoukkueessa Tšistjakov on pelannut neljä ottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi kolme ensimmäistä A-maaotteluaan vuoden 2020 Karjala-turnauksessa, jonne Venäjä lähetti alle 20-vuotiaiden maajoukkuepelaajista kootun joukkueen. Tšistjakov teki näin ollen A-maajoukkuedebyyttinsä 5. marraskuuta 2020 Helsingin Hartwall Arenalla turnauksen isäntäjoukkue Suomea vastaan. Hänet merkittiin Venäjän kakkospuolustajapariin Šakir Muhamadullinin viereen. Tšistjakov sai ottelussa myös syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Jegor Afanasjevin tekemään ylivoimamaaliin.
Yleisauktoriteetit (MAP-kirkko)
Yleisauktoriteetit (engl. General authorities) ovat Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa korkea-arvoisiin koorumeihin kuuluvia viranhaltijoita, jotka johtavat kokonaiskirkon maailmanlaajuista toimintaa. He eroavat paikallis- ja alueauktoriteeteista, jotka johtavat kirkon alueellisten ja paikallisten yksiköiden toimintaa. MAP-kirkon teologian mukaan Jumala antaa yleisauktoriteeteille sellaista johdatusta ja ilmoitusta, joka on tarpeen heidän virkansa hoitamiseksi.
Kirkon yleisauktoriteettien lukumäärä on vaihdellut eri aikoina. Huhtikuussa 2010 heitä oli yhteensä 109.
Kinneyn piirikunta
Kinneyn piirikunta on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 3 129. Piirikunnan hallintokeskus ja väkiluvultaan suurin kunta on Brackettvillen kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1874.
Kobra (sarjakuvahahmo)
Kobra (oikealta nimeltään Klaus Voorhees), tunnettu myös nimillä Ihmiskobra ja Kuningaskobra on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Kobra on ollut pääasiallisesti Thorin, Daredevilin ja Hämähäkkimiehen vastustaja. Hahmon loivat Stan Lee ja Don Heck. Mister Hyde esiintyi ensimmäisen kerran Journey into Mystery -lehden numerossa 98 (1963).
Historia
Klaus Voorhees syntyi Rotterdamissa, Hollannissa. Myöhemmin hän toimi kuulun professori Ezekiel Shecktorin alaisuudessa Intiassa sijaitsevassa tutkimuslaitoksella, joka yritti löytää universaalia vastalääkettä kaikkiin käärmeenpuremiin. Kateellisena Shecktorin menestyksestä Voorhees päätti tappaa tämän kobranmyrkyllä. Hän päätti myrkyttää myös itsensä, koska uskoi kykenevänsä pelastamaan henkensä universaalilla antidootilla. Voorhees antoi laboratorion kobran pistää itseään ja otti ripeästi vastalääkettä. Voorheesin tietämättä käärme oli kuitenkin saanut annoksen radioaktiivista säteilyä ja niin käärmeen myrkky yhdistettynä vastalääkkeeseen aiheutti Voorheesin kehon mutatoitumisen. Onnettomuuden seurauksena Voorhees sai käärmemäisiä voimia.
Ottaen itselleen nimen Kobra Voorhees käytto uusia supervoimiaan rikoksiin, kunnes hänet kukisti asgardilainen ukkosenjumala Thor. Pian tämän jälkeen Kobra liittoutui Mister Hyden kanssa taistellakseen Thoria vastaan, mutta heidät kukistettiin kerta toisensa jälkeen niin Thorin kuin Daredevilinkin toimesta.
Lopulta Kobra päätti erota Hydestä ja pakeni vankilasta. Hyde aneli Kobraa ottamaan tämän mukaansa, mutta Kobra ei suostunut ja pilkkasi raivostunutta Hydeä. Siitä lähtien Mister Hyde on yrittänyt tappaa Kobran. Pian tämän jälkeen Kobra liittyi Matelijaryhmään ja päätti tasata useista murhayrityksistä suivaantuneena tilinsä Hyden kanssa. Matelijaryhmää johti Sidewinder mutta myöhemmin Kyy otti Mateliryhmän hallintaansa. Kobra iski Hydeä vastaan ja pitkän taistelun jälkeen onnistui huijauksella voittamaan tämän. Musertunut Hyde lupasi enää koskaan hyökätä Kobraa vastaan. Itseluottamusta saanut Kobra palasi Matelijaryhmään ja nousi sen johtajaksi kutsuen itseään Kuningaskobraksi kun Kobra syrjäytti Kyyn. Matelijaryhmä iski tällä kertaa Kapteeni Amerikkaa vastaan, mutta kukistettiin
Voimat ja varusteet
thumb|left|350px|Kobra demonstroimassa notkean kehonsa kykyä survoutua miltei minne tahansa. Kobra omaa joitain omituisia fysikaalisia piirteitä, jotka ovat seurausta hänen mutatoituneesta geenirakenteestaan. Hän kykenee jäljittelemään käärmeiden liikkumista ja kaikki hänen ruumiinsa luut (mukaan lukien kallo) ovat pehmeän joustavia ja Kobran lihaksiston kudokset ovat hyvin notkeat. Tämä tekee Kobran kehosta erinomaisen taipuvan ja norjan. Onkin miltei mahdotonta rikkoa Kobran lihaksia tai murtaa hänen luitaan. Täten Kobra selviää iskuista jotka muutoin tappaisivat tai vammauttaisivat vakavasti normaalin ihmisen (Kobra ei kuitenkaan ole haavoittumaton, iskun pitää kuitenkin olla mittava ennen vakavien vaurioiden syntymistä).
Kobran notkeus mahdollistaa hänen luikertelemisensa paikkoihin, jotka muutoin ovat saavuttamattomissa, kuten hyvin pieniin ja ahtaisiin paikkoihin. Kobra kykeneekin ruumistaan kokoonpuristamalla mahduttamaan itsensä kymmenen sentin mittaisiin koloihin tai käytäviin.
Käyttäen luontaista joustavuuttaan Kobra kykenee kietoutumaan uhrinsa ympärille ja puristamalla sitten voimakkaasti. Normaali ihminen ei kykene rikkomaan Kobran puristusta ellei tämä ole harjaantunut kamppailulajien harrastaja tai hyvin vahva. Jopa useilla supervoimaisilla henkilöillä on ollut vaikeuksia itsensä vapauttamisessa.
Kobra kykenee hallitsemaan lihaksistonsa niin hyvin, että kykenee etenemään paikasta toiseen luikertelemalla. Tämä mahdollistaa myös hyvin nopean vauhdin ja Kobran tiedetään liikkuneen noin 80 km/h hetkellisesti hyödyntämällä kykyään. Tämä ominaisuus tekee Kobrasta myös hyvin vaikean napattavan ja vielä vaikeamman pideltävän.
Kobralla on myös laaja arsenaali erilaisia aseita, jotka istuvat hyvin hänen kobra-henkiseen luonteeseensa. Kobran asu on päällystetty erikoissilikonilla ja vahvistettu erilaisilla seoksilla, joten se on hyvin liukas. Kobra on myös sivellyt jalkansa ja sormenpäänsä erikoisella aineella, jonka avulla hän kykenee liikkumaan pitkin seiniä.
Kobran ranteissa sijaitsevissa aseissa on kobran tappavaa myrkkyä sisältäviä ammuksia, joita hän kykenee ampumaan useita monta kertaa peräkkäin. Yhden ammuksen sisältämä myrkky riittää tappamaan normaalikokoisen aikuisen kuudessa minuutissa. Tarvitaan kuitenkin useampien ammusten teho ennen kuin supervoimainen vastustaja kuolee. Kobra on käyttänyt ammuksissaan myös kaasukranaatteja, hermokaasua ja erikoista seosta, joka aiheuttaa hetkellistä sokeutta. .
Triviaa
Kobra on kerran todennut, ettei koskaan kärsi krapulasta.
Andrea Bosic
pienoiskuva|Andrea Bosic Andrea Bosic (15. heinäkuuta 1919 Gomilsko, Maribor – 8. tammikuuta 2012 Bologna) oli slovenialaissyntyinen italialainen näyttelijä.
Slovenialaiseen talonpoikaisperheeseen syntynyt Bosic päätyi toisen maailmansodan aikana Roomaan, jossa hän opiskeli teatteritaiteen akatemiassa. Hän työskenteli teatterissa ja teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1951. 1960- ja 1970-luvuilla Bosic esiintyi lukuisissa seikkailuelokuvissa ja spagettiwesterneissä. Hän näytteli myös useissa televisioelokuvissa.
Matti Puttonen
Matti Kalervo Puttonen (7. helmikuuta 1930 Vilppula – 20. lokakuuta 2017 ) oli suomalainen yritysjohtaja, metsäneuvos ja vuorineuvos.
Matti Puttosen vanhemmat olivat Kalle Puttonen ja Siiri Rautalahti ja puoliso vuodesta 1954 Leila Kaarina Koivisto. Puttonen tuli ylioppilaaksi 1950 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1955. Hän tuli 1957 Metsäliiton Äänekosken tehtaiden piirimetsänhoitajaksi. Vuonna 1968 Puttonen siirtyi konsernin emoyhtiön Osuuskunta Metsäliiton palvelukseen, jolle kaikki puun hankinta keskitettiin. Puttosesta tuli 1974 puuraaka-aineen markkinointijohtaja ja 1978 lyhyeksi aikaa Puulaaki-yhtiön toimitusjohtaja, kunnes hänet nimitettiin Osuuskunta Metsäliiton toimitusjohtajaksi. Puttonen kehitti merkittävästi yhtymän yritysten toimintoja ja toteutti strategisia investointeja, ajoi suunniteltua mutta kariutunutta Pohjan Sellun yhteisyritystä ja toteutti yhteenliittymiä. Vuonna 1982 metsäneuvoksen arvon saanut Puttonen sai vuorineuvoksen arvon 1989.
Gaoua
Gaoua on kaupunkikunta sekä Sud-Ouestin alueen ja Ponin provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee 395 kilometriä Ouagadougousta lounaaseen. Kunnassa on 78 000 ja kaupunkialueella 45 200 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Nano (tekstieditori)
Nano on Unix-käyttöjärjestelmissä toimiva tekstieditori, joka julkaistaan GPL-lisenssillä. Se on vapaa klooni Picosta, joka on Pine-sähköpostiohjelman editori. Nanon tarkoitus on matkia Picon käyttöliittymää ja helppokäyttöisyyttä.
Gaoua
Maantiede ja asutus
Gaouan kunnan pinta-ala on 874 ja kaupunkialueen 45,6 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Bouroum-Bouroumin ja Nakon, koillisessa Malban, idässä Bousseran, kaakossa Gombloran, etelässä Midebdon, lounaassa Périgbanin ja lännessä Loropénin kuntiin. Maisemaa leimaa pohjoisesta etelään ulottuva kukkulajono. Tärkeimmät vesistöt ovat Mouhounin eli Mustan-Voltan sivujoki Poni ja siihen laskeva Kpanga Pô. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsä-, pensas- ja puusavannia sekä galleriametsiä.
Nano (tekstieditori)
Nano julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1999 nimellä TIP (This Isn't Pico), mutta nimi muutettiin 10. tammikuuta 2000 Nanoksi, sillä tip-niminen Unix-ohjelma oli jo olemassa. Ohjelman kehitti Chris Allegretta sen vuoksi, että Pico tai Pine eivät ole vapaita ohjelmistoja. Helmikuussa 2001 Nano otettiin osaksi GNU-projektia. Viime aikoina Nanoon on lisätty myös ominaisuuksia, joita Picossa ei ole.
Gaoua
Maantiede ja asutus
Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 700–1 100 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta marraskuuhun. Keskilämpötilat vaihtelevat 24,9 ja 30,2 asteen välillä.
Nano (tekstieditori)
Nanon (ja myös Picon) käyttöliittymä perustuu näppäinyhdistelmiin, joita painamalla ohjelman toimintoja käytetään. Toisin kuin Pico, Nano käyttää meta-näppäintä eri toimintatilojen säätelyyn.
Gaoua
Maantiede ja asutus
Kuntaan kuuluu 8 kaupunginosaa ja 56 kylää. Asukkaat ovat etupäässä lobeja ja ganeja.
Liikenne, talous ja palvelut
Gaouan kautta kulkee Norsunluurannikon rajalle johtava maantie RN12 ja Ghanan rajalle johtava päällystämätön RN11. Kaupungissa on nykyaikainen liikenneasema.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, hirssi, riisi, lehmänpapu, maapapu, jamssi, maniokki ja peruna. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa, maapähkinää ja soijaa. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja siipikarja. Gaoua on torialueineen tärkeä rajakaupan välittäjä. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan. Kaupungin lähellä kaivetaan kultaa perinteisin menetelmin.
Matkailu ja nähtävyydet
Seudun nähtävyyksiä ovat Gaouan kansatieteellinen museo, Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvat Loropénin rauniot, Diébougoun luolat sekä lobikylien omaperäinen kulttuuriperintö. Kaupungissa on muutama hotelli ja muita majoituspalveluja.
BAP Arica (SS-36)
Valmistus
Alus tilattiin 24. kesäkuuta 1970 Saksasta Howaldtswerke-Deutsche Werft AG:lta Kielistä, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1971. Se laskettiin vesille 5. huhtikuuta 1974 ja liitettiin laivastoon 21. tammikuuta 1975. Alus nimettiin Perun ja Chilen laivastojen välisen 7. kesäkuuta 1880 käydyn Arican taistelun muistoksi.
Palvelus
Pohjanmerellä järjestettyjen koeajojen päätyttyä alus saapui uuteen kotisatamaansa Callaoon vuoden 1975 alussa. Oltuaan palveluksessa lähes vuosikymmenen alus modernisoitiin 1983-1984 Kielissä.
Bristol Siddeley
Bristol Siddeley oli brittiläinen lentokonemoottorien valmistaja. Yritys perustettiin kun Bristol Aeroplane Companysta irrotettu Bristol Aero Engines yhdistyi Armstrong Siddeleyn kanssa vuonna 1958.
Vuonna 1961 yritys hankki de Havillandista ja Blackburnista eriytyneet moottorivalmistajat.
Bristol Siddeley sulautui Rolls-Royce -yhtiöön vuonna 1966.
Matka muinaiseen Suomeen
Matka muinaiseen Suomeen: 11 000 vuotta ihmisen jälkiä on vuonna 2017 ilmestynyt Ilari Aallon kirjoittama ja Elina Helkalan kuvittama tietokirja Suomen muinaisjäännöksistä. Teoksen kustansi Atena. Kirjalle myönnettiin Vuoden arkeologinen teko 2017 -tunnustus. Teos oli myös 12 finalistin joukossa ehdolla vuoden historiateos -palkinnon saajaksi.
Suomalaiset ihannesiirtokunnat
Suomalaiset ihannesiirtokunnat ovat ulkosuomalaisten siirtokuntia, jotka perustettiin jonkin tietyn aatteen tai filosofian pohjalta. Yhteisöt olivat yleensä kooltaan hyvin pieniä ja lyhytkestoisia. Jotkut vanhemmistakin ihanneyhteisöistä ovat säilyttäneet suomalaisuutensa näihin päiviin asti.
Arktinos
Arktinos Miletoslainen (, ; 700-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija, joka oli kotoisin Miletoksesta. Hän oli yksi kyklisistä runoilijoista.
Dionysios Halikarnassoslainen kutsui Arktinosta kaikkein varhaisimmaksi kreikkalaiseksi runoilijaksi, minkä vuoksi jotkut sijoittivat hänet jopa aikaan ennen Homerosta. Ne antiikin aikaiset kirjailijat, jotka antavat hänelle jonkun ajoituksen, sijoittavat hänet olympiadien alkuun. Arktinoksen isän nimi oli Teles, ja varhaisempiin esi-esiin kuului Nautes. Arktinosta kutsuttiin Homeroksen oppilaaksi, ja ainakin hän on aikansa runoilijoista se, jonka voi parhaiten katsoa ansainneen tällaisen nimityksen.
Teokset
Arktinoksen nimiin laitettiin antiikin aikana seuraavat teokset, joista on säilynyt nykyaikaan vain katkelmia:
Widukind
pienoiskuva|Widukindia esittävä patsas. Widukind tai Wittekind (noin 755 – 7. tammikuuta 810) oli saksipäällikkö ja saksien itsenäisyyden ja pakanallisen uskon puolustaja.
Kun Kaarle Suuri oli alistanut saksit vuonna 777, Widukind pakeni tanskalaisten luo. Widukind palasi kotiseuduilleen sen jälkeen, kun Kaarle Suuri oli lähtenyt Espanjaan. Widukind nostatti saksit kapinaan, ja saksit alkoivat tehdä ryöstöretkiä frankkien hallitsemille alueille. Myös vendit ja friisit yhtyivät kapinointiin.
Kaarle Suuren Espanjan-retki oli keskeytettävä, kun arabien ja baskien vastarinta olikin odotettua voimakkaampaa. Retken aikana alkoivat Widukindin johtamat valtakunnan pohjoisosan saksit kapinoida. Kaarle teloitutti 4 500 saksitaistelijaa lokakuussa 782 Verdenin verilöylyssä. Sekään ei lopettanut kapinaa.
Nichita Stănescu
Nichita Stănescu (1933 Ploiești, Romania – 1983 Bukarest, Romania ) oli romanialainen runoilija. Hän opiskeli Bukarestin yliopistossa romanian kieltä ja kirjallisuutta ja valmistui 1957. Hänestä tuli 1960-luvulla merkittävimpiä Romanian runoilijoista. Hänen esikoiskokoelmansa Sensul iubirii ilmestyi 1960. Stănescu sai lukuisia palkintoja ja oli 1980 Nobel-ehdokkaanakin.
Karkkila
Karkkila on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Uudenmaan maakunnassa. Se on valtatie 2:n varrella 69 kilometrin päässä Helsingistä. Asukkaita paikkakunnalla on hieman alle 9 000, joista enemmistö 45–64-vuotiaita.
Karkkilan naapurikunnat ovat Lohja, Loppi, Tammela ja Vihti. Vuoteen 2013 saakka naapurikuntiin kuului Nummi-Pusula ja sitä ennen vuoteen 1981 saakka Pusula.
Luonto
pienoiskuva|vasen|320px|[[Sontiainen (järvi)|Sontiainen on yksi Karkkilan lukuisista pikkujärvistä.]] Maisemakuva on Karkkilassa varsin vaihteleva ja maasto on kauttaaltaan epätasaista. Kaupungin alue voidaan tästä huolimatta jakaa kolmeen melko selvästi toisistaan erottuvaan osaan. Luoteisin kulma liittyy Tammelan ylänköön, mutta vielä selvemmin kaupungin länsiosa muistuttaa naapuriaan, entistä Pusulan kuntaa. Nykyisen Lohjan kaupungin rajan tuntumassa on laaja moreenipeitteinen mäkimaa-alue, jossa kallioperän murtumalinjojen vuoksi mäkien suunta on selvästi luoteesta kaakkoon. Täällä sijaitsee myös Uudenmaan maakunnan korkein maastonkohta, 174 metrin korkeudelle merenpinnasta ulottuva Loukkumäki.
Karkkilan keskiosassa mäet ovat jyrkkärinteisempiä, mutta maaston keskikorkeus merenpinnasta pienenee siirryttäessä kohti kaupungin etelärajaa. Itä- ja koillisosassa kaupungin alue ulottuu Toiselle Salpausselälle, jossa hiekka- ja soraharjanteiden suunta on lounaasta koilliseen eli päinvastoin kuin Karkkilan länsiosassa. Pohjoisosaltaan Karkkila on runsasjärvistä, vaikkakin järvet ovat enimmäkseen melko pieniä. Suurimpia järviä ovat Pyhäjärvi kaupungin keskustan länsipuolella, Vaskijärvi koillisessa ja Onkimaanjärvi luoteiskulmassa Tammelan ja Lopen rajalla. Kaupungin eteläosassa järviä ei sen sijaan ole lainkaan. Pääosa Karkkilasta kuuluu Pyhäjärvestä lähtevän Vanjoen eli Karjaanjoen vesialueeseen. Alkuosaltaan koskinen joki virtaa aluksi ahtaassa, mutta alajuoksullaan levenevässä laaksossa kohti Vihdin puolella sijaitsevaa Vanjärveä. Siikalan kylässä sijaitsee siirtolohkare nimeltään ”Herrainpöytä”, joka on rauhoitettu luonnonmuistomerkiksi vuonna 1962.
Kalastus
Karkkilassa on lukuisia järviä, jokia ja lampia, joissa voi kalastaa. Tunnetuin on Pyhäjärvi, joka sijaitsee aivan Karkkilan keskustassa. Myös Vanjoki on Karkkilan kalavesiä.
Historiaa
vasen|pienoiskuva|Kartta Karkkilan ja Pyhäjärven rajoista ennen vuoden 1969 liitosta. Alun perin Karkkila oli kylä Pyhäjärvi Ul:ssa, joka oli Vihdin kappeliseurakunta. Pyhäjärvi itsenäistyi vuonna 1869. Nykyinen Karkkilan keskusta-alue erotettiin vuonna 1932 Pyhäjärvi Ul:stä Karkkilan kauppalaksi. Kauppalan alue koostui pääasiassa Nyhkälän ja Karkkilan kylistä. Karkkila ja Pyhäjärvi Ul yhdistyivät vuonna 1969 Karkkilaksi, josta tuli vuonna 1977 kaupunki. Karkkilan nimi juontuu germaanisperäisestä miehen etunimestä Gericke, Kercho tai Garko.
Karkkila oli jo muinaisten hämäläisten kauppareitin varrella. Maakuntien ihmiset ja tuotteet kohtasivatkin entisaikoina Karkkilan torilla. Kesäisin Karkkilan tori on suosittu kohde edelleen.
Valtioneuvosto teki kesäkuussa 1967 päätöksen Pyhäjärvi Ul:n liittämisestä Karkkilaan vuoden 1969 alussa. Samanaikaisesti kuntaliitoksen kanssa seurakunnan nimi muuttui Karkkilan seurakunnaksi.
Nykyisin Karkkila onkin metalliteollisuudesta leimansa saanut kaupunki maaseutukylien ympäröimänä. Myös pieniä yrityksiä on paljon, iso osa niistäkin toimii metalliteollisuuden alihankkijoina. Karkkilassa vuodesta 1973 toiminut valaisinteollisuuden alihankkija Helvar työllisti 85 työntekijää vuonna 2019. .
Karkkila ajautui 1990-luvulla monien kaupunkien tapaan suuriin taloudellisiin vaikeuksiin, joiden ratkaisemiseksi säädettiin Lex Karkkila.
Etäisyyksiä Karkkilasta
pienoiskuva|oikea|170px|Vanha [[Pyhäjärvi Ul|Pyhäjärven vaakuna, joka on nykyinen kotiseutuvaakuna]]
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2018 lopussa Karkkilassa oli 8 778 asukasta, joista 7 421 asui taajamassa, 1 244 haja-asutusalueilla ja 113:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Karkkilan taajama-aste on 85,6 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Karkkilan keskustaajama.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Karkkilassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Karkkilassa toimii Karkkilan helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Karkkilan alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Politiikka
thumb|Karkkilan kaupungintalo ruukkialueella. 2018.
Kaupunginvaltuusto
Karkkilan kaupunginvaltuustossa on 35 paikkaa. Valtuuston paikkajako valtuustokaudella 2021–2025 on seuraava:
Brampton
Brampton on Suur-Torontoon kuuluva kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Se perustettiin vuonna 1853. Kaupungissa asui vuonna 2011 noin 524 000 ihmistä ja se on yksi Kanadan nopeimmin kasvavista kaupungeista maahanmuuttajien suuren määrän vuoksi. Bramptoniin on tullut paljon ihmisiä etenkin Etelä-Aasian maista.
Karkkila
Kaupunginvaltuusto
Vuonna 2008 Kauniaisten, Vihdin ja Karkkilan vaaleissa kokeiltiin sähköistä äänestystä. Käytetyn järjestelmän ongelmat johtivat lukuisiin valituksiin, jotka lopulta johtivat korkeimman hallinto-oikeuden määräykseen uusia vaalit. Vaalit uusittiin 6.9.2009. Puolueiden paikkajakoon ei tullut muutoksia.
Robert Seppänen
Robert Seppänen (s. 14. heinäkuuta 1990 ) on suomalainen lentopalloilija, joka edusti Lentopallon Mestaruusliigassa Rovaniemen Santasportia, Saimaa Volleyta, Pielaveden Sampoa ja Kokkolan Tiikereitä. Hän oli Tiikerien kapteeni kaudella 2017–2018. Seppänen oli pelipaikaltaan yleispelaaja ja pelasi nuorten maajoukkueessa.
Brampton
Kaupungin tunnetuin elinkeino on kasvihuoneviljely ja erityisesti leikkokukkien kasvatus.
Konneveden Kosket
Yleistä
Konneveden kunta osti vuonna 2012 pääosan Kellankosken Voiman osakkeista ja Rautalammin reitillä sijainneet seitsemän koskea Myllykoski Oy:ltä. Kunnan tarkoituksena oli panostaa kalojen luontaisten lisääntymisalueiden parantamiseen ja kasvattaa kalastukseen ja luontoon kohdentuvaa matkailua. Konneveden Kosket sijaitsevat Etelä-Konneveden kansallispuiston välittömässä läheisyydessä. Tällä hetkellä pääpaino on kalojen lisääntymisalueiden kasvattaminen, vaikka koskijaksot muodostavat jo eteläisen Suomen merkittävimmän villin järvitaimenen lisääntymisalueen. Koskireitti saa alkunsa Konnevedestä, jonka ekologinen tila on luokitukseltaan erinomainen.
Viime vuosina koskireitti on herättänyt myös median huomion. Konnevedellä on kuvattu sekä kotimaisen Arktiset Vedet –sarjan jaksoja, että National Geographic Channelin King Fishers –sarjan jakso. Konneveden kosket ovat toimineet myös perhokalastuksen SM-finaalin isäntänä ja koskireitti onkin myös tunnettu urheilukalastuskohde. Koskireitin ensimmäisellä koskella, Siikakoskella on nähty kalastamassa vuosien mittaan myös monia merkkihenkilöitä ja valtiopäämiehiä. Heistä tunnetuimpia lienevät Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter ja Suomen tasavallan pitkäaikainen presidentti Urho Kekkonen. Siikakosken rannalle onkin pystytetty Urho Kekkosen muistomerkki.
Kellanvirran kosket
Kellanvirta alkaa Konnevedestä ja se laskee viiden kilometrin jälkeen Liesveteen. Sen uomassa sijaitsee samanniminen läpivirtausjärvi Kellanvirta ja neljä alla esiteltävää koskea.
Karkkila
Eduskuntavaalit 2019
Alla on esitetty eduskuntapuolueiden kannatus Karkkilassa vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Suluissa on puolueen kannatus vuoden 2015 vaaleissa.
Konneveden Kosket
Kellanvirran kosket
Siikakoski on koskireitin alkukoski, joka on noin 100 metriä pitkä ja joka putoaa noin 1,2 metriä. Se saa alkunsa kalaisasta Konnevedestä. Siikakosken vedenlaatu on Konneveden tapaan erinomainen. Taikinainen tunnetaan erityisesti hyvänä harjuskoskena ja sen pituus on noin 100 metriä Karinkosken erottaa Taikiaisesta 200 m pitkä välisuvanto. Karinkoskessa esiintyy runsaasti järvitaimenia ja harjuksia. Karinkoski soveltuu monenlaiseen kalastukseen. Koski on 350 metriä pitkä ja sen pudotus on noin 0,9 metriä. Sen leveä matalahko uoma, jossa on isoja kiviä ja syviä monttuja, tarjoaa ottipaikkoja kalastajille. Kellankoski on 50–60 metriä leveä ja noin 600 metriä pitkä. Pääkoski on siitä puolet eli 300 metriä pitkä ja sen pudotus on 2,9 metriä. Se on karu ja niukkakasvuinen koski, joka kuohuu komeasti yläosiltaan ja rauhoittuu hiljalleen alajuoksua kohti. Koskeen on rakennettu kalastuslaitureita pyyntiä helpottamaan erityisesti taimenen pyyntiä.
Korholankosket
Korholankosket ovat Konneveden ja Hankasalmen rajalla sijaitseva joki ja koskiketju Vanginveden ja Kynsiveden välissä. Joki sijaitsee Konneveden ja Hankasalmen rajalla. Se on 1,3 kilometriä pitkä ja se putoaa noin 2,1 metriä.
Ylin koski on Yläinen, joka on noin 150 metriä pitkä. Seuraavaksi tulee 700 metrin jälkeen Keskinen, jota kutsutaan myös Korholankoskeksi. Se on 250 metriä pitkä (kartasta 350 metriä ) ja sen pudotus on noin 0,6 metriä. Alin koski on Hannulankoski, jonne on matkaa kilometrin leventyvän jokiuoman jälkeen. Kosken pituus on 150 metriä (kartasta yli 200 metriä ) ja pudotus 0,5 metriä.
Korholankosket ovat Keski-Suomen maakunnan neljänneksi suurin rakentamaton koskialue.
Karkkila
Elinkeinot
pienoiskuva|[[Helvar|Helvar Oy:n tehdas sijaitsee Karkkilassa. Kuva on vuodelta 2008.]] Vuonna 2019 Karkkilan työttömyysaste oli 10,4 %. Samana vuonna Karkkilassa oli 2 753 työpaikkaa, joista 56,7 % oli palveluissa, 39,3 % jalostuksessa, 2,0 % alkutuotannossa ja 2,0 % muulla toimialalla. Karkkilan työpaikkaomavaraisuus oli 77,6 % vuonna 2019.
Kyliä
Ahmoo,Haavisto, Järvenpää, Karkkila, Nyhkälä, Siikala, Sireenikylä, Tuorila, Vaskijärvi, Vattola ja Vuotinainen
Urheilu
Karkkilan Urheilijat on yleisseura, jonka miesten koripallojoukkue pelaa tällä hetkellä kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1B-divisioonassa.
Ruokakulttuuri
Karkkilan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunamämmi ja perunamakkara.
Robert Seppänen
Ura
Seppänen aloitti lentopallon helsinkiläisen PuMa-Volleyn riveissä. 16-vuotiaana hän lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukioon ja siirtyi pelaamaan Seinäjoki-Lentiksen B-junioreihin. Seppänen voitti kaudella 2006–2007 B-junioreiden SM-kultaa, ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi sekä tähtiseitsikkoon. Samalla kaudella hän voitti aluejoukkueiden mestaruuden ja palkittiin sielläkin parhaana pelaajana. Kauden aikana hän pelasi myös 2-sarjaa nuorten maajoukkueen mukana.