cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sissisota
Sissisodan luonne
Nykyään sissejä saatetaan huoltaa ilmateitse kaukaakin ja yhteyttä pitää radiopuhelimilla. Nämä mahdollisuudet ovat monesti myös sissisodan heikko lenkki. Sissisotiin liittyy usein monenlaista pienempää häirintää vastustajaa vastaan: sieppauksia, sabotaasitekoja ja ryöstelyä. Sissitoiminta on järjestäytynyttä sissisotaa hajanaisempaa toimintaa, joka syntyy suuren sissiosaston hajottua tai on varsinaisen sissisodan esiaste.
Koska sissit eivät alivoimaisina kykene voittamaan sotaansa, he pyrkivät laajantamaan sotansa tavanomaiseksi sodaksi, tai kumouksellisen sodan tapauksessa synnyttämään vastustajan kukistaman kansannousun.
Monesti sissien hyökkäys väestön seasta johtaa laajoihin kostotoimiin paikallista väestöä vastaan varsinkin kansojen välisessä sodassa. Vastustajan joukot voivat autioittaa kostotoimillaan laajoja alueita sissien paljastamiseksi.
Sissisota on strategialtaan usein puolustuksellista, mutta taktiikaltaan lähes aina hyökkäyksellistä. Sissisodan luonteeseen kuuluu yleensä sodan pitkäkestoisuus (Vietnamin ja Afganistanin sodat kestivät molemmat noin 10 vuotta). Samoin sissisodalle on tyypillistä vastapuolen (hyökkääjän) sotilaallinen, taloudellinen ja tekninen ylivoima ja vastaava puolustajan (sissien) alivoima. Sissisota lasketaan yleensä puolustukselliseksi sodankäynniksi, pois lukien terrorismi.
Sissisota perustuu muutamiin seikkoihin, jotka tekevät siitä menestyksekkään puolustuksellisen sodankäynnin muodon. Hyökkäävä osapuoli on raskas liikkeissään, koska sen on organisoitava armeijan toiminta vihollisalueella. Sissit ovat pieniä, erillään toimivia ryhmiä ja joustavia liikkeissään, vaikkakin ne voivat toimia myös keskitetyn johdon alaisuudessa. Sissisodassa taistelut pyritään aloittamaan silloin kun se puolustavalle osapuolelle sopii parhaiten, käytännössä päästään iskemään yllättäen, nopeasti ja vihollisarmeijan elintärkeitä kohteita (huolto, johto) vastaan. Kun hyökkääjä joutuu jakamaan resurssejaan sissejä vastaan suunnattuun toimintaan, vaikeutuu kohdealueen operaatio ennestään. Sissitoiminnan suurin hyöty ei usein olekaan itse sissi-iskuissa tuhotut resurssit, vaan se että vastustaja joutuu sitomaan suuren määrän joukkoja suojelemaan resurssejaan sissi-iskuilta. Kaukopartiotoiminnassa sidotaan valtava määrä vihollisen yksiköitä pois rintamalta suojelemaan rintaman selustaa.
Sissien alueen tuntemus ja asukkaiden antama tuki – äänetön vastarinta – näyttelee suurta osaa koko toimintaa ajatellen. Tämä aiheuttaa hyökkääjän ”näkymisen” ja puolustajan ”piiloutumisen” jolloin sisseillä on etu päättää missä, milloin ja miten taistellaan. Iskut ovat yleensä erittäin nopeita ja niillä pyritään maksimaalisen vahingon tuottamiseen kohteessa.
Sissisota ilman vakinaisen armeijan tukea on tuomittu epäonnistumaan. Tästä syystä esimerkiksi Malesian muslimisissien sota Ison-Britannian siirtomaahallintoa sekä Viron metsäveljien taistelu neuvostomiehittäjää vastaan epäonnistui. Samoin sissijoukkojen käyttäminen taisteluvoimana vakinaisen armeijan tapaan johtaa nopeasti raskaisiin tappioihin: Vietkong miltei tuhoutui kokonaan Tet-hyökkäyksessä 1968. Tuon katastrofin jälkeen Vietkongilla oli Vietnamin sodassa enää toissijainen osa ja varsinaisen taisteluvastuun kantoi Pohjois-Vietnamin vakinainen armeija.
Vastasissisota
Vastasissisodassa tehdään vastaväijytyksiä, saarretaan sissit, tiedustellaan vakoojien avulla sissien olinpaikka, kulkutiet vallataan ja pidetään auki, majoituspaikat ja varastot on vartioitu tehokkaasti.
Teoreettisesti vastasissisodassa sissit eristetään ja tuhotaan. Sissien yhteys väestöön ja ulkomaisin tukijoihin on katkaistava. Sissit on estettävä värväämästä uusia jäseniä riveihinsä. . Raja, jonka yli sissit saavat tukea, on suljettava, ilmatilaa valvottava ja miehitysverkko ulottetava tiheänä koko asutulle alueelle.
Vastasissisodan taktiikka perustuu eettisimmillään väestön tuen voittamiseen luomalla sissien ideologian kanssa kilpaileva ideologia ja auttamalla siviiliväestöä käytännön elämässä ja toimimalla sissejä vastaan väestöä puolustaen. Tämän mukaan vastasissisodassa käytetään poliittisia, taloudellisia, sosiaalisia ja psykologisia keinoja.
Ulkomailta tulleiden joukkojen on ymmärrettävä ja suvaittava ainakin jossain määrin paikallista kulttuuria, kieltä, tapoja ja uskontoja. Sissejä vastaan tehoavat joskus suuret hyökkäykset sissien painopistealueille. Nämä hajottavat sissikeskittymät pieniin osiin. Sissejä vastaan toimivat useasti pienet liikkuvat osastot, jotka voidaan lyhyen ajan sisällä siirtää sinne missä sissit parhaillaan toimivat. Helikopteri on liikkuva väline, joka voi kuljettaa sissien tuhoamiseen soveltuvia konetuliaseita ja muuta aseistusta hyvinkin vaikeakulkuisen maaston yllä. Sissejä vastaan toimitaan monesti niin, että puhdistetaan jokin alue sisseistä, perustetaan sinne tiukka valvonta niin että sissit eivät kykene toimimaan siellä, ja siirrytään seuraavalle alueelle. Paikallisista ei-sisseistä omalle puolelle myönteisistä kootaan puolisotilaallisia puolustusjoukkoja.
Sissien heikkoja kohtia ovat monesti hajallaan toimivien osastojen huolto, mikä johtaa monesti ruoka-, lääkeaine- ja ammuspulaan. Myös yhteydenpito osastojen kesken on vaikeaa. Nykyaikana elektroninen tiedustelu voi paljastaa sissien sijainnin, jos käytetään radiopuhelimia. Näin sissien olinpaikkaan pystytään tekemään nopea täsmäisku vaikkapa lentokoneista laukaistavin ohjuksin. Monet pienet sissiosastot ovat paljastuneen osastosta loikanneiden ilmiantajien takia. Tiedustelu on olennainen osa taistelussa sissejä vastaan.
Sissejä vastaan taistelussa on olennaista lakkauttaa sissien huolto, joka tulee paikalliselta väestöltä ja/tai ulkomailta, jos sissit toimivat esimerkiksi rajan pinnassa. Epäeettisiä, raakoja tapoja lopettaa sissien piiloutuminen huoltoa varten paikallisen väestön sekaan on sulkea suuria osia väestöstä muualla, keskitysleireihin, surmaamalla heitä tai ajamalla heitä pakoon. Väestöön kohdistuva terrori voi ajaa väestön sissien toiminta-alueilta pakoon, mutta toisaalta se voi nostattaa suuret määrät kansaa kapinaan sissien puolelle.
Sissien tukea voidaan vähentää myös lupaamalla antautuville sisseille armahdus, ja tukemalla siviiliväestön ilmiantoja ja itsepuolustusta sissejä vastaan sekä auttamalla siviiliväestöä muutenkin, esimerkiksi taloudellisesti.
Sissien kykyä iskeä vakinaisen armeijan huollon kimppuun voi rajoittaa järjestämällä huoltopaikkojen ja saattueiden vartiointi ja huolto hyvin. Sissien tekemiä väijytyksiä vastaan voi taistella vastaväijytyksin. Esimerkiksi toisessa Tšetšenian sodassa sissejä vastaan taisteltiin öisinkin toimivin pienehköin liikkuvin, tulivoimaisin yksiköin.
Perinteinen sissisota
Yleensä puolustettava maa on kokonaan tai suurimmaksi osaksi vihollismiehityksen alaisuudessa, ja varsinaiset armeijan sotatoimet ovat päättyneet; jossain tapauksissa jopa alistetun hallituksen tekemään rauhansopimukseen. Miehityksen alettua osa taistelijoista jatkaa yleensä sotimista oman asiansa puolesta kätketyillä, sotasaaliina saaduilla ja ulkopuolisen tuen tarjoamilla aseilla.
Nykyaikainen sissisota
Yleensä puolustava maa käy laajamittaista häirintä, kulutus- ja hidastamissotaa rintamalinjan takana, vihollisen selustassa iskien sissitoiminnan kaltaisella tavalla vihollisen elintärkeisiin ja helposti haavoittuviin kohteisiin, kuten huoltoreitteihin. Pyrkimyksenä on hidastaa, kuluttaa ja sitoa hyökkääjää, jolloin armeijalla on aikaa järjestää puolustusta ja koordinoida paremmin vastahyökkäyksiä vihollista vastaan. Nykyaikaiseen sissisotaan kuuluu myös mittava tiedustelutoiminta, ja se on keskitetyn johdon alaisuudessa erittäin hyvin koordinoitu. Suurin ero oikeastaan perinteiseen sissisotaan on se, että toiminta käydään varsinaisten sotatoimien aikana, ja vihollinen yrittää järjestää mittavaa vastasissitoimintaa alueella.
Nykyaikainen sissisota voi olla myös hyökkäyksellistä, kuten Persianlahden sodassa, jolloin liittoutuman erikoisyksikköjä pudotettiin Irakiin häiritsemään, tiedustelemaan ja tuhoamaan Scud-ohjusten laukaisualustoja.
Tunnettuja sissisotia
Luettelo eri sissisodista ja sodista, joissa on ollut mukana sissijoukkoja
Sisseille voitollisia
Sisseille tappiollisia
Käynnissä olevia
Koulupojan päiväkirjat
thumb| Aleksanteri Ahola Pietarissa 16-vuotiaana. Valola-Säätiö Koulupojan päiväkirjat ovat päiväkirjamuotoinen sarja kertomuksia suomalaissyntyisen taiteilija-kirjailija-kasvatustieteilijä Aleksanteri Ahola-Valon (1900–1997) elämästä, hänen lapsuus- ja nuoruusvuosistaan kansainvälisessä ja taiteelle ja valistustyölle suopeassa ympäristössä, joka oli nuoren Alikin kehitykselle ratkaisevaa.
Aleksanteri Ahola-Valo aloitti päiväkirjojen kirjoittamisen ja piirtämisen jo 7-vuotiaana yksityisopettajansa kannustamana. Koulupojan päiväkirjat kertovat varhaiskypsän, monilahjakkaan, päämäärätietoisen, systemaattisen, sosiaalisen ja empaattisen lapsen ja nuoren kehityksen lapsuuden ja varhaisnuoruuden eri vaiheet hyvin yksityiskohtaisesti nähtynä ja eloisasti tulkittuna.
Päiväkirja monivuotisena sarjana on poikkeuksellinen dokumentti Inkerin pienestä huvilayhdyskunnasta Vyiritsasta ja siitä yhteiskunnallisesta tilanteesta, jossa lasten oikeuksia jo silloin puolustava ainutlaatuinen Lasten omatoimikoulu syntyi.
Päiväkirjasarjasta julkaistiin ensimmäiset käännökset 1990-luvulla. Ahola-Valo käänsi itse ensimmäiset kolme osaa ennen kuolemaansa.
Päiväkirjojen pohjalta on vuonna 2005 ilmestynyt Kaija Juurikkalan ohjaama elokuva Valo.
Päiväkirjat
Päiväkirjan kirjoittamiseen nuorta Alikia kannusti hänen yksityisopettajansa Lydmila Kužmina eli LyM, jota lyhennettä Alik käytti opettajastaan säästääkseen aikaa muistiin kirjoittaessaan. Myös isä kannusti poikaa päiväkirjan kirjoittamiseen, mutta äitipuoli piti sitä ja piirustamista turhanaikaisena ajan tuhlauksena. Kaikki pöydillä lojuvat paperit joutuivat armotta uunin sytykkeiksi, ja siksi Ali joutui piilottelemaan sekä kirjoituksiaan että piirroksiaan.
Henkilöhistoria, omaelämäkerta vai muistelmat
Päiväkirjoissa ei ole varsinaista juonta. Alik on kuitenkin rakentanut henkilöhistoriallisesta aineksesta ja muistiinpanoistaan draamallisen kokonaisuuden, joka toimii kuten juonellinen kertomussarja. Vuosikymmenen mittaan kertyneistä päiväkirjavihkosista koostuu yhtenäinen kertomus yhden ihmisen kehittymisestä, kasvamisesta ja ajattelusta lapsesta aikuisuuden kynnykselle.
Päiväkirjat ovat henkilökohtaisia ja dokumentaarisia aikalais- ja henkilökuvauksia, joilla on voimakas paikallinen ja historiallinen henki. Niissä ja niiden kautta elää koko kylä vielä sata vuotta myöhemmin.
Niistä astuu esiin pieni kapinallinen, epäilijä ja vaihtoehtoisten ajatusmallien kehittäjä, joka ei suoraa päätä hyväksy ja omaksu vallitsevia vakiintuneita käsityksiä, normeja ja ajattelutapoja, vaan kyseenalaistaa niin kirkollisen kuin maallisenkin vallankäytön. Päiväkirjoissa on myös tunnustuskirjojen, eettisten ja filosofisten pohdintojen piirteitä. Erityisesti nuori Alik pohtii uskontoa ja uskonnollisuutta, oikean ja väärän problematiikkaa sekä sitä, mitä aito kristillisyys on.
Fiktion ja faktan osuutta päiväkirjoissa on vaikea määritellä – siis sitä, kuinka paljon kirjoittaja käyttää mielikuvitustaan ja kirjallisia tyylikeinoja itsensä ilmaisussa. Paikoin teksti ja kuvaus tuntuvat paisutelluilta, yliampuvilta tai liioittelulta, hyvän ja pahan dramaattinen skaala vaikuttaa toisinaan enemmänkin tyylikeinolta kuin autenttiselta dokumentaatiolta. Nuori kirjoittaja terävöittää tekstiään stereotypistämällä henkilöitä ja näiden piirteitä.
Aivan varmaa kuitenkin on, että päiväkirjat ovat sinällään totta, kertojaminä Alikin totuus ja todenmukainen kuvaus hänen kokemusmaailmastaan ja ajattelumaailmastaan. Kirjat kertovat nuoresta, joka kykenee vaivalloisen päiväkirjojen – ja siten ajatustensa – salailun ohella raivaamaan itsellensä elintilan ja kasvualustan ja toimimaan hyvin varhaiskypsästi ja vastuullisesti asioissa, joissa sitä ei hänen ikäryhmältään ainakaan nykymittapuiden mukaan odottaisi. thumb|Ali maalasi kylttejä ansaitakseen perheelle lisätoimeentuloa 1910 KP III s. 252 1992
Ali vastustaa ankarasti kaikkea väkivaltaa lasten ja aikuisten suhteissa. Kukaan ei voi oppia silloin kun pelkää, opettaa Alik ja kehittelee jo varhain oppiaan viisaasta rakkaudesta. Opettajan ja kasvattajan ammatti on hänen unelma-ammattinsa heti ensimmäisestä koulupäivästä alkaen.
Alik osallistuu osaltaan vastuuntuntoisesti perheen toimeentulon hankkimiseen. Hän nuohoaa työkseen ja kaupustelee marjoja, sieniä tai puutarhatuotteita rautatieasemalla ohikulkeville matkalaisille. Jossain vaiheessa hän käy vaihtokauppaa koulutovereidensa kanssa kuvistaan ja keksii lopulta käyttää kirjoitus- ja piirustustaitojaan mainoskilpien (ven. vuiveskojen) tekemiseen. Lisäksi hän suunnitteli koulun sisustusta pulpeteista kaappeihin, näyttämöön ja lopulta uuden koulun rakennukseen asti.
Päiväkirjat itsekasvatuksen apuna
Ali teki, sitoi ja viivoitti ensimmäiset pienet vihkoset itse mistä tahansa paperista, jonka käsiinsä sai ja paneutui päiväkirjojen ylläpitoon tunnollisesti ja kaikella tarmollaan.
Päiväkirja oli Aleksanteri Ahola-Valolle itsekasvatuskeino, muistitekniikan ja kirjoitustekniikan kehittäjä ja oppimisen motivoinnin väline. Hän suositteli leikkikoulussa pitämällään valistustunnilla päiväkirjan pitämistä keinona, jonka avulla "näkee saavutukset", kehittää "omakäsitystä" ja "oppii puhumaan asiat selkeämmin".
Salaperäinen harrastus
Alin päiväkirjojen piilopaikat olivat mitä kekseliäimpiä. Hän piilotteli niitä kellareiden kivijaloissa, vinteissä, jopa naapureiden rakennuksissa ja metsässä puun juurella – lasipurkissa sateen ja kosteuden suojassa. Metsä oli hankalin paikka, sillä lumen tultua ja maan jäädyttyä päiväkirjojen kuntoa ei päässyt tarkistamaan. Päiväkirjoja hän onnistui kuitenkin kuljettamaan mukanaan läpi vaiheikkaan elämän. Paettuaan Suomeen 1930-luvulla hän käytti lapsena oppimaansa piilottelumenetelmää eli säilytti niitä Helsingin Ruskeasuolla maitotonkissa muun tärkeän omaisuutensa joukossa. Vuonna 1984 ne löytyivät hänen laajasta arkistostaan.
Miljöö
Taiteilija Aleksanteri Ahola-Valo vietti lapsuutensa Pietarissa ja Viiritsan huvilayhdyskunnassa Koprinan seurakunnassa Inkerinmaalla Pietarin eteläpuolella. Huvilayhteisön väestö oli suurimmaksi osaksi Pietarin älymystöä ja varakasta väestöä, jotka olivat alttiita uusille aatteille ja kokeiluille. Aleksanteri Ahola-Valon päiväkirjamuistiinpanot liittyvät tämän huvilayhteisön elämään ja vaiheisiin yhteiskunnallisen murroksen aikana. Viiritsa oli vain 50 km junamatkan päässä Pietarin kansainvälisestä kaupungista ja siis sanomalehtien ja myöhemmin puhelimen kautta muiden yhteiskunnallisten vaikutteiden lähellä.
Ahola-Valon kasvuaika Inkerissä sijoittui voimakkaaseen 1900-luvun alun valistusliikkeen aikaan, poliittisen ja sosiaalisen sekä uskonnollisen liikehdinnän murros- ja muutosvaiheeseen sekä Venäjällä että Suomessa. Näitä liikkeitä olivat muun muassa naisasialiike, partioliike, raittiusliike, hygienialiike, työväenliike, marxismi, leninismi sekä herännäisliike ja laestadiolaisliike, jotka vaikuttivat sekä luterilaisissa että ortodoksisissa kirkoissa ja seurakunnissa.
Koti ja perhe
Pekka Ahola avioitui kolme kertaa ja perheen vaiheet pienten lasten kanssa olivat vaikeat. Perhe hajosi ensimmäistä kertaa Ida-Mariannan, poikien äidin kuoltua. Alik oli silloin vain 2-vuotias, mutta jo omien sanojensa mukaan jo ”itsetajuinen” eli hän muistaa joitakin tuon ajan tapahtumia hyvin selkeästi.
Alikin viiritsalainen koti oli lähes keskiluokkainen, ainakin hyvin toimeentuleva. Kodissa oli luettavana sanomalehtiä ja kirjoja ja siellä seurattiin maailmantapahtumia hyvin tarkoin. Nälästä Ali ei ainakaan jatkuvasti kerro päiväkirjoissaan, vaan nurisee Anna kakkosen "raskaita" ruokia, jotka heikentävät ajattelukykyä. Isä ansaitsi nuohoojana kohtuullisesti, mutta ajan tavan mukaan Ali joutui jo lapsena tuomaan oman osansa perheen elatukseen.
He asuivat ainakin alkuvuosina melko väljästi. Alilla oli jopa oma huone, mikä ei ollut kovinkaan yleistä tavallisissa perheissä siihen aikaan. Koti oli siisti.
Varhaislapsuuden kokemukset ja usein vaihtuvat elinympäristöt vaikuttivat Ahola-Valon monilahjakkaan persoonan ja ajattelun kehittymiseen ja elämän valintoihin. Hän oli herkkä ja hänen lapsen maailmansa kehittyi hyvin mustavalkoiseksi. Alikilla oli päiväkirjojen perusteella taipumus nähdä sekä asiat että ihmiset äärimuodoissaan: joko hyvänä tai pahana, tyhmänä tai viisaana, halveksittavana tai ihannoituna, vihattuna tai rakastettuna. Hänestä tuli varhain "pikku vanhus" ja kapinallinen, joka kantoi huolta sekä perheestään, lähimmäisistään, kylän elämänmenosta ja maailman tulevaisuudesta.
Kokemukset eivät kuitenkaan murtaneet hänen itseluottamustaan, vaan hän pyrki murtamaan vähäisenkin väkivallan ilmenemisen ainoalla lapselle mahdollisella tavalla: uhmaten ja kieltäytyen hyväksymästä sitä ja lähtemällä karkumatkalle! Aholoiden kodissa riideltiin ja taisteltiin, mutta kyettiin myös sopimaan ja keskustelemaan.
Tiedonhaluisena poikana Alik kerran laski, kuinka paljon turhaa aikaa menee riitelyyn vuodessa. Hän sai tulokseksi, että jos on viikossa 3–4 riitaa ja joka riitaan menee häiriöaikaa 4 tuntia niin vuodessa se tekee 52×4 eli 208 tuntia häiriöaikaa, jonka voisi käyttää tuottoisamminkin.
Kahdeksanvuotias järjestyksenkaipuinen ja tunnollinen Alik purki tuskaansa elämän vaikeuksissa päiväkirjan lisäksi sekä kuvin että runoin.
Sukulaiset
left|Nuohooja Pekka Ahola 1900-luvun alkupuolella. Valola-Säätiö Pekka Ahola-Valo oli nuohooja. Hän oli sivistynyt ja valistunut ihminen sekä vallankumouksellinen sosialisti, joka ymmärsi koulutuksen ja sivistyksen merkityksen. Hän luki ja kirjoitti lehtiin valistusaiheisia artikkeleita erityisesti alkoholismista ja yhteiskunnallisista epäkohdista, perheväkivallasta, köyhyyden syistä ja koulutuksen tarpeesta.
Isän aatteellisen työn takia koko perhe joutui Pietarista maan sisäiseen karkotukseen Viiritsan (ven. Vyiritsa) huvilayhdyskuntaan Inkerinmaan Koprinan seurakuntaan. Maan sisäinen karkotus merkitsi yleensä muuttoa Siperiaan kauas sivistyksestä ja koulutusmahdollisuuksista. Alikin kehityksen kannalta karkotus vain 50 kilometrin päähän Pietarista sivistyneistön asuttamaan huvilayhdyskuntaan oli tavallaan onnenpotku. Isä tuki poikansa tiedonhalua palkkaamalla yksityisopettajan. Hän tuki myös pojan paneutumista uudenlaisen lasten koulun perustamistyöhön.
Vaikka Aholat olivat hyvin toimeentulevia kansalaisia, pakottivat käytännön olosuhteet lähettämään perheen vanhimman lapsen töihin isänsä nuohoojanammattiin koulunkäynnin ja muun opiskelun ohessa.Lasten työssäkäynti ei tuona aikana ollut mitenkään harvinaista ja usein se oli este esimerkiksi koulunkäynnille. Alik totteli, mutta tilanne katkeroitti lahjakkuudestaan tietoista Alikia. Isälleen hän selitti että mitä enemmän hänelle tehdään kiusaa, sitä enemmän hän hautoo mielessään pakoa. Hän kysyy isältään, pitääkö tämä kiusana "vain ruumiillista kiusantekoa" eikä "henkistä kiusantekoa". Alikin mielestä sekin on kiusantekoa, jos "ihminen otetaan pois kutsumuksellisesta tehtävästä vangitsemalla pakkotöihin mikä hänelle ei sovi". Hänen mielestään nuohoojan työ liiaksi hänen aikaansa opinnoilta ja leikkikoulun kasvatustehtävältä, johon hän koki olevansa pätevämpi kuin joku muu. Toiset taas saattoivat hänen mielestään olla omiaan tekemään nuohoojan raskasta, vaativaa, mutta yksitoikkoista työtä.
ADB (tietotekniikka)
Historia
Steve Wozniak kehitti ADB:n vuonna 1986. Ensimmäinen ADB-liitäntää käyttävä laite oli syyskuussa 1986 julkaistu Apple IIgs. Macintosh II- ja Macintosh SE -malleista alkaen ADB oli Macintoshien vakiovarusteena vuoteen 1998 saakka, jolloin USB-liitännällä varustettu iMac-sarja julkaistiin. ADB:tä käytettiin myös viimeisissä NeXT-tietokoneissa. Nykyään ADB-liitäntä ei ole enää käytössä, mutta vielä helmikuussa 2005 valmistetut PowerBook- ja iBook-tietokoneet käyttivät ADB-väylää sisäisesti näppäimistön ja kosketuslevyn ja järjestelmän väliseen viestintään.
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
Isään nuori Alik saattoi ensimmäisinä kouluvuosinaan tukeutua, mutta myöhemmin isä menettää auktoriteettinsa kodista irtautuvan nuoren esikuvana. Alin suhtautuminen isää kohtaan vaihtui vähitellen lapsuuden suunnattomasta ihailusta ja palvonnasta varhaispuberteetin ja puberteetin epäilykseen ja lopulta vihaan tämän ”tyhmyyttä”, alistuneisuutta ja vähitellen kehittyvää väkivaltaista käytöstä kohtaan. Jonkinlaisen luottamuksen tai ymmärtämyksen isäänsä ja isän elintapoja ja valintoja kohtaan hän tavoitti vasta varhaisina nuoruusvuosina Pietarissa.
Mercedes-Benz SL-sarja
thumb|225px|right|Mercedes-Benz SL-sarja (R231) vuonna 2016 Mercedes-Benz SL-sarja on vuodesta 1954 valmistettu ylellisten urheiluautojen mallisarja. Ensimmäinen malli oli lokinsiipiovistaan tunnettu 300 SL, viimeisin malli on vuonna 2022 julkaistu Mercedes-AMG R232.
Mercedes-Benz 300 SL (1954–1963) ja 190 SL (1955-1963)
thumb|225px|right|Mercedes-Benz 300 SL Roadster
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
left| Ida Marianna Kultalahti vuosisatojen vaihteessa nuorena tyttönä. Ida Marianna perusti korsettiliikkeen Pietariin. Kaunis, punatukkainen Ida-äiti kuoli Alikin ollessa vain kaksivuotias ja Felixkin oli vastasyntynyt. Äiti oli ottovanhempiensa hyvin kouluttama, kielitaitoinen ja sivistynyt madonnamainen unelmaäiti, jonka Ali tunsi vain sukulaisten kertomusten perusteella ja valokuvista. Vanhemmat olivat tavanneet kansan lukutuvassa 1894, jossa Ida opetti muun muassa yhteiskunnallisia aineita. Valola-Säätiö
Mercedes-Benz SL-sarja
Mercedes-Benz 300 SL (1954–1963) ja 190 SL (1955-1963)
Mercedes-Benz 300SL (W198) on kaksipaikkainen lokinsiipiovinen, vuodesta 1957 lähtien avomallinen urheiluauto. Vuoden 1954 New York Auto Showssa esitelty 300SL perustui yhtiön aiempiin menestyksekkäisiin W194-sarjan kilpa-autoihin. Max Hoffmanin lanseeraama malli oli tunnettu paitsi vuosien 1954–1957 välillä valmistetusta lokinsiipiovisesta coupe -mallistaan, myös siitä että se oli ensimmäinen polttoaineenruiskutuksella varustettu sarjatuotanto-auto. SLS AMG on uudelleen 2009 julkaistu lokinsiipiovinen auto. Tämän auton valmistus lopetettiin 2014.
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
thumb|Anna Kempas oli Pekka Aholan Kolmas vaimo – Alikin Anna kakkoseksi nimeämä. Hän oli pyykinpesijä ammatiltaan. Hän vakiinnutti perhe-elämän. Hänen kasvatusperiaatteensa olivat kuitenkin vanhakantaisen ankaria. Anna kakkosen kasvatusperiaate oli, että "joka vitsaa säästää se lastaan vihaa". Alik kutsuu häntä päiväkirjoissaan ”pahaksi”, ”tyhmäksi” ja kapinoi koko sydämellään Anna kakkosen lähentymisyrityksiä vastaan. Valola-Säätiö.
Mercedes-Benz SL-sarja
Mercedes-Benz 300 SL (1954–1963) ja 190 SL (1955-1963)
Ponttooni-sarjan W121:n lyhennetylle alustalle rakennettu 190 SL (W121BII) oli halvempi vaihtoehto 300 SL-malleille. Korimuotoilu (ilman 300 SL:n kylkikiduksia), pyöräntuenta ja muun tekniikan ollessa peräisin 300 SL:stä, moottorina oli 4-sylinterinen, 1,9-litrainen M121-bensiinimoottori.
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
Ida-Äidin kuolemasta oli seurannut alituinen muutos ja edestakainen huoltajalta toiselle siirtely. Äidin ja isän läsnäolon puute leimasivat vaikutusalttiin ja herkän Alin lapsuuden varhaisvuosia. Kokemukset perheväkivallasta ja yhteiskunnallisesta väkivallasta synnyttivät jo pienessä lapsessa väkivallattomuuden ajatuksen. Alikin kirjoitusten mukaan hänen ”itsetajuisuutensa” eli ensimmäinen muistijälkiä jättänyt kokemuksensa sijoittuu vuoteen 1902, jolloin hän oli vain parivuotias sekä viisivuotiaana koettuun Pietarin veriseen sunnuntaihin (1905), poliittiseen joukkomurhaan, jotka kokemuksina heijastuivat hänen myöhemmässäkin kriisitilanteiden tai stressin aiheuttamissa sairastumisissaan. Hänestä tuli yliherkkä. Lapsen mieleen piirtyivät voimakkaasti myös moraalista rappiota kuvastavat aikuisten teot, juopottelu, alkoholismi, perheväkivalta. Epävarmuus, luottamuksen puute ja väkivallan pelko tulivat hänen elämäänsä jo tällöin ja vahvistui helmikuun vallankumouksen 1905 kokemisen myötä.
Alikia kaksi vuotta nuorempi Felix Ahola oli ulkonaisesti piirteineen ja punaisine hiuksineen kuin äitinsä Ida-Mariannan kuva.
Slèite
thumb|Niemimaa sijaitsee Skyen saaren eteläosassa. Slèite on niemimaa An t-Eilean Sgitheanachin saaren eteläosassa Skotlannissa. Vielä 1900-luvun alussa 90 % niemimaan asukkaista puhui gaelin kieltä 2000-luvun alussa osuuden ollessa noin 50 %. Puhujamäärän laskusta huolimatta seutu kuuluu vahvimpiin gaelin kielin puhuma-alueisiin ja Slèitellä toimii myös gaelinkielinen korkeakoulu Sabhal Mòr Ostaig.
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
Hänen ei katsottu tarvitsevan sellaista ylimääräistä koulutusta kuin veli Alik yksityisopettajineen sai. Eikä hän osannut sitä itselleen vaatiakaan. Alik kritisoi isäänsä ja äitipuoltaan tästä. Myöhemmin Felix osallistui kyllä lasten koulun opetukseen ja myös valtion virallisen koulun työhön.
Mercedes-Benz SL-sarja
Mercedes-Benz 230 SL (1963-1971)
thumb|225px|right|Mercedes-Benz 230 SL (W113) 300 SL ja 190 SL-sarjat korvannut W113 Pagoda ilmestyi markkinoille vuonna 1963. Auton innovaatioihin kuului kokoonpainuvien törmäysvyöhykkeiden käyttö urheiluautossa ensimmäistä kertaa.
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
Alin muistiinpanoissa Felix on pikkuveli, josta hän tunsi vastuuta, josta huolehti, jota pyrki ohjaamaan ja jopa elätti taloudellisesti. Alikin johdolla myös Felix muuttui vähitellen kapinoivammaksi; yhdessä he lähtivät pitkälle karkumatkalle, hakeutuivat orpokotiin ja myöhemmin Pietariin ansiotyöhön.
Mercedes-Benz SL-sarja
Kolmannen sukupolven malli (1971-1989)
Kolmannen sukupolven W107 oli tuotannossa vuodesta 1971 vuoteen 1989.
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
left| Helena-mummo ja Ukko. Ritva Aholan perhealbumi Alin, mutta erityisesti Felixin turvana lähes viisi-kuusivuotiaaksi saakka olivat suurimman osan varhaislapsuutta Impilahden Helena-mimmo ja Ukko. Ukko oli luonnonparantaja ja hieroja, jolta Alik jo lapsena oppi luonnonlääketieteen alkeita.
Helena-mummolta riitti ymmärtämystä, tukea ja lohtua myöhemminkin Pekan ja poikien elämän vaikeuksissa. Hän riensi usein paikalle, kun perheen kriisit kävivät ylivoimaisiksi. Hän on Ida-Mariannan lisäksi toinen madonnamainen äitihahmo ja positiivinen, juureva naishahmo Alin elämässä.
Mercedes-Benz SL-sarja
SL-sarja keräilykohteena
thumb|290px|Mercedes-Benz SL500 AMG Euroopassa, mm. Saksassa ja Sveitsissä on omat SL-malliin vihkiytyneet klubinsa. Vanhimmat alkuperäiset SL-mallit ovat todellisia keräilykappaleita. Malleja on ainakin: *SL 190 * SL 350 * SL 450
Suomessa vuosittain uusia SL-malleja rekisteröidään keskimäärin alle 10 kappaletta. Sitäkin enemmän käytettyinä SL-mallia on tuotu viime aikoina enemmänkin.
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
left|Annastiina-mummo ja Anna kakkonen kasvattavat kurilla 1912 KP IV s. 201 1998 Äidin puoleista Kultalahden mummoaan Alik ja Felix eivät oppineet tuntemaan.
Danny Pintauro
Daniel John "Danny" Pintauro (s. 6. tammikuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta Who's the Boss? (1984–1992) ja Lewis Teaguen elokuvasta Cujo – kauhun silmät (1983).
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
Sen sijaan äitipuoli Anna kakkosen äiti Annastiina-mummo siirtyi asumaan Aholoiden talouteen ja vaikutti yltiökristillisyydellään ja äärettömän aggressiivisella ja kovalla kielenkäytöllään ja tavoillaan pyörremyrskyn lailla perheessä. Kärjistyneimmillään pojat pakenivat kuritusta naapureiden luo. Annastiina sai tyttärensäkin vakuuttuneeksi siitä, että Alik ei ole aivan mieleltään terve ja että vain ankaralla kurilla hänestä ja Felixistä kasvaisi kelpo miehiä. Pyhäkoulun käyminen riitti, kaikki muu koulutus (paitsi lääkärin) olisi turhaa. Vävyään Pekka hän ei arvostanut.
Mercedes-Benz SL-sarja
SL-sarja keräilykohteena
Huomioitavaa on että 90-luvun SL-moottorivaihtoehtoja on ainakin 300, 300-24 V ja 500. N. vuodesta 1994 alkaen myös 280, 320. Tavanomaisesti erityisesti Suomen markkinoilla valtaosa autoista on automaattivaihteisia. Erikoisuus joissain käytetyissä malleissa on "Kindersitze" todella pienet takaistuimet tilapäiseen kuljetukseen.
Danny Pintauro
New Jerseyssä vanhempiensa ainoana lapsena syntynyt Pintauro opiskeli Middlesex County Collegessa ja Stanfordin yliopistossa. Hän on jatkanut esiintymistä aikuisiälleen, mutta saavutti suurimmat menestyksensä nimenomaan lapsinäyttelijänä.
Koulupojan päiväkirjat
Sukulaiset
Alikin mielestä taas Annan ja Annastiinan fyysiset ja henkiset väkivaltaiset otteet tuhosivat niin hänen isänsä luonteen kuin perheyhteydenkin.
Danny Pintauro
Pintauro on avoimesti homoseksuaali; ensimmäistä kertaa hän kertoi asiasta julkisesti heinäkuussa 1997 ilmestyneessä haastattelussa.
Koulupojan päiväkirjat
Semstvon virallinen koulu
Semstvossa toimi valtion virallinen kaksivuotinen koulu, kun Ali hakeutui sinne opiskelemaan. Ensimmäisten vuosien kokemukset muokkasivat voimakkaasti sekä pojan käsitystä kasvattajista, opettajista että uskonnosta.
Ensimmäinen opettaja – Vera-opettaja – toimi vain yhden vuoden; tällöinkin hänen sairaalloisuutensa vuoksi lapset saivat usein tulla keskenään toimeen miten kykenivät. Alik osasi lukea jo ennen kouluun menoaan ja hänet oli siirretty yhden luokan yli toiselle luokalle.
Iso-Mariksi kutsuttu opettaja ehti hänkin opettaa vain lukuvuoden verran, mutta jätti lempeällä, valitushenkisellä, virikkeellisellä ja epäautoritaarisella opetustavallaan lähtemättömän positiivisen mielikuvan sekä Alikin että kylän muiden lasten mieliin.
Hän oli ottanut koulun ylimääräiseen opetusohjelmaan muun muassa välituntiliikunnan ja ennen varsinaisia tunteja pidettävän valistustunnin, joilla käsiteltiin asioita terveydenhoidosta tähtitieteeseen. Hän kohteli lapsia kuin vertaisiaan, ystävällisesti, toverillisesti ja lapsen kykyjä arvostaen.
Opinhaluisen Alekin lukuhaluja Iso-Mari tuki antamalla ylimääräistä luettavaa. Iso-Marin tilalle tulleet opettajat sen sijaan pitäytyivät virallisessa opetusohjelmassa. Virallinen Semstvon koulu tarjosi opinahjon lukemisen, kirjoittamisen ja laskennon lisäksi vain uskonnollista tietoa.
Erityisen vaikuttava on ollut Alikin ensikosketus uskonnolliseen opetukseen. Lempeän Iso-Marin hyväntahtoisuuden vastakohtana Alik kertoo autoritäärisestä ja suvaitsemattomasta papista, joka vaati uskontunnustusten ja muiden tekstien ulkoa opettelua kirkkoslaavin kielellä, jota kieltä Alik ei tietenkään osannut. Pappi siirsi hänet kirkkoslaavin osamaattomuudesta takaisin alemmalle luokalle, mikä loukkasi syvästi opille ahneen pojan itsetuntoa. Pohja uskovaisuuden arvostelulle oli syntynyt. Tästä lähtien papisto edusti hänelle ”ulkokullaisuutta” ja teennäistä kristillisyyttä.
Ensimmäisestä miespuolisesta pappis-opettajastaan Alille jäi elinikäinen kammo tai trauma. Papilla oli tapana rangaista oppimattomuudesta varta vasten kasvattamillaan kynsipihdeillä, jotka lapsen silmissä tietenkin olivat valtavat!
Lasten omatoimikoulu eli Lasten leikkikoulu
Iso-Marin haavekuva opettajasta säilyy päiväkirjoissa läpi Alikin lapsuuden ja nuoruuden kannustavana voimana. Iso-Marin vaikutteista syntyi lasten piirissä tarve perustaa uudenlainen koulu, jonka opetus olisi laaja-alaisempaa kuin virallisen koulun ja ottaisi huomioon lapsen. Opettajan ammatti kangasteli Alikin silmissä unelma-ammattina ja opettajan työ tärkeimpänä mahdollisena tehtävänä yhteiskunnassa. Hän halusi ”isona” opettajaksi.
Aleksanteri Ahola-Valon aloitteesta ja hänen johdollaan perustivat Viiritsan suomalaiskylän lapset vuonna 1908 omatoimikoulun, joka nimettiin lasten leikkikouluksi. Koulun kehitys oli pitkälti Alin varassa vuosina 1908–1916 siitäkin huolimatta että koulu toimi demokraattisin periaattein järjestäytyneenä Alik ideoi, kehitti, suunnitteli, keräsi rahaa ja valvoi muun muassa uuden koulunrakennuksen rakentamista vain teini-ikäisenä.
Oppilaat toimivat itse koulun opettajina suunnitellen toiminnan, talouden ja opetusohjelman itse, mitä virkavallan oli vaikea uskoa. Koulun opetusta saivat seurata myös aikuiset, koska Alik piti tärkeänä myös aikuisten valistamista ja kasvattamista hyvään. Kylän virallisen koulun opetusohjelma oli suppea ja kirkkoslaavilaisen kulttuurin leimaama. Se sijaitsi myös joillekin lapsille liian kaukana ja opetus tapahtui arkipäivinä ja työnteon kannalta muuten hankalina aikoina.
Koulu toimi alusta alkaen demokraattisten periaatteiden mukaan: sillä oli johtokunta, joka kokoontui pienemmissä piireissä ja yleiskokous, joka hyväksyi suurimman osan johtokunnan esittämistä asioista. Eli lapset tekivät kaikki pienimmätkin päätökset yhteistyössä äänestysten perusteella, mutta hoitivat myös työn. Vanhemmilla oli kuuntelu- mutta ei päätöksentekovaltaa.
Lasten koulun tavoitteena oli mahdollistaa koulunkäynti niillekin vähävaraisille lapsille, jotka eivät käytännön syistä (puuttuvat jalkineet, työnteko) voineet arkipäivinä osallistua virallisen koulun opetukseen. Koulu toimi virallisen koulun rinnalla. Alik itse osallistui myös sen opetukseen samanaikaisesti Lasten koulun opetuksen, hallinnoinnin ja opintojen kanssa.
Lasten koulun tavoitteena oli oppia sellaisia tietoja ja taitoja, joita virallisen koulun opetukseen ei hyväksytty tai otettu. Koulun tuli Alikin mielestä opettaa lapsille, kuinka tulee elää. Säännöllinen valistustyö sisältyi Viiritsan leikkikoulun opetusohjelmaan viikoittaisilla oppitunneilla. Aiheet liikkuivat henkilökohtaisen hygienian hoidosta vaatteiden huoltoon ja valmistamiseen, hyvien elämän- ja käytöstapojen omaksumiseen, vanhempien ja lasten suhteisiin, puutarhanhoitoon, maailmankaikkeuden rakenteeseen ja uskonnosta lääketieteeseen ja opetukseen, siis kaikkea sellaista, mikä antaisi valmiuksia kohdata muuttuva maailma.
Aluksi koulu toimi lahjoitusvaroin; koululaiset itse keräsivät varat niin koulukirjoihin, vihkoihin kuin vähävaraisimpien lasten vaatetukseenkin. Koulutilat saatiin aluksi Alin kotipiiristä; myöhemmin ne laajentuivat luokkien määrän kasvaessa muualle kylässä ja lopulta omiin koulutiloihin, jotka 13-vuotias Ali oli suunnitellut ja joiden rakentamista hän itse valvoi.
Koulu herätti aikanaan sekä ihastusta että vihastusta. Lasten omatoimisuus toisaalta hämmästytti, toisaalta aiheutti epävarmuutta, pelkoa ja viranomaisten ja aikuisten vihamielisyyttä. Viranomaiset tekivät useita tarkastuksia kouluun ja yrittivät saada sen lakkautettua. Ei täysin uskottu, ettei se ollut vallankumouksellisten tai muiden kapinallisten järjestämää toimintaa. Koulu oli kuitenkin kaukaa viisaasti nimetty ”leikkikouluksi”, joten se sai jatkaa.
Ajan mittaan pelko laantui. Oppimistulokset todettiin todellisiksi ja oppimismotivaatio korkeaksi. Lasten käyttäytyminen sekä toisiaan että aikuisia kohtaan muuttui ja yhteiskunnallinen vastuuntunto kehittyi. Jopa perheiden elämää pahoin vaivannut juopottelu ja perheväkivalta vähenivät.
Koulu hyväksyttiin eli rekisteröitiin vuonna 1914, jolloin siitä tuli valtion virallinen eksperimentaalinen eli kokeellinen koulu.
Alin toiminta koulun parissa päättyi vuonna 1916 kun hän muutti Pietariin jatkamaan opintojaan ja työskentelemään.
Yksityisopettaja Lydmila Kužmina eli LyM
Tärkeä henkilö Aleksanteri Ahola-Valon kasvuaikana oli opettaja Ljudmila Dmitrijevna Kužmina. Alik lyhensi hänen nimensä LyMiksi säästääkseen aikaa päiväkirjaa kirjoittaessaan.
Lydmila Kužmina oli lääkäri ja kuului vuosisadan vaihteen venäläisiin intellektuelleihin, laajalti oppineeseen ja sivistyneeseen polveen, joka joutui Alin isän tavoin elämään maansisäisessä karkotuksessa. Alikin isä johdatti tiedonhaluisen poikansa LyMin oppiin.
Kužminoilla Ali perehtyi myös hyviin käytöstapoihin ja oppi keskustelemaan hienostuneesti. Näistä tavoista hänelle oli myöhemmin hyvin paljon hyötyä. LyM keskusteli Alikin kaikista hankkeista, kannusti ja opasti opintojen lisäksi lasten koulun toiminnan suunnittelussa, orpokodin perustamisessa. Kužminoiden kiintymyksestä Aliin kertoo se, että heillä oli aina "Alin oma huone" valmiina odottamassa joko opiskelemaan tai yöpymään.
Kyläyhteisö
Päiväkirjat vilisevät kuvauksia kylän erilaisista henkilöhahmoista. On lapsia, aikuisia, äitejä, isiä ja isoäitejä, santarmeja, pappeja, talollisia, kartanonisäntiä ja kerjäläisiä, joiden luonteenpiirteet ja tavat Alik kuvaa niin tarkkanäköisesti, että havainnoilla on kansatieteellis-historiallista arvoa. .
Lapsiystäviä Alilla oli myös erityisesti lasten koulun piiristä. Miehistä Alik ei löydä esikuvaksi kelpaavaa kohdetta. He ovat lähes poikkeuksetta turmeltuneita, tahdottomia, ryhdittömiä juoppoja ja harhailijoita, jotka pysyvät vain pieksemään vaimojaan ja lapsiaan. Isäänsä hän kuitenkin rakastaa tämän heikkouksista huolimatta ja oppii vanhemmiten ymmärtämäänkin tämän riippuvuutta riitaisesta vaimosta.
Ulkokultaisiksi Alik kuvasi myös erinäiset kristillisyyttään uhkuvat virkamiehet, perheenisät ja muut kyläläiset, jotka hänen mukaansa esittivät edessäpäin hurskasta, mutta takanapäin tekivät kaikkea pahaa: joivat, löivät perheitään, pelasivat ja käyttivät väärin vähäistäkin valtaansa.
Yksi poikkeuskin joukossa on: pappi "batjuska" Filampij, joka oli viisas, kaukonäköinen, hyväntahtoinen, suurisydäminen ja ihmisrakas ihminen, joka tuki monin tavoin sekä arvovallallaan että työllään Leikkikoulun toimintaa. Kun hän koulun tarkastustilaisuudessa pyytää puheenvuoroa ja saa sen kaikin mokomin "olkaa hyvä, meidän arvokas sielunpaimenemme"- kehotuksella, hän sanoo:
Orpokoti
Orpokoti syntyi ikään kuin Leikkikoulun sivutuotteena. Perheväkivalta ja alkoholismi olivat yleistä. Lapsityövoiman käyttö enemmän sääntö kuin poikkeus. Koulutyön ohessa ilmi käy muutaman toverin rankka pahoinpitely, johon leikkikoulun lapset halusivat aikuisten puuttuvan.
Alik vastustaa kaikkinaista väkivaltaa. Hänen käsityksensä mukaan ei yhdenkään lapsen tarvitse kokea ”tyhmyyttä” tai ”pahuutta”, jolla hän tarkoitti aikuisten väkivaltaisia kasvatustapoja ja vakuutti koulun tarkkailijoille, että lapset "tahtovat itse tulla kilteiksi ilman vitsoja ja lyöntivälineitä". Alikillakin oli esimerkkejä lähipiiristä: Anna kakkosen ja Annastiina-mummon kasvatusperiaatteet kurituksineen ja kylillä yleinen perheväkivalta.
Pelätessään ei kukaan voinut oppia mitään oli Alin mielipide. Väkivaltaa tai pakotteita käyttävät aikuiset eivät hänen käsityksensä mukaan olleet saaneet "valistusta" tai sivistystä tai koulutusta – ja eivät osanneet tehdä hyvää ja kasvattaa hyvällä. Siksi aikuisillakin oli lupa käydä seuraamassa Leikkikoulun opetusta.
Tähän tarvittiin jo aikuisten apua. LyMin johdolla orpokoti perustettiinkin. Alik koulutovereineen puolestaan tarkkaili väkivaltaisia perheitä ja auttoi lapsia hakeutumaan suojaan orpokotiin. ] Anna kakkosen vaativa uskonnollisuus pakollisine virrenveisuineen ja muotokristillisine tapoineen tuntui Alikista ahdistavalta. Isä oli uskonnollisesti sallivampi kuin äitipuoli, mutta ei tarpeeksi läsnä perheen elämässä. Hän oli jatkuvasti poissa nuohous-, puhe- ja muilla matkoilla. Anna kakkosella ja hänen samassa taloudessa elävällä äidillään oli vastuu kodista ja kasvatuksesta. He eivät arvostaneet isän lailla koulutusta ja opiskelua, vaan kantoivat käytännön huolta perheen toimeentulosta. Tämän koulunkäyntiä ja lapsen ajankäyttöä kohtaan osoitetun "tyhmän" asenteen vuoksi Ali koki kodin olosuhteet painostavina, kiusaantui ja kapinoi eli käyttäytyi huonosti. Pelkästään satunnaiset kuritoimenpiteet tukistuksineen tuntuivat herkästä lapsesta kohtuuttomilta puhumattakaan ravistuksista tai lyönneistä. Konflikti oli valmis.
Aholan kodin ilmapiiri muuttui siinä määrin ahdistavaksi ja ristiriitaiseksi, että kasvava Alik hakeutuu orpokotiin veljensä Felixin kanssa. Orpokodin johtajasta Elena Antonovnasta hän löytää LyMin rinnalle uuden madonnamaisen äitihahmon, joka tukee häntä henkisesti ja antaa positiivisen naisen mallin. Hän antoi pojille ja heidän perheelleen rauhoittumis- ja toipumisaikaa. Alik kaipaa koko orpokotiaikansa isäänsä, mutta ei tinkinyt periaatteesta, että perheen sisäiseen väkivaltaan oli puututtava.
Siihen aikaan oli myös tapana, että lapset lähetettiin työelämään ansaitsemaan elatuksensa tai tuomaan lisärahaa tai jopa elättämään perhettä heti kun vain ikä ja koko riittivät. Ei ollut harvinaista, että alle kymmenvuotiaat lapset tekivät täyttä työpäivää. Aikaa koulun käymiseen ei annettu. Anna kakkonen vaati tätä myös Alikilta jo alle 10-vuotiaana.
Ali sanoi, että mitä enemmän hänelle tehdään kiusaa, sitä enemmän hän hautoo mielessään pakoa. Isä ei oikein ymmärtänyt, millä tavoin lapset kokivat itsensä kiusatuiksi. Pitääkö pappa kiusana vain ruumiillista kiusantekoa, hän kysyy ja on sitä mieltä, että henkinen kiusanteko on samanlaista. Ja se, että ihminen pakotetaan tekemään töitä, joihin hän ei sovi. Alilla oli vankka kutsumus ja päämäärä kouluttautua kasvattajaksi. Hän piti raskaaseen nuohoojantyöhön – "orjatyöhön" – kulunutta aikaa tuhlauksena, koska hänen mielestään sitä työtä teki paremmin joku vähemmän lahjakas, jolla ei puolestaan ollut kykyjä kouluttautua.
Neljän männyn teatteri
Alikin kielellinen ja taiteellinen lahjakkuus ilmenivät jo lapsuus- ja nuoruusvuosina. Hän näki jo silloin lukemisen, kirjoittamisen, musiikin ja piirustuksen olennaisena osana valistusta ja valistuvaa ihmistä.
Kirjoittamisen lisäksi lastenkoulun ohjelmaan otettiin jo heti alkuvaiheissa ylimääräisinä taito- ja ilmaisuaineina piirustuksen, musiikin ja baletin opetus – taitoaineita, joita valtion kouluissa ei arvostettu. Lapset järjestivät vuosittain koulun kevät- ja joulujuhlia, joihin myös aikuiset saivat osallistua. Lapset kirjoittivat niitä varten pienimuotoisia näytelmiä. Rakensivat lavasteet koulun pihalle neljän männyn varaan, tekivät mainokset ja esiintymisasut itse. Nämä olivat päiväkirjojen mukaan usein Alikin suunnittelemana ja toteutettiin hänen johdollaan. Tästä kehittyi sitten aikaa myöten oikeata teatteritoimintaa, jonka toimintaan koko kylä osallistui. Syntyi "Neljän männyn teatteri". Se oli uudelleenkoottava ”näyttämö”. Kun koulua sitten 1913 alettiin laajentaa uudisrakennuksin, päätyi Ali suunnittelemaan sille myös teatteritilat.
Alia teatterityö innosti kirjoittamaan näytelmän "Aikuiset ja lapset kasvatuksen pyörteissä".
Ajatuksia Alikin maailmasta
Alik on sitä mieltä, että
Mercedes-AMG F1 W09 EQ Power+
Mercedes-AMG F1 W09 EQ Power+ on Formula 1 -talli Mercedeksen käyttämä auto kaudella 2018. Autolla kilpailevat Lewis Hamilton ja Valtteri Bottas.
David Healy
David Jonathan Healy (s. 5. elokuuta 1979 Downpatrick) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Englannin Ykkösliigan Burya. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Juniorina Manchester Unitedissa pelannut ja edustusjoukkueessakin kerran pelannut Healy siirtyi Preston North Endiin vuonna 2001. Ennen siirtoaan hän oli pelannut lainalla Port Valessa ja Preston Northissa. Kaudella 2000–2001 Healy teki kymmenen maalia 26 ottelussa. Kahdella seuraavallakin kaudella Healy teki kymmenen maalia.
Sandro Gamba
Alessandro ”Sandro” Gamba (s. 3. kesäkuuta 1932 Milano) on italialainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija ja koripallovalmentaja.
David Healy
Seurajoukkueura
Kaudella 2003–2004 Healy palasi Prestoniin, jossa hän teki 15 maalia 42 ottelussa.
Sandro Gamba
Elämä ja urheilu-ura
Gamba edusti pelaajana Italian miesten maajoukkuetta Rooman kesäolympialaisissa 1960 sekä vuosien 1955 ja 1957 EM-kilpailuissa. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1965 mutta jatkoi lajin parissa valmentajana ollen muun muassa Olimpia Milanon apuvalmentaja vuosina 1965–1973 sekä Italian miesten maajoukkueen päävalmentaja vuosina 1979–1985 ja 1987–1992. Gamba valmensi maajoukkuetta vuosien 1980, 1984, 1988 ja 1992 kesäolympialaisissa ja seitsemissä EM-kilpailuissa. Hänet valittiin Basketball Hall of Fameen vuonna 2006.
David Healy
Seurajoukkueura
29. lokakuuta 2004 Healy siirtyi Leedsiin, jossa hän oli jo fanien suosikki. Ensimmäisellä Leeds-kaudella hän oli joukkueen paras maalintekijä seitsemällä maalilla.
Healy siirtyi Fulhamiin 1,5 miljoonalla punnalla kesällä 2007. Jo Fulhamin harjoitusotteluissa ennen kauden alkua maalinteossa onnistunut Healy teki heti ensimmäisessä liigaottelussa Arsenalia vastaan maalin. Seuraavassakin ottelussa Healy onnistui maalinteossa ja nousi maalintekotilaston kärkeen.
Elokuussa 2008 Healy siirtyi Fulhamista Sunderlandiin. Sunderlandin kanssa hän teki kolme vuotta kestävän sopimuksen. Sunderland sopimuksen aikana Healy pelasi lainalla Ipswichissa ja Doncasterissa ja siirtyi tammikuun lopussa 2011 vapaalla siirrolla Skotlannin valioliigan Glasgow Rangersiin. Glasgowsta Healy siirtyi niin ikään vapaalla siirrolla elokuussa 2012 Ykkösliigan Buryyn. Kauden jälkeen Healy ei saanut enää jatkosopimusta ja joulukuussa 2013 hän ilmoitti virallisesti lopettaneensa uransa.
Maajoukkueura
Healy edusti Pohjois-Irlannin maajoukkuetta 95 kertaa. Hän teki maaotteluissa yhteensä 36 maalia, mikä on Pohjois-Irlannin maajoukkueen ennätys.
7. syyskuuta 2005 Healy teki 1–0-voittomaalin Windsor Parkilla pelatussa ottelussa Englantia vastaan. Kotivoitto oli Pohjois-Irlannin ensimmäinen Englannista sitten vuoden 1927.
Pohjois-Irlannin kapteeni Healy johdatti maansa 2–1-voittoon Suomesta 16. elokuuta 2006. Helsingissä pelatussa ottelussa Healy pelasi 50:nnen maaottelunsa ja teki 20:nnen maalinsa.
EM-karsinnoissa 6. syyskuuta 2006 Healysta tuli ensimmäinen pelaaja sitten Colin Clarken, joka onnistuu tekemään hattutempun Pohjois-Irlannille. Ottelussa kaatui Espanja, jonka Pohjois-Irlanti oli viimeksi voittanut 24 vuotta sitten.