cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steve Marriott
thumb|Steve Marriott Stephen Peter "Steve" Marriott (30. tammikuuta 1947 – 20. huhtikuuta 1991) oli englantilainen rocklaulaja, -lauluntekijä ja -kitaristi.
Marriott syntyi Lontoossa ja oli nuorena ukulelen katusoittaja. Hän aloitteli myös näyttelijän uraa.
Marriott oli 1960-luvulla Small Facesin keulahahmoja. Hänen kirjoittamiaan yhtyeen lauluista olivat muun muassa "All or Nothing", "Itchycoo Park", "Lazy Sunday" ja "Tin Soldier". Marriottin ura The Small Facesissa loppui 1969, ja hän perusti Humble Pien.
Humble Pien levytykset nousivat listoille, mutta se hajosi vuonna 1975. Marriott keskittyi soolouraan ja muihin projekteihinsa. Hän teki yhteistyötä muun muassa Johnny Hallydayn ja Johnny Thundersin kanssa. Hän sai vaikutteita niin yhdysvaltalaisesta soulmusiikista kuin The Beatlesiltakin.
Humble Pie perustettiin uudelleen 1980, mutta se hajosi jälleen kahden albumin jälkeen. Marriott oli yhdessä Peter Framptonin kanssa suunnittelemassa Humble Pielle uutta materiaalia, mutta Marriott kuoli tulipalossa 44-vuotiaana ennen kuin projekti ehti edetä. Kaksi Marriottin ja Framptonin uutta laulua on kuitenkin kuultavilla Framptonin levyllä Shine On.
Kuriositeettina mainittakoon, että Marriottin koira Seamus haukkuu The Small Facesin kappaleessa "The Universal" ja Pink Floydin kappaleessa "Seamus" (albumilla Meddle, 1971).
Myllypuron mediakirjasto
pienoiskuva|300px|Mediakirjasto marraskuussa 2012 Myllypuron mediakirjasto on Helsingin kaupunginkirjaston ja Helmet-kirjastojen toimipiste Myllypurossa, keskellä Myllypuron Ostaria osoitteessa Kiviparintie 2. Kirjaston palvelut saa käyttöönsä Helmet-kirjastokortilla.
Palvelut
Myllypuron mediakirjaston aineistot ja palvelut poikkeavat tyypillisestä kirjastosta. Palveluiden painopiste on tietoteknisessä ja viestinnällisessä opastuksessa ja neuvonnassa, ja eräs merkittävä osa-alue on seniorien tutustuttaminen arkiseen tietotekniikkaan. Perinteistä kirja-aineistoa on erityisen vähän. Mediakirjastossa voi kuitenkin lainata, palauttaa sekä varata aineistoa muista kirjastoista, ja asiakkaiden käyttöön on tietokoneita, studio ja digitointivälineet.
Opastus ja neuvonta
Mediakirjasto järjestää henkilökohtaista opastusta, koulutuksia ja infotilaisuuksia. Starttitunti on tunnin mittainen henkilökohtainen opastus asiakkaan valitsemasta tietotekniikan osa-alueesta. Studion käyttöön on mahdollista saada mediatyöntekijän apua maanantaisin ja perjantaisin. Studio, digitointitila, opastukset ja starttitunnit toimivat ajanvarauksella.
Mediakirjasto huolehtii asukastalo Myllärin salin esitystekniikasta ja antaa apua ja opetusta sen käyttöön salin varanneille.
Tilat
Mediakirjasto koostuu lehtilukusalista, erikseen ilmastoidusta studiohuoneesta ja pienestä monitoimitilasta. Asiakkaiden käytössä on myös paviljonkirakennuksen aula ja varauksella myös kokoushuone ja suuri kahtiajaettava sali, joita hallinnoi Myllypuron asukastalo Mylläri.
Lainattava aineisto
Mediakirjastosta on Helmet-kirjastokortilla lainattavissa
Välineet
Mediakirjastolla on tiloissaan asiakkaiden käytettävissä
Historia
Myllypuron mediakirjasto ja asukastalo Mylläri avattiin 14.12.2011 klo 12 Myllypuron uuden ostoskeskuksen yhteyteen keskelle toria pyöreään paviljonkirakennukseen. Kaupunginosaa aiemmin palvelleen lehtisalin henkilökunta ja toiminnot siirtyivät mediakirjastoon.
Valkoiset kotkat
thumb|right|200px| Tshetnikkiryhmän tunnus: Valkoiset kotkat, Beli Orlovi, 1. pataljoona.
Valkoiset kotkat (, Beli orlovi) oli Kroatian ja Bosnian sodissa 1991–1995 toiminut serbien puolisotilaallinen joukko, četnikkiryhmä, joka tuki Vojislav Šešeljiä, äärikansallismielistä serbien oppositiojohtajaa.
Jihad Khelifi
Jihad Khelifi on tunisialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän voitti pronssimitalin vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Khelifi saavutti nuorten tasolla hopeaa vuoden 2010 Afrikan-mestaruuskilpailuissa.
Mittelwerk
Mittelwerk GmbH oli toisen maailmansodan aikainen tehdas, joka käytti hyödykseen Mittelbau-Doran pakkotyöleirin työvoimaa kahdessa 1,6 kilometrin pituisessa tunnelissa Kohensteinissä. Maanalainen laitos tuotti V1- ja V2-ohjuksia sekä muita natsi-Saksan sotateollisuuden laitteita.
19. lokakuuta 1943 Mittelwerk sai armeijan aseviraston johtajalta kenraali Emil Leebiltä sotatilauksen, joka koski 12 000 kappaleen A-4-ohjuksia. Niiden kappalehinta oli 40 000 Saksan valtakunnan markkaa. Laitos sai tehtäväksi johtaa V2-raketin kehitystä ja laukaisualustojen rakentamista Schlieriin ja Lehesteniin.
Vuoden 1944 maaliskuun alussa laitoksen pääjohtajana toimi Georg Rickhey, teknisenä johtajana Albin Sawatzki ja hänen alaisuudessaan toimivat sekä Arthur Rudolphin teknisen divisioonan että Hans Lindebergin alaisuudessa 50 laadunvalvontainsinööriä Ilfeldissä. Insinööreihin kuului Magnus von Braun, joka työskenteli turbomoottorien parissa. Guenther Haukohl valvoi V-2:n kehitystyötä suunniteltuaan sen kokoamislinjan. Erick Ball, Hans Friedrich, Hans Palaoro ja Rudolph Schlidt toimivat kokoamislinjalla.
Laitokseen kuului myös viestintähenkilöstöä kapteeni tohtori Kühlen alaisuudessa, Börnerin johtama hallinnollinen osasto Mittelwerkin johtokunnan jäsen Otto Karl Berschin alaisuudessa ja vankien työnvälitystoimisto (Brozsat). Hannelore Bannasch toimi Sawatzkin sihteerinä.
Mittelwerkin tuotanto
Heinäkuussa vuonna 1944 Hna Kammler määräsi Nordwerken poikkitunneleita 1-20 käytettäväksi Junkersin suihkumoottorien valmistukseen. Tunnelit 21-46 jäivät vielä kuitenkin Mittelwerk GmbH:n käyttöön.
Maaliskuussa vuonna 1945 Nordhausenin tehdas alkoi valmistaa Tifun ilmatorjuntaohjuksia ja Heinkel He 162 -suihkuhävittäjiä. Siellä valmistettiin myös nestemäistä happea. Tuotantolaitos oli osa Eber-projektia ja tuotantovälineet olivat Wattenin bunkkerista evakuoituja, ja muualla koottuja Heyland-nestehappigeneraattoreita, joista 15 oli lähes valmiita kun laitos valloitettiin.
Mittelwerkissä valmistettiin myös laitteistoja suihkuhävittäjien bensiinin tuottamiseen. Vuoden 1944 hajasijoitusohjelman mukaisesti Geilebergin erikoisryhmä aloitti Käki-projektin (Cuckoo) 300 maanalaisen öljyvaraston louhimiseksi Himmelsburgiin Mittelwerkin pohjoispuolelle.
Lentävän pommin V1:n tuotanto alkoi loka–marraskuussa 1944 eteläisessä tunnelissa A. Vuoden 1945 tammikuun lopussa 51 V1:tä (koodinimeltä Cham) toimitettiin Fieselerin tehtaalta Ylä-Baijerista Nordhausenin tehtaaseen viimeisteltäväksi. Kun toinen V1-ohjuksia valmistava tehdas Burgissa suljettiin, Mittelwerk Werk II:sta tuli helmikuussa 1945 ainoa V1-ohjuksia valmistava laitos. Ennen sodan loppua siellä valmistettiin myös Werk II:ssa 2 275 kappaletta V1:ä.
Evakuointi
Vuoden 1945 helmikuun lopussa liittoutuneiden pääesikunta suunnitteli käyttävänsä Nordhausenin maanalaisia kohteita vastaan käytettyä napalmia, jota oli käytetty aikaisemmin Tyynellämerellä.
Sen sijaan Nordhausenin kaupunkia pommitti tavallisilla pommeilla kaksi Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien pommilaivuetta huhtikuun 2. ja 3. sekä 3. ja 4. päivien välisinä öinä. Sitä seurasi Mittelbau-Doran pakkotyöläisten evakuointi 4. huhtikuuta ja natsitiedemiesten siirtyminen Alpenfestungiin. Se oli vastoin Adolf Hitlerin Nero-julistusta, minkä mukaan oli tuhottava kaikki liittoutuneille jäävät käytettävissä olevat rakennukset, mutta Nordhausenin tehdas evakuoitiin tekemättä mitään vahinkoa sille.
Evakuoinnin jälkeen
350px|pienoiskuva|USA:n armeijan sotilas vartioi Mittelwerkin valmistamaa [[V2-ohjus|V2-ohjuksen moottoria Nordhausenin A-tunnelissa]] Yhdysvaltain 3. panssaridivisioona ja 104 jalkaväkidivisioona saivat uhkauksen ”varautua kohtaamaan jotain epätavallista” Nordhausenin alueella. Aiemmin saavuttuaan Nordhausenin tehtaalle Junkers Nordwerkenin kautta, 11. huhtikuuta saapuessaan Nordhausenin kaupunkiin amerikkalaiset löysivät Boelcke Kasernen kuolleiden ja haavoittuneiden parakit. V2-iskuissa kuolleita oli 2 541 ja haavoittuneita 5 923. Mittelbau-Doran 20 000 pakkotyöläisistä kuoli 9 000 ylirasitukseen. 350 hirtettiin muun muassa sabotoinnin takia, loput kuolivat tauteihin ja nälkään tai tulivat ammutuiksi.
V2-evakuointitehtävä
22. maaliskuuta vuonna 1945 Yhdysvaltain armeijan erikoistehtävän yhteydessä kuljetettiin ensimmäiset V2-ohjuksien osat käytettäviksi eri projekteissa, kuten operaatio Sandyssä ja Blossomissa sekä Hermes-projektissa, White Sands Proving Groundsilla. Nordhausenin alueesta tuli osa neuvostovyöhykettä ja puna-armeijan upseerit saapuivat vierailulle Nordhausenin laitokselle 26. toukokuuta 1945. Kesäkuussa 1945 Yhdysvaltain armeijan joukot jättivät Nordhausenin tehtaan jättäen sinne muun muassa osat, työvälineet ja A-9/A-10-mannertenvälisten ohjuksien dokumentit neuvostojoukoille. Puna-armeija miehitti Mittelwerkin 5. heinäkuuta 1945 ja tuhosi kesään 1948 mennessä molemmat maanalaisen tunnelirakennelman sisäänkäynnit.
Doran sotaoikeudenkäynti
Doran oikeudenkäynnissä vuonna 1947 tuomittiin SS-upseereja ja keskitysleirin kapoja. Kolme V2-rakettiohjelmassa toiminutta tiedemiestä (kaksi oikeudenkäynnin jälkeen) vapautettiin natsien Mittelwerkissä tekemistä sotarikoksista. 19. toukokuuta Mittelwerkin tuotantolaitoksen entinen johtaja Georg Rickhey luovutettiin Wright Fieldistä Yhdysvalloista Saksaan, jossa hänet vapautettiin syytteistä Doran oikeudenkäynnissä. Arthur Rudolph selvisi oikeudenkäynnistä myös ilman rangaistusta, mutta vuosikymmeniä myöhemmin hänet karkotettiin Yhdysvalloista. Uudelleentutkinnan jälkeen Saksan viranomaiset kuitenkin vapauttivat hänet syytteistä ja myönsivät hänelle Saksan kansalaisuuden. Tekninen johtaja Wernher von Braun Peenemünden erillisestä laitoksesta vieraili Mittelwerkissä 25. tammikuuta 1944 ja vuonna 1991 väitettiin hänen tällöin todistaneen Mittelwerkin ja Buchenwaldin sotarikoksista.
Nykyaika
Vuonna 1995 louhittiin uusi sisäänmenoreitti rautatietunnelina toimineeseen A-tunneliin ja 710 metriä pitkä tunneli avattiin vierailijoille. Suuri osa maanalaisesta järjestelmästä on täyttynyt pohjavedellä tai sortunut.
Saksan jälleenyhdistyttyä tunneleissa kävi ryöstelemässä aarteenetsijöitä, jotka pääsivät sisään yksityisen kaivoksen kautta, joka sijaitsi Kolhnsteinista pohjoiseen. Saksalainen arkeologi ja tutkija Willi Kramer tutki tunneliverkostoa vuosina 1992 ja 1998. Hän arvioi, että noin 70 tonnia materiaalia oli varastettu sieltä. Pääsy kyseisten sisäänkäyntien kautta ei ollut vartioitu ennen vuotta 2004, jolloin kaivos meni konkurssiin.
Vaahterasavikka
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Vaahterasavikan latvakukinto.
Yksivuotinen vaahterasavikka kasvaa 20–80 cm korkeaksi. Kasvi on väriltään vaihtelevan vihreä ja sen nuoret osat ovat jauhoisia. Varsi on kellanvihreä, juovainen, pysty, särmikäs ja etenkin alaosasta niukkahaarainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtien lapa on kooltaan 4–12 cm ja muodoltaan leveänpuikea, harvaan liuskamaisesti isohampainen ja tavallisesti hertta- tai tylppätyvinen. Kukinto on lehdetön, runsashaarainen ja terttumainen, kukkasykeröt ovat pieniä. Suomessa vaahterasavikka kukkii heinä-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa ja tiukasti kiinni pähkylän seinässä. Kooltaan siemen on 1,6–2 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, tylppäreunainen ja pinnaltaan syväkuoppainen.
Laji muistuttaa suuresti Pohjois-Amerikassa tavattavaa plataanisavikkaa (C. simplex). Aikaisemmin plataanisavikka luokiteltiinkin vaahterasavikan yhdeksi alalajiksi (C. hybridum ssp. gigantospermum).
Levinneisyys
Vaahterasavikkaa tavataan Euroopassa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta läpi Keski- ja Etelä-Euroopan Pohjois-Kreikkaan, Romaniaan, Ukrainaan, Kaukasukselle ja Etelä- ja Keski-Venäjälle. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle Etelä-Siperiaan ja satunnaisempana Keski-Aasiaan ja Pohjois-Kiinaan.
Suomessa vaahterasavikkaa on tavattu Etelä- ja Länsi-Suomessa Oulun korkeudelle saakka. Eteläisimmässä Suomessa laji on vakiintunut uustulokas, muualla maassa satunnainen tulokaslaji.
Elinympäristö
Vaahterasavikka on kulttuurin seuralainen, jota tavataan muun muassa puutarhoissa, satamissa, kaatopaikoilla, kaupungeissa, rautateillä ja erilaisilla joutomailla.
Love FM
Love FM oli suomalainen radiokanava, jolle Viestintävirasto myönsi taajuudet Jyväskylästä, Kuopiosta, Oulusta ja Tampereelta 5. marraskuuta 2015. Love FM:n omistaa Love FM Oy. Love FM lähetti venäläisten uutistoimistojen sisältöä.
Radio aloitti heinäkuussa 2016 ja välitti uutisia. Toimilupa on vuoden 2019 loppuun asti.
Love FM kertoi uutisensa Kremlin näkökulmasta ja painottaen Venäjää mutta raportoi myös Krimin ja Ukrainan separatistialueiden asioista. Iltalehden mukaan radio lähettää musiikkia ja uutisia, jotka ovat Venäjän tarkoitushakuista propagandaa.
Henkilöt
Yle ei saanut selvitettyä Love FM:n päätoimittajaa. Lupahakemuksen jätti Into Hiltunen. Love FM Oy:n hallituksen puheenjohtaja Trammell Brady III Ford ei suostu kertomaan, rahoittavatko venäläiset radiokanavaa. Hallituksen jäsen Anita Parri on kommentoinut Ylelle, että kanavan piti soittaa suomalaista musiikkia Suomessa asuville venäjänkielisille. Työpaikkailmoituksilla yhtiö etsi viestintäpäällikköä, myyjiä, malleja ja elokuvaohjaajaa heinäkuussa 2016.
Neuroverkot
thumb|200px|Eteenpäin kytketty 2x5 monikerrosverkko Neuroverkot ovat informaation käsittelyn, matematiikan tai laskennan malleja, jotka ovat saaneet inspiraationsa aivojen rakenteesta. Neuroverkko on graafi, koostuu neuroneista, joita yhdistävät synapsit. Neuroni saa signaaleja ja laskee niistä painotetun summan, jonka tietyn rajan ylitettyään lähettää eteenpäin. Signaalit ovat neuroverkoissa yksinkertaisesti lukuja. Neuroverkko järjestetään tasoiksi, joiden läpi signaali kulkee. Neuroverkot koulutetaan näyttämällä niille malleja, joilla on syöte ja tulos, ja verkko muodostaa todennäköisyyksin painotetun sisäisen mallin näistä. Aivotutkijat Warren McCulloch ja Walter Pitts esittivät ensimmäisen ihmisaivojen toimintaa ja matemaattista logiikkaa yhdistelevän laskentamallin vuonna 1943.
Neuroverkkojen perusajatus perustuu luonnollisiin hermoverkkoihin, mutta tarkkaan luonnollisten hermoverkkojen jäljittelyyn ei nykyisin yleensä pyritä, vaan neuroverkkotekniikoiden kehittäminen perustuu enemmän esimerkiksi tilastotieteeseen ja signaalinkäsittelyn teoriaan.
Siinä kun tavallisissa asiantuntijajärjestelmissä käytetään "jos-niin"-sääntöpareja (esim. jos raidat, niin seepra; jos pitkät korvat, niin aasi), neuroverkkoa opetetaan esimerkkien avulla (nämä ovat eri-ikäisiä seeproja, nämä aaseja). Pyritään siihen, että neuroverkko oppii muuttujien epälineaariset riippuvuussuhteet suoraan havaintoaineistosta (em. esimerkissä neuroverkko oppii tarkastelemaan korvia ja värin kuvioita, ei esim. jalkojen pituutta). Muilta osin neuraalilaskenta muistuttaa tilastotieteessä käytettyjä yleistettyjä lineaarisia malleja (GLM).
Neuroni ja neuroverkon kerrokset
Synapsi on kahden neuronin välinen kytkentä, jolle on määritelty kytkentäkohtainen paino. Summaajan tehtävä on laskea kaikilta syötesynapseilta tulleiden signaalien summa. Lopulta neuroni tuottaa tämän summan perusteella aktivaation.
Keinotekoiset neuroverkot järjestetään lähes aina kerroksiksi, joissa on tietty joukko vektoriksi järjestettyjä neuroneja. Niistä lähteviä synapseja, summajia ja aktivaatioita voidaan mallintaa yhdistetyllä funktiolla, joka koostuu lineaarikuvauksesta, vakiotermistä ja aktivaatiofunktiosta. Yhden kerroksen aktivaatio on seuraavan kerrokseen sisään tuleva signaali.
Lineaarikuvaus ja vakiotermi
Neuronin k summaaja laskee syöttösynapseilta tulleiden signaalien summan
jossa x_j ovat syötesignaaleita ja b_k on vakiotermi (bias). Tämä esitetään usein matriisimuodossa
notaation ja derivaattojen laskennan selkeyttämiseksi.
Aktivaatiofunktio
jossa y_k on ulostulosignaali. Aktivaatiofunktio lasketaan yleensä jokaiselle kerroksen neuronille erikseen.
Epälineaarisuus mahdollistaa mielivaltaisen funktion approksimoimisen. Epälineaarinen aktivaatiofunktio voi olla esimerkiksi askelfunktio
Nykyisin yleisin aktivaatiofunktio on ReLU
muun muassa sen helpon derivoituvuuden vuoksi. Se ei myöskään kärsi häviävien gradienttien ongelmasta toisin kuin sigmoidiset funktiot.
Neuroverkkorakenteet
Neuroverkkokerroksia yhdistelemällä voidaan rakentaa erilaisia neuroverkkoja. Yleisin neuroverkkorakenne on eteenpäinsyöttävä verkko, jossa kaikki edellisen kerroksen neuronit on kytketty kaikkiin seuraavan kerroksen neuroneihin. Eri tarkoituksiin on kehitetty lisäksi monia erilaisia neuroverkkorakenteita.
Opetus
Neuroverkkojen opettamisessa kytkentöjen synaptiset painot optimoidaan siten, että opetusnäytteiden vasteiden ja haluttujen vasteiden ero minimoituu.
Opetusnopeutta voidaan parantaa nolla-keskiarvoistamalla opetusdata ja vähentämällä opetusnäytteen piirteiden keskinäistä riippuvuutta esimerkiksi pääkomponenttianalyysillä.
Hukkafunktio, gradientti ja vastavirta-algoritmi
Jotta neuroverkkoa voidaan opettaa, sille on määriteltävä hukkafunktio. Hukkafunktio antaa numeerisen arvon sille, kuinka hyvin neuroverkon ennustukset vastaavat havaittua dataa. Regressiotehtävissä käytetään usein virheiden neliösummaa
jossa on neuroverkon ennuste datapisteen  perusteella, ja luokittelutehtävissä ristientropiaa
jossa C(i) on datapisteen i oikea luokka.
Kun hukkafunktio on määritelty, käytetään gradienttimenetelmää sen minimoimiseksi. Siinä virhefunktion gradientti lasketaan painokertoimien suhteen ja siirrytään askel askeleelta vastakkaiseen suuntaan gradienttiin nähden. Askeleen pituus voi olla osa gradientin pituudesta, esimerkiksi 0.02, tai se voidaan määrittää. Usein gradientin laskemiseksi ei käytetä koko datasettiä joka askelmalla, vaan gradientti lasketaan satunnaistetusta alijoukosta dataa.
Monikerroksisten neuroverkkojen opetuksessa käytetään vastavirta-algoritmia, joka nopeuttaa gradientin laskemista. Vastavirta-algoritmi aloittaa gradientin laskemisen verkon viimeisestä kerroksesta. Se laskee gradientin aina yhdelle kerrokselle kerrallaan ja käyttää tätä gradienttia edellisen laskemiseen.
Oppimisparadigmat
Ohjatussa oppimisessa neuroverkolle syötetään ennalta luokiteltuja näytteitä. Neuroverkon tuottamien arvojen ja näytteen luokittelun perusteella neuronien painoarvoja muutetaan siten, että neuroverkko tuottaisi syötteen luokittelun mukaisen tuloksen.
Osittain ohjatussa oppimisessa osa näytteistä on luokiteltuja ja osa ei. Tämä voi tarkoittaa esimerkiksi sitä, että osaa verkosta esiharjoitetaan ohjaamattomasti, ja sitten tätä neuroverkkoa käytetään osana ohjattua arkkitehtuuria.
Vahvistusoppimisessa syväoppimisen -malli oppii palautteen perusteella, jota ympäristö antaa suorituksen aikana.
Neuroverkkojen historiaa
Takaisinkytketyt neuroverkot (RNN) perustuvat David Rumelhartin, Geoffrey Hintonin ja Ronald J. Williamsin julkaisuun Learning representations by back-propagating errors vuodelta 1986.
Hopfieldin verkko (aiemmin assosiatiivinen neuroverkko) on RRN:n erikoistapaus, jonka kehitti John Hopfield vuonna 1982.
Pitkä-lyhytkestomuistiverkon esittelivät Sepp Hochreiter ja Jürgen Schmidhuber 1997. LSTM-verkot mullistivat puheentunnistuksen. käsialantunnistuksen, konekäännöksen ja kielimallinnuksen vuodesta 2007 eteenpäin.
Google Brain -tutkimusryhmä julkaisi 2017 transformerin, joka on korvannut RNN ja LSTM-mallit. Transformer helpottaa rinnakkaista koulutusta ja on tuottanut malleja kuten OpenAI:n GPT (Generative Pre-trained Transformer), joka on koulutettu laajoilla verkkoaineistoilla.
Lähteet
Haykin, Simon (1999). Neural networks - A comprehensive edition. 2.painos. Prentice Hall International. ISBN 0-13-908385-5.
Ialmenos
Ialmenos oli kreikkalaisessa mytologiassa Areen ja Astyokhen – Hyginuksen mukaan Lykoksen ja Perniin – poika sekä Askalafoksen kaksoisveli. Ialmenos oli yksi Helenan kosijoista ja osallistui myös argonauttien retkelle. Veljensä kanssa hän johti minyalaiset Troijan sotaan 30 aluksen voimin.
Toisin kuin veljensä Ialmenos selvisi sodasta hengissä. Hänen kerrottiin perustaneen siirtokunnan Kolkhikseen. .
Robert L. Reymond
Robert L. Reymond (30. lokakuuta 1932 – 20. syyskuuta 2013 ) oli reformoitu teologi ja systemaattisen teologian professori Knox Theological Seminary -oppilaitoksessa. Hän suoritti B.A.-, M.A.- ja Ph.D.-tutkinnot Bob Jonesin yliopistossa. Hänen tunnetuimmat kirjansa olivat New Systematic Theology of Christian Faith (1998) ja Jesus Divine Messiah (2003). Hän oli myös supralapsarianismin kannattaja.
Mauritz Stensson Leijonhufvud
thumb|upright|Mauritz Leijonhufvud (1596). Mauritz Stensson (Steninpoika) Leijonhufvud myöh. Lewenhaupt (10. syyskuuta 1559 Kärra – 23. marraskuuta 1607 Käggleholm, Ödebyn pitäjä, Ruotsi) oli ruotsalainen valtaneuvos ja Raaseporin kreivi. Hän kuului Kaarle-herttuan kannattajiin ja oli mukana Suomen retkellä 1599. Hän sai vuonna 1600 veljensä Stenin menettämän Raaseporin kreivikunnan. Hän toimi Viron käskynhaltijana vuosina 1601–1602.
Hän oli Sten Eriksson Leijonhufvudin ja Ebba Månsdotter Lilliehöökin vanhin poika. Hän oli aviossa Amalia von Hatzfeldin kanssa ja heillä oli yksi tytär, Ebba Mauritzdotter Lewenhaupt.
Gateways to Annihilation
Gateways to Annihilation on death metal -yhtye Morbid Angelin vuonna 2000 julkaistu kuudes studioalbumi. Albumi oli viimeinen, jossa yhtyeen kitaristi Eric Rutan soitti.
Nicolas Cage
Nicolas Cage (oikealta nimeltään Nicolas Kim Coppola, s. 7. tammikuuta 1964 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Lisäksi hän on toiminut ohjaajana ja tuottajana.
Cage on saanut Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa Leaving Las Vegas (1995). Hän on esiintynyt sekä toimintaelokuvissa että vakavammissa rooleissa ja joissakin mustissa komedioissa.
Cage oli pitkään yksi Hollywoodin suurista tähdistä, mutta verovelat pakottivat hänet tekemään lukuisia b-luokan toiminta- ja kauhuelokuvia. Vuosina 2010–2022 Cage näytteli noin viidessäkymmenessä elokuvassa, joista vain muutama nähtiin valkokankaalla Suomessa. Viime aikoina hänet on nähty myös laadukkaammissa elokuvissa, kuten vuoden 2021 elokuvassa Pig.
Cage on ohjaaja Francis Ford Coppolan veljenpoika ja ohjaaja Sofia Coppolan serkku.
Nainen ei armoa antanut
Nainen ei armoa antanut (The Little Foxes) on William Wylerin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1941. Se pohjautuu Lillian Hellmanin 1939 kirjoittamaan näytelmään The Little Foxes.
Nicolas Cage
Yksityiselämä
Cage muutti sukunimen Coppola nimeksi Cage, jotta häntä ei suosittaisi setänsä Francis Ford Coppolan maineen vuoksi. Nimen Cage hän otti taiteilija John Cagen mukaan.
Nainen ei armoa antanut
Juoni
Bette Davis näyttelee elokuvassa Regina Giddensiä, joka pyrkii tekemään sovinnon aviomiehensä Horacen (Herbert Marshall) kanssa, pystyäkseen lainaamaan veljilleen rahaa puuvillakutomon aloittamiseen. Tämän epäonnistuttua Regina pyrkii naittamaan tyttärensä Alexandran (Teresa Wright) veljenpoikansa Leon (Dan Duryea) kanssa, päästäkseen sitä kautta käsiksi miehensä rahoihin. Myös tämä epäonnistuu ja Leon isä Oscar (Carl Benton Reid) painostaa poikansa varastamaan perheyritykseltä joukkovelkakirjoja. Regina yrittää kiristää veljiään varkaudella, mutta tämäkin suunnitelma kariutuu.
Elokuvan kohtaus, jossa Horace Giddens saa sydänkohtauksen, ja hänen vaimonsa kieltäytyy antamasta hänelle lääkettä, aiheutti ongelmia sensuurin kanssa, sillä Regina Giddensin koettiin käytännössä selvinneen murhasta. Sensorit kuitenkin päättivät Reginan saaneen riittävän rangaistuksen, kun hänen tyttärensä karkaa avioituakseen lehtimiehen kanssa.
Nicolas Cage
Yksityiselämä
Hän on ollut ensimmäisen kerran naimisissa vuosina 1995–2001 Patricia Arquetten ja toisen kerran vuonna 2002 vain 107 päivää Lisa Marie Presleyn kanssa.
Nintendo 2DS
Nintendo 2DS on Nintendon kehittämä käsikonsoli. Tuote esiteltiin elokuussa 2013 ja se julkaistiin Pohjois-Amerikassa, Euroopassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 12. lokakuuta 2013 yhdessä Pokémon X ja Y -pelin kanssa.
Nicolas Cage
Yksityiselämä
Kolmannen avioliiton Cage solmi Alice Kimin kanssa vuonna 2004, mutta he ovat sittemmin eronneet. Heillä on vuonna 2005 syntynyt poika Kal-El, joka on saanut nimensä Teräsmiehen alkuperäisnimen mukaan.
Nintendo 2DS
Nintendo 2DS on lähtötasoversio Nintendo 3DS:lle, joka sisältää identtisen laitteiston, samanlaista toiminnallisuutta sekä yhteensopivuutta Nintendo DS:n ja 3DS:n laitteiden kanssa. Nintendo 2DS -konsolia myydään samanaikaisesti 3DS- ja 3DS XL -mallien kanssa kannustimena laajentaa Nintendo 3DS -pelien markkinoita. Nintendo of American presidentti Reggie Fils-Aime totesi, että 2DS on ensisijaisesti suunnattu nuoremmille pelaajille (kuten alle 7-vuotiaille), joiden kohdalla oli aiemmin neuvoteltu 3D-toiminnan käyttämättömyydestä 3DS:n aiheuttamien mahdollisten silmien terveysongelmien kannalta.
Vastaanotto Nintendo 2DS:n kohdalla on ollut ristiriitaista. Vaikka Nintendo yllättyi siitä, miten 2DS saatiin hinnoiteltua ja sijoitettua sen korkeamman tason kumppanien rinnalle, runsaasti kritiikkiä tuli sen heikommista ominaisuuksista verrattuna 3DS:ään, kuten konsolin designista, jota kuvailtiin vähemmän houkuttavaksi kuin 3DS:n vastaavaa, sen matalammasta äänenlaadusta ja akun kestosta. Jotkut kuitenkin yllättyivät 2DS:n muotoilusta ja kehuivat sen olevan vakaampi ja mukavampi pidellä käsissä kuin 3DS. Jotkut kriitikot kokivat sellaisen tunteen konsolin 3D-tuen puuttumisesta, että se olisi Nintendon luoma hullutus; Nintendo kuitenkin on myöhemmin ilmoittanut että autostereoskooppinen 3D-tuki olisi osa heidän tulevaisuuden suunnitelmiaan.
Nicolas Cage
Yksityiselämä
Cage avioutui neljännen kerran vuonna 2019 Erika Koiken kanssa Las Vegasissa Yhdysvalloissa. Avioliitto kuitenkin mitätöitiin parin kuukauden kuluttua sen solmimisesta, koska pari oli ollut tuolloin vahvasti juovuksissa ja asianajajansa mukaan "Cage toimi hetken mielijohteesta, eikä ymmärtänyt täysin mitä seurauksia sillä olisi".
Cage avioitui viidennen kerran helmikuussa 2020 häntä 30 vuotta nuoremman japanilaisen Riko Shabatan kanssa ja heidän on määrä saada lapsi vuonna 2022.
Akinobu Osako
Akinobu Osako (s. 27. marraskuuta 1960) on japanilainen entinen judoka. Hän sai vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa pronssia –86 kg -luokassa. Hän voitti samassa painoluokassa kaksi Japanin-mestaruutta.
Bilel Ouechtati
Bilel Ouechtati (s. 15. helmikuuta 1991 Béja) on tunisialainen vapaapainija, joka saavutti pronssimitalin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2012. Nuorten tasolla Ouechtati saavutti hopeamitalin vuoden 2009 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Kalev (makeisvalmistaja)
Kalev on virolainen makeisvalmistaja, joka on maan johtava suklaan ja sokerimakeisten valmistaja. Kalevin liikevaihto vuonna 2016 oli noin 47 miljoonaa euroa ja se työllisti noin 400 henkilöä.
Kalevin historia ulottuu vuoteen 1806. Vuodesta 2006 alkaen yritys toimi nimellä Kalev Chocolate Factory, joka kuitenkin vaihdettiin keväällä 2012 takaisin historialliseen AS Kalev -nimeen sen tunnettuuden ja vieraskielisyyden poistamisen takia. Kalevin omistaja on norjalaiseen Orkla-konserniin kuuluva Felix Abba, joka osti sen suklaa-, keksi-, ja jauholiiketoiminnan Lutermalta vuonna 2010.
Orklan virolaiset tytäryhtiöt AS Kalev ja AS Põltsamaa Felix yhdistettiin keväällä 2018 Orkla Eesti AS -yhtiöksi. Järjestely ei vaikuttanut Kalevin käyttöön tuotemerkkinä.
Kalev omistaa myös Tallinnassa sijaitsevan Viron vanhimman kahvilan ja leipomon Maiasmokkin.
XOR-portti
thumb|XOR-portti. XOR-portti (, sanoista exclusive or, joskus käytetään suomalaista nimitystä poissulkeva tai, ehdoton tai tai eri) on looginen portti, joka vastaa eksklusiivinen disjunktio -operaatiota. Operaatiosta käytetään logiikassa joskus symbolia \oplus tai. Sen merkitys on ”toinen ja vain toinen on tosi”, ts. propositiologiikan kaavana:
ja totuustauluna:
Xor ja salaus
Tietotekniikassa xor on yleisesti käytetty bittioperaatio. C-kielen kaltaisissa kielissä ja Javassa operaatio merkitään. Pascal:ssa kuten esimerkiksi Delphi, FreePascal ja Lazarus käytetään varattua sanaa xor. Xoria käytetään salauksessa symmetrisenä salausmenetelmänä. Salaus perustuu avaimen ja lähdetekstin xor-operaatioon: salakielinen teksti saadaan tekemällä XOR operaatio avaimen kanssa ja se puretaan samalla tavalla: salakielinen teksti XOR avain. Jos avain on vähintään yhtä pitkä kuin viesti, salaus on teoriassa mahdoton murtaa. Tällaiseen menetelmään perustuvaan salausta kutsutaan kertakäyttö- (one-time pad) tai Vernamin menetelmäksi. Sen huono puoli on avaimen kertakäyttöisyys. Avaimien pituuden ja kertakäyttöisyyden vuoksi Vernamin menetelmää ei yleensä sovelleta käytäntöön sellaisenaan.
Linnan tähdet
Linnan tähdet on suomalainen tositelevisiosarja, joka alkoi MTV3:lla 24. tammikuuta 2011. Ohjelma perustuu ruotsalaiseen formaattiin Stjärnorna på slottet.
Ensimmäisellä kaudella kuusi julkisuudesta tuttua henkilöä matkustaa Barcelonan lähellä sijaitsevaan Sant Morin linnaan. Toisella kaudella mennään Italiaan Toscanan lähellä olevaan Castello di Pergolato -linnaan. ”Tähdet” viettävät linnassa viikon ylellisissä oloissa kameroiden seuratessa heidän eloaan. Jokainen tähti saa päättää yhden päivän ohjelmasta aktiviteeteista illalliseen.
Esko Pennanen
Esko Väinö Pennanen (22. kesäkuuta 1912 Helsinki – 20. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli kouluhallituksen kouluneuvos 1954–1966 ja Tampereen yliopiston englantilaisen filologian professori 1966–1975. Hänen tutkimusalaansa oli muun muassa englannin kielen sanasto. Hän oli Suomen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973.
Esko Pennasen ja hänen puolisonsa Anna-Liisa Pennasen testamenttiin perustuva rahasto Suomen Kulttuurirahaston yhteydessä tukee syöpätutkimusta.
Verner Peltonen
Verner Peltonen (myös Werner Peltonen, 13. joulukuuta 1907 – 5. kesäkuuta 1989) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Peltonen edusti urallaan 1934–1941 Helsingin Tovereita mestaruussarjassa. Kaikkiaan hän pelasi seitsemän kauden aikana 64 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Peltonen edusti Suomen maajoukkuetta yhdessä maaottelussa 1941.
Ready to Fall
Ready to Fall on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Rise Againstin ensimmäinen single heidän neljänneltä studioalbumiltaan The Sufferer & The Witness. Single sijoittui parhaimmillaan sijalle 13 Billboardin Modern Rock Tracks -listalla. Kappaleelle tehtiin myös ilmastonmuutoksesta ja eläinten oikeuksista kertova musiikkivideo, joka kuvattiin vuonna 2006 Brandywine Falls Provincial Parkissa Kanadassa.
Kevin Fiala
Kevin Fiala (s. 22. heinäkuuta 1996 Uzwil, Sveitsi) on sveitsiläis-tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Los Angeles Kingsin organisaatiossa. Nashville Predators varasi Fialan vuoden 2014 varaustilaisuudessa ensimmäisen kierroksen 11. pelaajana. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu hyökkäyspään pelaaminen, luistelu, kädet, mailankäsittelytaidot, kiekonhallinta, ketteryys ja maalintekotaidot. Fialalla on kehitettävää vielä puolustuspelaamisessa, voimassa ja valmentajansa tekemän pelisuunnitelman toteuttamisessa.
Seuraura
Fialan kasvattajaseura on EHC Uzwil. Hän pelasi juniorina myös EC Wilissä ja SC Rheintalissa. Kaudella 2009–2010 Fiala voitti Uzwilissä U15-junioreiden Top Mini -sarjan piste- ja maalipörssin tehtyään 27 runkosarjaottelussa kovat tehot 63+50=133. Seuraavaksi kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi ZSC Lionsiin, jonka U15-junioreissa Fiala ylsi samaan saavutukseen tehoilla 44+38=82. Kauden 2011–2012 päätteeksi Fiala voitti Elite Jr. B:n mestaruuden.
Kaudeksi 2012–2013 vain 16-vuotias Fiala siirtyi Ruotsiin, jossa hän edusti Malmö Redhawksin J20- ja J18-junioreita. USHL-joukkue Lincoln Stars varasi Fialan 431. pelaajana kesällä 2013, mutta hän jatkoi kuitenkin uraansa Ruotsissa. Kaudeksi 2013–2014 Fiala siirtyi joukkuetoverinsa Joel Kellmanin kanssa HV71:n J20-junioreihin. Hän voitti kauden päätteeksi J20 SuperElitin-mestaruuden. Fiala nousi kauden mittaan myös HV71:n SHL-joukkueeseen, jossa hän teki 17 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11 ja kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Fiala jakoi kevään 2014 pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Mattias Karlssonin kanssa lukemalla +5. Hän oli kauden päätteeksi ehdolla SHL:n vuoden tulokkaaksi, mutta palkinto meni kuitenkin Frölunda HC:n Andreas Johnsonille. Huhtikuussa 2014 Fiala teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HV71:n kanssa.
Tammikuussa 2014 NHL:n kykyjenetsijäpalvelu listasi Fialan Euroopassa pelaavista kenttäpelaajista sijalle 11. NHL:n varaustilaisuuteen 2014. Huhtikuun rankingissa hän nousi listalle kolmanneksi edellään vain Kasperi Kapanen ja William Nylander. Lopulta Nashville Predators varasi Fialan ensimmäisellä kierroksella koko varaustilaisuuden 11. pelaajana. Jo saman kesän heinäkuussa hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen, mutta sopi samalla pelaavansa kauden 2014–2015 lainalla HV71:ssä. Fiala ehti pelata siellä 20 ottelua, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2015 AHL-joukkue Milwaukee Admiralsin vahvuuteen, kun Predators katsoi sen olevan Fialalle paras paikka kehittyä. Hän debytoi kauden aikana myös NHL:ssä, jossa Fiala pelasi sekä yhden runkosarja- että playoff-ottelun. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 24. maaliskuuta 2015 Montréal Canadiensia vastaan. Fiala sai ottelussa jääaikaa 11.25 minuuttia. Fiala pelasi Nashvillen paidassa kaikkiaan 204 ottelua vuodesta 2014 vuoteen 2019. Aivan siirtoikkunan sulkeutumisen edellä Predators kauppasi hänet Minnesota Wildiin vaihdossa Mikael Granlundiin. Syyskuussa 2019 Fiala teki kahden vuoden ja yhteensä kuuden miljoonan dollarin jatkosopimuksen Wildin kanssa. Elokuussa 2021 Fiala teki Wildin kanssa yksivuotisen ja 5,1 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Kesäkuussa 2022 Wild kauppasi Fialan Los Angeles Kingsiin vaihdossa ensimmäisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa ja Brock Faberiin. Siirron jälkeen Fiala teki Kingsin kanssa seitsemän vuoden mittaisen jatkosopimuksen, jossa hänen vuosipalkkansa on 7,875 miljoonaa dollaria.
Maajoukkueura
Fiala oli voittamassa Sveitsille MM-hopeaa 2018. Hän pelasi ensimmäiset MM-kilpailunsa vain 17-vuotiaana vuonna 2014. Hän pelasi samana vuonna myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Fiala oli Sveitsin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+4=5. Hän pelasi samana vuonna vielä myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Fiala kuului Sveitsin kapteenistoon ja voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 4+5=9. Hänet valittiin Sveitsin top-3-pelaajaksi. Fialasta tuli miesten MM-kilpailujen myötä kaikkien aikojen kolmas pelaaja, joka on pelannut samana vuonna sekä miesten, alle 20-vuotiaiden että alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa A-sarjatasolla. Häntä aiemmin samaan on pystynyt vain valkovenäläiset Andrei Kastsitsyn ja Vadim Karaga vuonna 2003. Fiala pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa myös vuonna 2015, jolloin hän toimi Sveitsin varakapteenina ja oli joukkueen paras maalintekijä neljällä osumallaan. Fiala palkittiin Sveitsin top-3-pelaajana.
Fiala pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2012 ja 2013 sekä edusti Sveitsin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa vuonna 2013, jolloin hän voitti pronssia.
Muuta
Fialan molemmat vanhemmat ovat tšekkiläisiä. Hänen isänsä Jan on entinen alempien sarjojen jääkiekkoilija, joka toimii nykyään EHC Uzwilin urheilujohtajana. Kevin Fiala osaa puhua viittä eri kieltä; tšekkiä, englantia, ranskaa, saksaa ja ruotsia.
Jousiorkesteri
pienoiskuva|Jousiorkesteri.
Jousiorkesteri on jousisoittimista koostuva orkesteri. Se koostuu yleensä viuluista, alttoviuluista, selloista ja kontrabassoista, jotka on jaettu seuraaviin ryhmiin: ensimmäiset viulut, toiset viulut, alttoviulut, sellot ja kontrabassot.
Teoksia jousiorkesterille
Jousiorkesterille on olemassa sekä alun perin sille sävellettyjä että sovitettuja teoksia. Eräitä teoksia, joissa jousiorkesteria on käytetty, ovat:
Heini Koivuniemi
Heini Koivuniemi (s. 1973) on suomalainen voimailija. Hän on sijoittunut maailman vahvin nainen -kilpailussa toiseksi vuonna 2001 ja kolmanneksi vuosina 2002 ja 2003. Euroopan vahvin nainen -kilpailun hän voitti vuonna 2002. Suomen vahvin nainen -kilpailun hän on voittanut vuosina 2001 ja 2003. Voimanostossa hän on voittanut Suomen mestaruuden 75 kilogramman sarjassa vuonna 2004.
Salokunta
Salokunta on maantieteellinen alue entisessä Karkussa, nykyisessä Sastamalassa. Rautavesi ja Kulovesi jakoivat Karkun kahtia, ja vesistön itäpuolta kutsutaan Salokunnaksi. Salokunnan puolella sijaitsevat Karkun kylistä Karkunkylä, Koivunkylä, Kojola, Kutala, Kärppälä, Lielahti, Hieta, Maso, Piimäsjärvenmaa, Rainio, Vataja, Varppee ja Vihtiälä.
Salokunnan alueen korkein maastonkohta on 151 metrin korkeudelle merenpinnasta ja runsaan 90 metrin korkeudelle Rautaveden pinnasta ulottuva Pirunvuori. Lähellä vuoren huippua on taidemaalari Emil Danielssonin vuonna 1906 rakennuttama luonnonkivinen ateljeehuvila. Pirunvuoren vieressä sijaitsee Ellivuori, jossa on vuodesta 1964 lähtien toiminut laskettelukeskus kaksine hiihtohisseineen. Alueella toimii myös vuonna 1970 avattu Ellivuoren hotelli.
Salokunnan suurin vesistö on Kärppälänjoki, joka laskee Kuloveteen Kärppälässä. Järviä on vain muutamia, ja niistä suurin on Ylinen Piimäsjärvi noin viiden kilometrin päässä Kulovedestä kaakkoon. Maisemakuvaa hallitsevat melko korkeat mäet ja niiden väliset peltotilkut. Salokunnan alueen poikki lounaasta koilliseen kulkee valtatie 12. Sastamalan keskustaan on matkaa hieman yli kymmenen kilometriä ja Tampereelle noin 40 kilometriä.
1900-luvun alussa Salokunnassa oli vireillä hankkeet oman kunnan ja seurakunnan perustamisesta. Kumpaakaan hanketta ei hyväksytty valtioneuvoston puolesta, mutta piispantarkastuksessa määrättiin Salokuntaan rakennettavaksi oma kirkko. Karkun seurakunta päätti kirkon rakentamisesta vuonna 1940, mutta Salokunnan kirkko rakennettiin vasta kaksikymmentä vuotta myöhemmin.
Hacklin
Oy Hacklin Ltd on suomalainen logistiikka-alan konserni.
Vuonna 1908 perustetun perheyhtiön päätoimipaikka on Pori. Lisäksi Hacklinilla on toimipisteet kuudella muulla paikkakunnalla Suomessa. Ulkomaiset tytäryhtiöt toimivat Hampurissa, Moskovassa ja Pietarissa. Keväällä 2012 perustettiin uusi tytäryhtiö Aasian markkinoita varten Hongkongiin ja Shanghaihin.
Hacklin on erikoistunut satamien ahtaus- ja huolintapalveluihin sekä merikuljetuksiin. Yhtiöllä on oma aikarahdattu laivalinja välillä Pori – Hampuri. Hacklin hoitaa myös maantie-, rautatie- ja lentokuljetuksia.
Henkilökuntaa konsernilla on 240, joista 160 työskentelee Porissa.
Historia
Hacklinin perustivat vuonna 1908 porilaiset veljekset Emil ja Werner Hacklin nimellä Stufverifirma Bröder Hacklin (Laivantäyttämisliike Veljekset Hacklin). Yritys toimi aluksi Reposaaren satamassa. Vuonna 1913 Werner Hackilin perusti lisäksi oman laivanselvitysliikkeen Skeppsagentur O.W. Hacklin & Co.. Emilin kuoltua vuonna 1918 siirtyi myös Veljekset Hacklin kokonaan Wernerin omistukseen.
1920- ja 1930-luvuilla Hacklin alkoi harjoittaa myös laivanvarustamista. Yhtiön alukset tunnisti H-loppuisista nimistä ja kirjain oli myös isolla maalattuna sen höyrylaivojen savupiippuihin. 1950-luvulla laivanvarustamotoiminta supistui nopeasti. Hacklin luopui laivoistaan yhtä lukuun ottamatta vuosikymmenen loppuun mennessä. Viimeinen, m/s Otto H, myytiin romutettavaksi v. 1959.
thumb|left|Hacklinin linjalaiva MS Klenoden Porin Mäntyluodon satamassa. 1950-luvulla Hacklin alkoi myös panostaa Porin satamaan tulevien rautatiekuljetusten käsittelyyn. Lisäksi yhtiö laajensi toimintaansa Porin ulkopuolelle perustamalla Haminan satamaan kaksi ahtausliikettä. Hacklin osti myös aikaisemmin Viipurissa toimineen Viipurin Hiili ja Koksi Oy:n sekä Helsingissä ja Haminassa toimineen ahtausliikkeen John Dahlberg Ab:n.
Porin satamaliikenteen käsittelyä hallinnut Hacklin sai 1960-luvulla kilpailijakseen John Nurminen Oy:n sekä Oy Huolintakeskus Ab:n. Tämän vuoksi yhtiö jatkoi jälleen laajenemistaan Porin ulkopuolelle. Vuosikymmenen lopussa se aloitti toiminnan Uudenkaupungin satamassa ja sai hoitaakseen muun muassa kaikki vastaperustetun Saab-Valmetin autotehtaan kuljetukset. Hacklin toimi myös Rauman satamassa lyhyen aikaa 1980-luvulla.
Vuonna 1980 kaikki Hacklin-yhtiöt koottiin kahteen konserniin. 1990-luvun alussa molemmat yhdistettiin Oy Hacklin Ltd -nimen alle.
2000-luvulla Hacklin on laajentanut toimintaansa merkittävästi erilaisilla yhtiökaupoilla. Se on hankkinut omistukseensa Suomen ja Venäjän välistä liikennettä Haminassa hoitavan Oy Hamiko Agency Ltd:n. Muita yrityskauppoja on tehty Kokkolan ja Kotkan satamissa toimineista yrityksistä. Vuonna 2010 Hacklin osti kaksi helsinkiläistä logistiikka-alan yritystä, joista toinen oli Venäjän ja lähialueiden rautatiehuolintaa harjoittava Alfatrans Oy.
Thomas J. Clarke
thumb|Thomas ”Tom” Clarke noin vuonna 1910. Thomas J. (Tom) Clarke (11. maaliskuuta 1857 Wightsaari, Englanti – 3. toukokuuta 1916 Dublin, Irlanti) oli irlantilainen vallankumousjohtaja. Hän kuului pitkään Irlannin tasavaltalaisveljeskunnan (Irish Republican Brotherhood, IRB) johtoon ja oli yksi huhtikuun 1916 pääsiäiskapinan tärkeimmistä suunnittelijoista ja johtajista. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin kapinan kukistamisen jälkeen.
Nuoruus ja perhe
Clarke syntyi Wightsaarella, jonne hänen kersanttina brittiarmeijassa palvellut isänsä oli tuolloin komennettuna. Hänen isänsä oli anglikaani, mutta äiti kasvatti hänet katoliseen uskoon. Clarke varttui Irlannin Dungannonissa, jonne perhe muutti hänen ollessaan seitsemänvuotias. Hän liittyi feeniläiseen IRB:hen vain 18-vuotiaana. Oleskellessaan vuonna 1882 Yhdysvalloissa hän liittyi myös Clan na Gael -salaseuraan.
Clarke nai Yhdysvalloissa Kathleen Dalyn, jonka setä oli tunnettu feeniläisjohtaja John Daly. Kathleen oli pääsiäiskapinan johtoon kuuluneen Edward Dalyn sisar.
Toiminta separatistisissa järjestöissä
IRB:n ”dynamiittikampanjan” aikana Clarke sai vuonna 1883 tehtäväkseen räjäyttää London Bridge -silta Lontoossa, mutta ilmiannon seurauksena hän jäi ennenaikaisesti kiinni räjähteiden kanssa. Hän esiintyi oikeudessa salanimellä Henry Wilson ja hänet tuomittiin elinikäiseen pakkotyöhön. Hän vietti seuraavat 15 vuotta pahamaineisissa vankiloissa eri puolilla Englantia, kunnes vapautui feeniläisille myönnetyn yleisen armahduksen ansiosta vuonna 1898. Clarke muutti vapauduttuaan Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Clan na Gaelin johtajan John Devoyn apulaisena. Clarke sai vuonna 1905 Yhdysvaltain kansalaisuuden, mutta hän palasi kaksi vuotta myöhemmin Irlantiin ja perusti kaksi tupakkakauppaa Dublinin keskustaan.
Vaikka Clarke joutui menneisyytensä vuoksi pitämään matalaa profiilia, hän oli edelleen omistautunut Irlannin radikaalien tasavaltalaisten asialle. Koska IRB:n vanhentunut johto oli vajonnut toimettomuuteen, Clarke ryhtyi yhteistyöhön järjestön nuorempien aktiivien kuten Seán Mac Diarmadan, Bulmer Hobsonin ja Denis McCulloughin kanssa, sillä he jakoivat hänen tyytymättömyytensä salaseuran aikaansaamattomuuteen. Heistä tuli hänen tärkeitä liittolaisiaan ja suojattejaan. Yhdessä nuorten tukijoidensa kanssa Clarke toi IRB:hen uutta eloa ja järjesti sen toiminnan uudestaan. He perustivat paljon tasavaltalaisia keskustelukerhoja, joiden kautta voitiin rekrytoida uusia nuoria jäseniä.
Vuoteen 1914 mennessä Clarken ja nuorten yhteinen piiri sai käytännössä vallan IRB:n johtona toimineessa ylimmässä neuvostossa. He päättivät myös lisätä IRB:n vaikutusvaltaa kannustamalla sen jäseniä liittymään Irlannin ei-vallankumouksellisiin nationalistisiin järjestöihin. Näistä merkittävin oli marraskuussa 1913 perustettu Irlannin vapaaehtoisjoukot (Irish Volunteers), jolla näytti olevan suuri vallankumouksellinen potentiaali. Clarke varmisti, että häntä itseään ei valittu näkyvään asemaan vapaaehtoisjoukkojen johdossa, mutta useita nuorempia IRB:n jäseniä valittiin. Clarke liittoutui tiiviisti varsinkin Mac Diarmadan kanssa, kun taas Hobsonin kanssa hän riitautui tämän ehdotettua Irlannin parlamentaarisen puolueen edustajien kutsumista vapaaehtoisjoukkojen johtoelimeen. Vapaaehtoisjoukot hajosivat Clarken harmiksi kahtia ensimmäisen maailmansodan puhjettua syyskuussa 1914 pääosan kannattaessa Ison-Britannian sodankäynnin tukemista. Lopulta Clarke oli kuitenkin tyytyväinen siihen, että joukkojen jäljelle jäänyt tasavaltalaismielinen vähemmistö oli entistäkin tiukemmin IRB:n ohjauksessa.
Pääsiäiskapina
Clarken ja Mac Diarmadan mielestä Britannian vaikeudet maailmansodassa tarjosivat tilaisuuden yrittää Irlannin vapauttamista, ja he ryhtyivät suunnittelemaan kapinaa. Syksyllä 1915 he perustivat kapinan suunnittelua johtamaan IRB:n salaisen sotaneuvoston, jonka jäseniksi kutsuttiin sopivia henkilöitä, kuten Joseph Plunkett, Thomas MacDonagh, Patrick Pearse ja myöhemmin myös James Connolly. Clarken on sanottu olleen tärkein liikkeellepaneva voima pääsiäiskapinan takana; hän laati yleisen strategian ja piti yhteyttä tukijoihin Amerikassa, kun taas Mac Diarmada vastasi yksityiskohdista. Kuultuaan Eoin MacNeillin antamasta peruutuskäskystä suunnitellun kapinan alkamispäivän aamuna Clarke kannatti alkuperäisessä suunnitelmassa pysymistä, mutta muiden johtajien toivosta kapinan alkua lykättiin vuorokaudella. Kapinan käynnistyttyä Clarke sai vallankumousliikkeen veteraanina kunnian olla kapinajohdon antaman pääsiäisjulistuksen ensimmäinen allekirjoittaja. Hän vietti kapinaviikon kapinallisten päämajassa Dublinin pääpostitoimistossa. Hän vastusti Patrick Pearsen ehdotusta antautumisesta ja kannatti peräytymistä uusiin puolustusasemiin Dublinin keskustassa, mutta sotilasneuvoton enemmistö päätti toisin.
Kapinan kukistamisen jälkeen Clarke tuomittiin sotaoikeudessa kuolemaan ja teloitettiin ensimmäisten kolmen kapinajohtajan joukossa Kilmainhamin vankilassa 3. toukokuuta 1916.
Arpapeliä
Arpapeliä on Leavings-Orkesterin esikoisalbumi, joka julkaistiin 25. toukokuuta 2011 levymerkillä RCA Records.
Symmetrinen salaus
Symmetrinen salaus on salausmenetelmä, jossa viestin lähettäjä ja vastaanottaja käyttävät viestin salaamiseen ja salakirjoitetun viestin purkamiseen samaa salausavainta. Symmetriset salausalgoritmit jaetaan yleisesti jono- ja lohkosalausmenetelmiin.
Lohkosalausmenetelmät
Lohkosalausmenetelmät salaavat tietynmittaisen palan (esimerkiksi 128 bittiä) tietoa kerrallaan. Naiivisti salaus tapahtuisi jakamalla salattava tieto palasiin ja salaamalla ne yksitellen, mutta tämä ei ole turvallista. Hyökkääjä pystyy selvästi erottamaan salatusta tiedosta lohkot joiden lähdeteksti on sama. Tämä voi olla katastrofaalista kun salattava tieto on esimerkiksi bittikartta. Tämän vuoksi lohkosalausmenetelmää tulee käyttää turvallisessa ns. toimintamoodissa.