cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Onnen kiertolaiset
Onnen kiertolaiset on kulttimaineeseen noussut elokuva, joka kertoo kahdesta työttömästä näyttelijästä, Withnailista ja "I":sta, 1960-luvun lopun Englannissa. Mustassa komediassa näyttelijäkaverukset menevät viettämään viikonloppua maalle Withnailin sedän, Montyn, mökille.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Onnen kiertolaiset äänestettiin kaikkien aikojen 29. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Onnen kiertolaiset on esitetty Suomen televisiossa MTV3-kanavalla elokuussa 1993 ja Yle TV2:ssa 21. toukokuuta 1999 sekä alkuperäisnimellään Withnail and I Yle Teemalla marraskuussa 2019 ja toukokuussa 2021.
Omega (albumi)
Omega on suomalaisen black metal -yhtye Azaghalin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Moribund Records.
EmCe Solution Partner
EmCe Solution Partner Oy on suomalainen tietotekniikan palveluyhtiö. Sen asiakkaita ovat pienet ja keskisuuret yritykset. EmCen ohjelmistot perustuvat omaan tuotekehitykseen ja valittujen yhteistyökumppaneiden tuotteisiin (mm. Microsoft Dynamics NAV). Asiakasmäärällä mitattuna se on Suomen suurin Microsoft Dynamics NAV -toiminnanohjausjärjestelmien toimittaja.
EmCellä on yli 60 työntekijää neljässä toimipisteessä Helsingissä, Tampereella, Oulussa ja Lahdessa. Yhtiöllä on noin 1 500 asiakasta.
Historia
EmCen perustivat vuonna 1980 Stig Haglund ja Kåre Norrgård. Nykyinen toimitusjohtaja Markus Backlund aloitti tehtävässään vuonna 2008. EmCe on eräs Suomen vanhimmista kirjanpito-ohjelmistojen toimittajista.
Richart Báez
Richart Báez (s. 31. heinäkuuta 1973 Asunción) on paraguaylainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Báez debytoi Paraguayn maajoukkueessa 1995. Hän kuului Paraguayn joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2002. Hän on pelannut 26 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Pilvi Porkola
Pilvi Porkola (s. 1972) on helsinkiläinen performanssitaiteilija, kirjoittaja ja taiteen tutkija. Porkola on Todellisuuden tutkimuskeskuksen jäsen, minkä ohella hän tekee tohtorinväitöskirjaansa Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa.
Porkola on toteuttanut 2000-luvulla useita esityksiä, performansseja ja luentoperformansseja muun muassa Kiasma-teatteriin. Näistä viimeisimpiä ovat Museum of Goodwill (2009–2012), Cat (2009) ja How to Be a Performance Artist (2007–2009).
Agnar Mykle
thumb|Agnar Mykle Agnar Mykle (8. elokuuta 1915 Trondheim – 14. tammikuuta 1994 Asker) oli norjalainen kirjailija, jonka romaani Laulu punaisesta rubiinista herätti laajaa kohua eroottisella realismillaan. Mykleä ja hänen kustantajaansa Gyldendalia vastaan nostettiin oikeusjuttuja Norjassa ja myös Norjan ulkopuolella.
Suomessa oikeusministeriö määräsi syksyllä 1957 romaanin Laulu punaisesta rubiinista suomennoksen takavarikkoon ja teoksen kustantajan Caius Kajantin asetettavaksi syytteeseen. Jutun käsittely päättyi pari vuotta myöhemmin korkeimman oikeuden vahvistettua alempien oikeusasteiden päätöksen, jonka mukaan kustantaja tuomittiin sakkoihin ja menettämään saamansa taloudellinen hyödyn valtiolle. Kyseessä on yksi viimeisistä tapauksista, joissa jokin teos on Suomessa määrätty takavarikkoon. Oikeutta käytiin myös Norjassa, mutta siellä maan korkein oikeus kumosi levityskiellon.
Pilapiirtäjä Kari Suomalainen kommentoi Punaisen rubiinin ympärillä pyörinyttä kohua ja sen jälkeen tapahtunutta yleisen sietokynnyksen madaltumista 30 vuotta myöhemmin toteamalla, että "nykyisin julkaistaan sellaista, josta Myklekin punastuisi".
Valehtelija (elokuva)
Valehtelija on Mika Kaurismäen esikoiselokuva ohjaajana vuodelta 1981. 53-minuuttisen suomalais-saksalaisen tuotannon pääosaa esittää ohjaajan veli Aki Kaurismäki. Tämä esittää Ville Alfaa, patologista mutta pohjimmiltaan rakastettavaa valehtelijaa elokuvassa, joka tunnustaa velkansa ranskalaisen 1960-luvun uuden aallon elokuvaohjaajista varsinkin Jean-Luc Godardille ja François Truffaut’lle. Elokuva oli Mika Kaurismäen diplomityö Münchenin elokuvakoulusta.
Sapsan
Sapsan (, suom. ’muuttohaukka’) on Siemensin valmistama suurnopeusjuna, joka liikennöi Pietari–Moskova-radalla Venäjällä. Juna aloitti liikennöinnin marraskuussa 2009. Junan pääteasema Pietarissa on Moskovan rautatieasema ja Moskovassa Leningradin asema. Noin 650 kilometrin matka kestää kolme tuntia 45 minuuttia.
Nopea junayhteys Pietari–Moskova sai jatkoa länsipäässään 12. joulukuuta 2010, kun Allegro-juna aloitti liikennöinnin Helsingistä Pietariin. Vaikkakin junat kulkevat Pietarissa eri asemille, voivat suurnopeusyhteydet nopeuttaa Helsinki–Moskova-välillä kulkevien junamatka-aikaa muihin juniin verrattuna.
Onnettomuudet
Lyhyen liikennöintihistoriansa aikana junan alle on kuollut useita ihmisiä ja tämän vuoksi junaa kutsutaankin ”kuoleman junaksi”. Osasyynä onnettomuuksiin on kerrottu olevan junan suuren nopeuden, johon radan varrella asuvat ihmiset eivät ole vielä ehtineet tottua. Toinen syy on se, että Sapsan-juna on huomattavasti hiljaisempi kuin aiemmat junat, eivätkä ihmiset kuule kunnolla junan tuloa.
Vastustukset
Junan liikennöinti on ollut radan varrella asuvien ihmisten kovan vastustuksen kohteena. Sapsanin korvattua aiemmat junat rataosuudelta vähennettiin pysähdyksiä, minkä jälkeen paikalliset ovat joutuneet ajamaan pitkiä työmatkoja autoillaan. Toinen vastustuksen aihe on ollut junan suuri nopeus, jonka takia useat ihmiset ovat jääneet junan alle.
Reitti
Vuosina 2010–2015 Sapsan liikennöi myös yhteysvälillä Moskovasta Nižni Novgorodiin (440 km). Tällä osuudella rautatieyhtiö RŽD kuitenkin korvasi Sapsanin toisella lintusanastoa käyttävällä junalla kesällä 2015, kun nimen Striž (, suom. Kiitäjä) saanut espanjalaisen Talgon ja venäläisen Transmašholdingin  yhdessä valmistama juna aloitti liikennöinnin. Koska yhdellä pysähdyksellä (Vladimir) tämän junan matka-aika on ollut 3 t 35 min, on sen keskinopeus tällä rataosuudella selvästi alhaisempi kuin Moskova–Pietari-yhteydellä, pysähdys mukaan lukien vain 123 km/t. Striž-pikajuna on operoinut myös väliä Berliini–Varsova–Minsk–Moskova joulukuusta 2016 lähtien, EP20-veturin vetämänä. Silläkin osuudella liikennöintinopeudeksi on suunniteltu kaikilla osuuksilla alle 200 km/t.
Angolanhiiro
Angolanhiiro (Colius castanotus) on hiirojen heimoon kuuluva afrikkalainen lintu. Se on Angolan kotoperäinen laji, jonka esiintymisalue ulottuu Kongojoen suulta itään Malanjen länsiosaan, ja etelään Namibeen. Jules Verreaux ja Édouard Verreaux kuvailivat lajin holotyypin luultavasti Angolasta vuonna 1855.
Elmira Syzdykova
Elmira Änwarbekqyzy Syzdykova (s. 5. helmikuuta 1992) on kazakstanilainen painija. Hän kilpailee vapaapainissa. Syzdykova saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 69 kg painoluokassa. Aasian-mestaruuskilpailussa Syzdykova on saavuttanut kaksi hopeaa (2015 ja 2016) ja kaksi pronssia (2014 ja 2018). Aasian kisoissa hän saavutti pronssia 2018.
Syzdykova saavutti nuorten MM-pronssia 72 kg:n painoluokassa 2011. Hän voitti nuorten Aasian-mestaruuden 2012 ja sai pronssia 2010. Kadettien (eli 17-vuotiaiden) Aasian-mestaruuskilpailuissa hän saavutti kultaa 2008 ja hopeaa 2009.
Yhteiskuntateoria
Yhteiskuntateoria on tutkimusalue, jolla tarkastellaan yhteiskuntatieteiden peruskäsitteitä, kuten toiminnan tai rakenteen käsitteitä.
Viipuri
Viipuri on kaupunki Luoteis-Venäjällä Suomenlahden pohjoisrannikolla Viipurinlahden perukassa Karjalankannaksen länsipäässä. Viipurissa oli Venäjän vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 73 001 asukasta (1.1.2022). Kaupunki on samalla Leningradin alueen 193 863 asukkaan Viipurin piirin hallinnollinen keskus.
Viipuri on alun perin ollut Vuoksen rannalla sijainnut karjalaisten kauppapaikka. Viipuri on kuulunut keskiajasta alkaen Ruotsille, sen jälkeen vuodesta 1710 Venäjälle, vuodesta 1812 Suomen suuriruhtinaskunnalle ja vuodesta 1917 lähtien itsenäiselle Suomelle. Suomi joutui luovuttamaan Viipurin Neuvostoliitolle talvisodan päättyessä 1940. Jatkosodan alussa Suomi valtasi kaupungin 1941, mutta Neuvostoliitto otti kaupungin takaisin haltuunsa Viipurin-Petroskoin operaatiossa 1944.
Kaupungin keskusta sijaitsee niemellä Viipurinlahden äärimmäisen perukan Suomenvedenpohjan ja sen eteläpuolisen Viipurinlahden osan, Viipurista Uuraaseen ulottuvan Suomenvedenselän välissä. Vanhan kaupunkikeskustan länsipuolella on Linnasaari, jonka erottaa keskustasta kapea Linnasalmi. Sillä sijaitsevalla pienellä saarella on keskiaikainen Viipurin linna.
Historia
Viipuri on alun perin ollut Vuoksen rannalla sijainnut karjalaisten kauppapaikka. Arkeologisten kaivausten perusteella kauppapaikka on ollut käytössä jo 900-luvulla. Viipurin varhaiseen olemassaoloon viittaa myös noin vuodelta 1100 oleva ruotsalainen riimukivi, johon henkilön kuolinpaikaksi on merkitty Uiburk, joskin se saattaa viitata myös Tanskan Viborgiin. Viipurin seudulla on mainittu myös olleen 1100- ja 1200-luvulla Novgorodin valtapiiriin kuuluva kylä ja kauppapaikka.
pienois|vasen|Viipurin kaupunki 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa. Kuparipiirros [[Eric Dahlbergin teoksesta Suecia antiqua et hodierna.]] Kaupunki sijaitsee Viipurinlahden perukassa eli Suomenvedenpohjassa paikalla, jossa vielä uudella ajalla oli Vuoksen läntisen laskuhaaran suu, joka oli merkittävän vesireitin läntinen päätepiste Laatokalle. . Vesireitin itäinen päätepiste sijaitsi Vuoksen suulla Käkisalmessa Läntinen laskuhaara kuitenkin kuivui maankohoamisen myötä vähitellen 1600–1800-luvuilla. Vielä 1600-luvun lopulla kaupungin sanotaan sijainneen Vuoksen virran varrella.
Ruotsin osana
Eerikinkronikan mukaan upplantilaiset rakensivat Viipurin linnan vuonna 1293 kolmannen ristiretken yhteydessä. Viipurin linnassa tehdyissä kaivauksissa on kuitenkin tullut esille merkkejä kivilinnaa edeltäneistä hirsirakennuksista. Löytöinä on myös ristiretkiajan esineitä, joiden perusteella alkuperäistä varustusta pidetään karjalaisten linnoituksena, jonka upplantilaiset sittemmin valloittivat. Pähkinäsaaren rauhassa 1323 linnasta ympäristöineen tuli virallisesti Ruotsin valtakunnan osa. Kuningas Eerik Pommerilainen myönsi Viipurille kaupunkioikeudet vuonna 1403. Vähitellen linnan yhteyteen kasvoi yksi Suomen suurimmista kaupungeista. Viipuri oli sittemmin Itä- ja Kaakkois-Suomen keskus ja merkittävä kauppakaupunki.
Ruotsalaisissa lähteissä Viipurin linna mainitaan ensi kerran vuonna 1295 (kuningas Birgerin kirjeessä), mutta novgorodilaisten kronikassa kerrotaan, että ruotsalaiset perustivat linnan Karjalaan ”vuonna 6801” (länsimaisen ajanlaskun mukaan vuonna 1293). Myöhemmin Viipurin kaupunki mainitaan kirjallisissa lähteissä 1336 ja Viipurin raati 1393. Dominikaanit perustivat Viipuriin luostarin 1398, ja fransiskaanikonventti perustettiin 1400-luvun alussa. Ensimmäinen nimeltä tunnettu Viipurin porvari oli saksalainen Ewert von Balven Tallinnasta (1393), samoin saksalainen oli ensimmäinen tunnettu raatimies Magnus Schröder (1410). Kaukokauppa oli suureksi osaksi itämeren saksalaisista hansakaupungeista kuten Lyypekistä ja Tallinnasta saapuneiden hansakauppiaiden hallinnassa. Vienti suuntautui enimmäkseen Tallinnaan, missä tavarat myytiin läntiseen Eurooppaan. Karjalaiset olivat kylläkin enemmistönä tavallisten kaupunkilaisten joukossa.
Koska Viipuri oli kaukana Tukholmasta, Viipurin linnalääniä hallittiin kuin itsenäistä valtakuntaa. Hämeen ja Turun linnalääneillä oli Viipuria kiinteämpi yhteys Tukholmaan ja vähemmän itsemääräämisoikeutta. Linnan ympärille kehittynyt kaupunki oli linnanherran suojeluksessa ja Viipuri oli ainoa Suomen kaupunki, jonka ympärillä oli kaupunginmuuri.
Venäjän keisarikunta ja Suomen suuriruhtinaskunta
Suuren Pohjan sodan aikana Pietari Suuren venäläisjoukot valtasivat kaupungin vuonna 1710, ja sen jälkeen vuonna 1721 solmitussa Uudenkaupungin rauhassa Venäjän keisarikunta sai Viipurin Ruotsilta.
Venäjään liittyminen hyödytti suuresti Karjalan taloutta, kun kauppa suuntautui kasvavaan Pietarin kaupunkiin. Rahtitalonpojat ansaitsivat rahaa kuljettamalla rahtia hevoskärryllä tai reellä. Pääkaupunkiin saatettiin myös muuttaa työn perässä. Omalta asuinpaikalta käsin saattoi myydä maataloustuotteita tai harjoittaa sivuelinkeinoja. Näin pääsi miltei jokainen karjalainen rahatalouden piiriin. Toisaalta maatalous taantui, kun venäläinen halpa vilja valtasi markkinoita.
Jo 1700-luvulla Venäjään liitetty Vanha Suomi ja sen osana Viipuri liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812. Talouselämässä ja kaupungin hallinnossa saksalaisilla oli määräävin asema ja kaupungissa asui paljon saksalaisia kauppiassukuja.
vasen|pienois|[[Claes Wilhelm Gyldén|C. W. Gyldénin kartta Viipurista ja sen esikaupunkialueista vuodelta 1839.]] Viipurin on myös sanottu olleen suuriruhtinaskunnan kansainvälisin kaupunki: siellä asui suomenkielisten lisäksi venäjän-, ruotsin- ja saksankielisiä asukkaita. Vuonna 1839 perustettiin Viipurin hovioikeus Suomen kolmanneksi hovioikeudeksi.
Topelius kuvasi liikkuvuuteen tottunutta karjalaista kansaa: Viipurissa oli vuonna 1906 kolme osuuskauppaa: Viipurin Työväen Osuuskauppa, Karjalan Työväen Osuuskauppa ja Osuusliike Ponnistus. Siellä toimi myös työväenyhdistys. Tuolloin Viipurin esikaupungeissa asui lähes yhtä paljon väestöä kuin itse kaupungissa, mutta ilman kaupungin mukavuuksia. Sen vuoksi esikaupunkien yhdistäminen kaupunkiin oli Viipurin työväenyhdistyksen polttavimpia kysymyksiä. Samana vuonna Pohjoismaiden Osakepankin pääkonttori siirtyi Viipurista Helsinkiin, mikä aiheutti viipurilaisissa raivoa ja vilkasta kirjoittelua paikallisissa lehdissä.
Suomen tasavallan aika ja sotavuodet
Vuonna 1917 Suomi julistautui itsenäiseksi. Viipuri oli Suomen sisällissodassa ensin punaisten alueella; valkoiset valloittivat sen 29. huhtikuuta 1918. Maailmansotien välisenä aikana rakennettiin muun muassa Viipurin kirjasto.
Vuonna 1931 Viipurissa järjestettiin Herättäjäjuhlat.
Talvisodassa kaupunki vaurioitui pahoin. Vaikka puna-armeija ei saanut sitä vallattua, Moskovan rauhassa se jäi muun luovutetun Karjalan osana Neuvostoliitolle. Jatkosodassa Suomi valtasi Viipurin takaisin 1941 ja kunnosti pahoin tuhoutuneen kaupungin nopeasti asuinkelpoiseksi. Suomi menetti kaupungin jatkosodassa uudelleen 20. kesäkuuta 1944.
Viipurin kuuluminen Neuvostoliiton alueeseen vahvistettiin uudestaan Moskovan välirauhansopimuksessa 19. syyskuuta 1944. Stalin oli jo Teheranin konferenssissa marraskuussa 1943 ilmoittanut vaativansa vuoden 1940 rajoja ja ettei hän suostunut edes keskustelemaan Churchillin ja Rooseveltin ehdotuksesta, että rauhan­neuvottelujen helpottamiseksi Viipuri voitaisiin jättää Suomelle.
Viipurin kaupunginosat 1930
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Viipurin kaupungin rajojen sisällä olevia kaupunginosia olivat:
Väestönlaskennassa olivat mukana myös eräät Viipurin kaupungin rajojen ulkopuolella sijaitsevat alueet. Niistä Viipurin maalaiskunnassa sijaitsivat:
Edellä mainittujen lisäksi Viipurin tietojen yhteydessä on mainittu myös Uuras, joka oli jakautuneena Viipurin maalaiskunnan, Vahvialan ja Johanneksen kuntien kesken.
Kaupungin alueliitokset 1920- ja 1930-luvulla
Papulan, Huusniemen, Karjalan, Tiiliruukin, Kangasrannan, Kolikkoinmäen ja Talikkalan esikaupungit liitettiin Viipurin maalaiskunnasta Viipurin kaupunkiin.
Kelkkalan, Liimatan ja Maaskolan esikaupungit liitettiin maalaiskunnasta kaupunkiin.
Uuraan satama-alue liitettiin Johanneksen kunnasta Viipurin kaupunkiin.
Osia Ykspään, Kärjen ja Karppilan kylistä liitettiin kaupungista takaisin maalaiskuntaan. Nämä alueet oli liitetty kaupunkiin vuosina 1932 ja 1933. Toisaalta samana vuonna osia Suurperon ja Hämäläisen kylistä liitettiin maalaiskunnasta kaupunkiin.
Lehdistö Suomen aikana
pienois|Wiborgs Nyheter 30.11.1939. Seuraavassa on lueteltu Viipurissa ilmestyneitä sanomalehtiä ennen kaupungin luovuttamista Neuvostoliitolle.
Viipuri Neuvostoliiton ja Venäjän osana
Jatkosodan jälkeen Viipuri jäi Neuvostoliitolle, joka asutti sen omilla asukkaillaan.
Kaupungissa on vanhoja suomalaisia rakennuksia, joista osa on huonokuntoisia ja rapistuneita kuten Alvar Aallon suunnittelema kirjasto, jota tosin on nyttemmin restauroitu. Kaupungin sodanjälkeiseen luonteeseen on vaikuttanut rajan läheisyys. Asukkaina on paljon rajavirkailijoita ja teollisuustyöntekijöitä. Teollisuuslaitoksia Viipurissa toimii yli 20.
Väestö ennen toista maailmansotaa
Seuraavassa taulukossa on esitetty Viipurin väkiluku eräinä vuosina. Vuosien 1930 ja 1939 luvut ovat ajankohdan 31.12. mukaiset ja perustusvat kirkonkirjoihin ja siviilirekisteriin merkittyyn väestöön. Vuosien 1850 ja 1860 sekä 1900 ja 1910 välillä Viipurin väkiluku laski, ja muina aikaväleinä se oli nousussa. Väkiluvun kasvuun vaikuttivat myös kaupunkiin Viipurin maalaiskunnasta tehdyt alueliitokset.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Viipurin kaupungin hallinnollisella alueella oli 52 253 asukasta. Viipurin rajojen ulkopuolella sijainneissa, mutta väestönlaskennassa mukana olleissa osissa Viipurin maalaiskuntaa ja Uuraassa oli yhteensä 19 986 asukasta, joten koko väestönlaskenta-alueen väkiluku oli 72 239 henkeä. Koko väestönlaskenta-alueen väestöstä suomenkielisiä oli 67 609, ruotsinkielisiä 2 103, venäjänkielisiä 1 807 ja saksankielisiä 439 asukasta. Tämän perusteella suomenkielisiä oli 93,6 %, ruotsinkielisiä 2,9 %, venäjänkielisiä 2,5 % ja saksankielisiä 0,6 % väestönlaskenta-alueen asukkaista.
Sodan aikaiset väestönsiirrot
Talvisodan aikana, osittain jo sen edellä Viipurin koko väestö evakuoitiin muualle Suomeen. Välirauhan aikana tyhjentyneeseen kaupunkiin siirrettiin asukkaita muualta Neuvostoliitosta. Kun Suomi jatkosodassa valtasi Viipurin, osa sen entisistä asukkaista muutti sinne takaisin, mutta joutui jälleen poistumaan kaupungista, kun Neuvostoliitto vuonna 1944 valloitti sen uudestaan.
Väestö toisen maailmansodan jälkeen
Sodan jälkeen Viipurissa ei asunut suomalaista väestöä, vaan sinne siirrettiin asukkaita muualta Neuvostoliitosta. Ensimmäisessä toisen maailmansodan jälkeisessä Neuvostoliiton väestönlaskennassa vuonna 1959 Viipurin asukasluku oli pienempi kuin ennen sotia. Sotia edeltänyt väkiluku ylittyi vuoden 1979 väestönlaskentaan mennessä. Enimmillään Viipurissa oli asukkaita lähes 81 000 henkeä viimeisessä Neuvostoliiton ajan väestönlaskennassa. Vuoteen 2002 tultaessa kaupungin asukasluku oli hieman vähentynyt ja vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan se oli taas noussut lähes 80 000 henkeen.
Seuraavassa on edellä selostettujen tietojen perusteella laadittu kuvaaja Viipurin väestönkehityksesta vuodesta 1815 vuoteen 2010. Pylväiden päissä näkyvät luvut ovat tuhansia asukkaita sadan asukkaan tarkkuuteen pyöristettynä. Musta pystyviiva on merkitty toista maailmansotaa edeltäneiden ja senjälkeisten väkilukutietojen väliin.
Nyky-Viipurin naapurit ja kaupunginosat
Viipurin kaupunkikunnan naapureita ovat nykyään: etelässä Johanneksen kaupunkikunta, lännessä Tienhaaran maalaiskunta, pohjoisessa Antrean kaupunkikunta ja idässä Gontšarovon maalaiskunta.
Sisäisesti Viipurin kaupunki on 15. lokakuuta 2008 lähtien ollut jaettuna kymmeneen kaupunginosaan, jotka ovat:
Talous ja liikenne
Viipurin rautatieasema on Lappeenrannan kautta Pietarin Suomen asemalle johtavan pääradan tärkein asema Venäjän puolella ennen Pietarin kaupunkia.
Suomesta Viipuriin johtavat veneily- tai laivaväylät saapuvat Suomenlahden tai Saimaan kanavaa suunnalta. Viipurin satama on yksi Leningradin alueen kauppasatamia.
Nähtävyyksiä
Monet Viipurin vanhan kaupungin rakennukset ovat nykyään huonokuntoisia. Kaupungissa on säilynyt yli 200 suomalaista julkista ja asuinrakennusta. Kulttuurihistoriallisesti merkittävä on Monrepos'n puisto, jota on 2000-luvulla hieman kunnostettu suomalaisten aloitteesta. Suomalaisen toisen maailmansodan jälkeen syntyneen sukupolven mieleen Monrepos'n puisto on jäänyt Aili Runteen sanoittamasta, Erik Lindströmin säveltämästä ja laulajatar Annikki Tähden tulkitsemasta ikivihreästä iskelmästä Muistatko Monrepos'n.
Viipurin taidemuseo on kunnostettu Eremitaašin sivutoimipisteeksi. Viipurin pääkatu on Leninin valtakatu (aiemmin Torkkelinkatu).
Tapahtumat
Viipurissa on järjestetty useita suuria kristillisiä kesätapahtumia. Vanhoillislestadiolaisten suviseurat järjestettiin Viipurissa vuonna 1922 ja herännäisyyden herättäjäjuhlat vuonna 1931.
Ystävyyskaupungit
Viipurilla on nykyään kolme ystävyyskaupunkia:
Pietarin aukio
Pietarin aukio (, Petrovskaja ploštšad, entisiltä suomalaisilta nimiltään Pyhän Annan tori ja Siikaniemen tori) on Viipurissa Linnansillan kupeessa sijaitseva aukio. Se on nimetty Pietari Suuren mukaan.
Suuruhtinaskunnan aika
Aukio syntyi 1740-luvulla Pyhän Annan kruunun linnoituksen rakennustoiden yhteydessä. Paikassa kohtasi kolme eri suunnista tullutta tietä, jotka myöhemmin tunnettiin suomalaisilla nimillä Siikaniemenkatu (nyk. Ostrovnaja ulitsa), Haminanportinkatu ja Hiekanportinkatu. Sen ympäristöön rakennettiin armeijan esikuntarakennuksia ja upseerien asuintaloja, joita suunnitteli muun muassa venäläinen arkkitehti Karl Johann Spekle. Aukion pohjoislaidalle valmistui 1847 suomalaisen arkkitehdin Ernst Lohrmannin suunnittelema upseeritalo eli niin sanottu Mendtin talo. 1800-luvun lopulla rakennuksessa toimi venäläinen koulu ja myöhemmin Venäjän vallankumouksen aikana vuonna 1917 siellä kokoontui sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen paikalliskomitea, bolševikien pitivät majaa naapuritalossa. Vallankumouksen yhteydessä aukiolla nähtiin myös lukuisia työläisten ja sotilaiden joukkokokouksia. Suomen itsenäistyttyä Mendtin talo talo toimi upseerikerhona.
Itsenäisen Suomen vuodet
Suomen suuriruhtinaskunnan aikana aukio tunnettiin linnoituksen rakennuttajan keisarinna Annan mukaan nimettynä Pyhän Annan torina. Suomen itsenäistymisen jälkeen se nimettiin uudelleen Siikaniemen kaupunginosan mukaan. Vuonna 1912 Viipurissa aloitettiin raitiovaunuliikenne ja Siikaniemen torista tuli yksi keskustan ja Neitsytniemen kaupunginosan välillä ajetun reitin pysäkeistä. Toisen maailmansodan aikana torin rakennukset kärsivät pahoja vaurioita. Vuonna 1945 tori nimettiin uudelleen Pietarin aukioksi Pietari Suuren mukaan. Hänen patsaansa oli pystytetty aukion etelälaidalla sijainneeseen Tervaniemen puistoon (nyk. Pietarin puisto) jo vuonna 1910. Suomen sisällissodan jälkeen keväällä 1918 kaupungin vallanneet valkoiset kuitenkin siirsivät sen paikaltaan ja vuonna 1927 tilalle asetettiin Gunnar Finnen teos Itsenäisyyden leijona.
B. C. Rich
pienoiskuva|upright=0.6|Kitaristi [[Slash (kitaristi)|Slash soittamassa B. C. Rich - Mockingbird-sähkökitaraa.|alt=]] thumb|upright=0.6|B. C. Richin kehittämä, erityisesti Warlock-mallisissa kitaroissa ja bassokitaroissa tyypillinen Widow-lapa, jossa on kiinni virityskoneisto. thumb|upright=0.6|B. C. Richin kehittämä Warlock-runko, jonka tunnistaa kulmikkaasta muodosta. Kuvassa B. C. Rich Warlock Bronce Bass. B. C. Rich on sähkö- ja bassokitaroita valmistava yritys, jonka tuotteet ovat erityisesti metallimusiikkia soittavien artistien suosiossa. Yrityksen omistaa Hanser Music Group.
Bernie Ricon kitaroiden suosio kasvoi, ja hän ryhtyi kitaroiden massatuotantoon. Ricon ajatuksena oli tehdä valmistuskustannuksiltaan huokeita kitaroita, joihin laajalla ostajakunnalla olisi varaa. Rico valmistutti muutamia satoja kitaroita Japanissa ja myi ne Yhdysvalloissa. Ensimmäinen tuontimallisto kantoi nimeä B. C. Rico, koska Rico halusi tehdä eron yhdysvaltalaisen kitaran ja japanilaisen tuontimallin välille. B. C. Rich kuitenkin luopui B. C. Rico -nimen käytöstä, kun Rico Reed -niminen yrittäjä uhkasi B. C. Richiä oikeusjutulla. Sittemmin B. C. Richin nimeämä NJ-sarja (Nagoya, Japani valmistuskaupungin ja -maan mukaan) sekä Platinum- ja Bronze-sarjat ovat yhtiön Japanissa ja Etelä-Koreassa valmistamia kitaroita.
Varhaisissa, varsin laadukkaissa B. C. Rico- ja NJ-instrumenteissa on niin sanottu "neck through" -rakenne, jossa kaula ja rungon keskiosa ovat samaa, yhtenäistä puukappaletta, johon muotoillut rungon osat on liimattu.
Myöhemmissä tuontimalleissa kaula on pultattu kiinni runkoon (pl. NJ Classic- ja N.T.-sarjat). B. C. Richin ajatus oli alusta asti panostaa huokeaan hintaan, mutta samalla kitaroiden erikoiseen ulkonäköön, joten etenkin nuoret ja aloittelevat soittajat olivat B. C. Richin pääasiallinen kohderyhmä. B. C. Richin kitarat Bich, Eagle, Seagull, Warlock, Mockingbird, Ironbird ja muut vastaavat mallit olivat tarkoituksella toinen toistaan erilaisempia, Ricon ja hänen suunnittelijoidensa henkilökohtaisten mieltymyksen tuloksia.
Myös Bernie Ricon poika Bernie Rico, Jr. (k. 2020) oli kitaranvalmistaja.
Luettelo X Window Systemin työpöytä- ja ikkunointiympäristöistä
Tämä on luettelo X Window Systemin alaisista työpöytä- ja ikkunointiympäristöistä.
Unix-tyylisillä järjestelmillä on kautta aikain ollut graafisia käyttöliittymiä ja työpöytäympäristöjä laidasta laitaan. Suosituimmaksi graafisten käyttöliittymien pohjaksi muodostui ajan myötä X Window System, joka ei kuitenkaan sisältänyt itsessään varsinaista käyttöliittymää vaan jättää sen toteuttamisen sovellusohjelmille (käytännössä käyttöliittymäkirjastoille) sekä erilliselle ikkunanhallintaohjelmalle.
1990-luvun alussa kaupallisten unix-järjestelmien valmistajat päättivät standardoida yhden käyttöliittymä- ja työpöytämallin, josta jokainen unix-valmistaja teki toteutuksen omalle käyttöjärjestelmälleen. Tämän työpöytästandardin nimeksi annettiin Common Desktop Environment. Avoimella lähdekoodilla on saatavilla OpenCDE, joka pyrkii olemaan CDE-standardin mukainen, sekä XFCE, joka on erittäin kevyt ja nopea, muttei täysin CDE-yhteensopiva (vaikka näyttääkin kovasti CDE:ltä).
Perinteisesti X-ikkunoinnin yhteydessä ei ole käytetty varsinaista työpöytäympäristöä vaan pelkkää ikkunanhallintaohjelmaa, ja nykyisinkin monet käyttäjät tyytyvät pelkkään ikkunanhallintaohjelmaan. Työpöytäympäristöt tuovat kuitenkin mukanaan mm. ohjelmistojen yhteistoimivuuden. Monet ohjelmat on nimenomaisesti suunniteltu käytettäväksi tietyssä työpöytäympäristössä.
Aloittelijoille soveltuviksi työpöytäympäristöiksi on arvioitu:
Hilda Kozari
Hilda Kozári (s. 1964) on unkarilaissyntyinen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Suomessa. Kozárin teokset ovat moniaistisia installaatioita, joissa taiteilija tutkii tuoksujen ja hajujen vaikutusta visuaaliseen kokemukseen. Monikulttuurisuus, identiteetti ja muisti ovat Kozárin taiteen keskeisiä teemoja. Hän on toteuttanut teoksia ja työpajoja näkövammaisten kanssa.
Kozárin installaatio AIR, Smell of Helsinki, Budapest and Paris (2003) koostuu videoprojisoinneista ja kolmesta tilassa roikkuvasta akryylikuplasta, joiden sisään katsoja voi astua. Kuplat edustavat Helsingin, Pariisin ja Budapestin kaupunkeja, joihin liittyy taiteilijan omia muistoja ja kokemuksia. Videoprojisoinnit näyttävät kuvaa kaupungeista, ja kullekin kaupungille ominaiset tuoksut ovat kuplan sisälle astuvan kokijan aistittavissa. Teoksen tuoksumaailman kehittämiseen osallistui pariisilainen parfyymisuunnittelija Bertrand Duchaufour. AIR, Smell of Helsinki, Budapest and Paris kuuluu Valtion taidemuseon taidekokoelmiin.
WWE No Mercy
Vuonna 2009 No Mercyn paikkasi Hell in a Cell tapahtuma
1999
No Mercy (1999) pidettiin 17. lokakuuta 1999 Gund Arenalla Cleveland, Ohiossa.
2000
No Mercy (2000) pidettiin 22. lokakuuta 2000 Pepsi Arenalla Albanyssa, New Yorkissa
2001
No Mercy (2001) pidettiin 21. lokakuuta 2001 Savvis Centerissä St. Louisissa, Missourissa.
Santiago Salcedo
Santiago Salcedo (s. 6. syyskuuta 1981 Asunción) on paraguaylainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Salcedo debytoi Paraguayn maajoukkueessa 2003. Hän on pelannut kuusi maaottelua.
12 X 5
12 X 5 on The Rolling Stonesin vuonna 1964 Yhdysvalloissa julkaistu albumi. Se sisältää Britanniassa listaykköseksi nousseen "It's All Over Now" -hitin. Albumi koostuu esikoisalbumin tavoin pääasiassa rhythm and blues -tyylisistä lainakappaleista, ja vain kolme kappaletta on Mick Jagger-Keith Richards -käsialaa. Albumi menestyi Yhdysvalloissa paremmin kuin yhtyeen esikoisalbumi ja oli parhaimmillaan listan sijalla 3.
Nimi 12 X 5 viittaa albumin kahteentoista kappaleeseen, jotka yhtyeen viisi muusikkoa esittävät.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Päivieni juoksu
Päivieni juoksu on Timo Tervon studioalbumi vuodelta 1989
Dinner in the Sky
thumb|Dinner in the Sky [[Vilnassa, Liettuassa.]] Dinner in the Sky on ravintolakonsepti, jossa ruokailijat ja ravintolahenkilökunta nostetaan nosturilla 50 metrin korkeuteen syömään ja nauttimaan maisemista esim. kaupungin keskustassa, maaseudulla, kulttuurikohteessa tai urheilukilpailussa. "Ravintolassa" voi olla esimerkiksi 22 ruokailijaa, kokki, 2 tarjoilijaa ja 2 turvamiestä.
Peter Liversidge
Ura
Välineenään Olivetti -kirjoituskone Liversidge on viimeisen 12 vuoden aikana tehnyt erilaisia ehdotuksia taidenäyttelyiksi yksinkertaisista mahdottomiin. Kunkin ehdotuksen Liversidge kirjoittaa paperiliuskalle vain kerran, ja virheet hän korjaa vain, mikäli huomaa ne ollessaan vielä samalla rivillä. Hän kokeilee "luovuuden käsitettä", mikä yleensä toteutuu näyttelyissä esineinä, performansseina tai tapahtumina. Liversidge sanoo ehdotuksistaan: "On tärkeää, että osa ehdotuksista todella toteutetaan, mutta vain muutama, jotta loput jäävät vain tekstiksi A4-paperille. Tavallaan ne ovat kaikki mahdollisia, ja niistä tehdyt kirjat ovat ikään kuin lukijan itsensä kuratoimia näyttelyitä. Kokonsa ja skaalansa vuoksi kirja antaa yksilölle mahdollisuuden 'keskustella' kunkin ehdotuksen kanssa sen omilla ehdoilla."
Liversidgeä inspiroivat muun muassa taiteilijat - kuten On Kawara, Peter Fischli ja David Weiss, Keith Arnatt, Joseph Cornell ja Reverend Howard Finster - sekä myös hänen isoisiensä kaltaiset elämäntapavaeltajat. Liversidgeä ajaa eteenpäin luovuuden tuottava käsite sekä ajatus siitä, että taide on menestyksekkäimmillään hieman niin sanotun korkean taiteen muodollisten määreiden ulkopuolella. Liversidgen tekemät fyysiset esineet sisältävät usein arkipäiväisiä materiaaleja, joille hän on antanut uuden tarkoituksen ja jotka hän on valinnut omiin tarkoituksiinsa.
Liversidgen töitä on useissa julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa, mutta hänen performanssinsa, kuten Gin Stand, Plum Bread ja Embossing Bank Notes antavat katsojille kokemuksen uniikista taideteoksesta, jonka he voivat ottaa mukaansa. Toinen ominaisuus Liversidgen taiteessa on esineiden lähettäminen postissa. "Peter Liversidgelle myös postilaitos on yhteistyökumppani. Postileimat ja muutokset myötävaikuttavat teokseen."
Liversidge on myös tehnyt videoprojekteja yhtyeille Wires Under Tension ja Balmorhea. Huhtikuussa 2012 Liversidge loi erityisehdotuksena lavadesignin ja heijastustaustakankaan Low-yhtyeelle Royal Festival Halliin.
Vastaohjaus
Vastaohjaus on tekniikka, jota käytetään moottoripyörän, mopon tai polkupyörän suuntaa muutettaessa. Tällöin ohjaustankoa käännetään hetkellisesti aavistuksen verran eri suuntaan kuin mihin ollaan menossa. Pyörä kallistuu silloin vastakkaiseen suuntaan. Kun ohjaustankoa käännetään vasemmalle, pyörä kallistuu oikealle. Vastaohjaus perustuu massan hitauteen, ja sen huomaa paremmin suuremmilla nopeuksilla. Vastaohjaus on käytännössä ainoa tapa saada pyörä kallistumaan (ja paino siirtymään) suunnan muuttamiseksi.
Ainoa ulkoinen voima, jolla painopisteen saa siirtymään sivusuunnassa, on renkaiden ja tienpinnan välinen kitkavoima. Sen aikaansaaminen edellyttää sisäisten (pyörän ja kuskin välisten) momenttien käyttöä yhdessä hitausmomenttien muutosten kanssa.
Vastaohjaus tehdään yleensä tiedostamatta, eli se opitaan pyöräilyn rutiineja opeteltaessa.
Ytterbium(II)bromidi
Ytterbium(II)bromidi tai ytterbiumbromidi YbBr2 on harvinaisen maametallin ytterbiumin epäorgaaninen yhdiste bromin kanssa, jossa bromi esiintyy hapetusluvulla −I ja ytterbium +II. Se reagoi veden kanssa.
Kâmpóng Spœ (maakunta)
thumb|right|250px|Maakunnan sijainti kartalla Kâmpóng Spœ tai Kampong Speu on yksi Kambodžan 24 maakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 7 017 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 716 517. Maakunta jakaantuu kahdeksaan piirikuntaan. Sen pääkaupunki on Kâmpóng Spœ.
Marty Schottenheimer
thumb|right|Marty Schottenheimer vuonna 2013 Martin Edward ”Marty” Schottenheimer (23. syyskuuta 1943 McDonald, Pennsylvania – 8. helmikuuta 2021 Charlotte, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja ja pelaaja. Hän toimi urallaan Cleveland Brownsin, Kansas City Chiefsin, Washington Redskinsin sekä San Diego Chargersin päävalmentajana NFL:ssä. Schottenheimer saavutti 200 runkosarjavoiton rajapyykin.
Schottenheimer pelasi kuuden kauden ajan ammattilaisena ja oli voittamassa Buffalo Billsin riveissä AFL:n mestaruutta. Hän aloitti valmentajanuransa 1970-luvun puolivälissä ja sai ensimmäisen päävalmentajan pestinsä vuonna 1984 Cleveland Brownsissa. Vuosina 1989–1998 Schottenheimer toimi Kansas City Chiefsin päävalmentajana ja vuonna 2001 hän valmensi Washington Redskinsiä, jonka jälkeen hän siirtyi San Diego Chargersiin. Schottenheimer oli voittava valmentaja kaikkialla, missä hän valmensi. Hyvä runkosarjamenestys ei kuitenkaan jatkunut pudotuspeleissä eikä Schottenheimer koskaan valmentanut Super Bowlissa.
Maaliskuussa 2011 United Football Leaguen Virginia Destroyers palkkasi Schottenheimerin päävalmentajakseen, jossa hän voitti kauden päätteeksi ensimmäisen mestaruutensa valmentajana ammattilaistasolla. Schottenheimer kuoli Alzheimerin tautiin helmikuussa 2021.
Luettelo Unkarin kaupungeista
Tämä on luettelo Unkarissa sijaitsevista kaupungeista. Kaupungit ovat järjestetty asukasluvun mukaan.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1969–1970
Loppusarja
Hongan joukkue: Rauno Ailus, Jyrki Immonen, Jussi Keto, Heikki Kokko, Kari Lahti, Klaus Mahlamäki, Uolevi Manninen, Mauno Pennanen, Kari Rönnholm, Jaakko Stillman, Erkki Turunen.
Claudine Beccarie
Claudine Beccarie (s. 14. kesäkuuta 1945 Crétiel, Val-de-Marne) on entinen ranskalainen pornonäyttelijä. Hän aloitti uransa alalla vuonna 1972 ja sai mainetta itsestään kertoneella dokumentilla Exhibition (1975). Hän lopetti hardcoressa esiintymisen vuonna 1976, mutta esiintyi 1980-luvulle saakka natsieksploitaatioelokuvissa.
Lufttransportgeschwader 63
Lufttransportgeschwader 63 (LTG 63) on Saksan ilmavoimien kuljetuslennosto, joka on perustettu 1957. Lennosto on sijoitettu Schleswig-Holsteiniin Hohnin lentotukikohtaan ja sen kalustona on Transall C-160 -kuljetuskoneet.
Historia
Lufttransportgeschwader 62:n 2. laivue nimettiin 30. marraskuuta 1961 Lufttransportgeschwader 63:n 1. laivueeksi. Ilmavoimien esikunta antoi 15. joulukuuta 1961 määräyksen numero 195  uuden lennoston perustamisesta Cellen lentotukikohdassa 19. lokakuuta. Lennoston perustamisesta vastasi Luftwaffengruppe Nord. Lennosto osallistui Hampurin tulvien uhrien auttamiseen helmikuussa 1962. Vuoden 1962 lopussa lennosto saavutti täyden kalustovahvuuden, kun sillä oli kaikkiaan 43 kappaletta Nord Noratlas -koneita.
Lennosto liitettiin 1. kesäkuuta 1967 osaksi 7. Luftwaffendivisionia. Se sai 15. elokuuta käskyn siirtyä Hohnin lentotukikohtaan, mikä toteutettiin 1. syyskuuta. Huhtikuusta 1968 alkaen lennosto on ollut osa Lufttransportkommandoa, joka perustettiin 5. huhtikuuta.
Komentajat
Lennoston komentajina ovat olleet :
Ytterbiumbromidi
Alkuaineen ytterbium bromideja ovat ainakin:
In God We Trust (täsmennyssivu)
In God We Trust on Yhdysvaltain virallinen motto. Lisäksi se voi viitata ainakin seuraaviin:
D. J. King
D. J. King (s. 27. kesäkuuta 1984 Meadow Lake, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Taustaltaan hän on métis.
Hän pelasi uransa aikana 118 NHL-ottelua. Hän aloitti NHL-uransa kaudella 2006–2007 St. Louis Bluesissa, josta siirtyi neljän kauden jälkeen heinäkuussa 2010 Washington Capitalsiin. St. Louis sai vaihdossa Stefan Della Roveren. King oli voimahyökkääjä, joka tarpeen vaatiessa tappeli.
Pleistoseenin ja holoseenin raja
Pleistoseenin ja holoseenin raja oli noin 11 500 vuotta sitten vallinnut ajanjakso, jolloin ilmasto lämpeni kylmästä nuoremmaasta dryaskaudesta holoseeniin. Monesti tämän katsotaan merkitsevän jääkauden päättymistä vaikka oli yhä laajoja mannerjäätiköitä.
Nuoremman dryaskauden päättyminen
thumb|400px|right|Grönlannin [[NGRIP-jääkairausnäytteestä mitattujen kaasukuplien kaasupitoisuuksien mukaan metaanin CH4 määrä (vihreä) nousi äkisti jääkauden lopussa, samoin kuin jään raskaan hapen määrä delta-O18:kin (punainen). Delta-O18 mittaa lähinnä lämpötilaa, metaanin määrä ehkä ikiroudan sulamista tai soistumista. Metaanin ja raskaan hapen ajoitukset ovat hieman eri menetelmillä saatuja, jolloin käyrät eivät ole tahdissa.]]
Jossain määrin on eri tietoja siitä, milloin nuorempi dryas päättyi ja jääkauden jälkeinen lämpimämpi holoseeni alkoi. Eri lähteistä koottujen tietojen mukaan tämä olisi saattanut tapahtua 11 900–11 200 vuotta sitten , keskimäärin noin 11 500 kalenterivuotta sitten.
Yleensä ajatellaan Grönlannin näytteiden pohjalta, että kylmä dryaskausi päättyi noin 11 640–11 550 kalenterivuotta sitten noin 7 °C:n nopeaan lämpenemiseen suunnilleen 50–75 vuodessa, kolmessa 5 vuoden portaassa. Siirtyminen saattoi viedä alle 20 vuotta pölynäytteiden mukaan. Tällöin Grönlannissa alkoi sataa lunta aiempaa enemmän. Novaja Zemljan viimeinen jään eteneminen on ajoitettu aikaan 10550+-160 BP ja Jamalin niemimaan eteläosien turva alkoi syntyä 10 700 BP. Taimyrin niemimaan itäosissa puuraja siirtyi 10 500 BP 600 km pohjoiseen. Keski-Siperiassa napapiirin seuduilla syntyivät viimeiset jääkartiot 11650+-90 BP.
Saksassa Hollzmaar-järvestä tehtyjen tutkimusten mukaan angervot yleistyivät 11 608 vuotta sitten. Puiden siitepölyt yleistyivät Saksassa nopeasti 11 590–11 522 vuotta sitten. Puolassa tehtyjen Gosciaz-järven kerrostumista tutkimusten mukaan ensimmäiset merkit lämpenemisestä olivat noin 11 580 kalenterivuotta sitten. Tämän mukaan kylmän pleistoseenin ja lämpenevän preboreaalin raja oli noin 11 530–11 460 vuotta sitten ja kesti noin 70–80 vuotta. Ensimmäiset merkit ilmaston lämpenemisestä olivat 11 580 vuotta sitten. 11 550 vuotta sitten satoi talvella enemmän, kesällä vähemmän 30 vuoden ajan. Ennen varsinaista suurta lämpenemistä oli kostea lyhyt kausi noin 11 525 vuotta sitten. Nopea lämpeneminen alkoi noin 11 520 vuotta sitten, kun talvet lämpenivät ja kostuivat, mutta kesät kuivuivat. Alun kosteuden jälkeen kuivui pian uudelleen. Erityisen nopea hyppäys tapahtui noin 11 510 vuotta sitten, mutta haapa, korte ja agervo yleistyivät.
Heinämäiset kasvit yleistyivät jo 11 550 vuotta sitten. Toisessa n. 11 500–11 460 vuotta sitten olleessa nopeassa lämpenemisvaiheessa myös kesät lämpenivät ja ilmasto kostui. Varsinaisen preboreaalin alussa moin 11 460–11 390 vuotta sitten oli melko lämmintä ja kuivaa, ja tämän jälkeen lämmintä ja kosteaa. Ehkä jääjärven tyhjenemisen luoman merivirtamuutoksen aiheuttama Preboreaalin kylmä heilahdus noin 11 400–11 250 vuotta sitten kylmensi ja kuivatti ilmastoa vielä hetkeksi.
On väitetty, että koko lämpeneminen olisi tapahtunut muutamassa vuodessa, ja nopean lämpenemisen uskotaan olleen paikallista. Monissa kohdin vuoden keskilämpötila nousi melko nopeasti 5 °C. Koko maapallon alueella lämpötilan nousu lienee ollut hitaampaa. Tällöin jääkauden ankarat ilmasto-olot päättyivät, mutta jää pysyi Suomessa vielä ainakin 1 000 vuotta.
Viinilasi (soitin)
pienoiskuva|Lasiharpunsoittaja. Viinilasia voi käyttää idiofonisena soittimena siten, että kostutettua sormenpäätä liu'utetaan pitkin lasin reunaa jolloin se alkaa resonoimaan. Viinilasien resonanssitaajuus ihmisen kuulon alueella minkä vuoksi sen kuulee äänenä.
Syntyvän äänen korkeutta voidaan virittää lasin nestemäärää säätämällä. Suurempi nestemäärä tekee lasista raskaamman jolloin sen on vaikeampi värähdellä ja ääni madaltuu. Kun lasi alkaa värähtelemään se jatkaa sitä vaikka sormen ottaisi pois, mitä käytetään hyväksi laseilla soitettaessa.
Nykyisin esiintyviä viinilasinsoittajia ovat muun muassa Anna ja Arkadiusz Szafraniec jotka esiintyvät nimellä GlassDuo ja Robert Tiso.
Historia
Viinilasella soittamisen keksi irlantilainen Richard Pockrich vuonna 1741. Hänellä oli 25 vedellä viritettyä viinilasia jotka oli kiinnitetty laatikkon. Pian hänen jälkeensä tuli muitakin artisteja jotka soittivat viinilaseilla. 1800-luvun loppuun mennessä Euroopassa soitettiin paljon musiikkia viinilaseilla. Vaikka viinilasin soittajat esiintyivät usein sirkuksissa, varietee-esityksissä ja muissa vastaavissa tilaisuuksissa, tuolloin myös useat tunnetut säveltäjät esimerkiksi Mozart, Beethoven ja Tšaikovski sävelsivät musiikkikappaleita varta vasten viinilaseille.
Hapy
Hapy (tai Hapi) oli muinaisessa Egyptissä palvottu Niiliä edustava jumala. Hapy oli yksi ensimmäisiä Egyptissä palvottuja jumalia, jota palvottiin mahdollisesti jo ennen Egyptin valtion syntymistä. Hapyn nimen kantasana hap tai hep on mahdollisesti ollut Niilin muinainen nimi.
Hapy kuvattiin pitkätukkaisena ja usein vihreänä miehenä, jolla oli iso vatsa ja riippuvat rinnat, jotka symboloivat Niilin hedelmällisyyttä. Hapy kuvataan usein kaatamassa vettä astiasta, sillä hän oli vuotuisen Niilin tulvaan yhdistetty jumala. Hapylla oli päänsä päällä papyrus-kaisloja (Ala-Egypti) tai lootuksen kukkia (Ylä-Egypti). Myöhemmin Hapy yhdistettiin usein myös Osirikseen, luojajumaliin ja lopulta käsitettiin kaiken luojaksi. Hapy lainasi ominaisuuksia myös myyttistä alkumerta henkilöineeltä Nun-jumalalta.
Hapylla ei ollut omia temppeleitä, mutta häntä kuvataan muiden jumalten temppelien seinillä. Hapy oli egyptiläisille hyvin merkittävä jumala, sillä koko maan selviytymisen kannalta sopiva tulva oli hyvin tärkeää. Jos tulva jäi heikoksi, katsottiin Hapyn olevan ihmisille vihainen ja faaraon tehtävänä oli lepyttää hänet, jotta maa ei joutuisi kärsimään nälänhätää. Myös tulvan ollessa liian raju, tuli Hapya lepyttää erilaisilla rituaaleilla ja uhrimenoilla.
The Strangers
The Strangers on vuonna 2008 julkaistu ohjaaja ja käsikirjoittaja Bryan Bertinon esikoiselokuva. Kauhuelokuvan pääosissa ovat Liv Tyler ja Scott Speedman.
Tarina
Nuori pariskunta Kristen (Liv Tyler) ja James (Scott Speedman) saapuvat illalla juhlista kesäasunnolleen. Parilla on ollut riitaa, koska Kristen ei ole hyväksynyt Jamesin kosintaa. Saavuttuaan kesäasunnolle he sytyttävät takan ja löytävät toisistaan yhteistä positiivista seuraa, kunnes asunnon ovelle kolkutetaan. Ovella seisoo nuori nainen, joka kysyy Tamara-nimistä henkilöä. Nainen häipyy lopulta ovelta, kun pariskunta kertoo ettei talossa asu Tamaraa. James lähtee tämän jälkeen hakemaan tupakkaa Kristenille kaupasta. Kristen jää yksin taloon, jolloin naamioituneet ihmiset alkavat ahdistella häntä.
Jatko-osa
Rogue Picturesin tuottajat vahvistivat, että elokuvalle on tekeillä jatko-osa ja sen kuvaukset on tarkoitus aloittaa 2009.
Nenäpunkki
Nenäpunkki (Pneumonyssoides caninum, Pneumonyssus caninum) on koiran nenä- ja poskionteloiden sekä nenäkuorikoiden limakalvoilla elävä loinen, jota ei ole tavattu muilla eläinlajeilla. Nenäpunkki havaittiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa 1940. Euroopassa ensimmäinen havainto tehtiin Ruotsissa vuonna 1971. Tartunnan syytä ei tarkalleen tiedetä, mutta nenäpunkin epäillään siirtyvän suorassa kontaktissa.
Ulkonäkö
Nenäpunkki on muodoltaan soikea ja väriltään kellertävä. Kooltaan se on 1–1,5 mm pitkä ja 0,6–0,9 mm leveä, joten sen voi havaita paljain silmin. Naaras on koirasta ja toukkaa kookkaampi. Täysikasvuisella nenäpunkilla on neljä jalkaparia ja toukalla kolme.
Elämänkierto
Ilmeisesti nenäpunkkinaaras synnyttää toukkia munien kuoriutuessa jo naaraan sukupuolielimistössä. Nenäpunkilta puuttuu mitä todennäköisimmin nymfimuoto, ja kuusijalkaisesta toukasta muodostuu kahdeksanjalkainen aikuinen punkki suoraan nahanluonnin jälkeen.
Tartunnan oireet ja hoito
Nenäpunkkitartuntaa on vaikea todeta, koska nenäpunkit elävät piilossa koiran nenä- ja poskionteloissa. Oireina tartunnasta on aivastelu, pärskiminen, nenän kutina, hajuaistin heikkeneminen, pään ravistelu ja käänteisaivastus. Lisäksi nenäpunkkitartunta saattaa aiheuttaa nenä- ja poskiontelontulehduksia. Harvinaisempia oireita ovat nenäverenvuoto, liiallinen kyyneleritys, hengityksen vinkuminen ja silmäkuopan sidekudoksen tulehdus.
Hoitona nenäpunkkitartunnassa käytetään muihin loisiin tarkoitettuja lääkevalmisteita, koska nenäpunkkia vastaan ei ole kehitetty omaa lääkettä. Nenäpunkkeihin tehoavat selamektiiniä, ivermektiiniä, milbemysiiniä, imidaklopridia tai moksidektiiniä sisältävät lääkkeet.
Isohierronsisilisko
Isohierronsisilisko (Gallotia simonyi) on sisiliskojen heimoon kuuluva liskolaji, joka elää Kanariansaariin kuuluvalla El Hierron saarella. Laji on äärimmäisen uhanalainen.
Isohierronsisilisko voi kasvaa yli puoli metriä pitkäksi. Se on yleisväriltään ruskeanharmaa, vanhemmiten lähes musta. Sen kyljissä on kaksi riviä oransseja pilkkuja. Pää on iso, ja leuan alla roikkuu helttamainen nahka. Lisko syö sekä kasveja että hyönteisiä.
Salapoliisi Conan
Salapoliisi Conan on japanilaisen Gosho Aoyaman luoma manga- ja animesarja, joka kertoo salanimellä Conan Edogawa seikkailevasta nuoresta etsivästä.
Mangasarjan pohjalta on tehty myös animesarja, jossa on jo yli 1 000 jaksoa, ja se jatkuu edelleen. Suomessa mangaa julkaisi Egmont Kustannus. Lisäksi siitä käytetään ainakin Yhdysvalloissa nimeä Case Closed ja Japanissa taas Meitantei Conan. Sarja tunnetaan myös nimellä Detective Conan. Ensimmäinen osa Salapoliisi Conanista ilmestyi Japanissa vuonna 1994. Japanissa sarjaa on ilmestynyt 100 tankōbonia. Suomessa julkaistiin 77 pokkaria, kunnes Egmont lopetti mangasarjojen julkaisemisen vuoden 2013 lopulla. Sarjasta on tehty 24 anime-elokuvaa, draamasarja sekä audio-CD-kuunnelmia.
Salapoliisi Conan on yhdessä Inuyashan kanssa ollut Shōnen Sundayn suosituimpia sarjoja vuodesta 1994 alkaen.
Juoni
Salapoliisi Conan kertoo Shinichi Kudō -nimisestä lukiolaisetsivästä, jolle juotetaan myrkkyä, joka muuttaa hänet pikkupojaksi. Shinichi ottaa käyttöön nimen Conan Edogawa ja muuttaa asumaan ihastuksensa Ranin ja tämän isän luokse. Ranin isä on etsivä, tosin ei kovinkaan hyvä sellainen, ja Conan auttaa häntä ratkaisemaan mitä ihmeellisimpiä murhia ja muita rikoksia (nukuttamalla hänet ja käyttämällä äänenmuunninta) löytääkseen ne ”miehet mustissa”, jotka juottivat hänelle myrkkyä. Shinichi ei tiedä tästä järjestöstä paljoakaan, vain heidän koodinimensä (muun muassa Vodka ja Gin). Tyypillisesti koodinimet ovat alkoholijuomia.