cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sisä-Mongolia
Kiinan sisällissota
150px|thumb|[[Ulanfu valokuvassa vuodelta 1955.]] Kiinan kansallismielisten joukot pitivät hallussaan osia Sisä-Mongoliasta aina toisen maailmansodan loppuun saakka. Alueen valtasivat Japanilta lopulta kuitenkin kiinalaisten sijaan Mongoliasta käsin edenneet neuvosto- ja mongolijoukot. Vaikka neuvostojoukot syyllistyivätkin esimerkiksi joihinkin lamojen murhiin ja karjan takavarikointiin, suhtauduttiin valtaukseen laajemmassa mittakaavassa myönteisesti. Toiveet Sisä- ja Ulko-Mongolian yhdistämisestä heräsivät jälleen, vaikkakin Neuvostoliiton ja Kiinan väliset sopimukset tekivät toiveen lopulta mahdottomaksi. Entisen kansan vallankumouksellisen puolueen vaikuttajat, kuten Khafungga, nousivat jälleen merkittäviin asemiin alueella. Kiinan kommunistit näkivät tämän heistä itsenäisen liikkeen uhkana ja lähettivät sitä hillitsemään Ulanfun. Ulanfu käytti diplomatiaa ja uhkailua yhdistääkseen Sisä-Mongolian kansallismieliset liikkeet oman valtansa alle. 1. toukokuuta 1947 julistettiin perustetuksi Sisä-Mongolian autonominen hallinto, jolla oli esimerkiksi oma lippunsa ja rahansa. Ulanfu toimi alueen pääministerinä. Koko Sisä-Mongolia oli kommunistien hallussa vuoteen 1949 mennessä.
Vuonna 1949 Kiinan kommunistit uudistivat hallintoa ja Sisä-Mongolia uudelleennimettiin Sisä-Mongolian autonomiseksi alueeksi Ulanfun säilyttäessä kuitenkin asemansa. Alueen omat liput ja iskulauseet katosivat käytöstä. Mongolit tekivät jonkin verran vastarintaa, mutta sen luonteesta tiedetään vain vähän. Vuoteen 1952 mennessä 9 324 henkilöä oli teloitettu vastavallankumouksellisina, ja toukokuun 1955 ja vuoden 1957 lopun välillä teloitettiin toiset 1 788 henkilöä. Kesällä 1949 Sisä-Mongolian pääkaupunki siirrettiin Wang-un Sümesta Zhangjiakouhun Pohjois-Kiinaan ja sieltä lopulta Hohhotiin. Vuosien 1954–1956 välillä Sisä-Mongoliaan liitettiin siihen aiemmin kuulumattomia lippukunta-alueita kaakossa. Kiinan keskushallinto avasi alueelle uusia kaivos- ja tehdaskaupunkeja, jotka alkoivat vetää taas uusia kiinalaisia siirtolaisia alueelle. Muutosten seurauksena mongolien suhteellinen määrä alueella putosi noin 35 %:sta vuosina 1949–1954 12 %:iin vuonna 1964.
Kulttuurivallankumous
Kulttuurivallankumous toi mukanaan mongolien vastaisen liikkeen. Mao Zedongia tukevat punakaartit kukistivat toukokuussa 1966 Ulanfun, jota syytettiin nyt alueen hallitsemisesta kuningaskuntanaan. Alueen sotilasjohtajat olivat punakaartien vastaisia, mutta heidätkin kukistettiin marraskuuhun 1967 mennessä. Monia mongolinkielisiä kouluja lakkautettiin etenkin kaupungeissa, sillä ne nähtiin osana vanhaa Ulanfun valtakoneistoa. Hyökkäykset pahenivat huhtikuussa 1968, kun sotilaspiireissä vaikuttanut Teng Haiqing syytti mongoleja uuden Sisä-Mongolian kansan vallankumouksellisen puolueen perustamisesta ja tähän liittyvästä salaliitosta. Todisteet syytöksille hankittiin kuulusteluilla ja kiduttamalla. Tätä seurasi virallisten lukujen mukaan 22 900 mongolin surmaaminen, ja luvut on todennäköisesti arvioitu alakanttiin. Tengin toimet herättivät lopulta kritiikkiä Kiinan valtapiireissäkin ja hän menetti virkansa. Lähes sodan partaalle kärjistyneen Kiinan ja Neuvostoliiton välirikon aikana Sisä-Mongolian aluetta pienennettiin siten, että sen alueita liitettiin Mantšurian maakuntiin, sekä Ningxiaan ja Gansuun. Alue oli suoran sotilashallinnon alaisuudessa vuoteen 1972 saakka.
Nykypäivä
Kulttuurivallankumouksen lopulla ja neljän koplan kukistumisen myötä vuonna 1976 Sisä-Mongoliassa järjestettiin mielenosoituksia, joissa kyseenalaistettiin koko uuden Sisä-Mongolian kansan vallankumouksellisen puolueen olemassaolo. Uusi keskushallinto myönsi tehdyt virheet ja palautti vanhat Sisä-Mongolian rajat entiselleen. Vuonna 1981 alueella syttyi jälleen mielenosoituksia, joissa lähinnä opiskelijoista koostuvat mielenosoittajat vaativat alueen maiden, koulujen, hallinnon ja puolue-elinten varaamista ensisijaisesti mongoleille. Alashanissa mongoliopiskelijat ottivat yhteen han-kiinalaisten opiskelijoiden kanssa ja kuusi henkilöä sai surmansa. Alueen puolueen puheenjohtajan Zhou Huin onnistui palauttaa järjestys huhtikuussa 1982 lupaamalla, ettei mielenosoittajia rangaistaisi jos he hajottaisivat rivinsä. Mielenosoitusten jälkeen Ulanfun pojasta Buhesta tuli Sisä-Mongolian puolueen puhemies. Ulanfun Yun-suku piti hallussaan monia alueen tärkeitä asemia aina Buhen eläkkeelle jäämiseen saakka vuonna 1992. Demokraattinen vallankumous Mongoliassa vuonna 1990 innoitti mongoleja myös Sisä-Mongoliassa, mutta poliisi on puuttunut kansallismielisten piirien toimintaan kovalla kädellä. Kaivokset ja maakaasuesiintymät ovat synnyttäneet jännitteitä alueella. Vuonna 2011 alueen kaupungeissa syttyi verrattain harvinaisia suuria mielenosoituksia, kun eräs paimentolainen sai surmansa kaivoshankkeen vastaisissa mielenosoituksessa.
Väestö
230px|thumb|Kaksi [[daguurit|daguuripainijaa Sisä-Mongoliassa.]] Sisä-Mongolian asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 24,706 miljoonaa eli 1,84 prosenttia Kiinan väestöstä (ilman Hongkongia ja Macaota). Lukujen perusteella maakunta oli Kiinan 23. väkirikkain maakuntatason hallintoalue. Vuoden 2013 lopun väestöarvio oli 24,976 miljoonaa ja arvio väestötiheydestä 21,2 henkeä neliökilometrillä.
Sisä-Mongolia voidaan väestöllisesti jakaa neljään osaan. Paimentolaisalue käsittää Mongolian rajan, Hinggavuorten itäosia ja Ordosin ylängön länsiosat. Yhteensä tämä alue käsittää noin 65 % Sisä-Mongolian alueesta, mutta siellä asuu vain noin 18 % sen väestöstä. Mongolit muodostavat 24 % alueen väestöstä, mutta he kuitenkin hallitsevat harvaan asuttua maaseutua han-kiinalaisten asuttaessa kaupunkeja. Itäisessä Sisä-Mongoliassa sijaitseva Khorchin ja sitä ympäröivät alueet kuuluvat paimentolais-maatalousvyöhykkeeseen. Alue on pieni niin pinta-alaltaan (7 %) kuin väestöltäänkin (11 %). Alueella asuu kuitenkin lähes 39 % Sisä-Mongolian mongoleista ja se on myös alueista ainoa, jolla mongolit muodostavat enemmistön, tai 54 % väestöstä. Koillisen metsätalousalue kattaa 14 % Sisä-Mongolian pinta-alasta ja 9 % sen väestöstä. 1950-luvulta lähtien alueelle on muuttanut paljon kiinalaisia, jotka muodostavat nykyisin alueen selvän enemmistön. Mongolit muodostavat väestöstä vain 3,5 % ja muut vähemmistöt, kuten daguurit, evenkit ja oroqinit 8 %. Sisä-Mongolian maatalousalue käsittää Keltaisenjoen varren ja Sisä-Mongolian raja-alueet Shanxin, Hebein, Liaoningin ja Jilinin kanssa. Tällä alueella asuu 61 % koko alueen väestöstä sen kuitenkin kattaessa vain 13 % sen pinta-alasta. Sisä-Mongolian mongoleista tällä alueella asuu 31 %, mutta alueen väestöstä he muodostavat vain 8 %. Sisä-Mongolia on kaupungistunut nopeasti. Kun kaupungeissa asui vain 22 % väestöstä vielä vuonna 1978, oli sama lukema vuonna 1990 jo 36 %.
Hallinnollinen jako
oikea|thumb|300px|Sisä-Mongolian hallinnolliset alueet Sisä-Mongolian autonominen alue perustettiin virallisesti 12. joulukuuta 1949 kommunistien vallattua alueen Kiinan sisällissodassa. Alkuperäinen Sisä-Mongolian alue oli nykyistä pienempi. Vielä tuolloin oli olemassa Suiyuanin provinssi. Suiyuan liitettiin Sisä-Mongoliaan vuonna 1954 ja sen entinen pääkaupunki Guisui uudelleennimettiin Hohhotiksi. Vuonna 1955 Rehen provinssi lakkautettiin ja sen alueet jaettiin Liaoningin, Hebein ja Sisä-Mongolian alueiden kesken. Molemmat Sisä-Mongoliaan liitetyistä alueista olivat enemmistöltään kiinalaisia. Kulttuurivallankumouksen aikana Sisä-Mongolia myös menetti joitakin alueitaan. Idässä Sisä-Mongolian alueista Hulun Buirin liiton alueet annettiin Heilongjiangin provinssille, Hingganin ja Jirimin liitot Jilinille, sekä Juu Udan liitto Liaoningille. Lännessä Ningxiaan ja Gansuun liitettiin muutamia qi-alueita. Vuonna 1979 alkaneiden poliittisten uudistusten myötä vanhat rajat kuitenkin palautettiin. Jagdachin alue kuuluu tätä kautta teoriassa Sisä-Mongoliaan, mutta käytännössä sitä hallitaan edelleen Heilongjiangin maakunnasta käsin.
Perinteisesti Sisä-Mongolia on jaettu liittoihin (meng, 盟), jotka vastaavat Kiinan prefektuureja. 1990-luvusta lähtien liittoja on muutettu prefektuuritason kaupungeiksi muun Kiinan tavoin. Nykyään Sisä-Mongolia jakautuu yhdeksään prefektuuritason kaupunkiin ja kolmeen liittoon. Sisä-Mongolian liitot ja kaupungit ovat:
1. Alxa (liitto) 2. Bayannur 3. Wuhai 4. Ordos 5. Baotou 6. Hohhot
7. Ulanqab 8. Xilingol (liitto) 9. Chifeng 10. Tongliao 11. Hinggan (liitto) 12. Hulunbuir
Piirikuntatasolla alueet jakautuvat edelleen kaupunkeihin, piirikuntiin sekä alueen ainutlaatuisiin lippuihin (qi, 旗). Piirikuntatason yksikköjä on yhteensä 101.
Poikkeus
Poikkeus tarkoittaa tietotekniikassa ennakoimattomia tai epänormaaleja tilanteita järjestelmän toiminnassa. Käsittelemättömät poikkeukset voivat johtaa järjestelmän kaatumiseen.
Poikkeus on ohjelmointikielissä keino ilmoittaa vikatilanteesta ja palauttaa toiminta toiselle tasolle tilanteen käsittelemiseksi. Laitteistotasolla poikkeus tarkoittaa normaalin suorituksen keskeyttämistä suorittimessa, kuten virheellinen käsky tai suojattu muistialue.
Laitteistopoikkeukset
Laitteistotason poikkeuksia ovat muun muassa:
Poikkeuksien käsitteleminen
Tavallisesti poikkeus yritään kokeilla -funktiolla (tai muulla koodikielessä olevalla vastaavalla funktiolla) ja poikkeustilanteessa käsiteltävä koodi jälkeenpäin  -funktiolla (tai jälleen muulla koodikielessä olevalla vastaavalla). On myös mahdollista saada koodi tunnistamaan juuri tietty poikkeustyyppi.
Poikkeuksenkäsittely Pythonissa
C++, Java
Pascal, Python ja Delphi
Muut kielet
C-kielessä poikkeukset on mahdollista toteuttaa itse  ja   standardikirjaston funktioiden avulla.
Cambridgen platonistit
Cambridgen platonistit olivat joukko Cambridgen yliopistossa 1600-luvulla — vuosien 1633 ja 1688 välillä — vaikuttaneita filosofeja, jotka kannattivat uusplatonismia.
Filosofia
Cambridgen platonisteille uskonto ja järki olivat sopusoinnussa, eikä todellisuus muodostunut aistihavainnoista, vaan Platonin opetusten mukaisesti "käsitettävissä olevista muodoista" tai ideoista, jotka olivat aistien takana. Siksi aistit olivat epäluotettava tiedon lähde.
Cambridgen platonistit reagoivat kahdelta suunnalta tuleviin paineisiin. Toisaalta he kokivat puritaanisten jumaluusoppineiden dogmatismin anti-rationalistisine vaatimuksineen epämoraaliseksi ja vääräksi. He kokivat myös, että puritanistien ja kalvinistien vaatimukset siitä, että jokaisen oli muodostettava omakohtainen suhde Jumalaan, johtivat siihen, ettei suurimmalle osalle ihmisistä muodostunut suhdetta Jumalaan. Toisaalta Cambridgen platonistit reagoivat tuon ajan vallitsevia filosofisia näkemyksiä, kuten René Descartesin kartesiolaisuutta, Baruch Spinozan "ateismia" ja Thomas Hobbesin materialistisia kirjoituksia, vastaan. He kokivat, että vaikka nämä olivatkin rationalistisia, he kielsivät kaikkeuden pohjimmiltaan idealistisen luonteen.
Teologisissa ja poliittisissa kysymyksissä Cambridgen platonistit kannattivat maltillisuutta. He uskoivat, että järki oli kaikkien kiistojen paras ratkaisija, ja siksi he puhuivat puritaanien ja korkeakirkollisten kirkonmiesten välisen dialogin puolesta. Järkeen platonistit suhtautuivat puolimystillisesti, katsoen, ettei se ollut vain mielen ymmärryksen kyky, vaan sen sijaan "Herran kynttilä", Jumalan ihmissieluun jättämä jälki tai kuva. Puolijumalallisena järki kykeni paitsi antamaan aisteja parempaa tietoa, myös lähestymään Jumalaa. Näin järki kykeni myös tuomitsemaan puritaanisen teologian yksityisen ilmoituksen ja vakiintuneen kirkon rituaalien ja liturgioiden välillä. Tämän vuoksi heitä kutsuttiin myös latitudinaristeiksi.
Edustajia
pienoiskuva|Henry More Cambridgen platonismin keskeisimmät henkilöt olivat:
Cambridgen platonismin hengessä filosofoineita nuoremman polven edustajia olivat mm.:
Deniz Bedretdin
pienoiskuva|Deniz Bedretdin 1970-luvun alussa suomalaisen bändin Hawks treenikämpällä Helsingin Ratakadulla. Deniz Bedretdin (, s. 1952) on tataaritaustainen suomalainen muusikko, säveltäjä, tuottaja ja manageri. Bedretdin on paikallisen tataariyhtyeen Başkarman perustajajäsen. Bedretdin oli myös mukana perustamassa rock-yhtyettä The Sounds of Tsingiskhan Helsingissä vuonna 1968 ja täten häntä on kuvailtu ensimmäiseksi tataarirockin tekijäksi. Yhtyeet ovat esiintyneet myös Venäjällä sekä Virossa, jossa Bedretdin nykyisin asuu.
Bedretdin on perustanut Tatarstanin pääkaupungissa Kazanissa rock-jazz -yhtyeen Kazan Gruppasi Bedretdin (KGB). Yhtyeen koostaa kitaristi-laulajana toimivan Bedretdinin lisäksi Marsel Bahautdin (kitara), Gleb Antonov (saksofoni ja laulu), Volodja Zharov (koskettimet ja laulu), Konstantin Kuznetsov (rummut) ja Dmitri Kaplev (bassokitara). Yhtye sai alkunsa kun Tatarstanin pääministeri kutsui Bedretdinin esiintymään ensimmäiseen tataarien kansalliseen kongressiin vuonna 1992. Yhtye julkaisi albumin Tatarstan poyezı vuonna 2003. Bedretdin perusti myös Kazanissa vuonna 2015 yhtyeen Super Tatar Rhythm'n Ethno Band ja julkaisi CD:n Mişär Rhythm Tatar Blues vuonna 2016.
Bedretdin on toiminut managerina Jukka Toloselle, jonka hän tuntee kouluajoilta. Bedretdin esiintyy vuonna 2014 julkaistussa dokumentissa Tolonen.
Harmaarintamuuranen
Harmaarintamuuranen (Myrmotherula menetriesii) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Harmaarintamuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 6 980 000 km2. Lajia on kuvattu yleiseksi, mutta se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laajan levinneisyysalueen turvin se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Icon of Coil
Icon of Coil on norjalainen futurepop-yhtye, jonka perusti Andy LaPlegua vuonna 1997. Myöhemmin yhtyeeseen liittyivät Sebastian Komor ja Christian Lund.
Andy LaPlegualla on raskaampaa elektronista musiikkia edustava sivuprojekti CombiChrist.
Panssarikranaatti
thumb|Suomessakin käytössä ollut, neuvostoliittolaista alkuperää oleva BR-412D –panssarikranaatti Panssarikranaatti on tykeissä käytetty räjähtävä ampumatarvike, joka on suunniteltu panssarin läpäisyyn.
Toisin kuin ontelokranaatin, panssarikranaatin teho perustuu iskuenergialla saavutettavaan panssarinläpäisyyn, kuten panssariammuksissa, mutta myös läpäisyn jälkeen tapahtuvaan räjähdysvaikutukseen.
Panssarikranaatin rakenteeseen kuuluu ainakin runko, jonka peräosassa olevassa ontelossa on räjähdyspanos ja pohjasytytin, joka on tavallisesti varustettu valojuovayksiköllä. Rungon alaosassa sijaitsevat myös tykinputken kierteisiin tarttuvat johtorenkaat. Tavallisesti rungon kärjessä on lisäksi myös teräksinen tylpähkö kärkivaippa, jonka tarkoitus on estää kranaattia murtumasta tai kimpoamasta sen osuessa maaliinsa. Kärkivaipan päällä voi olla vielä ohut ballistinen kärkihattu, joka parantaa kranaatin aerodynamiikkaa.
Panssarikranaatti on käytännössä aina täyskaliiperinen, joskin saksalaisilla oli toisen maailmansodan aikana käytössään lähinnä kenttätykeille tarkoitettuja alikaliiperisia, ns. Treibspiegel-panssarikranaatteja, joissa oli irtoavat ohjausosat.
Ubaid-kulttuuri
thumb|250px|Ubaid-kulttuurin levinneisyys 5 900–4 300 eaa.
Ubaid-kulttuuri eli Obeidin kulttuuri oli myöhäisellä esihistoriallisella ajalla Kaksoisvirtainmaan ensimmäisten asuttajien luoma kulttuuri, joka edelsi kaupunkivaltioiden syntyä. Se vallitsi nykyisessä eteläisessä ja keskisessä Irakissa noin 5500–4000 eaa. Tarkasti ei tiedetä, keitä ubaidilaiset olivat. He olivat ensimmäiset, jotka rakensivat Etelä-Mesopotamiaan suuria kyliä temppelien ympärille. Ajanjaksolla syntyi uskonnon vaikutuksesta koossa pysyviä päällikkökuntia, joissa keskuskylien ympärillä oli pienempiä kyliä ja joiden väkiluku kasvoi vähitellen. Kylät sotivat ajoittain keskenään. Ubaidilaiset elivät vehnän ja ohran kasteluviljelyllä, karjanhoidolla, kalastuksella ja metsästyksellä. Kuparin käyttö yleistyi. Kaukokauppaa käytiin muun muassa Anatolian ja Iranin kanssa. Eridu Persianlahden rannikolla oli merkittävä keskus.
Ubaidin kulttuuria edelsi pohjoisempana Samarran kulttuuri, jonka perillisenä Ubaidin kulttuuria monesti pidetään. Kulttuuri kehittyi voimakkaasti keskiubaidkaudella noin 4500 eaa., jolloin alettiin rakentaa yhä suurempia temppeleitä. Samaan aikaan suurten keskuskylien ympärillä oli pienempiä kyliä. Pohjois-Mesopotamiaan syntyi 4500–4000 eaa. kaupunkeja, kuten Tell Hamoukar. Myöhäisellä Ubaid-kaudella Mesopotamian vaikutus laajeni kauas luultavasti kaupan tai valloitusretkien vaikutuksesta. Ubaidin keramiikka vaihtui loppukaudella vuosisatojen aikana asteittain Urukin keramiikaksi.
Kulttuuri
Noin 5500–4000 eaa. vallitsi Etelä-Mesopotamiassa Ubaid-vaihe eli Obeid-vaihe, jolloin syntyivät ensimmäiset kylät suurten temppelien ympärille. Kauden ajoitukset vaihtelevat. Ne voidaan ilmoittaa esimerkiksi 5900–4300 eaa. tai 5300–4100 eaa. riippuen käytetystä radiohiiliajoituksen kalibraatiosta ja siitä, mitkä alakaudet otetaan ubaid-kauteen mukaan.
Ubaidin asutus saattoi syntyä noin 5800 eaa. jolloin alkoi kostea kausi 400 vuotta kestäneen kuivan kauden päätyttyä. Ilmasto tuli kosteammaksi Lähi-idässä noin 7000 kalenterivuotta eaa., mutta kuivui noin 6500–6000 eaa. . Noin 5800 eaa. syntyneet kylät olivat savitiilestä ja ruo'osta tehtyjä, korkeintaan hieman yli hehtaarin kokoisia pikkukyliä. Kausi on saanut nimensä 1920-luvulla esiin kaivetusta Tall al Ubaidin eli Tell el Obeidin rauniokummusta. Myös varhainen Uruk-vaihe kuuluu Ubaid-vaiheeseen.
Elettiin kivi-kuparikautta. Uqairista on löydetty valettuja metalliesineitä ajalta noin 5000 eaa. Ubaidin kulttuurin ydinalueella Mesopotamian tulvatasangolla oli pulaa piikivestä. Kovaksi poltetusta savesta tehtiin sirppejä, jopa nauloja. Ubaid-kulttuuri syntyi luultavasti Pohjois-Mesopotamian Samarran kulttuurin savitiilitalojen ja keinokasteltujen kylämaisemien levittyä Etelä-Mesopotamian tulvatasangolle, jossa ei voitu viljellä sateen avulla. Ei tiedetä, keitä ubaidilaiset olivat. Sumerin kielessä on ainakin kaksi vanhempaa substraattia, jotka viittaavat Sumeria vanhempiin kansoihin. Ubaidilaiset ovat myös saattaneet ainakin osittain olla seemiläisiä. Leimasinetit olivat hyvin tavallisia tällä kaudella.
Noin 5200 eaa., 600 vuotta ensimmäisten kylien perustamisen jälkeen ubaid-kylän koko saattoi olla jopa 10 hehtaaria ja niissä eli jopa 2500–4000 asukasta. Kaivettiin kastelukanavia, jotka ulottuivat jopa viiden kilometrin päähän joesta. Ubaidin kaudella koko Mesopotamiassa asutuskeskukset ja temppeleiden koko kasvoi. Noin 4800 eaa. oli jo huomattavan suuria keskuksia. Eridu kasvoi Ubaid-kaudella selvästi muita keskuksia suuremmaksi n. 4500 eaa. mennessä. Eridusta on löydetty kaivauksissa eri aikakausilta samassa kohtaa olevia temppelin raunioita, yhä suurempi temppeli vanhemman päällä.
Ubaid-kaudella asuttiin muun muassa savitiilitaloissa ja kaislataloissa. Ubaidin kauden taloissa oli tavallisesti T:n muotoinen keskushuone, joka periytyi Samarra-kaudelta. Ubaid-kaudella tunnettiin luultavasti tournette (turnette), hidas savenvalajan pyörä, ja myös pyörä ilmestyi. Nopea savenvalajan pyörä, dreija saatettiin tuntea jo 4500 eaa. Ubaidin ajalla käytiin laajasti kaukokauppaa, esimerkiksi kauden keramiikkaa on löydetty Itä-Arabiasta. Kauppaverkosto oli kehittynyt aiemmilla kausilla. Kultaa ja lapis lazulia tuotiin ulkomailta.
Yhteiskunta
Ubaid-kaudella temppeleiden valta kasvoi merkittävästi, ja suurten keskuskylien ympärille ilmestyi pienempiä kyliä. Tämä näyttäisi liittyvän päällikkökuntien syntyyn, jossa oli päälliköitä ja alipäälliköitä. Suurkylän päällikkö johti pienempiä kyliä. Päällikkökuntien kehitys oli Ubaid-kaudella vielä hidasta.
Kylien johdossa oli ylimmäinen pappi tai maallinen päällikkö, jolla oli läheiset siteet pappeihin. Verotus- ja työprikaatit syntyivät kauden edetessä. Päällikkyys on luultavasti perustunut uskonnolliseen valtaan, ja temppeli lienee verottanut tavallista kansaa. Temppeli varastoi viljaa huonojen vuosien varrelle, ja kykeni jakamaan elintärkeitä resursseja tarvittaessa. Ainakin osa ihmisistä saatiin käännytettyä temppelin kannattajiksi monijumalaisen uskonnon avulla. Oli myös suuria kartanoita, joissa monta taloutta oli liittynyt yhteen voimakkaan suvun johtamana. Johtava suurperhe piti yllä yhteistä viljavarastoa ja keräsi alaisiltaan veroja muun muassa viljana kartanon päällikölle. Tällä kaudella on luultavasti ollut kartanoita, monen talouden yhteenliittymiä, jota johti yksi voimakas suku. Veroa alettiin kerätä muun muassa viljana kartanon päälliköille ja temppeleille. Hautalahjoista päätellen yhteiskunta on saattanut olla melko tasa-arvoinen, mutta köyhät näyttävät käyttäneen ravinnokseen useammin kotieläimiä kuin rikkaat. Al Ubaid -vaiheen alussa Etelä-Mesopotamiassa ei ollut merkkejä suurista omaisuuseroista tai sosiaalisesta kerrostuneisuudesta, toisin kuin edeltävällä Samarra-kaudella ja seuraavalla Uruk-kaudella.
Steinin mukaan päällikkökuntina Ubaidin päällikkökunnat olivat vakaita, koska niiden pysyvyys perustui uskonnolliseen ohjaukseen ja ne saivat voimaa paikallisista viljaresursseista. Normaalit päällikkökunnat, jollaisia on löydetty Polynesiasta ja Australian alkuasukkailta, nojaavat perusteltaan ulkomailta saatavien ylellisyystavaroiden jakeluun palkinnoksi päällikkökuntaa edistävistä toimista. Ubaid-kaudella syntyi asuttelutapa, jossa suurten keskuskylien ympärillä oli pienempiä kyliä.
Alkuvaihe, tulvatasangon asuttaminen
Ubaid-kauden historiaa ei tunneta hyvin, koska ajalla tehdyt rakennelmat ovat monesti syvän muta- ja savikerrostuman alla. Ei pystytä sanomaan tarkkaan mistä ja milloin Etelä-Mesopotamian varhaiset asukkaat ovat saapuneet. Mesopotamian ensiasuttajien lähtömaaksi on arveltu Irania ja Turkkia, Pohjois-Iranin Samarra-kulttuurin aluetta, Arabian aavikoiden laitamia tai Persianlahden ranta-alueita.
Pohjoisessa vallitsi noin 6000 eaa. Samarra-kulttuuri. Ubaid-kulttuurin varhaisin vaihe alkoi joidenkin tietojen mukaan noin 5850 eaa., toisten arvioiden mukaan 5800–5500 eaa. Joidenkin merkkien mukaan eteläinen Mesopotamia on saatettu asuttaa jo ennen Ubaid-kauden alkua. Tell Ouillista on löydetty vanhimman Ubaid-kerrostuman alta jäänteitä vanhemmista rakennuksista, luultavasti samarralaisista.
Tulvatasangon asuttajat toivat mukanaan ja omaksuivat pohjoisesta muun muassa savitiilitalot ja kasteluviljelyn. Noin 8850–5500 eaa. Etelä-Mesopotamian vähäsateisella alueen jokivarsille saapui kaisloista ja mudasta tehdyissä taloissa asuvia ihmisiä. Metsästys oli varsinkin alkuvaiheessa tärkeä elinkeino. Alussa Ubaid-kylät olivat suunnilleen samankokoisia ja ne jakautuivat tulvatasangolle tasaisesti. Tällöin alkoi peltojen kastelu kanavilla Etelä-Irakissa. Se mahdollisti myöhemmin kaupunkien synnyn.
Noin 6000–5400 eaa. syntyi temppeli Eriduun. Tämä kertoo uskonnon merkityksestä. Temppelillä oli taloudellista valtaa, ja se toimi jakelukeskuksena. Eridua pidetään aikakauden ensimmäisenä sumerilaisena kaupunkina, kun se oli rantakaupunki Persianlahden ulottuessa nykyiseen sisämaahan. Vanha kuningasluettelo mainitsee kuninkuuden tulleen alas taivaasta juuri Eridussa. Noin 5400–4750 eaa. perustetun Eridun temppelissä huoneen laajuus oli vain 3½ × 4 metriä, joka on miltei sama laajuus myöhempien temppeleiden "kaikkien pyhimpien" kanssa. Ubain alkuvaiheen löydöt eivät osoittaneet merkkejä keskusvallasta, ammattityöläisistä, suuresta temppelistä tai eliitistä.
Mesopotamia vaikuttaa olleen monikansaista aluetta jo Ubaid-kauden alussa, noin 5300–4750 eaa. Sumerin pohjoisosiin Sippariin saapui lännestä seemiläisiä varhaisella keski-Ubaid-kaudella Noin 5000 eaa. aluetta koetteli suuri tulva, ja oman historiansa mukaan sumerit saapuivat maahan varhaisella Keski-Ubaid-kaudella 4850–4500 eaa. Varhaisella Ubaid-kaudella suurimpien Sumerin asutuskeskusten Eridu, Usaila, Ur ja Tell al Ubaid koko oli yhden hehtaarin luokkaa ja näissä kylissä asui korkeintaan 1 000 asukasta, Kylien asemakaava ei viitannut suuriin kastelukanaviin, joiden varrella myöhemmät keskukset olivat.
Keskivaihe, temppelien synty
Lähi-idän myöhemmän kulttuurin perusta syntyi keskisellä Ubaid-kaudella. jolloin 4500 eaa. oli syntynyt monia pikkukaupunkeja tai suuria kyliä, joissa oli julkisia rakennuksia, sekä suuria kastelukanavajärjestelmiä. Keski-Ubaid-kauteen osuvat Ubaidin kulttuurin vaiheet II-III ja Hadzi Muhammad eli Hajji Muhammed-keramiikka, joka oli yleisintä Ubaid II-vaiheessa, mutta sitä esiintyi myös III-vaiheessa. Ubaid II-kaudella eli Hajji Muhammed-kaudella alueelle levisi ehkä Pohjois-Sumerissa Choga Mamissa (4700–4600 eaa.) kehittynyt tehokas keinokastelu.
Keski-Ubaid-kaudella oli syntynyt muutamia suurehkoja kasvavia ja monimutkaistuvia kyläkeskuksia, joissa oli 1 000–3 000, jopa 5000 asukasta, ja joihin liittyi joukko pienepiä kyliä. Nämä olivat pienempien kylien keskuksena. Näihin aikoihin syntyvät myös suuret temppelit, joiden ympärillä oli eliitin ja käsityöläisten asuntoja. Kaudelta on löydetty uskonnollisia savipatsaita. Kylien keskuksena ollut temppeli oli huomattavasti muita rakennuksia isompi, joka viittaa jonkinlaiseen keskusvaltaan. Kylissä oli suurempien talojen alueita, ja ne oli koostuivat tiiviisti nelikulmaisista taloista. Kaikki kylät olivat vesireittien varrella ja niissä oli temppeli. Kylien pinta-ala oli 2–10 hehtaaria ja niissä asui korkeintaan muutamia tuhansia asukkaita. Keski-Ubaidin suurimpia asutuskeskuksia Sumerissa Sumerissa olivat Uquir, Ur ja Eridu.
Ubaid-kauden temppeleissä, jotka muistuttivat ajan suuria asuintaloja, oli seinämaalauksia ja temppeleiden yhteyteen oli rakennettu asutusrakennelma. Tämä käsitti pikkukaupungin ja temppelin, ja se ilmestyi vuosien 5000–4000 eaa. välillä. Samoihin aikoihin liittyvät Pohjois-Irakin Tepe Gawran sinettilöydöt viittaavat temppelin taloudellisen aseman kasvuun, ja asemaan työtoiminan keskuksena. Tepe Gawran temppelissä oli näihin aikoihin kolme alttaria. Eräiden tietojen mukaan myöhemmin yleinen kolmiosainen talo alkoi yleistyä noin 5000–4300 vuotta sitten keskisellä tai myöhäisellä Ubaid-kaudella. Tässä talotypissä oli iso T:n muotoinen keskushuone, jossa oli alttari. Sivulla oli muun muassa varastohuoneita ja olohuone. Joidenkin tutkijoiden mukaan tämä kolmiosainen talotyyppi ilmensi uskonnollista, hallinnollista ja työhön liittyvää merkitystä huonerakenteellaan ja kertoi tapahtuneesta yhteiskunnan muuttumisesta. Tyypillisessä Ubaid-pikkukaupungissa oli 750 asukasta.
Ubaidin yksiväristä maalattua keramiikkaa on löydetty useimmista Sumerin suurimmista kaupungeista. Eridussa oli eliittiä, käsityöläisiä ja maanviljelijöitä. Eliitti asui lähimpänä temppeliä, maanviljelijät uloimpana. Eridu asutettiin n. 4750 eaa., ja se kasvoi suureksi 5 000 asukkaan kyläksi noin vuoteen 4500 eaa. mennessä. Kylästä kehittyneessä pikkukaupungissa oli myös suuri mutatiilinen temppeli, joka rakennettiin uudestaan aina 150–200 vuoden välein 13–17 kertaa vuoteen 2000 eaa. Ubaid-kauden loppupuolella Eridun temppeli oli 10 × 20 metrin levyisellä ja metrin korkuisella mutatiilisellä korokkeella.
Ilmasto näyttää kuivuneen Mesopotamiassa 4600–4300 eaa.
Kehittyvä yhteiskunta
Eridu oli Etelä-Mesopotamian keskuksista suurin.
Myöhäiselle Ubaid-vaiheelle oli ominaista selvästi ylhäältä johdetun, laajenemishaluisen yhteiskunnan synty. Ajan kuluessa Ubaid-kauden loppua kohti alkoi kaupunkien ympärille ilmestyä muureja, mikä kielii ajan sotaisuudesta. Kauppa ulottui laajalle alueelle. Keskuksissa oli julkisia rakennuksia ja monihuoneisia mutatiilitaloja. Keramiikka oli hyvin tehtyä. Asutuskeskusten alat olivat 1–10 hehtaaria. Kaikesta päätellen yhteiskunnallista epätasa-arvoa oli, ja myös päällikkyyttä. On oletettu, että alue olisi jakautunut sheikkikuntiin. Pohjoisen paimentolaiset, etelän maanviljelijät ja soitten kalastajat näkyivät nyt selvästi ensi kertaa omina ryhminään. Pohjoisessa Mesopotamiassa syntyi tai oli syntymässä suuria kaupunkimaisia keskuksia, muun muassa Tell Hamoukar Khaburin altaassa. Savenvalajan pyörä dreija saatettiin tuntea jo 4500 eaa. Ubaid 4-kaudella Tell Awaylista tehtyjen löytöjen mukaan. Ubaid 3-kaudelta on löydetty ensimmäiset todisteet mastosta ja purjeesta.
Kulttuurin leviäminen
thumb|right|350px|Ubaidin vaikutus levittäytyi Pohjois-Mesopotamiaan.
Myöhäisellä Ubaid-kaudella n. 4500–4000 eaa. kaupungistuva Ubaidin kulttuuri levittäytyi Pohjois-Mesopotamiaan, jokilaaksojen ulkopuolelle ja sen pohjoisupuolelle Turkkiin saakka, vanhan Pohjois-Mesopotamiasta ja Länsi-Iranista Pohdjis-Syyriaan ulottuvan Halaf-kulttuurin alueelle. Myöhäisellä Ubaid-kaudella kulttuurin vaikutus laajeni laajalle Lähi-itään ja Bahrainin suuntaan Hormuzinsalmen seuduille asti. Perustettiin monia keskuksia, muun muassa Tepe Gawra, kauppa-asemiksi. Asutuskeskuksissa näkyi suuria ja pieniä rakennuksia, siis eliitin ja tavallisen kansan asuntoja. Pohjois-Mesopotamiaan levitessään myös Ubaidin asuinpaikkoihin ilmestyi eliitin ja tavallisen kansan ero, toisin kuin edeltävällä Halaf-kaudella.
Ubaid-ihmisiä asui Mesopotamian lisäksi Saudi-Arabian Persianlauden rannikolla, ja kauppatavaroita tuotiin Intiasta asti. Persianlahden Ubaid-esineet ovat kaudelta 2 ja 3, myöhemmät harvinaisia. Kuwaitin kaivauspaikasta "H3" löydetyt todisteet ubaidilaisen sivilisaation vaikutuksesta ovat ajalta noin 5500–5000 eaa. Siellä oli mukana myös Arabian neoliittista vaikutusta. Anatoliasta tuotiin obsidiaania. thumb|Eteläisestä Irakista löydetty saviastia myöhäiseltä Ubaid-kaudelta (4500–4000 eaa.)
Ubaid-kulttuurin laajeneminen ei ollut pysyvää, monet paikat hylättiin. Laajeneminen oli poliittista ja sotilaallista, tai esimerkiksi kauppa-asemien perustamista. Ei ole varmoja todisteita siitä, että Ubaid-ihmiset olisivat olleet saman valtion alaisia – kyse saattaa olla yhteisistä perinteistä. Toisten tutkijoiden mukaan kyse olisi jo tuolloin ollut tyrannin valloitusretkistä, jotka olivat tyypillisiä myöhemmälle Mesopotamialle. Väestö oli kasvanut Ubaid-kauden alkuun verrattuna huomattavasti.
Suuret keskukset, hierarkia ja Uruk-kauden alku
Noin 4500 eaa. Etelä-Mesopotamiaan oli syntynyt asutuksen hierarkkista järjestymistä, suuria keskuksia ympäröivät pienemmät kylät. Noin 4500 eaa. Urukissa oli erään tiedon mukaan vain noin 1 000 asukasta, ja toisten arvioiden mukaan se olisi kasvanut kaupungiksi jo 4000 eaa. Noin 4200 eaa. alueilla opittiin käsittelemään kuparia sulattamalla. Tästä alkoi ns. kivi-kuparikausi eli khalkoliittinen kausi.
Ubaidin myöhäisvaiheessa oli ainakin kaksi melkein 11 hehtaarin kokoista asutuskeskusta, Uqair Pohjois-Babyloniassa ja Tell Awayli (Oueili) etelässä Larsan lähellä. Tämä keramiikka oli tutkimusten mukaan valmistettu Sumerissa. Ubaidin keramiikka- ja rakennustyyli oli levinnyt myös Pohjois-Mesopotamiaan ja siihen rajoittuvaan Syyrian osaan. Ubaid-keramiikkaa on löydetty Taurus-vuorilta, Arabian ja Iranin ylätasangolta.
Ubaidin kauden loppupuolella rakennettiin Eriduun 10 × 20 metrin laajuinen temppeli yhden metrin korokkeelle. Eridu VII-temppeli 4000–3700 eaa. oli monihuoneinen.
Myöhäisellä Ubaid-kaudella oli Ubaidissa, Uqairissa ja Gawrassa, jonkinlainen asutuskeskusten hierarkia. Uruk perustettiin 4000 eaa., jolloin rakennettiin Tepe Gawran temppeli, joka on ensimmäinen tunnettu kivestä rakennettu suuri temppeli. Tepe Gawran temppeli muistutti Eridun temppeliä.
Eräiden tietojen mukaan asteittainen siirtyminen hitaasta savenvalajan pyörästä tournettesta dreijaan aloitti Uruk-kauden. Ubaid-kauden jälkeen noin 4100–4000 eaa. alkoi Uruk-kausi siten, että Ubaidin keramiikka oli harvinaisempaa ja Uruk-keramiikka yleistyi. Noin 4000 eaa. kulttuurin kehitys oli täydessä vauhdissa.
Ilmastonmuutos kauden lopussa
Ilmasto kuivui laajalti kauden lopussa noin 3800–3900 vuotta sitten. Tämän on ajateltu aiheuttaneen väestön siirtymistä tai keskittymistä jokilaaksoihin ja aloittaneen Uruk-kauden kulttuurin kehityksen alun.
Ubaid-kauden jako
Kuusivaiheinen jako:
Tämän mukaan koko kausi oli suunnilleen 5400–3800 radiohiilivuotta sitten eli noin 6000–4100 kalenterivuotta sitten.
<!-- Mesopotamian Ubaidin eli Obeidin kausi oli ehkä välillä 5500–3700 eaa. ja korjattuina radiohiilivuosina 5800–4500 eaa. Ubaid jaetaan neljään vaiheeseen:
Kuusivaiheinen jako
Vastaavia kerrostumia
-->
Siilitie
pienoiskuva|Siilitien alkupäätä: Siilitie 2 Siilitie on Helsingin kaupunginosaan Herttoniemeen kuuluvalla Länsi-Herttoniemen osa-alueella sijaitseva noin kahden kilometrin pituinen kaareutuva katu. Se alkaa Itäväylän varrella olevasta eritasoliittymästä, kiertää Herttoniemen pohjoisosan asuntoalueen länsipuolitse ja päättyy Viikintiehen. Siilitien mukaan on nimetty myös 1982 avattu Siilitien metroasema Itäväylän varressa kadun alkupäässä. Siilitie on ainoa kadunnimi Helsingissä, joka esiintyy metroaseman nimessä. pienoiskuva|[[Siilitien metroasema]] Siilitien nimi on vahvistettu vuoden 1955 asemakaavassa ja se liittyy muiden alueen katujen tavoin aihepiiriin ”kotimaisia villieläimiä”.
Siilitien ja Viikintien väliin jäävällä alueella sijaitsee 1950-luvulta alkaen rakennettu kerrostaloalue, joka muodostaa Länsi-Herttoniemen pohjoisosan. Tällä alueella on Siilitien lisäksi on vain harvoja muita katuja, nekin lyhyitä alueen keskiosiin päättyneitä umpikujia. Tämän vuoksi alueella useimpien talojen osoitekatuna on Siilitie, jonka nimeä käytetäänkin usein myös koko alueesta. Siilitie tunnettiin 1960-luvun alussa erityisen rauhattomana alueena, mutta myöhemmin se rauhoittui nopeasti.
Aiheesta muualla
Igelkottsvägen
Luettelo Virosta löydetyistä meteoriiteista
Luettelo Virosta löydetyistä meteoriiteista
Virosta on löydetty tähän mennessä viisi meteoriittia. Seitsemästä meteoriitista on havaintoja.
Alfonso I
Alfonso I voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Suomen urheilu 1974
Suomen urheilu 1974 käsittelee vuoden 1974 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Peter Armbruster
Peter Armbruster (s. 25. heinäkuuta 1931) on saksalainen fyysikko, joka on työskennellyt professorina Kölnissä ja Darmstadtissa. Hän oli vuosina 1989–1992 Euroopan Institut Laue-Langevinin tutkimusjohtajana.
Armbruster tunnetaan alkuaineista 108–112, jotka hän löysi. Kyseessä ovat hassium, meitnerium, darmstadtium, röntgenium ja kopernikium, viisi radioaktiivista metallia, joilla ei ole tunnettua hyötykäyttöä.
Armbrusterille on myönnetty Max Bornin palkinto (1988) ja Sternin–Gerlachin-mitali (1997). Hänet on palkinnut myös American Chemical Society.
Lisa Jakub
Lisa Jakub (s. 27. joulukuuta 1978 Toronto) on kanadalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa jo lapsena ja on myöhemmin esiintynyt muiden muassa elokuvissa Langenneet enkelit (1998), Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä (1993) ja Independence Day – Maailmojen sota (1996).
Osbert Sitwell
Osbert Sitwell (1892 Lontoo, Britannia – 1969 Firenzen lähellä, Italia) oli brittiläinen kirjailija. Hän kirjoitti proosaa, lyriikkaa ja viisiosaiset muistelmat. Hänen sisarensa oli kirjailija Edith Sitwell.
1926 ilmestyneessä romaanissaan Before the Bombardement Sitwell antaa satiirisen kuvan viktoriaanisesta yhteiskunnasta.
Hoikkalampi (Soini, Pahankalanperä)
Hoikkalampi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Pahankalanperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Klingspor
Klingspor on ruotsalainen sukunimi muun muassa seuraavilla:
Māra Grīva
pienoiskuva|Māra Grīva Māra Grīva (s. 4. elokuuta 1989) on latvialainen yleisurheilija, joka kilpailee pituushypyssä ja kolmiloikassa. Myös hänen sisarensa, Lauma ja Gundega ovat yleisurheilijoita.
Grīva sijoittui pituushypyssä viidenneksi Ostravan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 tuloksella 6,59 metriä. Kolmiloikassa hän oli yhdeksäs tuloksella 13,23 metriä. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Grīva hyppäsi tasan kuusi metriä, ja jäi karsintaan. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Grīva jäi ilman tulosta pituuden karsinnassa. Hän sai Taipein Universiadeissa 2017 pronssia kolmiloikassa tuloksella 13,58. Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019.
Grīvan ennätys pituushypyssä on 6,59 metriä ja kolmiloikassa 13,81 metriä.
Syklinen ryhmä
Syklinen ryhmä on yhden alkion virittämä ryhmä. On siis olemassa ryhmän G alkio a, jonka kokonaislukupotensseina saadaan kaikki ryhmän alkiot. Siis jokaista ryhmän G alkiota g kohti on olemassa sellainen kokonaisluku k, että a^k =g. \ Tällöin merkitään
Ei-triviaaleja syklisiä ryhmiä löytyy aliryhminä kaikista ei-triviaaleista ryhmistä. Sykliset ryhmät ovat rakenteeltaan hyvin suoraviivaisia, ja esimerkiksi syklisen ryhmän aliryhmiin liittyvä rakenne tunnetaan täysin. Äärellisten ryhmien teoriassa syklisten ryhmien voidaan ajatella olevan Abelin ryhmien rakennuspalikoita suorien tulojen kautta ja ratkeavien ryhmien perusosasia kompositioketjun tekijöinä.
Syklinen ryhmä voi koostua joko n:stä alkiosta, tai se voi olla ääretön ryhmä.
Syklisten ryhmien ominaisuuksia
Olkoon jatkossa kertalukua n oleva syklinen ryhmä.
Lyijymuuranen
Lyijymuuranen (Myrmotherula assimilis) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lyijymuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 2 000 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, mutta laikuttaisesti levittäytynyt. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
thumb|Naaras
Iso-Ruokonen (Soini)
Iso-Ruokonen on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Pahankalanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 179,8 metriä mpy.
Jaroslav Plašil
Jaroslav Plašil (s. 5. tammikuuta 1982 Opočno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija. Hän pelasi pitkään Ranskan pääsarjassa Monacon ja Bordeaux'n joukkueissa. Tšekin maajoukkueessa hän pelasi yli sata ottelua. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Yksi Plašilin vahvuuksista oli, että hän pystyi pelaamaan kummallakin jalalla yhtä hyvin.
Ura
Plašil lukeutui pitkään Tšekin maajoukkueen vakiopelaajiin. Hän oli mukana Tšekin joukkueessa sekä EM-kilpailuissa 2004, 2008, 2012 ja 2016 että MM-kilpailuissa 2006. Hän on pelannut 103 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia, ja hän ylitti sadan maaottelun rajan kaikkien aikojen neljäntenä tšekkipelaajana.
Netpbm
Netpbm on lähinnä komentorivillä toimiva avoimen lähdekoodin vapaa ohjelmapaketti kuvatiedostojen muokkaukseen. Se julkaistiin alun perin 1988 nimellä Pbmplus.
Pakettiin kuuluu noin 300 ohjelmaa, jotka pääasiassa muuntavat kuvatiedostoja paketin omiin formaatteihin tai niistä muihin tiedostomuotoihin, sekä ohjelmia, jotka luovat tai käsittelevät ohjelman tiedostoja. Tiedostoja voi skaalata, leikata, kääntää, yhdistää, värisävyjä muuttaa, niihin lisätä tekstiä tai erilaisia efektejä. Ohjelmat toimivat Unix-putkien kanssa, joten niitä voi yhdistää peräkkäin. Se sisältää pamx ja ppmsvgalib -ohjelmat kuvien näyttämiseen X:ssä ja Linuxin SVGAlibin avulla.
Netbpm sisältää ohjelmakirjaston libnetpbm, jolla vastaavia operaatioita voi tehdä omassa ohjelmassa.
Netpbmin omat kuvatiedostomuodot ovat PBM (mustavalkoinen), PGM (harmaasävy), PPM (värillinen) ja PAM (kaksiulotteinen taulukko dataa). PNM on yhteisnimitys kolmelle kuvaformaatille ja niiden ohjelmien nimessä jotka käsittelevät kaikkia niitä.
Pbmplusin kehitti alun perin Jef Poskanzer. 1990-luvulla ohjelmapaketti jäi moneksi vuodeksi ilman ylläpitoa, kunnes Anthony Thyssen kokosi Netpbm-1mar1994.p1 -paketin. Tämän jälkeen ylläpitoa jatkoi vasta Bryan Henderson vuonna 1999. 2010-luvulla ohjelmaa on lähinnä korjaillut Akira Urushibata.
Esimerkki
Komennot tekevät kolme tiedostoa, joissa on ympyrä harmaasävyillä. pnmpad piirtää niille reunukset siirtäen ympyrät eri kohtiin. Harmaasävyiset kuvat muutetaan eri RGB-päävärien kuviksi. Näistä 1 ja 2 summataan ja niihin lisätään kolmas kuva ja muunnetaan tulos png-tiedostoksi.
Annette Hess
Annette Hess (s. 8. tammikuuta 1967 Hannover, Saksa) on saksalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hess on opiskellut draamakäsikirjoittamista, ja hän on työskennellyt useissa tv-tuotannoissa. Hess on saanut useita alan palkintoja Saksassa. Useissa teoksissaan hän on käsitellyt Saksan lähihistoriaa. Hessin käsikirjoittamista sarjoista on esitetty Suomessa Ylellä DDR:ään sijoittuva Rakkautta Berliinin muurin varjossa (Weissensee) sekä Berlin Ku'damm (Ku'damm 56 sekä jatkokaudet Ku'damm 59 ja Ku'damm 63).
Hessin esikoisromaani Deutsches Haus ilmestyi Saksassa vuonna 2018 ja sen Tulkki-niminen suomennos vuonna 2020. Kirja on julkaistu yli 20 kielellä. Teoksen tapahtumat sijoittuvat 1960-luvun Saksaan. Päähenkilö Eva Bruhns on nuori nainen, joka päätyy tulkiksi sotaoikeudenkäyntiin. Hänen tehtävänään on tulkata puolalaisten todistajien lausuntoja, ja vasta oikeudenkäynnissä Eva kuulee ensimmäistä kertaa puhuttavan Auschwitzista.
Hess asuu lähellä Hamelnia miehensä kanssa, ja hänellä on kaksi tytärtä.
Grizabella
Grizabella on eräs Cats-musikaalin hahmoista. Hahmo ei esiinny T. S. Eliotin runoteoksessa Kissojen kielen kompasanakirja, johon musikaali perustuu, mutta on Andrew Lloyd Webberin tekemän näyttämösovituksen keskeisimpiä hahmoja.
Grizabella on iän kuihduttama hyvin vanha kissa. Hän ei enää muistuta sitä ylpeää, huoletonta ja sädehtivää tanssijaa, joka oli nuorena. Nuoremmat kissanaaraat ovat kateellisia Grizabellalle ja ovatkin melko mielissään nähdessään hänen epäsiistin olemuksensa. Hän on joutunut elämään kovia aikoja pitkän elämänsä varrella, eikä kaipaa mitään muuta niin paljon kuin sitä, että toiset hyväksyisivät hänet taas joukkoonsa.
Old Deuteronomy (suomennettu musikaalin VHS-versiossa vanhaksi Mooses-kissaksi), joka on kissojen henkinen johtaja, sallii Grizabellan syntyä uudelleen Heaviside Layer -tasolle, joka on eräänlainen kissojen versio taivaasta. Muutoksen aikana Grizabella laulaa kappaleen ”Memory”, jota katsojat ovat pitäneet koskettavana, syvänä ja jopa mystisenä sävellyksenä.
Vaasan Palloseura
Vaasan Palloseura eli VPS on vuonna 1924 perustettu vaasalainen jalkapalloseura, joka pelaa Veikkausliigassa. VPS pelaa kotiottelunsa Hietalahden jalkapallostadionilla ja seuran tunnusvärit ovat musta ja valkoinen. VPS on voittanut Suomen mestaruuden kahdesti.
Ensimmäiset vuosikymmenet
VPS osallistui jo ensimmäiselle SM-sarjakaudelle vuonna 1930. Seuran suuruuden aikaa oli 1940-luku, jolloin se voitti kaksi Suomen mestaruutta, vuosina 1945 ja 1948. Kauden 1977 jälkeen joukkue vajosi pitkiksi ajoiksi pääsarjan ulkopuolelle. Veikkausliigan käynnistyttyä vuonna 1990 VPS pelasi II-divisioonassa.
Paluu pääsarjaan
Vaasan Palloseura nousi puolalaisen Boguslaw Hajdasin valmentamana ensin Ykköseen vuonna 1991 ja syksyllä 1994 Veikkausliigaan sijoituttuaan sarjassa toiseksi Helsingin Ponnistuksen jälkeen.
Pieni Heinäjärvi (Soini)
Pieni Heinäjärvi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Kuhmosperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vaasan Palloseura
Paluu pääsarjaan
Veikkausliiga-kaudelle 1995 VPS teki maltillisia hankintoja, joista merkittävimmäksi muodostui Jyrki Huhtamäen paluu kaksi kautta vieneen loukkaantumisen jälkeen. Joukkueelta ei odotettu paljon, mutta alkukausi oli silti pettymys, minkä vuoksi päävalmentaja Hajdas erotettiin kesäkuussa, kun VPS oli sarjassa viimeisenä. Tilalle nimettiin joukkueen puolalaislibero Tomasz Arceusz, jonka avuksi tuli vielä loppukaudesta Heikki Suhonen. Vahvan loppukauden myötä VPS sijoittui lopulta kymmenenneksi, ja säilyi viimeisenä joukkueena suoraan sarjassa.
Pieni Heinäjärvi (Soini)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 182,8 metriä mpy.
Vaasan Palloseura
Paluu pääsarjaan
Seuraavaksi päävalmentajaksi nimettiin Hannu Touru, joka toi edellisestä seurastaan MP:stä mukanaan maalivahti Jussi Jääskeläisen ja kärkipelaaja Juha Karvisen. Ykkösen KPV:stä saapuivat Juha Reini ja Tero Koskela sekä TPS:sta Kimmo Lipponen. Kaudella 1996 VPS pysyi juhannukseen asti sarjan viimeisenä, mutta nousi Karvisen maalien myötä mitalisarjan tuntumaan. Runkosarjan päätteeksi VPS kuitenkin hävisi sekä TPS:lle että RoPSille, minkä myötä joukkue joutui mitalisarjan sijaan putoamissarjaan. Siinä VPS sijoittui kuitenkin ensimmäiseksi.
Hakuni (Punkalaidun)
Hakuni on kylä Punkalaitumella Pirkanmaan maakunnassa. Se sijaitsee Palojoen rannalla. Kylä on muodostettu 1. tammikuuta 1952 siirtämällä Huittisten Hakunin kylästä yksi maatila Punkalaitumen kuntaan.
Vaasan Palloseura
Vuodet Veikkausliigan kärkijoukkueena
Menestystä oli tarkoitus jatkaa kaudella 1998. Maalivahti Jussi Jääskeläinen oli siirtynyt Boltoniin, mutta VPS sai siirrosta ison summan rahaa, ja merkittävimpiä hankintoja oli MyPasta saapunut Juuso Kangaskorpi. VPS aloitti kauden vahvasti, ja seitsemän ottelun voittoputki nosti vaasalaiset juhannuksen aikoihin sarjakärkeen. Piikkipaikka säilyi alkusyksyyn saakka, jolloin alkoivat seuran sisäiset ongelmat. Seurajohto myi Juha Reinin ja Toni Kinnusen kesken kauden Belgiaan, ja päävalmentaja Hannu Touru ilmoitti jättävänsä joukkueen kauden jälkeen. Yhdestätoista viimeisestä liigaottelustaan VPS voitti vain kaksi. Ohitse pääsivät FC Haka ja PK-35, joista jälkimmäisen VPS onnistui kuitenkin vielä ohittamaan, voittamalla päätöskierroksella mestaruuden jo varmistaneen FC Hakan maalein 1–0. Joukkue sijoittui siten toisen kerran peräkkäin hopealle.
Kahden hopean jälkeen VPS:n tavoitteena oli Suomen mestaruus kaudella 1999. Uudeksi päävalmentajaksi Hannu Tourun tilalle tuli ruotsalainen Sören Cratz, joka toi mukanaan kolme ruotsalaista pelaajaa. Merkittävin suomalainen vahvistus oli Tommi Kautonen. Mitalitaistelun sijaan VPS valahti sarjan häntäpäähän, ja päävalmentaja Cratz joutui lähtemään kesäkuussa. Loppukauden valmentajana toimi Kimmo Lipponen. Runkosarjassa VPS sijoittui toiseksi viimeiseksi ja tilanne oli sama putoamissarjan jälkeen. Joukkue joutui liigakarsintaan, jossa se kuitenkin voitti helsinkiläisen Atlantiksen yhteismaalein 3–2, ja säilyi sarjassa.