cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jeesus
Jeesus (lähteenä aramean יֵשׁוּעַ, Yēšûa; noin 4 eaa. – 30 tai 33 jaa.), usein myös Jeesus Nasaretilainen tai Jeesus Kristus, on maailman suurimman uskonnon kristinuskon mukaan Jumalan Pojan tuleminen ihmiseksi ja Vanhassa testamentissa ennustettu messias eli Kristus, joka ristinkuolemallaan sovitti ihmisten synnit. Uuden Testamentin evankeliumeissa hän on ensimmäisellä vuosisadalla Rooman hallitsemassa Judaeassa elänyt juutalainen rabbi.
Evankeliumien mukaan Jeesus oli Galilean juutalainen, joka sai kasteen Johannes Kastajalta. Jeesus kävi toisten juutalaisten kanssa keskustelua siitä, kuinka Jumalaa tuli seurata. Jeesus paransi sairaita ihmeteoillaan, opetti vertauksin ja keräsi ympärilleen joukon oppilaita. Hän vaelsi Jerusalemiin, missä hänet juutalaisten pääsiäisjuhlan aikaan pidätettiin jumalanpilkasta. Häntä kuulusteltiin juutalaisviranomaisten johdolla, kunnes hänet luovutettiin roomalaisille ja ristiinnaulittiin prefekti Pontius Pilatuksen käskystä.
Jeesuksen hahmon ympärille syntyi kultti, jossa uskottiin, että Jeesus nousi kuolleista. Uskon pohjalta kehittyi kristillisiä alkuseurakuntia, jotka alkoivat saada jäseniä myös juutalaisuuden ulkopuolelta. Bysantissa valtionuskonnoksi kehittynyt kristinusko sisältää uskon, että Jeesus sikisi Pyhästä Hengestä, syntyi neitseellisesti Maria-nimisestä naisesta, astui Taivaaseen, mistä hän tulee vielä uudelleen takaisin maan päälle. Jeesusta kunnioitetaan kristinuskon lisäksi muun muassa islamissa, jossa Jeesusta pidetään profeettana mutta torjutaan kolminaisuusoppi sekä ajatus siitä, että Jeesus olisi Jumalan Poika.
Kertomuksia Jeesuksen elämästä koottiin yhteen ensimmäisellä tai toisella vuosisadalla. Jeesus puhui evankeliumeissa galileanarameaa. Nykyajan antiikintutkijat ovat lähes yksimielisiä siitä, että Jeesus oli historiallinen henkilö, vaikka tutkimus on myös nostanut esiin kysymyksiä siitä, kuinka tarkkaan Raamatussa kuvattu Jeesus heijastelee historiallista Jeesusta.
Jeesuksen nimestä
Jeesuksen elinaikana juutalaisilla oli tavallisesti vain yksi nimi, johon tarkennuksena saatettiin lisätä henkilön isän nimi tai kotipaikka. Tällä perusteella Jeesusta kutsutaan Uudessa testamentissa usein Jeesus Nasaretilaiseksi. Nasaretissa Jeesuksen naapurit kutsuvat häntä nimityksillä ”rakennusmies, Marian poika, Jaakobin, Joosefin, Juudaksen ja Simonin veli”, ”rakennusmiehen poika”, tai ”Joosefin poika”. Johanneksen evankeliumissa opetuslapsi Filippus kutsuu häntä nimellä ”Jeesus, Joosefin poika Nasaretista”.
Suureen osaan maailman kielistä, mukaan lukien suomeen, nimi tulee latinalaisen muodon Iesus kautta, joka puolestaan on translitteraatio kreikkalaisesta nimestä Ἰησοῦς (Iēsoûs). Kreikkalainen muoto on todennäköisesti sovitus heprean ja aramean nimestä ישוע (Yēšûa), joka on lyhyempi muoto heprealaisesta nimestä יהושע (Yəhōšūaʿ, suomeksi Joosua). Yəhōšūaʿ tarkoittaa luultavasti ”Jahve pelastaa”.
Jeesuksesta käytetään myös nimeä Kristus, joka on käännös heprean voideltua eli siunattua tarkoittavasta sanasta messias. Sanaa voideltu käytetään Vanhassa testamentissa alkujaan Israelin kuninkaista. Myöhemmin sana vakiintui tarkoittamaan nimenomaan profeettojen ennustamaa tulevaa vapauttajakuningasta. Kristus-nimestä johdettiin jo Raamatun kirjoittamisen aikana Kristuksen seuraajia tarkoittava nimitys kristitty, jonka käyttö alkoi Antiokiasta. Kristityt tunnustavat Jeesuksen olevan Jumalan Poika ja ilmaisevat siten uskovansa hänen jumaluuteensa. Hänen nimeensä liitetään monia lisänimiä: Herra, Pelastaja, Ihmisen Poika, Sana, Daavidin poika, Jumalan Karitsa, Kuningasten Kuningas. Jeesus käytti evankeliumeissa itsestään nimeä Ihmisen Poika.
Jeesus evankeliumeissa
Kristillinen käsitys Jeesuksesta perustuu Uuden testamentin neljään kanoniseen evankeliumiin.
Syntymä ja lapsuus
Evankeliumien mukaan Jeesuksen äiti oli nimeltään Maria. Vanhimmassa Markuksen evankeliumissa ei mainita Jeesuksen isää. Matteuksen, Luukkaan ja Johanneksen evankeliumien mukaan Jeesuksen isän nimi oli Joosef. Matteuksen ja Luukkaan evankeliumien mukaan Joosef ei ollut kuitenkaan Jeesuksen biologinen isä, vaan Maria tuli raskaaksi Pyhän Hengen vaikutuksesta ollessaan vielä neitsyt. Matteuksen ja Luukkaan mukaan Maria oli vain kihloissa Joosefin kanssa tullessaan raskaaksi. Luukkaan evankeliumin mukaan enkeli ilmoitti Marialle, että hän tulee raskaaksi ja synnyttää pojan. Hänen oli annettava lapselle nimeksi Jeesus.
Matteuksen ja Luukkaan evankeliumit esittävät kumpikin luettelon Jeesuksen sukujuurista. Matteuksen evankeliumin luettelossa sukujuuret esitetään 29 sukupolven taakse juutalaisten isään Abrahamiin. Matteuksen evankeliumin kirjoittaja tähtää sanomansa kristinuskoon kääntyneisiin juutalaisiin. Luukkaan evankeliumin luettelo ulottuu 41 sukupolven taakse ihmiskunnan isään Aadamin saakka. Näin Luukkaan evankeliumin kirjoittaja korosti pelastuksen yleistä luonnetta. Molemmissa luetteloissa mainitaan kuningas Daavid.
Evankeliumien mukaan Jeesuksen vanhemmat olivat kotoisin Nasaretista ja Jeesus itse syntyi Betlehemissä.
Ollessaan pieni lapsi Jeesus joutui pakenemaan Herodesta Egyptiin. Matteuksen evankeliumissa kerrotaan, että Jeesuksen synnyttyä Betlehemissä kuningas Herodeksen päivinä itäisiltä seuduilta tuli Jerusalemiin tähdistäennustajia, jotka sanoivat nähneensä hänen tähtensä ollessaan idässä. Kun Herodeksen kuuli tästä, hänessä heräsi pelkoa ja epäluuloa. Kun hän sai tietää ylipapeilta ja kirjanoppineilta, että Kristuksen oli määrä syntyä Betlehemissä, hän kutsui tähdistäennustajat luokseen ja otti heiltä selville tähden ilmaantumisajan. Herodes pyysi tähdistäennustajilta, että he tulisivat ilmoittamaan hänelle lapsen olinpaikan. Tähdistäennustajat eivät palanneetkaan Herodeksen luo, koska he saivat jumalisen varoituksen olla tekemättä niin. Tämä sai Herodeksen raivoihinsa ja hän määräsi surmattavaksi kaikkialta Betlehemistä ja sen seuduilta kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat pojat. Jeesuksen vanhemmat olivat sillä välin vieneet hänet Egyptiin, koska Jumala oli varoittanut heitä.
Jeesuksen myöhemmästä lapsuudesta ja nuoruudesta kerrotaan vain yksi tapaus. Luukkaan evankeliumin mukaan hän kävi vanhempineen 12-vuotiaana Jerusalemissa pääsiäisjuhlilla, mutta paluumatkalla vanhemmat huomasivat hänen kadonneen. Hänet kuitenkin löydettiin temppelistä, jonne hän oli jäänyt keskustelemaan opettajien kanssa, jotka ihmettelivät hänen ymmärrystään.
Kaste ja kiusaukset
pienois|pysty|[[Piero della Francesca, Jeesuksen kaste, noin 1448.]] Markuksen evankeliumin mukaan Jeesus oli isänsä Joosefin tavoin rakennusmies. Evankeliumien mukaan Jeesus aloitti julkisen toimintansa noin 30-vuotiaana.
Markuksen evankeliumin alku kuvaa Jeesuksen Johannes Kastajalta saamaa kastetta. Markuksen ja Matteuksen evankeliumien mukaan Jeesus tuli Jordan-joelle, jossa Johannes oli saarnannut ja kastanut joukoittain ihmisiä. Matteuksen evankeliumin mukaan Johannes kieltäytyi aluksi Jeesuksen kastamisesta, koska katsoi olevansa siihen liian arvoton. Kasteen jälkeen taivaat avautuivat ja kyyhkynen laskeutui Jeesuksen päälle.
Johannes Kastaja esitetään Jeesuksen tuloa valmistelevana. Johannes Kastaja kutsui ihmisiä parannuksen tielle ja uskoi lopun ajan olevan hyvin lähellä. Kaste merkitsi katumusta.
Matteuksen evankeliumin mukaan kasteen jälkeen Jeesus meni erämaahan ja paastosi neljäkymmentä päivää ja neljäkymmentä yötä. Tänä aikana paholainen ilmestyi Jeesukselle ja houkutteli häntä kolme kertaa paljastamaan yliluonnolliset kykynsä osoittaakseen olevansa Jumalan Poika. Jeesus torjui jokaisen kiusauksen vastaamalla lainauksella Viidennestä Mooseksen kirjasta. Saatana lähti torjuttuna ja enkelit tekivät Jeesukselle palvelusta.
Opettajana
Aloitettuaan toimintansa Jeesus valitsi kaksitoista ensisijaista opetuslastaan, niin sanotut apostolit. Häntä seurasi myös paljon muita ihmisiä, jotka on myös luettu opetuslapsiksi. Heidän joukkoonsa kuului evankeliumien mukaan myös naisia, muun muassa Magdalan Maria.
pienois|[[Carl Heinrich Bloch, Vuorisaarna, 1890.]] Matteuksen evankeliumin mukaan Jeesus keräsi parhaimmillaan tuhatmäärin ihmisiä ympärilleen. Evankeliumien kuvauksen mukaan hän toimi pääasiassa Galilean ja Peraian alueilla, eli nykyisen Israelin ja Jordanian alueella Jordan-joen kummallakin puolella. Johanneksen evankeliumin mukaan Jeesuksen julkisen toiminnan aikaan sijoittui kolme pääsiäisjuhlaa. Tämän johdosta perinteisen näkemyksen mukaan Jeesuksen julkisen toiminnan aikana on pidetty kolmea vuotta. Muiden evankeliumien antaman kuvan mukaan Jeesuksen julkinen toiminta olisi kestänyt noin puolitoista-kaksi vuotta.
Evankeliumien Jeesus saarnasi ihmisille taivasten valtakunnan tuloa, parannuksen teon tarvetta, ehdotonta rakkautta Jumalaa, lähimmäisiä ja myös vihollisia kohtaan, puhuen palvelemisesta, nöyryydestä, pahojen tekojen eli syntien anteeksiantamisesta ja Tooran hengen noudattamisesta sen kirjaimen lisäksi.
Tunnetuin Jeesuksen opetuksista on niin sanottu vuorisaarna, joka on Matteuksen evankeliumissa. Se sisältää Jeesuksen tunnetuimmat opetukset sekä muun muassa Isä meidän -rukouksen. Jeesuksen opetukset olivat usein vertauskuvallisia: suuri osa niistä kuvailee, mitä taivasten valtakunta on ja mitä se ei ole.
Evankeliumeissa Jeesus tapasi usein yhteiskunnan hylkimiä ihmisiä, muun muassa samarialaisia, rikollisia ja prostituoituja, joita juutalaiset halveksivat. Farisealaisten, joiden kanssa Jeesus asetetaan usein vastakkain, valittaessa näistä Jeesus vastaa Matteuksen evankeliumissa: ”En minä ole tullut kutsumaan hurskaita, vaan syntisiä”. Hän korosti rakkautta ja syntien anteeksiantoa. Kuuluisia tarinoita ovat muun muassa aviorikoksen tehnyt nainen, laupias samarialainen ja veronmaksukysymys. Jeesuksen opetuksia on myös rakkauden kaksoiskäsky.
Evankeliumien Jeesus opetti myös, että lopun ajat maailmanlaajuisine mullistuksineen tapahtuvat ennen kuin sukupolvi, jolle hän saarnasi, katoaa.
Evankeliumeissa Jeesus tekee useita ihmeitä, kuten parantamisia, riivaajien karkottamisia, veden muuttaminen viiniksi, veden päällä käveleminen sekä henkilöiden, kuten Lasaruksen, herättämisiä kuolleista. .
Pidätys, oikeudenkäynti ja tuomio
pienois|[[El Greco, Jeesus ajaa kauppiaat pois temppelistä, noin 1600.]] Synoptisten evankeliumien mukaan Jeesus tuli opetuslapsineen Jerusalemiin pääsiäisjuhlille, ja hänen saapuessaan kaupunkiin suuri joukko ihmisiä huusi: ”Hoosianna! Siunattu olkoon hän, joka tulee Herran nimessä, Israelin kuningas!”.
Evankeliumin mukaan Jeesus aiheutti häiriötä Jerusalemissa kaatamalla rahanvaihtajien pöydät temppelissä, sanoen heidän tehneen temppelistä ”rosvojen luolan”. Myöhemmin samalla viikolla Jeesus vietti pääsiäisateriaa opetuslastensa kanssa. Sen aikana hän ennusti, että yksi opetuslapsista tulisi pettämään hänet ja että hän tulee kuolemaan pian. Tämän aterian aikana Jeesus otti leivän ja viinin ja asetti ehtoollisen sanoen: ”Tämä on minun ruumiini, joka annetaan teidän puolestanne” ja ”tämä malja on uusi liitto minun veressäni, joka vuodatetaan teidän puolestanne”. Aterian jälkeen Jeesus meni opetuslapsineen rukoilemaan Getsemanen puutarhaan.
Markuksen evankeliumin mukaan Jeesuksen pidätti ”miekoin ja seipäin aseistautunut miesjoukko”. Joukon olivat lähettäneet ”ylin papisto sekä vanhimmat ja lainopettajat”. Evankeliumin mukaan pidätys tapahtui yöllä, koska Jeesus oli suosittu ja viranomaiset halusivat välttää levottomuudet. Niin sanottujen synoptisten evankeliumien mukaan Jeesuksen petti Juudas Iskariot, yksi opetuslapsista, osoittaen Jeesuksen sotilaille suutelemalla tätä. Jotkut opetuslapset yrittivät tehdä vastarintaa sotilaille, mutta Jeesus kielsi heitä. Jeesuksen pidätyksen jälkeen opetuslapset pakenivat ja hajaantuivat.
Markuksen evankeliumin mukaan Jeesus vietiin tuomittavaksi Sanhedrinin eteen ja hän vahvistaa olevansa Messias. Jeesus tuomittiin jumalanpilkasta. Evankeliumien mukaan juutalaisilla ei ollut oikeutta kuolemantuomion täytäntöönpanoon, joten Jeesus luovutettiin Rooman prokuraattori Pontius Pilatukselle. Matteuksen evankeliumin mukaan Pilatus kääntyi kansan puoleen, joka sai valita joko Jeesuksen tai Barabbaan vapautettavaksi. Väkijoukko huusi Barabbaan vapaaksi ja Jeesuksen ristiinnaulittavaksi. Pilatus pesi kätensä osoittaakseen, ettei ollut vastuullinen päätöksestä.
Ristiinnaulitseminen ja kuolema
pienois|pysty|[[Bernardo Daddi, Jeesus ristiinnaulittuna, noin 1340–1345.]] Jeesus vietiin Golgatalle ristiinnaulittavaksi. Teloitustapa oli roomalainen, sillä juutalaisten teloitustapa oli kivittäminen. Evankeliumien mukaan Jeesus antoi henkensä iltapäivällä. Synoptisten evankeliumien mukaan Jeesuksen kuoleman aikoihin tapahtui maanjäristys ja taivas pimentyi keskipäivästä noin kello kolmeen. Markuksen ja Luukkaan evankeliumien mukaan varakas juutalainen Joosef Arimatialainen sai Pilatukselta luvan ottaa Jeesuksen ruumis ja haudata se omaan hautaansa. Jeesuksen kuoleman muistopäivänä vietetään kristinuskossa pitkäperjantaita, joka on kaksi päivää ennen pääsiäissunnuntaita.
Ylösnousemus ja taivaaseenastuminen
Uuden testamentin mukaan Jeesus nousi kuolleista kolmantena päivänä ristiinnaulitsemisestaan.
Evankeliumien mukaan tyhjän haudan löysivät ensimmäisenä naispuoliset opetuslapset, jotka olivat tulleet voitelemaan Jeesuksen ruumiin. Markuksen evankeliumin mukaan valkoisiin pukeutunut nuori mies oli haudalla ja kertoi ylösnousemuksesta. Matteuksen evankeliumin mukaan enkeli ilmestyi haudalla. Luukkaan evankeliumin mukaan enkeleitä oli kaksi.
Kaikkien evankeliumien mukaan Jeesus ilmestyi useille ihmisille kuolemansa jälkeen eri paikoissa. Markuksen ja Johanneksen evankeliumien mukaan Jeesus ilmestyi ensimmäisenä Magdalan Marialle haudalla. Luukkaan evankeliumissa Jeesus ilmestyy kahdelle matkalaiselle Emmauksen tiellä. Yhteen kokoontuneille opetuslapsilleen hän ilmestyi samana iltana.
Matteuksen evankeliumissa ylösnoussut Jeesus antaa lähetyskäskyn: ”Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni, kastamalla heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen – – ”. Jeesus lupasi tulla takaisin täyttääkseen ennustukset. Markuksen ja Luukkaan evankeliumien mukaan Jeesus nousi opetuslastensa silmien edessä taivaaseen, mikä Apostolien tekojen mukaan tapahtui neljäntenäkymmenentenä päivänä pääsiäisen jälkeen.
Uuden testamentin mukaan näiden kokemusten seurauksena Jeesuksen opetuslapset alkoivat saarnata evankeliumia eli hyvää sanomaa Jeesuksen ylösnousemuksesta.
Evankeliumi
Jumalan valtakunnan tuleminen oli ihmeellinen Jumalan teko. Se merkitsi hänen lupaustensa toteutumista. Kaikkivaltias Jumala perustaisi valtakuntansa ja vapauttaisi köyhät, hädänalaiset ja hylätyt, joilla ei ollut mitään ja jotka eivät mahtaneet mitään. Julistus Jumalan valtakunnasta oli sen tähden evankeliumi, hyvä sanoma. Juuri sen tähden, että se oli ilmaus Jumalan laupeudesta, joka halusi löytää ja pelastaa kadotetut, Jumalan valtakunta oli kaikille avoin. Ne, jotka uskoivat tämän sanoman, olivat autuaita – Messiaan pelastus sulki heidät jo sisäänsä.
Uskovien elämä
Uskovien piti erota maailmasta ja irrottautua sen järjestyksistä voidakseen vastaanottaa Jumalan valtakunnan, kun se saapuisi. Rajaton rakkaus ja ehdoton alistuminen olisi leimaa-antava valittujen suhteelle muihin ihmisiin. Yleensä vaadittiin itsensä kieltämistä, taistelua, valvomista ja rukoilemista Jumalan valtakuntaan pääsemiseksi. Tämä elämäntapa oli sen uskon ilmaus, jossa ihminen luopui itsestään ja turvautui kokonaan Jumalaan, joka kykeni tekemään sen, mikä oli mahdotonta ihmisille.
Jeesus vaati ihmiseltä uskoa ja kuuliaisuutta. Hänen sanomansa vastaanottamisesta riippui ihmisen osallisuus tulevaan Jumalan valtakuntaan. Tämä johtui siitä, että se oli jo läsnä Jeesuksen sanoissa. Samoin oli hänen ihmetekojensa laita. Kun hän paransi sairoja ja rampoja ja teki terveiksi mielisairaita, Jumalan valtakunta tunkeutui vaikuttavana ja voittoisana maailmaan, joka oli saatanan ja pahojen henkien vallassa.
Kristillinen oppi Jeesuksesta
pienois|pysty|Kristus Kaikkivaltias, [[bysanttilainen mosaiikki noin vuodelta 1090–1100. Ikonitaiteen perinteen mukaisesti ikoniin on kuvattu nimien ”Jeesus Kristus” ensimmäiset ja viimeiset kirjaimet (, IC XC) ja hänen sädekehässään on risti.]] Kristillinen oppi Jeesuksesta pohjautuu lähinnä Raamattuun sekä kolmeen vanhakirkolliseen uskontunnustukseen apostoliseen, Nikaian ja Athanasioksen uskontunnustuksiin, jotka suurin osa kristillisistä kirkoista hyväksyy yhteiseksi opilliseksi perustakseen. Näiden mukaan:
Islamilainen oppi Jeesuksesta
pienois|Maria ottaa tukea taatelipalmusta synnyttäessään. Kuvassa on myös [[Maryam|Marian suuran mainitsema ”ääni alhaalta” sekä Marian jalkojen juuresta kumpuava puro (Turkkilainen miniatyyri 1500-luvulta).]] Islaminuskossa Jeesus on profeetta, apostoli, Jumalan lähettiläs (rasul Allah), Jumalan palvelija (abd Allah) (Koraani 19:30) ja Messias. Hän syntyi Mariasta neitseellisesti, suoritti ihmetekoja, saarnasi ja lopulta hänet nostettiin taivaaseen. Jeesus on Koraanissa näkyvämmin esillä kuin Muhammed. Jeesus mainitaan 23 kertaa, kun taas Muhammed vain neljä kertaa. Koraani kertoo Jeesuksen syntymästä ja lapsuudesta osin Raamatun, osin apokryfisten evankeliumien mukaisesti esimerkiksi Marian suurassa.
Arabikalifit tekivät jo varhain tietoisen eron vihollisensa Bysantin edustamaan nikealaiseen kristinuskoon torjumalla Jeesuksen aseman Jumalan poikana. Vanhin tästä kertova teksti on Jerusalemin Kalliomoskeijan friisikirjoituksesta vuodelta 691. Kristinuskon arvostelu polyteismista ei ollut pelkkä väärinkäsitys vaan yksi keinoista luoda viholliskuvaa. Bysantti oli kalifaatin päävastustaja, jota vastaan sodittiin toistuvasti. Koraanissa torjutaan myös käsitys Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta. Tämä vastasi Lähi-idän kristillisten lahkojen yleistä käsitystä: ristisymboli ei ollut idän kirkoissa yhtä suosittu kuin Bysantissa. 800-luvun hadith -kirjallisuudessa Jeesus eli Isa ibn Maryam esiintyy enää harvoin, ja tällöin yleensä korostetaan hänen lempeyttään. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan Jeesus on islamissa myös ankara askeetti. Tässä hän rinnastuu askeettiseen Johannes Kastajaan, jonka kultti oli 600-luvun lopulla Lähi-idässä suositumpi kuin Jeesuksen.
Jeesus esiintyy runsaasti Koraanin teksteissä, jotka edustavat islamin kehityksen varhaisinta vaihetta. Kun Muhammed nousee 800-luvulla esiin, Jeesus siirtyy osaksi häntä edeltävien profeettojen pitkää ketjua. Jeesukselle ei jää mitään itsenäistä sanomaa, sillä islamissa kaikki tulee profeetta Muhammedilta. Jeesuksen kunnianimenä on kuitenkin Muhammedin tavoin ”Jumalan lähettiläs”, koska myös Jeesuksella oli kirja, Evankeliumi eli Injil. Muslimit uskovat, että sekin julisti islamin sanomaa, mutta ajan myötä kirjoitukset vääristyivät ja rappeutuivat Uuden Testamentin neljäksi evankeliumiksi.
800-luvulla kirjoitetussa islamilaisessa teologiassa Jeesus alkaa saada tehtäviä viimeisten päivien tapahtumissa. Merkkejä Jeesuksen uudesta roolista näkyy kalifi Abd al-Malikin eskatologiassa, jota edustaa Kalliomoskeijan rakentaminen Jeesuksen uuden tulemisen paikalle Jerusalemiin vuonna 691. 800-luvulla kirjatun teologian mukaan Jeesus palaa maan päälle sotimaan yhdessä Mahdin kanssa roomalaisia ja Antikristusta vastaan. Hän ei kuitenkaan ilmesty Jerusalemiin vaan laskeutuu valkoiseen minareettiin Damaskoksen itäosassa. Jeesuksen paluu tapahtuu perjantaina, muslimien aamurukouksen aikana. Jeesus surmaa Antikristuksen Luddan portin luona, särkee ristit, tappaa siat ja lopettaa jizya-veron tarpeettomana, koska kristittyjä tai juutalaisia ei enää ole kaikkien käännyttyä muslimeiksi. Jeesus on muslimi, ja hänet haudataan Medinaan profeetta Muhammedin viereen.
Jeesus muissa uskonnoissa
Jeesukseen liitetään uskomuksia eräissä muissakin uskonnoissa, kuten bahá'issa, jossa Jeesuksella on profeetan asema. Hare Krishna -liikkeen perustanut A. C. Bhaktivedanta Swami puolestaan arvosti Jeesusta guruna ja Jumalan edustajana.
Kristillisperäisissä liikkeissä uskotaan Jeesukseen, tosin eri tavalla kuin varsinaisissa kristillisissä kirkoissa. Esimerkiksi Jehovan todistajat pitävät Jeesusta Jumalaa alempana, luotuna ja eri persoonana kiistäen siten kolminaisuuden.
Jeesuksen historiallisuus
pienois|pysty|[[Herodeksen temppelin ennallistus pienoismallina Jerusalemissa.]] Jeesuksen historiallisuudesta on kiistelty 1700-luvulta lähtien, jolloin kirkoista riippumaton raamatuntutkimus alkoi kehittyä, mutta yleisesti häntä pidetään historiallisena henkilönä. Tutkijoiden näkemyksissä esiintyy suuria erimielisyyksiä Jeesuksen merkityksestä, ominaisuuksista ja häneen liitettyjen kertomusten ja ihmeiden historiallisuudesta.
Ei-kristillisistä lähteistä tärkeimpinä viittauksina Jeesukseen historiallisena henkilönä pidetään kahden historioitsijan aikalaiskertomuksia. Ensimmäisellä vuosisadalla elänyt juutalainen historioitsija Josephus (n. 37–100) mainitsee teoksessaan Juutalaisten muinaisajat (lat. Antiquitates Judaicae) kahteen otteeseen Jeesuksen, jota kutsutaan Kristukseksi. Mainintoja pidetään ainakin osittain väärennöksinä. Lisäksi Roomalainen historioitsija ja senaattori Tacitus mainitsee 110-luvulla teoksessaan Keisarillisen Rooman historia (Annales) Kristuksen, joka kärsi ankaran rangaistuksen keisari Tiberiuksen aikana, ja jonka mukaan kristityt on nimetty. Tässä Tacituksen lähteenä oli kristittyjen usko Jeesukseen, eivätkä asiakirjat.
Varhaisimmat käsikirjoitukset
Tähän on listattu eräitä varhaisimpia käsikirjoituksia, jotka käsittelevät Jeesuksen elämää:
Syntymäkertomukset
pienois|[[Judaea (provinssi)|Judaean provinssi ajanlaskun alussa.]] Monet tutkijat eivät pidä Jeesuksen syntymä­kertomuksia historiallisesti luotettavana vaan taruna. Samoin Matteuksen ja Luukkaan evankeliumien esittämissä Jeesuksen suku­luetteloissa on suuria eroja, ja jotkut tutkijat pitävät niitä keinotekoisina. Jotkut uskonoppineet ovat selittäneet näitä eroja sillä, että Matteuksen evankeliumin sukuluettelo kuvaisi Joosefin sukupuuta, kun taas Luukkaan evankeliumin versio Marian.
Matteuksen evankeliumin mukaan Jeesuksen syntyminen neitseestä oli ennustettu Jesajan kirjassa. Joidenkin tutkijoiden mukaan kristityt sijoittivat kertomuksissaan syntypaikan Betlehemiin, koska Miikan kirjan ennustuksen mukaan Israelin hallitsija tulee Betlehemistä.
Luukkaan evankeliumin mainitsemaa verollepanoa ei ole pystytty yhdistämään muissa historiallisissa lähteissä mainittuihin verotustietoihin. Tämä ei ole mikään ihme, koska kreikankielisessä alkutekstissä tässä yhteydessä käytetään termiä ”apografé”, joka tarkoittaa rekisteröintiä. Käskynhaltija Quirinius määräsi paikallisen verollepanon, mutta vasta vuonna 6|6 jaa. eli Herodeksen kuoleman jälkeen. Verotusta varten toimeenpantu henkikirjoitus tapahtuu roomalaisen tavan mukaan omalla paikkakunnalla. Tästä oli poikkeuksena maanomistus toisella paikkakunnalla, mikä evankeliumien Joosefin ja Marian tapauksessa tuntuisi epätodennäköiseltä. On ehdotettu, että Luukkaan mainitsema väestörekisteröinti olisikin tarkoittanut Rooman valtakunnan alueella asuneiden henkilöiden antamaa kuuliaisuudenvalaa keisari Augustukselle, mistä on historiallisia todisteita ajanjaksolta 3/2 eaa.
Kuolema
Yleisimmin Jeesuksen on arvioitu kuolleen vuosien 30 ja 33 välillä. Myös Jeesuksen kuolinpäivä on yritetty määrittää Raamatun tietojen perusteella. Kaikkien evankeliumien mukaan se tapahtui juutalaisten pääsiäisen aikoihin, mutta maininnat, joiden perusteella ajankohta olisi pääteltävissä tarkemmin, eivät ole yhtäpitäviä.
Evankeliumien kirjoittamisen aikoihin kristinuskon ja juutalaisuuden välillä oli suuria jännitteitä. Evankeliumien kertomuksilla haluttiin ensinnäkin tehdä selvä pesäero juutalaisiin, kun toisaalta kirjoittajat esittivät roomalaisten viranomaisten toimet mahdollisimman hyvässä valossa. Suuren neuvoston edessä suoritettu oikeudenkäynti olisi ollut poikkeuksellinen. Evankeliumien kuvaama oikeudenkäynti näyttää tapahtuneen yöllä, juhlapäivän aattona ja vieläpä johtaneen kuolemantuomioon samana päivänä. Nämä seikat olivat vastoin juutalaista lakia. Juutalaisten oikeus kuolemantuomion täytäntöönpanoon on kiistanalainen.
Jeesus ja ajanlasku
Jeesuksen syntymän ajoitus on yhteydessä länsimaiseen ajanlaskuun. Kristillisessä ajanlaskussa vuosiluvut alkavat Jeesuksen oletetusta syntymävuodesta. Tämän ajanlaskun otti käyttöön käyttöön 520-luvulla munkki Dionysius Exiguus laatiessaan taulukoita pääsiäisen ajankohdan määrittämiseksi. Matteuksen evankeliumin mukaan Herodes Suuri kuitenkin oli Juudean kuninkaana vielä Jeesuksen syntyessä. Mikäli tämä pitää paikkansa, on Jeesus syntynyt muutamaa vuotta ennen Dionysioksen olettamaa ajankohtaa, johon ajanlaskun alku sijoitettiin.
Vuosilukujen yhteydessä on käytetty merkintää eKr. (ennen Kristuksen syntymää) ja jKr. (jälkeen Kristuksen syntymän). Nykyään on kuitenkin enenevässä määrin alettu käyttää merkintöjä eaa. (ennen ajanlaskun alkua) ja jaa. (jälkeen ajanlaskun alun).
Jeesuksen puhumat kielet
Jeesus puhui hyvin todennäköisesti äidinkielenään arameaa, joka on heprean sukulaiskieli, tai ainakin hän osasi sitä. Lisäksi Jeesus on saattanut osata hepreaa, josta oli tullut juutalaisten pyhä kieli aramean syrjäytettyä heprean puhekielenä.
Kuvataiteen Jeesus
Monet taiteilijat ovat käyttäneet Jeesusta ja hänen elämäänsä teostensa aiheina. Bysantin ajan ja keskiajan maalaustaiteessa Jeesus kuvattiin usein punavihreässä asussa. Kuitenkin bysantin aikana alettiin yhä enenevässä määrin maalata Jeesus pukeutuneena valkoisiin vaatteisiin ja myöhemmin yleistyi maalaustapa, jossa hänet kuvattiin sininen viitta harteillaan. Kristuksen pään ympärille kuvattu halo oli alun perin aurinko-jumalan tunnusmerkki (Apollo tai Sol Invictus).
Jeesus elokuvissa
Pääartikkeli: Jeesus elokuvissa
Soinniton alveolaarinen sibilantti
Soinniton alveolaarinen sibilantti on niin sanottu tavallinen s-äänne, joka esiintyy useimmissa kielissä. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on [s]. Suomen kielessä se on ainoa kotoperäinen sibilantti.
Kuvaus
Soinnitonta alveolaarista sibilanttia määrittävät seuraavat foneettiset parametrit:
Käyttö
Soinniton alveolaarinen sibilantti kirjoitetaan
Seurakuntaneuvosto
Seurakuntaneuvosto on seurakuntayhtymään kuuluvan seurakunnan toimielin Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Seurakuntaneuvosto johtaa ja edistää osaltaan seurakunnan toimintaa ja hengellistä elämää. Sen tehtäviin kuuluu päättää myös niiden varojen käytöstä, jotka seurakuntayhtymän talousarviossa osoitetaan seurakunnalle. Seurakuntaneuvoston tehtävät määritellään kirkkolain 11. luvun 9 §:ssa.
Seurakuntaneuvoston jäsenet valitaan seurakuntavaaleilla neljän vuoden toimikaudeksi ja puheenjohtajana toimii kirkkoherra. Neuvoston jäsenmäärä määräytyy seurakunnan väkiluvun perusteella. Ehdokkaaksi voi asettua seurakunnan konfirmoitu ja täysi-ikäinen jäsen. Vaaleissa ovat äänivaltaisia kaikki seurakunnan yli 16-vuotiaat jäsenet.
Leena Salmenkylä-Mattila
Leena Riitta Salmenkylä-Mattila (o.s. Salmenkylä; s. 13. maaliskuuta 1958 ) on suomalainen suunnistuksen maailmanmestari.
Salmenkylä-Mattila edusti Suomea kaksissa suunnistuksen MM-kisoissa. Vuoden 1979 kotikisoissa neiti Salmenkylä juoksi hk. matkalla 16:nneksi ja pääsi toiseksi viestinviejäksi Suomen viestijoukkueeseen. Maailmanmestari Outi Borgenströmin loukkaannuttua kisatansseissa Suomen mestaruustoiveet kokivat kolauksen, mutta Salmenkylä piti joukkueen hyvin taistossa mukana ja saapui osuudeltaan vaihtoon kolmantena, 2.38 minuuttia Norjan ja 47 sekuntia Tšekkoslovakian takana. Ankkuri Liisa Veijalainen nostikin Suomen selvään voittoon ennen Norjaa ja Ruotsia. Vuoden 1983 MM-kisoissa rouva Salmenkylä-Mattila oli mukana vain viestissä, jossa Suomen oli tyytyminen kahdeksanteen sijaan.
Ainoan Suomen mestaruutensa Helsingin Suunnistajia edustanut Salmenkylä-Mattila voitti normaalimatkalla 1985. PM-kisoissa ainoa menestyksen hetki koitti nuorten sarjassa 1974, kun hän Leena Silvennoisen ja Outi Borgenströmin kanssa voitti tyttöjen viestin.
Leena Salmenkylä-Mattila on kasvanut urheiluperheeseen, sillä niin isä Juhani kuin äiti Pirkkokin olivat aikoinaan menestyneitä suunnistajia ja koripalloilijoita. Muutkin perheen sisarukset ovat kilpailleet suunnistajina mutta vaatimattomammalla menestyksellä.
Belgian Grand Prix 1982
Belgian Grand Prix 1982 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. toukokuuta 1982 Zolderin radalla Belgiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut John Watson, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Ferrari-kuljettaja Gilles Villeneuve kuoli lauantain aika-ajoissa kolaroituaan Jochen Massin kanssa. Tapauksen johdosta Ferrari päätti vetäytyä kilpailusta.
Hilmar Oddsson
Hilmar Oddsson (s. 1957 Reykjavík) on islantilainen elokuvaohjaaja.
Hilmar Oddson ei ole yhtä tunnettu elokuvaohjaaja Islannin ulkopuolella kuin hänen kollegansa Baltasar Kormakur ja Friðrik Þór Friðriksson, mutta heidän tavoin hänenkin elokuviaan on levitetty jonkin verran ulkomaille. Hänen ensimmäinen elokuvansa on Eins Og Skepnan Deyr (1986). Se on tarina nuoresta kirjailijasta, Helgistä, joka matkustaa tyttöystävänsä kanssa maalle kuvitellen voivansa siellä paremmin kirjoittaa. Lapsuuden traumat kuitenkin kummittelevat Helgin mielessä, ja pikkuhiljaa Helgi vajoaa yhä syvemmälle hulluuteen. Elokuvassa on vahvaa symboliikkaa, joka rinnastaa ihmiset ja pedot toisiinsa. 1980-luvulla elokuva oli videolevityksessä suomessa nimellä Peto.
Seuraavan elokuvan ohjaustyötä Hilmar saikin sitten odottaa yhdeksän vuotta. Tár úr steini (1995) eli "kiven kyyneleet" on elämäkertaelokuva säveltäjä Jón Leifsistä. Elokuva keskittyi erityisesti hänen ja hänen vaimonsa vaiheisiin natsiajan Saksassa. Sporlaust (1998) oli puolestaan mustaa huumoria hyväksi käyttävä elokuva nuoresta kilpauimarista, joka menestyneen kisan jälkeen päättää pitää pienet juhlat ystävilleen. Lopulta yksi juhlijoista löytyy kuolleena, ja ystävysten yrittäessä piilottaa ruumista ajautavat he vain yhä suurempiin vaikeuksiin. Elokuvaa on levitetty myös pienimuotoisesti Suomessa englanninkielisin tekstityksin ja englanninkielisellä nimellä No Trace (1998).
Hilmarin tunnetuin elokuva Kaldaljós (2004) kertoo tarinan 40-vuotiaasta miehestä, joka Pedon Helgin tavoin on kokenut jotakin traumaattista lapsuudessaan. Tämä trauma on johtanut hänet emotionaaliseen eristykseen muusta maailmasta. Elokuvaa on esitetty muun muassa Canal+-kanavalla englanninkielisellä nimellä Cold Light. Elokuvan pääosaa esittää Ingvar Eggert Sigurðsson, joka on yksi tämän hetken tunnetuimmista islantilaisista näyttelijöistä.
Gani (kirjain)
Gani (asomtavruli Ⴂ, nuskhuri ⴂ, mkhedruli გ) on 3. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
Gani äännetään yleensä :nä.
Yrkeshögskolan Arcada
thumb|Arcadan opiskelijakunnan kerhotalo Cor-huset. Yrkeshögskolan Arcada (31.12.2013 saakka Arcada - Nylands svenska yrkeshögskola) on ruotsinkielinen, noin 2 400 opiskelijan ja 190 työntekijän ammattikorkeakoulu Helsingin Arabianrannassa.
Arcada tarjoaa koulutusta ruotsiksi ja englanniksi: 17 ammattikorkeakoulututkintoa (bachelor/AMK) ja neljä ylempää ammattikorkeakoulututkintoa (master/YAMK). Arcadan koulutusaloihin kuuluvat liiketalous, liikunta, media, kulttuuri, tekniikka ja sosiaali- ja terveysala. Koulutustoiminta on jaettu neljään yksikköön.
Arcada tarjoaa täydennyskoulutusta aikuisopiskelijoille liiketalouden, tekniikan, median, matkailun ja liikunnan alalla sekä sosiaali- ja terveysalalla.
Arcadan tutkimus- ja kehitystoiminta keskitetty neljään alueeseen:
Tausta
Korkeakoulu perustettiin 1996 kun Helsingfors svenska sjukvårdsinstitut (Sjukis), Svenska handelsläroverket (Lilla Hanken), Tekniska läroverket i Helsingfors (Verket) ja Folkhälsans socialläroanstalt yhdistyivät. Arcada sai vakituisen ammattikorkeakoulutoimiluvan 1998. Vuonna 2004 korkeakoulu jätti tilansa Alppilassa, Lauttasaaressa ja Tapiolassa ja siirtyi yhteen toimipisteeseen Helsingin Arabianrantaan.
Arcadan kampus
Marraskuussa 2004 Majstrandenin (alue Helsingin Arabianrannassa) rakennustyöt aloitettiin, tavoitteena luoda uusi kampuskortteli Ammattikorkeakoulu Arcadan ja Ammatti-instituutti Prakticumin ympärille sisältäen 227 opiskelija-asuntoa ja koulutustiloja. Ensimmäiset asunnot olivat muuttovalmiita 2006 ja seuraavat asunnot valmistuivat vuoden 2012 lopussa. Tällä hetkellä Arcadan kampuksella on yhteensä lähes 500 opiskelija-asuntoa ja rakenteilla lisää yhdessä urheiluhallin kanssa.
Osakeyhtiö
Osakeyhtiö (lyhenne suomen kielessä oy. tai oy ) on monissa maissa esiintyvä yhtiömuoto, jossa omistus jakautuu siirtokelpoisiin määräosiin (osakkeisiin). Osakeyhtiö on omistajistaan (osakkaista) erillinen oikeushenkilö, jonka toiminnasta omistajilla on vain rajoitettu vastuu.
Osakeyhtiö on jo pitkään ollut hallitseva yhtiömuoto yksityisomistukseen perustuvissa talousjärjestelmissä. Osakeyhtiö mahdollistaa sekä pienten että suurten yritysten omistamisen pienissä osissa ja toisaalta suurtenkin pääomien kertymisen.
Historia
thumb|250px|right|Stora Kopparbergin kaivosyhtiön osake (1/8 yhtiöstä), päivätty [[16. kesäkuuta 1288.]] Osakeyhtiöillä oli monia historiallisia edeltäjiä keskiajan Euroopassa. Esimerkiksi Italian meritasavalloissa oli tapana jakaa laivojen omistus määräosiin. Määräosat olivat tavallisia myös kaivosyhtiöissä. Vanhimpana yhä toimivana osakeyhtiönä on pidetty Ruotsin Stora Kopparbergin kaivosyhtiötä, jonka omistus jakautui vuonna 1288 kahdeksaan yhtäsuureen osakkeeseen. Stora fuusioitui vuonna 1998 suomalaisen Enson kanssa Stora Ensoksi. Suomen ensimmäisenä osakeyhtiönä pidetään 1762 perustettua Herttoniemen fajanssitehdasta.
Osakeyhtiöitä oli kuitenkin varsin vähän, koska niiden ajateltiin olevan vastuunjaon kannalta hallitsemattomia esimerkiksi konkurssitilanteessa. Modernin osakeyhtiön voidaan katsoa kehittyneen 1600- ja 1700-luvulla Euroopan eri maissa perustetuista kauppakomppanioista. Ranskassa vuonna 1804 säädetyssä laissa oli ensi kertaa säännöksiä osakeyhtiöstä. Ranskasta tuli esikuva muiden maiden osakeyhtiötä koskeville säädöksille, vaikka Ranskan pykälissä olikin monia heikkouksia. Seuraava maa oli Venäjä, jossa annettiin asetus osakeyhtiöistä vuonna 1836. Hollannissa annettiin ensimmäinen osakeyhtiölaki 1843, Ruotsissa säädettiin osakeyhtiölaki vuonna 1848 ja Suomessa osakeyhtiöasetus vuonna 1864.
Osakeyhtiön piirteitä
Osakeyhtiö on itsenäinen oikeushenkilö, jonka varat ovat erilliset omistajien varoista. Osakkaiden rajoitettu vastuu merkitsee, että he eivät ole vastuussa yhtiön toiminnasta ja veloista henkilökohtaisesti, vaan vain sijoittamansa pääoman kautta. Mikäli yhtiö ei kykene varoillaan vastaamaan sitoumuksistaan, yhtiö voi joutua konkurssiin ja omistajat voivat siten menettää sijoittamansa pääoman.
Siirtokelpoisuus merkitsee, että jokainen osakkeenomistaja voi periaatteessa vapaasti siirtää (esimerkiksi myydä tai lahjoittaa) omistusosuutensa yhtiöstä kokonaan tai osittain jollekulle toiselle ilman, että tähän tarvittaisiin erikseen yhtiön tai muiden omistajien suostumusta. Tässä suhteessa osakeyhtiö poikkeaa esimerkiksi avoimesta yhtiöstä, jossa omistusosuudet perustuvat yhtiömiesten keskinäiseen sopimukseen. Siirtokelpoisuutta saattaa tosin osakeyhtiössäkin rajoittaa esimerkiksi yhtiöjärjestyksessä oleva lunastus- tai suostumuslauseke tai osakkaiden keskinäinen osakassopimus.
Osakeyhtiömuodon etuja ja haittoja
Yksityisomistukseen perustuvassa talousjärjestelmässä osakeyhtiö on jo pitkään ollut hallitseva yhtiömuoto. Osakeyhtiöiden suosio ei kuitenkaan johdu siitä, että muoto olisi yksinkertainen tai maallikolle helppo soveltaa, paremminkin päin vastoin.
Sijoittajan eli osakkeenomistajan näkökulmasta osakeyhtiön etu on se, että se mahdollistaa vähäriskisen sijoituksen voiton toivossa: riski rajoittuu osakkeesta maksetun hinnan menettämiseen. Etuja ovat myös, että äänivalta riippuu sijoituksen koosta ja että osakkeet ovat likvidiä omaisuutta, jonka voi siirtää eteenpäin.
Yrittäjän näkökulmasta osakeyhtiömuodon etu on, että se helpottaa pääoman saantia. Osakepääoma on yhtiön käytössä rajoittamattoman ajan eikä osakas voi irtisanoa kerran tehtyä sijoitusta.
Yhteiskunnan näkökulmasta osakeyhtiöt ovat mahdollistaneet suurten pääomien kertymisen. Näin yritykset ovat voineet kasvaa suuremmiksi kuin mitä yksittäisten henkilöiden tai henkilöiden liittoumien resurssit olisivat antaneet myöten. Osakemarkkinat ovat helpottaneet pääoman ohjautumista aloille, joiden näkymät ovat olleet houkuttelevat. Koska riski on jaettu, on myös voitu ryhtyä taloudellisesti uskaliaisiin hankkeisiin.
Osakeyhtiön haittapuolena voi mainita, että yhtiömuotoa on käytetty myös väärin. Osakkaiden rajallinen vastuu on voinut houkutella petollisiin hankkeisiin. Haittapuolia on yritetty torjua lakimääräyksillä.
Osakkeiden vaihdanta
Siirtokelpoisuuden ansiosta osakkeet voivat muodostua vilkkaankin kaupankäynnin kohteeksi. Monien julkisten osakeyhtiöiden osakkeilla käydään kauppaa arvopaperipörssissä. Tämä mahdollistaa sen, että osakkeenomistaja voi luopua omistuksestaan verrattain helposti esimerkiksi tarvitessaan varoja muuhun käyttöön. Osakkeenomistaja voi myös hyötyä osakkeen arvonnoususta, mikäli hän myy sen ostohintaansa kalliimmalla. Osakkeet ovatkin nykyään merkittävä sijoitusmuoto.
Washington
Washington tarkoittaa seuraavia:
Svenska yrkeshögskolan
Svenska yrkeshögskolan (SYH) oli ruotsinkielinen ammattikorkeakoulu, joka tarjosi muun muassa tekniikan (Vaasassa) ja kulttuurin (Uudessakaarlepyyssä, Pietarsaaressa) tutkintoja.
Svenska yrkeshögskolan ja ammattikorkeakoulu Sydväst yhdistyivät 1.8.2008 Yrkeshögskolan Noviaksi, jolloin kummatkin lakkautettiin.
thumb|200px|Pietarsaaren Musiikkitalo (Musikhuset), Svenska Yrkeshögskolanin, Svenska yrkesinstitutenin ja [[Pietarsaaren seutukunta|Pietarsaaren seudun musiikkiopiston yhteinen musiikkikoulutuksen keskus.]]
Gambling with the Devil
Gambling with the Devil on power metal -yhtye Helloweenin 31. lokakuuta 2007 julkaistu kahdestoista studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 34.
Singlet
Single julkaistiin CD-formaatissa ainoastaan Japanissa. Muualla sen voi ostaa vain internet-latauksena.
Hietaheinäperhonen
Hietaheinäperhonen (Hipparchia semele) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Levinneisyys
Hietaheinäperhonen esiintyy lähes koko Euroopassa lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita. Idässä levinneisyysalue ulottuu Venäjän kautta Armeniaan. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian eteläosiin. Lajin levinneisyysalueen raja Aasiassa on huonosti tunnettu. Hietaheinäperhonen muodostaa levinneisyysalueen eteläosissa myös vaikeasti määriteltävän lajikompleksin lähilajin Hipparchia aristaeus (etelän heinäperhonen) kanssa. Lajista esiintyy runsaasti muuntelua levinneisyysalueen eri osissa.
Hietaheinäperhosesta on nimialalajin lisäksi kuvattu alalaji Hipparchia semele cadmus, joka esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa etenkin vuoristoissa Alpeilla, Pyreneillä, Pyreneiden niemimaalla ja Balkanilla. Nimialalaji esiintyy Keski-Euroopan pohjoisosissa, Britteinsaarilla ja Fennoskandiassa.
Koko ja ulkonäkö
Hietaheinäperhosen etusiiven pituus on alalajista riippuen 21–30 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 41,5–58,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Nimialalajilla siipien yläpuolen pohjaväri on ruskea. Etusiiven yläpuolen postdiskaalialassa on epäselvä keltainen juova, joka on tummakehnäinen ja suonien kohdalta pohjavärin katkaisema. Naaraalla siipien yläpuolen postdiskaalijuova on vaaleampi, niukempikehnäinen ja leveämpi kuin koiraalla. Takasiiven yläpuolen reunan punakeltainen submarginaaliala on leveälti suonten katkaisema. Takasiiven alapuoli on vaalean- ja tummanharmaan kirjavoima. Vaaleanharmaata tai valkoista postdiskaalijuovaa rajoittaa tyviosaan tummempi reuna.
Elinympäristö
Hietaheinäperhosen elinympäristöä ovat avoimet nummet ja kiviset rinteet alangoilta vuoristoihin ainakin 1 700 metrin korkeuteen. Levinneisyysalueen pohjoisosissa lajia tavataan pääasiassa merenrantojen lähellä ja poikkeuksellisesti soilla. Tyypillistä elinympäristöä Suomessa ovat rannikon lentohiekkadyynit ja heinikkoiset hiekkakentät sekä kalliotasanteet.
Lentoaika ja elintavat
Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa toukokuun lopulta alkaen (Hipparchia semele cadmus) ja pohjoisosissa nimialalajilla heinä–elokuussa. Suomessa paras keskimääräinen lentoaika on heinäkuun loppupuoliskolla. Toukka on aktiivinen öisin. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana ja koteloituu hiekalle tai kalliolle löyhän suojuksen sisään.
Ravintokasvi
pienoiskuva|left|150px|Toukka Toukan ravintokasveja ovat rantavehnä (Elymus arenarius), luhtakastikka (Calamagrostis stricta), nadat (Festuca), koiranheinä (Dactylis glomerata), lauhat (Deschampsia) ja kääpiölauhat (Aira).
Heckler & Koch P7
Historia
P7 valittiin Yhdysvaltain maavoimien kokeisiin, joiden tarkoituksena oli löytää uusi palveluspistooli Colt M1911:n tilalle. Se kuitenkin hylättiin kokeiden alkuvaiheessa, sillä se ei täyttänyt vaatimuksia. Valituksi tuli sen sijaan Beretta M92. P7 oli alusta lähtien tarkoitettu Länsi-Saksan poliisivoimien pistooliksi, ja se otettiinkin käyttöön niiden ja rajavartioston piirissä. Huolimatta aseen korkeasta hinnasta, myös useat poliisilaitokset Yhdysvalloissa ottivat sen käyttöönsä; esimerkkeinä New Jerseyn osavaltion poliisi ja Utahin liikkuva poliisi.
Ominaisuudet
P7:ssä on ainutlaatuinen kahvan etuosassa sijaitseva vipuvirityssysteemi: Kun vipu painetaan alas, ase virittyy; kun vivusta päästetään irti, viritys purkautuu. P7 on näin ollen yksitoiminen (liipaisimen painaminen pelkästään vapauttaa vasaran/iskurin, eikä viritä sitä), ja monet pitävätkin sitä vipuvirityksen vuoksi eräänä turvallisimmista pistooleista kuljetettavaksi patruunapesässä. Vaikka tiedetäänkin tapauksia joissa poliisi on menettänyt P7:nsä rikolliselle, tunnetun itsepuolustus- ja asekouluttaja Massad Ayoobin mukaan yksikään näistä poliiseista ei ole tullut ammutuksi omalla aseellaan, johtuen P7:n harvojen tuntemasta painalluksen vaativasta virityssysteemistä.
Toinen P7:n epätavallinen ominaisuus on sen kaasumäntähidasteiseen massasulkuun perustuva toiminta. Tämä sallii aseen tarkkuutta parantavan piipun kiinnittämisen suoraan runkoon, toisin kuin jäykkäyhteyteen perustuvissa pistooleissa. Ampuessa osa palokaasuista ohjataan piipusta sylinteriin, jossa sijaitseva mäntä viivästyttää luistin liikettä taaksepäin. Muita samanlaiseen toimintatapaan perustuvia pistooleja ovat huonosti menestyneet Steyr GB, Vektor CP1 ja Norinco M77B.
P7:n piippulinja on hyvin alhaalla, mikä vähentää ammuttaessa piipun nousemista ja rekyylin tunnetta ampujan käsissä. P7:n iskuri voidaan myös kätevästi poistaa luistista sekunneissa turvallista säilytystä varten.
Huonot puolet
Palveluspistoolina P7:ssä on haittana kaasumännästä johtuva nopea kuumeneminen. Lämpö on huomattavissa erityisesti ammuttaessa nopeasti tusinoittain laukauksia. Tällä ei ole paljoakaan merkitystä itsepuolustusta vaativissa tilanteissa, mutta ampumaharjoittelussa se voi olla haitaksi. Yhdysvaltain markkinoille tarkoitetut PSP/P7:t sisältävät tämän vuoksi pienen muovisen lämpökilven liipaisinsuojan yläosan sisällä, josta tuli myöhemmissä malleissa vakiovaruste. Pitkäaikaisen käytön seurauksena P7 on kaasumännästään johtuen myös altis likaantumiselle, ja vaati näin ollen kaasusylinterin puhdistuksen tietyin väliajoin pysyäkseen toimintakykyisenä. Saksalainen rajavartioston terrorisminvastainen erikoisjoukko GSG-9 on kuitenkin todistanut, että aseella voidaan ampua tuhansia laukauksia ennen kaasumännästä johtuvaa häiriötä.
Mallit
P7:ää valmistettiin useita eri malleja:
PSP ja P7M8 ovat aseen ohuimmat ja näin ollen myös helpoimmin kätkettävät versiot. P7M13:ssa on 13-patruunan lipas, jonka vuoksi kahvan kokoa on jouduttu kasvattamaan. P7M10 on hieman suurempi johtuen .40 S&W -patruunan ampumisen kestävästä luistista. Vuonna 1992 julkaistiin rajoitettu erä elektrolyysittömällä nikkelipinnoitteella päällystettyjä P7-pistooleita. Nikkelipinnoite lisättiin malleihin M8, M13 ja M10.
Suomessa
Huolimatta aseen pienestä koosta, P7M13 ei mahdu poliisin taskuaselaatikkoon (180 × 130 mm) ohjeiden mukaan aseteltuna.
Dagur Kári
Dagur Kári (s. 12. marraskuuta 1973 Pariisi) on islantilainen elokuvaohjaaja.
Pariisissa islantilaisille vanhemmille (isä kirjailija Pétur Gunnarsson) syntynyt Kári muutti kotimaahansa kolmivuotiaana. Hän opiskeli elokuvaa Tanskan kansallisessa elokuvakoulussa, josta valmistui 1999. Hänen päättötyönään tekemänsä lyhytelokuva Lost Weekend (1999) keräsi lukuisia palkintoja Euroopan eri elokuvafestivaaleilla.
Kárin tunnetuin elokuva Suomessa, kuten muuallakin maailmassa on hänen esikoispitkänsä Nói albínói (2003), joka on musta komedia levottomasta nuoresta miehestä Noista. Noi vetelehtii omassa pienessä kotikylässään, ei tee juuri mitään, ei jaksa käydä edes kunnolla koulua. Mutta hänen suurena haaveenaan on karata talvella lumen ja jään ympäröimästä kotikylästään johonkin lämpimään. Elokuva on esitetty useilla elokuvafestivaaleilla, joilla se on kerännyt runsaasta palkintoja.
Serer
Serer on nigeriläis-kongolainen kieli, jota puhutaan Senegalissa Sine- ja Saloum-jokia ympäröivissä laaksoissa. Sereriä puhuu äidinkielenään 1 161 900 ihmistä.
Senegalin perustuslaissa serer on määritelty yhdeksi maan kansalliskielistä yhdessä jola-fonyin, maninkan, fulanin, soninken ja wolofin kanssa.
Suomenniemen kirkko
Suomenniemen kirkko on A. H. Dalströmin suunnittelema puinen kirkko Mikkelin Suomenniemellä, Etelä-Savossa. Kirkko on rakennettu vuonna 1866, ja se edustaa uusgotiikkaa. Istumapaikkoja siinä on noin 600. Muodoltaan kirkko on tasavartinen ristikirkko. Sen keskustassa on monikulmainen kattoratsastaja. Alttaripäädyssä on matala sakaristo ja muissa päädyissä pienet "eteiskopit". Vuonna 1777 rakennettu kellotapuli sijaitsee lähellä kirkkoa. Kellotapulissa on kaksi kelloa, vuosilta 1778 ja 1780.
Kirkon nykyiset, 16-äänikertaiset urut valmisti Urkurakentamo Tuomi vuonna 1983. Edelliset, 12-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas 1921. Alttaritaulun Jeesus siunaa lapsia on maalannut taiteilija Hannes Malin vuonna 1924.
Kirkko joutui tuhopolttoyrityksen kohteeksi joulukuussa 2009. Palokunta onnistui kuitenkin pelastamaan kirkon, joka sai vain vähäisiä vaurioita.
Benedictus VIII
Paavi Benedictus VIII (n. 980–9. huhtikuuta 1024) oli paavina 18. toukokuuta 1012 – 9. huhtikuuta 1024. Hänen oikea nimensä oli Theophylactus.
Kuten edeltäjänsä Benedictus VI:n, hänenkin vastustajansa oli vastapaavi Gregorius, joka pakotti Benedictuksen VIII:n pakenemaan Roomasta. Hänet palautti valtaan Saksan Henrik II Pyhä, jonka Benedictus VIII kruunasi keisariksi vuonna 1014.
Benedictus VIII:n aikana saraseenit hyökkäsivät uudelleen Etelä-Euroopan rannikoille ja perustivat asutusta Sardiniaan.