cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liikkalan rautatieasema
pienoiskuva|Liikkalan rautatieaseman muistomerkki Liikkalan rautatieasema (lyh. Lik, ratakm 221+000) oli rautatieasema Liikalassa, Kouvolan kaupungissa (aiemmin Sippolan kunnassa vuoteen 1974 asti ja Anjalankosken kaupungissa 1975–2008). Asema oli jo puretun Inkeroinen–Hamina-radan varrella. Henkilöliikenne radalla loppui 1968 ja tavaraliikenne 1984 ja rata purettiin. Nykyään Liikkalan rautatieasemasta on muistomerkki sen entisen sijainnin lähettyvissä.
Ruokojärvi (Hämeenlinna)
Ruokojärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Viialan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Weberin–Fechnerin laki
Weberin–Fechnerin laki on äänen ja valon aistimisessa pätevä psykofyysinen säännönmukaisuus, joka liittyy ärsykkeen ja sitä vastaavan aistimuksen voimakkuuksien väliseen yhteyteen. Sen mukaan pienin havaittava muutos on suoraan verrannollinen alkuperäisen ärsykkeen voimakkuuteen. Laki on saanut nimensä Ernst Heinrich Weberin ja Gustave Fechnerin mukaan.
Ajin
Ajin on monen seemiläisen kielen aakkoston 16. kirjain. Se sisältyy heprealaiseen, foinikialaiseen, aramealaiseen ja arabialaiseen kirjaimistoon (ʿayn). Se on kreikkalaisen omikronin ja latinalaisen O:n edeltäjä.
Ajin translitteroidaan usein merkillä ʿ erotukseksi alefista, joka translitteroidaan ʾ. Joskus käytetään pelkkää heittomerkkiä. Ajinin alkuperäinen äännearvo oli soinnillinen faryngaalinen frikatiivi (foneettisessa merkinnässä /ʕ/). Kirjaimen nimi tulee silmää tarkoittavasta sanasta, ja sen alkuperäinen foinikialainen merkki olikin silmää kuvaava pisteellinen ympyrä.
Ajin hepreassa
Heprean kirjoitusjärjestelmässä ajin on ns. vaiti oleva kirjain. Se voidaan muuttaa kuuluvaksi erilaisilla vokaalimerkeillä. Aikaisemmin ajin äännettiin syvänä g:tä muistuttavana kurkkuäänteenä, ja joihinkin sanoihin (Gaza, Gomorra) tämä ääntämys on jäänyt, vaikka uudessa hepreassa kirjain on alefin tapaan mykkä. Kreikkalaiseen ja latinalaiseen kirjaimistoon periytyessään ajinista tuli vokaalin merkki. Ajin on yksi niistä viidestä heprean kirjaimesta, jotka eivät voi kahdentua eli niiden sisässä ei voi olla dageš-pistettä.
Heprealaisessa numerojärjestelmässä ajinilla on lukuarvo 70.
Esimerkkejä:
M/S Kilmore
M/S Kilmore on Kiinan hallituksen omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1977 Ulsanissa, Etelä-Koreassa ja alun perin sen nimi oli Norsky. Kuollutta painoa Kilmorella on 7 820 tonnia. Alus on rekisteröity Bulgarian lipun alle ja sen kotisatama on Varna. Aluksen jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin.
Kilmoren sisaralukset ovat M/S Stena Transfer, M/S Tor Baltica, M/S Stena Partner, M/S Atlantic Freighter, M/S Finnforest, M/S Stena Transporter, M/S Diplomat, M/S Global Carrier, M/S Global Freighter sekä jo uponnut M/S Finnbirch.
Käyttöhistoria
30. marraskuuta 1977 alus luovutettiin Stena Container Linen omistukseen, joka rekisteröi sen Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hull. Tuolloin aluksen nimi oli Norsky. Samana päivänä North Sea Ferries vuokrasi laivan itämerenliikenteeseensä.
Vuonna 1980 laiva sai uuden nimen: Stena Shipper. Saman vuoden aikana Merzario Line vuokrasi aluksen ja kastoi sen Merzario Ioniaksi. Seuraavana vuonna Entermar Shipping Co SA vuokrasi aluksen ja jälleen nimi vaihtui; uusi nimi oli Constellation Enterprise. Vuonna 1986 Stena Challenger Ltd. osti aluksen ja liputti sen Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Nassau. Myös aluksen nimi vaihtui samalla; uusi nimi oli Stena Shipper. Uudelleenkastamisen jälkeen Stena Shipper aloitti liikennöinnin Travemünden ja Göteborgin välillä.
Kesäkuussa 1987 ruotsalainen Nordström & Thulin -varustamo osti Stena Shipperin ja rekisteröi sen Ruotsin alusrekisteriin kotisatamanaan Tukholma. Aluksen luovutus tapahtui kuitenkin vasta syyskuussa. Syyskuun alussa alus meni Blohm + Vossin telakalle Hampuriin Saksaan kunnostettavaksi. Samalla se sai uuden nimen: N+T 700.
25. joulukuuta 1987 laivan nimi muuttui jälleen; uusi nimi oli Graip. Myös kotisatama muuttui Visbyksi. Vuoden 1988 alussa Graip aloitti Gotlandslinjenin liikenteessä, välillä Visby–Oskarshamn (kesällä reitti oli Oskarshamn–Visby–Nynäshamn). Joulukuussa 1988 laivan ollessa tulossa Oskarshamniin, ajoi alus poijun päälle. Tästä seurasi yhden potkurin vahingoittuminen. Onnettomuuden jälkeen Graip meni kunnostettavaksi Cityvarvet -nimiselle telakalle Göteborgiin.
Kiinan hallituksen omistukseen
Maaliskuussa 1998 Kiinan hallitus osti laivan ja rekisteröi sen Kiinan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Shanghai. Samalla alus sai uuden nimen: Chong Ming Dao. Pian tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Hongkongin ja Kiinan välillä. Vuonna 2006 Chong Ming Dao muutettiin ro-ro-alukseksi Shanghaissa.
Benito Mussolini
Benito Amilcare Andrea Mussolini (29. heinäkuuta 1883 Predappio – 28. huhtikuuta 1945 Giulino di Mezzegra) oli italialainen poliitikko ja fasismin keskeinen perustaja. Mussolini toimi nimellisesti Italian pääministerinä 1922–1943, mutta käytännössä hän perusti valtaan päästyään maahan yksipuoluediktatuurin. Hän käytti arvonimeä Il Duce (”johtaja”).
Mussolinin ura alkoi sosialistiaktivistina Sveitsissä. Hän kirjoitti sosialistilehtiin ja ehdotti lakkoja ja väkivaltaisia toimenpiteitä. Palattuaan Italiaan hän johti myöhemmin sosialistisen Avanti!-sanomalehden toimitusta vuodesta 1912 alkaen. Hänet kuitenkin erotettiin Italian sosialistipuolueesta ensimmäistä maailmansotaa kannattavien mielipiteidensä vuoksi. Tultuaan erotetuksi sosialistipuolueesta hän perusti oman sanomalehtensä Il popolo d’Italia, jonka linja oli nationalistinen ja sosialismin vastainen. Karismaattisena ja taitavana puhujana Mussolini perusti Fasci Italiani di Combattimento -järjestön, josta kehittyi Italian fasistipuolue. Sodanjälkeisen Italian poliittiseen maaperään upposivat Mussolinin antikommunismi sekä lupaukset ratkaista Italian köyhyys- ja työttömyysongelmat. Mussolinin tukijoiden marssi Roomaan lokakuussa 1922 johti fasistien valtaannousuun, ja Mussolinista tuli ensin Italian pääministeri ja vuodesta 1925 diktaattori. Elintason nousu, teollistaminen ja työttömyystyöt takasivat kansansuosion.
Mussolini suhtautui aluksi epäillen Adolf Hitlerin johtamaan Saksaan, vaikka natsien aate oli saanut vaikutteita Mussolinilta. 1930-luvun loppuun mennessä Mussolinista oli tullut Hitlerin liittolainen ja Italiasta riippuvainen Saksan sotilaallisesta avusta. Suurvaltapyrkimyksiensä toteuttamiseksi Mussolini vei maansa toiseen maailmansotaan akselivaltojen puolelle.
Kun Italia oli häviämässä sotaa, Mussolini syrjäytettiin vuonna 1943. Saksalaiset nostivat hänet vielä pohjoisitalialaisen Italian sosiaalisen tasavallan nukkehallitsijaksi. Mussolinin yrittäessä paeta Sveitsiin huhtikuussa 1945 hänet otettiin kiinni ja surmattiin.
Nuoruus
Mussolini oli lapsena kuriton ja väkivaltainen niin koulussa kuin kotonakin. Hänet erotettiin kaksi kertaa koulusta, sillä hän oli puukottanut luokkatovereitaan ja käynyt opettajansa kimppuun.
Yhdeksänvuotiaana Mussolini lähetettiin salesiaaniveljeskunnan uskonnolliseen sisäoppilaitokseen. Sieltä hän siirtyi kahden vuoden kuluttua maalliseen lukioon Forlimpopoliin. Sitä Mussolini kävi seitsemän vuotta ja sai päättötodistuksensa 1901. Hän sai erinomaiset arvosanat kasvatusopista, kielistä ja italialaisesta kirjallisuudesta. Mussolini harrasti kirjallisuutta ja musiikkia ja oli taitava amatööriviulisti, ja hän elättelikin pitkään toiveita tulevaisuudesta kirjailijana, muusikkona tai säveltäjänä. Sosialistilehti Avantissa häntä kutsuttiin talvella 1901 ”toveri opiskelijaksi”, joten ilmeisesti hänet tunnettiin jo tuolloin sosialistina kuten isänsäkin.
Kasvatustieteiden opinnot ja äidin esimerkki johtivat siihen, että Mussolini lähti opettajan uralle. Hän sai alakoulun opettajansijaisuuden Gualtierin kunnassa, missä sosialisteilla oli valta. Työsuhde kesti vain yhden lukukauden, ja 19-vuotias Mussolini lähti koettamaan onneaan Sveitsiin.
Journalismi ja ammattiyhdistystoiminta
Helmikuussa 1909 Mussolini lähetettiin Itävallan Trenton maakuntaan johtamaan sosialistipuolueen toimintaa ja sen viikkolehteä. Sen ohella Mussolini kirjoitti myös juttuja muihin lehtiin sekä kaksi romaania. Itävallan viranomaiset karkottivat Mussolinin Italiaan syyskuussa 1909 syytettynä pankkiryöstöön sekaantumisesta. Tekaistun syytteen uhriksi joutuminen nosti Mussolinin arvostusta Italian sosialistien joukossa. Palattuaan Forlìin Mussolini tapasi 19-vuotiaan Rachele Guidin. He muuttivat yhteen ja saivat pian ensimmäisen viidestä lapsestaan. Tammikuussa 1910 Mussolini sai toimittajanpaikan sosialistipuolueen paikallislehdessä La lotta di classe. Hänestä tuli myös puolueen päälehti Avantin kirjeenvaihtaja ja sen paikallisosaston johtaja. Mussolini ryhtyi järjestämään agitaatiotoimintaa ja kokoustilaisuuksia, joissa hän pääsi esittelemään vaikuttavia puhujanlahjojaan. Mussolinilla oli jo maine yhtenä Italian lahjakkaimmista ja vaarallisimmista nuorista sosialisteista.
Mussolini ei hyväksynyt Italian sotaa Turkkia vastaan 1911. Hän ryhtyi Forlìn työläisten johtajana protestoimaan sotaa vastaan pysäyttämällä ammuksia ja sotilaita kuljettaneita junia. Mussolini vangittiin neljäksi kuukaudeksi. Vapauduttuaan maaliskuussa 1912 hänestä oli tullut vasemmiston sankari ja sosialistipuolueen jyrkimmän siiven tunnustettu johtaja. Hän sai puolueen erottamaan riveistään sotaa kannattaneita reformisteja ja sai paikan puolueen hallituksessa.
Joulukuussa 1912 Mussolini nimitettiin sosialistien virallisen lehden Avantin! päätoimittajaksi. Hän alensi heti päätoimittajan palkkaa, ja hänen onnistui mukaansatempaavien pääkirjoitustensa ansiosta kasvattaa lehden levikkiä lyhyessä ajassa 40 000:sta 100 000:een.
Ensimmäisen maailmansodan aikana
Mussolini julkaisi Avantissa 18. lokakuuta 1914 pitkän pääkirjoituksen ”Ehdottomasta puolueettomuudesta aktiiviseen ja toimivaan puolueettomuuteen”, jossa hän kannusti sosialisteja ryhtymään yhteistoimintaan Ison-Britannian, Ranskan ja Belgian sosialistien kanssa taantumusta vastaan. Hän halusi käyttää irredentismiä Trenton liittämiseksi Italiaan, vaikka se veisikin Italian sotaan. Mussolinin linja ei saanut sosialistipuolueen johdolta lainkaan ymmärrystä, ja hän joutui heti eroamaan Avantin päätoimittajan paikalta. Hänet erotettiin puolueesta marraskuussa.
Ranskan hallituksen ja italialaisen teollisuuden tuella Mussolini nousi pian Avantista lähtönsä jälkeen vastaperustetun Il Popolo d’Italia -lehden päätoimittajaksi. Uudessa lehdessään Mussolini kirjoitti kovasanaista sotamyönteistä propagandaa ja alkoi tukea liittolaistensa irredentistien kansallismielisyyttä. Hän perusti heti sosialisteista erottamisensa jälkeen joulukuussa 1914 järjestön Fasci d’azione rivoluzionaria, ’vallankumoukselliset toimintaryhmät’. Sanalla fasci tarkoitettiin tuossa vaiheessa vain arkisesti ryhmää, nippua.
pienois|Kiväärimies Mussolini vuonna 1917. Italian liityttyä sotaan Mussolini kutsuttiin palvelukseen elokuussa 1915 ja lähetettiin syyskuussa Isonzon rintamalle, missä hänestä tuli 11. bersaljeerirykmentin kiväärimies. Mussolini taisteli rintamalla ja haavoittui Isonzossa sotilasharjoituksen aikana helmikuussa 1917 kranaatinheittimen räjähtäessä. Vamma jätti Mussoliniin elinikäisiä jälkiä: hän joutui käyttämään erikoisvalmisteisia saappaita, ja hänellä oli kipuja ja liikkumisvaikeuksia. Hänet kotiutettiin huhtikuussa Milanoon toipumaan. Mussolinin toimintaa rahoitti sen jälkeen myös brittien tiedustelupalvelu MI5, joka maksoi hänelle 100 puntaa viikossa, jotta hän kirjoittaisi propagandaa Italian maailmansodassa pysymisen puolesta.
Fasismin synty ja nousu
Palattuaan ensimmäisestä maailmansodasta Mussolini oli vakaumuksellinen antisosialisti, jolla oli tavoite. Helmikuussa 1918 hän julisti kaipaavansa diktaattoria, jonka johdolla Italiaa vaivaava taloudellinen ja poliittinen kriisi ratkaistaisiin. Bolognassa pitämässään kuuluisassa puheessa hän vihjasi olevansa itse juuri sellainen mies.
Maaliskuussa 1919 Milanossa kokoontui Mussolinin kutsusta 300 tasavaltalaisen, anarkistin, syndikalistin, entisen sosialistin, vallankumouksellisen ja sotilaan joukko keskustelemaan uuden ”puolueiden vastaisen” liikkeen perustamisesta. Liikkeen tarkoitus oli Mussolinin kutsun mukaan ryhtyä taisteluun taantumuksellista oikeistoa eli kirkkoa sekä sosialistipuoluetta vastaan. Tätä tarkoitusta varten oli perustettava ”taistelujoukkoja”, Fasci di Combattimento. Mussolini antoi liikkeen aatteelle fasismille visuaalisen symbolin, antiikin Roomassa käytetyn auktoriteettisymbolin, vitsakimpun. Järjestö oli hajanainen, mutta Mussolini määräili sen toimintasuuntaa lehtensä Popolo d’Italian kautta. Järjestön tavoitteisiin kuuluivat muun muassa yleinen äänioikeus ja naisten äänioikeus, senaatin lakkautus, työläisten aseman parantaminen sekä raskaan teollisuuden ja kirkon omaisuuden kansallistaminen. Vaikka liikkeen tavoitteet olivat melko vasemmistolaiset, yhteistyö sosialistien kanssa oli pian mahdotonta, sillä jotkut liikkeen jäsenistä hyökkäsivät sosialistilehti Avantin toimitukseen.
Mussolini omaksui nationalistikirjailijalta ja Fiumen valloittajalta Gabriele D’Annunziolta valtaosan fasistien teatraalisesta repertuaarista, kuten nationalistisen retoriikan, iskulauseet, roomalaisen tervehdyksen ja mustat paidat sekä itselleen nimityksen il Duce, 'johtaja'.
Fasistit olivat vielä vuonna 1919 vaikeuksissa, sillä heidän jäsenmääränsä hupeni, eikä heillä ollut paljonkaan kannatusta. Fasistit olivat ehdolla Italian edustajakamarin vaaleissa marraskuussa 1919 vain Milanon vaalipiirissä, myös Mussolini, mutta he eivät saaneet ainuttakaan edustajakamarin 508 paikasta.
Keväällä 1920 Mussolinin liike alkoi laajeta. Vuoden 1921 alussa fasistisella liikkeellä oli jo yli 21 000 jäsentä 88 taisteluosastossa ja vuotta myöhemmin lähes 220 000 jäsentä yli 1300 fasciossa. Kun Italian kommunistit irtautuivat sosialisteista ja perustivat oman puolueen, kommunistien jyrkkä ohjelma ja väkivaltaisuus pelotti italialaiset pienyrittäjät ja maanomistajat etsimään turvaa fasisteista. Heidän joukkoihinsa alkoi virrata myös ylioppilaita ja virkamiehiä, ja vasemmistolainen fasistinen liike alkoikin kääntyä voimakkaasti oikealle. Mussolini kuvasi tällöin fasismin ideologiaa: ”Me suomme itsellemme ylellisyyden olla aristokraatteja ja demokraatteja, konservatiiveja ja edistyksellisiä, taantumuksellisia ja vallankumouksellisia, legalisteja ja lainrikkojia, aina olosuhteiden mukaan.”
Näihin aikoihin Mussolini perusti puolisotilaallisen squadristi- eli mustapaidat-järjestönsä, jonka tehtävänä oli aiheuttaa levottomuuksia sekä terrorisoida anarkisteja, demokraatteja, sosialisteja, kommunisteja ja muita fasistien vastustajia. Mustapaidat saivat paljon julkisuutta väkivaltaisilla hyökkäyksillään ammattiliittoja ja vasemmistolaisia liikkeitä vastaan. Monet mustapaidoista olivat ensimmäisen maailmansodan sotaveteraaneja, joiden oli vaikea löytää paikkaansa yhteiskunnassa.
Mussolini onnistui hankkimaan itselleen kannatusta kansan keskuudessa pitämällä puheita, joissa hän lupasi ratkaista Italian köyhyys- ja työttömyysongelmat. Kommunistit olivat juuri tulleet valtaan Venäjällä, joten Mussolinin antikommunistiset puheet saivat suosiota liikemiesten, maanomistajien ja koulutetun keskiluokan keskuudessa. Italian heikko liberaalihallitus ei puuttunut fasistien väkivaltaan, sillä se halusi nähdä vasemmiston kukistettavan.
Toukokuussa 1921 uusissa vaaleissa fasistit olivat ”Kansallismielisessä vaaliliitossa” liberaalien kanssa. Mussolini ja 35 muuta fasistia sai paikan Italian parlamentissa.
Marraskuussa 1921 Mussolini muutti liikkeensä sen suurkokouksessa puolueeksi nimeltä Partito Nazionale Fascista. Tästä puolueen perustamiskokouksesta lähtien tuli tavaksi käyttää Mussolinista kunnianimeä il Duce. Jonkin aikaa koko nimitys oli il Duce del fascismo erotuksena D’Annunziosta, jota il Duceksi oli siihen asti kutsuttu.
Marssi Roomaan
pienois|Mussolini Roomassa lokakuussa 1922. Kesällä 1922 Mussolini sai tilaisuutensa päästä valtaan. Ammattiliittojen rippeet julistivat yleislakon, ja Mussolini vaati hallitusta estämään sen tai fasistit estäisivät sen itse. Fasistien vapaaehtoiset auttoivatkin lakon torjumisessa, mikä tuki fasistien valtapyrkimyksiä. Lokakuussa 1922 Mussolini vaati 40 000 fasistin kokoontumisessa Napolissa vallan luovuttamista fasisteille tai he marssisivat Roomaan. Marssijoiden tarkoitus olisi miehittää ministeriöt ja ottaa valta. Sen lisäksi paikallisella tasolla fasistien oli tarkoitus miehittää maakuntahallitusten talot ja muita julkisia rakennuksia. Mussolini itse seuraisi tapahtumia lehtitalostaan Milanossa. Neljä päivää myöhemmin fasistien joukkoja oli jo kokoontunut Rooman ympärille. Pääministeri Luigi Facta halusi pysäyttää fasistit armeijan avulla, mutta kuningas Viktor Emanuel III kielsi häntä. 29. lokakuuta kuningas pyysi Mussolinia muodostamaan hallituksen. Mussolini saapui Roomaan Milanosta junalla ennen fasistien joukkojen sisäänmarssia. Noustuaan Italian historian nuorimmaksi pääministeriksi Mussolini järjesti tukijoilleen näyttävän paraatin.
Kuninkaan syistä päästää fasistit valtaan on eri käsityksiä. Hän saattoi pelätä menettävänsä kruununsa, jos hän kieltäytyisi yhteistyöstä fasistien kanssa, tai hän halusi välttää sisällissodan, tai hän halusi tehdä fasistit vaarattomiksi koalitiohallituksessa.
Nousu pääministeriksi
Mussolini otti 28. lokakuuta 1922 pääministerin viran lisäksi itselleen myös sisä- ja ulkoministerin salkut. Mussolini oli ulkoasiainministeri 1922–1929 sekä 1932–1936, sotaministerinä ja meriministerinä sekä ilmailuministerinä 1925–1929 sekä 1933–1943, sisäministerinä 1922–1924 sekä 1926–1943, siirtomaaministerinä 1928–1929 ja 1935–1936 ja Itä-Afrikan ministerinä 1937–1939. Tämän lisäksi hän oli ilmavoimien komissaarina 1923–1925.
Mussolini muodosti hallituksen, jonka ministereistä suurin osa oli muita kuin fasisteja. Hän teki kuitenkin selväksi aikomuksensa hallita auktoritatiivisesti. Mussolini sai vuoden ajaksi diktaattorin valtuudet ja ajoi läpi lain, joka salli fasistien muodostaa pysyvän enemmistön parlamenttiin vuoden 1924 vaaleissa, jotka näin sinetöivät hänen valtansa.
Italiassa etenkin keskiluokka oli tyytyväinen Mussolinin vahvaan johtajuuteen, sillä hänet nähtiin miehenä, joka pystyisi vakauttamaan maan. Italiassa oltiin väsyneitä lakkoihin ja mellakoihin, joten moni hyväksyi fasistisen diktatuurin kunhan valtiontalous vakiintuisi ja maan arvokkuus palautuisi.
Mussolinin yksityiselämästä ja hänen poliittisista operaatioistaan on säilynyt fasistien voiton jälkeiseltä ajalta vähemmän tietoa kuin sitä edeltäneeltä ajalta. Hänen historiaansa ovat valtaannousun jälkeen kirjoittaneet aluksi hänen liehittelijänsä ja lopuksi hänen verivihollisensa. Myös arkistoja on puhdistettu.
Demokratian lakkauttaminen
Fasistit käynnistivät maan vakautettuaan kunnianhimoisia julkisia ohjelmia. Samalla he lakkauttivat maasta demokratian ja kielsivät oppositiopuolueet, ammattiliitot ja vapaan lehdistön. Sananvapautta ei enää ollut, ja vakoojien ja salaisen poliisin verkosto valvoi kansalaisia. Maassa levitettiin propagandaa, jossa ylistettiin Mussolinin ja fasistien suuria saavutuksia.
Kesäkuussa 1924 mustapaidat kidnappasivat ja murhasivat fasistien näkyvän arvostelijan, sosialisti Giacomo Matteottin. Sosialistit syyttivät Mussolinia käskyn antamisesta. Tapaus horjutti Mussolinia, mutta hänen onnistui säilyttää valtansa.
Diktatuurin alkuvuodet
Mussolini julisti itsensä diktaattoriksi tammikuussa 1925. Siihen asti hän oli vielä toiminut ainakin osittain parlamentaarisen järjestelmän puitteissa. Mussolini muodosti uuden hallituksen pelkästään fasisteista, ja hän otti omaan johtoonsa vähitellen myös sota-, laivasto- ja ilmailuministeriöt. Samaan aikaan Mussolini sairastui mahahaavaan, minkä seurauksena hän joutui monen viikon sairauslomalle sekä muuttamaan pysyvästi elämäntapansa terveellisemmiksi.
Fasismi henkilöityi Mussoliniin hyvin voimakkaasti. Hän nousi liikkeessä täysin hallitsevaan asemaan, hoiti useita ministerinvirkoja sekä vaihteli arvaamattomasti muiden ministerinvirkojen haltijoita ja virkamiehiä. Hänen ympärilleen muodostui vuosien saatossa noin kymmenen läheisen avustajan joukko, joilla ei kuitenkaan ollut julkisuudessa näkyvää asemaa tai vuoden 1925 jälkeen juurikaan vaikutusta Mussolinin poliittisiin päätöksiin.
Mussolinin ympärille luotiin henkilökultti, joka vain vahvistui järjestelmän loppua kohti. Vuonna 1926 otettiin käyttöön sanonta ”Mussolini on aina oikeassa”, ja Mussolinin menestys ja kansansuosio kasvoivatkin koko ajan. Mussolinia alettiin kuvata propagandaa varten urheilemassa, lentokoneen ohjaimissa, elonkorjuussa, perheensä kanssa, taputtelemassa eläimiä ja muissa toimissa.
Mussolini lujitti valtaansa puolueesta ja etsi hankkeita, joilla hän voisi lisätä jo korkeaa kansansuosiotaan. Kesällä 1925 aloitettiin valtava kampanja maatalouden ja elintarviketuotannon kehittämiseksi, ja työntekijöiden turvaa ja työehtoja parannettiin. Vuosina 1925–1926 Mussolini valloitti Afrikasta läntisen Somalian ja liitti sen Italian Somalimaahan. Marraskuussa 1926 hän kielsi kaikki muut puolueet ja perusti poliittisen poliisin OVRA:n valvontaa ja antifasismin torjumista varten. Fasistien hallinto oli kuitenkin diktatuuriksi lempeä omia kansalaisiaan kohtaan. Mussolini ryhtyi toimeen väestönkasvun edistämiseksi säätämällä naimattomille miehille rangaistusveron. Sisilian mafian verkostot tuhottiin vuosien 1925–1928 aikana.
Mussolini ja katolinen kirkko
Mussolinin vielä noustessa kohti valtaa fasistijoukot olivat hyökkäilleet katolisten pappien ja nuorisokerhojen kimppuun. Hän kuitenkin havaitsi voivansa käyttää katolista kirkkoa oman valtansa legitimoimiseen, joten hän lähestyi kirkkoa antamalla kastaa vaimonsa ja lapsensa sekä rahoittamalla kirkkojen kunnostuksia. Italian oikeussaleihin ja luokkahuoneisiin palautettiin krusifiksit. Vastustaessaan kommunisteja, protestantteja, vapaamuurareita ja juutalaisia Mussolini löysi paljon liittolaisia kirkosta. Vuonna 1929 Mussolini ja kardinaali Pietro Gasparri allekirjoittivat lateraanisopimukset, joissa Italia muun muassa tunnusti Vatikaanivaltion.
John Chase
Harvardin yliopistossa opiskellut Chase oli Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kapteeni sen saavuttaessa olympiahopeaa Lake Placidissa 1932. Hän kilpaili myös baseballissa ja rodeossa.
Benito Mussolini
Salamurhayritykset
Mussolinia vastaan tehtiin useita salamurhayrityksiä. Vuonna 1926 hänet yritettiin murhata kolme kertaa. Huhtikuussa irlantilainen Violet Gibson ampui Mussolinia lähietäisyydeltä, mutta Mussolini haavoittui vain nenään. Syyskuussa Gino Lucetti heitti Mussolinin panssaroitua autoa kohti pommin. Lokakuussa 15-vuotias Anteo Zamboni ampui Mussolinia paraatissa Bolognassa. Gibson palautettiin Britanniaan ja joutui mielisairaalaan, Lucetti joutui vankilaan 30 vuodeksi ja Zamboni lynkattiin tapahtumapaikalla. Vuonna 1931 yhdysvaltalainen anarkisti Michael Schirru oli saapunut Italiaan murhatakseen Mussolinin, mutta hänet pidätettiin sitä ennen.
John Chase
United States Hockey Hall of Fameen Chase nimettiin vuonna 1973.
Benito Mussolini
”Yhteisymmärryksen vuodet”
Vuosista 1929–1935 käytetään Italiassa usein nimitystä ”yhteisymmärryksen vuodet”, sillä tuolloin Mussolinin hankkeet menestyivät ja hänen kannatuksensa vahvistui.
Kun Italia oli Mussolinin mielestä vakautettu syyskuussa 1929, hän luovutti sisäministeriötä lukuun ottamatta muiden käsiin ministeriöt, joita hän oli pääministerin viran ohessa muodollisesti valvonut. Mussolini perusti samana vuonna Italian valtion akatemian, mikä ilahdutti maan kulttuurin ja tieteen eliittiä. Taloudessa oli aloitettu suuria investointeja, mikä tarjosi työtä suurille joukoille 1929 alkaneesta maailmanlaajuisesta talouskriisistä huolimatta. Italiassa toteutettiin suurisuuntainen maatalous- ja uudisraivausohjelma. Maremmit ja Pontiset suot kuivatettiin, mikä hävitti Italiasta malarian ja laajensi viljelysalaa. Viljelyskelpoiseksi raivattu maa jaettiin maalaisköyhälistölle, ja Italian vehnäsadot viisinkertaistuivat vuosien 1929–1931 välillä. Maahan rakennettiin uusia moottoriteitä, kaupunkeja, asuinalueita ja ylenpalttista monumentaaliarkkitehtuuria.
Google Daydream
Google Daydream on Googlen kehittämä virtuaalitodellisuusalusta, joka sisältyy Android Nougat -käyttöjärjestelmään. Google Daydream esiteltiin Google I/O 2016 -tapahtumassa. Google Daydream sai Play-kauppaan oman osastonsa, josta yhteensopivia VR-sovelluksia voi ladata.
Benito Mussolini
”Yhteisymmärryksen vuodet”
Mahtipontisuuteen ihastunut Mussolini järjesti Roomassa usein valtavia paraateja, joissa hän esiintyi kuin Rooman keisari. Hänen mahtipontisesta ja kerskailevasta elehtimisestään tuli suosittu pilkan kohde ulkomailla.
Italian laajentaminen
Mussolini halusi itselleen sotilaallista kunniaa. Hän unelmoi ”uuden Rooman valtakunnan” luomisesta ja teki Italiasta Välimeren alueen johtajavaltion. Mussolini harjoitti Italian Libyassa alistavaa siirtomaapolitiikkaa vuosina 1922–1932, nujersi vastarinnan Italian Somalimaassa 1923–1927, miehitti Etiopian 1935–1936, tuki kansallismielisiä Espanjan sisällissodassa 1936–1937 ja liitti Albanian protektoraattina Italian yhteyteen 1939.
Etiopian-sodassa Mussolini komensi joukkonsa käyttämään sinappikaasua, vaikka tiesi sen sotarikokseksi. Voiton seurauksena Mussolinille kehitettiin epävirallinen arvonimi fondatore dell’Imperio, ’keisarikunnan perustaja’. Italialaiset olivat innoissaan voitosta, johtajastaan ja uudesta keisarikunnasta, vaikka valtion kassa oli sodan seurauksena huvennut ja elinkustannukset nousseet.
Mussolini ja Hitler
pienois|Mussolini ja Hitler Berliinissä 1937. Saksan vuonna 1933 nimitetty valtakunnankansleri Adolf Hitler ihaili Mussolinia ja otti tältä ja fasismilta vaikutteita kehittäessään kansallissosialismia. Hän nosti erityisesti Mussolinin joukkojen marssin Roomaan esikuvalliseksi suoritukseksi.
Italian fasistit alkoivat kiinnittää Hitleriin huomiota vasta kansallissosialistien vaalivoiton 1930 jälkeen. Mussolinin nationalismille Saksan laajentumispyrkimykset eivät olleet tervetulleita, eivätkä myöskään kansallissosialistien rotuopit heitä miellyttäneet. Mussolini tapasi Hitlerin ensi kertaa Venetsiassa kesällä 1934. Mussolini ei kuitenkaan pitänyt Hitleristä ja tämän lakkaamattomista rotupuheista ja käytti Hitleristä yksityisesti halventavia nimityksiä. Mussolini oli myös huolissaan siitä, kuinka Saksa havitteli omakseen Italian pohjoista rajanaapuria Itävaltaa.
Diktaattorien välit alkoivat lähentyä, kun Saksa Hitlerin käskystä toimitti Etiopian sodan aikana italialaisille aseita ja muita tarvikkeita, ja kun kumpikin maa tuki Francisco Francoa Espanjan sisällissodassa.
Mussolini vieraili Berliinissä Hitlerin vieraana syyskuussa 1937. Hitler järjesti Mussolinin nähtäväksi vaikuttavia paraateja, ja tapaamisen myötä Mussolini ryhtyi tukemaan Saksan ulkopolitiikkaa ja rinnasti kansallissosialistien ja fasistien vallankumoukset. Hän lupasi myös Italian liittyvän Saksan ja Japanin solmimaan ”Antikomintern-sopimukseen”, joka oli tähdätty Neuvostoliittoa ja kommunismia vastaan. Sopimus vahvistettiin marraskuussa 1937, ja näin Italiasta oli tullut Saksan läheinen liittolainen. Toukokuussa 1939 maat allekirjoittivat Terässopimuksen, joka velvoitti ne puolustamaan toisiaan konflikteissa.
Vuoteen 1937 asti Mussolini oli ollut antirasisti, jolla ei ollut mitään juutalaisia vastaan. Vuonna 1938 fasistit alkoivat Saksaa miellyttääkseen levittää antisemitististä propagandaa, ja Mussolini julisti vaatimuksensa Italiasta arjalaisena maana. Syksyllä 1938 Mussolini ajoi läpi rotulait, jossa juutalaisten yhteiskunnallista elämää rajoitettiin.
Italia sodassa
Euroopassa toinen maailmansota alkoi 1. syyskuuta 1939. Mussolini tiesi Italian asevoimat heikoiksi, ja vastusti syksyllä 1939 vihollisuuksien aloittamista Puolan kanssa. Toisin kuin Hitler, Mussolini piti varmana Ranskan ja Ison-Britannian väliintuloa. Mussolini oli Hitlerin kanssa sopinut, että Italia olisi valmiina sotaan akselivaltiona vasta 1942. Mussolini lähestyi Hitleriä kahdesti henkilökohtaisella kirjeellään, ja Puolan sodan osalta sanoutui irti sotilaallisesta toiminnasta Saksan rinnalla.
Italia osallistui maailmansotaan Saksan rinnalle Mussolinin julistettua 10. kesäkuuta 1940 sodan Britannialle ja Ranskalle. Heinäkuussa 1941 hän julisti sodan Neuvostoliitolle ja saman vuoden joulukuussa Yhdysvalloille.
Sodan aikana italialaiset hyökkäsivät muiden muassa Egyptiin, Kreikkaan ja Jugoslaviaan. Kreikkaan Albaniasta käsin tehty sotaretki epäonnistui täydellisesti, ja jo muutaman päivän kuluttua italialaisjoukot joutuivat peräytymään Albaniaan kreikkalaisten vastahyökkäyksen seurauksena. Saksalaiset joutuivat lähettämään joukkojaan auttaakseen liittolaisiaan, ja samalla Saksan suunnitelma valloittaa Neuvostoliitto (operaatio Barbarossa) viivästyi noin kuukaudella. Myös Pohjois-Afrikassa italialaiset kokivat raskaita tappioita ja menettivät kaikki siirtomaansa. Ennen pitkää suurin osa Italian armeijan sotilaista kaatui tai joutui sotavangeiksi. Mussolinin hartaat haaveet uudesta Rooman valtakunnasta olivat murskana, ja Italian kokemien tappioiden seurauksena Mussolinin kansansuosio romahti.
Mussolini lienee tajunnut mahdollisesti jo vuonna 1942, että Italia tulisi ennen pitkää häviämään sodan, mikä merkitsisi myös hänen valtansa loppua. Hänen pitkään vaivannut mahahaavansa äityi talvella 1943 pahemmaksi kuin koskaan, ja hän laihtui huomattavasti. Hän esiintyi viimeisen kerran joukkokokouksessa toukokuussa. Heinäkuussa 1943 liittoutuneet valloittivat Sisilian.
Mussolinin syrjäyttäminen
Useat johtavat fasistit halusivat eroon Mussolinista, ja heinäkuussa 1943 oikeusministeri Dino Grandi ja kuningas Viktor Emanuel III laativat suunnitelman hänen syrjäyttämisestään. Fasistien suuri neuvosto, joka ei ollut kokoontunut sitten vuoden 1939, piti Grandin vaatimuksesta 24. heinäkuuta Roomassa hätäkokouksen, jossa Grandi ehdotti armeijan ylipäällikkyyden siirtämisestä kuninkaalle, mikä merkitsisi samalla epäluottamuslausetta Mussolinille. Mussolini oli kokouksen aikana pääosin hiljainen ja passiivinen. Grandin aloite hyväksyttiin seuraavana yönä äänin 19–8. Seuraavana päivänä Mussolini tapasi Villa Adan kuninkaallisessa palatsissa Viktor Emanuelin, joka erotti hänet pääministerin tehtävistä – Italian kuninkaalla oli valta erottaa pääministeri halutessaan. Il Ducen 21 vuotta kestänyt valtakausi oli päättynyt.
Mussolinin ollessa lähdössä palatsista karabinieerit pidättivät hänet kuninkaan muutamaa tuntia aiemmin antaman käskyn mukaisesti. Hänet vietiin ensin ambulanssilla karabinieerien aliupseerikouluun Rooman edustalle, sieltä kaksi päivää myöhemmin Ponzan saarelle, sieltä Sardinian edustalle Maddalenan saaren laivastotukikohtaan ja 27. elokuuta Apenniinien Gran Sasso -vuorella Campo Imperatoressa sijaitsevaan vuoristohotelliin.
Mussolinin seuraajaksi valittiin marsalkka Pietro Badoglio, joka lupasi jatkaa sotaa Saksan rinnalla mutta aloitti salaiset neuvottelut Italian aselevosta liittoutuneiden kanssa. Italia allekirjoitti antautumisehdot salaisesti 3. syyskuuta 1943, ja antautumissopimus luettiin radiossa 8. syyskuuta.
Mussolinin vapautus ja Italian sosiaalinen tasavalta
pienois|Mussolini yhteiskuvassa vapauttajiensa kanssa Gran Sasson hotellin edustalla, [[Otto Skorzeny oikealla puolellaan.]] Adolf Hitler päätti auttaa vanhaa liittolaistaan. Hän otti selvää vangitun Mussolinin olinpaikasta, ja 12. syyskuuta 1943 eversti Otto Skorzenyn johtamat kommandojoukot vapauttivat Mussolinin uskaliaalla operaatiolla. Mussolini kuljetettiin Gran Sasson huipulle laskeutuneella Fieseler Fi 156 Storch -pienkoneella Roomaan ja sieltä edelleen Müncheniin. Myös hänen perheensä tuotiin sinne. Kaksi päivää myöhemmin Mussolini lennätettiin Rastenburgiin, jossa hän tapasi Hitlerin tämän Wolfsschanze-päämajassa. Sen jälkeen hän eleli syyskuun loppuun asti Saksassa.
thumb|left|upright|Mussolinin nimellisesti hallitsema Italian sosiaalinen tasavalta keltaisella ja vihreällä vuonna 1943. Hitlerin ehdotuksesta Mussolini asetettiin johtamaan uutta Italian fasistista tasavaltaa, jonka nimeksi vaihtui myöhemmin Italian sosiaalinen tasavalta. Mussolini ilmoitti sen perustamisesta Münchenissä pitämässään radiopuheessa 18. syyskuuta ja perusti viisi päivää myöhemmin hallituksen, jonka jäsenet olivat hänelle uskollisia fasistijohtajia. Fasistipuolue perustettiin uudelleen nimellä Tasavaltalainen fasistipuolue. Uuden tasavallan pääkaupunkina oli virallisesti Rooma, mutta käytännössä sen hallinto oli hajautettu Pohjois-Italian kaupunkeihin. Mussolini asettui Gardajärven rannalla sijaitsevaan Gargnanon pikkukaupunkiin, jossa hän piti residenssiään ja hallituksensa kokouksia Palazzo Feltrinelli -palatsissa ja asui läheisessä Villa Feltrinellissä. Propagandatiedotteet julkaistiin Salòn kaupungissa, mistä juontui nimitys Salòn tasavalta.
Salòn tasavallassa pyrittiin palauttamaan fasismi aatteellisille juurilleen irtautumalla monarkiasta ja korostamalla sosialismiin vivahtaneita radikaaleja talousoppeja. Veronassa marraskuussa 1943 kokoontunut puoluekokous vaati yritysten kansallistamista ja talouden asettamista valtion ohjaukseen. Mussolini halusi tasavallan nimeksi Italian sosialistinen tasavalta, mutta Hitlerin vastustuksen vuoksi päädyttiin kompromissina sosiaaliseen tasavaltaan. Myös juutalaisvainoja kiihdytettiin. Salón tasavalta oli kaksivuotisen olemassaolonsa aikana jatkuvassa sisällissodassa Italian vastarintaliikkeen partisaaneja vastaan. Tammikuussa 1944 Mussolinin edellisvuonna syrjäyttäneet fasistijohtajat tuomittiin kuolemaan tai vankeuteen.
Mussolini käytti aikaansa lähinnä kirjoittamiseen, sillä varsinaisia hallitustoimia hänellä ei hoidettavanaan ollut. Hän oli pelkkä nukkehallitsija, ja todellinen valta oli saksalaisella kenraali Albert Kesselringillä. Tilanteen käsittänyt Mussolini vajosi masennukseen ja innottomuuteen.
Kuolema
pienois|Vasemmalta oikealle [[Nicola Bombaccin, Benito Mussolinin, Clara Petaccin, Alessandro Pavolinin ja Achille Staracen ruumiit Piazzale Loretossa Milanossa 1945.]] Toisen maailmansodan lopulla Mussolini ja hänen toverinsa valmistautuivat perääntymään Valtellinan laaksoon ja taistelemaan siellä kuolemaan saakka. Suunnitelmasta luovuttiin, sillä tappiomielialan valtaamat fasistien joukot ajaantuivat hajaannukseen partisaanien käynnistettyä 23. huhtikuuta 1945 Milanossa kansannousun. Milanossa tuolloin itsekin ollut Mussolini lähti 25. huhtikuuta hallituksensa kanssa pakomatkalle kohti Sveitsin rajaa, mutta heidän päästyään Comoon partisaanit katkaisivat tien edemmäs. Mussolini ja hänen lähimmät miehensä jatkoivat matkaa liittymällä Italiasta vetäytymässä olleen saksalaisen ilmatorjuntakolonnan mukaan.
Partisaanit pitivät Mussolinia ja Petaccia tovereineen vankeina yön yli. Seuraavana päivänä heidät vietiin Giulino di Mezzegran kylään, jossa ilmeisesti partisaani Walter Audisio ampui heidät konepistoolilla erään maalaistalon porttia vasten. Teloitusmääräyksen oli antanut Milanossa kokoontunut partisaanijohto. Seuraavana päivänä Mussolinin, Petaccin ja muiden teloitettujen fasistien ruumiit vietiin Milanoon. Ruumiit jätettiin Piazzale Loreto -aukiolle, ja niiden lojuttua aikansa katukivetyksellä ihmisten häväistävinä ne ripustettiin lopulta roikkumaan nilkoista bensa-aseman edustalle. Amerikkalaiset joukot laskivat myöhemmin samana päivänä ruumiit alas ja veivät ne ruumishuoneelle.
pienois|vasen|Mussolinin hauta [[Predappion hautausmaalla.]] Mussolinin ruumis laskettiin merkitsemättömään hautaan milanolaiselle hautausmaalle. Vuonna 1946 joukko fasistien kannattajia kaivoi ruumiin ylös ja piilotteli sitä neljän kuukauden ajan. Vuonna 1957 ruumis haudattiin Mussolinin perhekryptaan.
Perhe
Benito Mussolini oli naimisissa Rachele Guidin kanssa vuodesta 1915. Heillä oli viisi lasta, vanhimmasta nuorimpaan Edda, Vittorio, Bruno, Romano ja Anna Maria. Lentäjänä työskennellyt Bruno kuoli lentokoneen maahansyöksyssä 1941. Mussolini kirjoitti pojastaan surukirjan Puhun Brunon kanssa. Eddan puoliso kreivi Galeazzo Ciano osallistui vuonna 1943 Mussolinin syrjäyttämiseen, ja hänet teloitettiin tammikuussa 1944.
Romano Mussolinin tytär Alessandra on oikeistopoliitikko ja Euroopan parlamentin entinen jäsen.
Mussolinilla oli useita rakastajattaria. Viimeisinä päivinään hän oli pitkäaikaisimman rakastajattarensa Clara Petaccin seurassa.
Nokikana
Koko ja ulkonäkö
Nokikana on muuten harmahtavanmusta, mutta sen nokka ja otsakilpi ovat valkoiset. Nokikana on muodoltaan pyöreä. Jalat kiinnittyvät vartalon painopisteen taakse, mikä tekee nokikanan juoksemisesta hieman hoippuvaa. Nokikanan jalkojen väri on vihertävä, ja niiden varpaat ovat levinneet liuskemaisiksi, mikä auttaa kävelemisessä vesikasvien päällä. Nokikana ei ole erityisen hyvä uimari, siksi se uidessaan nykii kaulaansa. Sukeltaa ravintonsa. Lennossa näkyy siiven takareunassa kapea valkoinen juova. Untuvikot ovat mustia, ja niiden päässä on punaista ja sinistä sekä kaulassa keltaista väriä. Nuori lintu on vaaleampi kuin vanha, ja sen nokka on harmaa. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä. pienoiskuva|250px|vasen|Nokikana Thamesilla. Nokikanan pituus on 37–42 cm, siipien kärkiväli 70 cm ja paino 0,6–1,2 kg.
Nokikana osaa monenlaisia ääniä: narahduksia, raakkumista ja toitotusta. Se ääntelee usein öiseen aikaan. Yleisimpiä ääniä ovat terävä, metallinen ”tik” ja kurahtava ”krui”.
Vanhin suomalainen rengastettu nokikana on ollut 7 vuotta 5 kuukautta 5 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen vähintään 20 vuoden 7 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys
Nokikana esiintyy yleisenä runsasravinteisissa vesissä Keski- ja Etelä-Suomessa. Eniten nokikanaa esiintyy Lounais-Suomessa, mistä levinneisyys ulottuu Perämeren tuntumaan ja Pohjois-Karjalaan.
Nokikanoja tavataan harvoin talvella.
Nokikana on levinnyt Eurooppaan ja Aasiaan sekä Indonesian ja Uuden-Guinean kautta Australiaan, Tasmaniaan ja Uuteen-Seelantiin. Nokikanoja arvellaan olevan Suomessa noin 15 000 paria. Euroopassa pesii yli miljoona paria. Euroopan pakkastalvet verottavat hieman kantaa. Nokikanaa on saanut metsästää Suomessa vuodesta 1980 lähtien. Metsästysaika on koko maassa 20. elokuuta – 31. joulukuuta.
Elinympäristö
Nokikanan elinympäristönä toimivat ravinteikkaat ja rehevöityneet järvet, lammet sekä merenlahdet. Nokikana pesii yksittäispareina ja on tarkka reviirinsä rajoista. Nokikanat pesivät mielellään naurulokkiyhdyskunnissa.
Lisääntyminen
Nokikana tekee pesänsä kuolleesta kaislasta veteen, usein ruokopedin päälle. Ennen ruovikon kasvamista pesä on helposti nähtävissä. Munia on kymmenkunta. Muna on väriltään valkoinen tai kellanruskea, jossa on hyvin paljon tummanruskeita täpliä. Haudonta–aika on noin 3 viikkoa, molemmat vanhemmat hautovat vuorotellen. Ne myös huolehtivat poikasista yhdessä. Poikaset oppivat etsimään itse ruokansa noin kuukauden ikäisinä, ja lentokykyisiä ne ovat 2 kuukauden ikäisinä.
pienoiskuva|Fulica atra
Ravinto
Nokikana syö sekaravintoa, kuten veden selkärangattomia. Pääosa ravinnosta on vesikasvien osia. Syö myös muun muassa sammakoita, linnunpoikasia ja pikkunisäkkäitä. Se sukeltaa ruokansa, ja saalistaa ruuan nokallansa.
Lähetysviive
Lähetysviive tarkoittaa tietokoneverkkoon pohjautuvissa pakettikytkennöissä kaikkien paketin tavujen lähettämiseen tarvittavan ajan määrää. Se on siis yhteyden tiedonsiirtonopeuden aiheuttama viive.
Viipeen voi laskea kaavalla:
jossa
Suurin osa pakettikytkentää käyttävistä verkoista käyttää "tallenna ja lähetä eteenpäin" -lähetystä yhteyden tulossa. Tällainen kytkin vastaanottaa ja tallentaa koko paketin puskurimuistiin ja tarkistaa, onko siinä CRC-virheitä tai muita ongelmia ennen, kuin se lähettää paketin ensimmäisen tavun lähtevälle yhteydelle. Täten tallenna ja lähetä eteenpäin -kytkimet lisäävät lähetysviipeitä jokaisessa paketin reitillä olevan yhteyspisteen tulossa.
Iris West
Iris Ann West-Allen on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy DC Comicsin amerikkalaisissa sarjakuvissa. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Showcase #4 tarinassa lokakuussa 1956 ja hänet loivat Robert Kanigher ja Carmen Infantino. Hahmo on tullut tunnetuksi toisen Salaman, Barry Allenin pitkäaikaisena naisystävänä ja vaimona ja Oikeuden Puolustajien liittolaisena.
Taustaa
Iris West on viidennen Negatiivi-Salaman Daniel Westin sisar ja kolmannen Salaman Wally Westin ja Wallace Westin täti ja Bart Allenin isoäiti. Hän työskentelee toimittajana Central Cityssä Picture News lehdessä. Hän on myös Barry Allenin vaimo. Ennen kuin Barrysta tuli Salama, Iris moittii Barrya usein siitä, että hän on usein myöhässä, koska hän on toistuvasti ajatuksissaan työssään oikeuslääketieteen tutkijana. Tämä taipumus jatkuu myös sen jälkeen, kun hänestä tulee nopea supersankari. Kun Iris ja Barry menevät naimisiin, Iris saa tietää, että Barry ei ole vain kaupungin sankarillinen pikajuoksija, vaan hänen veljenpoikansa Wally West on Poika Salama. Barry ei kerro hänelle, mutta hän saa selville miehensä salaisuuden heidän hääyönä, kun Barry puhuu unissaan. Hän paljastaa tämän hänelle heidän ensimmäisenä hääpäivänään. Tänä aikana pariskunta saa selville, että Iris syntyi 30-luvulla.
Oltuaan vuosia näkyvästi mukana Salaman elämässä ja Central Cityssä, Professori Zoom tappoi hänet pukujuhlissa. Zoom värähteli kätensä Iriksen päähän ja kiinteytti sitä juuri sen verran, että hän tappaisi tämän. Vuosia myöhemmin Barry tappoi Zoomin yrittäessään estää häntä murhamasta uutta morsiantaan Fiona Webbia. Iris ei kuitenkaan pysynyt kuolleena kauaa, koska Iriksen biologiset vanhemmat Russellit (tulevan Salaman, John Foxin avulla) lähettivät silloisen lapsensa Iriksen menneisyyteen, missä Ira West adoptoi hänet, hänen "kuolemansa" aiheutti paradoksin, joka ratkesi sen jälkeen, kun Russellit asettivat hänen tietoisuutensa uuteen kehoon. Barry tapaa Iriksen aikanaan, mutta pariskunta tietää, että jos Barry palaa menneisyyteen, hän kuolee Äärettömän Maan kriisissä. He voivat viettää yhdessä kuukauden 30-luvulla, kunnes Anti-Monitor sieppaa Barryn ja palaa vuoteen 1985.
Heidän ollessa tulevaisuudessa Iris tulee raskaaksi ja he saavat Tornado Twins kaksoispojat Donin ja Dawnin. Don menee naimisiin Professori Zoomin jälkeläisen Meloni Thawnen kanssa toivoen voivansa päättää kahden perheen välisen riidan. Heillä on poika Bart, jonka voimat ilmenevät jo varhaisessa iässä ja saavat hänet ikääntymään kiihtyvällä vauhdilla. Dawn menee naimisiin Aarokin Jeven Ognatsin kanssa ja saa tyttären Jennin. Hänen voimansa ilmenevät lopulta, kun hän näkee isänsä kidutuksen, ja hänestä tulee Avaruussankarien legioonan XS. Don ja Dawn kuolevat pelastaen 30. vuosisadan maapallon Dominaattorien hyökkäykseltä.
Iris vie Bartin menneisyyteen pyytääkseen veljenpoikansa apua (siihen mennessä Wally oli ottanut Salaman viitan) pelastaakseen pojanpoikansa. Kun Bartin nopeutunut ikääntyminen hidastuu, hän ottaa nimen Impulssi. Iris katoaa hetkeksi ja tuntee olevansa sopimaton 1900-luvulla. Hän otti yhteyttä Johnny Quickiin maalaisravintolassa ja yritti varoittaa häntä tulevasta taistelusta Savitarin kanssa, mutta hän ei huomioinut häntä. Iris pelkäsi muuttaa tulevaisuutta antamalla elintärkeää tietoa nykyhetkestä, joten Iris kieltäytyi menemästä yksityiskohtiin siitä, kuinka Savitar voitiin voittaa, mutta lopulta Linda Park ja Jenni Ognats vakuuttivat hänet kertomaan heille Savitarin tappion avaimen, joka oli antaa hänelle. mitä hän halusi: olla yhtä Speed ​​Forcen kanssa.
Jonkin ajan kuluttua Iris palaa adoptoimaan Wallyn entisen tyttöystävän, upseeri Julie Jackmanin lapsen tämän kuoleman jälkeen, koska hän oli ystävystynyt tytön kanssa tämän hetken aikana. Tulevaisuudessa Iris sai tietää, että lapsesta Josh Jackmanista oli määrä tulla suuri sankari ja hänen uskottiin olevan Wallyn avioton lapsi; Kuitenkin käy ilmi, että todellisuudessa lapsi on Mark Mardonin lapsi, jolla oli yhden yön suhde Julien kanssa sen jälkeen, kun Wally jätti hänet. Iris ymmärsi, että se, mitä tulevaisuudessa kerrottiin, oli väärin, ja hän päätti tulla ulos piilostaan ja ottaa uudelleen yhteyttä pojanpoikaansa ja veljenpoikaansa.
Salaperäinen hupullinen hahmo pyytää Zoomin apua hyökkäämään Bartia vastaan, kun tämä kohtaa Kapteeni Pakkasen ja paljastaa myöhemmin itsensä Irikseksi. Hänen suunnitelmansa on jollakin tavalla laittaa pojanpoikansa, joka siihen mennessä oli ottanut Salaman-viitan, pois palveluksesta viikoksi suojellakseen häntä tulevaisuudelta, jonka hän on päättänyt muuttaa; kuitenkin Bartin klooni "veli" Inertia turmelee hänen suunnitelmansa ja Konnat hakkaavat heikentyneen Bartin kuoliaaksi.
Tarinassa Final Crisis: Rogues' Revenge #1 Iris on sittemmin muuttanut vanhaan kotiinsa Central Cityyn, jossa hänet nähdään itkien katselemassa edesmenneen aviomiehensä valokuvia, kun ruumiiton ääni kutsuu häntä nimeltä: hänen edesmennyt miehensä Barry Allen. Iris viettää jonkin aikaa osana Darkseid-vastarintasolua, joka toimii Hall of Justicesta Black Lightningin, Vihreän Nuolen, Säteen, Linda Parkin ja hänen kahden lapsensa rinnalla. Pian sen jälkeen Anti-Life Equation -yhtälö turmelee Irisin, mutta Barry pystyy murtamaan sen otteen hänestä suutelemalla häntä ja ympäröimällä hänet Speed ​​Forcessa. Iris alkaa itkeä nähdessään Barryn, joka vakuuttaa hänelle, että kaikki on hyvin.
Aviomiehensä paluun jälkeen Iriksen nähdään palaavan täysin elämäänsä muun Salaman-perheen rinnalla. Hän on edelleen iloinen Barryn paluusta, mutta hänellä ei ole paljon aikaa viettää tämän kanssa, sillä Barry on edelleen henkisesti arpeutunut hänen kuolemaan johtavasta koettelemuksestaan ​​ja kieltäytyy jyrkästi pysähtymästä nauttimaan edes hetkestä "normaalista" elämästä. Hänen on myös osoitettu olevan paljon nuorempi kuin hän aiemmin oli näyttänyt (häntä kuvattiin keski-ikäisenä naisena kriisin tapahtumien jälkeen), suunnilleen saman ikäisenä kuin Barryn tapaamisen yhteydessä. Ylösnoussut Professori Zoom vihjaa myöhemmin, että Iriksen nuorentuminen on sivuvaikutus läheisestä kosketuksesta hänen miehensä Speed ​​Forceen viimeisestä kriisistä lähtien. Hän jatkaa uraansa rikostoimittajana Central Cityssä.
Syyskuussa 2011 The New 52 käynnisti uudelleen DC:n jatkuvuuden. Tällä uudella aikajanalla Iris ei ole naimisissa Barryn kanssa, mutta he tuntevat silti toisensa ammattinsa vuoksi. On vihjattu, että Iriksellä on romanttinen vetovoima Barryyn. Hän jää vahingossa Turbiinin toimesta vangiksi Nopeusvoimaan, mutta Barryn alter-ego vapauttaa hänet. Myöhemmät ongelmat vahvistavat, että hän on rakastunut Barryyn. Barry ei vielä vastaile Iriksen kiintymyksiin, vaikka hän vihjaa siihen, kun hänen on pakko ottaa Black Racerin rooli ja mennä Iriksen luo avuksi.