cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nicole Le Douarin
Nicole Marthe Le Douarin (s. 20. elokuuta 1930 Lorient, Ranska) on ranskalainen kehitysbiologi, joka on tutkinut urallansa viiriäisten ja kanojen kimeiroja ja kehittänyt alkioiden manipulaatiota. Hänen työnsä on kehittänyt tutkijoiden tietämystä hermosto- ja immuunijärjestelmien kehityksestä.
Perhe ja opiskelu
Nicole Le Douarin syntyi Ranskan Bretagnessa vuonna 1930. Hän oli perheen ainoa lapsi, ja hänen isänsä kasvatti häntä todennäköisesti tästä syystä varsin samaan tapaan kuin poikia yleensä kasvatetaan. Nicole inspiroitu jo pienenä oppimisesta opettajana toimineen äitinsä kautta.
Toisen maailmansodan takia Le Douarin joutui vuonna 1944 muuttamaan pois Lorientista. Hän kävi sisäoppilaitosta Nantesissa mutta palasi sodan jälkeen Lorientiin, missä hän suoritti lukion loppuun. Le Douarin tapasi tulevan puolisonsa 17-vuotiaana Lorientissa. Vastoin äitinsä toiveita hän muutti sulhasensa kanssa Pariisiin, missä he opiskelivat yhdessä Pariisin yliopistossa. He menivät naimisiin vuonna 1951, ja Le Douarin valmistui vuonna 1954.
Le Douarin päätti aluksi akateemisen uran sijaan keskittyä perheeseensä ja opetti samaan aikaan tieteitä paikallisessa lukiossa. Hän palasi jatko-opintoihin vuonna 1958 ja pääsi tunnetun embryologin Étienne Wolffin laboratorioon. Le Douarinista tuli vuonna 1960 päätoiminen tutkija, ja hän valmistui vuonna 1964 tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa käsitteli lintujen alkioiden maksan ja ruoansulatuskanavan varhaisia yksilökehitykseen liittyviä tekijöitä.
Ura
Le Douarin aloitti vuonna 1965 opettajana Clermont-Ferrandin yliopistossa. Hän asui edelleen Pariisissa ja kävi kahtena päivänä viikossa Clermont-Ferrandissa opettamassa. Le Douarin ja hänen miehensä saivat vuonna 1966 professuurin Nantesin yliopistosta. Yliopiston dekaani kuitenkin kieltäytyi hyväksymästä molempia laitoksen henkilökuntaan, sillä hän ei hyväksynyt avioparien työskentelevän yhdessä. Professori Étienne Wolff puuttui asiaan ja sai omalla vaikutusvallallaan yliopiston valitsemaan myös Le Douarinin. Hänelle annettiin kuitenkin varsin paljon opetustöitä eikä hän saanut omaa laboratoriota. Le Douarin joutuikin käyttämään miehensä tilaa.
Le Douarin keskittyi usean vuoden tutkimaan endodermin ja mesodermin vuorovaikutusta lintujen alkioissa. Hän huomasi yhdistettyään viiriäisen mesodermin kanan endodermiin, että viiriäisen mesenkymaalisten kantasolujen tumajyväset olivat epätavallisen suuria ja tiheitä verrattuna kanan vastaaviin. Hän havaitsi tarkemmin asiaa tutkittuaan, että viiriäisen soluissa on erityisen paljon heterokromatiiniä (eli tiukasti pakattua DNA:ta) solusyklin interfaasivaiheessa. Monien onnistuneiden kimerioiden jälkeen Le Douarin puhui asiasta laajalle yleisölle Kanadassa ja alkooi saada kansainvälistä huomiota.
Étienne Wolff jäi eläkkeelle vuonna 1975 Ranskan kansallisen tiedekeskuksen embryologian instituutin johdosta. Carnegie Institution for Sciencen embryologi James Ebert suositteli Le Douarinia tehtävään, johon hänet valittiin. Instituutissa Le Douarinia kohtasi heti alkuun vastustusta monilta naistutkijoilta. Wolff oli johtajana edistänyt erityisesti miestutkijoiden uraa ja jättänyt monet naiset huomioimatta. Le Douarin kehitti laitoksen toimintaa ja antoi myös monille naistutkijoille omat tutkimustilat, budjetin ja apulaisia.
Le Douarin siirtyi uusiin tutkimuskohteisiin instituutissa, mutta käytti niiden pohjana aikaisempia kimeriatutkimuksiansa. Hän alkoi selvittää muun muassa lintualkioiden hermostopienan kehitystä. Le Douarin julkaisi vuonna 1982 kirjan The Neural Crest, missä hän kertoi erikoistumattomien hermostopienasolujen monikykyisyydestä.
Le Douarin valittiin vuonna 1989 Collège de Francen professoriksi. Hän oli vasta kolmas naisprofessori Collège de Francen 500-vuotisen historian aikana. Hän toimi professorina syyskuulle 2000 asti. Le Douarin on jatkanut sen jälkeen embryologian instituutin osa-aikaisena tutkijana.
Tunnustukset ja merkitys
Le Douarin on saanut useita tunnustuksia ja palkintoja uraltansa. Kioto-palkinnon hän sai tekniikasta, jonka avulla voi tehdä kanojen ja viiriäisten kimairoita. Palkintoperusteluiden mukaan tekniikka on mahdollistanut hermosto- ja immuunijärjestelmien kehityksen tutkimisen selkärankaisilla eläimillä. Ennen Le Douarinin saavutuksia niiden tutkiminen ei ollut mahdollista. Le Douarin palkittiin vuonna 1990 lääketieteen Louis-Jeantet-palkinnolla ja vuonna 1993 Louisa Gross Horwitz -palkinnolla. Hänet valittiin vuonna 1989 Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan ja vuonna 1990 Royal Societyyn. Hänestä tuli vuonna 1991 Ranskan Kunnialegioonan jäsen.
Le Douarin on kehittänyt embryologiaa merkittävästi eteenpäin. Hänen kimeiratutkimustensa ansiosta kehitysbiologian tietämys on kasvanut huomattavasti. Hänen tutkimustensa pohjalta tutkijat ovat oppineet paljon muun muassa valkosolujen alkuperästä, laululintujen käyttäytymisen genotyypityksestä ja keskushermoston kehittymisestä selkärankaisilla eläimillä.
Yksityiselämä
Le Douarin on ollut kahdesti naimisissa. Ensimmäisen miehensä kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Hänen toinen miehensä on populaatiogeneetikko.
Iso Hirvijärvi (Pälkäne)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 46 hehtaaria ja se on 2,2 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Pakkalan karttalehden alueella kallioperä on suurimmaksi osaksi liuskeista kiveä. Siihen on syntynyt jääkauden aikana mannerjäätikön kalliomurroksiin kuluttamia pitkiä ja syviäkin laaksoja, joiden suunta on luoteesta kaakkoon. Eräs tällainen näkyy maastossa kaakossa Läyliän järvestä alkavana ja luoteessa Keljonjärveen päättyvänä murroslinjana. Tähän laaksoon on muodostunut Iso Hirvijärvi, Vähä Hirvijärvi, Vasajärvi, Iso Saarijärvi, Iso Kaakkojärvi, Holtanoja ja sedimenttien peittämänä Keljonjärvi. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 6,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Sappeenjärvenojan valuma-alueeseen (35.716) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,8 metriä mpy. Reitin vedet laskevat lopuksi Sappeenjärven kautta Pälkäneveden Jouttesselän Hiukonlahteen.
Luontoarvoja
Järvi kuuluu Laipanmaan retkeilyreitistöön. Sen itäpään etelärannalla Korpivuoren pohjoisrinteessä sijaitsee hirvenmetsästyksessä käytetty jyrkänne, josta hirvet ajettiin alas järveen. Saman lahden itäpäässä sijaitsee retkireitistön opastaulu. Järven länsipäässä Maijanlahdella sijaitsee entinen Hirvijärven kylä, jonka rakennuskanta on säilytetty hyvässä kunnossa.
Historiaa
Lähialueen pikkujärvien muodostumishistoria alkaa viimeisen jääkauden lopussa noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja paikalle jäi Itämeren Yoldia-vaiheen aikainen saaristo, jonka vedenpinnan korkeus sijaitsi nykyisen 145–150 metrin korkeuskäyrällä. Vapautuneiden alueiden morenimaat huuhtoutuivat rannasta mereen ja aallokko jätti mäkien rinteille rantavoiminen paljastamia kalliopintoja. Järven etelärannat kuuluivat tällaiseen muinaissaareen, jonka ranta alkoi Syväjärveltä ja jatkui Pikku-Kailan ja Kailajärven ohi Isolle Hirvijärvellä. Saari oli kolme kilometriä pitkä ja kaksi leveä, ja siihen kuuluivat Korppivuori, Kylmänkorvenmäki, Vuorenkallio, Haisjärvenmäki, Multivuori ja Toikanvuori. Merenpinta laski nopeasti ja järvet jäivät alueen lähekkäisten kallioisten moreenimäkien välisiin painaumiin, jotka tämän jälkeen alkoivat soistua.
GNU Free Documentation License
pienois|pysty|GNU logo
Tietyt tahot (eräät Debianin kehittäjät) pitävät GFDL:ää yhteensopimattomana muiden vapaiden lisenssien kanssa. Ongelmakohdiksi on koettu muun muassa sisällön kohdat, joita ei saa muuttaa (”invariant sections”) ja kielto käyttää mitään käytönhallintamekanismeja (DRM) sisällön suojaamiseen. Jälkimmäinen saattaa vaikuttaa tilanteessa, jossa käyttäjä tallentaa sisällön DRM-suojattuun muotoon vain yksityistä käyttöään varten.
Wikimedia
Wikimedian projekteista mm. Wikipedian teksti on lisensoitu GFDL-lisenssillä, mikä tarkoittaa sitä, että Wikipedian artikkeleita saa vapaasti kopioida, levittää ja julkaista niin verkossa kuin paperillakin, muutettuna tai muuttamattomana sillä ehdolla että kaikki julkaistut versiot lisensoidaan myös GFDL-lisenssillä. Wikipediassa on erikseen kielletty kansitekstien ja vakiolukujen ("invariant sections") käyttö.
Ibrahim Camejo
Ibrahim Camejo (s. 28. kesäkuuta 1982 Holguin, Kuuba) on kuubalainen pituushyppääjä, olympiamitalisti.
NHL:n varaustilaisuus 2006
thumb|250px|Varaustilaisuuden näyttämö General Motors Placessa.
Ibrahim Camejo
Camejo karsiutui loppukilpailusta Helsingin MM-kilpailuissa 2005 tuloksella 778 cm. Pekingin olympialaisissa 2008 hän saavutti pronssia hypättyään tuloksen 820 cm. Samana vuonna hän hyppäsi ennätyksekseen 846 cm Bilbaossa 21. kesäkuuta. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui loppukilpailusta.
NHL:n varaustilaisuus 2006
NHL:n varaustilaisuus 2006 järjestettiin 24. kesäkuuta 2006 General Motors Placessa Vancouverissa, Kanadassa. Kyseessä oli järjestyksessä 44. vuotuinen varaustilaisuus.
Ibrahim Camejo
Ennätykset
Ulkoradat
Perm-2
Perm-2 eli Perm II on miljoonakaupunki Permin päärautatieasema. Se kuuluu Venäjän rautateiden tytäryhtiön Sverdlovskaja Železnaja Dorogan asemaverkostoon ja palvelee sekä kauko- että lähijunaliikennettä.
Ibrahim Camejo
Ennätykset
Sisäradat
Henry Thode
Henry (Heinz, Heinrich) Thode (13. tammikuuta 1857 Dresden – 9. marraskuuta 1920 Kööpenhamina, Tanska ) oli saksalainen taidehistorioitsija ja kirjailija. Opiskeltuaan ensin Leipzigissa, Wienissä, Berliinissä ja Münchenissä hän teki 1880–1884 opintomatkan Ranskaan, Englantiin, Alankomaihin ja Italiaan tutustuakseen näiden maiden taiteeseen. Vuosina 1886–1889 hän toimi yksityisdosenttina Bonnissa, sitten 1890–1891 Städelsches Kunstinstitutin johtajana Frankfurt am Mainissa ja vuodesta 1894 taidehistorian professorina Heidelbergin yliopistossa. Hänen tärkeimmät teoksensa ovat Franz von Assisi und die Anfänge der Kunst in Italien (2. p. 1904), joka oli aikanaan uraauurtava renessanssin synnyn tutkimuksessa; ''Die Malerschule von Nürnberg im 14. und 15. Jahrhundert (1891); Hans Thoma (1891); Andrea Mantegna (1897); Correggio (1898); Hans Thoma und seine Kunst (1899); Giotto (1899); Tintoretto (1901); Kunst, Religion und Kultur (1901); Michelangelo und das Ende der Renaissance (1902); Böcklin und Thoma'' (1905). Vuodesta 1894 Thode julkaisi Hugo von Tschudin kanssa aikakauskirjaa Repetitorium für Kunstwissenschaft. Lisäksi Thode on julkaissut runokokoelmia, muun muassa Federspiele (1892).
Jäätyään vuonna 1911 eläkkeelle Thode asui Italiassa sieltä hankkimassaan huvilassa. Erottuaan Daniela von Bülowista Thode oli naimisissa vuodesta 1914 tanskalaisen viulistin Hertha Tegnerin kanssa.
Savannilintuhaukka
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat pensastot, savannit ja viljelmät. Se on runsaslukuinen, ja sen määrä on lisääntymässä.
Luettelo auton johdin- ja liitinmerkinnöistä
Tämä on luettelo ajoneuvojen johdin- ja liitinmerkinnöistä.
DIN-standardi on vakioinut myös liittimien merkinnät, jotta niiden avulla olisi helpompi etsiä eri virtapiirien kytkentäpisteitä. Liittimet on merkitty numeroilla ja jotkut tärkeimmät myös kirjaintunnuksin. Johtimet merkitään väreillä, jotka koostuvatperusväreistä ja mahdollisesta eri värillä tehdystä raidasta. Alla oleva taulukko esittää tärkeimmät näistä merkinnöistä.
Sytytysjärjestelmä, akku, moottorit
Sähkömoottorit
Generaattorit, säätimet, käynnistys- ja valaistusjärjestelmä
Virtareleet
Kytkentärele
Generaattorit ja säätimet
Naisten Ykköspesis-kausi 2016
Sarjajärjestelmä
Runkosarja pelataan kaksinkertaisena eli jokainen joukkue pelaa kerran kotona ja kerran vieraissa ottelun jokaista vastaan, otteluita kertyy jokaiselle joukkueelle 18. Runkosarjan voittaja nousee suoraan Superpesikseen seuraavaksi vuodeksi. Runkosarjan sijoille kaksi ja kolme sijoittuneet pelaavat paras viidestä systeemillä noususta Superpesikseen.
Kauden päätteeksi yksikään joukkue ei putoa sarjasta, koska sarjaa laajennetaan kahdella joukkueella seuraavaksi kaudeksi.
Perhostoka
Perhostoka, aiemmin mustapyrstötoka (Ameca splendens) on tokien heimoon kuuluva kalalaji, jota tavataan vain Teuchitlánjoesta.
Levinneisyysalue
Perhostokaa on elänyt Jaliscon osavaltiossa Amecajoen vesistön alueella. Sittemmin se on hävinnyt suurimmasta osasta levinneisyysaluettaan, ja lajia tavataan vain Teuchitlánin kaupungin lähellä olevista lähteistä.
Akvaariokalana
Kala on näyttävä kiiltävien suomujensa ja vilkkaan käytöksensä ansiosta. Perhostoka on melko helppohoitoinen.
Veden pH-arvoon tulee olla välillä 6,0–8,0, kovuuden dH-arvon välillä 9–19 ja lämpötilan 26–32 °C. Perhostoka viihtyy korkeintaan kaksi metriä syvissä vesissä.
Len Sutton
Len Sutton (9. elokuuta 1925 Portland, Oregon – 4. joulukuuta 2006 Portland, Oregon) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui seitsemään Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1958–1965. Hän oli toinen vuoden 1962 kilpailussa saavuttaen yhden palkintosijan ja kahdeksan MM-pistettä, joita ei ole laskettu F1 -tuloksiin. Hän kilpaili AAA- ja USAC -sarjoissa vuosina 1955–1965 voittaen kolmesti.
Sutton palveli laivastossa toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen hän voitti Oregon Racing Association -mestaruuden vuosina 1949, 1950, 1954 ja 1955. Hän voitti myös Midget car racing -mestaruuden ennen siirtymistään Touring car -sarjaan. Sutton oli 31. Daytona 500 -kilpailussa vuonna 1963. Hän lopetti kilpailemisen vuoden 1965 jälkeen toimien usean vuoden ajan radiokommentaattorina Indianapolis Motor Speedwayllä.
Sutton valittiin West Coast Stock Car Hall of Fameen vuonna 2005. Hän oli myös Oregon Sports Hall of Famen jäsen.
Sutton kuoli kotikaupungissaan Portlandissa 81-vuotiaana syövän aiheuttamiin komplikaatioihin.
Taktiili viittomakieli
Taktiili viittomakieli on viittomakielen variaatio, jota viitotaan kuurosokeiden kanssa kädestä käteen. Taktiilisti viitottaessa kuurosokean kädet ovat viittojan käsien päällä, ja hän voi seurata viittomista omien tuntoaistimustensa ja liikeaistimustensa perusteella. Viittomakielen lisäksi myös viitottua puhetta ja sormiaakkosia voidaan viittoa taktiilisti.
Pallosuppusammal
Pallosuppusammal (Physcomitrium sphaericum) on nuotiosammalten (Funariaceae) heimoon ja Physcomitrium-sukuun kuuluva lehtisammallaji.
Pallosuppusammal on alle 5 millimetrin korkuinen. Sen itiöt ovat 25–32 mikrometrin mittaisia.
Pallosuppusammal on levinnyt laajalle alueelle Euraasian lauhkeisiin osiin Intiaan, Japaniin ja Koreaan asti. Baltiassa sitä ei kuitenkaan tavata, ja se on hävinnyt Ruotsista, Puolasta, Suomesta, Alankomaista ja Italiasta. Ruotsista sitä on havaittu vain yhdeltä paikalta 1910-luvun puolivälissä ja lopussa. Suomessa lajia on historiassa tavattu vain kahdesti, joista uudempi kerta on vuodelta 1906. Pallosuppusammal on uhanalainen monissa Keski- ja Itä-Euroopan valtioissa. Vuoden 2019 arvioinnissa se luokiteltiin Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi.
Shagrat
Shagrat voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ocean City
Ocean City voi tarkoittaa seuraavia:
Tervaniemenlahti
Tervaniemenlahti, tai myös Tervajärvi , on Pirkanmaalla Kangasalla Pohjan kylän lähellä ja Kokemäenjoen vesistössä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 68 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Se on alavalla peltoaukealla sijaitseva matala ja ruohottunut järvi. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria, vaikka Mattilansaaren niminen niemi siihen viittaakin. Järven luoteispäässä kyseisen niemen takana aukeaa vielä pieni järvenosa, jossa sijaitsee luusua. Sen rantaviivan pituus on 4,8 kilometriä ja järven rannat ovat peltomaata, luhtaa tai rantametsikköä. Järven lähiympäristössä sijaitsee toistakymmentä maatilaa ja niiden lisäksi muuta kiinteää haja-asutusta. Rannassa on vain yksi vapaa-ajan asunto. Ranta-alueita ja itse järvi kuuluvat luonnonsuojelualueeseen. Myös järven lasku-uoma Syväsalmi on suojeltu.
Luontoarvoja
Järvi ja osa sen luhta-alueita on otettu Natura 2000-ohjelmaan (FI0319002) 147 hehtaaria lintujensuojelullisin syin. Järvi on havaittu olevan maakunnallisesti arvokkas kevät- ja syysmuuton aikainen levähdyspaikka. Alueella levähtää pääasiassa hanhia, joutsenia ja kahlaajia. Suojelualueella tavattavia lintulajeja ovat ampuhaukka, kurki, laulujoutsen, liro, luhtahuitti, palokärki, ruisrääkkä, ruskosuohaukka, sinisuohaukka, suokukko, suopöllö, heinätavi ja pikkulokki. Pakalla pesii naurulokki. Järvessä on kuriositeettina runsas kelluhankasammal-kasvusto.
Järven vedenlaatua ei ole tutkittu montaa kertaa. Järvi on rehevöitynyt ja vesi on sameaa. Vuonna 1994 mitattiin veden fosforipitoisuudeksi 84 mikrogrammaa litrassa vettä ja typpipitoisuudeksi 840 mikrogrammaa litrassa vettä, joka johtunee siitä, että järven valuma-alueesta 20 % on peltomaata.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Järveen on johdettu seitsemän pelto-ojaa, joista luoteisosaan laskeva Myllyoja ja etelärantaan laskeva Vuoto ovat merkittävimmät. Vuodon kautta laskevat Tervaniemenlahteen myös Kuhmajärvi ja Peräjärvi. Tervaniemenlahden lasku-uoma on Syväsalmi, joka on syvemmäksi ruopattu ja Längelmäveden Enonselän Aittolahteen laskeva uoma. Lasku-uoman alkuosaa on kutsuttu myös Juovaksi.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järveä ei vielä ollut olemassa. Se oli piirretty karttaan lahtena, jonka lahdensuu oli Aittolahden levyinen ja jonka nykyistä luusuaa luonehti pienten saarien joukko. Lahti on ollut matala jo silloin, koska Längelmäveden vedenpinnan lasku vuonna 1830 kavensi ja mataloitti Syväsalmen aluetta ja aloitti nykypäiviin jatkuvan ruohottumisen. Vuosilukujen ristiriita johtunee kartoituskäytännöstä, jossa Kalmbergin karttojen pohjatyö tehtiin käyttäen aikaisempia kyläkarttoja 1800-luvun alkupuoliskolta. Kartasta näkyy, kuinka rannoille oli raivattu niittyjä ja että asutus muodostui etelärannan Tervaniemenkylästä, kaakkoisrannan Pohjan kylästä sekä muutamasta torpasta. Myllyojaan on piirretty kaksi vesimyllyä.
Vuoden 1957 peruskartassa näkyi järven rantaluhdilla heinälatoja, Mattilan talossa oli museo ja Pitkälän talosta lähti kävelysilta Mattilansaareen, missä sijaitsi urheilukenttä. Seuraavassa kartassa vuodelta 1977 urheilukenttää ei enää ollut.
Hossein Sheikholeslam
thumb|right|Hossein Sheikholeslam
Hossein Sheikholeslam (1952 Esfahan – 5. maaliskuuta 2020 Teheran) oli iranilainen poliitikko ja diplomaatti.
Sheikholeslam opiskeli Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä ennen Iranin vallankumousta. Hän sai luonnontieteiden maisterin oppiarvon tietojenkäsittelytieteessä. Hän kuulusteli Yhdysvaltain suurlähetystön henkilökuntaa Iranin panttivankikriisin aikana vuonna 1979. Sheikholeslam toimi Iranin parlamentin (Majlis) jäsenenä ja vuosina 1981–1997 varaulkoministerinä. Hän oli suurlähettiläänä Syyriassa vuosina 1998–2003 ja sai heinäkuussa 2016 nimityksen ulkoministeri Mohammad Javad Zarifin neuvonantajaksi.
Sheikholeslam kuoli saatuaan tartunnan vuosien 2019–2020 koronavirusepidemian aikana. Hän oli ollut pari päivää Masih Daneshvari -sairaalassa. Hänen kuollessaan Iranin parlamentin jäsenistä 8 % oli sairastunut, parlamentin toiminta oli keskeytetty toistaiseksi ja hallituksen virkahenkilöiltä oli kielletty matkustaminen.
Thomas Katter
thumb|220px|Thomas Katter
Thomas Mikael Katter (13. joulukuuta 1959 – 9. helmikuuta 2010) oli suomenruotsalainen muusikko, säveltäjä ja sovittaja.
Tausta
Katterilla on kaksi lasta, Martin Michael Alexander Katter (s. 1987) sekä Johanna Fredrika Emilia Katter (s. 1989).
Ura
Katter oli ammatiltaan kitaransoitonopettaja, säveltäjä sekä musiikkisovittaja. Levyjä Katter on sovittanut noin 25 kappaletta (2008) vuodesta 1986 lähtien, sekä ollut aktiivisesti mukana muun muassa lasten laulukilpailuissa kapellimestarina vuosina 1990-luvulla.
Katter esiintyi pianistina sekä kitaransoittajana ja laulajana useasti. Hän on ollut muun muassa ruotsalaisen lauluartistin Alf Robertsonin konserttipianistina, säestänyt konsertissa ruotsalaista Thore Skogmania sekä myös Lill Lindforsia. Hän on soittanut myös lähes kaikilla Ruotsin sekä Viron ja Suomen välillä kulkevilla laivoilla. Soitettuaan useissa eri yhtyeissä vuodesta 1986, Katter siirtyi esiintymään yksin vuonna 2001.
Katterin säveltämistä teoksista parhaiten menestyneet ovat Euroviisujen Suomen karsinnan toisen sijan vuonna 1990 saavuttanut ”Jag tror på friheten” (”Uskon vapauteen”), esittäjänä Susanne Sonntag, sanoittaja Henrik Svahn, sekä samana vuonna MTV3:n järjestämässä joululaulukilpailussa erikoismaininnan saanut ”Joulupukin rekiretki”. MTV3:n kilpailusäännöissä toivottiin sekä sävelmää että tekstiä, mutta Katter lähetti instrumentaaliteoksen, joka poikkeuksena hyväksyttiin, ja äänitettiin kahtena eri versiona myöhemmin julkaistulle Joululaulu 90 -äänilevylle (MTVLP 026). Sävelmästä tuli myös kilpailun ”tunnari”.
Katterin sovittama ”Det finns så många sköna människor” (”On niin paljon ihania ihmisiä”) voitti Tenavatähti-kilpailun 1991 Christopher Rombergin esittämänä. Katter myös sovitti kilpailulevyn Stanna hos mig (Pysy luonain) kahdestatoista sävelmästä yksitoista. Yhden sovituksista teki edesmennyt kapellimestari Jaakko Salo. Tenavatähti-kokoelmalevy, Tenavatähti 1991, jossa Rombergin laulama sekä Katterin sovittama voitokas sävelmä julkaistiin, saavutti kultalevyn.
Vuoden 1995 Syksyn Sävel -kilpailussa Katterin sekä Mika Brushanen sävelmä ”Allt ordnar sig” (”Kaikki järjestyy”) saavutti viidennen sijan. Esittäjänä Greger.
Iso Teerijärvi
Iso Teerijärvi on Pirkanmaalla Orivedellä sen keskustaajaman vieressä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 39 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se sijaitsee aivan Oriveden Rovastinkankaan länsipuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen rannoille on rakennettu yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Itäpuolella sijaitsevan Rovastinkankaan asuinalueen läntisimmät talot ovat aivan järven itäpään tuntumassa. Vapaa-ajan asunnoille ja talolle tulee tiet Oriveden Kiikanrinteeltä ja Rovastinkankaalta sekä valtatieltä 9. Järven eteläpään ylittää korkeajännitelinja.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,5 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän ojaa, joista Haukijärven laskuoja laskee Teerijärven länsirantaan ja ojitetun Nevasuon kuivatusvesien johto-oja järven pohjoispäähän. Järven oma laskuoja lähtee järven itäpäästä ja se laskee kahden kilometrin päähän Längelmäveden Pappilanselälle Oriveden aseman kohdalla.
Virkistys
Oriveden keskustaajaman länsipuolella kulkee järvien ympäristössä hiihtolatuja, joista osa poikkeaa järven pohjois- ja etelärannoille.
Historiaa
Vuoden 1956 peruskartassa järveen tuli vain kaksi ojaa. Toinen oli Haukijärven luontainen laskuoja ja Nevasuolta oli kaivettu yksi lyhyt oja kevätvesiä varten. Silloin oli järven itäpäässä pieni maatila, joka maille perustettiin myöhemmin kalanviljelylaitos. Vuoden 1977 kartassa järven rannoille on ilmaantunut kuusi vapaa-ajan asuntoa. Vasta vuoden 1986 kartoissa on merkitty jälkipainoksena valtatieltä tulevien metsäautoteiden tienlinjaukset.
Ankkurointivaikutus
Ankkurointivaikutus tai psykologinen ankkuri (engl. Anchoring tai Focalism) on päätöksentekoon liittyvä kognitiivinen vinouma, joka johtaa siihen, että taloudellisten toimijat painottavat liikaa ensimmäistä heille tarjottavaa tietoa. "Ankkurin" ollessa paikallaan, myöhempien päätöksien tekeminen tarkoittaa liikkumista tämän mentaalisen "ankkurin" ympärillä. Esimerkiksi käytettyjen autojen kaupassa ensin tarjottu hinta asettaa usein normin seuraavien hintojen ehdotettaville tasoille.
Aleksandr Lesun
Aleksandr Leonidovitš Lesun (, s. 1. heinäkuuta 1988 Barysau, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläis-venäläinen nykyaikaisen viisiottelun olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 185 senttimetriä pitkän ja 74 kilogrammaa painavan Lesunin valmentajana toimii Aleksei Haplanov.
Lesun saavutti olympiakultaa yksilökilpailusta vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta uusilla olympiaennätyspisteillä 1479. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa hän sijoittui neljänneksi. MM-kilpailuista Lesun on saavuttanut neljä kultaa, seitsemän hopeaa ja yhden pronssin. EM-kilpailuista hänellä on neljä kultaa, yksi hopea ja yksi pronssi.
Lesun on syntynyt Valko-Venäjällä, mutta hän muutti vuonna 2009 Venäjälle ja sai maan kansalaisuuden ja edustusoikeuden.
Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen katedraali
Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen katedraali on kirkkorakennus Seychellien pääkaupungissa Victoriassa. Katedraali on Seychellien katolisen hiippakunnan pääkirkko, ja se valmistui vuonna 1874. Se on rakennettu ranskalaiseen siirtomaatyyliin.
Vuosina 1993–1994 kirkkorakennuksen sisätilat rakennettiin kokonaan uusiksi, ja 1995 seychelliläinen kuvanveistäjä Egbert Marday uusi ehtoollispöydän ja korkokuvin koristellut ovet.
Boris Mihailov (valokuvaaja)
Boris Andrijovytš Mihailov (, s. 25. elokuuta 1938) on ukrainalainen taidevalokuvaaja ja taiteilija, joka tunnetaan erityisesti ukrainalaisia syrjäytyneitä kuvaavista teoksistaan. Erilaisilla valokuvauksen tekniikoilla laajaa aihevalikoimaa käsitellyttä Mihailovia pidetään yhtenä tärkeimmistä aiemman Neuvostoliiton alueelta tulevista nykytaiteilijoista.
Lakewood (New Jersey)
Lakewood on kunta (township) Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Oceanin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 135 158. Huomattava osa asukkaista on ortodoksijuutalaisia.
Boris Mihailov (valokuvaaja)
Mihailov työskenteli 1960-luvulla insinöörinä Neuvostoliitossa ja harrasti valokuvausta. Kun hän otti vaimostaan alastonkuvia, hänet erotettiin työstään. Mihailov päätti ryhtyä kokopäiväiseksi valokuvaajaksi, koska muuta työtä ei ollut tarjolla. Pitkän uransa aikana Mihailov on käyttänyt lukuisia eri tekniikoita. Vaikka hän on tunnetuin Ukrainan sosiaalista tilannetta kommentoivista kuvistaan, joissa pääosassa ovat alkoholistit, työttömät ja yhteiskunnasta syrjäytyneet, Mihailovin laajaan tuotantoon kuuluu myös löydetyistä kuvista koostuvia teoksia ja omakuvia. Mihailovin töitä on nähtävissä julkisesti esimerkiksi Helsingin Ateneumin taidemuseon, Lontoon Tate Galleryn ja New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmissa.
Lakewood (New Jersey)
Maantiede
thumb|vasen|Shenandoahjärvi. Lakewood sijaitsee New Jerseyn osavaltion itäosassa Oceanin piirikunnassa. Kunta on rakennettu Metedeconkjoen etelähaaralle ja ympäröivällä seudulla on metsiä ja järviä.
Historia
Vuonna 1890 Lakewoodiin rakennettiin hotellit Laurel-in-the-Pines ja Lakewood. Paikkakunnasta tuli suosittu matkailukohde. Kiinteistöjä alueelta hankkivat esimerkiksi George Jay Gould ja John D. Rockefeller. 1920-luvun ja 1940-luvun välillä paikkakunnalle tuli suuri määrä juutalaisia siirtolaisia New Yorkista. Siirtolaiset alkoivat kasvattaa kanoja. Matkailuala alkoi taantua 1960-luvulta lähtien ja sen tilalle alettiin rakentamaan teollisuutta.
Talous
Lakewood on edelleen terveys- ja talvilomakohde. Kunnassa on myös suuri teollisuuspuisto. Paikallisen teollisuuden tuotteita ovat esimerkiksi laatikot, muovit, kemikaalit ja autojen osat.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Lakewoodissa aikavälillä 2014–2018 olivat 48 341 USD ja henkilöä kohden 17 460 USD. 27,5 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Kunnan asukasluku oli vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 135 158. Kunnan asukkaista 83,7 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 82,4 %), 2,6 % afroamerikkalaisia, 11,7 % latinoja mistä tahansa rodusta, 0,5 % aasialaisia ja 0,5 % alkuperäisasukkaita. 6,4 % kunnan asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Huomattava osa Lakewoodin väestöstä on ortodoksijuutalaisia. Vuonna 2019 heidän osuudekseen väestöstä arvioitiin noin kaksi kolmasosaa.
Pieni luutatyttö
Pieni luutatyttö on suomalainen elokuva vuodelta 1958. Sen on ohjannut ja tuottanut Toivo Särkkä. Käsikirjoituksesta vastasivat Reino Helismaa ja Olavi Karu.
Juoni
Liisan isäpuoli lähettää tytön yksin kaupunkiin myymään luutia. Kaupungissa Liisa kohta ihmisiä, joiden elämä hetken sivuaa hänen kohtaloaan, kuten torimyyjän, kulkukauppiaan ja ilotytön. Elokuvaan saadaan jännitystä uhkaavan namusedän muodossa. Elokuvassa on kuitenkin onnellinen loppu, kun Liisa saa turvallisen kodin.
Tuotanto ja ensi-ilta
Käsikirjoitusta tehtiin kovalla kiireellä, sillä kuvaukset käynnistettiin jo ennen sen valmistumista Idea käsikirjoitukseen saatiin sanomalehdessä kerrotusta tositapauksesta.
Arviot
Tv-maailma 27/2012 luonnehtii elokuvaa moraliteetiksi, joka onnistuu karttamaan imelyyksiä. Liisan kerätessä vastaantulijoita elokuva ikään kuin esittelee Raamatun kymmenen käskyä.
Felber
Felber on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Canon EOS 850D
Canon EOS 850D on Canonin helmikuussa 2020 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera. Siinä on 24 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno, ja sillä voi kuvata jopa 7,5 kuvaa sekunnissa. Videoita voi kuvata 4K-laadulla enintään 25 kuvaa sekunnissa ja FullHD-laadulla enintään 60 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on kolmen tuuman kosketusnäyttö, ja siinä on tuki Bluetoothille ja Wi-Fi:lle. Kameran runko painaa akun kanssa 515 grammaa.
Kamera tunnetaan Pohjois-Amerikassa nimellä Canon EOS Rebel T8i ja Japanissa nimellä Canon EOS Kiss X10i.
Luettelo Eminemin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista
pienoiskuva|Eminem esiintymässä vuonna 2014. Yhdysvaltalainen rap-artisti Eminem on voittanut uransa aikana useita palkintoja.
Wartti Basket
Wartti Basket (lyhyemmin WB) on helsinkiläinen koripalloseura, jonka edustusjoukkue pelasi kaudella 2009–2010 I-divisioonassa. Wartti Basketissa pelataan monessa ikäluokassa mikroista A-junioreihin. Eri sarjoissa, valtakunnallisissa kilpasarjoissa tai paikallisissa aluesarjoissa, pelaa yli 20 warttilaista joukkuetta.
We R Who We R
"We R Who We R" on Keshan neljäs single, joka julkaistiin 22. lokakuuta 2010 Australiassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa, sekä 26. lokakuuta muualla maailmassa.
Paraguay kesäolympialaisissa 2016
Paraguay osallistui Rio de Janeiron kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti 11 urheilijaa seitsemässä lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi golfaaja Julieta Granada.
Gospel – Parhaat
Gospel parhaat on suomalaisen Joel Hallikaisen kolmen CD:n kokoelma-albumi vuodelta 2010.
Yvonne Farrell
Yvonne Farrell (s. 1951 Tullamore, Irlanti) on irlantilainen arkkitehti, joka on tehnyt 1970-luvulta asti yhteistyötä Shelley MacNamaran kanssa. He perustivat vuonna 1978 Grafton Architectsin ja saivat vuonna 2020 Pritzker-palkinnon.
Elämä ja ura
Farrell ja McNamara perustivat vuonna 1978 kolmen muun henkilön kanssa Grafton Architectsin. Vain Farrell ja McNamara ovat jääneet jäljelle alkuperäisistä osakkaista. Heidän yhteistyöstään syntyi Irlantiin monia rakennuksia. Ensimmäisen kansainvälisen toimeksiannon Grafton Architects sai vuonna 2009, kun he suunnittelivat Luigi Bocconi -yliopiston Milanoon. Sen jälkeen he ovat suunnitelleet muun muassa Universidad de Ingeniería y Tecnologían kampuksen Limaan, Institut Mines-Télécomin rakennuksen Pariisiin ja Université Toulouse 1 Capitolen taloustieteen laitoksen Toulouseen. Näistä UTEC:n kampus Limassa on ertyisen tunnettu, ja se sai Royal Institute of British Architectsin ensimmäisen kansainvälisen palkinnon.
Farrell ja McNamara jakoivat vuonna 2020 arkkitehtuurin arvostetuimman palkinnon Pritzkerin. He voittivat myös Euroopan unionin Mies van der Rohe -arkkitehtuuripalkinnon (2022).
Yhteyslentokone
thumb|300px|Saksalainen yhteyskone [[Fieseler Fi 156 Storch.]] Yhteyslentokone on pienikokoinen, tavallisesti aseistamaton lentokone, jota käytetään sodassa tiedusteluun sekä kevyen lastin, esimerkiksi haavoittuneiden, viestinviejien ja upseerien, kuljettamiseen ilmateitse. Usein yhteyskoneet ovat kevyitä, siviililiikenteessä lentäviä yleisilmailulentokoneita, jotka on pienin rakenteellisin ja ulkomuodollisin muutoksin sovitettu sotilaskäyttöön. Käyttötarkoituksensa vuoksi yhteyslentokoneet on suunniteltu nousemaan lyhyiltäkin kiitoteiltä.
Yhteyslentokoneita maittain
thumb|250px|Entisöity Messerschmitt Taifun. thumb|200px|Taylorcraft Auster V
Rhys Williams
Rhys Williams (s. 27. helmikuuta 1984 Cardiff) on walesilainen 400 metrin aitajuoksija.
Ura
Williams karsiutui välierissä Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002. Hän voitti saman ikäluokan Euroopan-mestaruuden Tampereella 2003 ajalla 51,15. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Erfurtissa 2005 ajalla 49,60 ja kuului lisäksi Britannian hopeajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä. Helsingin MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä.
Williams sijoittui 2006 neljänneksi Melbournen Kansainyhteisön kisoissa ja voitti Britannian mestaruuden. Göteborgin EM-kilpailuissa hän sai 400 metrin aitajuoksussa pronssia ajalla 49,12 ja juoksi toisen osuuden hopeaa saaneessa Britannian 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui alkuerissä. Hän voitti Walesin-mestaruuden 2009 ja 2010. Hän saavutti 2010 hopeaa Barcelonan EM-kilpailuissa ennätyksellään 48,96 ja pronssia Delhin Kansainyhteisön kisoissa ajalla 49,19.
Williams voitti 400 metrin aitajuoksun Euroopan-mestaruuden Helsingissä 2012 ajalla 49,33. Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui välierissä. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui viidenneksi.
Vuonna 2014 Williams antoi positiivisen dopingnäytteen ja sai neljän kuukauden kilpailukiellon. Williams väitti käryn johtuneen hänen käyttämästään lisäravinteesta.
Palestiina kesäolympialaisissa 2012
Palestiina osallistui Lontoon olympialaisiin vuonna 2012 joukkueella, jota edusti viisi urheilijaa kolmesta eri lajista. Lipunkantajana avajaisissa toimi judoka Maher Abu Remeleh ja päättäjäisissä juoksija Woroud Sawalha. Mitaleita Palestiina ei saavuttanut.
Slush
thumb|250px|right|Kerroksellinen slushpirtelö.
Slush tai jäähilejuoma on maustettu jäinen virvoitusjuoma, jota voi tehdä maustetusta juomasta, limsasta tai mehusta. Slushpirtelöä myydään nykypäivänä erityisesti lukuisissa huvipuistoissa.
North American P-51 Mustang
thumb|A-36 Apache right|300px|thumb|P-51B, jossa alkuperäinen kuomu thumb|P-51D P-51 Mustang oli yhdysvaltalainen toisen maailmansodan aikainen yksimoottorinen ja -paikkainen hävittäjälentokone. Sitä pidetään yhtenä toisen maailmansodan parhaista hävittäjistä.
Ensimmäisten mallien lentokorkeus ja toimintasäde olivat rajallisia, mutta paremmalla Rolls-Royce Merlin -moottorilla, suuremmilla polttoainesäiliöillä, kuplakuomulla ja madalletulla takarungolla neljännestä mallista (P-51D) tuli erinomainen hävittäjä. Sitä käytettiin saattamaan ja puolustamaan pommikoneita pitkillä pommituslennoilla Saksan yllä. Mustang oli erittäin suorituskykyinen: sitä nopeammat potkurilentokoneet tulivat käyttöön vasta aivan sodan loppuvaiheessa, ja niiden valmistusmäärät olivat hyvin pieniä Mustangiin verrattuna.
Tunnetuin tyypillä lentänyt lienee yhdysvaltalainen hävittäjä-ässä Dominic S. (Don) Gentile. Hän saavutti 21 vahvistettua pudotusta (epävirallisesti 30) ennen komennuksensa päättymistä. Niistä 15 1/2 hän saavutti Mustangilla. Hänen nimikkokoneensa oli P-51 B "Shangri La". Eniten ilmavoittoja Mustangilla saavutti kapteeni George S. Preddy, 25 kappaletta. Hänen nimikkokoneensa oli P-51D "Cripes A' Mighty".
Historia
Britannian kuninkaalliset ilmavoimat halusi yhdysvaltalaisen North American Aviation -lentokonetehtaan valmistavan heille P-40 Kittyhawk -koneita. Kittyhawk ei kuitenkaan ollut erityisen hyvä hävittäjäkone. North American Aviationin pääsuunnittelija väitti suunnittelevansa paremman koneen ja saavansa sen tuotantoon nopeammin, kuin Kittyhawkin tuotannon aloittamisessa menisi aikaa. Britannian ilmavoimat näytti hankkeelle vihreää valoa ja tilasi 320 konetta. Kone suunniteltiin ja prototyyppi valmistettiin alle puolessa vuodessa. Siinä oli Allisonin valmistama V12-moottori, jonka suorituskyky oli hyvä matalalennossa, mutta huono korkealla. Mallinimeksi tuli P-51 A ja Britannian ilmavoimille toimitettiin koneita, jotka nimettiin Mustangeiksi.
Yhdysvallat ei aluksi kiinnostunut koneesta hävittäjänä, mutta halusi käyttää sitä syöksypommittajana, joten Mustangin pohjalta kehitettiin syöksyjarruilla ja pommiripustimilla varustettu A-36 Apache -syöksypommittaja. Rolls-Roycen koelentäjä Ron Harker teki P-51 A -tyypillä koelennon ja ehdotti Merlin-moottorin asentamista runkoon. Suorituskyky osoittautui erinomaiseksi ja lopulta myös Yhdysvaltain ilmavoimat kiinnostui tosissaan koneesta. Yhdysvaltalainen Packard alkoi valmistaa englantilaista Merlin-moottoria lisenssillä nimellä Packard-Merlin V-1650. Yhdysvallat otti tyypin käyttöönsä ja tilasi 2 000 P-51B:tä vuonna 1942. Ensimmäisen pitkän matkan saattotehtävänsä tyyppi lensi 13. joulukuuta 1943, 490 mailia Kieliin ja takaisin, mikä oli siihenastinen ennätys.
Mustangin vikoja
Alkuvaiheessa pitkät lennot suurissa korkeuksissa paljastivat teknisiä vikoja. Niitä olivat jäähdytys- ja öljyvuodot sekä lentäjän happijärjestelmän heikkoudet pitkäaikaisessa käytössä. Eniten lentäjiä suututtivat aseiden syöttöhäiriöt ja jumiutumiset. Aseet toimivat kunnolla vain vaakalennossa. Ohuen siiven vuoksi aseita oli kallistettu 30 astetta. Se muutti patruunavyön kulkua, jolloin g-voimat aiheuttivat patruunan juuttumisen vyöhön. Ongelma ratkesi, kun eräs mekaanikko asensi Mustangiin B-26 Marauder -pommikoneen patruunansyötön sähkömoottorit. D-versiossa siipeä paksunnettiin aseasennuksen parantamiseksi, mikä ratkaisi ongelman lopullisesti. Toinen lentäjien mielestä suurin ongelma oli huono näkyvyys taakse. Supermarine Spitfire -hävittäjästä kopioitu raamiton ns. Malcolm-kuomu paransi tilannetta.
Menestys
Yhdysvaltain ilmavoimien 8. lentoarmeijan komentajan Ira Eakerin alaisuudessa koneen käytössä tehtiin virhe, kun hävittäjät määrättiin pommittajien välittömäksi suojaksi. Tämä tarkoitti konetyypin ominaisuuksien puutteellista hyödyntämistä ja esti aloitteellisen vihollisen hävittäjävoimien etsinnän, vaikka samalla toikin turvallisuudentunteen pommittajien miehistöille. Tammikuussa 1944 Jimmy Doolittle otti komennon ja asetti tavoitteeksi Luftwaffen hävittäjävoimien tuhoamisen toimimalla aktiivisesti niitä vastaan sekä maassa että ilmassa, jolloin Mustangin ominaisuudet ja pitkä toimintasäde pääsivät oikeuksiinsa. Paitsi että Mustang oli erinomainen saattohävittäjä, se tuhosi myös lukuisia lentokoneita kentilleen ja huoltokuljetuksia rauta- ja maanteillä. Kun yhdysvaltalaiset valtasivat Iwo Jiman helmikuussa 1945, P-51:t saattoivat myös B-29-pommikoneita lennoille Japaniin.
Mallissa P-51D otettiin käyttöön kuplanmuotoinen kuomu, joka antoi pilotille paremman näkyvyyden taaksepäin, sekä lisättiin konekiväärien määrä neljästä kuuteen. Sivuvakaimen eteen asennettiin evä parantamaan vakautta pienissä nopeuksissa. P-51D oli eniten valmistettu Mustang-malli. Mallissa P-51H runkoa kevennettiin paremman suorituskyvyn saamiseksi, ja myös moottori vaihdettiin hiukan tehokkaampaan versioon.
Euroopan sotanäyttämöllä P-51D Mustangista tuli Yhdysvaltain ilmavoimien pääasiallinen saatto- ja torjuntahävittäjäkone. Se korvasi lähes kokonaan aiemmin käytössä olleen Lockheed P-38 Lightningin, kun taas Republic P-47 Thunderboltista tuli Yhdysvaltain ilmavoimien pääasiallinen hävittäjäpommittaja ja maataistelukone. Suorituskyvyltään Mustang ja Thunderbolt olivat suunnilleen samanveroiset. Tärkein ero oli siinä, että Mustangilla oli suurempi toimintasäde, kun taas Thunderbolt oli kestävämpi, sillä oli raskaampi aseistus ja hyötykuorma ja se sieti paremmin osumia.
P-51 oli käytössä vielä pitkään toisen maailmansodan jälkeen. F-51B ja F-51K olivat ilmavoimien käytössä vuoteen 1951 asti. Air National Guard käytti tyyppiä vielä vuoteen 1957. P-51, eli sittemmin uudelleen nimetty F-51, oli yksi ensimmäisistä konetyypeistä Korean sodassa. ANG:n loppuunlennetyt koneet vedettiin sodasta tammikuussa 1953. Ratkaisuun vaikutti se, ettei Mustangien varaosia ollut enää tuotettu aikoihin, ja toisen maailmansodan aikaiset varastot olivat loppumassa. Mustangin korvaavia Douglas Skyraider -koneita ei heti saatu riittäviä määriä tuotantoon Yhdysvaltain suurten autotehtaiden tarjotessa ammattitaitoiselle työväelle lentokoneteollisuutta parempia palkkoja.
Israelin ilmavoimilla oli 1960-luvun alkuun asti käytössään 48 kappaletta P-51 Mustang -koneita, jotka jatkuvien arabimaiden ja Israelin välisten yhteenottojen aikana lensivät syvälle vihollisten alueelle Israelin suihkukoneiden riistäessä ilmaherruuden itselleen. Kohteina olivat erityisesti lentokentät ja huoltokuljetukset. Israelin Mustang-pilottien enemmistö oli hyvin koulutettuja ja kokeneita toisen maailmansodan veteraaneja, jotka olivat palvelleet Britannian ja Yhdysvaltain ilmavoimissa kaikilla rintamilla. Kokoonsa nähden voimakas ja lentäjien luonnehdinnan mukaan ”kolikon päällä kääntyvä” Mustang saattoi maastoa hyödyntäen vältellä arabien suihkuhävittäjien hyökkäyksiä. Dominikaaninen tasavalta käytti viimeisenä maana P-51 Mustangia operatiivisesti vuoteen 1984 asti.
P-82 (F-82) Twin Mustang
thumb|XP-82 Twin Mustang thumb|North American F-82B Pääartikkeli: P-82 Twin Mustang
North American P/F-82 Twin Mustang oli B-29-pommikoneiden pitkänmatkan saattohävittäjäksi tarkoitettu raskas hävittäjä ja viimeinen USAAF:n tilaama mäntämoottorihävittäjä. Se teki ensilentonsa 6. heinäkuuta 1945 ja oli palveluskäytössä vuodesta 1946 vuoteen 1954. Konetta rakennettiin 270 kappaletta. Koneen rakenne muistuttaa erehdyttävästi kahta P-51H Mustangin runkoa (tosiasiassa Allison-moottori oli paljon Packardia suurempi ja tarvitsi enemmän tilaa), jotka oli yhdistetty välisiivellä ja pyrstöllä toisiinsa. YP-82-prototyypissä sekä P-82B-, E- ja H- malleissa konetta voi ohjata molemmista ohjaamoista. P-82C-, D-, F- ja G-yöhävittäjäversioissa, jotka oli varustettu välisiiven alle kiinnitetyllä tutkalla, lentäjä oli vasemmassa ohjaamossa ja oikeassa tutkaoperaattori.
Twin Mustangeja ei ehditty käyttää toisessa maailmansodassa, mutta niitä käytettiin Korean sodassa, jossa ne saivat tililleen neljä pudotusta ja tuhosivat 16 viholliskonetta kentilleen.
Lento-ominaisuuksista
Koneen instrumentteihin oli helppo tutustua, sillä ne muistuttivat valmistajan AT-6-jatkokoulutuskoneen vastaavia. P-51D Mustang oli tosin jopa hyvin koulutettujen amerikkalaislentäjien mielestä hankalahko lentää. Useat lentäjät kuvaavat sitä lento-ominaisuuksiltaan ”anteeksiantamattomaksi”. Syynä tähän oli pääasiassa potkurin suuri vääntömomentti, joka aiheutti jatkuvan tarpeen sivuperäsimen käyttöön oikealla jalalla koneella liikehdittäessä. Tämä ominaisuus korostui hitaissa nopeuksissa, kuten laskussa, ja toisaalta taitolentoliikkeissä. Nousussa lentäjillä oli tapana lentää välittömästi irtoamisen jälkeen hetki suoraan vauhdin keräämiseksi taatakseen ohjainten riittävän tehon ennen suurten moottoritehoasetusten käyttöä.
Saattotehtävissä Mustangeihin lisättiin pudotettavat lisäpolttoainesäiliöt riittävän toimintasäteen saavuttamiseksi. Mikäli saattohävittäjät joutuivat viholliskosketukseen suunniteltua aikaisemmin oli lisäpolttoainesäiliöistä luovuttava ennen niiden tyhjenemistä, mikä puolestaan lyhensi koneen jäljellä olevaa lentoaikaa. Tästä syystä Mustangin toimintasäteen pidentämiseksi suunniteltiin siihen B-versiosta alkaen ylimääräinen, ohjaamon taakse sijoitettu 85 gallonan (322 litraa) lisäpolttoainesäiliö. Täynnä ollessaan se muutti koneen painopistettä tehden siitä kömpelön ja aiheuttaen taipumuksen lattakierteeseen. Ohjeena olikin käyttää tämä polttoaine ensin. Fw 190 D-9 ja Ta 152 C/H, joka oli suurten korkeuksien muunnos, olivat erityisesti nousunopeudeltaan parempia kuin P 51 D, mutta myös syöksykyky ja kiihtyvyys olivat samanveroisia. Yhdysvaltain sotasaaliskoneena koelentämä japanilainen Nakajima Ki-84 Hayate voitti P-51 D:n sekä nousunopeudessa, kaarto-ominaisuuksissa että käsittelyn helppoudessa. Viimeisessä tuotantomallissa eli H-mallissa tunnetut virheet oli poistettu ja huippunopeus oli lähes 100 km/h aiempaa parempi (P-51H-mallia käytettiin vain Yhdysvalloissa.)
right|300px|thumb|P-51D
Tekniset tiedot (P-51D)
Varhaisemmat Allison- ja Merlin-moottoriset versiot erottaa ulkoisesti ahtimen ilmanoton sijainnista. Allison-moottorille se on nokan yläosassa ja Merlin-moottorille alaosassa välittömästi potkurin takana.
Mustang kulutti vähiten polttoainetta Yhdysvaltojen Euroopassa käyttämistä yleisimmistä hävittäjätyypeistä. P 51 B:n kulutus oli 256 litraa tunnissa.
Tuotantoversiot
Britannian ilmavoimien palveluksessa B ja C versioiden nimitys oli Mustang III. Supermarine Spitfire -tyyppinen kuomu otettiin käyttöön juuri Britannian ilmavoimien Mustang III:ssa näkyvyyden parantamiseksi ja josta yhdysvaltalaiset omaksuivat sen.
D/K version vastine oli Mustang IV. Niiden kuplakuomu kopioitiin Hawker Typhoon -tyypistä.
August Tholuck
thumb|upright|August Tholuck Friedrich August Gotttreu Tholuck (1799 Breslau – 1877) oli saksalainen evankelinen teologi, suomalaista sukua. Tholuck suhtautui nuoruudessaan uskontoon kielteisesti, mutta muutettuaan Berliiniin hän päätyi sikäläisten pietistien seuraan ja hänestä tuli uskovainen. Oltuaan muutaman vuoden ylimääräisenä yliopistonopettajana Berliinissä Tholuck siirtyi 1826 vakinaiseksi teologian professoriksi Hallen yliopistoon, jossa hän vaikutti kuolemaansa asti.
Tholuckin vaikutus oli suuri. Pääosin hänen henkilökohtaisiin kokemuksiinsa perustuu kirja Lehre von der Sünde und vom Versöhner oder die wahre Weihe des Zweiflers (1823), joka levisi laajalle niin Saksassa kuin käännettynä muillekin kielille. Vuodesta 1839 hän oli yliopiston saarnaaja.
Maailma jonka Jones teki
Maailma jonka Jones teki on Philip K. Dickin tieteisromaani vuodelta 1956.
August Tholuck
Tholuck perusti 1872 teologian opiskelijoille konviktin eli asuntolan, jossa opiskelijat saivat edullisen täysihoidon. Sen esikuvan mukaan samanlaisia asuntoloita perustettiin muuallekin.
Tholuckin kootut teokset on julkaistu nimellä Dr. August Tholuck's Werke (1862).